joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Waluigi

Waluigi on Nintendon peleissä esiintyvä kuvitteellinen pelihahmo. Waluigi esiintyi ensimmäisen kerran Nintendo 64:n pelissä Mario Tennis vuonna 2000. Waluigi ei ole tähän mennessä ollut pääosassa yhdessäkään pelissä, vaan hän on toiminut pelattavana hahmona Marion urheilupeleissä ja muissa Mario Party -peleissä. 

Ulkonäöltään Waluigi on kuin eräänlainen liioiteltu versio Marion veljestä Luigista. Luigi on hoikka ja pitkä, Waluigi taas häntäkin laihempi ja pidempi. Luigilla on pitkät viikset, jotka Waluigilla ovat vielä pidemmät ja piikikkäämmät. Waluigi pukeutuu tumman violetteihin housuihin, hieman vaaleampaan paitaan, violettiin lakkiin sekä oransseihin "tonttumaisiin" kenkiin. Lakissaan ja hanskoissaan Waluigilla on ylösalaisin käännetty L-kirjain eli Γ. Waluigi esiintyy myös Mario Kart -peleissä, paitsi kolmessa ensimmäisessä.

Waluigi esiintyy Mario Kart Wiissä yhtenä valmiista hahmoista. Mario Kart DS:ssä Waluigi on lukittu hahmo. Waluigi esiintyy yleensä ystävänsä Warion kanssa urheilupeleissä.

Mario-pelisarjan hahmot
Surveyor 3

Surveyor 3 oli kolmas Surveyor-luokan laskeutuja, jonka tarkoitus oli tutkia Kuuta. Se laukaistiin 17. huhtikuuta 1967, ja se laskeutui 20. huhtikuuta 1967 Oceanus Procellarumiin. Se lähetti yhteensä 6 315 kuvaa Maahan. Laskeutuessa hyvin heijastavat kivet sekoittivat Surveyor 3:n tutkalukemia ja laskeutumismoottori pysähtyi liian nopeasti. Seurauksena laskeutuja pomppasi kaksi kertaa osuttuaan pintaan ennen kuin asettui aloilleen.

Luotain oli ensimmäinen, jolla oli pinnantukimukseen tarkoitettu robottikäsivarsi. 19. marraskuuta 1969 Apollo 12 laskeutui lähelle Surveyor 3:a. Astronautit ottivat useita komponentteja tutkittavaksi Maahan, jotta komponenttien pitkäaikaista altistumista avaruuden olosuhteille voitaisiin tutkia. Kenties suurin Surveyor 3:n löydöistä on täysin vahinko, tavallinen bakteeri Streptococcus mitis. Tämä bakteeri oli vahingossa päätynyt luotaimen mukana Kuuhun ja selvinnyt kaksi ja puoli vuotta vihamielisessä ympäristössä. Surveyorin kamera on nykyisin nähtävillä National Air and Space Museumissa Washingtonissa.

Lunar Reconnaissance Orbiter -luotain kuvasi Surveyor 3:n ja Apollo 12:n laskeutumisalueen vuonna 2009, erottaen jopa luotaimen ympärillä kävelleiden astronauttien jalanjäljet. Luotain kuvasi alueen uudelleen vuonna 2011 matalammalta kiertoradalta ja suuremmalla tarkkuudella.

Tietoja
Laukaisu: 17.4.1967 kello 07:05:00 UTC
Laskeutui Kuuhun: 20.4.1967 kello 00:04:53 UTC
Massa: 302 kg laskeutumisen jälkeen

Katso myös
Surveyor 1–7
Apollo 12

Surveyor-ohjelma
Avaruusluotaimet
Northrop F-5 Freedom Fighter

Northrop F-5 Freedom Fighter on yhdysvaltalainen pienikokoinen, kaksimoottorinen hävittäjä, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1962.

Northrop kehitti F-5:n pohjalta myöhemmin muun muassa YF-17 Cobra -hävittäjän, joka puolestaan toimi lähtökohtana F/A-18 Hornetin  suunnittelussa.

Historia 
F-5:ttä edelsi Northropin kehittämä konetyyppi N-156, joka suunniteltiin pieneksi ja ketteräksi. N-156:n oli tarkoitus kyetä lentämään laivaston pienimmiltäkin lentotukialuksilta, mutta laivasto siirtyi suurempiin aluksiin. N-156 johti kuitenkin T-38 Talon koulutuskoneen kehitykseen ja F-5:n kehitykseen. Ensimmäinen prototyyppi YT-38 lensi vuonna 1959.

Kennedyn kaudella käynnistynyt Military Assistance Program (Sotilaallinen avustusohjelma) pyrki varustamaan Yhdysvaltain liittolaisten armeijoita, mihin tarkoitukseen Northropin jatkojalostama N-156F-tyyppi soveltui erinomaisesti. N-156F nimettiin F-5A:ksi, ja ensimmäiset F-5A:t myytiin Norjan kuninkaallisille ilmavoimille vuonna 1964. Sveitsin ilmavoimat käytti tätä konetyyppiä ennen F-18 Hornetia. Sveitsiläinen Patrouille Suisse -taitolentoryhmä käyttänee sitä edelleen.

Vietnamin sodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimat kehitti F-5C-mallin, joka osallistui menestyksekkäästi taisteluihin, mutta jäi lähinnä kokeiluversioksi.

Tekniset tiedot

Lähteet
Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft – an illustrated history of war planes from 1945 to present day, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 100) ISBN 1-84215-991-7

Viitteet

Aiheesta muualla

F-05 Freedom Fighter
Yhdysvaltalaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Fred Karlsson

Fred Göran Karlsson (s. 17. helmikuuta 1946 Turku) on yleisen kielitieteen emeritusprofessori Helsingin yliopistossa ja suomen kielen dosentti. Hän oli 1978–1980 yleisen kielitieteen professori Turun yliopistossa. Karlsson on tehnyt työtä kieliteknologian sekä kielitieteen historian alalla ja julkaissut lukuisia teoksia. Kieliteknologian alalla Karlsson on kehittänyt formalismin nimeltä rajoitekielioppi, joka tunnetaan ehkä paremmin englanninkielisellä nimellään Constraint Grammar (CG). Se on raakatekstin morfologisen pilkkomisen ja tulkinnan apuväline.

Karlsson on aikamme merkittäviä suomen kielen tutkijoita, ja hänen englanninkielistä teostaan Finnish – an Essential Grammar (ensimmäinen painos ruotsiksi, Finsk grammatik, 1978) onkin käytetty usean avoimen lähdekoodin projektin suomen kielelle kääntämisessä. Karlssonin teos Yleinen kielitiede (1. painos 1994) on käytössä korkeakoulujen oppi- ja pääsykoekirjana.

Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1984 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.

Julkaisuja
Finnish – an Essential Grammar. Routledge 1999. ISBN 0-415-20705-3
Yleinen kielitiede. Yliopistopaino 1994 (uud. laitos 1998, toinen painos 2003). ISBN 951-570-569-X
Constraint Grammar: A Language-Independent System for Parsing Unrestricted Text. Mouton De Gruyter 1995. ISBN 3-11-014179-5
 Hakulinen, Auli – Karlsson, Fred: Nykysuomen lauseoppia. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1979 (1. painos). ISBN 951-717-844-1
 Hovdhaugen, Even – Karlsson, Fred – Henriksen, Carol – Sigurd, Bengt: History of linguistics in the Nordic countries. Societas Scientiarum Fennica 2000. ISBN 951-653-305-1

Lähteet

Aiheesta muualla
Kotisivut
Emeritusprof. Fred Karlsson Tuhat-tutkimustietokannassa  (tuhat.helsinki.fi)
Fred Karlsson 375 humanistia -sivusto 8.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Helsingin yliopiston professorit
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset kielitieteilijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Jääkiekon II-divisioona

II-divisioona on Suomen jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu maantieteellisesti kuuteen lohkoon. Ensimmäistä kertaa vuonna 2008 ratkaistiin II-divisioonan virallinen mestari ja mestaruuden voitti Lohjan Ankat. Ankat nousivat Suomi-sarjaan.

Ennen Suomi-sarjan perustamista vuosina 1975–1999 II-divisioona oli kolmanneksi korkein sarjataso.

Sarjajärjestelmä
Pelataan alueiden järjestämänä kuudessa lohkossa (1. Etelä, 2. Häme, 3. Pohjanmaa, 4. Savo-Karjala, 5. Pohjois-Suomi, 6. Länsirannikko). Suomi-sarjan karsintoihin pääsevät etukäteen nousuhalukkuuden ja sitoumuksen antaneet seurat, jotka voittavat oman lohkonsa.

Alkusarjan lohkojaot 2022–2023

Lohko 1 - Etelä

Lohko 2 - Häme

Lohko 3 - Keskimaa

Lohko 4 - Savo-Karjala

Lohko 5 - Pohjoinen

Lohko 6 - Länsirannikko

Lähteet
Sami Haavisto

Sami Haavisto (s. 12. helmikuuta 1970) on suomalainen independent-elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan pienen budjetin kauhuelokuvistaan. Haavisto vaikuttaa Blood Ceremony Films -nimisessä independent-elokuvaryhmässä.  Haaviston ohjaamia elokuvia ovat muun muassa Desire of the Innocent Blood, Rites of Blood, Succubus sekä tammikuussa 2009 valmistunut Black Blooded Brides of Satan.  

Blood Ceremony Films on solminut kolmesta ensimmäisestä elokuvastaan levityssopimuksen brittiläisen Redemptionin kanssa ja tämän myötä elokuvat ovat saaneet kansainvälisen levityksen DVD:llä. Hän on myös Blood Ceremony Magazine -lehden päätoimittaja, sekä Helsingissä sijaitsevan Horror-Shop-myymälän omistaja. Vuonna 2011 Haavisto julkaisi kirjan Suomifilmin alamaailma, joka kertoi Blood Ceremony Films -ryhmän ensimmäisestä kymmenestä vuodesta. Vuonna 2014 hän esitti Salatuissa elämissä Rampea. 

Haavistoa pidetään äärioikeistolaisena toimijana, joka myy metallitapahtumissa uusfasistisia materiaaleja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Blood Ceremony Films 
 Horror-Shop
 Yle Areena, 1.11.2017, Nosto: "Kauhu on jäätävän upea tunne kun se yllättää!", sanoo kauhuharrastaja Sami Haavisto (Ylen haastattelu Halloweeniin liittyen)

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Painopiste

Painopiste on, suuresti yksinkertaistaen, kappaleessa oleva kohta, johon kappaleelle luontainen painovoima vaikuttaa samalla tavalla kuin se vaikuttaa kappaleen jokaiseen kohtaan erikseen. Se on tavallaan kappaleeseen vaikuttavan painovoiman vaikutuspiste. Myös useampien kappaleen systeemeille tunnetaan painopisteen käsite.

Jokaiseen kappaleen atomiin vaikuttaa pystysuora voima, joka on syntyisin esimerkiksi planeetta Maan gravitaatiokentästä. Maa vetää puoleensa kutakin atomia voimilla, jotka osoittavat lähes yhdensuuntaisina kohti Maan keskipistettä. Yhdensuuntaisina näiden voimien resultantti on samalla myös kappaleen paino. Käännettiinpä kappaletta painovoimakentässä eri asentoihin, kulkee kappaleen resultanttivoima, eli painovoima, aina yhden saman pisteen kautta. Tätä pistettä kutsutaan kappaleen painopisteeksi.

Painovoima vaikuttaa kappaleeseen kuin sen koko massa olisi keskittynyt sen painopisteeseen. Siksi sitä kutsutaan myös massakeskipisteeksi. Massakeskipiste on kuitenkin eri asia kuin painopiste, sillä niiden paikat eroavat, jos painovoimakenttä ei ole homogeeninen. Massakeskipiste on kappaleen sisäinen ominaisuus, joka riippuu vain atomien painoista ja sijainneista eli massajakaumasta. Painovoima riippuu massajakauman lisäksi ulkopuolisen gravitaatiokentän rakenteesta.

Painopisteen määritelmä 
Kappaleen eri osiin kohdistuvat painovoiman vetovoimat aiheuttavat samansuuruisen momentin referenssipisteen suhteen kuin painopisteeseen vaikuttava koko kappaleen paino. Asettamalla referenssipiste origoon, merkitsemällä kappaleen painopistettä  ja kappaleen muiden osien pisteitä  sekä kappaleen painovoimaa  ja muiden osien painoja , voidaan momenttien avulla laskea koordinaatit

Jos painovoima on suoraan verrannollinen massaan eri kohdissa, voidaan supistaa putoamiskiihtyvyydet pois ja saadaan painopisteen koordinaateiksi samat koordinaatit kuin massakeskipisteelläkin
 
Yleisempi määritelmä painopisteelle saadaan integroimalla massajakaumaa

jossa differentiaalimuodolle  pätee
, 
missä  on kappaleen tiheysjakauma, joka ei välttämättä ole vakio, ja  on tilavuuselementti.

Muuta 

Kappaleen painopiste on piste, jonka kautta kappaleeseen kohdistuvan painon vaikutussuora kulkee kappaleen asennosta riippumatta. Jos kappaletta tuetaan painopisteestä, on kappale tasapainossa missä asennossa tahansa.

Kappaleen painopiste ei aina sijaitse itse kappaleen sisällä, vaikka näin useimmissa tapauksissa onkin. Esimerkiksi toruksen painopiste ei sijaitse itse kappaleessa.

Painopisteen määrittäminen

Painopisteen x-koordinaatti saadaan kaavasta 

ja y-koordinaatti vastaavasti kaavasta  

Vastaavat integraaleina: 

jossa   kattaa koko määriteltävän kappaleen tilan ja vektori  sisältää kaikki koordinaatit.

Katso myös
 Painopisteen geometrisia määritystapoja
 Keskijana
 Kolmion painopiste

Lähteet  

Klassinen mekaniikka
Massa
Too Fast for Love

Too Fast for Love on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen esikoisalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1981. Albumi on tyyliltään punkin, heavyn, glamin ja voimapopin sekoitus. Sitä pidetään merkittävänä uuden aikakauden aloittajana rock-musiikissa.

Albumin taustaa 
Alkuperäinen levypainos on nauhoitettu sekä julkaistu yhtyeen itse perustamalla Leathür Records -levy-yhtiöllä vuonna 1981. Pian julkaisemisen jälkeen yhtye kirjoitti levytyssopimuksen levy-yhtiö Elektra Recordsin kanssa. Elektra vaati albumin uudelleenmiksaamista, sillä se oli riittämättömän laadukas radiosoittoon. Sekä yhtye että levy-yhtiön kykyjenetsijä Tom Zutaut olivat uudelleenmiksausta vastaan, mutta Roy Thomas Baker toteutti sen kuitenkin. Elektra julkaisi uudelleenmiksatun levyn vuonna 1982.

Elektran julkaiseman levyn kappaleissa on erilaisia efektejä sekä tehosteita, ja kappaleet kuulostavat vähemmän tuoreilta sekä raaoilta kuin alkuperäiset Michael Wagenerin tuottamat. Lisäksi uudesta painoksesta on jätetty pois Leathür-painoksen kappale ”Stick to Your Guns”. Nimikkokappaleen ”Too Fast for Love” alkuperäinen alkuosa on leikattu lisäksi pois uudessa painoksessa.

Albumi on julkaistu remasteroituna vuonna 2003. Siinä on mukana viisi bonuskappaletta sekä kappaleen ”Live Wire” musiikkivideo.

Kappaleluettelot

Vuoden 1981 Leathür Records -painos

Vuoden 1982 Elektra Records -painos

Arvostelut 
 AllMusic:

Kokoonpano 
 Vince Neil – laulu
 Nikki Sixx – basso
 Mick Mars – kitara
 Tommy Lee – rummut

Vuoden 1981 albumit
Vuoden 1981 esikoisalbumit
Mötley Crüen albumit
Live (Blind Guardianin albumi)

Live on Blind Guardianin vuonna 2003 julkaisema toinen livealbumi. Live koottiin useilta eri keikkapaikoilta A Night at the Opera -kiertueen aikana vuosina 2002–2003. Albumi on kaksilevyinen ja sisältöä paketilla onkin siksi runsaasti. Liveä kuuntelemalla saa oivan kuvan Blind Guardianin koko tuotannosta vuosina 1988–2002.

Kiertueen aikana bändin rumpalilla, Thomen Stauchilla, oli välillä jonkinlaisia ongelmia käsiensä kanssa. Tästä syystä joillekin keikoille palkattiin häntä paikkaamaan keikkabasisti Oliver Holzwarthin veli Alex Holzwarth.

Albumilta julkaistiin single The Bard's Song (in the Forest).

Kappaleet 

CD 1
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

CD 2

Kokoonpano 
Yhtye
 Hansi Kürsch – laulu
 André Olbrich – kitara
 Marcus Siepen – kitara
 Thomen Stauch – rummut

Vierailevat muusikot
 Oliver Holzwarth – basso
 Michael Schüren – koskettimet
 Alex Holzwarth – rummut Thomenin ollessa sivussa

Lähteet 
 http://www.blind-guardian.com
 Blind Guardianin julkaisut 

Vuoden 2003 konserttitallenteet
Blind Guardianin albumit
David Pemberton

David Pemberton on Vihreän liiton entinen puoluesihteeri. Hänen puoluesihteerikaudellaan (1991–1993) Vihreää liittoa ohjattiin yleispuolueen suuntaan. Nykyään David Pemberton on Vihreän liiton pää-äänenkannattaja Vihreän Langan kustantajan toimitusjohtaja.

Pemberton aloitti ympäristötieteiden opinnot Kuopion yliopistossa vuonna 1979. Hän osallistui opiskeluaikanaan aktiivisesti ainejärjestö- ja ylioppilaskuntatoimintaan. Hänestä tuli Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston puheenjohtaja 1983 ja hän oli KYY:n hallituksen puheenjohtajana 1987. Pemberton toimi myös Kuopion ylioppilaslehti Stimuluksen päätoimittajana. Hän valmistui 1988.

Lähteet

Vihreän liiton poliitikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vihreän liiton puoluesihteerit
Jeff Koons

Jeff Koons (s. 21. tammikuuta 1955) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Häntä on kutsuttu kitschin kuninkaaksi ja hän on saanut paljon huomiota mediassa.

Koons opiskeli Maryland Institute College of Artissa Baltimoressa ja Art Institute of Chicagossa. Hän toimi ennen ammattiuraansa muun muassa pörssimeklarina. Koons oli naimisissa italialaisen pornonäyttelijän ja parlamentaarikon Ilona ”Cicciolina” Stallerin kanssa lyhyen aikaa vuodesta 1991 alkaen. Heillä on yksi yhteinen poika. Parin yhteistyön tuloksena syntyi ”Made in Heaven” -sarja veistoksia, maalauksia ja valokuvia, jotka kuvaavat pariskuntaa harrastamassa seksiä eri asennoissa.

Koons on herättänyt myös huomiota lausunnoillaan taiteensa tekemisestä. Hän teettää teoksensa eri alojen käsityöläisillä.  

Vuonna 2009 Koons alkoi rakentaa Los Angeles County Museum of Artsiin 25 miljoonan dollarin (noin 19 miljoonaa euroa) Train-junainstallaatiota. Teräksestä ja alumiinista rakennettava 20 metriä pitkä juna on kunnianhimoinen hanke. Höyryä neljä kertaa päivässä päästelevä juna tulee roikkumaan ilmassa punakeltaisesta nostokurjesta museon edustalla. Työ jäljittelee Baldwinin höyryveturia vuodelta 1943 ja sen tekemisen arvellaan kestävän noin neljä vuotta.

Koons Suomessa 

Jeff Koonsin teoksia oli esillä Suomessa vuonna 1990 amerikkalaista 1980-luvun taidetta esittelevässä yhteisnäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Koons kävi myös Helsingissä luennoimassa Kuvataideakatemiassa. Alkuvuodesta 2005 Koonsin yksityisnäyttely oli Helsingin kaupungin taidemuseossa Tennispalatsissa.

Teosten myynti  

Kohutaiteilijanakin tunnettu Koons hoitaa julkisuuskuvaansa tarkoin, ja hän on verrannut itseään Michelangeloon. Hänet tunnetaan myös taloudellisesta menestyksestään. Esimerkiksi teos Jim Beam J. B. Turner myytiin keväällä 2005 5,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.

Koonsin teos Hanging Heart (Magenta/Gold) myytiin 14. marraskuuta 2007 New Yorkin Sotheby’sin huutokaupassa 21 miljoonalla dollarilla. Teos oli tuolloin kallein elävän taiteilijan myyty teos. Marraskuussa 2013 myyty Jeff Koonsin Balloon Dog (Orange) tuli maailman kalleimmaksi elävän taiteilijan teokseksi 58,4 miljoonan dollarin hinnalla.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla  

Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Alppihiihdon maailmancup 1994–1995

Alppihiihdon maailmancup 1994-1995 oli kaikkien aikojen 29. sellainen. Miesten kokonaiskilpailun voitti italialainen Alberto Tomba ja naisten sveitsiläinen Vreni Schneider.

Miehet

Kokonaiskilpailu

 80.  Mika Marila, 45 pist.
 88.  Janne Leskinen, 36 pist.

Pujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

28.  Mika Marila, 45 pist.

Suurpujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Super-G

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

30.  Janne Leskinen, 36 pist.

Syöksylasku

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Alppiyhdistetty

Kipailut ja voittajat

Loppupisteet

Naiset

Kokonaiskilpailu

Pujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Suurpujottelu

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Super-G

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Syöksylasku

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Alppiyhdistetty

Kilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Lähteet
 FIS: Miesten tulokset
 FIS: Naisten tulokset

1994-1995
Vuoden 1994 urheilu
Vuoden 1995 urheilu
Vikinga

Vikinga () on Vaasan asuinalue Palosaaressa. Siellä on lähinnä pientaloja, jotka on rakennettu 1900-luvun alussa. Monet uudetkin talot on mukautettu vanhaan tyyliin. Alueella on ruotsinkielinen peruskoulu Vikinga skola, jossa on luokat 1–6 sekä päiväkoti. Muita palveluita ovat uimaranta ja kaksi pienvenesatamaa.

Vuonna 2013 Vikingassa oli noin 3 200 asukasta. 

Kaupunginosan perusti osakeyhtiö Wiking A. B. vuonna 1913. Yhtiö valitsi asukkaiksi vain täysin ruotsinkielisiä. Kaupunginosasta on joissain yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Viikinlohko.

Lähteet 

Vaasan kaupunginosat
Palosaari
RT-20

RT-20 (RT-20P) eli Naton nimeämänä SS-15 Scrooge (SS-X-15, SS-XZ-15) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ohjus kylmän sodan aikana. Ohjuksessa oli sekä kiinteä ensimmäinen että nestemäinen rakettivaihe. Ohjus on nähty Punaisen torin paraatissa. Sen kehittely alkoi joskus vuonna 1964, mutta projekti keskeytettiin 1969 ennen ohjusten käyttöönottoa.

Venäläisten mukaan ohjuksen tarkkuus oli 2 000–4 000 metriä, läntisten tietojen mukaan 600–1 800 metriä. Ydinkärki 0,55 tai 1,5 megatonnia, kärjen paino 545 tai 1 410 kg, vastaava kantomatka 11 000 tai 7 000–8 000 km kärjestä riippuen.

Aiheesta muualla 

FAS RT-20P
SS-X-15
Globalsecurity RT-20P
RT20 Russianspaceweb
TR20P Astronautix
military.cz RT20p
Skyrocket RT20p

Mannertenväliset ballistiset ohjukset
Vortex-putki

Vortex-putki on laitteistojen jäähdytykseen tarkoitettu osa.

Toimintaperiaate

Vortex-putkeen virtaava paineistettu ilma erotellaan pyörteen avulla kylmäksi ja kuumaksi ilmavirtaukseksi.

Historia

Vortex periaatteen keksijänä pidetään Georges Ranqueta.

Aiheesta muualla 
Suomen Virtaustekniikka Oy 
EXAIR
 ITW Vortec

Pneumatiikka
Kylmätekniikka
Automaatio
Timo Kautonen

Timo "Tilli" Kautonen (s. 12. maaliskuuta 1945 Lahti, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka on toiminut peliuransa päätyttyä myös valmentajana ja joukkueenjohtajana. Siviiliammatteja 173 senttimetriä pitkällä Kautosella on ollut useita: hän on toiminut huoltoneuvojana, työnjohtajana, autonkorjaajana ja automestarina. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.

Kautonen aloitti peliuransa Lahden Reippaassa, jota hän edusti vuosina 1963-1978 ja 1984. Hän pelasi koko uransa ajan synnyinkaupungissaan. Muita seuroja olivat Lahden Palloseura, jossa hän pelasi vuosina 1980-1982 ja 1985 sekä Lahden Kuusysi (1982-1983). Kautonen voitti Suomen mestaruuden neljä kertaa, vuosina 1963, 1967 ja 1970 Reippaassa sekä vuonna 1982 Kuusysissä. Yhteensä hän pelasi 384 ottelua SM-tasolla. Suomen Cupissa Kautonen oli vieläkin menestyksekkäämpi. Hän voitti cupin ennätykselliset kahdeksan kertaa: Reippaassa 1964, 1972-1976 ja 1978 sekä Kuusysissä vuonna 1983. Lisäksi hän oli kolme kertaa häviämässä cupin loppuottelua.

Suomen A-maajoukkueessa Kautonen pelasi ensi kerran vuonna 1964 ollessaan 19-vuotias. Kyseessä oli Suomen ja Ruotsin välinen ottelu, jonka Suomi voitti maalein 1-0. A-maaotteluita kertyi lopulta 47 kappaletta, olympiajoukkueen maaotteluita neljä ja poikien maaotteluita kaksi. Hän oli Suomen A-maajoukkuehistorian ensimmäinen kentältä ulosajettu pelaaja. 

Kautonen sai Vuoden jalkapalloilija -palkinnon kahdesti, vuosina 1967 ja 1970. Jälkimmäisenä vuonna hän sai vastaavan tunnustuksen myös Urheilutoimittajain liitolta. Vuonna 2004 Timo Kautonen palkittiin Palloliiton Captain’s Ball palkinnolla. Suomalaisen jalkapalloilun Hall on Fameen Kautonen nimettiin vuonna 2005.

Myös Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat entisiä jalkapalloilijoita, ja kaikki kolme olivat voittamassa vuoden 1970 Suomen mestaruutta. Kautosen pojat Turo (s. 1969) ja Tommi (s. 1971) ovat niin ikään entisiä SM-tason pelaajia.

Lähteet

 
 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Tarja Helanen

Tarja Helanen (k. 5. kesäkuuta 2021 Hämeenlinna) oli Vihreän liiton ensimmäinen liittosihteeri yhdessä David Pembertonin kanssa 1988–1990. Hän toimi vihreiden ensimmäisen eduskuntaryhmän ryhmäsihteerin sijaisena ja projektisihteerinä.  Hän toimi myös 1990-luvun alussa Vihreiden kansainvälisessä työryhmässä. Helanen oli vuoden 1995 eduskuntavaaleissa vihreiden ehdokas Hämeen vaalipiirissä. Hän sai vihreiden listalta eniten ääniä, mutta äänet eivät riittäneet kansanedustajan paikkaan. 

Helanen työskenteli Vihreän Sivistysliiton projektisihteerinä ja Suomen pakolaisavun hanketyöntekijänä. Vuonna 2002 hän oli tekemässä ulkoministeriölle selvitystä henkilöavusta kehitysyhteistyössä. Keväällä 2007 hän oli Pakolaisavun asiantuntijana Liberiassa.

Lähteet

Vihreän liiton poliitikot
Vihreän liiton puoluesihteerit
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 2021 kuolleet
Jakob Magnus Sprengtporten

Jakob Magnus Sprengtporten (10. marraskuuta 1727 – 2. huhtikuuta 1786) oli suomalainen upseeri ja poliitikko. Hänellä oli merkittävä rooli Kustaa III:n vuonna 1772 tekemässä vallankaappauksessa.

Sprengtporten syntyi Siperiassa, missä hänen isänsä Magnus Wilhelm Sprengtport oli sotavankina vuodesta 1709. Perhe palasi Suomeen 1722.

Sprengtporten oli koulutukseltaan linnoitusupseeri ja osallistui 1750-luvulla Suomenlinnan rakentamiseen. Pommerin sodassa (1757–1763) hän osoittautui hyväksi joukkojenjohtajaksi ja oli ylipäätään yksi niitä harvoja upseereja, jotka saavuttivat hyvää mainetta tuossa Ruotsin kannalta kehnosti sujuneessa sodassa. Vuonna 1769 hänet ylennettiin everstiksi ja hän sai komentoonsa Uudenmaan ja Hämeen rakuunarykmentit. Hän teki perusteellisia selvityksiä siitä, miten Suomen itärajaa voitaisiin tehokkaimmin puolustaa.

Politiikassa Sprengtporten kuului aluksi hattupuolueeseen, mutta siirtyi vähitellen kuningasmielisten puolelle. Vuonna 1772 hän oli suunnittelemassa ja toimeenpanemassa kuningas Kustaa III:n vallankaappausta. Hänen tehtävänään oli tuolloin mennä Suomenlinnaan ja suostutella sikäläisten upseerien enemmistö kuninkaan puolelle. Kun Suomenlinna olisi saatu haltuun, purjehdittaisiin sieltä sotilasjoukon kanssa Tukholmaan, jossa pakotettaisiin säädyt luopumaan vallasta kuninkaan hyväksi.

Sprengtportenin vallankaappaussuunnitelmaan sisältyi suuria riskejä. Operaation Suomen osuus sujuikin odotettua hitaammin ja myrskyisän sään vuoksi jouduttiin Ahvenanmeren yli purjehtimista lykkäämään. Kun Sprengporten vihdoin saapui joukkoineen Tukholmaan 4. syyskuuta 1772, oli kuningas jo ehtinyt tehdä oma-aloitteisesti vallankaappauksen. Kustaa III oli kuitenkin erittäin kiitollinen Sprengtportenille ja palkitsi tämän ylennyksellä kenraaliluutnantiksi.

Sprengtporten nimitettiin vuonna 1772 Suomenlinnan rakennustöiden johtajaksi, eli Augustin Ehrensvärdin seuraajaksi. Hän alkoi kuitenkin pian tuntea katkeruutta kuningasta kohtaan, sillä hän ei ollut mielestään saanut kykyjensä veroista työtä. Vuonna 1774 hän erosi tehtävistään. Vaikka Sprengtporten oli terävä-älyinen mies, alkoi hänen epäluuloinen ja omapäinen luonteensa tehdä hänestä vähitellen kelvottoman vastuullisiin virkoihin.

Sprengportenin loppuelämä oli onneton. Hänellä oli mielenterveysongelmia, ja kuninkaan lisäksi hän joutui riitoihin myös velipuolensa Georg Magnus Sprengtportenin kanssa.

Lähteet 
 Suomen historia - osa 4, 1986, Weilin + Göös, ISBN 951-35-2493-0

Viitteet 

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset aateliset
Suomi vapaudenajalla ja kustavilaisena aikana
Suomenlinna
Vuonna 1727 syntyneet
Vuonna 1786 kuolleet
NOAA

National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) on Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatio. Yhdysvaltain kauppaministeriö perusti sen vuonna 1970.

Hallinto, rakenne ja rahoitus
NOAAn johtopaikat ovat poliittisia virkoja,  joihin presidentti nimittää ehdokkaan ja senaatti vahvistaa. Kakkospaikalle on nimitetty vuonna 2017 Timothy Gallaudet, entinen laivaston amiraali. Kärkipaikalle on ehdokkaana Barry Myers, mutta senaatti ei kesään 2018 mennessä ollut vahvistanut nimitystä.

Organisaatiossa työskentelee noin 6800 tutkijaa ja insinööriä. Kaikkiaan henkilökuntaa on 12 000.

NOAA koostuu seuraavista viidestä organisaatiosta (saksalaisen Wikin mukaan)
 National Weather Service (NWS)
 National Ocean Service (NOS), johon kuuluu
 National Geodetic Survey
 National Marine Fisheries Service (NMFS)
 National Environmental Satellite, Data and Information Service (NESDIS)
 NOAA Research (OAR)

NOAAn vuosibudjetti on ollut 5,6 miljardin luokkaa (2017). Siihen on vuosittain esitetty huomattavia leikkauksia.

Leikkaukset ovat viivästyttäneet muun muassa NOAAn sääsatelliittijärjestelmien (Joint Polar Satellite System (JPSS) ja GOES) rakentamista. Toisaalta kaupallisen avaruustoiminnan rahoitusta on lisätty.

 NOAAlle JPSS oli korvaava satelliittiohjelma sen jälkeen, kun Valkoinen talo oli helmikuussa 2010 harvinaisella päätöksellä terminoinut NOAA:n ja Yhdysvaltain ilmavoimien yhteisen sääsatelliittiohjelman National Polar-orbiting Operational Environmental Satellite System (NPOESS).

NOAA oli hakenut vuodelle 2011 JSPP-ohjelmaan yli miljardi dollaria mutta Yhdysvaltain kongressin päätösprosessin ollessa republikaanien vaalivoiton takia halvaantunut, se saa niin sanotuilla jatkopäätöksillä noin kolmanneksen tästä.  Yhdysvaltain hallinto pyrkii osaltaan leikkaamaan globaalia avaruusteollisuuden hyperinflaatiota samalla keinolla kuin Sukkulan rakentamisen aikaan - pienemmällä vuosirahoituksella ja pidemmillä kehitysohjelmilla, jotka työllistävät alan insinöörit. NOAAn budjetti putosi vuonna 2011 miljardilla dollarilla 4,5 miljardiin dollariin, joka lykkää ainakin Joint Polar Satellite System, JPSS-1, satelliitin laukaisua parilla vuodella vuoteen 2018. NPOESS Preparatory Project-satelliitti tekee samanlaisia mittauksia lokakuusta 2011 lähtien,  mutta sen toiminta lakannee vuonna 2017. Tämä tuo yhdysvaltalaisiin ilmastomittauksiin 18 kuukauden katkon.  Heinäkuussa 2011 Yhdysvaltain kongressi päätti rahoittaa GOES-R-sarjan satelliitteja aiempaa vähemmän ja en antanut lainkaan rahoitusta Deep Space Climate Observatory (DSCOVR) ja Constellation Observing System for Meteorology Ionosphere and Climate-2 (COSMIC-2) satelliittimissioehdotuksille, joista ensimmäinen olisi yhteismissio Taiwanin kanssa ja jälkimmäinen ilmastonmuutostutkimusta tekevä satelliitti.

Katso myös
 NOAA-satelliitit
 Science on a Sphere

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.noaa.gov/

Yhdysvaltain kauppaministeriö
Ilmatieteen instituutiot ja asemat
Yhdysvaltain valtion virastot
D’espairsRay

D'espairsRay oli japanilainen industrial-vaikutteinen raskaan musiikin yhtye. Yhtyeen perustivat 9. syyskuuta 1999 nahkaan, PVC:hen ja mustaan pitsiin pukeutuneet Hizumi, Karyu, Zero ja Tsukasa. Heidän musiikkinsa on enimmäkseen raskasta rockia/industrialia. Yhtye on julkaissut kolme albumia ja saavuttanut mainetta myös Japanin ulkopuolella, niin Euroopassa kuin Amerikassakin.

Yhtyeen alkutaipaleen ahkera keikkailu ja demojen jakaminen kannatti, sillä ensimmäinen single "Kumo" myytiin loppuun. Samoin kävi toiselle "Genwakulle" ja ensimmäisen minialbumin, Terrors, jälkeen oli vuorossa ensimmäinen one-man-keikka syksyllä 2001.

Seuraavina vuosina julkaistut singlet Sexual Beast, Itanji, Maverick ja Gärnet toivat yhtyeelle lisää faneja, ja vuonna 2004 yhtye esiintyi ensi kerran Euroopassa. Yhtyeen esikoisalbumi julkaistiin Japanissa vuonna 2005 ja Euroopassa 2006, nimellä Coll:set. Suomessa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran 26. marraskuuta 2006 Tavastialla. Keväällä 2007 yhtye julkaisi toisen albuminsa Mirror ja esiintyi kesällä festarikeikoilla Tuskassa ja Ruisrockissa.

Hizumille tulleiden kurkkuongelmien takia bändi jäi tauolle joulukuussa 2010 ja kesällä 2011 yhtyeen jäsenet ilmoittivat yhtyeen lopettavan.

Jäsenet
 Hizumi: laulu
 Karyu: kitara
 Zero: bassokitara
 Tsukasa: rummut

Diskografia
Albumit
 Coll:set (29.6.2005)
 Mirror (11.4.2007)
 Redeemer (11.3.2009)
 Immortal (29.12.2009)
 Monsters (28.07.2010)
 antique (13.4.2011)
Mini-Albumit
 -Terrors- (7/2001)
 Sexual Beast (2002)
 Born (4/2004)

Singlet
 蜘蛛 / Kumo (10/2000)
 眩惑 / Genwaku (4/2001)
 Sexual Beast (6/2002)
 Maverick (2/2003)
 Gärnet (11/2003)
 -Gemini- (9/2004)
 凍える夜に咲いた花 / Kogoeru Yoru ni Saita Hana (5.4.2006)
 Squall (14.3.2007)
 Brilliant (14.5.2008)
 Kamikaze (6.8.2008)
 Horizon (3.12.2008)
 Final Call (9.9.2009)
 Love Is Dead (14.04.2010)
 Death Point (28.07.2010)

DVD:t
 Murder Day -konserttitaltiointi (4/2005)
 The world outside the cage -dokumentti (3/2006)
 Liquidize -konserttitaltiointi (20.12.2006)
 Spiral Staircase #15 Final -konserttitaltiointi (5.9.2007)
 10th Anniversary Live Closer to Ideal -Brand new scene- (29.12.2009)
 Human-clad Monsters Final (13.4.2011)

Musiikkivideot

 Born
 Garnet
 Reddish -Divaversion-
 Squall
 Trickster
 Kamikaze
 Horizon
 Redeemer
 Final Call
 Love Is Dead
 Death Point

Aiheesta muualla
 D'espairsRayn virallinen kotisivu
 D'espairsRayn virallinen MySpace-sivu
 D'espairsRay JaME:n sivuilla 
 Keikkaraportti Berliinistä 30.10.2004 
 Artikkeli Helsingin Sanomien NYT-liitteessä 1.12.2006
 Keikkaraportti Tavastialta 26.11.2006 
 Keikkaraportti Tuskasta 1.7.2007 
 Artikkeli Turun Sanomissa juuri ennen Ruisrockia 6.7.2007
 Haastattelu Ruisrockissa 7.7.2007 

Japanilaiset hard rock -yhtyeet
Japanilaiset alternative metal -yhtyeet
Japanilaiset industrial metal -yhtyeet
Robert Hunter

Robert C. Hunter (synt. Robert Burns, 23. kesäkuuta 1941 Kalifornia – 23. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen runoilija, lauluntekijä, laulaja ja kitaristi. Hän sanoitti ja yhdessä Jerry Garcian kanssa sävelsi merkittävän osan Grateful Dead -yhtyeen tuotannosta. Hän julkaisi myös soololevyjä, runoteoksia ja käänsi maailmanrunoutta englanniksi.

Varhainen elämä 

Hunter syntyi Kaliforniassa Arroyo Grandessa 1941 ja sai nimen Robert Burns. Hänen ollessaan 9-vuotias perhe hajosi ja hän joutui asumaan välillä sijaiskodeissa. 11-vuotiaana hän palasi asumaan äitinsä luokse, ja uudeksi sukunimeksi tuli Hunter isäpuolen mukaan. Biologiseen isäänsä hän ei pitänyt juurikaan yhteyttä. Vuonna 1973 Rolling Stone -lehti vihjasi Burnsin olevan skotlantilaisen laulunkirjoittajan ja runoilijan Robert Burnsin jälkeläisiä.

Robert Hunter ja Grateful Dead 

Hunter tutustui Jerry Garciaan 1960-luvun alussa, ja he soittivat yhdessä folk- ja bluegrass-yhtyeissä. Tuolloin he eivät kuitenkaan vielä tehneet kappaleita yhdessä, koska ajan hengen mukaisina genre-uskollisina puristeina katsoivat, että folk-muusikoiden tehtävänä on kunnioittaa ja pitää hengissä kansanperinnettä soittamalla ainoastaan vanhoja muiden tekemiä kappaleita.

Varsinainen sävellysyhteistyö Grateful Deadin kanssa alkoi 1967. Runouteen ja huumausaineisiin perehtynyt Hunter lähetti Garcian uudelle yhtyeelle tekstiluonnoksia, jotka bändi sovitti yhteen säveltämiinsä kappaleisiin Alligator, China Cat Sunflower ja St. Stephen. Pian tämän jälkeen syntyi Dark Star, jonka Hunter on katsonut olevan ensimmäinen yhtyeen kanssa nimenomaan yhdessä sävelletty kappale.  Alligator julkaistiin yhtyeen toisella studio-levyllä Anthem Of The Sun (1968). China Cat Sunflower ja St. Stephen olivat mukana kolmannella studio-levyllä Aoxomoxoa (1969) – tällä sekä neljännellä studio-levyllä Workingman's Dead (1970) Hunter oli jo merkitty yhdeksi kirjoittajaksi levyn jokaiseen kappaleeseen. Hän jatkoi yhtyeen pääsanoittajana ja jäsenenä myös kaikilla myöhemmillä levyillä.

Tärkeästä roolistaan huolimatta Hunter ei ollut koskaan Grateful Deadin näkyvä jäsen. Hän ei esiintynyt yhtyeen levyillä, konserteissa tai valokuvissa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta:
 Hunter on yksi Workingman's Dead -levyn kannessa olevista henkilöistä.
 Hunter lausuu ylimääräisen säkeistön ”Dark Star” -kappaleen lyhyen single-version lopussa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Robert Hunter Archive

1960-luvun rockyhtyeet ja -artistit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Aavikkotasku

Aavikkotasku (Oenanthe deserti) on kivitaskulle sukua oleva pieni varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 14,5–15,5 senttimetriä ja paino 17–23 grammaa, eli kivitaskun kokoinen. Pyrstö on lähes kokonaan musta ja yläperä valkoinen.

Esiintyminen 
Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä Mongoliaan. Suomessa lajia tavataan vain satunnaisesti.

Elinympäristö 
Aavikkotaskun elinympäristöä ovat aavikkoiset, kallioiset ja pensaikkoiset kuivat maat.

Lisääntyminen 

Lajin pesä sijaitsee kivikossa, kivenkolossa tai vanhassa jyrsijän kolossa. Munia on 4–5, ja naaras hautoo niitä 13–14 päivää.

Ravinto 
Lajin ravintoa ovat valtaosin maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kangasniemi, Pertti, Kosonen, Lasse, Mäkelä, Rainer & Niemi, Ismo 1984: Aavikkotasku Oenanthe deserti Ylöjärvellä. – Lintumies 3.1984 s. 128–130. LYL.
 
Kivitaskut
Mohammed V:n kansainvälinen lentoasema

Mohammed V kansainvälinen lentoasema  () on lentoasema Marokossa 30 kilometriä kaakkoon Casablancasta. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2007 yhteensä 5 800 000 matkustajaa. Lentoasemalla on käytössään kaksi kiitotietä, jotka molemmat ovat pituudeltaan 3 720 metriä ja leveydeltään 45 metriä. Lentoasema on nimetty Marokon entisen hallitsijan, Muhammad V:n mukaan.

Lentoasema toimii kahdelle lentoyhtiölle, Royal Air Marocille ja Jet4youlle, solmukohtana. Lisäksi lentoasemalta lentää muun muassa Air France, Alitalia ja Lufthansa.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Terminaali 1 
Terminaali 1 on suljettu korjaustöiden vuoksi.

Terminaali 2 
Aigle Azur (Pariisi)
Air Algérie (Alger)
Air France (Lyon, Paris, Marseille)
Air Malta (Catania, Luqa)
Alitalia (Milano, Rooma)
Brussels Airlines (Bryssel)
Clickair (Barcelona)
easyJet (Lyon, Madrid, Pariisi)
EgyptAir (Kairo)
Emirates (Dubai)
Etihad Airways (Abu Dhabi)
Jet4you (Bologna, Bryssel, Pariisi, Lyon, Marseille, Milano, Toulouse)
Iberia (Madrid, Valencia)
operaattorina Air Nostrum
Jetairfly (Bryssel)
Libyan Airlines (Tripoli)
Lufthansa (Frankfurt)
Mauritania Airways (Nouakchott)
New Axis Airways (Marseille)
Qatar Airways (Doha, Tripoli)
Regional Air Lines (Agadir, Al Hoceima, Errachidia, Essaouira, Goulimime, Las Palmas, Lissabon, Malaga, Marrakech, Nador, Oujda, Sevilla, Tangier, Tan Tan, Valencia, Villa Cisneros)
Royal Air Maroc (Abidjan, Accra, Algier, Agadir, Bamako, Barcelona, Beirut, Bologna, Bordeaux, Brazzaville, Bryssel, Conakry, Cotonou, Kairo, Dakhla, Dakar, Douala, Errachidia, Essaouira, Fez, Freetown, Geneve, Istanbul, Jedda, Kinshasa, Laayoune, Lagos, Lontoo, Libreville, Lille, Lissabon, Lome, Lyon, Madrid, Malabo, Malaga, Marseille, Monrovia, Mulhouse, Marrakech, Montpellier, Nantes, Niamey, Nizza, Nouakchott, Ouagadougou, Ouarzazate, Oujda, Pariisi, Riad, Strasburg, Sevilla, Tangier, Tripoli, Tunis, Toulouse, Yaounde, Valencia, Zürich)
Saudi Arabian Airlines (Algier, Jedda, Riad)
Syrian Arab Airlines (Damaskos)
TAP Portugal (Lissabon)
operaattorina Portugália
Tunisair (Tunis)
Turkish Airlines (Istanbul)

Terminaali 3 
MyAir (Milano, Venetsia)
Royal Air Maroc (Amsterdam, Bologna, Düsseldorf, Frankfurt, Milano, Montréal, New York, Rooma, Torino)

Rahtilentoyhtiöt 
Air France Cargo
DHL Airways
FedEx
Royal Air Maroc Cargo
UPS

Arvostelu 
Vuonna 2018 kansainvälinen lentokenttäjärjestö ACI () luokitteli Mohammed V:n kansainvälisen lentoaseman kolmen parhaimman Afrikan mantereella toimivan joukkoon. Asiakaspalveluihin kuuluneiden ostosmahdollisuuksien, ravintoloiden ja lentokentän odotustilojen () osalta lentoasema sai yli 50 000 matkustajalle tehdyn eDreams -kyselyn perusteella huonoimmat arvosanat (3,19–3,21 tähteä viidestä).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu

Casablanca
Marokon lentoasemat
Jorma Ikävalko

Jorma Ikävalko (7. marraskuuta 1918 Viipuri – 19. joulukuuta 1987 Vantaa) oli suomalainen laulaja, kitaristi, lauluntekijä ja näyttelijä. 

Viipurin Kolikkoinmäessä syntynyt Ikävalko oli 1950-luvun alussa osa suomalaista rillumarei-buumia laulaen levylle muun muassa Siirtolaisen muistoja (1950), Rumarellumarillumarein ja Säkkijärven polkan (1953). Kolmikko Ikävalko, Reino Helismaa ja Esa Pakarinen olivat mukana elokuvissa Rovaniemen markkinoilla (1951) ja Hei, rillumarei! (1954). Ikävalkon osalta rillumareikausi niin levytysten kuin filmiroolienkin suhteen kuitenkin varsin lyhytaikaiseksi ja musiikkikiertueetkin loppuivat, kun sekä Helismaa että Pakarinen keskittyivät entistä enemmän elokuvantekoon. 1960-luvulla Ikävalko siirtyi töihin Fazerin makeistehtaalle Vantaalla, jossa hän olikin eläkeikään asti.

Lauluntekijänä Ikävalkon tunnetuin kappale on Erkki Junkkarisen esittämä "Hopeahääpäivänä" (ensilevytys vuonna 1952).

Timo Koivusalon elokuvassa  Kulkuri ja joutsen (1999) Ikävalkoa esittää Ilkka Koivula.

Timo Kokon kirjoittama Jorma Ikävalkon elämäkerta Viipurin Sorvalista Rovaniemen markkinoille - Viihdetaiteilija Jorma Ikävalkon ura ja elämä ilmestyi vuonna 2011 Moreenin kustantamana. Ikävalko on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ikävalko Populaarimusiikin museon tietokannassa
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Asetonitriili

Asetonitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on helposti syttyvää, palavaa huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, kirkasta nestettä, jolla on eetterin kaltainen haju. Sen kemiallinen kaava on C2H3N ja rakennekaava on CH3CN. Asetonitriilistä käytetään myös nimityksiä metyylisyanidi, syaanimetaani, etaaninitriili ja metaanikarbonitriili.

Asetonitriilin moolimassa on 41,0 g/mol, sulamispiste −46 °C, kiehumispiste 82 °C, suhteellinen tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), hajukynnys 40–170 ppm, sekoittuu veteen, leimahduspiste 12,8 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 524 °C ja CAS-numero 75-05-8. Aine liukenee hyvin asetoniin, eetteriin, etanoliin, etyleenikloridiin, hiilitetrakloridiin, kloroformiin ja moniin tyydyttymättömiin hiilivetyihin.

Asetonitriili on rakenteeltaan yksinkertaisin orgaaninen nitriili. Sitä käytetään usein liuottimena epäorgaanisille että orgaanisille yhdisteille ja polymeereille, kemikaalien puhdistuksessa ja laboratoriokemikaalina sekä kuljettimena nestekromatografiassa. Asetonitriiliä käytetään myös  lääkevalmisteiden, hajuvesien, synteettisten kuitujen ja muiden kemikaalien valmistuksessa. Asetonitriiliä syntyy esimerkiksi  akryylinitriilin valmistuksen sivutuotteena. Asetonitriili hajoaa hitaasti emäksisessä ja happamassa vedessä, jolloin muodostuu ammoniakkia ja etikkahappoa.

Asetonitriili on hyvin haihtuvaa ja sen höyry muodostaa ilman kanssa helposti lämmön, kipinöiden ja liekkien vaikutuksesta syttyvän seoksen. Aineen höyry on ilmaa raskaampaa, sillä asetonitriilin suhteellisen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:n lämpötilassa (ilma = 1) on 1,04.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Asetonitriili on terveydelle haitallinen.

Aiheesta muualla 

Asetonitriilin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.

Asetonitriilin OVA-ohje
Tukes, Kemikaalien EU-riskinarviointi ja -vähennys: Asetonitriili  (pdf)
PubChem: Acetonitrile 
ChemBlink: Acetonitrile 

Nitriilit
Liuottimet
Ruode

Ruode merkitsee arkkitehtuurissa suippenevan rakenteen pitkittäistä tukikaarta. Gotiikalle tyypillisiä ovat ristiholvit, eli ruodeholvit, joiden holvivaippojen välissä ovat niitä tukevat ruoteet.

Rakennustekniikassa ruoteet ovat korokemaisia koolauksia. Esimerkiksi kattoruoteet toimivat vesikatteen alusrakenteena.

Lähteet 

Vesikatto
Arkkitehtuurin käsitteet
Täydentävät rakennusosat
OTR-23 Oka

OTR-23 Oka (, myös R-400 Oka, 9M714) on neuvostoliittolainen lyhyen kantaman ohjus. 

Se kehitettiin Scud-C:n seuraajaksi. Okasta kehitettiin myöhempi Iskander-tyypin taktinen ohjus eli SS-26 Stone.

OTR-23 Oka:n tekniset tiedot 

OTR-23 Oka/SS-23 Spider

Ohjuksen muunnelmia 

Vakiomalli  9M714V, jossa ydinkärki AA-60 (9N63), kantomatka 480 km.
 9M714F ohjus jossa tavanomainen FRAG-HE-kärki 450 kg, kantomatka 450 km.
 9M714K pieniä räjähteitä nipussa  715kg, kantomatka 300 km.

Aiheesta muualla 

http://www.kapyar.ru/index.php?pg=247
http://www.military.cz/russia/ssm/ss23/ss23.htm
http://www.enemyforces.com/missiles/otr_23.htm

Globalsecurity.org
www.dtig.org  Übersicht ballistischer Lenkwaffen aus russischer Produktion 
Missilethreat.com 
Aeronautics.ru
http://svsm.org/gallery/SS-23
http://www.vojenskatechnika.sk/ss23/ss23_album.htm

Neuvostoliittolaiset ohjukset
Lyhyen matkan ballistiset ohjukset
Helsingin aikuislukio

Helsingin aikuislukio Helsingissä toimiva lukio- ja peruskoulukoulutusta tarjoava oppilaitos. Koulu perustettiin syksyllä 2009 yhdistämällä silloinen Helsingin aikuislukio, Itäkeskuksen aikuislukio ja Mäkelänrinteen aikuislukio. Koulu toimii kolmessa toimipisteessä Helsingissä: Itä-Helsingin, Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä. Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä voi opiskella pääasiassa lukiokursseja, Itä-Helsingin toimipisteessä puolestaan sekä lukion että perusasteen kursseja. Opiskelija voi suorittaa koko peruskoulun tai lukion tai opiskella yksittäisiä aineita / kursseja. Ylioppilaskokeisiin voi osallistua myös ammattitutkinnon perusteella. Itä-Helsingin toimipisteessä toimii myös maahanmuuttajataustaisten nuorten perusopetukseen valmistavan opetuksen ryhmä. Mäkelänrinteen toimipisteessä järjestetään puolestaan aikuisten lukiokoulutukseen valmistavaa koulutusta. Koulu antaa lisäksi lukio-opetuksen Helsingin sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksessa sekä Helsingin tekniikan alan oppilaitoksen kaksoistutkintoa suorittaville. Helsingin aikuislukio vastaa myös Helsingin vankilan opetuksesta.

Helsingin aikuislukiossa noudatetaan kuusijaksojärjestelmää, jossa lukuvuosi jakautuu n. kuuden viikon pituisiin jaksoihin. 

Kuten kaikissa lukioissa, mahdolliset aiemmat opinnot pyritään hyväksilukemaan, jolloin osa kursseista hyväksytään opintosuorituksina. Opiskelu on ilmaista lukion tai perusasteen päättötodistusta tai kaksoistutkintoa varten opiskeleville. Aineopiskelijoilta peritään pieni kurssimaksu. Oppilaitokseen ei ole erityistä hakua, vaan halukkaat oppilaat hyväksytään ilmoittautumisen perusteella.

Aiheesta muualla
Koulun viralliset sivut

Helsingin lukiot
Tori Spelling

Victoria Davey "Tori" Spelling (s. 16. toukokuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti Donna Martinin roolista 1990-luvun televisiosarjassa Beverly Hills 90210.

Tori Spelling on elokuvatuottaja Aaron Spellingin tytär. Tori Spelling oli naimisissa näyttelijä Dean McDermottin kanssavuosina 2006–2021 ja heillä on viisi lasta.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Amerikanjuutalaiset
Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue

Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue edusti Tšekkoslovakiaa jääkiekossa ja on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä jää­kiekko­maa­joukkueista. Tšekkoslovakian hajottua vuonna 1993 Tšekki ja Slovakia perustivat omat erilliset maajoukkueensa. Tšekin jääkiekkomaajoukkue peri Tšekkoslovakian joukkueen paikan A-sarjassa. Slovakia puolestaan joutui aloittamaan alimmalta sarjatasolta eli C-sarjasta, mutta nousi pian A-sarjaan pysyvästi.

Historiaa 
Joukkueen edeltäjänä voidaan pitää Böömin jääkiekkomaajoukkuetta. Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa Antwerpenissä Kanadaa vastaan 24. huhtikuuta 1920. Ottelu päättyi Kanadan voittoon 15–0.

Vuonna 1950 Tšekkoslovakian sosialistisen tasavallan kommunistit lähettivät valtaosan joukkueen pelaajista vankiloihin ja pakkotyöhön. Osa pelaajista sai jopa 15 vuoden vankeustuomioita ja osa kuoli vaikeisiin olosuhteisiin. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä maan näytösoikeudenkäynneistä, ja pelaajia syytettiin muun muassa maanpetoksesta.

Maajoukkueen viimeinen ottelu pelattiin 19. joulukuuta 1992, jolloin Sveitsi kaatui lukemin 7–2.

Saavutukset arvokisoissa

Olympialaiset

 1920 – pronssia
 1924 – 6. 
 1928 – 7. 
 1936 – 4. 
 1948 – hopeaa
 1952 – 4. 
 1956 – 5. 
 1960 – 4. 

 1964 – pronssia
 1968 – hopeaa
 1972 – pronssia
 1976 – hopeaa
 1980 – 5. 
 1984 – hopeaa
 1988 – 6. 
 1992 – pronssia

Maailmanmestaruuskisat

 1930 – 6. 
 1931 – 5. 
 1933 – pronssia
 1934 – 5. 
 1935 – 4. 
 1937 – 6. 
 1938 – pronssia
 1939 – 4. 
 1947 – kultaa
 1949 – kultaa
 1953 – 4. 
 1954 – 4. 
 1955 – pronssia
 1957 – pronssia
 1958 – 4. 

 1959 – pronssia
 1961 – hopeaa
 1962 – ei osallistunut
 1963 – pronssia
 1965 – hopeaa
 1966 – hopeaa
 1967 – 4. 
 1969 – pronssia
 1970 – pronssia
 1971 – hopeaa
 1972 – kultaa
 1973 – pronssia
 1974 – hopeaa
 1975 – hopeaa
 1976 – kultaa

 1977 – kultaa
 1978 – hopeaa
 1979 – hopeaa
 1981 – pronssia
 1982 – hopeaa
 1983 – hopeaa
 1985 – kultaa
 1986 – 5. 
 1987 – pronssia
 1989 – pronssia
 1990 – pronssia
 1991 – 6. 
 1992 – pronssia

* Vuodet lihavoituna jolloin Tšekkoslovakia on ollut kisaisäntä.

Kanada-Cup 
 1976 – 2. sija  
 1981 – 3. sija 
 1984 – 5. sija
 1987 – 4. sija
 1991 – 6. sija

Tunnetuimpia pelaajia 

 Zdeno Cíger
 Vladimír Dzurilla
 Jozef Golonka
 Dominik Hašek
 Ivan Hlinka
 Jiří Holeček
 Jiří Bubla
 Jiří Holík

 Jaromír Jágr
 Vladimir Martinec
 Václav Nedomanský
 Vladimír Růžička
 Peter Šťastný
 Jan Suchý
 František Tikal

Katso myös 
 Tšekin jääkiekkomaajoukkue
 Slovakian jääkiekkomaajoukkue
 Tšekkoslovakian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Lähteet 

 Nationalteamsoficehockey - Czechoslovakia 

Tsekkoslovakia
Maajoukkue
Iso Myy

Iso Myy on Joensuussa sijaitseva kauppakeskus. Kauppakeskuksen suunnittelivat arkkitehdit Georgios Fasoulas, Pertti Hakamäki ja Frank Schauman ja sen rakentamisesta vastasi Kiinteistökehitys Laakkonen Oy.

Kauppakeskus avattiin virallisesti marraskuussa vuonna 2007. Rakennuksen kerrosala on 35 000 neliömetriä ja siinä on liiketilaa noin 20 000 neliömetriä. Sen kokonaiskustannusarvio oli 80 miljoonaa euroa. Iso Myyssä on yli 70 liikettä ja suuri pysäköintihalli.

Iso Myyn ja Kauppakeskus Metropolin välillä on Niskakadun ylittävä yhdyssilta.

Lähteet 
 Karjalainen 13.10.2006, 20.10.2006
 Rakennuslehti 16.3.2006

= Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kauppakeskus Iso Myy
 Iso Myy 

Joensuun kauppa- ja ostoskeskukset