joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Flappy Bird

Flappy Bird on GEARS Studion kehittämä ja julkaisema videopeli. Se julkaistiin alun perin toukokuussa 2013 iPhone 5:lle, josta päivitettiin oma versio iOS6:lle syyskuussa 2013. Tammikuussa 2014 Flappy Bird sijoittui Amerikassa ja Kiinassa iTunesin AppStoren listojen kärkeen sekä myöhemmin saman kuukauden aikana Britannian AppStoren listan kärkeen, jossa sitä pidettiin "uutena Angry Birdsinä". Se päätti tammikuun AppStoren ladatuimpana sovelluksena.

Pelin kehittäjä Dong Nguyen ilmoitti 8. helmikuuta 2014 Twitterissä poistavansa Flappy Birdin, koska hän koki pelin pilaavan hänen elämänsä. Hän pitää myös peliä liian koukuttavana. Poistamisen jälkeen kehittäjälle on tullut useita tappouhkauksia ja pelin takaisintuomista on vaadittu. Kehittäjä ilmoitti sittemmin aikovansa tuoda pelin takaisin, mutta ei kertonut tarkkaa ajankohtaa. Hän ilmoitti 15. toukokuuta 2014 Flappy Birdin uudelleenjulkaisun ajankohdaksi saman vuoden elokuun. Uudelleenjulkaisuun kuuluu moninpeli, ja peli on tekijän mukaan myös "vähemmän koukuttava".

Pelaaminen

Pelissä tavoitteena on lennättää lintua (näpäyttelemällä näyttöä) osumatta putkiin. Jos lintu osuu putkeen, peli loppuu. Aina kun lintu lentää putkiasetelman välistä, pelaaja ansaitsee pisteen. Se sisältää Super Mario Worldin tyyliset grafiikat, hyvin perinteiset mekaniikat, sekä sisäistä mainontaa. Mainonnat tienasivat alkuvuodesta 2014 The Vergen raporttien mukaan keskimäärin 50 000 dollaria päivässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flappy Bird Desktop 
 Flappy Bird iTunes

Vuoden 2013 videopelit
IOS-pelit
Android-pelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Robin Hund & Hans glada orkester

Robin Hund & Hans glada orkester on vuonna 2012 perustettu suomenruotsalainen lastenmusiikkiyhtye, joka muodostavat laulaja Tomas Järvinen ja kitaristi Henrik Strang. Se on julkaissut myös suomenkielisiä albumeja nimellä Robin Rekku & Jekkuorkesteri. Vuonna 2018 yhtye voitti parhaan lastenmusiikkialbumin Emma-palkinnon. Emma-gaalassa 2020 yhtyeen albumi Ett album för äldre barn palkittiin parhaana lastenalbumina.

Diskografia 
Hundar och katter (2012)
Med dunder & brak (2013)
Kaikki mukaan hyppimään (2014)
Berättelser om en Hund och en Katt (2014)
Sju dagar tills tomten komme (2014)
Händerna upp i luften (2015)
Berättelser om hundar och katter (2016)
Alla ropar ett hej (2017)
Karkumatkalla (2018)
Ett album för äldre barn (Och yngre att tjuvlyssna till!) (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset lastenmusiikkiyhtyeet
Suomenruotsalaiset yhtyeet
Matti Tuovinen

Matti Antero Tuovinen (3. joulukuuta 1922 Helsinki – 4. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen ulkoministeriön virkamies ja valtiosihteeri.

Matti Tuovisen vanhemmat olivat hallintoneuvos Jalo Väinö Tuovinen ja Hilja Sofia Koskinen. Tuovinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1941 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1947.

Tuovinen toimi Maalaisliiton eduskuntaryhmän sihteerinä 1948–1958 sekä pääministeri V. J. Sukselaisen henkilökohtaisena sihteerinä 1957. Hän oli lehdistöavustajana Suomen Washingtonin suurlähetystössä 1958–1961 ja sen jälkeen ulkoasiainministeriön lehdistötoimistossa jaostopäällikkönä 1962–1965, apulaisosastopäällikkönä 1965–1971 ja toimistopäällikkönä 1971. Tuovinen oli ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1971–1972, poliittisen osaston päällikkönä 1972–1975 sekä valtiosihteerinä ja valtioneuvoston ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1975–1985. Tuovista pidettiin sovittelevana ja harkitsevana, presidentti Urho Kekkosen linjan uskollisena tukijana, mutta myös itsenäisenä. Eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä parlamentaarisen puolustustoimikunnan puheenjohtajana 1985–1987 sekä UKK-perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1987–1991.

Teoksia 
 Salaisuuksien vartija : lehtiä valtiosihteeri Matti Tuovisen päiväkirjasta 1972-1985 ; toimittanut Juhani Suomi. Poliittisen historian julkaisuja 2. Poliittisen historian laitos, Turun yliopisto, Turku 2012

Lähteet 
 Keijo Korhonen: Matti Tuovisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)

Viitteet

Suomalaiset valtiosihteerit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Coracle

Coracle tai corracle (laus. [ˈkɒrəkəl]) on pieni nahkapohjainen korivene, jota on perinteisesti käytetty Walesissa, mutta myös osissa Lounais-Englantia sekä Irlannin ja Skotlannin joilla. Coraclen kaltaisia veneitä käytetään muuallakin, kuten muun muassa Intiassa ja Vietnamissa. 

Runko tehdään pajunvitsaksista punomalla tai tavallisimmin saarniliisteistä korin tapaan ja sen ulkopuolelle kiinnitetään rasvatusta naudanvuodasta valmistettu vaippa. Nykyään vaippa valmistetaan huomattavasti halvemmasta ja helpommin uusittavasta tervakankaasta ja jopa pressukankaasta, tämän sanotaan puolittavan aluksen painon ja siten parantavan sen kuljetettavuutta kantamalla.

Coraclea liikutetaan vedessä tavallisesti polviasennossa takamusta teljoon nojaten ja meloen keulan edessä kahdeksikkoa. Sitä ei rungon muodon vuoksi voi meloa sivuilta, sillä siten se vain pyörii paikallaan..  

Coracle on tavallisesti 90–120 cm leveä ja 120–180 cm pitkä.

Aiheesta muualla 

Veneet
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2018

Jääkiekon nuorten maailman­mestaruus­kilpailut 2018 olivat järjestyksessään 42. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisat ja ne pelattiin Yhdysvaltojen Buffalossa.

Otteluareenat

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Putoamiskarsinta

Pudotuspelit

Turnauspuu

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset 

1. divisioona   A-lohko 

 B-lohko
 

2. divisioona  A-lohko 

 B-lohko 

3. divisioona  

Karsinnat

Lähteet 
 Virallinen sivusto 
 World Junior 2016 − Buffalo gets World Juniors 
 USA Hockey - Buffalo to Host 2018 IIHF World Junior Championship 

2018
Yhdysvaltain jääkiekko
nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Teuvo Tuominen

Teuvo Vilho Tuominen (21. joulukuuta 1927 Tampere – 2010) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja ja -toimija. Hän vaikutti lajissa myös liittotasolla.

Tampereen Pyrinnön kasvatti Tuominen kuului pelaajana Pyrinnön miesten SM-sarjajoukkueeseen vuosina 1952 ja 1954.

Tuominen toimi Pyrinnössä koripallovalmentajana vuosina 1946–1958, minä aikana seuran naisten edustusjoukkue voitti neljä Suomen mestaruutta ja miesten edustusjoukkue nousi pääsarjatasolle. Vuosina 1953–1958 Tuominen toimi Suomen naismaajoukkueen päävalmentajana, ja miesten maajoukkueen johtoryhmässä hän oli mukana vuoden 1953 EM-kilpailuissa. Suomen Koripalloliiton liittohallituksen jäsenenä hän toimi 1940–, 1950–, 1970– ja 1980–luvuilla. Liiton jäsenlehden päätoimittajana hän toimi vuodet 1979–1982. Pyrinnössä hän teki lähes kaikkia mahdollisia tehtäviä yli 60 vuoden ajan ja oli perustamassa Delfin Basket -turnausta. Hän työskenteli urheilun ulkopuolella hallintojohtajana. Tuominen kuoli 82-vuotiaana vuonna 2010.

Lähteet 
 
 Teuvo Tuominen baskethotel.fi

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Kerstin Lindman-Strafford

Kerstin Margareta Lindman-Strafford (s. 30. toukokuuta 1939 Turku) on suomalainen Lontoossa asuva ruotsin ja englannin kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.

Lindman-Strafford valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Åbo Akademista ja hän suoritti Master of Arts-tutkinnon Washingtonin yliopistossa Seattlessa.

Teoksia 
 Sandhögen och andra essäer. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1974
 Tancred Borenius - europé och viborgare. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1976
 Landet med många ansikten: essäer om segrare och förlorare i dagens Amerika. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1979
 Three lectures on literature in English, Kerstin Lindman-Strafford, Roger D. Sell ja Ralf Norrman; toim. Roger D. Sell. Meddelanden från Stiftelsens för Åbo akademi forskningsinstitut nr. 90. Åbo Akademi, Åbo 1983
 Fäder och döttrar. Schildt, Helsingfors 1986
 Mödrar och söner. Sahlgren, Otalampi 1990
 Förändringen: om en yngling som drabbades av schizofreni. Sahlgren, Otalampi 1994, suomeksi nimellä Paraneeko poikani skitsofreniasta?. Sahlgren, Otalampi 1996
 En fin romans: ett angloamerikanskt halvsekel. Sahlgren, Otalampi 1999
 Otto i Rhodesia: ett finlandssvenskt emigrantöde. Sahlgren, Otalampi 2002
 Bloody foreigner: bilder från mitt engelska liv. Kerstin Lindman-Strafford, Vasa 2010

Palkinnot 
 Svenska Litteratursällskapetin Schantz-palkinto 1976

Lähteet 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Britanniansuomalaiset
Jorrit Bergsma

Jorrit Bergsma (s. 1. helmikuuta 1986 Oldeboorn) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.

Bergsma saavutti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Heerenveenissä 2012 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 12.57,71. Hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Sotšissa 2013 ajalla 12.57,69 ja sijoittui 5 000 metrillä toiseksi ajalla 6.17,94. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai 10 000 metrillä kultaa olympiaennätysajalla 12.44,45 ja 5 000 metrillä pronssia ajalla 6.16,66. Hän voitti Heerenveenissä 2015 maailmanmestaruuden 10 000 metrillä ajalla 12.54,82 ja sai hopeaa 5 000 metrillä. Hän saavutti MM-hopeaa 5 000 metrillä myös Kolomnassa 2016. Gangwonissa 2017 hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden sekä sai MM-hopeaa 5 000 ja 10 000 metrillä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Bergsma sai 10 000 metrillä hopeaa ennätysajallaan 12.41,98. Hän voitti 10 000 metrin maailmanmestaruuden Inzellissä 2019 ajalla 12.52,92. Hän voitti yhteislähdön MM-kultaa Salt Lake Cityssä 2020 ja sai 10 000 metrillä MM-hopeaa 2021. Hän saavutti 5 000 metrillä EM-hopeaa 2022. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 10 000 metrillä neljäs, 5 000 metrillä viides ja yhteislähdössä yhdeksäs.

Bergsma voitti 5 000 ja 10 000 metrin yhteisen maailmancupin kausilla 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015 ja 2016–2017. Toiseksi hän sijoittui kaudella 2015–2016 ja kolmanneksi kaudella 2011–2012. Yhteislähdön cupissa hän on ollut toinen kaudella 2011–2012 sekä kolmas kausilla 2016–2017 ja 2020–2021. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen kaudella 2016–2017 ja kolmas kaudella 2013–2014. Hän on voittanut yhdeksän maailmancupin osakilpailua 5 000 metrillä, viisi joukkuekilpailussa, kuusi yhteislähdössä sekä kolme osakilpailua 10 000 metrillä.

Bergama on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 5 000 metrillä 2012 ja 2022 sekä 10 000 metrillä 2013, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2022.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet 

Alankomaalaiset pikaluistelijat
Alankomaalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1963

Vuoden 1963 koripallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Brasiliassa 12.-25. toukokuuta. Kisakaupunkeja oli viisi, suurin osa otteluista pelattiin Rio de Janeirossa. Kisoihin osallistui 13 maata. Brasilia voitti toisen maailmanmestaruutensa, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Neuvostoliitto. Turnauksen korikuningas oli Perun Ricardo Duarte.

Sijoitukset

Mitalistit

Lähteet 
 IV World Championship (Rio de Janeiro 1963) Linguasport 
 1963 World Championshipis for Men FIBA Archive

Viitteet 

Koripallon maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 1963 koripallo
Brasilian koripallo
Rio de Janeiron urheilu
Viktor Aarne

Johan Viktor Lindström, myöhemmin Aarne (6. toukokuuta 1863 Tampere – 30. kesäkuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen jalokiviseppämestari.

Elämä
Viktor Aarnen isä oli kirvesmies, myöhemmin suntio, Johan Johansson Lindström ja äiti Anna Loviisa Brask. Käytyään muutaman vuoden iltakoulua ja täytettyään 12 vuotta Johan Viktor tuli oppiin tamperelaiselle kultasepälle Johan Erik Hellstenille. Aarne oli tullut kisälliksi Hämeenlinnassa ja suoritti mestarinäytteen Tampereella.

Ura
Aarnen tuotanto käsitti erilaisia koriste- ja käyttöesineitä. Pöydällä pidettävät valokuvakehykset olivat yksi hänen erikoisuuksistaan. Toinen menestystuote olivat lämpömittarit, joita tuotettiin suuria määriä myös uusklassisin koristein.
Viktor Aarne työskenteli Fabergélla Pietarissa vuosien 1880 ja 1904 välillä. Fabergé valitsi Aarnen suunnittelemaan sarjan art nouveau -vaaseja, joista Venäjän keisarillinen perhe osti useita.
Vuonna 1904 Aarne päätti lähteä Pietarista. Poliittiset levottomuudet ja haluttomuus kasvattaa lapset vieraassa maassa saivat hänet tekemään päätöksensä. Hän perusti Viipurissa yrityksen, johon kuului hyvin varustettu vähittäismyymälä ja työhuone, jossa valmistettiin sekä tilaustöitä että esineitä ja koruja myyntiin. Yritys toimi menestyksellisesti aina Aarnen kuolemaan saakka.

Perhe
Aarnen vaimo oli Hilda Emilia Kosonen (1867-1954), kellosepän tytär Joensuusta. Perheeseen syntyi kymmenen lasta. Tyttäristä Lilli oli kultasepänalan menestyneen tukkuliikkeen Leo Gunnari Oy:n toimitusjohtaja. Vanhin poika Uuno "Uki" Viktor Aarne (1890-1985) teki tärkeän työn Suomen Kultaseppien Liiton koulutustoiminnan hyväksi.

Lähteet
Ulla Tilliander-Godenhielm Fabergén suomalaiset mestarit Tammi, 2011

Suomalaiset kultasepät
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Pietarinsuomalaiset
Pekka Salomaa

Urho Pekka Salomaa (s. 30. huhtikuuta 1933 Tammela) on suomalainen oopperalaulaja (baritoni) ja kirjailija. Hän toimi Sibelius-Akatemiassa yksinlaulun lehtorina 1971–1979 ja oopperakoulutuksen professorina 1979–1999. Hän vieraili 1960–1970-luvulla solistina mm. Suomen Kansallisoopperassa sekä Saksassa. Pekka Salomaan poika Petteri Salomaa on oopperalaulaja.


Diskografia
 Muistellessa (1975). Polarvox.

Kirjallisuus
 Oopperan estradilla (2007).

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset kirjailijat
Sibelius-Akatemian professorit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaius Tihtonen

Kaius Tihtonen on suomalainen laulaja, joka on kotoisin Tyrvännöstä. Hän teki yhden pitkäsoiton Blue Master -levymerkille, mutta katosi sitten julkisuudesta.

Ylen Elävän arkiston sivulla Jukka Lindfors kuvaa hänen ääntään koulimattomaksi ja kappaleita naiivin romanttisiksi tai rempseiksi ralleiksi.

Diskografia
 Laulava puutarhuri Kaius Tihtonen (1972)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tihtosen albumi kuunneltavissa , Suomalaisen musiikin historia -sivusto
 

Suomalaiset laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Yo! Frozen Yogurt Cafe

Yo! Frozen Yogurt Cafe oli toistaiseksi ainoa suomalainen jääjogurttien markkinoimiseen pohjautunut yritys. Sen toimitusjohtajana toimi Ilari Oidekivi, ja se avasi ensimmäiset myymälänsä Kauppapeskus Columbuksessa ja Isossa Omenassa heinäkuussa 2012. Lokakuussa 2013 Yo! Frozen Yogurt Cafe laajensi liiketoimintaansa myös Turun Hansakortteliin. Vuosien 2014 ja 2015 vaihteessa Suomen Yo! Frozen Yoghurt ajautui konkurssiin, ja kaikki kolme kahvilaa suljettiin.

Myymälät

Ketjulla oli seuraavilla paikkakunnilla myymälöitä.

 Helsinki
 Turku
 Vantaa

Lähteet

 Entiset suomalaiset yritykset
Toisen kanssa

Toisen kanssa on Yle TV2:lla keväällä 2014 esitetty suomalainen kuusiosainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Lauri Nurkse, käsikirjoittanut Marika Kuortti ja sen pääosissa näyttelevät Krista Kosonen ja Mikko Leppilampi.

Juoni 
Sarja kertoo pariskunnasta, Saarasta (Krista Kosonen) ja Toukosta (Mikko Leppilampi), jotka ovat pitkään yrittäneet saada lasta. Merkittävässä osassa sarjassa on myös Saaran työ lastensuojelun sosiaalityöntekijänä.

Tuotanto 
Sarjan tuotti Yle Draama. Se kuvattiin kesä–joulukuussa 2013.

Sarjassa Krista Kososen esittämän päähenkilön Saaran Susanna-siskoa esittänyt Miina Maasola joutui marraskuussa 2013 auto-onnettomuuteen kesken sarjan kuvausten. Maasola ehti näytellä omat kohtauksensa yhtä kuvauspäivää lukuun ottamatta. Helmikuussa 2014 Maasola menehtyi onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Sarjan ensimmäisen osan lopussa oli omistus ”Miina Maasolan muistolle”.

Toisen kanssa julkaistiin DVD:llä 24. syyskuuta 2014. Se esitettiin uusintana 29. joulukuuta 2014 – 7. tammikuuta 2015. Toisen kerran Yle esittää sarjan uusintana alkuvuodesta 2019.

Vastaanotto 
Krista Kosonen ja Mikko Nousiainen saivat parhaan mies- ja naisnäyttelijän Kultainen Venla -ehdokkuudet. Lisäksi ohjelma oli ehdolla yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi TV-ohjelmaksi.

Tammikuussa 2015 järjestetyssä gaalassa Krista Kosonen palkittiin parhaana naisnäyttelijänä.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Isabel dos Santos

Isabel dos Santos (s. 1973 Baku, Neuvostoliitto) on angolalainen sijoittaja ja miljardööri, joka on Afrikan rikkain nainen. Hän on koulutukseltaan sähköinsinööri. Dos Santos opiskeli 1990-luvun alkupuolella Lontoon King’s Collegessa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi dos Santosin omistusten arvoksi 2,5 miljardia dollaria.

Perhe 
Dos Santosin isä on Angolan pitkäaikainen presidentti José Eduardo dos Santos ja äiti venäläissyntyinen. He tapasivat toisensa opiskeluaikoinaan Neuvostoliiton Bakussa. Hän on ollut naimisissa vuodesta 2002 lähtien kongolaisen liikemiehen Sindika Dokolon kanssa.

Varallisuus 
Talouslehti Forbes arvioi dos Santosin omaisuuden arvoksi vuonna 2013 noin kolme miljardia Yhdysvaltain dollaria. Hän on samalla myös Afrikan ensimmäinen naismiljardööri. Dos Santosilla on suuria sijoituksia Angolan lisäksi maan entisessä emämaassa Portugalissa. Angolalaiset sijoittajat ovat hänen johdollaan nousseet viime vuosien aikana Portugalin merkittävimpien pörssiyhtiöiden suurimmiksi omistajiksi.

Bisnesuransa dos Santos aloitti vuonna 1997 avaamalla ravintolan Angolan pääkaupungissa Luandassa.

Presidenttinä ollessaan Santosin isä nimitti tyttärensä Angolan kansallisen öljy-yhtiö Sonangolin johtajaksi kesäkuussa 2016, mutta Angolan seuraava presidentti erotti hänet tästä tehtävästä jo joulukuussa 2017. Dos Santosin toimiessa yhtiön johtajana sen pankkitileiltä siirrettiin marraskuussa 2017 yhden päivän aikana kymmeniä miljoonia Yhdysvaltain dollareita tuntemattomalle vastaanottajalle Dubaihin. Yhtiön tileille jäi operaation jälkeen 309 dollaria.

Forbesin mukaan presidenttikautenaan dos Santosin isä myös siirsi tyttärelleen useiden angolalaisten yritysten - kuten pankkien ja tietoliikenneyritysten - osakkeita. Dos Santos osti itse portugalilaisten yhtiöiden osakkeita, esimerkiksi tietoliikenne- ja kaapelitv-yhtiötä Nos SGPS.

Talousrikossyyte
Dos Santosia vastaan nostettiin tammikuussa 2020 Angolassa talousrikossyyte, joka koskee valtiollisen öljy-yhtiön varallisuutta. Medialle vuotaneet sadattuhannet asiakirjat paljastivat, että hän oli kerännyt kahden miljardin dollarin omaisuutensa tekemällä tuottavia kauppoja epäilyttävissä olosuhteissa. Syytteet liittyivät muun muassa maakauppoihin, timanttibisnekseen sekä öljykauppoihin, joita hän teki isänsä ollessa presidenttinä. Häntä epäillään lahjonnasta ja hänen varojaan on myös jäädytetty. Dos Santos asuu Lontoossa, jossa hän omistaa useita kalliita kiinteistöjä. Dos Santosin mukaan häntä vastaan ​​esitetyt väitteet ovat tekaistuja ja Angolan hallitus on aloittanut noitavainon häntä kohtaan.

Lähteet

Angolalaiset liikemiehet
Angolalaiset miljardöörit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Julian Byng

Julian Hedworth George Byng, Byng of Vimyn varakreivi (11. syyskuuta 1862 Wrotham Park, Middlesex – 6. kesäkuuta 1935 Thorpe Hall, Essex) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa ja toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1921–1926.

Byng valmistui ratsuväen upeeriksi vuonna 1883 ja osallistui seuraavana vuonna Sudanin sotaretkeen. Hän osallistui myös toiseen buurisotaan 1899–1902, ja yleni sen aikana everstiksi. Hänet ylennettiin 1909 kenraalimajuriksi ja nimitettiin 1912 Egyptiin sijoitettujen joukkojen komentajaksi. Maailmansodan puhjettua Byng määrättiin aluksi ratsuväkidivisioonan ja sitten ratsuväkiarmeijakunnan komentajaksi länsirintamalle. Toukokuussa 1915 hänet siirrettiin komentamaan yhdeksättä armeijakuntaa Gallipolin maihinnousussa. Byng oli niitä harvoja brittiläisiä komentajia, joiden katsottiin ansioituneen tässä epäonnistuneessa operaatiossa, sillä hän sai joukkonsa evakuoitua menestyksekkäästi Suvlan lahdelta. Gallipolin retken aikana hänet myös ylennettiin kenraaliluutnantiksi.

Palattuaan Ranskaan Byng nimitettiin toukokuussa 1916 kanadalaisista joukoista muodostetun armeijakunnan komentajaksi. Joukot osallistuivat tuona vuonna Sommen taisteluun ja onnistuivat huhtikuussa 1917 valtaamaan Vimyn harjanteen Arrasin pohjoispuolella. Kesäkuussa 1917 Byng nimitettiin brittien kolmannen armeijan komentajaksi, ja hän johti hyökkäystä Cambrain taistelussa saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vaikkakin Cambrain hyökkäys lopulta torjuttiin, se muodostui merkittäväksi, sillä siinä käytettiin ensimmäistä kertaa panssarivaunuja laajemmassa mittakaavassa. Sodan viimeisinä kuukausina Byngin kolmas armeija saavutti sarjan voittoja ja mursi saksalaisten Hindenburg-linjan 27. syyskuuta 1918. Sodan päätyttyä hänet korotettiin lokakuussa 1919 paroniksi nimellä Byng of Vimy of Thorpe-le-soken.

Byng toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1921–1926 ja Suur-Lontoon poliisitoimen johtajana 1928–1931. Hänet korotettiin varakreiviksi 1928 ja ylennettiin sotamarsalkaksi 1932.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kanadan kenraalikuvernöörit
Brittiläiset marsalkat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Mauri Korhonen

Mauri Kalervo Korhonen (18. elokuuta 1927 Helsinki – 29. huhtikuuta 2022 Espoo) oli suomalainen tieteellinen valokuvaaja ja sieniin erikoistunut tietokirjailija. Hän oli Helsingin yliopiston kasvimuseon apulaiskonservaattori. Hän teki useita sienikirjoja teksteineen kuvineen.

Tutkijana Korhosen erityisen kiinnostuksen kohteita olivat rouskut  ja Leccinum-tattisuku sekä herkkutatit (Boletus edulis -ryhmä). Hän sai kunniatohtorin arvon.

Teokset
 Kodin huonekasvit, teksti: Frank Hejndorf; toimitus: Else Larsen; suomennos: Olof Larsson; kukkapiirrokset: Verner Hancke; vinjetit: Ebba Schultz; värivalokuvat: Mauri Korhonen. 2. p. Otava, 1972 (1. p. ilm. nimellä Mitä - Missä - Milloin; Huonekasvikirja. )
 100 sientä, Mauri Korhonen; valokuvat ja piirrokset tekijän. Otava, 1973 
 Sienestäjän aakkoset, Kalevi Pohjola; valokuvat: Mauri Korhonen. Kansallis-osake-pankki, [1973] 
 Kauppasienikuvasto, [Kalevi Pohjola]; [valokuvat: Mauri Korhonen]. Ammattikasvatushallitus, metsäopetuksen osasto, 1973 
 Sienikuvasto, julk. Suomen sieniseura; teksti: Toivo Rautavaara; valokuvat: Mauri Korhonen ym. 3. p. WSOY, 1973 
 Myrkkysieniopas, Mauri Korhonen, Kalevi Pohjola; [valokuvat ja piirrokset: Mauri Korhonen]. Ammattikasvatushallitus, 1976 2. korj. p. 1981. 
 Myrkkysienet ja sienimyrkytykset, Harri Harmaja, Mauri Korhonen, Hans Åkerblom. Weilin + Göös, 1976.
 Joka kodin luonnonopas, J. Felix, J. Toman, K. Hísek; [piirrokset: Květoslav Hísek, Jan Solpera; suom.: Liisa Hernesniemi...et al; suomennoksen tark. Mauri Korhonen...et al.]. Otava, 1976 
 Sienestäjän kirja, Mauri Korhonen; [valokuvat ja piirrokset tekijän]. Otava, 1978 
 Ruokasieniopas, Mauri Korhonen; [valokuvat ja piirrokset tekijän]. Valitut palat, 1978 
 Sienestäjän taskukirja, Mauri Korhonen; [valokuvat ja piirrokset tekijän]. Otava, 1981 
 Uhatut kasvimme: Suomen luonnonsuojeluliiton teemakirja, Seppo Vuokko; kuvat Mauri Korhonen; [piirrokset Marja Koistinen]. Suomen luonnonsuojelun tuki, 1983 
 Suomen rouskut, Mauri Korhonen; valokuvat ja piirrokset tekijän. Otava, 1984 
 Uusi sienikirja, Mauri Korhonen; [valokuvat ja piirrokset tekijän]. Otava, 1986
 Kämmekät: Suomen orkideat, Mauri Korhonen, Seppo Vuokko. Forssan kustannus, 1987 
 Huikeita sienijuttuja, toimittanut Mauri Korhonen. Suomen sieniseura, 1997 
 Luonnosta kuvaksi, Mauri Korhonen & Tuuli Timonen. Yliopistopaino, 2003. 
 Tunnista sieni, Mauri Korhonen; [valokuvat ja piirrokset tekijän]. Otava, 2005. 
 Löydä ruokasieni, Otava, Mauri Korhonen. 2008 
 Sienet Suomen luonnossa, Mauri Korhonen. Otava, 2009 
 Sienet ja sieniherkut, Mauri Korhonen ja Tatu Lehtovaara; [valokuvat: Mauri Korhonen, Jukka Heiskanen]. Otava, 2012

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mauri Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Petter Hahn

Petter (Petrus Olai) Hahn (n. 1650 Uråsa, Ruotsi – 20. elokuuta 1719 Västerfärnebo, Ruotsi) oli Turun akatemian rehtorina ja prefessorina toiminut ruotsalainen fysiikan professori.

Hahn oli Uråsan pitäjän Skyestä kotoisin ollut talollisen poika. Hän kävi lukion Växjössä ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1672. Kun hän oli valmistunut Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi, hänet nimitettiin yliopiston kirjastonhoitajaksi 1677, mutta hän pääsi hoitamaan virkaa vasta 1690 korvauksena siitä, ettei hän voinut ruotsinkielisenä saada palkkapitäjää Suomesta. Maisteriksi Hahn vihittiin 1679, ylimääräinen fysiikan professori hänestä tuli 1681 ja vakinainen 1683. Turun akatemian rehtorina Hahn toimi kahteen otteeseen, 1690–1691 ja 1705–1706. Hahnin toimiessa respondenttina julkaistiin ainakin 125 väitöskirjaa fysikaalisista ja fysiologisista ilmiöistä, joita kuitenkin pääosin tarkasteltiin filosofian kannalta. Joissakin oli silti nähtävissä Descartesin vaikutusta. Hahn itse edusti kriittistä näkemystä astrologiaan ja alkusyntyoppiin nähden ja vaikka hänkin esimerkiksi väitti auringon kiertävän maapallon ympäri, niin hänen tutkimuksissaan näkyy merkkejä kokeellisesta näkökulmasta. Hahn omisti professorina ollessan Jordansbyn maatilan Tenholassa.

Hahn kuoli sotaa paossa Ruotsissa jossa hän asui vävynsä, Västerfärnebon kirkkoherrana toimineen Lars Tammelinin luona. Hahn oli naimisissa vuodesta 1681 Margareta Lietzenin kanssa.

Lähteet 

Turun akatemian professorit
Turun akatemian rehtorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1650 syntyneet
Vuonna 1719 kuolleet
Ice Cube (Sotši)

Ice Cube (, Ledjanoi Kub) on curlinghalli Sotšissa, Venäjällä. Se sijaitsee Sotšin olympiapuistossa.

Ice Cube rakennettiin Sotšin talviolympialaisia ja talviparalympialaisia varten. Se rakennettiin siten, että rakennus on mahdollista purkaa ja siirtää toiselle paikkakunnalla kisojen jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sotši
Talviolympialaiset 2014
Charles Townshend (kenraali)

Sir Charles Vere Ferrers Townshend (21. helmikuuta 1861 – 18. toukokuuta 1924 Pariisi) oli brittiläinen kenraali, joka komensi ensimmäisen maailmansodan aikana Mesopotamiassa brittiläisiä joukkoja, jotka jäivät talvella 1915–1916 loukkuun piiritettyyn Kutin linnoitukseen.

Townshend valmistui upseeriksi 1881 ja hän osallistui vuosien 1883–1885 ja 1896–1898 Sudanin sotaretkiin. Vuonna 1895 luoteis-Intiassa käydyn rajasodan aikana hän komensi brittijoukkoja, jotka pitivät hallussaan piiritettyä Chitralin linnoitusta aina apujoukkojen saapumiseen asti. Townshend taisteli myös buurisodassa. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Maailmansodan alettua Townshend nimitettiin huhtikuussa 1915 Mesopotamiaan sijoitetun kuudennen intialaisen divisioonan komentajaksi. Hän valtasi nopeasti Amaran ja voitti turkkilaiset Es Sinnissä, joten hänen esimiehensä John Nixon määräsi hänet etenemään Tigris-joen vartta pitkin kohti Bagdadia. Townshend lähti etenemään Qurnasta marraskuun 1915 alussa, mutta kärsittyään tappion Ktesifonin taistelussa 22.–24. marraskuuta hän joutui perääntymään Kut-el-Amaraan. Turkkilaiset piirittivät Townshendin joukot sinne 8. joulukuuta. Kun turkkilaiset marsalkka Colmar von der Goltzin johtamina löivät Kutia vapauttamaan lähetetyt apujoukot, Townshendin oli antauduttava 29. huhtikuuta 1916.

Townshend joutui olemaan seuraavat kaksi ja puoli vuotta sotavankina Konstantinopolissa. Häntä kohdeltiin hyvin ja hän eli mukavasti, mutta hänen joukoistaan kaksi kolmasosaa kuoli riutuessaan vankileirillä. Tämän seurauksena hänen maineensa kärsi sodan jälkeen. Townshend auttoi lokakuussa 1918 ympärysvaltojen ja Turkin välisen aselevon ehtojen neuvottelussa. Hän julkaisi 1920 muistelmakirjan My campaign in Mesopotamia ja toimi 1920–1922 parlamentin alahuoneen jäsenenä.

Lähteet

Brittiläiset kenraalit
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Maamehiläiset

Maamehiläiset (Andrenidae) on mesipistiäisiin kuuluva hyönteisten heimo. Siihen kuuluu noin neljätuhatta lajia, joista noin neljääkymmentä tavataan Suomessa. Mehiläisten heimojaosta on erilaisia käsityksiä; maamehiläiset saattavat olla myös Apidae -heimon alaheimo.

Maamehiläiset ovat keskikokoisia mehiläisiä, jotka elävät yksin (eivätkä yhdyskuntina) ja kaivavat pesäkolonsa maahan.

Alaheimot 
Andreninae
Oxaeinae
Panurginae

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Andrenidae 
UniProt, Taxonomy: Andrenidae
Kanta-Hämeen käräjäoikeus

Kanta-Hämeen käräjäoikeus on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Kanta-Hämeen käräjäoikeuden keskuspaikka on Hämeenlinna. Käräjäoikeus toimii Arvi Kariston kadulla sijaitsevassa oikeustalossa Hämeenlinnan keskustassa.

Kanta-Hämeen käräjäoikeus kuuluu Turun hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Kanta-Hämeen käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Forssan, Hattulan, Hausjärven, Humppilan, Hämeenlinnan, Janakkalan, Jokioisten, Lopen, Riihimäen, Tammelan ja Ypäjän kunnista. Maaoikeusasioissa käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluvat myös Pirkanmaan ja Päijät-Hämeen maakuntien kunnat. Ulosottoasiat ja yrityssaneerausasiat käsittelee Pirkanmaan käräjäoikeus. Tavallisesti valitusasiat käsittelee Turun hovioikeus, mutta sotilasasioista valitukset käsittelee Helsingin hovioikeus.

Kanta-Hämeen käräjäoikeuden laamannina toimii Petteri Palomäki.

Lähteet  

käräjäoikeus
Suomen käräjäoikeudet
Saaristenmäki
Hämeenlinna
Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus

Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus () on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Länsi-Uudenmaan käräjäoikeudella on kanslia ja pääistuntopaikka Espoon oikeustalossa sekä istuntopaikka Raaseporin Tammisaaressa. Lohjan istuntopaikka lakkautettiin samalla kun Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus muutti uuteen Espoon oikeustaloon Otaniemeen.

Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus kuului ennen vuodenvaihteen 2018–2019 käräjäoikeusuudistusta Turun hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Espoon, Kauniaisen, Hangon, Inkoon, Kirkkonummen, Raaseporin, Siuntion, Karkkilan, Lohjan ja Vihdin kunnista.

Käräjäoikeuden henkilöstöä oli vuoden 2021 toimintakertomuksen mukaan henkilötyövuosina yhteensä noin 140. Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden laamanni on Ilkka Lahtinen.

Lähteet  

käräjäoikeus
Suomen käräjäoikeudet
Pluragrotta

Pluragrotta on Norjassa Ranan kunnassa sijaitseva luolasto. Se on Norjan suurin veden täyttämä luolasto ja myös Pohjois-Euroopan syvin luola, joka on kirkkaan vetensä ansiosta suosittu sukelluskohde.

Luolasto 
Plurdalenin laaksossa sijaitsevan Pluragrotta kokonaispituutta ei tiedetä, mutta se työntyy yli kolmen kilometrin pituudelta viereisen vuoren sisään. Luolan syvin tunnettu kohta on noin 130 metrissä ja sen löysi suomalainen sukeltajaryhmä lokakuussa 2013. Luolastoon on kolme tunnettua sisäänkäyntiä, joista yksi on pitkään ollut jäälohkareiden peittämä. Ne ovat kuitenkin viime vuosien aikana sulaneet lähes kokonaan.

Pluragrotta on syntynyt jääkauden jälkeisten vuosituhansien aikana vuorilta laskevan valumaveden kuluttamana, joka on virratessaan kuljettanut kaiken kalkkikiven ja sedimentin pois. Tämän vuoksi luolaston vesi on kirkasta ja lisäksi nykyään virtaamatonta, joka tekee sukellusolosuhteista ihanteelliset. Pluragrotta luolasto oli aikaisemmin yhteydessä laaksossa virtaavaan Plurajokeen. Se paljastui 1960-luvun puolivälissä, kun joki lähes kuivui Kallvatnet-järven säännöstelyn vuoksi.

Sukellusonnettomuudet 
Luolastossa on tapahtunut myös vakavia sukellusonnettomuuksia. Elokuussa 2006 kuoli 37-vuotias norjalainen miessukeltaja.. 

Helmikuussa 2014 kaksi suomalaista sukeltajaa kuoli sukellusonnettomuudessa, jossa viisihenkisestä suomalaisryhmästä kolme pääsi omin avuin ylös ja heidät toimitettiin sairaalahoitoon Tromssaan. Onnettomuuden johdosta Norjan viranomaiset kielsivät luolastossa sukeltamisen toistaiseksi. Sukelluskielto on myöhemmin peruttu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Syvällä Suomalaisten onnettomuus ja uhrien haku (HS kuukausiliite 2014)
 Takaisin pintaan -dokumenttielokuvan kotisivut

Norjan luolat
Rana (Norja)
Purmon kirkko

Purmon kirkko () on ruotsinkielisen Purmon seurakunnan kirkkorakennus Pedersören kunnassa, entisen Purmon kunnan Sisbackan kylässä. Kirkko on tasavartinen ristikirkko, jossa on pieni torni, kellotapuli on erillinen. Kirkon ja tapulin rakentajana pidetään alahärmäläissyntyistä Antti Hakolaa. Kirkko on valmistunut 1772 ja kellotapuli 1775.

Rakentaminen ja ulkoasu 

Ennen oman kirkon rakentamista purmolaisten jumalanpalvelukset pidettiin Pedersören kirkossa. Kun sen laajentamista suunniteltiin, purmolaiset kiirehtivät anomaan Turun tuomiokapitulilta lupaa muodostaa oma kappeliseurakunta ja rakentaa oma kirkko. Vuonna 1769 jätetyn anomuksen perusteluna oli pitkä ja vaivalloinen matka Pedersören (ennen Pietarsaaren mlk:n) kirkkoon. Kirkon rakentamiseen piti saada kuninkaan suostumus, jonka Kustaa III antoi 1771.

Purmon kirkon rakentajaja pidetään melko varmasti kirkonrakentaja Antti Hakolaa, joka sai työnsä valmiiksi 1772. Kolmelle kellolle suunniteltu kellotapuli valmistui 1775, kelloja siellä on kuitenkin vain kaksi. Kirkkomaan ympärillä on kiviaita vuodelta 1861.

Sisätilat 
Kirkon paikkaluku on noin 450. Alttari on alun perin ollut itäisen ja eteläisen ristisakaran kulmassa. Nykyinen  alttari korinttilaisine pylväineen, kaiteineen ja alttaripöytineen on samaa tyyliä kuin saarnastuoli ja peräisin 1810-luvulta. Alttari muistuttaa huomattavasti Ähtävän kirkossa olevaa ja sikäläisen Jonas Portinen tekemää alttariasetelmaa.  Saarnastuolin malli on kopioitu Pedersören kirkosta ja se on tehty 1800-luvun alussa.

Alttaritaulu on Johan Gustav Hedmanin maalaama. Kirkon nykyiset urut ovat vuodelta 1969, urkufasadi on edellisistä uruista.

Lähteet 

kirkko Purmo
Pohjanmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Purmo
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Siniviidakkohaukka

Siniviidakkohaukka (Leucopternis schistaceus) on haukkojen heimon sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikassa Amazonin altaan alueella Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Perussa ja Venezuelassa.

Sitä tavataan hyvin laajalla alueella, ja populaation suuruus on kymmeniä tuhansia. Siten se on luokiteltu elinvoimaiseksi, joskin määrä on vähenemässä jopa 25 prosenttia kolmen sukupolven aikana elinalueiden eli metsien hävittämisen vuoksi.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset mangrovemetsät vuorovesirajan yläpuolella sekä erityisesti rämeikkömetsät mutta myös ajoittain veden peitossa olevat heinikot.

Lähteet

Aiheesta muualla
"Slate-colored Hawk", videoita siniviidakkohaukasta, Internet Bird Collection 
Slate-colored Hawk photo gallery. Kuvia siniviidakkohaukasta, VIREO 

Haukat
Journeys to Glory

Journeys to Glory on brittiläisen Spandau Ballet -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1981.

Tuottaja on Richard James Burgess ja levy-yhtiö Chrysalis. LP-levyjen jakelusta on vastannut RCA.

Yhtyeen managerina on toiminut Steve Dagger.

LP-levyn levypussissa on albumin nimeen liittyvä R. Elmsin tekemä runo ja "Reformation"-kappaleeseen liittyvä sitaatti:

Kappaleet 

Kaikki kappaleet ovat Spandau Balletin johtohahmo Gary Kempin tekemiä.

Singlet 

 To Cut a Long Story Short / (Version) (Chrysalis CHS 2473)

Muusikot 

 Tony Hadley – laulu, syntesoija
 John Keeble – rummut
 Gary Kemp – kitara, syntesoija
 Martin Kemp – basso
 Steve Norman – kitara

LP-levyn sisäpussissa on valokuva yhtyeestä.

Tuotantotiedot 

 Julkaisuvuosi: 1981
 Levy-yhtiö: Chrysalis Records Limited, 12 Stratford Place, London W1N 9AF
 Tuottaja: Richard James Burgess 
 Äänittäjät ja studiot:
 John Etchells, Jam
 Stephen Short, Trident
 Andy Jackson, Utopia
 Hugh Padgham ja Marlis Duncklau, The Manor
 Miksaus: Jam, Lontoo 
 Design ja valokuvaus: Graham Smith
 Kampaukset: Lee Andrews
 Valaistus: Simon Withers
 LP-levyn ranskalainen painos:
 valmistaja ja jakelija: Société RCA S.A., 9. avenue Matignon – 75008 Paris
 kannen valmistaja: Montreuil Offset

Lähteet 

 Spandau Ballet LP Journeys to Glory (Chrysalis / Reformation / CHR 1331 / Référence RC 250) 1981

Aiheesta muualla 

 

Vuoden 1981 esikoisalbumit
Brittiläiset popalbumit
Brittiläiset synthpop-albumit
Keijo Marko

Keijo Marko (oik. Keijo Uimonen) on suomalainen laulaja, joka teki kolme pitkäsoittoa EMI-levymerkille.

Diskografia
 Vanhat kunnon tanssit (1976)
 Surut pois (1978)
 Vanha romanssi (1978)
 Muisto eilinen (1982)
 Kun lähelläin on ystäväin (1984)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Elin (nimi)

Elin on naisen etunimi, pääasiassa skandinaavisissa maissa ja Walesissa esiintyvä muunnos nimestä Helen, joka taas on kreikkalais­peräisen Helena-nimen lyhentymä.

Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 7 691 Elin-nimistä naista ja ainakin viisi miestä. Elinin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 10. helmikuuta.

Tunnettuja Elin-nimisiä 

 Elin Blom (s. 1994), suomenruotsalainen laulaja
 Elin Bragnum (s. 1994), ruotsalainen jalkapalloilija
 Elin Bruse (1883–1970), suomenruotsalainen kirjailija
 Elin Danielson-Gambogi (1861–1919), suomalainen taidemaalari
 Elin Ek (s. 1973), ruotsalainen maastohiihtäjä
 Elin Fagerholm, myöh. Airamo, o.s. Lönngren (1886–1971), suomalainen Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja
 Elin Fohström (1868–1949), suomalainen sopraanolaulaja
 Elin Granholm (1902–1981), suomenruotsalainen runoilija 
 Elin Herrgård (1907–1999), suomenruotsalainen kirjailija
 Elin Holmberg (1861–1925), suomalainen kaupunginvaltuutettu ja naisasianainen
 Elin Holmlöv (s. 1987), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Elin Juselius (1872–1964), suomalainen keraamikko
 Elin Kallio (1859–1927), suomalainen voimistelunopettaja, Suomen Naisten Voimisteluliiton perustaja
 Elin Kristiansen (s. 1968), norjalainen ampumahiihtäjä
 Elin Kåven (s. 1979), norjansaamelainen laulaja
 Elin Landström (s. 1992), ruotsalainen jalkapalloilija
 Elin Larsson (s. 1984), ruotsalainen saksofonisti
 Elin Lundberg (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Elin Magnusson (s. 1982), ruotsalainen jalkapalloilija
 Elin Malin (1868–1959), suomalainen järjestöjohtaja 
 Elin Mohlin (s. 1991), ruotsalainen maastohiihtäjä
 Elin Munsterhjelm (1880–1964), suomalainen lastenkirjailija
 Elin Nilsen (s. 1968), norjalainen hiihtäjä
 Elin Nordlund (1855–1932), suomalainen taidemaalari 
 Elin Rubensson (s. 1993), ruotsalainen jalkapalloilija
 Elin Sjöström (1851–1936), suomalainen feministi
 Elin Svedlin (1894–1975), suomenruotsalainen kirjailija
 Elin Såger (1614–1669), suomalainen kauppias ja  talouselämän vaikuttaja
 Elin Törnudd (1924–2008), suomalainen ylikirjastonhoitaja
 Elin Waldén (1877–1940), suomenruotsalainen lastenkirjailija 
 Elin Waris (1875–1958), suomalainen lastentarhaopettajien koulutuksen uranuurtaja
 Elin Wägner (1882–1949), ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja feministi, Ruotsin akatemian jäsen

Lähteet 

Etunimet
Sliding Center Sanki

Sliding Center Sanki (alias Sanki Sliding Center, ) on kelkkailurata Esto-Sadokin kylässä lähellä Krasnaja Poljanan taajamaa Sotšissa Venäjällä.

Sliding Center Sanki valmistui vuonna 2012 Sotšin olympialaisia varten. Sen rakentaminen maksoi noin kolme miljoonaa euroa. Radan katsomossa on 10 000 seisomapaikkaa ja 1 000 istumapaikkaa. Olympialaisten aikaan katsomokapasiteetti oli 5 000. Siellä järjestettiin ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2020.

Nopeimmillaan kelkkaradan vauhti voi nousta noin 140 kilometriin tunnissa. Kelkkailulajista riippuen radalla on 16–17 käännöstä ja 314 metrin pituinen jarrutusalue.

Tekniset tiedot

Ennätykset

Starttiennätykset

Rataennätykset

Lähteet
Sanki Sliding Centre olympic.org 
Sanki Sliding Center IBSF.org 
Sochi (Russia) FIL-luge.org

Viitteet

Venäjän kelkkailuradat
Talviolympialaiset 2014
Sotši
Polylaktidi

Polylaktidi (PLA) on uusiutuvista raaka-aineista valmistettu biohajoava termoplastinen alifaattinen polyesteri. Sen raaka-aineena voidaan käyttää esimerkiksi maissitärkkelystä tai sokeriruokoa. Muovia voidaan käyttää esimerkiksi 3D-tulostamisessa, jossa se on erinomainen valinta aloittelijalle koska se on halpaa, helppoa käsitellä, sulamispiste on alhainen eikä sisällä myrkyllisiä ainesosia. 

PLA-muovi on yleistynyt myös lääkinnällisten laitteiden ja  ruokapakkausten materiaalina kompostoitavuuden ja turvallisuuden ansiosta. Siitä valmistetaan esimerkiksi juomamukeja sekä ikkunoita ja pinnoitekalvoja kartonkisiin take away -rasioihin. 

PLA-muovista valmistetut tuotteet ovat elinkaariarvioinnin perusteella huomattavasti fossiilisia muoveja ekologisempia, jos ne kierrätetään oikein kompostoimalla teollisessa kompostointilaitoksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muovit
Raya (laulaja)

Raya, oikealta nimeltään Raisa Udovikova (s. 1934 Kursk), on venäläinen mustalaismusiikkia esittävä laulaja, joka teki yhden musiikkialbumin EMI-levymerkille 1974.

Diskografia
 Raya - ilon ja tuskan laulajatar (1974)

Lähteet

Venäläiset laulajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Roza Hutor

Roza Hutor () on talviurheilukeskus Krasnaja Poljanan taajamassa Sotšissa Venäjällä. Keskuksessa on alppihiihtokeskus ja extremepuisto, jotka toimivat vuoden 2014 talviolympialaisten kilpailupaikkoina.

Roza Hutorin olympiarinteet valmistuivat vuonna 2011. Keskuksen katsojakapasiteetti on lajista riippuen 4 000–7 500.

Roza Hutor sijaitsee Aibigavuorten rinteillä Mzymtajoen laaksossa. Alppihiihtokeskuksen on suunnitellut Kansainvälisen hiihtoliiton arkkitehti Bernard Russi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ski Resort Rosa Khutor 

Venäjän talviurheilukeskukset
Talviolympialaiset 2014
Sotši
Docendo

Docendo Oy on suomalainen kirjankustantamo. Se palasi vuonna 2012 itsenäiseksi jyväskyläläiseksi tietokustantamoksi, jollaisena se toimi vuosina 1990–1997 ennen kuin WSOY osti tuolloin Teknolit-nimellä toimineen yhtiön. Verkkokirjakauppa Docendo.fi perustettiin vuonna 1994 kauppapaikaksi kustantamon omille kirjoille.

Vuonna 2017 Docendon liikevaihto oli 2,86 miljoonaa euroa ja yhtiö teki 392 000 euron liiketuloksen.

Tietokirjat 
Docendo julkaisee vuosittain noin 80 kirjaa. Yleisestä tietokirjallisuudesta Docendo kustantaa muun muassa viihdetaiteilijoiden, kulttuuripersoonien ja urheilijoiden elämäkertoja sekä talous-, lähi- ja sotahistoriaa, luonto- sekä harrastusaiheisia kirjoja. Erikoisaloja ovat valokuvaukseen, tietotekniikkaan sekä liikuntaan ja hyvinvointiin keskittyvät tietokirjat. 

Docendolla on useita palkittuja kirjailijoita. Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon ovat saaneet vuonna 2013 Markku Saiha (Luontokuvauksen käsikirja) sekä Sixten Korkman teoksesta Talous ja utopia. Pekka Visuri (mm. Mannerheimin ja Rytin vaikeat valinnat – Suomen johdon ratkaisut jatkosodan käännekohdassa) palkittiin syksyllä 2013 Suomen tietokirjailijoiden tietokirjailijapalkinnolla. Kimmo Ohtosen Karhu – voimaeläin oli vuonna 2016 Tieto-Finlandia-ehdokkaana ja voitti tietokirjallisuuden lukija-Finlandian.

Muita tunnettuja ja menestyneitä Docendon julkaisemia kirjoja ovat muun muassa Ville Haapasalon, Kauko Röyhkän ja Juha Metson teokset Et kuitenkaan usko – Ville Haapasalon varhaisvuodet Venäjällä (2013) ja Et muuten tätäkään usko – Ville Haapasalon 2000-luku Venäjällä (2014), Matti Alahuhdan Johtajuus – kirkas suunta ja ihmisten voima (2015), Tuomas Marjamäen Kummeli – erittäin hyvin sanottu (2015) ja Spede, nimittäin (2017), Martti Ahtisaaren, Jaakko Iloniemen ja Tapani Ruokasen Miten tästä eteenpäin (2016), Pate Mustajärven Pate Ikurista (2016), Mika Saukkosen Juti – Timo Jutilan tarina (2017), Kimmo Ohtosen Metsäkansan tarina (2017), Timo Kangasluoman Marco Hietala – ruostumaton (2017), Tea Karvisen Kansallispuistot – maamme luonnon helmet (2017).

Kaunokirjallisuus 
Syksystä 2018 alkaen Docendo on julkaissut säännöllisesti myös kaunokirjallisuutta. Ensimmäisiä romaaneja olivat Lauri Törhösen Mannerheimin kuokkavieras (2017), Markku Mantilan Peräseinäjoelle sijoittuva On toinenkin polku taivaaseen (2018), Jari Nissisen Lahtiase (2018) ja Tuomas Marjamäen Siitä tulikin farssi (2018) sekä Markus Kajon pakinakokoelma Tandem-kentauri (2018). Lastenkirjallisuutta edustavat Heikki Salon Herra Heinämäen kaupunkireissu (2018), Jari Siljamäen Timotei Tilhi Kummamaassa (2018) sekä Kiti Kokkosen Putous-hahmoon perustuvat Tanhupallon askartelukirja ja Tanhupallon joulukirja (2018).

CrimeTime 
Joulukuussa 2018 Docendo ilmoitti ostavansa Pulitzer Oy:n, joka vastaa rikoskirjallisuuteen erikoistuneen CrimeTimen dekkareiden kustantamisesta. CrimeTimen dekkaristien joukossa on useita nimekkäitä kirjailijoita, muun muassa Seppo Jokinen, Marko Kilpi, JP Koskinen, Eppu Nuotio, Outi Pakkanen ja CrimeTimen ja Pulitzer Oy:n perustajajäsen Harri Nykänen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Docendo Oy
 Kustannusyhtiö Docendo

Suomalaiset kirjankustantamot
Maasto- ja ampumahiihtokeskus Laura

Maasto- ja ampumahiihtokeskus Laura on hiihtokeskus Psehakovuorten rinteillä Krasnaja Poljanan taajaman lähettyvillä Sotšissa Venäjällä.

Nimensä hiihtokeskus on saanut läheiseltä joelta. Laura valmistui vaiheittain vuosien 2008–2013 välillä. Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihto ja ampumahiihto käytiin hiihtokeskuksessa. Hiihtokeskukseen kuuluu kaksi stadionia ja niiden maali- ja lähtöalueet. Yhteensä kilpalatuja keskuksessa on noin 15 kilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäjän talviurheilukeskukset
Ampumahiihtostadionit
Talviolympialaiset 2014
Venäjän ampumahiihto
Venäjän hiihto
Sotši
Kruunupäitä ja hyviä sydämiä

Kruunupäitä ja hyviä sydämiä (Kind Hearts and Coronets) on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, jonka ohjasi Robert Hamer. Siinä Alec Guinness esittää kahdeksaa eri roolia.

Juoni

Louis Mazzinin äiti kuuluu D’Ascoynen aatelissukuun, mutta joutui sukunsa hylkäämäksi kun karkasi italialaisen oopperalaulajan mukaan. Aikuistuttuaan Louis päättää kostaa äitinsä puolesta ja varmistaa, että herttuan arvo päätyy seuraavaksi hänelle. Tämä edellyttää kaikkien perimysjärjestyksessä edellä olevien eliminoimista.

Näyttelijät

Myöhempi arvostus
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Kruunupäitä ja hyviä sydämiä äänestettiin kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Lähteet

Brittiläiset komediaelokuvat
Vuoden 1949 brittiläiset elokuvat
Puna-ampiainen

Puna-ampiainen (Vespula rufa) on yhdyskunta-ampiaisiin kuuluva myrkkypistiäislaji.

Koko ja ulkonäkö 
Puna-ampiainen on keskikokoinen, musta-keltainen ampiaislaji. Silmän etuosaan työntyvä uloke on yläosastaan musta, alempaa keltainen. Otsalla on keltainen laikku. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen ja työläisillä ja kuningattarilla siinä on musta, ankkurimainen kuvio, kuhnureilla vain pieni musta keskitäplä. Takaruumis on musta-keltainen, mutta kahdessa etummaisessa jaokkeessa on vaihtelevissa määrin voimakkaan punaista väriä. Takimmaisen raajaparin säärten karvat ovat lyhyitä ja väriltään vaaleita. Työläiset ja kuhnurit ovat 10–14 mm, kuningattaret 16–20 mm pituisia.

Levinneisyys 
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Japaniin ja Koreaan sekä edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat 
Puna-ampiainen viihtyy erityisesti kosteissa ja varjoisissa metsissä, eikä se ole tyypillisimpiä kulttuuriympäristön asukkeja. Pesä on väriltään harmaa ja sijaitsee aina suojaisessa paikassa, yleensä heti maanpinnan alapuolella, mutta joskus jopa käytävän päässä syvällä maan alla, vain harvoin maanpinnan yläpuolella. Laji ei yleensä ole yhtä aggressiivinen kuin monet muut ampiaislajit.

Kuningatar aloittaa pesänrakennuksen toukokuussa ja ensimmäiset työläiset aloittavat kesäkuun alkupuoliskolla. Uusia kuningattaria ja kuhnureita tavataan heinä-elokuussa. Ainoastaan uudet, hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat. Pesä tuottaa noin 450 työläistä.

Puna-ampiaisen pesissä elää pesäloisena norkoampiainen (Vespula austriaca).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Puna-ampiainen (Vespula rufa)
Ötökkätieto: Puna-ampiainen (Vespula rufa)
Pherobase: Semiochemicals of Vespula rufa, the Red wasp 
Identification Atlas of the Vespidae (Hymenoptera, Aculeata) of the northeastern Nearctic region 
Pistiäiswiki

Ampiaiset
Suomalainen Kamarikuoro

Suomalainen Kamarikuoro on suomalainen vuonna 1984 perustettu kuoro. Kuoron johtajana toimii sen perustaja Eric-Olof Söderström.

Diskografia
 Works for mixed choir, (1988)
 Northern pictures, (1988)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivu
 

Suomalaiset kuorot