joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kingdom Hearts HD 1.5 Remix

Kingdom Hearts HD 1.5 Remix on japanilainen vuonna 2013 julkaistu teräväpiirtokuvalla varustettu Kingdom Hearts -pelisarjaan kuuluva pelikokoelma, joka julkaistiin PlayStation 3:lle Japanissa 14. maaliskuuta 2013 ja julkaistiin syyskuussa myös muualle päin maailmaa.

Kokoelma sisältää pelattavan osuuden peleistä Kingdom Hearts Final Mix ja Kingdom Hearts Re:Chain of Memories sekä välinäytökset pelistä Kingdom Hearts: 358/2 Days. Teräväpiirtokuvan lisäksi pelissä on toisena päivitettynä ominaisuutensa mahdollisuus kerätä PlayStation-trophyja.

Kokoelma julkaistiin myöhemmin yhdessä HD 2.5 Remixin kanssa PlayStation 4:lle maaliskuussa 2017.

Pelit

Kingdom Hearts Final Mix 
Pääotsikko: Kingdom Hearts Final MixKingdom Hearts seuraa Soran, hyväntuulisen nuoren seikkailuja pahaa vastaan. Hänen seuranaan on Aku Ankka, Hessu Hopo ja muita Disney-hahmoja, jotka auttavat häntä hänen tehtävässään.

Kingdom Hearts Final Mix julkaistiin aikoinaan vain Japanissa. Kingdom Hearts HD 1.5 Remix sisältää seuraavia uudistuksia, sekä erovaisuuksia alkuperäiseen peliin liittyen:
 Uusia välianimaatioita.
 Uusi vaikeusaste.
 Mahdollisuus ohittaa välianimaatioita. 
 Musiikkiin on tehty muutoksia.
 Joidenkin vihollisten värejä on muunneltu.
 Uusia pomotaisteluita
 Pidennetty salainen lopetus.
Uusia kykyjä.
Uusia aseita.

Kingdom Hearts Re:Chain of Memories 
Pääotsikko: Kingdom Hearts Re:Chain of Memories

Kingdom Hearts 358/2 Days 
Pääotsikko: Kingdom Hearts: 358/2 Days

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kingdom Hearts -pelit
Vuoden 2013 videopelit
PlayStation 3 -pelit
George Bretz

George Henry Bretz (3. syyskuuta 1880 Blenheim, Ontario – tuntematon ajankohta Shelburne, Ontario) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen. Hänet otettiin joukkueen muiden jäsenten kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen postuumisti 2004.

Bretz työskenteli räätälinä. Winnipeg Free Press väitti hänen kuolleen San Franciscon maanjäristyksessä 1906, mutta on todisteita, että hän olisi elänyt ainakin vuoteen 1911.

Lähteet 

Kanadalaiset haavipalloilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1880 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Eino Partanen

Eino Partanen (7. heinäkuuta 1902 Jääski – 3. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvausliike Helios Oy:n perustaja.

Partanen oli valokuvaajana itseoppinut, joskin hän suoritti myöhemmin joitain alan kursseja. Parhaiten Partanen tunnetaan 1930-luvulla ottamistaan Viipuri-aiheisista kuvista. Hän pelasti 431 lasinegatiivin kuvakokoelmansa Viipurista viikkoa ennen talvisodan päättymistä maaliskuussa 1940.

Partanen tuki jatkosodan aikana taloudellisesti Arvi Kalstan johtamaa Kansallissosialistien Järjestöä. Hän sijoitti talousvaikeuksissa olleeseen puolueeseen noin 70 000 markkaa ja antoi keväällä 1943 puolueen käyttöön Keskuskatu 1:ssä sijainneen liikehuoneiston.

Partanen asetti itsenäisyyspäivänä 1947 Helsingin Mannerheimintie 10:ssä sijainneen Helios-valokuvausliikkeensä näyteikkunaan sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittujen suomalaisten poliitikkojen valokuvat sekä niiden yläpuolelle tekstin ”Sijaiskärsijämme”. Poliisi peitti näyteikkunan, ja Partasta vastaan nostettiin syyte viranomaisten halventamista ja ilkivallasta. Helsingin raastuvanoikeus hylkäsi kuitenkin syytteen tammikuussa 1948.

Teoksia 
 Hieman salamavalokuvauksesta. Tekijä, Helsinki 1937 (nimellä E. Partanen)
 Agfacolor-kuvaus : Hans Geisslerin mukaan. Helios, Helsinki 1953
 Kävelyretkiä 1930-luvun Viipurissa. Eino Partasen valokuvia, toimittanut Petri Neuvonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1280. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2010

Suomennoksia 
 Kehitä oikein! ; viidennestä saksalaisesta painoksesta suomentanut E. Partanen. Valokuvaustarpeisto Helios oy, Viipuri 1934

Lähteet 
 Kaakkois-Suomen valokuvakeskus : Vanhaa ja uutta Viipuria-näyttely 12.-29.12.2012
 Elämänmakuisia Viipuri-kuvia kulttuurikeskuksessa, Länsiväylä 2.12.2011 
 Sijaiskärsijämme! ProkArelia 14.6.2006 
Eino Partasen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.8.1962, HS Aikakone.

Aiheesta muualla
Eino Partanen Suomen valokuvataiteen museon tietokannassa

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Velhokalat

Velhokalat (Synanceiidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Toisinaan velhokalojen katsotaan kuuluvaksi skorpionisimppuihin (Scorpaenidae) alaheimona Synanceiinae.

Lajit ja anatomia
Velhokalojen heimoon kuuluu 8–9 sukua ja noin 35 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat lyhytruumiisia ja tukevahkoja kaloja. Suurimmat heimo kaloista voivat saavuttaa 60 cm:n pituuden, mutta yleensä lajit jäävät alle 15 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri pää ja ylöspäin vino suu, pienet silmät, jotaka sijaitsevat lähellä selkää ja kookkaat rintaevät. Velhokalalajien eväruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen, jonka tuottama hermomyrkky voi olla tappavaa myös ihmiselle. Velhokaloilla ei ole suomuja ja monelta lajilta puuttuu uimarakko. Väriltään velhokalat ovat tyypillisesti ruskeankirjavia ja muistuttavat pohjalla oleskellessaan kiviä.

Levinneisyys ja elintavat
Velhokalalajit ovat pääasiassa mereisiä, mutta eräitä lajeja tavataan myös joista. Ne elävät indopasifisen merialueen keskiosissa tyypillisesti matalissa vesissä. Niitä tavataan muun muassa koralliriutoilta ja kaivautuneena pehmeään merenpohjaan.

Lähteet

Simppukalat
Sven B. Oksanen

Sven Bernhard Oksanen (1. toukokuuta 1915 – 27. syyskuuta 1960) oli suomalainen 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut äärioikeistolainen toimittaja ja poliitikko.

Oksanen vaikutti 1930-luvulla Arvi Kalstan johtamassa kansallissosialistisessa Suomen Kansan Järjestössä. Kun puolue hajosi vuonna 1936, Oksanen oli perustamassa Suomen Työrintama -puoluetta yhdessä Yrjö Raikkaan ja Björn Smedsin kanssa. Oksanen oli työrintaman puoluesihteeri. Keväällä 1939 Oksanen lähti puolueesta ja perusti Suomalais-Kansallisen Työn Puolueen, joka julkaisi Kansallinen Työ -lehteä. Oksanen tuomittiin helmikuussa 1939 sakkoihin 19. joulukuuta 1938 ilmestyneessä Helsingin Sanomien numerossa olleen jutun vuoksi. Lehden numero tuomittiin menetetyksi.

Oksanen toimi Hakaristi- ja Herää Suomi! -lehtien palkattomana avustajana 1933–1935. Hän oli päätoimittaja Suomen Työrintaman vuosina 1936–1939 julkaisemassa Työrintama-lehdessä ja toimitti myös 1939–1940 ilmestynyttä Kansallinen Työ -lehteä.

Vuonna 1942 Oksanen toimi kansallissosialistisen Suomen Valtakunnan Liiton johtajana. Jatkosodan päätyttyä syksyllä 1944 suomalaiset kansallissosialistit Teo Snellman, Yrjö Raikas, Vietti Nykänen, Sven B. Oksanen, Olavi Linnove ja Gunnar Lindqvist määrättiin sisäiseen karkotukseen maaseudulle.

Oksanen työskenteli sotavuosien jälkeen Yksityisyrittäjäin Kustannus Oy:n levikkipäällikkönä ja apulaisjohtajana sekä Vähittäiskauppaliiton ammattikasvatussäätiön asiamiehenä.

Lähteet 
 Jari Hanski, Juutalaisvastaisuus suomalaisissa aikakauslehdissä ja kirjallisuudessa 1918—1944, Kirja kerrallaan, Helsinki 2006 ISBN 952-92-0042-0, Oksasesta s. 37–38 ja 183 
 Lauri Haataja: Kotinatsit luokkakuvassa Henrik Ekberg tutki suomalaiset johtajan varjot (Digilehden tilaajille) (Kirja-arvio teoksesta: Henrik Ekberg: Führerns trogna följeslagare. Den finländska nazismen 1932-1944. Schildts 1991.) Helsingin Sanomat 22.1.1992.

Viitteet

Suomalaiset kansallissosialistit
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset äärioikeistolaiset poliitikot
Suomalaisten puolueiden puoluesihteerit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Saiturinpörssi

Saiturinpörssi on suomalainen kauppaketju, jolla on yhteensä yhdeksän myymälää Helsingissä, Vantaalla ja Järvenpäässä. Saiturinpörssi on helsinkiläisen perheyritys Kar-Agent Oy:n aputoiminimi.

Saiturinpörssi myy muun muassa kodin taloustarvikkeita, elintarvikkeita, vaatteita ja asusteita. Se on osakkaana 13 itsenäisen kauppiaan hankintayhtiössä Rokomera Tukku Oy, joka hankkii tuotteita ympäri maailmaa ilman välikäsiä. Saiturinpörssi ostaa myös maahantuojien ja valmistajien loppu- ja poistoeriä sekä pakkaus- ja viivakoodivirheellisiä tuotteita, jotka eivät sovellu isojen kauppaketjujen logistisiin järjestelmiin.

Saiturinpörssi-toiminimen takana olevan Kar-Agent Oy:n liikevaihto vuonna 2019 oli 12,8 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 64.

Markkinointi & Mainonta -lehden vuonna 2018 tekemässä kyselyssä Saiturinpörssi nousi seitsemän halpamyymäläbrändin joukosta kolmanneksi arvostetuimmaksi Tokmannin ja Puuilon jälkeen.

Myymälät 

Ensimmäinen Saiturinpörssi avattiin 14. helmikuuta 1992 Helsingin Malmille, toinen 1996 Kontulaan. Muut myymälät sijaitsevat Helsingissä kauppakeskus Redissä, Citycenterissä, Vuosaaressa, Kalliossa, Konalassa,  Vantaan Koivukylässä sekä Järvenpäässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Saiturinpörssin kotisivut

Suomalaiset perheyritykset
Halpamyymäläketjut
Viljo Ylöstalo

Viljo Viktor Ylöstalo (14. joulukuuta 1887 Orimattila – 25. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen professori, sähkötekniikan tutkija ja diplomi-insinööri.

Työura ja henkilöhistoria
Ylöstalo tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1907 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1913. Ylöstalo piskeli myös Darmstadtissa, Pariisissa ja Nancyssä 1922–1923. Hän toimi ennen yliopistouraansa Strömbergin palveluksessa ja valtion koskivoimakomiteassa ja opetti Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa.  Ylöstalo oli Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan ja radiotekniikan professori 1924–1952. Hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin vuonna 1928 Lahden ensimmäinen suuryleisradioasema. Ylöstalo oli Kansainvälisen yleisradioliiton (UIR) puheenjohtaja vuosina 1937–1939. Yleisradion johtokunnan jäsen hän oli 1926–1929 ja 1934–1941.

Viljo Ylöstalon vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ylöstalo ja Maria Lindberg ja puoliso vuodesta 1915 Ester Ingrid Tidström. Heidän poikansa oli siviilioikeuden professori Matti Ylöstalo.

Julkaisuja
 Sähkötekniikan oppikirja, 1932
 Tiedonvälityksen historiaa, 1932, julkaisussa Tampereen puhelinlaitos v. 1882–1931, J. K. Laurila, ss. 325–340
 Radiotekniikan oppikirja, 1936
 Teoreettisen sähkötekniikan perusteet, 1944

Lähteet

Suomalaiset insinöörit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
 Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Manga Café

Manga Café on Helsingin Kaisaniemessä sijaitseva mangakahvila.  Kahvila avattiin huhtikuussa 2009. 

Kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallin on palkinnut kahvilayrittäjä Milla Sainion, koska hän "on tuonut japanilaisen kulttuurin lähelle suomalaisia sekä edesauttanut nuorisokulttuurin etenemistä ja kasvua".

Lähteet

Aiheesta muualla
Manga Cafén kotisivut

Kahvilat
Manga
Tuva Korsström

Tuva Ernestine Korsström (s. 27. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, kirjallisuusasiantuntija ja toimittaja.

Ura 
Korsström valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1970 aineyhdistelmänään romaaninen ja englantilainen filologia sekä filosofia ja kasvatustiede. Hän on työskennellyt toimittajana radiossa ja televisiossa. 1986-2009 hän toimi kirjallisuustoimittajana ja -kriitikkona sekä kulttuuriosaston päällikkönä Hufvudstadsbladetissa.

Korsström on laatinut monia kielenopetus­kursseja ja toiminut yhtenä kirjoittajana freinetpedagogiikkaa käsittelevässä teoksessa Kohti uutta koulua. Hän on toimittanut äitinsä Mirjam Tuomisen tekstejä ruotsiksi, suomeksi ja englanniksi, toiminut Books from Finland -lehden ja Nordisk Litteratur / Nordic Literature -vuosijulkaisun toimituskunnassa ja kirjoittanut artikkeleita ja kolumneja Dagens Nyheteriin ja Göteborgs-Posteniin.

Korsström on saanut Pohjoismaiden ministerineuvoston journalisti­stipendin 1994, Nordbok-palkinnon 1995, Bonnierin journalisti­stipendin 1998, Ruotsin akatemian Suomi-palkinnon 2003, Svenska Litteratursällskapet i Finlandin palkinnon 2014, Tollanderin palkinnon, Samfundet De Nion erikoispalkinnon sekä Ruotsin akatemian palkinnon 2019. Samana vuonna hänelle myönnettiin Ranskan valtion arvonimi Chevalier dans l'ordre des Arts et des Lettres.

Korsströmin vanhemmat ovat lehtori Torsten Korsström ja kirjailija Mirjam Tuominen. Korsström kirjoitti heistä elämäkerran Älvan och jordanden.

Teoksia 
 Kohti uutta koulua (Tapani Suomisen kanssa). WSOY 1983.
 Berättelsernas återkomst: På spaning efter den europeiska romanen. Söderström 1994.
 Tidsresor: Rapporter om förändringen. En bok om tidsandan efter ideologiernas fall, baserad på läsningar, resor och samtal. Symposion/Söderström 1997.
 Takinkääntäjiä Taškentissa ja muita ajan ilmiöitä. Like 1998.
 Kan kvinnor tänka? En undersökning av det kvinnliga tänkandets villkor. Symposion/Söderström 2002.
 Osaako nainen ajatella? Esseitä ja haastatteluja. Like 2003.
 Från Lexå till Glitterscenen. Schildts & Söderströms 2013.
 Älvan och jordanden: En biografi om Mirjam Tuominen och Torsten Korsström. Schildts & Söderströms 2018.

Lähteet

Verkkosivut
 
 Tuva Korsström Schildts & Söderströms -kustantamon sivustolla.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Tuva Korsströmin elämän neljä k-kirjainta: kielet, kirjallisuus, Korppoo ja Kreikka. Kuusi kuvaa 21.9.2018. Yle Radio 1.

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Ruotsinkieliset kirjailijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Ämmä

Ämmä tarkoittaa paitsi vanhemman naisen nimitystä myös seuraavia:

 Ämmän ruukki, Emäjoessa
 Ämmän voimalaitos, vesivoimala Ämmäkoskessa Emäjoessa
Hanna Pukkila

Hanna Pukkila on suomalainen tietokirjailija ja kustannustoimittaja. Hän on julkaissut menneiden vuosikymmenien ruoasta ja arkielämästä kertovia tietokirjoja.

Teoksia
Isomummin keittiö: Elsa Helmisen ruokavuosi 1896 (Kai Linnilän kanssa). Helsinki: Helmi 2005. ISBN 9515560462.
Jazztyttö keittää. Aino Helmisen ruokavuosi 1928 (Kai Linnilän kanssa). Helsinki: Helmi 2005. ISBN 951-556-055-1.
Sattumasoppaa. Helsinki: Tammi 2008. ISBN 9513144089.
Kotirintaman lapset. Helsinki: Tammi 2008. ISBN 9513140733.
Pitokokin keittiössä. Helsinki: Tammi 2009. ISBN 9789513149116.
Hyvä Suomi! 1952 (Kai Linnilän kanssa). Somero: Amanita 2012. ISBN 9525330486.

Aiheesta muualla
Yle Areena: Hanna Pukkila ja Kai Linnilä muistelevat olympiavuotta 1952 Ylen aamu-tv:ssä 9.8.2012

Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Keittokirjailijat
Öhman

Öhman tai Öhmann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Abraham Öhman, myöhemmin Öhmann (1758–1814), suomalainen senaattori ja laamanni
 Alexander Constantin Öhman (1816–1848), suomalainen kirjankustantaja
 Arne Öhman (1884–1968), suomalainen kansanedustaja (RKP), lakimies, pankinjohtaja
 August Mauritz Öhman (1819–1849), suomalainen kirjakauppias, lehdenkustantaja ja opettaja
 Carl Öhman (1930–2022), suomalainen teatterinjohtaja
 Daniela Öhman (s. 1997), suomalainen lentopalloilija
 Elias Öhman (1845–1908), Helsingin kunnallispormestari, valtiopäivämies
 Elisabeth Öhman (s. 1953), ruotsalais-suomalainen näyttelijä
 Emil Öhmann (1894–1984), suomalainen kielentutkija ja professori
 Emil Öhmann (1860–1932), Suomen Lennätinlaitoksen pääjohtaja 1918–1926 ja valtioneuvos
 Ferdinand Öhman (1831–1907), suomalainen arkkitehti
 Folke Öhman (s. 1953), Paraisten entinen kaupunginjohtaja
 Georg Öhman (1891–1957), suomalainen jääkärieläinlääkintäeversti ja eläinlääkäri. 
 Gunnar Öhman (s. 1896), suomalainen jalkapalloilija
 Hannes Öhman (s. 1976), suomalainen salibandypelaaja
 Jarl Öhman (”Lali”) (1891–1936), suomalainen jalkapalloilija
 Johan Öhman, myöh. Mohammed al-Swid (s. 1785), suomalaissyntyinen merimies ja Tripolin barbareskisulttaanin neuvonantaja
 Johan Edvard Öhman (1809–1856), suomalainen opettaja ja toimittaja
 Lauri Öhman (1902–1969), Suomen Puolustusvoimien eversti ja  yleisesikuntaupseeri
 Sam Öhman (s. 1976), suomalainen kilpapurjehtija ja purjeentekijä
 Stefan Öhman (s. 1976), ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija
 Tobias Öhman (s. 1989), suomalainen pikajuoksija.
Kauko Kahila

Kauko Emil Kahila on amerikansuomalainen muusikko, jonka soitin on bassopasuuna. Ensimmäisen sukupolven siirtolainen Kahila soitti Houstonin sinfoniaorkesterissa vuosina 1941–1944, St. Louisin sinfoniaorkesterissa 1944–1952 ja Bostonin sinfoniaorkesterissa 1952–1972. Kahila on säveltänyt etydejä tenoripasunaalle ja hänet tunnetaan myös yhtenä nykyaikaisen bassopasuunan kehittäjistä.

Lähteet 

Amerikansuomalaiset henkilöt
Yhdysvaltalaiset pasunistit
PME Records

PME Records, virallisesti Pinnacle Helsinki Oy, myös Pinnacle Music and Entertainment Records, on vuonna 2012 perustettu suomalainen levy-yhtiö. Lokakuussa 2017 PME Records palkittiin Industry Awards -gaalassa vuoden indie-levy-yhtiönä sekä uudestaan 2018, 2019 ja 2021 vuoden levy-yhtiönä. Suomalaisen Musiikki & Median järjestämä Industry Awards -gaala on vuosittain järjestettävä alan gaala, jossa palkitaan toimialan osaajia.   

PME:n artisteihin kuuluvat JVG, ALMA, Reino Nordin, Tippa, Töölön Ketterä, Gettomasa, Gracias, Etta, Lyttä, Pajafella, Bizi, Avionin Prinssi, Cavallini & Shrty, Elias Gould, DeezyDavid, Lauri Haav, YSI, Pykäri, Babel, Rosa Coste, Costi, Ege Zulu, Stepa, Ada Aik, Handshaking, LILBRO, Shakkii, Kalle Kinos, Pessa ja AHO.  

PME:n julkaisema musiikki on pääsääntöisesti rap-musiikkia. PME Records julkaisi vuoden 2019 lopulla kokoelma mixtapen VOLUME ennen julkaisemattomista PME:n artistien kappaleista. Keväällä 2022 julkaistiin JVG-yhtyeen ja PME Recordsin taivalta käsittelevä dokumentti, jossa äänessä ovat JVG ja sen tarinaa rakentamassa olleet taustavaikuttajat, perheenjäsenet sekä ystävät.

Artistit

Nykyiset artistit: 

 Ada Aik (2021-) 
 AHO (2020-) 
 Alma (2015-) 
 Avionin Prinssi (2016-)
 Babel (2019-) 
 Bizi (2017-) 
 Costi (2021-)
 Ege Zulu (2021-) 
 Elias Gould (2014-) 
 Gettomasa (2014-) 
 Gracias (2015-)
 Handshaking (2021-) 
 JVG (2013-) 
 Kalle Kinos (2021-) 
 Lauri Haav (2019-) 
 LILBRO (2020-) 
 Pajafella (2016-) 
 Pessa (2021-) 
 Pykäri (2019-) 
 Päkä (2022-)
 Rosa Coste (2021-)
 Shakkii (2021-)
 Stepa (2021-) 
 TIPPA (2014-) 
 Töölön Ketterä (2015-) 
 YSI (2020-)

Entiset artistit 

 Cavallini & Shrty (2018-2020)
 Cledos (2017-2018) 
 DeezyDavid (2018-2020) 
 Etta (2018-2021) 
 Lyttä (2018-2019) 
 Mäk Gälis (2012-2015) 
 Nikolai Alho (2013-2014) 
 Reino Nordin (2015-2021)
 Sini Sabotage (2013-2015)
 WYK (2019-2021)

Katso myös 

 PME Recordsin diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 PME Recordsin kotisivut

Suomalaiset hip hop -levy-yhtiöt
Vilppu Kiljunen

Vilppu Pekka Kiljunen (s. 17. syyskuuta 1960) on suomalainen oopperaohjaaja. Hän on tehnyt oopperaohjauksia Suomessa muun muassa Savonlinnan Oopperajuhlille, Suomen Kansallisoopperaan sekä Vaasan ja Tampereen Oopperaan. Ulkomailla hän on ohjannut muun muassa Pietarissa Mariinski-teatterille, Tukholmassa Kuninkaalliselle oopperalle ja Moskovassa Bolšoi-teatterille.

Kiljunen pääsi ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta 1979. Helsingin yliopistossa hän opiskeli musiikki- ja teatteritiedettä sekä teoreettista filosofiaa. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingin konservatoriossa 1974–1982 sekä tanssia Tamara Rasmussenin ja Reijo Kelan johdolla. Vuosina 1980–1982 hän opiskeli Oopperan balettikoulussa Aku Ahjolinnan johdolla, sitten pantomiimia Pariisissa Marcel Marceaun johdolla 1982–1984. Kiljunen valmistui ohjaajaksi ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1990 ja suoritti oopperaohjauksen jatko-opintoja Moskovan Gitis-oppilaitoksessa.

Ohjaamisen lisäksi hän on toiminut Pieni Suomi -teatterin taiteellisena johtajana, ohjaajantyön lehtorina Teatterikorkeakoulussa sekä tuntiopettajana Turun Taideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Kiljunen on myös esiintynyt teatterissa ja elokuvissa sekä toiminut tanssijana.

Vilppu Kiljusen sisaruksia ovat poliitikko Kimmo Kiljunen ja kuvataiteilija Satu Kiljunen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Oopperaohjaajat
Suomalaiset henkilöt
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Fredrik Östring

Fredrik Östring (1810–1855)  oli suomalainen pappi ja kuului herännäisyyden vaikuttajiin. Hänen innokkaaseen toimintaansa ruotsinkielisellä Pohjamaalla kiinnitettiin viranomaisten taholta huomiota ja hän sai syytteen luvattomien uskonnollisten kokousten järjestämisestä. Hänet pidätettiin puoleksi vuodeksi virantoimituksesta.

Myös hänen veljensä Johan Jakob Östring vaikutti herännäisyyden piirissä.

Hän kuoli haaksirikossa Maalahdessa 6. syyskuuta 1855.

Lähteet

Aiheesta muualla
Uppslagsverket Finland

Herännäiset henkilöt
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1855 kuolleet
Jenni Jaakkola

Jenni Jaakkola (s. 20. helmikuuta 1999) on ensimmäisen KIDSing -lastenlaulukilpailuohjelman voittaja.

Ura 
25. toukokuuta 2013 järjestetyn finaalin voiton ansiosta Jaakkola sai levytyssopimuksen Antti Tuiskun oman levymerkin Hyökyaalto Recordsin kanssa. Hän pääsi myös esiintymään Tuiskun syksyllä 2013 järjestetylle juhlakiertueelle.

Jaakkolan esikoisalbumin äänitykset aloitettiin heinäkuussa 2013. Siipeni mun -niminen albumi julkaistiin 11. lokakuuta 2013.

Jaakkola levytti vuonna 2016 Suomen Partiolaisten suurleirin Roihun virallisen leirilaulun ”Roihu”. Saman vuoden syksyllä hän teki cameoroolin Ylen Uusi päivä -draamasarjassa. Vierailun yhteydessä hän vieraili sarjassa mukana olevan Bongolava-yhtyeen singlellä ”Paperisetelit”.

Jaakkola keikkailee yhdessä Jenni Jaakkola Coverband -yhtyeen kanssa.

Diskografia

Albumit

Singlet

Musiikkivideot 
 Tämä on unta (Ohj. Samu Amunét)
 Minä ja siipeni mun (Ohj. Joonas Laaksoharju)
 Roihu (Ohj. Aapo Rainio)
Paperisetelit

Lähteet 

Suomalaiset poplaulajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Nick Kyrgios

Nicholas Hilmy Kyrgios (s. 27. huhtikuuta 1995 Canberra) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 13 lokakuussa 2016 ja nelinpelissä sijalla 29 huhtikuussa 2022. Kyrgios siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2013.

Kyrgios voitti junioriurallaan kaksinpeliturnauksen Australian avoimissa 2013. Nelinpelimestaruutensa hän voitti Ranskan avoimissa 2012 sekä Wimbledonissa 2012. Hän oli myös junioreiden maailmanlistan ensimmäisellä sijalla.

Helmikuussa 2013 Kyrgios voitti haastajaturnauksen kaksinpelin Sydneyssä. Ranskan avoimissa 2013 Kyrgios teki grand slam -debyyttinsä ammattilaisena. Ensimmäisellä kierroksella villin kortin turnauksen pääsarjaan saanut Kyrgios voitti maailmanlistan sijalla 57 olleen Radek Štěpánekin luvuin 7–6(4), 7–6(8), 7–6(11). Wimbledonissa 2014 Kyrgios eteni puolivälieriin voittaen neljännellä kierroksella Rafael Nadalin.  Puolivälierässä hän hävisi Milos Raonicille. Wimbledonin menestyksensä johdosta Kyrgios nousi ATP-rankinglistalla sijalle 66.

Kyrgios on voittanut kaksinpelissä kuusi ATP-turnausta: Marseillessa, Atlantassa ja Tokiossa vuonna 2016, Brisbanessa vuonna 2018 sekä Washingtonissa ja Acapulcossa 2019. Nelinpelissä hän on voittanut Jack Sockin parina Lyonin turnauksen vuonna 2018 sekä Thanasi Kokkinakisin kanssa Australian avoimet 2022.

Yksityiselämä 
Kyrgioksen isä George on australiankreikkalainen ja hänen äitinsä Norlaila ("Nill") malesialainen. Hänen isänsä on talomaalari ja äiti tietokoneinsinööri. Hänen äitinsä on syntynyt Malesiassa Selangorin sulttaanin kuningasperheeseen, mutta hän pudotti pois prinsessan arvonsa muuttaessaan parikymmenvuotiaana opiskelemaan Australiaan. Hänellä on kaksi sisarusta, veli Christos ja sisko Halimah. Kyrgios kävi Radford Collegessa peruskoulunsa ja lukion canberralaisessa Daramalan Collegessa valmistuen vuonna 2012.

Kyrgios joutuu Australiassa elokuussa 2022 oikeuteen syytettynä vuonna 2021 tapahtuneesta tyttöystävänsä pahoinpitelystä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nick Kyrgiosin kotisivut
 
 

Australialaiset tennispelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Sven Ivar Seldinger

Sven Ivar Seldinger (19. toukokuuta 1921 – 21. helmikuuta 1998) oli kuuluisa ruotsalainen radiologi, joka keksi Seldingerin tekniikaksi kutsutun lääketieteellisen toimenpiteen jolla saavutetaan turvallinen pääsy verisuoniin ja muihin onttoihin elimiin. Tekniikka on mahdollistanut nykyiset angiografiat, joita radiologit ja kardiologit tekevät.

Ruotsalaiset tieteilijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Comeblack

Comeblack on saksalaisen hard rock-yhtye Scorpionsin kokoelma/cover -albumi. Se julkaistiin vuoden 2010 Sting in the Tail -albumin ja konserttikierueen jälkeen marraskuussa 2011.

Puolet albumin kappaleista on uudelleennauhoitettuja yhtyeen klassikkokappaleita ja puolet cover-versioita 60- ja 70-luvun suosituista rock-kappaleista. 

Yhdysvalloissa Comeblack-albumi myi noin 5000 kappaletta ja debytoi sijalla 90 Billboard 200-listalla

Allmusic antoi albumille kolme tähteä viidestä arvioiden uudelleennauhoitettujen kappaleiden kuulostavan "isommilta kuin 80-luvun versiot" ja huomautti, että cover-versiot "Children of the Revolution" ja "Tainted Love" erottuivat joukosta positiivisesti.

Kappaleet

Kokoonpano 
Scorpions
 Klaus Meine – laulu
 Matthias Jabs – soolokitara, kitara, akustinen kitara, talk box
 Rudolf Schenker – rytmikitara, soolokitara, taustalaulu
 Paweł Mąciwoda – basso
 James Kottak – rummut, taustalaulu

Muut muusikot
 Amandine Bourgeois – laulu (kappale ”Je t’aime encore”)
 Peter Kirkman – radioääni, taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Scorpionsin albumit
Vuoden 2011 kokoelma-albumit
Cover-albumit
Sterling Morrison

Holmes Sterling Morrison (28. elokuuta 1942 – 30. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka oli yksi kokeellisen rockin yhtye The Velvet Undergroundin perustajajäseniä. Morrison soitti yhtyeessä sähkö- ja bassokitaraa, sekä lauloi taustoja.

Morrison soitti Velvet Undergroundissa neljän albumin verran, kunnes jätti riidoista katkerana yhtyeen vuonna 1971. Pian tämän jälkeen hän vetäytyi pitkäksi aikaa musiikkimaailmasta, kunnes palasi lyhyeksi aikaa The Velvet Undergroundiin yhtyeen comeback-kiertueille 1990-luvun alussa. Morrison kuoli Non-Hodgkinin lymfoomaan 53-vuotiaana vuonna 1995.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset basistit
Icom (yritys)

() on kansainvälinen radiovastaanottimien ja -lähettimien valmistaja.  Se valmistaa amatööriradioita, radioskannereita, lentokoneradioita, meriradioita ja maalla käytettäviä erikoisradioita. Icomin perusti sen alkuperäisellä nimellä Inoue vuonna 1954 Tokuzo Inoue.

Yhtiön päähallintopaikka on Osakassa ja sillä on sivutoimipisteitä Australian Melbournessa, Espanjan Barcelonassa, Kanadan Deltassa, Kiinan Pekingissä, Ranskan Toulousessa, Uuden-Seelannin Aucklandissa, Yhdistyneen kuningaskunnan Kentissä ja Yhdysvaltain Bellevuessa.

Katso myös
Icom America
 Complete list of all amateur radio rigs produced by ICOM 

Radio
Japanilaiset elektroniikkayhtiöt
Tavaramerkit
Kirsi Aromaa

Kirsi Elina Maarit Aromaa (s. 23. heinäkuuta 1958 Pomarkku) on suomalainen balettitanssija. Hän tanssi aiemmin Suomen Kansallisbaletissa ja on sittemmin toiminut baletin ja baletin repertuaarin pedagogina.

Aromaa valmistui tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirsi Aromaan työt tanssijana Tanka-tietokannassa

Suomalaiset balettitanssijat
Suomalaiset balettipedagogit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuorimies (veistos)

Vuorimies on kuvanveistäjä Martti Peitson pronssinen veistos vuodelta 1974. Veistos sijaitsee Lohjalla Keskusaukiolla. Veistos kunnioittaa lohjalaisia kaivosmiehiä ja lohjalaista vuorityötä. Aloitteen veistoksen saamiseksi teki Lohjan kotiseutututkimuksen ystävät ry.

Lähteet

Muistomerkit
Suomen patsaat ja veistokset
Lohja
Melchior Wezel

Melchior Wezel (16. marraskuuta 1903 – ?) oli sveitsiläinen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuevoimistelussa. Hän kilpaili myös yksilönä eri tapahtumissa ja jäi moniottelun yksilökilpailussa 12. sijalle.

Lähteet 

Sveitsiläiset telinevoimistelijat
Sveitsiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1903 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Riemuloma Kanarialla

Riemuloma Kanarialla on suomalainen 36-osainen tositelevisiosarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla 17. kesäkuuta 2013. Ohjelmassa nähtiin tavallisia suomalaisia, Karavaanarit-televisiosarjasta tuttuja henkilöitä sekä julkisuuden henkilöitä, jotka lomailevat Kanariansaarilla.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla
Sarjan kotisivut

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Félix Picon

Philippe Félix Émile Picon (4. lokakuuta 1874 Constantine, Algeria – ?) oli ranskalainen purjehtija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä 6,5 metrin luokassa hopeaa.

Lähteet 

Ranskalaiset kilpapurjehtijat
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1874 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Suuret setelit (televisiosarja)

Suuret setelit oli suomalainen MTV3-kanavalla esitetty viihdeohjelma, jossa kilpailevat parit tavoittelivat 100 000 euroa. Ohjelmaa esitettiin 7. maaliskuuta –  9. toukokuuta 2014. Suuret setelit perustui Money Drop -formaattiin, johon perustuvia ohjelmia on esitetty aiemmin muun muassa Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa.

Suuret setelit kuvattiin kesällä 2013 Tukholmassa. Ohjelman juonsi Heikki Paasonen.

Jaksot

Lähteet

Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
FODMAP

FODMAPit (englanniksi FODMAPs, sanoista fermentable oligosaccharides, disaccharides, monosaccharides, and polyols eli "käyvät oligosakkaridit, disakkaridit, monosakkaridit ja polyolit") ovat paksusuolessa fermentoituvia lyhytketjuisia hiilihydraatteja. FODMAPeja ovat muun muassa sokereihin luokiteltavat fruktaani ja raffinoosi.

FODMAPit voivat aiheuttaa merkittäviä kipu- ja turvotusoireita henkilöille joilla on ärtyvän suolen oireyhtymä. Tämä johtuu siitä, että FODMAP-hiilihydraatit eivät pilkkoidu ja imeydy heillä riittävän hyvin ohutsuolessa, vaan kulkeutuvat pilkkoutumattomana paksusuoleen, jossa ne alkavat käydä. Käymisestä aiheutuu turvotusta, kipua, ripulia ja muita vaikeita oireita. Tämän vuoksi ärtyvän suolen oireyhtymästä kärsivien tulisi välttää FODMAP-hiilihydraatteja sisältäviä ruoka-aineita, joihin kuuluvat palkokasvit, sipulikasvit, kaalit sekä tuotteet, joissa on laktoosia, ksylitolia, sorbitolia, mannitolia tai maltitolia.

Aiheesta muualla 
FODMAP-ruokavalio ärtyvän suolen oireyhtymässä, Terveyskirjasto.fi 
Ärtyvän suolen oireyhtymän ruokavaliohoito, Potilaan lääkärilehti

Lähteet 

Hiilihydraatit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jazzlaulaja

Jazzlaulaja (The Jazz Singer) on Alan Croslandin ohjaama vuonna 1927 valmistunut yhdysvaltalainen musiikkielokuva, joka oli ensimmäinen pitkäelokuva jossa oli synkronoitu joka ääniraita joka sisälsi puhetta. Elokuvassa pääroolia näytteli Al Jolson. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1980, The Jazz Singer – tie tähtiin, jonka ohjasi Richard Fleischer.

Tekniikka 
Elokuva on toteutettu Vitaphone-levyäänijärjestelmällä, jolla oli ennen tätä elokuvaa tehty noin 200 lyhytelokuvaa. Siinä ääni soitettiin äänilevyltä, vahvistettiin sähköisesti ja synkronitiin kuvan kanssa. AT&T kehitti suurimman osan tekniikasta, mutta se ei saanut myytyä sitä elokuvateollisuudelle. Warner Bros. joka tuolloin oli pieni elokuvastudio, oli oli siitä kiinnostunut, ja tämä elokuvan taloudellinen menestys teki elokuvastudiosta suuren. Vuotta ennen tätä elokuvaa se oli julkaissut Don Juan -elokuvan joka käytti myös Vitaphone-järjestelmää, mutta siinä ei ollut puhetta, vaan pelkkää musiikkia New Yorkin filharmonikkojen esittämänä.

Jazzlaulaja -elokuva sai myös Oscar-palkinnon erikoispalkinnon ensimmäisessä Oscar-gaalassa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Musiikkielokuvat
Vuoden 1927 yhdysvaltalaiset elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Lasse Saarinen

Lasse Saarinen (s. 1960) on suomalainen elokuvatuottaja ja Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtaja. Hän on tuottanut yli 60 näytelmä-, animaatio- ja dokumenttielokuvaa. Saarinen oli tuotantoyhtiö Kinotar Oy:n toimitusjohtaja ja tuottaja, mistä tehtävistä hän siirtyi Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi 1. elokuuta 2016. Saarinen valittiin toiselle ja viimeiselle kaudelle toimitusjohtajaksi 2020.

Saarinen on palkittu Jussi-palkinnolla vuoden parhaista suomalaisista elokuvista Nousukausi vuonna 2004 ja Postia pappi Jaakobille vuonna 2010. Vuonna 2004 Saarisen tuottama ja Erja Dammertin ohjaama Sotalapset sai parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon. Vuonna 2003 Suomen elokuvatuottajien keskusliitto palkitsi Saarisen pitkästä urasta Vuoden elokuvatuottaja -palkinnolla.

Saarisen tuottamien elokuvien ohjaajina ovat olleet muun muassa Kaisa Rastimo, Virpi Suutari, Susanna Helke, Mari Rantasila, Johanna Vuoksenmaa, Saara Cantell, Kanerva Cederström, Erja Dammert, Taru Mäkelä, Anu Kuivalainen, Ilkka Järvi-Laturi, Ville Jankeri, Samuli Valkama, Mika Taanila, Rax Rinnekangas, Esa Illi, Sakari Kirjavainen, Veikko Aaltonen, Paavo Westerberg ja Klaus Härö.

Saarinen oli vuosina 2004–2008 Suomen elokuvatuottajien keskusliiton puheenjohtaja ja vuosina 2012–2019 Suomen Taideyhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 2020 hänet valittiin Pohjoismaisen elokuva- ja tv-rahaston hallituksen puheenjohtajaksi kolmivuotiskaudeksi.

Valikoitu filmografia

Tuottajana

 Kotia päin (1989)
 Jos Lada olisi auto (1992)
 Tallinnan pimeys (1993)
 Suolaista ja makeaa (1995)
 Lotat (1995)
 Sokko (1997)
 Peilikirkas päivä (1997)
 Daavid – tarinoita kunniasta ja häpeästä (1997)
 Futuro – tulevaisuuden olotila (1998)
 Musta kissa lumihangella (1999)
 Trans-Siberia – Merkintöjä vankileireiltä (1999)
 Rakkaudella, Maire (1999)

 Pikkusisar (1999)
 Greippi (1999)
 Kiltit tytöt (2000)
 RoboCup99 (2000)
 Apinajuttu (2000)
 Ken tulta pyytää (2001)
 Tulevaisuus ei ole entisensä (2002)
 Pieniä eroja (2002)
 Nousukausi (2003)
 Broidit (2003)
 Lallin arvoitus (2004)
 Juoksuhaudantie (2004)

 Arvoitusten huone (2007)
 Risto Räppääjä (2008)
 Erottamattomat (2008)
 Postia pappi Jaakobille (2009)
 Jälkilämpö (2010)
 Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010)
 Pussikaljaelokuva (2011)
 Kaksi tarinaa rakkaudesta (2012)
 Risto Räppääjä ja viileä Venla (2012)
 Kaksi kotia (2013)
 Ei kiitos (2014)
 Atomin paluu (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 

Suomalaiset elokuvatuottajat
Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi-palkinnon saajat
Lilly Scholz

Lilly Scholz (Gaillard; 18. huhtikuuta 1903 – ?) oli itävaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1928 talviolympialaisissa Sankt Moritzissa ja sai siellä pariluistelussa hopeaa Otto Kaiserin kanssa.

Scholz saavutti taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1929 pariluistelun mestaruuden Kaiserin kanssa. Lisäksi hän sai maailmanmestaruuskilpailuissa pariluistelijana kolme hopeamitalia (1926, 1927, 1928) ja yhden pronssimitalin (1925). Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Scholz sai lisäksi kaksi hopeaa (1932, 1933) ja yhden pronssimitalin (1931).

Lähteet 

Itävaltalaiset taitoluistelijat
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1903 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Charles Daniel Balvo

Charles Daniel Balvo (s. 29. kesäkuuta 1951 Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi New Yorkin arkkihiippakuntaan Leo Thomas Maher 6. kesäkuuta 1976. Hänet nimitettiin Castellon titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Uuteen-Seelantiin, Fidžille, Marshallinsaarille, Mikronesian liittovaltioon, Vanuatulle, Tongalle, Kiribatille ja Palaulle 1. huhtikuuta 2005. 

Balvon konsekroi piispaksi 29. kesäkuuta 2005 Edward Michael Egan, jota avustivat Gabriel Montalvo Higuera ja Celestino Migliore.

Balvo sai lisäksi nimitykset apostoliseksi nuntiukseksi Cookinsaarille 25. maaliskuuta 2006, Samoalle 1. huhtikuuta 2006, Naurulle 30. tammikuuta 2007, Keniaan 17. tammikuuta 2013 ja Etelä-Sudaniin 21. joulukuuta 2013. Hänet nimitettiin vielä 21. syyskuuta 2018 apostoliseksi nuntiukseksi Tšekkiin.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
KAIRA

KAIRA (Kilpisjärvi Atmospheric Imaging Receiver Avrray) on Oulun yliopiston alaisen Sodankylän geofysiikan observatorion tieteellinen mittalaite, joka sijaitsee Enontekiön Kilpisjärvellä. Se on monitaajuinen radiovastaanotin, jota käytetään ilmakehän, Maan lähiavaruuden ja tähtitieteen tutkimuksessa.

KAIRA-vastaanotin käyttää LOFAR-antenneja ja signaalikäsittelylaitteistoa. Se on itsenäinen passiivinen radiovastaanotin. KAIRA voi toimia myös Norjan Tromssassa sijaitsevan EISCAT VHF -tutkan vastaanottimena tai tehdä yhteisiä mittauksia muiden lähialueella olevien VHF-vastaanottimien kanssa. KAIRA rakennettiin myös koelaitteistoksi EISCAT_3D-projektiin, jossa suunnitellaan suuren hajautetun ilmakehätutkan rakentamista. KAIRAn ovat rahoittaneet Oulun yliopisto, Lapin liiton koordinoima Euroopan aluekehitysrahasto sekä Sodankylän kunta.

KAIRAn teleskoopit ovat 34 m KAIRA LBA ja 30x50m KAIRA HBA.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 KAIRA video englanti, mutta suomeksi tekstitettynä.

Suomen observatoriot
Oulun yliopisto
Enontekiö
Noora Karma

Noora Helena Karjula (ent. Strömsholm; s. 19. syyskuuta 1975 Vaasa), taiteilijanimeltään Noora Karma, on suomalainen taikuri ja mentalisti. Hän esiintyy MTV3-kanavalla maaliskuussa 2014 alkaneessa ohjelmassaan Mentalisti Noora Karma.

Karma on tullut Suomessa tunnetuksi mediassa huomiota saaneista taikatempuistaan. Näitä ovat olleet Ilkka Kanervan hypnotisointi presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlien jatkoilla, esiintyminen Arto Nybergin ohjelmassa ja jääkiekon SM-liigakierroksen otteluiden lopputulosten, sekä loton voittonumeroiden oikein arvaaminen.

Karmalla on kaksi lasta espanjalaisen taikurin Alfonso Riosin kanssa. He voittivat vuonna 2005 näyttämötaikuuden Suomen mestaruuden. Tätä ennen hän oli naimisissa brittimiehen kanssa. Karma oli naimisissa Jani Strömsholmin kanssa 2017–2019.

Karma työskentelee pääasiallisesti taikurina, mentalistina ja juontajana, yritys-ja yksityisjuhlissa, mutta tämän ohessa on myös laulaja ja pianisti, sillä hän on opiskellut musiikin maisteriksi Lontoossa. Hän on laulanut Remix-yhtyeen singlellä "Vapauteen", ja hän kirjoittaa myös omaa musiikkia. Karma oli mukana Nelonen-kanavan Selviytyjät Suomi -tosi-tv-sarjassa vuonna 2018. Karma osallistui keväällä 2021 esitetylle Myyrä-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut
 Noora Karman blogi Blogbook.fi -verkkoportaalissa

Suomalaiset taikurit
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Brumby

Brumby on australialainen villihevosrotu.

Rodun alkuperä
Ensimmäiset hevoset laivattiin Australiaan vuonna 1788. Pian sen jälkeen karkulaiset ja vapaaksi päästetyt yksilöt muodostivat omia laumojaan. Näiden villihevosten kerrotaan saaneen nimensä sotamies James Brumbysta, joka oli myös kengittäjä ja asettui Uuteen Etelä-Walesiin vuonna 1791. Vuonna 1804 hän muutti sieltä tarinoiden mukaan Tasmaniaan, mutta jätti hevosena oman onnensa nojaan. Kun ihmiset kyselivät vapaina kulkevien hevosten omistajan perään, paikalliset vastasivat: "Ne ovat Brumbyn." Nykyään brumbylla tarkoitetaan mitä tahansa australialaista villihevosta. Joitakin brumbyja risteytettiin englannin- ja arabiantäysiverioriiden kanssa, jotta Australian armeijan kevyesti aseistettu rykmentti saisi sotaratsuja ensimmäiseen maailmansotaan.

Nykyään
Nykyisin Australiassa elää enemmän villihevosia kuin missään muualla. Brumbyjä arvioidaan olevan noin 200 000 - 600 000 vuodesta riippuen. Brumbyjä pidetään tuhoeläiminä, koska ne tallovat aluskasvillisuutta ja altistavat maaperää eroosiolle. Toisaalta brumbyt kaivavat maanalaisia lähteitä esille, joten niistä on myös hyötynsä. Brumbykantaa pidetään tasaisena kastroinnin, steriloinnin ja ampumisen avulla. Brumbyja myös pyydystetään ja kasvatetaan ratsuiksi. Kesytetyt brumbyt ovat sitkeitä ja taitavia karja- ja vaellushevosia. Varsinkin vaellushevosina niillä on käyttöä, koska ne sietävät hyvin kuumuutta.

Rakenne
Brumbyjen rakenne ei ole yhtenäinen, koska niiden alkuperä on sekalainen ja eri yksilöissä voi olla yhtä lailla työhevosen, englannintäysiverisen tai muiden kevytrakenteisten hevosten piirteitä. Niillä on poikkeuksellisen kestävät kaviot. Säkäkorkeus on 142-152 cm.

Lähteet
http://www.hevosmaailma.net/brumby.shtml 

Hevosrodut
Pirunvuori

Pirunvuori on kallio Sastamalan Karkussa. Se on ollut maisemiensa vuoksi suosittu matkailukohde jo 1800-luvun puolivälistä lähtien. Pirunvuoren on arveltu olleen jossain vaiheessa historiaa myös linnavuori, mutta sellaista ei tunneta Museoviraston tiedoissa.

Yleistä 
Pirunvuori sijaitsee Rautaveden Salonsaaressa. Se kohoaa 151 metriä merenpinnan ja noin 93 metriä ympäröivän järven pinnan yläpuolelle. Vuori on jäänne muinaisesta tulivuoresta, jonka purkauskanavan kivi on kestänyt paremmin ajan kulutusta ja jäänyt muuta maastoa korkeammaksi. Pirunvuoren itäpuolella on muun muassa hiihtokeskuksestaan ja hotellistaan tunnettu Ellivuori.

Pirunvuoren laella on luonnonsuojelualue. Kallioalue on luontoarvojensa lisäksi merkittävä myös geologisesti. Sen länsireunalla on suurista kalliopaasista koostuva louhikkoinen luolamuodostelma, jonka suurin luola tunnetaan nimellä Pirunluola. Kansanperinne on pitänyt sitä muun muassa pirun asuinpaikkana ja luolasta on väitetty kulkevan tunnelin Laukon kartanon kellariin.

Pirunvuoren kivilinna 

Pirunvuoren kivilinna on taidemaalari Emil Danielssonin vuonna 1906 rakennuttama luonnonkivistä tehty ateljee. Danielsson puolisoineen asui vuosikymmenten ajan kesät Pirunvuorella. Rouva Saga Danielsson lahjoitti kivilinnan Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistykselle vuonna 1975.  Tämän jälkeen kivilinnassa tehtiin peruskorjaus ja linna avattiin yleiseksi nähtävyydeksi kesällä 1976.  Rakennuksen ylläpidon osoittauduttua yhdistykselle hankalaksi se lahjoitettiin Vammalan kaupungille vuonna 1990. Nykyään kivilinna on avoinna yleisölle kesä-elokuussa ja siellä järjestetään myös taidenäyttelyitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pirunvuoden kivilinnan esite 
Raimo Seppälä: Pirunvuori: Taidetta ja tarinoita. Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja LXXXIV, 2004, Vammala. ISBN 951-9279-39-3.

Suomen kalliot
Sastamalan nähtävyydet
Suomen luonnonmuistomerkit
Maurice Verdonck

Maurice Verdonck (1873–– kuolinaika tuntematon) oli belgialainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä kahdeksikossa hopeaa saaneeseen Royal Club Nautique de Gand -joukkueeseen.

Lähteet 

Belgialaiset soutajat
Belgialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1873 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Esko Salmela

Ilmari Esko Johannes Salmela (s. 23. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Salmela on esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa Jäinen horisontti (Kari Ranta, 1984), Kovaa maata (Aimo Andersson, 1994), Nortia (Konstaapeli Nieminen, 1996) sekä Pirunpelto (Vilho Tyrjälä, 2011). Elokuvarooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet (1977), Pölhölä (1981) ja Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo itäblokista loikanneista henkilöistä

Tämä on luettelo Neuvostoliitosta ja itäblokista loikanneista henkilöistä.

Vuosina 1921–1990 loikanneet

1991 jälkeen loikanneet entiset vakoojat

Lähteet 

Kylmä sota
Luettelot henkilöistä
Luettelot historiasta
Koko Suomi leipoo

Koko Suomi leipoo on leivontaohjelma, jonka ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla 24. syyskuuta 2013. Ohjelma pohjautuu BBC:n The Great British Bake Off -formaattiin. Sarjasta on julkaistu myös samanniminen kirja.

Ohjelman jokaisessa jaksossa 12 amatöörileipojaa kilpailee kahdessa eri leivontatehtävässä. Ohjelman ensimmäinen kausi kuvattiin kesän 2013 aikana, ja sen juontajana toimi Anne Kukkohovi. Tuomareina olivat kondiittorit Mika Parviainen ja Sami Granroth. Ensimmäisen kauden voitti Anders Wikström. 

Toinen kausi alkoi 18. syyskuuta 2014 ja Kukkohovi toimi edelleen sarjan juontajana. Myös ensimmäisellä kaudella mukana ollut Parviainen jatkoi tuomarina, mutta uutena tuomarina Granrothin tilalle tuli kondiittori Veli-Matti Ahvenharju. Toisen kauden voitti Liisa Westerberg.

Toukokuussa 2017 MTV tiedotti ohjelman jatkuvan kolmannelle tuotantokaudelle, ja Kukkohovin jatkavan juontajana. Kolmas kausi alkoi 27. syyskuuta 2017. Kolmannen kauden voittaja oli Jaana Koivuranta-Härkönen.

Ohjelman neljäs kausi alkoi 12. marraskuuta 2018. Kukkohovi jatkoi juontajana ja tuomareina toimivat Mika Parviainen ja Markus Hurskainen. Neljännen kauden voitti Riitta Wuorio-Bäck.

Viides tuotantokausi alkoi 11. marraskuuta 2019, mutta uutena tuomarina Parviaisen tilalle tuli Toni Rantala. Viidennen kauden voitti Amanda Alilonttinen.

Toukokuussa 2020 ilmoitettiin sarjan kuudennesta kaudesta, joka kuvattiin kesällä 2020. Anne Kukkohovi jatkoi juontajana, ja Markus Hurskainen ja Toni Rantala tuomareina. Kuudes kausi alkoi 16. marraskuuta 2020, ja sen voitti Mari Pihlajamäki.

Marraskuussa 2021 ilmoitettiin sarjan seitsemännestä kaudesta. Anne Kukkohovi jatkoi juontajana sekä Markus Hurskainen ja Toni Rantala tuomareina. Seitsemäs kausi alkoi tammikuussa 2022 ja sen voitti Anne Laitila.

Sarjan kahdeksas kausi alkoi syyskuussa 2022. Anne Kukkohovi jatkoi juontajana sekä Markus Hurskainen ja Toni Rantala tuomareina. Kahdeksannen kauden voitti Tiia Karonen.

Lähteet 

Ruokaohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Tragic Idol

Tragic Idol on Paradise Lostin kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 23. huhtikuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Nick Holmes ja Greg Mackintosh.

Bonusjulkaisun kappaleet 
Albumista on julkaistu limited edition digipack -versio, jonka mukana tuli ylimääräinen bonus-CD, joka sisälsi seuraavat kappaleet:

Kokoonpano 
 Nick Holmes – laulu
 Greg Mackintosh – kitarat
 Aaron Aedy – kitarat
 Steve Edmondson – basso
 Adrian Erlandsson – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic: 
 Audiovideo.fi: erittäin positiivinen
 Imperiumi.net: 8+/10
 Kaaoszine: 8/10
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Vuoden 2012 albumit
Paradise Lostin albumit
Dawesin suunnitelma

Dawesin suunnitelma oli vuonna 1924 laadittu suunnitelma siitä, miten Saksa kykenisi maksamaan sille ensimmäisen maailmansodan jälkeen määrätyt sotakorvaukset. Se laadittiin vuoden 1923 Ruhrin miehityksen ja Saksan hyperinflaation seurauksena.

Britannian ja Yhdysvaltojen hallitusten aloitteesta sotakorvauskysymystä pohtimaan asetettiin kansainvälinen asiantuntijakomitea, jota johti yhdysvaltalainen pankkiiri Charles G. Dawes. Komitean mietinnön pohjalta laaditun suunnitelman mukaan Saksa maksaisi korvauksia ensimmäisenä vuonna miljardi kultamarkkaa ja sen jälkeen summa nousisi asteittain ja olisi 2,5 miljardia kultamarkkaa vuonna 1928. Maksujen lopulliseen kokonaismäärään ei otettu kantaa. Suunnitelmaan sisältyi myös reichsbankin uudelleenjärjestely sekä Saksalle myönnettävä 800 miljoonan markan laina. Ympärysvallat ja Saksa hyväksyivät suunnitelman 16. elokuuta 1924. Tämän jälkeen ympärysvallat lopettivat Ruhrin miehityksen.

Dawes sai suunnitelman laatimisesta vuonna 1925 Nobelin rauhanpalkinnon. Vuonna 1929 Dawesin suunnitelma korvattiin Youngin suunnitelmalla.

Lähteet

Saksan taloushistoria
Trouble Will Find Me

Trouble Will Find Me on yhdysvaltalaisen indie rock -yhtye The Nationalin kuudes studioalbumi vuodelta 2013. 

Albumi sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Suomessa albumi on ollut virallisella listalla viikon ja  on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi.

Singlet
Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, "Demons", julkaistiin 15. huhtikuuta 2013. Musiikkivideo, jossa kuvataan time lapse -tekniikalla albumin kansikuvan maalaamista seinälle, julkaistiin viikkoa aiemmin 8. huhtikuuta.

Toinen single, "Don't Swallow The Cap" julkaistiin Euroopan radioasemilla 13. toukokuuta 2013.

Vastaanotto
Trouble Will Find Me on saanut hyviä arvosteluita kriitikoilta. Metacriticissä, joka laskee painotetun keskiarvon arvosteluista asteikolla 0–100, albumi on saanut 84 pistettä 39 arvosteluun perustuen.

Arvostelut
 Allmusic: 
 Rolling Stone: 
 Pitchfork Media: 
 Savon Sanomat:  
 Kaaoszine:

Kappaleet

Lähteet

Vuoden 2013 albumit
The Nationalin albumit