joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Metropoli

Suurkaupunki eli metropoli  on yleensä suuri, alueellisesti merkittävä kaupunki tai kaupunkialue. Käsite metropoli on peräisin kreikan sanasta metropolis, joka tarkoittaa emokaupunkia. 

Suurkaupungin määritelmä vaihtelee alueittain. Toisinaan suurkaupungin alarajana pidetään 100 000 asukasta, kun taas joissakin osissa maailmaa alle miljoonan asukkaan kaupunkialueita kutsutaan harvoin metropoleiksi. Myöskään kaupunkeja, jotka ovat osa laajempaa kaupunkirakennetta, ei kutsuta metropoleiksi, vaan sen osaksi.

Metropoleihin kohdistuvaa aluepolitiikkaa nimitetään metropolipolitiikaksi. Suomessa harjoitetun aluepolitiikan on nähty 2000-luvulla kehittyneen kohti metropoleja painottavaa näkökulmaa. Metropolikehityksen kansainvälisiin teoreetikoihin kuuluu muun muassa yhdysvaltalainen ekonomisti ja kaupunkitutkija Richard Florida.

Metropolialue eli suurkaupunkialue tarkoittaa sitä aluetta, jonne suurkaupungin eli metropolin välitön taloudellinen ja sosiaalinen vaikutus ulottuu. Tähän alueeseen kuuluu itse suurkaupunki, sen esikaupungit ja niiden lähialueet.

Katso myös
Metropolialue
Megalopoli

Lähteet

Kaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit

pl:Unia Metropolii Polskich
Maastohiihdon maailmancup

Maastohiihdon maailmancup on kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n järjestämä maastohiihdon korkeatasoisin kansainvälinen sarjamuotoinen kilpailu. Ensimmäistä kertaa maailmancup järjestettiin miehille kaudella 1973–1974 ja naisille 1978–1979 ja virallinen asema sillä on ollut kaudesta 1981–1982 lähtien. Sprinttihiihdon maailmancupin voitosta on kilpailtu 1996–1997 lähtien. Kisoja on Suomessa televisioitu pääosin Ylellä, lukuun ottamatta vuosia 2011–2018, jolloin sarjan ulkomailla järjestetyt tapahtumat olivat osa MTV:n ja CMORE:n maksu-tv-kokonaisuutta.

Maailmancupin kolme parasta kausittain

Miehet

Naiset

Epävirallinen maailmancup

Sprinttimaailmancupin kolme parasta kausittain

Miehet

Naiset

Maailmancupin kokonaiskilpailussa menestyneimmät 
Kaudella 2021–2022 hiihtäneiden kilpailijoiden nimet on lihavoitu

Miehet

Naiset

Sprinttimaailmancupissa menestyneimmät 
Kaudella 2021–2022 hiihtäneiden kilpailijoiden nimet on lihavoitu

Miehet

Naiset

Eniten maailmancupin osakilpailuvoittoja 
Päivitetty 13. joulukuuta 2021. Lihavoidulla merkityt urheilijat kilpailivat kaudella 2020–2021.

Miehet

Naiset

Lähteet 
 Maailmancupin tulokset FIS:n sivulla
Sigh No More

Sigh No More on Gamma Rayn vuonna 1991 julkaisema heavyalbumi.

Kappaleet

Japanin-version live-bonuskappale:

Kokoonpano
Ralf Scheepers – laulu
Kai Hansen – kitara
Dirk Schlächter – kitara
Uwe Wessel – basso
Uli Kusch – rummut

Gamma Rayn albumit
Vuoden 1991 albumit
Land of the Free (Gamma Rayn albumi)

Land of the Free on Gamma Rayn vuonna 1995 julkaisema musiikkialbumi. Michael Kiske ja Hansi Kürsch vierailevat levyllä, Kürsch laulaa "Farewell"-kappaleella ja Kiske laulaa "Time to break free"-kappaleen. Albumin viimeinen kappale "Afterlife" on omistettu Ingo Schwichtenbergille.

Kappaleet 
Rebellion in Dreamland (Hansen) - 8.44
Man on a Mission (Hansen) - 5.49
Fairytale (Hansen) - 0.50
All of the Damned (Hansen) - 5.01
Rising of the Damned (Hansen) - 0.43
Gods of Deliverance (Rubach–Hansen) - 5.01
Farewell (Schlächter) - 5.11
Salvation's Calling (Rubach) - 4.36
Land of the Free (Hansen) - 4.38
The Saviour (Hansen) - 0.40
Abyss of the Void (Hansen) - 6.04
Time to Break Free (Kiske) - 4.40
Afterlife (Hansen) - 4.46

LP-version bonusraita:
Heavy Metal Mania (Dudley-Mortimer)

Kokoonpano levyllä 
Kai Hansen - laulu, kitara
Dirk Schlächter - kitara
Jan Rubach - basso
Thomas Nack - rummut

Lähteet 

Gamma Rayn albumit
Vuoden 1995 albumit
Somewhere Out in Space

Somewhere Out in Space on Gamma Rayn albumi vuodelta 1997.

Kappaleet

Kokoonpano
Kai Hansen – laulu, kitara
Henjo Richter – kitara
Dirk Schlächter – basso
Dan Zimmermann – rummut

Muuta
Kannen kuvan on piirtänyt Kristian Huitula.

Lähteet 

Gamma Rayn albumit
Vuoden 1997 albumit
Toyota Aygo

Toyota Aygo on Toyotan vuodesta 2005 lähtien valmistama A-segmentin automalli. Sitä valmistettiin yhteistyössä Peugeot’n ja Citroënin kanssa Tšekin Kolínissa. Tehtaan tuotantokapasiteetti on 300 000 autoa vuodessa, josta kunkin merkin osuus on kolmasosa. Aygon toinen sukupolvi esiteltiin vuonna 2014. Kolmas sukupolvi, joka sai nimen Aygo X, esiteltiin vuonna 2021.

Toyota Aygo I (2005–2014) 

Ensimmäisen sukupolven Aygon ja sen sisarmallien, Citroēn C1:n ja Peugeot 107:n väliset erot ovat sisustus sekä keulan ja perän erot. Merkkien yhteinen tavoite oli myydä 300 000 autoa eli 100 000 per merkki. Aygon myynti aloitettiin vuoden 2005 heinäkuussa ja korimalleina olivat 3- ja 5-oviset hatchback-mallit. Moottorivaihtoehtoja oli kaksi, kolmesylinterinen, 51 kW:n (68 hv), 1,0-litrainen ottomoottori sekä nelisylinterinen, 40 kW:n (54 hv), 1,4-litrainen HDi-dieselmoottori. 

Aygossa ovat edessä levyjarrut ja takana rumpujarrut. ABS-jarrut ovat vakiovaruste ja ajonvakautuksen saa lisävarusteena. 

Korivaihtoehtoina Aygossa on 3- ja 5- oviset hatchback-mallit ja varustelutasoja on kaksi, joista parempaa myydään nimellä Aygo+. Aygo+:ssa on muun muassa korinväriset ovenkahvat ja peilit, ikkunaturvatyynyt edessä ja takana, sähkökäyttöiset ikkunat edessä ja kauko-ohjattu keskuslukitus.Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.

Toyota Aygo II (2014–2021) 

Toisen sukupolven Toyota Aygo esiteltiin yleisölle vuoden 2014 Geneven autonäyttelyssä ja sen tuotanto aloitettiin samana vuonna. Nuorelle ostajakunnalle suunnattu auto on erilaisten väriyhdistelmien ja lisävarusteiden avulla personoitavissa ostajan mielen mukaiseksi. Varustelun lähtötasoja on neljä: perusversio x, jota seuraa x-play, x-cite ja x-clusive. Varustelutasoja voidaan täydentää ja personoida ulkopuolen OUTstand- ja sisätilojen INtense-varustepaketeilla. Tätä Aygon täydellistä uudistumista kuvaa myös sen mainosslogan ”Go Fun Yourself”. 

Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Toyota Aygo X (2021–) 

Aygo X -nimellä myytävä kolmannen sukupolven malli esiteltiin vuonna 2021. Sen ulkonäöstä on pyritty tekemään hieman katumaasturimainen.

Vuoden 2022 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo X sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Lähteet 

Aygo
A-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
2020-luvun autot
Deportivo de La Coruña

Real Club Deportivo de La Coruña on Espanjan A Coruñasta kotoisin oleva jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1906 ja se pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEFissa, jonne se putosi Segunda Divisionista keväällä 2020. Seuran kotistadion on 34 600 -paikkainen Riazor.

Deportivon suurimpiin saavutuksiin kuuluvat Espanjan-mestaruus vuodelta 2000 ja Espanjan cupin voitto vuosilta 1995 ja 2002.

Pelaajat 

Tilanne 17. syyskuuta 2017.

Saavutukset 

 Espanjan pääsarjamestaruudet (Primera División): 1
 1999–2000

 Espanjan kuninkaan cup (Copa del Rey): 2
 1995, 2002

 Espanjan supercup (Supercopa de España): 3
 1995, 2000, 2002

 Segunda División: 6
 1939–1940, 1961–1962, 1963–1964, 1965–1966, 1967–1968, 2011–2012

Entisiä pelaajia

Entisiä valmentajia 

  Joaquín Caparrós
  Arsenio Iglesias
  Javier Irureta
  Miguel Ángel Lotina
  José Luis Oltra
  Domingos Paciência
  Clarence Seedorf
  John Toshack
  Fernando Vázquez

Lähteet

Aiheesta muualla 

  Seuran virallinen kotisivusto 

Deportivo
La Coruñan maakunta
Mato (haittaohjelma)

Mato () on samantapainen haittaohjelma kuin virus. Mato on suunniteltu leviämään tietokoneesta toiseen automaattisesti ilman tietokoneen käyttäjän toimenpiteitä eikä se tarvitse isäntää viruksen tavoin. Yleensä mato käyttää levitessään hyväksi Internetiä sekä käyttöjärjestelmän tietoturva-aukkoja. Mato aiheuttaa haittaa käyttämällä ja kuormittamalla verkon tiedonsiirtokapasiteettia (kaista).

Tunnettuja tietokonematoja ovat esimerkiksi Iloveyou, Gruel ja Stuxnet. Ensimmäinen Mac-tietokoneille kehitetty mato oli OSX/Oompa-A.

Historia 
Termi mato on saanut inspiraationsa John Brunnerin romaanista The Shockwave Rider (1975). Romaanissa Nichlas Haflinger suunnittelee ja lähettää dataa kerääviä matoja taistelussa voimakkaita miehiä vastaan, jotka ylläpitävät kansallista elektronista tietoa. Netissä on valloillaan kaikkien aikojen suurin löyhä mato, joka sabotoi kaikkia yrityksiä vahtia vastaan. Yhtä sisukasta matoa eikä yhtä pitkää häntää ole aiemmin ollut. 

Xerox PARCin tutkijat John F. Shoch and Jon A. Hupp valitsivat nimityksen vuonna 1979. Termiä käytettiin vuonna 1982 julkaistussa artikkelissa The Worm Programs, Comm ACM, 25(3):172-180, 1982, ja se on ollut käytössä siitä lähtien. Shoch ja Hupp tekivät myös ensimmäisen madon toteutuksen Xerox PARCissa vuonna 1978. Shoch ja Hupp suunnittelivat alun perin madon etsimään joutilaita prosessoreita verkosta ja jakamaan niille tehtäviä, jolloin kuormitus jakaantuisi tasaisemmin koko verkon yli. Matojen toiminta oli rajoitettua niin että ne eivät leviäisi aiottua edemmäksi.

Kiristyshaittaohjelmat ovat uudempaa kehitystä, joissa tavoitteena on uhrin kiristäminen rahallisen hyödyn saamiseksi.

Vaarat 
 Tietoliikenteen häiritseminen: mato ruuhkauttaa verkkoliikenteen ja hidastaa yritysverkkoja sekä Internet-liikennettä levitessään verkon välityksellä.
 Erilaiset tuhotyöt: monesti matoon on ohjelmoitu myös tiedostojen poistotoiminto tai takaovi, joka mahdollistaa vakoiluohjelman tai kauttakulkupalvelun mahdollistavan ohjelman (käytetään esimerkiksi hajautetussa palvelunestohyökkäyksessä) pesiintymisen madon tartuttamaan tietokoneeseen.

Käyttöjärjestelmät 
Yleensä kaupalliset käyttöjärjestelmät ovat haittaohjelmien ja viruksien kohteina.

Merkittäviä matoja

Katso myös 
 Virustorjunta
 Haittaohjelma

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Wildlist - Luettelo viruksista ja madoista. 
 Worm parasites - Luettelo matojen kuvauksista ja poistotyökaluista.  
 Ylen Elävä arkisto: Ensimmäinen nettimato kirvoitti viruskeskustelun Suomessakin

 
 

Haittaohjelmat
Kyösti Luukko

Aukusti ”Kyösti” Luukko (17. helmikuuta 1903 Nurmo – 27. lokakuuta 1970 Nurmo) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nurmon Jymyä ja Nurmon Kavereita.

Luukko ylsi olympiahopealle Los Angelesin olympialaisten 1932 vapaapainin keskisarjassa. Hän voitti kultamitalin lopulta vieneen Ruotsin Ivar Johanssonin, mutta tappio Yhdysvaltain Robert Hessille pudotti suomalaisen hopealle. Neljä vuotta myöhemmin Berliinissä 1936 Luukko oli ainoa painija, jota sarjan voittanut ranskalainen Émile Poilvé ei onnistunut selättämään, mutta vammojen vuoksi suomalainen joutui luovuttamaan ottelunsa hopeamitalistia, Yhdysvaltain Richard Volivaa vastaan ja jäi tuloksissa kuudenneksi.

EM-kisoissa Luukko ylsi pronssille Budapestissa 1931. Suomen mestaruuksia hän voitti vapaapainissa seitsemän ja kreikkalais-roomalaisessa painissa kaksi. Kilpailuvuosinaan Luukko tunnettiin myös etunimellä ”Köysti”.

Saavutuksia

 Olympiahopeaa Los Angeles 1932 (vapaapaini, sarja 79 kg)
 EM-pronssia Budapest 1931 (vapaapaini, sarja 79 kg)
 SM-kultaa vapaapainissa 1931–1933 ja 1936 (sarja 79 kg) sekä 1935 ja 1937–1938 (sarja 87 kg)
 SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1928 (sarja 82,5 kg) ja 1933 (sarja 87 kg)

Lähteet

Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset vapaapainijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Diodotos I

Diodotos I oli Baktrian satraappi joka kapinoi Seleukidejä vastaan ja perusti itsenäisen Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan noin vuonna 255 eaa. Diodotosta seurasi hänen poikansa Diodotos II, jonka kuitenkin syrjäytti ja murhasi eräs Euthydemos.

Diodotoksesta kertovat antiikin historioitsijat Gnaeus Pompeius Trogus, Junianus Justinus ja Strabo. Diodotos I on myös jättänyt jälkeensä kulta- ja hopearahoja joita hän oli antanut lyödä. Joissan rahoissa hän kutsuu itseään lisänimellä Soter, "pelastaja". 

Satraapit
Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta
Torgny Mogren

Torgny Mogren (s. 26. heinäkuuta 1963 Hällefors, Ruotsi) on ruotsalainen entinen hiihtäjä. 

Mogren voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1986–1987 ja sijoittui kaikkiaan viisi kertaa maailmancupin loppupisteissä kolmen parhaan joukkoon. Hän voitti 50 kilometrin maailmanmestaruuden sekä 1991 Val di Fiemmessä että 1993 Falunissa. 

Seuratasolla Mogren edusti Åsarna IK:ta. Hän harrastaa moottoriurheilua ja golfia (tasoitus 16).

Saavutuksia

Arvokisat
1985 MM, Seefeld:
50 km: 6. sija
30 km: 11. sija
15 km: 20. sija	
1987 MM, Oberstdorf:
50 km: pronssia
Talviolympialaiset 1988, Calgary:
30 km: 11. sija
4*10 km viesti: kulta (Jan Ottosson, Thomas Wassberg, Gunde Svan, Mogren)
1989 MM, Lahti:
50 km (v): hopeaa
15 km (v): hopeaa
30 km (p)): 9. sija
1991 MM, Val di Fiemme:
50 km (v): kultaa
10 km (p): pronssia
15 km (v): 8. sija 
Talviolympialaiset 1992, Albertville:
10 km (p): 9. sija
25 km takaa-ajo: 5. sija
1993 MM, Falun:
50 km (v): kultaa
25 km takaa-ajo: 6. sija
10 km (p): 8. sija
30 km (p): 14. sija
Talviolympialaiset 1994, Lillehammer:
30 km (v): 24. sija
10 km (p): 27. sija
1995 MM, Thunder Bay:
50 km (v): 7. sija
takaa-ajo: 22. sija
10 km (p): 38. sija
1997 MM, Trondheim:
50 km (p): 8. sija
30 km (v): 12. sija
Talviolympialaiset 1998, Nagano:
50 km (v): 34. sija

Sijoitukset maailmancupin kokonaiskilpailussa

Maailmancupin henkilökohtaisten matkojen osakilpailuvoitot
15. tammikuuta 1986 Bohinj, 5 km	
2. maaliskuuta 1986 Lahti, 15 km 
14. maaliskuuta 1987 Kavgolovo, 15 km
12. joulukuuta 1987 La Clusaz, 15 km
15. joulukuuta 1987 Castelrotto, 30 km
15. tammikuuta 1988 Strbske Pleso, 15 km
10. joulukuuta 1988 Ramsau, 15 km 
9. joulukuuta 1990 Tauplitzalm, 10 km
17. helmikuuta 1991 Val di Fiemme, 50 km
7. maaliskuuta 1992 Funaesdalen, 30 km
28. helmikuuta 1993 Falun, 50 km
6. maaliskuuta 1993 Lahti, 30 km
20. joulukuuta 1994 Sappada, 10 km

Lähteet

Ruotsalaiset olympiavoittajat
Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Ville Nylund

Kaj Wilhelm “Ville” Nylund (s. 14. elokuuta 1972 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta kykeni pelaamaan myös keskuspuolustajana tai oikealla laidalla. Koulutukseltaan tradenomi oleva Nylund toimii nykyisin Suomen Palloliitossa kilpailutoiminnan tuotepäällikkönä.

Nylundin kasvattajaseura on Oulun Luistinseura, jossa oli 90-luvun vaihteessa koossa myöhemmin ammattijalkapallossa merkittäväksi osoittanunut nelikko (Nylund, Nurmela, Niemi ja valmentaja Malinen). Hän pelasi aikuisten tasolla uransa aikana FC Oulussa, FC 1991:ssa, FF Jarossa ja viimeisimpänä Helsingin Jalkapalloklubissa, jonne hän siirtyi vuonna 1997. Ville Nylund oli HJK:n pitkäaikainen kapteeni.

Suomen A-maajoukkueessa Nylund pelasi 21 ottelua ja Veikkausliigassa 285. HJK:n riveissä hän osallistui myös Mestarien liigaan mm. pelaten kaikissa kuudessa otteluissa täydet minuutit, kun joukkue eteni kilpailussa lohkovaiheeseen asti kaudella 1998. Uransa aikana Nylund voitti kolme Veikkausliigamestaruutta, neljä Suomen Cup- ja kaksi  Liigacup-mestaruutta. Häntä kutsuttiin lajin piirissä lempinimellä "Nulli".

Pelaajauransa jälkeen Ville Nylund on toiminut muun muassa toiminnanjohtajana HJK ry:ssä. Sieltä hän siirtyi Suomen Palloliittoon, jossa aloitti kilpailutoiminnan tuotepäällikön tehtävässä 17. maaliskuuta 2008. Nylundin tehtäviin kuuluu muun muassa Suomen cupien, naisten jalkapalloliigan sekä Ykkösen kilpailutoiminnan kehittäminen. Lisäksi Nylund on naisten 2009 EM-kilpailuissa Olympiastadionin keskusjohtaja.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Ville Nylundin kotisivut 
Nylundin esittely Suomen Palloliiton sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Veikkausliigan legendat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Kangasjärvi

Mikko Olavi Kangasjärvi on tamperelainen muusikko. Hän on Yön, Ruby Tuesdayn ja Aurinkosirkuksen kosketinsoittaja. Kangasjärvi on toiminut kapellimestarina Musiikkiteatteri Palatsissa ja säveltänyt muun muassa Yö-yhtyeelle ja Jani Koskiselle.

Yhtyeitä 
 Ruby Tuesday (1989–)
 Yö (1990–1992 ja 2000–2019)
 Riemudivisioona (1991–1993)
 Screaming Thunders (1994–1996)
 Aurinkosirkus (1994–)
 Jarkko Even taustayhtye (1996)
 Cover Up (1996–1997)
 Anssi Tikanmäki Film Orchestra (1998–)
 Tango-orkesteri Olavi Nyrhilä & Kipinä (1999–)
 Beat Less (1999–)
 The Featuring Club hosted by Sami Hintsanen (2000–2001)
 Olli Lindholm Trio (2000–2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikko Kangasjärven esittelysivu Yön kotisivuilla 

Yön jäsenet
Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset sessiomuusikot
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Daffy Terävä

Asko ”Daffy” Terävä on tamperelainen kitaristi. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (2000–2016), Nuket (1988–1992), Hangover, Kohu-63 ja Colme cowboyta. Hän on soittanut myös muun muassa Pate Mustajärven, Michael Monroen, Pelle Miljoonan ja Harri Marstion taustayhtyeissä. Terävän ja basisti Jay Lewiksen tultua erotetuksi Yöstä loppuvuodesta 2016 he perustivat yhdessä uuden yhtyeen nimeltä Jay Lewis Gang. Terävä on säveltänyt kappaleita muun muassa Colme cowboyta ja Nuket -yhtyeille.

Terävä omistaa yli 40 kitaraa, joista 12 Gibson Les Pauleja, joita hän käyttää useimmiten keikoilla. Daffy tiettävästi käyttää keikoilla vahvistimenaan Rocktron Prophesya, päätteinä Rocktron Velocity 300:aa liitettynä 4×12-tuumaisiin Mesa Boogie Rectifier -kaappeihin.

Terävän puoliso on laulaja Päivi Lepistö. Heillä on kaksi lasta.

Lähteet

Viitteet 

Yön jäsenet
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jernström

Jernström tai Järnström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders Mauritz Jernström (1837–1877), suomalainen geologi
 Arne Jernström (1879–1937), suomalainen seminaarin lehtori ja taidemaalari, Carl Gustaf Alarik Jernströmin poika
 Carl Gustaf Alarik Jernström (1848–1904), suomalainen kenraalimajuri
 Carl-Gustaf Jernström (1944–2019), Sirkus Finlandian perustaja
 Fredrik Ferdinand Järnström (1870–1936), suomalainen kenraalimajuri ja rajavartiolaitoksen päällikkö
 Harald Jernström (1882–1946), suomalainen toimittaja ja kääntäjä, Carl Gustaf Alarik Jernströmin poika
 Heikki Järnström (s. 1978), suomalainen koripalloilija ja valmentaja
 Johannes Jernström (1844–1903), suomalainen agronomi ja toimittaja 
 Kisu Jernström (s. 1951), suomalainen muusikko
 Torsten Erik Jernström (1886–1971), suomalainen jääkärieversti, Carl Gustaf Alarik Jernströmin poika
 Rock-Jerry oik. Kaj Alvar Järnström, (s. 1943), suomalainen rocklaulaja
 Kaarlo Jäntere, vuoteen 1906 Jernström (1885–1957), suomalainen historioitsija
Rouen

Rouen [ʁwɑ̃] on kaupunki Luoteis-Ranskassa Seinen rannalla. Kaupungissa on arkkipiispanistuin ja yliopisto, joka on perustettu vuonna 1964. Vuonna 2006 Rouenin kaupunkialueen väkiluku oli 523 236 asukasta. Itse kaupungin asukasluku oli 107 904 ja pinta-ala 21,38 neliökilometriä.

Rouen on Normandian historiallinen pääkaupunki ja nykyisen Ylä-Normandian alueen pääkaupunki.

Historia 
Roomalaiset perustivat siirtokunnan nykyisen Rouenin paikalle ensimmäisellä vuosisadalla, joka oli nimeltään Rotomagus. Keskiajalla Rouen oli Euroopan suurimpia ja kukoistavimpia kaupunkeja. Vuoden 1348 ruttoepidemiassa kuoli kolme neljäsosaa kaupunkilaisista.

Jeanne d’Arc 
Rouen jäi Ranskan ja Englannin välisen satavuotisen sodan jalkoihin vuosina 1337–1453. Tämän sodan yksi episodi oli Orléansin englantilaisten miehityksestä vapauttaneen Jeanne d’Arcin polttaminen roviolla Rouenissa vuonna 1431.

Nähtävyyksiä 
Kaupungissa on lukuisia rakennusmuistomerkkejä keskiajalta. Tärkein niistä 1200–1500-luvulta peräisin oleva katedraali, joka on Ranskan gotiikan päätöitä. Lisäksi Rouenissa on 1300-luvulla rakennettu Saint-Ouenin kirkko ja 1400-luvulla rakennettu oikeuspalatsi.

Yksi tärkeä maamerkki ja nähtävyys on 1300-luvulla rakennettu iso yksiviisarinen kello, Gros-Horloge, joka sijaitsee samannimisellä kadulla. Kello siirrettiin nykyiselle paikalle 1500-luvulla, kun kaupunkilaiset eivät nähneet kelloa kellotapulissa kaupungin kapeilta kaduilta.

Talous 
1600–1700-luvulla Rouen oli kuuluisa fajanssinvalmistuksesta.
Rouen on Ranskan neljänneksi suurin satamakaupunki, vaikka se sijaitsee 86 kilometriä rannikolla olevasta Le Havresta sisämaahan. Lisäksi kaupungissa on mekaanista- ja sähköteollisuutta.

Urheilu 
Paikallinen Ranskan pääsarjan jääkiekkojoukkue Dragons de Rouen on voittanut kaksitoista kertaa Ranskan mestaruuden (2012).

Kuuluisia Rouenissa syntyneitä 

 François-Adrien Boïeldieu
 Robert Cavelier de La Salle
 Pierre Corneille
 Thomas Corneille
 Vincent Delerm
 Jacques Duphly
 Marcel Dupré
 Philippe Étancelin

 Gustave Flaubert
 Pierre Gasly
 Théodore Géricault
 François Hollande
 Maurice Leblanc
 Charles Nicolle
 Jacques Rivette
 David Trézéguet

Lähteet

Aiheesta muualla
Marjatta Raita

Marjatta Raita (17. helmikuuta 1944 Pori – 27. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli yksi Helsingin kaupunginteatterin pitkäaikaisimmista näyttelijöistä. Valkokankaalla hänet tunnettiin parhaiten Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvien Elisabeth Turhapurona eli Uuno Turhapuron vaimona. Raita on ainoa, joka on esiintynyt niistä jokaisessa.

Raidan vanhemmat olivat näyttelijät Eino ja Valli Raita. Hän opiskeli teatterikoulussa vuosina 1962–1965.

Ura

Teatteri
Vuodesta 1965 lähtien Raita esiintyi Helsingin kaupunginteatterissa lukuisissa näytelmissä, kuten Tulipunakukan Kyllikkinä, Nummisuutarien Kreetana ja Diivat-näytelmän rouva Florencena. Hän näytteli myös Jouko Turkan kultakauden useissa ohjauksissa, esimerkiksi Murtovarkaus, Jeppe Niilonpoika ja Hypnoosi. Hänen viimeiseksi työkseen kaupunginteatterissa jäi Bertolt Brechtin ja Kurt Weilin näytelmä Kerjäläisooppera.

Elokuvat
Elisabeth Turhapuro oli Raidan ensimmäinen elokuvarooli. Hän on ainoa, joka on esiintynyt kaikissa 20 Uuno-elokuvassa. Raita kuvaili roolihahmoaan kamalaksi, mutta sanoi sen myös olevan hauskin, mitä hän koskaan teki. Uunoissa hän ei kuitenkaan päässyt käyttämään kunnolla kykyjään: Spede Pasasen mukaan naiset eivät saaneet olla hauskoja ja Raidasta itsestään tuntui, etteivät savolaissyntyisen Speden repliikit kunnolla istuneet hänen omaan puheeseensa. 

Turhapurojen lisäksi Raidan elokuvatöihin kuului muun muassa Tie naisen sydämeen (1996).

Muita rooleja
Televisiossa Raita näytteli esimerkiksi sarjoissa Muodollisesti pätevä (1999) ja Kylmäverisesti sinun (2002). Hän oli usein mukana myös Spede Show’ssa ja useissa Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmasarjan jaksoissa.

Yhdistystoiminta
Näyttämötyönsä ohessa Raita toimi Helsingin Kaupunginteatterin Näyttelijäyhdistyksen luottamusmiehenä vuodesta 1981 lähtien sekä Teatterisäätiön hallituksen jäsenenä näyttelijäyhdistyksen valitsemana neuvottelevana jäsenenä. Hän kuului vuodesta 1996 lähtien Suomen Näyttelijäliiton hallitukseen. Samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki.

Yksityiselämä
Raita eli yli 20 vuotta avioliitossa näyttelijä Aarno Sulkasen kanssa. Pariskunta oli kolmetoista vuotta avoliitossa, kunnes päätyi naimisiin 1986. Heidän ensimmäinen liittonsa kesti pari vuotta. Avioeron jälkeen he löysivät jälleen toisensa ja menivät toistamiseen naimisiin vuonna 1996. Raidalla on kaksi lasta, poika ja tytär, avioliitosta näyttelijä Arto Tuomisen kanssa. Komediennen leimastaan huolimatta Raita korosti usein olevansa perusvakava ihminen ja tosikkoluonne. Raita kuoli syyskuussa 2007 nopeasti edenneeseen syöpään. Hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen jäi Uuno Turhapuro -elokuvasarjan päätös Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).

Palkinnot
 Suomen Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki 1996.

Filmografia

Elokuvat

Televisio

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Yle Elävä arkisto: Marjatta Raita äänessä

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1993

Vuoden 1993 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Falunissa Ruotsissa 18.–28. helmikuuta 1993.

Miesten maastohiihto

10 km (p) 

Päivämäärä: 22. helmikuutaSuomen Jari Isometsä oli kilpailussa 15., Mika Myllylä 17., Harri Kirvesniemi 18. ja Jari Räsänen 21:s.

10 km (p) + 15 km (v) takaa-ajo 

Päivämäärä: 24. helmikuutaKilpailuun lähdettiin 10 kilometrin kilpailun järjestyksessä ja aikaeroin. Voitto ratkesi loppukirissä. Maalikameran kuvan mukaan Dæhlie kurotti säärensä ensimmäisenä maaliviivan yli. Smirnov ei kertomansa mukaan tiennyt että maalilinjan ylitys mitataan 25 senttimetrin korkeudelta vaan ylitti maaliviivan kumartuneena, rintakehä ennen jalkoja.

Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 13., Mika Myllylä 18. ja Jari Räsänen 24:s.

30 km (p) 

Päivämäärä: 20. helmikuutaSuomen Harri Kirvesniemi oli kilpailussa kymmenes, Kuisma Taipale 16., Jari Räsänen 18. ja Mika Myllylä 23:s.

50 km (v) 

Päivämäärä: 28. helmikuutaSuomen Jukka Hartonen oli kilpailussa 14:s. Mika Myllylä, Jari Räsänen ja Jari Isometsä keskeyttivät.

4 x 10 km viesti 

Päivämäärä: 26. helmikuuta

Naisten maastohiihto

5 km (p) 

Päivämäärä: 21. helmikuutaSuomen Marjut Rolig oli kilpailussa seitsemäs, Tuulikki Pyykkönen 13. ja Marja-Liisa Kirvesniemi 14:s.

5 km (p) + 10 km (v) takaa-ajo 

Päivämäärä: 23. helmikuutaSuomen Marjut Rolig oli kilpailussa yhdeksäs ja Pirkko Määttä 15:s.

15 km (p)

Päivämäärä: 19. helmikuutaSuomen Pirkko Määttä oli kilpailussa seitsemäs ja Tuulikki Pyykkönen 13:s.

30 km (v)

Päivämäärä: 27. helmikuutaSuomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 15., Merja Lahtinen 32., Mari Hietala 35. ja Sirpa Riikola 49:s.

4 × 5 km viesti 

Päivämäärä: 25. helmikuutaTšekki ja Slovakia hiihtivät kilpailussa yhteisellä joukkueella.

Yhdistetty

Henkilökohtainen kilpailu (normaalimäki K90 + 15 km hiihto) 

Päivämäärä: Mäkihyppy 18. helmikuuta, maastohiihto 19. helmikuutaSuomen Topi Sarparanta oli kilpailussa 13., Jari Mantila 24. ja Jarno Miettinen 32:s.

Joukkuekilpailu (normaalimäki K90 + 3 × 5 km hiihto) 

Päivämäärä: Mäkihyppy 24. helmikuuta, maastohiihto 25. helmikuutaSuomen joukkue (Jarno Miettinen, Topi Sarparanta ja Jari Mantila) oli kilpailussa kahdeksas.

Mäkihyppy

Normaalimäki K90 

Päivämäärä: 27. helmikuutaSuomen Vesa Hakala oli kilpailussa 12., Risto Jussilainen 36. ja Jani Soininen 50:s.

Suurmäki K120 

Päivämäärä: 21. helmikuutaSuomen Risto Jussilainen oli kilpailussa 15., Vesa Hakala 17., Toni Nieminen 29. ja Janne Ahonen 31:s.

Joukkuemäki K120 

Päivämäärä: 23. helmikuutaTšekki ja Slovakia hyppäsivät kilpailussa yhteisellä joukkueella.

Mitalitaulukko

Lähteet

Hiihdon MM-kilpailut
Vuoden 1993 urheilu
Ruotsin urheilutapahtumat
Ruotsin hiihto
Falunin kunta
Kemin lumilinna

Kemin Lumilinna on talvisin vuodesta 1996 alkaen rakennettu suosittu matkailukohde. Linna on noussut historiansa aikana neljään eri paikkaan. Ensimmäinen lumilinna rakennettiin Ruutinpuistoon ja vuonna 2008 linna kohosi kauppatorille. Pisimpään Lumilinna on sijainnut Kemin sisäsatamassa, Perämeren rannalla. 21.1.2017 Lumilinna avasi ovet Mansikkanokan camping-alueella. Uusi osoite on Lumilinnankatu 15, entinen Mansikkanokankatu 15. 

Ensimmäinen Lumilinna 1 100 metriä pitkine muureineen pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana lumilinnana. Kolmena ensimmäisenä vuonna Lumilinnan kävijämäärä oli noin 300 000 henkilöä.

Lumilinnaan rakennetaan vuosittain kappeli, ravintola ja hotelli. Ravintola on kokonaan rakennettu lumesta ja jäästä, kuten lumilinnakin. Ravintolassa on tilaa noin 250 ruokailijalle kerrallaan. Ekumeenisessa kappelissa on pidetty lukuisten parien häitä, joista kaukaisimmat ovat tulleet Japanista ja Hongkongista.

Linna työllistää vuosittain rakentamisaikaan jopa useita kymmeniä henkilöitä, ja kauden aikana noin 40 henkilöä. Linnan rakennuttaa ja sen toiminnasta kokonaisuudessaan vastaa Kemin Matkailu Oy.

Teemat 

Lumilinnan teemat vuosittain:
 2006: tuli
 2007: meri
 2008: matkailu
 2009: muotoilu
 2010: kansallisromantiikka (Lumilinna 15 vuotta)
 2011: sarjakuva
 2012: urheilu
 2013: fantasia
 2014: Meren salaisuudet
 2015: Suomalaisuus (Lumilinna 20 vuotta)
 2016: Linna linnassa 
 2017: LumiLinna – Suomi 100
 2018: Metsän eläimet
 2019: Kummituslinna
 2020: Kurkistus tulevaisuuteen (Lumilinna 25 vuotta)

Kuvia

Lähteet
 LumiLinna 
 SnowCastle

Viitteet

Aiheesta muualla

Kemin nähtävyydet
Sauvosaari
Lumi
Cryptic Writings

Cryptic Writings on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin seitsemäs studioalbumi. Albumin tuottivat Dann Huff ja yhtyeen laulaja ja kitaristi Dave Mustaine. Cryptic Writings on viimeinen albumi, jolla vaikuttaa Megadethin niin kutsuttu “klassinen kokoonpano“, sillä rumpali Nick Menza erotettiin yhtyeestä albumin kiertueen aikana. Cryptic Writings äänitettiin The Tracking Room -äänitysstudiolla Nashvillessa, Tennesseessä ja levy-yhtiö Capitol Records julkaisi albumin 17. kesäkuuta 1997.

Cryptic Writings muokkasi Megadethin musiikkia yhä radioystävällisemmäksi, ja albumin kappalemateriaali kirjoitettiinkin yhtyeen edellisestä tuotannosta poiketen tarkoituksella paremmin radioon soveltuvaksi. 

Albumi toi Megadethille sen historian ensimmäisen listaykkösen Yhdysvaltain rockradioissa kappaleella "Trust". Albumin muista singleistä kolme olivat myös top-10:ssä, mutta nekään eivät vaikuttaneet juurikaan myyntilukuihin.

Cryptic Writings julkaistiin vuonna 2004 uudelleen miksattuna ja uudelleen masteroituna.

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine: laulu, soolo- & rytmikitarat
 Marty Friedman: soolo-, rytmi- & akustiset kitarat & taustalaulu
 David Ellefson: basso & taustalaulu
 Nick Menza: rummut & taustalaulu

Singlet
Almost Honest (1997)
Trust (1997)
Use the Man (1998)
A Secret Place (1998)

Videot
Almost Honest (1997)
Trust (1997)
A Secret Place (1998)

Lähteet

http://www.megadeth.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1997 albumit
Megadethin albumit
Elsi Hetemäki-Olander

Elsi Maria Hetemäki-Olander (o.s. Rinne, ent. Hetemäki, s. 26. syyskuuta 1927 Oulainen) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut kokoomuksen kansanedustajana 1970–1991 ja eduskunnan 1. varapuhemiehenä 1987–1991. Hetemäki-Olander toimi Pohjoismaiden neuvoston presidenttinä vuonna 1982 sekä vuonna 1987. Hän on myös toiminut aktiivisesti Espoon kunnallispolitiikassa. Lisäksi hänellä on ollut useita luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Naisjärjestöjen keskusliiton puheenjohtajana vuosina 1990–1993. Sittemmin hän on vaikuttanut erilaisissa seniorijärjestöissä. Hetemäki-Olanderille myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 1990.

Koulutukseltaan Hetemäki-Olander on opettaja. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1953 ja työskenteli ruotsin kielen lehtorina Munkkiniemen yhteiskoulussa Helsingissä vuosina 1954–1970.

Elsi Rinne avioitui vuonna 1954 valtiotieteen maisteri Eero Hetemäen kanssa. Avioliitto päättyi puolison kuolemaan vuonna 1968. Toistamiseen hän avioitui vuonna 1977 vakuutusneuvos, diplomi-insinööri Erik Olanderin kanssa. Tämäkin avioliitto päättyi puolison kuolemaan vuonna 1998. Hänellä on 1. avioliitostaan kolme aikuista lasta.

Lähteet 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Espoon kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Valtiopäiväneuvokset
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl-Erik Creutz

Carl-Erik Creutz (14. kesäkuuta 1911 Padasjoki – 5. kesäkuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen radiotoimittaja ja Yleisradion pitkäaikainen radiokuuluttaja, joka oli tunnettu huolitellusta puhetavastaan.

Ura 

Creutz tuli Yleisradioon kuuluttajaksi 1939. Hänen äänensä tuli pian suomalaisille tutuksi, sillä kuuluttajan tehtävien lisäksi hän työskenteli myös ohjelmatoimittajana, juontajana ja jopa laulajana. Hänen hyvän huomenen ja hyvän yön toivotuksistaan tuli tärkeitä monelle yksinäiselle radionkuuntelijalle. Hänellä oli hyvän huomenen lisäksi tapana toivoa, ”että tästä päivästä tulisi oikein mukava päivä”.

Creutz nimitettiin Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmajaoston amanuenssiksi vuonna 1946. Hänestä tuli pääkuuluttaja ja kuuluttajien esimies 1956, ja hän koulutti myöhempiä radiokuuluttajia. Heidän joukossaan oli Pentti Fagerholm, josta tuli vuonna 1976 Creutzin seuraaja pääkuuluttajana.

Kuuluttajan työ edellytti hyvää yleissivistystä ja muun muassa klassisen musiikin tuntemusta. Lisäksi vaadittiin radioon sopivaa ääntä, täsmällisyyttä, asiallisuutta ja tarkkuutta. Erityistä tyylitajua edellytettiin suuronnettomuuksista tai muista dramaattisista tapahtumista uutisoitaessa. Creutz oli lisäksi erityisen tarkka ja vaativa vierasperäisten nimien oikein ääntämisessä.

Koska Creutz hallitsi molemmat kotimaiset kielet, hänen osakseen tuli keskeisten kansallisten tilanteiden ja tärkeiden juhlatilaisuuksien selostaminen. Toisen maailmansodan tapahtumat liittyivät usein hänen kuulutuksiinsa. Hän muun muassa luki Mannerheimin pyynnöstä jatkosodan viimeisen päiväkäskyn.

Creutz juonsi monia yleisötilaisuuksia ja luki näkövammaisten äänikirjoja. Yleisöäänestyksissä hän sai neljästi Telvis-patsaan Suomen suosituimpana radioäänenä. Hän oli tuttu myös satojen kotimaisten lyhytdokumenttien ja valistusfilmien selostajanäänenä, joiden lisäksi häntä kuultiin lukuisien ulkomaisten dokumenttielokuvien suomalaisella ääniraidalla (mm. Mondo Cane, Hyvästi Afrikka).

Carl-Erik Creutz kuului Creutzien aatelissukuun, joka on luetteloitu numerolla yksi Ritarihuoneen kreivillisten sukujen luettelossa.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Carl-Erik Creutzin kuulutuksia.
 Ylen Elävä arkisto: Carl-Erik Creutzin viimeinen työpäivä.
 Ylen Elävä arkisto: Carl-Erik Creutz lukee kellonaikoja.
 Ylen Elävä arkisto: Carl-Erik Creutz suorittaa monotestin.

Ylen henkilöstö
Kuuluttajat
Suomalaiset kreivit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Armenialaiset

Armenialaiset ovat Kaukasukselta ja itäisestä Vähästä-Aasiasta kotoisin oleva kansa. Suuri osa armenialaisista asuu yhä alueella, varsinkin Armeniassa, mutta lähes yhtä suuri tai suurempi määrä asuu muualla ympäri maailmaa. Ensimmäinen armenialainen valtio perustettiin jo 500-luvulla eaa. ja Armenia oli maailman ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnoksi ottanut maa (vuonna 301), ja armenialaisten omalla apostolisella kirkolla on yhä valtionkirkon asema Armeniassa.  

Nykyään noin 3,0–3,5 miljoonaa armenialaista asuu Armeniassa, 2,0–2,5 miljoonaa Venäjällä, 267 000–400 000 Georgiassa, ainakin 400 000 (mutta mahdollisesti jopa miljoona) Yhdysvalloissa, 250 000 tai enemmän Ranskassa, 200 000 Iranissa (pääasiassa Teheranissa ja Jolfan alueella), 120 000 Vuoristo-Karabahissa, 100 000 Syyriassa, 75 000–150 000 Libanonissa, 99 900 Ukrainassa, 50 000 Turkissa ja 40 505 Kanadassa – yhteensä noin kahdeksan miljoonaa.

Armenialaisten sukunimissä on yleensä pääte -jan (tai -ian/-yan), joka tarkoittaa ’(jonkun) poika’.

Katso myös
 Armenialaisten kansanmurha
 Armenian apostolinen kirkko

Lähteet
Vilho Penttilä

Vilho Penttilä (6. lokakuuta 1868 Suursaari – 12. helmikuuta 1918 Kauniainen) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita jugendtyylisiä kivirakennuksia Helsinkiin vuosina 1895–1907 työskennellessään Nyström–Petrelius–Penttilän arkkitehtitoimistossa. Niistä tunnetuin on Koiton talo. Muita hänen töitään ovat esimerkiksi Hollolan kunnantupa ja Kotkassa sijaitseva Tukkukaupantalo. Tampereen Kauppakadulla on Penttilän suunnittelema Kansallis-Osake-Pankin talo (1910), jota on 1950-luvulla korotettu.

Suursaaressa syntyneen Penttilän isä toimi kauppiaana ja kalastajana ja omisti purjealuksen, joka liikennöi Suomen ja Englannin välillä. Penttilä kävi reaalikoulun Viipurissa ja opiskeli arkkitehdiksi Polyteknillisessä opistossa Helsingissä. Hän suoritti myös 1893 piirustuksenopettajan tutkinnon Helsingin yliopistossa. Penttilä perusti vuonna 1895 arkkitehtitoimiston yhdessä opiskelutovereiensa Usko Nyströmin ja Albert Petreliuksen kanssa. Arkkitehtitoimisto Nyström & Petrelius & Penttilä suunnitteli rakennuksia eniten Helsinkiin mutta myös muualle Suomeen. Toimisto oli olemassa vuoteen 1908 saakka ja sen jälkeen Penttilä piti yksin omaa toimistoaan Vladimirinkadulla (nykyisin Kalevankatu). Penttilä oli myös Suomen Teollisuuslehden päätoimittajana vuosina 1895–1906 ja hän oli mukana vapaaehtoistoiminnassa nuorten parissa.

Penttilä sai surmansa 49-vuotiaana sisällissodan aikana. Hänet ammuttiin kahdeksalla luodilla sydämeen Kauniaisissa helmikuussa 1918 epäiltynä aseiden salaamisesta.

Suunnittelutöitä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vilho Penttilän suunnittelemia rakennuksia 
 Arkkitehtitoimisto Usko Nyström-Petrelius-Penttilän asuinkerrostalot Helsingissä 1895–1908.
 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset henkirikosten uhrit
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Sammaleläimet

Sammaleläimet (Bryozoa tai Ectoprocta) on yksi eläinkunnan pääjaksoista. Ne ovat vedessä eläviä, tavallisesti runkokuntia muodostavia selkärangattomia, jotka ovat sukua pikarimadoille. Ne muodostavat sammalmaisen peitteen esimerkiksi kiviin tai vesikasveihin. Runkokunnan eri yksilöt voivat olla kehittyneitä eri tehtäviin. Sammaleläimet lisääntyvät joko suvullisesti tai kuroutumalla. Erilajiset sammaleläimet ovat muodoiltaan hyvin erilaisia ja ne sekoitetaan usein muihin eliöihin, koralleihin tai fossilistoissa jopa leviin.

Sammaleläimet ilmestyivät meriin viimeistään varhaisella ordovikikaudella. Niitä saattoi elää pehmeäkuorisina jo kambrikaudella.

Sammaleläimet elävät yleensä merissä, mutta myös makeassa ja murtovedessä. Suomessa tavattavia sammaleläimiä ovat muun muassa Itämeressä elävä levärupi, sisävesien kulkusammaleläin sekä tulokaslaji hyytelösammaleläin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Bryozoa WoRMS - World Register of Marine Species
Index to Bryozoa Bryozoa Home Page, was at RMIT; now bryozoa.net 
Other Bryozoan WWW Resources
International Bryozoology Association official website
Bryozoan Introduction
The Phylum Ectoprocta (Bryozoa)
Bryozoans  in the Connecticut River
Mikaelinkirkko (Turku)

Mikaelinkirkko on Turun keskustassa, Port Arthurin kaupunginosassa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkko on nimetty Arkkienkeli Mikaelin mukaan. Se on muodoltaan kolmilaivainen pitkäkirkko, jonka torni on 77 metriä korkea. Sitä on peruskorjattu vuosina 1984–1987. Kirkossa on 1250 istumapaikkaa ja se on suosittu konsertti- ja vihkikirkko.

Mikaelinkirkko on suomenkielisen Turun Mikaelinseurakunnan pääkirkko. Sinne on keskittynyt myös Turun tuomasmessutoiminta, ja se toimii kesäisin tiekirkkona.

Mikaelinkirkko on rakennettu vuosina 1899–1905. Sen on suunnitellut Lars Sonck, joka oli 24-vuotias arkkitehtiopiskelija voittaessaan kirkon suunnittelukilpailun vuonna 1894. Sonckin ehdotus, Soli Deo gloria aeterna ), peittosi jopa Sonckin opettajan tekemän kilpailuehdotuksen. Vanhemmat arkkitehdit pitivät voittoa sopimattomana ja suunniteltiin jopa potkuja Sonckille polyteknillisestä opistosta. Kirkon arkkitehtuuri edustaa uusgotiikkaa ja jugendia. Vaikka Mikaelinkirkon todetaan saaneen valmistuttuaan osakseen pelkkää ihailua, arkkitehti Sonck ei myöhemmällä iällään ollut siihen itse tyytyväinen. Ennen kirkon rakennustöiden alkua Sonck kävi Keski-Euroopassa, jossa jugendtyyli oli saavuttanut suosiota ja kotiin palattuaan hän teki uuden kirkkosuunnitelman voittaneen ehdotuksen korvaajaksi, mutta suunnitelman vaihtoon ei suostuttu. Sonck vaati kirkon rakentamisaikana koko ajan kirkkoon suuria muutoksia, joista osaan pystyttiin myöntymään, osaan taas ei. Kun Sonck sitten myöhemmällä iällään vieraili Turussa, hän ei koskaan halunnut mennä lähellekään Mikaelinkirkkoa. Uudet suunnitelmat ja muutokset Lars Sonck pääsi toteuttamaan muutama vuosi myöhemmin rakennetussa Tampereen tuomiokirkossa.

Mikaelinkirkon uruissa (rak. Grönlunds Orgelbyggeri 2002, 52 äänikertaa) on Suomen pisin metallinen urkupilli, jonka pituus on 9,6 metriä.

Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Port Arthurin puutalokorttelit ja Mikaelinkirkon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mikaelinkirkon esittelysivu Virtual Turku -sivustolla
 Seurakuntayhtymän esittely kirkosta
 Rovasti Pekka Ahlamon Kirjoittama Pieni historiikki Mikaelinkirkosta

Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset
Suomen kivikirkot
Turun kirkkorakennukset
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
VIII kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Lepinkäiset

Lepinkäiset (Laniidae) on varpuslintuheimo. Lepinkäiset ovat keskikokoisia lintuja ja niillä on pitkä pyrstö. Lepinkäisten nokka on voimakas ja koukkukärkinen, jalat vahvat ja kynnet terävät. Useilla lajeilla on tumma naamari. Lepinkäiset rakentavat pesän oksanhaaraan pensaaseen.

Lepinkäiset ovat saalistajia, joiden ruokavalioon kuuluvat pieneläimet kuten hyönteiset, lepinkäistä pienemmät linnut, sisiliskot sekä hiiret. Lepinkäiset seivästävät saaliinsa piikkipuiden ja -pensaiden piikkeihin, jotta voivat myöhemmin palata varastoidun saaliin luo.

Fiktiossa 
Tapa seivästää uhreja inspiroi Dan Simmonsia nimeämään Hyperion-scifiromaanisarjansa jumalhirviön nimellä The Shrike (suom. Lepinkäinen). Shrike varastoi samalla tavalla ihmisiä suunnattomaan teräspiikkipuuhun.

Hannibal-televisiosarjassa esiintyy kannibalistinen sarjamurhaaja, jota kutsutaan Minnesotan Lepinkäiseksi, sillä hänellä on tapana seivästää uhrejaan peuransarviin.

Lasten animaatiosarjassa Kaukametsän pakolaiset esiintyy kahdessa jaksossa lepinkäinen, jota kutsutaan myös teurastajalinnuksi. Se tappaa ja seivästää hiiriperheen lapset.

Suvut 
 Lepinkäiset (Lanius)
 Mustaharakkalepinkäinen (Urolestes melanoleucus), Urolestes-suvun ainoa laji
 Ruskoharakkalepinkäinen (Corvinella corvina), Corvinella-suvun ainoa laji
 Valkopäälepinkäiset (Eurocephalus)

Suomessa tavatut lajit 
 Arolepinkäinen
 Isolepinkäinen
 Mustaotsalepinkäinen
 Pikkulepinkäinen
 Punapäälepinkäinen
 Valko-otsalepinkäinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet

Seulonnan keskeiset artikkelit
Sulttaani

Sulttaani () on islamilaisessa maailmassa käytetty hallitsijan arvonimi.

Tuhatluvulla turkkilaiset seldžukit (pääkaupunkeina mm. Nishapur ja Merv) loivat keskiaasialaisen jättivaltakunnan, joka oli rajoiltaan lähellä sassanidien entistä valtiota. 

Islaminuskon mukaan kalifin virka oli jakamaton, joten islamilaisessa maailmassa saattoi olla vain yksi kalifi. Bagdadin abbasidikalifit nauttivat suurta uskonnollista arvovaltaa, joten seldžukit käyttivät sitä hyväkseen ja asettuivat Bagdadin abbasidikalifin "suojelijoiksi" karkotettuaan sitä ennen samaa tehtävää hoitaneet buijidit.

Todellista valtaa edusti seldžukeilla sulttaani-instituutio, joka alkoi vähitellen murtaa kalifin asemaa koskevaa oppia, vaikka aluksi molemmat elivät rinnakkain. 900-luvulla oli jo ehditty elää kolmen kalifin järjestelmässä (abbasidit Bagdadissa, fatimidit Egyptissä ja umaijadit Córdobassa), eikä yksikään niistä kyennyt voittamaan muita. 

Seldzukkien käyttöön ottama sulttaanin virka ei tavoitellut ylintä uskonnollisen auktoriteetin asemaa kuten kalifi al-Mamunin 800-luvulla luoma idea kalifaatista aluksi oli tehnyt. Siihen ei liioin sisältynyt ajatusta yhdestä ainoasta uskovien komentajasta. Tämä teki mahdolliseksi useiden rinnakkaisten sulttaanikuntien olemassaolon, ja niitä alkoikin ilmestyä eri puolille. 

Seldžukit eivät ilmeisesti itse luoneet sulttaani-instituutiota vaan omaksuivat sen ghaznavideiltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Islamilaiset arvonimet
Kuninkaalliset arvonimet
DirectX

DirectX on Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmälle ja Xbox-pelikonsoleille kehittämä, erityisesti peleihin tarkoitettu ohjelmointirajapinta tietokoneohjelman ja laitteiston välille. DirectX tarjoaa yhtenäisen rajapinnan mm. 3D-grafiikkaa, ääntä ja ohjauslaitteita varten.

Ohjelmointirajapinnat ohjaavat matalan tason toimintoja, jotka ovat yhteydessä laitteistoon tai korvaavat puuttuvia toimintoja emuloimalla niitä. Alun perin DirectX:n kehittivät kolme Microsoftilla työskennellyttä henkilöä: Craig Eisler, Alex St. John ja Eric Engstrom.

Tarve rajapinnan kehittämiseen oli se, että Windows 95 -käyttöjärjestelmässä suora pääsy laitteistoresursseihin oli suojattua, toisin kuin sitä edeltäneessä DOS-käyttöjärjestelmässä. Tarvittiin laitteistorajapinta (eng. hardware abstraction layer), jolla päästiin käyttämään laitteistoa matalammalla tasolla kuin mitä Windowsin perusfunktiot olisivat mahdollistaneet. Tämä oli tärkeää pelejä varten, jotta saatiin hyvä suorituskyky ja sulava pelikokemus.

Ennen DirectX:n kehitystä Microsoftilla oli WinG-rajapinta.

Komponentit 
DirectX koostuu useasta erillisestä komponentista:

 DirectX Graphics, joka koostuu kolmesta rajapinnasta:
 Direct2D – kaksiulotteisen grafiikan piirtäminen
 Direct3D (D3D) – kolmiulotteisen grafiikan piirtäminen
 DirectX Graphics Infrastructure – yksinkertainen kommunikointi Direct3D:n ja WDDM:n välillä
 DirectSetup – DirectX-komponenttien asentaminen
 DirectSound3D
 DirectX Media Objects – tuki mediavirtojen käsittelyyn (koodekit ja efektit)
 DirectShow
 DirectX plugins
 DirectX Video Acceleration
 DirectX Transform
 Direct3D Retained Mode
 DirectWrite – fonttien piirtäminen
 DirectCompute – laskenta näytönohjaimella

Käytöstä poistuneita rajapintoja:
 DirectInput – näppäimistön, hiiren ja muiden peliohjainten käsittely
 DirectPlay – pelien kommunikointi keskenään verkon välityksellä
 DirectSound – äänen soittaminen ja nauhoittaminen
 DirectMusic – musiikin soittaminen

Direct3D 

Merkittävä osa-alue kehityksestä suuntautuu 3D-grafiikkaan käytettävän Direct3D:n kehitykseen, etenkin tehokkuuden parantamiseen. Nykyään käytetään vain yleisempää termiä DirectX puhuttaessa Direct3D:stä.

Versio 11 Direct3D:stä paransi tehokkuutta lisäämällä tuen monisäikeistykselle ja lisäsi tuen nk. GPGPU-käytölle nimellä DirectCompute.

Uusin versio 12 julkaistaan vain Windows 10:lle.

DirectCompute 

DirectCompute on DirectX:n tuki GPGPU-käytölle eli grafiikkasuorittimen hyödyntämistä matematiikkasuorittimen tavoin puhtaasti laskentatehtäviin, kuten fysiikkamallinnukseen.
DirectCompute-ohjelma tehdään HLSL-kielellä.

Katso myös 
 Mantle
 Metal
 OpenAL
 OpenGL – laitteistoriippumaton grafiikkarajapinta
 Simple DirectMedia Layer
 Vulkan

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Microsoftin DirectX-sivut
 Microsoftin MSDN dokumentaatio DirectX:lle

Ohjelmointirajapinnat
Microsoft Windows
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiviniemi

Kiviniemi voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Paikkoja 
 Kiviniemi, Kellon Kiviniemi, kylä Oulussa entisen Haukiputaan kunnan alueella
 Kiviniemi, kaupunginosa Ikaalisissa
 Kiviniemi, yksi Lohjankylän kantatiloista Lohjalla
 Kiviniemi, kaupunginosa Oulussa. Aikaisemmin entisen Oulujoen kunnan kylä. 
 Kiviniemi, kylä Sastamalassa entisen Äetsän/Keikyän kunnan alueella
 Kiviniemi, kylä Salossa entisen Särkisalon kunnan alueella
 Kiviniemi, vuodesta 1948 , kylä Karjalankannaksella entisessä Suomen Sakkolan kunnassa, nykyisin Venäjän Kuninkaanristin maalaiskunnassa
 Kiviniemen rautatieasema, nyk. , rautatieliikennepaikka Karjalankannaksella
 Kiviniemenranta, asuinalue Lohjan Pitkäniemen kaupunginosassa, entisen Kiviniemen kylän alueella.

Henkilöitä 
 Anna-Kaarina Kiviniemi (s. 1948), musiikkitoimittaja ja säveltäjä
 Ari Kiviniemi (s. 1965), pesäpallon syöttötuomari
 Birgitta Kiviniemi-Cheremeteff (1934–1996), balettitanssija ja balettibedagogi 
 Eero Kiviniemi (s. 1937), Helsingin yliopiston suomenkielen professori emeritus
 Emmi Kiviniemi (s. 1997), pesäpalloilija
 Erkki Kiviniemi (s. 1945), kirjailija, runoilija, aforistikko, kriitikko ja kustantaja
 Henri Kiviniemi, ”Pommi-Henkka”, tehosteräjäyttäjä
 Jukka Kiviniemi (s. 1968), muusikko, basisti
 Kalevi Kiviniemi (s. 1958), muusikko, urkutaiteilija
 Mari Kiviniemi (s. 1968), kansanedustaja, entinen pääministeri
 Mikko Kiviniemi (s. 1987), jääkiekkoilija
 Teemu Kiviniemi (s. 1999), jääkiekkoilija
 Timo Kiviniemi (s. 1961), pikajuoksija
 Ville Kiviniemi (1877–1955), kansanedustaja

Muuta
 Kiviniemi (laiva), Suomen Laatokan-laivastoon kuulunut miinanraivaaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ville Kela

Ville Kela on suomalainen muusikko. Kelan ja hänen veljensä, laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan, muusikkoura alkoi vuonna 1986 Yhdeksäs hetki -yhtyeestä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pekka ja Susi. Pekka ja Susi voitti rockin Suomen mestaruuden vuonna 1993. Yhtyeen hajottua 1999 Ville Kela on soittanut muun muassa Anssi Kelan taustayhtyeessä, Bilmossa sekä Aleksi Ojalan taustayhtyeessä. Hän toimii nykyään musiikin- ja maahanmuuttajaluokanopettajana Meritorin koulussa Espoossa.

Vuodesta 2008 lähtien Kela on soittanut rumpuja Durak-yhtyeessä.

Ville Kela on Pro Fide -yhtyeessä soittaneen Juha Kelan poika. Hän on naimisissa juontaja-toimittaja Eva Kelan kanssa.

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rumpalit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt