joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ansioluettelo

Ansioluettelo (eli curriculum vitae, CV) on yleensä työpaikkahakemukseen liitettävä luettelo hakijan aikaisemmista työpaikoista, kouluista, kursseista tms.
Ansioluettelon tarkoitus on antaa mahdollisimman laaja kuva hakijan ominaisuuksista tiiviissä muodossa. Tiivistetyssä muodossa tulisi kertoa kaikki oleellinen henkilöstä ja hänen taustoistaan. Henkilötietojen lisäksi tärkeimmät ansioluettelon osat ovat koulutus, aikaisempi työkokemus sekä kielitaito. Ansioluettelo voi sisältää myös tietoa aikaansaannoksista ja henkilökohtaisista ominaisuuksista. Suomessa myös asevelvollisuuden suorittamisesta voidaan mainita. Jotkut suosittelevat myös työelämässä tarvittavien oleellisten taitojen mainitsemista, kuten ATK-osaaminen. 
CV on suositeltua pitää korkeintaan kaksi sivua pitkänä. Tällöin työnantajan on helppo nähdä olennainen. CV on ainoa liite, joka on tapana liittää työhakemukseen pyytämättäkin. Kaikki muut liitteet lähetetään vain pyydettäessä.

Europassi
Euroopan neuvosto on luonut yhtenäisen ansioluettelopohjan jonka tarkoitus on yhtenäistää opiskelu- ja työnhakuun käytettyjä asiakirjoja. Tarkoituksena on poistaa ansioluetteloiden paikallisia piirteitä ja tehdä kansainvälisten tehtävien haku helpommaksi yhtenäisellä asiakirjalla.  
Ansioluettelo eli CV (curriculum vitae) esittää oleellisen tiedon tiivistetyssä muodossa. Henkilötietojen lisäksi Europass-ansioluetteloon merkitään koulutus, aikaisempi työkokemus sekä sellaiset henkilökohtaiset tiedot ja taidot, jotka ovat karttuneet uran ja elämän aikana, mutta joista ei ole välttämättä saatu todistusta. 
Europassin käytön voi aloittaa täyttämällä Europass-ansioluettelon. Europass-ansioluettelossa voi esittää taitonsa sekä pätevyytensä, ja ansioluetteloon voi liittää myös muita Europass-asiakirjoja.

Ansioluettelo sähköisesti
Internet on tuonut mukanaan uuden tavan käsitellä työhakemuksia ja CV:itä. On yleistä, että työnantajat ottavat ansioluetteloja ja työhakemuksia vastaan vain sähköisessä muodossa. Tämä on muuttanut tapaa, jolla hakemuksia kirjoitetaan, luetaan ja käsitellään. Monet työnhakijat ovat sitä mieltä, että sähköinen hakemus ikään kuin katoaa mustaan aukkoon, eivätkä yritykset yleensä edes ota missään vaiheessa hakijaan yhteyttä. Hakemuksen toimittaminen henkilökohtaisesti saattaa tuntua sosiaalisista ihmisistä paremmalta vaihtoehdolta, mutta se ei tuo työn saannille mitään takeita.

Visuaalinen ansioluettelo
Visuaalisessa ansioluettelossa on ulkonäköön panostettu perinteistä ansioluetteloa enemmän. Visuaalisen ansioluettelon avulla oman osaamisen, sekä työ- ja koulutushistorian voi ilmottaa perinteistä tekstiä näyttävämmässä muodossa. Visuaalinen ilme on yleensä toteutettu käyttäen esim. logoa, värejä, muotoja ja muita erilaisia design-elementtejä. Sen tarkoituksena on luoda entistä osaavampi ja ammattimaisempi kuva työnhakijasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Työ
Seulonnan keskeiset artikkelit
Soundi

Soundi on suomalainen rockmusiikkilehti. Lehteä kustantaa Pop Media. Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa, ja sen painos on 25 000 kappaletta. Lehti perustettiin vuonna 1975. Sen toimitus sijaitsee Tampereella.

Historia
Lehden perustivat Musa-lehden kolme vuotta aiemmin perustaneet tamperelaiset Waldemar Wallenius ja Pekka Markkula kollegoineen. He kyllästyivät Musa-lehden kustantajan jatkuviin työehtojen tiukennuksiin ja kokivat, ettei Musa-lehden toimittamiselle jää heiltä tarpeeksi aikaa kustantajan sanaristikkolehtien ja paikallislehden teolta. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Wallenius.

Toukokuussa 1993 Soundin kustantaja Fanzine Oy meni konkurssiin, ja lehden ilmestyminen keskeytyi. Kesäkuussa A-lehdet osti Soundin ja lehden julkaiseminen jatkui muutaman kuukauden kuluttua.

Soundin päätoimittajana toimi elokuusta 1975 huhtikuuhun 2013 Timo Kanerva. Toukokuussa 2013 päätoimittajana aloitti lehden toimitussihteeri Mikko Meriläinen. Kanerva toimi vastaavana päätoimittajana marraskuun 2013 loppuun asti. 

Pop Media osti Soundin syyskuussa 2013 A-lehdiltä. Liikevaihdoltaan ostetut toiminnot ovat noin miljoona euroa. Vuoden 2014 alusta saman kustantajan Rytmi-lehti ja Soundi yhdistettiin, ja yhdistynyt lehti ilmestyy nimellä Soundi.

Soundi-palkinto 
Soundi-palkinto on vuodesta 2005 alkaen merkittävälle suomalaiselle musiikkivaikuttajalle myönnetty tunnustus. Palkintona annettavan Taatto Taivahinen -patsaan on suunnitellut Juho Juntunen, ja sen valmistaa käsityönä taiteilija Christian Jütte. Vuodesta 2016 alkaen Soundi on myöntänyt vuosittain myös Master Of Pulpets -tulokaspalkinnon vuoden tulokkaalle. Master Of Pulpets -voittajille jaettavat diplomit ovat Ville Pirisen käsialaa.

Soundi-palkinnon ovat saaneet:

 2005: Tuomari Nurmio
 2006: Alexi Laiho 
 2007: Toni Wirtanen 
 2008: Juhani Merimaa 
 2009: Tuomas Holopainen
 2010: Ismo Alanko
 2011: J. Karjalainen 
 2012: Atte Blom 
 2013: A. W. Yrjänä 
 2014: Jonna Tervomaa 
 2015: Timo Kanerva 
 2016: Jukka Orma 
 2017: Jussi Lehtisalo 
 2018: Jukka Gustavson 
 2019: Chisu
 2020: Paula Vesala
 2021: Hector
 2022: Maija Vilkkumaa

Master Of Pulpets -tulokaspalkinnon ovat saaneet:

 2016: Litku Klemetti
 2017: Vesta
 2018: Jesse Markin
 2019: Maustetytöt
 2020: Luukas Oja
 2021: Sepikka

Lähteet

Aiheesta muualla
 Soundin kotisivu.

Suomalaiset musiikkilehdet
Pop Media
...and Oceans

...and Oceans on suomalainen black metal -yhtye (myöhemmin industrial metal), joka perustettiin vuonna 1995. Pietarsaaresta ja Vaasasta sekä nykyään myös Helsingistä peräisin olevan yhtyeen tuotanto ottaa vaikutteita elektronisen musiikin ja raskaamman metallimusiikin parista. Yhtyeen ensimmäisten tuotosten sanoitukset ovat pääosin ruotsiksi, mutta uudemmilla levyillä on siirrytty englantiin.

Vuoden 2006 alussa yhtye vaihtoi nimensä Havoc Unitiksi. Havoc Unitin kokoonpano pyörittää myös black industrial -projektia nimeltä O.

Vuonna 2013 yhtyeen nimeksi vaihtui Festerday.

Kesällä 2018 yhtye ilmoitti palaavansa keikkalavoille.

Kenny poistui kokoonpanosta laulajan roolista vuoden 2019 aikana. Tilalle saapui muun muassa Finntroll -yhtyeestä tuttu Mathias Lillmåns.

Uusin albumi "Cosmic World Mother" julkaistiin 8.5.2020.

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

Split-albumit

Demot

Aiheesta muualla 
 ...and Oceans BNRmetal.com -sivu

Lähteet 

And Oceans
Post-metal-yhtyeet
Gordon Moore

Gordon Earle Moore (s. 3. tammikuuta 1929) on Intelin perustaja ja sen aiempi hallituksen puheenjohtaja. Hänet tunnetaan kenties parhaiten Mooren laista.

Moore opiskeli kemiaa UC Berkeleyssä ja suoritti tohtorin tutkinnon kemiassa ja fysiikassa Caltechissä. Moore työskenteli Fairchild Semiconductorilla ennen Inteliä.

Vuonna 2014 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 6,6 miljardia USD.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Intel Executive Bio -- Gordon E. Moore
Moore's Law

Yhdysvaltalaiset miljardöörit
Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Yhdysvaltalaiset tietotekniikan kehittäjät
Presidential Medal of Freedom
Moore
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
David Hilbert

David Hilbert (23. tammikuuta 1862 – 14. helmikuuta 1943) oli saksalainen matemaatikko. Häntä pidetään yhtenä 1800- ja 1900-lukujen merkityksellisimmistä matemaatikoista. Hilbert työskenteli laajasti matematiikan eri aloilla korjaten muun muassa Eukleideen geometrisen aksiomatisoinnin virheitä. Myöhemmin hänen työnsä pohjalta syntyi Hilbertin avaruuden käsite.

Hilbertin kunniaksi nimettyjä matematiikan käsitteitä 
 Hilbertin aksioomat
 Hilbertin avaruus
 Hilbertin hotelli
 Hilbertin luokkakunta
 Hilbertin ongelmat

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 

Saksalaiset matemaatikot
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hajime Sorayama

Hajime Sorayama (, s. 1947 Ehime, Japani) on japanilainen superrealistinen kuvataiteilija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat eroottisia robotteja esittävät pin-up-kuvat.

Sorayama valmistui tokiolaisesta Chuon taidekoulusta 1968 ja ryhtyi vapaaksi kuvataiteilijaksi 1971. Hän on yhdistellyt kuvissaan monia tekniikoita pyrkien äärimmäisen realistiseen, valokuvamaiseen vaikutelmaan.

Sorayaman taidetta on esitelty kirjoissa ja taidenäyttelyissä niin Japanissa, Yhdysvalloissa kuin Euroopassakin. Hän on myös tehnyt visuaalista suunnittelua televisiosarjoihin ja elokuviin. Vuonna 2000 hän voitti pääpalkinnon Japanin parhaan teollisen suunnittelun kilpailussa Sonylle suunnittelemallaan Aibo-robottikoiralla. Sorayaman eroottista taidetta on julkaistu yhdysvaltalaisessa Penthouse-lehdessä vuodesta 1995 alkaen.

Julkaisuja 

 Pink Journal (1967)
 Sexy Robots (1983)
 Pin-Up (1984)
 Venus Odyssey (1985)
 Hajime Sorayama (1989)
 Hyper Illustrations (1989)
 Hyper Illustrations 2 (1989)
 The Gynoids (1993)
 Naga (1997)
 Torquere (1998)
 Sorayama 1964-1999 (1999)
 Gynoids Reborn (2000)
 Gynoids Genetically Manipulated (2000)
 Metallicon (2001)
 Venom (2002)
 Latex Galatea (2003)
 Relativision (2006)
 Sorayama Masterworks (2010)
 Sexy Robot GIGANTES (2015)
 Complete Masterworks (2017)

Aiheesta muualla 
 www.sorayama.jp

Japanilaiset taidemaalarit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Japanilaiset kuvittajat
Wrocław

Wrocław [ˈvrɔt​͡swaf] (, ) on kaupunki Sleesiassa Lounais-Puolassa, Oderjoen rannalla. Se on Ala-Sleesian voivodikunnan () pääkaupunki. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungin väkiluku oli 642 296, mikä tekee siitä asukasluvultaan Puolan neljänneksi suurimman kaupungin.

Nimi
Kaupungin nimestä käytetään kielestä riippuen useita eri versioita; englanniksi: Wroclaw, unkariksi: Boroszló, italiaksi: Breslavia, espanjaksi: Breslavia, latinaksi: Vratislavia tai Wratislavia, hepreaksi: ורוצלב (Vrotsláv), jiddišiksi: ברעסלוי / Brasloi, tšekiksi: Vratislav, slovakiaksi: Vratislav tai Vroclav, valkovenäjäksi: Уроцлаў (Urocłaŭ), kreikaksi: Βρότσλαβ (Vrotslav), venäjäksi: Вроцлав (Vrotslav); lisäksi Бреславль (Breslavl), Sleesian saksaksi: Brassel, serbiaksi: Вроцлав, tai Vroclav ja ukrainaksi: Вроцлав (Vrotslav). Myös muilla kielillä on omia nimiä Wrocławin kaupungille. 
Erityisesti saksalaisille ja puolalaisille nationalisteille kaupungista käytetty nimi on tärkeä asia.

Historia
Wrocław nimenä mainitaan ensi kertaa vuodelta 1000 olevissa kronikoissa. Kaupunki on saanut nimensä Vratislaw/Wrocislaw-nimisen Böömin ruhtinaan mukaan (915–921). Kaupungista tuli Sleesian pääkaupunki 1138. Mongolit polttivat sen 1241. Wrocław kuului myös Hansaliittoon. Vuodesta 1335 Wrocław kuului Böömin kuningaskuntaan. Paikallisen hallitsijasuvun kuoltua Habsburg-suku peri kaupungin 1675. Itävallan perimyssodan jälkeen 1740-luvulla kaupunki liitettiin Preussiin, josta tuli Saksan keisarikunta 1871. Toisessa maailmansodassa puna-armeija piiritti kaupunkia kolme kuukautta, ennen kuin se antautui 6. toukokuuta 1945. 70 prosenttia kaupungista tuhoutui taisteluissa. Voittajavaltojen Potsdamin sopimus antoi kaupungin Puolalle. Saksalaisväestö - vuoden 1910 väestönlaskennassa 96 % kaupungin asukkaista - siirrettiin länteen nykyisen Saksan alueelle, ja tilalle muutti puolalaisia muualta Puolasta ja Neuvostoliitolle luovutetuilta alueilta kuten Lvivistä.

Nähtävyydet
Maailmanperintökohde Satavuotishalli (puol. Hala Stulecia, saks. Jahrhunderthalle) sijaitsee Wroclawissa. Kaupungissa sijaitsee myös Racławicen panoraama -maalaus ja eläintarha.

Liikenne 
Wrocławin lentoasema sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta länteen.

Euroopan kulttuuripääkaupunki
Wrocław on Espanjan baskialueen San Sebastiánin ohella toinen Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2016.

Tunnettuja tieteilijöitä
Wrocławissa sijaitsee merkittävä yliopisto. Kaupungissa on syntynyt useita Nobel-palkinnon ansainneita. Alla on mainittu eräitä palkinnon saaneita sekä palkinnon myöntämisvuodet:

Kuvia Wrocławista

Ilmasto
Wrocław on yksi Puolan lämpimimmistä kaupungeista. Heinäkuu on kuukausista lämpimin, jolloin keskilämpötila on 19,9 °C ja tammikuu puolestaan kylmin keskilämpötilan ollessa -0,5 °C. Vuodenajoista kesä on pisin, joka kestää 114 päivää. Lämpöennätys (+37.9 °C) Wrocławissa mitattiin 31. elokuuta 1994 ja alin lämpötila 8. tammikuuta 1985 (-30.0 °C).

Merkittävimmät yritykset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Wrocławin kaupungin kotisivu

Seulonnan keskeiset artikkelit
SpaceShipOne

SpaceShipOne on lentokonesuunnittelija Burt Rutanin yksityisesti kehittämä avaruuslentokone. SpaceShipOnen mallinumero on 316 ja sen rekisteritunnus N328KF. (Alun pitäen koneelle haettiin numeroa N100KM, koska haluttiin tavoitella 100 kilometrin korkeutta. Numero oli jo varattu, joten numeroksi tuli N328KF, eli "328 000 jalkaa", lähes sama korkeus.) Alus on rekisteröity purjelentokoneeksi. Koneen on tarkoitus olla yksinkertaisen ja edullisesti käytettävän avaruusaluksen malli.

Lento

SpaceShipOne laukaistaan siten, että ensin erityinen kuljetuslentokone, White Knight, vie aluksen noin 15 kilometrin korkeuteen. Sitten alus irrotetaan emokoneesta ja se käynnistää hybridirakenteisen (kiinteä polttoaine ja nestemäinen typpi, kiinteä aine on periaatteessa kumia) rakettimoottorinsa ja kone ohjataan lähes suoraan ylöspäin. Emokone aloittaa paluunsa maahan. Kun SpaceShipOne saavuttaa suunnitellun suborbitaalisen lentokorkeutensa, sen moottori sammutetaan ja siivet käännetään yläasentoon. Sitten alus alkaa palata takaisin alempaan ilmakehään ja siivet lasketaan ala-asentoon. Lentorata on paraabelin muotoinen ballistinen lentorata. Lopuksi ohjaaja ohjaa aluksen liitokoneena kiitotielle laskuun.

Koneen lakikorkeus on hieman yli 100 kilometriä ja sillä tavoiteltiin Ansari X-Prize -palkintoa. Alus teki ensimmäisen avaruuslentonsa 21. kesäkuuta 2004, jolloin pilotti Mike Melvillistä tuli maailman ensimmäinen siviiliastronautti. Tämä oli tekninen koelento. Ensimmäinen onnistunut kilpailulento tehtiin 29. syyskuuta 2004 ja toinen lennettiin 4. lokakuuta 2004. Toinenkin lento onnistui, joten SpaceShipOne voitti palkinnon. Jälkimmäisen lennon pilottina oli Brian Binnie.

Liiketoimintasuunnitelma
SpaceShipOne-projektia rahoittaa Microsoftin perustajiin kuuluva Paul Allen, ja myös Virgin-lentoyhtiön omistaja Richard Branson on kiinnostunut projektista, luvaten lennättää ensimmäiset avaruusturistit 200 000 euron hintaan. 
Bransonin omistaman Virgin Galactic yhtiön uusi avaruuslentokone SpaceShipTwo aloitti koelentonsa 2010 ja turistilentotoiminnan oli tarkoitus alkaa 2013. SpaceShipTwo tuhoutui koelennolla 31. lokakuuta 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla

Scaled Composites SpaceShipOne 
Ansari X-Prize
Kilpaileva hanke - Bigelow Aerospace
Blue Origin
NASAn miehitettyjen lentojen historia 
Office of Commercial Space Transportation
Office of Space Commercialization 
Space Adventures, myy avaruusturistimatkoja
SpaceX
VirginGalactic

Avaruuslentokoneet
Miehitetyt avaruuslennot
Martin van Creveld

Martin van Creveld (s. 5. maaliskuuta 1946) on Hollannissa syntynyt israelilainen sotahistorioitsija. Hän on asunut Israelissa vuodesta 1950 lähtien.

Tuotantoa 
 Military Lessons of the Yom Kippur War (Washington Papers, Vol Iii, No 24) (1975)
 Supplying War (1977)
 Fighting Power: German and U.S. Army Performance, 1939–1945 (1982)
 Command in War (1985)
 Training of Officers: From Military Professionalism to Irrelevance (1990) 
 Technology and war : from 2000 B.C. to the present (1991)
 The Transformation of War (1991)
 On Future War: the Most Radical Reinterpretation of Armed Conflict Since Clausewitz (1991)
 Nuclear Proliferation and the Future of Conflict (1993)
 The Encyclopedia of Revolutions and Revolutionaries: From Anarchism to Zhou Enlai (1996)
 The Sword and the Olive: A Critical History of the Israeli Defense Force  (1998)
 Tsahal (1998)
 The Rise and Decline of the State (1999)
 History of Warfare: Art of War: War and Military Thought (2000)
 Men, Women & War: Do Women Belong in the Front Line? (2001)
 Men, Women & War: Do Women Belong in the Front Line? (2002)
 Air power and maneuver warfare (2002)
 Moshe Dayan (2004)
 Defending Israel : A Controversial Plan Toward Peace (2004)

Aiheesta muualla 

  Clausewitz vs. the Scholar: Martin Van Creveld's Expanded Theory Of War, Major K. M. French, United States Marine Corps (englanti) 
 Das arme starke Geschlecht: Schon vor der Geburt diskriminiert  Essay Martin van Creveld Die Welt (saksa)

Israelilaiset historioitsijat
Sotahistorioitsijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
ACPI

ACPI-määrittely () on avoin teollisuusstandardi, jota ovat olleet kehittämässä HP, Intel, Microsoft, Phoenix ja Toshiba. Se määrittelee yleisen rajapinnan laitteiston tunnistusta, emolevyä, laitteiston määritystä ja virranhallintaa varten.

Standardin perusosa on virranhallinta, ja sitä on paranneltu on edeltäjäänsä (APM) nähden pääasiassa kahdella tavalla. Ensinnäkin se antaa käyttöjärjestelmän hallita virrankäyttöä, toisin kuin APM. Viimeksi mainittu yleensä antaa virranhallintaoikeuden enimmäkseen BIOSille, jolloin käyttöjärjestelmällä on vain hyvin vähän oikeuksia. ACPI:ssa valta on käyttöjärjestelmällä, ja BIOS on yleensä vastuussa vain laitteston välisen kommunikoinnin yksityiskohdista.

Lisäksi ACPI tuo ennen vain kannettavissa tietokoneissa olleen virranhallinnan tavallisiin pöytä- ja palvelinkoneisiin. Standardi tukee näppäimiä, joilla koneen voi laittaa valmiustilaan tai sammuttaa. Jotkin valmistajat — kuten Asus ja Compaq — ovat laajentaneet tätä toimintoa muille niin sanotuille multimedianäppäimille. ACPI:a ei voi käyttää vanhalla laitteistolla. On tärkeää, että kaikki koneen oleelliset laitteet tukevat sitä.

Tietoturva 
ACPI:a on kritisoitu mahdollisista tietoturvariskeistä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 ACPI - Advanced Configuration and Power Interface 

Tietokonelaitteistostandardit
Toukola

Toukola () on Helsingin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Vanhankaupunginlahden ja Kustaa Vaasan tien välissä Hämeentien pohjoisosan molemmin puolin. Toukolan kaupunginosaan kuuluu Vanhankaupunginlahden rannalla sijaitseva Arabianrannan asuntoalue, joka on 2000-luvulla ollut tärkeimpiä uudisrakennuskohteita Helsingissä.

Alueet
Toukolan kaupunginosa jaetaan kahteen osa-alueeseen: Toukola (1 452 asukasta) ja Arabianranta (7 298 asukasta). Kaupunginosassa on asukkaita yhteensä noin 8 750 (31.12.2020). Helsingin piirijaossa Toukola lasketaan osaksi Vanhankaupungin peruspiiriä.

Toukola on saanut nimensä alueella sijaitsevalla Kumtähden kentällä toukokuussa pidetyistä ylioppilaiden kevätjuhlista. Vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam erotutti omistamansa Kumpulan kartanon maista vuonna 1883 kolme aluetta, joilta hän ryhtyi vuokraamaan asuntotontteja. Hänen mukaansa kahdelle alueelle annettiin nimet Hermanstad I ja II sekä kolmannelle Majstad. Juhlia vietettiin vuosina 1833, 1834 ja 1848 Floran päivänä 13. toukokuuta Majstadin alueella sijaitsevalla kevätjuhlaniityllä (Majängen), jonka Kumpulan kartanon omistaja lahjoitti vuonna 1848 pidetyn juhlan yhteydessä ylioppilaiden ikuiseksi kevätjuhlapaikaksi. 

Toukolan ja Kumpulan kaupunginosien välistä kulkenut Toukolantie nimettiin Helsingin kaupungin perustajan, kuningas Kustaa Vaasan mukaan Kustaa Vaasan tieksi kaupungin 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1950. Tie jatkuu kaupunginosien pohjoisrajalta yhdessä Koskelantien kanssa Lahdenväylänä. 

Arabian tehdas, jonka yhteydessä toimii myös Arabian kirjasto, sijaitsee Toukolassa. Se on antanut aiheen nimetä monet alueen kadut Aasian ja jonkin verran Afrikankin eri maiden ja kaupunkien mukaan. Niinpä Toukolassa on esimerkiksi Syyriankatu, Kongontie, Siamintie, Sumatrantie ja Damaskuksentie. Intiankatu jatkuu Kustaa Vaasan tien poikki naapurikaupunginosaan Kumpulaan ja sen kautta Käpylään saakka. Toukolassa on vuonna 2002 avattu kauppakeskus Arabia.

Toukolalla on oma urheilujoukkueensa ToTe eli Toukolan Teräs, joka on perustettu vuonna 1932. ToTe:n toimintaan kuuluu muun muassa jalkapalloa, salibandya ja yleisurheilua.

Toukolassa sijaitsee Toukolakoti, joka on tarkoitettu päihdeongelmaisille ja asunnottomille miehille.

Nähtävyydet 
Kumtähden kentällä on Maamme-laulun muistomerkki sen kunniaksi, että paikalla laulettiin Maamme-laulu ensimmäisen kerran ylioppilaitten Flooran päivän juhlassa 13. toukokuuta 1848.

Toukola populaarikulttuurissa 
Raija Orasen käsikirjoittaman Ruusun aika -televisiosarjan (1990–1991) tapahtumat sijoittuvat Toukolaan ja se kuvattiin osin kirjailijan kotitalon pihalla.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla
Viherlaakso

Viherlaakso () on kaupunginosa Espoossa, joka sijaitsee Kauniaisten, Lippajärven, Lähderannan ja Karakallion naapurissa, Leppävaaran länsipuolella, Turuntien varressa. Viherlaakson postinumero on 02710.

Viherlaaksosta on hyvät julkiset yhteydet bussilla muun muassa Leppävaaran suuntaan ja Jorviin.

Viherlaaksossa on muun muassa pieni ostoskeskus, kirjasto, kappeli, uimaranta sekä Viherlaakson yhtenäiskoulu, sosiaali- ja terveysasema, pelastusarmeijan palvelukoti, Espoon kaupungin vanhainkoti Viherkoti ja taksiasema. Viherlaaksossa toimii myös vuonna 1986 perustettu partiolippukunta Viherlaakson Peurat. Viherlaaksossa on ennen ollut posti. Nykyään postipaketit Viherlaaksossa postitetaan R-kioskissa. Viherlaakson vuonna 2013 uusitussa Alepassa on Postin SmartPOST-pakettien vastaanottamis- ja lähettämispalvelu.

Suurin osa Viherlaakson rakennuskannasta on rakennettu 1960- ja 1980-lukujen välillä. Yleisin rakennustyyppi oli vuonna 2013 asuinkerrostalot.

Viherlaakson uimaranta sijaitsee kirkasvetisen Lippajärven rannalla. Alueella on myös pururata, asukaspuisto ja koirapuisto, jossa on omat puolet isoille ja pienille koirille. Lippajärven rannalla Viherlaakson länsiosassa sijaitsee Lars Sonckin suunnittelema Villa Dalkulla.

Katso myös
 Viherlaakson Veikot

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viherlaaksolaiset Ry - alueen paikallisyhdistys
 Viherlaakson Peurat
Luettelo taruolennoista


Tämä on luettelo kansanperinteiden taruissa esiintyvistä erilaisista olennoista. Näitä tarutyyppejä ovat esimerkiksi kansansatu, legenda, myytti ja saaga.  Katso myös  luokka taruolennoista.

A 
Aarnikotka eli Griippi
Akka
Ali Baba
Allghoi Khorkhoi
Alma
Anqa
Antero Vipunen
Apuolento tai apuhenki
Arimaspi
Azhi Dahaka
Aziza

B 
Baba Jaga
Balrog
Banshee
Basiliski
Boogeyman
Bunyip

C 
Camazotz
Chupacabra

D 
Devonin paholainen
Dryadi

E 
Elphamen kuningatar

F 
Faunit
Fafnir
Feeniks
Fenris eli Fenrir

G 
Gargantua
Ghoul
Gogmagog
Golem
Grendel
Griippi

H 
Haltia (Arda)
Haltija
Hammaspeikko
Hammaskeiju
Harpyija
Hevoskotka
Hiisi eli Juutas
Hopkinsvillen peikot
Hydra

I 
Ihmissusi
Ihmistiikeri
Iku-Turso
Isojalka
Ihmiskissa

J 
Jatulit
Jerseyn paholainen
Jeti
Jotuni
Joulupukki
Jousijalka-Jack
Juutas eli Hiisi
Jättiläinen

K 
Kappa
Karajishi eli leijonakoira
Katoblepas
Keijukainen
Kentauri
Kerberos
Khimaira
Kalevanpojat
Kikimora
Kokko eli Vaakalintu
Kongamato
Koirankuonolainen
Krampus
Kraken
Kummitus
Kuolema
Kyklooppi
Kääpiö
Kääpiö (Arda)

L 
Lamassu
Lambtonin mato
Lampun henki
Leijonakoira eli Karajishi
Leviatan
Loch Nessin hirviö, Nessie
Lohikäärme
Lumimies
Luonnonhenki

M 
Maaemo
Maailmankäärme
Mannun eukko
Mantikori
Medusa 
Menninkäinen
Merenneito
Metsänneitsyt
Minotauros
Mngwa
Mokele mbembe
Morgawr
Mothman
Musta koira
Mörkö
Maahinen

N 
Nandikarhu
Nemean leijona
Nereidi
Noita
Nuckelavee
Nukkumatti
Nymfi
Näkki
Ninki Nanka

O 
Ogopogo
Oni
Ouroboros

P 
Paasselän pirut
Paha silmä
Pegasos eli Pegasus
Peikko
Peryton
Peri-isäntä
Piru
Pääsiäispupu
Päätön ratsumies

R 
Rok-lintu

S 
Satyyri
Seireeni
Sfinksi
Sileeni
Skvader
Skorpioni-ihminen
Skunkkiapina
Skylla
Sleipnir
Stymfaloksen linnut
Sulkakäärme
Syöjätär
Sudenverinen

T 
Talos
Tapion väki eli metsän väki
Tarasque
Tengu
Tokoloshe
Tonttu
Traakki
Tuonen joutsen
Tyfon

U 
Ukkoslintu

V 
Vaakalintu eli kokko
Vampyyri
Vetehinen
Vetehishevonen
Vuorenpeikko

W 
Wendigo
Wishpoosh

Y 
Yksisarvinen
Yowie
Yuki Onna

Z 
Zombi

Taruolennoista
Liike-energia

Liike-energia eli kineettinen energia on kappaleen liikkeeseen varastoitunutta energiaa. Kappaletta kiihdytettäessä sen kiihdyttämiseen käytetty energia varastoituu kappaleen liike-energiaksi. Klassisen fysiikan mukaan nopeudella v liikkuvan kappaleen liike-energia on
,
missä m on kappaleen massa. 
{| class="toccolours collapsible collapsed" width="60%" style="text-align:left"
!Yhtälön johtaminen
|-
|Kineettisen energian kaava voidaan johtaa Newtonin II lain (), nopeuden määritelmän (), kiihtyvyyden määritelmän (), sekä mekaanisen työn  avulla. 
Tarkastellaan kappaleen liikettä paikallaan olevassa tai vakionopeudella liikkuvassa koordinaatistossa, jonka suhteen kappale on aluksi levossa (ts. kappaleen nopeus koordinaatistossa on aluksi 0). Kun kappaleeseen vaikuttava voima F saa tässä koordinaatistossa kappaleen liikkumaan matkan s, voiman tekemä työ W varastoituu kappaleen liike-energiaksi Ek kaavan

mukaisesti, jossa viimeisessä vaiheessa integraali on saatu osittaisintegroimalla .
|}
Kappaleen suhteellisuusteoreettisessa liike-energian laskemisessa huomioidaan kappaleen massan kasvu ulkopuolisen tarkkailijan näkökulmasta nopeuden kasvaessa ja kappaleen liike-energia voidaan laskea kaavasta
 missä

 Ek on kappaleen liike-energia,
 m0 on kappaleen lepomassa,
 v on kappaleen nopeus levossa olevan tarkkailijan näkökulmasta,
 c on valonnopeus. 

Paljon valonnopeutta pienemmillä nopeuksilla kummatkin kaavat antavat lähes samoja tuloksia ja sen takia klassisen mekaniikan kaava on riittävän tarkka suurimpaan osaan laskuista. Laskennallisesti voidaan johtaa tulos, jonka mukaan klassisen mekaniikan mukainen arvo eroaa relativistisesta noin prosentin, kun .

Katso myös 
Massa
Liikemäärä
Potentiaalienergia

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 

Energia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Anttola

Anttola on entinen Suomen kunta Etelä-Savossa. Anttola liittyi Mikkelin kaupunkiin vuoden 2001 alusta yhdessä Mikkelin maalaiskunnan kanssa. Kunnassa asui 1 890 asukasta vuonna 1999, ja sen pinta-ala oli 363 km², josta vesistöjä oli 29,2 prosenttia. Anttolan naapurikunnat olivat Juva, Mikkelin maalaiskunta, Puumala ja Ristiina.

Anttola tunnetaan hinattavista rahtialuksistaan eli lotjista. Vanhan Saimaan kanavan aikana Anttolassa rakennettiin yli 180 lotjaa. Anttolassa myös sijaitsee saari nimeltään Lotjasaari.

Mikkelin Anttolassa sijaitsee muun muassa Neitvuori, joka on yksi Etelä-Savon alueen korkeimmista huipuista, sekä kylpylä-hotelli Anttolanhovi, joka sijaitsee Demidoffien aikoinaan puretun kartanon mailla. Anttolatalon yhteydessä toimii Anttolan kirjasto (Taipaleentie 31). Aiemmin Anttolatalolla oli terveyskeskus; nyttemmin perusterveydenhoitoa tarjotaan läheisellä Anttolan hyvinvointiasemalla (Taipaleentie 27-29). Kantatie 62 Mikkelistä Imatralle kulkee Anttolan kautta. Anttolan satamaan johtaa Luonterilta 2,4 metrin syvyinen väylä.

Anttolan nimikkoruokia ovat ohrajauhoista tehty, pannulla paistettu ryynirieska ja rahkan kaltainen kokkopiimä.

Kylät ja kulmakunnat
Anttolassa on 20 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):

 Anttolan kylä
 Hauhala
 Huttula
 Hylkylä
 Karhila
 Keriniemi
 Kontila
 Kuosmala
 Kähkölä
 Kääriälä

 Maljala
 Marjoniemi
 Montola
 Nurhola
 Piskola
 Pitkälahti
 Pulkkila (Anttola)
 Ruokola
 Siiskola
 Ylivesi

Lisäksi Anttolassa on Ikolan kulmakunta. Ennen lähes kaikilla kylillä oli oma koulunsa, mutta nykyään on vain yksi, Anttolan yhtenäiskoulu, jossa on noin 200 oppilasta.

Harrastustoimintaa Anttolassa
 Anttolan Viiriäiset (partiolippukunta)
 Anttolan Urheilijat Anttolan Urheilijoiden kotisivut
 Anttola Shakers (salibandy)
 Anttolan Pallo Ry (jalkapallo)
 AVAK Ry (Anttolan vapaa-ajankalastajat) AVAK ry:n kotisivut
 Anttolan Karting Ry
 Pitkälahden Erämiehet Ry (Metsästysseura) Pitkälahden EM ry:n kotisivut
Anttolan VPK (vapaapalokunta)
Länsi-Anttolan Erä Ry (Metsästysseura) Länsi-Anttolan Erä ry:n kotisivut

Tunnettuja anttolalaisia
 Eero Kolehmainen (1918–2013), hiihtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Anttolan kylän omat sivut
 Anttolanhovin historia 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuze

Vuze (ent. Azureus) on Javalla ohjelmoitu BitTorrent-järjestelmän asiakasohjelma, josta on kehitetty omat versionsa Microsoft Windows-, Linux- ja Mac OS X -käyttöjärjestelmille. Vuzella voi ladata samanaikaisesti useita tiedostoja saman käyttöliittymän alla. Lisäksi ohjelma tarjoaa yksityiskohtaiset säätö-, tieto- ja valintamahdollisuudet. Ohjelman lähdekoodi on avointa.

Ominaisuuksia 
 Monen torrentin yhtäaikainen lataus
 Jako- ja latausrajat, molemmat yleisesti ja torrent-kohtaisesti
 Kehittyneet jakosäännöt
 Säädettävä aseman käyttömuisti
 Käyttää vain yhtä porttia kaikilla torrenteilla
 UPnP-tuki
 Pystyy käyttämään välityspalvelinta seurantapalvelimen (tracker) ja lataajan välillä
 Nopea torrent-tarkistus
 Mahdollista valita oletuslatauskansion ja siirtää valmistuneita latauksia
 Pystyy lataamaan torrentit automaattisesti valitusta kansiosta
 Monipuolisesti muunneltava ulkoasu
 IRC-tuki mukana pika-apua varten
 Sisäinen seurantapalvelin, joka mm. isännöi omia torrenteja ja automatisoi jaot
 Tuki salatuille Tor- ja I2P-verkoille

Aiheesta muualla 

 Vuzen virallinen sivusto 
 SourceForge.netin lataussivu 
 VuzeWiki 

Vertaisverkko-ohjelmistot
Putoamiskiihtyvyys

Putoamiskiihtyvyys (tunnus g) on taivaankappaleen (esimerkiksi Maa) vetovoiman putoaville kappaleille aiheuttama kiihtyvyys. Putoava kappale on maanpinnan suhteen tasaisesti kiihtyvässä liikkeessä (jos ilmanvastusta ei huomioida). Riittävän korkealta putoavan, ja riittävän ilmanvastuksen omaavan, kappaleen kohdalla ilmanvastuksen vastustava vaikutus kasvaa kuitenkin yhtä suureksi kuin painovoima, eikä putoavan kappaleen nopeus enää kasva.

Putoamiskiihtyvyyden arvoksi, niin sanotuksi normaaliputoamiskiihtyvyydeksi Maassa määritetään 9,80665 m/s2 (leveysaste 45), mutta tosiasiassa se vaihtelee maapallon eri kohdissa maapallon pyörimisen aiheuttaman navoiltaan litistyneisyyden ja keskipakoisvoiman vuoksi. Usein käytetään putoamiskiihtyvyydelle pyöristettyä arvoa 9,81 m/s2. Tämä ei kuitenkaan esimerkiksi Suomessa ole täysin käypä pyöristys, sillä lähes koko maassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta putoamiskiihtyvyys pyöristyy kahdella desimaalilla arvoon 9,82 m/s2. Putoamiskiihtyvyys Helsingissä on noin 9,819 m/s2, ja tämä arvo kasvaa pohjoiseen mentäessä. Kappaleeseen kohdistuu maapallon pohjoisnavalla ja etelänavalla noin 0,5 prosenttia suurempi vetovoima kuin päiväntasaajalla.

Putoamiskiihtyvyydelle minkä tahansa planeetan pinnalla saadaan likimain oikea arvo seuraavalla kaavalla: 

, 

jossa g on putoamiskiihtyvyys, R etäisyys planeetan keskipisteestä, M planeetan massa ja G gravitaatiovakio.
Poikkeamia aiheuttavat planeetan pyörimisliike ja massan epätasainen jakautuminen.

SI-järjestelmässä gravitaatiovakio G = 6.673 × 10-11m3/kg s2. Vakion suhteellinen epätarkkuus on .

Lentotekninen merkitys
Lentotekniikassa, etenkin sotilasilmailussa, puhutaan kuormitusmonikerrasta (G-voimasta tai "G":stä), joka on putoamiskiihtyvyyden monikerta. Lentokoneen rakenteet kestävät sen rakennemassan, sen rahdin ja polttoaineen massat vain tiettyyn rajaan asti. Aerodynaamisten ja propulsiovoimien lisäksi lentokoneeseen vaikuttaa kiihtyvyyskuorma, joka on massan, putoamiskiihtyvyden ja kuormitusmonikertojen määrän tulo.

Katso myös 
Putoamisliike
Gal, putoamiskiihtyvyyden yksikkö

Lähteet 

Klassinen mekaniikka
Hugo Schmeisser

Hugo Schmeisser (s. 24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä. 

Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan. 

Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:ä sodasta saatujen kokemusten pohjalta, tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.

Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 x 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.

Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.

Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.

Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta. 

Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.

Aiheesta muualla 

 Valokuvia
 

Saksalaiset keksijät
Asesuunnittelijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
St. Helens (vuori)

St. Helens on Kaskadien vuorijonoon kuuluva tulivuori Skamanian piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvaltojen länsirannikolla. Tutkimusmatkailija George Vancouver nimesi vuoren ystävänsä brittiläisen diplomaatti Alleyne Fitzherbertin mukaan. Alkuperäiskansojen nimet "Lawala Clough" ja "Low-We-Lat-Klah" tarkoittavat savuavaa vuorta. St. Helens on Yhdysvaltain nuorin ja aktiivisin tulivuori. Sen purkautumiskartio on syntynyt kokonaan viimeisen 2 200 vuoden aikana, ja vanhimmatkin tuhkakerrokset ovat vain 40 000 vuotta vanhoja. Nuoresta iästään huolimatta vuori on ollut varsin hiljainen lukuun ottamatta vuosien 1831–1857 välistä aktiivista aikaa. Vuoren rauhallisuus houkutteli lähistölle paljon turisteja retkeilemään ja kalastamaan kristallinkirkkaisiin vesiin. Kaikki kuitenkin muuttui vuoden 1980 purkauksen jälkeen, jonka seurauksena St. Helensistä on tullut maailman tutkituin vuori.

St. Helens luokitellaan nykyään luokan 2 tulivuoreksi, eli tulivuoren kraateriin on kasvamassa uusi magmakupoli, johon liittyy pientä seismistä toimintaa. Toimintaan liittyy myös ajoittain pieniä vesi-, kaasu- ja tuhkapurkauksia.

Purkaukset modernina aikana

1980

18. toukokuuta 1980 St. Helens purkautui rajusti räjäyttäen vuoren huipusta 397 m pois ja aiheuttaen 57 ihmisen kuoleman. Kuolleiden joukossa oli paikallisia asukkaita, jotka eivät suostuneet poistumaan kodeistaan ennen purkausta, sekä tulivuorentutkija David Johnston, jonka viimeisiksi sanoiksi radiopuhelimessa jäivät: "Se taitaa tapahtua nyt". Tulivuoren tuhkaa laskeutui laajalle alueelle, ja purkaus tuhosi myös suuria metsäalueita. Purkaus tuhosi noin 600 neliökilometriä Washingtonista.

2004
Lokakuussa 2004 St. Helens jälleen antoi merkkejä uudesta rajusta purkautumisesta, alueella oli ollut lukuisia maanjäristyksiä ja kaasupurkauksia, jotka osoittavat magmapatsaan nousevan vuoren sisällä. Alueella pelättiin voimakasta purkausta ja kuumia syöksyvirtauksia. Tulivuoren ympäristö määrättiin evakuoitavaksi 3. lokakuuta.

Lähteet 

Washingtonin tulivuoret
Kerrostulivuoret
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yhdysvaltain vuoret
Yhdysvaltain kansallismonumentit
Jarkko Martikainen

Jarkko Ilari Martikainen (s. 24. lokakuuta 1970 Greifswald, Itä-Saksa) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten YUP-yhtyeen laulajana ja sanoittajana. Martikainen on työskennellyt myös kolumnistina, tuottajana ja dokumentaristina sekä julkaissut kaksi kirjaa. Martikainen on syntynyt Itä-Saksan Greifswaldissa, jossa hänen vanhempansa opiskelivat lääkäreiksi. Perhe muutti takaisin Suomeen Martikaisen ollessa kolmivuotias. Koulutukseltaan hän on medianomi.

Ura muusikkona ja kuvittajana 
YUP:n lisäksi Martikainen on musisoinut muun muassa Lataamon Laulajissa, Keinuvassa Lahnassa, Eternal Fleshissa sekä Euthanasiassa. Hänen neljäs sooloalbuminsa Toivo julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Albumin ensimmäinen single Polte päästä paratiisiin meni julkaisuviikollaan virallisen singlelistan sijalle 1.

Martikainen on myös kuvittanut muun muassa YUP:n levyn Toppatakkeja ja Toledon terästä ja soololevynsä Mierolainen kannet, kirjansa Pitkät piikit ja muita kertomuksia sekä Heikki Salon kirjan Kahlekuningaslaji. Martikainen on sanoittanut Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeen kappaleita sekä tuottanut sen albumeja.

Elokuvat, televisio ja radio 
Martikainen näyttelee Ossia elokuvassa Toinen jalka haudasta (2009). Vuonna 2011 hän oli yksi Yle Teeman esittämän Suojele minua! -ohjelmasarjan juontajista. Hänellä on ollut myös oma radio-ohjelma Yle Puhe -kanavalla.

Diskografia

Albumit 
 
 
 
 
 
 
 Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: 
 Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: 
 Jarkko Martikainen & Luotetut miehet: Ystävien taloissa (2020)

Singlet 
 Kaikki me kuolemme pian (2004)
 Minä vien roskat pois (2004)
 Hyvää yötä, nykyaika (2006)
 Myrsky (2006)
 Tulitikku (2009)
 Polte päästä paratiisiin (2009)
 Jokainen sotilas on vihollinen (2009)
 Pidän tästä paikasta (2013)
 Jollen pääse jouluksi kotiin (2014)
 Soita isälle, Helena (2019)
 Laiturilla (2020)
 Elän yhä kuin pellossa (2020)

DVD:t 
 Ismo Alanko, Tuomari Nurmio, Jarkko Martikainen & Timo Rautiainen: Heinola Sinfonietta – Rock 2005 (2005)
 Elävänä – Jarkko Martikainen (2010)

Tuottajana 
 Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Rajaportti (2002)
 Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Kylmä tila (2004)
 Penniless: All the good things come to those who wait (2004)
 Brüssel Kaupallinen: Aika kultaa muistot (2005)
 Timo Rautiainen: Sarvivuori (2006)
 Samuli Putro: Elämä on juhla (2009)
 Samuli Putro: Älä sammu aurinko (2011)
 Mokoma: Varjopuoli (2011)

Muut levyt 
 Keinuva lahna: Runosielu (1993)
 Keinuva lahna: Haaleita kylpyjä (1994)
 Euthanasia: Rymykorpi – The Complete Recordings 1986–1989 (2009)

Kirjat 
 Pitkät piikit ja muita kertomuksia (novellikokoelma) (Like, 2005)

Katso myös 
 Luettelo Jarkko Martikaisen kappaleista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jarkko Martikainen  Viralliset kotisivut.
 Like Kustannuksen kirjailijaesittely
 
 

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset runoilijat
YUP:n jäsenet
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Reichswehr

Reichswehr (suomeksi käytetty myös nimitystä Saksan valtakunnanpuolustus) oli Saksan asevoimien nimi vuodesta 1921 vuoteen 1935, jolloin kansallissosialistinen hallitus nimesi sen uudelleen Wehrmachtiksi (Puolustusvoima). Rauhansopimus rajoitti armeijan koon 100 000 mieheen, mikä oli huomattava lasku vuodesta 1913, jolloin se koostui 780 000 miehestä. Tämä vaikutti miehistön laatuun positiivisesti: vain parhailla miehillä oli mahdollisuus jäädä armeijaan. Yhteensä noin 400 000 miestä palveli Reichsheerissä sen olemassa olon aikana.

Taustaa 
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Saksan keisarikunnan joukot hajaantuivat ja niiden miehistö palasi kotiin yksin tai pienissä ryhmissä. Monet liittyivät vapaaehtoisista koottuihin puolisotilaallisiin vapaajoukkoihin (Freikorps), joiden tehtävänä oli turvata yhteiskuntarauhaa vallankumouksellisessa Saksassa sekä turvata valtakunnan raja-alueita 1918–1923.

Perustaminen 
Nuoreen Weimarin tasavaltaan perustettiin 6. maaliskuuta 1919 Vorläufige Reichswehr (”väliaikainen valtakunnanpuolustus”), joka koostui Vorläufige Reichsheerista (”väliaikainen valtakunnanarmeija”) ja Vorläufige Reichsmarinesta (”väliaikainen valtakunnanlaivasto”). Saksalla ei saanut olla ilmavoimia Versailles’n rauhan rajoitusten mukaisesti. Maavoimiin kuului aluksi 43 prikaatia.

30. syyskuuta armeija uudelleenjärjesteltiin Übergangsheeriksi (”väliaikainen armeija”). Joukkojen määrä laskettiin 20 prikaatiin. Maavoimissa palveli noin 400 000 miestä, mikä väheni edelleen toukokuuhun 1920 mennessä puoleen. Samalla organisaatio muutettiin käsittämään seitsemän jalkaväki ja kolme ratsuväkidivisioonaa. Prikaatit korvattiin rykmenteillä 1. lokakuuta ja miesmäärä laski rauhansopimuksen mukaiseen 100 000:een. Tämä vaihe kesti 1. tammikuuta 1921 asti, jolloin Reichswehr perustettiin virallisesti.

Berliinissä sijainnut yleisesikunta 1 johti neljää jalkaväkidivisioonaa ja kahta ratsuväkidivisioonaa. Kasseliin sijoitettu yleisesikunta 2 johti kolmea jalkaväkidivisioonaa ja ratsuväkidivisioonaa.

Vuosina 1933 ja 1934, Hitlerin tultua valtakunnankansleriksi Reichswehr aloitti salaisen laajennusohjelman, josta tuli julkinen Wehrmachtin perustamisen myötä 1935.

Weimarin tasavalta
Gregor Strasser

Gregor Strasser (31. toukokuuta 1892 Geisenfeld – 30. kesäkuuta 1934) oli ensimmäisiä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johtajia. Strasser murhattiin puoluejohtaja Adolf Hitlerin määräyksestä pitkien puukkojen yönä kesällä 1934.

Gregor Strasser syntyi baijerilaiseen katoliseen perheeseen ja sai farmaseutin koulutuksen. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli upseerina ja sai ansioistaan rautaristin. Sodan jälkeen hän liittyi Freikorpsiin ja myöhemmin kansallissosialistiseen puolueeseen, jossa hänestä tuli eräs SA:n tärkeimpiä jäseniä.

Strasser otti osaa oluttupavallankaappaukseen 8.–9. marraskuuta 1923 ja joutui vankilaan. Toukokuussa 1924 hänet vapautettiin puolen vuoden vankilassaolon jälkeen, koska hän tuli valituksi valtiopäivien jäseneksi. Hitlerin ollessa vangittuna hän toimi lyhyen aikaa puolueen johtajana. Strasseria pidetään Heinrich Himmlerin ”löytäjänä” ja suosittelijana.

Vuonna 1925 hänestä tuli Pohjois-Saksan puoluejohtaja ja yhdessä veljensä Otto Strasserin kanssa hän alkoi kontrolloida kansallissosialistista Arbeiter Zeitung -lehteä. 

Strasser oli vakaumuksellinen sosialisti kuten SA:n johtaja Ernst Röhm. Hänen mielestään Saksan vauraus piti jakaa uudelleen ja niinpä hän vastusti Hitlerin tukea merkittäville teollisuusjohtajille kuten Emil Kirdorfille. Hänen puheensa aiheuttivat sen, että Kirdorf ja muut johtajat hylkäsivät puolueen joksikin aikaa aiheuttaen ongelmia Strasserin suhteessa Hitleriin ja muihin puoluejohtajiin.

Joulukuussa 1932 Paul von Hindenburg kutsui Kurt von Schleicherin valtakunnankansleriksi ja Strasserin tämän varamieheksi. Schleicher toivoi, että Strasserin kautta hän voisi kontrolloida koko kansallissosialistisen puolueen vasemmistosiipeä. Hitler ja Hermann Göring kyseenalaistivat nimityksen väittämällä, että se oli yritys hajottaa puolue kahtia. Tämän jälkeen korkein natsijohto kokoontumisessaan päätti kieltäytyä tunnustamasta Strasserin asemaa. Puolueen yhtenäisyyden vuoksi Strasser erosi kaikista puolueviroistaan ja siirtyi työskentelemään suureen kemikaalitehtaaseen. 

30. kesäkuuta 1934 pitkien puukkojen yönä Strasser pidätettiin ollessaan kotonaan lounaalla Hitlerille uskollisten puoluelaisten kanssa. Hänet vietiin vankilaan, jossa hänet myöhemmin ammuttiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

NSDAP:n poliitikot
Pitkien puukkojen yönä murhatut
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Avaruuslentokone

Avaruuslentokone on kiitotieltä lähtevä ja lentokoneen tavoin ilmakehän alaosien läpi kulkeva avaruusalus. Avaruussukkulat olivat ainoa operatiivisessa käytössä ollut miehitetty avaruuslentokone. Ne tosin laukaistiin pystysuoraan kahdella apuraketilla ja sukkulan kolmella omalla rakettimoottorilla, joten niitä ei tavallisesti kuitenkaan lasketa avaruuslentokoneiksi. Sukkulat palaavat Maahan liitämällä ilmakehän läpi ja laskeutuvat kiitotielle. X-37 on yhdysvaltalainen Yhdysvaltain ilmavoimien käyttämä miehittämätön kantoraketilla pystysuoraan laukaistava avaruuslentokone, kokoluokaltaan pienoisavaruussukkula.

Toimivia avaruuslentokoneita 

 North American X-15 oli toimiva avaruuslentokone 1960-luvun alussa, mutta sekään ei pystynyt saavuttamaan vakaata kiertorataa. Se kuitenkin pystyi liikehtimään avaruudessa ohjausrakettimoottoreiden avulla.
 SpaceShipOne (Yhdysvallat) on avaruuslentokoneen prototyyppi. Se ei nouse kiitotieltä omin voimin vaan emoaluksen kyydissä. Se ei myöskään pysty saavuttamaan kiertorataa eikä edes lentämään avaruudessa.

Suunniteltuja avaruuslentokoneita 
 Silbervogel (Saksa), toisen maailmansodan aikainen avaruuslentokonesuunnitelma
 Sänger (Saksa), 1980-luvulla alkanut ja päättynyt DLR:n avaruussukkulaprojekti
 HOTOL (Englanti), englantilainen tutkielma lentokonemaisesta sukkulasta 1980-luvun jälkipuolella. 
 C-XXI (Venäjä)
 Mikojan-Gurevitš MiG-105 "Spiral" (Neuvostoliitto)
 Xerus (USA)

Katso myös 

 Ansari X-Prize

Avaruustekniikka
Miehitetyt avaruuslennot
Grand Theft Auto: Vice City

Grand Theft Auto: Vice City on Rockstar Gamesin kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 2:lle ja seuraavana vuonna Windowsille.

Peli kuuluu Grand Theft Auto -sarjaan. Grand Theft Auto: Vice City Stories sijoittuu samaan kaupunkiin mutta aikaan ennen Vice Cityn tapahtumia.

Peli on julkaistu uudelleen Grand Theft Auto: The Trilogy – The Definitive Edition -kokoelmassa.
Peli julkaistiin joulukuussa 2012 myös iOS- ja Android-laitteille.

Pelaaminen 
Pelin tavoitteena on kerätä rahaa ja omaisuutta suorittamalla erilaisia tehtäviä ja rikoksia. 
Pelaaja voi auton lisäksi nyt myös lentää helikopterilla, vesilentokoneella, ajaa moottoripyörällä ja ohjata erilaisia veneitä. Pelihahmo ei kuitenkaan osaa uida ja hukkuu siksi heti joutuessaan veteen. 

Tavallisten juonitehtävien lisäksi pelaaja voi ansaita rahaa tekemällä esimerkiksi sairaankuljetus-, poliisi- ja palomiestehtäviä. Pelaaja voi ansaita rahaa myös taksikuskina tai pizzalähettinä. Sen lisäksi pelaaja voi suorittaa erikoistehtäviä, kuten ”rampageja”, joissa täytyy tappaa jengiläisiä tarpeeksi ennen ajan loppumista. Kun pelaaja saa ostettua erilaisia yhtiöitä, hän saa sieltä joko juonitehtäviä tai vapaaehtoistöitä. Pelin idea on kerätä omaisuutta saarelta ja nousta alamailmaan johtoon. Pelistä löytyy myös useita easter eggejä eli pääsiäismunia.

Juoni 
Peli sijoittuu vuoteen 1986 kuvitteelliseen Vice Cityn kaupunkiin, johon on otettu vaikutteita Miamista. Tommy Vercetti vapautuu vankilasta 15 vuoden tuomion jälkeen. Hänen pomonsa, Sonny Forelli  lähettää hänet Vice Cityyn hoitamaan tärkeää huumekauppaa, joka kuitenkin epäonnistuu aseistautuneiden miesten hyökätessä Tommyn seurueen kimppuun. Tommy pakenee paikalta juristinsa Ken Rosenbergin kanssa. Myöhemmin Sonny alkaa vaatia rahojaan ja huumeitaan takaisin Tommylta. Tehtävä ei ole kuitenkaan helppo, sillä vastassa on Vice Cityn alamaailma: vaarallisia jengejä, huumekeisari Ricardo Diaz ja tietenkin virkavalta. Pelin esikuvina ovat olleet rikossarja Miami Vice (1984–1989) ja elokuva Scarface – arpinaama (1983).

Kritiikki 
Peli on herättänyt huomiota väkivaltaisuudellaan ja monilla Rockstar Gamesia vastaan nostetuilla syytteillä ja oikeudenkäynneillä.

Äänirooleissa

Ääniraita 

Pelissä esiintyvät radiokanavat:
 Emotion 98.3, power balladia
 Radio Espantoso, jazzia ja salsaa
 Fever 105, discoa ja R&B
 Flash FM, poppia
 V-Rock, rockia
 Wave 103, pop rockia
 Wildstyle Pirate Radio, old school hip hopia ja electroa
 K-Chat, keskustelukanava. Juontajana Amy Sheckenhausen (ääninäyttelijä Leyna Weber).
 VCPR (Vice City Public Radio), keskustelukanava. Juontajana Maurice Chavez (ääninäyttelijä Philip Anthony-Rodriguez).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Viralliset sivut 
 Multi Theft Auto: Vice City - Multiplayer 
 Pelaajalehti: Tiesitkö? Vice Citystä kasvoi yhdeksässä kuukaudessa täysimittainen peli (20.1.2019)

1980-luvulle sijoittuvat videopelit
Vice City
Vuoden 2002 videopelit
Android-pelit
Xbox-pelit
PlayStation 2 -pelit
Windows-pelit
MacOS-pelit
IOS-pelit
PlayStation 3 -pelit
PlayStation 4 -pelit
Britanniassa kehitetyt videopelit
Seulonnan keskeiset artikkelit