joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Haaparanta

Haaparanta () on samannimisen Haaparannan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Norrbottenin läänissä ja Norrbottenin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 856 asukasta. Aivan Haaparannan pohjoispuolella sijaitsee myös Marielund-niminen taajama, jossa oli 1 726 asukasta. Haaparanta ja Marielund laskettiin aikaisemmin samaksi taajamaksi.

Haaparanta oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki. Aluksi siihen kuului vain Haaparannan taajaman alue, mutta kuntaliitosten myötä kaupunkiin tuli kuulumaan myös laajoja maaseutualueita. Koko Haaparannan kaupunki muutettiin nykyiseksi Haaparannan kunnaksi Ruotsin siirtyessä yhtenäiseen kuntamuotoon.

Haaparanta perustettiin vuonna 1821 korvaamaan Haminan rauhassa Venäjälle muun Suomen mukana menetettyä Torniota. Haaparanta ja Tornio muodostavat kaksoiskaupungin, josta nykyään käytetään nimiä TornioHaparanda ja HaparandaTornio, aiemmin myös EuroCity.

Haaparannalla on puutavaran vientisatama, joka sijaitsee Salmen ulkosatamassa. Kaupunki yhdistettiin Ruotsin rautatieverkkoon 1915, ja rata Tornionjoen yli Tornioon avattiin 1919. Haaparannalla toimii maailman pohjoisin Ikea-tavaratalo, joka avattiin vuonna 2006.

Väestönkehitys

Suomen kielen asema
Ruotsin Norrbottenissa eli Länsipohjassa (nykyiset Pajalan, Haaparannan, Ylitornion, Kiirunan ja Jällivaaran kunnat) oli vuosina 1855–1920 suomenkielinen kansakouluverkosto ja Haaparannan opettajaseminaari, maailman toiseksi vanhin suomenkielinen seminaarilaitos Jyväskylän jälkeen. Haaparannan Sanomat oli koko Euroopan ainoa suomenkielinen lehti, jota Venäjän viranomaiset eivät sensuroineet. Suomen suuriruhtinaskunnassa lehdet olivat tuolloin sensuurin alaisia. Myös jumalanpalvelukset pidettiin kirkoissa suomeksi. Virkamieskäytössä suomi ei alueella kuitenkaan ollut.

Nykyään Haaparanta on Ruotsin suomenkielisin kunta. Ruotsin Sanomien mukaan (2004) suomi ja meänkieli ovat kunnassa edelleen enemmistökielenä.. Haaparannan asukkaista 35 prosenttia on syntynyt Suomessa ja suurin osa muistakin asukkaista osaa suomea tai meänkieltä. Tornionjokilaaksossa puhuttu meänkieli on suomen kielen murre, joka sisältää paljon ruotsin kielestä lainattua sanastoa. Ruotsissa sekä suomella että meänkielellä on virallisen vähemmistökielen asema. Vuoden 2004 lopussa Haaparannan kunnanhallitus hyväksyi ensimmäisenä kuntana Ruotsissa vähemmistöpoliittisen ohjelman vähemmistöpalvelujen ja -oikeuksien takaamiseksi. Haaparannalla on kaksikielinen peruskoulu, jonka oppilaista osa asuu Suomen puolella.

Tapahtumat 
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin vuonna 1909 Torniossa ja Haaparannalla.

Katso myös
 Haaparannan rautatieasema
 Luettelo Haaparannan julkisista taideteoksista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit

Seulonnan keskeiset artikkelit
Margot Käßmann

Margot Käßmann (s. 1958) on saksalainen piispa. Hän toimi vuosina 1994–1999 Saksan evankelisten kirkkopäivien pääsihteerinä ja sitten vuoteen 2010 Hannoverin evankelisluterilaisen maakirkon maapiispana. Vuosina 2009–2010 hän myös toimi Saksan evankelisen kirkon neuvoston puheenjohtajana ja oli kirkon ensimmäinen naispuolinen johtaja. Käßmann sai pappisvihkimyksen vuonna 1985. Hänestä tuli Hannoverin Gottfried Wilhelm Leibniz -yliopistoin kunniatohtori vuonna 2001 ja Ruhrin yliopiston kunniaprofessori 2010. Hänellä on neljä lasta.

Käßmann erosi tehtävistään jäätyään helmikuussa 2010 kiinni rattijuopumuksesta (1,54 promillea veressä). Hän on ilmaissut tukensa kansallisdemokraattisen puolueen kieltämiselle. Häneltä leikattiin vuonna 2006 rintasyöpä.

Lähteet 

Saksalaiset papit
Luterilaiset piispat 
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
...som en tjuv om natten

… som en tjuv om natten on Börje Larssonin ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 1940.

Elokuvan käsikirjoitukseen perustuu Toivo Särkän ohjaama suomalainen elokuva Uuteen elämään vuodelta 1942.

Juoni 
Nuori Nisse Ekberg asuu San Franciscossa mutta haluaa palata kotiin Ruotsiin. Nisse ei ole aivan rehellinen nuorukainen, ja kun hänet vahingossa sekoitetaan ruotsalaiseen Göran Bergsteniin, hän teeskentelee olevansa tämä päästäkseen kotimaahan. Kotona hänet suostuttelee rikollinen tuttava jatkamaan esiintymistä kadonneena, sillä tämän perhe omistaa kassakaappitehtaan.  Nisse tulee kuitenkin katumapäälle, sillä koko perhe suhtautuu häneen niin ystävällisesti. Hän rakastuu Göran Bergstenin serkkuun.

Näyttelijät

Ruotsalaiset komediaelokuvat
Ruotsalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1940 ruotsalaiset elokuvat
Subliminal Antenora

Subliminal Antenora on suomalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Alghazanthin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2000 levymerkillä Woodcut Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Gorath Moonthorn – rummut
 Thasmorg – kitara, basso
 Veilroth – kitara, basso
 Antti Simonen – kosketinsoitin
 Nebiros – laulu

Vierailijat
 Mynni Luukkainen – Puhdas laulu kappaleessa "An Ode..."
 Torment – Murinalaulu kappaleissa "The Mirrored..." ja "An Ode..."

Aiheesta muualla 
 
 Subliminal Antenora discogs.com -sivustolla

Alghazanthin albumit
Vuoden 2000 albumit
Stone Moon Jungle

Stone Moon Jungle on Turkulainen, syksyllä 2010 perustettu yhtye.

Jäsenet 

 Kaj Peter Harju, laulu & kitara
 Jaakko Palviainen, basso
 Antti Saarinen, rummut
 Pekka Tolonen, urut & kitara
 Petri Viitala, saksofoni

Diskografia 

Stone Moon Jungle-ep 2012    

 Catacomb Song
 Dark Horse
 The Rocket
 Stone

Aiheesta muualla
 Stone Moon Jungle Facebookissa 
 YouTube - Stone Moon Jungle : Dark Horse
 YouTube - Stone Moon Jungle: Catacomb Song
 Stone Moon Jungle valaa uskoa - keikka-arvio 19.10.2012 Dynamo  - Turun sanomat 21.10.2012
 Mesta.net Stone Moon Jungle EP arvostelu  Mesta.net 22.11.2012
 Stone Moon Jungle Aamuset-lehden haastattelussa  Aamuset 21.11.2012

Suomalaiset rockyhtyeet
Josef Bremer nuorempi

Josef Bremer nuorempi, vuodesta 1850 Brehmer, (23. tammikuuta 1789 – 5. joulukuuta 1874 Pyhäjärvi Ul) oli suomalainen kapteeni ja tehtailija.

Bremerin vanhemmat olivat turkulainen tukkukauppias, Teijon ruukinpatruuna, ylitirehtööri Josef Bremer vanhempi ja Anna Charlotta Kijk. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1801.

Bremer palveli tykkijunkkarina Suomen tykistörykmentissä vuodesta 1808 ja hänestä tuli aliluutnantti samana vuonna. Hän sai siirron Wenden tykistörykmenttiin vuonna 1811, erosi rykmentistä samana vuonna mutta palasi uudestaan palvelukseen Wenden rykmenttiin 1812. Bremeristä tuli aliluutnantti 1814 ja hän sai eron kapteenina vuonna 1817 palaten sitten Suomeen.

Bremer omisti Kirjakkalan ruukin 1817–1827. Vuonna 1822 hän vuokrasi Jokioisten ruukin ja kartanon ja lunasti ne omistukseensa vuonna 1827. Högforsin (Karkkilan) ruukin Bremer omisti vuodesta 1836 lähtien. Hän perusti Högforsiin Suomen ensimmäisen putlauslaitoksen vuonna 1852 ja valssaamon sekä Joroisille Huutokosken masuunin 1858.

Josef Bremer oli naimisissa vuodesta 1817 Albertina Sofia Baerin (k. 1878) kanssa. Heidän poikansa oli vuorihallituksen intendentti Valfrid Leopold Brehmer. Bremerillä oli viisi veljeä, joista mainittakoon turkulainen kauppias ja verkatehtailija Jakob Reinhold Bremer (1773–1830), masuunimestari ja tehtailija Karl Otto Bremer (1776–1828), kauppalaivuri Hans Henrik Bremer (1779–1832) sekä Teijon ja Kirjakkalan ruukkien omistaja Robert Bremer (1777–1844). 

Maanviljelysneuvos Nestor Maximilian Bremer oli Josef Bremerin veljenpoika ja ottolapsi.

Lähteet

Suomalaiset sotilaat
Suomalaiset maanviljelijät
Suomalaiset ruukinpatruunat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1789 syntyneet
Vuonna 1874 kuolleet
Gov’t Mule

Gov't Mule (lausutaan Government Mule) on yhdysvaltalainen southern rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1994. Se on The Allman Brothers Bandin sivuprojekti jonka perustivat Warren Haynes ja Allen Woody. Nykyään Allen Woodyn tilalla soittaa Jorgen Carlson ja yhtyeeseen on myös liittynyt Danny Louis. Yhtye on esiintynyt Suomessa 27.6.2009 Puistobluesissa sekä 14.7.2022 Pori Jazzissa.

Jäsenet
 Warren Haynes – kitara, vocals (1994–)
 Matt Abts – rummut, lyömäsoittimet, laulu (1994–)
 Danny Louis – kosketinsoittimet, kitara, trumpetti, laulu (2002–)
 Jorgen Carlsson – basso (2008–)

Entiset jäsenet
 Allen Woody – basso, mandoliini, laulu (1994–2000)
 Andy Hess – basso (2003–2008)

Aikajana

Diskografia 

Gov't Mule (1995)
Live from Roseland Ballroom (1996)
Dose (1998)
Live... With a Little Help from Our Friends (1999)
Life Before Insanity (2000)
The Deep End, Volume 1 (2001)
The Deep End, Volume 2 (2002)
The Deepest End, Live in Concert (2003)
Deja Voodoo (2004)
Mo' Voodoo (EP) (2005)High & Mighty (2006)Mighty High (2007)Holy Haunted House (2008)By a Thread (2009)Mulennium (2010)Dark Side of The Mule (2014)Sco-Mule (2015)Dub Side of the Mule (2015)Stoned Side of the Mule Vol. 1 & 2 (2015)The Tel-Star Sessions (2016)Revolution Come...Revolution Go (2017)Bring On the Music: Live from the Capitol Theatre'' (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset bluesyhtyeet
Aspire

Aspire on 60 metriä korkea veistos joka sijaitsee Nottinghamin yliopiston edessä Nottinghamin kaupungissa Englannissa.

854 tonnia painava veistos on valmistettu teräksestä, joka on maalattu punaiseksi. Veistos valmistui vuonna 2007 ja maksoi valmistuessaan 800 000 puntaa (noin 990 000 euroa).

Lähteet 

Nottingham
Veistokset
Henrik Brenner

Henrik Brenner (1669 Kruunupyy –1732) oli suomalainen orientalisti. Hän valmistui ylioppilaaksi Turusta 1684 ja maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1691. Hän oleskeli Persiassa vuosina 1697–1699 ja kävi Armeniassa, Georgiassa ja tšerkessien maassa. Hän hankki harvinaisia käsikirjoituksia, joissa käsiteltiin seutujen historiaa. Hän sai 1724 nimityksen Ruotsin kuninkaan kirjastonhoitajaksi.

Julkaisuja
Epitome Commentariorum Moysis Armeni de origine et regibus Armenorum et Parthorum
hänen selostuksena Pietari Suuren Persiaa vastaan käymän sodan syistä sisältyy Rabnerin Pietari I:n historiaan
teokseen Memorabilia Orientalis Partis Asiae sisältyy hänen tekemänsä Kaspianmeren kartta.

Lähteet

Suomalaiset tieteilijät
Orientalistit
Vuonna 1669 syntyneet
Vuonna 1732 kuolleet
Ulrik Rudenschöld

Ulrik Rudenschöld (1704 – 1765) oli ruotsalainen valtion virkamies ja taloustieteilijä. Tukholmassa syntynyt Rudenschöld opiskeli Uppsalan yliopistossa ja toimi sen jälkeen kauppakollegion virkamiehenä. Vuonna 1746 hänet nimitettiin kollegion asessoriksi. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Rudenschöld valittiin vuonna 1740.

Matka Suomeen 
Vuosina 1737–1738 Rudenschöld vietti puolitoista vuotta Suomessa. Hän kuului toimikuntaan, jonka tehtävänä oli laatia suunnitelmia maan kehnojen liikenneolojen parantamiseksi. Erityisesti tarkoituksena oli saada aikaiseksi uusia kulkukelpoisia vesireittejä sisämaasta rannikolle. Rudenschöld laati Suomessa tekemistään matkoista kaksi kertomusta. 

Vuonna 1738 julkaistiin Berättelse om Strömfallen och Producterna, med mera uti Kymmenegårds och Nylands Län (Kertomus Kyminkartanon ja Uudenmaan läänien koskista ja tuotteista ynnä muusta). Se käsittelee Hämeen, Uudenmaan sekä Savon vesistöjä ja niiden käyttöä kulkuyhtyksinä. Hän kuvailee teoksessa myös alueiden talouselämää. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyi Berättelse om Landetz beskaffenhet uti Björneborgs och Tavastehus Läner (Kertomus Porin ja Hämeenlinnan läänien luonnosta), joka perustuu Rudenschöldin keväällä ja kesällä 1737 Porista Päijänteelle suuntautuneeseen matkaan. Päätelmänään hän toteaa, että Porin ja Päijänteen yhdistäminen vesväylällä olisi Suomen talouselämän kohentamisen kannalta paras vaihtoehto.  

Jälkimmäisessä matkakertomuksessaan Rudenschöld käsittelee eri paikkakuntien luonnonolojen ja historian lisäksi paikallisten asukkaiden elämää ja elinkeinoja. Rudenschöld kuvailee teoksessa yksityiskohtaisesti muun muassa Kokemäenjoen tokeilla tapahtuvaa lohenpyyntiä sekä Tammerkosken helmenkalastusta. Molemmat Rudenschöldin selonteot on julkaistu Suomessa vuonna 1899 sarjassa Todistuskappaleita Suomen historiaan, osa VI. Alkuosan suomennos, ”Kertomus koskista, tuotteista sekä muusta
Kyminkartanon ja Uudenmaan lääneissä. (Alkuosa)”, on julkaistu Päijät-Hämeen
tutkimusseuran vuosikirjassa 1988, s. 17–36.

Lähteet 
Forsius, Arno: "Ulrik Rudenschöld (1704–1765) ja hänen matkansa Suomessa vuosina 1737–1738"
Ulrik Rudenschöld Svenskt biografiskt handlexikon

Ruotsalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1704 syntyneet
Vuonna 1765 kuolleet
Kauhun pesä

Kauhun pesä () on vuonna 1973 julkaistu Don Sharpin ohjaama brittiläinen kauhutrilleri, jonka pääosissa ovat Christopher Lee ja Joan Collins. Sivuosissa ovat muun muassa Herbert Lom, Jane Birkin ja Robert Hardy.

Kauhun pesän käsikirjoittivat Ed Brennan ja Joseph Van Winkle. James Hannah Jr. toimi tuottajana. Kauhun pesä sai ensi-iltansa Iso-Britanniassa vuonna 1973 ja Yhdysvalloissa toukokuussa vuonna 1974.

Juoni

Tohtori Mandeville (Christopher Lee) ja hänen vaimonsa Sarah (Joan Collins) yrittävät löytää kaksi rahamatkalaukkua, jotka on piilotettu yhden hänen entisen potilaan suureen kiinteistöön. Kiinteistöllä on myös henkisesti epävakaa Andrew (Robert Hardy), joka alkaa saada takaumia murhiin, joista on vastuussa mielisairaalan entinen omistaja Edward (myös Hardy).

Näyttelijät

Aiheesta muualla
 
 
 

Vuoden 1973 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset kauhuelokuvat
Kaspars Astašenko

Kaspars Astašenko (17. helmikuuta 1975 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto – 20. marraskuuta 2012) oli latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Ura

Astašenko pelasi urallaan muun muassa 23 NHL-ottelua Tampa Bay Lightningin riveissä vuosina 1999–2001. Kotimaansa Latvian maajoukkueessa Astašenko pelasi kaksissa maailmanmestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.

Astašenkon viimeiseksi seuraksi jäi Suomen 2. divisioonassa pelaava uusikaarlepyyläinen MuIk Hockey, jonka riveissä hän pelasi kahdeksan ottelua kaudella 2011–2012. Suomessa Astašenko edusti urallaan myös SM-liigassa pelaavia Ilvestä sekä HPK:ta. Jälkimmäisen riveissä hän voitti lisäksi Suomen mestaruuden.

Astašenko kuoli 20. marraskuuta 2012. Hän oli kuollessaan 37-vuotias.

Lähteet

Viitteet

Latvialaiset jääkiekkoilijat
Tampa Bay Lightningin varaamat pelaajat
Vuonna 1975 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Sophia Elisabet Brenner

Sophia (t. Sofia) Elisabet Brenner o.s. Weber (29. huhtikuuta 1659 Tukholma, Ruotsi − 14. syyskuuta 1730 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hän oli ensimmäinen julkaissut ruotsalainen naisrunoilija. Hänen runonsa olivat ajankohtaan nähden poikkeuksellisen sujuvia. Hänen kielivalikoimaansa kuului useita kieliä, ja hän myös kirjoitti niillä.

Brennerin sisällykseltään melko kuivakoiksi ja naiiveiksi sanonut runot ovat muotonsa puolesta aikaansa nähden harvinaisen sujuvia. Brenner kirjoitti runoja myös latinaksi, italiaksi, ranskaksi, saksaksi. Hän saavutti aikoinaan suurta mainetta sekä kotimaassa että ulkomailla. P. Hanselli julkaisi 1873 Brennerin Samlade poetiska dikter. Hänen puolisonsa oli suomalaissyntyinen taidemaalari ja muinaistutkija Elias Brenner.

Brenner opiskeli aikakauden naiseksi laajasti kieliä ja kirjoitti runoja latinaksi, italiaksi, ranskaksi ja saksaksi. Runot ovat poikkeuksellisen moitteettomia ja sujuvia, kieleltään melko huoliteltuja, ja häntä voi pitää yhtenä niistä, jotka parhaiten toteuttivat Georg Stiernhielmin koulukunnan ohjelmaa: on tehtävä jalostamattomasta äidinkielestä kuuliainen ajatusten työkalu. Häntä ylistettiin sekä kotimaassa että ulkomailla ja kiitettiin milloin "toiseksi Sapfoksi", milloin "laulun kymmenenneksi jumalattareksi". Osittain hänen suuri suosionsa tosin johtui siitä, että hän oli ensimmäinen ruotsalainen nainen, joka julkisesti omistautui runoudelle. Mutta hänen arkisten pohdintojen täyttämä, yleensä aleksandriinimittaan kirjoitetut runonsa sisältävät myös kaikessa kuivuudessaan ja mahtipontisuudessaan karoliinisen aikakauden hurskautta ja luottamusta ja ilmentävät aikakauden porvarisluokan naiiveja näkemyksiä. Morsiuskirjoituksiinsa hän sai toisinaan iloisemman sävyn. 1709 hän julkaisi Poetiske dikter, joka koostui pääasiassa hää-, hautajais- ja onnittelukirjoituksista (2. p. 1713; toinen osa ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1732), ja 1727 ilmestyi Vårs herres och frälsares Jesu Christi alldra heligaste pijnos historia, rijmvijs betraktad. P. Hanselli julkaisi 1873 Samlade poetiska dikter.

"Kunniamummo" Brenner oli taitava ja vahva nainen ja kehui runoissaan olevansa 15 lapsen äiti. Poikiensa kautta hänestä tuli kolmen hengenviljelyn alalla maineikkaan suvun, Höijerin, Stenhammarin ja Fahlcrantzin, kantaäiti.

Teokset
 Det Qwinliga Könetz rätmätige Förswar 1693
 Poetiske Dikter 1709
 Vårs Herres och Frälsares Jesu Christi alldra heligaste Pijnos Historia rijmvijs betraktad 1727
 Poetiske Dikter (toinen, laajennettu laitos) 1732.

Lähteet

Aiheesta muualla

Poetiske dikter 1, Litteraturbanken
Poetiske dikter 2, Litteraturbanken
Wår lärda skalde-fru och hennes tid Sophia Elisabet Brennerin ja häntä käsittelevän teoksen esittely

Ruotsalaiset runoilijat
Vuonna 1659 syntyneet
Vuonna 1730 kuolleet
Nordstan

Nordstan on Göteborgissa, Ruotsissa sijaitseva kauppakeskus. Se on yksi Pohjoismaiden suurimmista kauppakeskuksista 180 myymälällään, (Suomessa sijaitsevat Ideapark ja Itis ovat verrattuna isompia). Kauppakeskuksen pinta-ala on 320 000 neliömetriä, joka on jaettu yhdeksään, toisiinsa yhdistettyyn rakennukseen, joissa vähittäiskaupan ja ravintoloiden pinta-ala kattaa 70 000 neliömetriä. Kauppakeskuksen kattamat kadut ja aukiot kattavat yhteensä 8 000 neliömetriä. Nordstanin myymälät työllistävät yhteensä 6 000 ihmistä ja niiden yhteinen liikevaihto on yli 3,5 miljardia Ruotsin kruunua.

Kauppakeskus valmistui vuonna 1972 ja sen omistaa tällä hetkellä AMF Fastigheter, Vasakronan sekä Hufvudstaden.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen nettisivu 

Ruotsin kauppakeskukset
Göteborgin rakennukset ja rakennelmat
Göteborg
Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff

Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff (22. joulukuuta 1848 Markowitz, Posen – 25. syyskuuta 1931 Berliini) oli saksalainen kielentutkija. Hän oli 1900-luvun merkittävimpiä antiikintutkijoita ja kreikkalaisen filologian erityisosaaja.

Wilamowitz oli sotilassukua, tilanomistajan poika. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Schulpfortan opistosta, opiskeli Bonnin yliopistossa 1867–1869 ja valmistui tohtoriksi Berliinin yliopistosta 1870. Opintojen jälkeen Wilamowitz palveli sotilaana Saksan-Ranskan sodassa (1870) ja matkusti Italiassa ja Kreikassa 1872–1874. Opintomatkan jälkeen hän siirtyi Berliiniin ja sitten vuosiksi 1876–1883 professoriksi Greifswaldin yliopistoon. Hän toimi professorina Göttingenissä 1883–1897 ja Berliinissä 1897–1922.

Vaikka Wilamowitz oli ensi sijassa kirjallisuudentutkija, hänellä oli laajat tiedot myös muista tutkimusaloista, joita antiikintutkimuksessa käytetään. Hän tunsi klassisen kreikankielisen kirjallisuuden läpikotaisin ja pystyi siksi taitavasti yhdistelemään tietojaan ja luomaan uutta tiedettä. Wilamowitz kirjoitti esim. historiatutkimuksia, kirjallisuushistoriallisia teoksia ja filologisia julkaisuja.

Valikoima julkaisuja
 Homerische Untersuchungen (1884)
 Aristoteles und Athen (1893)
 Griechisches Lesebuch (1902)
 Staat und Gesellschaft der Griechen (1910)
 Sappho und Simonides (1913)
 Einleitung in die griechische Tragödie (3. p. 1921)
 Pindaros (1922)
 Hellenistische Dichtung (1924)
 Kyrene (1928)
 Der Glaube der Hellenen (1931–1932)

Lähteet

Saksalaiset antiikintutkijat
Saksalaiset filologit
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Pick N Pay

Pick N Pay on vuonna 1995 Raumalla perustettu suomalainen, perheomisteinen päivittäistavarakauppa. Yrityksellä on kolme myymälää: Rauman 1995 avatun myymälän lisäksi vuonna 2002 avattu myymälä Porissa sekä 2019 avattu myymälä Huittisissa. Yritys työllistää noin 80 henkilöä.

Porin myymälän yhteydessä on myös muita liikkeitä, kuten R-kioski, parturi-kampaamo ja kukkakauppa.  Rauman liikkeen yhteydessä toimii, Mehiläinen, AsemaFysio, Eläinlääkäriasema Evidensia, kukkakauppa, parturi-kampaamo sekä metsästys- kalastus- ja retkeilykauppa Sissos. 

Keväällä 2016 Pick N Pay avasi myös verkkokaupan, jonka tilaukset toimitetaan Rauman myymälän varastosta.

Lähteet
 Fonecta Finder

Viitteet

Elintarvikekaupat
Vaasan rannikkopatteristo

Vaasan Rannikkopatteristo (lyh. VaaRPsto) oli vuoden 1998 loppuun asti Vaasassa Pohjanmaalla toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto.

Rannikkopatteristo oli laatuaan ainoa moottoroitu rannikkopatteristo Suomessa. Kalustona oli (ainakin v. 1968) Boforsin 150 mm haupitsit ja 130 K 54.

Se kuului maavoimiin ja rannikkotykistöjoukkoihin ja antoi varusmieskoulutusta.

Joukko-osasto perustettiin vuonna 1952.

Johto
Patteriston viimeisinä komentajina toimivat seuraavat upseerit: 

 majuri Pauli Salo (s. 1958) – 31.12.1998
 everstiluutnantti/komentaja Hannu Luukkonen (s. 1952) 1993–1998
 everstiluutnantti Kai Tynkkynen (s. 1944) 1991–1993
 everstiluutnantti Ossi Kettunen (s. 1942) 1988–1990
 everstiluutnantti Juhani Haapala 1986.

Organisaatio
Patteristo muodostui pattereista sekä Aliupseerikoulusta ja sillä oli oma esikuntansa.

Patteristoon ovat kuuluneet myös Sommarön linnake Raippaluodossa ja Norrskärin linnake Mustasaaressa. Näistä Norrskär oli sotilasaluetta toisesta maailmansodasta lähtien aina vuoteen 2000 asti, jolloin saaren puolustuskäyttö loppui.

Muuta
Rannikkopatteristo toimi entisissä Vaasan tarkka-ampujapataljoonan kasarmeissa. Kasarmit edustivat arkkitehtonisesti puukasarmikautta mm. Mikkelin keskusta-alueen Mikkelin vanha kasarmialueen tapaan.

Aiheesta muualla 
 Kurvinen, Pekka: Vaasan Rannikkopatteristo 1952–1994, Helsinki 1996. ISBN 952-90-5239-1

Vaasan historia
Rannikkopuolustus
Suomen maavoimien historialliset joukko-osastot ja yksiköt
Andreas Wellinger

Andreas Wellinger (s. 28. elokuuta 1995) on saksalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja.

Hän sai Innsbruckin nuorten talviolympialaisissa 2012 kultaa joukkuemäessä ja sijoittui neljänneksi normaalimäen kilpailussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli mukana kultaa voittaneessa Saksan joukkueessa ja sijoittui normaalimäessä kuudenneksi. Saman vuoden lentomäen MM-kilpailuissa Harrachovissa hän sijoittui 13:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli normaalimäessä yhdestoista. Lentomäen MM-kilpailuissa Kulmissa 2016 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi ja oli mukana Saksan hopeajoukkueessa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai sekajoukkuemäestä kultaa ja normaalimäestä sekä suurmäestä hopeaa. Lentomäen MM-kilpailuissa 2018 Oberstdorfissa hän oli seitsemäs. Pyeongchangin olympialaisissa samana vuonna hän voitti normaalimäessä olympiakultaa sekä sai suurmäestä ja joukkuemäestä hopeaa. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Wellinger saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi.

Wellinger kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerin normaalimäessä marraskuussa 2012. Hän johti kilpailua ensimmäisen kierroksen jälkeen ja sijoittui lopulta viidenneksi. Ensimmäisen palkintosijansa Wellinger saavutti viidennessä osakilpailussaan Sotšin normaalimäessä saman vuoden joulukuussa ollen kolmas. Myöhemmin samalla kaudella hän oli Engelbergin toisessa osakilpailussa toinen. Kaudella 2013–2014 Wellinger saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Wisłassa sekä sijoittui toiseksi Klingenthalissa ja Engelbergissä. Cupin kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs. Kaudella 2014–2015 hän oli Klingenthalin osakilpailussa kolmas.

Kaudella 2016–2017 Wellinger voitti Willingenissä, oli Zakopanessa, Sapporossa kerran sekä Oberstdorfin lentomäessä kahdesti toinen ja Wisłassa kolmas. Pyeongchangissa hän oli suurmäessä toinen ja normaalimäessä kolmas. Oslossa hän oli toinen ja Trondheimissa kolmas. Planicassa hän oli kahdesti toinen ja maailmancupin loppupisteissä neljäs. Kaudella 2017–2018 hän voitti Nižni Tagilissa ja sijoittui Titisee-Neustadtissa ja Zakopanessa toiseksi sekä Rukalla, Innsbruckissa ja Bischofshofenissa kolmanneksi. Mäkiviikon kokonaistuloksissa hän oli toinen ja maailmancupissa kuudes. Kaudella 2018–2019 hän oli Kuusamossa toinen.

Continental Cupissa Wellinger on voittanut Lillehammerin suurmäen kilpailun syyskuussa 2012.

Lähteet 

Saksalaiset mäkihyppääjät
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Vartioitu kylä 1944

Vartioitu kylä 1944 on Timo Linnasalon ohjaama elokuva vuodelta 1978. Se perustuu Unto Heikuran näytelmään Vartioitu kylä (1974), jonka ensi-ilta oli 20. kesäkuuta 1974 Kuhmon Kesäteatterissa. Timo Linnasalo voitti elokuvasta vuonna 1979 parhaan ohjauksen Jussin.

Tarina
Elokuvan tapahtuma-aika on vuosi 1944 ja jatkosodan viimeinen kesä. Kaukopartiomies Jaakko Tulivaara (Timo Torikka) palaa kotiin hermolomalle turruttuaan tappamiseen. Kotikylää vartioi kersantti Tolvasen (Antti Litja) ryhmä. Kylään on saapunut myös haavoittunut neuvostodesantti (Raimo Grönberg), jonka perhe on aikoinaan siirtynyt Suomesta Venäjälle. Desantti osoittautuu Tulivaaran lapsuudenystäväksi.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto on myönteinen. Se saa kiitosta niin käsikirjoituksen, sisällön, kuvan, musiikin kuin näyttelijöidenkin suhteen. Ongelmana nähdään katkelmallisuus, nykyisyyden (kesän) ja menneisyyden (talvi) yhdistäminen. Kokonaisuutena se todetaan kuitenkin kiinnostavaksi uutuudeksi, myöhemmässä arviossa jopa yhdeksi hienoimmista kotimaisista esikoisohjauksista.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1978 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset sotaelokuvat
Karl Geiger

Karl Geiger (s. 11. helmikuuta 1993) on saksalainen mäkihyppääjä ja lentomäen maailmanmestari, joka edustaa seuratasolla SC Oberstdorfia.

Geiger saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia joukkuekilpailussa 2013. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sai hopeaa joukkuekilpailussa, oli seitsemäs suurmäessä ja kymmenes normaalimäessä. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä sekä hopeaa suurmäessä. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa ja joukkuehopeaa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän voitti sekajoukkuemäessä ja joukkuemäessä kultaa, normaalimäessä hopeaa ja suurmäessä pronssia. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia suurmäessä ja oli normaalimäessä viidestoista. Joukkuemäessä hän saavutti pronssia. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Geiger saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi.

Geiger kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerin normaalimäessä marraskuussa 2012 sijoittuen 21:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Sotšissa joulukuussa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Lahdessa helmikuussa 2016 sijoituttuaan normaalimäen kilpailussa toiseksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2018. Hän voitti samalla kaudella Willingenissä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes. Seuraavalla kaudella hän voitti kahdesti Val di Fiemmessä sekä kerran Râșnovissa ja Lahdessa, sijoittui Nižni Tagilissa, Oberstdorfissa, Garmisch-Partenkirchenissä, Bischofshofenissa, Râșnovissa sekä Lahdessa toiseksi ja Engelbergissä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi ja lentomäkicupissa viidenneksi. Mäkiviikolla 2019–2020 hän oli kolmas. Kaudella 2020–2021 hän voitti Oberstdorfissa ja kahdesti Planicassa, sijoittui Wisłassa toiseksi ja Bischofshofenissa, Lahdessa, Râșnovissa ja Planicassa kolmanneksi. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi, voitti lentomäkicupin ja oli mäkiviikon kokonaiskilpailussa toinen. Kaudella 2021–2022 hän voitti Nižni Tagilissa, Engelbergissä sekä kahdesti Titisee-Neustadtissa, oli toinen Nižni Tagilissa, Rukalla, Engelbergissä, Zakopanessa sekä Willingenissä ja kolmas Bischofshofenissa ja Lillehammerissa. Hän sijoittui toiseksi maailmancupin kokonaiskilpailussa ja RawAir-kiertueella sekä neljänneksi Keski-Euroopan mäkiviikolla.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähteet 

Saksalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Saksalaiset olympiamitalistit
Browallius

Browallius on sukunimi, jonka tunnettuja kantajia ovat:

Carl Browallius alk. Andersson, (1868-1944) ruotsalainen näyttelijä
Irja Browallius (1901-1968), ruotsalainen kirjailija
Johan Browallius (1707-1755), Turun piispa
Bruun (täsmennyssivu)

Bruun on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Bruun, suomalainen varsinkin Haminassa vaikuttanut kauppiassuku
 Anthon Bruun (1778–1824), suomalainen kauppias ja kauppaneuvos
 Antti Bruun (s. 1979), suomalainen jääkiekkoilija
 Christer Bruun (s. 1955), suomalainen antiikintutkija
 Christian Bruun (1789–1864), kauppias, teollisuuspatruuna ja laivanvarustaja
 Elsa Bruun (1886–1976), eduskunnan ylikirjastonhoitaja
 Erik Bruun (s. 1926), suomalainen graafikko
 Francis Bruun (1843–1930), suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti
 Henrik Jakob Bruun (1754–1829), suomalainen kauppias, laivanvarustaja, sahan omistaja ja kauppaneuvos
 Jean Bruun (1817–1872), saha- ja rautateollisuuden harjoittaja
 Kettil Bruun (1924–1985), suomalainen sosiologi 
 Kristiina Bruun (s. 1970), suomalainen kirjailija
 Laurids Bruun (1864–1935), tanskalainen kirjailija
 Ludvig Bruun (1814–1886), suomalainen kauppias ja liike- ja kauppa-asiamies, kauppaneuvos
 Malte Bruun (1775–1826), tanskalainen poliittinen kirjailija ja maantieteilijä
 Marjo Bruun (s. 1956), suomalainen agronomi, Tilastokeskuksen ent. pääjohtaja
 Merita Bruun (s. 1977), suomalainen jääkiekkoilija
 Niklas Bruun (s. 1950), suomalainen oikeustieteen professori
 Patrick Bruun (1920–2007), suomalainen antiikintutkija 
 Seppo Bruun (s. 1946), suomalainen lehti- ja radiotoimittaja, tietokirjailija ja vapaan varhaiskasvatuksen asiantuntija
 Signe Bruun (s. 1998), tanskalainen jalkapalloilija
 Staffan Bruun (s. 1955), suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja
 Theodor Bruun (1821–1888), salaneuvos, ministerivaltiosihteeri, Helsingin yliopiston kansleri
 Theodor Bruun (nuorempi) (1859–1923), suomalainen vapaaherra, virka- ja valtiopäivämies.
Junkers Ju 188

Junkers Ju 188 Rächer on Saksassa suunniteltu ja tuotettu Junkersin valmistama keskiraskas pommikone. Se muistuttaa paljolti edeltäjäänsä Ju 88:aa, johon se myös perustui. Konetyyppiä käytettiin myös sekä edeltäjänsä tavoin yöhävittäjänä että lentotiedustelussa. Ju 188 oli jonkin verran Ju 88:aa (perusmallin muunnokset) nopeampi 544 km/h huippunopeudellaan.

Palveluskäyttö alkoi vuonna 1942, koska Junkers Ju 288:n kehitysohjelma viivästyi. Tyyppiä valmistettiin arviolta 1 100 konetta. Ju 188:sta kehiteltiin useita eri versioita, joista osa toimi yläkorkeuksissa.

Puolustusaseina olivat 20 millimetrin MG FF-konetykki ohjaamon etuampumossa, kaksi 13 millimetrin konekivääriä takana ylätorneissa (kaksi erillistä) ja 7,92 millimetrin kaksoiskonekivääri gondolissa keulan alla. Kone pystyi kuljettamaan 3 000 kilogramman pommikuorman, mikä riittänee tekemään konetyypistä keskiraskaan, muttei vielä strategista pommittajaa.

Sekä Chant että Humble esittävät tämän lentokoneen toimineen muiden tukikohtien muassa Norjan Kirkkoniemestä käsin ja liittoutuneiden laivastoliikenteen tiedustelijana.

Tekniset tiedot

Lähteet 
Chant, Chris: II maailmansodan lentokoneet, suom. Petri Kortesuo, Hämeenlinna Karisto, 2008. Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4
Humble, Richard: Toisen maailmansodan lentokoneet, suom. Helge Seppälä, Porvoo WSOY, 1976. Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7

Viitteet

Aiheesta muualla

Junkersin ilma-alukset
Saksalaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Saksalaiset tiedustelukoneet
1940-luvun tiedustelukoneet
Aleksandr Bestužev

Aleksandr Aleksandrovitš Bestužev (, kirjallinen salanimi Marlinski, Марли́нский; 3. marraskuuta (J: 23. lokakuuta) 1797 Pietari – 19. kesäkuuta (J: 7. kesäkuuta) 1837 Adler nykyisen Sotšin alueella) oli venäläinen romantiikan ajan kirjailija.

Aleksandr Bestužev syntyi aatelisperheeseen. Hänen isänsä työskenteli taideakatemiassa ja toimi kirjailijana. Bestužev opiskeli kadettikoulussa ja palveli sen jälkeen Pietarhovin Marlissa, mistä juontuu hänen salanimensä. Tammikuussa 1824 Bestužev liittyi dekabristien Pohjoiseen yhdistykseen, johon kuuluivat myös veljensä Mihail ja Nikolai. Hän osallistui vuoden 1825 dekabristikapinaan saaden kuolemantuomion, joka muutettiin ensin pakkotyöksi ja sitten karkotukseksi Jakutskiin. Vuonna 1829 Bestužev siirrettiin rivimiehenä Kaukasiaan, jossa hän yleni vänrikiksi. Hän sai surmansa yhteenotossa vuoristolaisten kanssa.

Bestuževin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1818. Vuosina 1819–1822 hän julkaisi kirjallisuusarvosteluja ja pakinoita. Ensimmäinen huomattava proosateos oli Nikolai Karamzinia jäljittelevä Pojezdka v Revel (”Matka Rääveliin”, 1821). Bestužev toimi yhtenä Venäläisen kirjallisuuden harrastajien seuran johtajista ja julkaisi Kondrati Rylejevin kanssa Poljarnaja zvezda -aikakauskirjaa, jossa hän esiintyi romantiikan esitaistelijana klassismia vastaan. Yhdessä Rylejevin kanssa Bestužev kirjoitti myös hallituksen vastaisia lauluja.

Dekabristikapinan jälkeen yhteiskunnalliset aiheet joutuvat syrjään Bestuževin tuotannossa. Karkotettuna ollessaan hän kirjoitti taistelukuvauksia, seurapiiriromaaneja, historiallisia ja Kaukasia-aiheisia kertomuksia, kirjallisuuskritiikkiä sekä sävyltään henkilökohtaista lyriikkaa. Bestuževin jaloja, salaperäisiä, rohkeita ja eksoottisia sankareita kuvaavat, tyyliltään koristeelliset proosateokset olivat aikanaan erittäin suosittuja. Ne ovat vaikuttaneet muun muassa Mihail Lermontovin tuotantoon. Kriitikko Vissarion Belinski arvosteli myöhemmin voimakkaasti Bestuževin romanttista kirjailijanmaneeria.

Ruotsinsalmen merilinnoituksen Fort Slava -linnakkeessa dekabristikapinan jälkeen vangittuna ollut Bestužev kirjoitti vuonna 1829 kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskille omistetun runon ”Suomi”. Siinä hän jäljittelee Konstantin Batjuškovin ja Jevgeni Boratynskin jo aikaisemmin esittämiä Suomi-aiheita.

Lähteet
 Midy, Isabelle: Dekabrister på fästning i Finland. Teoksessa Historisk Tidskrift för Finland 3/1993. Historiska föreningen r.f., Helsingfors 1993, sivut 389–409.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Aleksandr Bestuževille omistettu sivusto  
 Aleksandr Bestuževin teoksia Lib.ru-sivustolla 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1797 syntyneet
Vuonna 1837 kuolleet
The Black Sabbath Story, Vol 1

The Black Sabbath Story, Vol 1 - 1970–1978 on Black Sabbath -yhtyeestä kertova videojulkaisu. Se julkaistiin alun perin VHS:nä vuonna 1992 ja vuonna 2002 laajennettuna ja hieman muokattuna DVD-versiona. Ensimmäinen osa käsittelee yhtyeen alkuperäiskokoonpanon vuosia 1970–1978. Videolla yhtyeen kitaristi Tony Iommi, basisti Geezer Butler ja laulaja Ozzy Osbourne kertovat yhtyeen historiasta musiikkinäytteiden ohella. Video on myynyt platinaa Yhdysvalloissa (yli 100 000 myytyä kappaletta).

Kappaleet

VHS-versio
”N.I.B.” (Pariisi 1970)
”Paranoid” (Belgian TV 1970)
”War Pigs” (Pariisi 1970)
”Children of the Grave” (California Jam 1974)
”Snowblind” (Hammersmith Odeon 1978)
”Sabbath Bloody Sabbath” (promovideo 1973)
”Symptom of the Universe” (Hammersmith Odeon 1978)
”It’s Alright” (promovideo 1976)
”Rock and Roll Doctor” (promovideo 1976)
”Never Say Die” (Top of the Pops 1978)

kpl. 2,4,5,7 ja 10 mustavalko-kuvalla.
lisäksi kuullaan näytteinä ja haastattelujen taustalla seuraavat kappaleet: ”Supertzar” (introna), ”Wicked World”, ”A Song for Jim”, ”The Rebel”, ”Black Sabbath”, ”Fairies Wear Boots”, ”After Forever”, ”Sweet Leaf”, ”Hand of Doom”, ”Spiral Architect”, ”Megalomania”, ”All Moving Parts (Stand Still)” ja ”Shock Wave” (lopputekstit).

DVD-versio
”N.I.B.” (Pariisi 1970)
”Paranoid” (Belgian TV 1970, mustavalko)
”War Pigs” (Pariisi 1970)
”Children of the Grave” (California Jam 1974, väri)
”Snowblind” (Hammersmith Odeon 1978, väri)
”Sabbath Bloody Sabbath” (promovideo 1973)
”Symptom of the Universe” (Hammersmith Odeon 1978, väri)
”It's Alright” (promovideo 1976)
”Rock and Roll Doctor” (promovideo 1976)
”Never Say Die” (Top of the Pops 1978, mustavalko)
”A Hard Road” (promovideo 1978)

Ozzy Osbournen haastattelut on poistettu DVD-versiosta ilmeisesti tekijänoikeudellisista syistä.
Näytteet ja haastattelujen taustalla kuuluvat kappaleet ovat samat kuin VHS-versiossakin. ”A Hard Road” -kappaleen yhteyteen on lisätty uusi Iommin kommentti, jota ei ole VHS-versiossa.

Ekstrat:
”A Hard Road” -video kokonaisuudessaan
Tony Iommin julkaisematon haastattelu
Bill Wardin julkaisematon haastattelu
ensimmäisen managerin Jim Simpsonin haastattelu
Cozy Powellin haastattelu
albumi-galleria

Muusikot 
Ozzy Osbourne – laulu
Tony Iommi – kitara
Geezer Butler– basso
Bill Ward – rummut

Julkaisuhistoria 
1992: PolyGram Music Video / Castle Music Pictures, 088 338 3, VHS, UK
1992: Warner Reprise Video / Castle Music Pictures, 38316-3, VHS, US
2002: Sanctuary, SDEU3003, DVD, UK/EU

Black Sabbath
Luvaton viljelys

Luvaton viljelys oli aiemmin Suomen rikoslain mukainen rikos, joka loukkasi toisen oikeutta kiinteän omaisuutensa hyödyntämiseen. 

Luvattomasta viljelyksestä oli säännökset nyttemmin muutetussa rikoslain 33. luvussa ja sillä tarkoitettiin määrättyjen luonnontuotteiden luvatonta ottamista tai vahingoittamista. 

Rikoslain 33. luvun sisältö muutettiin täysin vuonna 1990, ja sen säännökset siirrettiin soveltuvin osin lähinnä lain 28. lukuun, jossa säädetään varkaudesta, luvattomasta käytöstä ja hallinnan loukkauksesta, sekä lain 35. lukuun, jossa säädetään vahingonteosta.

Luvaton viljelys 
Luvaton viljelys oli sellaisten rikosten yhteisnimitys, joihin eri muodoissa syyllistyi se, joka luvattomasti käytti hyväkseen toisen kiinteään omaisuuteen kuuluvaa maata, metsää tai kalavettä. Luvattomaksi viljelykseksi luettiin rikoslain 33. luvussa muun muassa seuraavat teot:
 haaskaus (RL 33:1)
 toisen maalla tapahtunut luvaton kaskeaminen tai kydettäminen (RL 33:4)
 toisen maalla tapahtunut luvaton rakentaminen, kaivaminen, kyntäminen, kylväminen tai istuttaminen (RL 33:5)
 kotieläimien tahallinen syöttö toisen maalla (RL 33:9)
 kulkutien ottaminen yli toisen pihamaan, taikka pellon, niityn tai istutuksen, jos siitä saattoi olla toiselle vahinkoa (RL 33:11).
Laajimmillaan käsitteeseen luvaton viljelys merkityksessä toiselle kuuluvan oikeuden luvaton käyttö, erotuksena varkaudesta tai vahingonteosta, luettiin myös luvaton metsästys toisen metsässä ja luvaton kalastus tai ravustus toisen vedessä.

Haaskaus 
Haaskaukseen syyllistyi se, joka toisen maalla, ilman laillista oikeutta, tahallaan oli kaatanut kasvavan puun tai vahingoittanut sitä taikka ottanut kuivunutta tahi tuulen kaatamaa puuta taikka kasvavasta puusta varpuja, oksia, juuria, tuohia, kuoria, lehtiä, niiniä, pihkaa, terhoja, käpyjä tahi pähkinöitä, taikka niittänyt ruohoja taikka ottanut sammalta, jäkälää, turvetta, multaa, savea, hiekkaa, soraa tai kiveä, riippumatta siitä, onko hän vienyt sen pois tai ei.

Rangaistavuuteen nähden rikoslaissa tehtiin ero anastamistarkoituksessa (varkauden tapaisen) ja ilman anastamistarkoitusta (vahingonteon tapaisen) tehdyn haaskauksen välillä, ja edellistä rankaistiin ankarammin.

Oikeuskäytäntöä 
Korkeimman oikeuden vuonna 1920 tekemän päätöksen mukaan marjojen poimimista toisen maalta ei katsottu rangaistuksenalaiseksi teoksi eikä maanomistajaa oikeutetuksi ottamaan poimijalta pois tämän poimimia marjoja.

Katso myös 
 Jokamiehenoikeudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Rikokset
Oikeushistoria
Sophia Jansson

Sophia Jansson (s. 1962 Helsinki) on suomalainen liikenainen. Hän on muumihahmojen käyttöoikeuksia valvovan Moomin Characters Oy Ltd:n pääosakas ja taiteellinen johtaja. Sophia Jansson on Lars Janssonin tytär ja muumien luoja Tove Jansson oli hänen tätinsä. Jansson on koulutukseltaan kieltenopettaja ja on asunut pitkään ulkomailla.

Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan synnyttämän 1990-luvun ”muumibuumin” aikana Tove ja Lars Jansson valvoivat uusien muumisarjakuvien laatua. Sophia Jansson on jatkanut heidän työtään.

Jansson esiintyi LEGO Masters Suomi -ohjelmassa ensimmäisellä tuotantokaudella vierailevana tuomarina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gustafsson, Miia: Muumeista tuli Sophia Janssonille elämäntyö – hän vahtii, ettei Muumipeikko pelaa tietokonepelejä. Yle uutiset 25.12.2017.

Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Gustav Nyquist

Gustav Nyquist (s. 1. syyskuuta 1989, Halmstad) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä NHL-seura Columbus Blue Jacketsia.

Nyquist on Detroit Red Wingsin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2008. Red Wings varasi Nyquistin numerolla 121.

Ura
Nyquist pelasi ennen ammattilaisuraa Mainen yliopiston joukkueessa. Nyquistillä on AHL:n mestaruus, Calder Cup, kaudelta 2012–2013. NHL-debyyttinsä hän teki Detroit Red Wingsin riveissä kaudella 2011–2012, ja pelasi kauden aikana yhteensä 18 NHL-ottelua. Lisäksi Nyquist pelasi myös neljässä pudotuspeliottelussa Nashville Predatorsia vastaan.

Tilastot

Lähteet
 

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Columbus Blue Jacketsin pelaajat
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Jääkiekon maailmanmestarit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Maailman nopein intiaani

Maailman nopein intiaani (The World's Fastest Indian) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Andrew Dominikin ohjaama elokuva. Elokuva perustuu Burt Munron todelliseen elämään joista käsikirjoittaja Roger Donaldson teki vuonna 1971 julkaistun lyhyen dokumenttielokuvan, ja myöhemmin käsikirjoituksen elokuvaan. Siinä Anthony Hopkins esittää 1950–1960-lukujen moottoripyörien nopeusennätyksiä tehnyttä uusiseelantilaista Burt Munroa, joka käytti ennätyksissään muunneltua Indian Scout-moottoripyörää, josta elokuvan nimen ”intiaani” tulee.

Elokuvan taustaa 
Herbert James ”Burt” Munron syntyi vuonna 1899 Invercargillissa Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Hän kasvoi maatilalla jossa asui ensimmäisen maailmansodan loppuun jolloin hänen isänsä myi sen. Hän oli jo nuoresta saakka ollut kiinnostunut vauhdista ja ratsasti heidän heidän maatilallaan nopeimmalla hevosella, vaikka hänen isänsä ei pitänyt siitä. Maatilan myymisen jälkeen Munro meni töihin moottoripyörämyyjäksi ja mekaanikoksi. Hän alokoi myös kilpailemaan moottoripyörällä. Hänen pyöränsä oli aluksi 1920 600 cm³ Indian Scout joka oli 627 tehtaalta lähtenyt kappale mallista. Sen huippunopeus oli 55 mph (89 km/h). Hän viritti moottoripyöräänsä saadaksen siitä nopeamman, ja koska hänellä ei ollut paljon rahaa käytettävissä hän joutui tekemään itse osia ja työkaluja. Vuonna 1967 hän sai parhaan nopeutensa Bonnevillen suolatasangon kilparadalla alle 1000 cm³ luokassa, kun hän oli jo lähes 70-vuoden ikäinen. Hänen nopeutensa oli tuolloin 183,586 mph (295,453 km/h), mutta sitä korjattiin vuonna 2014 ylöspäin 184,087 mph (296,119 km/h) kun hänen Munron poika huomasi mittauksissa virheen jonka AMA korjasi. Munroa pidetään nykyisin yhtenä Uuden-Seelannin kansallissankareista.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Sveitsiläiset elokuvat
Vuoden 2005 japanilaiset elokuvat
Uusiseelantilaiset elokuvat
Elämäkertaelokuvat
Raffaele Marciello

Raffaele "Lello" Marciello (s. 17. joulukuuta 1994 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen italialainen autourheilija. Hän kuului Ferrarin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan vuosina 2010–2015.

Ura
Marciello aloitti kartinguransa vuonna 2005, päätyen lopulta KF2-luokkaan vuonna 2010.

Vuonna 2010 Marciello aloitti formulauransa Formula Abarth -sarjassa, jossa hän voitti kaksi kilpailua, sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2011 Marciello kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa, saavuttaen kaksi voittoa ja yhden paalupaikan, sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi.

Vuonna 2012 Marciello ajoi Formula 3 Euroseries -sarjassa voittaen kuusi kilpailua ja sijoittuen niin ikään sarjan kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna myös Toyota Racing Series -sarjassa sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Marciello kilpaili uudelleen perustetussa Euroopan Formula 3 mestaruussarjassa voittaen sarjan mestaruuden saavuttaen kauden aikana 13 voittoa, 12 paalupaikkaa ja kahdeksan kilpailun nopeinta kierrosta.

Marciello siirtyi kaudelle 2014 GP2-sarjaan Racing Engineering -tallin kuljettajaksi. Hän voitti yhden kilpailun ja saavutti kolme kolmossijaa kauden aikana, sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2015 Marciello jatkoi GP2:ssa Trident -tallissa. Hän saavutti kauden aikana neljä palkintosijaa ja 110 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2016 Marciello jatkoi kolmannen kauden GP2:ssa siirtyen Russian Time -talliin.

Formula 1

F1-auton rattiin Marciello pääsi ensimmäistä kertaa Yas Marinan radalla kauden 2014 jälkeisissä nuorten kuljettajien testissä. Marciello oli päivän toiseksi nopein kuljettaja, puoli sekuntia Mercedeksen Pascal Wehrleiniä hitaampana. Kaudella 2015 Marciello toimi Sauberin virallisena testi- ja varakuljettajana. Hän ajoi toista Sauber-autoa neljissä perjantaiharjoituksissa.

Tulokset kilpailuittain

GP2 -tulokset

Formula 2 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Raffaele Marciellon verkkosivu
 Marciellon esittely Ferrarin Driver Academy -sivulla

Italialaiset autourheilijat
GP2-kuljettajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Lindsey Stirling

Lindsey Stirling (s. 21. syyskuuta 1986) on yhdysvaltalainen viulisti, tanssija, performanssitaiteilija ja säveltäjä. Hän esittää koreografioituja viuluesityksiä sekä livenä että musiikkivideoilla, kuten hänen YouTube-kanavallaan nimimerkillä lindseystomp, jonka hän loi vuonna 2007. Helmikuuhun 2016 mennessä hänen videoillaan oli yli 1,2 miljardia katsojaa. Vuonna 2010 Stirling ylsi semifinaaleihin America’s Got Talent -ohjelman viidennellä tuotantokaudella, jossa hänet tunnettiin nimellä Hip Hop Violinist.

Vuodesta 2010 lähtien Stirling on julkaissut kolme albumia, EP-levyn ja useita singlejä. Hänen esittämänsä musiikkityylit vaihtelevat klassisesta popmusiikkiin ja hip hopista dubstepiin. Alkuperäiskappaleiden lisäksi hän on myös esittänyt omia versioitaan muiden muusikoiden kappaleista ja eri ääniraidoista. Maaliskuussa 2014 Stirling ilmoitti tekevänsä keikan Suomeen saman vuoden lokakuussa. Suomen esitys tapahtui 4. lokakuuta.

Kiertueet

Lindsey Stirling 2012/2013 Tour
Lindsey Stirling 2014/2015 Tour

Diskografia

Albumit

 Lindsey Stirling (2012)
 Shatter Me (2014)
 Brave Enough (2016)
 Warmer in the Winter (2017)
 Artemis (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset viulistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kansanlähetysopisto

Kansanlähetysopisto on Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen omistama oppilaitos, joka keskittyy Raamatun opettamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kansanlähetysopisto

Viidesläisyys
Kristilliset oppilaitokset Suomessa
Risteyspaikka-seurakunta

Risteyspaikka-seurakunta (lyhyemmin Risteyspaikka) on kristillinen seurakunta Helsingissä. Risteyspaikka perustettiin 1996 ja on helluntaiherätykseen kuuluva karismaattinen yhteisö. Seurakunnassa on noin 140 jäsentä.

Toimintamuodot 
Toimintamuotoina ovat viikoittaiset jumalanpalvelukset, lapsi- ja nuorisotyö, pienryhmät ja solutoiminta, opetus- ja julistustoiminta, esirukous- ja sielunhoitotyö sekä lähetystyö Filippiineillä ja Indonesiassa GNN ry:n ja Hosea ministryn kautta. Ylistysmusiikilla on tärkeä osuus seurakunnan tilaisuuksissa. Seurakunnan tilaisuudet pidetään Paloheinässä, Paloheinäntie 9:ssä. Seurakunnan päätilaisuudet järjestetään sunnuntaisin klo 11.

Johto
Seurakunnan vastaavana pastorina on toiminut Kim Autero vuoteen 2010 saakka, tämän jälkeen seurakuntaa on johtanut ns. johtoryhmä, johon kuuluvat Kalervo Dansk, Markku Reis ja Timo Hartikainen (tilanne v. 2016).

Lähteet 
  Uskonnot Suomessa - Risteyspaikka kotikirkko

Aiheesta muualla 
 Risteyspaikka-seurakunnan kotisivut

Helsingin seurakunnat
Tuomarinkylä
Suomen helluntaiseurakunnat