joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oulun Luistinseura (salibandy)

Oulun Luistinseuran (lyh. OLS) salibandyjaosto perustettiin keväällä 1998, kun Pöllöt sulautui Oulun Luistinseuran jaostoksi. Kaudella 2021–2022 seuran miesten edustusjoukkue pelaa pääsarjatasolla Salibandyliigassa. OLS pelaa kotiottelunsa 2014 valmistuneessa Kastellin monitoimitalossa, jossa on 800 katsomopaikkaa. Naisten joukkue luopui liigapaikasta kauden 2013–2014 jälkeen ja tällä hetkellä seura keskittyy kasvattamaan  tyttöpelaajia juniorijoukkueissa ja harrastetoiminnassa nuorimmista tyttöjunioreista aina B-junioreihin asti.

Historia 
Oulun Luistinseuran salibandyjaosto syntyi, kun pohjoissuomalainen lajin pioneeriseura Pöllöt sulautui osaksi yhdistyksen organisaatiota. Viimeisellä kaudellaan Pöllöjen miesten edustusjoukkue oli pudonnut II-divisioonaan, josta OLS nousi heti yhdistymisen jälkeen valmentaja Kari Moilasen johdolla takaisin I-divisioonaan. Nousujohteinen kehitys jatkui, ja heti keväällä kauden 1999–2000 päätteeksi OLS nousi liigaan. Siellä joukkue pelasi aina kevääseen 2008, jolloin se hävisi liigakarsinnoissa FBT Porille ja tippui I-divisioonaan. OLS:n naiset saavutti SM-pronssia keväällä 2013. Mitali oli seurahistorian ensimmäinen aikuisten tasolla.

Miehet

Miesten edustusjoukkue kaudella 2019–2020

Ennätykset 
 Suurin voitto: OLS – Rangers 14–4, 28.9.2002
 Suurin tappio Gunners – OLS 21–6, 22.10.2006
 Salibandyliigan runkosarjan yleisöennätys: OLS – HIFK 10–9, 8.10.2005, 2 125 katsojaa

Henkilökohtaiset ennätykset Salibandyliigan runkosarjassa 
 Piste-ennätys: Mikko Helanen 30+40=70 pistettä, 2003−2004
 Maaliennätys:Petri Turunen 37 maalia, 2003−2004

Katso myös 
 Oulun Luistinseura

Aiheesta muualla 
 Seuran salibandyjaoston sivut 
 OLS:n tilastoja (UrheiluSuomi.com)
 nhlfinns.net, OLS:n pelaajatilastot miesten salibandyliigassa vuodesta 1990

Salibandyliigan seurat
Oulun Luistinseura
Vuonna 1998 perustetut urheiluseurat
Luumarja

Luumarja on mehevien hedelmien tyyppi, jossa maltokerroksen keskellä on yleensä vain yksi, hedelmän kovan sisäosan eli endokarpin (arkikielessä ”kiven”) ympäröimä siemen.

Luumarjoja ovat muun muassa ruusukasveihin kuuluvan tuomien (Prunus) sukuun kuuluvien puiden hedelmät, kuten kirsikka, luumu, persikka, manteli ja aprikoosi sekä myös samaan sukuun kuuluvan tuomen ”marjat”. Samaan heimoon kuuluvilla vatukoilla (Rubus), kuten vadelmalla, mesimarjalla ja lakalla on monen pienen yhteenkasvaneen luumarjan muodostama hedelmystö, kerrattu luumarja eli kerrannaisluumarja. Luumarjoja on moniin muihinkin heimoihin kuuluvilla kasveilla, esimerkiksi oliivi, avokado, taateli, mango ja saksanpähkinä. Myös kookospähkinä on rakenteeltaan luumarja, sillä sen ohuen kuitukerroksen sisällä on suurikokoinen endokarppi, jonka sisällä olevassa siemenessä on syötävä siemenvalkuainen.

Lähteet 

Hedelmät
Hedelmätyypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Puskutraktori

Puskutraktori on maansiirtokoneena käytetty telaketjutraktori, jossa on pystysuora levymäinen puskuterä.

Ensimmäinen nykyaikainen puskutraktori rakennettiin Yhdysvalloissa vuonna 1923. Tavallisia ja panssaroituja puskutraktoreita on ollut myös sotilaskäytössä. Arkikielessä puskutraktoria tai telaketjutraktoria kutsutaan myös katerpillareiksi (erään niitä valmistavan yrityksen nimestä Caterpillar).

Kirjallisuutta 
 Käyhkö, Arttu: Caterpillar - höyrykoneesta hybridiin. Kustantaja Laaksonen, 2014. ISBN 978-952-5805-63-5
 Käyhkö, Arttu: Amerikkalainen legenda Caterpillar. Omakustanne. 2014.
 Käyhkö, Arttu: Volvo maanrakennuskoneet. Kustantaja Laaksonen. 2014. ISBN 978-952-5805-66-6
 Käyhkö, Arttu: Maanrakennuskoneita Suomessa. Alfamer. Tarusto Oy, 2015. ISBN 978-952-472-234-6
 Käyhkö, Arttu: Suomen Rakennuskone Oy:n tarina. Kustantaja Laaksonen. 2016. ISBN 978-952-5805-80-2

Lähteet

Maansiirtokoneet
Praxis-ryhmä

Praxis-ryhmä oli marxilainen humanistinen filosofinen liike, joka sai alkunsa Zagrebissa ja Belgradissa Jugoslaviassa 1960-luvulla.

Koulukunnan perustajiin kuuluivat mm. zagrebilaiset Gajo Petrović ja Milan Kangrga sekä belgradilainen Mihailo Marković. He julkaisivat vuodesta 1964 vuoteen 1974 marxilaista Praxis-aikakauslehteä, joka oli aikansa johtavia marxilaisen teorian julkaisuja kansainvälisesti. Samaan aikaan ryhmä piti myös suosittua Korčulan kesäkoulua Korčulan saarella Kroatiassa.

Praxis-koulukunta katsoi, etteivät leninismi ja stalinismi olleet uskollisia alkuperäiselle marxilaisuudelle. Ad hoc -luonteensa vuoksi ne olivat enemmän apologeettisiä. Ne oli muokattu puolue-eliitin näkemysten mukaan, eivätkä hyväksyneet ideologista kritiikkiä. Koulukunta syntyi myös vastauksena titolaisuuden versiolle marxismi-leninismistä.

Koulu itse painotti nuoren Karl Marxin kirjoituksia, sekä mielipiteen ilmaisun vapautta yhtä lailla idässä kuin lännessä, perustuen Marxin vaatimukseen säälimättömästä yhteiskuntakritiikistä. Erich Frommin mukaan ryhmä halusi palata oikeaan Marxiin, jonka yhtä lailla sekä sosiaalidemokraatit että stalinistit olivat vääristäneet.

Praxis-ryhmällä oli suurempi vaikutus marxismiin ja akateemiseen ajatteluun enemmän lännessä kuin idässä. Länsimaissa ryhmän ajatukset vetosivat siksi, että ne painottivat dialektista, humanistista marxilaisuutta.

Aiheesta muualla 

 The Praxis Group Marxist Internet Archive 
 Praxis International Archive 

Marxilaisuuden suuntaukset
Marxilainen filosofia
Praktiikka

Praktiikka tai praxis voi tarkoittaa seuraavia:

 Praktiikka eli praxis; käytäntö, harjaannus, kokemus; käytännön ammattitoiminta.
 Praxis-ryhmä, humanistinen marxilainen koulukunta.

Lähteet
R. W. Ekmanin muotokuvahermi

R.W. Ekmanin muotokuvahermi on Wäinö Aaltosen valmistama, Robert Wilhelm Ekmania esittävä veistos. Veistos valmistui vuosina 1924–1926, ja se paljastettiin 4. tammikuuta 1927. Se sijaitsee Turun keskustassa, Turun taidemuseon edustalla.

Teos on korkeudeltaan 4,1 metriä. Sen materiaali on punagraniitti, ja se on hakattu yhdestä monoliitista ja on hermi.

Teos kuuluu Turun kaupungin kokoelmiin, ja se hankittiin G. A. Petreliuksen lahjoitusvaroin.

Hermi muodostaa antiteettisen ryhmän sitä kasvokkain olevan V. Westerholmin muotokuvahermin kanssa.

Lähteet
 Wäinö Aaltosen museo

 Turun patsaat ja veistokset
Wäinö Aaltosen veistokset
Muotokuvaveistokset
1-butyyni

1-butyyni on butyynin isomeeri. Sen molekyylikaava on sama kuin butyyneillä eli C4H6. Rakennekaavassa C2H5C≡CH alkyyneille ominainen kolmoissidos on kahden ensimmäisen hiiliatomin välissä.

1-butyynin moolimassa on 54,09 g/mol, sulamispiste −106 °C, kiehumispiste 8,1 °C, suhteellinen tiheys 0,678 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 107-00-6. 

1-butyyniä voidaan valmistaa dehydrohalogenoimalla dihalogeenibutaaneja tai alkalimetalliasetylidien alkyloinnilla. Sillä ei ole suurta kaupallista merkitystä, mutta sitä voidaan käyttää erikoissovellutuksissa polttoaineena.

Katso myös 
 2-butyyni

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem

Alkyynit
Egon Meuronen

Egon Engelbrekt Meuronen (19. joulukuuta 1922 Viipuri – 2005 Hämeenlinna) oli suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen ensimmäinen julkaistu sarjakuvansa oli Ilmailu-lehteen tehty Asarias Ahtopaine (1943 - 1944). Meurosen tunnetuin sarjakuva on luultavasti Helsingin Sanomissa päivittäin ilmestynyt jatkotarina Syöksypommittajat, jota hän piirsi samaan aikaan vuosina 1943 ja 1944. Syöksypommittajat päättyi sodan loputtua. Muita hänen sarjakuviaan olivat muun muassa Välskärin kertomuksia, Into Ilves - Pohjan poika, Saku ja Esa Ahto.

Meuronen lopetti sarjakuvien tekemisen vuonna 1965 ja ryhtyi akvarellistiksi. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1967 ja hänet ja Olavi Vikainen palkittiin Puupäähatulla vuonna 1996.

Egon Meuronen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1936–1945.

Aiheesta muualla 
 Suomen sarjakuvaseura
 Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli
 Egon Meuronen Taide Salmelan kokoelmissa
 Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Egon Meuronen
 Kuvataidetta Kanta-Hämeestä, toim.Maija Helasvuo, 1996, ISBN 951-53-0985-9
 Suomen taide 1961; Suomen Taiteilijaseura, toim. Taisto Ahtola ym.

Lähteet 

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Jonathan ja Martha Kent

Martha Clark Kent ja Jonathan Kent, tunnetaan myös nimillä Ma and Pa Kent, ovat kuvitteellisen hahmoja, jotka on julkaissut DC Comics. Kentit ovat Teräsmiehen adoptiovanhemmat. He asuvat pienessä kaupungissa Smallvillessa, Yhdysvalloissa. Pari on yleensä kuvattu keski-ikäisinä tai vanhempina.

Teräsmies on saanut nimensä Martha Kentin tyttönimestä, joka on Clark. Martha on tehnyt Teräsmiehen puvun.

DC-universumin sivuhenkilöt
Kuvitteelliset pormestarit
Teräsmies
Smallville
Ruotsin Grand Prix 1976

Ruotsin Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. kesäkuuta 1976 Scandinavian Racewayn radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter. Kilpailu oli ensimmäinen (ja ainoa), jossa on voittanut kuusipyöräinen auto.

Tulokset

Lähteet 
Ruotsin GP 1976 – F1-ruutu

Ruotsin Grand Prix
Formula 1 -kausi 1976
Britannian Grand Prix 1976

Britannian Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. heinäkuuta 1976 Brands Hatchin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.

Tulokset

Lähteet
Britannian GP 1976 – F1-ruutu

Britannian Grand Prix
Formula 1 -kausi 1976
Kentin kreivikunta
Saksan Grand Prix 1976

Saksan Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. elokuuta 1976 Nürburgringin radalla. Kilpailun voitti James Hunt.

MM-sarjaa johtanut Niki Lauda ajoi toisella kierroksella ulos, ja loukkaantui vakavasti. Lauda oli kuolla saamiinsa vammoihin mutta palasi formularadoille vain 42 vuorokauden jälkeen Italian GP:ssä.

Vuoden 1976 kilpailu oli viimeinen Nürburgringin vanhalla liian vaaralliseksi koetulla Nordschleife-radalla ajettu F1-osakilpailu. Uudistetulla GP-radalla ajettiin ensimmäistä kertaa kaudella 1984.

Tulokset

Lähteet
 Saksan GP 1976 – F1-ruutu

Saksan Grand Prix
Formula 1 -kausi 1976
Hubert Opperman

Sir Hubert Ferdinand Opperman OBE (29. toukokuuta 1904 Rochester, Victoria – 18. huhtikuuta 1996 Melbourne) oli australialainen maantiepyöräilijä, diplomaatti ja Liberaalisen puolueen poliitikko. Hän voitti muun muassa vuoden 1928 Bol d'Or -ajon ja vuoden 1931 Pariisi-Brest-Pariisin.

Opperman istui Australian parlamentissa vuosina 1949–1967. Hän toimi vuosina 1960–1963 liikennöinti- ja vuosina 1963–1966 maahanmuuttoministerinä. Politiikasta vetäydyttyään hän toimi vielä viiden vuoden ajan Australian suurlähettiläänä Maltaan. 

Opperman kuoli 91 vuoden ikäisenä huhtikuussa 1996.

Lähteet 

Australialaiset maantiepyöräilijät
Australialaiset poliitikot
Australian ministerit
Suurlähettiläät
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Watershed

Watershed on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 30. toukokuuta 2008. Albumi julkaistiin edellisen studioalbumi Ghost Reveriesin tapaan Roadrunner Recordsin levymerkillä.

Albumin päälauluntekijänä ja -sanoittajana toimii yhtyeen laulaja-kitaristi Mikael Åkerfeldt. Albumi on historian ensimmäinen Opeth-julkaisu, jossa vuonna 2007 yhtyeestä eronnut kitaristi Peter Lindgren ei ole mukana. Lindgrenin korvanneelle kitaristi Fredrik Åkessonille julkaisu on ensimmäinen Opethissa. Åkesson mainitaan myös albumin "Porcelain Heart" -kappaleen toisena säveltäjänä. Albumin kansitaiteen teki jälleen Travis Smith yhdessä Åkerfeldtin kanssa.

Albumin seitsemän kappaleen lisäksi yhtye nauhoitti Åkerfeldtin sekä yhtyeen kosketinsoittaja Per Wibergin kirjoittaman "Derelict Herds" -kappaleen. Tämän lisäksi yhtye nauhoitti cover-kappaleet "Bridge of Sighs" (Robin Trower), "Den ständiga resan" (Marie Fredriksson) ja "Would?" (Alice in Chains). Albumista on saatavilla myös 5.1-surroundmiksaus DVD-levyllä.

Albumin tuottajana ja miksaajana toimi yhdessä Åkerfeldtin kanssa Jens Bogren, joka miksasi myös Ghost Reveriesin.

Albumi ylsi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan ykköseksi. Edeltäjänsä Ghost Reveriesin tavoin albumi on saanut paljon ylistäviä arvosteluja osakseen.

Albumilta julkaistiin kolme singleä, Porcelain Heart, Mellotron Heart sekä Burden, joka julkaistiin ainoastaan digitaalisena latauksena.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mikael Åkerfeldt, ellei toisin mainita.

Special Edition 
 
 
 

Kolme ensimmäistä kappaletta on julkaistu albumin rajoitetun painoksen kylkiäisenä tulevalla DVD:llä. Alice in Chains -cover julkaistiin Burden-singlen B-puolena.

Special edition bonus DVD

Kokoonpano 
 Mikael Åkerfeldt – laulu, kitarat
 Martin Mendez – basso
 Per Wiberg – koskettimet
 Martin Axenrot – rummut
 Fredrik Åkesson – kitarat

Vierailevat muusikot 
 Nathalie Lorichs – laulu kappaleessa "Coil"
 Lisa Almberg – Englannintorvi, oboe
 Christoffer Wadensten – huilu
 Karin Svensson – viulu
 Andreas Tengberg – sello

Arvostelut 
 Metacritic: 82/100
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Pitchfork Media: 7.5/10
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Opethin albumit
Vuoden 2008 albumit
Avara

Avara on vuokra-asuntojen omistuksia johtava ja hallinnoiva palveluyritys. Avara Oy muodostui jakautumisessa 31. lokakuuta 2012. Marraskuussa 2012 Avara Oy jakautui jälleen, tällä kertaa kolmeksi yhtiöksi, jotka olivat Avara Oy, Amplus Holding Oy ja Probus Holding Oy. Avara vastaa noin 7 500 vuokra-asunnon hallinnoinnista ja toiminnan organisoinnista eri puolilla Suomea. Asuntojen vuokrauksen hoitaa Ovenia Isännöinti Oy.

Historia
Avaran ja sen edeltäjän YH-Suomen historia liittyy vuonna 1939 perustetun Rakennusosuuskunta Hakan historiaan. Pitkään talkoovoimin ylläpidetystä organisaatiosta syntyi Rakennuttava Haka ja siitä viimein vuonna 1983 kuntien omistama YH-Rakennuttaja alueellisine yhtiöineen. 1990-luvulla organisaatio laajeni yleishyödyllisen arava-rakennuttamisen lisäksi kiinteistösijoittamiseen: vuokra- sekä asumisoikeusasuntojen omistukseen ja isännöintiin. Omistajakentän kuntapainotteisuus pieneni oleellisesti 2000-luvulla, ja samalla paikallisista yhtiöistä muodostettiin YH-konserni, joka myöhemmin sai nimen YH-Suomi Oy. Maaliskuussa 2008 konsernin emoyhtiö muutti nimensä Avara Suomi Oy:ksi. Yhtiö jakautui 31.5.2010 kiinteistöliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Asunnot Oy:ksi (nykyisin Avara Oy) ja isännöintiliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Isännöinti Oy:ksi. Hallinnointiyhtiö Avara Oy muodostui kiinteistösijoitusyhtiö Avaran jakautumisessa 31. lokakuuta 2012.

Lähteet
 Avara-konsernin internetsivusto

Viitteet

Suomalaiset yritykset
Asuntopolitiikka
Suomalaiset rakennuttajat
Suomalaiset kiinteistöomistajat
Andrzej Stołyhwo

Andrzej Stołyhwo (s. 1939) on puolalainen professori, joka on erikoistunut luonnollisten ja teollisesti tuotettujen rasvojen ja öljyjen analysointiin.

Koulutus 
Stołyhwo suoritti kemian maisteritutkinnon 1961, PhD-tutkinnon 1968 ja DSc-tutkinnon 1988, kaikki Gdańskin teknillisessä korkeakoulussa.

Tutkimus ja ura 
Stołyhwo on toiminut post. doc. tutkijana Minnesotan yliopiston Hormel-instituutissa 1971–1972, sekä opettajana École polytechniquessa, Palaiseaussa, Ranskassa 1981–1985 ja Universite Pierre et Marie Curie PARIS VI:ssa 1982–1985. Kotimaassaan hän on toiminut kotiyliopistonsa lisäksi muun muassa professorina Varsovan maatalousyliopistossa (). Hänen tutkimuksensa on keskittynyt kromatografian mittaustekniikan kehittämiseen erityisesti kaasukromatografiaan (GLC), korkean erotuskyvyn nestekromatografiaan (HPLC), ylikriittiseen kromatografiaan (SFC) sekä kapillaariseen elektroforeesiin. Hän on julkaissut alallaan 55 tieteellistä artikkelia, yhden patentin sekä ollut mukana keksimässä lasersädepohjaista mittausmenetelmää korkean erotuskyvyn nestekromatografiaan.

Vuonna 2002 Stołyhwo tutki saksalaisen professorin ja SS-patologin Rudolf Spannerin toisen maailmansodan aikana Danzigin anatomisessa instituutissa tuottamaa saippuaa, joka väitettiin sisältävän ihmisrasvoja muun muassa Stutthofin keskitysleirivankien ja lähiseudun mielisairaaloiden asukkien ruumiista. Hän totesi saippuanäytteiden sisältävän kaoliinia, mikä viittasi ihmisrasvoista peräisin olevan saippuan tulleen käytetyksi hyödyntämistarkoituksessa. Tämä oli hänen mukaansa vastoin yleisiä lääketieteen eettisiä periaatteita.

Katso myös
Tehtiinkö Stutthofin juutalaisista saippuaa?

Lähteet 

Puolalaiset kemistit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
HaU Hockey Huskit

HaU Hockey Huskit on Haapaveden Urheilijoiden jääkiekkojoukkue, joka pelaa III-divisioonassa.

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Haapavetiset urheiluseurat
Suomalaiset jääkiekkoseurat
Ekoisti

Ekoisti oli suomalainen Yleisradion tuottama vuosina 1993–2001 Yle TV2 -kanavalla esitetty televisio-ohjelma. Ohjelmassa käsiteltiin monenlaisia ajankohtaisia ympäristöön, kuluttamiseen ja ravintoon liittyviä asioita vakavin, kuitenkin hieman humoristisin ottein. Ohjelma loppui vuonna 2001, jolloin sen tilalle tuli vuoteen 2006 saakka lähetetty Pallo hallussa -ohjelma.

Ohjelmassa esiintyi muun muassa toimittaja Timo Vottosen esittämä supersankari Ekomies. Simo Frangénin esittämässä "Maisteri Frangénin niksinarikassa" esiteltiin erilaisia katsojien lähettämiä niksejä huumorimielessä. Dragartisti Sirkka Tälli esitti Ekoistissa kuluttajille ympäristöneuvoja antavaa ”tutkivaa journalistia".

Vuonna 1995 Ekoisti sai tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnon, ja 1998 kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämän Kuluttajatiedon julkistamispalkinnon, jonka perusteina oli, että ohjelma tutkii tuotteita ja palveluita sekä kertoo kuluttajan ja luonnon kannalta parhaista vaihtoehdoista.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto:
 Mihin loppusijoittaa ydinjäte?
 Kasvissyönti jakaa mielipiteet
 Leila ja Annukka vappulounaalla (Ekoisti)

Makasiiniohjelmat
Suomalaiset uutisohjelmat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
André Hansell

André Hansell (s. 21. kesäkuuta 1984 Maarianhamina) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Viimeksi hän on edustanut ahvenanmaalaista IFK Mariehamnia Veikkausliigassa kaudella 2008. Hansell on pelannut 92 Veikkausliiga-ottelua, joista kolme Jaron paidassa ja loput IFK:ssa. Vuonna 2007 Hansell oli Djurgårdens IF:n testissä, mutta jäi ilman sopimusta.

Hansell on pelannut 7 poikamaaottelua.

Lähteet 
 Veikkausliigan Hall of Fame

Aiheesta muualla 
 Hansell IFK Mariehamnin sivuilla
 Hansell Veikkausliigan sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Ahvenanmaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsinge gymnasium

Helsinge gymnasium (myös Helsinge tai HeGy) on ruotsinkielinen lukio Vantaan Tikkurilan suuralueen Helsingin pitäjän kirkonkylässä. Vuonna 2018 lukiossa opiskeli 138 oppilasta.

Lukion taustalla on vuonna 1963 käynnistetty ruotsinkielinen Helsinge svenska samskola -keskikoulu, joka alkuvuosina tilapäistiloissa toimittuaan sai vuonna 1967 oman koulurakennuksen. Samana vuonna 1968, jolloin ensimmäiset silloisen yläkoulun oppilaat valmistuivat, koulu sai oikeuden lukio-opetuksen järjestämiseen. Ensimmäiset lukiolaiset valmistuivat ylioppilaiksi vuonna 1971. Koulurakennusta laajennettiin 1975 lisärakennuksella. Vuonna 1977 perusopetus siirrettiin Vantaalla peruskouluihin, ja Helsinge svenska samskola jaettiin hallinnollisesti kahtia yläasteeksi Helsinge skola ja lukioksi (Helsinge gymnasium). Vuonna 1993 koulujen käyttöön rakennettiin pihapaviljonki. 

Helsingessä voi opiskella ruotsia äidinkielenä, suomea äidinkieltä vastaavana kielenä, espanjaa, kiinaa, ranskaa ja saksaa. Koulu sijaitsee yläasteen (Helsinge skola) kanssa samalla pihalla.

Esimerkiksi keväällä 2013 koulusta kirjoitti 37 ja keväällä 2015 yhteensä 43 ylioppilaskokelasta. Helsinge gymnasiumin sijoitus kahdeksanneksi pienten, alle 50 ylioppilaskokelaan lukioissa Suomessa STT:n kevään 2020 lukiovertailussa kuvastaa opetuksen hyvää tasoa. Tässä lukiovertailussa mitataan osaamisen kehittymistä tarkastelemalla oppilaiden ylioppilaskirjoitusten arvosanoja verrattuna lukion sisäänpääsykeskiarvoihin kolme vuotta aiemmin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lukiokoulutus ja ammatillinen koulutus Vantaalla (2016, pdf)  (vantaa.fi)

Vantaan lukiot
Suomen ruotsinkieliset lukiot
Helsingin pitäjän kirkonkylä
Alppihiihdon maailmancup 1995–1996

Alppihiihdon maailmancup 1995-1996 oli historian 30. Alppihiihdon maailmancup -kausi. Miesten kokonaiskilpailun voitti norjalainen Lasse Kjus ja naisten saksalainen Katja Seizinger.

Miehet

Kokonaiskilpailu

Pujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Suurpujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Super-G

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Syöksylasku

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Alppiyhdistetty

Kipailut ja voittajat

Loppupisteet

Naiset

Kokonaiskilpailu

Pujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Suurpujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Super-G

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Syöksylasku

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Alppiyhdistetty

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Lähteet
 FIS: Miesten tulokset
 FIS: Naisten tulokset

1995-1996
Vuoden 1995 urheilu
Vuoden 1996 urheilu
Anja Kola

Anja Kola (käyttänyt myös sukunimeä Jurkka, 15. helmikuuta 1929 – 6. huhtikuuta 2004 Kokkola) oli suomalainen näyttelijä ja vuoden 1946 Miss Suomi. Kansainvälisiin missikisoihin hän ei päässyt mukaan, sillä niitä ei ollut hänen valintansa aikaan vielä alettu järjestää uudelleen sodan jälkeen. Valintansa aikaan Kola oli lappeenrantalainen. Näyttelijänä Kola esiintyi elokuvissa Pikajuna pohjoiseen (1947), Hallin Janne (1950) ja Voi veljet, mikä päivä! (1961).

Kola oli vuosina 1952–1963 naimisissa teatterinjohtajan ja näyttelijän Sakari Jurkan kanssa.

Aiheesta muualla
 

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Anna-Liisa Leppänen

Anna-Liisa Leppänen valittiin Miss Suomeksi vuonna 1947. Hän myös sijoittui toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa 1948.

Leppänen oli Miss Suomeksi tullessaan 17-vuotias ja opiskeli Oopperan balettikoulussa. Ennen Miss Suomi -kilpailua hänet oli valittu Miss Pihlajasaareksi.

Miss Eurooppa -kilpailu, johon Leppänen osallistui, oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen. Leppäsen oli tarkoitus esiintyä perinteisen suomalaisen musiikin soidessa, mutta orkesterille oli toimitettu väärät nuotit, ja niinpä häntä säesti ryyppylaulu ”Jos kaikki Suomen järvet viinaksi muuttuis”.

Leppänen sai myöhemmin ainakin kaksi tytärtä. Hän vetäytyi julkisuudesta noin 50-vuotiaana.

Lähteet 

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Eva Robin’s

Eva Robin's, alun perin Roberto Maurizio Coatti (s. 10. joulukuuta 1958 Bologna) on miehenä syntynyt transsukupuolinen näyttelijä. Eräs tunnettu elokuva, jossa hänet on nähty, on Dario Argenton Pelkoa ei voi paeta (Tenebre, 1982).

Aiheesta muualla 
 

Robin's, Eva
Robin's, Eva
Robin's, Eva
Digital Versatile Doom


Digital Versatile Doom on HIMin ensimmäinen livealbumi ja live-DVD, joka on nauhoitettu Los Angelesin Orpheum-teatterissa 14. ja 15. marraskuuta 2007. DVD sisältää live-esiintymisen sekä behind the scenes -dokumentin. DVD sisältää myös Suurin HIM-fani -kilpailun voittajien tapaamisen yhtyeen jäsenten kanssa Seattlessa.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 10.

Kappaleet 
Passion's Killing Floor
Wings of a Butterfly
Buried Alive By Love
Wicked Game
The Kiss of Dawn
Vampire Heart
Poison Girl
Dead Lovers' Lane
Join Me in Death
It's All Tears (Drown in This Love)
Sleepwalking Past Hope
Killing Loneliness
Soul On Fire
Your Sweet Six Six Six
Bleed Well
Right Here in My Arms
The Funeral of Hearts

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 
 Digital Versatile Doom heartagram.com  -sivustolla

Viitteet 

Vuoden 2008 konserttitallenteet
HIMin albumit
Nitta Yoshisada

Nitta Yoshisada (, 1301 Kōzuken provinssi – 17. elokuuta 1338 Echizenin provinssi) oli japanilainen soturi ja Nitta-klaanin pää. Hän tuki keisari Go-Daigon valtaannousua ja hänellä oli keskeinen rooli Kamakura-shōgunaatin kaatamisessa. Ashikaga-klaanin Ashikaga Takauji kuitenkin voitti hänet Kamakurassa, minkä jälkeen hän pakeni Go-Daigon kanssa Yoshinovuorelle ja perusti uuden eteläisen hovin vastustamaan Takaujin Kiotoon asettamaa keisaria. Tämä ajanjakso tunnetaan Nanboku-chō-kautena.

Elämä 
Ashikaga Takaujin pitkäaikaisena vihollisena Nitta Yoshisadaa on usein syytetty Japanin hovin jakautuneisuudesta eteläiseen ja pohjoiseen haaraan, sillä hän taisteli Ashikaga-klaania vastaan eteläisen hovin perustaneen keisari Go-Daigon puolesta. Klaanien välinen kilpailu johtui pääosin siitä, että Ashikagat olivat Nitta-klaanin yläpuolella, vaikka he olivat saaneet alkunsa nuoremmasta esi-isästä. Koska Nittojen esi-isät eivät taistelleet Minamoto-klaanin serkkujensa rinnalla Genpei-sodassa, heille ei annettu arvoa tai valtaa Kamakurassa.

Vuonna 1331, kun Kamakura-shōgunaatti oli määrännyt Nittan liittymään armeijaan Chihayan linnoituksella, hän sai viestit prinssi Morinagalta ja keisari Go-Daigolta kehottaen häntä hyökkäämään Hōjō-klaania vastaan. Hän jätti asemansa ja palasi kotialueelleen Kōzuken provinssiin, jossa hän kokosi avukseen muita Minamoto-klaanin jälkeläisiä ja vasalleja. Hän aloitti marssin Kamakuraan, saavuttaen sen ulkopuolella joitakin voittoja ja jahdaten Hōjō-klaanin puolustajia kaupunkia kohti. 

Kamakuraa ympäröivät kalliot kolmelta puolelta, joten hyökkääminen kaupunkiin oli vaikeaa. Nitta käytti hyväkseen laskuvettä ja siirsi joukkonsa kaupunkia kohti etelästä rantojen kautta. Taiheikin mukaan Nitta heitti miekkansa aaltoihin ja rukoili Amaterasua, joka jakoi vedet hänen puolestaan. Kaupunki vallattiin ja Hōjō-klaanilta riistettiin sen vaikutusvalta.

Kamakuran ja Hōjō-klaanin kukistumisen jälkeen Nitta nimitettiin Echigon provinssin kuvernööriksi ja Hariman sekä Kōzuken provinssien varakuvernööriksi, kun Go-Daigo jakoi uudelleen Hōjō-klaanin maita. Lisäksi hän kosi Go-Daigon sihteeriä Kōtō-Naishia, jonka kanssa hän meni naimisiin keisarin välityksen avulla.

Seuraavina vuosina Nittan kilpailu Ashikaga Takaujia (ja hänen veljeänsä Ashikaga Tadayoshia) vastaan kärjistyi, kun Ashikagat suunnittelivat kapinaa ja vaativat Nitta Yoshisadan tuhoamista. He kävivät lukuisia taisteluita, joista useat tapahtuivat Kiotossa ja sen ympäristössä samoilla paikoilla kuin Genpei-sodan kuuluisat taistelut. Nitta kukistettiin, mutta hän pysyi piikkinä Takaujin rinnassa kuolemaansa saakka vuonna 1338. 

Nittan kuolema oli yhtä huomattava kuin hänen elämänsä. Turnbull (2003) kirjoittaa, että Nitta oli taistelemassa Kuromarun piirityksessä Hosokawa Akiujia, Takaujin liittolaista vastaan, kun nuolet kaatoivat hänen hevosensa. Nitta jäi loukkuun kuolleen hevosen alle ja oli siten helppo kohde jousiampujille. Viimeisenä tekonaan Nitta veti esiin lyhyen miekkansa ja leikkasi irti oman päänsä. Joidenkin hänen kanssaan taistelleiden samuraiden on sanottu tehneen seppukun uskollisuudenosoituksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Samurait
Kimmo Perämäki

Kimmo Perämäki on Celestyn entinen laulusolisti. Hän on julkaissut yhdessä Celestyn kanssa albumin Reign of Elements. Tämän jälkeen Perämäki lähti yhtyeestä keskittyäkseen omaan Masquerage-yhtyeeseensä.
Perämäki on tunnettu korkeasta lauluäänestään, ja hänet luetaankin suomalaisten power metal -solistien kärkikastiin. Hän toimii Masqueragessa laulaja-kitaristina ja vastaa yhtyeen sävellystyöstä. Masquerage on julkaissut kaksi albumia, Work-Holic-Fool (2007) ja Moonlight Time (2008). Lisäksi Perämäellä on oma sooloprojekti nimeltä Backhill. Perämäki on myös vaikuttanut yhtyeessä Athmosfear. Nykyisin Perämäki vaikuttaa myös Alavutelaisen Spiritus Mortis-yhtyeen vokalistina. Yhtyettä pidetään yleisesti Suomen ensimmäisenä doom metal-yhtyeenä.

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Matti Kivekäs

Matti Kivekäs (1. tammikuuta 1888 – 4. huhtikuuta 1918 Tampere) oli Suomen Kuvalehden ensimmäinen päätoimittaja vuodesta 1916.

Kivekäs toimi Jean ja Aino Sibeliuksen tyttärien kotiopettajana. Juhani Ahon suosituksesta hänet valittiin Suomen Kuvalehden päätoimittajaksi. Sitä ennen ja sen ohella hän toimi unkarilaisen kirjallisuuden suomentajana.

Kivekkään vanhemmat olivat kirkkoarkkitehtina tunnettu Josef Stenbäck ja hänen vaimonsa Anna. Hänen puolisonsa oli Maj Kivekäs, (o.s. Snellman, myöhemmin Hela). Heidän tyttärensä Kaja (o.s. Kivekäs, myöhemmin Arjas) syntyi 1. elokuuta 1918.

Kivekäs kuoli Tampereella sisällissodan uhrina. Kivekäs toimi Tampereen taistelun aikana sanitäärinä Klassillisen lyseon rakennuksessa sijainneella Punaisen Ristin sidonta-asemalla. Hänet ammuttiin 4. huhtikuuta 1918 Tampereella Johanneksen kirkon pihalla. Kivekäs oli lähtenyt saattamaan sairaalan ylihoitajaa Mary Lavoniusta joka lähti pakolaisia täynnä olevaan Johanneksen kirkkoon avustamaan synnyttävää naista. Kirkon pihassa Kivekäs jäi odottamaan kirkkoon mennyttä ylihoitajaa mutta nostettuaan päätään varomattomasti muurin takaa hän sai luodin silmäkulmaansa.

Teoksia 
 Unkarin kielen oppikirja ; kirj. József Szinnyei ja Matti Kivekäs. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 132. Suomalainen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1912

Suomennoksia 
 Unkarilaisia satuja ; suomentanut Matti Kivekäs. Kansanvalistusseuran nuorisonkirjoja n:o 8. Kansanvalistusseura, Helsinki 1910
 Ferenc Herczeg : Gyurkovicsin pojat. Otava 1912 
 Ferenc Herczeg : Gyurka ja Sándor : uusia lisiä Gyurkovicsin poikien elämäntarinaan. Otava 1912
 Ferenc Molnár : Koulupoikia : kirja Pál-kadun pojista. Otava 1913, 5. korj. painos 1968, 9. painos 1991 (alkuteos A Pálutcai fiúk) 
 Géza Gárdonyi : Näkymätön ihminen : hunnilaisromaani Attilan ajoilta. Otava 1916, 2. painos 1933
 Géza Gárdonyi : Kaunis sepänemäntä y. m. kertomuksia. Otava 1917
 Ferenc Herczeg : Gyurkovicsin perhe. Otava 1955 (sisälsi romaanit Gyurkovicsin tytöt, Gyurkovicsin pojat sekä Gyurka ja Sándor)

Lähteet 
 Risto Lindstedt: Viimeinen kesä, Suomen Kuvalehti 3.5.2007 (Web Archive-linkki) luettu 7.2.2008

Suomalaiset päätoimittajat
Suomentajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Lamkooma

Lamkooma oli Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan julkaisema lehti. Lamkoomaa jaetaan pääosin opiskelijakunnan jäsenille, sekä vapaasti Lahden ammattikorkeakoulun eri laitoksilla. Aiemmin lehden painos oli n. 2 500 kappaletta ja parhaimmillaan sitä julkaistiin neljästi vuodessa, vuonna 2014 siirryttiin täysin sähköiseen jakeluun. Lahden ammattikorkeakoulu yhdistyi Saimaan ammattikorkeakoulun kanssa vuoden 2020 alussa.

Lamkooman edeltäjänä toimi Lamppu-lehti. Lampun päätoimittajina toimivat pääosin opiskelijat.

Suomalaiset opiskelijalehdet
Ezequiel Garay

Ezequiel Marcelo Garay (s. 10. lokakuuta 1986 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanja Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa ja on pelannut myös Argentiinan maajoukkueessa.

Ura 

Garay edusti kotimaassaan synnyinkaupunkinsa Rosarion Newell's Old Boysia. Seuran edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä joulukuussa 2004 mestaruuskamppailun kannalta tärkeässä Primera Divisiónin ottelussa Gimnasia y Esgrimaa vastaan. Seuraavassa ottelussa Newell's varmisti itselleen syyskauden (Apertura) mestaruuden. Enemmän vastuuta Garay sai syyskaudella 2005, jolloin hän pelasi 12 ottelussa ja onnistui myös maalinteossa Rosarion paikalliskamppailussa Rosario Centralia vastaan.

Tammikuussa 2006 Garay siirtyi Espanjaan santanderilaisen Racingin riveihin. Ensiesiintymisensä Espanjan Primera Divisiónissa hän teki helmikuussa 2006 ottelussa Alavésia vastaan. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan 2006–2007 Garay sai mainetta paitsi varmaotteisena keskuspuolustajana myös erikoistilanneosaajana. Hän teki kauden aikana yhdeksän maalia, joista useimmat rangaistuspotkusta. Kolme maaleista syntyi tulevaa mestaria ja Garayn nykyistä joukkuetta Real Madridia vastaan; marraskuussa 2006 hän onnistui Madridia vastaan vapaapotkusta, mikä oli myös hänen ensimmäinen maalinsa Espanjassa, ja huhtikuussa 2007 kahdesti rangaistuspotkusta joukkueensa 2–1-voitossa. Kaudella 2007–2008 Racing ylsi Copa del Reyn välieriin ja varmisti historiallisen UEFA Cup -paikan sijoituttuaan sarjassa kuudenneksi, mutta Garay pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 22 sarjaottelussa.

Real Madrid hankki Garayn riveihinsä 10 miljoonalla eurolla toukokuussa 2008. Garay teki seuran kanssa kuusivuotisen sopimuksen, mutta hänet lainattiin vielä kaudeksi 2008–2009 Racingiin.

Maajoukkue 

Garay on pelannut useita otteluita Argentiinan juniorimaajoukkueissa. Hän kuului vuonna 2003 Suomessa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuspronssia ja vuonna 2005 Alankomaissa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden voittaneiden joukkueiden kokoonpanoon.

Valmentaja Alfio Basile valitsi Garayn ensimmäistä kertaa Argentiinan maajoukkueen kokoonpanoon kesäkuun 2007 harjoitusotteluihin, mutta loukkaantuminen esti tuolloin osallistumisen sekä mahdollisen kutsun kesä–heinäkuun vaihteessa pelattuun Etelä-Amerikan-mestaruusturnaukseen Copa Américaan. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki lopulta harjoitusottelussa Norjaa vastaan 22. elokuuta 2007.

Garay kuului kesällä 2008 olympiakultaa voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen.

Garay on pelannut 32 maaottelua tekemättä maaliakaan vuosina 2007–2015.

Saavutukset 

Seurajoukkueet
 Argentiinan pääsarjamestaruus: syksy 2004

Maajoukkueet
 Alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuspronssi: 2003
 Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus: 2005
 Olympiakulta: 2008

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ezequiel Garay Real Madridin sivustolla 
 Ezequiel Garay Football Database -sivustolla 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Argentiinalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Richard McGonagle

Richard Francis McGonagle (s. 22. lokakuuta 1946 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Rituals.

Ura
McGonaglen ura näyttelijänä alkoi 1980-luvulla, jonka jälkeen hän on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, muun muassa seuraavissa: Hill Street Blues, Konnankoukkuja kahdelle, Viinitila Falcon Crest, Perhe on paras, Oikeus ja kohtuus, Aikahyppy, Star Trek – uusi sukupolvi, Kunnian miehet ja Spirit – villi ja vapaa. McGonagle on tehnyt myös äänirooleja 1990-luvulta lähtien animaatioihin ja videopeleihin kuten Rautamies, Joosef – unten kuningas, Megas XLR, Ben 10, Legion of Super Heroes, Metal Gear Solid 3: Snake Eater, Uncharted: Drake’s Fortune, Uncharted 2: Among Thieves, Uncharted 3: Drake’s Deception sekä Uncharted 4: A Thief’s End.

Aiheesta muualla 
 TV.com
 Voice Chasers

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Yle Areena

Yle Areena () on Yleisradion tarjoama suoratoistopalvelu jossa voi katsoa ja kuunnella Ylen ostamaa ja tuottamaa sisältöä on demandina sekä tv- ja radiolähetyksien välityksellä. Yle Areena avattiin kesäkuussa 2007, ja sillä oli ensimmäisen toimintavuotensa lopussa noin 200 000 viikoittaista selainkäyntiä. Vuonna 2019 Areenalla oli seitsemän miljoonaa kuukausittaista selainkäyntiä. Vuoden 2021 lopulla suomalaiset käyttivät Areenaa keskimäärin 70 minuuttia viikossa.

Taloustutkimuksen tekemissä tutkimuksissa Yle Areena on ollut vuosina 2019 ja 2020 Suomen arvostetuin verkkobrändi. Suomalaisista brändeistä Areena on ollut arvostetuin vuoden 2014 tutkimuksesta lähtien.

Sisältötarjonta 

Yle Areenassa on tarjolla elokuvia, podcasteja sekä radio- ja televisio-ohjelmia. Areenan kautta voi seurata myös TV- ja radiokanavien lähetyksiä reaaliajassa sekä selailla kanavien menneitä ja tulevia ohjelmatietoja. Televisiokanavien suora verkkojakelu alkoi Areenassa 22. huhtikuuta 2013.

Vuonna 2021 katsotuimpia ohjelmia Areenassa olivat komediasarja Modernit miehet, draamasarjat Sisäilmaa, Kotikatu, Uusi päivä ja Syke sekä erinäiset urheilulähetykset. Kuunnelluimpia ohjelmia vuonna 2021 olivat musiikkidraama Armi Aavikko – siinä välissä olin elossa, kuunnelmasarja Knalli ja sateenvarjo ja Tiedeykkönen.

Osa Areenan ohjelmistosta on tekijänoikeussyistä katsottavissa vain Suomessa. Näitä ohjelmia voi Suomessa vakituisesti asuva katsoa kuitenkin myös vieraillessaan muualla Euroopassa.

Maaliskuusta 2018 alkaen osaa palvelun, pääasiassa ulkomaisesta, sisällöstä ei ole voinut katsella VPN-yhteyden yli.

Sovellukset 

Yle Areenasta on tammikuussa 2022 olemassa noin 30 sovellustoteutusta eri alustoille. Yle Areena on käytettävissä verkkoselaimilla, Android- ja iOS-mobiilisovelluksilla, älytelevisiosovelluksilla, PlayStation 4 ja 5 -pelikonsoleilla sekä Elisa Viihde -digiboksilla.

Ennen vuotta 2017 Yle Areenan web-palvelussa käytettiin sisältöjen toistamiseen Adobe Flash -tekniikkaa. Yle aloitti Flashin korvaamisen HTML5-tekniikalla vuonna 2017, ja syyskuusta 2018 lähtien Areenaa on voinut käyttää täysin ilman Flashia.

Lasten Areena 

Lasten Areena on erillinen lapsille tarkoitettu sovellus, josta löytyy ainoastaan lastenohjelmia ja muuta lapsille sopivaa sisältöä, kuten satuja, kuunnelmia ja musiikkia. Lasten Areena on käytettävissä verkkoselaimella, Android- ja iOS-mobiililaitteilla, Android TV- ja Apple TV -laitteilla sekä LG:n ja Samsungin älytelevisioilla.

Katso myös 

 Yle Elävä arkisto
 Tehosto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena
 Yle Arenan
 Lasten Areena

Areena
Suoratoistopalvelut
Internettelevision suoratoistopalvelut
Android-sovellukset
iOS-sovellukset
Brussels Cycling Classic

Brussels Cycling Classic (vuoteen 2012 saakka Pariisi–Bryssel) on syyskuussa käytävä yhden päivän mittainen maantiepyöräilyn klassikkokilpailu, joka on yksi vanhimpia ammattipyöräilykilpailuja. 

Pariisi–Bryssel järjestettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1893, tuolloin kaksipäiväisenä amatöörikilpailuna. Vuodesta 1907 lähtien se on ollut ammattilaiskilpailu. Pariisi–Bryssel kuului vuosikymmeniä kevään klassikoihin, joka ajettiin huhtikuun loppupuolella Pariisi–Roubaix’n ja Gent–Wevelgemin välissä. Kilpailu menetti hohtoaan vuonna 1966 Amstel Gold Racen aloittamisen myötä, eikä sitä järjestetty lainkaan vuosina 1967–1972. Pariisi–Bryssel palasi kilpailukalenteriin vuonna 1973 syyskuun loppupuolella juuri ennen Pariisi–Toursia.  

Pariisi–Bryssel-ajon pituus oli ennen vuotta 1926 aina yli 400 kilometriä, mutta matka lyhentyi sittemmin runsaaseen 200 kilometriin ja lähtöpaikkana oli Soissons, 85 kilometriä Pariisista koilliseen. Reitti oli pääasiassa varsin tasainen, mutta matkan loppupuolella oli useita mukulakivipintaisia nousuja. Kilpailu päättyi pitkään RSC Anderlechtin jalkapallostadionin ulkopuolelle, mutta vuonna 2005 maalipaikka vaihtui Atomiumin läheisyyteen Brysselin keskustaan. Vuodesta 2013 lähtö- ja maalipaikka on ollut Brysselissä.

Pariisi–Brysselin on voittanut useimmin Robbie McEwen, kaikkiaan viisi kertaa. Kilpailun taso on kärsinyt Espanjan ympäriajon siirtymisestä keväästä syyskuulle vuonna 1995.

Voittajat

Lähteet 
Tulokset Memoire du cyclisme -tietokannasta 
Tulokset Cycling Archives -sivustolta

Viitteet 

Maantiepyöräilyn klassikot
Pyöräilykilpailut Ranskassa
Pyöräilykilpailut Belgiassa
Boreadit

Boreadit – Zetes () ja Kalais () – olivat kreikkalaisessa mytologiassa Boreaan ja Oreithyian, Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen tyttären, pojat. Apollonios Rhodioksen mukaan heillä oli siivet nilkoissaan.

He olivat mukana argonauttien retkellä, jossa heillä oli tärkeä osa Fineuksen pelastamisesta harpyijoiden kynsistä. Boreadit onnistuivat ajamaan hirviöt tiehensä, mutta Iriksen, joka lupasi, etteivät harpyijat enää ahdisteli Fineusta, pyynnöstä he eivät tappaneet niitä. Kiitoksena pelastajilleen näiden avusta Fineus neuvoi näille, miten nämä pääsisivät purjehtimaan symplegadien ohitse.

Lähteet 

Argonautit
Ærø

Ærø on Tanskan saari Vähä-Beltissä Fynin eteläpuolella ja sillä sijaitseva samanniminen kunta. Sen suurimmat taajamat ovat Marstal, Ærøskøbing ja Søby.

Saarelta on neljä lauttayhteyttä Fyniin, Jyllantiin ja Langelandiin. Siellä sijaitsee myös lentokenttä sekä paikallinen sairaala.

Historia 
Saarelta on löytynyt 11 000 vuotta vanhoja nuolenpäitä sekä muinaisia hautapaikkoja ja puolustusrakennelmia, joita on rakennettu pohjois-Saksan rannikolla asuneita ja saarelle ryöstöretkiä tehneitä Vendejä vastaan.

Valdemar I valtasi Rygenin linnan piispa Absalonin retken yhteydessä 1167. Vendit jatkoivat hyökkäilyjään, mutta saarella oli nyt hyviä puolustusvarustuksia, kuten Søbygårdin muurit, Gråstenin linna ja Stokkebyn muurit. Samoihin aikoihin saari siirtyi Tanskan kuninkaan henkilökohtaisseen omistukseen. Vuonna 1232 Brandenburgin markiisi sai saaren haltuunsa myötäjäisinä. Markiisiaika kesti vuoteen 1315, jolloin eräs kuninkaan ritareista, Laurids Jonsen, sai saaren lahjaksi. Vuonna 1331 saari tuli kreivi Gerhardin haltuun ja pysyi aina vuoteen 1864 Slesvigin ylimystön käsissä. Vuonna 1634 saari jakautui neljään osaan ja vuotta myöhemmin se muodosti kolme herttuakuntaa. Se säilyi tanskalaisten käsissä myös vuoden 1864 jälkeen, jolloin Saksa valtasi naapurisaari Alsin.

Vuonna 1864 yhteydet Slesvigiin katkesivat ja saari tuli jälleen kruunun alaiseksi. Ensimmäinen maailmansota tiesi loppua saaren kukoistavalle purjelaivatuotannolle. Toisen maailmansodan aikana 80 saarelaista, pääosin Marstalista, menetti henkensä. Merenkulku kuitenkin jatkui ja edelleen saarella sijaitseva telakka on suurin työnantaja.

Saarella aiemmin sijainneet Marstalin ja Ærøskøbingin kunnat yhdistyivät Ærøn kunnaksi 1. tammikuuta 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ærøn kunnan kotisivut 
Ærø-portaali 

Tanskan saaret
Ærøn kunta
Kathleen Ollerenshaw

Dame Kathleen Ollerenshaw DBE (1. lokakuuta 1912 Manchester – 10. elokuuta 2014 Didsbury) oli brittiläinen matemaatikko ja Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän oli lapsuudestaan saakka kuulovammainen.

Ollerenshaw valmistui matematiikan tohtoriksi Oxfordin yliopistosta vuonna 1945. Hän osallistui osa-aikaisen opetustoimen ohella aktiivisesti Manchesterin kunnallispolitiikkaan ja toimi kaupungin pormestarina.

Hän sai kaksi lasta: vuonna 1941 syntyneen pojan, Charlesin, sekä vuonna 1946 syntyneen tyttären, Florencen.

Ollerenshawista tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan Dame vuonna 1970, ja hän toimi Manchester Statistical Societyn puheenjohtajana 1979–1981. Hänet tunnettiin myös harrastajatähtitieteilijänä.

Lähteet 

Brittiläiset matemaatikot
Brittiläiset poliitikot
Vammaiset poliitikot
Kuurot henkilöt
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Fujijoki

Fujijoki ( tai Fujigawa) on joki Honshūn saarella Japanissa. Se virtaa pohjoisesta etelään Yamanashin ja Shizuokan prefektuurien alueilla ja laskee Tyynenmeren Suruganlahteen. Alkunsa joki saa Kōfun altaan lounaisosassa, kun Kamanashi- ja Fuefukijoet yhtyvät toisiinsa. Kamanashi saa alkunsa Akaishivuorilta, Fuefuki Kantōvuorilta. Fujijoki on 128 kilometriä pitkä, ja sen koko valuma-alueen pinta-ala on 3 990 neliökilometriä. 

Fujijoki tunnetaan yhtenä Japanin kolmesta nopeimmin virtaavasta joesta. Edo-kaudella se oli merkittävä liikennereitti, jota pitkin kuljetettiin riisiä, suolaa ja mereneläviä. Nykyisin siinä on useita vesivoimaloita. Kōfun altaan eteläpuolella Fuji virtaa syvässä Tenshu- ja Komavuorten välisessä laaksossa, jossa siihen yhtyy Hayajoki.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin joet
Tyyneenmereen laskevat vesistöt
Lindesnes

Lindesnes on Norjan kunta Länsi-Agderin läänissä, jossa sijaitsee Norjan mannermaan eteläisin piste () Lindesnesin majakalla. Kunnan hallinnon keskustaajama on Vigeland. Kunnan rajanaapureita ovat lännessä Lyngdal, pohjoisessa Audnedal ja idässä Marnardal ja Mandal. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lindesnesin kunnassa oli 4 796 asukasta.

Historia 
Lindesnesin kunta muodostettiin vuonna 1964 Spangereidin, Vigmostadin ja Sør-Audnedalin kuntien yhteenliittymänä.

Spangereid-kanavan avaaminen kesällä 2007 aiheutti Norjan valtion karttalaitoksen () mukaan Norjan mannermaan eteläisimmän paikan siirtymisen Lindesnesin majakalta Mandalin kuntaan, Oddeniin, koska majakkaniemestä tuli saari. Yleisö ja muun muassa kunnanjohtaja Ivar Lindal protestoivat asiaa lehdistössä. Helmikuussa 2008 karttalaitos pyörsi mielipiteensä ja totesi, että kanavasta huolimatta Norjan mannermaan eteläisin piste kuuluu edelleen Lindesnesin majakalle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lindesnes
Minttu sekä Ville

Minttu sekä Ville on Veikko Samulin säveltämä ja Raul Reimanin sanoittama kappale. Kappaleen tunnetuin esittäjä on Jonna Tervomaa, joka osallistui kappaleella vuoden 1983 Syksyn sävel -laulukilpailuun, ja voitti kilpailun 61 333:lla yleisöäänellä.

Kappale nousi loppuvuodesta 1983 Suomen singlelistojen kärkeen. Se oli marras- ja joulukuussa 1983 suomalaisten levyautomaattien soitetuin kappale. 

Kappale kertoo Minttu- ja Ville-nimisistä nuorista, jotka rakastuvat toisiinsa. Rakkaus kuitenkin tuo arkipäivään myös ongelmia, kuten syömättömyyttä.

Lähteet 

Vuoden 1983 kappaleet
Lastenlaulut
Veikko Samulin säveltämät kappaleet
Raul Reimanin sanoittamat kappaleet
Syksyn sävel -finalistit
25 Years On (kokoelma)

25 Years On on Hawkwind-yhtyeen 25-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistu neljän CD:n kokoelma-boksi. Se sisältää kappaleita virallisilta albumeilta sekä myös harvinaisempaa materiaalia. Kokoelman julkaisi amerikkalainen Griffin Music-yhtiö joka julkaisi 1990-luvulla Hawkwindin materiaalia Yhdysvalloissa Dave Brockin suostumuksella. Boksin mukana tuli Michael Butterworthin novelli Ledge Of Darkness sekä Further Extracts From The Hawkwind Log-niminen kirjanen. Kokoelman levyt on myöhemmin julkaistu yksittäisinä CD:inä.

Kappaleet

CD 1: 1970–1973 
Hurry on Sundown 
Paranoia (Part II) 
Silver Machine 
Brainstorm
Space Is Deep 
Lord of Light
You Shouldn't Do That
You Know You're Only Dreaming 
Master of the Universe 
Born to Go (live)

CD 2: 1973–1977 
Orgone Accumulator (live) 
Sonic Attack (live)
Assault and Battery (Part I) 
The Golden Void (Part II)
Magnu
The Psychedelic Warlords (Disappear in Smoke) 
Wind of Change 
Reefer Madness 
Steppenwolf
Spirit of the Age 
Hassan I Sahba 
Kerb Crawler

CD 3: 1977–1986  
Who's Gonna Win the War 
Angels of Death (single edit) 
High Rise
Dragons & Fables 
Shot Down in the Night (live) 
Levitation (live)
Song of the Swords (live) 
Nuclear Drive
Arrival in Utopia
Needle Gun
Rocky Paths / Psychosonia 
Motorway City
Back on the Streets 
25 Years (12" remix) 
PSI Power

CD 4: 1987–1994 
The War I Survived 
Treadmill
LSD
Blue Shift
Back in the Box 
Right to Decide 
Heads
Images 
Black Elk Speaks 
It Is the Business of the Future to Be Dangerous 
I am the Eye That Looks within
Quark Strangeness and Charm

Vuoden 1994 kokoelma-albumit
Hawkwindin kokoelma-albumit
André Sogliuzzo

André José Sogliuzzo (s. 10. elokuuta 1966 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.

Ura
Sogliuzzo aloitti uransa New Yorkissa teatterin parissa ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa Looking For Richard vuonna 1996. Hän kuitenkin siirtyi ääninäyttelemisen pariin muutettuaan Los Angelesiin ja on imitoinut muun muassa videopeleihin ja animaatiohin Hollywood-näyttelijöiden, kuten Russell Crowen, Gene Hackmanin, Jack Nicholsonin, Al Pacinon ja Clint Eastwoodin puhetta. Sogliuzzo on ääninäytellyt animaatioelokuvissa, kuten Napapiirin pikajuna, Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata, Mulan II ja Aivan villit.

Los Angelesissa Sogliuzzo on ollut mukana radionäytelmissä, kuten Breaking The Code ja Sixteen Wounded. Parhaiten hänet tunnetaan lukuisten animaatiosarjojen, sekä videopelien äänistä joihin lukeutuvat muun muassa Family Guy, American Dad!, Jackie Chan seikkailee, Justice League, Invader Zim, Father Of the Pride, Samurai Jack, Celebrity Deathmatch, Avatar, Medal of Honor, Battlefield 3, Call of Duty, Doom 3, Scarface: The World Is Yours ja Brandy ja Herra Whiskers.

Aiheesta muualla
 Voice Chasers

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset radionäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Brittany Daniel

Brittany Daniel (s. 17. maaliskuuta 1976 Gainesville, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tutuksi roolistaan nuortensarjassa Sweet Valley High. Brittany esitti sarjassa toista pääosaa Jessica Wakefieldinä, ja hänen kaksoissisarensa Cynthia Daniel taas Jessican kaksoissiskoa Elizabethia.

Näytteli myös elokuvassa White Chicks -kytät hameissa -elokuvassa diivamaista perijätärsisarta, 2000-luvulla.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt