joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hank Williams

Hiram ”Hank” King Williams () oli amerikkalainen country-muusikko. Hän on säveltänyt ja esittänyt kymmeniä tyylin klassikoita, jotka levinneet myös muualle, muun muassa rock and rollin suuntaan. Hänen kappaleisiinsa kuuluvat muun muassa ”Jambalaya”, ”Your Cheatin’ Heart”, ”Hey Good Looking”, ”I Can’t Help It”, ”Lovesick Blues” ja ”I’m So Lonesome I Could Cry”. Hank Williamsin tyyliä kuvataan usein nimellä honky-tonk, ja se nousi ensimmäiseen kukoistuskauteensa juuri Williamsin ja aikalaisten myötä 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa. Rockabillyn ja Nashville-tyylin jälkeen honky tonkin – ja samalla Hank Williamsin vanhojen levyjen – arvostus kasvoi uudelleen 1980-luvulta alkaen.

Hank Williamsilla oli synnynnäinen kivulias epämuodostuma selkärangassaan, spina bifida occulta, jonka sanotaan vaikuttaneen hänen myöhempään alkoholinkäyttöönsä.

Hank Williams aloitti uransa likimain lapsitähtenä 1937. Hän soitti kitaraa koulun jälkeen jalkakäytävällä WSFA-radion studion edessä, tuli huomatuksi ja toisinaan kutsuttiin soittamaan suorassa radiolähetyksessä. Radiomenestyksensä turvin hän perusti oman yhtyeen, ja jätti koulun 1939. Hankin äiti toimi aluksi yhtyeen managerina. Sodan aikana yhtyeen jäsenet liittyivät armeijaan ja Hankin alkoholismi otti ylivallan.

Laulajalahjakkuus kuoli alkoholin ja huumeiden yhteisvaikutukseen uudenvuodenpäivänä 1953. Hänen piti soittaa Cantonissa, Ohiossa, mutta sääolosuhteiden vuoksi hän ei voinut lentää, joten hän palkkasi autonkuljettajan ja lähti hotellilta Knoxvillestä, Tennesseestä. Williams otti mukaansa B12-vitamiinia ja morfiinia. Auto oli Cadillac. Lopulta hän huomasi, että hän oli unohtanut ottaa viskiä mukaansa. Takapenkillä oli kuitenkin oluttölkkejä. Kun kuljettaja pysähtyi bensa-asemalla, hän tankattuaan huomasi, että Williams oli kuollut. Hän oli kuollessaan vain 29-vuotias. Williams haudattiin Montgomeryyn, mistä hänen uransa alkoikin.

Hank Williams on yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista countrymusiikin tekijöistä.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset countrymuusikot
Hollywood Walk of Fame
Grammy-palkinnon saajat
Rock and Roll Hall of Fame
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Songwriters Hall of Fame
Musiikin Pulitzer-palkinnon saaneet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Amazing Race (2. tuotantokausi)

Amazing Race on tosi-TV-ohjelma, jossa kilpailijat matkustavat ympäri maailmaa haastavien tehtävien johdattelemina. Sarjan toinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2002. Ohjelma alkoi 11. maaliskuuta ja päättyi 15. toukokuuta. Tällä kaudella otettiin käyttöön monet kilpailun elementeistä, jotka tulisivat tutuiksi kaikilla myöhemmillä kausilla. Näiden joukossa on muun muassa vihjelaatikkotelineen käyttö, varikkopysähdysmatto, Phil Keoghan tervehtimässä kädestä kaikkia ryhmiä varikkopysähdyksellä ja ohjelman selkeästi kiihkeämpi tahti. Kisa alkoi Las Vegasista ja päättyi San Franciscoon. Kisan aikana käytiin muun muassa Rio de Janeirossa, Kapkaupungissa ja Hongkongissa. Ensimmäisen kerran sarjan historiassa juontaja joutui odottamaan viimeistä paria varikolle yli 24 tuntia. Kyseessä oli myös ainoa kausi, jonka aikana ei käyty Euroopassa lainkaan. 

Suomessa toinen tuotantokausi näytettiin MTV3:lla alkuvuodesta 2004.

Kilpailun voittivat ystävykset Chris ja Alex.

Kilpailun tulokset 

 Yliviivattu tarkoittaa, että pari putosi kilpailusta
 Kursivoitu tarkoittaa, että pari tuli viimeisenä varikolle, mutta ei pudonnut
 Lihavoitu tarkoittaa, että pari voitti pikapassin

Kilpailun reitti

Jaksot 
1. The World is Waiting: Go!

2. Help Me, I'm American

3. My Alarm Clock Didn't Go Off

4. This Game Is About Minutes

5. Welcome to the World of Being Human

6. I'm Gonna Take His Girl

7. I'm Gonna Throw Up on Phil's Shoes

8. I'm Not a Miner! No, You're an Idiot!

9. Ready to Lose Our Lives

10. It's Hammer Time

11. Follow That Plane!

Aiheesta muualla 
 CBS : Amazing race 2 
 TARFlies Times (Tuotantokausi 2)  
 Tuotantokausi 2 Internet Movie Database

Amazing Race
Tuotantokaudet
Vale Canada

Vale Canada Ltd (vuosina 2007–2010 Vale Inco Ltd., mitä ennen Inco Ltd.) on brasilialaisen Vale-monialayrityksen kanadalainen tytäryhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Torontossa Ontariossa. Se on mukana nikkelin, rautamalmien ja pellettien, hiilen, kuparin, lannotteiden, mangaanin ja erilaisten rautaseosten kaivostoiminnassa ja tuotannossa. Ennen yhdistymistään Inco oli maailman toiseksi suurin nikkelin tuottaja sekä maailman kolmanneksi suurin kaivosyhtymä.

Historia 

The International Nickel Company (Inco) perustettiin New Jerseyssä Yhdysvalloissa 1902, kun Canadian Copper, Oxford Copper Company ja Société Minière Caledonienne muiden pienempien yhtiöiden ohella fuusioituivat. Uuden yhtiön hallinta siirrettiin International Nickel Company of Canada, Ltd.:lle sen perustamisvuonna 1916. Yhtiö alkoi käyttää lyhyempää nimeä Inco vuonna 1919.

Inco aloitti toimintansa yhdessä Canadian Copperin kanssa, kun Ontarion Sudburysta löydettiin kuparimalmiesiintymiä. Aluksi kuparimalmi laivattiin Oxford Copper Companyn sulattamolle Constable Hookiin New Jerseyhin. Tuotannon yhteydessä havaittiin malmin sisältävän myös runsaasti nikkeliä. Vuonna 1902 perustettiin Oxford Copperin ja Canadian Copperin yhteistyöyritys International Nickel. Vuonna 1918 yhtiö rakensi uuden jalostamon Ontarion Port Colborneen. Yhtiö on joutunut Port Colbournessa oikeuteen vastaamaan asukkaiden nostamaan joukkokanteeseen maaperän saastuttamisen vuoksi. Suuria ympäristöongelmia on myös Sudburyn seudulla. Inco Limited oli myös Petsamon Nikkeli -yhtiön perustaja.

Vuonna 1929 yhtiö laajeni huomattavasti, kun se hankki omistukseensa brittiläisomisteisen Mond Nickel Companyn. Samalla yhtiön pääkonttori siirrettiin Torontoon.

Inco-yhtiöllä on ollut kaivostoimintaa pääosin Kanadassa ja Indonesiassa. Toimintaa on ollut myös Guatemalassa, jossa olevasta Sky Resources -yrityksestä Inco omistaa edelleen osan. Viimeiseksi avattu kaivos on Kanadassa, Voiceys Bayssä, innujen ja inuittien asuttamalla alueella. Uuden-Kaledonian alkuperäiskansa kanakit vastustavat yhtiön pyrkimystä rakentaa kaivos alueelleen. 

Lokakuussa 2006 Incon osti brasilialainen kaivosyhtiö Vale (tuolloin CVRD) 19,4 miljardin Kanadan dollarin kauppahinnalla. Ostajakonsernilla on maailmanlaajuista toimintaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vale 

Kanadalaiset kaivosyhtiöt
Alter real

Alter real on hevosrotu Portugalista. Alun perin rotua jalostettiin Portugalin hovin tarpeisiin korkeaan kouluratsastukseen.

Ominaisuudet
Väriltään hevonen on useimmiten ruunikko tai musta. Ulkonäöltään alter real muistuttaa andalusianhevosta ja lusitanoa. 

Alter real -hevoset soveltuvat rakenteensa puolesta korkeaan kouluratsastukseen.

Historia
Alter real on peräisin 1700-luvulta ja polveutuu andalusianhevosista. Alkuperäinen alter real periytyi Portugalin kuninkaan Juhana V:n Espanjasta hankkimista tammoista. Hän perusti 1700-luvun puolivälissä Alentejon maakuntaan kaksi siittolaa, jotka yhdistyivät 1784 Alter do Chaoon. Rodun nimi muodostuu paikannimestä, johon yhdistyy kuninkaalliseen alkuperään viittaava real. Alter real -hevoset olivat arvostettuja korkean kouluratsastuksen ratsuja 1700-luvun Euroopassa.

1800-luvun alkupuolella Alterin siittola joutui kahteen kertaan hyökkäyksen kohteeksi: ensin Napoleonin joukot valtasivat Portugalin ja veivät siittolan parhaat hevoset sotaratsuiksi, ja vuonna 1834 tuli uusi hyökkäys, jossa tallit tuhoutuivat. Portugalin kuningatar Maria Pia yritti pelastaa rodun risteyttämällä siihen englantilaisia rotuja, mutta yritys epäonnistui ja alter real oli kadota kokonaan. Andalusianhevoseen risteyttämällä rotu saatiin kuitenkin pelastettua, mutta siittolan paperit tuhoutuivat Portugalin vallankumouksessa.

Nykyiset alter realit periytyvät Ruy d’Andraden 1940-luvulla löytämistä oreista. d’Andrade teki sinnikkäästi töitä etsien käsiinsä myös puhdasrotuisia tammoja ja yhdessä Escola Portuguesa de Arte Equestren kanssa hän piti huolta, että myös alter realien ominaisuudet pysyivät korkeaan kouluun soveltuvina.

Lähteet
Hevosmaailma.net
Horse Show Central 

Portugalilaiset hevosrodut
Lämminveriset
Lothar de Maizière

Lothar de Maizière  (s. 2. maaliskuuta 1940) on saksalainen konservatiivinen poliitikko, joka oli Saksan demokraattisen tasavallan viimeinen pääministeri ja ainoa vapailla vaaleilla valittu pääministeri. 

Itä-Saksan ensimmäiset vapaat parlamenttivaalit järjestettiin 18. maaliskuuta 1990 ja niiden selväksi voittajiksi nousi kristillisdemokraattien johtama konservatiiviliittouma. DDR:n kansankamari valitsi Lothar de Maizièren pääministeriksi 12. huhtikuuta 1990. Lothar de Maizièren pääministeriys päättyi 3. lokakuuta 1990 Saksan jälleenyhdistyessä.

Lothar de Maizièren suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen takia Preussiin 1600-luvulla. Saksan sisäministeri Thomas de Maizière on hänen serkkunsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset kristillisdemokraattiset poliitikot
Itäsaksalaiset poliitikot
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Lassi (nimi)

Lassi on jo 1500-luvulla käytössä ollut suomalainen miehen etunimi, Laurentius- tai Lauri-nimen muunnelma. Lassin nimipäivää vietetään 10. elokuuta. Silloin on myös Lassen ja Laurin nimipäivä. 

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Lassi on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 6 521 henkilölle.

Tunnettuja Lassi-nimisiä 

 Lassi Alhorinne, näyttelijä
 Lassi Alvesalo, hammaslääketieteen professori
 Lassi Etelätalo, keihäänheittäjä
 Lassi Haimi, kilpauimari
 Lassi Hiekkala, toimittaja, kansanedustaja (Edistyspuolue, Suomen kansanpuolue)
 Lassi Hirvonen, lapsinäyttelijä ja tanssija
 Lassi Hurskainen, jalkapallomaalivahti
 Lassi Huuskonen, mäkihyppääjä 
 Lassi Hyvärinen, runoilija
 Lassi Jaakkola, päätoimittaja
 Lassi Järvenpää, jalkapalloilija
 Lassi Kilpi, juristi ja hallintoneuvos
 Lassi Kilpinen, koripalloilija
 Lassi Kinnunen, hanuristi ja laulaja
 Lassi Kokkala, jääkiekkoilija
 Lassi Koponen, nuortenkirjailija
 Lassi Kämäri, kirjailija
 Lassi Laakso, jääkiekkoilija
 Lassi Laitinen, maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Lassi Lappalainen, jalkapalloilija
 Lassi Lehtinen, jääkiekkomaalivahti
 Lassi Lehto, Jimi Tenor, säveltäjä ja multi-instrumentalisti
 Lassi Lintula, futsalpelaaja
 Lassi Luoto, jalkapalloilija
 Lassi Mattila, jääkiekkoilija
 Lassi Nikko, elektronisen musiikin tekijä (taiteilijanimiä Brothomstates ja Dune)
 Lassi Noponen, yritysjohtaja
 Lassi Nummi, kirjailija, runoilija ja kääntäjä
 Lassi Nurila, taitolennokkiurheilija
 Lassi Nurmos, jalkapalloilija
 Lassi Parkkinen, pikaluistelija
 Lassi Päivärinta, matematiikan professori
 Lassi Raitanen, jääkiekkoilija
 Lassi Raunio, kymmenottelija
 Lassi Rautiainen, luontovalokuvaaja, kirjailija ja matkailuyrittäjä
 Lassi Saressalo, folkloristi, tietokirjailija ja kriitikko
 Lassi Sidoro, sideshow-taiteilija ja kehonmuokkausartisti
 Lassi Sinkkonen, kirjailija
 Lassi Thomson, jääkiekkoilija
 Lassi Toivola, painituomari
 Lassi Tokkola, taidemaalari
 Lassi Toriseva, salibandymaalivahti
 Lassi Tuovi, koripallovalmentaja
 Lassi Urpilainen, 1700-luvulla elänyt karhunkaataja
 Lassi Utsjoki, toimittaja ja lauluntekijä
 Lassi Valtonen, laulaja
 Lassi Vanhatalo, jääkiekkoilija
 Lassi Vasarainen, pesäpalloilija
 Lassi Vierikko, elokuvakäsikirjoittaja ja näyttelijä
 Lassi Viholainen, jalkapalloilija
 Lassi Virtanen, oopperalaulaja
 Lassi Vänttinen, salibandypelaaja
 Lassi Yrjölä, jääkiekkomaalivahti

Kuvitteellisia Lasseja 

 Lassi, 6-vuotias poika sarjakuvassa Lassi ja Leevi

Lähteet

Etunimet
In Trance

In Trance on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1975 julkaisema albumi. Albumin tyylisuunta poikkeaa täysin kahdesta edellisestä albumista, joissa oli vaikutteita progressiivisesta krautrockista. Albumin musiikissa on enemmän vaikutteita heavy metalista, ja yhtye saavuttikin enemmän suosiota tämän ansiosta verrattuna kahteen edelliseen albumiin.

Kappaleet

Kokoonpano 
Scorpions
 Klaus Meine - laulu
 Ulrich Roth - soolokitara, taustalaulu, laulu kappaleissa "Dark Lady" ja "Sun In My Hand"
 Rudolf Schenker - kitara, taustalaulu
 Francis Buchholz - basso, taustalaulu
 Rudy Lenners - rummut, lyömäsoittimet

Lisämuusikko
 Achim Kirschning - koskettimet

Vuoden 1975 albumit
Scorpionsin albumit
Berlin Alexanderplatz

Berlin Alexanderplatz on Alfred Döblinin vuonna 1929 ilmestynyt romaani. Se on kuuluu saksalaisen kirjallisuuden suuriin klassikoihin.

Alexanderplatzin työläiskaupunginosan mukaan nimetyn kirjan keskiössä on Franz Biberkopf -niminen pikkurikollinen ja satunnainen tappaja. Tarina alkaa, kun hän vapautuu vankilasta, ja kuvaa hänen hankalaa tasapainotteluaan vankilan ulkopuolella. Miestä vetävät syrjään kaidalta polulta niin hänen omat demoninsa kuin uudet ystävänsäkin, joista läheisin on Reinhold. Reinhold saa Franzin mukaan moneen pulmaan niin naisineen kuin rikollisine juonineenkin.

Döblinin kerronta on monitasoista: hän sekoittaa kertojanääneen muun muassa sisäistä monologia, uutissähkeitä ja äänitehosteita.

Romaani on filmatisoitu kolmeen otteeseen. Döblin oli itse muokkaamassa käsikirjoitusta Piel Jutzin vuonna 1931 ohjaamaan Berlin – Alexanderplatz -elokuvaan{. Vuonna 1980 Rainer Werner Fassbinder teki romaanista 14-osaisen televisiosarjan. Vuonna 2020 tuli ensi-iltaan Burhan Qurbanin ohjaama elokuva.

Lähteet

Vuoden 1929 kirjat
Saksalaiset romaanit
Pälkäneen puuaapinen

Suomalaisten kirjapainojen siirryttyä isonvihan vuoksi Tukholmaan aiheuttaen pulan lasten aapiskirjoissa kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puulaatoille ja painoi niillä Pälkäneen puuaapisen. Aapisen etulehdellä oli teksti "Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpeen tähden leicattu Puuhun ja Pälkänen Seurakunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändätty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralan Kylässä 1719". Ainoa jäljelle jäänyt kappale tuhoutui Turun palossa 1827.

Lähteet
Medelplan-suku
Puuaapinen
Medelplan ja puuaapinen

Viitteet

Kirjallisuutta
Lähdekirjallisuutta Daniel Medelplanista

Aiheesta muualla 
 "Pälkäneen aapisen" syntymäsijoilta, Suomen Kuvalehti, 01.12.1934, nro 49, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kirjat
Pälkäne
Historialliset oppikirjat
Äännelaki

Äännelaki on historiallis-vertailevassa kielitieteessä käytetty termi, joka tarkoittaa säännönmukaista äänteellistä kehitystä samaa historiallista jatkumoa edustavassa kielimuodossa. Termillä on paljon käyttöä etymologian ja äänteenmuutosten tutkimuksessa.

Lähteet 
 

Fonologia
Kielihistoria
The Beast of Alice Cooper

The Beast of Alice Cooper on vuonna 1989 julkaistu Alice Cooperin kokoelma-albumi.

Kappaleet 
 School's Out
 Under My Wheels
 Billion Dollar Babies
 Be My Lover
 Desperado
 Is It My Body?
 Only Women Bleed
 Elected
 I'm Eighteen
 Hello, Hooray
 No More Mr. Nice Guy
 Teenage Lament '74
 Muscle of Love
 Department of Youth

Aiheesta muualla 
 The Beast of Alice Cooper discogs.com -sivustolla 

Vuoden 1989 kokoelma-albumit
Alice Cooperin kokoelma-albumit
Live at Cabo Wado ’96

Live At Cabo Wabo '96'  on Alice Cooperin vuonna 2005 julkaistu livealbumi. Se on uudelleenjulkaisu vuonna 1997 julkaistusta albumista A Fistful of Alice.

Kappaleet
School's Out
Under My Wheels
I'm Eighteen
Desperado
Lost In America
Teenage Lament '74
I Never Cry
Poison
No More Mr. Nice Guy
Welcome To My Nightmare
Only Women Bleed
Feed My Frankenstein
Elected
Is Anyone Home?

Vuoden 2005 konserttitallenteet
Alice Cooperin konserttitallenteet

en:Live at Cabo Wabo '96
Maataistelukone

Maataistelukone (myös rynnäkkökone) on yleensä raskas tai keskiraskas lentokone, joka on suunniteltu tuhoamaan maakohteita. Ensimmäisen kerran maataistelukoneita käytettiin toisessa maailmansodassa.

Toisen maailmansodan jälkeen maataistelukoneita on alettu kutsua rynnäkkökoneiksi niiden tunkeutumiskyvyn vuoksi. Nykyaikaisia rynnäkkökoneita ovat muiden muassa A-10 Thunderbolt II ja Suhoi Su-25.

Historia 

Ensimmäiset maataistelukoneet eivät olleet kovin hyvin panssaroituja, ja niitä oli vaikea ohjata. Sittemmin niitä paranneltiin, ja neuvostoliittolaiset kehittivät Iljušin Il-2 -koneen. Sen panssari oli varsin vahvaa (4–12 mm). Puolustuksena siinä oli eteenpäin ampuvan tykkiaseistuksen ohella yksi taka-ampujan käyttämä, 12,7 mm konekivääri perässä. Maataistelukoneita käytettiin myös upottamaan sukellusveneitä ja laivoja raskaiden hävittäjäkoneiden ohella.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kari Nars

Kari Rainer Nars (s. 21. elokuuta 1940 Pietarsaari) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, valtiotieteiden lisensiaatti ja kirjailija.

Nars valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1963, lisensiaatiksi vuonna 1967 ja väitteli kauppatieteen tohtoriksi 1979.

Hän on työskennellyt Suomen Pankin kansainvälisenä johtajana (1977–1983), sen jälkeen Helsingin Osakepankin toimitusjohtajana 1984–1985 ja rahoitusneuvoksena valtiovarainministeriössä (1986–2000), jossa hän vastasi Suomen ulkomaisesta velanotosta. Ulkomailla hän on työskennellyt Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ekonomistina Washingtonissa vuosina 1967–1971 ja sekä Pariisissa Euroopan neuvoston kehityspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän on ollut United Powerin merikaapelihankkeen neuvonantajana. Nars on toiminut myös Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki EBRD:n johtokunnan jäsenenä sekä Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajana.

Nars kirjoittanut useita tietokirjoja, kuten Mahtimiesten matkassa (Tammi 2002), Raha ja onni (Pengar och lycka, Tammi 2006), Miten miljoonia huijataan. Suurpetkuttajien värikäs historia (Tammi 2009), joka on ilmestynyt kahdeksalla kielellä sekä Mauno Koivistoa käsittelevän teoksen Mauno: Optimistinen pessimisti (Standpoint 2017).

Teokset 
 
 
  
  Teos on ilmestynyt kahdeksalla kielellä.
  Teos on ilmestynyt suomeksi ja ruotsiksi.

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset virkamiehet
Suomen Pankin johtajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Hihaton paita

Hihaton paita on paita, jossa ei ole hihoja. Tavallisesti naisten käyttämistä hihattomista ylävartalon pukimista käytetään nimitystä toppi. Toppi tarkoittaa erilaisia puseron tai aluspaidan tapaan käytettäviä, tavallisesti hihattomia ja kauluksettomia ylävartalon pukimia. Hihattomia paitoja käytetään erityisesti urheilussa ja liikunnassa, mutta esimerkiksi jalkapallossa ne on kielletty.

Yleisimpiä naisten toppimalleja ovat niskan takaa solmittavat halterneck-topit, ohutolkaimiset eli spagettiolkaimiset topit. On myös yksiolkaimisia ja täysin olkaimettomia tuubitoppeja.

Lähteet 

Paidat
2010-luvun muoti
Raha ja onni

Raha ja onni on Kari Narsin kirjoittama kirja onnellisuudesta. Kirjaansa varten Nars perehtyi uusimpiin filosofian, psykologian, sosiologian ja taloustieteen piirissä tehtyihin tutkimuksiin. Teoksen on ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta Pengar och lycka suomentanut Juha Peura.

Kirjan johtopäätöksiä 
Merkittävä osa ihmisten elämästä kuluu työnteossa. Tyhjänpäiväinen työ voi aiheuttaa onnettomuutta ja depressiota. Yritykset tehostavat jatkuvasti toimintaansa kustannuksien leikkauksilla ja henkilökunnan vähentämisellä: epävarmuus työpaikasta aiheuttaa onnellisuusasteen heikkenemistä. Ihmisten tyytyväisyys tuloihinsa riippuu toisiin tehdyistä vertailuista: tuloerot vähentävät onnellisuutta.

Suomalaiset käyttävät eniten aikaa vapaa-ajastaan television katseluun. Kauniit ja rikkaat ihmiset saavat tavallisen kansalaisen elämän näyttämään harmaalta ja vaatimattomalta. Mainonnan tavoite on usein herättää tyytymättömyyttä: mainoksiin on sisäänrakennettu viesti, jonka mukaan jos sinulla ei ole jotain tuotetta olet epäonnistunut. 

Tavaroiden ja palveluiden merkitys yleensä yliarvioidaan, ja omistamisen viehätys katoaa nopeasti. Koska aikaa on niukasti, ei ole aikaa käyttää hankkittuja tavaroita, jolloin niistä ei ole mitään hyötyä. Suomalainen kulttuuri yllyttää ihannoimaan kuluttamista ja etenemään kovaa vauhtia: shoppailemaan.

Katso myös
 Onnellisuuden taloustiede

Lähteet

Aiheesta muualla 
Raha ruhjoo ja raatelee Talouselämä 

Kirjat yhteiskunnasta
 Vuoden 2006 kirjat
SVR

SVR voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta, vuonna 1919 perustettu ritarikunta
SVR, Venäjän ulkomaantiedustelupalvelu.
SVR, nykyisen VR-Yhtymän alkuperäinen nimilyhenne (Suomen Valtion Rautatiet) vuoteen 1922 asti
Sinivalkoinen Rintama, suomalainen puolue
System V Release, Unix-käyttöjärjestelmän julkaisu
LAFTA

LAFTA (, esp, Asociación Latinoamericana de Libre Comercio, suom. Latinalaisen Amerikan vapaakauppajärjestö) oli Montevideon sopimuksella vuonna 1960 solmittu vapaakauppa-alue, johon kuuluivat Argentiina, Brasilia, Chile, Meksiko, Paraguay, Peru  ja Uruguay. Allekirjoittajien tavoitteena oli yhteismarkkina-alueen luominen Latinalaiseen Amerikkaan.

Vuonna 1970 LAFTA laajeni käsittämään myös Bolivian, Kolumbian, Ecuadorin ja Venezuelan. Vuonna 1980 LAFTAsta tuli Latin American Integration Association (LAIA), (esp. Asociación Latinoamericana de Integración, ALADI). Kuuba liittyi järjestön jäseneksi 1999.

Vapaakauppa-alueen toteuttamiseksi Latinalaisen Amerikan Vapaakauppajärjestö, nykyisin siis Latinalaisen Amerikan Yhteistyöjärjestö, perusti useita eri instituutioita, joiden kautta se harjoitti toimintaansa. Tällaisia instituutioita olivat ulkoministerikokous, jäsenmaiden yhteinen yleiskokous sekä toimeenpanevan neuvoston kokous. Järjestö suunnitteli toimintansa tehostamiseksi uusien instituutioiden perustamista.

LAFTA-sopimuksessa oli myös merkittäviä rajoituksia. Sopimus käsitti ainoastaan tuotteet ja tavarat, ei palveluita. Se ei myöskään sisältänyt talouspolitiikan yhtenäistämistä. Järjestön toiminta politiikan ja talouden alalla oli EU:hun verrattuna rajoittunutta.

Lähteet
 Järjestön kotisivut

Vapaakauppa-alueet
Kauppaliitot
Poplar River First Nation

Poplar River First Nation on intiaanireservaatti Winnipegjärven pohjoisaltaan itärannalla samannimisen joen laskukohdassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Kylän asukasluku vuonna 2006 oli 978, ja kyläalueen pinta-ala on 1,8304 neliökilometriä. Kylä sijaitsee noin 400 kilometrin päässä Winnipegistä pohjoiseen.

Kylään ei ole kiinteää tieyhteyttä. Talvikuukausina kylään johtaa talvitie Berens Riverin kylästä. Huolto hoidetaan lentokonein ja kesäkuukausina myös vesitse.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Poplar River First Nation
Laupias samarialainen (järjestö)

Laupias Samarialainen on suomalainen kristillinen vapaaehtoisjärjestö. Yhdistyksen toiminnanjohtaja on toiminut Matti Karppinen. Nimensä yhdistys on saanut Raamatun kertomuksesta laupiaasta samarialaisesta, joka ainoana pysähtyi auttamaan henkihieveriin pahoinpideltyä matkamiestä.

Yömaja

Järjestön toimitilat ja yömaja olivat vuosina 2003–2007 Niinivaaralla lähellä Joensuun rautatieasemaa. Laupiaan samarialaisen majatalossa oli tilaa 15 hengelle. Yömaja oli päihteetön.

Tammikuussa 2007 yhdistys ilmoitti, ettei se tilanpuutteen takia voi jatkaa yömajatoimintaansa eikä yhdistys jatkanut enää yömajatoimintaa.

Ruoka-apu 

Vuonna 2006 majatalon kautta jaettiin 250 000 kiloa ruokaa. Säännöllistä ruokakassiapua sai 450 kotitaloutta. Kaikki ruoka saatiin lahjoituksina kaupoista ja leipomoista. Ruokakasseja jaettiin kolme kertaa viikossa. Yhdistys jakoi ruokaa viikoittain myös Rantakylässä Soropissa ja Utrassa puukoululla. Avun saajien joukossa oli eniten yksinäisiä miehiä, opiskelijoita ja lapsiperheitä.

Ruokajakelu on siirtynyt eri seurakuntiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Laupias Samarialaisen kotisivut

Kristinusko Joensuussa
Hyväntekeväisyysjärjestöt
Suomalaiset kristilliset järjestöt
Herbert Feigl

Herbert Feigl (14. joulukuuta 1902, Liberec, Tšekki – 1. kesäkuuta 1988, Minneapolis, Yhdysvallat) oli itävaltalainen filosofi ja Wienin piirin jäsen.

Feigl syntyi Liberecissä (Reichenberg), Böömissä, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkaria, ja pääsi Wienin yliopistoon vuonna 1922. Hän opiskeli fysiikkaa ja filosofiaa Wienin piirin perustajan Moritz Schlickin oppilaana ja väitteli tohtoriksi vuonna 1927 tutkielmalla, joka käsitteli todennäköisyyttä ja induktiota luonnontieteissä tietoteoreettiselta kannalta. Hänestä tuli Wienin piirin aktiivijäsen, ja hän oli Schlickin ja Friedrich Waismannin ohella yksi harvoja piirin jäseniä, joka kävi laajoja keskusteluja Ludwig Wittgenstein ja Karl Popperin kanssa.

Vuonna 1930 Feigl tapasi fyysikko Percy Williams Bridgmanin, filosofi Willard Van Orman Quinen ja psykologi Stanley Smith Stevensin, jotka hän näki sukulaissieluinaan. Vuonna 1931 Feigl esitti, että looginen positivismi tulisi nimetä uudelleen loogiseksi empirismiksi, koska hän katsoi aikansa tieteenfilosofialla ja vanhemmalla positivistisella liikkeellä olleen tiettyjä eroja.

Vuonna 1931 Feigl meni naimisiin Maria Kasparin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin asettuen Iowaan, jossa hän opetti Iowan yliopistossa. Heidän poikansa Eric Otto syntyi vuonna 1933. Vuonna 1940 hän hyväksyi viran Minnesotan yliopiston filosofian professorina. Tässä virassa hän toimi 31 vuotta. Hän työskenteli läheisesti yhdessä Wilfrid Sellarsin kanssa, ja he kirjoittivat yhdessä mm. teoksen Readings in Philosophical Analysis sekä toimittivat lehteä Philosophical Studies, jonka he perustivat vuonna 1949. Vuonna 1953 Feigl perusti Minnesota Center for Philosophy of Science -keskuksen.

Feigl uskoi, että empirismi on ainoa kokeelliselle tieteelle tarkoituksenmukainen filosofia. Vaikka hänestä tuli filosofi kemistin sijasta, hän ei koskaan kadottanut käytännöllisen luonnontieteilijän näkemystään. Feigl jäi eläkkeelle vuonna 1971 ja kuoli syöpään Minneapolisissa vuonna 1988.

Itävaltalaiset filosofit
Wienin piiri
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Siddhartha

Siddhartha on Hermann Hessen vuonna 1922 julkaistu romaani. Saksankielisen alkuteoksen alaotsikko on Eine indische Dichtung (”Intialainen runoelma”). Siddhartha sijoittuu Buddhan aikaan. Vaikka kirjan päähenkilö jakaakin saman nimen Buddhan eli Siddhartha Gautaman kanssa, on kyseessä eri henkilö.

Romaani kertoo brahmaanin (ks. kastilaitos) pojan Siddharthan pyrkimyksestä valaistumiseen. Mukana matkassa hänellä on ystävänsä Govinda. Kaksikko liittyy vaeltaviin munkkeihin, ja kun he kuulevat Buddhasta, valaistuneesta, ryhtyy Govinda tämän seuraajaksi. Siddhartha päättää kuitenkin etsiä valaistumista ominensa koska on vakuuttunut että todellinen totuus ja pelastus löytyy vain henkilökohtaisten kokemusten kautta, eikä muiden opetusten perusteella.

Siddhartha jatkaa vaellustaan, kohdaten matkallaan mm. lautturi Vasudevan, joka kuljettaa hänet ilman korvausta joen toiselle puolelle. Matkan päätteeksi Siddharta ihastuu Kamalaan, kurtisaaniin. Kamala lupaa opastaa nuorta miestä ruuminnautintojen maailmaan (maksua vastaan). Ansaitakseen Kamalaa varten tarvitsemaansa rahaa Siddharta aloittaa työskentelynsä liikemiehenä, aluksi apulaisena mutta pian menestyen uudessa ammatissaan - oppien myös nauttimaan tästä uudesta elämäntavastaan. Hänellä ja Kamalalla on tiivis rakkaussuhde, josta Siddharta kuitenkin lopuksi luopuu masentuessaan ja päättäessään että tällainen normaali elämä ei kuitenkaan ole hänen oikea kohtalonsa.

Vaelluksellaan Siddharta palaa lautturin kuljetettavaksi, ihastuu jokeen ja lautturin sisäiseen rauhaan, ja tämän elämäntyyliin. Lautturi ottaa hänet kumppanikseen. Samaan aikaan Kamala synnyttää Siddhartalle lapsen. Vanhettuaan ja urasta luovuttuaan Kamala luovuttaa omaisuutensa uskonnollisille ryhmittymille, ja lyöttäytyy mukaan seuraamaan Buddhaa. Joen lähettyvillä käärme puree Kamalaa, ja hänen vaelluksella mukana oleva poikansa lähtee kutsumaan apua lauttureilta. Kamala ja Siddharta tunnistavat toisensa, ja Kamala kertoo pojan olevan Siddhartan poika. Kamalan kuoltua poika jää asumaan lauttureiden luokse, mutta suhteesta muodostuu vaikea. Lopulta Siddhartan on hyväksyttävä se että hänen poikansa jättää hänet taakseen, kuten hän kirjan alussa jätti omat vanhempansa.

Kirja päätyy kertomaan Siddhartan uudet ajatukset, joiden mukaan liiallinen onnen ja totuuden etsintä vaikeuttaa niiden löytämistä. Hän uskoo että viisaat sanat ovat turhia, aika on illuusiota, ja lopulta kaikki on yhtä, samaa alkuperää ja olemusta. Tällä yhdellä viitattaneen hindulaisuuden ajatuksiin jumalista, jotka ovat kaikki myös lähtöisin samasta alkuperästä.

Aiheesta muualla
Siddhartha alkuperäisenä kokotekstinä saksaksi ja englanniksi Gutenberg-projektissa
Siddharthalle omistettu julkinen wiki   
 Siddhartha äänikirjana Librivoxista
Siddhartha study guide and teacher's guide - themes, quotes, literary devices, multimedia

Hermann Hessen teokset
Vuoden 1922 kirjat
Uskontoteemainen kaunokirjallisuus
Lauri Posti

Lauri Albert Posti (17. maaliskuuta 1908 Lieto – 6. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen fennougristi, Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professori ja akateemikko. Vuonna 1975 hän toimi Suomen opetusministerinä 13. kesäkuuta – 30. marraskuuta ETY-kokouksen aikaan.

Elämäkerta 
Posti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistossa, jossa väitteli vuonna 1942 liivin kielen äännehistoriaa käsitelleellä työllä. 1930-luvulla hän teki tutkimusmatkoja vatjalaisten, vepsäläisten ja liiviläisten luo. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. 

Vuodesta 1945 Posti toimi suomalaisen filologian apulaisena (apulaisprofessorina). Vuonna 1953 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1971 saakka.

Klassikon aseman on saavuttanut Postin tutkimus From Pre-Finnic to late Proto-Finnic, jossa kirjoittaja ensimmäistä kertaa esittää kantasuomen äänteenmuutosten olleen germaanisten kielten vaikutusta. Näin Postin tutkimukset tulivat luoneeksi pohjaa itämerensuomalaisten ja germaanisten kielten kontaktien tutkimukselle, joka sittemmin ennen kaikkea Jorma Koivulehdon ansiosta mullisti kuvan suomen kielen historiasta. Posti tutki myös itämerensuomalaisten kielten balttilaisia lainasanoja.

Posti kuului Urho Kekkosen ystäväpiiriin ja kohosi 1960-luvulla Suomen kielitieteen keskeiseksi organisaattoriksi. Hän oli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisen osaston (nykyisen humanistisen tiedekunnan) dekaani ja ylioppilastutkintolautakunnan puheenjohtaja. Posti oli myös tärkeässä asemassa perustettaessa Kotimaisten kielten tutkimuskeskusta ja ehti toimia opetusministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian ja Suomen Tiedeseuran jäsen.

Suomen ja Viron televisioyleisölle Lauri Posti tuli tutuksi Naapurivisan toisena tuomarina Paul Aristen rinnalla vuosina 1966–1970.

Julkaisuja
Grundzüge der livischen Lautgeschichte. Väitöskirja. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia. Helsinki, 1942.
The Origin and Development of the Reflexive Conjugation in the Finnic Languages. 1980.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ministerikortisto: Lauri Posti
 
 
 

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset kielitieteilijät
Akateemikot (Suomi)
Suomen opetusministerit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Suomalaiset professorit
Kotikaupunkipolku

Kotikaupunkipolku on kartalle koottu kävelyreitti, joka esittelee kaupunkia tai kaupunginosaa sen uusille ja vanhoille asukkaille tarkoituksena näiden kotiutumisen edistäminen ja kotipaikkatuntemuksen lisääminen. Joskus kotikaupunkipolkuja kutsutaan lyhyemmin kaupunkipoluiksi, mutta kaupunkipolulla voidaan tarkoittaa myös laajemmin erilaisia kaupunkeihin määriteltyjä sisältöpolkuja. Maalaiskunnissa vastaavia polkuja voidaan kutsua kotiseutupoluiksi.

Kotikaupunkipolkujen kohteiden sisältö on monipuolinen ja monialainen. Kohteiden aiheita voivat olla muun muassa paikallinen geologia, biologia, historia, kulttuuri, kaavoitus, arkkitehtuuri, henkilöhahmot ja tulevaisuudennäkymät. Kotikaupunkipolkujen erityisenä piirteenä onkin useiden eri aihealueiden yhdistäminen kokonaiskuvan muodostamiseksi kohdealueesta.

Kotikaupunkipolku on kehittynyt Leppävaaran Neliapila-reitistöstä, jonka Leppävaara-seura julkaisi vuonna 2000. Sen jälkeen kotikaupunkipolkuja on laadittu ainakin Espoossa, Helsingissä, Vantaalla, Järvenpäässä ja Riihimäellä.

Kotikaupunkipolkujen keskeinen kohderyhmä ovat uudet asukkaat: niin maassamuuttajat kuin maahanmuuttajat. Polut kuitenkin soveltuvat kaikkien kotikulmistaan kiinnostuneiden kuljettavaksi sekä myös matkailijoiden käyttöön joko yksin tai ryhmissä. Kotikaupunkipolkuja voi soveltaa koulujen retkipäivien sekä työpaikkojen tyky-toiminnan ohjelmaksi. Kaikille avoimia opastettuja kävelyretkiä kotikaupunkipoluilla on järjestetty esim. kaupunkijuhlien ja vastaavien tapahtumien yhteydessä.

Kotikaupunkipolkujen suunnitteluun ja toteutukseen ovat osallistuneet kaupunginosayhdistykset sekä eri alojen viranomaiset ja asiantuntijat: mm. kulttuuri- ja museoihmiset, matkailuoppaat, paikallishistorian harrastajat, biologit, geologit, arkkitehdit ja kaupunkisuunnittelijat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  Kotikaupunkipoluista lisää.
  Linkkejä erityyppisiin kaupunkipolkuihin.

Retkeily
Kotiseututyö
Otto Donner (kielitieteilijä)

Otto Donner (15. joulukuuta 1835 Kokkola – 17. syyskuuta 1909 Helsinki) oli Helsingin yliopiston sanskritin ja vertailevan kielitieteen professori, kansallisten tieteiden organisaattori sekä kirkollisasiain toimituskunnan päällikkö (nyk. opetusministeriä vastaava tehtävä), valtiopäivämies ja senaattori Mechelinin senaatissa.

Henkilöhistoria 
Donner väitteli tohtoriksi vuonna 1863 intialaisia ja suomalaisia maailmanluomisselityksiä käsitelleellä teoksella. Hän opiskeli myös Berliinissä ja toimitti useita suomalais-ugrilaisia kieliä ja indoeurooppalaisia kieliä käsitelleitä teoksia, muun muassa ensimmäisen vertailevan suomalais-ugrilaisen sanakirjan. Hän oli perustamassa Suomalais-Ugrilaista Seuraa ja organisoimassa muinaismuistojen keruuta. Lisäksi hän toimi sihteerinä ja varapuheenjohtajana Suomen muinaismuistoyhdistyksessä, jonka kokoelmista tuli myöhemmin Suomen kansallismuseon kokoelmien perusta. Hän opetti joukkoa tärkeimpiä suomalaisia kielitieteilijöitä, muun muassa E. N. Setälää, G. J. Ramstedtia ja Artturi Kannistoa.

Donner otti osaa pappissäädyn edustajana valtiopäiville vuosina 1877, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. 

Otto Donnerin vanhemmat olivat kauppaneuvos Anders Donner ja Olivia Mathilda Dahlström. Otto Donnerin ensimmäinen puoliso oli Louise Malm ja toinen Minette Munck. Hänen lapsiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat teollisuusyrittäjä ja diplomaatti Ossian Donner, Agda Matilda Wasastjérna (o.s. Donner), taiteenharrastaja ja mesenaatti Otto Donner sekä insinööri, teollisuusjohtaja ja antroposofi Uno Donner. Hänen lapsiaan toisesta avioliitosta olivat fennougristi ja poliittinen aktivisti Kai Donner, tilanomistaja, sukututkija ja päätoimittaja Harry Donner sekä Lotta Svärd -aktiivi Eva Louise Tigerstedt (o.s. Donnner).

Teoksia 
 Kalevipoeg jumalaistarulliselta ja historialliselta kannalta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1866.
 Vertaileva sanakirja suomalais-ugrilaisten kielten alalla = Vergleichendes Wörterbuch der finnish-ugrischen Sprachen. 1. Frenckell ja pojan kirjakauppa, 1874.
 Vertaileva sanakirja suomalais-ugrilaisten kielten alalla = Vergleichendes Wörterbuch der finnish-ugrischen Sprachen. 2. Frenckell ja pojan kirjakauppa, 1876
 Vertaileva sanakirja suomalais-ugrilaisten kielten alalla = Vergleichendes Wörterbuch der finnish-ugrischen Sprachen. 3. G. W. Edlund, 1888.
 Suomen ja Venäjän välisistä kauppa- ja tullisuhteista. WSOY, 1893.
 Eduskunnan laatimat ehdotukset uusiksi kunnallisasetuksiksi. Suomalainen Kansa, 1909.

Lähteet 
 Otto Donner 375 humanistia -sivustolla 26.4.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
 Vapaasti ladattavia Otto Donnerin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta.

Viitteet

Katso myös 
 Donner-suku

Suomalaiset senaattorit
Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston professorit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset kielitieteilijät
Suomalaiset professorit
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Joulupuu on rakennettu

Joulupuu on rakennettu on tunnetuimpia suomalaisia joululauluja.

Laulun historia
Laulun sanoitus julkaistiin ensi kerran nimellä ”Joulu-kuusi” vuonna 1876 ilmestyneessä Uusi Kuwa-Aapinen -nimisessä lukukirjassa. Laulun sanoittajaa ei mainita sen yhteydessä, mutta Uudessa Kuwa-Aapisessa julkaistut laulut olivat yleensä kirjan toimittajan K. O. Kaunosen käsialaa. Tämä nimimerkki kuului Jyväskylän kaupunginsaarnaajalle pastori Gustaf Oskar Schönemanille. 

Joululaulujen taustoja tutkinut Reijo Pajamo ja G. O. Schönemanin henkilöhistoriaa tutkinut Kalevi Toiviainen ovat pitäneet selvitettynä, että ”Joulupuu on rakennettu” on Schönemanin sanoittama. Myös Schönemanin suvun perimätiedon perusteella asiaa pidetään selvänä. Schöneman on myös vuonna 1883 suomentanut itävaltalaisen Joseph Mohrin vuonna 1818 sanoittaman joululaulun ”Jouluyö, juhlayö” (Stille Nacht, heilige Nacht).  

”Joulupuu on rakennettu” -laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä. Sama sävelmä oli ”Lapsen laulu” -nimisellä laululla, joka sisältyi vuonna 1864 ilmestyneeseen laulukirjaan 50 Koulu-Laulua. Tämän laulukirjan oli toimittanut viipurilainen musiikinopettaja Heinrich Wächter.

Laulun sanat

Laulun viisi ensimmäistä säkeistöä vakiintuneessa muodossaan:

1. Joulupuu on rakennettu: 
joulu on jo ovella; 
namusia ripustettu 
ompi kuusen oksilla.

2. Kuusen pienet kynttiläiset 
valaisevat kauniisti; 
ympärillä lapsukaiset 
laulelevat sulosti.

3. Kiitos sulle Jeesuksemme 
kallis Vapahtajamme, 
kun sä tulit vieraaksemme, 
paras joululahjamme.

4. Tullessasi toit sä valon, 
lahjat runsaat, rikkahat; 
autuuden ja anteeksannon 
kaikki taivaan tavarat.

5. Anna, Jeesus, henkes hyvän 
meidän sydämihimme 
viritellä uskon valon! 
Siunaa, Jeesus, joulumme!

G. O. Schönemanin alkuperäinen runo vuodelta 1876:

Joulu-kuusi 
(weisataan niinkuin "Lapsen laulu")

Joulupuu on rakennettu: 
Joulu on jo owella; 
Namusia ripustettu 
Ompi kuusen oksilla,

Kuusen pienet kynttyläiset 
Walasewat kauniisti;
Ympärillä lapsukaiset 
Laulelevat sulosti:

Kiitos sulle Jesuksemme, 
Kallis Wapahtajamme,
Kun sä tulit armaaksemme, 
Paras Joulu-lahjamme.

Tullessasi toit Sä walon, 
Lahjat runsaat, rikkahat;
Autuuden ja anteeks' annon 
Kaikki taiwaan tawarat. 

Anna, Jesu, Henkes hywän 
Meidän sydämmihimme
Wiritellä uskon walon! 
Siunaa Jesu Joulumme!

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Eri versioita Joulupuu on rakennettu -laulusta 1900-luvulla Suomen Äänitearkiston tietokannassa

Joululaulut
1876
Onslow

Onslow on henkilöhahmo brittiläisessä komediasarjassa Pokka pitää. Onslow'ta  näytteli Geoffrey Hughes.

Onslow on naimisissa Hyacinth Bucketin  sisaren Daisyn kanssa ja heillä on tytär nimeltään Stephanie. Onslow'n ja Daisyn kanssa asuu myös Daisyn  sisar Rose, ja siskojen isä (eng. Daddy). He asuvat rapistuneella halvalla asuinalueella. Onslow vieroksuu työntekoa eikä ole koskaan ollut pahemmin työelämässä. Hyacinth paheksuu Onslow'ta ja tämän elämäntapaa suuresti. Kaikista puutteista huolimatta Daisy rakastaa ja jumaloi miestään suuresti. Onslow'n, kuten Daisyn tai Rosenkaan sukunimiä ei ole koskaan mainittu sarjassa.

Onslow'lla on aina yllään valkoinen hihaton paita ja päässään sininen lippalakki. Hänellä on myös tatuoinnit molemmissa käsivarsissaan. Suurimman osan ajastaan hän viettää kotona nojatuolissa löhöillen ja katsoen televisiota, joka toimii kun sitä läimäyttää. Onslow polttaa tupakkaa ja juo samalla olutta. Onslow pitää perunalastuista ja pekonivoileivistä.

Onslow omistaa vanhan autonrämän, Ford Cortinan, joka paukkuu aina kun sen pysäköi. Onslow on mitä ilmeisimmin Everton FC:n  kannattaja, ja hän vihaa Liverpool FC:tä niin paljon, että oli erota vaimostaan kuherruskuukauden aikana saatuaan tietää vaimonsa kannattavan kyseistä joukkuetta. Onslow'n pääharrastus on vedonlyönti ja etenkin television laukkakisat.
Kun jokin asia menee vikaan, Onslow yleensä huudahtaa sarkastisesti ”Kiva juttu!” (”Oh nice!”).

Pokka pitää -sarjan hahmot
Reinhard Keiser

Reinhard Keiser (1674–1739) oli saksalainen oopperasäveltäjä. Keiser johti Hampurin oopperaa vuosina 1706–1709 ja työskenteli vuodesta 1728 kaupungin katedraalin kanttorina. Kirkko- ja instrumentaalimusiikin lisäksi Keiser sävelsi uransa aikana noin sata oopperaa

Carl Philipp Emanuel Bach kertoi kirjeessä Johann Nikolaus Forkelille Keiserin olleen yksi hänen isänsä arvostamista säveltäjistä.

Lähteet

 Reinhard Keiser 1674–1739
 HOASM: Reinhard Keiser

Barokkisäveltäjät
Saksalaiset oopperasäveltäjät
Vuonna 1674 syntyneet
Vuonna 1739 kuolleet
Piipsanjoki

Piipsanjoki on Pyhäjoen vesistössä sijaitseva pieni, noin viisi metriä leveä joki Raahen, Haapaveden ja Oulaisten kuntien alueella. Alkupisteeksi voitaisiin sanoa Haapaveden Ainalissa sijaitsevat Osmanki- ja Ainali-järvet. Täältä asti laskettuna joen pituus on noin kolmekymmentä kilometriä. Joki laskee aikanaan Oulaisten Piipsjärveen. Tätä ennen Piipsanjokeen ehtii laskea useat laskuojat, kuten Lumioja sekä Kilpuanoja. Myös Vihanninjoki laskee Piipsanjokeen.

Piipsan alue on syntynyt Piipsanjoen myötä sen varrelle.

Suomen joet
Pyhäjoen vesistö
Vihannin luonto
Haapavesi
Oulainen
Martti Romppanen

Martti Romppanen (myös virheellisesti nimellä Martti Romppainen, 2. heinäkuuta 1927 Kuhmo – 12. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Romppanen opiskeli Teatterikoulussa Helsingissä vuosina 1947–1950. Samalla kurssilla olivat myös mm. Mikko Niskanen, Jussi Jurkka, Pia Hattara, Ahti Haljala, Rauni Mollberg, Veikko Sinisalo, Tiina Rinne ja Leo Jokela. Romppanen aloitti uransa Kotkan kaupunginteatterissa 1950–52, elämäntyö Suomen Kansallisteatterissa Helsingissä vuodesta 1952 aina 1960-luvun lopulle. Huonetoverinaan Kansallisessa hänellä oli mm. Ekke Hämäläinen.

Romppanen näytteli Kansallisteatterissa vuosien varrella mm. Laertesin osan Hamletissa, Richardin osan Oi nuoruudessa, Tyykon osan Karkureissa, Laurin ja Juhanin osat Seitsemässä veljeksessä, Hippolytoksen osan Phaidrassa, Tybaltin osan Romeossa ja Juliassa, Jerryn osan Zoo Storyssä sekä Teemun osan Nummisuutareissa. Suomalaisen teatteritaiteen huippuihin nousivat näistä hänen tulkintansa Kiven näytelmissä ja Shakespearen klassikoissa. Hänen mieliohjaajiansa olivat mm. Wilho Ilmari ja Ralf Långbacka.
Teatterivalokuvauksen klassikoihin kuuluu yhteinen roolikuva Eeva-Kaarina Volasen kanssa August Strindbergin Uninäytelmästä.

Romppanen oli myös tunnettu elokuvarooleistaan. Kaiken kaikkiaan Romppanen esiintyi 25 elokuvassa. Romppanen tunnetaan kenties parhaiten elokuvista Tuntematon sotilas, jossa Romppanen esitti sotamies Sihvosta, sekä Skandaali tyttökoulussa. Martti Romppanen oli usein kuultu lausuja (mm. Arvo Turtiaisen runot) radiossa. Romppanen kuoli vain 47-vuotiaana pitkän sairauden murtamana.

Näyttelijä oli kolmesti naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Ensimmäinen puoliso oli kollega, näyttelijä Aino Lehtimäki.

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Kultalampi

Kultalampi (On Golden Pond) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka pohjautuu Ernest Thompsonin kirjoittamaan samannimiseen Broadway-näytelmään. Elokuvan on ohjannut Mark Rydell ja käsikirjoittanut oman näytelmänsä pohjalta Ernest Thompson.

Juoni 
80-vuotias kärttyisä professori (Henry Fonda viimeisessä elokuvaroolissaan) ei suostu vanhenemaan, vaan saapuu Uuden-Englannin syrjäseudun kesämökilleen kuten aina ennenkin vaimonsa (Katherine Hepburn) kanssa. Heitä saapuu tapaamaan neuroottinen tytär (Jane Fonda) mukanaan uusi sulhasensa ja tämän 13-vuotias poika, ja asiat kärjistyvät.

Näyttelijät

Palkintoja 
Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa. Henry Fonda sai Oscarin parhaasta miespääosasta ja Katharine Hepburn jo neljännen palkintonsa parhaasta naispääosasta. Hepburn voitti myös BAFTAn parhaasta naispääosasta ja lisäksi elokuva sai kolme Golden Globea.

Oscarit 
 Paras miespääosa: Henry Fonda
 Paras naispääosa: Katharine Hepburn
 Paras sovitettu käsikirjoitus: Ernest Thompson
Ehdokkaana:
 Paras elokuva
 Paras naissivuosa: Jane Fonda
 Paras ohjaus: Mark Rydell
 Paras kuvaus: Billy Williams
 Paras leikkaus: Robert L. Wolfe
 Paras äänitys: Richard Portman, David M. Ronne
 Paras elokuvamusiikki: Dave Grusin

BAFTAt 
 Paras naispääosa: Katharine Hepburn
Ehdokkaana:
 Paras elokuva
 Paras naissivuosa: Jane Fonda
 Paras ohjaaja: Mark Rydell
 Paras käsikirjoitus: Ernest Thompson
 Paras kuvaus: David Watkin

Golden Globet 
 Paras draamaelokuva
 Paras miespääosa draamaelokuvassa: Henry Fonda
 Paras käsikirjoitus: Ernest Thompson
Ehdokkaana:
 Paras naispääosa draamaelokuvassa: Katharine Hepburn
 Paras naissivuosa: Jane Fonda
 Paras ohjaaja: Mark Rydell

Arvioita 
Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Helena Ylänen luonnehti Kultalampea laskelmoiduksi ja teatterinomaiseksi ”gerovital-viihteeksi”, jonka elokuvallistamisen eteen ei ole tehty paljoa. Hänestä dialogikin on liian teatraalista ja järvenrannan kuvausmiljöö kulissimainen. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa kiinnostavana perhedraamana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1981 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat

Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Mark Rydellin ohjaamat elokuvat
Elokuvat kalastuksesta
Lego Sports

Lego Sports on Lego-yhtiön tuotesarja, joka kattaa Legon urheiluaiheiset sarjat kuten jalkapallolegot. Vuodesta 2006 Lego-yhtiö on valmistanut Sports-tuotesarjassa vain jalkapallolegoja.

Tuotteita

Jalkapallo
Suuri jalkapallostadion 3569
Pelaaja ja maalivahti 3568
Pieni jalkapallokenttä 3570

NBA
Suuri (tunnetaan myös iso) koripallokenttä

Aiheesta muualla
 Lego Sports tuoteryhmän virallinen verkkosivu 

Sports
Libyan HIV-oikeudenkäynti

Libyan HIV-oikeudenkäynnillä viitataan vuonna 1999 alkaneeseen rikostutkintaan Libyassa, jossa viittä bulgarialaishoitajaa (Kristijana Valtševa, Nasja Nenova, Valentina Siropulo, Valja Tšervenjaška, Snežana Dimitrova) ja yhtä palestiinalaislääkäriä (Ashraf al-Hajuj, tunnettu myös nimellä al-Hadjudj) syytetään HIV:n levittämisestä tahallisesti satoihin lapsipotilaisiin verituotteilla, joissa oli virusta. Viimeisin oikeusjuttu tapauksessa päättyi 19. joulukuuta 2006: syytetyt todettiin jälleen syyllisiksi ja tuomittiin kuolemaan ampumalla. Tuomitut saivat kuitenkin edelleen valitusoikeuden Libyan korkeimpaan oikeuteen. Bulgarian presidentti Georgi Părvanov armahti sairaanhoitajat ja palestiinalaislääkärin, jotka tuomittiin Libyassa, mutta myöhemmin vapautettiin ja lennätettiin Bulgariaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bulgarialaisten hoitajien tuomio lievenemässä elinkautiseksi Libyassa 
 Kuolemaantuomittujen bulgaarihoitajien kohtalo ratkeamassa 
 Bulgarialaishoitajille uusi kuolemantuomio Libyassa 
 Libyan aids-skandaalissa uusi tuomio joulukuussa 
 HS.fi: Hiv-tragedia alkoi 1999 

1990-luvun oikeustapaukset
2000-vuosikymmenen oikeustapaukset
Libyan historia
Bulgarian historia
Gigahearts


Gigahearts on Dope Stars Inc.:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Victor Love – laulu, kitara, syntetisaattori, ohjelmointi, tuotanto
 Alex Vega – kitara
 Darin Yevonde – basso
 Grace Khold – kansitaide

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Dope Stars Inc.:n albumit
Tony Cox

Tony Cox (s. 31. maaliskuuta 1958) on yhdysvaltalainen lyhytkasvuinen näyttelijä, Cox on pituudeltaan 107 senttimetriä.

Osittainen filmografia
Spaceballs (1987)
Beetlejuice (1988)
Friday (1995)
Me kaksi ja Irene (2000)
Paha pukki (2003)
Date Movie (2006)
Epic Movie (2007)
Disaster Movie (2008)
The Warrior's Way (2010)

Lähteet

Celebheights.com - Tony Cox

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Vanha & uusi romanssi

Vanha & uusi romanssi on Dave Lindholmin kuudes sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1979.

Kun levyn äänitykset alkoivat, Lindholmin edellisen suomenkielisen albumin Fandjangon julkaisusta oli kulunut neljä vuotta. Lindholm oli Sleepy Sleepersin kitaristi ja äänitti levyä yhtyeen keikkojen lomassa. Love Records oli mennyt juuri konkurssiin eikä Johanna-levymerkkiä oltu vielä perustettu, joten Lindholm ei tiennyt levylle julkaisijaa, ja levyä äänitettiin velaksi. Levystä tuli Johanna-levymerkin toinen albumijulkaisu.

Kappaleet

Tekijät

Muusikot
 Dave Lindholm – kitara, laulu ja piano
 Pitkä Lehtinen – basso

Muut
 Pekka Nurmikallio – äänitys
 Riipinen - kansi

Lähteet 

CD-levy JHNCD 2002 (Johanna/Johanna Kustannus 1980)/Love Kustannus 1989)

Viitteet 

Dave Lindholmin albumit
Vuoden 1979 albumit