joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cape Dorset

Cape Dorset (, tavumerkeillä ᑭᙵᐃᑦ) on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella. Kylä sijaitsee Dorsetinsaarella olevalla Dorsetinniemellä, joka on yksi Kanadan arktistisista saarista. Kylän inuktikutinkielinen nimi Kinngait tarkoittaa korkeita vuoria. Kylän väkiluku on 1 236 (2006). Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Cape Dorsetin lentoasema. Kylää on myös sanottu inuiittitaiteen pääkaupungiksi.

Historia 

Dorsetin saarelta löydettiin ensimmäiset paleoeskimojen Dorsetin kulttuurin jättämät merkit ja kulttuuri nimettiin sen mukaan. Dorsetin kulttuurin ihmiset elivät alueella tiettävästi 1000-luvulta eaa. 1100-luvulle jaa. Kehittyneempi eskimojen Thulen kulttuuri syrjäytti Dorsetin kulttuurin ehkä väkivaltaisesti. Niinpä nykyisin Cape Dorsetissa elävät inuiitit ovat myöhemmän Thulen kulttuurin jälkeläisiä. Dorsetinniemen nimesi 24. syyskuuta 1631 kapteeni Luke Fox, brittiläisen Edward Sackvillen, Dorsetin 4. jaarlin kunniaksi, joka oli Foxin luoteisväylää etsineen tutkimusmatkan yksi rahoittaja. Hudson’s Bay Company perusti alueelle kauppa-aseman vuonna 1913.

Lähteet 

Nunavutin kylät ja kaupungit
Nunavutin kunnat
Byh’au

Byh’au (, Bychaŭ) eli Byhov (, , , ) on pienehkö kaupunki ja hallintoalueen keskus Valko-Venäjän Mahiljoun maakunnassa, Dneprin länsirannalla, Mahiljousta etelään Homelia (Gomel) kohti vievän junanradan varrella. Maanteitse Byh’aun pohjoispuolella sijaitsevaan Mahiljouhun on 46 kilometrin matka. Byh’aun kaupungin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa 17 031 ja koko maaseutuvaltaisen Byh’auskin hallintoalueen 35 148.

Satelliittikuvassa kaupungin länsireunalla näkyy (vanha) sotilaslentokenttä.

Valko-Venäjän kaakkoisosiin kuuluvana alueena Byh’aun piirin talouselämä ja maatalous ovat kärsineet merkittävästi vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Vuoden 1996 yhteenvetokartan mukaan kaukokulkeuman tuoman cesium-137:n aktiivisuus oli Byh’aun ympäristössä pääsääntöisesti yhä välillä 37–555 kBq/m², mistä syystä merkittävä osa piirin pinta-alasta kuului tuolloin säännöllisen radioaktiivisuusseurannan piiriin.

Historia 
Kaupungissa oli aikoinaan vahva Dneprin liikennettä valvonut Byh’aun linnoitus, jonka rakentaminen alkoi 1590-luvulla. Liettuan suuriruhtinaskunnassa sijainnut, Puolan kuninkaan luvalla kohonnut kivilinnoitus korvasi aiemmin jokilinnoituksille tyypillisen puisen suojavarustuksen. Strategisen merkityksensä vuoksi mahtaviksi kohonnut linnoitus joutui Puolan ja Venäjän välisen sodan 1654–1667 aikana piiritykseen (1659), jossa linnoitus kärsi merkittäviä vaurioita. Kohta seuranneen Pohjan sodan aikana Pietari Suuren joukot pitivät linnaa tukikohtanaan vuosia ja pois lähtiessään räjäyttivät sen bastionit. Nykyään linnoituksen jäänteet ovat suurelta osin sään armoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Br 3.4 b to be allotted to restore the Bykhov Castle (2/2014)   (mogilev-region.gov.by)
 Lyhyt kuvaus kaupungista  (BYcity.org)
 Byh’aun kaupunkikartta  (BYcity.org)
 WikiMapia karttalinkki Byh’aun alueesta, kohteiden selitykset pääosin  tai 
 Bykhov - Kansallisen matkailutoimiston yhteenveto 
 Kuvia Byh’aun linnoituksesta  tai  (radzima.org)
 Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta 
 Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste Byh’aun kaupunkiin (pogoda.by) 
 Valko-Venäjän juna-aikatauluja  
 Valokuvia Byh’austa 
 Kuvia kaupungin vanhoista rakennuksista 

Mahiljoun alueen kaupungit
V (vuoden 2009 televisiosarja)

V on yhdysvaltalainen scifi-televisiosarja vuodelta 2009.

Tuotanto
Sarja perustuu Kenneth Johnsonin luomaan 1980-luvun televisiosarjaan V. Uutta V-sarjaa on kehittänyt tuottaja Scott Peters. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 3. marraskuuta 2009 ja sarjan päätösjaksoksi jäänyt toisen kauden viimeinen jakso esitettiin  15. maaliskuuta 2011. ABC peruutti sarjan 13. toukokuuta 2011. Suomessa sarja alkoi MTV3:lla 12. lokakuuta 2010.

Tarina

Ulkoavaruudesta tulleet Vierailijat saapuvat Maapallolle valtavilla lentävillä aluksilla. Heidän johtajansa Anna vakuuttaa Vierailijoiden olevan rauhan asialla, mutta he aikovat oikeasti valloittaa planeetan. Terrorismin vastaiseen yksikköön kuuluva FBI-agentti Erica Evans saa selville suunnitelman ja liittyy Vierailijoita vastustavaan liikkeeseen, johon kuuluvat myös mm. katolinen pappi Jack Landry ja Annalle selkänsä kääntänyt Vierailija Ryan. Tilanne vaikeutuu entisestään, kun Erican poika Tyler alkaa tapailla Annan tytärtä Lisaa ja Anna haluaa saada Tylerin ja muita ihmisiä vakoojikseen.

Näyttelijät ja hahmot

Katso myös
V (vuoden 1984 televisiosarja)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sarjan virallinen sivusto
 V MTV3:n sivuilla
 
 V TV.com-sivustolla 

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Rakkauden painovoima

Rakkauden painovoima (Defying Gravity) on monikansallisesti tuotettu sci-fi-televisiosarja vuodelta 2009. 
Sarjan tuottajayhtiöt ovat BBC, Fox Television Studios, Omni Film Productions, CTV Television Network, SPACE ja ProSieben. 
James Parriottin luoman sarjan ensimmäinen osa esitettiin 2. elokuuta 2009 ABC ja CTV kanavilla. Sarjan teko lopetettiin 13 jakson jälkeen loppusyksystä 2009. 

Suomessa sarjaa esitti 23. syyskuuta 2009 alkaen TV5. Sarjasta esitettiin Suomessa kaikki tehdyt 13 jaksoa.

Vuoteen 2052 sijoittuva sarja kertoo Antares-retkikunnan kuusi vuotta kestävästä avaruusmatkasta aurinkokunnan planeetoille ja ryhmän keskinäisistä ihmissuhteista viisivuotisen koulutuksen ja itse lennon aikana. 

Sarjan lopettamisen jälkeen ohjelman luoja James Parriott paljasti haastattelussa, kuinka sarja olisi edennyt.

Näyttelijät

Lähteet

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Brittiläiset scifi-sarjat
Saksalaiset televisiosarjat
Kanadalaiset scifi-sarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
CTV:n televisio-ohjelmat
ProSiebenin televisio-ohjelmat
CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat
Syfy

Syfy, aiemmin Sci-Fi Channel, on vuonna 1992 perustettu Comcastin omistama yhdysvaltalainen kaapeli- ja satelliittitelevisiokanava, jonka ohjelmisto koostuu pääasiassa scifi- ja fantasia-aiheisista tv-sarjoista ja elokuvista. Kanavalla on myös näytetty joitain kauhu-, anime-, draama- ja reality-ohjelmia.

Isossa-Britanniassa, Irlannissa ja muualla Euroopassa kanava käyttää edelleen nimeä Sci-Fi Channel.

Syfyn ensi-iltoja

Sarjat
Caprica
Dresden Files
Eureka
Farscape
Flash Gordon
Haamutiimi
Haven
Näkymätön mies
Pelkokamera
Sanctuary
Stargate Atlantis
Stargate Universe
Taisteluplaneetta Galactica
Tripping the Rift
Tähtiportti 
Warehouse 13
Äärirajoilla
WWE NXT

Minisarjat ja elokuvat
Babylon 5: The Legend of the Rangers
Battlestar Galactica: Razor
Battlestar Galactica: The Plan (2010)
Beyond Re-Animator
Cube 2
Dyyni-kirjasarjaan perustuvat tehdyt minisarjat ja elokuvat
Farscape: The Peacekeeper Wars
George and the Dragon
Lost Room
Maameren tarinat
Taken

Syfy Universal 

Comcastin omistamaan Syfy Universal -kanavaperheeseen kuuluu useita eri kanavia, joilla lähetetään eri alueille suunnattua scifi- ja fantasia-aiheisista sisältöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
NBC Universal
Varpu (nimi)

Varpu on suomalainen naisen etunimi, joka johtuu matalaa puuvartista kasvia tai lehtipuun oksaa tarkoittavasta sanasta varpu. Karjalassa sitä on käytetty myös Valpuri-nimen puhuttelumuotona, ja ortodoksit ovat pitäneet sitä Barbara-nimen vastineena. 

Nimi Varpu on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2601 henkilölle. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien, ja nimipäivä on 20. syyskuuta.

Tunnettuja Varpu-nimisiä 

 Varpu Marjomäki, solu- ja molekyylibiologian professori
 Varpu Reilin (s. 1937), näyttelijä
 Varpu Sintonen (1943–2018), pappi ja kansalaisaktivisti
 Varpu Tavi (s. 1957), antropologi, tietokirjailija ja toimittaja
 Varpu Tikanoja (1928–1983), kuvataiteilija
 Varpu Tuovinen (1936–2020), kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä
 Varpu Vilkuna (1951–2014), toimittaja ja kirjailija

Kuvitteellisia Varpu-nimisiä 

 Varpu, päähenkilö Selma Vilhusen ohjaamassa elokuvassa Tyttö nimeltä Varpu

Lähteet

Etunimet
Amazing Race (9. tuotantokausi)

Amazing Race 9 on tosi-tv-sarja Amazing Racen yhdeksäs tuotantokausi. Kilpailun voittivat Bj ja Tyler.

Parit 
Yhdeksännellä tuotantokaudella oli mukana 11 paria.

 David ja Lori - seurustelevat
 Danielle ja Dani - ystävät
 Bj ja Tyler - ystävät
 Ray ja Yolanda - seurustelevat
 John ja Scott - ystävät
 Joseph ja Monica - seurustelevat
 Eric ja Jeremy - ystävät
 Lisa ja Joni - siskokset
 Fran ja Barry - naimisissa
 Lake ja Michelle - naimisissa
 Wanda ja Desiree - äiti ja tytär

Putoamisjärjestys 
 John ja Scott
 Lisa ja Joni
 Wanda ja Desiree
 Danielle ja Dani
 David ja Lori
 Lake ja Michelle
 Fran ja Barry
 Joseph ja Monica
 Ray ja Yolanda
 Eric ja Jeremy
 Bj ja Tyler

Voittaja 
Bj ja Tyler voittivat yhdeksännen tuotantokauden. Voitto ratkesi viime metreillä tiesulun lipputehtävässä. Tätä ennen Eric ja Jeremy olivat pitkään johdossa. Voitto ratkesi siihen, että Bj ja Tyler olivat opiskelleet paremmin kuin Eric ja Jeremy. Ray ja Yolanda jäivät jälkeen jo kiertotiessä.

Valtiot 

Kaudella käytiin seuraavissa maissa:
 Brasilia
 Venäjä
 Saksa
 Italia
 Kreikka
 Oman
 Australia
 Japani

Amazing Race
Tuotantokaudet
Ase itse

Ase itse () on Joe Abercrombien vuonna 2006 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos avaa Ensimmäinen laki -trilogian. Kirja ilmestyi suomeksi Kirjavan kustantamana vuonna 2009.

Tyyliltään Abercrombien esikoisromaania on verrattu George R. R. Martinin, Patrick Rothfussin ja Scott Lynchin sarjoihin. Abercrombie oli kirjallaan ehdokkaana parhaan uuden kirjailijan John W. Campbell -palkinnon saajaksi vuonna 2008.

Vastaanotto 
Portti-lehden arvostelijan mukaan kirjailija onnistuu monipuolisten, rosoisten ja kiinnostavien henkilöhahmojen luonnissa. Teos rakentuu juuri vahvojen ja luonteikkaiden henkilöiden varaan. Raadollisen aikuisfantasian lukijoille teos on arvostelun mukaan parasta viihdettä George R. R. Martinin jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jukka Halme: Kutzpah: The Blade Itself. Tähtivaeltaja 4/2006.
 Teos kirjailijan kotisivulla . 
 John Enzinas: The Blade Itself. The SF Site 2006. 
 Siobhan Carroll: The Blade Itself. Strange Horizons 16.8.2006. 
 Victoria Hoyle: Begetting Violence. Emerald City 8/2006. 
 Simeon Shoul: The Blade Itself. Infinity plus 14.10.2006. 

Vuoden 2006 kirjat
Yhdysvaltalaiset fantasiaromaanit
CIDOC

CIDOC eli Committee on Documentation (ICOM-CIDOC) on yksi International Council of Museums -organisaation komiteoista, joka keskittyy museoiden dokumentaatiotapojen kehittämiseen ja parhaiden käytäntöjen löytämiseen.

Komitean perusti Ivan Illich vuonna 1961 Meksikon Cuernavacaassa. CIDOC on antanut nimen myös museoiden käyttämälle kansainväliselle semanttinen web -dokumentointistandardille CIDOC CRM ISO 21127:2006.

Aiheesta muualla
 CIDOCin kotisivut 

W3C-standardit
Museot
Maskinen

Maskinen () on ruotsalainen elektro/hip hop -yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat Afasi & Filthy sekä Slagsmålsklubben -yhtyeen Frej Larsson. Yhtyeen neljäs jäsen Kihlen erosi yhtyeestä.

Jäsenet 
 Frej Larsson (2007–)
 Herbert "Afasi" Munkhammar (2007–)
 Mats Norman (2010–)
 Magnus "Filthy" Lidehäll (2007–2008)
 Oskar ”Kihlen” Linnros (2007–2008)

Diskografia

Albumit
 Boys II Men (2009)
 Framgång & Efterfrågan (2012)
 Stora fötter stora skor (EP, 2015)

Singlet
 "Alla som inte dansar (är våldtäktsmän)" - 2007
 "Segertåget" - 2008
 "Pengar" - 2009
 "Dansa med vapen (feat. Maria Gasolina)" - 2009
 "Kärlek vid sista ögonkastet" - 2010
 "Buffalo Blues" - 2010
 "Krossa alla fönster" - 2011
 "Liv och död" - 2012
 "Stora trygga vargen" - 2012
 "Megalomani" - 2012
 "Limousin" (feat. Movits!) - 2013
 "Stora fötter stora skor" - 2015
 "Upp" - 2015

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 

Ruotsalaiset hip hop -yhtyeet
Ruotsalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Kouki

Kouki on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Akseli Kouki (s. 1997), näyttelijä
 Eemeli Kouki (s. 1991), lentopalloilija
 Jari Kouki (s. 1962), metsäekologian professori
 Juhani Kouki (1951-2017), näyttelijä
 Marja-Leena Kouki (s. 1945), näyttelijä
 Mikko Kouki (s. 1967), näyttelijä, elokuva- ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja
 Sirkka Kouki (1917-1989), kotitalousvaikuttaja
 Tapio Kouki (s. 1947), näyttelijä.
Elmar Grin

Elmar Grin (, oikealta nimeltään Aleksandr Vasiljevitš Jakimov, ven. Алекса́ндр Васи́льевич Яки́мов; 15. kesäkuuta (J: 2. kesäkuuta) 1909 Kivennapa – 1999) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Elmar Grin jäi varhain orvoksi ja vietti lapsuutensa Lintulan luostarin lastenkodissa. Vuosina 1922–1929 hän kierteli eri puolilla Venäjää, palveli sen jälkeen viisi vuotta Itämeren laivastossa ja työskenteli vuosina 1935–1939 radistina Leningradissa ja sen ympäristössä. Vuodesta 1939 lähtien Grin palveli armeijassa ja toimi toisen maailmansodan loppuvaiheessa sotakirjeenvaihtajana. Vuonna 1943 hänet hyväksyttiin NKP:n jäseneksi. Vuosina 1958–1965 hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja vuosina 1959–1981 kirjailijaliiton tarkastuskomission jäsenenä. Kirjailija asui Leningradissa.

Grinin teoksien teemana on neuvostoideologian mukainen ”kansojen ystävyys”. Hänen ensimmäiset 1930-luvun alussa ilmestyneet kertomuksensa käsittelevät luokkataistelua ja maatalouden kollektivisointia Neuvostoliitossa asuvien virolaistalonpoikien keskuudessa. Suomen tapahtumia vuosina 1939–1946 kuvaavasta romaanistaan ”Tuuli käy etelästä” (Veter s juga, 1946) kirjailija sai Stalin-palkinnon. Suomen talonpoikaisto on myös romaanin Drugoi put (”Toinen tie”, 1956) aiheena. Romaanissa V strane Ivana (”Iivanan maassa”, 1962–1967) Grin kuvaa Neuvostoliittoon muuttaneen suomalaisen työmiehen poliittista kasvua.

Suomennettuja teoksia
 Tuuli käy etelästä. Suom. Elina Huttari. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1948.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Elmar Grin 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Volkswagen Arena

Volkswagen Arena on Saksan Wolfsburgissa sijaitseva monitoimiareena. Se toimii jalkapallojoukkue Wolfsburgin kotistadionina.

Historia 
Stadion avattiin 13. joulukuuta 2002 ja sen kapasiteetti on 30 000. Kauden 2008–2009 päätteeksi Wolfsburg juhli stadionilla historiansa ensimmäistä Saksan pääsarjamestaruutta, joka varmistui vasta viimeisellä sarjakierroksella.

15. syyskuuta 2009 stadionilla pelattiin ensimmäistä kertaa Mestarien liigaa, kun Wolfsburg kohtasi venäläisen TsSKA Moskovan. Wolfsburg voitti ottelun 3–1, Grafiten tehtyä hattutempun.

Tulevaisuus 
Stadion on käytössä vuoden 2011 naisten MM-kilpailuissa, jotka järjestetään ensimmäistä kertaa Saksassa.

Lähteet 

Saksan jalkapallostadionit
Wolfsburg
Digiwiki


Digiwiki on verkkosivusto, johon kootaan alan asiantuntijoiden ja muistiorganisaatioiden laatimia ohjeita ja tietoa mm. AV-aineiston digitoinnista ja pitkäaikaissäilyttämisestä. Digiwiki-sivuilla jaetaan kokemuksia valokuvien, kuvataiteen, audiovisuaalisen aineiston, äänitteiden, asiakirjojen sekä muiden kulttuuriperintöaineistojen tallennuksesta semanttiseen verkkoon. Digiwikiä hallinnoi Musiikkiarkisto. Sitä rahoittaa pääosin opetusministeriö.

Digiwiki perustettiin 12.3.2009 jakamaan kokemuksia suomalaisissa muistiorganisaatioissa työskentelevien ihmisten ja kulttuuriperinnön tallentamista kiinnostuneiden kansalaisten välillä. Tiedon tallentajat joutuvat ottamaan kantaa kulttuuriperinnön digitointia koskeviin kysymyksiin, kuten mitä, miten ja minne digitoida. Monenlaista digitointia koskevaa tietoa ja palveluita on tarjolla, mutta luotettavaa tietoa aineistojen säilytyksestä on edelleen vaikea saada. Tähän tarpeeseen on perustettu DigiWiki-portaali.

Kansalliset muistiorganisaatiot Digiwikin taustalla 
Suomen valokuvataiteen museo
Helsingin kaupunginmuseo
Kuvataiteen keskusarkisto
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus
Kansallisarkisto
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Svenska Litteratursällskapet i Finland
Valokuvavalmistamo ja -laboratorio KAR
Kansalliskirjasto
Kansanperinteen arkisto
Kansallinen audiovisuaalinen arkisto
Yleisradio
Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto
Audiovisuaalisen viestinnän tutkintotoimikunta

Katso myös
 Kansallinen digitaalinen kirjasto

Lähteet

Aiheesta muualla
 Digiwiki
 Kansallinen digitaalinen kirjasto 

Wikiyhteisöt
Suomalaiset verkkosivustot
Elektroniset tietoteokset
Metadata
Museot
Kirjastot
Rahatšou

Rahatšou (, IPA: [raɣaˈtʂou̯]) eli Rogatšov (; ; ) on pienehkö kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjän itäosissa. Kaupunki toimii samannimisen hallinnollisen piirin (raion) keskuksena. Rahatšoun kaupungissa asui 33 702 ja koko piirissä 60 933 ihmistä. Piirin asukasluku sisältää kaupungin ohella ympäröivän maaseudun kylineen sekä pikkuruisen Belitskin kaupunkityyppinen taajaman (484 as.).

Kaupunki sijaitsee Dnepr-joen länsipenkereellä strategisesti tärkeällä paikalla, jossa Drut-sivujoki () liittyy päävirtaan. Historiallisissa asiakirjoissa Rahatšou mainitaan jo 1142. Navigoitavan jokiyhteyden ohella rautatie on nykyään merkittävä liikenneväylä suurille kuljetuksille; kaupunki on Valko-Venäjän itäisen pääradan Mahiljou-Žlobin-osuuden väliasema. Maanteitse lähimmät isommat kaupungit ovat Žlobin (18 km etelään), Bobruisk (59 km länteen) ja Mahiljou (104 km pohjoiseen).
 
Maatalous on tärkeä elinkeinon haara. Rahatšoun piirissä on pyritty kehittämään erityisesti karjataloutta, perunan, vihannesten ja viljanviljelyä. Merkittävimpien teollisuusyritysten joukkoon kuuluvat meijerituotteita (kuten maitojauheita ja jogurtteja) valmistava JSC Rogachev Concentrated Milk Factory ja opto-mekaanisia laitteita tuottava Rogachev Works Diaproektor.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) 
Kaupunkikartta (BYcity.org) 
Tiivis kuvaus Rahatšousta 
WikiMapia karttalinkki kohteiden selitykset pääosin 
Valokuvia Rahatšousta Radzima.org 

Homelin alueen kaupungit
Lupe Fiasco’s The Cool


Lupe Fiasco's The Cool (joskus pelkkä The Cool) on rap-artisti Lupe Fiascon toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 18. joulukuuta 2007.

Taustatietoa 
Albumi sijoittui Billboard 200 listan 15. sijalle ilmestyessään. Myöhemmin albumi nousi yhden pykälän. Albumi on myynyt kultaa.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet 

Lupe Fiascon albumit
Vuoden 2007 albumit
Akeldama

Akeldama on The Facelessin esikoisalbumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Demon Carcass – murinalaulu
 Michael Keene – kitara, puhdas laulu
 Steve Jones – kitara
 Brandon Giffin – basso
 Nick Pierce – rummut (kappale 7)
 Andy Taylor – rummut (kappaleet 2 ja 5)
 Navene Koperweis – rummut (kappale 4) 
 Brett Batdorf – rummut (kappaleet 1, 3, 6 ja 8)

Arvostelut 
 Metal Injection: 8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 esikoisalbumit
The Facelessin albumit
Emmerich am Rhein

Emmerich am Rhein tai Emmerich on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Kaupungissa on arviolta 30 968 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 80,4 neliökilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Adam Tensta

Adam Tensta (oikealta nimeltään Adam Momodou Eriksson Taal, s. 1. elokuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen rap-artisti.

Biografia 
Adam Tensta syntyi Tukholmassa 1. elokuuta 1983. Hänen isänsä oli gambialainen ja äitinsä ruotsinsuomalainen. Adam varttui äitinsä huostassa, sillä hänen isänsä oli heroiiniriippuvainen. Adam varttui Tukholman Tenstan kaupunginosassa, jossa hänen ikäisillään oli normaalia varastaa, tehdä rikoksia ja yleensä lopettaa koulu kesken. Mutta Adam valitsi toisen polun ja löysi hip hopin. Hän sai tuolloin vaikutteita kuullessaan Wu-Tang Clania, Mobb Deepiä ja Nasia sekä Bob Marleytä. Adam otti myöhemmin ”Tensta”-nimen osaksi artistinimeään. Adam ei ole tähän päiväänkään asti käyttänyt alkoholia, tupakkaa tai huumeita. Lisäksi hän on vegaani. Adam on myös ”A Non Smoking Generation” -yhteisön edustaja. Hän kuuluu myös ”Save the Children” -järjestöön.

Adamin debyyttialbumi It's a Tensta Thing julkaistiin vuonna 2007, K-Wrek Recordsin kautta. Se voitti myös Grammis-palkinnon.

Adam Tensta vieraili Fintelligensin ”Hoida homma” -kappaleen remix versiolla Cheekin ja Asan kanssa.

Vuonna 2011 huhtikuussa Tenstan toinen studioalbumi Scared of the Dark julkaistiin. Ensimmäiset singlet levyltä julkaistiin joulukuussa 2010.

Diskografia

Albumit
 It's a Tensta Thing (2007)
 It's a Tensta Thing 2.0 -EP (2010) (Prime Time Music Oy)

Singlet
 ”Banging on the System” (2006)
 ”They Wanna Know” (2007)
 ”My Cool” (2007)
 ”Before You Know It (mukana Sophia Somajo) (2008)
 ”Dopeboy (Do I Look Like I Sell Drugs)” (2008)
 ”Ok WOW” (2010)
 ”Like a Punk” (2010)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 

Ruotsalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
On aika tappaa

On aika tappaa (A Time to Kill) on Joel Schumacherin ohjaama jännitys- ja draamaelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1996. Sen pääosissa esiintyy monia tunnettuja näyttelijöitä ja se perustuu John Grishamin esikoisromaaniin.

Juoni 

Kaksi rasistia raiskaa nuoren tummaihoisen tytön ja lähes tappavat tämän. Miehet jäävät pian kiinni ja kun he ovat matkalla oikeuden eteen, tytön isä ampuu heidät. Hän joutuu vankeuteen oikeudenkäynnin ajaksi ja saa palkatuksi kalliin asianajajan, joka tekee kaikkensa, jottei isä joutuisi kaasukammioon.

Rooleissa

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat
Oikeussalidraamat
Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat
John Grishamin teoksiin perustuvat elokuvat
Joel Schumacherin ohjaamat elokuvat
Akiva Goldsmanin käsikirjoittamat elokuvat
Elokuvat rasismista
Warner Brosin elokuvat
Max Newman

Maxwell Herman Alexander Newman (7. helmikuuta 1897 Chelsea – 11. helmikuuta 1984 Combertonissa lähellä Cambridgeä) oli englantilainen matemaatikko ja koodinmurtaja. 

Newman oli yksi Colossus-tietokoneen suunnittelijoista. Newmanin luento vuonna 1935 esitteli Alan Turingille konseptin, joka johti Turingin koneeseen ja Turingin työn johdosta kiinnostui itse laskevien koneiden mahdollisuuksista teoreettisella tavalla. Newman liittyi Government Code and Cypher Schooliin (GC&CS) Bletchley Parkiin vuonna 1942, jolloin kiinnostuksesta tuli käytännöllisempää.
Newman tutustutti Tommy Flowersin Alan Turingin vuoden 1936 artikkeliin.

Sodan jälkeen Newman siirtyi Manchesterin yliopistoon. Newman kuuli Freddie Williamsin kokeista katodisädeputkien kanssa ja sai Williamsin Tom Kilburnin kanssa Manchesterin yliopistoon. Newman kuvasi tietokoneen toimintaa Williamsille ja Kilburnille, jotka eivät tienneet tietokoneista mutta tiesivät elektroniikasta, josta Newman ja Turing eivät tienneet juurikaan. Newman kuvasi Turingin kolmen osoitteen konseptia, ohjelman tallennusta ja ehdollista haarautumista. Williams ja Kilburn rakensivat Small-Scale Experimental Machine -tietokoneen tämän jälkeen.

Lähteet

Brittiläiset matemaatikot
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Manchesterin yliopisto
Isaac Merritt Singer

Isaac Merritt Singer (27. lokakuuta 1811 Pittstown, New York, Yhdysvallat – 23. heinäkuuta 1875 Torquay, Englanti) oli merkittävä keksijä, teollisuusvaikuttaja ja myös näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti maailman menestyneimmän ompelukonemerkin Singerin suunnittelusta ja Singer Sewing Machine Companyn perustamisesta.

Isaac Merritt Singerin isä oli alkuperäiseltä sukunimeltään Reisinger ja saksilaista syntyperää. Aikalaisekseen varsin kookas, 195 senttiä pitkä Singer oli koneiden kehittäjäksi erikoinen henkilö, jonka intohimona oli teatterinäytteleminen. Hän meni ensin avioliittoon Catharine Maria Haleyn kanssa 1830, toinen vaimo oli Mary Ann Sponsler, kolmas puoliso oli skotlantilainen Mary McDonigal ja toisen virallisen avioliiton hän solmi paljon nuoremman ranskalaisen Isabella Eugenie Boyerin kanssa. Koko ikänsä Singerillä oli lapsia huollettavanaan. Lopulta hän sai lapsia yhteensä 24 neljän naisen kanssa. Hänen tyttärensä oli tunnettu taidemesenaatti Winnaretta Singer. 

Singer oppi konemekaniikkaa isoveljeltään. Hän kierteli aluksi Uuden-Englannin kaupunkeja ja asui jonkin aikaa muun muassa Baltimoressa. Elettyään samanaikaisesti kahdessa avioliitossa hän joutui pakenemaan Yhdysvalloista Englantiin. 

Singerin ensimmäinen patentti oli kivipora vuonna 1830, jolla hän vaurastui selvästi. Tämän ansiosta hän saattoi toteuttaa mieltymystään toimia näyttelijäryhmän vetäjänä viitisen vuotta noin vuoteen 1844 asti. Hän työskenteli sittemmin kirjapainossa Ohion Fredericksburgissa ja sittemmin Pittsburghissa, jossa hän kehitti laitteen puu- ja metallikaiverrukseen, minkä patentoi vuonna 1849. Tähän aikaan hän muutti kahden vaimonsa ja kahdeksan lapsensa kanssa New Yorkiin ja ryhtyi kehittämään ja markkinoimaan keksintöjään siellä. Prototyyppi tuhoutui höyrykoneen räjähdyksessä, ja Singerin tuttava O. C. Phelps kutsui hänet Bostoniin keksintöineen. Siitä ei tahtonut tulla mitään, ja Phelps pyysi Singeriä selvittelemään ompelukoneiden ongelmia. Singer oivalsi, että liikeradaltaan suora alasukkula ja suora neula aiheuttavat manufaktuurissa huomattavasti vähemmän huolta. Ompelukoneen keksijäksi Singer ei väittänyt itseään koskaan.

Oma liiketoiminta 

I. M. Singer & Co perustettiin Albanyssa vuonna 1856 manufaktuureja varten, ja hänen osin vastahakoisena kumppaninaan toimi teollisuusmagnaatti Elias Howe. Singer halusi nopeasti Euroopan kotimarkkinoille ja perustikin Singerin ompelukonetehtaan Skotlantiin Clydebankin lähistölle. Teollisuutta laajennettiin sittemmin Venäjälle Podolskiin, Saksaan Wittenbergeen ynnä muualle. 1870-luvulla Singer oli luonut Yhdysvaltain ensimmäisen monikansallisen yrityksen, jolla oli tehtaita ympäri maailmaa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset keksijät
Vuonna 1811 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet
Ompelu
Idänhäränsilmä

Idänhäränsilmä (Hyponephele lycaon) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.

Levinneisyys 

Idänhäränsilmä esiintyy Etelä-Euroopassa, Keski-Euroopassa lukuun ottamatta läntisimpiä osia, Baltiassa sekä idässä Venäjän kautta Kaukasukselle, Keski-Aasiaan, Kaukoitään ja Mantšuriaan sekä Vähän-Aasian kautta Libanoniin ulottuvilla vyöhykkeillä. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Ranskan keski- ja pohjoisosista, Britteinsaarilta ja Fennoskandiasta.

Suomessa idänhäränsilmä on erittäin vähälukuinen ja harvinainen harhailija. Suomessa on aikaisemmin ollut vakituinen kanta paikallisena maan eteläosissa. Kanta on ilmeisesti ollut laajimmillaan 1800-luvun lopulla ja 1800–1900-luvun vaihteessa. Vakituinen kanta katosi 1930-luvulla; viimeinen tiedetty esiintymä oli Hattulassa. Virolahdella havaittiin yksilöitä kolmena peräkkäisenä vuotena 1972–1974, joista osa on voinut kehittyä Suomessa. Suomea lähimmät vakituiset kannat esiintyvät Virossa ja Venäjällä Karjalankannaksella Terijoella.

Koko ja ulkonäkö 
Idänhäränsilmän etusiiven pituus on 19–24 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on harmaanruskea. Koiraalla on etusiipien yläpuolella postdiskaalialassa kellertävää vivahdetta ja terätön musta kärkisilmätäplä usein ilman keltaista rengasta. Naaraalla on etusiiven yläpuolella oranssinkeltainen diskaaliala ja postdiskaalijuova. Juovassa on kaksi isoa mustaa ja terätöntä silmätäplää. Takasiiven yläpuolella ei ole silmätäpliä, koiraalla se on yksivärisen harmaanruskea ja naaraalla postdiskaaliala on vaaleampi.

Elinympäristö 

Idänhäränsilmän elinympäristöä ovat kuivat, hiekkaiset ja kivikkoiset maastot, esimerkiksi kuivat nummet ja lähes kasvittomat lentohiekka-alueet. Lajia tavataan alangoilta vuoristoihin noin 2 000 metrin korkeuteen saakka.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on kesä–elokuussa riippuen esiintymisalueesta. Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat nurmikat (Poa), esimerkiksi niittynurmikka (Poa pratensis), nadat (Festuca), lehtolusteet (Brachypodium) ja höyhenheinät (Stipa).

Lähteet 

Dagvlinders van Europa: Hyponephele lycaon

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Idänhäränsilmä (Maniola lycaon)
Suomen Perhoset: Idänhäränsilmä
UniProt, Taxonomy: Hyponephele lycaon 

Heinäperhoset
Anatoli Mariengof

Anatoli Borisovitš Mariengof (Анатолий Борисович Мариенгоф; 6. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1897 Nižni Novgorod – 24. kesäkuuta 1962 Leningrad) oli venäläinen avantgardistikirjailija. Hän kuului vallankumouksen jälkeiseen imaginistien koulukuntaan.

Vsevolod Meyerholdin mukaan Mariengof oli ”tasavallan viimeinen dandy”. Kuuluisaksi hän kuitenkin tuli muistelmillaan, sillä hänen kirjallinen uransa ei juuri edennyt 1920-luvulta. Ilmestyessään kohua herättänyt teos Romaani vailla valhetta kertoo Venäjällä suositusta ja pidetystä runoilijasta Sergei Jeseninistä, joka oli tehnyt edellisenä vuonna itsemurhan. Mariengofin syvä ja homosävytteinen ystävyyssuhde päättyi välirikkoon, kun kumpikin löysi naisystävän – Mariengof Anna Nikritinan ja Jesenin Isadora Duncanin. 

Vaikka imaginistit olivat suosittuja ja suosiossa, Mariengofin teos Kyynikot (1928) kiellettiin, koska sen katsottiin antavan väärän kuvan neuvostotodellisuudesta.

Suomennetut teokset 
 Romaani vailla valhetta (Roman bez vranja). Suom. Olli Kuukasjärvi. Tamara Press. 160 s. ISBN 951-8994-06-4
 Kyynikot (Ciniki), 1928, suom. ja jälkisanat Tomi Huttunen, Tamara Press, 1998, 142 s. ISBN 951-8994-05-6
 "Aurinkojen konditoria" ("Konditerskaja solnts"). Suom. Tomi Huttunen. Idäntutkimus 1 (2004). Runo verkossa: Aurinkojen konditoria, Idäntutkimus

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tomi Huttunen, Имажинист Мариенгоф : Денди. Монтаж. Циники, Väitöskirja. Helsingin yliopisto 2007 

Venäläiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Misan Haldin

Eyinmisan Edward Ogharanemeye Haldin (ent. Nikagbatse, s. 7. heinäkuuta 1982 Berliini) on saksalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hänen äitinsä on suomalainen ja isä nigerialainen. Vuonna 2012 Nikagbatse vaihtoi siskonsa, koripalloilija Roli-Ann Nikagbatsen (nyk. Neubauer) kanssa sukunimensä äitinsä mukaisesti Haldiniksi.

Lähteet 
 Legabasket 
 Legadue 
 BBL  
 Profiili archive.fiba.com

Viitteet 

Saksalaiset koripalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Poing poing poing (kappale)

Poing poing poing on Irwin Goodmanin kappale. Kappale ilmestyi samannimisellä albumilla vuonna 1971. Goodman voitti ”Poing poing poingilla” vuoden 1971 Syksyn sävel -kilpailun. Goodman sävelsi kappaleen, ja sanoituksesta vastasi Vexi Salmi.

Kappale perustuu purukumipop-komppiin. Sanoituksessa käytettiin tarkoituksella kielikuvia, jotka erosivat muiden käyttämistä.

Lähteet 

Vuoden 1971 kappaleet
Irwin Goodmanin kappaleet
Vexi Salmen sanoittamat kappaleet
Syksyn sävel -finalistit
Isoglukoosi

Isoglukoosi eli maissisiirappi eli glukoosi-fruktoosisiirappi (high-fructose corn syrup = HFCS) on tärkkelysmakeuttaja, jota valmistetaan glukoosisiirappi (maissitärkkelys) -nimisestä tärkkelyksestä kemiallisesti. Siinä osa glukoosista on entsyymien avulla muunnettu fruktoosiksi, ja näin makeusaste on nostettu sakkaroosin tasolle.

Elintarviketeollisuus käyttää isoglukoosia, sillä se on halvempaa ja nestemäisenä sitä on helppo kuljettaa ja tuotannossa sekoittaa. Euroopan unionissa sille on asetettu tuotantokiintiö, joka esimerkiksi vuonna 2005-2006 oli noin 300 000 tonnia.

Isoglukoosin epäterveellisyydestä on esitetty väitteitä, mutta alan teollisuuden mukaan väitteet perustuvat väärinkäsitykseen.

Katso myös
 Inverttisokeri
 Inverttisokerisiirappi

Lähteet

Biokemia
Seulonnan keskeiset artikkelit

en:High-fructose corn syrup
nl:Glucose-fructosestroop
ja:異性化糖
sv:Isoglukos
zh:高果糖浆
Planetary Duality

Planetary Duality on The Facelessin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. marraskuuta 2008. Albumin julkaisun myötä The Faceless teki debyyttinsä Billboard 200 -listalle. Albumi myi Yhdysvalloissa ensimmäisellä viikollaan noin 5 600 kappaletta ja nousi listalla korkeimmillaan sijalle 119.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Demon Carcass – murinalaulu
 Michael Keene – soolokitara, vokooderi, puhdas laulu
 Steve Jones – kitara
 Brandon Giffin – basso
 Lyle Cooper – rummut

Sessiomuusikot 
 Matthew Blackmar – koskettimet

Lähteet 

The Facelessin albumit
Vuoden 2008 albumit
Tekniset death metal -albumit
Ekran

Ekran (, ) oli neuvostoliittolaisten geostationaaristen tietoliikennesatelliittien perhe. Ekran välitti ns. direct-to-home-TV-lähetyksiä.

Ensimmäinen Ekran laukaistiin vuonna 1976. Kukin satelliitti välitti yhden TV-kanavan ja kahden radiokanavan lähetykset eri alueiden kaapeli-TV-verkkoihin ja suoraan kotitalouksiin etenkin Siperiassa. Lähetykset tehtiin UHF-taajuudella. Alkupään Ekraneilla oli asemana 48-95 astetta itäistä pituutta. Myöhemmin asemiksi vakiintuivat noin 99 astetta itäistä pituutta. Satelliitit olivat kolmiakselistabiloituja, lähetysteho oli 200 W. Vastaanottoon riitti jagiantenni.

Ekran kehittyi Ekran-M-satelliitiksi. Ekranit ovat korvattu Gorizont-, Hals- ja Ekspress-tietoliikennesatelliiteilla.

Aiheesta muualla
Ekran satellite
Ekran satellite : a short history of development
Ekran-M
Communicaion satellites : Voices from Space 
Russian Geostationary Satellites
Experiments of amateur Direct-To-Home reception of TV signal from Ekran satellite 
Development of direct satellite broadcasting
Abstract
Pacific Telecommunications Review 

Tietoliikennesatelliitit
Arkadi Adamov

Arkadi Adamov (13. heinäkuuta 1920 – 26. kesäkuuta 1991) oli venäläinen kirjailija. Hän suoritti loppututkinnon Moskovan yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen muun muassa Moskovan miliisin palveluksessa.

Ensimmäiset teoksensa hän kirjoitti löytöretkistä, mutta vuonna 1956 ilmestynyttä teosta Delo pjostryh (”Tapaus kirjavat”) on luonnehdittu ensimmäiseksi nykyaikaiseksi salapoliisiromaaniksi Neuvostoliitossa. Toinen hänen merkittävä salapoliisiromaaninsa on palkittu teos Zlym vetrom (”Katalan tuulen tuomaa”). Adamovin teoksia ei ole suomennettu.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Edwin Scrymgeour

Edwin Scrymgeour (1866-1947) oli skotlantilainen poliitikko, joka toimi Ison-Britannian parlamentin alahuoneessa  Dundeen edustajana vuosina 1922-1931. Hän voitti paikan täydennysvaaleissa Winston Churchillilta. Hänen tärkein poliittinen teemansa oli kieltolaki.

Lähteet 
 

Brittiläiset poliitikot
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Ankkatesti

Ankkatesti () on leikillinen nimitys seuraavantyyppiselle päättelylle: 

Jos se näyttää ankalta, ui niin kuin ankka ja vaakkuu kuin ankka, niin se on todennäköisesti ankka.

Kyse on siis yksilötapauksesta a, jolla havaitaan olevan tiettyjä ominaisuuksia {G1...Gn} ja joka pyritään tunnistamaan varmasti tiedettyjen yleisten – tässä tapauksessa kaikkia ankkoja koskevien – lainomaisten ominaisuuksien perusteella.

Millaista päättelyä ankkatesti kuvaa? Kyse ei voi olla induktiosta, koska päättelyllä ei pyritä vahvistamaan ankkatietouttamme konstituoivia yleistyksiä. Jos kyse olisi deduktiosta, päättely pyrkisi virittämään havaittuun ankkayksilöön kohdistuvia vaakkumis- ja muita predikaatio-odotuksia. Mutta tilannehan on se, että havaitaan yksilö a, jonka ulkonäkö, uintityyli ja ääntely tuntuu olevan johdettavissa yleisestä laista 

 Kaikilla olioilla F on ominaisuudet {G1...Gn}, jossa siis F on ankka, ja {G1...Gn} ankasta predikoitavissa olevien ominaisuuksien joukko. 

Ankkatesti kuvaa peirceläistä abduktiivista päättelyä, joka on aina luonteeltaan hypoteettista ja epävarmaa. Havaintojen perusteella on (ainoastaan) hyvä arvaus, että kyseessä on ankka. 

Tietoteoria
Eerik II Emune

Eerik II Emune (n. 1090 – 18. kesäkuuta 1137) oli Tanskan kuningas vuosina 1134–1137. Eerik oli Eerik I:n avioton lapsi. Eerikin liikanimi "Emune" merkitsee "ikimuistoista".

Tanskan kuninkaat
1090-luvulla syntyneet
Vuonna 1137 kuolleet
Vileika

Vileika (, , , ) on vuoden 2009 väestönlaskennan perusteella 26 836 asukkaan kaupunki ja Vileiskin hallintopiirin () keskus Valko-Venäjällä Minskin alueella, Minskistä luoteeseen. Koko hallintopiirissä asui väestönlaskennan mukaan 52 053 ihmistä.

Vileikan seudulta, Niemenjoen sivuhaaran Vilijan (Neris) hedelmällisesestä jokilaaksosta on löydetty arkeologisia esineitä kuten keramiikkaa 6.–4. vuosisadalta eaa. Tästä syystä Vileikan aluetta pidetään eräänä Valko-Venäjän kauimmin asutuista seuduista. Virallisesti Vileika perustettiin vuonna 1599. Monet kaupungin vanhimmista rakennuksista tuhoutuivat vuoden 1810 palossa, joten suuri osa vanhemmasta rakennuskannasta on peräisin vasta 1800-luvun jälkipuoliskolta tai 1900-luvun alusta.

Liikenneyhteyksistä tärkeimpiin kuuluvat pohjoisesta Mjadzelin suunnasta saapuva ja Maladzetšnan (20 km:n etäisyydellä) kautta Minskiin (yhteensä 98 km) johtava kantatie (P28) sekä rautatieyhteys (Polotsk-Vileika-Maladzetšna).

Pari kilometriä Vileikan kaupungin itäpuolella Vilija-joessa (Neris) on vesivoimala patoineen. Padon itäpuolella sijaitsee 27 kilometriä pitkä Vilijan tekojärvi, joka on Valko-Venäjän suurin tekoallas. Pääkaupunki Minsk käyttää allasta raakavesilähteenään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tiivis kaupunkikuvaus  (BYcity.org)
Lyhyitä artikkeleita hallintopiiristä ja sen keskustaajamasta rakennuksineen  (dorogiby.info)
Kartta kaupungin keskustasta  (BYcity.org)
WikiMapia satelliittikuva kaupungista, kohteiden selitykset pääosin  tai 
eräs Vileika -keskeinen portaali 
 Joitain rakennuksia Vileikasta 
Valko-Venäjän juna-aikatauluja  
VHF-radioasema Vileikan lähellä 

Minskin alueen kaupungit
Saraikkoniittyperhonen

Saraikkoniittyperhonen (Coenonympha tullia) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pienehkö päiväperhonen. Laji esiintyy holarktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja ja muotoja.

Levinneisyys 

Saraikkoniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Aasian lauhkeiden osien kautta Tyynellemerelle ja Pohjois-Amerikkaan. Euroopassa laji puuttuu Etelä-Euroopasta ja aivan pohjoisimmista osista. Fennoskandiassa laji esiintyy noin 70° asti. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue ulottuu eteläisimmillään lännessä aina Meksikon Baja Californian osavaltioon ja Yhdysvalloissa Kalifornian, Arizonan ja New Mexicon osavaltioihin saakka.

Lajin runsaasta muuntelusta johtuen monien muotojen taksonominen asema on ollut epäselvä. Balkanin ja Keski-Italian vuoristoissa esiintyy laji Coenonympha rhodopensis, jota on pidetty myös saraikkoniittyperhosen alalajina. Fennoskandiassa esiintyy alalaji Coenonympha tullia isis, joka on kuvattu toisinaan nimialalajin muodoksi.

Suomessa saraikkoniittyperhonen esiintyy koko maassa Keski-Lappiin saakka ja satunnaisesti myös Lapin pohjoisimmissa osissa.

Koko ja ulkonäkö 

Saraikkoniittyperhosen etusiiven pituus on yleensä 15–20 mm alalajista ja muodosta riippuen. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 25–36,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Saraikkoniittyperhosella esiintyy runsaasti muuntelua ja se muodostaa asteittaisia muuntelusarjoja eli kliinejä eri muotojen välillä.

Siipien yläpinnan pohjaväri on vaihteleva harmaanruskean-, kellan- tai oranssinsävyinen. Etusiiven alapinnalla on vaalea poikkijuova, jonka leveys ja voimakkuus vaihtelee.

Elinympäristö 

Saraikkoniittyperhosen elinympäristö on vaihteleva laajan levinneisyysalueen eri osissa. Laji esiintyy alangoilta vuoristoon muun muassa kosteilla niityillä, pelloilla, soilla, vuoristoniityillä, tunturiniityillä ja tundralla.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on maaliskuusta lokakuuhun yhtenä tai kahtena sukupolvena riippuen esiintymisalueesta. Euroopassa lentoaika on yleensä kesä–heinäkuussa. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat sarat (Carex), piirtoheinät (Rhynchospora), nadat (Festuca), vihvilät (Juncus) ja suovillat (Eriophorum), esimerkiksi tupasvilla (Eriophorum vaginatum).

Lähteet

Butterflies and Moths of North America

Aiheesta muualla
LuontoPortti: Saraikkoniittyperhonen (Coenonympha tullia)
Suomen Perhoset: Saraikkoniittyperhonen
Perhosopas: Saraikkoniittyperhonen (Coenonympha tullia)
Keskisuomalainen: Saraikkoniittyperhonen
Iltalehti: Saraikkoniittyperhonen (Coenonympha tullia) 
UniProt, Taxonomy: Coenonympha tullia 
Butterflies of America: Coenonympha thumbnails 

Heinäperhoset
Asobi Seksu

Asobi Seksu on yhdysvaltalainen pop/rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2001. Yhtye ottaa paljon vaikutteita shoegazesta, ja käyttää sen tapaan voimakkaasti efektoituja kitara- ja lauluraitoja.

Historia 
Yhtyeen nimi oli alun perin Sportfuck. Vuonna 2001 julkaistun ensimmäisen EP:n jälkeen nimi vaihdettiin Asobi Seksuun. Ensimmäisen, yhtyeen mukaan nimetyn kokopitkän albumin Asobi Seksu julkaisi vuonna 2004. Tätä seurasi kaksi vuotta myöhemmin julkaistu Citrus, jonka tuotti Chris Zane. Vuonna 2009 yhtye on julkaissut kaksi teosta, kokopitkän Hush-albumin sekä Transparence-EP:n.
Asobi Seksun musiikkia on soitettu L-koodi-, Skins- ja Ruma Betty -televisio-ohjelmissa sekä Treeless Mountain -elokuvan trailerissa.

Diskografia

Albumit 
Asobi Seksu (CD, 2004)
Citrus (CD, 2006)
Hush (CD, 2009)
Fluorescence (CD, 2011)

EP:t 
Sportfuck (CD, 2001)
Transparence (CD, 2009)
Transparence (1000 kappaleen vinyylipainos, 2009)

Singlet 
Stay Awake (vinyyli, 2007)
"Stay Awake" - "Then He Kissed Me"
Me & Mary (vinyyli, 2008)
"Me & Mary" - "Breath Into Glass"
Familiar Light (vinyyli)
"Familiar Light" - "Familiar Light (remix)"

Muut 
Season's Greeting from PAS/CAL & Asobi Seksu 12" (2004)
Live at the Echo 10/6/06 (2006)
Live from SoHo (2007)
Warm & Scratchy (2007)
Acoustic at Olympic Studios (2009)

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivu 
 
 EMI Music Japanin sivu yhtyeestä (japaniksi) 

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset popyhtyeet
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Keltaniittyperhonen

Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja ja muotoja.

Levinneisyys 

Keltaniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta sekä Vähä-Aasiaan, Libanoniin, Irakiin, Iraniin, Turkestaniin ja idässä mahdollisesti Siperiaan saakka.

Suomessa keltaniittyperhonen esiintyy runsaimmin maan etelä- ja keskiosissa, mutta lajia tavataan ajoittain Etelä-Lapissa ja satunnaisesti myös Lapin pohjoisosissa.

Koko ja ulkonäkö 

Keltaniittyperhosen etusiiven pituus on yleensä 13–17 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 22–33 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on vaalean ruskeankeltainen. Etusiiven yläpuolella on pieni harmaa kärkisilmätäplä ja ulkoreunassa kapea harmaa reunajuova. Etusiiven alapuolella on musta, valkoteräinen ja keltarenkainen kärkisilmätäplä. Takasiiven alapuolen tyviosa on tumma ja ulkoreuna harmaa, välissä on vaalea postdiskaaliala. Etusiiven yläpuolen reunajuovan leveys ja tummuus, samoin kuin takasiiven alapuolen sävy vaihtelee eri muodoilla.

Elinympäristö 

Keltaniittyperhosen elinympäristöä ovat monenlaiset ruohikkoa kasvavat avoimet alueet, niityt, kedot, pientareet ja metsänreunat.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa huhtikuusta alkaen, Keski-Euroopassa toukokuusta alkaen ja Pohjois-Euroopassa kesäkuusta alkaen läpi kesän useana sukupolvena, paitsi Pohjois-Euroopassa yleensä vain yhtenä sukupolvena kesä–heinäkuussa. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat tuoksusimake (Anthoxanthum odoratum), nurmilauha (Deschampsia cespitosa), metsälauha (Deschampsia flexuosa), nadat (Festuca), jäkki (Nardus stricta) ja nurmikat (Poa), esimerkiksi kylänurmikka (Poa annua).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus)
Suomen Perhoset: Keltaniittyperhonen
Perhosopas: Keltaniittyperhonen (Coenonympha pamphilus)
Keskisuomalainen: Keltaniittyperhonen
Iltalehti: Keltaniittyperhonen (Ceononympha pamphilus) 
UniProt, Taxonomy: Coenonympha pamphilus 

Heinäperhoset
Suomen vahvin mies

Suomen vahvin mies on vuodesta 1987 alkaen järjestetty voimamieskilpailu. Ilkka Nummisto oli edellisenä vuonna osallistunut kansainvälisiin kilpailuun ja sai siitä idean kilpailun järjestämisestä Suomessa.
Suomen vahvin mies on yksi maailman vanhimmista yhtäjaksoisesti järjestetyistä voimamieskilpailuista ja tapahtumassa on vuosien saatossa vieraillut myös legendaarisia voimailijoita kuten Bill Kazmaier ja Jón Páll Sigmarsson.
Vuodesta 2000 alkaen on yhtäjaksoisesti järjestetty myös Suomen vahvin nainen -kilpailu ja vuonna 2012 tapahtuma uudistui jälleen, kun mukaan tuli alle 105 kg sarja miehille.

Suomen vahvin mies -kilpailun voittajat
1987 Arto Lyytikäinen
1988 Riku Kiri
1989 Markku Suonenvirta (Jón Páll Sigmarsson)
1990 Ilkka Nummisto (Bill Kazmaier)
1991 Ilkka Nummisto
1992 Ilkka Nummisto (Jón Páll Sigmarsson)
1993 Riku Kiri
1994 Riku Kiri
1995 Marko Varalahti
1996 Jorma Ojanaho
1997 Jouko Ahola
1998 Janne Virtanen
1999 Janne Virtanen
2000 Janne Virtanen
2001 Janne Virtanen
2002 Juha-Matti Räsänen
2003 Juha-Matti Räsänen
2004 Tomi Lotta
2005 Jani Illikainen
2006 Jani Illikainen
2007 Jani Illikainen
2008 Jani Illikainen
2009 Ville Vihola
2010 Pedro Karlsson
2011 Jarno Jokinen
2012 Jarno Jokinen
2013 Janne Hartikainen
2014 Arto Niemi-Nikkola
2015 Jarno Kirselä
2016 Niko Vesterinen
 2017 Niko Vesterinen
 2018 Mika Törrö
2019 Mika Törrö
2020 Mika Törrö
2021 Mika Törrö
2022 Mika Törrö

Lähteet 
 Suomen Vahvin Mies ry: http://www.suomenvahvinmies.fi

Viitteet

Aiheesta muualla
Suomen vahvin mies -organisaatio

Voimamiesurheilu
Suomen urheilutapahtumat
Toivanen

Toivanen on suomalainen sukunimi.

Tunnettuja Toivasia 
 Aarne Toivanen (1936–2021), teologi ja eksegeetti
 Ahti Toivanen (s. 1990), ampumahiihtäjä
Alina Toivanen (s. 1980), rumpali
 Armi Toivanen (s. 1980), näyttelijä
 Auli Toivanen (s. 1938), sisätautiopin professori
 Erik Toivanen (s. 1947/1948), hammaslääkäri ja tietokilpailija
 Erkki Toivanen (1927–2000), yritysjohtaja ja vuorineuvos
 Erkki Toivanen (1938–2011), radiotoimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja
 Hanna Toivanen (s. 2001), pesäpalloilija
 Harri Toivanen (s. 1955), jalkapalloilija ja jääkiekkoilija
 Heikki Toivanen (1948–2006), oopperalaulaja
 Irma Toivanen (1922–2010), poliitikko (LKP)
 Jari Toivanen, yritysjohtaja
 Joonas Toivanen (s. 1991), jääkiekkoilija
 Juhani H. Toivanen (s. 1967), soveltavan puheentutkimuksen ja puheteknologian dosentti
 Laura Toivanen (s. 1988), ampumahihtäjä
 Maarit Toivanen-Koivisto (s. 1954), liike-elämän vaikuttaja
 Marja Liisa Toivanen (s. 1940), opetusneuvos ja järjestöaktiivi
 Mika Toivanen (s. 1970), säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja muusikko
 Onni Toivanen (s. 1993), jääkiekkoilija
 Otto Toivanen (s. 1965), taloustieteilijä
 Paavo Toivanen (s. 1937), bakteeriopin professori
 Raimo Toivanen (s. 1945), jalkapalloilija
 Roosa Toivanen (s. 1998), jalkapalloilija
 Sanna Toivanen, näyttelijä
 Tiina Toivanen (s. 1974), kestävyysjuoksija
 Toivo Toivanen (1913–1995), insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Viljo Toivanen (s. 1984), keihäänheittäjä.