joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leikkaa sukkaa

Leikkaa sukkaa on hip hop -artisti Särren ensimmäinen suomenkielinen single, joka julkaistiin kesällä 2014. Koripallofanina tunnetun Särren kappale julkaistiin ennen vuoden 2014 MM-kilpailuja, jolloin Suomi pelasi ensimmäistä kertaa MM-tasolla. Kappaleen nimi viittaa tapaan, jossa mestaruuden voittanut koripallojoukkue leikkaa korisukan irti voittonsa kunniaksi.

Leikkaa sukkaa menestyi Suomen virallisella listalla suhteellisen vaatimattomasti piipahtaen sen 98. sijalla viikolla 35/2014. Kappale oli kuitenkin siihen mennessä harvoja suoraan koripalloaiheisia kappaleita Suomessa, ja sitä soitettiin runsaasti koripallo-otteluissa muun muassa Korisliigassa. Radiokanava YleX soitti kappaletta "viikon tehobiisinä". Särre esitti kappeleen muun muassa Helsinki Seagullsin ottelun puoliajalla.

Kappaleeseen kuvattiin Ruoholahden koripallokentällä kuvattu katukoripalloteemainen musiikkivideo, jolla esiintyivät muun muassa koripalloilijat Jamar Wilson ja Matthew Gibson sekä lajivaikuttajana tunnettu Aleksi Valavuori. Humoristista videota on katsottu YouTubessa kesäkuuhun 2015 mennessä noin 430 000 kertaa ja kuunneltu Spotifyssa noin 370 000 kertaa.

Listasijoitukset

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -kappaleet
Vuoden 2014 kappaleet
Penna Urrila

Penna Petteri Urrila (s. 18. syyskuuta 1976 Vaasa) on Elinkeinoelämän keskusliiton johtava ekonomisti. Taloussanomien toimittajan Jarkko Hakalan mukaan hän on merkittävän uran tehnyt talousvaikuttaja.

Urrila kirjoitti ylioppilaaksi 1995 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 2001. Hän opiskeli pääaineenaan kansantaloustiedettä, sivuaineina tilastotiedettä ja matematiikkaa. Työuransa hän aloitti Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton talouspoliittisena asiamiehenä 2002–2004. Siitä tehtävästä hän siirtyi Elinkeinoelämän keskusliiton palvelukseen ensiksi vastaavaksi ekonomistiksi 2005–2010 ja sitten vuonna 2010 johtavaksi ekonomistiksi.

Päätyönsä ohessa Urrila on toiminut Tehokkaan tuotannon tutkimussäätiön asiamiehenä vuodesta 2007, Eteläsuomalaisen ylioppilassäätiön hallituksen jäsenenä 2000–2004 ja 2010– sekä säätiön puheenjohtajana vuodesta 2011, Pääkaupunkiseudun Partiolaiset ry:n hallituksen jäsenenä 2002–2004, Eläke-Tapiolan hallituksen jäsenenä 2010–2013 ja yhtiön tarkastusvaliokunnassa 2013 sekä Eiran aikuislukioon liittyvän Touko Voutilaisen koulusäätiön hallituksen jäsenenä 2010 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2014 alkaen.

Lähteet

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen Tankkilaiva

Suomen Tankkilaiva Oy oli suomalainen vuosina 1946–1978 toiminut varustamo jolla oli tankkilaivoja ja kuivarahtialuksia. Varustamon perusti Antti Wihuri. Konttori oli aluksi Kulosaaressa ja vuodesta 1970 Arkadiankadulla.

Vuonna 1964 Suomen Tankkilaiva Oy ja vuonna 1931 perustettu Vaasan Laiva Oy-varustamo perustivat yhteisen liikennöintiyhtiön Vaasa Line Oy:n jonka laivat liikennöivät Länsi-Euroopasta Pohjois-Amerikan Tyynenmeren rannikon satamiin. Vaasan Laiva Oy myi osuutensa yhtiöstä 1968 Suomen Tankkilaivalle lopettaessaan toimintansa.

Suomen Tankkilaiva Oy:n alusmäärä oli suurimmillaan vuoden 1970 tienoilla jolloin varustamolla oli 6 tankkilaivaa ja 7 kuivarahtilaivaa. Varustamon toiminta päättyi konkurssiin 1978; tällöin laivoja oli vielä viisi.

Varustamon laivoja

Varustamon hoidossa olleita muiden omistamia laivoja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Tankkilaiva Oy:stä Pörssitiedon nettisivuilla

Suomalaiset laivayhtiöt
Entiset suomalaiset yritykset
Varustamot
Joe Gomez

Joseph Dave ”Joe” Gomez (s. 23. toukokuuta 1997 Catford) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Liverpool FC:tä. Oikeajalkainen Gomez on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta voi pelata myös oikeana tai vasempana laitapuolustajana.

Ura

Seurajoukkueura 
Gomezin kasvattajaseura on Charlton Athletic. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa kaudella 2014−2015. Hän pelasi kauden aikana 21 ottelua. Kesäkuussa 2015 Valioliigan Liverpool FC ilmoitti tehneensä sopimuksen Gomezin kanssa.

Gomez pelasi debyyttikaudellaan Liverpoolin viisi ensimmäistä valioliigaottelua ja kaksi Eurooppa-liigan ottelua. Lokakuussa hän sai ristisidevamman, joka piti hänet koko loppukauden sivussa. Ennen kauden 2016−2017 alkua saamansa akillesjännevamman vuoksi hän toipui pelikuntoon vasta marraskuussa. Hän pelasi kauden aikana ykkösjoukkueessa vain kolme FA Cupin ottelua.

Gomez pelasi kaudella 2017−2018 kaikkiaan 23 valioliigaottelua. Hän pelasi viisi ottelua myös Mestarien liigassa. Tappiollisen loppuottelun aikaan hän kärsi nilkkavammasta. Seuraavalla kaudella hän pelasi vakiokokoonpanossa joulukuun alkuun asti, minkä jälkeen joutui olemaan nilkkaleikkauksen vuoksi sivussa huhtikuun loppupuolelle saakka. Valioliigassa hän pelasi kauden aikana 16 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksässä ottelussa. Voittoisassa loppuottelussa Tottenhamia vastaan hän tuli kentälle hetki ennen pelin loppua.

Gomez pelasi 28 Valioliigaottelua Liverpoolin mestaruuskaudella 2019–2020. Hän voitti myös seurajoukkueiden maailmanmestaruuden ja UEFA Super Cupin. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua. Kaudella 2020–2021 hän ehti pelata vain seitsemän ottelua Valioliigassa ja kolme Mestarien liigassa ennen kuin joutui loppukaudeksi sivuun polvivamman vuoksi. Kaudella 2021–2022 hän pelasi kahdeksan valioliigaottelua ja seitsemän peliä Mestarien liigassa, tappiollisessa finaalissa hän istui vaihdossa. Hän pelasi kaksi ottelua FA Cupissa ja neljä liigacupissa, muttei päässyt pelaamaan kummassakaan voittoon päättyneessä loppuottelussa.

Maajoukkueura 
Gomez voitti Englannin joukkueen kanssa kultaa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuista Maltalta 2014 pelaten täydet minuutit Englannin jokaisessa ottelussa. Gomez nimettiin myös turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Hän on pelannut myös Englannin alle 16-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi maaottelussa Saksaa vastaan marraskuussa 2017.

Saavutukset 
Englanti
Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailut: 2014
Liverpool
Mestarien liiga: 2019
Englannin Valioliiga: 2020
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2019
UEFA Super Cup: 2019

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-Pierre Vigier

Jean-Pierre Vigier (1920–2004) oli ranskalainen teoreettisen fysiikan tutkija. Hän oli myös poliittisesti aktiivinen vasemmistolainen, mikä esti häntä siirtymästä 1960-luvun lopussa tutkijaksi Yhdysvaltoihin.

Lähteet 

Ranskalaiset fyysikot
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Juankosken kirkko

Juankosken kirkko eli Ylösnousemuksen kirkko on Järvi-Kuopion seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Juankosken taajamassa Kuopiossa. Kirkko toimii kesäisin tiekirkkona. Kirkko on vihitty käyttöön toukokuussa 1990. Sen suunnittelivat arkkitehdit Erkki Karvala ja Matti Silvennoinen. Kirkossa on yli 300 istumapaikkaa.

Kirkon alttaritaulu on Hannu Konolan maalaama Liiton merkki. Tekstiilit ovat Annikki Linturin suunnittelemia ja krusifiksi Raimo Maanisen valmistama.

Lähteet 
Nähtävyydet, Juankoski

Suomen kivikirkot
Kuopion kirkot
Juankoski (kaupunginosa)
Eduardo Blanco Amor

Eduardo Blanco Amor (14. syyskuuta 1897, Ourense – 1. joulukuuta 1979, Vigo) oli espanjalainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoitti sekä espanjaksi että galician kielellä.

Blanco Amor tuli vaatimattomista oloista eikä käynyt paljoakaan kouluja, mutta silti hän pääsi vuonna 1915 El diario de Orense -lehden toimitussihteeriksi. Hän tutustui kirjallisiin piireihin ja Galician kansallisuusaatteeseen Burgosin kaupungissa. Vuonna 1919 Blanco muutti Argentiinaan. Siellä hän julkaisi runoja ja otteita keskeneräiseksi jääneestä romaanistaan ja perusti galicialaisen teatteriryhmän. Vuonna 1959, juuri ennen Eurooppaan palaamistaan, Blanco Amor julkaisi pääteoksensa Esmorgan, jota pidetään galicialaisen kirjallisuuden uudistumisen merkkiteoksena. Palattuaan Galiciaan hän palasi myös galician kielen käyttöön ja vuonna 1962 ilmestynyt seuraava romaani Os biosbardos (Kuu) sai myös suuren suosion. Viimeisinä vuosinaan hän keskittyi kirjoittamaan teatterille.

Blanco Amorin teoksissa toistuvia teemoja ovat vaikea suhde isän kanssa ja äitihahmon kärsimykset.

Kirjallisen toimintansa lisäksi Blanco Amor otti valokuvia. Kolmentuhannen kuvan kokoelmaa säilytetään Ourensen kirjastossa, ja vuosina 1933–1973 otetuista kuvista julkaistiin valokuvateos vuonna 2004.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjalaiset kirjailijat
Galicialaiset henkilöt
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Dina Asher-Smith

Geraldina Rachel ”Dina” Asher-Smith (s. 4. joulukuuta 1995 Orpington, Kent, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija, jonka molemmat vanhemmat ovat tulleet Englantiin Jamaikalta. Asher-Smith kilpailee pääosin 100 ja 200 metrillä. Asher-Smith edustaa Blackheath & Bromley -seuraa. Hän on olympia- ja MM-mitalisti sekä nelinkertainen Euroopan-mestari.

Asher-Smith saavutti MM-pronssia 4 × 100 metrin viestistä vuoden 2013 MM-kilpailuista Moskovasta. Vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta hän saavutti hopeaa 60 metriltä uudella ennätyksellään 7,08. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän saavutti kultaa 200 metrillä ajalla 22,37 ja hopeaa pikaviestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa hän saavutti 4×100 metrin viestissä pronssia ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sai pikaviestissä hopeaa ja oli 200 metrillä neljäs. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä.

Asher-Smith juoksi ensimmäisenä brittinaisena 100 metriä alle 11 sekunnin Lontoon timanttiliigan kilpailussa 25.7.2015. Hän juoksi maansa ennätykseksi 10,99. Hän paransi ennätystä aikaan 10,92 Oslossa kesäkuussa 2018.

Asher-Smith voitti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 kultaa molemmilla pikamatkoilla uusilla Britannian ennätysajoilla: 100 metrillä hänen aikansa oli 10,85 ja 200 metrillä 21,89. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Britannian pikaviestijoukkueessa.

Dohan MM-kilpailuissa 2019 Asher-Smith saavutti kultaa 200 metrillä Britannian ennätysajalla 21,88 ja hopeaa sekä 100 metrillä maan ennätyksellä 10,83 että pikaviestissä. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ja saavutti pikaviestissä pronssia. Eugenen MM-kilpailussa 2022 Asher-Smith saavutti 200 metrillä pronssia ajalla 22,02 ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi Britannian ennätystä sivunneella ajalla 10,83. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 Asher-Smith saavutti hopeaa 200 metrillä ja oli 100 metrillä kahdeksas.

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on yksi kulta 100 metriltä vuodelta 2014 ja saman ikäluokan EM-kilpailuista kultaa 200 metriltä ja pikaviestistä vuodelta 2013.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 100 metriä: 10,83 NR (Doha 2019)
 200 metriä: 21,88 NR (Doha 2019)
 60 metriä (hallissa): 7,08 NR (Praha 2015)
NR = maan ennätys

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset pikajuoksijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Piotr Lisek

Piotr Lisek (s. 16. elokuuta 1992 Duszniki) on puolalainen seiväshyppääjä. Hänen ulkoratojen ennätyksensä on vuonna 2019 Monacossa hypätty 602 ja sisäratojen ennätyksensä vuonna 2017 Potsdamissa hypätty 600. Lisek edustaa OSOT Szczeciniä.

Lisek oli mukana vuoden 2014 EM-kilpailuissa Zürichissä, jossa hän oli finaalin kuudes. Seuraavan vuoden sisäratojen EM-kilpailuista Lisek saavutti pronssia tuloksella 585. Hän oli kolmas myös kesäkuussa 2015 joukkue-EM-kilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa tuloksella 580. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä Lisek saavutti pronssia tuloksella 580. Hän jakoi mitalin yhdessä maanmiehensä Paweł Wojciechowskin ja Ranskan Renaud Lavillenien kanssa. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista Portlandista Lisek saavutti pronssia. Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui neljänneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Lisek voitti kultaa tuloksella 585. Hän saavutti MM-hopeaa Lontoossa 2017 ulkoratojen ennätyksellään 589. Hän sai pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 585. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli neljäs. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sai hopeaa tuloksella 585. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen seiväskisan 2019.

Dohan MM-kilpailuissa 2019 Lisek saavutti pronssimitalin tuloksella 587. Hän sai pronssia myös Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 tuloksella 580. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän karsiutui 2022 loppukilpailusta sekä Eugenen MM- että Münchenin EM-kilpailuissa.

Lisek on 194 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kilogrammaa. Kesäkuussa 2012 Lisek jäi kiinni metyyliheksamiinin käytöstä ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 ulkoradoilla: 602 NR (Monaco 2019)
 sisäradoilla: 600 NR (Potsdam 2017)

Lähteet 

Puolalaiset seiväshyppääjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut puolalaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Auston Matthews

Auston Matthews (s. 17. syyskuuta 1997 San Ramon, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Ura 

Kaudeksi 2015–2016 Matthews allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan Zürich Lionsin kanssa. Kauden ajan hän asui Sveitsissä meksikolaistaustaisen äitinsä kanssa. Sukujuuristaan johtuen Matthews puhuu englannin lisäksi espanjaa.

Hänet varasi Toronto Maple Leafs ensimmäisellä kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2016 ensimmäisenä pelaajana. Lokakuussa 2016 hänestä tuli modernin ajan  ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt neljä maalia ensimmäisessä NHL-ottelussaan. Häntä ennen Montreal Canadiensin Joe Malone ja Montreal Wanderersin Harry Hyland tekivät viisi maalia mieheen NHL-debyyttiotteluissaan 19. joulukuuta 1917. Kyseinen ottelu oli myös uudelleen järjestäytyneen National Hockey Leaguen ensimmäinen ottelu. Malone ja Hyland eivät kuitenkaan olleet varsinaisesti tulokaspelaajia, sillä molemmat olivat pelanneet jo aiemmin NHL:n edeltäjän, NHA:n, otteluita.

Joulukuuhun 2021 mennessä kukaan muu yhä NHL:ssä pelaava pelaaja ei ollut uransa aikana pystynyt tekemään keskimäärin yhtä monta maalia per ottelu kuin Aleksandr Ovetškin ja Matthews, eli pyöristettynä kahteen desimaaliin 0,61 maalia per peli. Tuolloin 1 226 ottelussa 751 maalia tehnyt Ovetskin oli hyvin pienellä erolla edellä Auston Matthewsia, joka oli siihen mennessä tehnyt urallaan 361 pelissä 219 maalia. Tilastossa on otettu huomioon pelaajat, jotka olivat tuolloin pelanneet enemmän kuin yhden NHL-pelin. 

Tammikuussa 2022 Matthewsista tuli ensimmäinen Maple Leafsin pelaaja, joka on tehnyt maalin yhdeksässä perättäisessä vieraspelissä.

Maajoukkueura 
Matthews edusti Yhdysvaltoja alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2014 ja 2015 voittaen molempina kertoina kultaa. Vuonna 2015 hänet valittiin myös turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi.

Matthews pelasi myös vuoden 2015, sekä vuoden 2016 nuorten maailmanmestaruuskisoissa. Jälkimmäisessä hänet valittiin lisäksi turnauksen tähdistökentälliseen ja yhdeksi Yhdysvaltain kolmesta parhaasta pelaajasta. Matthews pelasi myös vuoden 2016 maailmanmestaruuskisoissa.

Pelityyli 
Vuonna 2015 suomalainen jääkiekkovaikuttaja Göran Stubb kuvaili Matthewsin pelityyliä Yleisradiolle antamassaan haastattelussa: "Hän on melko täydellinen pelaaja. Luistelee hyvin, erittäin hyvä peliäly, osaa tehdä maaleja ja rakentaa peliä. Hän on hyvin lähellä täydellistä pakkausta." Samoilla linjoilla oli pelaaja-agentti Markus Lehto Urheilulehden kolumnissaan tammikuussa 2016: "Peliäly, luistelu- ja ratkaisutaito, fysiikka, sijoittuminen ja muut ominaisuudet ovat jo niin korkealla tasolla, että [Matthews on jo] valmis NHL:ään", hän kehui.

Tilastot

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Meksikolaiset jääkiekkoilijat
Calder Memorial Trophy -voittajat
Toronto Maple Leafsin pelaajat
Toronto Maple Leafsin varaamat pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Zhoushan

Zhoushan (, pinyin: Zhōushān Shì) on prefektuuritason saaristo- ja satamakaupunki Kiinan Zhejiangin maakunnan itäosassa, Itä-Kiinan meren rannikolla. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 200 kilometriä maakunnan pääkaupunki Hangzhousta itään. Kaupungin väkiluku on 1,121 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 1 440 neliökilometriä. 

Zhoushan on saaristokaupunki Itä-Kiinan meren rannikolla, lähellä Jangtsejoen suuta. Kaupungin lähimmät naapurit ovat lännessä maakunnan alainen Ningbon kaupunki ja pohjoisessa maakuntatason Shanghain suurkaupunki. 

Zhoushan tunnetaan meren antimistaan: kalastuksestaan, saaristostaan, rantakohteistaan ja meriliikenteen keskuksena. Se on maailman suurimman rahtisataman, Ningbon ja Zhoushanin sataman toinen kotikaupunki. Erään lähteen mukaan seutu on maailman neljänneksi suurin kalastusalue. Kaupunkiin kuuluu kaikkiaan 1390 saarta, joista 103 on asuttua. Zhoushanin pääsaari (503 km2) on Kiinan suurimpia saaria edellään vain Hainan ja Chongmingin saaret, joskin virallisen Kiinan tilastoissa usein myös Taiwan luetaan listalle.

Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu neljään osaan seuraavasti:

Kaupunkipiirit (2)
 Dinghai
 Putuo 

Piirikunnat (2)
 Daishan
 Shengsi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Official website of Zhoushan  (zhoushan.gov.cn)
 China Postal code Zhejiang Province (prefektuuri ja piirikuntataso)  (youbianku.com)

Zhejiangin kaupungit
Zhejiangin prefektuurit
Uncharted 4: A Thief’s End

Uncharted 4: A Thief’s End on yhdysvaltalaisen Naughty Dog -pelitalon kehittämä toimintaseikkailupeli, jonka Sony Computer Entertainment julkaisi PlayStation 4:lle. Se on Uncharted-videopelisarjan neljäs ja viimeinen osa. Peli julkaistiin maailmanlaajuisesti 10. toukokuuta 2016.

Juoni 
Peli sijoittuu tapahtumiltaan kolmen vuoden päähän edeltäjästään Uncharted 3: Drake’s Deception. Nathan ”Nate” Drake työskentelee sukeltajana ja on jättänyt aarteenmetsästäjän elämän taakseen sekä viimein asettunut aloilleen vaimonsa Elena Fisherin kanssa. Drake kuitenkin tempautuu takaisin aarteenmetsästyksen pariin, kun hänen kuolleeksi luultu veljensä Sam saapuu yllättäen kuvioihin ja pyytää häneltä apua. He alkavat etsimään kapteeni Henry Averyn kauan sitten kadonnutta aarretta ja Libertaliaa, merirosvojen utopiaa. Naten vanha ystävä Victor Sullivan liittyy myös mukaan. Kolmikko kiertää Averyn aarteen vihjeiden perässä Italiassa, Skotlannissa, Madagascarilla ja King’s Bayn saarella. Aarretta havittelevat myös Nadine Ross palkkasotureineen sekä Naten ja Samin entinen vankitoveri Rafe Adler. Nadine ja Rafe työskentelevät yhdessä aarteen etsimisessä.

Pelin kehittänyt Naughty Dog on kuvaillut A Thief’s Endin olevan ”Draken suurin seikkailu”, joka ”panee koitokselle hänen ruumiilliset rajansa, päättäväisyytensä ja lopulta sen, mitä hän on valmis uhraamaan pelastaakseen rakkaimpansa.”

Ääninäyttelijät

Vastaanotto

Arvioita
GameSpot antoi pelille arvosanaksi täydet 10/10 arvostelussaan.

Muropaketti antoi pelille täydet 5/5 arvostelussaan.

Pelaaja-lehti antoi pelille arvosanan 9/10 arvostelussaan.

Palkinnot
Peli on voittanut muun muassa palkinnot:
 DICE Awards - Vuoden seikkailupeli
 Game Critics Awards - Paras konsolipeli
 Golden Joystick Awards - PlayStation Game of the Year
 The Game Awards - Best Narrative ja Nolan Northille Best Performance
 Game Developers Choice Awards - Paras teknologia
 British Academy Games Awards - Best Game

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Virallinen sivusto 

Uncharted
Vuoden 2016 videopelit
PlayStation 4 -pelit
PlayStation 4 Pro -tehostetut pelit
Verkkomoninpelit
Naughty Dogin videopelit
Cédric

Cédric Ricardo Alves Soares (usein vain Cédric Soares tai Cédric, s. 31. elokuuta 1991 Singen, Saksa) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Oikeajalkainen Cédric on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Ura

Seurajoukkueura 
Cédric aloitti jalkapallon Sporting Clube de Portugalissa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Primeira Ligassa toukokuussa 2011 Vitória FC:tä vastaan. Samalla kaudella hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Kauden 2011–2012 Cédric oli lainassa Primeira Ligan Académica de Coimbrassa, jossa hän saavutti Portugalin cupin voiton. Kaudeksi 2012–2013 Cédric palasi takaisin Sportingiin, jossa hän teki avausmaalinsa joulukuussa 2012 CD Nacionalin verkkoon. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Mestareiden liigassa ja voitti seuran kanssa Portugalin cupin tullen ulosajetuksi sen finaalissa. Yhteensä Cédric pelasi Sportingissa 67 ottelua tehden kaksi maalia.

Kesäkuussa 2015 Cédric solmi sopimuksen Englannin Valioliigan Southamptonin kanssa. Kevätkauden 2019 hän oli lainalle Serie A:n Interissä ja kevään 2020 puolestaan Valioliigan Arsenalissa. Hän siirtyi Arsenaliin ilmaissiirrolla kesällä 2020.

Maajoukkueura 
Cédric on pelannut kaikissa Portugalin nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kolumbiassa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Cédric debytoi lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi kolme päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.

Cédric kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Alkulohkon otteluissa hän ei päässyt kentälle, mutta pelasi täydet minuutit jokaisessa pudotuspeliottelussa mukaan lukien voittoisa loppuottelu Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maanosaliittojen cupin 2017 ottelussa Meksikoa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Portugalin kolme alkulohko-ottelua alusta loppuun mutta oli vaihdossa joukkueen tappiollisessa neljännesvälieräottelussa.

Muuta 
Cédric syntyi Saksan Singenissä portugalilaisille maahanmuuttajavanhemmille. He muuttivat takaisin Portugaliin Cédricin ollessa kaksivuotias.

Saavutukset 
Sporting Clube de Portugal
Portugalin cup: 2014–2015

Académica de Coimbra
Portugalin cup: 2011–2012

Arsenal
Community Shield: 2020

Portugali
 Alle 17-vuotiaiden MM-kilpailut: Hopeaa (2011)
 Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut: Kultaa 2016

Lähteet 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Euroopan mestarit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Sven Knipphals

Sven Knipphals (s. 20. syyskuuta 1985 Hannover) on saksalainen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. 190 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Knipphals edustaa VfL Wolfsburgia.

Knipphals sijoittui 4×100 metrin viestissä neljänneksi vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa. Hän voitti samalta matkalta EM-hopeaa vuoden 2014 EM-kilpailuista Zürichistä. Kesäkuussa 2015 Knipphals oli kolmas 100 metrillä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa. Hän sijoittui pikaviestissä neljänneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja pronssille Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016.

Knipphals opiskelee kiropraktiikkaa Bournemouthissa ja työskentelee tuossa ammatissa Leipzigissä. Knipphalsin isoisä Hans Jürgen Knipphals toimi Saksan käsipallomaajoukkueen maalivahtina ja hänen isänsä Jens on pituushypyn Saksan mestari.

Ennätykset 
Ulkoradat
 100 m: 10,13 (Regensburg 2015)
 200 m: 20,48 (Mannheim 2014)

Sisäradat
 200 m: 21,02 (Karlsruhe 2012)

Lähteet 

Saksalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Neiti Fisherin etsivätoimisto

Neiti Fisherin etsivätoimisto () on australialainen televisiosarja. Päähenkilö Phryne Fisher on 1920-luvun Melbourneen sijoittuvan dekkarisarjan sankaritar, moderni maailmannainen, jolla on silmää paitsi herrasmiehille myös arvoituksille. Sarja perustuu Kerry Greenwoodin rikosromaaneihin.

Sarjan pääosaa yksityisetsivä Phryne Fisheriä esittää Essie Davis. Muita päähahmoja ovat neiti Fisherin täti Prudence (Miriam Margolyes), komisario Robinson (Nathan Page), konstaapeli Collins (Hugo Johnstone-Burt) ja neiti Fisherin seuraneiti Dorothy (Ashleigh Cummings).

Ensimmäinen osa esitettiin australialaisella ABC1-kanavalla 24. helmikuuta 2012. Sarjaa on tehty 3 tuotantokautta, yhteensä 34 yhden tunnin jaksoa. 

Yle aloitti sarjan esittämisen Suomessa 22. kesäkuuta 2015 TV1-kanavalla ja Yle Areenassa. Areenassa jaksot olivat katsottavissa seitsemän päivän ajan. Yle esitti kaikki sarjan 34 jaksoa.

Sarjaa on esitetty yli 120 maassa.

Sarjasta tehtiin vuonna 2019 Spin-off Neiti Fisher nuoremman tutkimukset, jossa Phrynen siskopuolen tytär Peregrine ratkaisee rikoksia tätinsä geenien, perinnön ja ystävien avulla. Phryne itse on kadonnut viidakkoon. Sarjassa esiintyy eri hahmot kuin Neiti Fisherin etsivätoimistossa. Sarja sijoittuukin 40 vuoden päähän 1960-luvulle.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Australialaiset rikossarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat (Australia)
Koirien turvakoti Espanjassa

Koirien turvakoti Espanjassa on suomalainen tosi-tv- ja lifestyle-sarja, jonka on luonut Jon Erik West. Koirien turvakoti Espanjassa alkoi Liv-kanavalla vuonna 2011 ja päättyi 2012. Suomessa Liv aloitti sarjan esittämisen vuonna 2011.

Tuotanto
Sarja kuvattiin vuosien 2010–2012 aikana Espanjassa ja Suomessa.

Rooleissa
Jon ja Satu West + iso joukko suomalaisia, espanjalaisia ja englantilaisia.

Juoni
Ohjelma kertoo espanjalaisen koirien turvakodin päivittäisistä tapahtumista. Turvakodin perustivat 2007 suomalaiset Jon ja Satu West.

Vastaanotto
Ensimmäisellä tuotantokaudella Koirien turvakoti Espanjassa -sarjan kaksi jaksoa oli ensiesitysviikkonsa kymmenen katsotuimman ohjelman listalla.

Vaikutus
Katsojapalautteen mukaan tietoisuus Espanjan koiratilanteesta lisääntyi ja herätti kiinnostusta koirien adoptointiin Suomeen.

Lähteet

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Toukokuun aurinko

Toukokuun aurinko () on yksi Argentiinan ja Uruguayn tunnuksista. Se esiintyy molempien maiden lipuissa.

Kuvion on sanottu juontuvan inkojen auringonjumala Intistä. Kuvion ensimmäinen versio, joka esiintyi Argentiinan ensimmäisissä kolikoissa ja sen nykyisessä lipussa, koostuu 16 suorasta ja 16 aaltoilevasta auringonsäteestä, jotka työntyvät esiin ihmiskasvoisesta auringosta. Uruguayn lipussa olevassa kuviossa on vain kahdeksan suoraa ja kahdeksan aaltoilevaa sädettä.

Toukokuu kuvion nimityksessä viittaa Río de la Platan varakuningaskunnassa 18.–25. toukokuuta 1810 tapahtuneeseen toukokuun vallankumoukseen, josta alkoi alueen nykyisten valtioiden itsenäistyminen Espanjan alaisuudesta.

Heraldiset kuviot
Eteläamerikkalainen kulttuuri
Freedom of panorama

"Taideteoksen kuvaaminen on sallittua... jos teos on pysyvästi sijoitettu julkiselle paikalle tai sen välittömään läheisyyteen. Jos taideteos on kuvan pääaihe, kuvaa ei saa käyttää ansiotarkoituksessa. Tekstiin liittyvän kuvan saa kuitenkin ottaa sanomalehteen tai aikakauskirjaan.
Rakennuksen saa vapaasti kuvata."Tekijänoikeuslaki 25 §a 3,4

Freedom of panorama (lyhennetään usein FOP), suomeksi maiseman vapaus, maisemanvapaus tai panoraamavapaus on monien maiden tekijänoikeuslaissa oleva tekijänoikeuden rajoitus. Siinä määrätään sellaisten julkisella paikalla olevien rakennusten ja taideteosten kuvaamisesta, joiden tekijänoikeus on voimassa, sekä näistä otettujen kuvien julkaisemisesta ja käytöstä. Lainkohdan tarkoituksena on taata kohtuullinen kuvaamisen vapaus julkisilla paikoilla. Toisinaan tätä vapautta saatetaan rajoittaa muiden lakien kautta, kun kyseessä on esimerkiksi kansallinen turvallisuus.

Suomen tekijänoikeuslain maisemanvapautta koskeva säännös on mainittu lakipykälän 25 a kohdissa 3 ja 4. Siinä sallitaan pysyvästi paikalleen asennettujen taideteosten kuvaaminen julkisessa paikassa tai sen välittömässä läheisyydessä. Näitä kuvia ei saa käyttää ansiotarkoituksessa, jos taideteos on kuvan pääaihe. Rakennuksia saa kuvata vapaasti, eikä niistä otettujen kuvien julkaisua ole rajoitettu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tekijänoikeus
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Lutheran Evangelical Church in Africa—Zambia Diocese

Lutheran Evangelical Church in Africa—Zambia Diocese () on luterilainen kirkko Sambiassa. Kirkko tekee yhteistyötä Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kanssa. Joulukuussa 2014 Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan piispa Risto Soramies vihki sambialaisen Robert Kaumban kirkon piispaksi.

Lähteet

Evankelis-luterilaiset kirkot
Sambia
Satula (Salatut elämät)

Satula on spin-off-sarja suomalaisesta saippuasarjasta Salatut elämät. Sarja esitettiin MTV Katsomo -palvelussa kesä–elokuussa 2015. Sarjaa mainostettiin yliluonnollisia aineksia sisältävänä draamana. Sarjan kaikki jaksot julkaistiin Katsomossa uudestaan 31. elokuuta 2016. Kesällä 2017 sarja esitettiin MTV3:lla neliosaisena koosteena. 

Sarjassa Ulla Taalasmaa lähettää Jannen ja Talen auttamaan serkkuaan Ulpua pieneen maalaiskylään nimeltä Satula. Poikien retki alkaa heti dramaattisesti, kun näyttää että he jäävät kovaa vauhtia ajavan auton yliajetuiksi. He kohtaavat Satulassa myös Aino Kaukovaaran.

Näyttelijät

Päähenkilöt

Sivuhenkilöt

Jaksot

Lähteet 

Salatut elämät -spin-off-sarjat
Nettisarjat
Armistead Maupin

Armistead Jones Maupin, Jr. (s. 13. toukokuuta 1944)  on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti San Franciscoon sijoittuvista Kertomuksia kaupungista (Tales of the City) -teoksistaan.

Suomennetut teokset
Kuu taivaalta (Maybe the Moon, Otava 1994)
Kertomuksia kaupungista (Tales of the City, Otava 1995)
Yön kuuntelijat (The Night Listener, Otava 2002).

Aiheesta muualla
 Armistead Maupinin verkkosivut

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Chōfun lentoasema

Chōfun lentoasema (jap. 調布飛行場, Chōfu Hikōjō?) (ICAO: RJTF) sijaitsee Chōfussa lähellä Tokiota Japanissa. Richard Humblen mukaan, tämä lentoasema olisi ollut sotilaskäytössä toisen maailmansodan aikana. Sodan aikaan tältä kentältä toimi 244 Sentai, jonka kalustona oli Kawasaki Ki-61 Hien -torjuntahävittäjiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

http://airport.airlines-inform.com/Chofu.html

Japanin lentoasemat
Tokion liikenne
Anatoli Lieven

Anatoli Pavlovits Lieven (1872/1873–1937) oli baltiansaksalaiseen Lieven-ruhtinassukuun kuulunut ruhtinas, joka osallistui vuodesta 1919 itse kokoamallaan asemiesjoukolla Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella Vidzemen maakunnassa Latviassa. 

Lieven osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän ratsumestarina. Sodan päätyttyä Latvia joutui helmikuussa 1919 bolševikkien haltuun, jolloin Lieven muodosti noin 4 000 miehen asemiesryhmän (Lieven-ryhmän) vastustamaan kommunisteja. Hän toimi yhteistyössä saksalaisen Baltischen Landeswehr-ryhmän kanssa, mutta ei halunnut alistaa joukkoaan saksalaisten johdettavaksi. Lopulta Lieven yhdisti toiminnan Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan kanssa, jolloin ryhmän komentajaksi tuli sotaherra Pavel Bermondt-Avalov. Sodan jälkeen Lieven asui Latviassa Mežotnen kartanossa ja toimi aktiivisesti venäläisemigranttien järjestössä Venäjän totuuden veljeskunta BRP:ssä (Братство Русской Правды). Hän oli naimisissa aluksi Seraphine Fürstin Saltikowan ja myöhemmin Elise Marie Baronesse Fircksin kanssa.

Baltiansaksalaiset
Prinssit
Venäjän valkoinen armeija
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Frederick Cuthbert Poole

Sir Frederick Cuthbert Poole (1869 – 1936) oli brittiläinen kenraalimajuri, joka aloitti sotilasuransa vuonna 1889 Kuninkaallisen tykistön palveluksessa. Myöhemmin hän oli mukana muun muassa Brittiläisen Intian rajasodissa sekä toisessa buurisodassa vuosina 1899–1902. Ennen eroaan vuonna 1909, Poole palveli vielä Somalimaassa sekä Nigeriassa. Hän liittyi armeijan palvelukseen uudelleen vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan sytyttyä.

Vuosina 1918–1919 Poole oli ympärysvaltojen joukkojen ylipäälliikkö ns. Pohjois-Venäjän interventiossa, johon osallistui myös brittien kokoama entisistä suomalaisista punakaartilaista muodostettu Muurmannin legioona. Hän kuului koko operaation innokkaimpiin tukijoihin ja Poolea pidetään myös suurelta osin vastuullisena sen epäonnistumisesta.

Lähteet 

Brittiläiset kenraalit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Heinz Schöbel

Heinz Schöbel (14. lokakuuta 1913 Leipzig – 26. huhtikuuta 1980 Leipzig) oli itäsaksalainen urheilujohtaja ja Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen.

Heinz Schöbelin isä oli leipzigiläinen metallityöläinen. Kansakoulun käynnin rinnalla hänellä oli urheilussa jalkapallo tärkein harrastus. Hän pelasi jalkapalloa Saksan työläisten voimistelu- ja urheiluliitossa (ATSB). Koulunkäynnin jälkeen hän kouluttautui kotikaupungissaan vuosina 1928–1931 kirja-alalle. Hän toimi sen jälkeen kirjakustannusalalla aina sodan syttymiseen asti. Hän palveli Saksan armeijassa tykistön kersanttina vuosina 1939–1945.

Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli Saksan sosiaalidemokaraattisen puolueen (SPD) jäsen, joka itäisen Saksan osalta muodosti kommunistien kanssa Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) vuonna 1946. Vuonna 1949 hän perusti Leipzigiin kirjakustantamon toimien sen johtajana. Vuosina 1968–1978 hän toimi itäisen Saksan kirjakustantamojen keskusjärjestön johtajana.

Kirjakustannustoiminnan rinnalla Heinz Schöbel toimi Itä-Saksan urheilun järjestötoiminnassa. Hän johti vuodesta 1953 alkaen Itä-Saksan jalkapalloliittoa, joka oli aluksi aina vuoteen 1957 asti ilman keskusliittoa. Vuosina 1955–1973 hän toimi Itä-Saksan kansallisen olympiakomitean puheenjohtajana ja vuosina 1957–1980 Itä-Saksan voimistelu- ja urheiluliiton hallituksessa. Hänet promovoitiin vuonna 1960 kotikaupunkinsa Leipzigin liikuntakorkeakoulun kunniatohtoriksi, ja sen jälkeen hän käytti aina nimensä edessä saksalaiseen tapaan ”Dr.”-määritettä. Schöbelin joutumista luopumaan Itä-Saksan kansallisen olympiakomitean puheenjohtajuudesta voitiin pitää merkkinä uuden itäsaksalaisen urheilujohtajan Manfred Ewaldin valtaannoususta.

Itä-Saksa oli osallistunut olympialaisiin vuodesta 1956 yhteissaksalaisessa olympiajoukkueessa. Vuodesta 1965 alkaen Itä-Saksa eli silloin paremmin tunnettuna DDR:nä sai oikeuden esiintyä olympialaisissa omana joukkueenaan. DDR:n olympiaoikeuden virallistamisen seurauksena Heinz Schöbelistä tuli vuonna 1966 Itä-Saksan ensimmäinen edustaja Kansainväliseen olympiakomiteaan, jossa hän toimi kuolemaansa eli vuoteen 1980 asti.

Kirjallinen tuotanto 
 Olympia und seine Spiele. Sportverlag, Berlin 1965, 1967, 1971, 2000 und 2002 (außerdem Urania, Leipzig 1976, 1980 und 1988)
 Die vier Dimensionen des Avery Brundage. Internationale Olympic Editions, Lausanne und Stuttgart 1968
 Schöbel, Heinz. Eintrag in: Klaus-Jürgen Schönfelder: Olympisches Lexikon. Bibliographisches Institut, Leipzig 1987, ISBN 3-323-00106-0, S. 242

Lähteet 

Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Saksalaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Tatu Huhanantti

Tatu Mauri Huhanantti (23. kesäkuuta 1914 Oulu – 29. helmikuuta 1940) oli suomalainen hävittäjä-ässä, joka kaatui talvisodassa. Hän oli sotilasarvoltaan luutnantti. Huhanantti taisteli FR-94 nimisellä Fokker D.XXI-hävittäjäkoneella kaatuessaan.

Huhanantin vanhemmat olivat pankinjohtaja Väinö Oskari Huhanantti ja Ellen Emilia Laurin. Ylioppilaaksi Huhanantti tuli Haminan yhteislyseosta 1933 ja suunnitteli ryhtyvänsä lukemaan lääketiedettä. Varusmiespalveluksensa 1933-1934 suorittanut Huhanantti meni kuitenkin Kadettikoulun ilmasotalinjalle, josta valmistui priimuksena 1936 ja aloitti vänrikkinä Lentoasema I:ssä. Nuoremmaksi upseeriksi  Lentolaivue 24:ään hänet määrättiin samana vuonna. Hän palasi sinne 1938 oltuaan edellisen vuoden Ilmailukoulussa. Luutnantiksi Huhanantti ylennettiin 1938. Talvisodassa hän toimi hävittäjälentäjänä. Huhanantti sai surmansa Imatran pohjoispuolella käydyssä ilmataistelussa, kun 36 viholliskonetta hyökkäsi suomalaistukikohtaa vastaan. Myös hänen nuorempi veljensä Esko Antero (s. 1915) oli lentäjä ja kaatui talvisodan ilmataistelussa, 23. joulukuuta 1939. Pankinjohtaja, varatuomari Pentti Huhanantti oli Tatu Huhanantin vanhempi veli (s. 1909). Luutnantti Tatu Huhanantin viimeinen ilmavoitto tapahtui törmäysvoittona. Hän oli kuollessaan, 6 ilmavoittoa kerännyt taistelijaässä.

Lähteet 

Kauppinen, Perttu + Enkenberg, Ilkka & al: IL Historia - Talvisota ilmassa, Alma Media Suomi, Helsinki, 2022. ISBN: 02005-2201

Suomalaiset hävittäjälentäjät
 Suomalaiset upseerit
 Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Timo Kalevi Forss

Timo Kalevi Forss (s. 3. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja muusikko. Hän on julkaissut muun muassa rocklyriikka-antologian Alumiinikuu (1999) sekä tietokirjat Karjala edestakaisin (2010), Napakirja (2013) ja suomalaista poliittista laululiikettä käsittelevä kirjan Toverit herätkää – Poliittinen laululiike Suomessa (2015). Forss on kirjoittanut elämäkerran Gösta Sundqvist – Leevi and the Leavingsin dynamo (2017), joka on myynyt yli 30 000 kappaletta. Toimittajana Forss on kirjoittanut muun muassa Voima-lehteen, Like Uutisiin sekä Rauhan puolesta -lehteen. Hän on tehnyt myös ohjelmia Radio Helsinkiin.

Forss on soittanut kitaraa muun muassa yhtyeissä the Atomic Blast, Vibrakööri ja Amurin Tiikerit. Hänet tunnetaan myös lauluntekijänä, erityisesti sanoittajana. Hänen tekstejään ovat esittäneet muun muassa Freud, Marx, Engels & Jung, Maria Lund, Vibrakööri, Muska, Danny, Tumppi Varonen ja Sinikka Sokka.

Vuonna 2001 Forssille myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto Voima-lehden toimituskunnan jäsenenä. Vuonna 2019 Forss sai yhdessä Aiju Salmisen kanssa Lastenkirjainstituutin Punni-kirjallisuuspalkinnon lasten tietokirjasta Mitä on punk?.

Teokset

Kirjat 
 
 
 
 
 
 
 Forss, Timo Kalevi: 
 
Forss, Timo Kalevi & Salminen, Aiju: Mitä on punk? Umpihanki 2018. ISBN 978-952-7313-03-9.
Forss, Timo Kalevi: Tähdet meren yllä - suomalaisen tangon tarina. Into Kustannus 2019. ISBN 978-952-351-100-2
Forss, Timo Kalevi: Unohtumattomia kirjeitä Suomesta. Like Kustannus 2020. ISBN 978-951-1-35506-9
Forss, Timo Kalevi: Helismaa - sanoittajamestarin värikäs ja traaginen elämä. Like Kustannus 2021. ISBN 978-951-1-39073-2
Forss, Timo Kalevi: Leevi and the Leavings - Hittitehtaan tarina, Like Kustannus 2022. ISBN 978-951-1-40986-1

Levyt 
Julkaistut albumit, joilla mukana muusikkona tai sanoittajana.

 Vibrakööri: Maissi ja maniokkia, (Amigo 1995)
 Veli-Matti Järvenpää: Pitkä hehku, (Amigo 1995)
 Danny: Valoa ja energiaa (F-Records 1996)
 Veli-Matti Järvenpää: Haitaritaivas (Texicalli 1999)
 Helsingin helmoissa, 12 aivan uutta laulua Helsingistä (HS 1999)
 Vibrakööri: Pitkälle kävelylle, (Megamania 2001)
 Jari Marjala: Jari Marjala (Paarma 2001)
 Muska: Paha Silmä (Megamania 2001)
 Freud, Marx, Engels & Jung: Paikkoi ja pleisei (Megamania 2002)
 Muska: Anna mulle aikaa (L.A.Style HJS Oy 2005)
 Vibrakööri: Pidemmän kaavan mukaan (Samsara 2006)
 Eri esittäjiä: Espoon laulut (Espoon kaupunginkirjasto 2008)
 Sinkkonen: Jäinen kaupunki (Nuolilevyt 2011)
 The Atomic Blast: Hypnosis (Gas Records 2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Timo Kalevi Forss Into Kustannuksen sivulla

Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1967 syntyneet
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset toimittajat
Niko Vuorinen

Niko Vuorinen (s. 8. kesäkuuta 1989) on suomalainen kalpamiekkailija, joka edustaa Helsingin Miekkailijoita. Vasenkätisen Vuorisen valmentajana toimii Peeter Nelis.

Vuorinen aloitti miekkailun vuonna 2005. MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan 14:s vuonna 2013. EM-kilpailuissa Vuorisen paras sijoitus on kuudes sija vuodelta 2018. Kesäuniversiadeissa 2011 Kiinan Shenzhenissä Vuorinen oli 18:s ja kesäuniversiadeissa 2017 Taiwanin Taipeissa viides. Euroopan kisoissa 2015 Bakussa Vuorinen sijoittui viidenneksi. Helmikuussa 2017 Vuorinen sijoittui maailmancupin osakilpailussa Vancouverissa kolmanneksi, ollen ensimmäinen palkintokorokkeelle yltänyt suomalaismies kalpamiekkailun maailmancupin osakilpailussa.

Vuorinen opiskelee teoreettista filosofiaa Helsingin yliopistossa. Häneltä ilmestyi vuonna 2015 miekkailuaiheinen kirja Kalpa ja mieli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Niko Vuorisen profiili Kansainvälisen miekkailuliiton sivuilla (fie.org) 

Suomalaiset miekkailijat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Wissam Ben Yedder

Wissam Ben Yedder (s. 12. elokuuta 1990 Sarcelles) on tunisialaisia sukujuuria omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa AS Monacoa. Hän on pelannut Ranskan lisäksi myös Espanjan pääsarjassa. Oikeajalkainen Ben Yedder on 
pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura

Seurajoukkueura 
Ben Yedder aloitti ammattilaisuransa UJA Alfortvillessä, jota hän edusti vuodet 2009–2010. Otteluita kertyi 23 ja maaleja yhdeksän. Heinäkuussa 2010 Ben Yedder siirtyi Ligue 1:n Toulouseen. Hän debytoi seuran paidassa pääsarjatasolla lokakuussa 2010 Paris Saint-Germainia vastaan. Avausmaalinsa hän teki huhtikuussa 2012 Eviania vastaan. Kaudella 2012–2013 hän pelasi 34 ottelua, joissa hän teki 15 maalia, seuraavalla kaudella 38 ottelua, joissa hän teki 16 maalia, kaudella 2014–2015 36 ottelua, joissa hän teki 14 maalia, ja kaudella 2015–2016 35 ottelua, joissa tuloksena oli 17 maalia. Hattutempun eli kolme maalia yhdessä ottelussa hän teki marraskuussa 2013 Sochaux'ta vastaan, toukokuussa 2014 Valenciennesia vastaan ja tammikuussa 2016 Reimsia vastaan.

Ben Yedder siirtyi espanjalaisseura Sevillaan heinäkuussa 2016. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 31 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia, muun muassa hattutempun Real Sociedadia vastaan tammikuussa 2017. Kaudella 2017–2018 hän pelasi 25 liigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kaudella 2018–2019 hän teki 35 liigaottelussaan 18 maalia, joihin kuuluivat hattutemput syyskuussa 2018 Levantea ja maaliskuussa 2019 Real Sociedadia vastaan. Mestarien liigassa hän teki kaudella 2016–2017 viidessä ottelussa kaksi maalia ja seuraavalla kaudella yhdeksässä ottelussa kahdeksan maalia, muun muassa hattutempun alkulohko-ottelussa Mariboria vastaan ja vaihtopelaajana kentälle tultuaan jatkopaikan ratkaisseet kaksi maalia neljännesvälierien vierasottelussa Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2018–2019 Sevilla pelasi Eurooppa-liigassa, jossa Ben Yedder teki kahdeksassa ottelussaan kahdeksan maalia.

Ben Yedder siirtyi AS Monacoon elokuussa 2019.Hän teki ensimmäisen kautensa 26 liigaottelussaan 18 maalia, millä hän jakoi maalikuninkuuden Kylian Mbappén kanssa. Seuraavalla kaudella hän oli liigan maalintekijätilastossa jaetulla toisella sijalla tehtyään 37 ottelussa 20 maalia.

Maajoukkueura 
Ben Yedder edusti Ranskaa alle 21-vuotiaissa. Ranskan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ja on kesäkuun 3. päivään 2021 mennessä pelannut 13 A-maaottelua. Avauskokoonpanossa hän on ollut viisi kertaa. Hän on tehnyt maalin EM-karsinnassa Andorraa vastaan vierasottelussa kesäkuussa 2019 ja kotiottelussa syyskuussa 2019.

Ura futsalissa 
Ben Yedder on pelannut myös futsalia Garges Djibson ASC:ssä. Ranskan futsalmaajoukkueessa hän on pelannut kuusi ottelua onnistuen kerran maalinteossa.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset futsalpelaajat
Ranskantunisialaiset
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Joshua Kimmich

Joshua Kimmich (s. 8. helmikuuta 1995 Rottweil) on saksalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä.

Seurajoukkueura 
Kimmich siirtyi VfB Stuttgartista 3. Ligassa pelaavaan RB Leipzigiin kesällä 2013. Hän pelasi seurassa 26 sarjaottelua kaudella 2013–2014 ja 27 sarjaottelua 2. Bundesliigassa seuraavalla kaudella. Kesällä 2015 Kimmich siirtyi ensin 1,5 miljoonan euron siirtosummalla VfB Stuttgartiin, ja jatkoi seuraavana päivänä Bayern Müncheniin 8,5 miljoonalla eurolla.

Kimmich on pelannut Bayernissa kauden 2020–2021 loppuun mennessä 173 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 17 ja syöttänyt 48 maalia. Hän on voittanut Saksan-mestaruuden jokaisella kuudella Bayern-kaudellaan 2015–2021. Mestarien liigan hän voitti kaudella 2019–2020, ja on 53 ottelussaan viimeistellyt kymmenen ja syöttänyt 13 maalia. Saksan Cupin hän voitti 2016, 2019 ja 2020 sekä DFL-Supercupin 2016, 2017, 2018 ja 2020. 

Kimmich valittiin Saksan vuoden puolustajaksi kaudella 2015–2016.

Maajoukkueura 
Kimmich pelasi neljä ottelua Saksan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2014. Hän pelasi kaikki ottelut Saksan pudotessa välierissä alle 21-vuotiaiden maaosan mestaruuskilpailuissa 2015.

Kimmich teki debyyttinsä Saksan maajoukkueessa 29. toukokuuta 2016 Slovakiaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli Norjaa vastaan syyskuussa 2016. Hän pelasi Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2016 neljä ottelua ja MM-kilpailuissa 2018 Saksan kaikki kolme peliä. Kesäkuun 28. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 58 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Ghanan evankelis-luterilainen kirkko

Ghanan evankelis-luterilainen kirkko (Evangelical Lutheran Church of Ghana) on luterilainen kirkko, joka toimii Ghanassa Afrikassa. Kirkon jäsenmäärä on noin 29 000.

Historia 
Ghanan evankelis-luterilaisen kirkon perustivat yhdysvaltalaisen Missouri-synodin lähetystyöntekijät vuonna 1958. Vuonna 1964 kirkko tunnustettiin juridisesti Ghanan hallituksen toimesta. Siitä lähtien kirkko on perustanut seurakuntia ja saarnapaikkoja joka puolelle Ghanaa. Kirkosta tuli Missouri-synodin yhteistyökirkko vuonna 1971.

Oppi 
Kirkko tunnustaa Vanhan ja Uuden testamentin kirjoitukset ainoaksi säännöksi ja ohjeeksi kirkon uskolle ja elämälle. Se tunnustaa oppia, joka on kirjoitettuna Apostolisessa, Nikean ja Athanasioksen uskontunnustuksissa, muuttamattomassa Augsburgin tunnustuksessa sekä Martti Lutherin Iso- ja Vähä katekismuksessa.

Nykytilanne 
Kirkolla on noin tuhat seurakuntaa tai saarnapaikkaa, joissa on noin 29 000 jäsentä. Seurakuntia hoitavat pastorit, evankelistat sekä maallikkojohtajat yhdessä Missouri-synodin lähetystyöntekijöiden kanssa. Kirkko kuuluu Missouri-synodin tavoin Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon, mutta on myös Luterilaisen maailmanliiton jäsen.

Lähteet 

Evankelis-luterilaiset kirkot
Ghana
Euforia (albumi)



Euforia on Neljä Ruusua -yhtyeen 14. studioalbumi, joka julkaistiin 20. helmikuuta 2015. Levyn on tuottanut Mikko Tamminen ja valituissa kappaleissa Teropekka Virtanen. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle. Yhteensä listaviikkoja albumille kertyi 25.

”Sininen sunnuntai” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se nousi parhaimmillaan radiosoittolistan kahdeksannelle sijalle ja latauslistan sijalle 19. Kappaleeseen kuvattiin myös Ville Juurikkalan ohjaama musiikkivideo. Toinen single ”Ajelen” nousi radiolistan sijalle kahdeksan, ja siihen kuvattiin Sami Joensuun ohjaama musiikkivideo. ”Esirippu” julkaistiin levyn kolmantena singlenä, ja se nousi radiolistan sijalle 73.

Kappaleet 

Kaikki san. Ilkka Alanko, säv. Kode Koistinen sekä sov. Ilkka Alanko, Kode Koistinen ja Mikko Tamminen, ellei muuta mainittu.

Arvostelut 

Iltamakasiinin Nalle Österman kehui Kode Koistisen ”upeaa melodiatajua ja kykyä luoda toimivia lauluja” ja totesi, että ”Euforian vahvuus ja heikkous on yksi ja sama asia: tämä on tuttua ja turvallista Neljää Ruusua”. Keskisuomalaisen Aki Lehti nosti Euforian yhtyeen parhaaksi albumiksi sitten vuoden 1999 Uusi aalto -albumin. Kiitosta keräsi myös tuottaja Mikko Tamminen, jonka ”moderni soundimaailma sopii orkesterille massiivisuudessaan”. Soundin Antti Lukkanen kehui Euforiaa levynä, jota ”tehdessä ei ole ollut [ajatuksena] miltä sen pitää kuulostaa, vaan kappaleet itse ovat määritelleet albumin”. Hän totesi kuitenkin levyn pitävän sisällään ”myös ronskeja ohilyöntejä”, mutta ”tällaiset inhimillisyydet hyväksyy mielellään, kun vastapainoksi kuulee ’Sinisen sunnuntain’ kaltaisia onnistumisia”.

Tekijät 

Neljä Ruusua
 Ilkka Alanko – laulu
 Kode Koistinen – kitara
 Lade Laakkonen – basso
 Kämy Kämäräinen – rummut

Tuotanto
 Mikko Tamminen – tuotanto, miksaus (1, 2, 5–7, 9), äänitys, koskettimet, ohjelmointi
 Teropekka Virtanen – tuotanto (1, 2, 9), äänitys
 Neljä Ruusua – tuotanto (1, 2, 9)
 Arttu Peljo – miksaus (3, 4, 8, 10, 11)
 Pauli Saastamoinen – masterointi
 Rami Mursula – kannen ulkoasu
 Ville Juurikkala – valokuvat
 Gabi Hakanen – vastaava tuottaja

Lähteet 

Neljän Ruusun albumit
Vuoden 2015 albumit
Suomalaiset pop rock -albumit