joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pöheikön pölläys

Pöheikön pölläys on Rantajätkien järjestämä musiikkitapahtuma, joka on pidetty Ylöjärvellä vuodesta 1991 lähtien.


Esiintyjät

1991 

Huutava heisimato, Molotovin Coctail

1992 

Kupiaisen kapakkaorkesteri, Jukka Törmä & Neliveto, The Skylarks, White One

1993 

Soulville, Vicky Rosti & Menneisyyden vangit, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1994 

Moog Konttinen, Toni Rossi & Sinitaivas, Pasi & Pantterit, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1995 

Wanha Warasto, Moog in Band, Kadunkulkijat, Vicky Rosti & Menneisyyden vangit, Maratontanssi-teatteriesitys

1996 

A. Aallon rytmiorkesteri, Grawfish, Underwear, Seitsemän seinähullua veljestä, Handy Hanger

1997 

Jussi Alanko & Alligaattorit, A. Aallon rytmiorkesteri, Riki Sorsa & Leirinuotio, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1998 

Agents, Jussi Alanko & Alligaattorit, Lapinlahden linnut, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit

1999 

A. Aallon rytmiorkesteri, Aki Sirkesalo, Laiskat auringossa

2000 

A. Aallon rytmiorkesteri, Wide Image, Yö, Sorry After Ever

2001 

Agents, Wide Image, Popeda, Pablo & The Buttlers

2002 

Screaming Thunders, A. Aallon rytmiorkesteri, Aika, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit, Riemuivisioona, Tre:s Hombres, Wiley Cousins Band (USA/FIN)

2003 

Kirka, Funky Friends Company, Nylon Beat, Lari Salomaa & Villit kantapäät

2004 

Laura Voutilainen, A. Aallon rytmiorkesteri, Aimo Pamaus & Luodinkestävät liivit, Captain Stabbing's Musical Adventures

2005 

Irina, Jani Wikholm, Recyclers, Aimo Pamaus & luodinkestävät liivit

2006 

Virve Rosti & Menneisyyden vangit, Matti Nykänen, Popeda, Powerglide, Reginan vangit

2007 

Paula Koivuniemi, Reginan vangit, Popeda, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2008 

Popeda, Cubehead, Jean S., Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Reginan vangit

2009 

Mamba, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Popeda, Rocktähteet

2010 

Paula Koivuniemi, The Steam, Popeda, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2011 

Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Mamba, Sami Hintsanen & Alabama House band, Frederik

2012 

Rocktähteet, Apulanta, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit, Rockvalli, Popeda

2013 

Pertti Kurikan nimipäivät, Paula Koivuniemi, Eläkeläiset, Aimo Pamaus & Luodinkestvät liivit

2014 

Jukka Poika, Popeda

2015 
Eppu Normaali, Popeda

Musiikkitapahtumat Suomessa
Ylöjärvi
Svoboda (puolue)

Yleisukrainalainen liitto ”Svoboda”, lyhyemmin pelkkä Svoboda (suomeksi käännettynä: Vapaus) on ukrainalainen äärioikeistolainen nationalistinen puolue, jolla on eniten kannatusta Länsi-Ukrainassa.

Svoboda perustettiin vuonna 1991 nimellä Ukrainan sosiaalikansallinen puolue. Se on kuulunut tarkkailijana Euroopan kansallisten liikkeiden liittoon, jossa ovat mukana Ranskan Kansallinen rintama, Unkarin Jobbik, Ruotsin Kansallisdemokraatit ja Britannian kansallispuolue. Svobodaa pidetään yleisesti antisemitistisenä ja sen johtajat ovat usein antaneet juutalaisvastaisia lausuntoja. 

Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa Svobodan kannatus nousi alle yhdestä prosentista yli kymmeneen, ja länsiukrainalaisessa Lvivin kaupungissa se sai yli puolet kaikista äänistä. 

Vuoden 2014 vallankumouksessa Svobodalla oli merkittävä rooli, ja vallanvaihdon jälkeen puolue sai uuteen hallitukseen neljä ministeriä ja valtakunnansyyttäjän paikan.  Vuoden 2014 presidentinvaaleihin osallistunut silloinen puoluejohtaja Oleh Tjahybok sai vaatimattoman 1,16 prosentin kannatuksen (10. suosituin ehdokas). Ennenaikaisissa  syksyn 2014 parlamenttivaaleissa puolue jäi 4,7 prosentin kannatuksellaan (noin 740 000 ääntä) hiukan alle viiden prosentin valtakunnallisen äänikynnyksen. Koska vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet 450 kansanedustajista valitaan kuitenkin vaalipiirikohtaisten tulosten perusteella, puolue oli saamassa vaalipiireistä seitsemän kansanedustajaa uuteen parlamenttiin.

Lähteet

Ukrainalaiset puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet
SachsenEnergie-Eiskanal Altenberg

SachsenEnergie-Eiskanal Altenberg (myös Rennschlitten- und Bobbahn Altenberg, virallisesti vuosina 2012–2018 DKB-Eiskanal ja vuosina 2018–2020 ENSO-Eiskanal) on kelkkailurata Altenbergissä Saksassa.

Historia
Altenbergissä kilpailtiin ensimmäisen kerran rattikelkoilla vuonna 1908 luonnonjääradalla. Itäsaksalaisten kelkkailijoiden harjoitusolosuhteiden parantamiseksi rakennettiin Altenbergiin Stasin valvonnassa kelkkailurata. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1981 ja vuonna 1983 ne saatiin valmiiksi. Radan 11. ja 12. mutkien rakentaminen kuitenkin epäonnistui ja ne jouduttiin rakentamaan uudelleen. Vasta syksyllä 1986 rata valmistui lopullisesti ja FIBT sertifioi radan, seuraavana vuonna myös FIL sertifioi radan.

Vuonna 1997 naisten ohjaskelkkailuun rakennettiin oma lähtöpaikka. Kesällä 2007 18. mutkaa ja sen jälkeistä jarrutusaluetta sekä radan yleistä infrastruktuuria remontoitiin 4,1 miljoonalla eurolla.

29. lokakuuta 2018 julkaistiin uusi pääsponsori ja radan nimeksi vaihdettiin ENSO-Eiskanal. 1. tammikuuta 2021 rata sai uuden pääsponsorin ja radan nimeksi vaihtui SachsenEnergie-Eiskanal Altenberg.

Tietoja radasta

Ennätykset

Starttiennätykset

Rataennätykset

Lähteet
Bahnprofil – Rennschlitten- und Bobbahn Altenberg wia-altenberg.de 
Altenberg (Germany) FIL-luge.org 
Altenberg IBSF.org

Viitteet

Aiheesta muualla 

Saksan kelkkailuradat
Saksin rakennukset ja rakennelmat
Saksin urheilu
Siguldas bobsleja un kamaniņu trase

Siguldas bobsleja un kamaniņu trase on kelkkailurata Siguldassa Latviassa.

Historia
1960-luvun lopussa Siguldan kaupunginvaltuusto hyväksyi uuden kelkkailuradan rakentamisen, mutta vasta vuonna 1986 kelkkailurata valmistui neuvostoliittolaisten harjoittelukeskukseksi. Vuoden 2008 remontissa radalle asennettiin keinotekoinen jäädytysjärjestelmä ja vuonna 2014 radan infrastruktuuria modernisoitiin.

Tekniset tiedot

Ennätykset

Starttiennätykset

Rataennätykset

Lähteet
Tracks – Sigulda IBSF.org 
Sigulda (Latvia) FIL-luge.org 
Bobtrase bobtrase.lv 
Bobsleja un kamaniņu trase  tourism.sigulda.lv

Viitteet

Aiheesta muualla 

Latvian kelkkailuradat
Sigulda
Atle

Atle on miehen etunimi.  Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää ja tuli uudelleen käyttöön 1800-luvulla Esaias Tegnérin runojen vaikutuksesta.

Suomessa nimi Atle on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 270 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Atlen nimipäivä on 4. maaliskuuta.

Tunnettuja Atleja 

 Atle Asanti (1905–1992), suomalainen diplomaatti
 Atle Genetz (1859–1922), suomalainen yritys- ja pankinjohtaja ja valtiopäivämies
 Atle Mali (1904–1961), suomalainen ylilääkäri, lääkintöneuvos, professori ja päätoimittaja 
 Atle Selberg (1917–2007), norjalainen matemaatikko 
 Atle Skårdal (s. 1966), norjalainen alppihiihtäjä, suurpujottelun maailmanmestari
 Atle Sponberg (s. 1964), norjalainen viulisti
 Atle Welander (1911–1945), suomenruotsalainen kirjailija
 Atle Emanuel Wilho (1857–1940), suomalainen runoilija 
 Atle Wilskman (1883–1921), suomalainen sukututkija

Muita 

 Jäänmurtaja Atle

Lähteet 

Etunimet
Ruokkikaa Nälkäiset

Ruokkikaa Nälkäiset on 1989 perustettu ekumeeninen hätäapujärjestö, joka toimii yhteistyössä kansainvälisen Feeding the Nations -organisaation kanssa. Järjestö on avustanut hädänalaisia ihmisiä yli 60 maassa ympäri maailmaa. Sen tehtävänä on toimittaa nopeasti ja luotettavasti elämän perusedellytykset niille, jotka apua eniten tarvitsevat. Järjestön matala organisaatio mahdollistaa alhaisen kuluprosentin (19 %).

Toiminta Suomessa  

Ruokkikaa Nälkäiset -järjestön toimisto sijaitsee Suomessa, Tampereella. Järjestöllä on yksi kokoaikainen työntekijä. Vapaaehtoiset hoitavat muun muassa uutiskirjeen postittamisen sen tilanneille. Lisäksi vapaaehtoisryhmät järjestävät tilaisuuksia, joiden tuotto lahjoitetaan järjestön kautta kohdemaiden köyhille. Ruokkikaa Nälkäiset on jättänyt Kehitystyön palvelukeskuksen (Kepa) jäsenyyshakemuksen 4.3.2014.

Toiminta ulkomailla  

Vuonna 2020 Ruokkikaa Nälkäiset -järjestö auttaa apua tarvitsevia seuraavissa maissa Suomen ulkopuolella: Albania, Intia, Irak, Israel, Kenia, Kreikka, Libanon, Sambia, Tadžikistan, Venezuela ja Venäjä. Lisäksi järjestö jakaa pienimuotoista ruoka-apua kotipaikkakunnallaan Tampereella. Järjestö toimii kohdemaissa yhteistyössä paikallisten kristillisten seurakuntien kanssa. Suomesta lähetään lahjoitusvaroja tilisiirtona seurakuntien luottohenkilöille, jotka vastaavat tarvikkeiden hankinnasta ja jakelusta. He ovat velvollisia raportoimaan varojen käytöstä yksityiskohtaisesti kuukausittain.

Ruokkikaa Nälkäiset auttaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti. Aineellisen avun lisäksi jaetaan henkistä ja hengellistä apua. Järjestö osallistuu paikallisseurakuntien työntekijöiden koulutukseen, johon kuuluu teologian ja psykologian opintojen ohella terveys- ja ympäristötietoa. Ruokkikaa Nälkäiset tukee kohdemaiden kestävää kehitystä rahoittamalla lasten päivittäistä kouluruokailua Albaniassa, Intiassa, Keniassa ja Sambiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.facebook.com/ruokkikaanalkaiset 

Kansalaisjärjestöt
Suomalaiset kehitysmaajärjestöt
Suomalaiset lähetystyöjärjestöt
Vapaaehtoistyö
Hyväntekeväisyys Suomessa
Hermann Maier Weltcupstrecke

Hermann Maier Weltcupstrecke (aikaisemmin Grießenkar) on laskettelurinne Flachaussa Itävallassa.

Laskettelurinne on nimetty paikallisen alppihiihtäjän Hermann Maierin mukaan.

Hermann Maier Weltcupstrecke tunnetaan alppihiihdon maailmancupin tekniikkalajikilpailujen isäntäpaikkana, etenkin naisten iltapujottelusta.

Reitti
Hermann Maier Weltcupstrecken yläasema sijaitsee 1 377 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinne alkaa melko jyrkkänä, jyrkänteen jälkeen tulee Kirchner-S-oikea-vasen S-mutka. Kirchner-S:n jälkeen on pujottelun lähtöpaikka 1 160 metriä merenpinnan yläpuolella.

Pujottelu alkaa Kehlschuss-jyrkänteellä, jonka jälkeen on loivempi osuus. Loivemman osuuden jälkeen tulevat Kehlhang ja Zielhang-osuudet.

Maalialue on noin 960 metriä merenpinnan yläpuolelle ja itse laskettelurinne päättyy 924 metriä merenpinnan yläpuolelle Starjet 1 -tuolihissin ala-asemalle.

Lähteet
Flachau Flachau.com 
Open lifts & runs, Flachau Flachau.com 
Ski map Salzburger Sportwelt  Flachau.com 
Piste panorama skiamade.com 
Hermann Maier Weltcupstrecke  Flachau.com 
Results – Flachau fis.ski.com 

Itävallan laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Flachau
Tuukka Leppänen

Tuukka Tapani Leppänen (s. 25. kesäkuuta 1982 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän pääsi sisään Teatterikorkeakouluun ensimmäisellä yrittämällään vuonna 2003 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Hänet kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin vuonna 2008, ja hän on esiintynyt lukuisissa näytelmissä ja musikaaleissa. Leppänen on tunnettu myös ääninäyttelijänä lukuisissa dubbauksissa.

Filmografia

Elokuva / Televisiosarja

Teatteri

Muut työt

 Akustinen Kitaraduo Marco & Tuukka v. 2005 lähtien

Laulusolistina

 Vantaan Viihdeorkesterin ja Lahti Sinfonian konserteissa v. 2009 lähtien
 Kaj Chydeniuksen levyillä sekä konserteissa ympäri Suomea v. 2008 lähtien
 Tessa Virta Bandin kanssa yksityiskeikoilla ympäri Suomea 2012–17

Dubbaukset

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
St. Rasta

St. Rasta on Helsinkiläinen ska:ta, räppiä, reggaeta, balkan-musiikkia ja folkia sekoittava yksitoistahenkinen yhtye. Bändi julkaisi debyyttialbuminsa Hitit 29. huhtikuuta 2020. Bändin ensimmäinen EP Herrojen Aika julkaistiin omakustanteena kesäkuussa 2012. Ensimmäinen kokopitkä albumi "Hitit" julkaistiin 29.4.2020. Yhtyeen Pietarin-matkasta on julkaistu Anton Tammen ohjaama dokumenttielokuva St.Rasta/St.Petersburg vuonna 2014. 
St.Rasta on perustettu 2010 - sen ensimmäinen konsertti oli Kallion lukion aamunavauksessa 14. toukokuuta 2010, jolloin ensimmäisen konserttinsa soitti myös reggaeyhtye Kuningasidea.

Diskografia

Albumit
 "Hitit" (2020)
"Herrojen Aika-EP" (2012)

Musiikkivideot
 "Mörkö" (2013) - ohj. Eero Liimatainen & Leo Kuutti
 "Älä" (2014) - ohj. Anton Tammi
 "Rai Rai (Raipati Rai)" (2014) - ohj. Lauri Koivusalo
"Lepoa Kiireestä" (2015) - ohj. Petra Lumioksa

Elokuvat 

 "St. Rasta St. Petersbug" (2014) - ohj. Anton Tammi

Lähteet
 St. Rasta Fullsteam -keikkamyyntisivusto 
 St.Rasta Facebook -sivustolla

Aiheesta muualla
 St.Rasta Facebook -sivustolla
 St.Rasta Soundcloud -sivustolla
 http://cult24.fi/pietarin-miliisi-iski-st-rasta-suomalaisyhtyeen-musiikkivideon-kuvauksiin-katso-uusi-ala-video/ 
 http://www.sue.fi/2014/02/katso-st-rastan-uusi-video/ 

Suomalaiset yhtyeet
Marek Mintál

Marek Mintál (s. 2. syyskuuta 1977 Žilina, Tšekkoslovakia) on pelaajauransa jo lopettanut slovakialainen jalkapalloilija. Hän on Saksan Bundesliigassa pelaavan 1. FC Nürnbergin historian yksi parhaimmista pelaajista.

Seurajoukkueura 
Uransa alkuvaiheet Mintál edusti kotikaupunkinsa Žilinan MŠK Žilinaa. Hän on yksi joukkueen kaikkien aikojen parhaimmista pelaajista 180 ottelullaan ja 77 maalillaan. Hän voitti Žilinan riveissä Slovakian liigan kaksi kertaa peräkkäin sekä Slovakian cupin kerran. Vuonna 2003, seitsemän vuoden Žilinassa pelaamisen jälkeen Mintál siirtyi Saksaan silloin 2. Bundesliigassa pelanneen 1. FC Nürnbergin riveihin. Hän iski ensimmäisenä vuonnaan 2. Bundesliigassa 18 maalia ja johdatti joukkueensa pääsarjaan. Tänä vuonna Mintál sai lempinimiä, kuten "Sniper" ja "Phantom". 2005 kesällä suurseurat kuten Liverpool FC olivat kiinnostuneita Mintálista, mutta hän päätti jäädä Nürnbergiin. Vuonna 2007 1. FC Nürnberg voitti Saksan cupin Mintálin iskettyä finaalissa maalin VfB Stuttgartia vastaan. Mintál myös loukkaantui tässä ottelussa. Vuonna 2011, kahdeksan vuoden Nürnberg-jakson jälkeen Mintál siirtyi toisen sarjatason Hansa Rostockiin. Pelattuaan vuoden Rostockissa, hän palasi takaisin Nürnbergiin, nyt kakkosjoukkueeseen ja vuoden pelattuaan hän lopetti uransa.

Maajoukkue 
Mintál kuului Slovakian miehistöön vuoden 2000 kesäolympialaisissa. Kaiken kaikkiaan hän on pelannut Slovakian maajoukkueessa 45 ottelua ja tehnyt niissä 14 maalia.

Lähteet 

 Slovakialaiset jalkapalloilijat
 Vuonna 1977 syntyneet
 Elävät henkilöt
X-League

X-League on amerikkalaisen jalkapallon kilpasarja Japanissa. Sarjassa on kolme tasoa, jotka ovat X1 Super, X1 Area ja X2. Korkein sarjataso X1 Super on yksi maailman kovatasoisimmista amerikkalaisen jalkapallon sarjoista.

X-League perustettiin vuonna 1971 nimellä Japan American Football League. Vuonna 1997 sarja sai nykyisen nimensä. Sarjan mestaruusottelu on nimeltään Japan X Bowl. Se tunnettiin vuoteen 2003 asti nimellä Tokyo Super Bowl. Hallitseva mestari kohtaa kauden päätteeksi Japanin yliopistosarjan mestarin Rice Bowl -ottelussa.

X1 Super -sarjan joukkueet 2019
X-Leaguen pääsarjassa pelaa kahdeksan joukkuetta. Kauden neljä parasta etenevät pudotuspeleihin ja viimeiseksi jäänyt karsii sarjapaikastaan.
All Mitsubishi Lions
Elecom Kōbe Finies
Fujitsu Frontiers
IBM BigBlue
Nojima Sagamihara Rise
Obic Seagulls
Panasonic Impulse
Tōkyō Gas Creators

Mestarit
Sarjan mestaruusottelua on pelattu vuodesta 1987 alkaen.

2018: Fujitsu Frontiers
2017: Fujitsu Frontiers
2016: Fujitsu Frontiers
2015: Panasonic Impulse
2014: Fujitsu Frontiers
2013: Obic Seagulls
2012: Obic Seagulls
2011: Obic Seagulls
2010: Obic Seagulls

2009: Kajima Deers
2008: Panasonic Denko Impulse
2007: Matsushita Denko Impulse
2006: Onward Skylarks
2005: Obic Seagulls
2004: Matsushita Denko Impulse
2003: Onward Skylarks
2002: Recruit Seagulls
2001: Asahi Soft Drinks Challengers
2000: Asahi Soft Drinks Challengers

1999: Asahi Beer Silver Star
1998: Recruit Seagulls
1997: Kajima Deers
1996: Recruit Seagulls
1995: Matsushita Denko Impulse
1994: Matsushita Denko Impulse
1993: Asahi Beer Silver Star
1992: Asahi Beer Silver Star
1991: Onward Skylarks
1990: Matsushita Denko Impulse

1989: Asahi Beer Silver Star
1988: Renown Rovers
1987: Renown Rovers

Lähteet

Aiheesta muualla
Sarjan kotisivut 
Uutisia X-Leaguesta The Japan Times 
American Football in Japan 

Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Japanin urheilu
Central European Football League

Central European Football League eli CEFL on amerikkalaisen jalkapallon monikansallinen kilpasarja. Sarjaan osallistuu kuusi joukkuetta, jotka on jaettu kahteen lohkoon. Sarjan mestari kohtaa NEFL-sarjan mestarin yhteisessä Superfinaalissa.

CEFL on kasvanut viime vuosina nopeasti. Serbialaisten ja slovakialaisten joukkueiden yhteissarja kasvoi 2010-luvulla kuuden maan ja kahdentoista joukkueen kilpasarjaksi. Sarjan kilpatason kasvaessa ja ammattimaistuessa päätettiin vuonna 2018 perustaa alempi CEFL Cup.

Joukkueet 2018

Läntinen lohko
 Swarco Raiders Tirol, Innsbruck
 Panthers Wrocław, Wroclaw
 Prague Black Panthers, Praha

Keskinen lohko
 Koç Rams, Istanbul
 Kragujevac Wild Boars, Kragujevac
 Moscow Patriots, Moskova

CEFL Cup
 Budapest Cowbells, Budapest
 Gdynia Seahawks, Gdynia
 Sakarya Tatankalari, Adapazarı
 SBB Vukovi Beograd, Belgrad

Mestarit
2022: Schwäbisch Hall Unicorns
2021: Schwäbisch Hall Unicorns
2019: Swarco Raiders Tirol
2018: Swarco Raiders Tirol
2017: Swarco Raiders Tirol
2016: Graz Giants
2015: Novi Sad Dukes
2014: SBB Vukovi Beograd
2013: SBB Vukovi Beograd
2012: Ljubljana Silverhawks
2011: SBB Vukovi Beograd
2010: SBB Vukovi Beograd
2009: SBB Vukovi Beograd
2008: CNC Gladiators
2007: SBB Vukovi Beograd
2006: Kragujevac Wild Boars

Lähteet

Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Megan and Liz

Megan and Liz on yhdysvaltalainen popmusiikkia laulava duo, johon kuuluvat kaksossisaret, Megan McKinley Mace ja Elizabeth Morgan Mace (molemmat syntyneet 21. marraskuuta 1992). He aloittivat laulamisen nuorina, ja vuonna 2007, ollessaan 15-vuotiaita, aloittivat lisäämään videoitaan YouTubeen. Videot keräsivät tuhansia näyttökertoja auttaen heitä aloittamaan uransa. He ovat julkaisseet useita EP-levyjä. Heidän ensimmäinen studioalbuminsa, Look What You Started, oli suunniteltu julkaistavaksi helmikuussa 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Yhdysvaltalaiset tyttöbändit
Cache on a stick

Cache on a stick tai COASt on pakkausstandardi irrallisille L2-välimuistiksi tarkoitetuille SRAM-moduleille. COASt-modulit muistuttivat ulkomuodoltaan suuria SIMM-moduleita ja olivat yleisiä 1990-luvun puolivälin IBM PC -yhteensopivissa ja Macintosh-tietokoneissa. Nykyisissä tietokoneissa COASt-modulit ovat erittäin harvinaisia, sillä L2-välimuisti on useimmiten integroitu joko prosessoriin tai emolevyyn.

Motorola määritteli COASt-modulin standardileveydeksi 4,33 ja 4,36 tuumaa (110 ja 111 mm) ja -korkeudeksi 1,12-1,16" (28-29 mm). COASt-muisteja oli mahdollista löytää Applen Machintosheista 1990-luvun alusta sen puoliväliin, jolloin ne katosivat Macintoshin siirtyessä PowerPC-alustaan.

Myös Intel käytti COASt-muisteja Pentium-järjestelmissään aina vuoteen 1998 asti (Pentium MMX). COASt-paikka löytyi muun muassa Intelin piirisarjoista 430VX ja 430TX. Myöhemmin Intel yhdisti COASt-modulin toiminnot prosessoreihinsa, jolloin syntyi Slot 1 suoritinkotelointi, jossa oli prosessori ja välimuistit erillisillä siruilla.

Lähteet

COASt Modules, PCGuide, 17. huhtikuuta 2001.
Cache Module Physical Installation Procedure, PCGuide, 17. huhtikuuta 2001.
Renn, Brian. The Cache Guide: What is COASt?, 12. joulukuuta 1998.

Tietokonetekniikka
Savannikäärmekotka

Savannikäärmekotka (Circaetus pectoralis) on haukkojen heimon sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan laajalti Itä-Afrikassa ja eteläisessä Afrikassa Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Lesothossa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa.

Lajia esiintyy joillakin alueilla harvakseltaan, joillakin se taas on yleinen. Laajan esiintymisalueen vuoksi sen kokonaislukumäärä voi olla viisinumeroinen. Laji elä savannien ja arojen aukeilla alueilla ja metsien aukoissa 3400 metrin korkeuteen saakka.

Lähteet

Haukat
Pakkaustarvike

Pakkaustarvikkeet ovat tuotteiden pakkaamisessa varsinaisten suojaavien ja peittävien pakkausmateriaalien lisäksi tarvittavia lisäosia ja -materiaaleja, kuten:
pakkausmerkintöihin käytettävät tarra- ja muut etikettimateriaalit
pakkausten sulkemiseen tarvittavat liimat, teipit, tarrat, narut, nauhat, vanteet, niitit, korkit, kannet, sinetit yms.
pakkausten sisälle tarvittavat pehmusteet, täytteet, tuet ja osastoinnit
tuotteiden säilyvyyden varmistamiseen ja tutkimiseen tarvittavat tarvikkeet, kuten tärähdys-, kallistus-, kosteus- ja lämpötilaindikaattorit, kosteudenpoistotarvikkeet kuten silikageelipussit, staattisen sähkön purkauksilta suojaavat ESD-tarvikkeet jne.
kuljetuksessa ja varastoinnissa tuotepakkausten niputtamiseen tarvittavat materiaalit, kuten erilaiset siteet, vanteet ja kiristekalvot

Pakkaustarvikkeiksi kutsutaan myös kotitalouksien ja pienyritysten satunnaisessa pakkaamisessa tarvittavia tuotteita, kuten postitus-, muutto- ja säilytyslaatikot, käärepaperit, pakkausteipit ja -narut, kuplamuovit ja -pussit yms.

Lähteet 

Pakkaus
Jungfrau / Männlichen

Jungfrau / Männlichen (myös Lauberhorn Weltcup Slalom) on laskettelurinne Wengenissä Lauterbrunnenin kunnassa Sveitsissä.

Jungfrau / Männlichenillä laskettava Lauberhornin pujottelu kuuluu vuonna 1967 perustetun alppihiihdon maailmancupin klassikkokilpailuihin ja se on laskettu vuodesta 1930 alkaen Lauberhornin alppihiihtokilpailuissa. Jungfrau / Männlichen -rinne päättyy samalle maalialueelle kuin normaalisti edellispäivänä laskettava Lauberhornin syöksylasku. Kilpailut on nimetty Lauberhorn-vuoren mukaan, kun taas itse laskettelurinne on nimetty Männlichen- ja Jungfrau-vuorten mukaan.

Vuoteen 2003 saakka sunnuntainen Lauberhornin pujottelu muodosti yhdessä edellispäivän syöksylaskun kanssa alppiyhdistetyn. Vuonna 2004 alppiyhdistetty peruuntui syöksylaskun mukana ja vuodesta 2005 alkaen on laskettu perjantaina superalppiyhdistetty, jonka pujottelulasku lasketaan joko Jungfrau- tai Männlichen-rinteessä.

Reitti

Jungfrau / Männlichen alkaa Allmendin rautatieaseman läheltä 1 506 metriä merenpinnan yläpuolella ja se päättyy Wengenin eteläpuolelle Schiltwaldin vuoristokylään 1 273 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Laskettelurinteen erikoisuus on sen keskellä oleva puumökki. Laskusuunnassa mökin vasemmanpuoleinen laskettelurinne on lähempänä Jungfrau-vuorta ja siksi se on nimeltään Jungfrau. Laskusuunnassa oikeanpuoleinen laskettelurinne puolestaan on lähempänä Männlichen-vuorta ja siksi se on nimeltään Männlichen.

Jungfrau / Männlichen -rinne on yksi maailmancupin haastavimmista pujottelurinteistä, sillä siinä on paljon jyrkkyys- ja kaltevuusvaihteluita, keskivaiheilla jyrkkyys on enimmillään noin 70 prosenttia, kun taas loivimmalla kohdalla vähän lähdön jälkeen se on vain neljä prosenttia. Keskimääräinen jyrkkyys on noin 30 prosenttia.

Lähteet
Skigebiet Grindelwald – Wengen Jungfrau.ch 
Aktuelle Informationen Jungfrau.ch 
Pistendaten Jungfrau.ch 
Slalom – Internationale Lauberhornrennen Wengen Lauberhorn.ch 
Results – Wengen fis-ski.com 

Sveitsin laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Lauterbrunnenin rakennukset ja rakennelmat
Lauterbrunnenin urheilu
Olimpia delle Tofane

Olimpia delle Tofane () on laskettelurinne Cortina d’Ampezzossa Italiassa.

Olimpia delle Tofane tunnetaan nykyisin naisten alppihiihdon maailmancupin vauhtilajikilpailujen isäntäpaikkana ja vuoden 1956 talviolympialaisten miesten syöksylaskurinteenä. Se toimii vuoden 2021 alppihiihdon MM-kilpailuiden kilpailurinteenä, pois lukien miesten vauhtilajit, pujottelu ja karsintakilpailut.

Reitti 
Olimpia delle Tofane muodostuu useista eri laskettelurinteistä: Caprioli, Olympia, Labirinti, Olympia 2, Col Tarón ja Roncato.

Olimpia delle Tofanen yläasema on 2 320 metriä merenpinnan yläpuolella Tofana di Mezzo -vuoren huipun juurella, jossa sijaitsee myös naisten syöksylaskun lähtö, Start Pomedes.

Olimpia delle Tofane alkaa melko jyrkästi Caprioli-rinteessä, jossa on S-mutka Partenza Rifugio Pomedes, ulospäin kalteva Diagonale Pomedes -mutka ja S-mutka Bivio Caprioli (Capriolilta poistuminen).

Seuraavaksi rinne siirtyy Olympia-rinteeseen, jossa on Curvone Entrata Schuss (Schussiin tulomutka) -mutka, jonka lopussa on naisten super-G:n lähtö. Sen jälkeen tulee Schuss Tofana -jyrkänne, jossa rinne menee kapeasta kallioden välisestä aukosta, solassa on koko rinteen jyrkin kohta 66 %. Sen jälkeen Olimpia delle Tofanen yleispiirteenä on pitkät teknisesti vaativat S-mutkat vaihtelevassa maastossa, jossa jyrkin kohta on vielä 50 % jyrkkyinen, mutta loivin kohta on tasainen.

Schuss Tofanan jälkeen rinne saavuttaa puurajan ja se loivenee huomattavasti. Loivempi osuus alkaa Duca D’Aosta -osuudella, jossa on Bivio Tofanina (Tofanan mutka) ja Salto Duca D’Aosta (Duca D’Aosta -hyppy). Sen jälkeen tulee vielä lyhyt loivaosuus Deltaplani, jonka jälkeen rinne jyrkkenee uudelleen. Jyrkänne alkaa tiukalla vasemmalle kääntyvällä mutkalla Diagonale Argano, jota seuraa tiukat S-mutkat. S-mutkat päättyy tiukkaan oikealle kääntyvän mutkaan Grande Curva (Suuri mutka).

Grande Curvaa seuraa Scarpadon ja Festìs-osuudet, joissa on laajoja S-mutkia. Festìsin jälkeen on lyhyt täysin tasainen kohta Entrata Pale di Rumerlo, joka loppuu ulospäin kaltevaan kohtaan Variante Pale di Rumerlo, jota ennen laskijat lähtevät ilmaan. Sen jälkeen tulee Casonetti, Diagonale Finale -S-mutka ja Salto Finale (Maalihyppy).

Naisten syöksylasku päättyy 1 560 metriä merenpinnan yläpuolella lähelle Tofana Express -tuolihissin ala-asemaa. Olimpia delle Tofane jatkuu tästä vielä loivana lähelle Cortina d’Ampezzon keskustaa, jossa se päättyy 1 324 metriä merenpinnan yläpuolella Gilardon–Roncato-tuolihissin ala-asemalle.

Lähteet 
Ski Area Tofana  cortina.dolomiti.org 
Ski map of Cortina d’Ampezzo Dolomiti Superski 
Results – Cortina d’Ampezzo data.FIS-ski.com

Viitteet 

Italian laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Talviolympialaiset 1956
Cortina d’Ampezzo
Podkoren 3

Podkoren 3 on laskettelurinne Kranjska Gorassa Sloveniassa.

Podkoren 3 tunnetaan alppihiihdon maailmancupin tekniikkalajikilpailujen isäntäpaikkana.

Lähteet
Kranjska Gora Winter Map kr-gora.si 
Ski lifts kr-gora.si 
Podkoren – Ski slope Vitranc cup kraji.eu 
Results – Kranjska Gora fis-ski.com 

Slovenian laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Kranjska Goran kunta
Superliga (Serbia)

Superliga () on amerikkalaisen jalkapallon korkein sarjataso Serbiassa. Nykymuodossaan sarjaa on pelattu vuodesta 2011 lähtien.

Historia
Ensimmäiset amerikkalaisen jalkapallon seurat perustettiin Serbiaan vuonna 2002. Maan lajiliitto SAFS perustettiin seuraavana vuonna ja ensimmäisestä Serbian mestaruudesta pelattiin 2004. Vuonna 2008 syntyi kilpaileva lajiliitto SAAF ja maassa pelattiin kahta eri sarjaa vuoteen 2011 saakka, jolloin lajiliitot yhdistyivät ja virallisen mestaruussarjan nimeksi tuli Superliga.

Joukkueet 2015
SBB Vukovi Beograd
Novi Sad Dukes
Kragujevac Wild Boars
Imperatori Niš
Pančevo Panthers
Kraljevo Royal Crowns
Sr.Mitrovica Legionaries
Inđija Indians

Serbian mestarit
2014: SBB Vukovi Beograd
2013: SBB Vukovi Beograd
2012: SBB Vukovi Beograd
2011: SBB Vukovi Beograd
2010: SBB Vukovi Beograd (SAAF) / Kragujevac Wild Boars (SAFS) ¹
2009: SBB Vukovi Beograd (SAAF) / Kragujevac Wild Boars (SAFS) ¹
2008: Kragujevac Wild Boars
2007: SBB Vukovi Beograd
2006: Kragujevac Wild Boars
2005: SBB Vukovi Beograd
2004: Kragujevac Wild Boars

¹= 2009–2010 oli kaksi Serbian mestaruussarjaa

Lähteet

Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Serbian urheilu
Liga Nacional de Fútbol Americano

Liga Nacional de Fútbol Americano, LNFA, on amerikkalaisen jalkapallon korkein kilpasarja Espanjassa. Sarjassa on kaksi tasoa Serie A ja Serie B. Sarjaa hallinnoi Espanjan amerikkalaisen jalkapallon liitto.

Historia
Vuonna 1988 perustettiin Espanjan ensimmäinen amerikkalaisen jalkapallon sarja, Katalonian mestaruussarja Liga Catalana de Fútbol Americano, jota pelataan edelleen. Seuraavina vuosina maahan syntyi useita kilpasarjoja, jotka yhdistyvät vuonna 1995 muodostaen LNFA:n. Vuonna 2012 perustettiin LNFA:n toinen sarjataso, ja vuonna 2014 sarjatasot saivat nykyiset nimensä.

Serie A 2015
Badalona Dracs
Valencia Firebats
Rivas Osos
L'Hospitalet Pioners
Valencia Giants
Mallorca Voltors

Mestarit

 1995: Madrid Panteras
 1996: Madrid Panteras
 1997: Vilafranca Eagles
 1998: Badalona Drags
 1999: Badalona Drags
 2000: Granollers Fénix

 2001: Rivas Osos
 2002: Badalona Drags
 2003: Badalona Drags
 2004: Badalona Drags
 2005: L'Hospitalet Pioners
 2006: Valencia Firebats
 2007: Valencia Firebats
 2008: L'Hospitalet Pioners
 2009: Valencia Firebats
 2010: L'Hospitalet Pioners

 2011: L'Hospitalet Pioners
 2012: L'Hospitalet Pioners
 2013: L'Hospitalet Pioners
 2014: Badalona Dracs
 2015: Valencia Firebats
 2016: Badalona Dracs
 2017: Badalona Dracs
 2018: Badalona Dracs
 2019: Badalona Dracs
 2020: –

 2021: Badalona Dracs

Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Espanjan urheilu
Virvatuli (elokuva)

Virvatuli (Le Feu follet) on italialais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1963. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Louis Malle, ja tarina perustuu Pierre Drieu La Rochellen romaaniin vuodelta 1931. Elokuvassa näyttelevät Mallen esikoispitkän Hissillä mestauslavalle tavoin Maurice Ronet ja Jeanne Moreau. Heidän lisäkseen rooleissa nähdään Alexandra Stewart, Bernard Noel, Lena Skerla, Hubert Deschamps ja Yvonne Clech. Elokuvassa käytetään Erik Satien Gymnopédies-pianosarjan musiikkia.

Juoni
Alain Leroy on palannut Yhdysvalloista Ranskaan ja kirjautunut alkoholistiparantolaan Versailles’ssa. Hoitojakso on ohi, mutta mies kärsii masennuksesta ja miettii itsemurhaa. Leroyn amerikkalainen vaimo lähettää ystävättärensä Lydian tapaamaan miestään parantolassa. Vaimostaan etääntynyt Leroy haluaisi Lydian jäävän, mutta tämän täytyy matkustaa takaisin Yhdysvaltoihin seuraavana päivänä. Keskusteltuaan lääkärinsä kanssa Leroy päättää vielä kerran käydä Pariisissa tapaamassa monia ystäviään. Mikään näistä tapaamisistakaan ei kuitenkaan paranna miehen mielialaa. Hänestä monet ystävät ovat menettäneet nuoruuden idealisminsa ja vaihtaneet sen turvalliseen porvarilliseen elämään. Leroy sortuu taas juomaan ja käyttäytyy erikoisesti. Aamulla hän palaa takaisin parantolaan ja ampuu itsensä.

Vastaanotto
Virvatuli sai tuomariston erikoispalkinnon vuoden 1963 Venetsian elokuvajuhlilla.

Rooleissa
 Maurice Ronet – Alain Leroy
 Léna Skerla – Lydia
 Yvonne Clech – neiti Farnoux
 Hubert Deschamps – D'Averseau
 Jean-Paul Moulinot – tohtori La Barbinais
 Mona Dol – rouva La Barbinais
 Pierre Moncorbier – Moraine
 René Dupuy – Charlie
 Bernard Tiphaine – Milou
 Bernard Noël – Dubourg
 Ursula Kubler – Fanny
 Jeanne Moreau – Eva
 Alexandra Stewart – Solange

Lähteet 

Louis Mallen ohjaamat elokuvat
Vuoden 1963 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset draamaelokuvat
Mr Selfridge

Mr Selfridge on brittiläinen draamasarja, joka kertoo Harry Gordon Selfridgestä ja hänen vuonna 1909 perustamastaan lontoolaisesta tavaratalosta. Sarjaa on tehty neljä kymmenjaksoista tuotantokautta. Ensimmäinen jakso esitettiin Britanniassa 6. tammikuuta 2013. Neljättä tuotantokautta aloitetaan näyttämään keväällä 2016.

Sarjan kohtauksia on kuvattu muun muassa  Kentissä historiallisella Chathamin telakalla, joka esittää sarjassa tavaratalon julkisivua. Kolmannella tuotantokaudella kuvauspaikkana toimi myös South Forelandin majakka Doverissa.

Päänäyttelijät

Aiheesta muualla
 Yle Areena - Mr Selfridge

Lähteet

2010-luvun televisiosarjat
Brittiläiset draamasarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Peter Geitel

Lars Peter Geitel (20. heinäkuuta 1945 Helsinki – 18. elokuuta 2018 Lahti) oli suomalainen rallikuljettaja ja toimittaja. Geitel voitti vuonna 1957 mäkiautoilun epävirallisen SM-kilpailun. Peter Geitelin isä on 1950-luvulla tunnettu ratakuljettaja Fred Geitel ja isoisä 1920-luvulla Helsinki–Haaparanta–Tukholma–Helsinki-ajoon osallistunut Fred Geitel.

Ralliura 
Urallaan Geitel ajoi lähinnä kotimaassa saavuttaen mitalisijoja. MM-tasolla Geitel osallistui useana vuonna Jyväskylän Suurajoihin sekä RAC-ralliin. Vuosina 1984 ja 1985 Geitel osallistui B-ryhmän Nissan 240RS:llä Erkki Vanhasen kanssa Islannissa Ljoma-ralliin. Molemmilla kerroilla kisa päättyi keskeytykseen.

Toimittaja 
Peter Geitel työskenteli Tekniikan Maailman toimittajana vuosina 1971–1977 ja Vauhdin Maailman päätoimittajana vuosina 1978–2007. Sittemmin Geitel toimi koeajajana Nelosen automakasiinissa vuosina 2007-2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tilastoja Peter Geitelin urasta (arkistoitu linkki, archive.org)
 Hanna Lumme: Moottorisuvun vesa ei hylkää vauhdin maailmaa, Yle Lahti 9.6.2013
 Peter Geitelin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset ralliautoilijat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Roza Hutor Alpine Center

Roza Hutor Alpine Center () on laskettelukeskus Roza Hutorin talviurheilukeskuksessa Krasnaja Poljanan taajamassa Sotšissa Venäjällä.

Keskus toimi vuoden 2014 talviolympialaisten alppihiihtotapahtumien kilpailupaikkana. Roza Hutor Alpine Centerin olympiarinteet valmistuivat vuonna 2011, ja siellä käytiin ensimmäiset maailmancupin kilpailut vuonna 2012. Siellä järjestettiin myös alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2016.

Lähteet 
Rosa Khutor rosakhutor.com 
Lifts rosakhutor.com 
Great Adventure Slopes rosakhutor.com 
Results – Sotši fis-ski.com 
Results – Roza Hutor fis-ski.com

Aiheesta muualla 

Venäjän talviurheilukeskukset
Talviolympialaiset 2014
Sotši
Olympiabakken

Olympiabakken on laskettelurinne Kvitfjell Alpinanleggissa Ringebussa Norjassa.

Olympiabakken raivattiin vuoden 1994 talviolympialaisten vauhtilajikilpailuja varten. Rinteen reitin suunnitteli sveitsiläinen Bernhard Russi. Nykyisin se tunnetaan maailmancupin miesten vauhtilajikilpailujen isäntäpaikkana.

Reitti
Olympiabakkenin yläasema sijaitsee 1 027 metriä merenpinnan yläpuolella hieman Kvitfjell Expressin vuoriaseman alapuolella, paikan nimi on Kvitfjelleggen (Kvitfjellin reuna). Miesten syöksylaskuradan lähtopaikka sijaitsee 1 020 metriä merenpinnan yläpuolella. Lähdön jälkeen tulee lyhyt liukuosuus Gaupereksla (Ilveksen polku) ennen ensimmäistä S-mutkaa. Sen jälkeen tulee Orresvingen (Teeri), jossa sijaitsee naisten syöksylaskuradan lähtö ja miesten syöksyn 1. varalähtöpaikka. Kohta sai nimensä sen takia, koska teeret tarkkailivat siinä kohtaa rinteen rakennustöitä useaan kertaan.

Sitten tulee Wintherhogget (Wintherin leikkaus). Se on radan kapein ja toiseksi jyrkin kohta. Nimi kuvaastaakin hyvin Ringebun silloisen kaupunginjohtajan Erik S. Wintheriä, joka uhmasi Norjan kulttuurimininsteriön päätöstä säästä Kvitfjellin rinteet hakkuilta. Winther halusi saada Lillehammerin olympialaisten alppihiihtokilpailuja Kvitfjelliin, samalla edistäen alueen turismia. Sitten tulee Sletten (Tasanko), joka on nimensä mukaisesti tasainen liukuosuus, sitä kutsutaan myös nimellä The Final Rest. Osuus on saanut nimensä Arild Slettenin mukaan, joka ensimmäisenä ehdotti miesten syöksylaskuradan tekemistä Kvitfjellin rinteelle. Sletten päättyy radan pisimpään hyppyriin Russispranget (Russin hyppyri), josta lennetään pisimmillään jopa 70–80 metriä.

Russin hyppyrin jälkeen tulee liukuosuus Myrlihalsen (Myrlin kurkku), se sijaitsee metsässä jota paikalliset kutsuvat Myrliksi. Se loppuu kapeampaan kohtaan, josta alkaa Elgtraversen (Hirven kallistus). Siinä kohtaa menee hirvien ja muiden nisäkkäiden polku radan poikki. Sitten tulee S-Svingen (S-mutka), joka myötäilee paikalla sijainnutta metsäpolkua. Sitten tulee Bukkerittet (Pukkiajelu), Bøygen, Løftet (Hissi) ja Klemma, jossa on kompressio. Løftetin kohdalla on radan jyrkin kohta.

Kompressionin jälkeen avautuu maalisuora Mæhlumsgeilen (Mæhlumin pihatie), jossa on Tunnelhoppet (Tunnelihyppyri) ja Målhoppet (Maalihyppyri). Tunnelihypyn alla menee maantie ja maalihypyn alla rautatie. Mæhlumsgeilen on saanut nimensä siitä että, Mæhlum on lähimmän maalaistalon nimi ja sanalla geile paikalliset tarkoittavat molemmin puolin aidattua tietä.

Lähteet
Kvitfjell Alpinanlegg kvitfjell.no 
Piste Map – Kvitfjell Ski Resort kvitfjell.no 
Facts – Kvitfjell worldcup.kvitfjell.no 
Course Profiles – Kvitfjell worldcup.kvitfjell.no 
Couse Names – Kvitfjell  worldcup.kvitfjell.no 
Kvitfjell World Cup course presentation  (pdf) hafjell-kvitfjell.no 
Results – Kvitfjell fis-ski.com 

Norjan laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Talviolympialaiset 1994
Ringebu
Olympia (laskettelurinne)

Olympia eli Störtloppet on laskettelurinne SkiStar Åren talviurheilukeskuksessa Åressa Ruotsissa.

Olympia-rinteen erikoisuus on sen loppujyrkänne, jota ennen olevan tasanteen alla on vuonna 2005 rakennettu Eurooppatie 14:n 130 metriä pitkä tunneli, joka korvasi aiemman 30 metrisen sillan.

Olympia tunnetaan alppihiihdon maailmancupin ja maailmanmestaruuskilpailujen isäntäpaikkana. Rinteellä on kilpailtu miesten maailmanmestaruuksista vuosina 1954, 2007 ja 2019, naisten kilpailut on käyty viereisillä WM-Strecke ja Gästrappet rinteillä.

Reitti 
Syöksylaskun lähtö sijaitsee 1 267 metriä merenpinnan yläpuolella lähellä Gondolen-gondolihissin yläasemaa ja super-g:n lähtöpaikka alempana 1 034 metriä merenpinnan yläpuolella.

Olympia alkaa pitkällä mutkittelevalla kapeahkolla liukuosuudella. Liukuosuudella sijaitsevat Gropen (Kuiluun), Bäckfallet (Puro pudotus), Lillbranten (Pikkujyrkänne) ja Myren (Suo).

Liukuosuus päättyy ulospäin kaltevaan oikealle jyrkästi kääntyvään mutkaan Olympiaflyget (Olympialento), jonka jälkeen on suurpujottelun lähtöpaikka. Suurpujottelu alkaa suoraan Stövelbranten (Lähtöjyrkänne) -jyrkänteellä, kun syöksyrinne tulee siihen jyrkästi vasemmalle kääntyvän mutkan jälkeen. Stövelbranten loppuu tiukkaan ulospäin kaltevaan vasen-oikea S-mutkaan. S-mutkan jälkeen tulee Bringsbranten-jyrkänne, jyrkänteen jälkeen tulee Russisprung (Russihyppy) ja Varggropen (Susikuoppa). Varggropenin jälkeen sijaitsee pujottelun lähtöpaikka.

Varggropenia seuraa Kanonröret (Tykinputki), joka on muodoltaan puoliympyrämäinen. Sen jälkeen tulee hyppy Galgbacken-jyrkänteelle. Sitä seuraa laajat S-mutkat ennen Målhoppetia (Maalihyppy).

Målhoppetin jälkeen tulee lyhyt loppujyrkänne ennen maalia, joka sijaitsee 396 metriä merenpinnan yläpuolella Åren taajamassa.

Lundsrappet 

Lundsrappet sijaitsee Olympia-rinteen vieressä ja rinteet yhtyvät lopputasanteella. Lundsrappetissa on järjestetty alppihiihdon maailmacupin naisten tekniikkalajiosakilpailuja sekä joulukuussa 2014 Val d’Isèresta siirretyt miesten tekniikkalajiosakilpailut.

Lähteet
SkiStar Åre skistar.com 
Åre pistkarte  SkiStar.com 
Weather & slopes – SkiStar Åre skistar.com 
The Competitions  are2019.com 
It's happening in Åre during the World Championships  skistar.com 
Explore Åre  are2019.com 
Results – Åre fis-ski.com

Viitteet 

Ruotsin laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Åren kunta
Akhilleus – voittamaton soturi

Akhilleus – voittamaton soturi (, ”Akhilleuksen viha”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Marino Girolami. Sen pääosaa Akhilleusta esittää yhdysvaltalainen Gordon Mitchell.

Juoni
Elokuva perustuu Homeroksen Iliaan kertomukseen Troijan sodasta. Fthian myrmidoneja johtava Akhilleus taistelee troijalaisia vastaan tietäen, ettei selviydy sodasta hengissä. Kreikkalaisten johtaja, Mykenen kuningas Agamemnon riistää Akhilleukselta tämän orjattaren Briseiksen, minkä seurauksena Akhilleus joukkoineen kieltäytyy jatkamasta sotimista. Troijalaisten hyökätessä Akhilleuksen ystävä Patroklos johtaa myrmidonit taisteluun, jossa Troijan prinssi Hektor surmaa Akhilleukseksi pukeutuneen Patrokloksen. Lopuksi Akhilleus kostaa ystävänsä kuoleman tappamalla Hektorin kaksintaistelussa.

Näyttelijät

Tuotanto ja teemat
Akhilleus – voittamaton soturi on kuvattu Ultrascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran ja Caldara di Manzianan luonnosuojelualueilla. Osa joukkokohtauksista on lainattu Giorgio Ferronin Troijan urhoista.

Hyvin keskinkertaisena ohjaajana tunnetun Marino Girolamin elokuvaa on pidetty yhtenä peplum-tyylilajin ”pienistä helmistä”. Se on mytologiseen aiheeseensa vakavasti suhtautuva draamaelokuva, joka väkivaltaisista toimintajaksoistaan huolimatta perustuu pitkälti dialogiin. Elokuvan ehdoton tähti on Gordon Mitchell, yksi tyylilajin harvoista voimamiehistä, joka osaa oikeasti myös näytellä. Hänen esittämänsä Akhilleus on voimakas ja synkkä sankarihahmo, jonka raivo lähentelee uskottavasti hulluuden rajoja. Elokuva oli aikanaan kohtalainen yleisömenestys ja sai osakseen myös hyviä arvosteluja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Italialaiset historialliset elokuvat
Vuoden 1962 italialaiset elokuvat
Paroni von Münchhausenin seikkailut (vuoden 1988 elokuva)

Paroni von Münchhausenin seikkailut on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Terry Gilliamin ohjaama seikkailuelokuva.

Juoni
Perustuu Paroni von Münchhausenin henkilöön.

Näyttelijät

 John Neville, Paroni von Münchhausen
 Sarah Polley, Sally Salt
 Eric Idle, Berthold / Desmond
 Jonathan Pryce, Horatio Jackson
 Oliver Reed, Vulcan
 Uma Thurman, Venus / Rose
 Bill Paterson, Henry Salt
 Charles McKeown, Rupert / Adolphus
 Winston Dennis, Bill / Albrecht
 Jack Purvis, Jeremy / Gustavus
 Ray D. Tutto (Robin Williams), Kuun kuningas
 Sting (cameorooli)

Lähteet
 
 Gilliamin haastattelu Munchausen-elokuvan teosta (pdf) 

Vuoden 1988 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset seikkailuelokuvat
Maailma sanojen vankina

Maailma sanojen vankina oli Yle TV2 -kanavalla vuosina 1992–1998 esitetty mediakriittinen ajankohtaisohjelma, jossa käsiteltiin tiedotusvälineiden tapaa uutisoida politiikan ja yhteiskuntaelämän ilmiöitä. Ohjelma kehittyi journalismikritiikin kautta yleisen mediakritiikin suuntaan. Se sisälsi itseironiaa sekä keksittyjä asiantuntijoita, kuten ranskalainen filosofi Albert France de North. Ohjelman katsojaluvut olivat parhaimmillaan yli 700 000. 

Ohjelman vetäjinä olivat toimittajat Erkki Saksa ja Risto Eronen. Muita keskeisiä tekijöitä Jyrki Lehtola,Reeta Kivihalme,  Kimmo Norokorpi, Kari Kontio ja Anu Kantola sekä ohjaajina Tiina Roisko ja Päivi Ojala.

Maailma sanojen vankina -työryhmä sai Vuoden Kiila -palkinnon vuonna 1994.

Lähteet

1990-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n ajankohtaisohjelmat
Annuli Jährn

Hagar Valborg Annuli Jährn, o. s. Lagerstam (29. maaliskuuta 1905 Tornio – 20. joulukuuta 1991) oli suomalainen kuvittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut lastenkirjailija. Annuli Jährn oli myös postikorttitaiteilija, joka käytti korteissaan signeerausta A. J..

Jährnin vanhemmat olivat asematarkastaja Fredrik Lagerstam ja Signe Hildegard Montell. Hän oli naimisissa vuodesta 1926 helsinkiläisen  myyntipäällikkö  Rafael Jährnin kanssa.

Teoksia 
 Barnens tomtevänner ; teksti ja kuvitus Annuli Jährn. Bildkonst, Helsingfors 1940, 5. uppl. 1945, suomeksi nimellä Lasten tonttuystävät. Kuvataide, Helsinki 1940, 6. painos 1946
 Fröken Rödlock. Söderström, Helsingfors 1943

Lähteet 
 
 Svenskt författarlexikon 2. 1941-1950 (Projekt Runeberg) 
 Aarresalkku 21.5.2013 : Suomalaisia postikorttitaiteilijoita

Viitteet

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Marino Girolami

Marino Girolami (1. helmikuuta 1914 Rooma – 20. helmikuuta 1994 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Marino Girolami opiskeli Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja työskenteli Mario Soldatin ja Renato Castellanin apuohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Pakeneva nainen (La strada buia) vuonna 1949. Girolami teki kymmenittäin komedioita ja muita viihde-elokuvia kunnes vetäytyi alalta 1980-luvun puolivälissä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä Frank Martin, Jean Bastide, Fred Wilson ja Franco Martinelli.

Girolami on ohjaaja Romolo Guerrierin veli sekä ohjaaja Enzo G. Castellarin ja näyttelijä Ennio Girolamin isä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elonet: Marino Girolami
 Internet Movie Database: Marino Girolami 

Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Italialaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Lautanen Guatemalan verta

Lautanen Guatemalan verta on Love Recordsin vuonna 1969 julkaisema albumi, joka sisältää musiikkia Kalle ja Ritva Holmbergin ohjaamasta katuteatteriesityksestä Saaren vangit sekä Televisioteatterin kabareesta Oma, jonka ohjasivat Anu Saari ja Timo Bergholm.

"Saaren vankien" ensiesitys oli vuonna 1969 Jyväskylän teatterikesässä. Näytelmä taltioitiin marraskuussa, jolloin siitä tehtiin Yleisradion tuottama 37 minuutin pituinen televisio-ohjelma. Televisioteatterin "Oma" esitettiin 25. syyskuuta 1969.

Levyn A-puolen kaikki kappaleet sekä B-puolen kappaleet 1–4 ovat "Saaren vangeista" ja loput B-puolen kappaleista näytelmästä "Oma". Albumin kappaleista tunnetuimmaksi on muodostunut Kristiina Halkolan esittämä Laulu 20 perheestä. Suurin osa sävellyksistä on Kaj Chydeniuksen tekemiä, mutta mukana on myös esimerkiksi Latinalaisesta Amerikasta peräisin olevia kansanlauluja. Sanoituksina on käytetty muun muassa Pablo Nerudan ja Bertolt Brechtin runoja.

Solistit 
Kaj Chydenius
Otto Donner
Kristiina Halkola
Kalle Holmberg
Katuteatteri (Tuija Ahvonen, Hellevi Härkönen, Leena Uotila, Juha Muje, Pekka Milonoff, Mikko-Ilmari Viherjuuri)
Kaisa Korhonen
Vesa-Matti Loiri
Vesa Mäkelä
Aulikki Oksanen
Saaren Vangit (Kristiina Halkola, Tuula Nyman, Olavi Ahonen, Kari Franck, Tarmo Manni, Esko Salminen, Jukka Sipilä)

Kappaleet 
A-puoli
Kristiina Halkola –  (säv. Kaj Chydenius, san. Bertolt Brecht, suom. san. Brita Polttila) 
Katuteatteri –  (säv. Kaj Chydenius, san. Che Guevara, suom. san. Pentti Saaritsa)
Kaj Chydenius –  (säv. Kaj Chydenius, san. Miguel Barnet, suom. san. Hannu Vuorio)
Saaren Vangit –  (säv. trad., san. Pentti Saaritsa)
Tuula Nyman ja Saaren Vangit –  (säv. Carlos Puebla, san. Pentti Saaritsa)
Kaisa Korhonen –  (säv. trad., san. Pentti Saaritsa)
Kristiina Halkola –  (säv. Eero Ojanen, san. Pablo Neruda, suom. san. Pentti Saaritsa)
Tuula Nyman, Kristiina Halkola, Aulikki Oksanen ja Kaisa Korhonen –  (säv. Kaj Chydenius, san. Pablo Neruda, suom. san. Matti Rossi)
Saaren Vangit ja Katuteatteri –  (säv. Kaj Chydenius, san. Pablo Neruda, suom. san. Pentti Saaritsa)
B-puoli
Kalle Holmberg ja Kaj Chydenius –  (säv. Eero Ojanen, san. Petri Repo)
Kaj Chydenius –  (säv. Eero Ojanen, san. Kaisa Korhonen)
Kristiina Halkola –  (säv. Kaj Chydenius, san. Jussi Helminen)
Olavi Ahonen ja Saaren Vangit –  (säv. Kaj Chydenius, san. Måns Hedström)
Vesa-Matti Loiri ja Vesa Mäkelä –  (säv. Kaj Chydenius, san. Aulikki Oksanen)
Vesa Mäkelä –  (säv. Kaj Chydenius, san. Arvo Salo)
Kristiina Halkola –  (säv. Kaj Chydenius, san. Petri Repo)
Katuteatteri –  (säv. Kaj Chydenius, san. Petri Repo)
Kaisa Korhonen –  (säv. Kaj Chydenius, san. Bertolt Brecht, suom. sana. Brita Polttila)
CD-version bonuskappaleet
Kaisa Korhonen –  (säv./san. Boris Vian, suom. san. Tuula Saarikoski)
Otto Donner –  (säv. Henrik Otto Donner ja Freedom Singers, san. Pentti Saaritsa)

Julkaistiin myös pienenä paimoksena LP:nä uudelleen vuonna 1990

Lähteet 

Vuoden 1969 albumit
Suomalaiset albumit
Love Recordsin albumit