Sneakerit

Tenniskengät tai sneakerit (muita nimityksiä: lenkkikengät, "lenkkarit", "tennarit", urheilukengät, juoksukengät, treenikengät) (eng. Sneaker) ovat kenkiä, jotka ovat alun perin tarkoitettu urheiluun, mutta ovat nykyisin suosittuja arkikenkiä. Termi "sneakerit" kuvaa jalkinetta, jossa on joustava kumipohja ja päällinen, joka on tehty nahasta, keinonahasta, kankaasta tai niiden yhdistelmästä. "Lenkkari" on Suomessa yleistermi monille vapaa-ajan jalkineille.

Eri maiden nimityksiä 

Tenniskenkä-kengät ovat saaneet vuosikymmenien aikana lukuisia nimityksiä eri maantieteellisillä alueilla. Termiä "sneakerit" on käytetty ensin Yhdysvalloissa Etelä-Floridassa ja Pohjois-Carolinassa, sekä Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa, joista se on levinnyt pikkuhiljaa muualle maailmaan. Brittiläinen vastaava nimitys on treenikengät, lenkkitossut tai lenkkarit (trainers) ja laajalti muualla Pohjois-Amerikassa on käytetty nimitystä "tennarit" (tennies). Nigeriassa puolestaan puhuttiin kangaskengistä tai "canvas-kengistä". 

Nimitys "sneakerit" on nykytiedon mukaan lähtöisin jo vuodelta 1887, jolloin The Boston Journal -lehti viittasi sneakereihin "nimenä, jonka pojat ovat antaneet tenniskengille". Alun perin nimi on lähtöisin lenkkikenkien kumipohjan hiljaisuudesta, jotka mahdollistivat hiljaisen kävelemisen, toisin kuin sen ajan kovapohjaiset puvunkengät, jotka kopisivat lattiaan.  

Sneaker-termin teki tunnetuksi Henry Nelson McKinney, joka toimi N. W. Ayer & Son -yhtiön mainosagenttina. Vuonna 1917 hän kutsui lenkkikenkiä sneakereiksi niiden hiljaisen kumipohjan vuoksi. 

Myös vankilassa vangit käyttivät nimitystä "sneaks" kumipohjaisista tossuista, joita vanginvartijat käyttivät.

Historia 
Kenkien malli sai alkunsa jalkineista, joita miehistö käytti 1870-luvulla laivoilla. Aluksilla käytetyissä kumipohjaisissa tossuissa oli "nauha", joka kiersi kengän ulkoreunaa liittäen pohjan kengän yläosaan. Tuolloin kengät saivat myös lempinimen "Plimsoll", joka juontaa juurensa Nicholette Jonesin kirjaan The Plimsoll Sensation. Värillinen nauha pohjan ja yläosan välissä muistuttaa laivan rungossa olevaa Plimsoll-viivaa, joka kertoo syvyyden tason. Vastaavasti, aivan kuten Plimsoll-viivan ylittyessä aluksella, jos vesi pääsee kengän kumipohjan viivan yläpuolelle, käyttäjän jalat kastuvat. 

Myöhemmin plimsolit yleistyivät myös tenniskentillä ja kroketissa niiden käyttömukavuuden ansiosta ja kun pohjiin lisättiin kuvioita pidon parantamiseksi, tilasi jopa brittien armeija niitä käyttöönsä. 1900-luvun alussa tenniskengät yleistyivät myös vapaa-ajankenkinä sekä koulujen liikuntatunneilla.

Brittiläinen JW Foster and Sons suunnitteli ja valmisti ensimmäiset juoksuun tarkoitetut lenkkarit vuonna 1895. Yhtiö myi maailmanlaajuisesti laadukkaita, käsintehtyjä juoksukenkiä, jotka oli tarkoitettu ammattiurheilijoiden käyttöön. Lopulta Foster and Sons sai sopimuksen, jonka myötä yritys valmisti Iso-Britannian olympiajoukkueelle juoksukengät vuoden 1924 kesäolympialaisiin. Olympialaisissa Harold Abrahams ja Eric Liddell voittivat pikajuoksun 100 ja 400 metrin kilpailut, joissa he käyttivät Fosters-kenkiä.  

Vuonna 1892 Yhdysvaltain kumiyhtiö esitteli ensimmäiset kumipohjaiset kengät, jotka vauhdittivat lenkkarimarkkinoiden kasvua. Ensimmäiset koripallokengät suunniteltiin jo vuonna 1907 ja tenniksen nousu alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin urheilusta tuli keino osoittaa isänmaallisuutta ja moraalista vahvuutta. Nuoret miehet kasvattivat USA:n lenkkikenkämarkkinoita entisestään ostamalla jalkapallopelaaja Jim Thorpen ja koripalloilija Chuck Taylorin käyttämiä jalkineita.  

Maailmansotien välisenä aikana urheilukenkiä alettiin markkinoida eri urheilulajeihin ja miehille sekä naisille tarjottiin eri malleja. Urheilijat käyttivät lenkkareita Olympialaisissa, millä yritettiin saada yleisöä suosimaan lenkkareita jokapäiväisessä käytössä. Vuonna 1936 ranskalainen brändi Spring Court  markkinoi ensimmäisiä kankaisia tenniskenkiä, joissa oli huomioitu kengän hengittävyyttä ilmanvaihtoaukoilla. 

Adolf "Adi" Dassler aloitti veljensä Rudolf Dasslerin kanssa omien urheilukenkiensä tuotannon palattuaan ensimmäisestä maailmansodasta ja Dasslerin kenkätehdas Adidas nousi nopeasti yhdeksi johtavista urheilukenkien valmistajista. Dasslerit myivät kenkiään menestyksekkäästi vuoden 1936 kesäolympialaisiin, mikä auttoi kasvattamaan yrityksen mainetta. Liiketoiminta kasvoi ja ennen toista maailman sotaa veljekset myivät jopa 200 000 paria kenkiä vuosittain.

Sodan jälkeen 
Maailmansotien päättymisen jälkeen 1950-luvulla vapaa-ajanviettomahdollisuudet laajenivat huomattavasti ja lapset sekä nuoret alkoivat käyttää lenkkareita myös koulussa, koulujen pukeutumissääntöjen vapautuessa. Vapaa-ajan kenkien myynti kasvoi vahvasti ja alkoi lopulta vaikuttaa perinteisten nahkakenkien myyntiin. 1950-luvun lopulla valmistajat kävivät kovaa kilpailua markkinaosuuksista kenkien valmistuksessa. Erityisesti lenkkeilyyn tarkoitetut kengät myivät hyvin. 

1970-luvulla vapaa-ajan urheilu kasvatti suosiotaan entisestään ja markkinoille saapui yhä enemmän eri lajeihin suunniteltuja lenkkareita. Pian erilaisia urheilukenkiä oli saatavilla jalkapalloon, lenkkeilyyn, koripalloon, juoksuun jne., mikä mahdollisti urheilukenkätekniikan kehittymisen. 

"Sneakereistä" kasvoi muoti-ilmiö, jonka myötä lenkkareista muotoutui urheilukenkien sijaan väline oman persoonallisuuden esiin tuomiseksi. 1990-luvulla kenkäyritykset kasvattivat markkinointibudjettejaan ennennäkemättömiin lukuihin ja markkinointikeinoina käytettiin laajalti huippu-urheilijoiden sponsorointia.

Käyttö urheilussa 

Termiä "urheilukengät" käytetään tyypillisesti kenkiin, joita käytetään lenkkeilyssä tai sisäurheilussa, kuten koripallossa. Nurmella pelattavassa jalkapallossa urheilukengän sijasta käytetään nappulakenkää. 

Urheilukengän ominaisuuksiin kuuluu joustava, iskuja vaimentava ja pitävä pohja. Urheilukenkien tekniikoiden kehittyessä ja mallien lisääntyessä ominaisuudet perustuvat enemmän kengän pohjan suunnitteluun kuin yläosan muotoiluun. Nykypäivänä erilaisia malleja on saatavilla koville ja pehmeille alustoille sekä monenlaiselle toiminnalle, kuten juoksuun, tanssiin tai hyppimiseen soveltuvia lenkkareita.  

Kengät valmistetaan joustavista materiaaliyhdistelmistä ja tyypillisesti pohja on tiheää kumia. Vaikka alkuperä on sama, on lajien erilaisuuksiin räätälöity koko ajan paremmin soveltuvia urheilukenkiä. Esimerkiksi ratajuoksuun on kehitetty piikkarit, jotka pitävät paremmin jopa märällä tartanilla.

Juoksukengät 
Juoksukenkiä on saatavilla lukuisia erilaisia, jotka soveltuvat erilaisiin juoksutyyleihin ja jalan muotoihin. Valmistajat suosittelevat erilaisia kenkiä kevyeen lenkkeilyyn ja kilpasuorituksiin. Joissakin juoksukengissä on ns. kehikko tukemassa jalan asentoa, mikä estää jalan virheasentoja liikkuessa. Ammattiurheilijat käyttävät yleensä pehmeämpiä ja joustavampia juoksukenkiä, mikä lisää kengän käyttömukavuutta ja mahdollistaa nopeamman juoksun.  

NPD-ryhmän mukaan yksi neljästä parista juoksukenkiä, jotka myytiin USA:ssa vuonna 2016, ostettiin verkkokaupasta.

Sneaker-kulttuuri 
Tennarit ovat tulleet tärkeäksi osaksi hip hop (mm. Puma, Nike ja Adidas) ja rock 'n roll (Converse, Macbeth) -kulttuureja 1970-luvulta lähtien. Artistit tekevät merkittäviä sopimuksia maailmanlaajuisten brändien kanssa, joissa he sitoutuvat käyttämään ainoastaan tietyn brändin tuotteita.  

Muoti-ilmiö on kehkeytynyt myös keräilyharrastukseksi ja keräilijät ("sneakerheads") ovat innoittaneet brändejä valmistamaan rajoitettuja eriä harvinaisia sneakereitä. Keräilyharvinaisuudet myydään hyvin korkeilla vähittäishinnoilla ja niitä myydään luksuskaupoissa, kuten yhdysvaltalaisessa Saks Fifth Avenue -luksustavarataloketjussa. Vuonna 2005 julkaistiin dokumenttielokuva, Just for Kicks, joka kertoo sneaker-ilmiöstä ja sen historiasta.. Muoti-ilmiö on 2010-luvulla kasvanut merkittävästi, minkä myötä katumuoti on muuttunut yhä urheilullisempaan suuntaan myös vaatteiden osalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kengät
2000-luvun muoti