joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Euroopan sosiaalinen peruskirja

Euroopan sosiaalinen peruskirja muodostaa Euroopan neuvoston ihmisoikeusulottuvuuden toisen puolen Euroopan ihmisoikeussopimuksen kanssa. Sen tavoitteena on turvata ja edistää sosiaalisia oikeuksia Euroopassa asettamalla sopimusvaltioille vähimmäisvaatimuksia, joihin niiden on sitouduttava.

Se allekirjoitettiin Torinossa 1961 ja tuli voimaan 1965. Suomi allekirjoitti sen vasta vuonna 1991. Tällä hetkellä sosiaaliseen peruskirjaan on liittynyt 22 Euroopan neuvoston jäsenmaata. Sopimusta on myöhemmin täydennetty lukuisilla lisäpöytäkirjoilla.

Osa peruskirjan turvaamista oikeuksista on turvattu myös muissa kansainvälisissä sopimuksissa kuten kansainvälisen työjärjestön ILOn sopimuksissa.

Peruskirjan turvaamat oikeudet

Työelämää koskevat oikeudet 
oikeus työhön, eli jokaisen oikeus ansaita elantonsa itse valitsemassaan ammatissa
työelämää koskeva syrjinnän kielto, mm. vaatimus naisten ja miesten välisestä samapalkkaisuudesta 
oikeus oikeudenmukaisiin työsuhteen ehtoihin sekä turvallisiin ja terveellisiin työolosuhteisiin 
pakkotyön kielto sekä oikeus kohtuulliseen palkkaan 
oikeus ammatilliseen järjestäytymiseen ja työehtosopimusten tekoon sekä oikeus osallistua työympäristöä koskevien päätösten tekoon 
erityisryhmien, kuten lapset, nuoret ja naispuoliset työntekijät, oikeus suojeluun 
oikeus olla ansiotyössä muiden sopimusvaltioiden alueella.

Sosiaaliset oikeudet 
oikeus terveyden suojeluun
oikeus sosiaaliturvaan, sosiaali- ja lääkintäapuun sekä oikeus käyttää sosiaalipalveluja 
oikeus ammatilliseen koulutukseen
perheen ja iäkkäiden henkilöiden oikeus sosiaaliseen, oikeudelliseen ja taloudelliseen suojeluun 
siirtotyöläisten ja heidän perheidensä oikeus suojeluun ja apuun 
oikeus kohtuulliseen asuntoon.
(subjektiivinen oikeus asuntoon)

Valvonta
Euroopan sosiaalisen peruskirjan noudattamista valvoo Euroopan sosiaalisten oikeuksien komitea. Komitea koostuu 15 riippumattomasta asiantuntijasta. Komitea tekee johtopäätöksiä valtioiden määräaikaisraporttien perusteella. Komitea käsittelee myös Euroopan sosiaalisen peruskirjan nojalla tehtyjä järjestökanteluja. Järjestökantelu antaa työmarkkinaosapuolille ja kansalaisjärjestöille mahdollisuuden kannella Euroopan sosiaalisten oikeuksien komitealle, mikäli järjestö epäilee, ettei sosiaalista peruskirjaa ole pantu riittävällä tavalla täytäntöön. Yksityiset henkilöt eivät voi kannella sosiaalisen peruskirjan nojalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ihmisoikeudet.net 
 Euroopan sosiaalinen peruskirja (1991)
 Euroopan uusi sosiaalinen peruskirja (2002)
 YK-liitto

Kirjallisuutta

Englanniksi 
 

1900-luvun kansainväliset sopimukset
1961
Ihmisoikeudet
Eurooppaoikeus
Grigori Savonenkov

Grigori Mihailovitš Savonenkov (17. maaliskuuta 1898 – 4. helmikuuta 1975) oli neuvostoliittolainen kenraaliluutnantti ja poliitikko. Hän oli Andrei Ždanovin sotakumppani Leningradin piirityksen ajoilta, jolloin hän oli Leningradin rintaman huoltokomentaja. Sittemmin hän toimi Ždanovin sijaisena ja lähimpänä miehenä eli varapuheenjohtajana Liittoutuneiden valvontakomissiossa. Savonenkov poistui Suomesta valvontakomission viimeisten osien mukana syyskuussa 1947, mutta palasi takaisin lähettiläänä tammikuussa 1948. Poikkeuksellisesti NKP:n politbyroo oli päättänyt säilyttää Savonenkovin sotilasviran, joten hän sai esiintyä asemamaassaan huomiota herättävästi asepuvussa. Savonenkoville annettiin tehtäväksi varmistaa Suomen lähentyminen Neuvostoliittoon, samalla kun hänen piti tukea SKDL:n aseman vahvistumista suomalaisessa politiikassa.

Virkakautensa aluksi Savonenkov kutsui Paasikiven vierailulle Neuvostoliittoon keskustelemaan maiden suhteiden parantamisesta. Paasikivi kieltäytyi vedoten terveydentilaansa ja siihen, ettei hän voinut sopia mitään ilman eduskunnan ja hallituksen suostumusta. Helmikuussa 1948 lähettiläs toimitti Paasikivelle Stalinin kirjeen, jossa tämä esitti YYA-sopimuksen solmimista maiden välille.

Savonenkovin linja Suomea kohtaan oli jonkin verran tiukempi kuin Moskovan ulkoministeriön, joka usein hylkäsi Savonenkovin aloitteita ja antoi hänelle ohjeet olla sekaantumatta Suomen sisäisiin asioihin.

Lähettilään vaihto maaliskuussa 1951 tuli yllätyksenä suomalaisille, ja ennen lähtöään Helsingistä Savonenkoville järjestettiin pikaisesti Suomen Leijonan suurristi.

Neuvostoliittolaiset kenraalit
Neuvostoliiton suurlähettiläät
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Vesalan koulu

Vesalan koulu voi tarkoittaa seuraavia oppilaitoksia:

 Vesalan koulu, oppilaitos Oulun Vesalassa
 Vesalan ala-asteen koulu, oppilaitos Helsingin Kontulassa
 Vesalan yläasteen koulu, oppilaitos Helsingin Kontulassa.
Iris (mytologia)

Iris () oli kreikkalaisessa mytologiassa sateenkaarten henkilöitymä ja jumalten viestinviejä. Niin kuin sateenkaari yhdistää maan ja taivaan, Iris yhdistää ihmiset ja jumalat. Hän matkustaa tuulen nopeudella maailman rajalta toiselle ja meren syvyyteen ja alamaailmaan.

Iris on Heran, jumalten kuningattaren, henkilökohtainen viestinviejä. Hän on Heran agentti Olympos-vuorelta kuolevaisten maailmaan. Iris kuvataan niin sateenkaarena kuin nuorena neitsyenä siivet olkapäillään. 

Klassisessa taiteessa Iris-kuvauksiin liittyvät usein siivet, caduceus-sauva ja maljakko, joka kuvastaa kannua tai uurnaa, jossa on Styksin, manalan joen, vettä.

Hesiodoksen Jumalten synnyn mukaan Iris on Thaumaksen ja meren nymfi Elektran, joka on yksi okeanideista, tytär. Hänen sisariaan ovat harpyijat. Iris on naimisissa Zefyroksen, länsituulen jumalan, kanssa. Heidän poikansa on Pothos.

Kreikkalainen mytologia
Antiikin Kreikan jumalattaret
Toimisto

Toimisto on huone tai muu alue, jossa ihmiset työskentelevät. Toimisto on arkkitehtuurinen ja suunnitelmallinen ilmiö, joka esiintyy useassa muodossa. Se voi olla pieni työpenkki tai nurkkaus myyntikojun nurkassa tai useita kerroksia käsittävä osio rakennuksessa tai kokonainen rakennuskokonaisuus. Nykyään toimistolla tarkoitetaan tiloja, joissa toimistotyöntekijät työskentelevät.

Toimiston eri tilankäyttömahdollisuuksia ovat mm. avokonttori, koppikonttori ja monitilatoimisto.

Katso myös 

 Työpaikka
 Maisemakonttori
 Avokonttori

Lähteet

Tilat
Toimistotyö
John Leguizamo

John Leguizamo (s. 22. heinäkuuta 1964) on Emmy-palkinnon voittanut ja Golden Globe -ehdokkuuksia kahminut näyttelijä ja tuottaja. Hän on alkujaan kotoisin Kolumbian pääkaupungista, Bogotásta.

Tausta 
Leguizamo syntyi Kolumbian Bogotássa. Hänen isänsä, Alberto Leguizamo alun perin asui Kolumbiassa. Siellä ollessaan hän tapasi tulevan vaimonsa Luzin. Vuonna 1968 pari muutti lapsineen Yhdysvaltoihin Jackson Heightsin Queensiin New York Cityyn. John kävi siellä koulunsa. 

Leguizamo kävi Murry Bergtraum High Schoolin, jossa hän kirjoitti komediamateriaalia, jota hän testasi luokkatovereihinsa, jotka myöhemmin äänestivät hänet "Eniten Puhuvaksi" (Most Talkative) henkilöksi. Murry Bergtraum High Schoolista valmistumisensa jälkeen Leguizamo meni New York Universityyn, missä hän otti teatteritunteja.

Ura 
Leguizamolla oli opettajanaan Lee Strasberg, jonka kanssa hän ehti tehdä töitä vain yhden päivän ennen Strasbergin menehtymistä.

Johnin ensiesiintyminen oli vuonna 1984 televisiosarjassa Miami Vice. Seuraavana vuonna hän näytteli pientä osaa elokuvassa Mixed Blood. Vuonna 1989 Johnilla oli rooli elokuvassa Casualties of War ja vuonna 1990 rooli elokuvassa Die Hard 2. Hänen uransa lähti nousukiitoon vuonna 1991 Hangin' with the Homeboys -elokuvan jälkeen, jossa Leguizamo näytteli hermostunutta Bronxista tullutta teini-ikäistä Manhattanin kirkkaissa valoissa, joka joutuu kohtaamaan vaikean valinnan; jäädäkö kaupan kassalle töihin vai lähteä luomaan uraa collegeen ja löytää rakastamansa tyttö, joka kuitenkin osoittautuu aivan joksikin muuksi kuin hän oli kuvitellut.  

Vuonna 1991 Leguizamo sai oman televisio-ohjelman, Mambo Mouthin, jossa John näytteli seitsemää eri hahmoa. Ohjelmasta tuli suuri menestys. 

Leguizamo suunnitteli uuden televisiosarjan House of Bigginin v. 1995. Ohjelma sai kaksi Emmy-ehdokkuutta ja positiivista kritiikkiä. Ohjelma lopetettiin ensimmäisen kauden jälkeen.
Leguizamolla oli kuitenkin vientiä elokuviensa kanssa, hän oli mukana muun muassa Super Mario Bros. ja Carlito's Way -elokuvissa 1993, Romeo + Juliet -elokuvassa 1996 ja Spawn:issa 1997.

Leguizamon yksi merkittävimmistä rooleista oli varmaankin Henri de Toulouse-Lautrecen osa elokuvassa Moulin Rouge! vuonna 2001. Leguizamo on antanut äänensä Ice Age -animaatioelokuvien laiskiaiselle Sidille.

Muuta 
Leguizamo oli naimisissa Yelba Osorionin kanssa kaksi vuotta, mutta pari erosi vuonna 1996. Tällä hetkellä hän on Justine Maurerin kanssa. He avioituivat vuonna 2003. Heillä on kaksi lasta, tytär Allerga Sky (s. 1999) ja poika Ryder Lee (s. 2000). Leguizamo on baseball-fani ja hänen lempijoukkueensa on New York Mets.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Ääninäyttely videopeleissä

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Ristinen

Matti Ristinen (s. 7. tammikuuta 1974 Nacka, Ruotsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt erinäisissä teattereissa vuodesta 1997. Televisioyleisölle hän on tullut tutuksi muun muassa Lauri ”Lasse” Salmena epookkisarjoissa Kun taivas repeää ja Taivas sinivalkoinen sekä useista sivuosistaan suomalaisissa suosikkisarjoissa, kuten esimerkiksi Syke. Vuosina 2009–2013 hän esitti pääroolia, Tommi Jussilaa, Yle TV2:n menestyssarjassa Pirunpelto. Hän on myös pääosassa Kari Tapiosta kertovassa elokuvassa Olen suomalainen, joka sai ensi-iltansa syksyllä 2019, sekä Kaikki synnit -rikossarjan toisella tuotantokaudella, joka saa ensiesityksensä syksyllä 2020.

Lapsuus ja nuoruus
Matti Ristinen syntyi Nackassa, Tukholman naapurikunnassa, Raimo ja Kaisa (o.s. Räisänen) Ristisen perheeseen. Perhe muutti Suomeen Kärsämäelle 1980-luvun vaihteessa. Vuonna 1993 Ristinen valmistui ylioppilaaksi Kärsämäen lukiosta. Hän opiskeli teatteritaidetta Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella neljä vuotta ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1997.

Teatteriammattilaiseksi
Ammattilaisuransa Ristinen aloitti Turun kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli 1997–2000. Siellä hänen näyttämötaiteellisiin tulkintoihinsa lukeutui muun muassa Tommy Barbanin osa näytelmässä Yö on hellä ja D’Artagnan klassikkonäytelmässä Kolme muskettisoturia. Ristinen kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin kaudeksi 2002–2003; siellä hän näytteli teoksissa Vaahteramäen Eemeli ja Housut pois. KokoTeatterissa – jonka perustajajäsen ja nimen keksijä Ristinen on – hän tulkitsi muun muassa Harold Dopsin osan näytelmässä Todiste vuonna 2003. Teatteri Imatrassa hän näytteli Pohjanmaan Erkki Hakalaa vuonna 2004. Ristinen näytteli vuonna 2012 Jeesusta Porvoon Teatterin pääsiäisajan kärsimysnäytelmässä Via Crucis – Ristin tie. Ristinen on esittänyt myös monologeja, kuten Nuoren Wertherin kärsimykset 1995 ja Kullervo 1998.

Yksityiselämä 
Ristinen on naimisissa näyttelijä Sari Haapamäen kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet
Teatterit ja teatterintekijät 2005, ISBN 952-471-629-1

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Oho, sanoi Eemeli

Oho, sanoi Eemeli on suomalainen elokuva vuodelta 1960. Musiikilla höystetyn komediaelokuvan on ohjannut Ville Salminen ja pääosassa on Eemeli eli koomikko Esko Toivonen. Kriitikoita elokuva ei miellyttänyt, arviot olivat tylyt, kuten muillekin Reino Helismaan edustaman junttifarssi-tyylilajin teoksille.

Eemelin elokuvassa esittämä laulu ”Oho, sanoi Eemeli” oli hyvin suosittu. Reino Helismaan sanoittama kappale on vuonna 1959 julkaistun singlen A-puolella, B-puolella on ”Taas Rovaniemen markkinoilla”.

Näyttelijät

Tuotanto 

Esko Toivonen oli esiintynyt sivuosassa elokuvassa Yks' tavallinen Virtanen (1959). Tuottaja T. J. Särkän mielenkiinto heräsi niin paljon, että Toivonen sai pääosan. Suosion osoittauduttua suureksi, Eemeli esiintyi vielä kahdessa muussakin elokuvassa samana vuonna. Elokuvassa on mukana myös Vesa Enne, joka vuonna 1960 esiintyi vielä kolmessa muussakin yhtiön elokuvassa ja levytti ensimmäisen singlensä. Elokuvan ensi-ilta oli 22. tammikuuta 1960 Rexissä ja Tuulensuussa.

Vastaanotto 

Vaikka yleisö otti elokuvan innokkaasti vastaan, aikalaisarvostelijat suhtautuivat siihen nuivasti. Paula Talaskivi linjasi, että satiirinen pohjaidea on onnistuttu piilottamaan hyvin. Bengt Pihström (Nya Pressen) ei nähnyt mitään humoristista ilmeettömänä esiintyvässä Eemelissä: ”Omaperäistä komiikkaa? Ehkä.” Pohjois-Suomen kriitikoilta tuli sentään joku ymmärtävä sana. Eero Krekelä (Kaleva) kirjoitti: Eemelin ”totinen torvensoittaja -huumori edustaa omintakeista mallia vuosien saatossa kuluneiden farssikoomikkojemme joukossa.”

Televisioesityksen arviossa vuonna 2012 todettiin, että komedia on ohjattu vähistä aineksista.

Lähteet 

Vuoden 1960 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Ville Salmisen ohjaamat elokuvat
Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat
Keskinäinen vakuutusyhtiö

Keskinäinen vakuutusyhtiö on vakuutusyhtiö, jossa omistajan valtaa käyttävät vakuutuksenottajat sekä erikseen määrätyn takuupääoman omistajat. Keskinäinen vakuutusyhtiö muistuttaa muodoltaan osuuskuntia. Vakuutusyhtiöiden toinen päämuoto ovat vakuutusosakeyhtiöt, joiden omistajina ovat osakkeenomistajat.

Keskinäinen vakuutusyhtiö on eräs maailman yleisimmistä vakuutusyhtiömuodoista. Suomessa suurimpia keskinäisiä vakuutusyhtiöitä ovat LähiTapiola, Fennia, Turva, Pohjantähti sekä eläkevakuutusyhtiöt Ilmarinen, Varma ja Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo

Keskinäisten yhtiöiden kansainvälisenä yhteistyöjärjestönä toimii AISAM (Association Internationale des Sociétés d’Assurance Mutuelle).

Keskinäisen vakuutusyhtiön piirteitä 
Keskinäisen vakuutusyhtiön osakkaita ovat vakuutuksenottajat. Heillä on yhtiökokouksessa kullakin yksi ääni, ellei yhtiöjärjestyksessä ole muuta määrätty. Äänioikeus voi yhtiöjärjestyksessä määräytyä myös vakuutusmaksujen määrän mukaisesti.

Keskinäisellä vakuutusyhtiöllä voi olla myös maksettua omaa pääomaa jota kutsutaan takuupääomaksi. Yhtiökokouksissa näiden takuuosuuksien omistajien äänimäärä on rajoitettu. Suomen vakuutusyhtiölaisäädännössä takuuosuuksien omistajien äänimäärä saa olla korkeintaan yksi kymmenesosa yhtiökokouksessa edustetusta äänimäärästä. 

Keskinäisen vakuutusyhtiön voitonjako tapahtuu antamalla vakuutuksenottajille maksunalennuksia tai –palautuksia taikka maksuttomia lisäetuja.

Keskinäisen vakuutusyhtiön nimessä on oltava sanat "keskinäinen", "vakuutus" ja "yhtiö". Julkisen keskinäisen vakuutusyhtiön nimessä on lisäksi oltava sana "julkinen" tai lyhenne "jy", joka vastaa sanoja "julkinen yhtiö".

Katso myös 
 Keskinäinen kiinteistöosakeyhtiö
 Vakuutusosakeyhtiö

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 AISAM:n kotisivut

Vakuutustoimi
Yhtiömuodot
Messilä

Messilä on Hollolassa Messilän kartanon alueella oleva alue, johon kuuluu Kartanonmäki, Hakalaukunmäki ja Tiirismäki. Tiirismäkeä ja sen länsi-, pohjois- ja eteläpuolella olevaa Isoon-Tiilijärveen rajoittuvaa aluetta kutsutaan myös Tiirismaaksi. 

Nykyinen Messilä on Salpakankaalta Messilän kartanoon johtavan tien eteläpuoli ja Messilän kartanon lähialue tien pohjoispuolella. Aivan Vesijärven rannassa Rantatien (yhdystie 2956) varrella on Messilänrannaksi kutsuttu vene- ja uimaranta. Messilänranta kuuluu Vesijärven Laasonpohjaan, joka rajoittuu Korpikankareen ja Herralan väliselle alueelle. 

Messilänrannassa palvelee kesäisin ja talvisin leirintä-alue Camping Messilä.

Messilässä on hyvät majoitus- ja harrastusmahdollisuudet. Talvella voi lasketella ja hiihtää, kesällä vaeltaa ja pelata golfia. Messilässä on myös hotelli ja mökkejä.

Juhannuksena Messilänrannassa poltetaan juhannuskokko leirintäalueen hiekkarannalla.

Hollolan kylät
Suomen talviurheilukeskukset
Decepticon

Decepticonit ovat kuvitteellisia muotoaan muuttavia pahoja robotteja Transformers-universumissa. Useimmiten televisiosarjoissa, elokuvissa, sarjakuvissa ja videopeleissä heidän ryhmän johtajana on ollut Megatron. Decepticoneja on kuvailtu valtaa ja erityisesti maailmankaikkeutta tavoitteleviksi roboteiksi, jotka taistelevat oikeudenmukaisuutta tavoittelevia Autobotteja vastaan. Toisin kuin Autoboteilla, Decepticoneja johtaa se joka on kaikista voimakkain olento heidän keskuudessa. Tämä johtaa myös useimmiten ryhmän sisäiseen vallan tavoitteluun, jota ovat tavoitelleet muun muassa Starscream, Ratbat ja Shockwave.

Decepticonien johtajia
Megatron / Galvatron
Fallen
Shockwave / Shockblast
Scorponok
Ratbat
Thunderwing
Starscream

Lähteet
Eeva Vuori

Eeva Marjatta Vuori (o.s. Jääskeläinen; s. 8. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen juristi, joka oli korkeimman oikeuden jäsen 1. maaliskuuta 2009 asti.

Työura 
Vuori valmistui 1972 oikeustieteen lisensiaatiksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Hän toimi Turun yliopiston assistenttina 1967–1974. Tuolloin hän siirtyi Turun hovioikeuden esittelijäksi vuoteen 1982.

Vuori toimi 1985–1994 Tampereen raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä ja käräjätuomarina. Hänet nimitettiin korkeimman oikeuden ylimääräiseksi oikeusneuvokseksi 1995. Vuoresta tuli korkeimman oikeuden vakinainen jäsen 1. maaliskuuta 1996.

Pimeää kauppahintaa koskenut rikosepäily
Eeva Vuori joutui julkisen keskustelun kohteeksi, kun häntä vuosina 1996–1997 epäiltiin talokauppaan liittyneestä veronkierrosta. 

Vuori oli yhdessä miehensä Ilkka Vuoren kanssa myynyt kesähuvilan Turun kaupunginjohtajalle Juhani Lepälle. Myöhemmin Vuori oli korkeimman oikeuden jäsenenä epäämässä valitusluvan myöntämistä Lepälle ns. Matintalo-kauppoihin liittyneessä rikosasiassa. Leppä vaati tuomion purkua pitäen Vuorta pimeästä kauppahinnasta johtuen esteellisenä häntä koskevassa asiassa.

Syyttäjä päätyi olemaan syyttämättä Eeva Vuorta verorikoksesta, koska katsoi, että Vuori ei ollut tietoinen pimeän kauppahinnan maksamisesta. Myöhemmin eduskunnan oikeusasiamies hänelle tehdyn kantelun johdosta päätyi siihen, ettei Vuoren voitu katsoa syyllistyneen virkarikokseen asiassa.

Tapaus herätti voimakasta lehdistökeskustelua korkeimman oikeuden jäsenten rooleista ja oikeuden menettelytavoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Eeva Vuoren Curriculum vitae. 

Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Laura Bridgman

Laura Dewey Lynn Bridgman (21. joulukuuta 1829 – 24. toukokuuta 1889) oli ensimmäinen tunnettu kuurosokea lapsi Yhdysvalloissa, joka kyseisestä kaksoisaistivammasta huolimatta sai kunnollisen koulutuksen.

Elämä 
Laura oli baptisti ja maanviljelijä Daniel Brigmanin ja tämän vaimon Harmonyn kolmas tytär. Lauran äiti Harmony oli Cushman Downerin tytär ja Joseph Downerin pojantytär.

Lapsuus 

Bridgmanin perhe asui New Hampshiren osavaltiossa. Laura sairastui 2-vuotiaana tulirokkoon. Hänen kaksi isosiskoaan menehtyivät sairauteen; Bridgman jäi eloon, mutta menetti kuulonsa ja näkönsä, ja sairaus tuhosi tilapäisesti myös hänen haju- ja makuaistinsa. Lapsena hän oppi kosketuksen avulla ompelemaan ja kutomaan, mutta hän oli vailla kieltä, jolla kommunikoida.

Koulutus 

Vuonna 1837 James Barrett Dartmouth Collegesta tapasi Lauran ja kertoi hänestä Dr. Musseylle, joka oli lääketieteellisen osaston johtaja. Hän puolestaan kirjoitti Dr. Samuel Gridley Howelle, joka oli Perkins Institution for the Blind-erityiskoulun rehtori. Hän yritti päättäväisesti saada Lauran kouluun ja yrittää kasvattaa hänet. Vanhemmat suostuivat ja Laura lähetettiin oppilaitokseen jo saman vuoden lokakuussa, jolloin hän oli 7-vuotias (koulu oli sama, jossa myös kuurosokea Helen Keller myöhemmin opiskeli). Charles Dickens vieraili koululla vuonna 1842 ja kirjoitti Bridgmanista matkakirjaansa.

Myöhemmät vaiheet 

Opintojensa jälkeen Bridgman toimi opettajana. Laura myös ystävystyi Anne Sullivanin, Helen Kellerin tulevan opettajan kanssa.

Vuonna 1841 Laura alkoi pitää päiväkirjaa, johon hän kokosi päivän työnsä ja ajatuksensa. Hän kirjoitti myös runoja. Tunnetuin niistä on nimeltään "Holy Home" ("Pyhä koti").

Vuonna 1852 hänet kastettiin Baptistiseurakuntaan.

Kuolema 
Vuonna 1889 Bridgman sairastui ja kuoli 59-vuotiaana. Hänet haudattiin Dana Cemeteryn hautausmaalle Hanoveriin, New Hampsireen.

Perintö 
Laura Bridgmanin nimi tuli tutuksi esimerkkinä kuurosokean henkilön kasvatuksesta/ koulutuksesta. Helen Kellerin äiti luki Dickensin selvitystä ja oli inspiroitunut hakemaan neuvoa, joka johti hänet palkkaamaan opettajan ja entisen oppilaan samasta koulusta, Anne Sullivanin. Sullivan oppi viittomakielen sormiaakkoset Bridgmanilta ja vei ne mukanaan Helenille, yhdessä Bridgmanin tälle tekemän nuken kanssa.

Lähteet 
2. http://www.perkins.org/history/people/laura-bridgman

Aiheesta muualla
 Laura E. Richards: Laura Bridgman: The Story of an Opened Door http://library.du.ac.in/xmlui/bitstream/handle/1/12411/Laura%20bridgman%20the%20story%20of%20an%20opened%20door%20%281928%29.pdf?sequence=1
 Elämäkerta Laura Bridgman  (englanti).
 Laura Bridgman ja musiikkia „Wilhelm Jerusalem - Helen Keller: Kirjeet“ dokumentti teatteri Herbert Gantschacher, kieliä: Saksan ja Itävallan viittomakieli.

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Kuurosokeat henkilöt
Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1889 kuolleet
Diana Krall

Diana Jean Krall (s. 16. marraskuuta 1964, Nanaimo, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on Grammy-palkittu kanadalainen jazzpianisti ja laulaja-lauluntekijä. Hänen ensimmäinen albuminsa Stepping Out julkaistiin vuonna 1993. Joulukuussa 2003 Krall meni naimisiin rockmuusikko Elvis Costellon kanssa.

Diskografia

Studioalbumit 

 
 
 
 
 , EP
 
 
 
 
 , Clayton/Hamilton Jazz Orchestra

Livealbumit

Filmografia

Aiheesta muualla 

 Kotisivut 

Kanadalaiset jazzmuusikot
Kanadalaiset pianistit
Grammy-palkinnon saajat
Officer of the Order of Canada
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Wexi Korhonen

Wexi Korhonen (oik. Veikko Johannes Korhonen, s. 9. lokakuuta 1949 Kuopio)  on suomalainen kirjailija, joka asuu Tampereella.

Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi 1989; hän oli valmistunut teknikoksi jo 1972. Hän työskenteli 70-80 -luvuilla vaatetusteollisuudessa. Myöhemmin hän omistautui täysin kirjoittajaksi. Hänellä oli 90-luvulla pitkä ura mainoisalalla copy-writer-työssä. Hän teki silloin myös toimittajantöitä. Ammattinsa lisäksi Korhonen mainitsee harrastuksenaan laskuvarjourheilun. Wexi Korhonen on harrastanut ilmailua yli 50 vuotta. Hän aloitti purjelentopoikana, mutta sen jälkeen hän omistautui täysin laskuvarjourheiluun. Hänellä on laskuvarjo-urheilun henkilökohtaisessa tarkkuushypyssä useita SM- ja PM-kultamitaleja.

Korhonen kirjoitti ensimmäisen kirjansa Sky Divers – Tappajat taivaalta vuonna 1984. Korhonen on eläkkeellä ja asuu Espanjan Fuengirolassa. Toiminnallisuus on hänen teostensa tavaramerkkejä. Usean kirjan päähenkilönä on Kari Salo. Korhosen dekkarien maisemaa ovat Tampere ja sen muutamat lähikunnat. Tampereen kaupunginosista tapahtumapaikkoja ovat esimerkiksi Pispala, Kauppi sekä Tahmela. Teoksissa Kari Salo seikkailee myös Suomen rajojen ulkopuolella mm. Virossa.

Korhonen on naimaton eikä hänellä ole lapsia.

Tuotanto

Kari Salo -sarja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tampereen kaupunginkirjasto - pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta: Wexi Korhonen
 Wexi Korhosen sivut 
 Helsingin kaupunginkirjaston esittely Korhosesta
 Wexi Korhonen Sanojen ajassa 

Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Bella-Veneet

Bella-Veneet Oy – Bella Boats on kuopiolainen moottorivenevalmistaja. Yritys on Pohjoismaiden suurin lasikuitumoottoriveneiden valmistaja. Bellan perustaja Raimo Sonninen valittiin Suomen parhaaksi kasvuyrittäjäksi vuoden 2006 Entrepreneur of the Year -kilpailussa. Yritys siirtyi syksyllä 2018 ruotsalaisen Nimbus Boatsin omistukseen.

Yhtiö myy tuotteistaan noin 75 prosenttia vientiin ja toimii yhteistyössä Brunswick Corporationin ja sen tytäryhtiöiden Mercury Marinen ja Marine Power Europe Inc:in kanssa (moottorimerkit Mercury, MerCruiser ja Mariner). Bellan tuotemerkit ovat Bella, Flipper, Aquador ja MV-Marin.

Bella työllistää vuonna 2012 noin 235 työntekijää. Maakunnan venealan työpaikoista noin kolme neljäsosaa liittyy Bella-veneiden valmistamiseen.

Tehtaan palo ja kehitystoimet
Bella-Veneiden Kuopion Särkiniemen tehdas paloi elokuussa 2006, ja palossa tuhoutui osittain yli tuhat neliömetriä tuotantotilaa. Yrityksellä oli palon aikaan seitsemän tehdasta. Tehdasrakennuksen lisäksi tuhoutui venesarjojen muotteja. Palon jälkeen yhtiön toiminta arvioitiin uudestaan ja aloitettiin laajamittainen kehitystyö. Kehitystoimien ensimmäisenä konkreettisena tuloksena yritys aloitti toiminnan uudella 3 000 neliön tehtaalla Kuopion Siikaniemessä. Alueelle on siirtynyt myös Bellan alihankkijoita ja muita alan yrityksiä.

Keväällä 2008 Bella julkisti rakentavansa testaus-, kehitys- ja koulutuskeskuksen Siikaniemen Marine Parkiin. Yhtiön visioimaa venealan kehityskeskusta alettiin rakentaa syksyllä 2008. Sonninen arvioi tuolloin tutkimuskeskuksen maksavan noin 2,5 miljoonaa euroa ja työllistävän suoraan noin 10 henkilöä. Autoteollisuudesta konseptia lainaavaan hankkeeseen oli lähdössä kumppaneina VTT ja eri moottorivalmistajat. Savon ammatti- ja aikuisopisto suunnitteli puolestaan tutkimuskeskuksen yhteyteen venemyyjien koulutusohjelmaa. Maailmanlaajuisen taantuman ja Bellan lomautusten myötä hanketta on kuitenkin viety eteenpäin rajatusti ja aiottua hitaammalla aikataululla.

20. joulukuuta 2009 Bellaa kohtasi jälleen tulipalo. Pietarsaaressa sijaitsevasta tehdashallista tuhoutui katto ja 250 neliön osasto, jossa toimi lattia-alan yritys. Bellan tuotantotilat kärsivät kuitenkin vain savuvaurioita. Toimitusjohtaja Raimo Sonninen arvioi palon aiheuttavan venetehtaalla muutaman päivän tuotantokatkon. Tehtaassa on valmistettu 15 työntekijän voimin 28-jalkaisia Aquador-lasikuituveneitä.

Heinäkuussa 2012 Bella neuvottelee konkurssiin menneen ruotsalaisen Nimbusin omistajan Nimbus Holdingin kanssa sen omistamien venemerkkien ostamisesta. Merkkeihin kuuluvat Nimbus, Ryds, Paragon Yachts ja Storebro. Kauppa ei toteutunut.

Lähteet

Aiheesta muualla
Bella-Veneet Oy

Moottoriveneenvalmistajat
Suomalaiset veneenvalmistajat
Kuopio
Paul-Henri Spaak

Paul-Henri Charles Spaak   (25. tammikuuta 1899 Schaerbeek – 31. heinäkuuta 1972) oli belgialainen sosialistipoliitikko ja valtiomies.

Spaak opiskeli oikeustieteitä ja valmistui vuonna 1918. Hänet valittiin Brysselin kaupunginvaltuuston jäseneksi vuonna 1926 ja Belgian parlamenttiin vuonna 1932 sosialistien edustajana. Hän oli Belgian kulkulaitos- ja postiministeri vuonna 1935, ulkoministerinä 1937, pääministerinä 1938–1939, ulkoministerinä jälleen 1939–1946 ja toistamiseen pääministerinä 1947–1949. Vuonna 1946 hän oli YK:n ensimmäisen yleiskokouksen puheenjohtaja. Vuosina 1949 ja 1950 hän toimi Euroopan neuvoston puheenjohtajana.

Vuonna 1955 Messinan konferenssissa hänet valittiin puheenjohtajaksi komiteaan, joka valmisteli raportin Europan yhteismarkkinoista (ns. Spaak-raportti). Tämä raportti oli pohjana vuoden 1957 Rooman sopimukselle, jolla parustettiin Euroopan talousyhteisö. 1957–1961 hän toimi Naton pääsihteerinä, ja vaikutti siihen että Naton päämaja sijoitettiin Brysseliin. Nato-tehtävän jälkeen hän palasi taas ministeritehtäviin.

Spaak työskenteli myös journalistina ja oli perustamassa ”L'-Action Socialiste” -lehteä. Hän toimi useaan otteeseen Belgian ulkoministerinä ja neljään kertaa pääministerinä. Hän oli yksi Euroopan yhdentymisen alkuunpanijoista. Hän ajoi Benelux-maiden tulliliittoa, toimi Euroopan neuvoston presidenttina ja johti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön yleiskokousta vuosina 1952–1953. Vuonna 1957 hän sai Karlspreisin Euroopan idean ja rauhan edistämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Fondation Paul-Henri Spaak ,  ja 

Belgian pääministerit
Euroopan parlamentin puhemiehet
Euroopan unionin vaikuttajat
Naton pääsihteerit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Lakmé

Lakmé on Léo Delibesin ooppera, joka valmistui vuonna 1883 ja sai ensi-iltansa Pariisin koomisessa oopperassa Opéra Comique'ssa 1888. Teoksen libreton kirjoittivat Edmond Gondinet ja Philippe Gille ja  se perustuu Pierre Lotin romaaniin Rarahu ou Le Mariage de Loti (1880). Teosta esitettiin vuosien 1888 ja 1893 välisenä aikana yhteensä 179 kertaa ja siitä tuli pian yksi ranskalaisten lempioopperoista. Ooppera on sävelkieleltään perinteinen ja sen tapahtumat sijoittuvat Intiaan. Juonessa brahmiinipapitar Lakmé rakastuu englantilaisupseeri Géraldiin. Oopperan keskeisiä teemoja on ihmisten väliset kulttuurierot. 

Oopperan tunnetuin aaria on Lakmén ja tämän palvelijattaren Mallikan niin kutsuttu kukkaisduetto, eli Sous le dôme épais ().

Lähteet

Aiheesta muualla 

 libretto

Léo Delibes’n teokset
Ranskankieliset oopperat
1880-luvun musiikkiteokset
1883
Lentoaseman raideyhteys

Lentoaseman raideyhteys on raideyhteys, yleensä metro, juna tai pikaraitiotie, joka huolehtii julkisesta liikenneyhteydestä lentokentän ja kaupungin keskuksen tai keskusten välillä.

Lentoasemien raideyhteyksiä ovat esimerkiksi Heathrow Express Lontoossa, Shanghain maglev-juna, Tukholman Arlanda Express, Oslon Flytoget, Helsinki-Vantaan lentoaseman Kehärata ja junayhteydet Saksan Frankfurtin lentoaseman rautatieasemalle.

Henkilöraideliikenne
Raideyhteys
Jääkiekon SM-liigakausi 1997–1998

Kausi 1997–1998 oli jääkiekon SM-liigan 23. kausi. Mestaruuden voitti HIFK Helsingistä. Toiseksi tuli Tampereen Ilves ja kolmanneksi Jokerit. Runkosarjan pistepörssin voitti Peter Larsson ja pudotuspelien pistepörssin Jan Čaloun. 
HIFK joutui maksamaan 100 000 markan korvaukset voittojuhlien jälkeen kanada-maljaan aiheutuneiden vaurioiden takia. Kausi oli ensimmäinen, jolloin Helsingin Jokerit pelasi kotiottelunsa uudella Hartwall Areenalla. Näin ollen tämä oli myös ensimmäinen kausi, jolloin HIFK isännöi yksin Helsingin jäähallia Nordenskiöldinkadulla.

Runkosarja

Runkosarjan pistepörssi

Playoffsit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelut

Lopputulos
 HIFK
 Ilves
 Jokerit
 K-Espoo
 TPS
 Tappara
 SaiPa
 Ässät
 Lukko
 HPK
 JyP HT
 KalPa

Palkitut

Liigakarsinta 
Ennen varsinaista liigakarsintaa KalPa voitti I-divisioonan runkosarjan kolmosen Pelicansin 3-2 ja runkosarjan voittaja Kärpät Kokkolan Hermeksen niin ikään 3-2.
Liigakarsinnassa olivat SM-liigan jumbojoukkue KalPan lisäksi mukana I-divisioonan runkosarjan voittaja Oulun Kärpät, kakkonen Kokkolan Hermes ja kolmonen Pelicans. Ensimmäisellä kierroksella putosivat divarin neljäs FPS, viides TuTo ja kuudes Diskos.

Toinen kierros

Kolmas kierros

Lähteet
Jääkiekkolehti 7/2006, SM-liigan kausijulkaisu 2006 - 2007
Mennander Ari, Mennander Pasi: Liigatähdet, Jääkiekon SM-liiga 30 vuotta 1975-2005 (Ajatus Kirjat 2004), s. 281

Aiheesta muualla
 Hockey Archives 
sm-liiga.fi 
 YLE Elävä arkisto: HIFK - Ilves 1998 
Videokooste ratkaisevasta finaalista

Jääkiekon SM-liigakaudet
Jääkiekkosarjojen kausi 1997–1998
Leksands IF

Leksands IF on ruotsalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä. Sen kotihallina toimii Tegera Arena, jonne mahtuu 7 650 katsojaa. Halli on valmistunut vuonna 2005 ja sen omistaa Leksands IF Fastighets AB, joka on Leksands IF:n tytäryhtiö. Pääasiassa seura pelaa jääkiekkoa, mutta sillä on joukkueita muissakin lajeissa. Leksands IF perustettiin vuonna 1919, mutta se aloitti jääkiekon vasta vuonna 1938. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden neljä kertaa. Kaikkiaan joukkue on pelannut 54 kautta korkeimmalla sarjatasolla.

Jäädytetyt numerot 
 2 Åke Lassas
 18 Jonas Bergqvist

Muita kuuluisia pelaajia 

 Thommy Abrahamsson
 Christer Abris
 Ed Belfour
 Folke Bengtsson
 Francis Bouillon
 Per-Olov Brasar
 Sigurd Bröms
 Anders "Masken" Carlsson
 Per-Erik Eklund
 Oliver Ekman-Larsson

 Kari Eloranta
 Niklas Eriksson
 Roland Eriksson
 Jean-Luc Grand-Pierre
 Johan Hedberg
 Jan Huokko
 Richard Jackman
 Hans Jax
 Tomas Jonsson
 Dan Labraaten

 Erkki Laine
 Vilgot Larsson
 Bengt Lundholm
 Jarmo Mäkitalo
 Jens Nielsen
 Robert Nilsson
 Greg Parks
 Niklas Persson
 Ricard Persson
 Róbert Petrovický

 Michael Ryder
 Kjell Samuelsson
 Ulf Samuelsson
 Lars-Erik Sjöberg
 Thomas Steen
 Magnus Svensson
 Dan Söderström
 Ulf Weinstock
 Vladimír Zábrodský
 Mats Åhlberg

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Björn Hellkvist 
 Apuvalmentaja: Mikael Karlberg 
 Apuvalmentaja: Pär Styf 
 Maalivahtivalmentaja: Alexander Millner  
 Fysiikkavalmentaja: Jesper Gillerås 
 Huoltopäällikkö: Jesper Korning 
 Huoltopäällikkö: Jonas Levén 
 Presidentti: Magnus Proos 
 Puheenjohtaja: Åke Norström 
 Toimitusjohtaja: Thomas Johansson 
 Apulaistoimitusjohtaja: Christer Siik 
 Kykyjenetsijä & Analyytikko: Petter Carnbro 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

seuran kotisivut
Eurohockey joukkueinfo

SHL-joukkueet
Leksandin kunta
Mora IK

Mora IK on ruotsalainen maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaava jääkiekkojoukkue. Sen kotihallina toimii 1967 rakennettu FM Mattsson Arena, jonne mahtuu 4 500 katsojaa.

Maineikkaita pelaajia

Jäädytetyt numerot
14 Mats Lönn
17 Hasse Hansson
21 Per Danielsson
24 Bengt Åkerblom
25 Nils-Göran Olsson
78 Mikael Simons

Kapteenit vuodesta 2003

 Magnus Sandberg 2003–2006
 Jarno Kultanen 2006–2007
 Håkan Bogg 2007–2008
 Magnus Sandberg 2003–2006
 Greger Artursson 2009–2010
 Niklas Fogström 2010–2011
 Peter Nolander 2011–2012

 Tobias Ericsson 2012–2013
 Jeremy Colliton 2013
 Johan Alcén 2013–2014
 Kevin Mitchell 2014–2015
 Daniel Hermansson 2015–2016
 Emil Bejmo 2016–2017
 Tomas Skogs 2017–

Valmentajat

 Leif Boork 1987–1991
 Anders Sörensen 1991–1992
 Mikael Tisell 1992–1995
 Randy Edmonds 1995–1998
 Tommy Sandlin 1998–2000
 Malte Steen 2000–2001
 Mats Grötting 2001–2002
 Petter Hägerbäck 2002–2003
 Harald Lückner 2003–2005
 Harri Rindell 2005–2007
 Magnus Arvedson 2007

 Pär Djoos 2007–2008
 Kari Eloranta 2008
 Harald Lückner 2008–2011
 Lars Ivarsson 2011–2012
 Patric Wener 2012–2014
 Jeremy Colliton 2014–2017
 Mattias Karlin 2017–2018
 Daniel Hermansson / Johan Rosén 2018 (väliaikaisesti)
 Mats Lusth 2018–

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Johan Hedberg 
 Apuvalmentaja: Örjan Lindmark 
 Maalivahtivalmentaja: Peter Iversen 
 Fysiikkavalmentaja: Tomas Skogs 
 Huoltopäällikkö: Håkan Bogg 
 Huoltopäällikkö: Anders Fernström 
 Toimitusjohtaja: Peter Hermodsson 
 Joukkueenjohtaja: Torsten Jones 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mora IK:n kotisivut
Eurohockey joukkueinfo 

HockeyAllsvenskan-joukkueet
Moran kunta
Oikeusjärjestys

Oikeusjärjestys on yhteiskunnan kaikkien oikeuslähteiden (oikeusnormien) muodostama kokonaisuus, jota tutkii ja systematisoi oikeustiede. Suomessa sillä tarkoitetaan yhtä lailla kaikkia maan rajojen sisällä noudatettavaksi tarkoitettuja säännöksiä ja määräyksiä.

Oikeusjärjestys on erotettava oikeusjärjestelmän käsitteestä, jolla on laajempi merkityssisältö. Oikeusjärjestelmällä viitataan muun muassa siihen, minkälainen asema eri oikeuslähteillä on eri maissa tai oikeuskulttuureissa. Esimerkiksi romaanis-germaaniselle traditiolle perustuvissa oikeusjärjestelmissä ensisijainen oikeuslähde on kirjoitettu laki, kun taas common law -oikeusjärjestelmissä tuomioistuinten yksittäiset ja merkittävät päätökset, ns. ennakkoratkaisut, ovat keskeisen oikeuslähteen asemassa. Eri oikeusjärjestelmät poikkeavat toisistaan myös sillä perusteella, miten tuomioistuinlaitos ja lainkäyttö on järjestetty. 

Esimerkiksi Englannissa (common law -tapaoikeus) näyttökysymysten arviointi kuuluu maallikoista koostuvalle valamiehistölle, kun taas Suomessa (romaanis-germaaninen-traditio) todistusten ja todisteiden luotettavuuden arviointi on tuomareiden tehtävänä. Romaanis-germaanisen ja tapaoikeus -oikeusjärjestelmien lisäksi toisistaan erotetaan muun muassa uskonnolliset oikeusjärjestelmät (Šaria eli islamilainen oikeus ja Halakha eli juutalainen oikeus) sekä sosialistiset oikeusjärjestelmät (ent. Neuvostoliitto ja Kiina).

Oikeusjärjestys säätelee yhteiskuntaelämää, mikä edellyttää valtiollisen pakkovallan olemassaoloa. Koska järjestäytynyt yhteiskunta vaatii tiettyjä selkeitä sääntöjä toimiakseen, oikeusjärjestystä voi luonnehtia yhteiskunnan ja yhteiskuntarauhan kulmakiveksi.

Oikeusjärjestys on perinteisesti jaettu systemaattisesti eri oikeudenaloihin. Nämä alat kuuluvat joko yksityisoikeuteen tai julkisoikeuteen. Jaottelun taustalla on erikoistuminen, oikeudellinen tutkimus ja asialliset syyt: yksityisoikeudessa on kyse yksityisten intressien sovittelusta (vahva sopimusvapaus) ja julkisoikeudessa keskeisellä sijalla on valtion etu. Yksityisoikeuteen on kuitenkin tullut yhä enemmän mukaan julkisoikeudellisia piirteitä (yksityisten intressien välisten ristiriitojen ratkaisua pidetään yleisen tason oikeuspoliittisena kysymyksenä), mutta myös julkisoikeudessa on enenevässä määrin yksityisoikeudellisia aspekteja (valtion liikelaitosten yksityistäminen). Tämä jaottelu ei olekaan nykyisin niin selkeä, mutta se on kuitenkin suuntaa antava.

Katso myös 
 Luettelo oikeusjärjestyksistä maanosittain

Aiheesta muualla
Epätasa-arvo riivaa myös oikeusjärjestelmiä – "5,1 miljardia ihmistä ei saa riittävästi oikeutta" Yle, 2019

Yleinen oikeustiede
Systeemit
Seulonnan keskeiset artikkelit

ru:Правовая система
Adolf Hårdh

Adolf Hårdh (s. 25. huhtikuuta 1807 Kuopio – k. 1855 Tukholma) oli suomalaissyntyinen, Ruotsiin muuttanut graafikko. Hänen töitään oli esillä Tukholmassa 1886. Hän omisti Tukholmassa kivipainon suomalaisen Johan Henrik Strömerin kanssa.

Hårdhin vanhemmat olivat Karl Hårdh ja Anna Sofia Järfelt.

Lähteet
Sukututkimus 
Kuvataiteilijamatrikkeli

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1807 syntyneet
Vuonna 1855 kuolleet
Opettaja (mormonismi)

Opettaja on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa toinen Aaronin pappeuden kutsumuksista. Pojat, jotka on vihitty diakoneiksi sen vuoden alussa, jona he täyttävät 12 vuotta, asetetaan opettajiksi sen vuoden alussa, jona he  täyttävät 14 vuotta, mikäli heidän käytöksensä on moitteetonta. Edellytyksen opettajan viran saamiselle selvitetään piispan haastattelussa. Opettajat vihitään rukouksen ja kätten päälle panemisen kautta. Heille ei kuitenkaan anneta enää Aaronin pappeutta, jos he ovat saaneet sen jo diakoneiksi vihittäessä.

Oppi ja liitot sanovat opettajan velvollisuuksista seuraavaa: "Opettajan velvollisuutena on aina valvoa seurakuntaa, olla jäsenten kanssa ja vahvistaa heitä ja pitää huolta, ettei seurakunnassa ole mitään syntiä eikä mitään vihamielisyyttä jäsenten kesken, eikä myöskään valhettelua, panettelua eikä pahaa puhetta ja pitää huolta, että seurakunta kokoontuu usein, ja myös pitää huolta, että kaikki jäsenet täyttävät velvollisuutensa. Ja hänen tulee johtaa kokouksia, jos ketaän vanhinta tai pappia ei ole läsnä. (20:53-56). Lisäksi opettajien ja diakonien yhteisenä kutsumuksena on "varoittaa, selittää, kehottaa ja opettaa sekä kutsua kaikkia Kristuksen tykö" (Oppi ja liitot 20:59). Käytännössä opettajat jakavat sakramentin yhdessä diakonien kanssa ja avustavat muutenkin seurakunnan kokouksissa. Opettajat tekevät myös kotiopetustyötä jäsenten kodeissa. Yleensä teini-ikäisen opettajan kanssa toimii vanhempi kotiopettaja, mormoniperheissä yleensä perheen isä.

Opettajat on järjestetty 24 hengen koorumeiksi (Oppi ja liitot 107:85). Suuressa seurakunnassa saattaa siten olla kaksikin opettajien koorumia. Koorumia johtaa presidentti yhdessä kahden neuvonantajan kanssa. Opettajien koorumilla on myös sihteeri. Pappeuskokouksissa opettajat syventyvät hengellisiin opetuksiin ja pohtivat myös pappeuden toteuttamista käytännössä.

16-vuotiaina opettajat kutsutaan yleensä papeiksi, mikäli heidän moraalinen vaelluksensa on nuhteetonta. Opettajien odotetaan yleensä pidättyvän seurustelusta, vaikka he saavatkin käydä kirkon järjestämissä tanssiaisissa. Myös aikuiset miehet, joiden kirkkoon liittymisestä on vain vähän aikaa, voidaan kutsua opettajiksi.

Mormonismi
Pappi (mormonismi)

Pappi on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa Aaronin pappeuden kutsumuksista kolmas. Pojat, joilla on opettajan kutsumus, kutsutaan ja erotetaan papeiksi sen vuoden alusta, jona he täyttävät 16 vuotta. Papeiksi kutsutaan rukouksen ja kätten päälle panemisen kautta. Vihittävälle ei kuitenkaan anneta enää Aaronin pappeutta, jos hän on saanut sen jo aiemmin. Ennen papiksi kutsumista seurakunnan piispa haastattelee vihittävän todetakseen, uskooko tämä kirkon opettamaan evankeliumiin ja elääkö tämä moitteetonta, puhdasta elämää.

Oppi ja liitot sanovat papin velvollisuuksista seuraavaa: "Papin velvollisuutena on saarnata, opettaa, selittää, kehottaa ja kastaa ja toimittaa sakramenttipalvelusta ja käydä jokaisen jäsenen kodissa ja kehottaa heitä rukoilemaan ääneen ja salassa sekä täyttamään kaikki kodin velvollisuudet ja hän voi myös asettaa muita papeiksi, opettajiksi ja diakoneiksi. Ja hänen tulee johtaa kokouksia, milloin ketään vanhinta ei ole läsnä." (20:46-49) Käytännössä papit siunaavat ja valmistavat sakramentin leivän ja veden. Heillä on myös oikeus kastaa sekä vihkiä virkoihinsa diakoneja, opettajia ja pappeja. He tekevät myös kotiopetustyötä. Vaikka ilmoitus säätääkin kotiopetuksen vasta pappien tehtäväksi, nykyään myös opettajat osallistuvat siihen. Papit myös avustavat seurakuntaa ja sen jäseniä erilaisissa käytännön tehtävissä.

Pappien koorumiin voi kuulua jopa 48 jäsentä, joten suurimmissakin seurakunnissa on yleensä vain yksi pappien koorum. Pappien koorumia johtaa piispa, joka kutsuu koorumista itselleen ensimmäisen ja toisen neuvonantajan. Käytännössä useissa seurakunnissa pappien koorumia johtaa ensimmäinen neuvonantaja, joka tosin hyväksyttää päätöksensä piispalla. Koorumilla on myös sihteeri. Pappeuden koorumissa opiskellaan evankeliumin periaatteita sekä valmennetaan poikia korkeampaan, Melkisedekin pappeuteen.

Kun pappi täyttää 18 vuotta, hänet voidaan kutsua vanhimmaksi ja hänelle annetaan Melkisedekin pappeus. Melkisedekin pappeus annetaan yleensä viimeistään silloin, kun nuori mies valmistautuu lähetystyöhönsä 19 vuoden iässä.

Myös kirkkoon hiljattain liittynyt aikuinen voidaan vihkiä pappeuteen, ja hänelle voidaan antaa sen mukaisia tehtäviä.

 Mormonismi
Hannu ja Kerttu (ooppera)

Hannu ja Kerttu () Engelbert Humperdinckin säveltämä singspiel, joka sai ensi-iltansa Weimarissa 23. joulukuuta 1893. Hannu ja Kerttu -ooppera sävellettiin n. 1891 Frankfurt am Mainissa. Sen libretto, jonka kirjoitti säveltäjän sisko Adelheid Wette, perustuu samannimiseen Grimmin satuun. Oopperaa esitetään usein joulunaikaan.

Viattomasta lastentarinasta on tehty myös rajumpia nykysovituksia, kuten David Pountneyn 1990-luvun alussa Englannin kansallisoopperaan ohjaama versio, jossa tarina oli maustettu perheväkivallalla ja sijoitettu nykyajan suurkaupungin ankealle esikaupunkialueelle.

Lähteet 
 NPR: Hänsel and Gretel, by Engelbert Humperdinck
 Metropolitan opera: Hänsel und Gretel

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Hannu ja Kerttu: online oopperaopas (suomeksi)

Saksankieliset oopperat
Engelbert Humperdinckin teokset
Licht

Licht () on Karlheinz Stockhausenin säveltämä oopperasarja, joka koostuu seitsemästä erillisestä oopperasta. Säveltäjä aloitti teosten säveltämisen vuonna 1977 ja sarja valmistui kaksikymmentäkuusi vuotta myöhemmin. Teokset käsittelevät viikonpäivien välisiä musiikillisia ja mytologisia yhteyksiä. Kaikki oopperat on levytetty ja saatavina CD:nä, vaikka osaa Mittwoch ei olekaan vielä esitetty varsinaisesti oopperanäyttämöllä.

Licht on sävelletty kolmen melodian pohjalta, joista jokainen liittyy yhteen oopperan päähenkilöistä. Teoksessa ilmenee monitasoista rakenteen yhtenevyyttä: jokainen melodian nuotti vastaa kokonaisten kohtausten tonaalisia keskiöitä ja pituuksia. Tutkija Henry Baconin mukaan teoksen voidaan ajatella vievän totaalisen sarjallisuuden periaatteen loogiseen päätepisteeseen. Teoksen kokonaispituus on yli 29 tuntia. Sarjan oopperoilla on omat erityiset musiikilliset tyylinsä.

Oopperoiden tunnetuin osa lienee Helikopterijousikvartetto, joka on jousikvartetolle ja neljälle helikopterille sävelletty tilamusiikkiteos. Se muodostaa Mittwoch aus Lichtin kolmannen näytöksen, mutta se voidaan esittää myös erillisenä teoksena.


Osat ja niiden ensiesitykset 

 Torstai (Donnerstag aus Licht), La Scala, Milano 1981
 Lauantai (Samstag aus Licht), La Scala -ooppera La Palazzo Dello Sportissa , Milano 1984
 Maanantai (Montag aus Licht), La Scala, Milano 1988
 Tiistai (Dienstag aus Licht), Leipzigin ooppera 1993
 Perjantai (Freitag aus Licht), Leipzigin ooppera 1996
 Keskiviikko (Mittwoch aus Licht), ei esitetty
 Sunnuntai (Sonntag aus Licht), Kölnin ooppera 2011

Dresdenin (2008) ja Essenin (2010) oopperat ovat ilmoittaneet alustavasta suunnitelmasta esittää koko Licht-sarja.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Saksankieliset oopperat
Karlheinz Stockhausenin teokset
Käthe Grasegger

Käthe Grasegger-Deuschl (19. kesäkuuta 1917 Garmisch-Partenkirchen - 28. elokuuta 2001) oli saksalainen alppihiihtäjä.

MM-kisoissa vuosina 1935–1938 Grasegger saavutti seitsemän mitalia, joista yksi oli hopeinen ja muut pronssisia. Vuoden 1936 talviolympialaiset olivat Graseggerin kotikisat ja hän saavutti niistä alppiyhdistetyn hopeamitalin sijoituttuaan toiseksi heti maannaisensa Christl Cranzin jälkeen.

Lähteet 
 

Saksalaiset alppihiihtäjät
Saksalaiset olympiamitalistit
Anssi Sinnemäki

Anssi Sinnemäki (s. 18. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kirjailija, kirjankustantaja, toimittaja ja kustannustoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. Hänet muistetaan erityisesti vasemmistolaisen Kulttuurivihkot-lehden päätoimittajana toimimisesta vuosina 1980–1982 ja 1984–1987.

Sinnemäki oli 1970-luvulla Tiedonantajan toimittaja ja taistolaisen kulttuuriliikkeen (ks. Kulttuurityöntekijäin liitto) aktivisti, mutta hän luopui poliittisesta toiminnasta 1980-luvun alkupuolella. Hänellä on pienkustantamo Tamara Press.

Perhe
Anssi Sinnemäki on vihreiden kansanedustaja Anni Sinnemäen isä. Anssi Sinnemäen isä taas oli lapualainen rovasti Jussi Sinnemäki, joka osallistui Lapuan liikkeeseen ja IKL:n toimintaan ja niistä erkaannuttuaan siirtyi kokoomukseen.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matti Mieskonen: Haanpään rehabilitointi jatkuu. Arvostelu teoksesta Sinnemäki, Anssi: Sota kentästä ja kasarmista. Paasilinna, 2014 (Aricolan arvostelut 26.11.2014)
http://www.hs.fi/arviot/Kirja/a1416460539573
http://ojs.tsv.fi/index.php/tt/article/viewFile/51189/15635

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kirjankustantajat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen Ampumahiihtoliiton (IBU) vuosittain järjestämä arvokilpailu. Olympiavuosina ei kilpailla niissä lajeissa, jotka ovat talviolympialaisten ohjelmistossa, mutta niiden lajien osalta, jotka eivät olleet vielä tuolloin olympialaisisten ohjelmassa (kuten sekaviesti), on järjestetty maailmanmestaruuskilpailuja myös olympiavuosina.

Ensimmäiset ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1958. Silloin ohjelmassa oli virallisena lajina miesten yksilökilpailu ja epävirallisena lajina miesten viesti. Naiset kilpailivat omissa maailmanmestaruuskilpailuissaan ensimmäisen kerran vuonna 1984. Vuodesta 1989 lähtien miehet ja naiset ovat kilpailleet samoissa maailmanmestaruuskilpailuissa.

Järjestämispaikat

Kilpailutapahtumat

Mitalitaulukko 
Sisältää MM-mitalit vuosilta 1958-2016

Lähteet
Kūkō-linja

Kūkō-linja () on Fukuokan kaupungin metron () pisin linja. Se kulkee idästä Meinohamasta 13,1 km matkan keskustan kautta Fukuokan lentoasemalle. Linjalla on 13 asemaa ja se on aloittanut toimintansa 1972 ja sen viimeiset osat on valmistettu 1993. Osittain samoilla asemilla toimii myös Fukuokan metron Hakozaki-linja. Metrojunat jatkavat matkaansa Meinohamasta Chikuzen-linjalle.

Radan väri kartalla on punainen. Virallisesti sen nimi on Linja 1 (Kūkō-linja) (). Linjan asemat ovat suojattu myös automaattisilla porteilla, kuten muutkin Fukuokan metron asemat. Samoin junat ovat automaattisesti ohjattuja.

Kūkō-linja on Japanin ainut metrolinja joka kulkee suoraan lentoasemalta kaupunkiin. Vaikka Tokion Toei Asakusa-linja kulkee Naritan sekä Hanedan kautta, ne eivät kuitenkaan ole Toei Asakusa-linjan omia asemia. Lentokentät kuuluvat paikallislinjoille, joiden kautta Toei Asakusa-linja kulkee.

Kūkō-linja kulkee Fukuokan kaupungin tärkeimpien alueiden läpi, kuten Nishijin, Tenjin, Hakata ja lentoasema. Kūkō-linja on myös Fukuokan kaupungin käytetyin metrolinja.

Perustietoa
Pituus: 13,1 km
Asemia: 13
Raideleveys: 1067 mm
Kaksoisraidetta: koko matkalta
Sähköistys: koko matkalla 1500 V DC
Kulunvalvonta: ATC
Ratapiha: Meinohaman ratapiha
Maanpäällinen osa: Meinohamasta Muromiin

Aiheesta muualla
 Fukuokan metron kotisivut 
 Fukuokan metron kotisivut