joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Adidas Arena

Adidas Arena on lento- ja suurmäen muodostama mäkihyppystadion Harrachovissa Tšekissä lähellä Puolan rajaa.

Historia
Vuonna 2005 mäkikeskus kunnostettiin. Sen yhteydessä mäet muutettiin vastaamaan FIS:in vaatimuksia. Suurmäen K-pistettä siirrettiin 120 metristä 125 metriin ja HS-pistettä siirrettiin 134 metristä 142 metriin. Lentomäen HS-pistettä siirrettiin 203 metristä 205 metriin.

Čerťák
Čerťák on yksi maailman viidestä lentomäestä. Mäestä hypätään maailmancupia ja siellä on järjestetty lentomäen maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1983, 1992, 2002 ja 2014.

Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 214,5 metriä ovat hypänneet Matti Hautamäki, joka hyppäsi sen lentomäen maailmanmestaruuskisoissa 2002 ja itävaltalainen Thomas Morgenstern sivusi Hautamäen mäkiennätystä vuonna 2008.

Čerťák HS142

Mäkiennätyksen kehittyminen
Virallisen mäkiennätyksen 145,5 metriä on hypännyt Janne Ahonen, epävirallinen mäkiennätys syntyi vuonna 2004 Continental Cupin kilpailussa, kun Martin Koch liiteli 151,0 metriin.

Lähteet
http://www.skisprungschanzen.com/EN/Ski+Jumps/CZE-Czech+Republic/L-Liberec+Region/Harrachov/0149-Adidas+Arena+-+%C4%8Cer%C5%A5%C3%A1k/   
http://data.fis-ski.com/global-links/all-fis-results.html?place_search=Harrachov&seasoncode_search=all&sector_search=JP&date_search=&gender_search=&category_search=&codex_search=&nation_search=&disciplinecode_search=&date_from=01&search=Search&limit=100

Aiheesta muualla 

Tšekin hyppyrimäet
Nakki ja Tappi

Nakki ja Tappi on Mattipekka Ratian (1966–2014) sarjakuva, joka kertoo suomalaisen homoparin elämästä. 

Nakki ja Tappi aloitettiin Flash-animaatiosarjana internetissä. Sen päähahmot Markku ja Heikki pidettiin aluksi "kaapissa", mutta heidän välisen suhteensa luonne tuli esille myöhemmässä vaiheessa. 

Nakkia ja Tappia alettiin julkaista strippinä Ilta-Sanomissa. Ensimmäisen Nakki ja Tappi -sarjakuva-albumin kustansi Kustannusosakeyhtiö Nemo syksyllä 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut

Suomalaiset sarjakuvat
Strippisarjakuva
Sarjakuvahahmot
Pasi Salonen

Pasi Salonen (s. 18. joulukuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue KooKoossa.

Salonen on HIFK:n juniorijoukkueiden kasvatti ja pelasi ensimmäiset ottelut SM-liigassa kaudella 2003–2004. Washington Capitals varasi Salosen NHL:n varaustilaisuudessa 2004 viidennellä kierroksella. Seuraavaksi kaudeksi Salonen siirtyi Pelicansiin. Salosen sai ennen kauden alkua nuorten maajoukkueen leirillä pirstalaisen murtuman olkavarren luuhunsa ja joutui koko kaudeksi sivuun. Hän palasi HIFK:hon yhden Pelicans-kauden jälkeen pelaamatta ainuttakaan liigapeliä Pelicansissa.

Salonen pelasi kaksi kautta HIFK:ssa ennen kuin siirtyi HPK:on keväällä 2007.. Heti ensimmäisellä HPK-kaudellaan 2007–2008 Salonen voitti joukkueen sisäisen pistepörssin kerättyään 53 ottelussa 11+17=28 tehopistettä. Salonen pelasi Hämeenlinnassa kaksi kautta ennen kuin siirtyi Ilvekseen kesällä 2009. Yhden Ilves-kauden jälkeen Salonen siirtyi Porin Ässiin. Kaudella 2011–2012 hän ei pelannut missään.

Tilastot
Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Washington Capitalsin varaamat pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
The Fundamental Elements of Southtown

The Fundamental Elements of Southtown on Rock-yhtye P.O.D.:n kolmas studioalbumi. Levy oli bändin lopullinen läpimurto, joka on yhtyeen musiikin kehityksen ja aiempaa suuremman levy-yhtiön ansiota. Albumi julkaistiin 1999, ja siltä ilmestyi kaksi singleä: Rock The Party (Off The Hook) ja Southtown. Levystä tuli P.O.D.:n siihen asti julkaistuista levyistä myydyin, ja sitä on myyty yli miljoona kappaletta ympäri maailman.

Useat kristilliset levykaupat käyttivät sensuroitua albumin kantta levyn etukantena uskonnollisista syistä.

Kappaleet
 "Greetings"
 "Hollywood"
 "Southtown"
 "Checkin' Levels"
 "Rock The Party (Off The Hook)"
 "Lie Down"
 "Set Your Eyes To Zion"
 "Lo Siento"
 "Bullet The Blue Sky"
 "Psalm 150"
 "Image"
 "Shouts"
 "Tribal Warriors"
 "Freestyle"
 "Follow Me"
 "Outkast"
 "Whatever It Takes"

 Raita 9 (Bullet The Blue Sky) on cover U2-yhtyeen kappaleesta.

P.O.D.:n albumit
Vuoden 1999 albumit
Luomankylä (Peräseinäjoki)

Luomankylä on kylä Seinäjoen eteläosassa entisen Peräseinäjoen kunnan alueella, Etelä-Pohjanmaalla. Kylässä sijaitsee muun muassa Peräseinäjoen kappeliseurakunnan leirikeskus Ahonniemi. Peräseinäjoen kirkonkylästä on Luomankylään noin 5 kilometriä.

Kylän nimessä esiintyvä luoma-sana on maastotermi, joka tarkoittaa jyrkkäreunaista puroa tai notkelmaa.

Aiheesta muualla 

Ahonniemen leirikeskus - Peräseinäjoen kappeliseurakunnan kotisivut

Peräseinäjoen kylät
Gustav Bygglin

Hans Gustav Anders Bygglin (s. 20. kesäkuuta 1951 Helsinki) on entinen Suomen korkeimman oikeuden jäsen.

Bygglin valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1974 ja lisensiaatiksi vuonna 1979 Helsingin yliopistosta. Hän toimi Porvoon tuomiokunnan apulaisena ja notaarina 1974–1977 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1978. Vuosina 1976–1979 Bygglin oli assistentti Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.

Vuosina 1980–1983 Bygglin toimi korkeimman oikeuden esittelijänä ja 1983–1992 oikeusministeriön lainvalmisteluosaston lainsäädäntöneuvoksena. Vuosina 1990–1992 hän toimi osakeyhtiölakitoimikunta 1990:n puheenjohtajana. Vuosina 1993–1995 Bygglin oli Eftan tuomioistuimen presidentin lakimiesavustaja Genevessä ja vuonna 1995 tuomari. Suomen liityttyä Euroopan unioniin Bygglin työskenteli tuomarin lakimiesavustajana EY-tuomioistuimessa Luxemburgissa 1995–1997.

Bygglinistä tuli vuonna 1985 nuorempi oikeussihteeri, vuonna 1992 vanhempi oikeussihteeri ja vuonna 1995 esittelijäneuvos. Hänestä tuli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos 1. kesäkuuta 1999.

Gustav Bygglin avioitui vuonna 1976 varatuomari Eva Elisabeth Bygglinin (o.s. Modeen, s. 1951) kanssa. Hän on toiminut mm. Porvoon käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 1985-1986, Espoon käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 1988-1989 ja 1994-2003 sekä Helsingin hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena vuosina 1984-1994 ja vuodesta 2003 lähtien. Elisabeth Bygglinin äiti oli Aili Modeen (o.s. Ignatius, 1915-2003), veljensä varatuomari, teollisuuslakimies Rolf Hjalmar Modeen (1940-2009) ja isänsä, Viking Henrik Albert Modeen (1908-1983) toimi Korkeimman oikeuden jäsenenä eli oikeusneuvoksena vuosina 1961-1978.

Gustav Bygglinin äiti on sihteeri Margareta Bygglin (o.s. Backström, s. 1916) ja isä varatuomari Lars Anders Bygglin (1916-1979) joka työskenteli mm. Helsingin hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena. Gustav ja Elisabeth Bygglinillä on kaksi lasta, joista toinen on vanhempiensa tavoin varatuomari, asianajaja Anders Bygglin (s. 1978). Sotilasarvoltaan Gustav Bygglin on luutnantti. Nykyään hän on pitkäaikaisin ja myös ainoa Korkeimmassa oikeudessa oleva oikeusneuvos, joka on toiminut tehtävässään 1990-luvulta saakka.


Julkaisuja
Om franchiseavtal och upplösningsfrihet med särskild hänsyn till förhållandena på dagligvaruhandelns område (Oikeustiede-Jurisprudentia 11), 1978.
Ministeriöiden virkamiesten esteellisyydestä (yhdessä Heikki Kannisen kanssa). Oikeusministeriön lainvalmisteluosasto 1989.
Henkilöstörahastot (yhdessä Henrik Nordströmin ja Erkki Savosen kanssa). Weilin + Göös, 1990. ISBN 951-35-4948-8

Lähteet

Kirjallisuus
 Kuka kukin on 2007, s. 90.
 Suomen Lakimiehet 2003, s. 83.
 Suomen Lakimiehet 2011 s. 76-77

Viitteet

Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Santeri Dahlia

Santeri Dahlia (s. 29. toukokuuta 1994 Iisalmi) on raviurheilussa menestynyt suomenhevosori. Se on vaaleanpunarautias ja 158 cm korkea. Oriin on kasvattanut Kauko Kauhanen. Santeri Dahlian isä on vuonna 1991 Pohjoismaiden mestaruuden voittanut Teme.

Santeri Dahlia on startannut 127 kertaa, joista voittanut 62 voittosumma on 453873 euroa ja ennätkset  	20.5 aly ja 22.9 ke.

Santeri Dahlia on voittanut Jukka-Pekka Kauhasen ohjastamana ravikuninkuuden vuosina 2001, 2002 ja 2005. Santeri Dahlia on myös nimetty vuoden hevoseksi 2002. Vuosina 2001–2009 Santeri Dahlialle on syntynyt 117 jälkeläistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Santeri Dahlia Sukupostissa
Santeri Dahlia Hippoksen tietokannassa

Ravikuninkaalliset
Anders Fredrik Granstedt


Anders Fredrik Granstedt (24. tammikuuta 1800 Hankoniemi – 26. marraskuuta 1849 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja Helsingin ensimmäinen kaupunginarkkitehti. Hänen isänsä Pehr Granstedt oli Suomeen muuttanut ruotsalaissyntyinen linnoitusupseeri, joka toimi myöhemmin myös siviiliarkkitehtina. Hänen äitinsä oli Johanna Fredrika Du Bois.

Granstedilla ei ollut muodollista arkkitehdin koulutusta, mutta hänen isänsä järjesti Tukholmassa koulua käyneen poikansa Carl Ludvig Engelin oppilaaksi vuonna 1816, kun tämä nimitettiin Helsingin uudelleenrakentamiskomitean arkkitehdiksi. Vuonna 1822 Granstedt nimitettiin Yleisten rakennusten intendentinkonttoriin toiseksi konduktööriksi. Granstedtista ei koskaan tullut intendentinkonttorin päällikköä, mutta hänet nimitettiin erivapaudella konttorin ensimmäisen konduktöörin virkaan 1845. Hän osallistui muun muassa Helsingin yliopiston, Nikolainkirkon sekä Lapinlahden sairaalan rakennuslautakuntiin.

Arkkitehtina Granstedt noudatti Engelin empiretyyliä jopa niin tarkasti, että hänen töitään on vaikea erottaa oppi-isän töistä. Varmuudella tiedetään, että hänen töitään ovat nykyinen Ruotsin Helsingin-suurlähetystö Pohjoisesplanadilla, Kerimäen kirkko ja uusgoottilainen Ylistaron kirkko.

A. F. Granstedt kuoli 1849. Hänen puolisonsa vuodesta 1827 oli Wilhelmina Theodora Plantin (k. 1850). Myös heidän pojastaan Theodorista tuli arkkitehti, tytär Hilda Granstedtista sen sijaan taidemaalari ja piirustuksenopettaja.

Työt 

 Limingan kirkko – 1826 (yhdessä A. W. Arppen kanssa)
 Luumäen kirkko – 1833
 Palmqvistin talo, Helsinki – 1838
 Ruotsin suurlähetystö, Helsinki – 1839
 Raahen raatihuone – 1839
 Artjärven kirkko 1840
 Oulun kihlakunnan kruununmakasiini 1841–1847
 Kerimäen kirkko – 1847
 Taivalkosken kirkko – 1844:1848 (palanut 27. heinäkuuta 1925)
 Erkylän kartano, Hausjärvi – 1845–1851
 Ylöjärven kirkko
 Pikkalan kartano, Siuntio – 1851
 Karstulan kirkko – 1853
 Villilän kartanon päärakennus, Nakkila – 1853

Granstedt suunnitteli myös Viipurin kaupunginteatterin ja seurahuoneen, Jääsken, Leppävirran ja Ruskealan kirkot sekä Nastolan Seestan kartanon eräät rakennukset. Interiöörin eli sisustuksen hän suunnitteli muun muassa tuolloiseen keisarilliseen palatsiin (Presidentinlinna) ja Helsingin seurahuoneelle (Helsingin kaupungintalo).

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1849 kuolleet
Kantatie 66

Kantatie 66 on Orivedeltä Virtain kautta Lapualle kulkeva kantatie. Tien pituus on noin 180 kilometriä. Tie on hyvätasoinen, ja sitä käytetään vaihtoehtoisena reittinä valtatielle 3. Ruoveden ja Virtain välillä Visuvedellä on 1969 valmistunut avattava kääntösilta. Alavuden ja Kuortaneen rajalla puolestaan on lentokoneiden varalaskupaikka.

Reitti

Orivesi (vt 9 E63, kt 58)
Juupajoki
Ruovesi (st 338, st 344, st 337)
Virrat (vt 23, kt 68)
Alavus (vt 18)
Kuortane (st 697, st 711)
Lapua (vt 19, vt 16)

Historiaa
Kantatie 66 sijaitsi nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Nykyisen tien rakentaminen on aloitettu 1960-luvun alussa ja viimeiset osuudet ovat valmistuneet vuonna 1985.

Jussi Raittinen levytti vuonna 1975 tien heikkoa kuntoa kritisoineen, hitiksi nousseen käännöskappaleen Valtatie 66 (Route 66). Raittinen teki myös uusitun kantatien avajaisiin kappaleen Kun on uus kantatie kuuskytkuus.

Nähtävyyksiä

Orivesi
Juupajoki
Kallenaution kestikievari
Ruovedellä
Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue
Siikanevan soidensuojelualue
Helvetinjärven kansallispuisto
Virrat
Torisevan rotkojärvet
Alavus
Kahran kestikievarin lutti
Kuortane
Sarvikkaankosket
Lapua

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

66
Oriveden liikenne
Juupajoen liikenne
Ruoveden liikenne
Virtain liikenne
Alavuden liikenne
Kuortaneen liikenne
Lapuan liikenne
Pekka Korpi

Pekka Korpi (s. 11. marraskuuta 1949 Oulu) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja, alallaan Suomen kaikkien aikojen menestyneimpiä ja tunnetuimpia. Hän on menestynyt myös ratsastuksessa, vuonna 1967 Korpi voitti Suomenmestaruuden juniorien esteratsastuksessa sekä maastoesteratsastuksessa hevosella Nowator.

Korpi on ajanut 25 390 ravistarttia huhtikuuhun 2013 mennessä. Ohjastajana hän on saanut lempinimen ”Kultasormi”, ja hänellä on lukematon määrä suurkilpailuvoittoja. Hän on voittanut ohjastajien Euroopan mestaruuden kolme kertaa vuosina 1980–1982 ja ollut toinen ohjastajien MM-kilpailussa vuonna 1978 Pohjois-Amerikassa. Hänellä on ollut valmentajalisenssi vuodesta 1978. Hän on valmentanut myös Belgiassa ja Floridassa.

Vuoden valmentajaksi Korpi on valittu vuosina 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2010. Parhaita hänen valmentamia hevosia ovat olleet Meadow Trish, Super Mon, Friendly Face, Classico Merett ja Expess Merett.

Koulutukseltaan Pekka Korpi on levyseppähitsaaja. Hän suoritti armeijansa Oulussa ja työskenteli sekä varusmiespalveluksen aikana että sen jälkeen Raimo Tikkasen tallilla Kempeleessä.

Pekka Korven isä Allan ”Aku” Korpi oli myös Suomen arvostetuimpia hevosmiehiä ja ravihevosvalmentajia. Raviurheilussa ovat kunnostautuneet myös Pekan kaksi veljeä, Heikki ja Ilkka Korpi, joista ensin mainittu toimi pitkään Bolognassa, Italiassa valmentajana ja jälkimmäinen on ollut pitkään Suomessa enimmäkseen lainaohjastajana.

Pekka Korvella on kaksi poikaa. Vanhempi, Hannu-Pekka Korpi, työskenteli aiemmin isänsä tallilla, mutta toimii nyt itsenäisenä ravivalmentajana. Nuorempi poika Janne Korpi on edustanut Suomea olympialaisissa lumilautailussa ja vastaa tällä hetkellä isänsä ravitoiminnasta Ruotsissa.

Lähteet 

  Pekka Korpi Hippoksen sivuilla

Viitteet

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravivalmentajat
Ääntöväylä

Ääntöväylä on ihmisten ja eläinten ääniväylän osa, jossa äänilähteessä (nisäkkäillä kurkunpää) muodostettu ääni suodattuu eli artikulaatio tapahtuu. Nisäkkäillä se koostuu kurkunpään ontelosta, nielusta, suuontelosta ja nenäontelosta. Ihmisellä ääntöväylä ulottuu äänihuulista huuliin. Aikuisen miehen ääntöväylän pituus on keskimäärin 17,5 cm.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Ball, Martin J. & Rahilly, Joan (1999). Phonetics. The science of speech. London: Arnold.
 Catford, John C. (2001). A practical introduction to phonetics. 2. painos. Oxford: Oxford University Press.
 Suomi, Kari & Toivanen, Juhani & Ylitalo, Riikka (2006). Fonetiikan ja suomen äänneopin perusteet. Helsinki: Gaudeamus. ISBN 9789516629752.

Ääntöelimistö
Fonetiikka
Bilabiaalinen nasaali

Bilabiaalinen nasaali (m-äänne) on useissa kielissä käytettävä konsonanttiäänne. Sitä merkitään kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa ja uralilaisessa foneettisessa aakkostossa merkillä , ja X-SAMPAssa merkillä m. Bilabiaalinen nasaali on yleinen myös suomen kielessä, jonka kirjoitetussa muodossa, samoin kuin yleensä muissakin latinalaisia aakkosia käyttävissä kielissä, sitä merkitään M-kirjaimella.

Bilabiaalisen nasaalin ominaisuuksia ovat:
 Artikulaatiopaikka on bilabiaalinen eli siinä käytetään molempia huulia.
 Fonaatiotapa on soinnillinen eli äänihuulet värähtelevät äännettäessä.
 Se on nasaalikonsonantti eli nenän kautta kulkee ilmaa.

Esiintymisiä eri kielissä
 arabia: , ’keittiöt’
 englanti: him , ’hänet’, ’häntä’
 georgia: სამი , ’kolme’
 italia: mamma  ’äiti’
 kreikka: μάζα , ’möykky’
 puola: mężczyzna , ’mies’
 ranska: manger , ’syödä’
 saksa: rühmen , ’kehua’
 suomi: maa 
 tšekki: muž , ’mies’
 venäjä: муж , ’aviomies’

Katso myös

Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Kirjallisuutta 

Konsonantit
Martin Ryle

Sir Martin Ryle (27. syyskuuta 1918 – 14. lokakuuta 1984) oli brittiläinen radioastronomi, joka kehitti aivan uudenlaisia radioteleskooppijärjestelmiä. Hän oli ensimmäinen tähtitieteilijä joka palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla. Tämä tapahtui vuonna 1974 yhdessä Antony Hewishin kanssa. 

Ryle valmistyi Oxfordin yliopistosta vuonna 1939 pääaineenaan fysiikka. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui tutkan kehitystyöhön. Sodan jälkeen hän sai viran Cavendishin laboratoriosta, Cambridgestä, missä hänen ryhmänsä tutki Aurinkoa radioaaltojen lähteenä. Ryle osallistui monien mittalaitteiden kehittämiseen, ja oli keskeinen hahmo SAR-tutkan ja tähtitieteelliesn interferometrian kehittämisessä. 

Ryler oli Britannian kuninkaallinen tähtitieteilijä (Astronomer Royal) vuosina 1972–1982.

Lähteet 

Brittiläiset tähtitieteilijät
Bruce-mitalistit
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Marika Westerling

Marika Westerling (s. 3. kesäkuuta 1977 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Tällä hetkellä hän työskentelee Helsingin Kaupunginteatterissa.

Westerling valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 2001 ja matkusti Lontooseen opiskelemaan musiikkiteatteria Royal Academy of Musicissa 2003 ja 2004. Parhaiten hänet tunnetaan rooleistaan Helsingin kaupunginteatterin Les Misérablesissa ja Kaunottaressa ja hirviössä.

Westerling on myös vieraillut Åbo Svenska Teaterissa ja Svenska Teaternissa muutamissa näytelmissä.

Marika Westerlingin debyyttialbumi ilmestyi 10. helmikuuta 2008. Dansa Mig Liv sisältää Jussi Vahvaselän säveltämiä suomenruotsalaisia ja ruotsalaisia runoja muun muassa Märta Tikkaselta, Edith Södergranilta ja Bo Bergmanilta. Levyllä soittavat muun muassa Ilpo Murtojärvi, Ville Pynssi, Vesa Saloranta, Jussi Mäkelä ja Jussi Vahvaselkä.

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Inkeri Karvonen

Inkeri Karvonen (s. 4. tammikuuta 1942, Kemijärvi) on suomalainen lastenkirjailija ja opettaja. 

Karvonen oli evakkolapsi ja päätyi lopulta Sallaan. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1964 ja on hoitanut opettajan työtä siitä lähtien mm. Joutsassa ja vuosikymmeniä Kannuksessa. 

Karvosella on aviomies Olli (naimisissa vuodesta 1963), kahdeksan lasta sekä useita lapsenlapsia. Hänen tyttärensä Silja on aviossa Helsingin Sanomien kustantajan ja vastaavan päätoimittajan Mikael Pentikäisen kanssa.  

Karvonen kuuluu vanhoillislestadiolaiseen herätysliikkeeseen.

Tuotanto 
 Hiirenpolku Hupalaan (1978)
 Samettikuu (1980)
 Satu omena-akasta ja omenaukosta (1986)
 Valon portaat (1991)
 Huilupuu ja ruusukissa (1996)
 Leikkipäiväkirja (2004)
 Pienen tontun ihmeellinen joulu (2004)
 Hiirenpolulla soi (2005)
 Paanutonttu ja Tarinakivet (2006)
 Antologiat: Satu Mies ja meren muna kokoelmassa Maaemon helmasta  (2006)
 Runoja antologiassa Tammen Kultainen lastenrunokirja (2005)

Aiheesta muualla 
 Nuorisokirjailijat.fi: Inkeri Karvonen 
 Inkeri Karvonen  WSOY:n sivuilla

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskan Guinea

Ranskan Guinea () oli Ranskan siirtomaa, joka oli osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Se sijaitsi silloisten Brittiläisen Sierra Leonen (nykyinen Sierra Leone) ja Portugalin Guinean (nykyinen Guinea-Bissau) välissä. Ranskan Guinean rajat muuttuivat ajan myötä, mutta vuonna 1958 ne olivat samat nykypäivän itsenäisen Guinean rajojen kanssa. 

Alue joutui Ranskan yliherruuden alaisuuteen 1800-luvun keskivaiheilla, ja vuonna 1891 siitä tehtiin erillinen siirtomaa, jonka rajat olivat samat kuin aikaisemman siirtomaan Rivières du Sudin (1882–1891). Aluetta olivat vaatineet itselleen myös Iso-Britannia, Saksa ja Portugali, jotka kuitenkin olivat jo sitä ennen luopuneet vaatimuksistaan.

Ranska hallitsi Guineaa vuoteen 1958. Valtio itsenäistyi Ranskasta vuonna 1958 Charles de Gaullen vuoden 1958 perustuslain hylkäämisen jälkeen. Tällöin Ranskan Guinea oli ainoa siirtomaa, joka hylkäsi uuden perustuslain. Ranskan Guineasta tuli nykypäivän Guinea, pitäen ranskan virallisena kielenään.

Lähteet

Viitteet

Katso myös
Ranskan siirtomaat

Aiheesta muualla 

Entiset siirtomaat Afrikassa
Guinean historia
Guinea
Guinea
Nakasu-Kawabatan metroasema

Nakasu-Kawabatan metroasema () on Fukuokan kaupungin Hakatan suuralueella sijaitseva metroasema. Nakasu-Kawabatan asema on yhdeksäs asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien ja ensimmäinen asema Hakozaki-linjalla. Asema on avattu 20. huhtikuuta 1982.

Asema on rakennettu kolmeen kerrokseen maan alle, joista päällimmäinen on sisäänkäyntikerros, jossa sijaitsevat portit ja lipunmyynti. Keskimmäinen kerros on Kūkō-linjan käytössä, alempi Hakozaki-linjan käytössä. Raiteet yhdistyvät ennen Tenjinin asemaa ja junat jatkavat vuorotellen Meinohamaan asti.

Tärkeitä paikkoja ja rakennuksia aseman lähistöllä ovat esimerkiksi:

 Nakasu, Fukuokan yöelämän keskus
 Kawabatan kauppakatu
 Canal City Hakata
 Hakata Riverein
 Hotel Okura Fukuoka
 Fukuokan Aasia-taidemuseo
 eeny meeny miny mo
 Nishi-Nihon City Bankin Hakatan toimisto
 Fukuokan pankin Hakatan toimisto.

Aiheesta muualla

 Nakasu-Kawabatan aseman viralliset sivut 

Kūkō-linja
Hakozaki-linja
Parkanon vaakuna

Parkanon vaakunassa on sinisessä kentässä aaltokoroinen kultahirsi ja sen päällikkeenä pystyssä kultainen mänty, jonka kuoritut kyljet ovat hopeiset. Männyn latvan molemmin puolin on saatteena seitsemänsakarainen hopeinen tähti. Vaakunan on suunnitellut Germund Paaer ja se otettiin käyttöön vuonna 1950. Oletetaan että pitäjän nimi johtuisi niin sanotusta "parkkamännystä", parkkileivän aineksesta.

Lähteet

Viitteet 

Suomen kuntien vaakunat
Vaakuna
Honkajoen vaakuna

Honkajoen vaakuna oli Honkajoen kunnan tunnus, ja se on saanut aiheensa vanhoista perinteistä ja Satakunnan maakunnasta. Haarikka edustaa kädentaitoja ja näistä syntyvää esineistöä, kun taas tähti on peräisin maakunnan vaakunasta.

Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar ja se vahvistettiin Honkajoen vaakunaksi 12. joulukuuta 1952. Vaakuna siirtyi kotiseutuvaakunaksi Honkajoen liityttyä Kankaanpään kaupunkiin vuoden 2021 alussa. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksikorvainen kultainen haarikka, jonka yläpuolella seitsenkärkinen hopeatähti”

Lähteet 

 

Honkajoki
Vaakuna
Patriarkaalinen pappeus

Patriarkaalinen pappeus (joskus käytetään myös nimitystä Aabrahamin pappeus) on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä yksi pappeuden kolmesta muodosta. Kaksi muuta pappeutta ovat Aaronin pappeus ja Melkisedekin pappeus. Toisin kuin kaksi muuta pappeuden muotoa, patriarkaalinen pappeus on hyvin kiistanalainen. Suurin osa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon teologeista ei pidä patriarkaalista pappeutta itsenäisenä pappeuden muotona, vaan Melkisedekin pappeuden erityisenä muotona, joka toteutuu patriarkan virassa. Sitä vastoin eräissä fundamentalistissa mormoniyhteisöissä patriarkaalisella pappeudella on vahva asema.

Toisin kuin Melkisedekin pappeus ja (Aaronin kirjaimellisia jälkeläisiä lukuun ottamatta) Aaronin pappeus, patriarkaalinen pappeus kulki profeetta Joseph Smithin mielestä suvussa suoraan etenevässä polvessa. Hänen mukaansa Aadam sai patriarkaalisen pappeuden Jumalalta, ja häneltä se periytyi ensin Aabelille ja tämän kuoleman jälkeen Seetille. Heiltä patriarkaalisen pappeuden valtuudet siirtyivät ihmiskunnassa eteenpäin.

Smith puhui ensi kertaa patriarkaalisesta pappeudesta siunatessaan isänsä Joseph Smith Sr:n patriarkaaliseen virkaan 18. joulukuuta 1833. Nauvoon temppelin rakennustöiden aikana 27. elokuuta 1843 Smith puhui eräässä esitelmässään "kolmesta suuresta pappeuden siunauksesta", ja mainitsi niiden joukossa myös patriarkaalisen pappeuden. Puheessaan Smith tuntuu liittävän patriarkaalisen pappeuden ennen muuta rakenteilla olevaan temppeliin ja siellä saataviin siunauksiin. On mahdollista, että hän patriarkaalisesta pappeudesta puhuessaan tarkoitti sinetöintiä ja sitä, kuinka sukupolvet liittyvät toisiinsa temppelissä tehtävien pyhien toimitusten kautta.

MAP-kirkossa oli Joseph Smithin veljen Hyrum Smithin jälkeläinen johtavana patriarkkana aina vuoteen 1979, jolloin tuolloinen johtava patriarkka Eldred G. Smith vetäytyi eläkkeelle siunaamatta itselleen seuraajaa. Kirkko ilmoitti virallisesti kirkossa olevan niin paljon patriarkkoja, että jokainen kirkon jäsen saa itselleen kuuluvan patriarkaalisen siunauksen, eikä johtavan patriarkan virka enää näin ollen ole tarpeellinen. Tämän myötä patriarkaalinen pappeus tuntuu menettäneen merkitystään.

Mormonismi
Johan Georg Geitel

Johan (Johann) Georg Geitel (myös Hans Jürgen Geitell, Geittel ja Geittell; 1683 Braunschweig, Saksa – 21. huhtikuuta 1771 Turku) oli saksalaissyntyinen, Suomeen Tukholman kautta noin vuonna 1750 muuttanut taidemaalari. Hän maalasi kirkkomaalauksia ja muotokuvia.

Ura

Geitelin tiedetään muuttaneen nuorena Ruotsiin, jossa hänen veljensä Henrik Levin Geitel toimi rykmentinvälskärinä. Geitelin toiminnasta Ruotsissa ei tiedetä mitään. Suomeen hän siirtyi ilmeisesti vuonna 1751. Kun Geitel asettui Turkuun, paikalliset taiteilijat Claes Lang ja Jonas Bergman tekivät tästä valituksen pelätessään omien työtilaisuuksiensa heikkenemistä. Geitel sanoi tulleensa tapaamaan veljeään ja tekevänsä elannokseen historiallisia kirkkomaalauksia. Maistraatti myönsi luvan tähän vaativampaan työhön, mutta tavallisiin maalarintöihin hän ei saanut lupaa.

Geitel oli Margareta Capsian jälkeen Turun käytetyin konterfeijari eli kiertävä muotokuvamaalari. Hän toimi myös Turun akatemiassa piirustusmestarina 1758–1763. Geitelin maalaamia muotokuvia on onnistuttu jäljittämään noin 40. Joukossa ovat lapsimuotokuva Erik Gustaf Geitelista (1760), rovasti Erik Ednerin ja hänen vaimonsa muotokuvat (1760) sekä muotokuvat piispa Johan Browalliuksesta (1752) ja turkulaisesta kultaseppämestarista Jonas Lexellistä (1764).

Vuosina 1755–1759 Geitel vaikutti kirkkomaalarina Lounais-Suomessa. Hänen maalaamiaan alttaritauluja on Paimion (1755), Nousiaisten (1756), Lempäälän (1759) ja Laitilan kirkossa. Maalauksia on myös Lempäälän Hakkarin kartanossa ja Turun piispantalossa 1760.

Geitelin teoksia on nykyään muun muassa Ateneumin ja Tampereen taidemuseossa.

Lähteet

Verkkolähteet
Genealogia. 
Nikkemedia.fi. 
Kuvataiteilijamatrikkeli.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset taidemaalarit
Saksalaiset taidemaalarit
Vuonna 1683 syntyneet
Vuonna 1771 kuolleet
Muotokuvamaalarit
Britannian ympäriajo

Britannian ympäriajo on Britanniassa järjestettävä pyöräilykilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1945 ja vuoteen 2003 kyseessä oli lähinnä amatööreille suunnattu kilpailu. Vuonna 2004 kilpailu muutettiin ammattilaiskilpailuksi ja se liitettiin UCI Europe Tour -sarjaan. Vuodesta 2020 kilpailu on ollut osa UCI ProSeries -kilpailusarjaa.

Nykyaikainen kilpailu
Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin nykymuodossaan vuonna 2004. Kilpailua sponsoroi Lontoon vuoden 2012 olympialaisten hakuorganisaatio. Kilpailu houkutteli useita huipputason talleja, kuten T-Mobile ja U.S. Postal Service.

Kilpailu koostuu viidestä etapista ja kokonaismatka noin 800 kilometriä.

Voittajat

Historia
Kilpailu on vuosien varrella järjestetty eri nimillä, johtuen kilpailun sponsorina toimineiden yritysten vaihtumisesta. Vuonna 1951 kilpailua sponsoroi Daily Express -sanomalehti ja tuolloin kilpailun voitti skotti Ian Steel. Kilpailuun osallistui myöhemmin tv-persoonana tunnetuksi tullut Jimmy Saville. Vuoden 1955 kilpailun järjestäjänä toimi British League of Racing Cyclists.

The Milk Race (1958–1993) 
Kaksiviikkoinen amatöörikilpailu houkutteli myös kansainvälisiä kilpailuja. Vuodesta 1983 lähtien kilpailu avattiin myös ammattilaistalleille.

The Kellogg's Tour (1987–1994) 
Kilpailun voittajien joukkoon kuuluvat: Robert Millar (1989), Phil Anderson (1991, 1993), Max Sciandri (1992) ja Maurizio Fondries (1993)

The Prudential plc-spnsored PruTour (1998–1999) 
 Stuart O'Grady (Crédit Agricole) voitti kilpailun vuonna 1998. Seuraavana vuonna voittaja oli Marc Wauters (Rabobank).

Aiheesta muualla
Britannian ympäriajon sivut 

Pyöräilykilpailut
Yhdistyneen kuningaskunnan pyöräily
Hämeenlinnan normaalikoulu

Hämeenlinnan normaalikoulu oli lukuvuoteen 2011–2012 saakka toiminut Tampereen yliopistoon (TaY) kuuluva 1.–6. luokkien alakoulu esiopetuksineen Hämeenlinnan Kaurialan kaupunginosassa. Hämeenlinnan normaalikoulu oli harjoittelukoulu luokanopettajakoulutusta antaneen TaY:n Hämeenlinnan opettajankoulutuslaitoksen (OKL) yhteydessä. Tampereen yliopisto siirsi sekä luokanopettajakoulutuksen että normaalikoulun Tampereelle lukuvuoden 2012–2013 alusta. 

Muuton seurauksena vastuu normaalikoulun oppilaiden koulutyön jatkumisesta siirtyi vuonna 2012 Hämeenlinnan kaupungille. Normaalikoulun oppilaat kirjattiin Ojoisten koulun koulun oppilaiksi. Kaupunki vuokrasi Normaalikoulun ja OKL:n aiemmat rakennukset ja perusti tiloihin elokuusta 2012 lähtien toimineen Seminaarin koulun, jonka oppilaiksi aiemmat normaalikoulun ja Ojoisten koulun oppilaat tulivat.

Hämeenlinnan normaalikoulussa toimi 18 perusopetusryhmää ja oppilaita oli noin 400. Koulun erityistehtävänä perusopetuksen antamisen lisäksi oli opetusharjoittelun järjestäminen, kokeilu- ja tutkimustoiminta sekä täydennyskoulutus. Kokeilun ja kehittämisen painopistealueita olivat viestintäkasvatus ja opetuksen yksilöinti. Opetushenkilökuntaan kuului ennen vuotta 2012 vajaat 30 päätoimista lehtoria sekä muutamia sivutoimisia tuntiopettajia. Viimeisenä rehtorina Hämeenlinnan normaalikoulussa toimi Vesa Toivonen.

Tampereen yliopisto siirsi Hämeenlinnan normaalikoulun (harjoittelukoulun organisaation ilman oppilaita) Tampereelle vuonna 2012, jossa Nekalan koulu tyhjennettiin Tampereen normaalikoulun alakouluksi muuttunutta harjoittelukoulua varten. Tampereelle siirtyi myös valtaosa Hämeenlinnan normaalikoulun opettajista.

Katso myös
 Seminaarin koulu
 Tampereen normaalikoulu

Lähteet

Aiheesta muualla
 Koulun kotisivut
 Seija Aunila (4.5.2010) Lapset laulavat opettavaisia lauluja (Elävä Arkisto) (yle.fi)
Hämeenlinnan normaalikoulu (yle.fi)

Hämeenlinnan peruskoulut
Tampereen yliopisto (1925–2018)
Kauriala
Kehityskeskustelu

Kehityskeskustelut ovat esimiehen ja alaisen välisiä, alaisen työtä, työtilannetta, osaamista ja näiden kehittämistä koskevia säännöllisin välein käytäviä keskusteluja. Osana kehityskeskusteluja pyritään selvittämään työntekijöiden motivaation ja sitoutumisen aste. Kehityskeskustelut ovat osa yrityksen henkilöstöhallintoa.

Kehityskeskustelu eroaa päivittäisestä keskusteluista mm. siten, että kehityskeskustelujen päätökset kirjataan ja niitä seurataan. Näin keskustelu ei jää vain keskustelun tasolle. Lisäksi päivittäisistä keskusteluista kehityskeskustelut eroavat siten, että kehityskeskusteluissa alaisen työtä ja tilannetta tarkastellaan kokonaisuutena. 

Tavanomaisen, kerran vuodessa käytävän kehityskeskustelun yleinen sisältörunko tai asialista on seuraava:

 Mennyt kausi – suoritusarviointi, tulokset, tavoitteiden saavuttaminen, palaute ja kokemuksista oppiminen
 Tulevan kauden tehtävät, tavoitteet, toimintasuunnitelmat ja muut suoritusarvioinnin perusteet
 Henkilön työn, työtilanteen ja toimintaedellytysten kehittäminen
 Ryhmän toimivuuden ja ilmapiirin kehittäminen
 Henkilön osaamisen kehittäminen
 Esimiehen johtamistavan ja esimies–alainen-yhteistyön kehittäminen
 Muut mahdolliset teemat
 Keskustelun yhteenveto – sovitut asiat ja seuranta
 Käydyn keskustelun arviointi

Kuitenkin niissä keskusteluissa, joissa uskalletaan irrottautua valmiiksi muotoilluista lomakkeista, keskustelut ovat pidempiä ja alainen puhuu enemmän kuin esimiehensä (mikä on toivottavaa). Tutkijoiden mukaan on myös hyvä yhdessä tarkistaa keskustelun päätteeksi tehtävä muistio, että siinä olevat sanavalinnat vastaavat käytyä keskustelua.

Katso myös
 Työntekijöiden sitouttaminen

Lähteet 

Työ
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fievel

Fievel Mousekewitz on fiktiivinen hiiri, joka on esiintynyt pääasiassa piirretyissä elokuvissa ja televisiosarjassa. Fievelin seikkailut sijoittuvat 1880-luvulle.

Elokuvat 

Yhteisnimitys elokuville on An American Tail.

 Fievel matkalla Amerikkaan (An American Tail, 1986)
 Fievel matkalla villiin länteen (An American Tail: Fievel Goes West, 1991)
 Fievel ja Manhattanin aarre (An American Tail: The Treasure of Manhattan Island, 1998)
 Fievel ja Manhattanin hirviö (An American Tail: The Mystery of the Night Monster, 1999)

Televisiosarja 
Fievel (Fievel's American Tails, 1992)

Pelit

Aiheesta muualla 
 virallinen sivusto (arkistoitu alkuperäisestä 11. helmikuuta 2017)
 Fievel’s American Tails – Episode Guide compiled by Janne Kantola (arkistoitu alkuperäisestä 13. helmikuuta 2011)

Piirroshahmot
Kuvitteelliset hiiret ja rotat
Elokuvat hiiristä
Pääurakoitsija

Pääurakoitsija on tilaajan sopimuskumppani, joka on sitoutunut urakoimaan sopimuksenmukaisen työn. Pääurakoitsija on suhteessa rakennuttajaan vastuussa paitsi omasta, myös käyttämiensä aliurakoitsijoiden töistä. Pääurakoitsijalle kuuluu työmaan johto ja vastuu turvallisuudesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Konsultin asemasta päätoteuttajan roolissa
Rakennusurakan yleiset sopimusehdot

Rakennustuotanto
Hippolyte et Aricie

Hippolyte et Aricie () on Jean-Philippe Rameaun ensimmäinen tragédie en musique, joka ensiesitettiin 1. lokakuuta vuonna 1733 ja joka aikaansai aikanaan valtavan kohun Ranskan oopperapiireissä. Aikalaisen kirjeen mukaan "jotkut pitivät sitä hienostuneena ja Lullyä parempana, toiset taas äärimmäisen monimutkaisena ja  yksitoikkoisena". Säveltäjä oli yli 50-vuotias säveltäessään ensimmäisen oopperan ja hän oli aikaisemmin kirjoittanut pääasiassa kosketinsoitinmusiikkia. Teoksen libretto pohjaa kreikkalaiseen mytologiaan, joka on suodatettu ranskalaisen kirjallisuuden kautta. Simon-Joseph Pellegrinin kirjoittaman libreton perustana käytettiin Jean Racinen tragediaa Phèdre (1677).

Oopperan musiikki uudisti oopperoiden orkestrointia energisyydellään ja nopeilla tempoillaan. Lisäksi Rameau käytti edeltäjiään rohkeammin dissonansseja.

Lähteet 
 Rameau: Hippolyte et Aricie
 Rameau, Pellegrin and the Opera: The Revisions of 'Hippolyte et Aricie' during Its First Season, Graham Sadler, The Musical Times, Vol. 124, No. 1687, Music of the French Baroque (Sep., 1983), pp. 533-537 doi:10.2307/962383

Ranskankieliset oopperat
Barokkioopperat
Ylivieskan Jääkarhut

Ylivieskan Jääkarhut eli lyhyemmin YJK on ylivieskalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla  sarjatasolla Jääkiekon II-divisioonassa. Seura on perustettu vuonna 1998. Kausi 2006–2007 oli sille toinen Suomi-sarjassa 2.-lohkossa. Ensimmäisellä kaudellaan seura 2005–2006 uusi sarjapaikkansa vasta karsintojen kautta. Karsintasarjassa joukkue sijoittui toiseksi kolmen parhaan saatua paikan Suomi-sarjaan. Toisella kaudellaan Suomi-sarjassa sillä ei ollut vaara pudota, koska sarja laajentui. Tällöin YJK sijoittui lohkonsa yhdeksänneksi eli viimeistä edelliseksi. Tuolloin se keräsi kauden aikana 31 pistettä, kun edellisellä kaudella niitä oli tullut ainoastaan 20. Joukkueen kotihalli on Ylivieskan jäähalli. Joukkuetta valmentavat Janne Saarela ja apuvalmentaja Pekka Palo.

Tunnettuja pelaajia

Kasvatit pääsarjatasolla 

Mika Hautamäki
Jenna Hietala
Benjamin Korhonen
Henri Limma
Arttu Niskakangas
Sami Rajaniemi

Mikael Seppälä
Jeremi Tammela
Jonne Tammela
Jussi Tammela
Taavi Tiala
Valtteri Viirret

Muut seurassa pelanneet ammattilaiskiekkoilijat 

 Mika Hautamäki
 Jaroslav Hübl
 Lenni Hämeenaho
 Sami Markkanen
 Pasi Nielikäinen
 Eemeli Piippo

 Jouni Rinne
 Petteri Sihvonen
 Fran Srketić
 Iikka Törnvall
 Tuomas Vartiainen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut

Jääkiekon II-divisioonaseurat
Ylivieskalaiset urheiluseurat
Friedrich Cerha

Friedrich Cerha (s. 17. helmikuuta 1926 Wien, Itävalta) on itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Cerha on tehnyt tilaustöitä lukuisille orkestereille, musiikkifestivaaleille ja organisaatioille, muun muassa Wienin filharmonikoille ja Itävallan kulttuuri- ja opetusministeriölle. Vuonna 1986 Cerhalle myönnettiin Itävallan valtionpalkinto, jonka hän lahjoitti nuorten säveltäjien teosten esittämistä varten.

Suomessa hän on vieraillut muun muassa kapellimestarina Jyväskylän kesässä 1966.

Cerha aloitti vuonna 1962 Alban Bergin keskeneräiseksi jääneen oopperan Lulun viimeisen näytöksen viimeistelytyön, mutta ooppera esitettiin kokonaisuudessaan vasta vuonna 1979.

Teoksia

Oopperat 
 Lulu, Alban Berg, 1962–78
 Netzwerk baritonille, sopraanolle ja viidelle näyttelijälle (1981)
 Baal, libretto Bertolt Brecht (1981)
 Der Rattenfänger, libretto Carl Zuckmayer ja säveltäjä (1987)
 Der Riese vom Steinfeld, libretto Peter Turrini (2002)
 Onkel Präsident, libretto Peter Wolf ja säveltäjä (2013)

Muut 
 Spiegel I–VII, 1960–72
 Sinfonie, 1975
 Requiem für Hollensteiner, 1982/83
 Baal-Gesänge, 1983
 Keintaten, 1983 ff.
 Momentum für Karl Prantl, 1988
 Fünf Stücke für Klarinette in A, Violoncello und Klavier, 1999–2000
 Konzert für Sopransaxophon und Orchester, 2003–2004
 Konzert für Violine und Orchester, 2004
 Quintett für Oboe und Streichquartett, 2007
 Konzert für Schlagzeug und Orchester, 2007–2008
 Like a Tragicomedy für Orchester, 2008–2009
 Bruchstück, geträumt für Ensemble, 2009
 Paraphrase über den Anfang der 9. Symphonie von Beethoven, 2010
 Zebra-Trio, für Streichtrio, 2011
 Tagebuch für Orchester, 2012
 Drei Sätze für Orchester, 2015

Lähteet 
 Operone: Cerha, Friedrich 
 Universal Edition > Composers > Friedrich Cerha 

Itävaltalaiset kapellimestarit
Itävaltalaiset oopperasäveltäjät
Itävaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1926 syntyneet
Elävät henkilöt
Satellite

Satellite on Rockyhtye P.O.D.:n viides albumi. Albumi julkaistiin 2001 samana päivänä kun Syyskuun 11. päivän iskut sattuivat. 133 000 myydyn kopion jälkeen albumi debytoi sijalla 6 Billboardin Top 200 listalla. Satellitesta tuli yhtyeen myydyin levy myyden yli 3 miljoonaa kappaletta pelkästään Yhdysvalloissa.

Levyltä julkaistiin neljä singleä musiikkivideoineen: "Alive", "Youth of The Nation", "Boom" ja "Satellite". Singlet "Alive" ja "Youth of The Nation" menestyivät myös erityisen hyvin listoilla.

Kappalelista
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 {{kappale|"Without Jah, Nothin'|3|42}}
 
 

Bonusraidat
 "Whatever It Takes" (Kappale on mukana Any Given Sunday -elokuvan soundtrackilla ja bonusraitana joillain albumin eurooppalaisilla julkaisuilla)
 "Rock the Party (RTP remix)" (bonusraita joillain eurooppalaisilla julkaisuilla)
 "The Payback" (elokuvan xXx: State of the Union soundtrackilla ja bonusraita joillain eurooppalaisilla julkaisuilla) 

 Uudelleenjulkaisun bonusraidat 
Vuosi alkuperäisen painoksen jälkeen Satellitesta julkaistiin erikoispainos, joka sisältää seuraavat bonusraidat:
"Alive (semi-acoustic remix)"
"Youth of The Nation (Conjure One remix)"
"Boom (The Crystal Method remix)''"

Listasijoitukset 
Billboardin (Pohjois-Amerikka) listatiedot:

Albumi

Singlet

RIAA:n sertifikaatit

Arvostelut
 All Music Guide 
 Sputnikmusic 
 Artistdirect 
 Jesus Freak Hideout 
 Rolling Stone  
 The Phantom Tollbooth 
 Cross Rhythms

Lähteet

Vuoden 2001 albumit
P.O.D.:n albumit
Bianchi

F.I.V. Edoardo Bianchi S.p.A on italialainen, maailman vanhin yhä toimiva polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin vuonna 1885 ja se valmisti myös autoja vuosina 1900–1939 sekä moottoripyöriä vuosina 1897–1967.

Polkupyörät

Edoardo Bianchi perusti vuonna 1886 polkupyöriä valmistavan yrityksen pieneen milanolaiseen kauppaan Via Nirone -kadulle. Sittemmin Bianchista on tullut yksi maailman arvostetuimmista polkupyörävalmistajista. F.I.V. Edoardo Bianchi S.p.A ja sen tytäryritykset (kuten Legnano, Gitane, Puch ja Chiorda) kuuluvat ruotsalaisen Grimaldi Industri AB:n omistamaan Cycleurope Groupiin. Bianchi on tuonut lajiin monia merkittäviä teknisiä uudistuksia, kuten samankokoisten ilmarenkaiden käyttö. Yritys valmistaa maantie-, maasto- sekä ratapyöriä. Parhaiten Bianchi tunnetaan kilpapyöristään, jotka suunnitellaan Reparto Corsen (kilpailuosaston) tehtaalla Trevigliossa, Bergamossa, Italiassa.

Bianchi USA on Bianchin Yhdysvalloissa toimiva tytäryhtiö. Yhtiö toimii Haywardista, Kaliforniasta käsin ja se suunnittelee polkupyöriä pelkästään Yhdysvaltojen markkinoille. Polkupyörät valmistetaan Taiwanissa ja Italiassa. 

Bianchin ajajat ovat olleet voitokkaita Ranskan ja Italian ympäriajoissa. Useat ajajat eri aikakausilta liitetään Bianchiin, muun muassa Fausto Coppi ja Felice Gimondi. Myös Danilo di Luca, Mario Cipollini, Marco Pantani, Moreno Argentin ja Jan Ullrich ovat kaikki ajaneet Bianchin valmistamilla pyörillä. Kauden 2006 loppuun Bianchi sponsoroi UCI ProTouriin osallistuvaa Liquigas-tallia.

Väri

Bianchin polkupyörät on perinteisesti maalattu turkoosilla Celeste-nimisellä maalilla, joka tunnetaan myös Bianchin vihreänä. Celeste-väri on Bianchin omistama tavaramerkki. Värin historiaan liittyy useita tarinoita: erään tarinan mukaan väri kuvastaa Milanon taivaan sävyä ja toisen mukaan kyseessä on Italian kuningattaren, jolle Bianchi valmisti polkupyörän, silmien väri. Kolmannen tarinan mukaan Bianchi sai toisen maailmansodan aikaan runsaasti ylijäämämaalia Italian armeijalta, jota sekoitettiin oikeaan sävyyn. Neljännen mukaan väri on silkka vahinko, jonka kilpatalli teki juuri ennen Italian ympäriajoa.

Katso myös
 Liquigas

Aiheesta muualla
Bianchi-konsernin sivut 
Bianchi USA  
Bianchin kansainvälinen sivusto 

Italialaiset polkupyörävalmistajat
Italialaiset moottoripyörävalmistajat
Urheiluvälinemerkit
Payable on Death

Payable On Death on metalyhtye P.O.D.:n viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003. Siltä julkaistiin kaksi singleä, Will You ja Change The World.

Vaikka levy on jo kuudes P.O.D.:n albumi, se on ensimmäinen yhtyeen omaa nimeä kantava levy. Ennen albumia yhtye kokikin suuria muutoksia, sillä yhtyeen kitaristi vaihtui Marcos Curielista Jason Trubyyn. Lisäksi yhtye ilmoitti keskittyvänsä enemmän siihen millaista musiikkia he tekevät, kuin siihen millaista suosiota he saavuttavat. Albumi olikin jollain lailla uuden P.O.D.:n syntyminen.

Kappaleet 
 Wildfire
 Will You
 Change the World
 Execute the Sounds
 Find My Way
 Revolution
 The Reasons
 Freedom Fighters
 Waiting on Today
 I and Identify
 Asthma
 Eternal
 Sleeping Awake

 Levystä julkaistiin poikkeuksellisen paljon eri versioita, jonka vuoksi on vaikea kartoittaa levyn alkuperäistä kappalelistaa.

Arviot 
 Allmusic: 
 Christianity Today:

Aiheesta muualla 
 Payable on Death discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2003 albumit
P.O.D.:n albumit
Hazem Ali

Hazem Ali  (s. 20. joulukuuta 1978, Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen painija, joka työskentelee World Wrestling Entertainment'issä eli WWE:ssä managerina. Hän toimi samoalaisen Umagan managerina tämän kuolemaan joulukuussa 2009 saakka. Hänet tunnetaan parhaiten nimellä Armando Alejandro Estrada.
Hän oli ECW:n johtajahahmo mutta hänet erotettiin.

Aiheesta muualla 
 Hazem Alin WWE profiili
 

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Viktor Lebedev

Viktor Zaharovitš Lebedev (1900–1968) oli neuvostoliittolainen diplomaatti. Hän toimi maansa Suomen-lähettiläänä vuosina 1951–1958.

Lebedevin yllättävä nimittäminen Suomeen herätti aluksi suomalaisissa epäilyksiä hänen toimittuaan sitä ennen lähettiläänä Prahassa ja Varsovassa voimakkaan sovjetisoinnin aikana. Pessimistiset odotukset kuitenkin hälvenivät melko pian, kun rauhallisesti ja joviaalisti esiintynyt diplomaatti alkoi tulla toimeen myös Suomen ei-kommunististen yhteiskuntapiirien kanssa.

Pääministerinä tuolloin toiminut Urho Kekkonen rakensi nopeasti toimivan kontaktin Lebedeviin. Neuvostoliiton varaulkoministeri Valerian Zorin jopa läksytti Lebedeviä Moskovassa siitä, että tämä tulkitsi raporteissaan ”porvari-tilanherrojen” puoluetta edustavan Kekkosen politiikkaa liian myönteisesti.

Elokuussa 1954 Neuvostoliitto korotti Helsingin-edustustonsa suurlähetystöksi, jolloin Lebedevin tittelikin muuttui lähettiläästä suurlähettilääksi.

26.1.1956 Lebedev allekirjoitti yhdessä Neuvostoliiton varapääministeri M. G. Pervuhinin, Suomen pääministerin Kekkosen ja ulkoministeri Johannes Virolaisen kanssa Porkkalan alueen luovutuspöytäkirjan.

Kaksi viikkoa ns. yöpakkashallituksen nimittämisen jälkeen Lebedev kutsuttiin Moskovaan ilman tavanomaisia lähtömuodollisuuksia, ja Kekkoselle ilmoitettiin, ettei suurlähettiläs enää palaa eikä hänelle nimitetä seuraajaa. Suurlähetystöä johti siitä lähtien va. asiainhoitaja Ivan Filippov kriisin laukeamiseen asti.

Vuosina 1960–1962 Lebedev toimi Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikorkeakoulun rehtorina.

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Neuvostoliiton suurlähettiläät
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Markus Rogan

Markus Antonius Rogan (s. 4. toukokuuta 1982 Wien) on itävaltalainen uimari, joka voitti kaksi hopeamitalia vuoden 2004 kesäolympialaisissa.

Roganin ensimmäinen suuri saavutus oli MM-hopeamitali 200 metrin selkäuinnissa pitkän radan MM-kilpailuissa 2001, Fukuokassa.

Kesäolympialaisissa 2004 Rogan sijoittui toiseksi 100 metrin ja 200 metrin selkäuinneissa, kummallakin matkalla hänet voitti yhdysvaltalainen Aaron Peirsol. Alun perin Peirsol hylättiin 200 metrin matkalla, mutta nostettiin myöhemmin kultamitalistiksi. 

Rogan opiskeli Stanfordin yliopistossa 2000–2004. 8. joulukuuta 2005 Rogan teki Triestessä lyhyen radan EM-kilpailuissa 200 metrin selkäuinnissa uuden maailmanennätyksen ajalla 1.50,43. Ennätys kuitenkin rikkoutui lyhyen radan MM-kilpailuissa 2006, kun yhdysvaltalainen Ryan Lochte rikkoi sen ajalla 1.49,05. Kaksi vuotta myöhemmin lyhyen radan MM-kilpailuissa Manchesterissa Rogan voitti kyseisen lajin maailmanennätysajalla 1.47,84, ja tällä kertaa Lochte jäi hänen taakseen niukasti.

Lähteet 
 Saavutukset swimrankings.net-sivustolla

Aiheesta muualla 
Markus Roganin kotisivut 

Itävaltalaiset uimarit
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Bremer Roland

Bremer Roland on Rolandin patsas Bremenin torilla raatihuoneen ja tuomiokirkon välissä. Sekä patsas että raatihuone ovat UNESCOn maailmanperintöluettelossa. Bremenissä on muitakin Rolandin patsaita.

Patsas on 5,47 metriä korkea ja on 60 senttimetriä korkealla jalustalla. Patsaan takana on katos. Jalusta ja katos mukaan lukien patsaalla on korkeutta 10,21 metriä. Patsas on kuvattu Saksan vuoden 2010 kahden euron erikoisrahaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bremenin raatihuone ja Rolandin patsas UNESCOn sivuilla  

Bremen
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Saksan taide
Veistokset
Keskiajan taideteokset
Tuttipullo

Tuttipullo on pullo, joka on tarkoitettu pienille lapsille ruokkimisvälineeksi, jos vauvan ravinnontarve ei tule täytettyä imettämällä ja kiinteällä ruoalla.

Rakenne ja käyttö
Tuttipullosta juotetaan useimmiten pumpattua äidinmaitoa, äidinmaidonkorviketta, vieroitusvalmistetta tai imeväisen erityisvalmistetta. Siitä voidaan antaa myös muita nesteitä. Tuttipullot valmistetaan tavallisesti muovista tai lasista, ja niissä oleva pullotutti on tehty silikonista tai luonnonkumista. WHO:n vuoden 1981 yleiskokouksessa hyväksyttiin Äidinmaidonkorvikkeiden kansainvälinen markkinointikoodi, joka kieltää tuttipullojen markkinoinnin.

Maitosarvi
Tuttipullon edeltäjä oli maitosarvi, jota nimitettiin myös tutiksi. Se oli ontto sarvi, joka laitettiin puisessa telineessä eli sarvenrengissä olevaan reikään kapeampi pää alaspäin. Sarvenrenki oli kiinni kehdon laidan ja patjan välissä. Sarven alapäässä oli kankainen tai nahkainen tai lehmännännistä tehty kärkikappale imemistä varten. Sarvi täytettiin maidolla, vellillä tai vedestä ja imelletyistä ruisjauhoista tehdyllä ns. syömäjuurella. Ahvenanmaalla maitosarven velli valmistettiin seoksesta, jossa oli vettä, maitoa, sokeria ja leipää sekä jopa olutta tai viiniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maitosarven historiaa
Tuttipullon historiasta kertova sivu 

Pullot
Lastenhoito
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut

Salibandyn miesten maailman­mestaruus­kilpailut ovat kansainvälisen salibandyliiton IFF:n järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta kahden vuoden välein.

Ensimmäiset kisat järjestettiin vuonna 1996. Ylivoimaisesti parhaiten maailman­mestaruus­kilpailuissa on menestynyt Ruotsi, joka on miehissä voittanut mestaruuden yhdeksän kertaa. Kolmestatoista finaalista yhdessätoista vastakkain ovat olleet Suomi ja Ruotsi. Miehet ovat pelanneet myös Euroopan-mestaruudesta vuosina 1994 ja 1995.

Vuoden 2020 kisat Suomessa siirrettiin vuoden 2021 joulukuuhun koronaviruspandemian vuoksi.

Maailmanmestaruuskilpailut ja mitalistit 
Lähde

Mitalitaulukko

Katso myös
 Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut
 Naisten MM-kisat
 U19 poikien MM-kisat
 U19 tyttöjen MM-kisat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kansainvälinen salibandyliitto IFF – World Championships 
 Planet Floorball – IFF Championships for Nations 
 YLE Elävä arkisto – Salibandyn MM-historiaa 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit