joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antti Satuli

Antti Johannes Satuli (8. lokakuuta 1946 Helsinki – 17. huhtikuuta 2003 Inari) oli oikeustieteen kandidaatti, joka loi uransa Suomen ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän oli Suomen ensimmäinen suurlähettiläs ja pysyvä edustaja Euroopan unionissa siihen liittymisen jälkeen. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ulkoministeriön valtiosihteeriksi.

Antti Satulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Mauno Satuli ja Irma Kajander. Satuli valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1965. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1970 Helsingin yliopistosta. Hänen sotilasarvonsa oli kapteeniluutnantti. 

Satuli avioitui vuonna 1971 Marjatta Anna-Liisa Mattilan kanssa ja heillä oli kaksi lasta, Tiina Johanna (s. 1974) ja Henri Johannes (s. 1975).

Antti Satuli oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1971 kuolemaansa saakka. Satuli kuoli sairauskohtaukseen ollessaan hiihtomatkalla Lapissa keväällä 2003.

Ura ministeriössä 
 1971– Ulkoministeriön palvelukseen
 1973–1977 – Avustaja, Suomen suurlähetystö, Bryssel
 1975–1977 – Lähtystösihteeri, Suomen suurläheetystö, Alger
 1977–1980 – Jaostosihteeri (1.9.1988), ulkoasiansihteeri (1.3.1978), ulkoasiainministeriö, kauppapoliittinen osasto
 1980–1983 – Lähetystösihteeri, Suomen suurlähetystö, Washington
 1983–1986 – Lähetystöneuvos, Suomen pysyvä edustusto, Geneve
 1986–1988 – Toimistopäällikkö, ulkoasiainministeriö, kauppapoliittinen osasto
 1988–1990 – Apulaispäällikkö, ulkoasiainneuvos, ulkoministeriö, kauppapoliittinen osasto
 1990–1994 – Ulkoministerion kauppapoliittisen osaston päällikkö, ulkoasiainministeriö 
 1994–Ulkoasiainministeriön kauppapoliittinen alivaltiosihteeri
 1.1.1995–31.12.2001 – Suurlähettiläs ja Suomen pysyvä edustaja Euroopan unionissa Brysselissä
 1.1.2002– Ulkoasiainministeriön valtiosihteeri.

Lähteet
 Helsingin Sanomat 18.04.2003, muistokirjoitus. Artikkelin verkkoversio

Viitteet 

Suomalaiset juristit
Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset EU-virkamiehet
Suomalaiset alivaltiosihteerit
Suomalaiset valtiosihteerit
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Benelux

Benelux-maat on Euroopassa sijaitseva talousliitto, joka käsittää Alankomaiden, Belgian ja Luxemburgin valtiot. Nämä kolme pinta-aloiltaan pientä valtiota sijaitsevat Saksan pohjoisosan länsipuolella ja Ranskan pohjoispuolella. Lännessä ja pohjoisessa alue rajoittuu Pohjanmereen.

Benelux-nimitys tulee valtioiden alkukirjaimista (België, Nederland, Luxembourg). Benelux-maat perustivat tulliliiton vuonna 1947 ja talousyhteisön (The Benelux Economic Union, Union Économique Benelux) vuonna 1960, jo ennen Euroopan unionin ja sen edeltäjien perustamista edistämään pääoman, työvoiman, palveluiden ja tuotteiden vapaata liikkumista jäsenmaiden alueella. Benelux-mailla on useita yhteistyöelimiä, kuten parlamenttien välinen neuvosto () ja oikeisistuin () . Kaikki Benelux-maat ovat sekä Euroopan unionin että Naton perustajajäseniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tietoja Benelux -maista Benelux.int 
Tietoja Benelux -maista Benelux.int 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Alankomaat
Belgia
Luxemburg
Kansainväliset talousjärjestöt
Britteinsaaret

Britteinsaaret ovat ryhmä Luoteis-Euroopan saaria, jotka jakautuvat Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tasavallan valtioihin. Nämä saaret muodostavat Euroopan länsirannikolle 315 134 neliökilometrin kokoisen saariston, joka käsittää seuraavat saaret:

 Iso-Britannia
 Irlanti
 Irlannin saaret
 Mansaari
 Solentin saaret
 Wightsaari
 Hayling
 Portsea
 Pohjoiset saaret:
 Orkneysaaret
 Shetlandinsaaret
 Fair Isle
 Hebridit
 Rockall
 Anglesey
 Lindisfarne
 Lorn-vuonon saaret:
 Mull
 Jura
 Islay
 Clyde-vuonon saaret: 
 Arran 
 Bute
 Scillynsaaret
 Lundy
 Kanaalisaaret
 Sekä muita, pienempiä saaria

Nimitys Irlannissa 
Nimeä British Isles ('Britteinsaaret') ei suvaita Irlannissa, koska se viittaa aikoihin, jolloin Irlanti oli Britannian siirtomaa eivätkä irlantilaiset halua, että heidät samaistetaan britteihin. Irlannin Lontoossa oleva suurlähetystö kehottaa olemaan käyttämättä nimitystä. Sen sijaan nimitystä British and Irish Isles ('Britannian ja Irlannin saaret') tai Britain and Ireland ('Britannia ja Irlanti') käytetään Irlannissa vaihtoehtoisena nimenä  tai Atlantic Archipelago ('Atlantin saaristo') akateemisissä piireissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Hallitsijasuku

Hallitsijasuku eli dynastia tarkoittaa peräkkäisiä, samaan sukuun kuuluvia hallitsijoita. Yleisimmin dynastia-sanaa käytetään Kiinan historian yhteydessä (katso Kiinan dynastiat).

Aasia 
 Kiinan dynastiat
 Korean dynastiat
 Thaimaan dynastiat
 Vietnamin dynastiat

Afrikka

Egypti 
 Egyptin dynastiat

Persian valtakunta 
 Akemenidit
 Seleukidit
 Sassanidit

Eurooppa

Englanti 
 Mercia
 Wessex
 Tanskalaiskuninkaat
 Normannien hallitsijasuku
 Plantagenet
 Lancaster
 York
 Tudor
 Stuart (suku)

Makedonia 
 Argeadit
 Antipatroksen hallitsijasuku
 Antigonidien hallitsijasuku

Puola
 Piast-suku (9th century-1296 ja 1306–1370)
 Přemyslid-suku (1291–1306)
 Capetian suku, Anjou-suku (1370–1399)
 Jagiellon suku (1386–1572 ja 1575–1586)
 Valois-suku (1573–1574)
 Báthory-suku (1576–1586)
 Vaasa (suku) (1587–1668)
 Wiśniowieckin suku (1669–1673)
 Sobieskin suku (1674–1696)
 Wettin-suku (1697–1706, 1709–1733 ja 1736–1764)
 Leszczyński:n suku (1704–1709 ja 1733–1736)
 Poniatowskin suku (1764–1795)

Ranska 
 Merovingit (Frankkien valtakunta)
 Karolingit (Frankkien valtakunta)
 Kapetingit
 Bourbon
 Bonaparte

Ruotsi 
 Sverkerin suku
 Eerikin suku
 Bjälbo-suku
 Mecklenburgin suku
 Oldenburgin suku
 Vaasa
 Bernadotte

Venäjä 
Rurik

Godunov
 Romanov (Venäjän keisarikunta)

Lähteet

Aiheesta muualla

Katso myös
 Luettelo hallitsijasuvuista

Historian käsitteet
David Duchovny

David William Duchovny (laus. [dʊˈkʌvni], s. 7. elokuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan televisiosarjassa Salaiset kansiot, jossa hän näyttelee FBI-agentti Fox Mulderia. Salaisista kansioista on tehty myös kaksi elokuvaa, joista uudempi (X-Files: Usko koetuksella) sai ensi-iltansa vuonna 2008. Ennen Salaisia kansioita Duchovnyn tunnetuin rooli oli Twin Peaks -televisiosarjassa, jossa hän esitti transvestiittia DEA:n agenttia. Salaisten kansioiden jälkeen Duchovnyn suosituin rooli on ollut pääosa televisiosarjassa Californication.

Yksityiselämä
David Duchovny meni naimisiin Téa Leonin kanssa vuonna 1997. Heillä on kaksi lasta, tytär Madelaine West ja poika Kyd. Vuoden 2008 elokuussa Duchovny hakeutui vieroitushoitoon seksiriippuvuutensa takia. Duchovnyn ja Leonin avioero astui voimaan heinäkuussa 2014.

Kirjat
Duchovnylta julkaistiin kirja Holy Cow: A Modern Day Fairy Tale helmikuussa 2015. Duchovnyn mukaan kirja on satu aikuisille ja lapsille, ja se kertoo Elsie Bovary -nimisestä lehmästä, joka ystävystyy juutalaisen Shalom-sian ja iPhonea käyttävän Tom-kalkkunan kanssa. Eläimet kiertävät maailmaa ja saavat aikaan rauhan Israelin ja Palestiinan välille. Suomeksi se ilmestyi helmikuussa 2016 nimellä Pyhä lehmä (Like).

Duchovnyn seuraava kirja oli Bucky F*cking Dent, joka julkaistiin marraskuussa 2017.

Toukokuussa 2018 ilmestyi Duchovnyn kolmas kirja, Miss Subways.

Helmikuussa 2021 julkaistiin Duchovnyn neljäs kirja, Truly Like Lightning.

Syyskuussa 2021 julkaistiin Duchovnyn viides kirja, The Reservoir.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Amerikanvenäläiset
Amerikanjuutalaiset
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eteläinen Song-dynastia

Eteläinen Song-dynastia (南宋朝 [nán sòng cháo]) hallitsi Etelä-Kiinaa 1127–1279, ja se oli osa Song-dynastiaa.

Eteläinen Song-dynastia maksoi säännöllisesti suuria tribuuttilahjoja pohjoisen Liao-dynastialle ja sittemmin Jin-dynastialle, pitääkseen nämä "barbaarit" (eli ei-kiinalaiset) rauhallisina. Mongolit kuitenkin pyyhkäisivät Jin-dynastian pois ja ajoivat eteläisen Song-dynastian ahtaalle. He hallitsivat suurinta osaa maasta 1271, jolloin he perustivat Yuan-dynastian. Eteläinen Song oli tällöin perääntynyt Guangdongiin saakka, mutta sekin menetettiin 1279.

Hallitsijat

Katso myös 
 Kiinan dynastiat
 edellinen kausi: Pohjoinen Song
 vallitseva suurempi jakso: Song-dynastia
 samanaikaiset kaudet: Jin-dynastia ja pieneltä osin myös Yuan-dynastia
 seuraava kausi: Yuan-dynastia

Aiheesta muualla 
 Radio86.fi: Eteläisen Song -dynastian synty

Song

en:Song Dynasty#Southern Song, 1127–1279
Erik Edner

Erik Edner (12. heinäkuuta 1718 Turku – 2. toukokuuta 1779 Lempäälä) oli suomalainen kirkkoherra, joka toimi aloitteentekijänä Tampereen kaupunkia perustettaessa.

Ednerin vanhemmat olivat Turun kaupungin kassanhoitaja, raatimies Erik Edner ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Maria Detlofson. Hänen kasvatusisänään toimi haminalainen kauppias Jakob Forsell. Erik tuli ylioppilaaksi 1736 ja aloitti maisterinopinnot luonnontieteissä. Vuonna 1742 hän suoritti pro gradun, ja maisteriksi hän valmistui vuonna 1745. Edner vihittiin papiksi 1748.

Erik Edner toimi Lempäälässä ensin vt. kirkkoherrana 1748 ja armovuodensaarnaajana 1749 sekä sitten seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1750 lähtien. Hän oli tarmokas kirkkoherra, joka edisti köyhäinhoitoa, aloitti lasten säännöllisen kouluopetuksen ja ankaralla kurinpidolla (mm. jalkapuun käytöllä) lisäsi kansan lukutaitoa. Rovasti hänestä tuli vuonna 1773.

Erik Edner valittiin Suomen pappissäädyn edustajana vapaudenajan viimeisille valtiopäiville 1771–1772, ja siellä hän teki merkittävän aloitteen kaupungin (kauppalan) perustamisesta Lempäälän pohjoispuolelle Tammerkoskelle. Häntä pidetään siis Tampereen kaupungin syntysanojen lausujana. Edner perusteli esitystään Tammerkosken ympäristöpitäjien asukkaiden pitkillä ja kalliilla kauppamatkoilla. Tammerkosken partaalle tulisi perustaa teollisuuslaitoksia ja vesiväylät perata Poriin ja etelään aina Helsinkiin saakka. Edner kannatti valtiopäivillä hattuja ja kuului siten vähemmistöön omassa säädyssään. Valtiopäivät hajotettiin vuonna 1772 kuninkaan tehdessä vallankaappauksen, mutta Kustaa III allekirjoitti kuitenkin vuonna 1779 Tampereen perustamiskirjan.

Ednerin toiminnassa oli näkyvissä voimakas yleishyödyllisten, taloudellisten asioiden harrastus.

Erik Edner oli naimisissa vuodesta 1750 Anna Magdalena Justanderin kanssa. Anna Justanderin isä Henrik Justander (1676–1749) oli Lempäälän kirkkoherrana ennen Edneriä 1712–1749.

Edner kuoli vuonna 1779. Lempäälässä myönnetään vuosittain Erik Edner -mitali huomattavaa kotiseudun kehittämistä tehneelle lempääläiselle.

Lempäälän kuntaan vuonna 2017 valmistuneen Virta-kampuksen aulasali on nimetty Erik Ednerin mukaan.

Lähteet 
  Luettu 20.5.2011.
 Kirsti Arajärvi: Lempäälän historia (1959)

Viitteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1718 syntyneet
Vuonna 1779 kuolleet
Eurovision laulukilpailu 2003

Eurovision laulukilpailu 2003 järjestettiin Latvian Riiassa 24. toukokuuta. Kilpailun juonsivat kaksi Latvian aiempaa euroviisuedustajaa, Marija Naumova ja Renārs Kaupers. Kilpailun voitti Turkin edustaja Sertab Erener kappaleellaan "Everyway That I Can".

Vuoden 2003 Euroviisuissa suurimman kansainvälisen huomion keräsi kuitenkin Venäjän edustaja, kansainvälisesti menestynyt tyttöduo t.A.T.u., joka markkinoi itseään lesboina. Jäsenet Julija Volkova ja Lena Katina paljastivat suunnittelevansa esiintymistä alasti ja suutelua, jotta he voittaisivat kilpailut, mutta järjestäjät uhkasivat heitä diskaamisella, minkä vuoksi he joutuivat esiintymään vaatteet päällä. He kuitenkin väittivät harrastaneensa seksiä lavan takana. Yhtye sijoittui kolmanneksi ja Venäjä syytti kilpailun järjestäjiä virheellisestä ääntenlaskennasta. Myöhemmin t.A.T.u. kertoi lesboutensa olleen pelkkä markkinakikka, mutta he toisaalta kommentoivat kilpailujen olevan tarkoitettu pelkille aloittelijoille.

Suomi, Makedonia, Sveitsi, Liettua ja Tanska jättivät kisan väliin edellisvuoden huonoista sijoista johtuen.

Kilpailu käytiin viimeistä kertaa yhtenä iltana. Seuraavana vuonna siiryttiin kilpailuun haluavien maiden yhä lisääntyessä kaksiosaiseen kilpailuformaattiin.

Osallistujat

Äänestyskoostumus
Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Tuolloiset säännöt määräsivät, että mikäli maan puhelinverkko kattaa väestöstä yli 80 prosenttia, tulee pisteet päättää puhelinäänestyksellä. Tämän säännön nojalla ainoastaan Venäjä sai käyttää raatia pisteidensä antamiseen. Lisäksi Irlannissa ja Bosnia-Hertsegovinassa puhelinäänestys epäonnistui, ja niiden kahden maan pisteet otettiin vararaadilta.

Pistetaulukko
Tummanvihreällä on merkitty kilpailun voittaja Turkki. Se on myös lihavoitu sekä kilpailun muu kärkikymmenikkö (pois lukien 4 suurta rahoittajamaata) kursivoitu, koska ne pääsivät ensi vuonna automaattisesti finaaliin. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Eurovision laulukilpailu 2003
Elokuvaohjaaja

Elokuvaohjaaja on elokuvatuotannossa henkilö, joka määrittelee elokuvan taiteelliset ja kerronnalliset piirteet. Elokuvaohjaaja on hyvin merkittävässä asemassa elokuvan kerronnallisen kokonaisuuden ja tunnelman aikaansaamisessa. Elokuvaohjaajalla on myös tuotannollinen vastuu elokuvasta.

Kuuluisia elokuvaohjaajia ovat muiden muassa Alfred Hitchcock, Stanley Kubrick, George Lucas, Steven Spielberg, James Cameron, Roland Emmerich, Tim Burton, Peter Jackson, Quentin Tarantino ja Christopher Nolan.

Elokuvaohjaajan tehtävät
Elokuvaohjaajan hoitamia tehtäviä ovat esimerkiksi:
 Työryhmän ohjaaminen.
 Elokuvan taiteellisen yleisilmeen määrittely.
 Sisällön ja juonenkulun ohjaaminen.
 Näyttelijöiden suoritusten ohjaaminen, millä tarkoitetaan niin haluttuihin paikkoihin asettamista kuin haluttujen eleiden esiinhoukuttelemista.
 Kuvauspaikkojen järjestäminen sekä valinta.
 Teknisten seikkojen kuten kameroiden sijainnin, valaistuksen, ajoituksen ja ääniraidan sisällön hallinta.
 Harjoitusten järjestäminen näyttelijöille ja muusta taustatyöstä vastaaminen.

Käytännössä ohjaaja siirtää usein osan vastuustaan kuvausryhmän muille jäsenille. Ohjaaja voi esimerkiksi kuvailla haluamansa kohtauksen yleistunnelman ja jättää varsinaisen kuvauspaikan etsinnän tai valaistuksen järjestämisen alaistensa huoleksi.

Apulaisohjaaja

Apulaisohjaaja on varsinaisen ohjaajan ”oikea käsi”, jonka vastuualueita ovat muun muassa:
 Tuotannon pitäminen käynnissä.
 Avustajien oikean määrän laskeminen ja palkkaaminen.
 Aikataulun laatiminen, sekä siitä ja mahdollisista muutoksista informointi ohjaajalle.
 Kuvauksen aikana tapahtuvan avustajien taustatoiminnan ohjaaminen.
 Ihmisistä ja tavaroista huolehtiminen (kaikki oikeassa paikassa oikeaan aikaan).
Apulaisohjaaja on useimmiten henkilö joka huutaa ennen ottoa ”hiljaisuus!” ja käskee kameraoperaattoria käynnistämään kameran.

Koulutus

Suomessa elokuvaohjaajaksi voi valmistua Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa. Myös ammattikorkeakouluissa voi suorittaa medianomin tutkinnon.

Katso myös 

 Luettelo elokuvaohjaajista

Lähteet

Kirjallisuutta 
Klenner, Robert: Directing Screen Performances. Bloomsbury Academic, 2019. ISBN 9781350096363.
Wexman, Virginia Wright  ym. (toim.): Directing : Behind the Silver Screen : A Modern History of Filmmaking.  London : I.B. Tauris, 2017. ISBN 978-1-78831-038-3.

Elokuva-alan ammatit
Seulonnan keskeiset artikkelit

is:Leikstjóri
kk:Режиссер
li:Regisseur
pl:Reżyser
sh:Režija
tr:Yönetmen
Euroopan yleisradiounioni

Euroopan yleisradiounioni (, EBU) on eurooppalainen televisio- ja radioliitto, jonka eurooppalaiset länsimaat Suomi mukaan lukien perustivat 12. helmikuuta 1950 Torquayssa Britanniassa OIRTin vastapainoksi. Se oli aiemmin suljettu muilta kuin yleisradiotoimintaa harjoittavilta julkisen palvelun kanavilta, mutta sittemmin pääsyvaatimuksia on lievennetty.

EBU:n televisiojakeluverkko on nimeltään Eurovisio (), joka tunnetaan parhaiten vuosittain järjestetystä Eurovision laulukilpailusta.

Heinäkuussa 2021 EBU erotti Valko-Venäjän jäsenyydestään ja Venäjä erosi EBU:sta helmikuussa 2022 vastalauseena maan sulkemisesta ulos vuoden 2022 Eurovision laulukilpailusta.

Jäsenet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 European Broadcasting Union , 
 Euroopan yleisradiounioni EBu Ylen sivuilla

Televisio
Kansainväliset järjestöt
Le Grand-Saconnex
Forssavisio

Forssavisio Oy oli Forssan Seudun Puhelin Oy:n (FSP) tytäryhtiö, joka tuotti ohjelmaa Forssan kaapelitelevisioverkkoon.

Alkuajat 
Forssavision alkuperäistä toimintaa oli paikallisohjelmatoiminta, joka alkoi heti kaapelitelevisioyhtiön varsinaisen toiminnan alkaessa. Ensimmäisen tallennuksen vuonna 1986 tuotti hämeenlinnalainen tuotantoyhtiö. Paikalliskanavalla esitettiin pyörivässä kehässä myös teksti- ja kuvaruutuja, joissa oli paikallisia tiedotuksia ja mainoksia.

Ruutukehän tuotantokalustona oli Amiga-tietokoneet ja yksinkertainen valvontakamera. Grafiikan tuottaminen oli huomattavasti työläämpää kuin nykyisillä laitteilla. Videotuotannossa ei alkuvaiheessa ollut omaa kalustoa. Lähinnä käytettiin forssalaisen Olavi Heikkilän OH-Tuotannon kalustoa ja palveluja.

Paikalliskanavan videotuotantojen varsinainen käynnistäjä oli forssalainen Ville Koivisto, joka kuvasi forssalaisen koripallon tähtihetkiä ja tuotti paikalliskanavalle "Monitori"-nimisiä ajankohtaisohjelmia, joissa käsiteltiin forssalaista elämänmenoa joskus varsin vauhdikkaastikin.

Samanaikaisesti paikallisohjelmien tuotannon kanssa Koivisto tuotti videotekniikalla omia dokumentteja ja draamaa, joista osaa suunnitellaan esitettäväksi paikalliskanavalla.

Forssavisio hankki omaa tuotantokalustoa ja alkoi osittain harrastusmielessä tuottaa tallenteita forssalaisista tapahtumista ja esittää niitä viikoittain omalla kanavallaan. Forssavision kanavalla esitettiin syksystä kevääseen paikallisurheilua eli FPS:n 1.divisioonaotteluita ja paikallisten koripallojoukkueiden otteluita ja raveja Pilvenmäen raviradalta. Lisäksi televisioitiin kaupunginvaltuuston kokoukset suorana lähetyksenä. Muutakin ohjelmatoimintaa oli tarvittaessa, esimerkiksi kunnallisvaalien ja eduskuntavaalien alla paikallisia vaalipaneeleita. Lähetyskauden aikana esitettiin lähialueilla kesän aikana kuvattuja ohjelmia.

Televisiotoiminnan jälkeen 

Vuonna 2008 Forssavisio Oy alkoi tuottaa Internet-pohjaisia palveluja ja ICT-konsultointia. 

Forssavisio Oy:n Internetpalvelut käsittävät portaaliratkaisujen lisäksi perinteisiä Internetpalveluja kuten sähköposti, kotisivu- ja hostingpalvelut.
 
Forssan Seudun Puhelin fuusioitui SSP:n kanssa, ja elokuussa 2011 se myi pois omistuksensa Forssavisiosta.

Vuonna 2014 Forssavision www-osoite kuuluu Riihimäellä toimivalle  yhtiölle, jonka nimi on FV Yhtiöt Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 FV Yhtiöt Oy Kauppalehti

Tietotekniikkayhtiöt
Forssa
Gerby

Gerby on pääasiassa omakotitaloja käsittävä asuinalue Vaasassa. Se on yksi Vaasan suurimmista kaupunginosista ja 10 961 asukkaallaan Vaasan toiseksi suurin suuralue.

Historia 
Gerby oli vielä 1980-luvulla pieni maalaiskylä, joka oli liitetty osakuntaliitoksella Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1973. Niin sanotun Uuden Gerbyn rakentaminen 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa lisäsi asutusta silloiselle metsäalueelle Första strandenin eli ensimmäisen rannan kohdalta länteen. Myös Storbergetin eli Isokallion alueelle rakennettiin, ja tämän myötä vilkas hiihtoharrastus Storbergetin alueella hiipui. IK Hellas -urheiluseuran hiihtomaja Isokalliolla purettiin jokunen vuosi myöhemmin.
 
Gerbyn vanhin osa on Lillby eli Pienkylä, jossa muun muassa vanha koulu ja nykyinen kylätupa, vanha nuorisoseuratalo sekä vanha VPK:n rakennus sijaitsevat. Gerbyn vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun alusta, osittain jopa 1700-luvun lopulta, ja niitä on nimenomaan Pienkylän ympärillä.

1990-luvun alkuun asti Gerbyssä oli oma kauppa ja posti, jotka sittemmin lakkautettiin. Nyt alueella on suuri S-market. Gerbyn 215-paikkainen pienvenesatama sijaitsee nykyisellä uuden Gerbyn alueella. Se on vanha ja perinteikäs venevalkama, jota laajennettiin 2013–2014. Aivan venesataman vieressä on Vaasan kaupungin ylläpitämä nuorisotalo Villa Gerby.

Palvelut  
Alueella toimii kaksi koulua, sekä suomen- että ruotsinkieliset, nimeltään Länsimetsän koulu ja Gerby skola. Alueella on myös terveyskeskus, KPR-säätiön toimitilat, kauppa, pankkiautomaatti ja automaattihuoltoasema. Alueella on pizzeria "Dallas Pizza Palazzo". 

Gerbyn nähtävyyksiin kuuluu myös "Rapatunturi" eli Rapis, viralliselta nimeltään Gerbynmäki; siirtomaasta koottuja nyppylöitä on kolme, ja korkeimmalta näkyy Raippaluodon silta. 

Gerbyn venevalkamassa seikkaillaan Yön Polte -yhtyeen hittikappaleessa Tyttö sinä olet meritähti.

Kaupunginosat 
 Isolahti
 Vetokannas
 Länsimetsä
 Vanha Gerby
 Kortelaakso
 Lillby
 Pukinjärvi
 Rajarinne
 Gerbyn niemi
 Gerby
 Västervik
 Gerbyn saaristo

Lähteet
Gimmel

Gimmel oli Popstars-televisio-ohjelmassa koottu suomalainen pop-yhtye, joka toimi vuosina 2002–2004.

Keväällä 2002 järjestettiin Suomessa Popstars-formaatin mukainen kilpailu, jossa etsittiin suunniteltuun yhtyeeseen sopivia jäseniä. Koelauluihin osallistui 454 nuorta naista. Tuomariston seulan läpäisi 25, ja heistä valittiin lopullinen yhtye. Suomen ensimmäiseen Popstars-yhtyeeseen kuuluivat Jenni Vartiainen, Susanna Korvala, Ushma Karnani (nyk. Olava) ja Jonna Pirinen (nyk. Christensen). Ensimmäisten viikkojen aikana Pirinen lähti soolouralle, Korvala, Karnani ja Vartiainen jatkoivat triona. Yhtyeen nimeksi tuli Gimmel.

Ura 
Gimmelin ensimmäinen single ”Etsit muijaa seuraavaa” ilmestyi 25. lokakuuta 2002. Se myi muutamassa päivässä kultaa ja puolessatoista viikossa platinaa. Single nousi ensimmäisellä listaviikolla suoraan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi ja pysyi listan ensimmäisenä neljä viikkoa. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka kuvattiin Ranskassa. 

Gimmelin esikoisalbumi Lentoon ilmestyi 22. marraskuuta 2002. Se nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi ja oli ykkösenä kolme viikkoa. Vuonna 2002 levyä myytiin runsaat 92 000 kappaletta, ja se oli vuoden myydyin albumi Suomessa. Yhteensä levyä on myyty yli 98 000 kappaletta.

Gimmelin toinen single ”Roviolla” ilmestyi 17. tammikuuta 2003, ja se sijoittui kolmanneksi ensimmäisellä listaviikolla. Singlellä on aikaisemmin julkaisematon kappale ”Tatuointi”. Yhtye voitti vuoden 2003 Emma-gaalassa kolme palkintoa: pop-rock-tulokas, vuoden esikoisalbumi ja vuoden myydyin albumi.

Gimmeliltä ilmestyi loppuvuodesta 2003 uusi albumi Kaksi kertaa enemmän, jolta julkaistiin singleinä ”Sydän pliis särkekää” ja ”Harmaata lunta”, joista jälkimmäisestä on tehty myös musiikkivideo.

Gimmelin albumi Pisaroita ja kyyneleitä ilmestyi elokuussa 2004, minkä jälkeen yhtye ilmoitti lopettavansa syksyn jäähyväiskiertueen jälkeen. Yksi syy hajoamiseen oli Susanna Korvalan kyllästyminen yhtyeen suosion tuomaan julkisuuteen. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Jenni Vartiainen on siirtynyt menestyksekkäälle soolouralle, Ushma Olava valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009 ja Susanna Korvala on sittemmin keskittynyt perhe-elämään.

Vuonna 2007 Gimmelin menestyskappaleita koottiin levy-yhtiön Collections-kokoelmalevysarjaan.

Vuonna 2013 Gimmel palasi hetkellisesti yhteen, kun trio esiintyi yhtyeen järjestämällä salakeikalla.

Julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla
Hollanti

Hollanti tarkoittaa seuraavia asioita:

Alankomaiden valtion rinnakkaisnimitys
Yhdistyneet provinssit, myös Alankomaiden tasavalta tai Yhdistyneet Alankomaat, oli vuosina 1581–1795 eurooppalainen tasavalta.
Holland, historiallinen provinssi, joka nykyään on jaettuna kahteen Alankomaille kuuluvaan provinssiin:
Pohjois-Holland
Etelä-Holland
Hollannin kuningaskunta, nykyisten Belgian ja Alankomaiden alueet käsittänyt valtio vuosina 1806–1810
hollannin kieli, Alankomaissa, sen entisissä siirtomaissa ja Belgian pohjoisosissa puhuttava kieli
 Hollanti, sukunimenä:
 Camilla Hollanti (s. 1979), suomalainen matematiikan professori
Härkä (tähdistö)

Härkä (latinaksi Taurus, genetiivi Tauri, lyhenne Tau) on yksi eläinradan tähdistöistä. Sen tunnus on . Tähtikuvio on härän päätä muistuttava muodostelma, jossa kirkkain tähti Aldebaran (α Tauri) on härän silmä.

Härän tähdistön voi nähdä pohjoisella pallonpuoliskolla talvella ja keväällä ja eteläisellä pallonpuoliskolla kesällä ja syksyillä. Pohjoisella taivaalla se sijaitsee Oinaan ja Kaksosten tähdistöjen välissä.

Härän tähdistössä sijaitsevat Seulasten ja Hyadien avoimet tähtijoukot. Hyadit ovat Aldebaranin lähellä, mutta Aldebaran ei itse kuulu Hyadeihin. Härän tähdistössä havaittiin vuonna 1054 tähtiräjähdys, supernova, jonka jäänne tunnetaan nykyisin Messierin kohteena M1 nimellä Rapusumu eli Äyriäissumu.

Härkä on vanhimpia tunnettuja tähtikuvioita, ja Lascaux’n luolassa on tulkittu olevan 15 000 vuotta vanhoja Härkää esittäviä kalliopiiroksia. Kreikkalaisessa mytologiassa prinsessa Europaan rakastaunut Zeus muuttui kultasarviseksi häräksi ja vei Europan pois Kreetalta.

Tietoja Härän tähdistöstä 

 näkyy leveysasteilla +90° – −65°
 deklinaatio 15°
 rektaskensio 4h
 pinta-ala 797 neliöastetta, 17:nneksi suurin

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Heydər Əliyev

Heydər Əlirza oğlu Əliyev (myös Haidar Alijev, , s. (epävarma) 10. toukokuuta 1923 – 12. joulukuuta 2003) oli neuvostopoliitikko ja Azerbaidžanin presidentti. Hän vaikutti Azerbaidžanin politiikassa yli 30 vuotta, jonka jälkeen hänen poikansa İlham Əliyev valittiin maan johtoon. Əliyev jätti perintönään öljyrikkaaseen maahan laajan korruption.

Heydər Əliyev liittyi Azerbaidžanin SNT:n KGB:hen jo 1944 ja eteni puhemieheksi 1967 ja Azerbaidžanin puolueen pääsihteeriksi 1967, Neuvostoliiton politbyroon varajäseneksi 1976, täysjäseneksi 1982 ensimmäisenä muslimina ja ensimmäiseksi varapääministeriksi 1982. Əliyev vastusti Gorbatšovin uudistuksia, Pravda nimitti häntä "dinosaurukseksi" ja hänet siivottiin syrjään politbyroosta runsaiden väärinkäytösten ja korruption vuoksi vuonna 1987.

Vuonna 1990 Əliyev palasi kotitasavaltaansa ja erosi puolueesta neuvostojoukkojen taltutettua väkivaltaisesti mielenosoituksen Bakussa. Hänet valittiin presidentiksi 1993 ja 1998, mutta kumpaakaan vaalia ei pidetty rehellisenä. Lokakuussa 2003 hän nimitti terveytensä petettyä poikansa puolueen presidenttiehdokkaaksi. Myöskään 15. lokakuuta 2003 pidettyjä vaaleja ei pidetty oikeudenmukaisina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanin presidentit
Azerbaidžanilaiset poliitikot
Azerbaidžanilaiset kommunistit
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Diktaattorit
Hilpari

Hilpari () on muinainen ase, pistokeihään ja taistelukirveen yhdistelmä. Hilpari kuuluu salkoaseiden ryhmään. Niitä käytettiin Kiinassa jo taistelevien läänitysvaltioiden kaudella (475 –221 eaa.); Euroopassa ne olivat yleisiä 1400- ja 1500-luvuilla. Taistellessaan jalan ritarit suosivat hilparia taisteluaseenaan kahdenkädenmiekan ohella.

Sveitsiläiset käyttivät eurooppalaisista ensimmäisinä hilparia varsinaisen jalkaväen aseena, ja nousivat maineeseen sen tehokkaina käyttäjinä. Vuoristoinen maa ei suosinut ratsuväkeä, ja jalkaväelle piti keksiä ase, jolla saattoi menestyä taistelussa ratsuväkeä vastaan. Hilparissa on pitkä pistoterä ja kirveenterä sekä tämän vastapuolella koukku. Ase on salkoaseista tunnetuin. 1600-luvun jälkeen se sai symbolisen aseman auktoriteetin merkkinä. Vuoden 1422 Arbedon taistelun jälkeen pitkä pistokeihäs, piikki, syrjäytti Sveitsissä hilparin pääaseena, mutta gewalthaufenissa oli aina mukana myös hilparimiehiä. Hilpari oli myös upseerin aseena.

Vatikaanin Sveitsiläiskaarti ja Iso-Britannian Beefeaters-kaarti  käyttävät yhä hilparia seremoniallisena aseena.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Keihäät
Kirveet
Harrastus

Harrastus on säännöllisesti harjoitettua vapaa-ajan toimintaa, jonka tarkoituksena on rentouttaa ja tuottaa mielihyvää. Harrastamisen motiivina on nautinto ja kiinnostus aiheeseen, toisinaan jopa rahallinen palkkio. Tyypillisiä harrastuksia ovat esimerkiksi keräily, nikkarointi, askartelu, urheilu, musiikki, pelaaminen ja lukeminen. Harrastaminen voi johtaa jonkin hyödyllisen tiedon, taidon tai kokemuksen hankkimiseen ja karttumiseen.

Monissa harrastuksissa, kuten lukupiireihin perustuvassa kirjallisuusharrastuksessa, tärkeä piirre on yhteisöllisyys – yhteisen harrastuksen kautta syntyy tiivis yhteisö, jonka jäsenet usein jakavat tietoa ja auttavat toisiaan hyvin epäitsekkäästi. 

Tähtitieteen harrastajat tekevät usein merkittäviä havaintoja ja ovat näin avuksi ammattilaisille. Ei ole täysin epätavallista harrastelijatähtitieteilijälle havaita uutta taivaankappaletta tai tapahtumaa avaruudessa. Joillakin muillakin luonnontieteiden aloilla harrastajahavainnot ovat tärkeitä (muun muassa biologian monilla osa-alueilla). Humanistisista tieteenaloista arkeologia on varsin suosittu harrastuskohde. Myös historian eri osa-alueet ovat monien harrasteina (sukututkimus, numismatiikka).

Avoimen lähdekoodin projekteihin osallistuminen on pääasiassa harrastustyötä, vaikka kaupallisen kehitystyön osuus on kasvanut yritysmaailman kiinnostuttua avoimen lähdekoodin kehitysmallista. Kuitenkin esimerkiksi opiskelijan harrastuksena alkanut Linux-käyttöjärjestelmä ja monet muut sovellukset ovat varteenotettavia kilpailijoita kaupallisille tuotteille. Sukua avoimen lähdekoodin projekteihin osallistumiselle on myös esimerkiksi Wikipedian toimittamiseen osallistuminen.

Katso myös 
 Radioamatööri

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Sosiaaliset suhteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Huffmanin koodaus

Huffmanin koodaus on tietotekniikassa tiedonpakkaukseen käytettävä algoritmi.

Tyypillisesti tietokone esittää jokaisen merkin samanpituisena bittijonona, vaikkapa 'a'=00, 'b'=01, 'c'=10 ja 'd'=11. Jos merkkien esiintymistiheys vaihtelee, voidaan tietoa tiivistää valitsemalla bittijonojen pituudet niin, että yleisimmät merkit vastaavat lyhimpiä bittijonoja. Harvinaisemmille merkeille tulee alkuperäistä koodausta pidemmät bittijonot. Jos 'a' olisi selvästi yleisin merkki ja 'd' toiseksi yleisin, olisi sopiva koodaus 'a'=0, 'b'=100, 'c'=101, 'd'=11.

Huffmanin koodauksessa merkkien bittiesitykset muodostetaan eräänlaisella puumallilla. Aluksi jokainen merkki on lehti, jonka arvona on merkin esiintymistiheys. Kaksi pienintä lehteä, siis kaksi harvinaisinta merkkiä, yhdistetään puuksi, jonka vasen ja oikea puoli ovat merkit ja jonka arvoksi tulee lehtien arvojen summa. Tätä jatketaan yhdistäen aina kaksi pienimmän arvon omaavaa puuta kunnes tuloksena on yksi iso puu. Nyt esimerkiksi 'c' voi löytyä juuresta lähdettäessä reittiä vasen–vasen–oikea–vasen. Merkitään vasemmalle siirtymistä ykkösellä ja oikealle siirtymistä nollalla, jolloin vastaava bittiesitys on 1101. On helppo huomata, että yleisempi merkki on "painava" ja kestää pitkään ennen kuin se yhdistetään puuhun, ja näin sen polusta tulee lyhyempi ja bittiesityksestä myös lyhyempi.

Huffmanin koodaus on optimaalinen siinä mielessä, että mitään parempaa tapaa valita merkkien koodit kiinteästi ei ole. Yleensä parempi ja aina vähintään yhtä tehokas pakkaustapa on aritmeettinen koodaus; usein myös dynaaminen Huffmanin koodaus pakkaa datan tiiviimmin.

Tätä koodausta käytetään nykyään usein "loppukoodauksena" joidenkin muiden pakkausmetodien jälkeen. Deflate-algoritmissa (ZIPin algoritmi) ja multimediakoodekeissa, kuten JPEG:ssä ja MP3:ssa on usein etumalli ja kvantisointi, joita seuraa Huffman-koodaus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Koodausmenetelmät
Itäinen Han-dynastia

Itäinen Han-dynastia 東漢 [dōng hàn] (东汉) hallitsi Kiinassa 25 – 220 jaa. Tämä oli osa Han-dynastiaa. Aiempi historiankirjoitus (mm. Sima Qian) tuntee ajanjakson myöhempänä Han-dynastiana, mutta tämä nimike tarkoittaa nykyisin 900-luvulla vallinnutta dynastiaa.

Historia 

Itäinen Han-dynastia sai alkunsa Liu Xiun eli hallitsijanimeltään Guangwudin noustua valtakaudella vuosina 25–57 jaa. Hän oli voittanut kilpailijansa Liu Xuanin kaksi vuotta kestäneessä sisällissodassa, joka jätti pääkaupunki Chang'anin raunioiksi. Guangwudi siirsi pääkaupungin Luoyangiin ja joutui taistelemaan muita kilpailijoitaan vastaan vielä aina vuoteen 36 saakka. Vakautettua asemansa hallitsijana hän palautti läntisen Han-dynastian hallintomallin, valuutan ja verojärjestelmän. Hän pyrki pääsemään myös eroon eunukkien ja keisarillisten vaimojen sukujen ajan saatossa hankkimasta vaikutusvallasta palatsissa. Hänen seuraajansa Mingdi (57–75) ja Zhangdi (75–88) käyttivät Kiinan armeijaa xiongnuja vastaan ja levittivät Kiinan vaikutusvaltaa Keski-Aasiaan.

Dynastian alamäki alkoi keisari Hedin (88–105/106) valtakaudella, jolloin eunukit ja keisarillisten vaimojen suvut lisäsivät jälleen valtaansa. Keisarien valtaannoususta tuli peli, jota eri palatsissa vaikuttaneet ryhmät pelasivat oman vaikutusvaltansa suojelemiseksi. Ryhmittymät myös pistivät usein oman etunsa maan edun edelle. Itäisen Han-dynastian viimeisen 50:n vuoden aikana maa joutui useiden eri puolilta tulleiden hyökkäysten kohteeksi. Eri alueilla vaikuttaneet virkamiehet saivat tuntuvasti lisää valtaa ja hallitsivat omia alueitaan paljolti keskusvallasta itsenäisesti. Keltaiset turbaanit aiheuttivat ongelmia kapinoimalla. Samalla keisarin kilpailijat kokosivat omia armeijoitaan ja pyrkivät yhdistämään maan oman valtansa alle. Vuoteen 207 mennessä kenraali Cao Cao hallitsi suurta osaa pohjoisesta ja vain hänen tappionsa taistelussa Sun Quanin kanssa esti häntä yhdistämästä koko maata oman valtansa alle. Muita taisteluihin osallistuneita olivat Dong Zhou, Liu Bei ja Zhuge Liang. Viimeinen Han-dynastian keisari Xiandi luopui vallasta Cao Pin, Cao Caon pojan hyväksi. Cao Pi perusti Wei-dynastian, joka kattoi Kiinan pohjoisosat. Etelässä nousivat valtaan kolme kuningaskuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Han
Itäinen Jin-dynastia

Itäinen Jin-dynastia (東晉 (yksinkertaistetuilla merkeillä 东晉), [dōng jìn]) hallitsi osaa nykyistä Kiinaa 317 – 420.

Itäinen Jin-dynastia sai alkunsa kun Chang'anin valtaamisen jälkeen etelään paennut Läntisen Jin-dynastian hovi perusti uuden hovin Jiankangiin (lähellä Nanjingia) nimittäen siellä heitä suojelleen Longya:n prinssin Itäisen Jin-dynastian keisari Yuaniksi.

Kapinat vaivasivat Itäisen Jin-dynastian hovia koko sen valta-ajan. Useimmat onnistuttiin tukahduttamaan, Huan Xuan kuitenkin onnistui hetkeksi kaappaamaan vallan itselleen ja muutti dynastian nimeksi Chu. Liu Yu kuitenkin kukisti hänet ja määräsi sitten valtaan palautetun mutta jälkeenjääneen keisari Anin hirtettäväksi. Keisari Anin veli, keisari Gong astui valtaistuimelle 419 mutta jäi dynastian viimeiseksi keisariksi kun Liu Yu astui hänen tilalleen julistautuen uuden Song-dynastian keisari Wuksi.

Aiheesta muualla 

Radio86.fi: Itäisen Jin-dynastian synty

J
Iso karhu

Iso karhu (latinaksi Ursa Major (UMa), genetiivi Ursae Majoris) on yksi taivaan laajimmista tähdistöistä. Sen naapureita ovat Ajokoirat, Bereniken hiukset, Ilves, Karhunvartija, Kirahvi, Leijona, Lohikäärme ja Pieni leijona.

Ison karhun näkyvin osa on seitsemän kirkkaan tähden muodostama kauhaa muistuttava Otava. Otavan tähdet tunnetaan arabialaisperäisillä nimillä ("kauhan" kulhosta kahvaan päin lukien) Dubhe, Merak, Phecda, Megrez, Alioth, Mizar ja Alkaid. Mizarin lähellä on pieni himmeä tähti Alcor, joka tunnetaan nimellä "Silmänkoittaja". Perinteen mukaan ihmisen näköaisti on vielä hyvä, jos hän kykenee erottamaan Silmänkoittajan. Tosin nämä tähdet on kyllä tervesilmäisen ihmisen erittäin helppoa erottaa toisistaan.

Muun muassa galaksit M81, M82 ja M101 sijaitsevat Ison karhun tähdistön alueella. Vuonna 1993 galaksissa M81 räjähti supernova, joka nähtiin pienilläkin teleskoopeilla, kun kirkkaus kohosi +11 magnitudiin. M97 eli Pöllösumu puolestaan on kuuluisa planetaarinen sumu.

Ison karhun tähdistön tähtiä 

Pääartikkeli: Luettelo Ison Karhun tähtikuvion tähdistä

Katso myös 

Otava (tähtikuvio)

Seulonnan keskeiset artikkelit
Iridium

Iridium (, sanasta iris, ’sateenkaari’) on raskas, hauras valkoinen metalli, jonka kemiallinen merkki on Ir. Iridium on huoneenlämpötilassa lähes yhtä tiheää kuin osmium; ne ovat tiheimpiä metalleja, kumpikin on lähes kaksi kertaa niin tiheää kuin lyijy.  Iridium on platinaa muistuttava jalometalli. Se kestää kaikista metalleista parhaiten korroosiota, eikä se liukene happoihin, ei edes kuningasveteen. Kemiallisesti se reagoi vain halogeenien ja eräiden sulien suolojen kanssa.

Iridiumia käytetään lejeerinkinä standardipainojen ja -mittojen sekä lämmönkestävien kappaleiden valmistamiseen ja platinan seostamiseen. Sitä käytetään jonkin verran myös elektroniikassa sekä autojen sytytystulppien kärkien päällysteenä.

Brittiläinen Smithson Tennant löysi iridiumin vuonna 1803 ranskalaisten kemistien Antoine de Fourcroyn, Louis Nicolas Vauquelinin ja Hippolyte-Victor Collet-Descotilsin tutkimusten perusteella. Se on kaikista alkuaineista harvinaisimpia, ja sitä on maankuoressa keskimäärin vain 0,001 ppm. Sitä tuotetaan maailmassa noin 3 000 kg vuodessa.

Tavallista suurempina pitoisuuksina iridiumia on kuitenkin niissä maaperän kerrostumissa, jotka ovat syntyneet liitu- ja tertiäärikauden vaihteessa noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Tätä on pidetty ratkaisevana todisteena sille, että tuohon aikaan Maahan törmäsi avaruudesta tullut asteroidi, joka sai aikaan laajaa tuhoa ja johti muun muassa dinosaurusten sukupuuttoon. 

Monissa meteoriiteissa iridiumpitoisuus on selvästi suurempi kuin maankuoressa. Samoin on ilmeisesti ollut tuon asteroidin laita ja sen iridiumpitoisten ainesten oletetaan levinneen hienojakoisena pölynä eri puolille maapalloa. On arveltu myös että Maan sisäosissa iridiumia olisi selvästi suurempana pitoisuutena kuin pintaosissa, sillä Maan muodostuessa se on suuren tiheytensä vuoksi päätynyt suurilta osin sinne.

Isotoopit 
Luonnon iridium on seos kahdesta pysyvästä isotoopista: 191Ir (37,3%) ja 193Ir (62,7%). Iridiumille tunnetaan yli 30 radioisotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 165–203. Niistä pitkäikäisin on pysyvien isotooppien väliin jäävä vuonna 1937 löydetty 192Ir, jonka puoliintumisaika on hieman alle 74 päivää. Isotoopit joiden massat ovat alle 191 hajoavat β+-hajoamisella, α-hajoamisella ja harvoin protonin emissiolla, poikkeuksena 189Ir, joka hajoaa elektronisieppauksella. Raskaammat radioisotoopit massaluvun 191 jälkeen hajoavat pääasiallisesti β--hajoamisella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Periodictable: Technical data for Iridium 
 
 Americanelements: Iridium Technical and Safety Data 
 Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Iridium s. 26–27  (pdf)
 Mindat: Iridium 
 Webmineral: Iridium Mineral Data 

Alkuaineet
Jalometallit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Itä-Eurooppa

Itä-Eurooppa on Euroopan maanosan itäinen osa. Varsinkin kylmän sodan aikana termiä käytettiin viittaamaan maihin, joiden järjestelmä oli tuolloin sosialistinen. Itä-Eurooppaan luettiin tällä perusteella Itä-Saksa, Venäjän Euroopan puoleiset osat, Baltian maat, Puola, Valko-Venäjä, Ukraina, Unkari, Tšekki, Slovakia, Romania, Moldova, Georgia, Bulgaria, Albania ja entisen Jugoslavian maat.

Yhdistyneitten kansakuntien Itä-Euroopan ryhmä 
YK  määrittelee itäeurooppalaisiksi maiksi seuraavat valtiot: Albania, Armenia, Azerbaidžan, Bosnia ja Hertsegovina, Bulgaria, Georgia, Kroatia, Latvia, Liettua, Pohjois-Makedonia, Moldova, Montenegro, Puola, Romania, Ukraina, Unkari, Serbia, Slovakia, Slovenia, Tšekin tasavalta,  Valko-Venäjä, Venäjä ja Viro .

Maantiede 
Pinta-alallisesti suurin osa Itä-Euroopasta sijaitsee kaukana meristä, jonka vuoksi Itä-Euroopassa vallitsee pääosin mannerilmasto. Mannerilmastolle tyypillistä on talven ja kesän suuri lämpötilaero. Suurimmillaan ero voi olla 40–60 °C.

Itä-Euroopasta suurin osa on alankoa. Alueella vain Karpaatit ja Balkanvuoret ovat korkeaa ylänköä.

Lähteet

Katso myös 

 Keski- ja Itä-Eurooppa

Aiheesta muualla 

Euroopan maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jukka Korpela (tietokirjailija)

Jukka ”Yucca” Kalervo Korpela (s. ) on suomalainen tietokirjailija. Korpela on tehnyt laajan verkkosivuston nimeltä Datatekniikka ja viestintä, joka käsittelee kaikenlaista WWW-tekniikoista suomen kieleen. Korpela on ollut myös yksi sfnet-uutisryhmähierarkian tunnetuimmista kirjoittajista. Hän on kirjoittanut muun muassa viestinnästä, lakiasioista ja kielenhuollosta. Lisäksi hän toimi vakituisesti silloisen MikroPC-lehden kolumnistina.

Elämä 

Jukka Korpela on koulutukseltaan filosofian kandidaatti, pääaineenaan matematiikka. Korpela asuu Espoossa, ja hänellä on kolme lasta.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jukka Korpelan sivusto Datatekniikka ja viestintä

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1952 syntyneet
Internet-persoonat
Usenet
Elävät henkilöt
Jan-Erik Enestam

Jan-Erik Enestam (s. 12. maaliskuuta 1947 Västanfjärd) on Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajana (1998–2006) ja ministerinä (1995–2006) toiminut suomalainen poliitikko. Hän toimi Pohjoismaiden neuvoston pääsihteerinä vuosina 2007–2013.

Enestam toimi kansanedustajana vuosina 1991–2007 ja ministerinä useissa hallituksissa. Hän on toiminut puolustusministerinä Ahon hallituksessa (1995) vastaten lisäksi tasa-arvoasioista sosiaali- ja terveysministeriössä, sisäministerinä Lipposen I hallituksessa (1995–1999), puolustusministerinä Lipposen II hallituksessa (1999–2003) vastaten lisäksi pohjoismaisen yhteistyön ja lähialueyhteistyön asioista ulkoasiainministeriössä sekä ympäristöministerinä Jäätteenmäen ja Vanhasen I hallituksessa vastaten lisäksi pohjoismaisen yhteistyön sihteeristölle kuuluvista asioista ulkoasiainministeriössä. Ministeripäiviä Enestamille on kertynyt 4 382.

Toukokuussa 2015 tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Enestamille ministerin arvonimen.

Vuonna 2017 Enestam pyrki Kemiönsaaren kunnanvaltuuston edustajaksi kaudelle 2017–2021 ja tuli valituksi,

Vuonna 2002 Enestam antoi puolustusministerinä luvan Yhdysvaltain vakoiluvirasto CIA:n kidutettavia ihmisiä sisältäville lentokoneille luvan laskeutua Suomeen. Suomen hallitukset kieltäytyvät yhä kertomasta yksityiskohtia heidän sallimastaan epäinhimillisestä kohtelusta, kuten kidutuksesta.

Enestam on esittänyt puoltavia kannanottoja Suomen liittymiseksi Pohjois-Atlantin puolustusliitto Natoon.

Perhe 
Jan-Erik Enestam on naimisissa Solveig Enestamin (o.s. Dahlqvist) kanssa vuodesta 1970, ja heillä on kolme lasta: Pontus (s. 1970), Petra (s. 1973) ja Jan-Anton (s. 1988). Koulutukseltaan Enestam on valtiotieteiden maisteri.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Kansanedustajat
Suomen sisäministerit
Suomen puolustusministerit
Suomen ympäristöministerit
Kemiönsaaren kunnanvaltuutetut
Västanfjärdin kunnanvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat
Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Jaakko Lassila

Jaakko Sakari Lassila (27. maaliskuuta 1928 Vaasa – 4. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli merkittävä elinkeinoelämän vaikuttaja Suomessa. Hän toimi vakuutusyhtiö Pohjolan pääjohtajana ja Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana. Vaasan yliopisto on nimennyt Lassilan kauppatieteiden kunniatohtoriksi vuonna 1988.

Elämäkerta 
Jaakko Lassila väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingissä vuonna 1966. Hän työskenteli vakuutusyhtiö Pohjolan toimitusjohtajana vuosina 1974–1983 sekä Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana vuosina 1983–1991. Lassilalla oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä elinkeinoelämän luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä vuosina 1970–1974 sekä Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina 1989–1992. 

Uransa loppupuolella hän sai kritiikkiä niin sanotuista Kouri-kaupoista, joissa KOP toimi osakekauppojen rahoittajana. Lassilan pääjohtajakaudella Kansallis-Osake-Pankki teki maaliskuussa 1984 Suomen siihen saakka suurimman pankkikaupan hankkimalla liki 60 prosentin osake-enemmistön sveitsiläisestä Nordfinanz-Bankista Zürichistä ja avasi helmikuussa 1985 ensimmäisenä suomalaisena pankkina sivukonttorin New Yorkissa Yhdysvalloissa. Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Lassila nimettiin "rahavallan Reaganiksi" mahdollisena elinkeinoelämän presidenttiehdokkaana vuoden 1982 presidentinvaalissa.

Lassila toimi monien muiden luottamustehtäviensä ohella sukunsa yhtiön Lassila & Tikanojan johtokunnan jäsenenä vuodesta 1963 alkaen sekä johtokunnan ja myöhemmin hallituksen puheenjohtajana 1970–1998. Hän piti tätä tehtävää omakohtaisesti tärkeämpänä kuin kymmeniä muita hallitustehtäviään eri yhtiöissä.

Lassila kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään. — Muistelmansa Markka ja ääni: Suomalaisen pääoman palveluksessa hän julkaisi vuonna 1993.

Ura 
 Teollistamisrahasto Oy, toimitusjohtaja (1967–1970)
 Suomen Pankki, johtokunnan jäsen (1970–1974)
 Vakuutusosakeyhtiö Pohjola, pääjohtaja (1974–1983)
 Kansallis-Osake-Pankki, pääjohtaja (1983–1991)

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jaakko Lassilan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomen Pankin johtajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Kolme kuningaskuntaa

Kolme kuningaskuntaa () oli kausi Kiinassa 220–280.

Itäinen Han-dynastia ajautui 100-luvun lopulla sisäiseen kaaoksen, ja sen viimeinen keisari oli käytännössä nukkehallitsija. Hän luovutti vallan vuonna 220 Cao Pille, joka oli sotaherra Cao Caon poika. Cao Pi oli Wei-kuningaskunnan (220–265/266) ensimmäinen hallitsija, mutta hänen valtansa käsitti vain Kiinan pohjoisosan. Kaksi muuta Han-dynastian kenraalia käytti tilanteen hyväkseen ja perustivat omat kuningaskuntansa. Shu Han -kuningaskunta (221–263/264) hallitsi nykyisen Sichuanin aluetta ja Wu-kuningaskunta (222–280) Jangtsen eteläpuolta.

Kolmen kuningaskunnan kausi oli melko lyhyt, ja vuosien 263–264 aikana Wei valtasi Shu Hanin. Wei-kenraali Sima Yan kaappasi vallan 266 ja julisti Jin-dynastian alkaneeksi. Jin valtasi vuonna 280 myös Wu-kuningaskunnan ja yhdisti näin koko valtakunnan.

Kolme kuningaskuntaa ei juurikaan ehtinyt vaikuttamaan kiinalaiseen kulttuuriin, vaikka siltä ajalta tunnetaan savinukkien käyttöä näytelmissä. Aikakausi on kuitenkin vaikuttanut monella tavalla myöhemmin, sillä lyhyt ja verinen ajanjakso on innostanut monia taiteilijoita ja kirjailijoita. Tunnetuimpia Kolmea kuningaskuntaa käsitteleviä romaaneja on Sanguo yanyi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kiinan dynastiat
Seulonnan keskeiset artikkelit
200-luku
Keskustapuolue

Keskustapuolue on ollut ja on useamman puolueen nimenä eri maissa:

 Keskustapuolue, nykyisen Suomen Keskustan nimi vuosina 1965–1988
 Keskustapuolue (), Islanti
 Keskustapuolue (), Norja
 Keskustapuolue (), Puola
 Keskustapuolue (), Ruotsi
 Keskustapuolue (), Färsaaret
 Keskustapuolue (), Saksa
 Keskustapuolue (), Unkari
 Viron keskustapuolue ().
Kansallislaulu

Kansallislaulu on kansallista yhteistuntoa ilmentävä, tietyissä virallisissa ja juhlatilaisuuksissa esitettävä laulu. Joissain maissa kansallislaulu on vahvistettu lainsäädännöllä. Toisten maiden, esimerkiksi Suomen, lainsäädännöissä ei ole mainintaa kansallislaulusta, vaan se perustuu käytäntöön. Kansallislaulu on monella sellaisellakin kansakunnalla, jolla ei ole omaa valtiota.

Kansallislaulut ovat suhteellisen uusi keksintö. Ison-Britannian God Save the King esitettiin ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1745 Prestonpansin taistelun voiton kunniaksi. Laulun melodia otettiin sen jälkeen käyttöön kansallislauluissa esimerkiksi Saksassa ja Tanskassa. Ranskan Marseljeesia laulettiin Tuileriesin valtauksessa 1792, minkä kautta siitä tuli suosittu vallankumouslaulu.

Kansallisuusaatteen nousun myötä 1800- ja 1900-luvuilla useimmat maat omaksuivat itselleen kansallislaulun. Kansallislaulun sanoitus on usein voimakkaan kansallismielinen, ja siinä viitataan maahan ja kansaan tavalla, jolla kansa ne kokee. Kansallislaulun melodia voi olla alkuperäinen tai lainattu jonkin toisen maan laulusta.

Katso myös 
 Luettelo kansallislauluista

Lähteet 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit