joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
The Sounds (ruotsalainen yhtye)

The Sounds on vuonna 1999 perustettu ruotsalainen rock- ja popyhtye Skånesta. Sen musiikki on lähinnä uuden aallon punk rockia, jossa on vaikutteita myös elektronisesta musiikista ja popmusiikista.

The Sounds on tehnyt maailmankiertueita itsenäisesti sekä muun muassa Foo Fightersin, Panic! at the Discon ja No Doubtin kanssa, ja nauttiikin mittavasta suosiosta varsikin läntisessä Euroopassa ja Yhdysvalloissa. The Sounds on konsertoinut useita kertoja myös Suomessa. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Living in America”, ”Painted by Numbers”, ”Seven Days a Week”, ”Tony the Beat”, ”Dorchester Hotel”, ”Song With a Mission”, ”Beatbox”, ”No One Sleeps When I’m Awake” ja ”Better Off Dead”. Yhtyeen keulahahmo on laulaja Maja Ivarsson.

Jäsenet 
 Maja Ivarsson – laulu
 Felix Rodriguez – kitara
 Johan Bengtsson – basso
 Jesper Anderberg – koskettimet
 Fredrik Nilsson – rummut

Historia 
The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Fredrik Nilsson värvättiin rumpuihin ja Maja Ivarsson pyydettiin yhtyeeseen laulajaksi. Yhtye tapasi Jesper Anderbergin sattumalta Hultsfred-festivaaleilla. Yhtyeen nimi päätettiin vasta kuukausia myöhemmin, Lontoon-matkan aikana. 

Yhtyeen esikoisalbumi Living in America (2002) levytettiin Tukholmassa ja sen tuotti Adel Dahdal.

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Aiheesta muualla 

 The Soundsin viralliset sivut 
 
 Biografia New Line Recordsin sivuilla 
 The Sounds Online -fanisivusto  

Ruotsalaiset rockyhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Michiganin yliopisto

Michiganin yliopisto () on vuonna 1817 perustettu julkinen yliopisto Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa.

Yliopistossa opiskelee noin 30 558 perustutkinto-opiskelijaa (kandidaattitaso) ja 15 812 jatko-opiskelijaa (maisteri- tai tohtoritaso, 2020-2021). Akateemisia ohjelmia on 600. 

Kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi yliopiston sen tieteellisten näyttöjen perusteella maailman huippuyliopistojen listan 2021 sijalle 23. Alakohtaisista arvioista parhaiten yliopisto pärjäsi hammaslääketieteessä, jossa se arvioitiin maailman parhaaksi.

Lähteet

Michiganin yliopistot ja korkeakoulut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Psykoterapeutti

Psykoterapeutti on terveysalan ammattinimike psykoterapiahoitoa antavalle henkilölle. Ammatti on Suomessa suojattu lailla; sitä saavat käyttää ainoastaan asianmukaisen koulutuksen saaneet ja Valviran hyväksymät henkilöt. 

Psykoterapiakoulutukseen hankkiutuvan soveltuvia pohjakoulutuksia ovat esimerkiksi psykologi, psykiatri, erikoissairaanhoitaja ja sosiaalityöntekijä.

Psykoterapeutin vaatimukset

Psykoterapeutiksi haluavalta vaaditaan soveltuva terveydenhoitoalan tutkinto, teoreettinen lisäkoulutus, työnohjauksessa suoritettu harjoittelu ja soveltuvuus ammattiin sekä omakohtainen psykoterapia. Erityistason psykoterapeutilta vaaditaan soveltuva terveydenhoitoalan tutkinto, esimerkiksi psykologi, lääkäri tai sairaanhoitaja, vähintään kahden vuoden työkokemus, 250 tunnin omakohtainen psykoterapia ja osa-aikaisia lisäopintoja keskimäärin kolme vuotta. Psykoterapeutin koulutuksen laajuus on vähintään 60 opintopistettä . Vaativan erityistason psykoterapeutin pohjakoulutus on oltava soveltuva korkeakouluasteen tutkinto, esimerkiksi psykologi, lääkäri tai muu akateeminen loppututkinto. Lisäopintoja on oltava keskimäärin neljä ja puoli vuotta, ja oman psykoterapian kesto vähintään 500 tuntia.

Psykoterapeuttikoulutuksessa kouluttajatahoina toimivat erilaiset psykoterapiayhteisöt. Koulutuksesta vastaa VET-tason psykoterapeutti.

Psykoterapiapalvelut Suomessa

Psykoterapeutin ammattinimikkeen käyttöoikeus oli keväällä 2009 Terhikki-rekisterissä 4 909 henkilöllä. Keväällä 2009 tehdyn kyselyn perusteella (vastausprosentti 65 %) neljäsosa rekisterissä olevista psykoterapeuteista ilmoitti, etteivät he tuota psykoterapiapalveluja. Vastanneista aktiivisista psykoterapeuteista (noin 2 366) 78 % oli naisia ja keski-ikä oli 53 vuotta. Yleisin psykoterapeuttien pohjakoulutus oli psykologi, seuraavaksi yleisimmät olivat sairaanhoitaja ja lääkäri.

Useimmat psykoterapeutit tarjosivat pitkäkestoista yksilöpsykoterapiaa. Psykoterapiakoulutussuuntauksista yleisimpiä olivat perheterapia, psykodynaaminen psykoterapia, psykoanalyyttinen terapia ja kognitiivinen psykoterapia sekä ratkaisukeskeinen psykoterapia, tosin lähes kolmannes vastaajista ilmoitti useamman kuin yhden koulutussuuntauksen.

Psykoterapiapalveluja tuotettiin pääasiassa ammatinharjoittajina. Puolet kyselyyn vastanneista ilmoitti, että heidän asiakkaansa kustansivat psykoterapiapalveluista itse vähintään omavastuuosuuden. Matalan kynnyksen ja lyhyiden psykoterapiapalvelujen tarjontaa pidettiin puutteellisena ja psykoterapiaan ohjaamisjärjestelmää riittämättömänä. Selvityksen perusteella alueelliset erot psykoterapeuttien ja psykoterapiapalvelujen jakautumisessa olivat suuria. Erot koskivat sekä psykoterapiapalvelujen tarjontaa ja koulutussuuntauksia että järjestäjä- ja maksajatahoja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kansaneläkelaitoksen korvaussivut
 Kenellä on oikeus käyttää psykoterapeutin nimeä?
 Terapeutti syytä valita huolella (Helsingin Sanomat 8.10.2007)
Minduu.fi Psykoterapeuttihaku

Mielenterveysalan ammatit
Psykoterapia
Born to Run

Born to Run on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1975.

Kahden ensimmäisen levyn taloudellisen flopin jälkeen Springsteenillä oli kovat paineet luoda levy, joka auttaisi uralla eteenpäin ja jatkaisi levytyssopimusta. Yhtye teki kovasti töitä kuukausia, mutta POMO ei ollut tyytyväinen tulokseen. Soittimet kuulostivat rikkinäisiltä ja studioaikaa oli uhrattu turhan takia. Levy-yhtiön painostuksesta Springsteen julkaisi ensimmäisen singlen levyltä. Levyn nimikappaleen julkaisu oli suuri menestys, mutta levyn teko muilta osin ontui. Silloin Springsteen kutsui apuun hyvän ystävänsä, kriitikko Jon Landaun. Jon oli suuri Springsteenin ihailija, mutta osasi sanoa mikä levyssä oli vikana. Yhtye vaihtoi kehittyneempään studioon ja teki levyn loppuun siellä. Kun julkaisuaika oli lähestymässä Bruce veti yhtyeen kanssa yhdessä viikossa viisi keikkaa Bottom Line -klubilla, joka herätti median kiinnostuksen ja seuraavalla viikolla Pomo koristi jo TIMEn ja Newsweekin kansia.

Levyä on pidetty Springsteenin parhaimpana. Se on sävelletty pianolla ja jokaisella laululla on alkuintro, jonka on tarkoitus virittää oikeaan tunnelmaan. Sanoitukset käsittelevät rakkautta ja ystävyyttä urbaanilla ja kerronnallisella tavalla.

Vuonna 2003 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Kappaleluettelo 
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Bruce Springsteen.

A-puoli 
 Thunder Road – (4:49)
 Tenth Avenue Freeze-Out – (3:10)
 Night – (3:00)
 Backstreets – (6:30)

B-puoli 
 Born to Run – (4:30)
 She's the One – (4:30)
 Meeting Across the River – (3:18)
 Jungleland – (9:35)

Lähteet 

Vuoden 1975 albumit
Bruce Springsteenin albumit
Adalbert

Pyhä Adalbert (puolaksi Wojciech, tšekiksi Vojtěch) (956 – 23. huhtikuuta 997) oli Prahassa elänyt piispa, joka kanonisoitiin Böömin, Puolan, Unkarin ja Preussin suojelus­pyhimykseksi vuonna 999. Hän kärsi marttyyrikuoleman yrittäessään käännyttää Itämeren ranta-alueiden pakanallisia preussilaisia kristinuskoon.

Adalbert syntyi böömiläiseen ruhtinassukuun yhtenä kuudesta veljeksestä. Hän opiskeli teologiaa kymmenen vuotta Magdeburgissa Magdeburgin Adalbertin johdolla, ja tämän kuoltua otti itsekin nimen Adalbert Vojtěch. Adalbert Vojtěch oli ahkera ja lahjakas, ja hänestä tuli pian tunnettu kirkonmies koko Euroopassa.

Vuonna 980 Adalbert päätti opintonsa ja palasi Prahaan missä hänestä tuli ensin pappi ja vuonna 982 piispa. Hän oli Prahan ensimmäinen tšekkiläis­syntyinen piispa. Hänet tunnettiin hyväntekeväisyydestä ja vaatimattomuudesta. Työ oli rankkaa, vaikka pääosa böömiläisistä oli kastettu kristityiksi, sillä pakanalliset tavat kuten moniavioisuus olivat yleisiä alueella.

Vuonna 988 Adalbert luopui piispanvirasta ja lähti Roomaan elääkseen erakkona luostarissa. Vuonna 992 paavi lähetti hänet takaisin Böömiin. Siellä hän perusti Brenovin luostarin lähelle Prahaa. Kronikan mukaan piispanvirka oli Adalbertille rasite, ja hän tarjosi sitä Strachvasille.

Adalbert Vojtěchin veljet saivat surmansa alueen valtataisteluissa, ja Adalbert Vojtěch lähti maasta. Hän meni Unkariin ja kastoi madjaariruhtinaan Gézan ja hänen poikansa Istvánin, josta tuli myöhemmin Tapani Pyhä. Adalbert pistäytyi lyhyesti Puolassa ja jatkoi Preussiin tekemään lähetystyötä yhdessä puolalaisen sotajoukon kanssa.

Adalbertin aikainen lähetystyö oli yksinkertaista: koska pakanallinen kansa palvoi pyhiä tammilehtoja, lähetystyön tekijät tuhosivat niitä. Adalbertia varoitettiin koskemasta Preussin lehtoihin, mutta hän ei kuunnellut. Niinpä hänet surmattiin pakanapappien yllytyksestä vuonna 997 Itämeren rannalla Trusossa (nykyinen Elblag).

Adalbert julistettiin pyhäksi Adalbert Prahalaiseksi muutamia vuosia myöhemmin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keskiajan henkilöt
Tšekkiläiset pyhimykset
Lähetyssaarnaajat
Prahan historia
Katoliset piispat
Vuonna 956 syntyneet
Vuonna 997 kuolleet
Tuomo Lindroos

Tuomo Lindroos (12. toukokuuta 1923 Tampere – 17. toukokuuta 1968 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoerotuomari ja tärkeä tuomaritoiminnan kehittäjä.

Lindroos lopetti jääkiekkouransa Ilveksen A-junioreissa. Tuomarina hän vihelsi 106 SM-sarjaottelua. Lindroos tuomitsi myös kaksi kertaa MM-kisoissa. Hän oli kehittämässä Suomen tuomaritoimintaa ja aloitti erotuomarikoulutuksen.

Tuomo Lindroos on maajoukkuettakin valmentaneen jääkiekkoleijona Risto Lindroosin veli.

Tuomo Lindroos oli Jatkosodan aikana Saksalaisissa  SS-Joukoissa, joissa hän taisteli Itärintamalla. Itärintamalta hän sai rautaristin.

Tuomo Lindroos oli sotilasarvoltaan vänrikki.

Kunniamerkit 

 Vapaudenristi 4.lk
 Vapaudenmitali 2.lk
 Rautaristi 2.lk

Palkinnot
Lynces Academicin parhaan erotuomarin patsas (1955, 1959, 1960)
Suomen Jääkiekkoleijona #23

Lähteet

Lindroosin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Palkitut ilvesläiset 
https://www.sotapolku.fi/henkilot/lindroos_tuomo-osmo-antero_1923-05-12_tampere/#

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkotuomarit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Suomalaiset sotilaat
Christian Rapp

John Christian Rapp (22. toukokuuta 1928 Helsinki – 4. heinäkuuta 2004 Espoo) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Rapp pelasi kiekkouransa 1949–58 HIFK:ssä tehden SM-sarjassa 58 ottelussa tehot 49+17. Hän voitti yhden pronssimitalin kaudella 1954–55.

Maajoukkueessa Rapp pelasi yhteensä 33 ottelua. Oslon talviolympialaisissa 1952 hän oli Suomen tehokkain pelaaja.

Saavutukset ja palkinnot
1 SM-pronssi
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1955)
Suomen Jääkiekkoleijona #24

Lähteet

Rappin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Kani (Nalle Puh)

Kani on A. A. Milnen Nalle Puh -kirjojen fiktiiviseen maailmaan kuuluva eläinhahmo.

Kani asuu omassa luolapesässään Puolen hehtaarin metsässä. Hän käyttää paljon aikaa puutarhanhoitoon. Kani on luonteeltaan vastuuntuntoinen ja ahkera. Ajoittain neuroottisen oloinen Kani hermostuu ystäviinsä. Kani on sukupuoleltaan poika.

Kirjojen hahmoista Kanin lisäksi Pöllö on oikea eläin. Tämän voi päätellä kirjojen kuvituksesta sekä Kanin kommentista Pöllölle, että muilla eläimillä on päässään vanua, siinä missä heillä on aivot. Kani ja Pöllö ovat eläinhahmoista selvästi älykkäimmät.

Disneyn animaatioelokuvissa Kanin turkki on keltainen.

Nalle Puh -elokuvien alussa, jossa näytetään Risto Reippaan huonetta, Kani kuvataan pehmoleluksi.

Elokuvassa Risto Reipas ja Nalle Puh Kani muistuttaa oikeaa kaniinia ja on väriltään ruskea.

Kanin suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat näyttelijät Matti Ranin vuonna 1984, Jarno Hiilloskorpi vuonna 1985, Matti Olavi Ranin vuosina 1989–1990, Aarre Karén vuosina 1990–2011 ja Pekka Autiovuori vuodesta 2018 alkaen.

Nalle Puh
Kuvitteelliset jänikset ja kaniinit
Roger Penrose

Sir Roger Penrose (s. 8. elokuuta 1931 Colchester, Essex, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen fyysikko ja matemaatikko Oxfordin yliopistosta. Hän on etsinyt fysiikan, biologian ja tietoisuuden riippuvuussuhteita ja kirjoittanut tekoälystä. Hän on myös opettanut Stephen Hawkingia. Penrose sai Nobelin fysiikanpalkinnon mustia aukkoja koskevista tutkimuksistaan vuonna 2020.

Penrose suoritti tohtorin tutkinnon algebrallisessa geometriassa Cambridgen yliopistossa vuonna 1957. Sen jälkeen hän on työskennellyt useissa yliopistoissa. Hänet aateloitiin palveluksistaan tieteen hyväksi vuonna 1994.

Penrosen nuorempi veli Jonathan voitti shakin Britannian mestaruuden kymmenen kertaa vuosina 1958–1969.

Roger Penrosen mukaan ovat saaneet nimensä Penrosen laatat, Penrosen kolmio ja Moore-Penrose käänteismatriisi.

Hän on esittänyt myös teorian, jonka mukaan alkuräjähdystä edelsi toinen maailmankaikkeus.

Teoksia 
 The Emperor's New Mind. Oxford University Press, 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset fyysikot
Englantilaiset matemaatikot
Kosmologit
Tietoisuuden tutkijat
Copley-mitalin saajat
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Sigh

Sigh on japanilainen Tokiosta kotoisin oleva metalliyhtye, joka on perustettu vuonna 1989. Yhtyeen ensimmäiset kaksi albumia olivat melko perinteistä black metalia, mutta vuoden 1997 Hail Horror Hailista asti musiikki on ollut kokeellista avant-garde metalia, jossa on vaikutteita esimerkiksi jazzista ja klassisesta musiikista, mutta black metalilla on edelleen hallitseva osuus Sighin kappaleissa. Jokainen Sighin albumi on oman tyylisensä, vaihdellen aina perinteisestä black metallista psykedeeliseen avant-garde metaliin ja sinfoniseen black metaliin.

Yhtyeellä oli sopimus Euronymouksen, Mayhem-yhtyeen kitaristin levy-yhtiön Deathlike Silence Productionsin kanssa, joka julkaisi yhtyeen ensimmäisen albumin vuonna 1993, pian Euronymouksen kuoleman jälkeen. Kuolemantapauksen ja levy-yhtiön lopettamisen johdosta yhtye teki sopimuksen Cacophnous Recordsin kanssa.

Yhtye esiintyy vuoden 2008 dokumentissa Global Metal.

Yhtyeen jäsenet

Nykyiset jäsenet

Satoshi Fujinami - kitara 1989-1992, rummut 1992-2004, basso - 2004- 
Shinichi Ishikawa - kitara - 1992-
Mirai Kawashima - laulu, basso, syntetisaattori/kosketinsoittimet/piano, sitar, ohjelmointi, sämpläys - 1989-
Junichi Harashima - rummut - 2004-
Mikannibal - saksofoni, laulu - 2007-

Entiset jäsenet

Kazuki Ozeki - rummut - 1989-1990

Diskografia

Studiojulkaisut

Scorn Defeat - 1993
Infidel Art - 1995
Hail Horror Hail - 1997
Scenario IV: Dread Dreams - 1999
Imaginary Sonicscape - 2001
Gallows Gallery - 2005
Hangman's Hymn - 2007
Scenes From Hell - 2010
In Somniphobia - 2012
Graveward - 2015
Heir to Despair - 2018
Shiki - 2022

EP:t

Requiem for Fools - 1992
Ghastly Funeral Theatre - 1997
A Tribute to Venom - 2008
The Curse of Izanagi 7" 2010

Bootlegit

To Hell and Back (tribuuttilevy Venom-yhtyeelle) - 1995
The Eastern Force of Evil: Live '92-'96 - 1996

Demot

Desolation - 1990
Tragedies - 1990

Split-levyt

Split 7  Kawir-yhtyeen kanssa [EP] - 1994
Kindred of a Dying Kind/Young Burial - 2003
Evilized Japan - 2004

Kokoelmat

Far East Gate Inferno - 1994
Blackened - 1995
The Unholy Bible - 1997
Roots II (The Return) - 1998

Sivuprojektit

 Abigail (Mirai, Shinichi)
 Aiaibanchi (Junichi)
 Cut Throat (Mirai, Shinichi)
 Enoch (Mirai)
 Gonin-Ish (Junichi)
 Hellchild (Junichi)
 Necrophagia (Mirai)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Yhtyeen virallinen kotisivu 
 Yhtyeen virallinen keskustelupalsta 
 Yhtyeen sanoitukset DarkLyrics-sivustolla
 
 Sigh Lost Souls Domain-sivustolla
 

Japanilaiset black metal -yhtyeet
Stuart Hameroff

Stuart Hameroff (s. 1943) on anestesiologi ja lääketieteen professori Arizonan yliopistossa. Hän tullut tunnetuksi tietoisuuden mekanismin selityksistä ja yhteistyöstään fyysikko Roger Penrosen kanssa.

Aiheesta muualla 
 Kotisivu  

Tietoisuuden tutkijat
Yhdysvaltalaiset lääkärit
Tämän maailman ruhtinaan hovi

Tämän maailman ruhtinaan hovi on Mokoma-yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2004. Kannen on suunnitellut Ville Pirinen. Levyllä ei ole mukana varsinaista basistia, koska nykyinen basisti Santtu Hämäläinen ei äänitysten alkaessa vielä kuulunut yhtyeen kokoonpanoon. Levyn bassoraidoista vastaavat kitaristit Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen.

Albumi sisältää Mokoman nopeimpia hyvinkin grindcoremaisia kappaleita.

Albumi valittiin Suen vuoden kotimaiseksi albumiksi vuonna 2004 yhdessä Ruudolfin Doupeimmat Jumala seivaa -albumin kanssa. 

Albumista julkaistiin vuonna 2005 vinyyliversio, joka sisältää yhden bonuskappaleen, "Uusi Aatami, uusi Eeva". Vinyyliversion 500 ensimmäisellä painoksella on mukana juliste yhtyeen nimikirjoitusten kera. 

Kappaleista "Minä elän!" ja "Haudan takaa" julkaistiin musiikkivideot sekä "Hiljaisuuden julistaja"-single julkaistiin yhtyeen kotisivuilla digitaalisessa muodossa. "Uni saa tulla" sai jonkin verran radiosoittoa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Mokoma.

Vinyylijulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Marko Annala – laulu, taustalaulu
 Tuomo Saikkonen – kitara, basso, taustalaulu
 Janne Hyrkäs – rummut
 Kuisma Aalto – kitara, basso, taustalaulu

Sekä
 Janne Saksa – äänittäjä, miksaaja, taustalaulu
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Ville Pirinen – kansipiirrokset
 Aki Scharin – kannen toteutus (ALHOgraphics)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Mokoman albumit
Vuoden 2004 albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Porfyriinit

Porfyriinit on ryhmä konjugoituneita rengasrakenteisia pyrroliväriaineita. Se esiintyy rakenneyksikkönä monissa biologisissa molekyyleissä, esimerkiksi hemissä, klorofylleissä ja bakterioklorofylleissä. Edellä mainituissa molekyyleissä porfyriini esiintyy metalliporfyriininä, missä porfyriinin tasomaiseen rengasrakenteeseen on sitoutunut metalliatomi. Hemin tapauksessa keskusmetallina on rauta, kun taas klorofyllien ja bakterioklorofyllien tapauksessa keskusmetallina on magnesium.

Aiheesta muualla 

Finto, suomalainen sanasto- ja ontologiapalvelu: Porfyriinit
Porphyrin 

Biokemia
Orgaaniset yhdisteet
Mika Piiparinen

Mika Piiparinen (16. joulukuuta 1911 Kolppana – 21. heinäkuuta 1991) oli suomalainen säveltäjä. Hän on tunnettu monista hengellisistä lauluistaan. 

Piiparinen syntyi Inkerinmaalla, missä hänen isänsä toimi saarnaajana. Isä Heikki Piiparinen ei suostunut ottamaan Neuvostoliiton kansalaisuutta vuonna 1929, ja perhe muutti Suomeen, aluksi Terijoelle ja sotien jälkeen Helsinkiin.  Mika Piiparinen tosin muutti Helsinkiin jo vuonna 1935, koska hän ei löytänyt töitä Terijoelta. Siviiliammatiltaan Piiparinen oli yrittäjä, joka työskenteli laukkualalla.  Hän kuului Helsingin vapaaseurakuntaan useita vuosikymmeniä.  Helsingin vapaaseurakunnan sekakuoroa hän johti vuosina 1947–1965, ja kuoro esiintyi useilla Suomen Vapaakirkon kesäjuhlilla.

Piiparisen hengellisistä lauluista tunnetuimpia ovat Kun tummuvat illan varjot, Meren tiedän kirkkahan, Oi Golgatan ihana risti, Oi katso mikä aamu, Sinulle korkea Herra ja Kädet.  1970–1980-luvuilla näitä lauluja lauloivat vapaiden herätysliikkeiden, kuten Suomen Vapaakirkon ja helluntaiherätyksen, laulajien lisäksi esimerkiksi Jorma Hynninen, Esa Ruuttunen ja Jyväskylän Studiokuoro.  Piiparisen hengelliset laulut levisivät samoihin aikoihin myös Viroon, jossa niitä laulettiin varsinkin Tallinnan Olevisten seurakunnassa.

Vuonna 2001 sopraano Pirkko Törnqvist-Paakkanen ja pianisti Risto Lauriala levyttivät Piiparisen yksinlauluja Finngospel-levymerkin albumille Olen kädessäs, mestari.

Lähteet
 Inkeriläisiä kulttuuripersoonia 
 Ulla Riutta: Oi katso mikä aamu. Mika Piiparisen elämä. Hämeenlinna: Kustannusosakeyhtiö Päivä, 1985.

Viitteet

Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Molukkirapu

Molukkirapu (Limulus polyphemus) on elävä fossiili, joka elää valtamerissä. Sen sukulaisia eli merissä jo 400–350 miljoonaa vuotta sitten. Nykyisin heimosta elää neljä lajia, muut niistä ovat pienikokoisempia ja niitä tavataan Aasian rannikoilla.
Molukkiravut kehittyivät ilmeisesti meriskorpioneista.
Nimestään huolimatta molukkirapu on läheisempää sukua hämähäkeille ja skorpioneille kuin ravuille.
Molukkirapu kykenee kasvattamaan hävinneen raajan tilalle uuden.

Ulkonäkö ja koko
Molukkiravut ovat väriltään vihertäviä tai ruskeita. Naaras kasvaa suuremmaksi kuin koiras, sen ruumiin halkaisija voi olla 30 cm. Ravun pituus otsasta pyrstön kärkeen on noin kaksi kertaa sen leveys. Molukkiravun veri on kuparipitoinen koska siinä happea kuljettaa hemoglobiinin asemasta hemosyaniini ja siksi sen väri on sinertävä.

Molukkiravun vartalo on kolmejaokkeinen. Sileässä, puolipyöreässä etuosassa ovat viisi paria silmiä, pikku sakset joiden avulla se siirtää ruokaa suuhunsa, viisi paria jalkoja liikkumiseen ja suu jalkojen välissä. Takimmaiset jalat ovat melamaiset, ja auttavat rapua lipumaan vedessä. Keskiosassa on maha, kidukset ja sukupuolielimet sekä iso osa eläimen lihaksista. Takaosa on pitkä kapea pyrstö. 

Kasvaessaan molukkirapu joutuu vaihtamaan kuorta. Se kehittää uuden kuoren vanhan alle ja pumppaa sitten kiduksillaan niin, että vanha kuori halkeaa kahden etummaisen jaokkeen saumasta. Uusi kuori on pehmeä ensimmäisen vuorokauden ajan. Jokaisessa kuorenvaihdossa molukkirapu kasvaa 25–30 %.

Levinneisyys 
Molukkirapuja tavataan Pohjois-Amerikan itärannikolla Mainesta Floridan eteläosaan, Meksikonlahdelle ja Jukatanin niemimaalle asti.

Pieniä molukkirapuja voi pitää meriakvaariossa, mutta harva allas on tarpeeksi suuri täysikokoiselle ravulle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Peripiatus  - an overview of arthropod relationships.
Paleos - a site with a synoptic account of the Xiphosura, focused on fossils.
 http://www.saltwater-fish-tanks.com/fish/horseshoe-crab-conservation.php The Alarming Decrease in Population.
http://www.ocean.udel.edu/horseshoecrab/Research/eye.html Biomedical Eye Research

Elävät fossiilit
Molukkiravut
Uhanalaiset selkärangattomat
Pattijoen kirkko

Pattijoen kirkko on betonista ja tiilestä rakennettu sekä valkoiseksi rapattu kirkko Raahessa Pattijoen taajamassa, Pohjois-Pohjanmaalla. Kirkon suunnitteli Josef Stenbäck ja se rakennettiin 1912. Tyylisuunta on jugendvaikutteista. Sementtipaalukatto on jyrkkä ja satulanmuotoinen. Pitkäkirkon muotoisen kirkon päädyssä on torni ja alttarin päätyä ulkonevat poikkipäädyt, jotka ovat itse kirkon katon harjaa matalammat. Suurehkossa tornissa on suippo ja jyrkkä huippu. Istumapaikkoja on 250, pinta-alaa 250 neliömetriä. Kun kirkko vihittiin adventtina 8. joulukuuta 1912, oli sali niin täynnä, että jumalanpalveluksia piti järjestää kaksi. Kirkon vihki Oulun piispa Juho Koskimies.

Urut on valmistanut Urkurakentamo Tuomi 1977 ja niissä on 11 äänikertaa ja kaksi sormiota. Golgataa kuvaava puinen alttariveistos on peräisin Saksasta. Erikoisuutena kirkon saarnatuoli on kirkkosalin oikealla puolella alttarille päin katsottaessa.

Kirkon sankarihautausmaan on suunnitellut arkkitehti Uki Heikkinen, sankariristi muureineen on valmistunut v. 1949.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Raahen matkailuoppaat: Stenbäckin tunnelmaa ja yksityiskohtia .

Josef Stenbäckin suunnittelemat rakennukset
Pohjois-Pohjanmaan kirkkorakennukset
Raahen rakennukset ja rakennelmat
Kirkko
Suomen kivikirkot
Cuiabá

Cuiabá on Mato Grosson osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Sen pinta-ala on 3 538 neliökilometriä ja asukasluku noin 540 000 (2010). 

Cuiabá sai kaupunkioikeudet vuonna 1727. Nykyisin lähiseudun pääelinkeinot ovat maanviljelys ja karjatalous. Kaupunki on osa laajaa pääkaupunkiseutua johon kuuluu myös osavaltion toiseksi suurin kaupunki Várzea Grande.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin verkkosivusto 

Brasilian osavaltioiden pääkaupungit
Brasilian kunnat
Kangasalan urkutehdas

Kangasalan urkutehdas oli Suomen ensimmäinen urkutehdas ja se hallitsi aikansa urkumarkkinoita Suomessa. Se oli neljässä sukupolvessa toiminut perheyritys, joka valmisti vuosina 1844–1983 yli tuhannet urut. Urkutehdas oli Kangasalan merkittävimpiä vaikuttajia ja useina vuosikymmeninä kunnan suurin teollinen työnantaja. Suurin osa suomalaisten kirkkojen uruista ja suuri osa Suomen koulujen harmoneista on valmistettu Kangasalla.

Historia 

Kangasalan urkutehdas aloitti toimintansa vuonna 1844, jolloin senaatti antoi urkujen rakennusoikeuden Ruotsissa Västmanlandin Kilan pitäjässä syntyneelle Anders Thulélle, joka oli aikaisemmin työskennellyt työnjohtajana ruotsalaisen Gustaf Anderssonin urkurakentamolla. Thulén ensimmäiset omalla nimellä rakennetut urut valmistuivat vuonna 1844 Tammisaaren kirkkoon ja toiset vuonna 1845 Kangasalan kivikirkon ensimmäisiksi uruiksi. Thulén aikana yritys oli enemmän käsityöverstas kuin urkutehdas. Urkumestarin itsensä lisäksi tehtaalla työskenteli oppipoikia ja kisällejä.

Anders Thulén poika Bror Axel Thulé toimi tehtaan johtajana vuosina 1872–1911. Hän sai oppinsa isänsä rakentamossa, seurasi alan kehitystä ulkomailla ja teki useita keksintöjä ja parannuksia urkuihin. Bror Axel Thulén aikakaudella tehtaan tuotantokapasiteetti kasvoi, tuotantovälineistö koneellistui ja työntekijämäärä lisääntyi. Aikakauden huomattavimmat urut olivat silloiset Suomen suurimmat, vuonna 1885 valmistuneet Tampereen Aleksanterin kirkon 33-äänikertaiset urut.

Vuonna 1911 tehdas siirtyi Bror Axel Thulén pojalle Martti Tulenheimolle. Hänen aikanaan tehdas laajennettiin nykyiseen kokoonsa, ja tehtaaseen perustettiin myös harmoniosasto. Tulenheimon aikana rakennettiin Suomen suurimmat urut Lapuan tuomiokirkkoon, ja tehdas sai myös kansainvälistä arvostusta.

Aikanaan tehtaan toimintaa jatkoi Martti Tulenheimon poika, insinööri Pertti Tulenheimo. Hänen aikanaan tehdas oli Pohjoismaiden suurin, enimmillään tehtaassa oli sata työntekijää. Pertti Tulenheimon kaudella rakennettiin muun muassa Finlandia-talon konserttiurut.

Kangasalan urkutehdas teki konkurssin vuonna 1983. Tämän jälkeen urkujen rakentaminen jatkui paikkakunnalla (tosin eri tiloissa) Kangasalan Urkurakentamo Oy:ssä vuoteen 1995, jolloin rakentamo toimitti viimeiset urkunsa Pirkkalan uuteen kirkkoon.

Tehdas nykyään 
Tehtaan tiloissa oli Hotelli Urku 1990-luvulta vuoteen 2011 asti. Nykyään siellä on toimistotiloja ja yksityisasuntoja. Kangasalla pidetään edelleenkin syksyisin Urkuperinnepäivät.

Katso myös 
Pentti Pelto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen historiallisia urkuja, urkurakentajat
 Kangasalan Urkutehdas yhtiönä porssitieto.fi
 Kolme sukupolvea urkujenrakentajina. Kangasalan urkutehtaan 90-vuotiset vaiheet, Suomen Kuvalehti, 13.2.1932, nro 7, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Urut osoitteesta Kangasalan urkutehdas organindex.de 
 Lapua - Notre Dame, Seura, 9.2.1938, nro 6, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Urkutehdas
Urkujen valmistajat
Suomalaiset teollisuusyritykset
Tabaré Vázquez

Tabaré Ramón Vázquez Rosas (17. tammikuuta 1940 – 6. joulukuuta 2020) oli Uruguayn presidentti, jonka ensimmäinen presidenttikausi oli vuosina 2005–2010 ja toinen kausi vuosina 2015–2020. Vázquez oli vasemmistolaisen Encuentro Progresista - Frente Amplio - Nueva Mayoria -koalition ehdokas ja ensimmäinen Uruguayn sosialistipresidentti.

Vázquez on syntyisin Montevideon La Tejasta. Hän opiskeli lääketiedettä Universidad de la Repúblicassa ja valmistui 1972 erikoistuttuaan onkologiaan. Vuonna 1976 hän sai Ranskan valtion stipendin lisäkoulutukseen Gustave Roussy -instituutissa Pariisissa.

Vázquez lähti politiikkaan vastustaamaan lakia (), joka antoi armahduksen sotilasdiktatuurin aikana (1973–1985) tehdyistä ihmisoikeusloukkauksista. Hän oli Partido Socialista del Uruguayn jäsen ja kohosi sen keskuskomiteaan joulukuussa 1987.

Vuosina 1990–1995 Vázquez oli Frente Amplion listalta valittuna itsenäisenä ehdokkaana Montevideon kaupunginjohtaja. Hän oli ensimmäinen frenteampliolainen kuvernööri ja keskeinen hahmo Uruguayn politiikassa. Hän oli ehdokkaana presidentiksi 1994 vaalissa, ja sai 30,6 % äänistä, mikä ei riittänyt voittoon. Vuonna 1996 hänet valittiin koalition johtoon sen tunnetun johtajan, kenraali Liber Seregnin seuraajaksi. Vuoden 1999 presidentinvaalissa Vázquez sai 45,9 % äänistä ja hävisi Jorge Batllelle.

Vuoden 2004 presidentinvaalissa Vázquez sai ensimmäisellä kierroksella jo yli 50 prosenttia äänistä eikä toista kierrosta tarvittu. Hän oli ensimmäinen vasemmistopresidentti, ja samaan aikaan entististä sisseistä, sosialisteista, kommunisteista sekä sitoutumattomista vasemmistolaisista muodostettu koalitio otti enemmistön parlamentin molemmista huoneista. Vázquez ajoi presidenttinä lähes ensitöikseen 200 miljoonan dollarin hätäavun helpottaakseen uruguaylaisten köyhien asemaa. Hänen saavutuksinaan pidetään talouden kehittämistä ja vuosien 1973–1985 sotilasdiktatuurin ihmisoikeusrikkomusten käsittelyä.

Vázquez erosi vuonna 2008 puolueestansa, kun sen jäsenet äänestivät abortin laillistamisen puolesta. Presidenttikaudella samaa sukupuolta olevien adoptio-oikeus kuitenkin hyväksyttiin. Lisäksi esimerkiksi terveydenhuolto tehtiin paremmin saavutettavaksi, mutta toisaalta keskustelua herätti tuloveron kiristäminen. Vázquez ei pystynyt perustuslain takia hakemaan toiselle kaudelle, ja häntä seurasi José Mujica.

Vuoden 2014 vaaleissa Vázquez valittiin jälleen presidentiksi. Hän sai toisella kierroksella 53 prosenttia äänistä. Marraskuun 2019 presidentinvaaleissa Tabaré Vázquez ei voinut asettua ehdolle, sillä Uruguayn perustuslain mukaan samaa presidenttiä ei voida valita peräkkäisille kausille. Vaaleissa voitti oikeiston ehdokas Luis Lacalle Pou. Vázquezin  presidenttikauden päätyttyä maaliskuun alussa 2020 päättyi myös vasemmiston 15 vuotta yhtäjaksoisesti kestänyt valtakausi Uruguayssa.

Vázquez oli tunnettu jalkapallofani. Hän oli Club Progreson puheenjohtajana 1979–1989 sen voittaessa mestaruuden 1989. Hän oli naimisissa María Auxiliadora Delgadon kanssa ja heillä oli kolme lasta: Ignacio, Álvaro ja Javier ja adoptoitu poika Fabián.

Lähteet 

Uruguayn presidentit
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Machico

Machico on kaupunki Portugalille kuuluvalla autonomisella Madeiran saarella. Se sijaitsee saaren koillisosassa. Kaupungissa on 20 453 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 68,3 neliökilometriä.

Machico on perustettu vuonna 1451.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Madeiran kunnat
Baari (televisiosarja)

Baari on ruotsalaiseen formaattiin perustuva tositelevisio-ohjelma, jossa 12 toisilleen tuntematonta kilpailijaa perustaa oman baarin kaupungin keskustaan.  Aluksi kilpailijat suunnittelevat baarin ja osallistuvat sen rakentamiseen. Lopun ohjelman ajan haasteena on pitää baarin toiminta kannattavana. Vuorollaan yksi kilpailija putoaa pois, ja kauimmiten ohjelmassa pysynyt kilpailija voittaa. Baari on kaikille avoin, ja ohjelmassa kilpailevat työntekijät voi tavata baarissa.

Ohjelman sisältö 
Kimppakämpässä asuvilla kilpailijoilla on kolme kuukautta aikaa tehdä baarista menestyvä. He tekevät yhteistyötä baarin eteen, mutta pelaavat kukin omaa pudotuspeliään. Baarityöhön kuuluu muun muassa drinkkien sekoittaminen ja kannattavuuslaskelmien tekeminen. Kilpailijat voivat järjestää baarissa erilaista ohjelmaa asiakkaille.

Kerran viikossa yksi kilpailijoista putoaa baarista pois suorassa lähetyksessä. Valinnan tekevät katsojat, jotka voivat äänestää joko soittamalla tai lähettämällä tekstiviestin.

Baarissa on joka viikko plus/miinus-kokous, jonka tarkoituksena on selvittää ketkä kaksi kilpailijaa joutuvat häätöäänestykseen. Kukin kilpailija antaa yhdelle kilpailijalle plussan ja yhdelle kilpailijalle miinuksen. Eniten miinuksia saanut kilpailija joutuu suoraan häätöäänestykseen ja eniten plussia saanut kilpailija päättää toisen häätöäänestykseen joutuvan kilpailijan.

Baarissa on käytössä keltainen kortti (varoitus) ja punainen kortti (poistaminen Baarista). Jos kilpailija rikkoo sääntöjä, saa hän keltaisen kortin. Kahdesta keltaisesta kortista seuraa punainen kortti ja poistaminen Baarista välittömästi.

Baari Suomessa 

Suomessa Subtv:lla Baaria esitettiin 13.3.2006−4.6.2006 maanantaista perjantaihin klo 22.00, ja suorat pudotuslähetykset esitettiin sunnuntaisi-iltaisin. Ohjelman sunnuntaisia suoria lähetyksiä juonsivat Kirsi Salo (viikot 1−7) ja Silvia Modig (viikot 8−12) ja kilpailijoiden baarivalmentajana toimi Jani Avelin. Kilpailukohde oli Helsingin Birdie-ravintola, joka ohjelman myötä sai uuden sisustuksen, toimintaidean ja nimen Cafe Punawuori. Baari toimi päiväsaikaan kahvilana ja iltaisin yökerhona. Baarin voitti 22-vuotias Frank, joka sai palkinnoksi 40 000 euroa. Toiseksi sijoittui Mira ja kolmanneksi Irena. Baaria esitettiin Suomessa yksi tuotantokausi.

Baari maittain
Baaria on esitetty useissa eri maissa. Tässä luettelo eri maiden versioiden nimistä.
 Alankomaat: The Bar
 Argentiina: El Bar TV
 Georgia: GeoBar
 Kambodža: CTN Coffee Shop
 Kreikka: Bar Party
 Kroatia: Bar
 Latvia: Bārs
 Liettua: Baras
 Meksiko: El Bar Provoca
 Norja: Baren
 Portugali: O Bar da TV
 Puola: Bar
 Ruotsi: Baren
 Slovenia: Bar
 Sveitsi: Die Bar
 Tanska: Baren
 Tšekki: Bar
 Unkari: Bár
 Viro: Baar

Tositelevisiosarjat

no:Baren
Laura Joensuu

Laura Joensuu (o.s. Pakarinen, s. 1987, Liberia) on suomalainen gospel-laulaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1998 voitettuaan Karuselli-lastenlaulukilpailun kappaleilla Elämän siiville ja Valkovuokot. Voiton jälkeen häntä on nähty erilaisissa konserteissa ja mm. MTV3:n ohjelmassa BumtsiBum!. Laura on mukana myös monella lasten hengellistä musiikkia sisältävällä kokoelmalevyllä. Hän on opiskellut Helsingin Pop&Jazz -konservatoriossa.

Diskografia

Studioalbumit 
 Minä ja taivas 2000
 Kaduilla tuulee 2003
 Helsinki 2006

Vierailevana artistina  
 Hyvät kaverit 1998 (Hannariina Hakala, Jarkko Kylväjä, Laura Pakarinen)
 Ystävyyden talo 1999 (Pekka Simojoki)
 Enemmän 2005 (J-Posse)

Kokoelma-albumit 
 Suomigospel: 40 Suomigospelin helmeä vuosilta 1978-2006 (2006)
 Kaikkien aikojen hengelliset laulut: 60 kauneinta (2009)

Lähteet

Suomalaiset gospellaulajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Gloria al bravo pueblo

Gloria al Bravo Pueblo ("Kunnia urhoolliselle kansalle") on Venezuelan kansallislaulu. Se julisti virallisesti kansallislauluksi presidentti Antonio Guzmán Blanco 25. toukokuuta 1881. Laulun sanat on kirjoittanut lääkäri ja lehtimies Vicente Salias vuonna 1810 ja sen on säveltänyt Juan José Landaeta. Landaetan sävellys on tunnettu jo 1840-luvulla nimellä "La Marsellesa Venezolana" ("Venezuelan Marseljeesi"), koska se muistuttaa etäisesti Ranskan kansallislaulua. Viime aikoina on tosin esitetty, että laulun olisikin sanoittanut Andrés Bello eikä suinkaan Salias, ja että sen säveltäjä olisikin Lino Gallardo. Tätä teoriaa ei kuitenkaan ole voitu näyttää toteen.

Sanat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kansallislaulun virallinen kotisivu
 Orkesteriversio laulusta

Kansallislaulut
Venezuelalainen kulttuuri
Venomous Concept

Venomous Concept on yhdysvaltalainen grindcore/hardcore punk -yhtye. Se on perustettu vuonna 2003, ja se on julkaissut kaksi studioalbumia.

Yhtye työstää tällä hetkellä materiaalia tulevalle kolmannelle studioalbumilleen.

Jäsenet 
 Shane Embury (Napalm Death) – kitara
 Danny Herrera (Napalm Death) – rummut
 Danny Lilker (Brutal Truth, Nuclear Assault) – bassokitara
 Kevin Sharp (Brutal Truth, Primate) – laulu

Entiset jäsenet 
 Buzz Osborne (The Melvins, Fantômas) – kitara

Diskografia

Studioalbumit

Split-albumit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset hardcore punk -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset grindcoreyhtyeet
Kuopion vankila

Kuopion vankila (aiemmin Kuopion Lääninvankila) on vankila Kuopion Maljalahden kaupunginosassa (Itkonniemenkatu 2b). Kuopion vankilassa oli 93-paikkainen suljettu laitos, ja sen yhteydesä on 20-paikkainen vapauttamisyksikkö. Vuonna 2016 keskimäärin yksiköissä oli 93 ja 19 vankia. Vangit tulevat tavallisesti Keski-Suomen, Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon maakunnista. Henkilöstöä vankilassa on 75.

Historiaa
Kruunun- eli lääninvankila aloitti vuonna 1780. Nykyisellä paikallaan se on ollut vuodesta 1829 lähtien. Ensimmäinen rakennusvaihe on arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema kolmikerroksinen kivinen rakennus, jonka keisari Aleksanteri I määräsi rakennettavaksi. Toinen rakennusvaihe valmistui 50 vuotta myöhemmin ja kolmas vaihe, punatiilinen nelikerroksinen ristinmuotoinen rakennus valmistui vuonna 1888. Ristimäinen vankilarakennus muistuttaa Pietarin Krestyn vankilaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aamuvuori, Tuula, Kuopion lääninvankilan historiikki. Oikeusministeriön vankeinhoito-osasto. Helsinki 1988.

Kuopion rakennukset ja rakennelmat
Suomen vankilat
Maljalahti
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Rönö

Rönö on saari Kallavedessä ja se muodostaa naapurisaarineen noin 500 asukkaan kaupunginosan Kuopiossa aivan Kuopion keskustaan kuuluvan Väinölänniemen kaupunginosan naapurissa. Rönö sijaitsee katuverkkoa pitkin mitattuna noin 2,5 kilometriä Kuopion torilta kaakkoon. Saari on yhdistetty sillalla (1988) Väinölänniemeen. Rönö on haluttu asuinalue ja se on Saaristokaupungin rantatonttien ohella Kuopion kalleimpia alueita. Sinne on rakennettu ainoastaan omakoti-, pari- ja rivitaloja.

Suurin osa saaresta rakennettiin 1980- ja 1990-luvun taitteen nousukaudella, mutta taloja on tehty 2000-luvullakin, ja muutamia tontteja on vielä kokonaan rakentamatta. Kaupunginvaltuuston päätöksellä Rönön korkeimmalle kohdalle rakennettiin aikoinaan myös kaupungin vuokrataloja. 

Rönössä ovat Kuopion ainoat alueet, joissa talouksien vuotuinen keskitulo ylittää 100 000 euroa. Saaren lounaisrannalla keskitulo on jopa 230 000 euroa. Alueella asuu vanhuksia vain vähän, mutta pienperheitä on paljon. Talouksien keskikoko on 2,2–2,9 henkilöä. 

Rönön kaupunginosaan kuulu pääsaaren ohella Honkasaari, Lehtosaari, Varvisaari ja Tiilissaari sekä muutama pienempi saari. Näistä Varvisaareen on siltayhteys Rönöstä. Rönössä ja sen lähisaarilla oli 1.1.2008 vain 15 työpaikkaa. Tämä kuvaa alueen painottumista lähes täysin asumis- ja virkistyskäyttöön. Alueella ei ole kauppoja eikä kioskeja. Lähin vastaava, kesä- ja tilausravintola Peräniemen kasino sijaitsee Väinölänniemen Rönön vastaisella laidalla. Linja-autoliikenne alueelle rajoittuu päiväsaikaan, välille 7–16.

Rönön saarta lukuun ottamatta kaupunginosa on osa joulukuussa 2017 perustettua Kuopion kansallista kaupunkipuistoa.

Lähteet

Kirjallisuutta
Mertanen, Tiina - Heikkinen, Taru: Silta Rönöön, pappilan torpasta luksuslähiöksi. 1990. Kuopion kulttuurihistoriallisen museon julkaisuja 9.

Aiheesta muualla

1529/2015 Valtioneuvoston asetus saaristokunnista ja muiden kuntien saaristo-osista, joihin sovelletaan saaristokuntaa koskevia säännöksiä (finlex.fi)
Minna Halonen ja Teppo Tossavainen: Keskustan luontopolut (pdf), kuvausta Varvisaaren luontokohteista (kuopio.fi)

Kallaveden saaret
Kuopion saaret
Ifikrates

Ifikrates (, ; kuoli noin 353 eaa.) oli ateenalainen kenraali.

Ifikrateen taustasta tiedetään sen verran että hänen isänsä oli suutari. Hänet tunnetaan parhaiten niistä uudistuksista jotka hän teki niin sanottujen kevytaseisten peltastien varustukseen. Ifikrates teki näiden joukkojen aseistuksesta entistä kevyemmät. Hän panosti myös kuriin ja harjoituksiin. Peltastit saattoivat näin liikkua nopeammin ja niistä tuli paljon hyödyllisempiä hyökkäyksissä. Ifikrateen uudistuksien arvo tuli hyvin esille Korintin sodan aikana. Hänen johtamansa peltasteista koostunut joukko kukisti yhden moran (noin 600 miestä) verran spartalaisia. Ensimmäisen kerran kevyesti aseistetut sotilaat kukistivat hopliiteistä koostuvan armeijan. 

Ifikrates joutui kuitenkin erimielisyyksiin Ateenan liittolaisen Argoksen kanssa ja hänet lähetettiin pois Korintin alueelta Hellespontokselle. Sen jälkeen kun Ateena ja Sparta solmivat Antalkidaan rauhan vuonna 387 eaa. Ifikrates avusti Traakian odrysialaisten kuningasta Seuthesta, joka soti erästä toista traakialaista kuningasta, Kotys I:ä vastaan. 

Vuonna 378 eaa. Ifikrates lähti auttamaan persialaisia valtaamaan Egyptin, mutta hän riitaantui Farnabazos II:n kanssa. Palattuaan Ateenaan Ifikrates lähetettiin Kerkyralle joka oli spartalaisten piirittämänä. Vuonna 371 eaa. Ifikrates palasi Traakiaan jossa hän liittoutui Kotys I:n kanssa ja alkoi sotia Ateenaa vastaan. Ateenalaiset kuitenkin antoivat hänelle tämän anteeksi ja hänet lähetettiin sotimaan Ateenan uudessa imperiumissa syttyneitä kapinoita vastaan. Khares syytti Ifikratesta ja hänen kahta kollegaansa siitä etteivät he olleet halunneet taistella myrskyisen sään vallitessa. Ifikrateelle tuomittiin suuret sakot ja hän eli Ateenassa aina kuolemaansa asti.

Antiikin kreikkalaiset sotilaat
Pfizer

Pfizer [ˈfaɪzər] on yhdysvaltalainen maailmanlaajuinen vuonna 1849 perustettu lääkeyritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. Yrityksellä oli noin 90 000 työntekijää vuonna 2018, ja liikevaihdoltaan se on Fortune 500 -listan mukaan maailman 61:nneksi suurin yritys. Vuonna 2021 Pfizerin liikevaihto oli 81 mrd USD ja liikevoitto 22 mrd USD, missä edellisvuoteen verrattuna sekä liikevaihto että liikevoitto olivat kaksinkertaistuneet pääosin koronapandemian ansiosta.

Historiaa
	
Pfizer perustettiin vuonna 1849 Yhdysvalloissa. Saksalaiset maahanmuuttajaserkukset Charles Pfizer ja Charles Erhart perustivat Charles Pfizer & Company -nimisen yrityksen Brooklyniin, New Yorkiin. Serkuksista toinen oli kemisti ja toinen sokerileipuri. He kehittivät Pfizerin ensimmäisen innovaation: karamellilta näyttävän toffeenmakuisen matolääkkeen. Pfizerin tutkijat kehittivät 1880-luvulla fermentoinnin. Menetelmällä kyettiin valmistamaan sokerista teollisesti sitruunahappoa. Seuraavalla vuosisadalla keksittiin, miten fermentointimenetelmää voitiin hyödyntää penisilliinin teolliseen tuotantoon ja teollisessa mitassa.

Vuonna 2000 Pfizer fuusioitui Warner-Lambertin kanssa. Vuonna 2003 Pfizer fuusioitui Pharmaciaan, ja Pfizerin valikoimaan tuli uusia lääkkeitä muun muassa syöpään, epilepsiaan, masennukseen ja verenpainetautiin. Pfizer ja lääkeyhtiö Wyeth fuusioituivat vuoden 2009 lopussa. Vuonna 2015 yritys osti lääkevalmistaja Hospiran noin 17 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Syksyllä 2015 Pfizer ilmoitti fuusioituvansa irlantilaisen Allerganin (ent. Actavis) kanssa, mutta suunnitelma kariutui.

Tunnetut lääkkeet
	
Pfizerin valikoimaan kuuluu alkuperäislääkkeitä, biosimilaareja ja itsehoitolääkkeitä. Suomen markkinoilla on noin 80 eri Pfizerin lääkettä.

Ongelmat ja lainvastaisuudet 
Pfizer joutui maksamaan syyskuussa 2009 rikossakkona 825 miljoonaa euroa (1,19 miljardia dollaria), koska se oli edistänyt lainvastaisilla keinoilla kipulääke Bextran, psykoosilääke Geodonin, antibiootti Zyvoxin ja epilepsialääke Lyrican myyntiä. Yhtiön todettiin edistäneen tuotteidensa myyntiä petoksilla ja terveysalan päättäjien lahjomisilla. Lisäksi yhtiö maksoi miljardi dollaria siviilikanteen nostaneille. Samasta syystä yhtiö joutui maksamaan sakkoa 430 miljoonaa dollaria vuonna 2004.

Helsingin hovioikeuden 30.9.2015 antaman päätöksen mukaan Pfizer maksoi intialaiselle lääkeyhtiö Ranbaxylle vahingonkorvauksena noin 230 000 euroa. Tuomio aleni yli 16 miljoonaa euroa noin vuosi aiemmin saadusta käräjäoikeuden päätöksestä. Vahingonkorvaus perustuu tapaukseen, jossa Pfizer esti halpalääkkeen myynnin turvaamistoimihakemuksilla vuosina 2007–2009.

Pfizer Suomessa 
Pfizer Oy on yksi suurimmista Suomessa toimivista lääkeyrityksistä, ja Suomen lääkemarkkinoilla on kaupan noin 80 yrityksen erilaista lääkettä. Yritys on toiminut Suomessa vuodesta 1959.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomen Pfizerin sivusto.
 Yhdysvaltalainen sivusto. 

Lääkevalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Joe Wirkkunen

Viljo ”Joe” Wirkkunen (27. kesäkuuta 1928 Port Arthur, Kanada – 13. heinäkuuta 1986 Thunder Bay, Kanada) oli kanadansuomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän oli Suomen maajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja, jolla ei ollut Suomen kansalaisuutta. 

Wirkkunen palkattiin Risto Lindroosin apuvalmentajaksi kaudeksi 1951–1952, jolloin hän lähinnä kierteli maata ja jakoi jääkiekkotietoutta. A-maajoukkueen valmentajana hän toimi kausina 1959–1960 ja 1961–1966. Wirkkunen valmensi aikoinaan myös Sveitsin maajoukkuetta.

Wirkkunen valmensi Suomea päävalmentajana neljä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa ja kaksi kertaa olympialaisissa. Wirkkunen toi suomalaiseen jääkiekkoon kanadalaista perusosaamista ja oli näin auttamassa Suomen jääkiekkoa kehittymään.

Suomen Jääkiekkomuseo valitsi Wirkkusen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 25 vuonna 1985.

Joe Wirkkunen pääsi syyskuussa 2008 The Northwestern Ontario Sports Hall of Fameen.

Lähteet

Wirkkusen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomen jääkiekkomaajoukkue
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Kanadansuomalaiset henkilöt
Esko Niemi

Esko Ilmari Niemi (11. kesäkuuta 1934 Tampere – 8. marraskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti ja -valmentaja sekä jalkapallomaalivahti. Hänestä käytettiin usein lempinimeä Niekku.

Elämä ja urheilu-ura 

Niemi oli kotoisin Amurista. Hän oli lahjakas maalivahti ja 1950- ja 1960-luvuilla usean tamperelaispojan suuri idoli. Tarinan mukaan Koulukadulla käydyssä ottelussa hän menetti pelin tiimellyksessä räpylänsä. Samaan aikaan tuli laukaus siniviivalta kohti maalin yläkulmaa. Tällöin Niemi nappasi lippalakin päästään ja otti laukauksen kiinni.

Niemi edusti peliurallaan TP-V:tä, TBK:ta, Tapparaa ja Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa 12 kauden aikana 146 ottelussa. Mestaruuksia Niemi voitti kolme. Lisäksi Niemi valmensi KooVeen kertaalleen Suomen mestariksi.

Niemi kuoli 8. marraskuuta 2013, 79-vuotiaana.

Maajoukkue 

Niemi pelasi Suomen maajoukkueessa yhteensä 73 ottelua ja edusti Suomea viisi kertaa MM-tasolla ja kerran olympialaisissa: Squaw Valleyssa 1960 Suomi sijoittui seitsemänneksi.

Jalkapallo 

Jääkiekon lisäksi Niemi pelasi jalkapalloa. Hän saavutti TPS:n joukkueessa SM-hopeaa kaudella 1960. Jalkapalloilijanuransa hän aloitti TP-V:ssä ja pelasi korkeimmalla sarjatasolla TPS:n lisäksi tamperelaisessa Ilves-Kissoissa.

Saavutukset ja palkinnot

Pelaajasaavutukset 
 Suomen vuoden jääkiekkoilija (1959)
 3 jääkiekon Suomen mestaruutta (1954, 1955, 1959)
 2 jääkiekon SM-hopeaa ja 2 -pronssia
 jalkapallon SM-hopeaa 1960
 Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsas (1958, 1959)

Valmentajasaavutukset 
 1 Suomen mestaruus (1968)

Tunnustukset ja palkinnot 
 Suomen Jääkiekkoleijona #26

Lähteet 
 
 Jääkiekkoleijonat - Esko Niemi Suomen jääkiekkomuseo
 Eurohockeyn tilastosivu 
 Esko Niemi Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
Niemen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Dnestr

Dnestr (, , , , ) on joki Itä-Euroopassa. Se saa alkunsa Karpaateilta Ukrainan länsiosista Puolan rajan tuntumasta ja laskee Mustaanmereen. Ukrainassa Dnestr virtaa ensin koilliseen, mutta kääntyy sitten kaakkoon ja muodostaa lyhyellä matkalla Ukrainan ja Moldovan rajan. Tämän jälkeen se virtaa pitkään Moldovan alueella, kunnes aivan lähellä merta se taas toimii rajajokena ja lopuksi palaa Ukrainaan. Dnestrin estuaari erottuu Mustastamerestä pitkänä ja kapeana laguunina Odessan länsipuolella. Dnestrin pituus on 1 352 km ja sen valuma-alue Ukrainan ja Moldovan alueella noin 69 000 km².

Dnestr rajalinjana
Moldovan sisälläkin Dnestr on rajalinja, sillä sen itäranta on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian aluetta. Vaikkei mikään valtio ole tunnustanut Transnistriaa, ei Moldovalla käytännössä ole mitään määräysvaltaa Dnestrin itäpuolella. Historiallisesti Dnestr-joki on ollut rajana romaniankielisten moldaavien ja slaavilaisten ukrainalaisten välillä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Romanian ja Neuvostoliiton raja kulkikin Dnestriä pitkin. Toisessa maailmansodassa Stalin vei Romanialta nimellä Bessarabia tunnetun Dnestr- ja Prut-jokien välisen alueen, eli vanhan Moldavian itäosan. Osa Bessarabiaa liitettiin Ukrainaan, osa erotettiin Moldovan neuvostotasavallaksi, jolle annettiin vastineeksi osa Dnestr-joen itärannasta. Neuvostoliiton hajottua Moldova itsenäistyi ja Transnistria on ollut de facto itsenäinen valtio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Dniester Encyclopedia of Ukraine
Kartta joen uomasta Encyclopedia of Ukraine
Alueen kehitysprojekti
Le Dniestr (ou Nistru) : un fleuve essentiel en Moldavie Moldafie.fr sivusto
Valokuvagalleria  (Transnistrian sivustolla)

Ukrainan joet
Moldovan joet
Transnistria
Mustaanmereen laskevat vesistöt
Puolan vesistöt
Rajajoet