joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Euroopanpyökki

Euroopanpyökki eli lehtopyökki eli pyökki (Fagus sylvatica) on tammen ja kastanjan sukuinen lehtipuu, joka on metsiä muodostava kliimaksivaiheen laji laajalti Euroopassa. Suomessa vastaava laji on metsäkuusi.

Kuvaus 
Euroopanpyökki voi saavuttaa lähes 50 metrin korkeuden. Sen lehdet ovat puikeansoikeita, ehytlaitaisia, kiiltävänsileitä. Puun kuori on sileä, harmaa tai harmaanvalkoinen. Lajin kahta noin 1,5 cm pitkää pähkinää ympäröi piikkinen kehto.

Pyökki on kliimaksilaji laajoilla alueilla Keski- ja Länsi-Euroopassa sekä Etelä-Euroopan vuoristoissa. Kasvupaikoillaan varsinkin alamailla se syrjäyttää usein muut puulajit, ja lopulta metsässä ei kasva juuri muuta kuin pyökkiä. Se kestää taimena hyvin varjostusta. Häiriön sattuessa, esimerkiksi suuren pyökin kaatuessa tai tautiepidemian tappaessa metsää, aukkopaikan voivat vallata joko metsässä jo kasvavat pyökintaimet tai pioneeripuiden, kuten rauduskoivun, vaahteran, raidan ja haavan muodostama varhaisen sukkessiovaiheen metsä. Myöhemmin pyökkien ilmaannuttua alueelle, muut puulajit joutuvat taas antamaan tilaa pyökeille. Vuoristometsissä pyökki kasvaa usein saksanpihdan ja euroopankuusen kanssa.

Levinneisyys 
Luonnonvarainen euroopanpyökki vaatii vuoden keskilämpötilaksi kahdeksan celsiusastetta. Levinneisyysalue on siten Espanjan pohjoisosista aina Englantiin ja Etelä-Skandinaviaan ja idässä Valko-Venäjälle, Ukrainaan ja Pohjois-Balkanille saakka. Euroopanpyökki arvostaa mereistä tai puolimantereista lehtimetsäilmastoa, jossa sillä on kilpailuetu pohjoisempana hallitsevaan kuuseen. Skandinaviassa pyökki kasvaa reliktilajina Norjan etelärannikolla, Ruotsissa koko Etelä-Ruotsissa, pohjoisimmillaan noin 150 km Tukholmasta etelään, ja yleisenä puulajina koko Tanskassa kaikilla sille soveltuvilla kasvupaikoilla. Baltiassa pyökkiä tavataan pohjoisimmillaan Latvian ja Liettuan rajaseudulla, jossa se joutuu kilpailemaan samasta elintilasta kuusen kanssa.

Suomessa pyökki on hyvin harvinainen koristepuu eteläisimmässä Suomessa. Kuitenkin lounaisimmassa osassa maata pyökkiä saattaa tavata harvoin myös viljelykarkulaisena. Suomessa pyökkimetsikköä on istutettu Riilahden kartanon alueelle Raaseporin Bromarvissa, missä pyökki myös lisääntyy luontaisesti.

Käyttö 
Puuta käytetään sen kauniin värin (puna-ruskeatäpläinen), kovuuden ja kulutuksenkestävyyden takia paljon erityisesti huonekaluteollisuudessa huonekaluihin, parketteihin ja muuhun sellaiseen. Euroopanpyökistä valmistetaan myös jäätelöpuikkojen ja mehujäiden puutikut.

Lajikkeita 
Fagus sylvatica 'Asplenifolia' – sulkapyökki
Fagus sylvatica 'Atropunicea' – veripyökki, punalehtisestä muodosta f. purpurea jalostettu lajike.
Fagus sylvatica 'Dawyck' – pylväspyökki
Fagus sylvatica 'Pendula' – riippapyökki
Fagus sylvatica 'Purpurea Pendula' – riippapunapyökki
Fagus sylvatica 'Zlatia' – lehdet kellertäviä keväällä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Bok (Fagus sylvatica) 
 Pyökki: eri lajit, Mustila.fi

Pyökit
Seulonnan keskeiset artikkelit
BitchX

BitchX on tekstipohjainen IRC-asiakasohjelma, joka perustuu ircII:n avoimeen lähdekoodin. Ohjelma kirjoitettiin alun perin Unix-alustalle, mutta nykyään siitä on versioita myös Windows-käyttöjärjestelmälle.

Historia 
Alun perin BitchX oli vain nimimerkkien Trench ja HappyCrappy kirjoittama skripti ircII-ohjelmaan. Colten Edwards muokkasi siitä itsenäisen ohjelman, ja se sulautui loppujen lopuksi epic/IRC-asiakasohjelmaan.

Myöhemmin BitchX-ohjelma kirjoitettiin uudelleen C-ohjelmointikielellä. Uudelleenkirjoituksen myötä ohjelmaan lisättiin uusia toimintoja. BitchX:n toiminnallisuutta voi laajentaa paitsi ircII/epic-yhteensopivalla kielellä ja TCL-kielellä, myös konekielisillä ladattavilla moduleilla.

Lopullinen versio, numeroltaan 1.1, julkaistiin vuonna 2004. Kehitystyö jatkuu edelleen BitchX2-nimellä, vaikka uutta versiota ei ole julkaistu, projektin uskotaan kallistuvan tämän hetkiseen Epiciin.

Ominaisuudet 
 BitchX:n tekstipohjaisuudesta huolimatta myös GTK+-käyttöliittymäkirjastoa käyttävä graafinen käyttöliittymä on saatavilla. 
 Tukee IPv6-protokollaa, samanaikaisia yhteyksiä useaan IRC-palvelimeen ja SSL-liikennöintiä.
 Persoonalliset  quit- ja kick-viestit, joiden myötä ohjelma on kerännyt tunnettavuutta.

Aiheesta muualla 

 BitchX:n viralliset kotisivut

IRC-asiakasohjelmat
Linux-ohjelmat
Vapaat ohjelmistot
Suuri Magellanin pilvi

Suuri Magellanin pilvi (Suuri Magalhãesin pilvi, LMC) on Linnunradan suurin seuralaisgalaksi. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Kultakalan ja osin Pöytävuoren tähdistössä. Sen lähellä sijaitsee myös Pieni Magellanin pilvi. Molemmat galaksit on nimetty portugalilaisen löytöretkeilijän Fernão de Magalhãesin mukaan.

Perustietoa
Suuri Magellanin pilvi sijaitsee 179 000 valovuoden päässä meistä. Se on pieni epäsäännöllinen galaksi, jota joskus pidetään myös kääpiögalaksina. Sen suurin läpimitta on noin 20 000–30 000 valovuotta ja tähtien lukumäärä noin 30 miljardia. Sen massa on noin kymmenesosa Linnunradan massasta. Se on saattanut olla alun perin pieni sauvaspiraaligalaksi, jonka rakenne on tuhoutunut sen jouduttua Linnunradan painovoiman vaikutuksen alaiseksi. Siitä on jäänyt jäljelle vain tiivis pitkulainen ydin.

Suuressa Magellanin pilvessä on paikallisen ryhmän suurin tunnettu tähtien syntymisalue, Tarantellasumu. Lisäksi siellä on muita galakseille tyypillisiä kohteita, kuten planetaarisia sumuja sekä avoimia ja pallomaisia tähtijoukkoja.

Historia

Suuri Magellanin pilvi on varmasti ollut tunnettu eteläisen pallonpuoliskon asukkaille jo esihistoriallisina aikoina, mutta siitä on jäänyt vain vähän merkintöjä. Ensimmäinen kirjallinen maininta kohteesta on vuodelta 964, jolloin persialainen tähtitieteilijä Abd Al-Rahman Al Sufi kirjoitti siitä kiintotähdistä kertovassa kirjassaan. Hän havaitsi myös, että kohde on nähtävissä ainoastaan Arabian eteläosissa, kuten Babd al Mandabin salmesta (12° 15' N), ei kuitenkaan niemimaan pohjoisosassa tai Bagdadissa.

Amerigo Vespucci havaitsi ilmeisesti galaksin kolmannella merimatkallaan 1503–1504. Vasta vuonna 1519 kohde tuli länsimaiden tietoisuuteen, kun Fernão de Magalhães löysi uudelleen sekä suuren että pienen "pilven", jotka nimettiin hänen mukaansa.

24. helmikuuta 1987 Suuressa Magellanin pilvessä havaittiin supernova 1987A, joka oli lähin supernova sitten Keplerin supernovan vuonna 1604. Pitkään luultiin Suuri Magellanin pilven olevan läheisin naapurigalaksimme, kunnes vuonna 1994 löydettiin himmeä Jousimiehen elliptinen kääpiögalaksi, joka sijaitsee yli kaksi kertaa lähempänä (vuonna 2003 löydettiin vielä lähempänä oleva Ison koiran kääpiögalaksi).

Havaitseminen

Suuri Magellanin pilvi sijaitsee vain noin 20 asteen päässä eteläisestä taivaannavasta, eikä se siten ole koskaan havaittavissa Euroopasta tai muilta pohjoisilta alueilta käsin. Parhaiten se näkyy eteläiseltä pallonpuoliskolta, kuten Australiasta ja Etelä-Amerikasta. Sen näennäinen suuruusluokka on +0,1 magnitudia, mikä tekee siitä selvästi kirkkaimman galaksin tähtitaivaalla ja yhden kirkkaimmista syvän taivaan kohteista. Kohteen pintakirkkaus ei ole kovin suuri, sillä se levittyy lähes 11 asteen kokoiselle alueelle ja näyttää paljain silmin utuiselta pilveltä, ikään kuin Linnunradan jatkeelta. Hyvissä olosuhteissa Tarantellasumu (NGC 2070, 30 Doradus) näkyy paljain silminkin. Kiikarilla se näkyy jo hyvin, ja lisäksi sillä voi havaita muutamia avoimia tähtijoukkoja, kuten NGC 1910.

Katso myös 
Magellanin pilvet
Pieni Magellanin pilvi

Seulonnan keskeiset artikkelit
Manresa

Manresa on kaupunki keskisessä Kataloniassa, Espanjassa. Sen asukasluku on noin 75 000 (2016). Manresa on Bagesin piirikunnan (comarca) pääkaupunki. Se sijaitsee 65 kilometriä Barcelonasta luoteeseen.

Manresan tärkeimpiä elinkeinoja ovat tekstiili-, kone- ja kemianteollisuus. Kaupunki on yksi Katalonian sisämaan nopeimmin kasvavia taajamia. Se sijaitsee liikenteellisesti otollisessa risteyskohdassa.

Manresassa on keskiaikaista, goottilaista ja barokkiarkkitehtuuria sekä joitakin modernismia edustavia rakennuksia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Barcelonan kunnat
Katalonian kaupungit
Nick Cave

Nicholas Edward "Nick" Cave (s. 22. syyskuuta 1957 Warracknabeal, Victoria, Australia) on australialainen rockmuusikko, lauluntekijä, runoilija, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti yhtyeensä Nick Cave and the Bad Seedsin kanssa tehdystä musiikista.

Elämä
Caven ensimmäinen tunnettu yhtye oli vuoteen 1984 toiminut The Birthday Party. Vuonna 2006 Cave perusti kolmen muun Bad Seeds -muusikon kanssa yhtyeen Grinderman, joka lopetti vuonna 2011.

Nick Cave on säveltänyt myös elokuvamusiikkia. Yhdessä yhtyetoveri Warren Ellisin kanssa hän on säveltänyt musiikin elokuviin The Proposition – Ehdotus (2005) ja Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta (2007).

Nick Cave on myös kirjailija. Esikoisromaani Kun aasintamma näki Herran enkelin ilmestyi vuonna 1992 (alkuperäisteos And the Ass Saw the Angel ilmeistyi 1988). Toinen romaani Bunny Munron kuolema (The Death of Bunny Munro) julkaistiin syyskuussa 2009 yhtä aikaa 30 maassa.  

Cave on tehnyt myös elokuvakäsikirjoitukset John Hillcoatin ohjaamiin elokuviin Ghosts… of the Civil Dead, The Proposition – Ehdotus ja Laittomat. Hän on myös tehnyt pieniä elokuvarooleja 1980-luvun lopulta Ghosts... of the Civil Dead -elokuvasta lähtien. 

Caven vuonna 2000 syntynyt poika Arthur Cave kuoli vuonna 2015 pudottuaan LSD:n vaikutuksen alaisena 18 metrin korkeudesta kallionkielekkeeltä Brightonissa, Englannissa. 

Caven omaelämäkerrallinen kirja "Usko, toivo ja kuolema" julkaistiin 20. syyskuuta 2022. Kirjan on kirjoittanut Sean O'Hagan.

Diskografia

Nick Cave and the Bad Seeds

Grinderman

Muut albumit

Kirjalliset teokset

Laulujen sanoitukset

Romaanit
 
 
 Balladi pahasta olosta suomentanut Einari Aaltonen. Like, 2015 ISBN 978-952-01-1247-9

Muut kirjat

Elokuvakäsikirjoitukset
 The Proposition – Ehdotus (The Proposition), 2005
 Lawless, 2012

Elokuvat
 Ghosts... of the Civil Dead, 1988
 Johnny Suede, 1991
 Rhinoceros Hunting in Budapest, 1997
 Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta (The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford), 2007
 The Proposition – Ehdotus (The Proposition), 2005

Palkinnot ja tunnustukset
Gucci-palkinto Venetsian elokuvajuhlilla 2006 elokuvan The Proposition – Ehdotus käsikirjoituksesta

Lähteet

Aiheesta muualla

  

Australialaiset laulajat
Australialaiset kirjailijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Greippi

Greippi (Citrus × paradisi) on sitruspuiden (Citrus) sukuun kuuluva kasvi ja sen tuottama hedelmä. Se on syntynyt luonnollisesti risteytyneistä pomelosta (Citrus maxima) ja makeasta appelsiinista (Citrus sinensis). Geneettisesti se on kuitenkin paljon lähempänä pomeloa kuin appelsiinia.

Ulkonäkö ja koko 
Greippi on ainavihanta puu, joka kasvaa normaalisti noin 5–6 metriä korkeaksi, mutta voi nousta jopa 13–15 metriin. Sen lehdet ovat tummanvihreät, pitkät (jopa 15 cm) ja ohuet. Puun kukat ovat valkoisia, neliterälehtisiä ja noin 5 cm halkaisijaltaan. Hedelmä on tyypillisesti keltakuorinen ja pyöreähkö, ja sillä on syötävä hapan keltainen sisus. Greipistä on myös valkoisia ja punaisia lajikkeita. Punaisia lajikkeita kutsutaan usein verigreipeiksi.

Levinneisyys 
Greippi menestyy subtrooppisella vyöhykkeellä. Hedelmä löydettiin 1700-luvun puolivälissä ilmeisesti Barbadokselta. Nykyään greipin sanotaan olevan yksi ”Barbadoksen seitsemästä ihmeestä”.

Käyttö 
Greipin hedelmä on syömäkelpoinen kuten muutkin sitrushedelmät. Sitä ei kuitenkaan pidä nauttia yhtä aikaa lääkevalmisteiden kanssa, koska sen sisältämä naringetiini saattaa merkittävästi heikentää tai vahvistaa niiden tehoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuopion yliopisto: Lääkekasvatus "Tiedätkö lääkkeistä?"
 United States Department of Agriculture (USDA): Citrus × paradisi 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citrus paradisi 

Sitruspuut
Risteymät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Teollisuusmaa

Teollisuusmaa tai kehittynyt maa on maa, jonka taloutta hallitsevat teollisuus ja palvelusektori. Jälkiteollisessa nykyajassa teollisilla työpaikoilla on kuitenkin taipumus siirtyä teollisuusmaista kehittyviin maihin.

Teollisuusmaihin kuulumattomia maita kutsutaan yleisesti ottaen kehitysmaiksi. Muita yleisesti käytettyjä termejä enemmän ja vähemmän kehittyneiden maiden vastakkainasettelun kuvaamiseen ovat ensimmäinen maailma (teollisuusmaat) ja kolmas maailma (kehitysmaat). Termi toinen maailma viittasi kylmän sodan aikana kommunistisiin maihin. Myös termiä länsimaat käytetään, mutta tämä ei ole kovinkaan tarkka määritelmä.

Jo ennen varsinaisen teollistumisen syntyä 1700-luvun lopussa teollisuusmaat saivat voimakkaan otteen köyhempien maiden talouksista paremman merenkulkutekniikan avulla. Joillekin maille ilmasto on vakava kehittymisen hidaste. Teollisuusmaiden elintarviketuotanto ja energiankäyttö on jo vanhastaan ollut tehokkaampaa kuin kehitysmaiden.

Erittäin korkea HDI-indeksi

Maailmanpankin arvio

Maailmanpankin mukaan seuraavat 78 maata (mukaan lukien alueet) luokitellaan "korkean tulotason talouksiksi". Sulkeissa on vuosi (vuodet), joiden aikana niillä oli tällainen luokittelu, koska luokitus alkoi vuonna 1987.

 
 (1990–)
 (2002, 2005–2008, 2012–)
 (1987–1990, 1994–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–1989, 2001–)
 (1989, 2000, 2002, 2006–)
 (1987–)
 (1987–)
 (2015–)
 (1987, 1990–)
 (1987–)
 (1993–)
  (1987–)
 (2012–)
 (1994–)b
 (1988–)
 (2006–)
 (1987–)
 (2006–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1990–)
 (1987–)
 (2009–2010, 2015–)
 (1996–)
 (1987–)
 (1987–1989, 1995–)
 (1987–)
 (2007–11, 2014–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–1989, 2002–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1995–1997, 2001–)
 (1987–)
 (2009, 2012–)
 (1994–)
 (2012–)
 (1987–)
 (1994–)
 (1989, 1998, 2000, 2002–)
 (1994–)
 (1987–)
 (1995–)
 (1987–)
 (1995–2001, 2007–)
 (1987–)
 (2007–)
 (2016–)
 (2009–)
 (1994–)
 (1989, 2002–)
 (1987–)
 (2012–)
 (2010–)
 (1991–1993, 2000–)
 (1987–1989, 2004–)
 (2014–)
 (1987–)
 (1994–)b
 (2007–)
 (1997–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (2006–)
 (2009–)
 (1987–)
 (1987–)
 (1987–)
 (2012–)
 (1987–)

IMF:n arvio
 
Kansainvälisen valuuttarahaston mukaan seuraavat 39 taloutta luokitellaan "kehittyneiksi talouksiksi":

CIA:n arvio

CIA on muuttanut vanhempia versioita IMF:n kehittyneiden talouksien luettelosta ja huomauttanut, että IMF:n luettelo luultavasti kattaisi myös eräitä pienempiä maita. Nämä ovat:

OECD-arvio
Maailmanpankin määrittelemässä korkean tulotason OECD-luokassa on 33 valtiota.

DAC-arvio

OECD:n 29 valtiota ja Euroopan unioni ovat Kehitysyhteistyökomiteassa (DAC),   maailman suurimpien avunantajamaiden ryhmässä, jossa käsitellään kehitysavun ja kehitysmaiden köyhyyden vähentämistä koskevia kysymyksiä Seuraavat OECD:n jäsenvaltiot ovat DAC:n jäseniä

Pariisin klubin arvio
 
Pariisin klubissa on 22 pysyvää jäsentä, jotka toimivat tärkeimpien velkojamaiden ryhmässä, joiden tehtävänä on löytää koordinoidut ja kestävät ratkaisut velallisten maiden maksuongelmiin.

Lähteet

Talousmaantiede
Neliväriongelma

Neliväriongelma, nykyisin neliväriteoreema, on verkko- eli graafiteoriaan liittyvä ongelma, jonka mukaan jokainen tasokartta voidaan värittää neljällä eri värillä siten, että millään kahdella vierekkäisellä samanvärisellä alueella ei ole yhteistä rajaa. Ongelman esitti De Morganin oppilas Francis Guthrie vuonna 1852. Raja tarkoittaa rajaviivaa, ei rajapistettä. On melko helposti osoitettavissa, että kartan värittäminen viidellä värillä on mahdollista (Heawoodin lause), mutta neljän värin riittävyys on vaikeammin todistettavissa. Tämän todistivat Kenneth Appel ja Wolfgang Haken vuonna 1976 osoittamalla, että kaikki kartat ovat väritettävissä neljällä värillä jos ja vain jos tietyt 1834 karttaa ovat väritettävissä neljällä värillä. Myöhemmin karttojen lukumäärä pystyttiin pudottamaan 1482:een. Todistus tehtiin tietokoneita apuna käyttäen, mutta kompakti matemaattinen todistus puuttuu edelleen. Neil Robertsonin tutkimusryhmä todisti ongelman uudelleen 1994. Myös Ibrahim Cahit on julkaissut neliväriongelman todistuksen, jossa ei ole mukana tietokonelaskelmia, mutta näitä tuloksia ei ole varmistettu.

Lähteitä 

Graafiteoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Б

Б on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
Б ääntyy tavallisesti soinnillisena bilabiaalisena klusiilina /b/, soinnillisena liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /bʲ/ tai soinnillisena bilabiaalisena frikatiivina /β/. Sen äännearvo on bulgariassa /b/ tai /bʲ/, makedoniassa /b/, marissa /β/, serbiassa /b/, ukrainassa /b/, valkovenäjässä /b/ ja venäjässä /b/ tai /bʲ/.
Љ

Љ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian ja serbian aakkosiin.

Ääntäminen
Љ on makedonian ja serbian kielessä liudentuneen alveolaarisen lateraalin /ʎ/ merkki. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella л.

Ligatuurit
Nansen-passi

Nansen-passi oli Kansainliiton antama pakolaispassi. Nansen-passin kehitti norjalainen naparetkeilijä Fridtjof Nansen.

Historia 

Nansenin passi liittyy Venäjän vallankumoukseen, jonka jälkeen vuosina 1918–1938 kotimaastaan pakeni kommunistihallinnon pelossa 1,4 miljoonaa venäläistä. Heidän tarkoituksenaan oli jättäytyä Venäjän naapurimaihin ja odotella tilanteen mahdollista selkiytymistä Venäjällä. Niin ei käynyt, vaan Venäjä sulki lähteneiltä paluutien vuonna 1923.

Tilanne oli pakolaisten kannalta huono erityisesti Konstantinopolissa (nykyinen Istanbul), jossa sinnitteli satatuhatta pakolaista. Kansainliitto perusti pakolaisten auttamiseksi vuonna 1921 Nansenin kansainvälisen pakolaistoimiston, jonka johtoon tuli norjalainen tutkimusmatkailija Fridtjof Nansen. Pakolaiskomissio auttoi noin puolta miljoonaa pakolaista palaamaan kotiin, mutta leireille jäi vielä suuret määrät venäläisiä, jotka tuskin koskaan palasivat kotiin.

Ongelman ratkaisemiseksi luotiin Nansenin passi. Sen avulla pakolainen saattoi todistaa henkilöllisyytensä, joten pääsy eri maihin helpottui. 

Nansen-passista tuli menestys, ja 1920-luvulla venäläiset pakolaispatoumat Saksassa, Puolassa ja Turkissa olivat purkautuneet länteen. Yksin Ranska otti vastaan yli 400 000 venäläistä paikkaamaan työvoimapulaansa.

Vuonna 1933 Nansenin passin saanti laajennettiin  myös armenialaisille, assyrialaisille ja turkkilaisille pakolaisille 

Nansenin kuoleman jälkeen 1930 passin myöntäminen siirtyi Nansenin kansainväliselle pakolaistoimistolle, joka toimi Kansainliiton alaisuudessa. 

Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin vuonna 1938, jonka jälkeen passin myöntäminen siirtyi Kansanliiton pakolaisasiain päävaltuutettun toimistolle, jonka toimisto sijaitsi Lontoossa.

Yhdistyneiden Kansakuntien aikana solmittiin vuonna 1951 pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus. Sen mukaan valtio, joka on ottanut vastaan pakolaisia, myöntää pakolaisille erityisen matkustusasiakirjan, joka nykyisin vastaa Nansenin passia.

Tunnettuja Nansen-passin haltijoita
Alfonso XIII
Robert Capa
Sergiu Celibidache
Marc Chagall
Zuzanna Ginczanka
Aleksandr Galitš
Vera Bulitš
Alexander Grothendieck
G. I. Gurdjieff
Vladimir Nabokov
Aristotle Onassis
Anna Pavlova
Jadwiga Piłsudska
Sergei Rahmaninov
Ilja Repin
Vera Konstantinovna Romanova
Maria Pavlovna Romanova
Menachem Mendel Schneerson
Otto Skorzeny
Igor Stravinsky
Valentin Vaala

Katso myös 
Muukalaispassi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansainvälinen oikeus
Pakolaisuus‎
Kansainliitto
Matkustusasiakirjat
Щ

Щ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, marin, ukrainan ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.

Ääntäminen
Щ ääntyy tavallisesti joko liudentuneena soinnittomana palato-alveolaarisena sibilanttina /ʆ/, soinnittoman palato-alveolaarisen sibilantin ja soinnittoman alveolaarisen klusiilin yhtymänä /ʃt/ tai soinnittoman palato-alveolaarisen sibilantin ja soinnittoman palato-alveolaarisen affrikaatan yhtymänä /ʃʧ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʃt/, ukrainassa /ʃʧ/ ja venäjässä /ʆ/. Marissa щ esiintyy vain uusissa lainasanoissa.

Katso myös
Bulgarian translitterointi
Ukrainan translitterointi
Venäjän translitterointi
В

В on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.

Ääntäminen
В ääntyy tavallisesti joko soinnillisena labiodentaalisena frikatiivivina /v/, soinnillisena liudentuneena labiodentaalisena frikatiivina /vʲ/ tai puolivokaalina /w/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /v/ tai /vʲ/, makedoniassa /v/, serbiassa /v/, ukrainassa /v/ tai /w/, valkovenäjässä /v/ ja venäjässä /v/ tai /vʲ/.
Ђ

Ђ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy serbian aakkosiin.

Ääntäminen
Ђ on serbian kielessä soinnillisen palataalisen affrikaatan /ʥ/ merkki. Makedonian kielessä vastaavan äänteen merkki on Ѓ.
Kent

Kent voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Maantieteessä 
 Kent, kreivikunta Englannissa
 Kentin kuningaskunta Englannissa n. 455–871
 Kent, kunta Australiassa
 Kent, paikkakunta Connecticutissa, Yhdysvalloissa
 Kent, paikkakunta Ohiossa, Yhdysvalloissa
 Kent, kaupunki Washingtonissa, Yhdysvalloissa
 Kent, joki Englannissa
 Chatham-Kent, kaupunki Ontariossa, Kanadassa
 Kentin piirikunta New Brunswickissä, Kanadassa
 Kentin piirikunta Ontariossa, Kanadassa
 Kentin piirikunta Delawaressa, Yhdysvalloissa
 Kentin piirikunta Marylandissä, Yhdysvalloissa
 Kentin piirikunta Michiganissa, Yhdysvalloissa
 Kentin piirikunta Rhode Islandissa, Yhdysvalloissa
 Kentin piirikunta Texasissa, Yhdysvalloissa
 Kent, kylä Sierra Leonessa

Sukunimenä 

 Barbara Kent (1906–2011), kanadalais-yhdysvaltalainen mykkäelokuvien näyttelijä
 Danny Kent (s. 1993), brittiläinen ratamoottoripyöräilijä
 Herb Kent (s. 1928), yhdysvaltalainen radiotoimittaja
 Jean Kent (1921–2013), brittiläinen näyttelijä
 Jeff Kent (s. 1968), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
 Raymond D. Kent, yhdysvaltalainen äänihäiriöiden tutkija ja professori
 Regina Kent (1969–2000), kiinalainen näyttelijä
 Thomas Kent (1865–1916), irlantilainen nationalisti
 Tyrone Kent (s. 1986), yhdysvaltalainen koripalloilija
 William Kent (1685–1748), englantilainen arkkitehti, puutarhasuunnittelija, huonekalusuunnittelija ja taidemaalari

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Clark Kent eli Teräsmies
 Jonathan ja Martha Kent (Ma ja Pa Kent), Teräsmiehen adoptiovanhemmat DC Comicsin sarjakuvissa
Kent Brockman, Simpsonit-animaatiosarjan uutisankkuri

Muita merkityksiä 
 Kent, miehen etunimi
 Kent, ruotsalainen rockyhtye
 Kent, Kent-yhtyeen albumi
 Kent, yhdysvaltalainen savukemerkki
 Rigil Kent eli Alfa Centauri, tähti
Britannian kuninkaallinen laivasto
 Kentish Frigate (1652), 46-tykkinen neljännen luokan alus
 HMS Kent (1679), 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Kent (1746), 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Kent (1762), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Kent (1798), Ajax-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Kent (1798, tykkivene), 16-tykkinen alus
 HMS Kent (1888), 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva
 HMS Kent (1901), Monmouth-luokan panssariristeilijä
 HMS Kent (54), County-luokan raskas risteilijä
 HMS Kent (D12), County-luokan ohjushävittäjä
 HMS Kent (F78), Tyypin 23 fregatti.

Katso myös
 Kentin yliopisto, yliopisto Englannissa.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ҥ

Ҥ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy altain, baškiirin, jakuutin ja niittymarin aakkosiin.

Ääntäminen
Ҥ on niittymarissa velaarisen nasaalin /ŋ/ merkki.
Д

Д on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, mongolin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Kirjaimen järjestysluku vaihtelee kielittäin. Venäjän aakkostossa д on viidentenä kirjaimena.

Ääntäminen
Д ääntyy tavallisesti soinnillisena dentaalisena klusiilina /d/, soinnillisena liudentuneena dentaalisena klusiilina /dʲ/ tai soinnillisena dentaalisena frikatiivina /ð/. Sen äännearvo on bulgariassa /d/ tai /dʲ/, makedoniassa /d/, marissa /ð/, serbiassa /d/, ukrainassa /d/ tai /dʲ/, valkovenäjässä /d/ ja venäjässä /d/ tai /dʲ/.
Г

Г on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
Г ääntyy tavallisesti joko soinnillisena velaariklusiilina /g/, soinnillisena liudentuneena velaariklusiilina /gʲ/ tai soinnillisena glottaalisena frikatiivina /ɦ/. Sen äännearvo on bulgariassa /g/ tai /gʲ/, makedoniassa /g/, serbiassa /g/, ukrainassa /ɦ/, valkovenäjässä /ɦ/ ja venäjässä /g/ tai /gʲ/.
Ґ

Ґ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan aakkosiin. Neuvostoaikana se korvattiin virallisessa ortografiassa kirjaimella Г, mutta Neuvostoliiton hajottua se otettiin jälleen mukaan ukrainan oikeinkirjoitukseen.
V. Vjatšorka ehdotti vuonna 2005 kirjaimen lisäämistä myös valkovenäjään.

Ääntäminen
Ґ on ukrainassa ja valkovenäjässä äänteen /g/ merkki.

Merkit Ґ ja ґ eivät sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ѓ

Ѓ on kyrillinen kirjain. Se kuuluu makedonian aakkosiin.

Ääntäminen
Ѓ ääntyy makedoniassa joko soinnillisena palatoalveolaarisena affrikaattana /ʥ/ tai soinnillisena palataalisena klusiilina /ɟ/.
John Field

John Field (26. heinäkuuta 1782 Dublin – 23. tammikuuta 1837 Moskova) oli irlantilainen säveltäjä ja pianisti.

Field opiskeli pianonsoittoa aluksi isänsä johdolla. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti opinnot italialaisen Tommaso Giordanin oppilaana. Nuorena hän muutti isänsä kanssa Lontooseen, jossa hän opiskeli Muzio Clementin johdolla. Clementi otti tähtioppilaansa mukaan lähtiessään 1802 kiertämään Eurooppaa, ja 1803 he päätyivät Pietariin, jonne Field asettui, kun Clementi jatkoi matkaa. Field vietti kepeää elämää, avioitumisestaan huolimatta, ja sävellystyö jäi. Hän konsertoi menestyksekkäästi Moskovassa 1806 ja opetti, oppilainaan Mihail Glinka, Charles Mayer ja muun muassa ukrainalainen kansatieteilijä Mykola Markevytš. Myöhemmin Field sai suurta arvostusta pianistina. Fieldin terveys alkoi 1825 horjua alkoholikäytön ja muun huvittelun vuoksi, ja hän lähti Venäjältä 1831, jolloin hän jo sairasti syöpää. Hän asui vuoroin Englannissa ja Pariisissa, kierteli sitten Euroopassa ja palasi Moskovaan 1835 hyvin sairaana. Hän kuoli siellä kahden vuoden kuluttua.

Fieldin tuotanto on viihdyttävää, eikä häntä pidetä suurena lahjakkuutena. Fieldin tunnetuimpia sävellyksiä ovat hänen lukuisat nokturnonsa pianolle, ja häntä pidetäänkin kyseisen sävellysmuodon keksijänä. Muun muassa puolalainen pianisti ja säveltäjä Frédéric Chopin sävelsi 21 nokturnoaan Field esikuvanaan. Muita Fieldin teoksia ovat muun muassa hänen seitsemän pianokonserttoaan. Niistä tunnetuin on toinen, jonka hän sävelsi vuonna 1811.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Irlantilaiset säveltäjät
Klassismin ajan säveltäjät
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1782 syntyneet
Vuonna 1837 kuolleet
Vaihtoehtorock

Vaihtoehtorock (englanniksi alternative rock, joskus alt rock tai pelkästään alternative) on yleistermi, joka syntyi 1980-luvun alussa kuvaamaan niitä rockyhtyeitä, joiden musiikki ei sopinut aikansa "valtavirran" esittämiin tyylisuuntiin. Termi ei tarkoita mitään yhtenäistä musiikkityyliä, vaan se sisältää esimerkiksi indie rockin, post punkin, hardcore punkin, college rockin, uuden aallon ja shoegazingin. 

1980-luvulla useimpien vaihtoehtorockyhtyeiden musiikillisena pohjana oli punkrock. Monet vaihtoehtorockyhtyeet ovat saaneet vaikutteita myös 1960-luvun rockmusiikista sekä rockin ulkopuolista musiikkilajeista, kuten folkista, reggaesta tai jazzista.

Vaihtoehtorockin edustajia
1980-luvun merkittävimpiin vaihtoehtorockyhtyeisiin kuuluivat R.E.M., Talking Heads, Sonic Youth, The Replacements, Hüsker Dü ja Pixies Yhdysvalloissa sekä Depeche Mode, Red Hot Chili Peppers , Radiohead, The Smiths ja The Cure. Suomessa vaihtoehtorock jäi vielä tuolloin marginaaliseksi, mutta sitä edustivat muun muassa Radiopuhelimien ja Nights of Iguanan kaltaiset yhtyeet.

1990-luvun alussa vaihtoehtorock siirtyi Nirvanan ja muiden grunge-yhtyeiden myötä lähemmäksi valtavirtaa. Nykyään monet aiemmin vaihtoehtoisina pidetyt musiikkisuuntaukset menestyvät kaupallisesti, mistä on esimerkkinä vaikkapa nu metal -tyylisuuntaus.

Katso myös

Lollapalooza

Seulonnan keskeiset artikkelit
Е

Е on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.

Latinalaisissa aakkosissa on samannäköinen merkki E. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.

Ääntäminen
Е ääntyy tavallisesti vokaalina /je/, /e/, /jɛ/ tai /jɛ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ɛ/, makedoniassa /e/, marissa /e/, serbiassa /ɛ/, ukrainassa /e/, valkovenäjässä /jɛ/ tai /ɛ/ ja venäjässä /je/, /e/ tai /ɛ/. Ukrainassa äännettä /je/ merkitään kirjaimella є, ja valkovenäjässä ja venäjässä äännettä /ɛ/ merkitään myös kirjaimella э.
Ё

Ё on kyrillinen kirjain. Se sisältyy jakuutin, marin, ruteenin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa. Kirjaimella on eri äänne kuin latinalaisella kirjaimella Ë.

Kirjaimen keksi vuonna 1783 ruhtinatar Jekaterina Daškova ja sitä käytti ensi kertaa kirjallisissa julkaisuissa Nikolai Karamzin korvaamaan io-yhdistelmää joissain tapauksissa. Kirjainta nykyisin käytetään harvoin kirjoitetussa venäjässä, ja se korvataan е:llä (je), vaikka se kuuluukin oikeinkirjoitukseen. Ё:tä käytettiin yleisesti vielä toisen maailmansodan jälkeen, mutta se on jäänyt vähitellen käytöstä. Se kirjoitetaan edelleen sanakirjoihin, lastenkirjoihin ja kielen opiskelijoiden oppikirjoihin. Äidinkielenään venäjää puhuvat tuntevat sanojen oikean lausuntatavan oikeinkirjoituksen epätarkkuuksista huolimatta.

Huolellisessa oikeinkirjoituksessa kirjainta käytetään, esimerkiksi Aleksandr Solženitsyn ja kirjallisuuslehti Literaturnaja gazeta julkaisevat aina tekstinsä ё-kirjainta käyttäen.

Ääntäminen
Ё ääntyy tavallisesti vokaalina /o/ tai /jo/. Sen äännearvo on marissa /jo/, valkovenäjässä /jo/ ja venäjässä /o/tai /jo/.

Suomen Ö korvataan venäjäksi Ё. Esimerkiksi Ylöjärvi on venäjäksi Юлёярви.
Є

Є on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan aakkosiin.

Ääntäminen
Ukrainassa Є ääntyy sanan alussa tai vokaalin jäljessä . Konsonantin jäljessä se ääntyy  ja palatalisoi konsonantin.

Є ei sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ѕ

Ѕ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian aakkosiin. Latinalaisten aakkosten S-kirjain on samannäköinen, mutta äännearvoltaan erilainen.

Ääntäminen
Ѕ on makedoniassa soinnillisen alveolaarisen affrikaatan /ʣ/ merkki.
И

И on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan ja venäjän aakkosiin. Kirjain И on johdettu kreikan eeta (Η η) -kirjaimesta. 1400-luvulle asti kyrillinen ⟨И⟩ oli muodoltaan ⟨H⟩. Myöhemmin keskiviivaa kierrettiin vastapäivään, jolloin kirjain sai sen nykyisen, N-kirjaimen peilikuvaa muistuttavan muodon.

Ääntäminen
И ääntyy tavallisesti laveana suppeana tiukkana etuvokaalina /i/ tai laveana suppeana höllänä etuvokaalina /ɪ/. Sen äännearvo on bulgariassa, makedoniassa, marissa, serbiassa ja venäjässä /i/, mutta ukrainassa /ɪ/. Valkovenäjässä äännettä /ɪ/ merkitään kirjaimella ы ja äännettä /i/ kirjaimella і. Ukrainassa äännettä /i/ merkitään kirjaimella і.
Tapiovaara

Tapiovaara on sukunimi. Tunnettuja Tapiovaara-nimisiä henkilöitä:

Kolme veljestä:

 Ilmari Tapiovaara (1914–1999), sisustusarkkitehti, taiteilijaprofessori
 Nyrki Tapiovaara (1911–1940), elokuvaohjaaja
 Tapio Tapiovaara (1908–1982), graafikko

sekä

 Keijo Tapiovaara (1939–2019), pikaluistelija ja yritysjohtaja.

Sukunimet
Häkkinen

Häkkinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aapo Häkkinen, cembalisti ja kapellimestari
 Aaro Häkkinen (1906–1970), seiväshyppääjä, kymmenottelija ja varatuomari
 Anu Kantele-Häkkinen, suomalainen lääkäri ja professori
 Cisse Häkkinen (1951–1990), Hurriganesin basisti
 Eero Häkkinen (1911–1976), kansanedustaja (SDP)
 Elbe Häkkinen (1914–1951), säveltäjä, sanoittaja
 Erja Häkkinen (s. 1961), televisiojuontaja, malli ja matkaopas, Mika Häkkisen ent. puoliso
 Hannu Häkkinen (s. 1962), laskennallisen nanotieteen professori ja akatemiaprofessori
 Helena Häkkinen (1955–2011), yrittäjä ja tietokirjailija
 Henri Häkkinen (s. 1980), ampuja
 Hilda Häkkinen (1894–2005), aikoinaan Suomen vanhin ihminen
 Janne Häkkinen (s. 1984), hiihtosuunnistaja
 Jesse Häkkinen (s. 1990), jääkiekkoilija
 Jonas Häkkinen (s. 1999), kanadalais-suomalainen jalkapalloilija
 Kaisa Häkkinen (s. 1950), professori ja kielitieteilijä
 Kalevi Häkkinen (1928–2017), nopeuslaskija
 Kalle Häkkinen (1878–1919), agronomi, valtiopäivämies ja kansanedustaja (Suomalainen puolue, Kokoomus)
 Keijo Häkkinen (s. 1953), liikuntatieteilijä, valmennus- ja testausopin professori
 Maija Häkkinen (1885–1974), Kokoomuksen kansanedustaja
 Markku Häkkinen (1946–2015), amatööribiologi, banaanien taksonomian tutkija ja merikapteeni
 Mauno Häkkinen (1911–1988), taidemaalari
 Miikka Häkkinen (s. 1984), jalkapallomaalivahti
 Mika Häkkinen (s. 1968), kilpa-autoilija
 Pasi Häkkinen (s. 1977), jääkiekkomaalivahti
 Pekka Häkkinen, Etelä-Savon elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja 
 Perttu Häkkinen (1979–2018), muusikko ja toimittaja
 Petra Häkkinen (s. 1979), jalkapallomaalivahti
 Päivi Häkkinen, kasvatustieteen professori
 Raimo Häkkinen (1926–2012), amerikansuomalainen lentokoneinsinööri
 Samuel Häkkinen (s. 1988), elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja ja elokuvaaja
 Samuli Häkkinen (1857–1918), kansanedustaja (SDP)
 Sanna Häkkinen (s. 1990), lentopalloilija
 Sauli Häkkinen (1921–2006), psykologi, professori
 Seppo Häkkinen (s. 1958), Mikkelin hiippakunnan piispa
 Sini Häkkinen (s. 1990), lentopalloilija
 Sofi Häkkinen (s. 1990), kuvataiteilija
 Timo Häkkinen (s. 1983), rumpali
 Toivo Häkkinen (1904–1944), Mannerheim-ristin ritari
 Vesa Häkkinen, diplomaatti.

Muita merkityksiä
 häkkinen, häkkisten sukuun kuuluvista limasienistä käytettävä yleisnimitys
Leon

Leon, León tai Léon voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Paikkoja 
 León, kaupunki Nicaraguassa
 León, provinssi Nicaraguassa
 León, kaupunki Espanjassa
 León, maakunta Espanjassa
 Kastilia ja León, Espanjan itsehallintoalue
 Leónin kuningaskunta, kuningaskunta keskiajan Espanjassa
 Leonin piirikunta, piirikunta Floridassa, Yhdysvalloissa
 León, kaupunki Meksikossa
 Nuevo León, osavaltio Meksikossa
 León Viejo, rauniokaupunki Nicaraguassa

Henkilöitä 

 Leon Diakonos (n. 950–1000), bysanttilainen historioitsija
 Leon Matemaatikko (790–869), bysanttilainen filosofi ja loogikko
 Leon Salamislainen, antiikin kreikkalainen, mahdollisesti ateenalainen kenraali
 Leon, oik. Leon Robinson (s. 1962), yhdysvaltalainen näyttelijä

Leon tai León sukunimenä 
 Adriana Leon (s. 1992), kanadalainen jalkapalloilija
 Ángel León Gozalo (1907–1979), espanjalainen ampuja ja olympiamitalisti
 Daniel De Leon (1852–1914), yhdysvaltalainen sosialisti, toimittaja, poliitikko, marxilainen teoreetikko ja ammattiliitto-organisaattori
 Donna Leon (s. 1942), yhdysvaltalainen kirjailija
 Fortino Gómez León (1890–1986), meksikolainen katolinen piispa
 Francisco Mendoza de Leon (s. 1947), filippiiniläinen katolinen piispa
 José de León Toral (1900–1929), meksikolainen murhaaja
 Juan de León Fandiño, espanjalainen meriupseeri ja kaappari
 Juan Ponce de León (1460–1521), espanjalainen konkistadori
 Lorenzo León Alvarado (1928–2020), perulainen roomalaiskatolinen piispa
 Luis de León (1527–1591), espanjalainen kirjailija
 Luis León Sánchez (s. 1983), espanjalainen maantiepyöräilijä
 Lukas Leon (s. 1997), suomalainen rap-artisti
 María Pilar León (s. 1995), espanjalainen jalkapalloilija
 Mario León Dorado (s. 1974), espanjalainen katolinen piispa
 Pedro León (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija
 Rafael de Leon, Roaring Lion (1908-1999), trinidadilainen calypsolaulaja ja lauluntekijä
 Renato Ascencio León (1939-2022), meksikolainen katolinen piispa
 Roberto Lückert León (s. 1939), venezuelalainen katolinen arkkipiispa
 Sergio León (s. 1989), espanjalainen jalkapalloilija
 Tania León (s. 1943), kuubalais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari
 Tony Leon (s. 1956), eteläafrikkalainen poliitikko

Muita merkityksiä 
 Leon, Léon tai León, miehen etunimi
 Leon (Léon), Luc Bessonin ohjaama elokuva vuodelta 1994
 SEAT León, SEAT:in automalli
 Estadio León, jalkapallostadion Leónissa, Meksikossa
 BN Léon (1911), Kreikan laivaston alus
Jalkaväenkenraali

Jalkaväenkenraali on kenraalin arvoa vastaava saksalainen sotilasarvo, General der Infanterie, johon on lisätty aselajia osoittava etuliite.

Etuliitteellistä arvoa on Suomessa jaettu vain kunnianosoituksena. Etuliitettä ovat käyttäneet myös jääkäriupseerit.

Suomalaisia jalkaväenkenraaleja 
 Adolf Aminoff
 Gustaf Mauritz Armfelt
 Feodor Feodorovitsch Berg
 Adolf Ehrnrooth
 Fredrik Leopold Grenqvist
 Oskar Gripenberg
 Erik Heinrichs
 Kaarlo Aleksander Heiskanen
 Bernhard Indrenius
 Yrjö Ilmari Keinonen
 Carl Nathanael af Klercker
 Taavetti Laatikainen
 Fridolf Leonard Maexmontan
 Armas-Eino Martola
 Oiva Olenius
 Anders Edward Ramsay
 Georg Edward Ramsay
 Johan August Sandels
 Aarne Sihvo
 Jaakko Sakari Simelius
 Georg Magnus Sprengtporten (Yrjö Maunu)
 Paavo Talvela
 Kustaa Tapola
 Rudolf Walden
 Martin Wetzer 1928-
 Karl Fredrik Wilkman (Kalle Vilkama)

Saksalaisia jalkaväenkenraaleja 
Wilhelm Burgdorf
Theodor Busse
Hans Krebs
Kurt von Schleicher
Adolf von Seckendorff

Venäläisiä jalkaväenkenraaleja 
Alexander Amatus Thesleff (1778-1847), Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri

Katso myös 
 Ratsuväenkenraali
 Tykistönkenraali
 Kenraali

Sotilasarvot
Carlo Gesualdo

Don Carlo Gesualdo (8. maaliskuuta 1566 – 8. syyskuuta 1613) oli italialainen säveltäjä ja luutisti sekä Venosan ruhtinas ja Conzan kreivi. Hänet muistetaan parhaiten säveltämistään madrigaaleista.

Elämä 
Gesualdo syntyi rikkaaseen perheeseen luultavasti Venosassa. Jotkin lähteet ilmoittavat hänen syntymäajakseen 1560 tai 1561; nykyään hänen arvellaan syntyneen vuonna 1566. Gesualdon lapsuudesta ja nuoruudesta ei ole kovin paljoa tietoa. Hänen tiedetään olleen kiinnostuneen musiikista jo nuorena. 

Vuonna 1586 Gesualdo meni naimisiin Maria d'Avalosin kanssa. Myöhemmin d'Avalosille kehittyi rakkaussuhde Fabrizio Carafan kanssa. Gesualdon kuultua tästä 16. lokakuuta 1590 hän murhasi molemmat. Gesualdo ei aatelisarvonsa vuoksi joutunut teostaan oikeuden eteen. Hänen kerrotaan kuitenkin katuneen tekoaan myöhemmin.

Ei ole varmaa tietoa, mitä Gesualdo teki välittömästi murhien jälkeen. Vuonna 1594 hänen tiedetään siirtyneen Ferraraan. Täällä hän julkaisi ensimmäiset madrigaalinsa. Hän myös solmi uuden avioliiton Leonora d'Esten kanssa. Vuonna 1597 Gesualdo muutti vaimonsa kanssa takaisin entisille asuinalueilleen.   

Myöhemmin Gesualdon ja hänen vaimonsa välit eivät olleet kovin hyvät. Gesualdon tunnetuimmat sävellykset julkaistiin Napolissa vuosina 1603 ja 1611. Viimeisinä elinvuosinaan Gesualdo kärsi masennuksesta, joka saattoi liittyä hänen vuonna 1590 tekemistään murhista aiheutuneeseen katumukseen. Gesualdo kuoli 8. syyskuuta 1613 eristäytyneenä linnassaan.

Musiikki 
Joidenkin kriitikoiden mielestä Gesualdo on saavuttanut maineensa säveltäjänä vain värikkään elämäntarinansa vuoksi ja he ovat pitäneet hänen musiikkiaan teknisesti kehnona. Toisten mielestä taas Gesualdon sävellystekniikka on perustaltaan yhtä vakaa kuin Claudio Monteverdin tai Giovanni Palestrinan.

Gesualdon musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muoto, jossa hitaat osat, joissa välillä käytetään hyvin yllättäviä kromaattisia kulkuja, vuorottelevat nopeiden diatonisten osien kanssa. Kromaattisissa osioissa saatetaan käyttää kaikki sävelasteikon 12 puolisävelaskelta, tosin hajotettuina eri äänialoille. Musiikin ja tekstin suhde on hyvin läheinen ja usein yksittäisiä sanoja korostetaan voimakkaasti.

Vuonna 1995 saksalais-venäläinen säveltäjä Alfred Schnittke sävelsi Gesualdon elämään pohjautuvan oopperan Gesualdo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vapaasti käytettävissä olevia Gesualdon partituureja Mutopia Project
 www.carlogesualdo.eu 
 Carlo Gesualdo 
 www.gesualdo.eu

Italialaiset säveltäjät
Renessanssisäveltäjät
Italialaiset murhaajat
Vuonna 1566 syntyneet
Vuonna 1613 kuolleet
І

І eli valkovenäläis-ukrainalainen і on kyrillinen kirjain. Se sisältyy valkovenäjän ja ukrainan aakkosiin.

Ääntäminen
І ääntyy valkovenäjässä ja ukrainassa laveana suppeana tiukkana etuvokaalina /i/. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella и.
Ї

Ї on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan ja ruteenin aakkosiin.

Ääntäminen
Ї on ukrainassa äänteen /ji/ merkki.

Ї ei sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ј

Ј on kyrillinen kirjain. Se sisältyy kiltinänsaamen, makedonian ja serbian aakkosiin.

Ääntäminen
J ääntyy makedoniassa ja serbiassa palataalisena approksimanttina // ja kiltinänsaamessa  soinnittomana palataalisena approksimanttina //. Kiltinänsaamessa äännettä merkitään myös kirjaimella ҋ. Bulgariassa, marissa, ukrainassa, valkovenäjässä ja venäjässä äännettä merkitään kirjaimella й.
К

К on kyrillinen kirjain, joka vastaa latinalaisen kirjaimiston K:ta. K sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen 
К ääntyy tavallisesti joko soinnittomana velaarisena klusiilina /k/ tai soinnittomana liudentuneena velaarisena klusiilina /kʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /k/ tai /kʲ/, makedoniassa /k/, marissa /k/, serbiassa /k/, ukrainassa /k/, valkovenäjässä /k/ tai /kʲ/ ja venäjässä /k/ tai /kʲ/.
М

М on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki M. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.

Ääntäminen
М ääntyy tavallisesti joko bilabiaalisena nasaalina /m/ tai liudentuneena bilabiaalisena nasaalina /mʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /m/ tai /mʲ/, makedoniassa /m/, marissa /m/, serbiassa /m/, ukrainassa /m/, valkovenäjässä /m/ ja venäjässä /m/ tai /mʲ/.
Н

Н on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Н on kehittynyt kreikkalaisen kirjaimiston nyy-kirjaimesta (Ν). Latinalaisen kirjaimiston H on suuraakkosena samannäköinen, mutta äännearvoltaan aivan eri kirjain.

Ääntäminen 
Н ääntyy tavallisesti joko alveolaarisena nasaalina /n/ tai liudentuneena alveolaarisena nasaalina /ɲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /n/ tai /ɲ/, makedoniassa /n/, marissa /n/ tai /ɲ/, serbiassa /n/, ukrainassa /n/ tai /ɲ/, valkovenäjässä /n/ tai /ɲ/ ja venäjässä /n/ tai /ɲ/. Makedoniassa ja serbiassa liudentunutta alveolaarista nasaalia /ɲ/ merkitään kirjaimella њ.

Katso myös 
 Њ
 Ҥ
Њ

Њ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian ja serbian aakkosiin.

Ääntäminen
Њ ääntyy makedoniassa ja serbiassa liudentuneena alveolaarisena nasaalina /ɲ/. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella н.

Ligatuurit

bs:Nj
hr:Nj
sh:NJ
О

О on kyrillinen kirjain. Se sisältyy muun muassa bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki O. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.

Ääntäminen
О-kirjainta käytetään tavallisesti merkitsemässä [o]- tai [ɔ]-vokaalia. Sen äännearvo on yleisimmin bulgariassa [ɔ], makedoniassa [o], marissa [o], serbiassa [o], ukrainassa [o], valkovenäjässä [o] ja venäjässä painollisessa tavussa [o] ja painottomassa [ʌ] tai [ə].
Ӧ

Ӧ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy altain, hakassin, komin, kurdin (kyrillisen), marin ja udmurtin aakkosiin.

Ääntäminen
Ӧ on marissa vokaalin /ø/ merkki.

Katso myös 
Ö (latinalainen)
П

П on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
П ääntyy tavallisesti joko soinnittomana bilabiaalisena klusiilina /p/ tai soinnittomana liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /pʲ/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /p/ tai /pʲ/, makedoniassa /p/, marissa /p/, serbiassa /p/, ukrainassa /p/, valkovenäjässä /p/ ja venäjässä /p/ tai /pʲ/.
Р

Р on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Р on kehittynyt kreikkalaisen kirjaimiston rhoo-kirjaimesta (Ρ). Latinalaisen kirjaimiston P on saman näköinen, mutta äännearvoltaan aivan eri kirjain.

Ääntäminen
Р ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena tremulanttina /r/ tai soinnillisena liudentuneena alveolaarisena tremulanttina /rʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /r/ tai /rʲ/, makedoniassa /r/, marissa /r/, serbiassa /r/, ukrainassa /r/, valkovenäjässä /r/ ja venäjässä /r/ tai /rʲ/.
С

С on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

С ei ole samaa kantaa kuin latinan C. Se on muotoutunut kreikan kirjaimesta sigma (Σ, σ; ς).

Ääntäminen
С ääntyy tavallisesti joko soinnittomana alveolaarisena frikatiivina /s/, soinnittomana liudentuneena alveolaarisena frikatiivina /sʲ/ tai soinnittomana alveopalataalisena frikatiivina /ɕ/. Sen äännearvo on bulgariassa /s/ tai /sʲ/, makedoniassa /s/, marissa /s/, serbiassa /s/, ukrainassa /s/ tai /sʲ/, valkovenäjässä /s/ tai /ɕ/ ja venäjässä /s/ tai /sʲ/.
Т

Т on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki T. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.

Ääntäminen
Т ääntyy tavallisesti joko soinnittomana dentaalisena klusiilina /t/, soinnittomana liudentuneena dentaalisena klusiilina /tʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /t/ tai /tʲ/, makedoniassa /t/, marissa /t/ (vuorimarissa myös /tʲ/), serbiassa /t/, ukrainassa /t/ tai /tʲ/, valkovenäjässä /t/ tai /tʲ/ ja venäjässä /t/ tai /tʲ/.
У

У on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
У ääntyy tavallisesti vokaalina /u/. Sen äännearvo on bulgariassa /u/, makedoniassa /u/, marissa /u/, serbiassa /u/, ukrainassa /u/, valkovenäjässä /u/ ja venäjässä /u/.
Ф

Ф on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.

Ääntäminen 
Ф ääntyy tavallisesti soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /f/ tai liudentuneena soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /fʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /f/ tai /fʲ/, makedoniassa /f/, marissa /f/, serbiassa /f/, ukrainassa /f/, valkovenäjässä /f/ ja venäjässä /f/ tai /fʲ/.
Х

Х on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen 
Х ääntyy tavallisesti joko soinnittomana velaarisena frikatiivina /x/, liudentuneena soinnittomana velaarisena frikatiivina /xʲ/, soinnittomana palataalisena frikatiivina /ç/ tai soinnittomana glottaalisena frikatiivina /h/. Sen äännearvo on bulgariassa /x/ tai /xʲ/, makedoniassa /x/, marissa /x/, serbiassa /h/, ukrainassa /x/, valkovenäjässä /x/ ja venäjässä /x/ tai /ç/.
Ћ

Ћ ("tše") on kyrillinen kirjain. Se on kirjainjärjestyksestä riippuen serbian kielen aakkosten 5. tai 23. merkki. Serbian kielessä se on äänteen /tʲ/ () merkki. Ћ on perinteinen serbialainen kirjain ja ainoa historiallinen kirjain Vuk Stefanović Karadžićin reformissa.

Ћ kuuluu yleisimpiin serbialaisiin, bosnialaisiin ja kroatialaisiin sukunimiin, joten sen translitteraatio latinalaisiin aakkosiin on  hyvin tärkeää. On kuitenkin monia tapoja translitteroida se. Ћ translitteroidaan usein ć kuten serbokroatialaisissa latinalaisaakkosissa  tai ilman tarketta c; harvinaisempia translitteraatioita ovat tj, ty, cj, cy, ch ja tch.

Koska ћ on yksi ainoastaan serbian kielessä esiintyvistä kirjaimista ja kirjain, jolla kielen sana "kyrillinen" (ћирилица/ćirilica) alkaa, kirjainta käytetään usein kyrillisten kirjainten kanssa työskentelevien yhtiöiden logojen pohjana; esimerkkejä sivuilla   ja . 

Kirjainta ћ käytetään myös translitteroimaan esperanton kirjainta h.

Koodisijainnit 

Kirjaimen HTML-koodit ovat: &#1035; tai &#x40b; isolle ja &#1115; tai &#x45b; pienelle kirjaimelle.

Katso myös
Ć
Planckin vakio

Eteläslaavilaiset kielet
Ӱ

Ӱ on kyrillinen kirjain. Se on muodostettu kirjaimesta у lisäämällä siihen treema. Kirjain sisältyy altain, hakassin, hantin ja marin aakkosiin.

Ääntäminen
Ӱ ääntyy altaissa, hakassissa, hantissa ja marissa pyöreänä suppeana etuvokaalina //.