joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tuli & Savu

Tuli & Savu on suomalainen Runoyhdistys Nihil Interitin julkaisema neljästi vuodessa ilmestyvä kulttuurilehti, jonka aiheena on suomalainen ja kansainvälinen runous. Se on ilmestynyt vuodesta 1994. Lehden päätoimittajina toimivat Riikka Simpura ja Paavo Kässi. 

Tuli & Savu on pitkäikäinen ja arvostettu julkaisu kulttuurilehtikentällä. Vuonna 2018 lehti palkittiin Kultti ry:n laatulehtipalkinnolla. Vuotta myöhemmin Tuli & Savu palkittiin pohjoismaiden parhaana kulttuurilehtenä Göteborgin kirjamessuilla. Vuonna 2021 Tuli & Savu sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.

Lehden ulkoasu muuttui keväällä 2015, kun ulkoasusta järjestetyn kilpailun voittivat Aalto-yliopiston graafisen suunnittelun opiskelijat Elina Johanna Ahonen ja Anna Neva.

Päätoimittajat 
Lehden päätoimittajina ovat toimineet:
 Markus Jääskeläinen (1993–1996)
 Ilkka Koponen (1996–1997)
 Tuomo Karhu (1998–2000)
 Johanna Venho (2000)
 Rita Dahl ja Janna Kantola (2001–2002)
 Leevi Lehto (2002–2003)
 Miia Toivio (2003–2006)
 Teemu Manninen (2006–2007)
 Harry Salmenniemi (2007–2008)
 Henriikka Tavi ja Mikael Brygger (2008–2010)
 Kristian Blomberg ja Mikael Brygger (2010–2013)
 Pauli Tapio, Tiina Lehikoinen ja Jouni Teittinen (2013–2014)
 Tiina Lehikoinen ja Jouni Teittinen (2014–2015)
 Anna Tomi ja Vesa Rantama (2016–2017)
 Juha-Pekka Kilpiö (2018–2021)
 Riikka Simpura ja Paavo Kässi (2021–)

Lähteet

Aiheesta muualla
Runoyhdistys Nihil Interit
Tuli&Savu

Suomalaiset kirjallisuuslehdet
Sonor

Sonor on saksalainen rumpumerkki. 

Vuonna 1875 Johannes Link alkoi valmistaa sotilasrumpuja sekä rumpukalvoja. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin yritys oli laajentunut valmistamaan kaikkia lyömäsoittimia. Sonor rekisteröitiin tuotemerkiksi vuonna 1907. Johannes Linkin poika, Otto Link, jatkoi Sonor-rumpujen valmistusta toiseen maailmansotaan asti. Maailmansota jakoi Saksan, jolloin tehdas jäi Itä-Saksalle. Otto Linkin poika, Horst, loikkasi länteen ja perusti brittijoukoilta vuokrattuun parakkiin tehtaan, jossa hän alkoi valmistaa kalvoja. 

Vanha tehdas jatkoi toimintaansa DDR:n hallinnon alaisena valmistaen Tacton-merkkisiä rumpuja. 1950-luvulla Sonor alkoi valmistaa muun muassa koulusoittimia, Orff-järjestelmän laajaa soitinvalikoimaa.

Nykyisin Sonor on noin kahdensadan työntekijän yritys. Vuoden 1991 alussa Sonor muuttui perheyrityksestä Hohner-yhtymän osaksi. Yritys ei peittele tuotteidensa kalleutta, vaan päinvastoin on mainonnassaan jopa viitannut itse siihen. Sonorin rumpusarjoja ovat Signature, Hilite, Sonorlite ja Force 3000-, 2000-, 100- ja 505-sarjat.

Tunnettuja Sonorin soittimia käyttäneitä muusikoita ovat tai ovat olleet muiden muassa Phil Rudd, Ingo Schwichtenberg, Nicko McBrain (siirtynyt Premier-merkkisiin rumpuihin josta 2016 siirtynyt takaisin Sonoreihin), Thomas Lang, Phil Taylor, Danny Carey, Mikkey Dee, Christoph Schneider ja Gavin Harrison.

Aiheesta muualla
 SONOR
 sonormuseum.com

Lyömäsoitinvalmistajat
Saksalaiset yritykset
Tatravuoret

Tatravuoret sijaitsevat Slovakian ja Puolan rajalla. Tatravuoret muodostavat Karpaattien korkeimman vuoriston. Vuoriston korkein huippu Slovakian puolella on Gerlachovský štít (2 655 m) ja Puolan puolella Rysy (2 499 m). Vuoristo peittää noin 785 km2 kokoisen alueen.

Suurin osa huipuista sijaitsee Slovakian puolella. Tatravuorilla sijaitsee yli 30 järveä. Suurin osa jääkylmistä vuoristojärvistä, jotka saavat vetensä vuorten huipuilta jatkuvasti virtaavasta vedestä, sijaitsevat Puolan puolella. Vuorien huipuilla on ympärivuotisesti lunta. Luonto on kaunista ja kiipeilyreitit ovat laadukkaasti toteutettu, yöpymis- ja ruokailupaikkoja on runsaasti.

Tatravuorten juurilla olevista kylistä menee ylös vuorille hiihtohissejä, "vuoristoraitiovaunuja" ja kaapelikärryjä. Tunnetuin lienee Lomnický štítille 2 634 metrin korkeuteen nouseva köysiratahissi.

Katso myös 
 Belianskan tippukiviluola

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroopan vuoristot
Slovakian vuoristot
Puolan vuoristot
Žilinan alue
Vähä-Puolan voivodikunta
Paanajärven kansallispuisto

Paanajärven kansallispuisto on kansallispuisto Karjalan tasavallan luoteisosassa, Louhen piirissä Suomen rajan pinnassa. Puisto sijaitsee Suomelle ennen sotia kuuluneella Sallan-Kuusamon alueella, ja sen alueella sijaitsi aiemmin Paanajärven kylä.

Paanajärven kansallispuistossa on lähes koskematon luonto. Eläimistö ja kasvisto on runsasta ja maisemat erinomaiset. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1992 ja on 1 040 neliökilometrin laajuinen, heti rajan takana Suomessa on Oulangan kansallispuisto. 

Paanajärven kansallispuiston tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Ruskeakallio, Kivakkakoski ja Kivakkatunturi, Mäntykoski, Nuorunen ja itse järvi, Paanajärvi.

Puisto on saanut WWF:n PAN Parks sertifikaatin.

Kansallispuistoon pääsyyn vaaditaan lupa. Sen voi lunastaa maksua vastaan kansallispuiston vierailijakeskuksesta, joka sijaitsee Pääjärven kylässä.

Paanajärvi 

Puiston "helmenä" on Paanajärvi, joka on 24 km pitkä, 1,5 km leveä ja 128 m syvä. Puiston joissa on paljon koskia ja melkoisia vesiputouksia. Vesistöissä on paljon arvokalaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

European Commission: National Park Paanajärvi (parks.karelia.ru)  
Karttoja  (parks.karelia.ru)
Puiston sivut   (onego.ru)
 Puiston sivut Luonnonvarainministeriön sivusto 
 Национальный парк «Паанаярви». Luonnonvarainministeriön sivusto  
Nähtävyydet - Paanajärven kansallispuisto  (nordictravel.ru)
Aapo

Aapo on suomalainen miehen etunimi, Abraham-nimen lyhentymä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2021 loppuun mennessä on Aapoksi nimetty 7 284 miestä.  Aapon nimipäivä on 18. joulukuuta. Nimestä esiintyy almanakassakin samalla päivällä myös muunnos Aappo, joka on annettu 775 miehelle.

Tunnettuja Aapoja
Aapo Ahola, jääkiekkoilija
Aapo Aitamurto, hiihtäjä
Aapo Halme, jalkapalloilija
Aapo Harjula, kansanedustaja (SDP)
Aapo Heikkilä, ortotopologia-pseudotieteen edustaja
Aapo Heikkilä, jalkapalloilija
Aapo Holtinkoski, jääkiekkoilija
Aapo Huhta, valokuvaaja
Aapo Hyvärinen, tietojenkäsittelytieteen professori
Aapo Häkkinen, cembalisti ja kapellimestari
Aapo Iho, inkerinsuomalainen opettaja ja runoilija
Aapo Inkinen, maalaisliittolainen poliitikko ja maanviljelijä
Aapo Junkola, kirjailija ja juristi
Aapo Kangasmaa, oik. Alvar Kangasmaa, taidemaalari
Aapo Kaskinen, laulaja ja kitaristi
Aapo Kiljunen, jalkapallomaalivahti
Aapo Kohonen, päätoimittaja ja kouluneuvos
Aapo Komulainen, pesäpalloilija
Aapo Korkeaoja, performanssitaiteilija
Aapo Kukko, sarjakuvantekijä
Aapo Kyrölä, toinen multimediayhtiö Sulakkeen perustajista
Aapo Lappalainen, jalkapalloilija 
Aapo Laurén, kirjailija
Aapo Lehtonen, geriatrian professori
Aapo Lehtovirta, juristi, apulaisoikeusasiamies 1972–1979
Aapo Lyytinen, runoilija
Aapo Mäenpää, jalkapalloilija
Aapo Nuora, kansanedustaja (Nuorsuomalaiset, Kokoomus) ja kansakoulunopettaja
Aapo Oranen, näyttelijä
Aapo Perko, kuulantyöntäjä
Aapo Pihlajamäki, näyttelijä
Aapo Puusti, näyttelijä
Aapo Pärnänen, opettaja ja kirjailija
Aapo Pääkkönen, kirjailija
Aapo Rapi, kuvataiteilija 
Aapo Repo, nukketeatteritaiteilija
Aapo Roselius, historiantutkija
Aapo Saari, poliitikko (Keskusta), maanviljelijä ja kunnallisneuvos
Aapo-Matti Salmi, rehtori ja eräkirjailija
Aapo Sarell, jääkiekkoilija
Aapo Savolainen, kenraaliluutnantti
Aapo Selja, näytelmäkirjailija
Aapo Seppälä, kokoomuslainen poliitikko ja diplomi-insinööri
Aapo Similä, laulaja, säveltäjä, muusikko, kirjailija
Aapo K. Tulkki, mainosalan yrittäjä
Aapo Vilhunen, näyttelijä
Aapo Välikangas, näyttelijä

Tunnettuja Aappoja 

 Aappo Heikkinen, työväenopiston rehtori
 Aappo Jurvelin, kansanparantaja
 Aappo Kärmekangas, Suomen työväenliikkeen varhaisvaiheen vaikuttaja
 Aappo Luomajoki, hiihtäjä
 Aappo Ojanperä, laulaja
 Aappo I. Piippo, toimittaja ja sanoittaja
 Aappo Pirilä, jääkärieverstiluutnantti 
 Aappo Rantaniemi, maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Aappo Savikoski, pesäpalloilija
 Aappo Walta, maanviljelijä ja valtiopäivämies

Kuvitteellisia Aapoja
Aapo, yksi Aleksis Kiven romaanin Seitsemän veljestä hahmoista, Tuomaan kaksoisveli 
Aapo, renki, Tero Jartin ohjaaman samannimisen elokuvan päähenkilö
Aapo Heiskanen, hahmo Marko Tapion romaanissa Aapo Heiskasen viikatetanssi (1956)
Aapo Rönkkö, tv-sarjassa Uusi päivä

Lähteet 

Etunimet
Ann Bell

Ann Bell (s. 29. huhtikuuta 1940, Wallasey, Cheshire) on brittiläinen televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten toisen maailmansodan ajan vankileirille sijoittuvasta Tenko-sarjasta 1980-luvulta sekä vuoden 2002 versiosta Forsytein tarusta Hester-tätinä. Hän on usein vieraillut myös monissa muissa tunnetuissa brittisarjoissa kuten Sydämen asialla, Holby Cityn sairaala sekä Hercule Poirot.

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Lipunryöstö

Lipunryöstö (tai viirinryöstö) on leikki, josta on useita versioita. Videopelien Capture the Flag -pelimuotoa kutsutaan toisinaan suomeksi lipunryöstöksi.

Pelin kulku
Pelialueena voi olla esimerkiksi jalkapallokenttä. Ensin jaetaan pelaajat kahteen yhtä suureen joukkueeseen. Sitten pelialue jaetaan kahteen osaan. Kummankin joukkueen lippu laitetaan näkyviin oman alueen päähän. Lippu voi olla tavallinen lippu. Lippuja pitää olla kummallakin puolella yksi kappale, ja ne laitetaan molempien joukkueiden omaan aloituspaikkaan. Lippu voi olla myös pieni ja kevyt esine.

Tavoitteena pelissä on saada toisen joukkueen lippu/viiri omalle alueelle (niin että ei jää kiinni). Jos joku vastapuolen pelaajista on toisen joukkueen alueella hänet voidaan ottaa kiinni ja laittaa ”vankilaan”. Oman joukkueen jäsen voi pelastaa ”vangin” juoksemalla ”vankilaan” (penkki tai muu, hiekkaan piirretty ympyrä) ja koskettamalla ”vankia”. ”Vanki” ja pelastaja ovat turvassa kun ovat päässeet omalle puolelleen. Toisessa versiossa on muuten samat säännöt, mutta tällä kertaa lippu/viiri piilotetaan. Eli vastapuolen pitää ensiksi löytää lippu ja saada se omalle puolelleen niin ettei jää kiinni.

Pelin toinen versio on lähes samanlainen. Lipunryöstön paikka voi olla esimerkiksi metsä, jossa lippu pitää olla puussa, eikä maassa. Pelialue rajataan esimerkiksi sinisten ja punaisten puoliin. Lipun tai vankilan luona ei saa olla vartioimassa, vaan koko ajan pitää liikkua. Lipun voi myös ottaa omalta puolelta käymättä vastustajan puolella, mikäli yltää ottamaan lipun, joka on onnistuttu siirtämään lähelle rajaa.

Lipunryöstö videopeleissä

Lipunryöstö () on videopelien moninpelimuoto, jossa kaksi kilpailevaa joukkuetta pyrkii sieppaamaan toisen joukkueen lipun ensimmäisenä omalle alueelleen. Alue määräytyy useimmiten rajalla, joka ympäröi omaa lippua ja joka pelistä riippuen erikokoinen. Oman ja vieraan lipun tunnistaminen on yleensä toteutettu niin että kummallekin ryhmälle on määrätty oma värinsä (useimmiten punainen ja sininen), jota myös lipun väri tottelee.

Katso myös
 Hippa

Leikit
Videopelikäsitteet
Pyreneittenkurjenpolvi

Pyreneittenkurjenpolvi (Geranium pyrenaicum) on 20–60 senttimetriä korkeaksi kasvava, kesä-syyskuussa sinipunaisena kukkiva kasvi. Pienehköillä, usein pareittain asettuneilla kukilla on läpimittaa 15–20 mm. Kasvia tavataan useimmiten niityillä ja metsien tai pensaikkojen reunoilla. Suomessa pyreneittenkurjenpolvea tavataan lähinnä puutarhoissa ja vain harvoin viljelyksiltä luontoon karanneena. Sen nokalliset hedelmät sijaitsevat yleensä pareittain.

Pyreneittenkurjenpolvea esiintyy luonnonvaraisena Pyreneiden niemimaalla, Britteinsaarilla ja paikoin Keski-Euroopassa sekä Ruotsissa Skoonesta Upplantiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Pyreneittenkurjenpolven levinneisyys Suomessa.

Kurjenpolvet
Isokäenrieska

Isokäenrieska (Gagea lutea) on 15–25 senttimetriä korkeaksi kasvava, monivuotinen kasvi. Se kukkii huhti-toukokuussa pienin, 1,5–2,5 cm levein kukin. Kukat ovat tähtimäisiä ja niissä on kuusi kehälehteä, joiden selkäpuolella on vihreä juova. Verson tyvellä kasvava aluslehti on tasasoukka ja kouruinen, kasvin tukilehdet ovat karvalaitaisia. Isokäenrieskan hedelmät ovat pieniä kotia, jotka sisältävät runsaasti siemeniä. Siemenet sisältävät muurahaisia houkuttelevan rasvalisäkkeen (elaiosomin). Vaateliasta kasvia tavataan puolivarjossa kosteahkoilla lehtoalueilla ja puistonurmikoilla. Isokäenrieska muistuttaa harvinaista puistokäenrieskaa (Gagea pratensis).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Isokäenrieska (Gagea lutea)
 Kasviatlas 2020: Isokäenrieskan (Gagea lutea) levinneisyys Suomessa
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isokäenrieska (Gagea lutea)
 Luontoportti: Isokäenrieska (Gagea lutea)
 Den virtuella floran: Vårlök (Gagea lutea) 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gagea lutea 

Käenrieskat
Eugenie (prinsessa)

Yorkin prinsessa Eugenie (Eugenie Victoria Helena; s. 23. maaliskuuta 1990) on Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan Elisabet II:n pojan prinssi Andrew'n nuorempi tytär.  Prinsessa Eugenie on kruununperimysjärjestyksessä yhdentenätoista.

Prinsessa Eugenie meni naimisiin yökerhon omistajan ja tapahtumajärjestäjä Jack Brooksbankin kanssa 12. lokakuuta 2018. Häät pidettiin Windsorin linnan Pyhän Yrjön kappelissa. Helmikuussa 2021 he saivat poikalapsen. Vauva on kuningatar Elisabet II:n yhdeksäs lapsenlapsenlapsi. Toistaiseksi on vielä epäselvää, tuleeko lapsi saamaan kuninkaallisen arvonimen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Linnatuuli

Linnatuuli on valtatie 3:n päälle rakennettu liikenneasema, joka sijaitsee Janakkalassa noin 20 kilometriä Hämeenlinnasta etelään. Linnatuuli on valmistunut vuonna 1992 ja se on ensimmäinen tien päälle rakennettu liikenneasema Suomessa.

Liikenneasemalla on matkailuneuvonta, Motorest-ravintola, Subway- ja Hesburger-pikaruokaravintolat, K-Market, pankkiautomaatti ja linja-autonkuljettajille ja matkanjärjestäjille oma klubitila. 

Linnatuulen lähistöllä on Kernaalanjärvi ja Hakoisten linnavuori.

Lähteet 

Huoltoasemat
Janakkalan rakennukset ja rakennelmat
Dachstein

Dachstein on Pohjoisiin kalkki-Alppeihin lukeutuva vuoristoalue Itävallassa. Sen korkein huippu on 2 995 metriä merenpinnan tasoa korkeammalle kohoava Hoher Dachstein. Dachstein on yhdessä Hallstattin ympäristön kanssa UNESCOn maailmanperintöluettelossa.

Dachsteinin huippuja

Dachsteinin jäätiköt
Dachsteinin jäätiköstö (Dachsteingletscher) koostuu kahdeksasta jäätiköstä.

 Hallstätter Gletscher
 Großer Gosaugletscher
 Schladminger Gletscher
 Schneelochgletscher
 Kleiner Gosaugletscher
 Nördlicher Torsteingletscher
 Schmiedstockgletscher
 Edelgrießgletscher

Lähteet

Aiheesta muualla

 Dachstein SummitPostissa
 Kartta 

Alppien vuoristot
Alppien vuoret
Itävallan vuoret
Ramsau am Dachstein
Unescon maailmanperintökohteet Itävallassa

ro:Masivul Dachstein
Princess Cruises

Princess Cruises on brittiläis-amerikkalainen risteily-yhtiö, joka tuli tunnetuksi televisiosarjan Lemmenlaiva myötä. Sarjassa esiintyivät yhtiön risteilyalukset Pacific Princess (nykyisin Pacific) sekä Island Princess (nykyisin Discovery). Maailmanlaajuisesti Princess Cruisesilla on useampia matkakohteita kuin millään muulla risteily-yhtiöllä.

Historia
Princess Cruisesin toiminta alkoi 1960-luvulla, kun Stanley MacDonald vuokrasi Canadian Pacific Limitedin lautta Princess Patrician. Lautta liikennöi Los Angelesista aikana, jolloin alus normaalisti olisi ollut käyttämättömänä. Alusta ei kuitenkaan oltu suunniteltu tropiikinristeilyjä varten, joten yhtiö hankki tarkoitusta varten rakennetun Italia-aluksen.

Italia oli alun perin tilattu vuonna 1963 ja se oli ensimmäisiä moderneja aluksia. Modernia suunnittelua korostivat muun muassa pelastusveneiden kiinnitys alemmas runkoon jotta yläkannet olisivat tilavampia, ja pääkoneiden sijoittaminen peräosaan. Laivan sisustuksen suunnittelivat Gustavo Finali ja Romano Boico, jotka olivat sisustaneet myös risteilyalukset Augustus, Raffaello, Oceanic ja Homeric.

Rakentaminen edistyi hitaasti, ja Italia laskettiin vesille vasta keväällä 1965. Kun alusta varusteltiin telakalla, julistettiin sen omistajat sekä rakentajayhtiö vararikkoon. Alus joutui pankin haltuun, joka perusti yhtiön aluksen myyntiä tai vuokrausta varten. Pankkiyhtiö vuokrasikin aluksen Princess Cruisesille.

Princess Cruises markkinoi alusta nimellä Princess Italia, muttei koskaan virallisesti uudelleennimennyt alusta. Yhtiön logo ilmestyi alukselle vasta vuotta myöhemmin. Alusta käytettiin Los Angelesista Meksikon rannikolle suuntautuviin risteilyihin. Vuonna 1969 alusta käytettiin Alaskaan suuntautuvilla risteilyillä, mutta vuoteen 1973 mennessä vuokrasopimus peruttiin ja alus palautettiin Eurooppaan, jossa se vuokrattiin Costa Cruise Linelle.

Brittiläinen Peninsular & Oriental Steam Navigation Company (P&O) hankki Princess Cruisesin omistukseensa vuonna 1974, ja sen omistama Spirit of London siirtyi Princessin laivastoon, jossa alus sai nimen Sun Princess, ollen ensimmäinen yhtiön kahdesta samannimisestä aluksesta.

Samana vuonna P&O hankki Princessille kaksi uutta alusta, vuonna 1971 Nordseewerkellä Flagship Cruisesille rakennetut Sea Venturen ja Island Venturen, jotka saivat uudet nimet Pacific Princess ja Island Princess. Nämä kaksi alusta esiintyivät useaan otteeseen televisiosarjassa Lemmenlaiva.

P&O hankki Princess Cruisesille useita uusia aluksia aina 23. lokakuuta 2000 saakka, jolloin Princess Cruises erosi yhtiöstä ja muodosti itsenäisen yhtiön. 17. huhtikuuta 2003 miamilainen Carnival Corporation fuusioitui Princess Cruisesin kanssa, muodostaen Carnival Corporation & plc -yhtiön. Princess Cruisesin lisäksi Carnival operoi nykyisin kaikkiaan yhtätoista muuta risteily-yhtiötä.

Nykyiset alukset

Royal-luokka

Grand-luokka

Sun-luokka

Coral-luokka

Explorer-luokka

Lähteet

Aiheesta muualla 

Princess Cruises
CruiseJournals.com - Cruise Community Pages

Yhdysvaltalaiset laivayhtiöt
Karyn Parsons

Karyn Parsons (s. 8. lokakuuta 1966 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Hilary Banksina televisiosarjassa Bel-Airin prinssi vuosina 1990–1996. Hän on myös esiintynyt elokuvissa, kuten Class Act, Majuri Payne ja The Ladies Man.

Parsons on ollut naimisissa elokuvaohjaaja Alexandre Rockwellin kanssa 8. helmikuuta 2003 lähtien, ja heillä on yksi tytär.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Afroamerikkalaiset
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Nkayi

Nkayi (vanhalta nimeltään Kayes) on Kongon tasavallan neljänneksi suurin kaupunki. Se on myös asemakaupunki Brazzaville-Pointe-Noire-radan varrella. Vuonna 2005 siellä asui 56 700 ihmistä.

Kongon tasavallan kaupungit
Steve Moneghetti

Stephen ”Steve” Moneghetti (s. 26. syyskuuta 1962 Ballarat, Victoria) on australialainen entinen kestävyysjuoksija.

Kansainyhteisön kisoissa 1986 Moneghetti juoksi 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi. Samoissa kisoissa hän juoksi elämänsä ensimmäisen maratoninsa ja voitti lajissa pronssia. Olympialaisten maratonilla Moneghetti osallistui neljä kertaa ja hänen sijoituksensa olivat viides Soulin olympialaisissa 1988, 48:s Barcelonassa 1992, seitsemäs Atlantassa 1996 ja kymmenes Sydneyssä 2000. MM-kilpailuissa hän sijoittui maratonilla neljänneksi Rooman MM-kilpailuissa 1987, yhdenneksitoista Tokiossa 1991, kahdeksanneksi Göteborgissa 1995, pronssille Ateenassa 1997 ja sijalle 29. Sevillassa 1999. Kansainyhteisön kisoissa hän voitti maratonin vuonna 1994 ja juoksi toiseksi vuonna 1990. Vuoden 1998 Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi kolmanneksi 10 000 metrin juoksussa. Maastojuoksun MM-kisoissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi pitkällä matkalla vuonna 1989. Puolimaratonin MM-kilpailuissa hän sijoittui hopealle vuonna 1993.

Arvokisojen ulkopuolella Moneghetti voitti vuonna 1990 Berliinin maratonin ajalla 2.08.16. Vuonna 1994 hän voitti Tokion maratonin. Melbournessa 2006 järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa Moneghetti toimi kisakylän pormestarina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Australialaiset kestävyysjuoksijat
Australialaiset maastojuoksijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Kimalaiskolibri

Kimalaiskolibri (Mellisuga helenae) on maailman pienin lintu. Se painaa noin 1,6 grammaa (vähemmän kuin sentin eurokolikko) ja on 5,7 cm pitkä. Nimensä kimalaiskolibri on saanut pienuutensa vuoksi, sillä kokonsa takia ne usein sekoitetaan mehiläiseen tai kimalaisiin. Kimalaiskolibreja esiintyy enimmäkseen Kuubassa.

Kimalaiskolibrit pystyvät lentämään paikallaan kuten muutkin kolibrit. Kimalaiskolibrit räpyttävät siipiään 80 kertaa sekunnissa, mutta kosiskelumenojen aikana ne voivat räpytellä jopa 200 kertaa sekunnissa. Kimalaiskolibrin syke voi olla jopa 1 000 kertaa minutissa.

Kimalaiskolibrin muna painaa vain noin puoli grammaa. Sillä on kaikista linnuista vähiten höyheniä, mutta sen ruumiinlämpötila on kuitenkin linnuille tyypillinen 40 °C tai jopa asteen-pari korkeampi. Yöllä kimalaiskolibri vaipuu lyhytaikaiseen horrokseen, jolloin sen ruumiinlämpötila laskee energian säästämiseksi lähelle ympäristönlämpötilaa, jopa 19 °C:een.

Koiraalla on punertava kaula sekä sinertävä kurkku, joka on sivuilta helmiäisvärinen. Alaosa on yleensä harmahtavan valkoinen. Naaraat ovat yleensä yläpuoleltaan sinertävän vihreitä ja alaosaltaan vaaleita tai harmahtavia.

Lähteet 

 

Kolibrit
Helvetistä itään

Helvetistä itään on heavy metal -yhtye Kotiteollisuuden kuudes albumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2003. Helvetistä itään on Kotiteollisuuden toistaiseksi menestynein albumi.

Helvetistä itään poikkeaa Kotiteollisuuden aiemmasta tuotannosta siinä, että levyn sanoitukset kertovat enemmän yhteiskunnallisista ja henkilökohtaisista asioista. Tämä ei miellyttänyt kaikkia yhtyeen vanhoja faneja, mutta kriitikot antoivat albumille pääosin hyvän vastaanoton. Tuomas Holopaisen (Nightwish) ja Kotiteollisuuden yhteistyö alkoi tästä levystä.

Helvetistä itään nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan kärkeen, ja albumin avausraita, nimikkosingle "Helvetistä itään", nousi singlelistan ykköseksi. Albumin suurin hitti oli kuitenkin "Minä olen", jonka julkaiseminen singlenä nosti albumin takaisin listoille, ja Helvetistä itään pysyi albumilistalla yhteensä 41 viikkoa. Albumin kolmas singlejulkaisu oli "Tämän taivaan alla".

Helvetistä itään myi platinaa, ja tähän mennessä sitä on myyty yli 33 000 kappaletta. Monet musiikkijulkaisut äänestivät albumin vuoden parhaiden kotimaisten joukkoon, ja lisäksi se sai Emma-patsaan vuoden parhaana hard rock/metallialbumina. Levyn tekemisen aikaan yhtyeen kotisivuilla julkaistussa studiopäiväkirjassa Jouni Hynynen kertoi Tuonen joutsen -kappaleen olevan "hienointa mitä Kotiteollisuus on koskaan tehnyt" .

Kappalelista 
Sävellykset Kotiteollisuus, sanoitukset Jouni Hynynen, sovitukset Kotiteollisuus ja Mikko Karmila.

Kokoonpano 
 Jouni Hynynen – laulu, huuto, kitara
 Janne Hongisto – basso, taustalaulu
 Jari Sinkkonen – rummut, taustalaulu

Muut 
 Mikko Karmila – tuotanto, äänitys, miksaus, kitara, synabasso, jakoavain
 Janne Hynynen ja Miitri Aaltonen [Penis Minores] – taustalaulut
 Pasi Sipilä – koneet
 Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet

 Äänitetty: Keisari Neron Palatsissa Tikkalassa 19.5.-18.6.2003 ja Finnvox B:ssä 2.7.2005 [Viittä vaille vainaa]
 Miksaus: Karmila Finnvox C:ssä 14.-31.7.2003
 Taustalaulujen äänitys: Miitri Aaltonen Music Bros-studiolla 23.6.-25.6.2003
 Masterointi: Mika Jussila / Finnvox D 7.8.2003
 Kuvat: Mika Vuoto
 Kannet: Aki Scharin / ALHOgraphics

Singlet

Helvetistä itään 
 
 

Ilmestyi 22. elokuuta 2003.

Minä olen 

 
 
 
 

Ilmestyi 7. marraskuuta 2003.

Tämän taivaan alla 
 
 

Ilmestyi 11. helmikuuta 2004.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Kotiteollisuuden albumit
Vuoden 2003 albumit
Mikko Karmilan tuottamat albumit
In frostigen Tälern


In frostigen Tälern () on  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen vuonna 2001 julkaistu ensimmäinen saksankielinen albumi. Se koostuu saksaksi käännetyistä Lopunajan merkit ja Itku pitkästä ilosta -albumien kappaleista.

Kappaleet 
Sävellykset ja sovitukset Timo Rautiainen, sanoitukset Tomi Tuomaala ja Timo Rautiainen.

Kokoonpano 
 Timo Rautiainen – laulu, kitara
 Jarkko Petosalmi – kitara
 Karri Rämö – kitara
 Nils Ursin – basso, kosketinsoittimet
 Seppo Pohjolainen – rummut, taustalaulu

Tuotanto 
 Tuomo Valtonen – äänittäjä, miksaaja
 Teemu Kautonen – käännökset

Arvostelut 
 Desibeli.net:

Lähteet 

Vuoden 2001 albumit
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Josh Freese

Josh Freese (s. 25. joulukuuta 1972, Orlando) on yhdysvaltalainen rumpali ja lauluntekijä. 
Uransa aikana Freese on soittanut useissa eri kokoonpanoissa joko yhtyeen varsinaisena jäsenenä tai sessiomuusikkona. Freese on esiintynyt kaikkiaan yli 250 levyllä. Hän on yksi A Perfect Circlen perustajista sekä The Vandalsin ja Devon pitkäaikainen jäsen. Lisäksi Freese on tehnyt yhteistyötä muun muassa Guns N' Rosesin, Nine Inch Nailsin, Paramoren, Evanescencen, Sublime with Romen, Slashin, Paul Westerbergin, Chris Cornellin, Stingin, Suicidal Tendenciesin, Juliana Hatfieldin, Mike Nessin, The Offspringin, Static-X:n, Weezerin ja Tracy Bonhamin kanssa. Freese on luonut myös soolouraa ja julkaissut neljä sooloalbumia.

Valikoitu diskografia

The Vandals 
 Fear of a Punk Planet (1990)
 Sweatin' to the Oldies: The Vandals Live (1991)
 Live Fast, Diarrhea (1995)
 The Quickening (1996)
 Oi to the World!: Christmas With the Vandals (1996)
 Hitler Bad, Vandals Good (1998)
 Look What I Almost Stepped In... (2000)
 Internet Dating Superstuds (2002)
 Live at the House of Blues (2004)
 Hollywood Potato Chip (2004)

Guns N' Roses 
 Oh My God (1999, single) (End of Days-elokuvan soundtrackilta)
 Chinese Democracy (2008)

A Perfect Circle 
 Mer de Noms (2000)
 Thirteenth Step (2003)
 eMOTIVe (2004)

Nine Inch Nails 
 Year Zero (2007)
 The Slip (2008)

Evanescence 
 Fallen (2003)

The Offspring 
 Splinter (2003)
 Rise and Fall, Rage and Grace (2008)
 Days Go By (2012)

Slash 
 Slash (2010)

Sooloura  
Destroy Earth As Soon As Possible (1998)
The Notorious One Man Orgy (2000)
Since 1972 (2009)
My New Friends (2011)

Aiheesta muualla
Josh Freesen verkkosivut

Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset rockmuusikot
Yhdysvaltalaiset rumpalit
Guns N’ Rosesin jäsenet
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (s. 20. joulukuuta 1947 Verona) on italialainen laulaja. Cinquetti voitti San Remon musiikkifestivaalit 16-vuotiaana vuonna 1964 kappaleellaan ”Non ho l’età”. Myöhemmin samana vuonna Italiaa edustanut Cinquetti voitti Eurovision laulukilpailun samaisella kappaleella. Cinquetti osallistui Italian edustajana myös vuoden 1974 Euro­viisuihin kappaleellaan ”Si” sijoittuen toiseksi ABBA:n jälkeen.

Ura 

Cinquetti nousi julkisuuteen alkuvuodesta 1964 voitettuaan San Remon laulukilpailun. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Eurovision laulukilpailut kappaleella ”Non ho l’età” (). Siitä muodostui hitti useissa Euroopan maissa, mikä nosti vain 16-vuotiaan Cinquettin kansain­väliseen tähteyteen. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen albuminsa Gigliola Cinquetti.

Vuonna 1966 julkaistu single ”Dio, Some Ti Amo” oli sekin hitti useissa maissa. Vuosina 1967-1972 Cinquetti julkaisi useita Italian listojen kärki­päähän nousseita kappaleita ja albumeja. Italian lisäksi hän levytti kappaleitaan myös muilla kielillä, kuten saksaksi ja englanniksi. Vuoden 1973 single ”Alle porte del sole” on tullut Suomessa tunnetuksi Katri Helenan suomenkielisenä versiona. Italiassa Cinquettin alkuperäinen versio voitti vuoden 1973 parhaan kappaleen palkinnon Rai 1:n Canzonissima-musiikkiohjelmassa.

Vuonna 1974 Cinquetti palasi Euro­viisuihin kappaleella ”Sì” (Kyllä). Se sijoittui kilpailussa toiseksi ABBAn ”Waterloon” jälkeen, mutta aiheutti Italiassa poliittisen kohun. Maassa äänestettiin tuolloin avio­eron laillistamisesta, ja jotkut väittivät Cinquettin kappaleen olevan kannan­otto laki­muutoksen puolesta. Italian yleis­radio­yhtiö kielsi kappaleen soittamisen Radiossa ja jopa sensuroi sen Euro­viisu­esityksen. Cinquetti levytti kappeleesta myös englannin­kielisen version nimellä ”Go”, joka menestyi Britannian-listoilla hyvin.

Sittemmin Cinquetti on jatkanut muusikon­uraa ja toiminut myös juontajana. Vuonna 1991 hän juonsi Euro­viisut edellisen vuoden voittajan Toto Cutugnon kanssa. Cinquettin tuorein musiikki­albumi on vuodelta 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Italialaiset laulajat
Italian euroviisuedustajat
Vuoden 1964 euroviisuedustajat
Vuoden 1974 euroviisuedustajat
Euroviisuvoittajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Beatriz

Beatriz -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:

 Beatriz (1373 – n. 1420), Portugalin kuninkaan Ferdinand I:n tytär
 Beatriz Zaneratto João (s. 1993), brasilialainen jalkapalloilija
Amazing Race (1. tuotantokausi)

Amazing Race on tosi-TV-ohjelma, jossa kilpailijat matkustavat ympäri maailmaa haastavien tehtävien johdattelemina. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2001. Ohjelma alkoi 5. syyskuuta ja päättyi 12. joulukuuta. Ensimmäinen tuotantokausi ei pärjännyt Yhdysvalloissa syyskuun 11.päivän tapahtumien takia ja ohjelman jatkuminen seuraaville tuotantokausille oli epävarmaa. 

Suomessa ensimmäinen tuotantokausi näytettiin MTV3:lla keväällä 2003.

Kilpailun voittivat ystävykset Rob ja Brennan.

Ensimmäisestä tuotantokaudesta on ilmestynyt DVD-julkaisu vuonna 2005.

Kilpailun tulokset 

 Yliviivattu tarkoittaa, että pari putosi kilpailusta
 Kursivoitu tarkoittaa, että pari tuli viimeisenä varikolle, mutta ei pudonnut
 Lihavoitu tarkoittaa, että pari voitti pikapassin

Kilpailun reitti

Jaksot 
The Race Begins
Divide and Conquer
Home for Some
Colossal Showdown
Desert Storm 
Whatever it Takes to Win 
Triumph and Loss
Competition to the Fullest
The Unexpected Twist
To the Physical and Mental Limit
Fight to the Last Minute
Race to the Finish, part 1
Race to the Finish, part 2

Aiheesta muualla 
 CBS : Amazing race 1 
 TARFlies Times (Tuotantokausi 1) 
 Tuotantokausi 1 Internet Movie Database

Amazing Race
Tuotantokaudet
KotiMikro

KotiMikro (vuoteen 2004 Kompuutteri kaikille) on Bonnier Publicationsin Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa julkaisema tietokonelehti. Lehti ilmestyy kolmen viikon välein, 19 kertaa vuodessa, ja se on ilmestynyt vuodesta 1997 lähtien.

Aikaisemmin jokaisen numeron mukana tuli CD-ROM-levy, joka sisälsi pääosin tietokoneohjelmia ja jonkin verran pelejä, yleensä demoversioita, mutta aina myös kokonaan ilmaisia ohjelmia. CD:llä tuli joskus kaupallisten ohjelmien täysversioita, joita ohjelmistovalmistajat olivat lahjoittaneet lehdelle. 

Lehden irtonumerohinta on 11,55 € (vuoden 2022 tieto).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen KotiMikro-lehti
 Tanskan Komputer for alle -lehti 
 Ruotsin PC-tidningen-lehti 
 Norjan Komputer for alle -lehti 

Suomalaiset tietotekniikkalehdet
Bonnier
Magnum Opus (albumi)

Magnum Opus on Yngwie Malmsteenin albumi, joka julkaistiin vuonna 1995.

Kappaleet

Japanin painoksen/erikoispainoksen/vuoden 2003 remasteroidun painoksen bonuskappale

Kokoonpano
 Yngwie J. Malmsteen – sähkö- ja akustinen kitara, sitar, taustalaulu
 Michael Vescera – laulu
 Mats Olausson – kosketinsoittimet
 Barry Sparks – basso
 Shane Galaas – rummut

Lähteet 

Vuoden 1995 albumit
Yngwie Malmsteenin albumit
Jaana Saarinen

Jaana Esikko Saarinen (s. 22. kesäkuuta 1955 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.

Elämä 
Saarinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974 ja opiskeli Helsingin yliopistossa yleistä kirjallisuustiedettä ja estetiikkaa vuosina 1975–1979. Varsinaista näyttelijäntutkintoa hänellä ei ole.

Freelance-näyttelijänä työskentelemisen lisäksi Saarinen kouluttaa yritysten asiakaspalvelijoita improvisaatioharjoitusten avulla. Hän oli Kotkan vihreiden kaupunginvaltuutettu vuosina 1992–1996. 

Jaana Saarisella on kaksi lasta, vuonna 1987 syntynyt tytär ja vuonna 1989 syntynyt poika Sampsa Tuomala.

Näyttelijänä 
Jaana Saarinen esiintyi televisiossa jo 60-luvun alussa Matti Raninin Niksulan TV-ohjelmassa, pikkusisarensa Saana Elinan kanssa, ja myös 1960 valmistuneessa elokuvassa Molskis, sanoi Eemeli, molskis!. Hän osallistui 1960- ja 1970-luvuilla Disneyn animaatioelokuvien suomenkielisiin jälkiäänityksiin. Hän näytteli nimiroolin Oiva Paloheimon tekstiin perustuvassa, vuonna 1969 valmistuneessa televisionäytelmässä Tirlittan.

Vuosina 1976–2005 Saarinen oli kiinnitettynä eri teattereihin: Kokkolan kaupunginteatteriin 1976–1977, Mikkelin teatteriin 1978–1979, Lappeenrannan kaupunginteatteriin 1979–1980 ja
Kotkan kaupunginteatteriin 1980–2005.

Saarinen sai parhaan naisnäyttelijän Venla-patsaan vuonna 2007 roolistaan Yle TV1:n Kotikatsomossa esitetyssä kolmiosaisessa televisiosarjassa Hopeanuolet. 

Saarinen esiintyi Salatut elämät -televisiosarjassa Maarit Salinin roolissa vuosina 1999, 2000–2004, 2007–2008 ja 2015. Vuonna 2019 Saarinen palasi Maarit Salinin rooliin Salattujen elämien -spin-off-sarjassa Pihlajasatu. Salatuissa eläimissä esiintyi myös Jaana Saarisen poika Sampsa Tuomala.

Vuoden 2008 jälkeen Saarinen on esiintynyt muun muassa Tunteen Palo -näytelmässä sekä Aleksanterin teatterissa ja kiertuenäytelmänä esitetyssä Kello viiden tee -näytelmässä Katharine Hepburnin osassa. Saarinen on näytellyt lukuisissa kesäteattereissa. Kesällä 2008 hän esiintyi Kirjurinluodon kesäteatterissa Porissa, näytelmässä 'Huomenta rakkaani!'. Hän oli myös Lappeenrannan kesäteatterin Votkaturistit-näytelmässä pääosassa. Kesällä 2019 Saarinen nähtiin Heinolan kesäteatterin lavalla Pokka Pitää -ohjelmaan perustuvassa näytelmässä pääroolissa.

Vuonna 2009 Saarinen oli mukana PMMP:n ”Lautturi”-kappaleen musiikkivideolla.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Tirlittan

Kotkan kaupunginvaltuutetut
Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset improvisoijat
Devil stick

Devil stick on sirkusväline, joka koostuu kolmesta kepistä. Keskimmäinen keppi on 50–70 senttimetriä pitkä ja tiimalasin muotoinen, eli se on keskeltä ohut ja levenee molempiin päihin. Se on yleensä päällystetty eristysnauhalla jonka värityksen muutokset kertovat keskikohdan ja kaksi muuta tasapainopistettä. Kaksi lyhyempää keppiä ovat silikonipäällysteisiä, joten niissä on hyvä kitka eristysnauhaa vasten. Ideana on heitellä keskimmäistä keppiä kahdella lyhyemmällä.
Devil stick on vaikea laji aloittaa. Siksi siitä onkin kehitelty helpompi versio, flower stick.

Flower stick on muuten samanlainen kuin devil stick, mutta siinä on hapsut keskimmäisen kepin päässä, joiden tarkoitus on hidastaa sen nopeutta, jolloin temppujen tekeminen helpottuu. Painot muistuttavat kukkaa, tästä tulee kukkaan viittaava nimi. Flowerstickin pinta on kumia joka pysyy hyvin kiinni ohjauskepeissä.

Aiheesta muualla 

 Devilstick.de (sivusto jossa on animaatiot temppujen opettelua varten) 

Sirkusvälineet
Chaim Weizmann

Chaim Weizmann (, , 27. marraskuuta 1874 – 9. marraskuuta 1952) oli brittiläistynyt venäjänjuutalainen kemisti, sionisti sekä poliitikko. Hän oli Israelin ensimmäinen presidentti ja hän toimi virassaan vuodesta 1949 aina kuolemaansa saakka vuonna 1952.

Weizmann syntyi Motalin kylässä lähellä Pinskiä nykyisellä Valko-Venäjällä. Myöhemmin hän opiskeli Saksassa ja väitteli tohtoriksi Sveitsissä Fribourgin yliopistossa. Hän luennoi kemiaa Geneven yliopistossa 1901–1903 ja myöhemmin Manchesterin yliopistossa.  Britannian kansalaisuuden hän sai 1910.

Hänen merkittävin löytönsä oli Clostridium acetobutylicum -bakteerin eristäminen, joka mahdollisti sen teollisen käytön asetonin valmistukseen. Kemikaalia käytetään savuttoman ruudin valmistukseen. Ensimmäinen prosessia käyttänyt tehdas oli J&W Nicholson & Co Lontoon Bow'ssa vuonna 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana Weizmann oli Amiraliteetin laboratorioiden johdossa 1916–1919.

Vuonna 1917 Weizmannista tuli British Zionist Federationin puheenjohtaja. Hän sai ulkoministeri, entisen pääministerin ja Manchesterin parlamenttiedustajan, Arthur Balfourin antamaan lupauksen Palestiinaan perustettavasta juutalaisten kansallisesta kotimaasta.

Vuonna 1937 Weizmann tuki brittien ajatusta jakaa Palestiina kahtia, sanoen että puolet on enemmänkin ei mitään. Tämä sai äärisionistit raivoihinsa. Kuitenkin 1947 sionistijohto lähetti Weizmannin neuvottelemaan Yhdysvaltojen presidentin Harry Trumanin kanssa. Yhdysvallat tunnusti Israelin valtion ja antoi sille huomattavaa taloudellista tukea. Seuraavana vuonna Weizmann äänestettiin Israelin presidentiksi.

Weizmannin veljenpoika Ezer Weizman oli myös Israelin presidentti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelin presidentit
Sionistit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Meriselitys

Meriselitys on viranomaisille annettava selitys vesiliikenteessä tapahtuneesta vauriosta, haaksirikosta, omaisuus- tai henkilövahingoista tai kuolemantapauksista. Meriselityksen antamisesta vastaa aluksen päällikkö, ja merilain 18 luvun 7 §:n mukaisesti se annetaan yleensä sen paikkakunnan merioikeudelle, jonka tuomiopiirissä haaksirikko on tapahtunut. Meriselitys on tarpeellinen sekä aluksen päällikön että varustamon kannalta muun muassa syy- ja vastuukysymysten selvittämiseksi ja tapahtumien kulun hahmottamiseksi.

Meriselityksen antaminen ei ole eikä korvaa mahdollista oikeudenkäyntiä. Selitystä annettaessa käytetään hyväksi erilaista aineistoa ja kuullaan asianosaisia. Meriselityksen yhteydessä oikeudelle annetaan merionnettomuusilmoitus, alustiedot, merikartta, aluksen konepäiväkirja, lokikirja, miehitystodistus ja -luettelo, miehistön pätevyyskirjat, mahdolliset tapahtumia kuvaavat valokuvat ja muu materiaali.

Meriselitystä annettaessa ei ole välittömyysperiaatetta. Tarvittaessa viranomainen voi määrätä aluksen päällikköä antamaan meriselityksen jälkeenpäin.

Lähteet

Vesiliikenne
Oikeustiede
Mikael Lilius

Percy Henrik Mikael Lilius (s. 3. joulukuuta 1949 Helsinki) on terveyspalveluja tarjoavan Mehiläisen luxemburgilaisen holdingyhtiön yksi omistajista ja hallitusjäsen. Hän toimi energiayhtiö Fortumin toimitusjohtajana ja oli yhtiön palveluksessa 2000-luvun. Lilius tuli tunnetuksi Fortumilta saamistaan optioista, jotka olivat useiden miljoonien eurojen arvoisia.

Ennen uraansa Fortumilla Lilius toimi Ruotsissa Wallenbergien suvun omistaman Incentive AB:n toimitusjohtajana vuodesta 1991 alkaen. Lilius saneerasi Asean ja Brown Boverin fuusion seurauksena syntyneen yhtiön selkeästi lääketeollisuuteen suuntautuneeksi konserniksi. Liliuksen aikana yhtiön markkina-arvo viisinkertaistui noin 50 miljardiin kruunuun. Incentive Ab omistaa mm. ruotsalaisen lääketehdas Gambron. Tätä ennen Lilius oli toimitusjohtajana ruotsalaisessa KF Industri yhtiössä sekä Huhtamäki-konserniin kuuluvassa Polarcup -ryhmässä. 2000-luvulla Lilius oli mukana myös luxemburgilaisessa sijoitusyhtiö White Investissä. 

Koulutukseltaan Lilius on diplomiekonomi, joksi hän opiskeli Svenska handelshögskolanissa. Hän on Britt-Inger Kullbergin sekä Patrik Liliuksen poika. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.

Lilius on ollut useana vuonna Suomen parhaimmin palkattuja yritysjohtajia. Vuonna 2005 hänellä oli eniten verotettavia ansiotuloja Suomessa, 4,4 miljoonaa euroa. Fortumin menestyksen ja optio-ohjelman johdosta hänen ansiotulonsa vuonna 2006 olivat 11,3 miljoonaa euroa. Mikael Liliuksen verotettava varallisuus oli 5,3 miljoonaa euroa 2005.

Vuonna 2008 Lilius hankki yhdessä Berndt Brunowin kanssa Nautorin Swan 66 -purjeveneen, joka oli venevalmistajan uusin lippulaivamalli.

2. huhtikuuta 2009 Lilius järjesti tiedotustilaisuuden, jossa hän yllättäen ilmoitti jäävänsä eläkkeelle vuoden lopussa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Liliuksen saamia optioita oli arvosteltu ankarasti julkisuudessa. Liliuksen mukaan myös hänen perheensä joutui uhkailun kohteeksi.

Fortumin jälkeen 
Lilius toimi Metson hallituksen puheenjohtajana vuosina 2013–2020.

Lilius toimi Metso Outotecin hallituksen puheenjohtajana vuosina 2020–2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Talouselämä 3.11.2006 - Käytä optiota oikein 
 Helsingin Sanomien hakukone tuloista ja varallisuudesta Mikael Lilius 2001–2006 
 Liliuksen haastattelu Iltalehden sivuilla 
 Yle Elävä arkisto: Mikael Lilius ohjasi Fortumin menestykseen ja erosi yhtiöstä palkkiokohun saattelemana

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Itsukushima-jinja

Itsukushima-jinja () on šintolainen pyhäkkö Itsukushiman saarella Hatsukaichin kaupungissa Hiroshiman prefektuurissa Japanissa. Pyhäkkö on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. 

Pyhäkön alkuperä on 500-luvulla, ja rakennus on ollut nykyisessä muodossaan vuodesta 1168, jolloin pyhäkön rakentamista rahoitti Taira no Kiyomori. Pyhäkön laiturityyppinen rakennustapa johtuu saaren aikoinaan pyhästä asemasta. Tavallisten ihmisten ei sallittu astua saarelle, jolle saavuttiin veneillä kelluvalta näyttävän toriin läpi. Pyhäkön vieressä on nō-lava.

Pyhäkön torii-portti on yksi Japanin suosituimmista turistinähtävyyksistä, ja näkymä portille saarelta Misen-vuoren juurelta on yksi ”Japanin kolmesta näkymästä” (muut ovat Amanohashidaten kannas ja Matsushiman lahti). Portti on ollut olemassa vuodesta 1168 lähtien, vaikka nykyinen portti onkin vasta vuodelta 1875. Kamferipuusta valmistettu 16 metriä korkea portti on rakennettu nelijalkaiseen (yotsu-ashi) tyyliin tekemään portista erityisen vakaa. Portti näyttää kelluvan vain nousuveden aikaan; kun vesi on alhaalla, porttia ympäröi muta ja sille voi kävellä saarelta. Vierailijat laittavat portin jalkojen halkeamiin kolikoita ja tekevät toivomuksia. Simpukoiden kerääminen portin ympäriltä on myös suosittua. 

Pyhäkkö liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1996 kriteereillä (i), (ii), (iv) ja (vi). Luetteloon kuuluva alue on kooltaan 431 hehtaaria, ja sitä ympäröi 2 634 hehtaarin suoja-alue.

Galleria 

</gallery>

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unescon maailmanperintökohteet Japanissa
Šintolaiset pyhäköt
Kannibaalien polttouhrit

Kannibaalien polttouhrit () on italialainen, Ruggero Deodaton ohjaama vuonna 1980 julkaistu kannibaalieksploitaatio-elokuva. Elokuvan käsikirjoittivat Gianfranco Clerici ja Giorgio Stegani. Elokuvan budjetti oli noin 100 000 Yhdysvaltain dollaria. Kannibaalien polttouhrit edustaa italialaisten ”kannibaalifilmien” genreä ja on lajinsa tunnetuin ja rahallisesti menestynein elokuva.

Juoni
Harold Monroe -niminen antropologi matkaa viidakkoon, jossa hän selvittelee neljän nuoren yhdysvaltalaisen tutkimusmatkailijan kohtaloa. Monroe löytää viidakosta tutkimusryhmän kuvaaman videomateriaalin, jonka sisällöstä selviää ryhmän kohtalo.

Näyttelijöitä

Kiistat
Suurin kiista elokuvan julkaisun aikoihin liittyi uskomukseen, että kyseessä olisi snuff-elokuva eli siinä olisi kuvattu aitoa ihmisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Ohjaaja Deodato sekä toinen tuottajista pidätettiin ja elokuva kiellettiin Italiassa viikko ensi-illan jälkeen. Milanon tuomioistuin uskoi, että Deodato oli tapattanut näyttelijöitä oikeasti kameran edessä, mutta he tulivat oikeudessa näyttämään etteivät olleetkaan kuolleita.  Asioita vaikeutti se, että elokuvan näyttelijöiden työsopimuksissa sovittiin, etteivät he saa kommunikoida tiedotusvälineiden kanssa ensi-iltaa seuraavan vuoden aikana.

Muun väkivallan lisäksi kohua herättivät erityisesti elokuvan eläintentappokohtaukset, kuten vedestä kiinniotetun kilpikonnan teurastus, aivojen poistaminen elävältä pikkuapinalta, sian tappaminen ampumalla sitä kiväärillä päähän sekä pesukarhun tappaminen ja nylkeminen. Elokuvassa on myös hyvin paljon seksuaalista väkivaltaa. Se sisältää kolme erittäin raakaa raiskauskohtausta, sekä yhden lyhyemmän seksuaaliväkivaltaa sisältävän kohtauksen.

Elokuvan leikatut versiot
Elokuvan leikatuissa versioissa kaikki eläimiin kohdistettu väkivalta (paitsi hämähäkin ja käärmeen tappaminen) on poistettu, sekä seksuaaliväkivaltaa sisältävät kohtaukset on poistettu tai lyhennetty.

Suomessa VHS-versiota leikattiin noin 10 minuuttia ja 28 sekuntia.

Kiellot
Elokuva kiellettiin sisällön vuoksi 53 maassa. Suomessa Kannibaalien polttouhrit sai ensi-iltansa vuonna 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elokuvat kannibalismista
Ruggero Deodaton ohjaamat elokuvat
Vuoden 1980 italialaiset elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Wärtsilä (Järvenpää)

Wärtsilä on Järvenpään 10. kaupunginosa, ja sijaitsee kaupungin pohjoisrajalla pääradan ja Nummenkylän kaupunginosan välissä. Wärtsilä rajautuu pohjoisessa ja lännessä Tuusulan kunnanrajaan. Wärtsilä sijaitsee noin viisi kilometriä kaupungin keskustasta luoteeseen. Kaupunginosa on pääosin teollisuualuetta. Wärtsilään kuuluvan Purolan rautatieasema sijaitsee Wärtsilässä.  Väkiluvultaan - 74 asukasta vuoden 2014 lopussa - Wärtsilä on Järvenpään pienimpiä kaupunginosia. 

Wärtsilänkatu johtaa Järvenpään keskustasta pohjoiseen radan itäpuolta Sorron ja Jampan kaupunginosien läpi päättyen Wärtsilään. Wärtsilän rajanaapureita ovat Tuusulan kunta sekä Nummenkylän, Jampan  ja Saunakallion kaupunginosat.

Kaupunginosaa hallitsee 1970 valmistunut Wärtsilä-konsernin Helsingistä muuttama paperikoneita valmistava tehdas. Tehdas siirtyi 1986 Wärtsilän yhtiöjärjestelyissä Valmet Oy:lle, joka sulautui 1999 Rauma Oy:n kanssa Metso Oyj:ksi. Sittemmin Valmet perustettiin uudestaan, kun sellu-, paperi- ja voimantuotantoliiketoiminnat irrotettiin Metso Oyj:stä loppuvuonna 2013. Siten Järvenpään Wärtsilänkadun tehdas on nyt osa Valmet Oy:n sellu- ja paperitoimialaa.

Wärtsilän etelä- ja itäpuolella, pääradan vieressä on pieni asuinalue, jota kutsutaan Ala-Wärtsiläksi, ja se kuuluu Jampan kaupunginosaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.valmet.com/
 http://www.valmet.com/fi/valmet-yrityksena/valmet-lyhyesti/historia/

Järvenpään kaupunginosat
Volkswagen Apollo

Volkswagen Apollo on Volkswagenin ja Fordin yhteistyössä Brasiliassa Autoventurin tehtaalla valmistama automalli. Se on käytännössä sama auto kuin Ford Verona, eli kaksiovinen Ford Orionin sedan-versio. Apollon syrjäytti vuonna 1992 Volkswagenin mallistossa Volkswagen Pointer. Apolloa valmistettiin vuosina 1990–1992.

Lähteet 

Apollo
C-segmentin autot
1990-luvun autot

en:Volkswagen Apollo
Roni Porokara

Roni Porokara (s. 12. joulukuuta 1983 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura
Porokara on aiemmin edustanut seuratasolla Pallo-Poikia, PK-35:ä, FinnPaa, FC Jokereita, FC Hämeenlinnaa ja FC Honkaa.

Kaudella 2006 Porokara oli yksi nousijajoukkue FC Hongan avainpelaajista. Hän onnistui myös tilastollisesti harvinaisessa tempussa pelattuaan kauden jokaisen ottelun alusta loppuun ainoana Hongan pelaajista. Erinomaisen kauden päätteeksi Porokara valittiin Veikkausliigan All Stars-joukkueeseen.

Porokara siirtyi marraskuussa 2010 Örebrosta belgialaiseen Germinal Beerschotiin monivuotisella sopimuksella. Elokuussa 2012 hän siirtyi Israelin pääsarjan Ironi Kiryat Shmonaan, jota edusti tammikuuhun 2013 asti. Juutalaistaustansa johdosta Porokaraa ei laskettu ulkomaalaiskiintiöön Israelissa pelatessaan. Huhtikuussa 2013 hän palasi Hongan riveihin.

Maajoukkueura
Ensimmäisen A-maaottelunsa Porokara pelasi 25. toukokuuta 2006 Ruotsia vastaan. Kyseisessä harjoitusottelussa Porokara vaihdettiin kentälle vain minuutti ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Porokara sai toisen maaottelunsa tililleen 6. helmikuuta 2008 Kyproksessa pelatussa ottelussa Kreikkaa vastaan.

Marraskuussa 2006 Porokara valittiin Suomen haastajamaajoukkueeseen Vietnamissa järjestettyyn BV Cupiin. Porokara viimeisteli kolmessa ottelussa neljä maalia ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.

Kausitilastot
Päivitetty 2. syyskuuta 2014.

 Liigadebyytti: 15. toukokuuta 2003 FC Hämeenlinna–KuPS (4–3)
 Ensimmäinen liigamaali: 14. kesäkuuta 2003 FC Hämeenlinna–FC Jokerit (2–1)

Saavutukset

 SM-hopea 2013
 Suomen Cup -hopea 2004, 2007
 Ykkösen voitto 2005

Henkilökohtaiset palkinnot
 Valinta jalkapallotoimittajien yhdistyksen Veikkausliigan All Stars-joukkueeseen 2006
 Ykkösen Veikkauspörssin voitto 2005
 BV Cupin paras pelaaja 2006

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomen juutalaiset
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Volkswagen Basistransporter

Volkswagen EA489 Basistransporter on yksi Volkswagenin harvinaisimmista automalleista. Basistransporter on hyvin pieni etumoottorinen etuvetoinen avolava. Basistransporteria valmistettiin vain 2 600 kappaletta osina Hannoverissa, Saksassa ja Meksikossa vuosina 1975–1979. 

Basistransporterit koottiin Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Papua-Uudessa-Guineassa, Filippiineillä, Pakistanissa, Indonesiassa, Turkissa ja Meksikossa. 

Turkissa Basistransproteria myytiin nimellä EA489, Indonesiassa nimellä Mitra ja Meksikossa nimellä Hormiga. Vuosina 1975–1976 Suomessa valmistettiin Basistransporteriin pohjautuvia Teijo-avolavapakettiautoja.

Basistransporterin moottori on 1,5-litrainen bokseri-OHV, joka tuottaa tehoa 46 hv @ 4000 rpm ja antaa auton huippunopeudeksi 85 km/h.

Lähteet

Basistransporter
Lava-autot
1970-luvun autot