joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toni Kroos

Toni Kroos (s. 4. tammikuuta 1990 Greifswald, Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltio, Itä-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Real Madridissa pelaavan Kroosin pelipaikka on keskikentällä. 

Kroos debytoi Bundesliigassa 26. syyskuuta 2007 FC Energie Cottbusia vastaan pelatussa ottelussa. Hän sai unelma-alun Bundesliiga-uralleen, kun hän syötti kaksi Miroslav Klosen tekemää maalia 5–0 päättyneessä ottelussa. Eurocupeissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa UEFA Cupissa portugalilaista Belenensesiä vastaan 4. lokakuuta. Suuren yleisön tietouteen Kroos nousi, kun hänet vaihdettiin Mark van Bommelin tilalle ottelussa Belgradin Punaista Tähteä vastaan UEFA Cupin lohkovaiheen ensimmäisellä kierroksella. Kyseisessä ottelussa saksalainen laukoi kaksi vapaapotkua, joista toisen hän keskitti maalintehneelle Kloselle ja toisen hän laukoi suoraan maaliin.

3. heinäkuuta 2014 urheilulehti Marca uutisoi Kroosin siirtyvän espanjalaisjätti Real Madridiin viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 25 miljoonan euron siirtokorvaus ja siirto julkistettiin vuoden 2014 MM-kilpailujen päättymisen jälkeen. 17. heinäkuuta 2014 Real Madrid vahvisti Kroosin siirron kuuden vuoden sopimuksella 25 miljoonan euron siirtosummalla.

Brasilian MM-kisojen semifinaaliottelussa isäntämaata Brasiliaa vastaan Kroos teki kaksi maalia vain 69 sekunnin välein. Suoritus on uusi MM-kisojen ennätys. Hän on pelannut myös vuosien 2010 ja 2018 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2012, 2016 ja 2021 EM-kilpailuissa.

Kroos on kesäkuun 28. päivään 2021 mennessä pelannut 105 maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia.

Kroos valittiin vuoden 2014 UEFA:n ja FIFA:n Team of the Year -joukkueeseen.

Saavutukset 

Bayern München:
 Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2013
 UEFA Super Cupin voitto: 2013
 Mestarien liigan voitto: 2012–2013
 Toinen sija: 2011–2012
 Bundesliigan mestaruus: 2007–2008, 2012–2013, 2013–2014
 Toinen sija: 2011–2012
 Saksan cupin voitto: 2007–2008, 2012–2013, 2013–2014
 Toinen sija: 2011–2012
 DFL-Supercupin voitto: 2010, 2012
 Toinen sija: 2013

Bayer Leverkusen:
 Saksan cupin toinen sija: 2008–2009

Real Madrid:
 Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2014, 2016, 2017, 2018
 UEFA Super Cupin voitto: 2014, 2016, 2017,
2022
 Mestarien liigan voitto: 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2021–2022
 Espanjan liigan voitto: 2016–2017, 2019–2020, 2021–2022
 Supercopa de Españan voitto: 2017, 2019–2020, 2021–2022

Saksan maajoukkue:
 Maailmanmestaruus: 2014

Lähteet

Aiheesta muualla 

Toni Kroos info website
Tietoa Kroosista

Saksalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Buda

Buda on Tonavan halkoman Budapestin läntinen puoli, joka sai nimensä hunni Attilan veljen mukaan. Buda käsittää noin kolmasosan Budapestistä ja on maastostaan mäkistä. Budan merkittävin maamerkki on Budan linna.

Historia 
Buda oli Unkarin pääkaupunki vuodesta 1361 vuoteen 1541 asti, kun Osmanien valtakunta valtasi kaupungin. Vuonna 1686 Itävalta valtasi Budan, mutta kaupunki oli lähes tuhoutunut ja lukuisat saksalaiset tuotiin rakentamaan kaupunkia uudestaan. Budasta tuli vapaa kuninkaallinen kaupunki vuonna 1703, ja nousi Unkarin pääkaupungiksi uudestaan vuonna 1784. Vuonna 1873 Buda sekä Óbudan ja Pestin kaupungit yhdistyivät Budapestiksi.
Suso Cecchi D’Amico

Suso Cecchi D’Amico (s. Giovanna Cecchi, 21. heinäkuuta 1914 Rooma, Italia – 31. heinäkuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen käsikirjoittaja. Hän teki yhteistyötä useiden maansa huippuohjaajien, kuten Vittorio De Sican, Luchino Viscontin ja Michelangelo Antonionin kanssa.

Cecchi D’Amico oli 1960-luvulla ehdolla Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi työstä elokuvassa Casanova 70.  Vuonna 1982 hän oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsen. 

Muita tunnettuja Cecchi D’Amicon elokuvia ovat Rakas vihollinen (1947), Rocco ja hänen veljensä (1960), Boccaccio '70 (1962), Tiikerikissa (1962), Kuinka äkäpussi kesytetään (1967), Mortadella (1971), Ludwig II (1972), Jeesus Nasaretilainen (1977) ja Hänen kaksi elämäänsä (1985). Myös Cecchi D'Amicon isä Emilio Cecchi tuli tunnetuksi elokuvan parista. 

Vaikka Cecchi D’Amico ei onnistunut saada työstään Oscaria, hän voitti useita muita merkittäviä palkintoja kansainvälisesti tunnetuilla elokuvajuhlilla.

Lähteet 

Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Lakimies (lehti)

Lakimies on vuonna 1902 ilmestymisensä aloittanut Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen aikakauskirja.   Lehdessä julkaistaan oikeustieteellisiä artikkeleita, oikeustapauskommentteja ja kirja-arvosteluja. Lehden päätoimittaja on professori Sakari Melander.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lakimiehen digitoidut vuosikerrat 1903–1999 (Kansalliskirjasto)

Suomalaiset tiedelehdet
Suomalaiset ammattilehdet
Oikeustieteelliset lehdet ja aikakauskirjat
Aleksandr Hotovitski

Aleksandr Aleksandrovitš Hotovitski (, myös Aleksander Helsinkiläinen, 11. helmikuuta 1872 Kremenets, nyk. Ukraina – noin 16. kesäkuuta 1937) oli ukrainalainen ortodoksinen pappi, lähetystyöntekijä ja Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkkoherra vuosina 1914–1917.

Hotovitski opiskeli Volynian hengellisessä seminaarissa ja Pietarin hengellisessä akatemiassa. Päätettyään opiskelunsa hänet lähetettiin lähetystyöntekijäksi New Yorkiin pyhän Nikolaoksen seurakuntaan. Hänet vihittiin avioliittoon ja pappeuteen vuonna 1896 San Franciscossa ja toimi tämän jälkeen pyhän Nikolaoksen seurakunnan kirkkoherrana. Hotovitski pyrki aktiivisesti kehittämään ortodoksisuutta Pohjois-Amerikassa ja perusti useita uusia seurakuntia. Hän myös toimitti perustamaansa The American Orthodox Messenger -lehteä.

Vuonna 1914 Hotovitski nimitettiin Venäjän Berliinin suurlähetystön kirkon kirkkoherraksi, mutta ensimmäinen maailmansota muutti suunnitelmia ja Hotovitski saapui Helsinkiin kaupungin seurakunnan kirkkoherraksi ja ortodoksisten kirkkojen piirinvalvojaksi. Helsingissä hän toimitti Gelsingforskij Prihodskij Listok -lehteä.

Näkyväksi muistomerkiksi jäi Uspenskin katedraalin Golgata-risti, jonka hän hankki vuonna 1916 yksityisin lahjoituksin; tosin ikonikokonaisuuteen alun perin tarkoitettu taustakuva, jossa olisi ollut kevyesti hahmotettu Jerusalemin kaupunki yllään puolipilvinen yötaivas, jäi toteuttamatta sopivan taiteilijan puutteessa. 

Vuonna 1917 hän siirtyi Moskovaan Kristus Vapahtajan kirkon kalustonhoitajaksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen kirkon tilanne vaikeutui. Hotovitski vangittiin 1920-luvulla useita kertoja ja tuomittiin vallankumoustribunaalissa 13. joulukuuta 1922 kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Hänet kuitenkin armahdettiin viiden vankilavuoden jälkeen. Viimeisen kerran Hotovitski vangittiin 16. kesäkuuta 1937 ja ilmeisesti tuomittiin teloitettavaksi jo samana päivänä. Tuomion syynä oli "osallistuminen kirkollisten terroristien organisaation neuvostovastaiseen toimintaan ja kiihotukseen". 

Venäjän ortodoksinen kirkko kanonisoi Hotovitskin vuonna 1994 ja vuoteen 2012 saakka hänen muistopäiväänsä vietettiin Suomessa ja Pohjois-Amerikassa 4. joulukuuta, hänen kanonisointipäivänänään.   Vuodesta 2012 lähtien pappismarttyyri Aleksanderin muistopäivä on hänen kuolinpäivänään 19. elokuuta.

Uspenskin katedraalin krypta on pyhitetty pappismarttyyri Aleksander Hotovitskin muistolle. Kryptan temppelijuhlaa vietetään hänen muistopäivänään 19.8.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aleksanteri Hotovitskin kappeli  Helsingin ortodoksinen seurakunta

Ukrainalaiset papit
Suomen ortodoksisen kirkon papit
Lähetyssaarnaajat
Venäläiset pyhät
Ukrainalaiset teloitetut
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Đoković

Đoković -nimisiä henkilöitä:

Marko Đoković, vuonna 1991 syntynyt serbialainen tennispelaaja
Novak Đoković, vuonna 1987 syntynyt serbialainen tennispelaaja, edellisen isoveli
Raasiku

Raasiku () on kunta Virossa, Tallinnan itäpuolella, Harjumaan maakunnassa. Raasikussa on 5 050 asukasta (1.1.2018).

Kunnan keskus on Arukülan pienkauppala (alevik), jonka lisäksi siellä Raasikun pienkauppala ja 13 kylää.

Liikenne 
Raasiku sijaitsee Tallinna–Tapa-rautatien varrella. Elronin matkustajajunat pysähtyvät Raasikun rautatieasemalla sekä Arukülan seisakkeella.

Väestö
Vuonna 2011 Raasikun kunnassa oli 4 579 asukasta, joista 4 227 (92,3 %) oli virolaisia, 237 (5,2 %) venäläisiä ja 108 (2,4 %) muita kansallisuuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ananda Coomaraswamy

Ananda Kentish Coomaraswamy (ஆனந்த குமாரசுவாமி) (22. elokuuta 1877 Colombo, Sri Lanka – 9. syyskuuta 1947 Needham, Massachusetts) oli srilankalaissyntyinen filosofi. Hän opiskeli äitinsä kotimaassa Englannissa ja asui myöhemmin Yhdysvalloissa.

Coomaraswamy kuului René Guenonin ja Frithjof Schuonin ohella metafyysisen traditionalistisen koulukunnan merkittävimpiin edustajiin. Hän oli erityisesti metafyysikko, mutta myös intialaisen taiteen historioitsija ja taiteenfilosofi sekä intialaisen taiteen tulkitsija länsimaailmalle. Coomaraswamy tutki muun muassa taiteen taustalla olevia filosofisia ja uskonnollisia ajatuksia.

Teoksia 

 Medieval Sinhalese Art (1908)
 Arts and Craft of India and Ceylon (1913)
 Bronzes from Ceylon (1914)
 Rajput Paintings (1916)
 The Dance of Siva (1917)
 The History of Indian and Indonesian Art (1927)
 A new Approach to the Vedas (1932)
 Hinduism and Buddhism (1943)
 Buddha and the Gospel of Buddha
 Spiritual Authority and Temporal Power

Aiheesta muualla 
 Ananda Coomaraswamy, lyhyesti elämästä ja teoksista – worldwisdom.com 

Brittiläiset filosofit
Hindulainen filosofia
Yhdysvaltalaiset filosofit
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Harry Nikander

Harry Nikander (18. kesäkuuta 1957 Seinäjoki – 10. syyskuuta 2004 Huittinen) oli suomalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Nikander edusti suurimman osan urastaan Porin Ässiä.

Ura 
Nikander pelasi jääkiekon SM-liigassa 600 ottelua ja keräsi niissä 57 + 103 = 160 pistettä sekä kärsi 271 jäähyminuuttia. SM-liigan playoffissa hänen saldonsa oli 67 pudotuspelissä 4 + 9 = 13 tehopistettä ja jäähyminuuttien määrä 16.

Harry Nikander pelasi Suomen maajoukkueessa 32 A-maaottelua ja hän oli Suomen MM-kisaedustaja 1986. Lisäksi puolustaja pelasi 11 B-maaottelua.

Nikander muistetaan kovaotteisena peruspuolustajana, joka pelasi usein Ässien ykkösketjun takana Tapio Levon puolustajaparina hoitaen puolustustehtävät Levon hyökätessä. 

Harry Nikanderin peliura loppui vuoteen 1993 ja sen jälkeen elämä luisui alamäkeä päättyen kuolemaan vain 47-vuotiaana.

Tilastot

Saavutuksia 
 Suomen mestaruus 1978
 SM-hopeaa 1979, 1980 ja 1984

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Matti Keinonen -palkinnon voittajat
Vuonna 1957 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Andrés Ortíz-Osés

Andrés Ortiz-Osés (1943 Tardienta – 18. kesäkuuta 2021 Zaragoza) oli espanjalainen filosofi. Hän toimi Deuston yliopiston hermeneutiikan professorina Bilbaossa.

Ortiz-Osés on ollut Hans-Georg Gadamerin oppilaana ja kuulunut Eranos-piiriin, joka on saanut vaikutteita Carl Jungilta. Hän on ollut tuomassa jungilaista ajattelua espanjankieliseen kulttuuripiiriin.

Ortiz-Osés on symbolisen hermeneutiikan kehittäjä. Hänen pääväittämänsä koskien maailman symbolista ymmärtämistä on, että merkitys on todellisen haavan symbolista parantamista.

Teoksia 

Hermeneutiikan alan tutkielmat

 Antropología Hermenéutica (1973)
 Mundo, hombre y lenguaje crítico (1976)
 Comunicación y experiencia interhumana (1977)
 La nueva Filosofía hermenéutica (1986)

Symbolien ja myyttien ja erityisesti baskien mytologian tutkimus

 El matriarcalismo vasco (1980)
 El inconsciente colectivo vasco (1982)
 Antropología simbólica vasca (1985)
 La identidad cultural aragonesa (1992)
 La Diosa Madre (1996)
 Las claves simbólicas de nuestra cultura (1992)
 Cuestiones fronterizas (1999)

Metafysiikka

 Metafísica del sentido (1989)
 Cuestiones fronterizas (1999)
 La razón afectiva (2000)
 Amor y Sentido (2003)

Aforismit

 Co-Razón (1996)
 Experiencia / Existencia (2006)
 Filosofía de la experiencia (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Andrés Ortíz-Osésin kotisivu 

Espanjalaiset filosofit
Espanjalaiset kirjailijat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Nokia 3510i

Nokia 3510i on Nokian vuonna 2002 julkaisema matkapuhelin, jossa on valaistu 4096-värinen näyttö ja multimediaviestiominaisuudet. Nokia 3510i tukee myös Java 2 ME -midlettejä ja siinä on polyfoniset soittoäänet. Puhelimessa on WAP 1.2.1 -selain sekä GPRS- ja CSD-yhteydet. Pohjois-Amerikassa myydyn, 3510i:tä vastaavan puhelimen mallinumero on 3595.

Puhelimen hinta oli sen julkaisuaikoihin 200–300 euron välillä.

Tekniset tiedot 

 Paino: 106 grammaa vakioakulla
 Mitat: 118 × 49,6 × 17,1 millimetriä
 Puheaika: 2,5–4,5 tuntia
 Valmiusaika: 13 vrk
 Latausaika: vakiolaturilla 4 h 45 min, pikalaturilla 2 h 30 min
 Kaksitaajuustoiminto: GSM 900/1800 ja EGSM 900 kaksitaajuusverkoissa Euroopassa, Afrikassa sekä Aasian ja Tyynenmeren alueella
 Polyfoniset soittoäänet, enintään 4 yhtäaikaista säveltä
 4 096-värinen näyttö

Muuta
Suomessa syyskuun 2007 lopussa olleista noin neljästä miljoonasta matkapuhelimesta Nokia 3510i -puhelimia oli 3,1 %. Tarkastelu kattoi 80–90 % Suomen matkapuhelimista.

Katso myös 
 Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Puhelimen teknisiä tietoja Puhelinvertailu.com -sivustolla

Viitteet

Nokian matkapuhelimet
Vuoden 2002 matkapuhelimet
Jehkin Iivana

Iivana Jehkinpoika Shemeikka (21. elokuuta 1843 Suistamo – 15. maaliskuuta 1911 Helsinki), tunnetaan paremmin nimellä Jehkin Iivana, oli taitava karjalainen runonlaulaja ja kanteleen soittaja Suistamon Muuannosta.

Hän oli Pedri Shemeikan serkku ja Jehki Shemeikan poika, jonka mukaan häntä kutsuttiin Jehkin Iivanaksi. Hän esitti laulujaan useille runonkerääjille, muun muassa vuonna 1884 Kaarle Krohnille ja Hjalmar Basilierille ja vuonna 1888 Oskar Relanderille ja Axel August Boreniukselle. Hän esiintyi vuonna 1896 Sortavalan laulujuhlilla, vuonna 1900 Helsingin laulujuhlilla sekä vuonna 1906 jälleen Sortavalan laulujuhlilla. Tämän lisäksi hän esiintyi myös ainakin Turussa ja Kuopiossa maatalousnäyttelyssä kesällä 1906 sekä Tampereella 1907, jossa hän avasi Vienan-Karjalaisten Liiton kokouksen kanteleensoitollaan. Hän ei kuitenkaan tehnyt oma-aloitteisia laulumatkoja monen muun runonlaulajan tavoin vaan lähti ainoastaan kutsusta. Vuonna 1911 hän kuitenkin taipui matkaamaan yhdessä toisen runonlaulajan Iivana Onoilan kanssa esiintymään Helsinkiin, vaikkei häntä ollut erikseen kutsuttu. Tällä matkalla hän kuitenkin sairastui ja kuoli. Hänet vietiin haudattavaksi kotikylänsä Muuannon kalmistoon.

Lähteet

Kirjallisuus
 Härkönen, Iivo: Runolaulajia. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1926.
 Haavio, Martti: Viimeiset runonlaulajat. Werner Söderström OY, 1948.

Viitteet

Suistamo
Runonlaulajat
Vuonna 1843 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Montrealin maailmannäyttely

Montrealin maailmannäyttely (myös Expo 67) oli Montrealissa Kanadassa 27. huhtikuuta – 29. lokakuuta 1967 järjestetty maailmannäyttely. Näyttelyyn, jonka teemana oli ”Ihminen ja hänen maailmansa”, osallistui 62 valtiota näytteileasettajina ja yli 50 miljoonaa vierailijaa. Näyttely järjestettiin Kanadan satavuotisjuhlavuotena ja siitä muodostui juhlavuoden päätapahtuma. Maailmannäyttelyä on pidetty hyvin onnistuneena tapahtumana.

Näyttelyalue sijaitsi Montrealin keskustan eteläpuolella vanhalla satama-alueella (Cité du Havre) sekä Saint Lawrence -joen Sainte-Hélènen ja Notre-Damen saarilla, joista jälkimmäinen luotiin maailmannäyttelyn lähistöltä ruopatusta ja muualta kuorma-autoilla kuljetetusta täyttömaasta. 

Suomi ei osallistunut näyttelyyn omalla paviljongillaan, vaan oli osallisena yhteispohjoismaisessa paviljongissa, jonka teemana oli ihmisten yhtenäisyys. Suomesta näyttelyyn vietiin muun muassa Paavo Nurmen patsas. Menestystä saavutti muun muassa keraamikko Birger Kaipiainen, joka sai maailmannäyttelystä Grand Prix -palkinnon Orvokkimeri-teoksellaan.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla
Maailmannäyttelyä esittelevä Expo 67 in Montreal sivusto 

Maailmannäyttelyt
Maailmannäyttely
1967
Kanadan tapahtumat
Björk (täsmennyssivu)

Björk tarkoittaa seuraavia:

 Björk, Björk Guðmundsdóttirin albumi
 Björk, Björk Guðmundsdóttirin kirja.

Henkilöt
Björk on seuraavien henkilöiden etu- tai sukunimi:

 Andreas Björk (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija
 Anita Björk (1923–2012), ruotsalainen näyttelijä
 Björk Guðmundsdóttir (s. 1965), islantilainen laulaja
 Carl-Johan Björk (s. 1982), ruotsalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Christina Björk (s. 1938), ruotsalainen lastenkirjailija
 Halvar Björk (1928-2000), ruotsalainen näyttelijä
 Harry Björk (1919-1999), suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Hera Björk (s. 1972), islantilainen laulaja
 Johan Björk (s. 1984), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Kurt Björk (1938-2010), suomalainen taidemaalari
 Marcus Björk (s. 1997), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Marja Björk (s. 1958), suomalainen kirjailija ja juristi
 Matts Björk (1867–1936), kihlakunnantuomari ja Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja
 Mikko Björk (s. 1980), suomalainen tanssija, laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, graafikko ja yrittäjä
 Ragnar Björk (1885–1949), suomenruotsalainen runoilija
 Samuel Bjørk, Frode Sander Øien (s. 1969), norjalainen kirjailija, laulaja ja lauluntekijä
 Thed Björk (s. 1980), ruotsalainen moottoriurheilija
 Tobias Björk (s. 1981), ruotsalainen jääkiekkotuomari
 Tony Björk (s. 1983), suomalainen jalkapalloilija
 Torgny Björk (1938–2021), ruotsalainen muusikko, säveltäjä ja laulaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Saaramaa

Saaramaa on kylä ja pienalue Kouvolassa entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Kylä sijaitsee kaupungin itäosassa Luumäen ja Haminan rajojen lähettyvillä 39 km Kouvolan keskustasta, 22 km Taavetista ja 15 km Kaipiaisista. Asukasluku on noin 40. 

Kylässä sijaitsevia järviä ovat Saaramaanjärvi, Kyynelmyksenjärvi ja Haukijärvi. Kylän laidassa virtaava Summanjoki on rapukantainen vesistö, joka saa alkunsa Saaramaanjärvestä.

Vuoteen 1911 asti Saaramaa oli osa Vehkalahden seurakuntaa. Saaramaa ja naapurikylä Haapala liitettiin kuitenkin Sippolan kuntaan, koska paikallisilla oli huomattavasti lyhyempi matka Sippolan kirkolle kuin Vehkalahden kirkolle. Sippola ja Anjala yhdistyivät vuonna 1975 Anjalankoskeksi, joka yhdistyi usean muun naapurikunnan kanssa uudeksi Kouvolan kaupungiksi vuonna 2009.

Palvelut ja liikenneyhteydet

Saaramaalla toimii vireä kyläyhdistys. Saaramaalla on kaksi leirintäaluetta. Muita palveluita ei ole. Kylän ympäristökauppa lakkautettiin 1995. Kylä ei ole yhteydessä yleiseen vesi- ja viemäriverkostoon. Sähköt kylään tulivat 1950-luvulla.

Kylää halkoo Saaramaantie, joka yhdistää valtatiet 6 ja 26. Saaramaantien risteys valtatie 6:lle on Pajarissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saaramaan kotisivut. 

Sippolan kylät
Peter Blaker

Sir Peter Allan Renshaw Blaker, Paroni Blaker, KCMG, PC, (4. lokakuuta 1922 – 5. heinäkuuta 2009) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä Blackpool Southista vuosina 1964–1992. Hänelle myönnettiin elinikäinen päärinarvo 1994. 

Brittiläiset poliitikot
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet
Elinikäiset päärit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Hyvää yötä, hyvät ihmiset


Hyvää yötä, hyvät ihmiset on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jarkko Martikaisen ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa livealbumi, ja järjestyksessään hänen kolmas sooloalbuminsa. Se julkaistiin 19. syyskuuta 2007. Albumin materiaali on taltioitu Heinolassa, Jyväskylässä ja Oulussa.

Kappaleet 
Rakkaus
Isäni elämä, teot ja kirjoitukset
Muovailuvahaa
Kaikki me kuolemme pian
Terroristin häät
Normaali katastrofi
Elegia
Myrsky
Kainuu opettaa
Valssi tanssitaidottomille
Kello on paljon, kulkekaa hiljaa
Jos mulla menisi todella huonosti

Arviot 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hyvää yötä, hyvät ihmiset discogs.com-sivustolla

Vuoden 2007 konserttitallenteet
Jarkko Martikaisen albumit
Raimo Utriainen

Raimo Arvi Johannes Utriainen (24. syyskuuta 1927 Kuopio – 27. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, jonka työt olivat aiheiltaan yleensä abstrakteja.

Henkilöhistoria
Utriainen opiskeli alkujaan matematiikkaa Turun yliopistossa, mutta kävi myös Turun taideyhdistyksen piirustuskoulua. Vuonna 1947 hän siirtyi Helsinkiin ja opiskelu vaihtui arkkitehtuuriin ja Teknilliseen korkeakouluun. Arkkitehtuurin opinnot vaihtuivat Suomen Taideakatemian koulun opintoihin vuonna 1953. 

Utriaiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1980, jolloin hän oli myös Vuoden taiteilija. Samana vuonna hänelle myönnettiin professorin arvonimi.

Taiteellinen tuotanto
Taiteilijana Utriainen maalasi 1950-luvulla Pariisissa ja Helsingissä, myöhemmin hän harjoitti esittävää maalaustaidetta henkilökohtaisena vastapainona kurinalaiselle veistostaiteelleen. Sen Utriainen aloitti figuratiivisilla töillä. Aiheet abstrahoituivat Turun Talvimerenkulun muistomerkin myötä 1957–1961. Näyttelijä Ida Aalbergin muistomerkki Esirippu (1972) oli syntyaikoinaan 1960-luvun alussa ensimmäinen abstrakti henkilömuistomerkki Suomessa. Sen jälkeen pronssi vaihtui materiaalina teräkseen ja veistosten muoto vaihtui matemaattisen tiukkaan muotoon. Utriainen teki kymmeniä suurikokoisia taideteoksia julkisiin tiloihin.

Utriainen perusti vuonna 1993 taidesäätiön. Sen kokoelma on talletettu vuonna 2006 Espoon modernin taiteen museoon Emmaan, jossa oli 2007 laaja Soiva viiva -niminen näyttely Utriaisen teoksista. Kokoelmassa on lähes 150 veistosta, yli 30 maalausta sekä akvarelleja, piirustuksia ja luonnoksia.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 
Raimo Utriaiselle omistettu sivusto

Suomalaiset kuvanveistäjät
 Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Atlantropa

Atlantropa oli saksalaisen arkkitehdin Herman Sörgelin (1885–1952) jättisuunnitelma rakentaa pato Gibraltarinsalmen poikki, jolloin Välimeren pinta laskisi ja saataisiin vesivoimaa, uutta maata ja Afrikkaan vettä, jolloin Saharan autiomaa voitaisiin ottaa viljelykäyttöön. Pato olisi yhdistänyt myös Euroopan ja Afrikan ja Atlantropa tarkoittikin yhdistynyttä Eurooppaa ja Afrikkaa. Padon rakennustöiden oli määrä vähentää myös työttömyyttä. Padolla ajateltiin olevan myös maailmanpoliittista merkitystä, koska se yhdistäisi valtioita ja edistäisi maailmanrauhaa. Sörgel esitti suunnitelmansa vuonna 1928 ja työskenteli sen parissa aina kuolemaansa saakka. 

Suunnitelma oli utopistinen ja epärealistinen, eikä ympäristövaikutuksia otettu juurikaan huomioon. Suunnitelma herätti kuitenkin runsaasti kiinnostusta, mutta erityisesti Välimerenmaissa sitä vastustettiin, koska vedenpinnan laskeminen olisi johtanut satamakaupunkien uudelleenrakentamiseen ja veden pilaantumiseen. Natsit vastustivat suunnitelmaa, koska se oli liian rauhanomainen ja tekivät aiheesta jopa propagandafilmin. Sodan jälkeen suunnitelma sai uutta tulta, ja Sörgel perusti erityisen Atlantropa-yliopiston viemään hanketta eteenpäin. Yliopisto jatkoi toimintaansa vielä Sörgelin kuoleman jälkeenkin, mutta 1950-luvun lopulla suunnitelma haudattiin lopullisesti. Eräänä syynä suunnitelman hautautumiseen oli se, että sodan jälkeen teknologisia ponnisteluja suunnattiin ydinenergian kehittämiseen ja sen rauhanomaiseen käyttöön.

Aiheesta muualla 
 Historiadokumentti Yle TV1:ssä 29. elokuuta 2007.
 Michel Morales: Atlantropa – Der Traum vom neuen Kontinent aka. Der Größte Staudamm der Welt: Atlantropa – Geschichte einer deutschen Idee (2005). Dokumenttielokuva. 

Toteutumattomat rakennussuunnitelmat
Padot
Cherokeen kieli

Cherokee (cherokeeksi ᏣᎳᎩ, Tsalagi) on cherokee-intiaanien puhuma irokeesikieli. Cherokeen kieltä kirjoitetaan cherokeelaisella kirjaimistolla. Cherokee on ainoa eteläinen irokeesikieli, jota puhutaan edelleen. Cherokee on polysynteettinen kieli, joka painottuu vahvasti tavuille ja on hankala opittava englantia äidinkielenään puhuville.

Cherokeelaisen kirjaimiston loi Sequoyah (n. 1767–1843) vuosien työn tuloksena 1800-luvun alkupuolella. Sequoyah sai idean eurooppalaisten kirjoituksesta, mutta ei osannut lukea sitä eikä siten suoraan kyennyt kopioimaan latinalaista aakkostoa. Hän päätyikin aakkoskirjoituksen sijaan tavukirjoitukseen, jossa merkit vastasivat cherokeen kielen tavuja. Kirjoituksessa käytetään monia suoraan latinalaisesta aakkostosta lainattuja kirjaimia, mutta täysin eri merkityksessä. Kirjoitusjärjestelmä saavutti cherokeiden keskuudessa suuren suosion, ja sitä käytetään edelleen.

Internetissä cherokeen kirjoittamiseen käytettiin pitkään translitterointia tai heikosti sopivia, kielen merkkejä muistuttavia kirjasintyyppejä. Cherokeen kielen käyttö internetissä on kuitenkin elpymässä, sillä unicode-merkistö mahdollistaa kielen kirjoittamisen tietokoneella. Monet Oklahoman cherokeet käyttävät kuitenkin edelleen virallisesti muuta kuin unicode-merkistöä sähköisissä teksteissään. Myöskään Cherokee Phoenix -lehden verkkojulkaisu ei käytä unicode-merkistöä.

Cherokeen kirjakieli ei sisällä r-äänteitä. Cherokeen Oklahoman murretta puhuva lausuukin sanan "cherokee" . Näin äänteet vastaavat kaikkein lähimmin sanan englanninkielistä lausuntaa. Alun perin eräs eteläinen cherokeemurre sisälsi tremulanttiäänteen. Tämä r-äänne hävisi 1800-luvulla Kyynelten tien aikoihin, jolloin cherokeet pakkomuutettiin nykyisessä Oklahomassa sijaitsevalle intiaanialueelle. Muinainen ani-kutani -murre (ᎠᏂᎫᏔᏂ)  ja oklahomalaiset murteet eivät sisällä tremulantteja.

Äännerakenne 
Cherokeen Pohjois-Carolinan murteen äännerakenne on seuraavanlainen:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Irokeesikielet
Etelä-Afrikan maantiede

Etelä-Afrikan maantiede koostuu matalasta, suurimmalta osalta kapeasta, rannikkokaistaleesta ja sen takana kohoavasta vuoristoisesta alueesta, joka erottaa rannikon sisämaan ylängöstä. Paikoittain, erityisesti KwaZulu-Natalin provinssissa rannikkoalanko on laajempi. Sen rantaviiva on yli 2 500 km pitkä ja ulottuu Namibin aavikolta Atlantin valtamereltä Mosambikin subtrooppiselle alueelle Intian valtameren rannalle.

Etelä-Afrikan ilmasto vaihtelee paljon alueittain. Sisämaan suuri Karoon tasanko on kuivaa aroa ja se muuttuu luoteeseen mentäessä hitaasti Kalaharin autiomaaksi. Idässä Karoo ei ulotu yhtä pohjoiseen kuin lännessä vaan muuttuu Oranjessa kosteammaksi. Vaal-joen pohjoispuolella Highveldillä sataa enemmän ja ylänkönä se ei ole yhtä kuuma kuin viereinen rannikkoalue. Maan koilliskulmassa on jälleen keskimäärin kuumempaa ja tällä alueella Bushveldilla sijaitsevat maan kuuluisimmat luonnonpuistot. Itäinen rannikkoalue on puolestaan vehreää ja kosteaa. Maan lounaisosissa on välimerenilmasto sateisine talvineen ja kuumine, kuivine kesineen. Maan Atlantinpuoleisella merialueella kulkee kylmä Etelämantereelta lähtöisin oleva Benguelanvirta, jonka plankton ylläpitää rikkaita kalavesiä. Itärannikolla kulkevat puolestaan lämpimät Mosambikin ja Agulhasin merivirrat. Merivirroilla on merkittävä osuus maan ilmaston muodostumisessa.

Maan tärkeimmät joet ovat Limpopo-joki Zimbabwen vastaisella rajalla sekä Oranje-joki ja sen sivujoki Vaal, joka virtaa lännestä itään ja laskee Atlanttiin Namibian rajalla. Oranje-joen merkitys muun muassa maanviljelylle maan kuivassa keskiosassa on suuri. Etelä-Afrikassa on hyvin vähän sisämaan vesistöjä ja siksi vettä pyritään säästämään ja sen käyttöä kontrolloidaan. Veden kulutuksen kasvu on nopeampaa kuin sen tarjonnan kasvu.

Geologia 

Etelä-Afrikan maaperä on poikkeuksellisen vanhaa ja mineraalirikasta. Maa oli jo osa Gondwana-mannerta, joka 100–300 miljoonaa vuotta sitten hajosi lukuisiin osiin muodostaen uusia mantereita, kuten Afrikan. Tätä seuranneiden vuosimiljoonien aikana geologiset, tektooniset ja vulkaaniset prosessit sekä eroosio muovasivat Etelä-Afrikan nykyisen kaltaiseksi.

Etelä-Afrikan rannikkoa kiertää Suureksi jyrkänteeksi kutsuttu vuoristojono, joka koostuu useista erillisistä vuoristoista. Idässä Lohikäärmevuorilla vuoristojono kohoaa yli 4 000 metrin korkeuteen merenpinnasta. Etelä-Afrikan mineraalimuodostumista merkittävimpiä ovat kultaa sisältävä Witwatersrandin kvartsiitti, platinaa sisältävä Bushveldin magmakivikompleksi sekä Karoon sedimenteistä muodostuneet hiilivarat. Lisäksi Etelä-Afrikassa sijaitsevat Swartbergin vuoristo ja Sudwalan luolat.

Lähteet

Aiheesta muualla
Iğdırin maakunta

Iğdırin maakunta (, ) on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee itäisessä Turkissa ja sillä on rajaa Iranin, Armenian ja Azerbaidžanin kanssa. Piirikunnan pääkaupunki on Iğdır. Pinta-alaa maakunnalla on 3 587 km². Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 192 435.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Reed

Reed voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Sukunimenä 
Alan Reed (1907–1977), yhdysvaltalainen näyttelijä
Alyson Reed (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä
Carol Reed (1906–1976), brittiläinen elokuvaohjaaja
Chad Reed (s. 1978), australialainen motocross- ja supercross-kuljettaja
Chuck Reed (s. 1948), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, San Josén pormestari
Dean Reed (1938–1986), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja poliittinen aktivisti
Dizzy Reed (s. 1963), yhdysvaltalainen muusikko
Donna Reed (1921–1989), yhdysvaltalainen näyttelijä
Douglas Reed (1895–1976), brittiläinen journalisti ja kirjailija
Ed Reed (s. 1978), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Eli Reed (s. 1946), yhdysvaltalainen kuvajournalisti
Gary Reed (s. 1981), kanadalainen juoksija
H. Owen Reed (1910–2014), yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija
Harrison Reed (s. 1995), englantilainen jalkapalloilija
Ishmael Reed (s. 1938), yhdysvaltalainen kirjailija
Jack Reed (s. 1949), yhdysvaltalainen poliitikko
Jason Reed (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
Jimmy Reed (1925–1976), yhdysvaltalainen blues-laulaja
John Reed (1887–1920), yhdysvaltalainen liberaali ja toimittaja
Kasim Reed (s. 1969), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, Atlantan pormestari
Les Reed (1935–2019), englantilainen muusikko
Lou Reed (1942–2013), yhdysvaltalainen muusikko
Nikki Reed (s. 1988), yhdysvaltalainen näyttelijä
Oliver Reed (1935–1999), englantilainen näyttelijä
Pamela Reed (s. 1949), yhdysvaltalainen näyttelijä
Peyton Reed (s. 1964), yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja
Ricky Addison Reed (s. 1976), pohjoisirlantilainen näyttelijä
Robin Reed (1899-1978), yhdysvaltalainen vapaapainija
Ron Reed (s. 1942), yhdysvaltalainen baseballin ja koripallon pelaaja
Theodore Reed (1887-1959), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja
Thomas Brackett Reed (1839-1902), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
Willis Reed (s. 1942), yhdysvaltalainen koripalloilija.

Etunimenä 
 Reed Diamond (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Reed Whiting (s. 1980), yhdysvaltalainen alamäkiluistelija
 Reed Whittemore (1919–2012), yhdysvaltalainen runoilija

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Lauren Reed, tv-sarjassa Alias
 Curtis Reed, Billie Reed ja Austin Reed, tv-sarjassa Päivien viemää
Jennifer Hale

Jennifer Rena Hale on kanadalais-yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.

Elämäkerta
Hale syntyi Newfoundland ja Labradorissa, mutta kasvoi Yhdysvalloissa, jossa hän kävi high schoolia Alabamassa. Samaan aikaan ollessaan 17-vuotias Hale työskenteli tuotannon apulaisena, josta oli tulevaisuudessa hänelle paljon hyötyä. Collegessa Hale jatkoi näyttelemistä ja esiintyi teatterin lisäksi pienissä rooleissa televisiosarjoissa Teho-osasto, Ammu vaan! ja Melrose Place.

Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelemisen pariin Hale päätyi vuonna 1993, jolloin hän aloitti tekemällä sivuääniä animaatioon Vaaleanpunainen pantteri. Tunnetuimpiin äänirooleihin kuuluu muun muassa Musta Kissa (Hämähäkkimies) ja neiti Keane (Tehotytöt). Hale usein kierrättää samaa ääntää kaikilla hahmoilla, mutta kykenee kuitenkin tekemään muita ääniä ja käyttää muun muassa ranskalaista aksenttiaan muutamille hahmoille, joita ääninäyttelee.

Lisäksi Hale tekee myös mainosäänijuontoja muun muassa Discovery Channelille.

Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto sijoitti Halen toiselle sijalle laatimassaan kymmenen parhaan videopelien ääninäyttelijän listassa.

Filmografiaa

TV-sarjat, elokuvat ja animaatiot
 Tien päällä (1989) — Joey
 Lemmenjuoma Nro 9 (1992) — Catty Woman
 Mortal Kombat: The Journey Begins (1995) (ääni) — Sonya Blade
 Gold Diggers: The Secret of Bear Mountain (1995) (ääni) (Carren Learning) — Adult Beth
 Bruno the Kid: The Animated Movie (1996) (ääni) — Leecy Davidson
 Mighty Ducks the Movie: The First Face-Off (1997)  (ääni) — Mallory McMallard
 Tehotytöt (1998–2005)  (ääni) — Ms. Keane, Prinsessa Morbucks
 Scooby-Doo ja noidan haamu (1999)  (ääni) — Thorn
 Grandia II (2000-2002) Elena, Paella
 Sinbad: Beyond the Veil of Mists (2000) (ääni) — Prinsessa Serena 
 Scooby-Doo and the Alien Invaders (2000) (ääni) — Dottie
 Cowboy Bebop: Knockin' on Heaven's Door (2001) (ääni: englanninkielinen versio) — Elektra Ovirowa
 Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse (2001) (ääni) — Tuhkimo
 Tuhkimo 2: Unelmien prinsessa (2002)  (ääni) — Tuhkimo
 Powerpuff Girls – elokuva (2002) (ääni) — Ms. Keane
 Scooby-Doo ja vampyyri (2003) (ääni) — Thorn ja kuningatar
 Spies-tytöt (2003) (ääni) — Samantha
 Lilo & Stitch 2: Stitch Has a Glitch (2005) (ääni) — Sivuäänet
 Operation: Z.E.R.O. (2006) (ääni) —
 Tuhkimo 3 – Taikansa kutakin (2007) (ääni) — Tuhkimo
 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2007) (ääni) — sivuäänet
 Billy & Mandy's Big Boogey Adventure (2007) (ääni) — Billyn äiti
 Wolverine and the X-Men (2008–2009) (ääni) — Jean Grey
 Superman/Batman: Public Enemies (2009) (ääni) — Tähtituli ja Killer Frost
 Batman – pelottomat (2009–2010) (ääni) — Ramona, Zatanna ja Myrkkymuratti
 The Avengers: Earth’s Mightiest Heroes (2010) (ääni) — Carol Danvers
 G. I. Joe: Renegades (2011) (ääni)  Wendy
 Xiaolin Showdown (2003–2006) (ääni) — Katnappe

Videopelit

Lähteet

Aiheesta muualla
Jennifer Hale Voice Chasers -sivustolla  

Kanadalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Erkki Mustakari

Erkki ”Eki” Juhani Mustakari (s. 13. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen Formula 1 -toimittaja ja seiväshyppääjä. Mustakari työskenteli asiantuntija-kommentaattorina MTV3-kanavan F1-lähetyksissä. Hän on ollut mukana 415 kertaa paikan päällä F1-viikonloppuina, joista ensimmäinen tapahtui Italian Monzassa kaudella 1982. Mustakarin viimeinen paikan päällä oleva viikonloppu tapahtui samalla radalla kaudella 2013.

Mustakari voitti 1960-luvulla kaksi Suomen mestaruutta seiväshypyssä.

Urheilu-ura 
Mustakari harjoitteli talven 1962–1963 Valto Oleniuksen opastuksessa ja paransi ennätystään yli metrin talven aikana. 5. toukokuuta 1963 hän hyppäsi Porissa 17-vuotiaiden maailmanennätyksen 460. Samassa kilpailussa Pentti Nikula hyppäsi Euroopan ennätyksen 500. Tammikuussa 1967 Mustakari hyppäsi Pajulahdessa 512 ja rikkoi Nikulan sisäratojen Euroopan ennätyksen. 

1960-luvun loppupuolella Mustakari siirtyi opiskelemaan Yhdysvaltoihin, Fresnon valtionyliopistoon, jossa hänestä tuli liikunnanopettaja. Fresnossa hän harjoitteli seiväshypyn maailmanennätysmiehen Cornelius Warmerdamin valmennuksessa. Ulkoratojen Suomen ennätystä Mustakari paransi Fresnossa kahdesti. 30. maaliskuuta 1968 hän hyppäsi 519, parantaen Risto Ivanoffin hallussa ollutta ennätystä neljällä sentillä. Altti Alarotu rikkoi Mustakarin ennätyksen jo samana päivänä Provossa, Utahissa, hypättyään 521. Toisen Suomen ennätyksensä Mustakari teki 12. huhtikuuta 1969 hypättyään ennätyksekseen jääneen tuloksen 528.

Mustakari osallistui Méxicossa olympialaisiin 1968, mutta loukkaantuneena jäi loppukilpailussa ilman tulosta. Ateenan EM-kisoissa 1969 hän sijoittui kahdeksanneksi. Ulkoratojen Suomen mestaruuden Mustakari voitti vuosina 1968 ja 1969.

Mustakari lopetti urheilu-uransa jo 25-vuotiaana.

Formula 1 -toimittaja 
Ennen F1-kommentaattoriuraansa Mustakari työskenteli pienessä mainostoimistossa, josta hän otti vapaata vuonna 1989 päästäkseen katsomaan syyskuussa kilpailtua Portugalin Grand Prix'tä (samaa kilpailua jossa Jyrki Järvilehto teki F1-debyyttinsä). 

Mustakari oli tuosta Portugalin GP:stä lähtien joka kerta mukana F1-kisan varikolla kisaviikonloppuna yli 22 vuoden ajan. Putki katkesi 381 kilpailun jälkeen, kun hän ei matkustanut Bahrainiin 2012. Mustakarin viimeinen kisaviikonloppu paikan päällä tapahtui Italiassa 2013. Hän kävi yhteensä 415 GP:ssä. Tästä eteenpäin hän toimii vain MTV3.fi:n ja Radio Novan F1-raportoijana.

Yksityiselämä 
Mustakari on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on yhteensä neljä lasta: Anu ja Evi ensimmäisestä sekä Linda ja Mika toisesta avioliitosta. Lisäksi hänen nykyisellä vaimollaan Tainalla on Teo-poika edellisestä avioliitostaan. Evi Mustakari on koripallon maajoukkuepelaaja. Mustakari asuu nykyään Mallorcalla.

Mustakarin eno oli suomenvirolainen korkeushyppääjä ja kiekonheittäjä Kalevi Kotkas.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Twitter
 Urheilulehti-kolumnit
 Mustalippu-blogi

Suomalaiset televisiokasvot
Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Hampi

Hampi () on kylä Intiassa, Karnatakan osavaltion pohjoisosassa Tungabhadra-joen varrella. Se on kuuluisa Vijayanagaran valtakunnan samannimisen pääkaupungin raunioista. Hampi on luultavasti ollut paikassa jo ennen Vijanagaran kaupungin perustamista, ja se on edelleen merkittävä pyhiinvaelluskohde; etenkin Virupakshan temppelissä käy paljon uskovaisia ja matkailijoita. Muslimivalloittajien tuhottua Vijanagaran Hampi on jatkanut rauhallista elämäänsä.

Hampista on 353 kilometriä Bangaloreen ja 74 kilometriä lähimpään isoon kaupunkiin Bellaryyn. Alueella on pitkään harjoitettu pienimuotoista rautakaivostoimintaa. 

Hampin monumenteista tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 1986. Niihin kuuluvat Virupakshan temppelialue, jossa on 120 metriä korkea torni ja Shivan, Pampan ja Bhuvaneswarin pyhätöt ja Vithalan temppelialue, yhdestä kivestä kaiverretut kivivaunut sekä kuninkaan vaakahuone.

Lähteet 

Karnatakan maantiede
Intian kylät
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet

Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet on Kauko Röyhkän & Nartun kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1982. Levystä julkaistiin remasteroitu ja bonuskappaleilla täydennetty CD-versio vuonna 2003. Bonuskappaleet ovat peräisin vuoden 1982 Herra presidentti -EPltä. 

Albumin julkaisun jälkeen Oululainen Kauko Röyhkä & Narttu hajosi. Riku Mattila muutti Helsinkiin ja liittyi hetkeksi Tumppi Varosen Problems?-yhtyeeseen. Kauko Röyhkä muutti myöhemmin itse perässä. Mattila ja Röyhkä tutustuivat Helsingissä Wigwam-yhtyeen alkuperäiseen basistiin, Mats Huldéniin, joka Röyhkän sanojen mukaan oli "liian hippi vuoden -82 tiukasti tyylitietoisille uusromanttiikkabändeille, eikä aivan istunut yhteen meidänkään rockabilly-tyyppisen imagomme kanssa, mutta siitä huolimatta minusta tuntui, että meidän pitäisi saada basistiksi juuri Mats." Myös Heikki Tikka houkuteltiin muuttamaan Helsinkiin. Johanna-yhtiön pomo Atte Blom tarjosi helsinkiläistyneelle Kauko Röyhkä & Nartulle levytyssopimuksen ja yhtye teki EP-levyn Herra presidentti.

Kappaleet 
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A5-säv. ja B3-säv. Riku Mattila. Sovitukset Mattila ja Heikki Tikka.

A-puoli

B-puoli

CD-bonukset

Kokoonpano 
 Esko Lassila – kitara
 Riku Mattila – kitara, tuotanto
 Jari Paulamäki – basso
 Kauko Röyhkä – laulu
 Heikki Tikka – rummut, tuotanto

 Mats Huldén – basso (Herra presidentti -EP:llä)

Tuotanto 
 Petri Peltokallio – äänittäjä Soundmix (Oulu)
 Niccolo Machiavelli – miksaaja
 Markus Heikkerö – kansikuva

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Kauko Röyhkän albumit
Vuoden 1982 albumit
Riku Mattilan tuottamat albumit
Autostadt

Autostadt on autoihin keskittynyt teemapuisto Volkswagenin tehtaiden yhteydessä Wolfsburgissa Saksassa. Vuosittainen kävijämäärä on noin 1,2 miljoonaa. Teemapuisto avattiin vuonna 2000.

Autostadt on jaettu seitsemään eri paviljonkiin yhtymän valmistamien automerkkien mukaan joista kaksi on emomerkin Volkswagenin käytössä. Volkswagenin tuotanto- ja tuotekehityspaviljongeista edellä mainittu on alueen uusin ja pienin eikä ollut osa alkuperäistä Autostadtia. Tuotekehityspaviljonki on alueen suurin, kaksikerroksinen ympyränmuotoinen rakennus jonka näyttely esittelee yhtiön malliston kautta aikojen. Muilla Volkswagen Group -yhtymän automerkeillä Audilla, Bentleyllä, Lamborghinilla, SEATilla ja Škodalla on omat kukin erilaisella tyylillä toteutetut merkkipaviljonkinsa. Autostadtissa on myös luovutuskeskus jossa uuden auton ostaneet asiakkaat noutavat autonsa. Volkswagen tarjoaa joillain markkina-alueillaan asiakkaalle mahdollisuutta noutaa uusi autonsa suoraan tehtaalta, jolloin autolla ei matkamittarin mukaan ole ajettu vielä metriäkään. Erikoisuutena on nähtävillä maailman suurimmat lasiset ovet ja 60 metriä korkeat lasipäällysteiset autojen varastointiin käytettävät tornit, joiden alle johtaa 700 metriä pitkä tunneli autotehtaalta.

Aiheesta muualla

 Autostadtin kotisivut  

Volkswagen
Automuseot
Wolfsburg
Saksan museot
Høstmørke

Høstmørke on Isengardin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1995.

Kappaleet

Vierailevat artistit
 Aldrahn (Dødheimsgard) – laulu kappaleessa Neslepaks
 Vicotnick (Dødheimsgard) – ensimmäinen murahdus kappaleessa Thornspawn Chalice

Vuoden 1995 esikoisalbumit
Isengardin albumit
...En Their Medh Riki Fara...

...En Their Medh Riki Fara... on Falkebachin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Levyn kappaleista löytyy death metal-vaikutteita, mutta jo seuraavalla levyllä  musiikki muuttui "kevyempään" suuntaan. Levyn ensimmäinen painos oli rajattu 250 kappaleeseen, sen julkaisi No Colours Records. 

Albumista on julkaistu kuvavinyylipainos, jossa on bonus-kappaleena "The Heralder", kuvavinyylipainos oli rajattu 500 kappaleeseen. Kyseisestä kappaleesta on tehty uudempi versio, "Heralder", joka löytyy Heralding - The Fireblade -albumilta. Uudempi versio on kuitenkin lyhyempi (5:12) kuin alkuperäinen "The Heralder" (9:05).

Kappaleet

Aiheesta muualta 
 

Vuoden 1996 esikoisalbumit
Falkenbachin albumit
Ališer Usmanov

Ališer Burhanovitš Usmanov (, s. 9. syyskuuta 1953 Namanganin alue, Uzbekistan, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa osuuksia kaivos- ja teräsyhtiöistä Metalloinvest-yhtiön kautta. Hän omistaa myös venäläistä mediaa, pankkialaa, telekommunikaatiota.

Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 142. rikkaimmaksi henkilöksi. Vuonna 2014 hän oli 34. rikkain henkilö maailmassa. Usmanov on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän itse on muslimi ja hänen vaimonsa Irina Viner on juutalainen.  Helmikuussa 2022 Euroopan unioni asetti Usmanovin eräiden muiden oligarkkien tavoin pakotelistalle.

Sijoitusliiketoiminta 

Ališer Usmanov osti talvella 2007 osuuden Venäjän suurimmasta pankista Sberbankista. Kesällä 2007 hän havitteli Venäjän kolmanneksi suurinta teleoperaattoria MegaFonia. Usmanov on myös Internet-yrityksiin sijoittavan DST:n pääomistajia.

Medialiiketoiminta 

Aikaisemmin metallien parissa liiketoimintaa tehnyt Ališer Usmanov osti vuonna 2006 Kommersant-talouslehden oligarkki Boris Berezovskilta. Kilpaileva Forbes-lehti arveli syynä olleen Venäjän poliittisen johdon Kremlin painostuksen. Kesällä 2007 Usmanov osti venäläisen musiikkitelevisiokanavan Muz TV:n. Kauppahinta oli 300 miljoonaa dollaria.

Pyrkimys vaikuttaa wikipedian sisältöön 
Vuonna 2012 The Times julkaisi tiedon, että viestintäyritys RLM Finsbury oli Usmanovin toimeksiannosta muokannut tätä koskevaa wikipedia-artikkelia ja poistanut tietoja rikostuomiosta ja muista aiheista ja korvannut ne tekstillä Usmanovin hyväntekeväisyystoiminnasta sekä kiinnostuksesta taiteeseen. Viestintäyritys ilmoitti, että Usmanov ei ollut tiennyt muokauksesta. Viestintäyritysten liitto CIPR ja Wikimedia UK ilmoittivat, että toiminta on vastoin wikipedian sääntöjä ja että viestintäammattilaisten tulisi suoran muokkaamisen sijaan ehdottaa muutoksia asiakkaidensa artikkelien keskustelusivuilla.

Urheilutoiminta 

Ališer Usmanov osti 31. elokuuta 2007 14,58 prosentin osuuden lontoolaisesta Arsenal-jalkapallojoukkueesta. Kauppahinta oli 75 miljoonaa puntaa ja sopimus olisi mahdollistanut osuuden nostamiseen 25 prosenttiin. Näin Usmanovista tuli seuraava englantilaiseen jalkapalloiluun sijoittanut venäläinen oligarkki Roman Abramovitšin jälkeen. Usmanov möi osuutensa v.2018. Usmanov on vuodesta 2008 ollut Kansainvälisen miekkailuliiton puheenjohtaja. Vuonna 2017 Usmanovin omistama USM Holdings -yhtiö solmi viisivuotisen sponsorisopimuksen jalkapalloseura Evertonin harjoituskeskuksesta  ja osti 36 miljoonalla eurolla nimioikeudet seuran uuteen stadioniin. Usmanov on sponsoroinut myös seuran naisjoukkuetta yritystensä kautta. Seura irtisanoi sopimuksen vuonna 2022.

Muuta
Usmanov osti syyskuussa 2007 venäläiselle sellistille Mstislav Rostropovitšille kuuluneen taidekokoelman kokonaisuudessa ennen kuin se huutokaupattiin, ja näin piti 450 teosta yhdessä kokoelmassa ja Venäjällä. Vuonna 2022 Saksan viranomaiset takavarikoivat Usmanovin Dilbar-aluksen osana Euroopan unionin oligarkkeihin kohdistamia pakotteita.

Lähteet 

Venäläiset liikemiehet
Oligarkit
Venäläiset miljardöörit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Khabur

Khabur-joki on Eufratin sivuhaara, joka alkaa Kaakkois-Turkissa ja virtaa Syyrian halki. Joen kokonaispituus on 200 kilometriä. Valuma-alueen ilmasto on lämmin ja vaihtelee semiaridista aridiin. Toisen maailmansodan jälkeen rakennettujen uusien patojen ja parannettu kanavaverkosto lisäsivät viljeltyä alaa paljon. Jokilaakso on Syyrian tärkein vehnänviljelyalue ja tärkeä viljelyalue myös riisille, puuvillalle, seesamille ja vihanneksille.

Lähteet 
 Encylopaedia Britannica: Khabur River

Aiheesta muualla 
 Catholic Encyclopedia article

Turkin joet
Syyrian joet
Šatt al-Arabin vesistö

nl:Khabur
Richard Belzer

Richard Jay Belzer (s. 4. elokuuta 1944 Bridgeport, Connecticut) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko, näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan muun muassa rikostutkija John Munchin roolista sarjoissa Homicide – pelon kadut 1993–1999 ja Kova laki: Erikoisyksikkö vuosina 1999–2016. Sarjasta lähtönsä jälkeen Belzer jäi eläkkeelle tehden vain cameo-roolin Robert De Niron elokuvassa The Comedian vuonna 2016.

Koomikkona Richard Belzer on tullut tunnetuksi esimerkiksi esiintymisistään Saturday Night Livessä. Hän on myös ollut vakiovieras Howard Stern Radio Showssa. Hänellä on ajoittain ollut elokuvarooleja, ja hän esiintyi itsenään Andy Kaufmanin elämää käsittelevässä Miloš Formanin elokuvassa Man on the Moon (1999). Näyttelijä Henry Winkler on hänen serkkunsa.

Yksityiselämä 
Belzerin äiti Frances kuoli rintasyöpään poikansa ollessa 18-vuotias, ja isä Charles teki itsemurhan Belzerin ollessa 22. High schoolin jälkeen Belzer teki töitä Bridgeport Post -lehdelle ja opiskeli jonkin aikaa Dean Junior Collegessa Massachusettsissa. Hän on myös opiskellut ja sittemmin opettanut joogaa. 

Belzer on avioliitossa kolmatta kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa vuodesta 1966 oli Gail Susan Ross. Liitto päättyi avioeroon 1972. Toistamiseen Belzer avioitui Dalia Danochin kanssa vuonna 1976 mutta he erosivat vain noin kahden avioliittovuoden jälkeen. Belzerin nykyinen avioliitto näyttelijä Harlee McBriden kanssa alkoi vuonna 1985.

Belzer sairastui vuonna 1984 kivessyöpään (seminooma), mutta toipui sairaudesta.

Kirjat 
 UFOs, JFK, and Elvis: Conspiracies You Don't Have To Be Crazy To Believe
 How to Be a Stand-Up Comic
 Momentum: The Struggle for Peace, Politics, and the People

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
The Return (Melodie MC)

The Return on eurodanceräppäri Melodie MC:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995.

Levyltä löytyvät muun muassa artistin hittisinglet ja eurodanceklassikoihinkin lukeutuvat "Climb Any Mountain", "Give It Up" ja "Anyone Out There".

Kappaleet
 Climb Any Mountain
 Give It Up (For The Melodie)
 Bomba Deng
 Livin' In The Jungle
 The Light
 Anyone Out There
 Heaven
 Vibe
 Mr Harmony
 Safe Sex
 Dum Da Dum (UK Remix)
 Give It Up (For The Melodie) Doug's Clubmix

Vuoden 1995 albumit
Melodie MC:n albumit