joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Imatran kaupungintalo

Imatran kaupungintalo on Imatran kaupungin hallintorakennus. Kaupungintalo sijaitsee Imatran keskustan pohjoispuolella Mansikkalan kaupunginosassa, Vuoksen länsirannalla.  

Imatran kaupungintalosta pidettiin suunnittelukilpailu vuosina 1966–1967. Kilpailun voittivat arkkitehdit Arto Sipinen ja Mane Hetzer. Voittajien suunnitelmien mukainen kaupungintalo valmistui vuonna 1970.

Kaupungintalon toimistotilat ryhmittyvät kolmessa kerroksessa sisäpihan ja keskelle jäävän kolmen kerroksen korkuisen keskushallin ympärille. Toimistotilojen väliseinät ovat kevytrakenteisia elementtejä, joten huonejakoa voidaan vapaasti tarvittaessa muuttaa. Keskushallista nousee omana kuutiona valtuuston istuntosali, joka saa päivänvalonsa koko keskushallia kattavasta valokattoarinasta. Kaupungintalon sisäpiha katettiin vuonna 2002, jolloin kaupungintalon keskelle luotiin lämpiömäinen avara keskusaulatila asiakkaiden ja henkilökunnan kohtaamispaikaksi. Aulan lattia on kiiltäväksi hiottua Amadeus graniittia. Aulatilan suunnitteli arkkitehtitoimisto Arto Sipinen Oy/ Ari Sipinen.

Valtuuston istuntosalin ulkopinta, hissitorni, portaat sekä 1-kerroksen lattia on päällystetty Imatran harmaalla graniitilla. Sama materiaali toistuu sokkeleissa. Kaupungintalon julkisivut ovat tummaksi käsiteltyä pronssia ja kolminkertaista, tummennettua umpiolasia. Vuoden 1997 Imatran kaupungin suorittamassa peruskorjauksessa muuttuivat rakennedetaljit julkisivuissa alkuperäisiä raskaammiksi.

Erä- ja luontokulttuurin museo
Imatra voitti vuonna 2021 hankekilpailun jossa päätettiin tulevan erä- ja luontokulttuurimuseon sijainnista. Kaikkiaan lähes sata kuntaa oli kiinnostunut uudentyyppisestä museosta, ja 25 kuntaa tarjoutui museon sijaintipaikaksi. Lopullisen tarjouksen hankkeen rahoittamisesta tekivät Imatran lisäksi Pyhtää ja Riihimäki.

Imatra tarjosi sijaintipaikaksi kaupungintaloa, joka muutettaisiin museoksi. Suunnitelmien mukaan rakennustöihin päästäisiin vuosina 2023–2024 ja museo avattaisiin vuosien 2024–2025 aikana.

Lähteet

Imatran rakennukset ja rakennelmat
Suomen kaupungintalot
Arto Sipisen suunnittelemat rakennukset
Ville Jaatinen

Ville Jaatinen oli suomalainen neljännen sukupolven ammattirikollinen. Jaatinen oli yksi rikollisjärjestö United Brotherhoodin perustajista ja kuului kyseisen liivijengin johtajien neuvostoon ja myöhemmin jengin johtokolmikkoon. Alkujaan Jaatinen kuului Rogues Galleryyn, jota hän edusti toisen henkilön kanssa johtajistossa. 

Jaatinen kuoli 21.6.2021 ollessaan kiinniotettuna Lahden pääpoliisiaseman poliisivankilassa.  Hänet myös vangittiin kesäkuussa Lahdessa liittyen tutkintakokonaisuuteen, joka on saanut vetoapua FBI:n salaisesta operaatiosta. Koska poliisi tutkii Jaatisen kuolemaa normaalina kuolemansyyntutkintana, hänen kuolinyönsä tapahtumista ei välttämättä tule julkisuuteen koskaan kovin tarkkaa tietoa. Asiaa selvittää Poliisihallinnon ohjeen mukaan toinen poliisiyksikkö, tässä tapauksessa Länsi-Uudenmaan poliisilaitos.

Lähteet 

Suomalaiset rikolliset
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 2021 kuolleet
Tero Holopainen

Tero Holopainen on entisen rikollisjärjestö United Brotherhoodin johtaja. Joulukuussa 2020 Holopainen tuomittiin 9 vuoden ja 8 kuukauden vankeuteen. Holopaisen mukaan hän on eläköitynyt  ryhmän toiminnasta 2018, mutta käräjäoikeus ei pitänyt tätä uskottavana. Holopainen on tehnyt valituksen tuomiostaan.

Lähteet 

Suomalaiset rikolliset
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Tuure Taskinen

Tuure Taskinen (s. 2000 tai 2001) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt saippuasarjassa Salatut elämät Henrik Ekholmin roolissa, televisiosarjassa Häräntappoase Ilari Mäkelinin roolissa ja Talviturkki-lyhytelokuvassa Juhon roolissa.

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
2000-vuosikymmenellä syntyneet
Elävät henkilöt
Mikkel Damsgaard

Mikkel Krogh Damsgaard (s. 3. heinäkuuta 2000 Jyllinge) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa marraskuusta 2020 alkaen.

Damsgaard edusti kotimaassaan Nordsjællandia, jonka junioreista hän nousi Tanskan Superliigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudella 2017–2018. Hän pelasi kolmen kauden aikana Superliigassa 84 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Syyskuussa 2020 hän siirtyi italialaisseura Sampdoriaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Serie A:ssa 35 ottelua, joista 18 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki kauden aikana kaksi maalia: lokakuussa Laziota ja joulukuussa Crotonea vastaan. Kaudella 2021–2022 hän oli reisiongelmien vuoksi poissa kentiltä lokakuusta huhtikuuhun ja pelasi vain 11 liigaottelua, joista kuusi ottelua avauskokoonpanossa.

Damsgaard siirtyi elokuussa 2022 Englannin Valioliigassa pelaavaan Brentfordiin.

Damsgaard pelasi Tanskan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Toisessa maaottelussaan, MM-karsinnassa Moldovaa vastaan maaliskuussa 2021 hän teki kaksi maalia. Ennen kesän 2021 EM-kilpailuja hän pelasi vielä kymmenisen minuuttia ystävyysottelussa Saksaa vastaan. EM-turnauksen alkulohkossa hän pelasi avauskokoonpanossa toisessa ottelussa Belgiaa ja kolmannessa ottelussa Venäjää vastaan. Jälkimmäisessä ottelussa hän teki ottelun ensimmäisen maalin vastaan Tanskan voittaessa 4–1. Myös kolmessa seuraavassa EM-turnauksen ottelussa hän pelasi avauskokoonpanossa ja syötti neljännesvälierässä Walesia vastaan Tanskan neljästä maalista yhden sekä teki välierässä Englantia vastaan suoraan vapaapotkusta 1–0-johtomaalin. Hän on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.

Lähteet 

Tanskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Christian Nørgaard

Christian Thers Nørgaard (s. 10. maaliskuuta 1994 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigaan kaudeksi 2021–2022 noussutta Brentfordia. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa syyskuusta 2020 alkaen.

Seurajoukkueura 

Nørgaard pelasi kotimaassaan Lyngbyn junioreissa. Hän siirtyi tammikuussa 2012 saksalaisseura Hamburger SV:hen mutta ei saanut peliaikaa edustusjoukkueessa ja palasi 1,5 vuoden kuluttua Tanskaan, tällä kertaa Brøndbyn joukkueeseen. Hän pelasi joukkueessa Tanskan Superliigaa 116 ottelun verran ja teki niissä yhdeksän liigamaalia. Viimeisellä kaudellaan 2017–2018 hän voitti Tanskan cupin. Hän pelasi Eurooppa-liigan karsinnoissa neljänä kautena yhteensä 16 ottelua, mutta paikkaa lohkovaiheeseen ei kertaakaan tullut.

Kesällä 2018 Nørgaard siirtyi italialaisseura Fiorentinaan, jossa hän pelasi kuusi Serie A:n ottelua. Kesällä 2019 hän siirtyi englantilaisseura Brentfordiin, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan mestaruussarjassa nousukarsinta mukaan lukien 45 ottelua. Lokakuussa 2020 hän loukkaantui kauden 2020–2021 neljännessä sarjaottelussa, ja nilkkavamman myötä hän pelasi kauden aikana vain 17 mestaruussarjan ottelua ja yhden nousukarsintaottelun. Nousun varmistanutta voittoa Swansea Citystä hän seurasi vaihtopenkiltä. Liigacupissa Brentford eteni välierään, jota ennen Nørgaard pelasi cupissa neljä ottelua ja teki maalin toisella kierroksella Southamptonia vastaan sekä rangaistuspotkukilpailun viimeisen maalin kolmannella kierroksella West Bromwich Albionia vastaan.

Kaudella 2021–2022 Nørgaard pelasi Valioliigassa 35 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja teki maalin kauden avanneessa 2–0-voitossa Arsenalia vastaan, helmikuussa jälleen Arsenalia vastaan ja huhtikuussa Watfordia vastaan.

Maajoukkueura 

Nørgaard pelasi useissa Tanskan nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2011 hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa kolme ottelua. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän pelasi yhteensä viisi ottelua vuosina 2015 ja 2017.

Nørgaard pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Englantia vastaan. Maaliskuussa 2021 hän pelasi kolme MM-karsintaottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Belgiaa ja Venäjää vastaan sekä jatko-otteluissa Walesia, Tšekkiä ja Englantia vastaan Tanskan yltäessä välieriin. Hän on pelannut lokakuun 2022 loppuun mennessä 17 A-maaottelua, joissa kuusi kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin lokakuussa 2021 MM-karsinnan vierasottelussa Moldovaa vastaan.

Lähteet 

Tanskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Elmo Peltonen

Elmo Peltonen (s. 6. toukokuuta 2003 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa.

Ura 
Peltonen on Hyvinkään Tahkon oma kasvatti. Hän teki Ykköspesis-debyyttinsä 1. elokuuta 2020 kotona Oulun Lippoa vastaan. Peltonen toi ottelussa yhden juoksun. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 15. kesäkuuta 2021 vieraissa Koskenkorvan Urheilijoita vastaan. Peltonen löi ottelussa kaksi juoksua. Hän löi ensimmäisen kunnarinsa Ykköspesiksessä 9. kesäkuuta 2021 Ikaalisten Tarmoa vastaan ja Superpesiksessä 2. heinäkuuta 2021 Vimpelin Vetoa vastaan.

Muuta 
Peltonen pelasi nuorempana jääkiekkoa.

Lähteet 
 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Hyvinkään Tahkon pelaajat
Elävät henkilöt
Neco Williams

Neco Shay Williams (s. 13. huhtikuuta 2001 Wrexham) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa vuodesta 2020.

Williams nousi Liverpoolin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2019–2020, jolloin hän pelasi Valioliigassa kuusi ja FA Cupissa neljä ottelua sekä liigacupissa yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa jälleen kuusi ottelua, FA Cupissa yhden ottelun ja liigacupissa kaksi ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua kokonaan ja tuli kahdessa loppuhetkiksi vaihdosta kentälle.

Williams pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa vain seitsemän minuuttia yhdessä ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa. Liverpoolin voittamassa Liigacupissa hän pelasi neljä ottelua, muun muassa loppuhetket molemmissa välieräotteluissa. Tammi-helmikuun vaihteesta kauden loppuun hän oli lainalla Englannin Mestaruussarjan Fulhamissa, jossa hän teki 14 sarjaottelussa kaksi maalia. FA Cupissa hän pelasi yhden ottelun.

Williams siirtyi Valioliigaan nousseeseen Nottingham Forestiin heinäkuussa 2022.

Williams pelasi Walesin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa toistakymmentä ottelua. Walesin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki Kansojen liigassa Bulgariaa vastaan ottelun ainoan maalin. Hän pelasi vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa kolme ottelua, joista Italiaa vastaan avauksessa. Hän on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä 21 A-maaottelua, joissa 13 kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet 

Walesilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Alfred Björklund

Johan Alfred Björklund (21. kesäkuuta 1850 Kokkola – 3. kesäkuuta 1922 Kokkola) oli suomalainen Kokkolassa vaikuttanut kauppias ja kauppaneuvos.

Alfred Björklundin vanhemmat olivat suutarimestari Jakob Björklund ja Carolina Jakobsson. Hän kävi Kokkolassa muutaman vuoden alkeiskoulua ja meni sitten 1863 kauppa-apulaiseksi Edvard Holmlundin liikkeeseen. Björklund oli sittemmin kauppa-apulaisena Jan Forsénin kauppaliikkeessä ja kahdeksan vuoden ajan Kuopiossa Gustaf Raninin liikkeessä. Hän palasi Kokkolaan vuonna 1877 ja oli täällä tukkuliike J. & A. Finnilän palveluksessa.

Björklund perusti vuonna 1878 oman tukku- ja vähittäiskaupan Kokkolaan. Hänen liikkeensä laajeni niin että sillä oli 1890-luvulla jo haaraliikkeet Kälviällä, Kannuksessa, Haapavedellä, Pulkkilassa, Vetelissä ja Pihtiputaalla. Börklund vei Kokkolasta ulkomaille tervaa ja toi maahan muun muassa kahvia, jauhoja, sokeria, lyhyttavaroita ja paloöljyä. Tavarat toimitettiin Kokkolasta hevoskyydillä maaseudun haaraliikkeisiin.

Vuonna 1910 Björklund laajensi liikettään hankkimalla Kokkolassa toimineen Alarik Sandströmin rautakaupan omistukseensa. Björklundin pääliikkestä ja rautakaupasta muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1916. Björklund sijoitti rahaa myös muihin pohjalaisiin yrityksiin ja hän oli Vaasan Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä 1904–1919 ja yhtiöfuusion jälkeen Suomen Sokeri Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä. Björklund oli lisäksi Vaasan Puuvilla Oy:n johtokunnan jäsen ja Palovakuutus Oy Vellamon ja Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n hallintoneuvoston jäsen 1919–1922. Hän oli mukana perustamassa Österbottningen-sanomalehteä vuonna 1898. Björklund sai kauppaneuvoksen arvon 1910.

Björklund oli Kokkolan rahatoimikamarin jäsenenä 1880–1885 ja Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1886–1916. Kokkolan kauppaseuran puheenjohtajana Björklund oli vuodesta 1894 alkaen. Hän oli 1872 mukana perustamassa Gamlakarleby Segelförening-purjehdusseuraa. 

Alfred Björklund oli naimisissa vuodesta 1876 Louise Emelie Krabben kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset kauppiaat
Kauppaneuvokset
Kokkolan kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Herman Lindqvist (poliitikko)

August Herman Lindqvist (9. heinäkuuta 1863 Arboga – 29. toukokuuta 1932 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän toimi LO:n puheenjohtajana vuosina 1900–20 ja Ruotsin sosiaaliministerinä vuosina 1921–23.

Lindqvistin vanhemmat olivat rättäri Johan Eric Lindqvist ja Carolina Jansdotter. Hän kouluttautui puusepäksi ja eteni puutyöläisten ammattiliitossa sihteeristä puheenjohtajaksi. Hän myös liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 1898 hänestä tuli vastaperustetun ammattiliittojen keskusjärjestön LO:n varapuheenjohtaja ja vuonna 1900 puheenjohtaja. Vuonna 1921 hänestä tuli sosiaaliministeri Hjalmar Brantingin toiseen hallitukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Ruotsin ministerit
Ammattiyhdistysjohtajat
Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot
Leuhu

Leuhu on noin kuusi kilometriä Saarijärven keskustasta sijaitseva kylä, jossa asuu noin 150 ihmistä. Leuhulla sijaitsee Leuhunkosken voimalaitos joka valmistui 1961. 
Leuhulla sijaitsee myös Leuhun koulu joka lakkautti toimintansa 1998.
Leuhulla sijaitsee Pyssylän ampumarata, joka on auki ympäri vuoden. Leuhuun kuulu yksi järvi, Puteri ja sen pinta-ala on noin 40 hehtaaria.

Saarijärven kylät
Lorenzino de’ Medici

Lorenzo di Pierfrancesco (Lorenzino) de’ Medici (23. maaliskuuta 1514 Firenze – 26. helmikuuta 1548 Venetsia) oli italialaiseen Medicin mahtisukuun kuulunut kirjailija, joka murhasi sukulaisensa, Firenzen herttua Alessandro de’ Medicin vuonna 1537. Hänet tunnetaan liikanimillä Lorenzino, ”pikku Lorenzo”, ja Lorenzaccio, ”kurja Lorenzo”.

Elämänvaiheet
Lorenzino de’ Medicin isä oli Pierfrancesco de’ Medici nuorempi, joka kuului Medicien nuorempaan sukuhaaraan. Lorenzinon isoisän isoisä oli Cosimo de’ Medicin nuorempi veli Lorenzo vanhempi. Lorenzino kirjoitti useita näytelmiä, joista Aridosio-huvinäytelmää pidettiin yhtenä aikansa parhaista. Asuessaan Roomassa hän tärveli eräänä yönä vuonna 1534 juovuksissa useita Konstantinuksen riemukaaren korkokuvia sekä Pyhän Paavalin basilikan portiikissa olleita keisari Hadrianuksen aikaisia patsaita katkomalla niiltä päät, mahdollisesti jäljitelläkseen antiikin Ateenassa tapahtunutta hermien turmelemista. Antiikin taideaarteisiin kohdistunut tuhotyö herätti vihaa, ja paavi Klemens VII uhkasi hirttää Lorenzinon, joka joutui pakenemaan kuolemantuomion uhalla Firenzeen.

Firenzessä Lorenzinosta tuli sukulaisensa, herttua Alessandro de’ Medicin läheinen ja luotettu ystävä. He kävivät yhdessä ilotaloissa ja näyttäytyivät yhdessä ratsastamalla samalla hevosella. Lorenzino kuitenkin murhasi Alessandron tammikuun 5. ja 6. päivän välisenä yönä 1537. Hän kutsui Alessandron kotiinsa ja valehteli tuovansa tämän seuralaiseksi tätinsä Caterina Soderinin, Leonardo Ginorin vaimon. Lorenzino palasi Scoronconcolo-nimisen miehen kanssa, jolloin he hyökkäsivät nukahtaneen Alessandron kimppuun ja surmasivat tämän miekalla ja tikarilla kamppailun jälkeen. Myöhemmin kirjoittamassaan Apologia-puolustuspuheessa Lorenzino vakuutti surmanneensa tyrannin puolustaakseen kansan vapautta ja palauttaakseen Firenzen tasavallan. Samalla hän vihjasi pitävänsä itseään uutena Brutuksena.

Medicien vanhempi sukuhaara sammui Alessandron mukana, mutta suvun valta jatkui Firenzessä, sillä tämän seuraajaksi tuli Cosimo I de’ Medici. Kun tasavaltalaista kansannousua ei tullut, Lorenzino joutui pakenemaan ensin Bolognaan ja sitten Konstantinopoliin ja Pariisiin. Hänet murhattiin helmikuussa 1548 Venetsiassa, jossa kaksi miestä puukotti hänet kuoliaaksi San Tomàn sillan luona. Lorenzinon surmannut palkkamurhaaja Francesco Bibboni julkaisi myöhemmin kirjallisen kuvauksen murhasta. Murhan tilaajaksi on yleisesti oletettu Cosimo I de’ Medici. Historiantutkija Stefano Dall’Aglion vuonna 2015 esittämän uuden selityksen mukaan murhan tilaaja olikin keisari Kaarle V, joka halusi kostaa vävynsä Alessandron kuoleman.

Muuta
Alfred de Musset on kirjoittanut Lorenzino de’ Medicistä kertovan näytelmän Lorenzaccio (1834).

Lähteet

Aiheesta muualla

Medicit
Italialaiset näytelmäkirjailijat
Italialaiset murhaajat
Italialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1514 syntyneet
Vuonna 1548 kuolleet
Jonathan Isaac

Jonathan Judah Isaac (s. 3. lokakuuta 1997 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä.

Elämä ja ura 

Isaac pelasi yliopistokoripalloa Floridan osavaltionyliopiston joukkueessa kauden 2016–2017. Orlando Magic varasi hänet NBA:n kuudennella vuorolla vuoden 2017 varaustilaisuudessa. Joulukuussa 2020 Isaac ja Magic tekivät nelivuotisen, yhteensä 80 miljoonan dollarin suuruisen, jatkosopimuksen.

Lähteet 
 Jonathan Isaac Stats Basketball-Reference.com 
 Jonathan Isaac College Stats College Basketball at Sports-Reference.com 
 Profiili Florida State Seminoles

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Matias Pajula

Matias Pajula (s. 1998 Helsinki) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1. elokuuta 2021 alkaen. Pajula on myös HSL:n hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi hän on Kokoomuksen puoluehallituksen jäsen. Vuosina 2020–2021 Pajula toimi Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajana.

Pajula kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2017 Kulosaaren yhteiskoulusta. Hän opiskelee ympäristöekonomiaa Helsingin yliopistossa. Marraskuussa 2021 hän aloitti työt viesintätoimisto Milttonilla vaikuttajaviestinnän asiantuntijana.

Pajula on sotilasarvoltaan alikersantti ja toimi vuoden 2019 Varusmiesliiton puheenjohtajana.

Vaalimenestys 
Vuoden 2017 kuntavaaleissa Pajula sai Helsingissä 585 ääntä ja hänestä tuli varavaltuutettu.

Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pajula sai Helsingin vaalipiirissä 2 122 ääntä eikä tullut valituksi.

Vuoden 2021 kuntavaaleissa Pajula sai 1 377 ääntä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon.

Lähteet 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kokoomusnuorten puheenjohtajat
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Birger Asplund

Karl Birger Asplund (s. 21. heinäkuuta 1929) on entinen ruotsalainen moukarinheittäjä. Hänen uransa ajoittui 1950- ja 60-luvuille, jolloin hän osallistui kolmiin olympialaisiin (1956, 1960 ja 1964) ja voitti Ruotsin mestaruuden lajissaan 15 kertaa vuosina 1954-1968. Hän piti lajin Ruotsin ennätystä hallussaan 16 vuotta eli vuosina 1955-1971.

Birger Asplund nousi Ruotsin moukarin kärkinimeksi 1950-luvun alussa. Vuonna 1952 hän oli Ruotsin mestaruuskisoissa pronssilla ja seuraavana vuonna hopealle, jonka jälkeen alkoikin 15 vuoden mestaruusputki Ruotsin moukarinheiton ykkösnimenä. 
Hän osallistui urallaan kolme kertaa olympialaisiin eli vuoden 1956 Melbournen kesäolympialaisissa eteni loppukilpailuun, jossa ei kuitenkaan saanut tulosta. Vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa hän oli 6. Puolan Tadeusz Rutin voittaessa. Vuodet 1959-1961 olivat Asplundin uran parhaat, sillä hän oli kyseisinä kolmena vuotena maailmantilsaton 10 parhaan joukossa, joista vuoden 1959 maailmantilaston kolmas. Vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisten piti olla Asplundin huippuhetki, sillä hän oli ollut varmassa 65 metrin kunnossa. Roomassa hän kuitenkin epäonnistui karsiutumalla tuloksella 57,27 eli lähes kahdeksan metriä hänen heittotasostaan.,  Asplund jatkoi heittouraansa ja oli mukana vuoden 1962 EM-kisoissa Belgradissa. Niissä hän kuitenkin karsiutui ennen loppukilpailua. Vuoden 1964 Tokion kesäolympialaiset olivat Asplundin uran kolmannet. Niissä hän jäi alkukarsintoihin tuloksella 61,15. Ura jatkui vielä vuoteen 1970, jolloin hän heitti yli 40-vuotiaana tuloksen 64,70, joka oli ikäluokkansa ennätys. Tämän tuloksen rikkoi olympiavoittaja Harold Connolly pari vuotta myöhemmin.

Vaikka Asplundilla ei tullut suurkilpailumenestystä, ura oli näyttävä. Hän saavutti kaksi Pohjosimaiden mestaruutta eli vuosina 1961 ja 1963, 15 Ruotsin mestaruutta, paransi 17 kertaa Ruotsin ennätystä ja voitti Suomi-Ruotsi -maaottelun lajissaan 12 kertaa osallistuttuaan maaotteluun vuosina 1953-1969. Vuoden 1965 Suomi-Ruotsi -maaottelussa yksi Asplundin heitoista suuntautui Tukholman olympiastadionin takasuoran katsomoon moukarin osuessa yhden katsojan jalkaan.

Birger Asplund nimettiin jo vuonna 1955 yleisurheilun Stora Grabbariksi #179.

Lähteet 

Ruotsalaiset moukarinheittäjät
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Abraham Mapu

Abraham Mapu (1808 Kaunas, Liettua – 1867 ) oli liettuanjuutalainen kirjailija, hepreankielisen romaanikirjallisuuden perustajia. Hänen merkittävin teoksensa on 1853 ilmestynyt Raamatun aiheeseen perustuva Ahabat Sijjon. Kirja oli suosittu ja osittain synnyttämässä sionismia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Juutalaiset kirjailijat
Hepreankieliset kirjailijat
Liettualaiset kirjailijat
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1867 kuolleet
Rhys Norrington-Davies

Rhys Norrington-Davies (s. 22. huhtikuuta 1999 Riad, Saudi-Arabia) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa englantilaisseura Sheffield Unitedia mutta pelasi sen edustusjoukkueessa ensimmäiset ottelunsa vasta elokuussa 2021 oltuaan aiemmin vuodesta 2018 alkaen lainalla Barrow'ssa, Rochdalessa, Luton Townissa ja Stoke Cityssä. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa 11 ottelua lokakuusta 2020 alkaen.

Norrington-Davies pelasi Englannin mestaruussarjassa kaudella 2020–2021 Luton Townissa 18 ottelua ja Stoke Cityssä 20 ottelua. Stokelle hän teki maaliskuussa maalin Wycombea vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Sheffield Unitedissa 22 mestaruussarjaottelua ja kaksi nousukarsintaottelua.

Norrington-Davies pelasi Walesin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Walesin A-maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa lokakuussa 2020 Kansojen liigassa Bulgariaa vastaan. Hänet valittiin Walesin joukkueeseen kesän 2021 EM-kilpailuihin, joita ennen hän ehti pelata viisi A-maaottelua ja ne kaikki avauskokoonpanossa. EM-turnauksessa hän ei saanut peliaikaa. Kuudennen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2021, senkin avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Alankomaita vastaan.

Lähteet 

Walesilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Jurjī Zaydān

Jurjī Zaydān (; 1861 Beirut – 1914 Kairo) oli historiallisten romaanien kirjailija.

Aiheesta muualla 

Historiallisten romaanien kirjoittajat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1914 kuolleet
Taavi Pohjanpalo

Taavi Pohjanpalo (21. helmikuuta 1909 Helsinki – 3. tammikuuta 1986) oli suomalainen konsuli ja lähetystöneuvos.

Taavi Pohjanpalon vanhemmat olivat diplomi-insinööri Alfred Aleksanteri (Santeri) Pohjanpalo ja Irene Sofia Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930 ja filosofian maisteriksi 1932. Pohjanpalo teki opintomatkat Englantiin 1929 ja Sveitsiin 1930.

Pohjanpalo oli ulkoasiainministeriön palveluksessa 1931–1947. Hän oli konsulina ja vt. pääkonsulina Etelä-Afrikassa Pretoriassa ja Kapkaupungissa 1937–1939, ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1939, vt. pääkonsulina Hampurissa 1940, Berliinin lähetystön lähetystösihteerinä 1941, Lissabonin lähetystön va. asiainhoitajana 1942–1943, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1944 sekä viimeksi Tukholman lähetystön lähetystöneuvoksena 1944–1947.

Pohjanpalo toimi Sotevan edustajana Skandinaviassa 1947 ja oli Hampo Trading Co (Pty) Ltd:n toimitusjohtajana Johannesburgissa Etelä-Afrikassa 1948–1952 sekä Milanossa 1953. Vuodesta 1953 alkaen hän oli Suomen tupakkateollisuuden asiamiehenä. Pohjanpalo oli Suomen kunniakonsuli Johannesburgissa 1951–1952. Hän sai konsulin arvonimen 1937 ja lähetystöneuvoksen arvon 1943.

Pohjanpalo oli Suomen Golfliiton perustavan kokouksen kokoon kutsujana vuonna 1957. Hän suunnitteli liiton säännöt ja toimi liiton pääsihteerinä. Pohjanpalo oli Golfliiton hallituksen jäsen 1957–1969 ja liiton puheenjohtaja 1968–1969. Hän käänsi golfin säännöt suomeksi ja 1970-luvulla hän perusti vielä Golfin Edistämissäätiön. Hän sai Suomen Golfliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 1975.

Taavi Pohjanpalo oli naimisissa 1934–1945 Gunvor Jansénin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Hän meni 1946 naimisiin Maikki Ellen Nymanin kanssa. Pohjanpalon veli oli kauppatieteen tohtori Jorma Pohjanpalo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Taavi Pohjanpalon lehtiartikkeleita:
Huomioita Wimbledonin tähdistä, Urheilija : suomalaisten loistojulkaisu, 01.01.1929, nro 11-12, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Schmelingin tie maailmanmestaruuteen, Urheilija : suomalaisten loistojulkaisu, 01.01.1930, nro 8, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Diplomaatin aapiskirja, Suomen Kuvalehti, 11.10.1930, nro 41, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Jääkiekkoilun puolesta, Urheilija : suomalaisten loistojulkaisu, 01.01.1931, nro 2, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Kesää ja talvea Pyhän Bernhardin alpeilla, Nuori voima, 20.04.1931, nro 4, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Maailman suurin urheiluopisto, Suomen Kuvalehti, 27.06.1931, nro 26, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Sellainen on Hollanti, Suomen Kuvalehti, 25.06.1932, nro 26, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset diplomaatit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Naantalin seurakunta

Naantalin seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Naantalissa. Seurakunta on kuulunut Naantalin seurakuntayhtymään vuodesta 2009 ja sen pääkirkko on Naantalin keskiaikainen luostarikirkko.

Naantalin seurakunnan kirkkoherrana toimii Jani Kairavuo. Seurakunnalla on yhteensä noin 20 työntekijää ja noin 11 400 jäsentä (5/2021). Naantalin seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.

Lähteet 

Uskonto Naantalissa
Turun arkkihiippakunnan seurakunnat
Dangerous Years

Dangerous Years on Arthur Piersonin ohjaama rikos- ja draamaelokuva vuodelta 1947. Elokuva kertoo nuorisorikollisesta, joka houkuttelee rikollisjengiinsä joukon muita teinejä, surmaa koulun pidetyimmän opettajan ja päätyy oikeuteen.

Marilyn Monroe tekee elokuvassa ensimmäisenä julkaistun puheroolinsa viehättävänä tarjoilijattarena. Monroe oli tosin jo tätä ennen kuvannut seuraavana ilmestyneen elokuvansa Scudda Hoo! Scudda Hay! (1948) puhekohtauksen. Dangerous Years tuli kuitenkin ensimmäisenä teattereihin.

Vastaanotto 

AllMovie-sivustolla Dangerous Yearsia kuvaillaan melodraamaksi, ja sen arvosana on 2,5 tähteä viidestä mahdollisesta.

Entertainment-lehden Monroeta käsittelevässä artikkelissa Ty Burr kuvailee Dangerous Yearsia ”nuorisorikos-saagaksi” ja antaa sille arvosanaksi D:n, mikä tekee siitä Scudda Hoo! Scudda Hay! -elokuvan jälkeen Monroen filmografian heikoimman esityksen.

Vulturen vuonna 2017 julkaistussa katsauksessa Angelica Jade Bastién asettaa paremmusjärjestykseen kaikki Monroen 29 elokuvaa. Dangerous Years on sijalla 25. ja Bastién kuvailee sitä ”tunteiltaan mutkikkaaksi draamaksi”. Monroen pieni rooli ei hänen on hänen mukaansa pirteä ja hauska, mutta ei sisällä selviä viitteitä hänen tähtipotentiaalistaan. Monroen kuuluisimmista rooleista poiketen hänen hahmonsa ei ole hekumallinen vaan nuorekas ja suloinen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Vuoden 1947 elokuvat
Rymättylän seurakunta

Rymättylän seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Rymättylässä. Seurakunta on kuulunut vuodesta 2009 Naantalin seurakuntayhtymään. Rymättylän seurakunnan pääkirkko on Rymättylän keskiaikainen kivikirkko.

Rymättylän seurakunnan kirkkoherrana toimii Petri Sirén. Yhteensä seurakunnalla on alle kymmenen työntekijää ja noin 1 600 jäsentä (5/2021). Rymättylän seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.

Lähteet 

Rymättylä
Turun arkkihiippakunnan seurakunnat
Dead Like Me

Dead Like Me on yhdysvaltalainen Bryan Fullerin luoma draama-komediasarja. Sitä esitettiin Showtime-kanavalla vuosina 2003–04. Sarjan pääosissa esiintyvät Ellen Muth ja Mandy Patinkin.

Juoni 
Georgia Lass on tippunut pois Collegesta eikä ole tyytyväinen elämäänsä Seattlessa. Georgia saa työpaikan työnvälitystoimistosta, kunnes ruokatunnilla avaruudesta maahan palautuvan Mir-avaruusaseman vessanpöntön istuin osuu ja tappaa hänet. Vastusteluista huolimatta Georgia värvätään Kuolemaksi jonka myötä hänen tehtävänsä on auttaa kuolevia ihmisiä heidän siirtyessä seuraavaan paikkaan.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjan luoja Bryan Fuller lähti sarjasta viiden ensimmäisen jakson jälkeen näkemyserojen vuoksi ja sen jälkeen sarjan käsikirjoituksesta vastasi vastaavat tuottajat John Masius ja Stephen Godchaux.

Sarja lopetettiin yllättäen toisen tuotantokauden jälkeen ja fanien toivomuksesta vuonna 2009 julkaistiin sarjan tarinaa jatkava DTV elokuva Dead like Me: Life After Death.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset fantasiasarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Showtimen televisio-ohjelmat
Karjalohjan seurakunta

Karjalohjan seurakunta (ruots. Karislojo församling) oli evankelis-luterilainen seurakunta Karjalohjalla, Uudellamaalla. Seurakunta muodostettiin aluksi Karjaan ja Lohjan osista Karjaan kappeliksi vuonna 1531. Seurakunta itsenäistyi itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1614. Karjalohjan seurakuntaan on kuulunut myös Sammatin seurakunta omana kappelinaan. Karjalohjan seurakunnan pääkirkkona toimi Karjalohjan kirkko.

Vuonna 2013 Karjalohjan miltei 400-vuotias seurakunta liitettiin Lohjan seurakuntaan alueseurakunnaksi samalla kun Karjalohjan kunta liitettiin Lohjan kaupunkiin. Karjalohjan seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli Heikki Linnavirta.

Kirkkoherrat 
Epätäydellinen luettelo Karjalohjan seurakunnan kirkkoherroista vuodesta 1614:

Rakennukset ja hautausmaat 

 Karjalohjan kirkko
 Karjalohjan pappila
 Karjalohjan kanttorila
 Karjalohjan hautausmaa
 Pyhän Ristin hautausmaa
 Karjalohjan makasiinikirkko

Lähteet 

Karjalohja
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
1614
Sammatin seurakunta

Sammatin seurakunta oli evankelis-luterilainen seurakunta Sammatissa, Uudellamaalla. Sammatin seurakunta perustettiin Karjalohjan seurakuntaan kuuluvaksi kappeliksi vuonna 1591. Vuonna 1859 Sammatin seurakunta yhdistettiin Karjalohjan seurakuntaan kokonaan, kunnes se jälleen erotettiin Karjalohjan kappeliksi vuonna 1871. Itsenäiseksi seurakunnaksi Sammatti itsenäistyi vasta vuonna 1951.

Vuonna 2009 Sammatin seurakunta ja Lohjan seurakunta muodostivat Lohjan seurakuntayhtymän. Seurakuntayhtymä purettiin vuonna 2013, jolloin Sammatin seurakunta liitettiin Lohjan seurakuntaan alueseurakunnaksi.

Sammatin seurakunnan pääkirkkona toimi Sammatin kirkko.

Papisto

Kirkkoherrat 

 Jaakko Saari

Kappalaiset 

 Georgius Lagus (1658-1683)
 Jöran Henrik Lekman (1683-1703)
 Johan Lundberg (1703-1729)
 Ivar Wallenius (1730-1755)
 Henrik Tallqvist (1757-1769)
 Johan Widell (1771-1785)
 Johan Laurell (1786-1792)
 Gabriel Procopæus (1794-1825)
 Johan Gabriel Vahlman (1826-1836)
 Johan Cyrenius (1839-1855)
 Erik Ellinen (1858), virka lakkautettuna 1859-1901.
 Niilo Pispala (1901-1905)
 Otto Edvard Lahtinen (1906-)

Lähteet 

Sammatti
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Pusulan seurakunta

Pusulan seurakunta on entinen evankelis-luterilainen seurakunta, joka toimi Pusulassa, Uudellamaalla. Seurakunta liitettiin Lohjan seurakuntaan vuonna 2013 samalla, kun Nummi-Pusulan kunta liitettiin Lohjan kaupunkiin.

Pusulan seurakunta perustettiin Lohjan seurakunnan kappeliksi vuonna 1637 nimellä Metsäkansa. Seurakunta itsenäistyi itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1887. Nummen ja Pusulan seurakunnat muodostivat Nummen ja Pusulan seurakuntayhtymän Nummi-Pusulan kunnan aikana. Pusulan seurakunnan pääkirkkona toimi Pusulan kirkko. Seurakunnalla oli myös toinen kirkko, Kärkölän kyläkirkko, Kärkölän kylässä. Molempia kirkkoja ympäröi oma hautausmaa.

Kirkkoherrat 

 Karl Henrik Lindfors, ensin vt. (1888-1904)
 Anton Malakias Havonen (1905-25)
 Urho Peltonen, valittiin 1926 (vaali kumottiin).
 William Oskari Aarnio e Grip (1927-52)
 Olavi Tuulio (1952-)

Lähteet 

Pusula
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Manuel Göttsching

Manuel Göttsching (s. 9. syyskuuta 1952 Berliini, Saksa) on saksalainen muusikko ja säveltäjä.

Göttsching tunnetaan saksalaisen experimental rockin suunnannäyttäjänä sekä elektronisen tanssimusiikin pioneerina, erityisesti albuminsa E2-E4 (1984) kautta.

Göttschingin muusikillisia esikuvia ovat Eric Clapton, Jimi Hendrix ja Peter Green.

Diskografia

Manuel Göttsching
 Inventions for Electric Guitar (1975)
 E2-E4 (1984)
 Dream & Desire (1991)
 Die Mulde (2005)
 Concert for Murnau (2005)
 Live at Mt.Fuji (2015)

Ash Ra Tempel
Ash Ra Tempel (1971)
Schwingungen (1972)
Seven Up (Timothy Learyn kanssa, 1972)
Join Inn (1973)
Starring Rosi (1973)
Le Berceau de Cristal (soundtrack) (1975)
Friendship (with Klaus Schulze, 2000)

Ashra
 New Age of Earth (1976) (uudelleenjulkaisu 2008 Göttschingin nimellä)
 Blackouts (1977) (uudelleenjulkaisu 2008 Göttschingin nimellä)
 Correlations (1979)
 Belle Alliance (1980)
 Walkin' the Desert (1990)
 Tropical Heat (1991)

Lähteet 

Saksalaiset muusikot Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Pentagonin ufo-raportti

Pentagonin ufo-raportti on Yhdysvaltain tiedustelupalvelujen kongressin tiedustelukomitealle laatima ja 25.6.2021 julkaisema raportti 144 tunnistamattomasta lentävästä kohteesta (eng. unidentified flying object) eli ufosta. Raportti viittaa tapauksiin laajemmalla tunnistamattomien ilmailmiöiden käsitteellä UAP (eng. unidentified aerial phenomena). Raportin perusteena olleet tapaukset ovat vuosilta 2004-2021, joista suurimman osan ovat havainneet ja raportoineet Yhdysvaltain armeijaan kuuluvat henkilöt, kuten laivaston lentäjät.

Raporttia varten kyseisiä UAP-tapauksia on tutkinut Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnistamattomia ilmailmiöitä tutkiva työryhmä (UAPTF).

UAP-tapausten tutkimusten tulokset 
Raportin mukaan suurin osa UAP-tapauksista jää selittämättä rajallisen datan vuoksi. Osa tapauksista on sellaisia, joiden analysointiin ja tunnistamiseen vaaditaan lisää tieteellistä tietoa. Jos ja kun yksittäiset UAP-tapaukset joskus ratkaistaan, ne kuuluvat raportin mukaan yhteen viidestä seuraavista kategorioista:

 Ilmassa olevat esineet, kuten linnut, ilmapallot, miehittämättömät lentokoneet jne.

 Luonnolliset ilmakehän ilmiöt

 Yhdysvaltain hallinnon tai teollisuuden kehitysohjelmat. Raportissa ei kuitenkaan voitu vahvistaa, että yksikään tapauksista olisi selittynyt Yhdysvaltain hallinnon tai teollisuuden kehitysohjelmilla.

 Yhdysvaltain ulkopuoliset, kuten Kiinan, Venäjän tai muun valtion asejärjestelmät tai yksityisen toimijan tekniikat

 Muut, kuin edelliset.
Raportin mukaan suurin osa UAP-tapauksista edustaa todennäköisesti fyysisiä esineitä, koska ne rekisteröitiin useissa antureissa, kuten tutka, infrapunakamera, elektro-optiset sensorit, aseentunnistimet sekä visuaalisina havaintoina.

Osa tutkituista UAP-tapauksista osoittaa raportin mukaan edistynyttä teknologiaa. Yhteensä 18 tapauksessa UAP-kohteiden liikeradat ja lento-ominaisuudet olivat epätavallisia. Tunnistamattomat kappaleet esimerkiksi kulkivat tuulta vastaan tai liikkuivat äkillisesti tai huomattavalla nopeudella ilman havaittavaa voimanlähdettä. Muutamissa harvoissa tapauksissa tunnistamaton kappale osoitti kiihtyvyyttä tai liikkeen hallintaa.

Tapauksista ainoastaan yksi pystyttiin tunnistamaan luotettavasti. Kyseessä oli suuri tyhjenevä ilmapallo. Muut tutkitut tapaukset ovat edelleen selittämättömiä.

Raportin johtopäätökset 
Raportti toteaa UAP-tapausten muodostavan uhkan maan lentoturvallisuudelle ja mahdollisesti kansalliselle turvallisuudelle siinä tapauksessa, että UAP-tapauksissa on kysymys vieraan vallan kehittyneestä teknologiasta, joka on suunnattu Yhdysvaltoja ja sen asevoimia vastaan.

Raportti ei tarjoa UAP-tapausten selitykseksi vieraan sivilisaation avaruusaluksia, mutta ei toisaalta sulje tätäkään mahdollisuutta ulkopuolelle.

Lähteet 

 Ufot
Tiger Zinda Hai

Tiger Zinda Hai (suomeksi ”Tiger on elossa”) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Ali Abbas Zafar ja tuottanut Aditya Chopra. Se on jatko-osa vuoden 2012 elokuvalle Ek Tha Tiger. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Katrina Kaif. Elokuvassa Tiger (Khan) ja Zoya (Kaif) joutuvat tulemaan esiin piilostaan pelastaakseen joukon panttivankeja, joita militanttiterroristijärjestö pitää vankina Irakissa.

Näyttelijät

Soundtrack

Vastaanotto 
Box Office India julisti Tiger Zinda Hain ”jymymenestykseksi”.

Palkinnot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2017 intialaiset elokuvat
Intialaiset toimintatrillerit
Vakoiluelokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Florinin komitea

Florinin komitea (ruots. 'Florinska kommission') oli rotupuhtaus-oppiin ja suomenruotsalaiseen kulttuuriin keskittynyt rahasto.

Se sai alkunsa tohtori Pehr Ulrik Florinin lahjoittaessa Svenska Litteratursällskapet i Finlandille 100 000 markkaa vuonna 1911. Summasta piti muodostaa Pehr Ulrik Florinin nimeä kantava rahasto, "lääketieteen edistämiseen" yhdenmukaisesti Litteratursällskapetin sääntöjen § 1 momentti c kanssa. Momentin mukaan seuran tehtävänä oli mm. ruotsinkielisen kirjallisen toiminnan edistäminen palkintoja ja avustuksia antamalla.

Lahjoituskirjan pykäliin tukeutuen perustettiin ulkopuolisista asiantuntijoista koostunut erillinen toimikunta pohtimaan rahojen käyttöä. Siihen valittiin Gustaf Heinricius, Axel Wallgren ja Ossian Schauman sekä Litteratursällskapetin hallituksesta Reinhold Hausen ja prof. Axel Wallensköld. Toimikunnan johtoon nousi Schauman.

Rotuhygienia
Toimikunta oli suositellut komiteaa, jossa olisi seuraavien alojen asiantuntijoita: tilastotiede, hygienia, fysiologia ja hermopatologia.

Komiteassa Litteratursällskapetin hallitusta edusti Reinhold Hausen. Asiantuntijajäseniksi nimitettiin professorit Ossian Schauman (erikoisalanaan sisätaudit), Robert Tigerstedt (fysiologia) ja Axel Wallgren (patologinen anatomia), lääkintöneuvos L.W. Fagerlund (hygienia), dosentit Jarl Hagelstam (hermopatologia) ja Harry Federley (perinnöllisyysoppi) sekä kuvernööri Max Alfthan (tilastotiede).

Florinin komitea suuntautui perinnöllisyyden merkitystä painottaneeseen rotuhygieeniseen työhön, jota ajoivat erityisesti Schauman, Hagelstam ja Federley.

Komitean tavoitteina oli levittää ja editää rotuhygieenistä tietämystä, sekä tietoa perinnöllisyydestä ja sen tärkeydestä kansan kohtaloon. Lisäksi tavoitteena oli edistää geneettisesti paremman väestöaineksen lisääntymistä.

Toiminta 
Komitea järjesti tutkimuksen, jossa tarkasteltiin 23 000 suomenruotsalaisen terveyttä, etenkin mielisairauksien ja tuberkuloosin osalta, sekä ravitsemus- ja asuinoloja.

Komissio jakoi palkintoja terveille vähintään neljä lasta synnyttäneille äideille, jotka polveutuivat terveistä ruotsalaisista perheistä.

Vaikutus 
Florinin komitean olemassaolon on katsottu epäsuorasti vaikuttaneen siihen, että Lääkäriliitto päätti vuonna 1913, että maahan ei tarvita erillistä Eugeniikka-yhdistystä, vaikka moniin muihin maihin sellaisia perustettiin.

Katso myös
 Folkhälsan

Lähteet

Aiheesta muualla
 av-arkki.fi/fi/uutiset/dividualindividual/ , AV-arkki, uutiset, taiteilija Marjo Levlinin installaatio 'Dividual Individual'

Rahastot
Eugeniikka
Suomenruotsalaiset kulttuurijärjestöt
Velkuan seurakunta

Velkuan seurakunta on entinen evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Velkualla. Velkuan seurakunta itsenäistyi Taivassalosta vuonna 1917. Vuonna 1961 Velkuan seurakunta liitettiin Naantalin seurakuntaan. Seurakunta itsenäistyi myöhemmin uudelleen, kunnes se liitettiin Naantalin seurakuntaan jälleen vuonna 2005. Velkuan seurakunnan pääkirkkona toimi Velkuan kirkko.

Velkua sai saarnahuonekunnan oikeudet 1793. Tuolloin seurakunta sai myös oman kirkon, papin ja omat kirkonkirjat. Suomen sodan aikana Velkuan kirkonkirjat vuosilta 1796-1808 tuhoutuivat Velkuan vesillä käydyn meritaistelun jälkeen. Tuolloin venäläiset sotajoukot nousivat maihin Palvan saarelle syyskuussa 1808 hävittäen ja ryöstäen kirkon omaisuutta, johon kuuluivat mm. kirkonkirjat. Vain niin kutsuttu personaalikirja löydettiin myöhemmin metsästä.

Lähteet 

Velkua
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Rotubiologia

Rotubiologia on tieteenhaara, jossa biologinen antropologia yhdistyi rotuoppiin. Rotubiologiassa ihmisiä luokiteltiin eri rotuihin näitä erottavien fyysisten tuntomerkkien perusteella. Rotupiirteiden tyypittelyn lisäksi rotubiologiaan kuului myös käsitys rotujen hierarkiasta.

Rotubiologia kehittyi 1600-luvulta alkaen, ja ihmisen rotutypologinen systematisointi saavutti huippukohtansa 1900-luvun alkupuolella. Rotubiologia hylättiin 1900-luvun puolivälin jälkeen rotukäsitysten muuttuessa, ja tiedeyhteisö pitää sitä nykyisin vanhentuneena tieteenlajina.

Rotututkimukset

Rotubiologit olivat määritelleet joukon perinnöllisiä, yleisiä ja säännönmukaisia fyysisiä, anatomisia, fysiologisia ja psykologisia ”rotupiirteitä”, jotka erottivat ihmisrodut toisistaan. Tutkittavat yksilöt pyrittiin yhdistämään henkilökohtaisten piirteidensä perusteella johonkin rotuun. Rotubiologit perustivat nämä ”rotudiagnoosit” monenlaisten kvantitatiivisten eli mitattavien sekä kvalitatiivisten eli kuvailtavien piirteiden tutkimukseen, kuten:

 Ruumiin mittasuhteiden mittaaminen.
 Kuvailtavissa olevien piirteiden tutkimus.
 Kehon morfologian tutkimus.
 Röntgenkuvaus (etenkin käsien).
 Oksimetria aineenvaihdunnan mittaamiseksi.
 Geenimerkit.
 Antropologinen valokuvaus.
 Hammasvalokset.
 Käsien ja jalkojen ihon jäljet.

Tärkeimpiä mitattavia morfologisia rotupiirteitä olivat kallon mittasuhteet, kasvojen, otsan ja nenän kulma, kasvojen eri osien leveydet, korkeudet ja paksuudet, kehon pituus sekä ruumiinosien kokosuhteet. Kuvailtavia piirteitä olivat esimerkiksi hiusten, silmien ja ihon väri, hiustyyppi, silmäluomien, nenän ja huulten muoto ja kulma, otsan muoto, kasvojen ja kehon karvoitus, rintojen muoto ja alaleuan prognatismi.

Rotubiologeja
 Herman Lundborg
 Alfred Mjøen
 Paul Topinard

Katso myös
 Rotu ja älykkyys

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Eugeniikka
Näennäisarkeologia
Näennäistiede
Rasismi
Lorenzo de’ Medici (Urbinon herttua)

Lorenzo di Piero de’ Medici, Urbinon herttua (12. syyskuuta 1492 Firenze – 4. toukokuuta 1519 Firenze) oli Medicin sukuun kuulunut italialainen mahtimies, joka oli Firenzen hallitsija vuosina 1513–1519. Hän oli Ranskan kuningatar Katariina de’ Medicin ja Firenzen herttua Alessandro de’ Medicin isä.

Elämänvaiheet
Lorenzo di Piero de’ Medicin isoisä Lorenzo de’ Medici (”Lorenzo Suurenmoinen”) ja isä Piero di Lorenzo de’ Medici olivat molemmat vuorollaan Firenzen johtajia, mutta isä Piero joutui vuonna 1494 kansannousun syrjäyttämäksi ja eli sen jälkeen maanpaossa. Lorenzon äiti oli Alfonsina Orsini.

Vuonna 1512 Espanjan tukema Pyhä liiga kukisti Firenzen tasavallan ja palautti Medicit valtaan Firenzessä. Firenzen johtoon tuli aluksi Lorenzon setä Giuliano de’ Medici, joka tukeutui veljeensä Giovanniin. Kun Giovanni vuonna 1513 valittiin paaviksi nimellä Leo X, heikoksi jäänyt Giuliano joutui luovuttamaan valtansa elokuussa 1513 nuorelle veljenpojalleen Lorenzolle. Firenzen johtajana Lorenzo halusi kasvattaa valtaansa, jota rajoittivat tasavallan ajan instituutiot ja paavin sekaantuminen Firenzen asioihin. Vuonna 1516 Leo X antoi Lorenzolle Francesco Maria I della Roverelta riistämänsä Urbinon herttuakunnan. Francesco Maria yritti ottaa sen seuraavana vuonna takaisin, mikä johti sotaan. Lorenzo haavoittui taistelussa sodan aikana.

Lorenzo nai vuonna 1517 ranskalaisen aatelisnaisen Madeleine de la Tour d’Auvergnen. Heille syntyi yksi tytär, Katariina (Caterina), josta tuli myöhemmin Ranskan kuningas Henrik II:n puoliso. Lisäksi Lorenzolla oli yhdessä mustan palvelijattaren kanssa yksi avioton poika, Alessandro de’ Medici, josta tuli myöhemmin ensimmäinen Firenzen herttua. Lorenzo kuoli vuonna 1519 vain 26-vuotiaana sairauksien riuduttamana. Hänen vaimonsa Madeleine oli kuollut vain viisi päivää aiemmin lapsivuodekuumeeseen. Lorenzon seuraajaksi Firenzen johdossa tuli hänen sukulaisensa Giulio de’ Medici, myöhempi paavi Klemens VII.

Muuta

Poliittinen filosofi Niccolò Machiavelli omisti pääteoksensa Ruhtinas Lorenzo de’ Medicille. Omistuksessa Machiavelli toivoi tämän kykenevän yhdistämään Italian asein ja karkottamaan vierasmaalaiset sotajoukot sen alueelta.

Lorenzo on haudattu Firenzen San Lorenzon kirkon Medici-kappeliin. Hänen hautamuistomerkkinsä toteutti kuvanveistäjä Michelangelo Klemens VII:n tilauksesta. Siihen sisältyy kolme Michelangelon veistämää hahmoa, joista yksi edustaa vertauskuvallisesti Lorenzoa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Medicit
Vuonna 1492 syntyneet
Vuonna 1519 kuolleet
Rautjärven pääkirjasto

Rautjärven pääkirjasto on eteläkarjalaisen Rautjärven keskustaajamassa Simpelellä toimiva  kunnankirjaston päätoimipiste. Rautjärven kunnankirjasto, johon kuuluu pääkirjaston eli Simpeleen kirjaston ohella Rautjärven asemankirjasto, on maakunnallisen Heili-kirjastokimpan osa. Etelä-Karjalan seudullisen kirjastokimpan jäsenyyden myötä rautjärveläisillä on käytössään muidenkin kirjastokimpan kirjastojen aineistovalikoima ja toimipisteet.

Rautjärven pääkirjasto on perustettu vuonna 1929. Pääkirjaston rakennus on valmistunut vuonna 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla
Riitta Pihlaja (20.8.2015) Rautjärven Asemanseudun kirjastolle luvassa elinaikaa (yle.fi)
Aleksi Keränen (22.9.2020) Pääkirjastoilla kurkistetaan Saimaalle (prsanomat.fi)

Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Rautjärven rakennukset ja rakennelmat
Simpele
Heili-kirjastot
Porvoon ajot

Porvoon ajot on Porvoossa vuosittain ajettava Suomen vanhin pyöräilykilpailu. Kilpailu ajetaan kesäkuun alussa sunnuntaina. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1926.

Historia
Porvoolainen liikemies ja kilpapyöräilijä Raul Hellberg teki aloitteen ensimmäisten Porvoon ajojen järjestämisestä vuonna 1926. Hän oli myös kilpailun ensimmäinen voittaja. Kilpailureitti oli mitaltaan 120 kilometriä, se ajettiin Porvoosta Helsinkiin ja takaisin. Lähtö oli Porvoon torilta, josta seurattiin palkintotuomarien autoa veturitallille asti. Siitä jatkettiin Helsingin maantietä pitkin Helsingin Vanhaan kaupunkiin, sieltä Hämeentietä pitkin Siltasaarenkadulle, ja edelleen Unioninkatua myöden Suurkirkolle (nyk. Helsingin tuomiokirkko). Senaatintorin kulmalla käännyttiin takaisin, ja paluu tapahtui samaa reittiä Porvooseen. Porvoossa ajettiin kilpailun loppu Jokikatua, Nikolainkatua, Uutta Vuorikatua ja Aleksanterinkatua urheilukentälle, jossa oli maali.

Hellberg voitti Porvoon ajot sen alkuvuosina kaikkiaan seitsemän kertaa vuosina 1926–1930, 1932 ja 1934. Ensimmäinen ulkomainen voittaja oli ruotsalainen Nils Welin vuonna 1931. Jatkosodan aikana kilpailua ei järjestetty vuosina 1942–1944.

Porvoon ajoissa parhaiten menestynyt kilpailija on Harry Hannus, joka voitti Porvoon ajot yhdeksän kertaa vuosina 1972–1978 sekä 1980 ja 1983. Kari Myyryläinen voitti Porvoon ajot kuudesti; vuosina 1985, 1988, 1989, 1992, 1995 ja 1996. Kjell Carlström on voittanut kilpailun myös kuudesti vuosina 1998, 2001, 2002, 2003, 2009 ja 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kilpailun voittajat vuodesta 1926 alkaen  firstcyclingrace.com
Kilpailun viralliset kotisivut porvoonajot.fi

pyöräilykilpailut Suomessa
maantiepyöräily