joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vähäjoki (Turku)

Vähäjoki (joskus ), yläjuoksulla Paattistenjoki (), on joki Turussa. Joki saa alkunsa Turun Paattisilta ja laskee Aurajokeen Koroistenniemen luona. 

Joki virtaa alajuoksullaan Maarian kaupunginosassa, ja sen varrelle on padottu vedenottoa varten 74 hehtaarin Maarian allas, joka on myös Aurajoen vesistöalueen toiseksi suurin järvi.

Vähäjoen valuma-alueen pinta-ala 105,86 km². Joen vedenlaatu on pääosin samanlainen kuin Aurajoen ja vedenlaatua tutkitaan säännöllisin väliajoin. Joen vedenlaatu on viime vuosina ollut pääosin tyydyttävää tai välttävää.  Vähäjoen sivu-uomia ovat Topinoja ja Piipanoja.

Koroistenniemen muinainen linnake ja piispanistuin rakennettiin juuri Aurajoen ja Vähäjoen risteyskohtaan. Nykyisin paikalla on raunioita sekä valkoinen risti muistomerkkinä paikalla sijainneesta kirkosta.

Lähteet

Suomen joet
Turun luonto
Aurajoen vesistö
Paattinen
Maaria
Ashley Eden

Sir Ashley Eden, KCSI, CIE (13. marraskuuta 1831 – 8. heinäkuuta 1887) oli englantilais-intialainen virkamies ja diplomaatti.

Eden nimitettiin vuonna 1860 Bengalin hallituksen ministeriksi, minkä ansiosta hänellä oli myös paikka lainvalmistelukunnassa. Vuonna 1861 hän neuvotteli poliittisena edustajana Sikkimin kuninkaan kanssa rauhansopimuksen. Sikkimin neuvotteluiden onnistumisen ansiosta Eden lähetettiin samantapaiselle matkalle Bhutaniin. Armeijan joukkojen saattaman Edenin vaatimuksiin ei kuitenkaan suostuttu ja sopimuksesta muodostui erittäin suosiollinen bhutanilaisille. Tämä johti siihen, että Intian hallitus kiisti sopimuksen voimallisuuden ja julisti sodan Bhutania vastaan.

Vuonna 1871 Eden valittiin Brittiläisen Burman ensimmäiseksi siviilikuvernööriksi. Hän oli Burmassa kuusi vuotta, kunnes hänet nimettiin vuonna 1877 Bengalin varakuvernööriksi. Vuonna 1878 Eden sai Intian tähden ritarikunnan ritarikomentajan arvonimen. Vuonna 1882 hän erosi varakuvernöörin virastaan ja palasi Englantiin. Hän liittyi Intian ulkoministeriövaltuustoon, jossa toimi aina kuolemaansa asti. Edenille pystytettiin hänen eroamisensa jälkeen patsas Kalkuttaan muistoksi hänen onnistuneelle hallinnolleen Bengalissa.

Lähteet 
Encyclopaedia Britannica Eleventh Edition 

Brittiläiset diplomaatit
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1887 kuolleet
Perinnemaisema

Perinnemaisema on perinteisen karjatalouden tai muiden varhaisten elinkeinojen muovaama kulttuurimaisema. Perinnemaisemiin kuuluvat sekä rakennetut perinnemaisemat että ja niitto- ja laiduntalouden synnyttämät kulttuurivaikutteiset luontotyypit eli perinnebiotoopit.  Rakennettuja perinnemaisemia ovat historialliset rakennukset lähiympäristöineen sekä niihin liittyvät rakennelmat, kuten aitat, aidat, eläinsuojat ja tuulimyllyt. Rakennettuun perinnemaisemaan luetaan kuuluvaksi myös varhaisen liikenteen luomat maisemat sekä esihistorialliset ja historialliset maisemakohteet, kuten muinaisjäännökset, kalliomaalaukset ja vanhat kirkot. Perinnemaisemiin liittyy runsaasti kulttuurihistoriallisia, maisemallisia ja biologisia arvoja.

Perinnebiotooppeja ovat erilaiset niityt, kedot, hakamaat, lehdesmetsät, nummet ja metsälaitumet. Vuosisatoja jatkunut niitto, laidunnus, kaskeaminen ja lehdesten kokoaminen ovat muovanneet näille alueille ympäristöstään poikkeavia luontotyyppejä, joilla on sopeutunut elämään omaleimainen lajistonsa. Perinnebiotoopit ovatkin sekä kasvi- että eläinlajistoltaan Suomen monimuotoisimpia luontotyyppejä.

Perinnebiotooppien määrä on romahtanut maataloudessa tapahtuneiden muutosten myötä alle prosenttiin sadan vuoden aikana. Perinnebiotoopit ovatkin uhanalaisimpia luontotyyppejä. Niiden suurimpia uhkia ovat umpeenkasvaminen laiduntamisen tai niittämisen loputtua, rehevöityminen ja metsittäminen. 

Perinnemaisemien väheneminen on Suomessa syynä satojen lajien uhanalaistumiseen ja aiemmin runsaslukuistenkin lajien voimakkaaseen taantumiseen. Kaikista maassa uhanalaisista lajeista noin 23 prosentille perinneympäristöt ovat ensisijainen elinaluetyyppi. Eniten maatalousympäristöjen uhanalaisissa lajeissa on hyönteisiä, esimerkiksi perhosia, pistiäisiä ja kovakuoriaisia. Perinnebiotoopeilla lajien uhanalaistuminen on nopeampaa kuin muissa elinympäristöissä.

Katso myös
 Kulttuurimaisema
 Perinnebiotooppi

Lähteet

Aluesuunnittelu
Vihersuunnittelu
Maisema
Maatalouden historia
Kotieläintalous
Luomumaatalous
Kulttuurimaantiede
Pimiö

Pimiö (valokuvalaboratorio) on tila, jota käytetään valokuvien kehitykseen. Pimiössä voidaan käsitellä filmejä tai valokuvapaperia niin, etteivät ne valotu tarkoituksettomasti. Pimiöitä on käytetty jo 1800-luvun loppupuolelta. Pimiön voi harrastelija rakentaa kotonaan tilaan jonka saa täysin pimennettyä. Yksinkertaista kuvien vedostamista varten pimiön varustukseen tarvitaan muun muassa suurennuskone, alan liikkeestä hankittava suojavalo, valokuvapaperia, altaat sekä kemikaalit (kehite ja kiinnite). Filmin kehittämistä varten riittää, että sen saa täysin pimeässä laitettua kehityspurkkiin - loput voi hoitaa huoneenvalossa.

Pimiössä voidaan kehittää mustavalko- tai värivalokuvia. Kun filmi on valotettu, se on ensin kehitettävä. Filmi kierretään spiraalille, joka laitetaan valotiiviiseen tankkiin. Tankista voi kätevästi vaihtaa kemikaalit prosessin aikana. Mustavalkofilmin kehitysprosessin eri vaiheet ovat kehitys, keskeytys (huuhtelu), kiinnitys, loppuhuuhtelu sekä kuivaus. Kun filmi on kehitetty, voidaan siitä vedostaa kuvia. Mustavalkopaperin kehitysprosessiin l. vedostukseen valmiilta negatiivilta sisältyy neljä vaihetta: valokuvauspaperin valotus negatiivin projisoivalla suurennuskojeella ja paperin kemiallinen käsittely kolmessa nesteessä: kehite, keskeyte (tai vain huuhtelu) ja kiinnite. Värifilmeille ja -papereille nämä prosessit ovat erilaiset.

Pankromaattisia mustavalkofilmejä täytyy käsitellä ennen kehitysprosessia täysin pimeässä (poikkeuksena n.s. päivänvalotankki), mutta ortokromaattisten filmien ja valokuvapapereiden kanssa voidaan käyttää suojavaloa helpottamaan työskentelyä. Ortokromaattiset filmit ja mustavalkopaperit eivät ole punaiselle valolle herkkiä, joten suojavalo on usein elokuvistakin tuttu punainen, mutta se voi olla muunkin värinen nykyisillä papereilla. Värikuvat valotetaan useimmiten pimeässä, sillä paperi on kaikille spektrin väreille sensitiivinen, lukuun ottamatta jyrkkää pudotusta herkkyydessä n. 590 nm:n kohdalla. Niinpä värivedostuksessa voidaan käyttää erityistä suojavaloa, joka hohtaa himmeästi hyvin kapealla alueella juuri tuon 590 nm:n aallonpituudella. Pienen totuttelun jälkeen työskentely sujuu tässäkin valaistuksessa eikä tarvitse haparoida täysin pimeässä.

Värivalokuvauksen suosio ja toisaalta kameraseuroissa kiertäneet paikkansapitämättömät huhut sen kehitysprosessin monimutkaisuudesta laskivat 1980- ja 1990-luvuilla pimiötyöskentelyn suosiota valokuvauksen harrastajien keskuudessa. Myöhemmin nopeasti yleistyneen digitaalisen valokuvauksen myötä pimiöt ovat käyneet yhä harvinaisemmiksi, sillä nykyisin filmikuvat useimmiten skannataan ja sitten tulostetaan tai teetetään vedokset ammattilaboratorioissa.

Aiheesta muualla 

 Teekkarikameroiden mustavalkotyöskentelyopas
 TAIK Virtuaaliyliopisto - filmin kehitys
 Massive Dev Chart, mustavalkofilmien kehitysaikatietoa yms.

Valokuvauksen tekniikka
Tilat
NATO (albumi)

NATO on Laibach-yhtyeen lokakuussa 1994 ilmestynyt pitkäsoitto. Sota-aiheinen levy sisältää ainoastaan Laibachin versioita muiden yhtyeiden ja säveltäjien kappaleista. Levyn ilmestymistä seurasi Occupied Europe NATO Tour 1994–95, joka päättyi kahteen konserttiin 20. ja 21. marraskuuta 1995 Sarajevossa, joista ensimmäisen aikana kaupungissa oli vielä sotatila ja joista toinen alkoi vain muutaman tunnin rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Levyn LP-versiolla War-kappale on B-puolen toisena kappaleena Alle Gegen Allen ja National Reservationin välissä, vaikka levyn kannessa kappalelista on sama kuin CD-versiossa.

Kappaleet 

Kappaleiden nimien perässä tekijä ja alkuperäinen nimi, jos se ei ole sama kuin Laibachin version nimi

 NATO (Gustav Holst: Mars – The Bringer of War)
 War (Norman Whitfield ja Barrett Strong)
 Final Countdown (Joey Tempest)
 In the Army Now (Rob ja Ferdi Bolland)
 Dogs of War (David Gilmour ja Anthony Moore)
 Alle Gegen Alle (Robert Görl & Gabi Delgado)
 National Reservation (John D. Loudermilk: Indian Reservation)
 2525 (Rick Evans: In the Year 2525)
 Mars on River Drina (Stanislav Binički: Marš na Drinu)

Levyn teko 

Kappaleet tuottanut, sovittanut ja johtanut Laibach. Lisätuotanto: Mark Spike Stent. Kuoro- ja orkesterisovitukset: Slavko Avensik nuorempi. Täydentävä rytmiohjelmointi ja sovitus: 300 000 V.K.

Vierailijat 
 Vasja Ulrih: laulu (National Reservation ja 2525)
 Tamara Žagar: laulu (War)
 Ave Chamber Choir: taustalaulu

Vuoden 1994 albumit
Konseptialbumit
Laibachin albumit
Mute Recordsin albumit
Pointer (täsmennyssivu)

Pointer voi tarkoittaa

 pointer, osoitin eli pointteri, ohjelmointikielen muuttujatyyppi
 pointer, pointteri, koirarotu
 Pointer, käytöstä poistunut matkapuhelinverkko
 Pointer, Porin yliopistokeskuksen oppilasyhdistys
 Volkswagen Pointer, keskiluokan automalli
 The Pointer Sisters, yhdysvaltalainen yhtye
 Pointer, sukunimenä:
 Anita Pointer (s. 1948), yhdysvaltalainen R&B- ja soul-muusikko, The Pointer Sisters -yhtyeen jäsen
 Issa Pointer, yhdysvaltalainen muusikko, The Pointer Sisters -yhtyeen jäsen
 Priscilla Pointer (s. 1924), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ruth Pointer, yhdysvaltalainen muusikko, The Pointer Sisters -yhtyeen jäsen.
Abyss

Chris J. Parks (s. 4. lokakuuta 1973), joka tunnetaan paremmin kehänimellään Abyss, on yhdysvaltalainen ammattilaispainija. Hän työskentelee Total Nonstop Action Wrestlingille. Hän on entinen NWA World Heavyweight -mestari.

Lopetusliikkeet 
Black Hole Slam
Shock Treatment
Chokeslam

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäjän lentopallon superliiga

Venäjän superliiga on Venäjän korkein lentopallon sarjataso. Superliigan taso on noussut viime vuosina räjähdysmäisesti. Italian A1-liigaa on pidetty viime vuosina maailman kovimpana lentopalloliigana, mutta nykyään superliiga on noussut A1-liigan haastajaksi.

Sarjajärjestelmä 

Liigassa on 12 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta jatkaa pudotuspeleihin, joissa lopulta ratkaistaan mestari paras viidestä -järjestelmällä. Pudotuspeleissä runkosarjan voittaja kohtaa kahdeksanneksi sijoittuneen, toinen seitsemänneksi sijoittuneen ja niin edelleen. Sijoille 9–12 jääneet pelaavat niin sanotut play out -ottelut eli pudotuspelimenetelmällä pelattavan putoamissarjan. Sarjan ratkaisuottelut pelataan toukokuun alussa.

Muuta 

Venäjän superliiga on noussut 2000-luvulla maailman kovatasoisimpien lentopallosarjojen joukkoon. 2000-luvulla Venäjän liigan joukkue on juhlinut mestarien liigan voittoa kolmesti. Vuoden 2009 EM-kisoissa koko Venäjän maajoukkue koostui kotimaan liigan pelaajista. Palkat liigassa ovat korkeita. Vuoteen 2008 liigassa pelasi mm. maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi kutsuttu brasilialainen Giba. Ulkomaalaispelaajien määrä on rajoitettu kahteen joukkuetta kohti.

Mitalistit

Joukkueet kaudella 2009–2010 
Zenit (Kazan)
Lokomotiv-Belgorje (Belgorod)
Iskra (Odintsovo)
Fakel (Novyi Uregnoi)
Lokomotiv (Novosibirsk)
Dynamo-Jantar (Kaliningrad)
Lokomotiv-Izumrud (Jekaterinburg)
Dynamo (Moskova)
Jaroslavitš (Jaroslavl)
Ural (Ufa)
Gazprom-Jugra (Surgut)
Tjumen (Tjumen)

Suomalaiset superliigassa 

 Superliigassa on pelannut kolme suomalaista, joista maajoukkuekapteeni Tuomas Sammelvuo jatkaa edelleen uraansa liigassa. Lempäälässä kasvanut Matti Ollikainen oli Venäjän superliigan ensimmäinen suomalaislentopalloilija. Ollikainen pelasi Venäjällä Fakelin joukkueessa kaudella 2004–2005. Naisista Sari Seppänen pelasi syksyn 2000 naisten pääsarjassa Venäjällä.
 Tuomas Sammelvuo valittiin 2007 superliigan kolmanneksi parhaaksi pelaajaksi.

Lentopallosarjat
Venäjän lentopallo
Live 2003

Live 2003 on englantilaisen Coldplay-yhtyeen livealbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2003. Levy nauhoitettiin konserteista, jotka esitettiin Sydneyssä Hordern Pavilionissa 21. ja 22. heinäkuuta 2003. Albumi sisältää myös aiemmin julkaisemattoman kappaleen ”Moses”.

Albumi sai Grammy-ehdokkuuden ”Best Music Video: Long Form” -kategoriassa vuonna 2004.

Kappalelista

Levy 1 (DVD)
”Politik”
”God Put a Smile upon Your Face”
”A Rush of Blood to the Head”
”Daylight”
”Trouble”
”One I Love”
”Don’t Panic”
”See You Soon”
”Shiver”
”Everything’s Not Lost”
”Moses”
”Yellow”
”The Scientist”
”Clocks”
”In My Place”
”Amsterdam”
”Life Is For Living”

Levy 2 (CD)
”Politik” – 6:36
”God Put a Smile upon Your Face” – 4:57
”A Rush of Blood to the Head” – 6:51
”One I Love” – 5:08
”See You Soon” – 3:29
”Shiver” – 5:26
”Everything’s Not Lost” – 8:48
”Moses” – 5:29
”Yellow” – 5:36
”Clocks” – 5:33
”In My Place” – 4:13
”Amsterdam” – 5:22

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto 
Virallinen fanisivusto  
Coldplay wiki 

Vuoden 2003 konserttitallenteet
Coldplayn albumit
Lou Adler

Lou Adler (s. 13. joulukuuta 1933) on yhdysvaltalainen äänilevytuottaja. Hän kasvoi Chicagossa juutalais-meksikolaisessa perheessä. Hän perusti Dunhill Records -yhtiön vuonna 1964, mutta myi sen kesällä 1967 ABC Recordsille kolmella miljoonalla dollarilla. 

Adler perusti vuonna 1967 Ode Recordsin ja oli suunnittelemassa Montereyn ensimmäistä kansainvälistä popmusiikkifestivaalia. Hän on mm. Jan & Deanin entinen manageri sekä Sam Cooken, The Mamas and the Papasin, Johnny Riversin, Barry McGuiren, Scott McKenzien, Spiritin, Carole Kingin, The Weaver Temptationsin ja Cheech and Chongin tuottaja. 

Adler ohjasi Cheech and Chongin ensimmäisen elokuvan Up in Smoken vuonna 1978. Hänen yksityiselämäänsä seurattiin 1960–1970-lukujen Yhdysvalloissa varsin tiiviisti, ja tiedotusvälineet uutisoivat hänen suhteistaan ainakin Jill Gibsoniin, Tina Sinatraan, Peggy Liptoniin ja Michelle Phillipsiin. Hänelle ja näyttelijä Britt Eklandille syntyi vuonna 1973 poika Nicholai. Adler oli mennyt vuonna 1964 naimisiin Shelley Fabaresin kanssa ja tuotti useita hänen laulujaan. Pariskunta oli kuitenkin asunut erillään jo vuodesta 1966 ja otti virallisenkin avioeron vuonna 1980. 

Adlerin toinen poika Cisco syntyi vuonna 1978. Hän elää nykyisin avioliitossa Daryl Hannahin nuoremman sisko Page Hannahin kanssa, ja heillä on pojat Manny, Pablo, Oscar ja Ike. Hän omistaa The Roxy Theatren West Hollywoodissa Kaliforniassa.

Lou Adleria kunnioitettiin 6. huhtikuuta 2006 omalla tähdellä Hollywood Walk of Famella. 

Hollywood Walk of Fame
Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Kardia (kaupunki)

Kardia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan noin neljä kilometriä pohjoiseen nykyisestä Çanakkalen maakunnan Bolayırista.

Maantiede 

Kardian poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Traakiassa Traakian Khersonesokseksi kutsutulla niemimaalla eli nykyisellä Gallipolin niemimaalla. Kaupunki oli rakennettu niemimaan länsirannikolle pienen Melaksen lahden etelärannalle tai sen länsilaidan niemelle (nyk. Bakla Burnu). Suunnilleen samalla kohdalla niemimaan itärannikolla sijaitsi Paktyen kaupunki, johon etäisyys oli 40 stadioninmittaa. Kaupunkien välissä sijaitsi Khersonesoksen eli Agoran kaupunki. Niemimaan eteläisimmän kärjen Elaiukseen matka laskettiin 400–420 stadioninmitaksi.

Kardian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Alueeseen kuuluivat muun muassa Kobrys ja Kypasis hieman pohjoisempana samalla rannikolla.

Historia 

Kardia oli alun perin Joonian Miletoksen ja Klazomenain siirtokunta. Sen alkuperäiseksi siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan joko Hermokhares tai Hermokrates Miletoslainen. 500-luvun eaa. puolessa välissä sinne muutti lisää asuttajia Ateenasta Miltiades vanhemman johdolla. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Kardianos ().

Kardia oli ainakin alun perin Traakian Khersonesoksen tärkeimpiä kaupunkeja. 500-luvulla eaa. kaupunki kärsi tappion bisaltialaisille taistelussa. Kun Miltiades nuorempi piti Khersonesos/Agoraa pääkaupunkinaan, Kardia toimi sen satamana. Persian alainen foinikialainen laivasto yritti vallata Kardian Joonian kapinan aikaan, mutta tämä epäonnistui. Kardia ei esiinny omalla nimellä Deloksen meriliiton jäsenenä liiton verotusluetteloissa, mikä johtunee siitä, että sen asukkaat luettiin veronkannossa khersonisoslaisten joukkoon.

Ateenan hävittyä peloponnesolaissodan Kardia tuli traakialaisen Odrysian kuninkaan Kotyksen valtaan, ja toimi tämän palkkasoturien johtajan Kharidemoksen tukikohtana. Myöhemmin ateenalaiset yrittivät tehdä Kardiasta klerukhia-siirtokuntansa. Tämän torjuakseen kaupunki siirtyi noin vuonna 352 eaa. Filippos II:n puolelle. Vuonna 338/337 eaa. Kardia kuului oletettavasti Korintin liittoon. Kaupunki löi omaa pronssirahaa noin vuosina 350–309 eaa.

Aleksanteri Suuren aikana Kardia oli tyrannia, jota hallitsi Hekataios. Lysimakhos tuhosi kaupungin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 309 eaa. Se rakennettiin tämän jälkeen uudelleen, mutta ei koskaan noussut enää merkittäväksi kaupungiksi, sillä Lysimakhos perusti sen lähelle uuden Lysimakheian kaupungin, joka nousi sen korvaajaksi. Sinne myös siirrettiin asukkaita Kardiasta.

Kuuluisia kardialaisia olivat diadokki Eumenes Kardialainen ja historioitsija Hieronymos Kardialainen.

Lähteet 

Çanakkalen maakunta
Traakian Khersonesoksen kaupungit
Cherie Blair

Cherie Blair (s. 23. syyskuuta 1954 Bury, Lancashire, Englanti), tai Cherie Booth QC, on englantilainen asianajaja. Hän on Britannian entisen pääministeri Tony Blairin vaimo.

Kun Cherie oli kahdeksan vuotta vanha, hänen isänsä näyttelijä Tony Booth jätti Cherien äidin. Boothin ja hänen siskonsa Lyndseyn kasvattivat heidän äitinsä Gale ja isoäiti Vera Booth. Perhe oli katolinen ja Booth ja hänen siskonsa kävivät katolilaista koulua. 

Booth opiskeli lakia London School of Economicsissa. Vuonna 1976 valmistuessaan asianajajaksi Booth tapasi tulevan miehensä, Tony Blairin. He avioituivat 29. maaliskuuta 1980 ja heillä on neljä lasta: Euan (s. 1984), Nicky (s. 1985), Kathryn (s. 1988) ja Leo (s. 2000). 

Vuonna 1995 Booth sai Queen's Counsel -arvonimen, joka annetaan arvostetulle ja kokeneelle asianajajalle. Hän sairastui vuoden 2009 pandemian aikana sikainfluenssaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerien puolisot
Englantilaiset henkilöt
Brittiläiset juristit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
André Bettencourt

André Bettencourt (21. huhtikuuta 1919 Saint-Maurice-d’Ételan – 19. marraskuuta 2007) oli ranskalainen poliitikko. Bettencourt toimi mm. Ranskan kulttuuriministerinä 1970–1971 ja ulkoministerinä 1973. Hän istui Ranskan kansalliskokouksessa 1956–1977 ja sen jälkeen senaatissa vuoteen 1995.

Bettencourt kuului nuoruudessaan fasistiseen La Cagouleen, jonka tarkoitus oli kaataa Ranskan kolmas tasavalta. Hän kirjoitti vuosina 1940–1942 natsipropagandalehti La Terre françaiseen kymmeniä artikkeleita, joista osa sisälsi antisemitistisiä näkemyksiä. Tiedon Bettencourt'n taustoista toi julkisuuteen vasta Jean Frydman 1990-luvulla.

Bettencourt valittiin 23. maaliskuuta 1988 Ranskan instituutin taideakatemian Académie des Beaux-Artsin jäseneksi. Hän on ollut vuodesta 1950 naimisissa Liliane Bettencourtin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen tytär. Bettencourt kuului L’Oréalin hallitukseen 1990-luvulle saakka, kunnes erosi 75 vuoden iässä.

Hänelle myönnettiin Croix de guerre, ja hän oli Kunnialegioonan ritari.

Lähteet 

Ranskan ulkoministerit
Ranskan kulttuuriministerit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Parketti

Parketti on yleinen puusta tehty lattiamateriaali. Yleisin parketti on lautaparketti, jota käytetään eniten, koska se on helppo asentaa. Lautaparketti koostuu noin 3–4 mm paksusta pintaviilukerroksesta, jonka alla on runko. Runko on yleensä halvempaa puuta, kuten koivua tai poppelia. Pintakerros voi olla vaikkapa tammea, koivua tai jotakin muuta jalopuulajia. Lautaparketin pintakäsittely on joko lakkaus tai öljyvahaus, joka suojaa jalopuuta kosteudelta ja kulutukselta. Lautaparketin voi yleensä hioa yhden kerran, kun se on kulunut.

Mosaiikkiparketit poikkeavat lautaparketista siten, että ne ovat yleensä noin 8 mm paksuja ja ne liimataan suoraan alusbetoniin kiinni. Parketin asennuksen jälkeen lattia hiotaan ja suojataan lakkaamalla tai öljyvahauksella. Mosaiikkiparketti on mahdollista hioa ja lakata useaan kertaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Parkettisanastoa
 Parkettilattian ominaisuudet

Rakennuksen pinnat
Nøgne Ø

Nøgne Ø on Norjan Grimstadissa sijaitseva pienpanimo. 
Niistä useita on saatavilla myös Suomessa Alkoissa ja ravintoloissa (vientiä Ruotsiin, Tanskaan, Suomeen, Englantiin ja Yhdysvaltoihin).

Nøgne Ø on Norjan suurin pullokäyviä, pastöroimattomia ja suodattamattomia oluita valmistava panimo.
Sen perustivat vuonna 2002 Gunnar Wiig ja Kjetil Jikiun. Wiig ja Jikiun ovat innokkaita kotioluidenpanijoita. Heidän mielestään  Norjasta ei saanut kunnon olutta, mikä johti oman panimon perustamiseen. Nøgne Ø:n omistaa kuusi yksityishenkilöä. Vuosituotanto on 3500 hehtolitraa (2010).

Panimon tuotteet tunnistaa tavaramerkinomaisesta, hyvin tummanruskeasta 0,5 litran pullosta, jonka etiketissä on suuri Ø-logo.
Oluet ovat yleensä vahvoja humaloinniltaan sekä alkoholipitoisuudeltaan.

Tunnetuimpia Nøgne Ø -oluita 

 #100
 Bitter
 Dark Horizon
 God Jul (jouluolut)
 God Påske (pääsiäisolut)
 Imperial Stout
 India pale ale
 Porter
 Saison

Nimi 
Panimon nimi pohjautuu Henrik Ibsenin runoon Terje Vigen. Runon taustana on Britannian suorittama Norjan laivastosaarto 1809 ja sen aiheuttama nälänhätä. Runo alkaa säkeellä, jossa kerrotaan harmaasta miehestä nimellä Terje Vigen, joka asui mitä hedelmättömimmällä ja paljaalla saarella. Vigen päätti soutaa Tanskaan salakuljettaakseen ruokaa kotiin. Runo on kirjoitettu vanhahtavalla norjankielellä, jossa ilmaisu paljas saari on ilmaistu sanoilla nøgne ø.

Henrik Ibsen asui Grimstadissa runoa kirjoittaessaan ja paikalliselta hautausmaalta löytyy myös Terje Vigenin hautakivi. Vigenin itsepäisyys kohdata myrskyävä meri symboloi panimon asennetta mennä markkinoille sen perustamisvaiheessa vähemmän tunnettujen oluttyyppien kera.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Nøgne Ø:n kotisivut 
Venner av Nøgne Ø
Novovin (Suomen maahantuoja)

Olutmerkit
Panimot
Norjalaiset yritykset
Grimstad
Harlekiini-klubi

Harlekiini-klubi (vuosina 1990–1992 Harlekiini) oli vuosina 1990–1994 Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla esitetty lastenohjelma.

Ohjelmassa keskusteltiin lapsille suunnatuista aiheista. Studiossa saatettiin pelata erilaisia pelejä ja esitellä katsojien lähettämiä kirjeitä. Ohjelmaa juonsivat vuosina 1990–1992 Pedro Hietanen ja Eeva-Leena Pokela, ja ohjelman siirryttyä MTV3-kanavalle vuoden 1993 alussa juontajaksi vaihtui Essi Wuorela. Sarjaa esitettiin kerran viikossa, lauantaiaamuisin.

Ohjelmasta tuli kansalle tutuksi lastenlauluistaan tunnettu yhtye Fröbelin Palikat.

Lähteet
 

Lastenohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Simo Hannula

Simo Pertti Hannula (12. maaliskuuta 1932 Konginkangas – 2. elokuuta 2016 Lohja) oli suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän opiskeli Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1950–1951. Tärkeimmät vaikutteensa Hannula sanoi saaneensa siellä Otto Mäkilältä ja Harry Henrikssonilta. 
Suomen Taideakatemian koulussa 1951–1955 tärkeitä opettajia olivat Aukusti Tuhka, Sam Vanni ja Erkki Koponen. 

Simo Hannula tuli tunnetuksi 1960-luvulta alkaen eräänä kansainvälisesti tunnetuimpana ja palkituimpana
suomalaisena taidegraafikkona. Hänelle myönnettiin  Pro Finlandia -mitali vuonna 1969 ja professorin arvonimi 1993.

Hannula työskenteli käsityöläisen hartaudella ja hallitsi metalligrafiikan eri tekniikat ja litografian. Varhaistuotannossaan hän yhdisti etsaukseen pehmeäpohja- tai akvatintatekniikan. Vähitellen hän siirtyi pelkkään etsaukseen. 

Teoksissaan hän kuvasi usein luontoa sen monimuotoisuudessa. Hannulan surrealistisena kautena 1960-luvulla syntyi avaruusfantasioita. 1970-luvun alussa Hannulan taiteeseen tuli kantaa ottava sävy. Hän halusi puhua luonnon ja ihmisyyden puolesta teknologian voittokulkua vastaan.

Simo Hannula teki jossain määrin exlibriksiä. Hän sai palkintoja eräissä kansainvälisisissä exlibris-kilpailuissa, muun muassa Grand Prix -palkinnon François Rabelais’n kunniaksi järjestyssä kilpailussa 1994. Jyväskylän yliopiston kirjaston exlibris-kilpailussa 1996 Hannula sai kaksi kunniamainintaa.

Hannula asui Sammatissa. Myös Simo Hannulan poika Pekka Hannula (s. 1961) on kuvataiteilija.


Lähteet

Kirjallisuus
Hannula, Simo: Syövytetyt viivat, elämäni. Toim. Heli Hulmi. Helsinki: Kirja kerrallaan 2008. 166 + 8 s.
Peltola, Leena: Välähdyksiä Simo Hannulan taiteen maailmaan. – Simo Hannula. Grafiikkaa, piirustuksia, kollaaseja, maalauksia. Lapinlahden taidekeskus 3.6.–10.8.1978. Tampereen taidemuseo 29.9.–15.10.1978. Lapinlahti & Tampere: Lapinlahden taidekeskus & Tampereen taidemuseo 1978. 
 Mattila, Tiinaliisa: Simo Hannula. Suomen taide 6. Nykyaika. Toim. Markku Valkonen & Olli Valkonen. S. 90–91. Porvoo: WSOY 1986.
 Virtanen, Pekka V.: Simo Hannula. – Ex-libris. Encyclopaedia bio-bibliographical of the art of the contemporary ex-libris. Ed. Artur Mário da Mota Miranda. Vol. 20. Braga: Ed. Franciscana 1997, s. 81–90.
 Bengtsson, Niklas: Kansainvälinen exlibristaiteilija Simo Hannula. Helsinki: Suomen Exlibrisyhdistys 2013.

Viitteet

Kirjallisuutta
 Hart, Marja-Liisa: Rakkauskuvia. Kuvittanut Simo Hannula. Helsinki: Kirjayhtymä, 1982. ISBN 951-26-2301-3

Aiheesta muualla
 
 Simo Hannula Valtion taidemuseossa.
 Simo Hannula Jyväskylän taidemuseossa.
Lahden taidemuseon Suomen Taidepiirtäjäin Liiton kokoelma. 
Kansallisglleria, Simo Hannula.
Kirjav@ – Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Simo Hannula.

Suomalaiset taidegraafikot
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Taiteilijaprofessorit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Alcatel-Lucent

Alcatel-Lucent S.A. oli ranskalais-yhdysvaltalainen yhtiö, joka tuotti tietoteknisiä laitteita ja ohjelmistoja sekä palveluita tietoliikenneoperaattoreille ympäri maailmaa 132 eri maassa. Yhtiön pääkonttori oli Pariisissa ja sen Pohjois-Amerikan toimintoja johdettiin Murray Hillissä New Jerseyssä.

Alcatel-Lucent muodostui kun ranskalainen Alcatel ja yhdysvaltalainen Lucent Technologies yhdistyivät vuonna 2006. Yhtiön nettotulos pysyi tappiolla yhtäjaksoisesti aina vuoden 2009 viimeiselle vuosineljännekselle saakka, kun se raportoi noin 46 miljoonan euron tuloksesta.

Nokia ilmoitti 15. huhtikuuta 2015 solmineensa aiesopimuksen Alcatel-Lucentin ostamisesta 15,6 miljardin euron arvoisella osakevaihtokaupalla.

Yhtiö omisti Bell-laboratoriot, jolla on yli 29 000 patenttia. Bell Labsin siirryttyä Nokian omistukseen yksiköstä käytetään myös nimeä Nokia Bell Labs.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nokia
Ranskalaiset elektroniikkayhtiöt
Ranskalaiset pörssiyhtiöt
Tietotekniikan tuotemerkit
Joe Abercrombie

Joe Abercrombie (s. 31. joulukuuta 1974 Lancaster, Englanti) on brittiläinen fantasiakirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa Ensimmäinen laki -trilogian, jonka ensimmäinen osa Ase itse ilmestyi suomeksi Kirjavan kustantamana vuonna 2009.

Teokset 

 Ensimmäinen laki -trilogia (The First Law Trilogy)
 Ase itse (The Blade Itself, 2006)
 Ennen hirttämistä (Before They Are Hanged, 2007)
 Kuninkaiden viimeinen keino (The Last Argument of Kings, 2008)

 Best Served Cold (2009)
 The Heroes (2011)
 Red Country
 Sharp Ends: Stories from the World of the First Law (2016),  13 uutta ja vanhaa tarinaa Ensimmäinen laki -trilogian maailmasta

 Särkynyt meri -trilogia (Shattered Sea)
 Vain puoliksi kuningas (Half a King, 2014)
 Halki puolen maailman (Half the World, 2015)
 Puolikas sotaa (Half a War, 2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joe Abercrombien kotisivut 

Englantilaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Iryna Jattšanka

Iryna Vasiljeuna Jattšanka (, , s. 31. lokakuuta 1965 Homel, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kiekonheittäjä.

Jattšanka heitti Splitin EM-kisoissa 1990 viidenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Tokion MM-kisoissa seitsemänneksi tuloksella 64,92 ja 1992 GP-finaalissa toiseksi. Barcelonan olympialaisissa hän oli seitsemäs. Vuonna 1995 hän oli Euroopan cupissa kolmas ja Göteborgin MM-kisoissa yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän oli jälleen Euroopan cupissa kolmas. Atlantan olympialaisissa hän sijoittui 12:nneksi. 1997 hän heitti viidenneksi Ateenan MM-kisoissa ja 1998 viidenneksi GP-finaalissa. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän sijoittui yhdeksänneksi, mutta voitti seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa olympiapronssia tuloksella 65,20.

Jattšanka sijoittui Edmontonin MM-kisoissa 2001 yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli viides GP-finaalissa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 67,32. Kauden lopussa hän heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 Jattšanka voitti toistamiseen olympiapronssia. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli kymmenes. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui yhdeksänneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 yhdenneksitoista.

Vuonna 2012 Jattšankan Ateenan kesäolympialaisissa antama dopingnäyte osoittautui uusintatestissä positiiviseksi, ja hän menetti Ateenan olympiamitalinsa. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 1. huhtikuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 21.8.2004–20.8.2006 hylättiin takautuvasti.

Jattšanka on naimisissa valkovenäläisen moukarinheittäjä Ihar Astapkovitšin kanssa.

Ennätykset
 Kiekonheitto: 69,14 (2004)

Lähteet
 

Valkovenäläiset kiekonheittäjät
Valkovenäläiset olympiamitalistit
Dopingrikkomuksesta tuomitut valkovenäläiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Maija Könkkölä

Eeva Maija Könkkölä (o.s. Elomaa, 4. elokuuta 1947 Vaasa – 26. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan erityisesti vammaisjärjestöjen vaikuttajana. Hän toimi Invalidiliitossa Vammaisten yhdyskuntasuunnittelupalvelussa (VYP) vuodesta 1982. Hän  kiinnitti erityisesti huomiota vammaisten huomioimiseen rakennusten ja ympäristön suunnittelussa ja julkaisi aihepiiristä kirjoja ja kirjoituksia. 

Könkkölä sokeutui diabeteksen vuoksi noin 20-vuotiaana, ja oma sokeutuminen sai hänet kiinnostumaan esteettömään liikkumiseen tähtäävästä suunnittelusta. Hän kertoi löytäneensä leipäpuunsa pudottuaan kolmannen kerran ojaan. ”Miksi yhteiskunta ei helpota vammaisten elämää tekemällä kaiteita tai käyttämällä erilaisia pintamateriaaleja, kun se kerran on mahdollista. Miksi kuoppiin on aina pudottava, miksei niitä voisi merkitä. Siinä, kaikessa lyhykäisyydessään, oli minun kutsumukseni.” Könkkölä valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1975.

Könkkölä oli Vihreän liiton varapuheenjohtaja 1988–1989 ja Helsingin kaupunginvaltuustossa vihreiden ryhmässä 1984–1992. Hän oli rakennuslautakunnan jäsen 1984–1992 ja sen puheenjohtaja 1993–1996. Hän oli valtion liikuntaneuvoston jäsen 1995–1997 ja ICTA Europen puheenjohtaja vuodesta 1998.

Maija Könkkölä oli avioliitossa Kalle Könkkölän kanssa. He esiintyivät julkisuudessa yhdessä vammaisasioissa.

Julkaisut

Tunnustukset
Vuoden nainen 1981, Suomen Liike- ja Virkanaisten liitto
Yhteiskuntasuunnittelun seuran kunniapalkinto 1979
Sosiaaliturvan Keskusliiton tiedotuspalkinto 1981 yhdessä Kalle Könkkölän kanssa
Könkkölän työyksikkö VYP Invalidiliitossa sai 1995 Suomen Arkkitehtiliiton SAFA-tunnustuspalkinnon
Suomen valkoisen ruusun ritarikunnan ansioristi 1998

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maija Könkkölän kotisivut 
 Maija Könkkölän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 

Suomalaiset arkkitehdit
Vihreän liiton poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit
Suomalaiset sokeat henkilöt
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Musei Capitolini

Musei Capitolini on joukko arkeologisia museoita Piazza del Campidogliolla Rooman Capitolium-kukkulalla. Museot sijaitsevat kolmessa palatsissa, jotka perustuvat 
Michelangelo Buonarrotin suunnitelmaan vuodelta 1536, ja joita on laajennettu neljänsadan vuoden ajan. Museon historia ulottuu vuoteen 1471, jolloin paavi Sixtus IV lahjoitti kokoelman antiikin aikaisia pronssipatsaita kansalle ja sijoitti ne Capitoliumille. Siitä lähtien museon kokoelmat ovat laajentuneet kattamaan suuren joukon antiikin Rooman aikaisia patsaita ja kirjoituksia, keskiaikaista ja renessanssiaikaista taidetta, sekä jalokiviä, kolikoita ja muita esineitä.

Aiheesta muualla 

 Musei Capitolini   

Arkeologiset museot
Italian museot
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Scott Erskine

Scott Thomas Erskine (s. 1963 – 3. heinäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän istui odottamassa kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa San Quentinissa Kaliforniassa, mutta kuoli COVID-19-viruksen aiheuttamiin komplikaatioihin 57-vuotiaana heinäkuussa 2020.

Varhaiset vaiheet 
Erskine kasvoi Etelä-Kaliforniassa. Hän loukkaantui 5-vuotiaana liikenneonnettomuudessa niin pahoin, että vietti 60 tuntia koomassa; hän näennäisesti toipui, mutta kärsi jälkeenpäin toistuvista päänsäryistä ja poissaolokohtauksista. 

10-vuotiaana Erskine alkoi käyttää 6-vuotiasta siskoaan seksuaalisesti hyväkseen. Hän käytti myöhemmin hyväkseen myös tämän ystäviä ja uhkasi surmata heidät, jos vanhemmat tai poliisi saisivat tietää. 15-vuotiaana hän pakeni nuorisovankilasta, puukotti 13-vuotiasta tyttöä ja raiskasi tämän. Seuraavana aamuna hän hyökkäsi puukon kanssa 27-vuotiaan hölkkääjänaisen kimppuun. 

Matkalla työhaastatteluun vuonna 1980 Erskine pahoinpiteli 14-vuotiaan pojan tajuttomuuteen raiskauksen yrityksen aikana. Vaikka äiti yritti saada poikansa mielisairaalaan, hänelle tuomittiin ehdotonta vankeutta ja myönnettiin armahdus vuonna 1984. Vankeusaikanaan hänen kerrotaan syyllistyneen toisen vangin raiskaukseen. Vapautumisensa jälkeen Erskine tapasi Deborah-nimisen naisen, meni naimisiin ja muutti tämän kanssa vuonna 1988 Orlandoon, Floridaan. Avioliitto jäi lyhyeksi, sillä Erskine oli väkivaltainen ja muun muassa potkaisi vaimoaan vatsaan tämän ollessa raskaana. Eron jälkeen Erskine muutti takaisin Etelä-Kaliforniaan. 

Vuonna 1993 Erskine vei bussia odotelleen naisen kotiinsa ja piti häntä vankinaan useiden päivien ajan. Hän myös raiskasi tämän useita kertoja ennen vapauttamista. Hänet tuomittiin 70 vuoden vankeuteen, ja tuomittuna seksuaalirikollisena hänen DNA:nsa tallennettiin.

Jonathan Sellers ja Charlie Keever 
Jonathan Sellers (9) ja Charlie Keever (13) löydettiin kuolleina San Diegosta 29. maaliskuuta 1993.

Sellers ja Keever olivat pyöräilemässä Otayjoella, kun Erskine hyökkäsi heidän kimppuunsa. He joutuivat raiskatuiksi ja kuristetuiksi. Kaksoismurha herätti kauhua laajalti Yhdysvalloissa ja oli pitkään selvittämättä. Vuonna 2001 Sellersin ja Keeverin tapaus avattiin. Siemennesteestä otetun DNA:n avulla tekijäksi varmistui Erskine, jonka oikeudenkäynti kahdesta murhasta alkoi syyskuussa 2003. Hänet tuomittiin kuolemaan 1. syyskuuta 2004 ja lähetettiin San Quentiniin kuusi päivää myöhemmin.

Renee Baker 
Kun Erskine odotti oikeudenkäyntiään, hänet yhdistettiin DNA:n avulla myös 26-vuotiaaseen Renee Bakeriin, joka oli raiskattu ja murhattu 23. kesäkuuta 1989. Hän tunnusti teon ja sai elokuussa 2004 elinkautisen vankeustuomion ilman armahdusmahdollisuutta. Floridan viranomaiset ovat ilmaisseet epäilynsä, joiden mukaan Erskinellä saattaisi olla tekemistä myös muiden pimeiden henkirikosten kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Scott Erskinen pidätyskuva 

Yhdysvaltalaiset sarjamurhaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo maiden ja alueiden hiilidioksidipäästöistä henkeä kohti

Tämä on luettelo maiden ja joidenkin epäitsenäisten alueiden hiilidioksidipäästöistä henkeä kohti vuodesta 1990 vuoteen 2003. Tiedot ovat peräisin Yhdysvaltain energiaviraston Carbon Dioxide Information Analysis Center (CDIAC) YK:n tilastokeskukselle tekemästä tutkimuksesta.

Maat on lueteltu vuoden 2003 päästöjen mukaan. Tilanne on muuttunut tästä huomattavasti.

Kommentit 

 Australian tietoihin sisältyy Joulusaari, Kookossaaret ja Norfolkinsaari.
 Ranskan tietoihin sisältyy Monaco.
 Italian tietoihin sisältyy San Marino.
 Irakin ja Saudi Arabian tietoihin sisältyy osia Saudi-Irakin neutraalivyöhykkeestä.
 Norjan tietoihin sisältyy alustavia tietoja.
 USA:n tiedot perustuvat luonnonkaasutietoihin.

Katso myös 
 Kioton pöytäkirja
 Uusiutuva energia

Lähteet
 United Nations Millennium Development Goals Indicators  
 http://data.worldbank.org/indicator/EN.ATM.CO2E.PC 

Luettelot valtioista
Andrei Platonov

Andrei Platonovitš Platonov, salanimiä F. Tšelovekov ja A. Firsov, (, oik. Klimentov, Климе́нтов; 28. elokuuta (J: 16. elokuuta) 1899 Voronež, Venäjä – 5. tammikuuta 1951 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostovenäläinen kirjailija, jonka teokset ennakoivat eksistentialismia. Platonov kuului ensimmäisiin kirjailijoihin, jotka tulivat esiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Huolimatta kommunistitaustastaan hän suhtautui epäilevästi kollektivisointiin ja stalinistien toimintatapoihin. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu dystopiaa kuvaava romaani Tševengur (1929, 1972). 

Platonova joutui epäsuosioon 1929 ilmestyneen kertomuksen "Usomnivšijsja Makar" vuoksi. Tševengur kiellettiin, mutta se julkaistiin vuonna 1972 lännessä ja vasta 1988 Neuvostoliitossa. Samoin kävi pienoisromaaneille Monttu ja Juveniilimeri. Hän julkaisi salanimillä esseitä läntisistä kirjailijoista. Hänen nimensä poistettiin 1946 kommunistipuolueen määräyksestä neuvostokirjallisuudesta. Nimi palautettiin Stalinin kuoltua.

Suomennetut teokset 
 Džan – matkalla onneen. Suom. Ulla-Liisa Heino Helsinki: Kansankulttuuri, 1982 ISBN 951-615-319-4
 Sydän paikallaan: novelleja ja kertomuksia. Suom. Ulla-Liisa Heino. Moskova: Raduga, 1985 ISBN 5-05-000357-1
 Monttu ; Juveniilimeri (Kotlovan ; Juvenilnoe more). Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: SN-kirjat, 1989 ISBN 951-615-681-9 
 Tševengur (Čevengur). Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: SN-kirjat, 1990 ISBN 951-615-678-9

Lähteet

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Hälytys 911

Hälytys 911 () on CBS:n vuosina 1989–1996 tuottama yhdysvaltalainen dokumentaarinen draamasarja, joka kertoi Yhdysvalloissa tapahtuneista tapaturmista ja rikoksista.

Ohjelmassa oli simuloitu todellisia onnettomuustilanteita näyttelijöiden ja rekvisiitan avulla. Samalla haastatellaan myös kyseisessä tilanteessa olleita uhreja ja osallisia. Yhdessä jaksossa käsitellään aina muutama hälytystilanne, ja usein annetaan ohjeita, miten onnettomuuksissa tai vaaratilanteissa on toimittava.

Ohjelmaa juonsi koko sen elinkaaren ajan William Shatner. Ohjelma päättyi aina lauseeseen "My name is William Shatner and this was Rescue 911" ().

Suomessa sarjan jaksoja on esittänyt Kolmoskanava ja myöhemmin MTV3 1990-luvulla. 

1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Fearrage


Fearrage on Pain Confessorin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2006.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 26.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Markku Kivistö – laulu
 Vesa Säkkinen – rytmikitara
 Tuomas Kuusinen – soolo- ja rytmikitara
 Mikko Kivistö – basso, taustalaulu
 Mikko Laihanen – rummut
 Pasi Laihanen – kosketinsoittimet

Muut 
 Janne Saksa – äänitys ja miksaus, taustalaulut
 Rainer Nygård – taustalaulut
 Svante Forsbäck – masterointi
 Miikka Tikka – kansien suunnittelu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Pain Confessorin albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Turmoil


Turmoil on Pain Confessorin esikoisalbumi, joka julkaistiin 8. syyskuuta 2004.

Kappaleesta ”Lake of Regret” kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Markku Kivistö – laulu
 Vesa Säkkinen – kitarat
 Tuomas Kuusinen – kitarat
 Mikko Kivistö – basso
 Mikko Laihanen – rummut
 Pasi Laihanen – kosketinsoittimet

Muut 
 Janne Saksa – äänittäjä, miksaaja
 Thomas Eberger – masteroija (Cutting Room, Tukholma)
 Miikka Tikka – kansien suunnittelu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Pain Confessorin albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Michel Camdessus

Michel Camdessus (s. 1. toukokuuta 1933 Bayonne, Ranska) on ranskalainen ekonomisti ja hallintovirkamies, joka on toiminut Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) sekä Ranskan keskuspankin pääjohtajana. 

Camdessus on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.

Koulutus
Camdessus opiskeli taloustieteitä Pariisin yliopistossa ja täydensi niitä Pariisin valtiotieteellisessä instituutissa (Sciences Po), joka luetaan Ranskan merkittäviin akateemista eliittiä kouluttaviin oppilaitoksiin. Hän on käynyt Kansallisen hallintokoulun (École nationale d'administration, ENA), jonka sekä poliittisen ja hallinnon johtomiehet ovat Ranskassa yleensä suorittaneet.

Ura
Vuonna 1960 Camdessus nimitettiin virkamieheksi valtiovarainministeriön talouspolitiikan osastolle, jossa hänen alaansa oli etupäässä talouspolitiikka. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1966 saakka. Tämän jälkeen hän toimi vuoteen 1968 asti Ranskan pysyvässä edustustossa Euroopan yhteisössä ja sen talousneuvonantajana. 

Tämän jälkeen hän palasi Ranskan valtiovarainministeriöön, jossa hän toimi apulaisjohtajana vuodesta 1971, varajohtajana vuodesta 1974 ja johtajana vuodesta 1982.
Tämän tehtävän ohella Camdessus oli Pariisin klubin puheenjohtajana vuosina 1978–1984 ja Euroopan yhteisöjen talouskomitean puheenjohtajana joulukuusta 1982 joulukuuhun 1984.

Elokuussa 1984 hänet nimitettiin apulaisjohtajaksi Ranskan keskuspankkiin, ja saman vuoden marraskuussa hänet nimitettiin sen pääjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi tammikuuhun 1987, kunnes hänet nimitettiin Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajaksi.

Ura IMF:ssä
Ensimmäinen kausi IMF:ssä 16. tammikuuta 1987 alkaen viideksi vuodeksi,
Toinen kausi IMF:ssä 16. tammikuuta 1992 alkaen viideksi vuodeksi,
Kolmas kausi IMF:ssä 16. tammikuuta 1997 alkaen viideksi vuodeksi.

Tässä tehtävässä hän toimi aina eläkkeelle jäämiseensä saakka, 14:nteen helmikuuta 2000.

Kirjoituksia
Ethics and Finance in a Globalizing World  Talouden eettiset kysymykset.  
Kiina ja maailma: avustajasta kumppaniksi

Lähteet

Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajat
Ranskalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Asperges

Asperges (lat., johdettu sanasta aspergere, "puhdistaa") on katolisessa kirkossa riitti, jossa pappi pirskottaa siunattua vettä alttarin, kirkkotilan ja seurakunnan ylle. Pirskottamisessa käytetään erityistä tarkoitusta varten valmistettua pirskotusvälinettä nimeltään aspergillium. Asperges on saanut nimensä latinankielisen raamatunkäännöksen Vulgatan psalmi 51:9:stä, joka alkaa sanoilla Asperges me, Domine... ("Puhdista minut, oi Herra...").

Asperges-riitin tarkoituksena on vertauskuvata Jumalan puhdistavaa voimaa, joka puhdistaa kirkon ja seurakunnan ja tekee sen Jumalan edessä tahrattomaksi. Koska Hesekielin kirjan 36:25–26 liittää veden puhdistavan voiman Jumalan Hengen työhön, kuvaa asperges myös Hengen uudistavaa ja puhdistavaa työtä kirkossa. Puhdistautumisen lisäksi asperges kuvaa myös ihmisten parannuksen tekoa ja katumusta, jota pidetään ihmisen puhdistautumisen edellytyksenä. Koska ihmisen puhdistuminen synnistä ja uudistuminen Hengellä tapahtuu katolisen teologian mukaan kasteessa, mielletään asperges myös kasteen uudistamiseksi ja muistamiseksi.

Asperges aloitetaan tavallisesti kirkon sakaristossa, jossa pappi siunaa liturgiseen asuun puettuna veden. Samalla hän lukee rukouksen, joka muistuttaa veden pelastushistoriallisesta merkityksestä. Hän voi myös lisätä veteen suolaa, mikäli tämä kuuluu paikallisiin tapoihin. Tämän jälkeen hän siirtyy kirkkoon itse seremoniaa varten. Tridentiinisessä messussa asperges edelsi tavallisesti jokaista juhlallista messua ja myös sunnuntain laulettua päämessua. Siinä pappi pirskotti vedellä ensin alttarin etupuolen ja päällisen, sen jälkeen itsensä ja messupalvelijat sekä lopuksi messuun kokoontuneen seurakunnan. Nykyään tämä rituaali suoritetaan tavallisesti vain erityisen juhlavissa messuissa. Tapana on, että katoliset tekevät ristinmerkin, kun heidän ylleen pirskotetaan vettä. Samalla he lausuvat rukouksen kasteensa muistamiseksi ja uudistavat mielessään kastelupaukset. 

Pirskottamisen aikana kuoro tai messupalvelijat voivat laulaa koraalia:

Asperges me, Domine, hysoppo, et mundabor: lavabis me, et super nivem dealbabor.(Ps. 51,9) Miserere mei, Deus, secundum magnam misericordiam tuam. ("Puhdista minut, oi Herra, iisopilla, ja minä puhdistun; pese minut, niin tulen lunta valkeammaksi (Ps. 51:9) Armahda minua, oi Jumala, sinun suuren laupeutesi mukaan.")

Myös muita raamatunlauseita voitiin laulaa, esimerkiksi Hesekiel 36:25–26 ja 1. Pietarin kirje 1:3–5. 

Aspergesia ei suoriteta, mikäli alttarille on asetettu ehtoollisleipä seurakuntalaisten palvottavaksi. Ehtoollisleivän, jonka katsotaan olevan olemuksellisesti Kristuksen ruumis, ei haluta kostuvan siunatusta vedestä. Useat jumalanpalvelustutkijat ovat kuitenkin sitä mieltä, että vain alttarin pirskottaminen tulisi tässä tapauksessa jättää, ei seurakunnan vihmimista vedellä.

Pääsiäisaikana asperges-rituaalia ei suoriteta, vaan sen korvaa Vidi aquam.

Katolinen kirkko
Jumalanpalvelukset
Messu
Dynamiittivaihde

Dynamiittivaihde (, , km 199+185) on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella . Linjavaihteeksi luokiteltu liikennepaikka sijaitsee Hangon kaupungissa noin kahdeksan kilometrin päässä Hangon rautatieasemalta Karjaan suuntaan. Liikennepaikalla on ainoastaan tavaraliikennettä, eikä siellä ole asemarakennusta. Vuoden 1976 loppuun saakka liikennepaikka sijaitsi Bromarvin kunnan alueella.

Liikennepaikan ratapiha käsittää Karjaan–Hangon radasta haarautuvan erkanemisvaihteen sekä kaksi noin 150 metrin mittaista sivuraidetta, joilla on myös veturin ympäriajomahdollisuus. Liikennepaikka palvelee Forcit Oy:n kuljetuksia. Vaihteen yhteydessä toimi myös henkilöliikenteen seisake vuosina 1939–1977.

Hankoniemen pohjoisrannalle perustettiin räjähdysainetehdas vuonna 1893. Tehdas sijoitettiin turvallisuussyistä harvaan asutulle alueelle Hangon kaupungin ja Santalan kartanon välimaastoon. Toisaalta sijoittamiseen vaikuttivat hyvät kuljetusyhteydet niin rautateitse kuin vesitsekin. Räjähdysainetehtaalla oli käytössä kapearaiteinen tehdasrata vuosina 1901–1937. Tehdasradan päähän avattiin vuonna 1914 Finska Forcit A.B.:n eli vuodesta 1920 Dynamiittiraiteen liikennepaikka (ruots. Dynamitspåret). Kapearaiteisen radan tilalle valmistui vuonna 1937 normaaliraiteinen rata, ja kaksi vuotta myöhemmin vaihteen yhteyteen avattiin samanniminen seisake. 

Talvisodan jälkeen liikennepaikka jäi Hangon vuokra-alueelle. Alueen takaisinvaltauksen jälkeen loppuvuonna 1941 seisake otettiin uudelleen käyttöön ja sen nimeksi tuli Dynamiittitehdas (ruots. Dynamitfabrik). Vuonna 1943 seisake ja vaihde yhdistettiin Dynamiittivaihde-nimiseksi laiturivaihteeksi. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1963 ja henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1977.

Dynamiittivaihde risteää valtatien 25 tasoristeyksessä.

Lähteet 

Hangon rautatieliikennepaikat