joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anna Swenn-Larsson

Anna Swenn-Larsson (s. 18. kesäkuuta 1991) on ruotsalainen alppihiihtäjä ja MM-mitalisti, joka edustaa Rättviks SLK:ta.

Arvokilpailut 

Nuorten MM-kilpailuissa Crans Montanassa 2011 Swenn-Larsson otti hopeaa pujottelussa. Samassa lajissa hän oli 23:s Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 ja 11:s Sotšin olympialaisissa 2014. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui pujottelussa 22:nneksi. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän ylsi pujottelussa 16:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui pujottelussa ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän saavutti pujottelussa hopeaa ja sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa yhdeksänneksi.

Maailmancup 

Swenn-Larsson kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Courchevelissä joulukuussa 2010 sijoittuen pujottelussa 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Åren pujottelussa maaliskuussa 2012 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti oltuaan kolmas Åren pujottelussa maaliskuussa 2014.

Swenn-Larsson sijoittui toiseksi Mariborin pujottelussa helmikuussa 2019. Hän oli samalla kaudella kolmas Tukholman kaupunkitapahtumassa. Pujottelucupissa hän sijoittui neljänneksi. Seuraavalla kaudella hän sijoittui Killingtonin pujottelussa kolmanneksi ja Sankt Moritzin paripujottelussa toiseksi joulukuussa 2019. Tammikuussa 2020 hän oli toinen Flachaun pujottelussa. Saman kauden pujottelucupissa hän oli viides. Kaudella 2020–2021 Swenn-Larsson ei kilpaillut lainkaan. Hän joutui jäämään Levillä kilpaillusta maailmancupkauden avauskilpailusta pois, kun Ruotsin joukkueen keskuudessa havaittiin koronavirustartunta, ja joulukuun alussa Swenn-Larssonilla itsellään todettiin tartunta ja hän joutui karanteeniin. Joulukuun lopulla hänen nilkkansa murtui harjoituksissa Italiassa ja hän joutui pitkälle sairaslomalle. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui Kranjska Goran pujottelussa tammikuussa kolmanneksi. Kaudella 2022-2023 hän sijoittui Levin ensimmäisessä pujottelussa toiseksi.

Lähteet 

Ruotsalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Gloria Dei (Old Swedes’) Church

Gloria Dei (Old Swedes’) Church on kirkkorakennus Philadelphiassa. Se on ruotsalaisten uudisasukkaiden rakennettuma. Tiilirakennus valmistui vuonna 1700, ja nykyisen asunsa se sai vuoden 1846 peruskorjauksissa.

Rakennus 
Gloria Dein on sanottu edustavan kansanomaista, paikallista arkkitehtuuria. Siinä kuitenkin sekoittuu vaikutteita goottilaisesta ja Yrjöjen ajan arkkitehtuurista, joka vallitsi Philadelphiassa 1700-luvulla. Se näkyy erityisesti flaamilaisessa muuraustyylissä, jossa seinätiilet on muurattu siten, että ulkosivussa näkyy vuorotellen tiilen pitkä ja kapea sivu. Ruotsalainen kirkkoarkkitehtuuri näkyy jyrkässä katossa ja apsiksen puoliympyrän muotoisessa seinässä.

Kirkon sisätiloissa on monia historiallisia yksityiskohtia. Siellä on suuri vuonnta 1731 valmistettu kastemalja. Katosta roikkuu ensimmäiset ruotsalaiset uudisasukkaat tuoneiden laivojen, Kalmar Nyckelin ja Fågel Gripin, mallit. Kattokruunu on taiteilija Carl Millesin lahjoittama. Saarnastuolin yläpuolella on kirkon ainoa lasimaalattu ikkuna.

Historia 
Gloria Deitä edelsi ruotsalaisten luterilaisten 1677 rakennuttama kirkko. Nykyinen kirkkorakennus valmistui vuonna 1700. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli mukana myös kirkkotorni, mutta se valmistui vasta 1703. Seinät alkoivat pian valmistumisen jälkeen taipua katon painon takia. Tämän takia kirkon pohjoispuolelle rakennettiin sakasti ja eteläpuolelle eteinen.

Seurakunta oli kasvanut 1840-lukuun mennessä niin paljon, että uuden kirkon rakentamista jopa harkittiin. Seurakunnassa päädyttiin kuitenkin vanhan kirkon kunnostamiseen. Korjauksissa kattoa korotettiin ja rakennukseen lisättiin parvekkeita. Kirkko sai tuolloin nykyisen ilmeensä, vaikka sitä peruskorjattiin uudelleen vuonna 1999.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirkon kotisivut 

Philadelphian rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain kirkot
National Register of Historic Places -kohteet Philadelphiassa
Uusi-Ruotsi
Putous (2. tuotantokausi)

Putouksen toinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla lauantai-iltaisin 8. tammikuuta 2011 alkaen. Kauden viimeinen lähetys esitettiin televisiossa 26. helmikuuta 2011.

Toisen kauden pääjuontajana toimi Ville Myllyrinne esiintyen myös sketsihahmokilpailussa. Näyttelijöinä jatkoivat ensimmäiseltä kaudelta esiintyneet Krista Kosonen, Aku Hirviniemi, Riku Nieminen ja Jukka Rasila sekä uusina näyttelijöinä nähtiin Jussi Vatanen, Joanna Haartti ja Iina Kuustonen. Ensimmäisen kauden pääjuontajana toiminut Jaakko Saariluoma siirtyi näyttelijöiden joukkoon myös juontaen Vuoden sketsihahmo -kilpailua.

Vuoden sketsihahmo -kilpailun voitti Riku Niemisen esittämä Munamies munakkalainen patsastaiteilija.

Tulikoe ja Näytön paikka 

Joukkueet:
 Vanhat näyttelijät: Aku Hirviniemi, Krista Kosonen, Riku Nieminen ja Jukka Rasila
 Uudet näyttelijät: Joanna Haartti, Iina Kuustonen, Jaakko Saariluoma ja Jussi Vatanen

Vuoden sketsihahmo -kilpailu

Katsojaluvut ja yllätystehtävät 
Toisen kauden ensimmäisellä jaksolla oli 730 000 katsojaa. Kauden kolmas jakso keräsi parhaimmillaan yli miljoona katsojaa ja keskimäärin yhteensä 944 000 katsojaa, mikä oli sarjan tuolloinen uusi katsojaennätys. Sarjan katsojaluvut jatkoivat nousemistaan, ja finaalijaksoa katsoi keskimäärin 1,25 miljoonaa katsojaa (yksittäinen katsojapiikki jakson lopussa, jolloin katsojia oli 1,5 miljoonaa).

Lähteet 

Tuotantokaudet
Stones Grow Her Name

Stones Grow Her Name on Sonata Arctican seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2012.

Levy on musiikillisesti "paluu perusasioihin", irtiotto Unia- ja Days of Grays-levyjen progressiivisista ja kokeilevista elementeistä: kappaleet mukailevat selkeämpää päämelodiaa ja äänimaailma on riisutumpi, vaikka edellisten levyjen sävyjä on edelleen mukana. 
Cinderbloxilla on vaikutteita bluegrass-musiikista ja sillä kuullaan banjoa, ja Shitload of Money mukailee tyylillisesti Aerosmithin ja ZZ Topin henkistä kasarirokkia. Losing My Insanity on cover-versio Ari Koivusen kappaleesta, jonka Tony Kakko teki Koivusen debyyttialbumille Fuel for the Firelle. Levy on ensimmäinen Sonata Arctican tuotos, jolla ei ole mukana kappaletta susista.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 8+
 Kaaoszine: 2/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2012 albumit
Sonata Arctican albumit
Kaarle Werkko

Kaarle Juhana Werkko (vuoteen 1877 Karl Johan Wickström; 18. toukokuuta 1850 Helsinki – 9. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen koulu- ja raittiusmies.

Werkon vanhemmat olivat räätäliammattikunnan vanhin Johan Olaf Wickström ja Helena Margareta Forsman. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylässä 1873 ja toimi sitten opettajana Huittisissa, Tuusulassa ja Turussa.  Helsingissä hän johti vuodesta 1896 vuoteen 1916 sinne perustamaansa esi-, pikku- ja kiertokouluseminaaria. Hän kirjoitti ja toimitti kouluasioista useita teoksia ja vuodesta 1905 aikakauskirjaa Alempi kansakouluopetus. Hän myös perusti ja johti alan opettajien ja harrastajien yhdistyksiä sekä toimitti 1893–94 matrikkelin Suomen kansakouluista ja kansanopistoista ja 1909 Suomen pikku- ja kiertokouluista. 

Werkko teki aloitteen Suomen Opettajayhdistyksen perustamiseksi ja toimi sen puheenjohtajana 1893–1896. Hän sai myös aikaan kansakoululaisten kesäsiirtolatoiminnan aloittamisen.  
Kansanopistojen asiaa Werkko edisti muun muassa julkaisemalla jo vuonna 1881 teoksen Pohjoismaiden kansanopistoista ja niiden perustamisesta Suomeen. Kirjastoasioista hän puolestaan laati vuonna 1879  teoksen Tietoja ja mietteitä Suomen kansa- ja lastenkirjastoista. 

Raittiusmiehenä Werkko perusti sekä yhdistyksiä, kuten Opettajain terveys- ja raittiusyhdistyksen 1890, julkaisi Suomen Raittius -lehteä 1883-85, toimi Raittiuden Ystävät -seuran sihteerinä 1889–1898 ja teki vuonna 1883 aloitteen yleisten raittiuskokousten pitämiseksi. Werkko oli ensimmäisiä lasten parissa Suomessa raittiustyötä tehneitä henkilöitä. Huomattavin hänen raittiuteen liittyvistä julkaisuistaan on vuonna 1904 ilmestynyt teos Raittiusriennoista Suomessa 1854-84.

Werkon puoliso vuodesta 1881 oli Lydia Eunice Enebäck. Professori ja kriminologi Veli Verkko (1893–1955) oli heidän poikansa.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Raittiusliikkeen vaikuttajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Max Ovaska

Max Ovaska (s. 1988) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on esiintynyt pitkissä elokuvissa, lyhytelokuvissa ja televisiosarjoissa sekä antanut äänensä useille eri animaatiohahmoille. Tunnetuimmat roolinsa hän on tehnyt televisiosarjassa Alamaailma-trilogia: Vanki, sekä elokuvissa Tuntematon sotilas ja Hevi reissu.

Ovaska valmistui taiteen kandidaatiksi Aalto-yliopiston elokuvaohjauslinjalta vuonna 2020.

Filmografia näyttelijänä

Dubbaukset

Filmografia ohjaajana

Filmografia käsikirjoittajana

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1988 syntyneet
Sachio Ōtani

Sachio Ōtani (, 20. helmikuuta 1924 Tokio – 2. tammikuuta 2013) oli japanilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti Kioton kansainvälisen kokouskeskuksen suunnittelusta.

Ōtani opiskeli Tokion yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1946 ja maisteriksi vuonna 1951. Hän aloitti uransa Kenzō Tangen alaisuudessa ja osallistui muun muassa Hiroshiman rauhanmuseon suunnitteluun. Oman toimistonsa hän perusti 1960-luvun alussa. Hän voitti Kioton kansainvälisen kokouskeskuksen suunnittelukilpailun; kilpailu oli Japanin ensimmäinen julkinen arkkitehtuurikilpailu, ja siihen jätettiin 195 ehdotusta. Perinteisen japanilaisen arkkitehtuurin piirteitä modernismiin yhdistelevä rakennus valmistui vuonna 1966 ja sai heti osakseen ylistystä. Ōtanin myöhempiin töihin kuuluvat esimerkiksi Kanazawan teknillinen yliopisto (1969), Okinawan kokouskeskus (1989) ja Chiban kaupungin taidemuseo (1994).

Ōtani toimi myöhemmin opettajana Tokion yliopistossa ja Chiban yliopistossa. Hän kirjoitti useita arkkitehtuuria käsitteleviä kirjoja, kuten teoksen ”Akichi no shisō” (, ”ajatuksia tyhjistä tonteista”, 1979).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sachio Otani + OTANI ASSOCIATES 一級建築士事務所
故丹下氏の平和公園設計　大谷幸夫さんに聞く　慰霊碑は「慚愧」表現 

Japanilaiset arkkitehdit
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Aleksei Savrasov

Aleksei Kondratjevitš Savrasov (; 24. toukokuuta (J: 12. toukokuuta) 1830 Moskova – 8. lokakuuta (J: 26. syyskuuta) 1897 Moskova) oli venäläinen maisemamaalari ja lyyrisen maiseman tyylin perustaja.

Elämäkerta
Savrasov syntyi kauppiasperheeseen. Hän alkoi piirtää aikaisin ja 1838 hän kirjautui Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon professori Rabusin oppiin, josta valmistui 1860, ja alkoi heti erikoistua maisemamaalaukseen.

Vuonna 1852 hän matkusti Ukrainaan. Sen jälkeen vuonna 1854 hän muutti Pietarin naapuriin suuriruhtinas Maria Nikolajevnan, keisarillisen taideakatemian presidentin, kutsusta. Vuonna 1857 Savrasovista tuli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston opettaja. Hänen parhaat oppilaansa, Isaak Levitan ja Konstantin Korovin, muistivat hänet ihailulla ja kiitollisuudella.

Vuonna 1857 hän nai Sophia Karlovna Hertzin, taidehistorioitsija K. Hertzin sisaren. Heidän kodissaan he viihdyttivät taiteilijoita ja keräilijöitä, muun muassa Pavel Tretjakovia. Savrasovista tuli erityisen läheinen Vasili Perovin kanssa. Perov auttoi häntä maalaamalla veneenuittajat maalaukseen Volga Jurjevetsissä, Savrasov maalasi maiseman Perovin teoksiin Linnunpyytäjä ja Metsästäjät Bivouacissa.

1860-luvulla hän matkusti Englantiin vieraillakseen Maailmannäyttelyssä ja Sveitsiin. Hän kirjoitti yhdessä kirjeessään kukaan akateemikko ei voi kehittää taiteilijaa kuin tämä maailmannäyttely. Häneen kaikkein voimakkaimmin vaikuttaneet taidemaalarit olivat brittiläinen John Constable ja sveitsiläinen Alexandre Calame.

Mustavarikset ovat palanneet vuodelta 1871 on monien kriitikoiden mielestä Savrasovin uran kohokohta. Käyttäen tavallista, melkeinpä triviaalia, kohtausta lintujen kotiinpaluusta, ja äärimmäisen yksinkertaista maisemaa, Savrasov emotionaalisesti esitti luonnon muutoksen talvesta kevääksi. Se oli uudenaikainen lyyrinen maisema -maalaus. Maalaus toi hänelle mainetta.

Vuonna 1870 hän liittyi Vaeltajiin.

Vuonna 1871 Savrasovin taiteessa oli kriisi hänen tyttärensä kuoleman johdosta. Tämä henkilökohtaisen elämän onnettomuus ja mahdollisesti hänen tyytymättömyytensä taiteelliseen uraansa johti hänen elämänsä tragediaan, alkoholismiin. Kaikki hänen ystäviensä ja sukulaistensa yritykset hänen auttamisekseen olivat turhia.

Elämänsä viimeiset vuodet Savrasov vietti köyhyydessä, vaeltaen suojasta toiseen. Vain Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston ovimies ja Tretjakovin gallerian perustaja Pavel Tretjakov olivat läsnä hänen hautajaisissaan 1897.

Galleria

Venäläiset taidemaalarit
Vuonna 1830 syntyneet
Vuonna 1897 kuolleet
Sociálnodemokratická strana Slovenska

Sociálnodemokratická strana Slovenska (SDSS) oli Slovakiassa vuosina 1990–2003 toiminut sosiaalidemokraattinen puolue.

Puolue perustettiin samettivallankumouksen jälkeen tammikuussa 1990 jatkamaan Unkarin (kuningaskunnan) slovakkien sosiaalidemokraattisen puolueen toimintaa.
Vuoden 1992 vaaleissa puolue sai viisi paikkaa Tšekkoslovakian ylähuoneeseen. Ansiona tähän pidettiin puoluetta johtaneen Alexander Dubčekin asettumista ehdolle.

Vuosina 1994–1997 SDSS oli mukana Spoločná voľba -vaalilistalla SDĽ:n, maanviljelijöiden puolueen ja vihreiden kanssa, joka sai noin 10 % äänistä. Puolue ei ottanut osaa hallitukseen. Vuonna 1997 SDĽ asettui Vladimír Mečiarin hallituksen tueksi, jolloin SDSS siirtyi Slovenská demokratická koalícia -ryhmittymään, joka voitti parlamenttivaalit 1998.

Vuonna 2003 SDSS sopi SMERin kanssa laajasta yhteistyöstä ja puolueet yhdistyivät 1.1.2005.

Slovakian puolueet
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Unelmana Mestis

Unelmana Mestis on URHOtv:n tuottama suomalainen tosi-tv -sarja, joka seuraa Suomi-sarjassa pelaavan jääkiekkojoukkue HCK:n taivalta kohti unelmaa, nousua Mestikseen. Kymmenen viikon ajan ohjelma esittelee joukkueen, sen pelaajien ja valmentaja Sami Rannan, sekä myyntipäällikkö Jussi Haapasaaren arkea seuran pyörittämisessä. Sarja nähtiin URHOtv:llä talven 2012 aikana sunnuntaisin kello 20:00.

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Kevin Hart

Kevin Hart (s. 6. heinäkuuta 1979 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Scary Movie -elokuvissa ja julkaissut viisi live-DVD:tä: I'm A Grown Little Man (2009), Seriously Funny (2010), Laugh At My Pain (2011), Let Me Explain (2013) ja What Now (2016).

Hart valittiin vuoden 2012 NBA:n tähdistöottelun yhteydessä pelatun julkkisottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän pelasi Dwight Howardin valmentamassa voittajajoukkueessa.

Yksityiselämä 
Hart avioitui vuoden 2016 elokuussa malli Eniko Parrishin kanssa. Heidän poikansa Kenzo Kash syntyi marraskuussa 2017. Hartilla on edellisestä avioliitostaan Heaven ja Hendrix -nimiset lapset.
Hart joutui syyskuussa 2019 Los Angelesissa auto-onnettomuuten, jossa hän loukkasi selkänsä niin pahoin että joutui leikkaukseen.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset stand up -koomikot
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vladimir Iliev

Vladimir Iliev (; s. 17. maaliskuuta 1987 Trojan) on bulgarialainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Ajaks Trojania.

Iliev oli mukana MM-kisoissa ensimmäistä kertaa vuonna 2007, jolloin hän oli muun muassa normaalimatkan 63:s. Hän teki debyyttinsä maailmancupiin niin ikään kaudella 2006–2007. Pyeongchangin MM-kisoissa 2009 Iliev sai siihen asti parhaan henkilökohtaisen sijoituksensa oltuaan 32:s normaalimatkalla. Hän kilpaili vuoden 2010 olympialaisissa, joissa hän oli sprintissä 83:s ja normaalimatkalla 79:s, minkä lisäksi hän hiihti maansa kuudenneksitoista sijoittuneessa viestijoukkueessa. Iliev sijoittui MM-kilpailuissa 2012 normaalimatkan 16:nneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti siihen mennessä parhaat arvokisasijansa oltuaan kahdeksas sprintissä ja kuudes takaa-ajossa. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli sprintissä kymmenes. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui sprintissä 13:nneksi.
Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa normaalimatkalla. Se oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupin palkintosijansa. Aiemmin hän oli ollut parhaimmillaan viides Nové Měston sprinttikilpailussa kaudella 2016–2017. Östersundin yhteislähdössä hän sijoittui 29:nneksi, takaa-ajossa 37:nneksi ja pikakilpailussa 38:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimatkalla kahdestoista.

Iliev on saavuttanut EM-kilpailuissa kultaa sprintissä 2017 sekä pronssia normaalimatkalla 2015 ja yhteislähtökilpailussa 2016. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän on saanut kultaa sprintissä ja hopeaa sekaviestissä 2015 sekä pronssia sprintissä 2007 ja 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarialaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean Gagnon

Jean Gagnon (21. toukokuuta 1941 Saint-Joseph-de-Lauzon – 23. joulukuuta 2016) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Québecin arkkihiippakuntaan 4. kesäkuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lamdian titulaaripiispaksi 4. joulukuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1999. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Couture, jota avustivat Clément Fecteau ja Raymond Dumais.

Gagnon sai 15. marraskuuta 2002 nimityksen Gaspén piispaksi.

Lähteet 

Kanadalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Bertrand Blanchet

Bertrand Blanchet (s. 19. syyskuuta 1932) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Chicoutimin hiippakuntaan 20. toukokuuta 1956 ja nimitettiin Gaspén hiippakunnan piispaksi 21. lokakuuta 1973. Blanchet'n konsekroi piispaksi Maurice Roy 8. joulukuuta 1973 Louis Joseph Jean Marie Fortierin ja Joseph Gilles Napoléon Ouellet'n avustamana.

Blanchet sai 16. lokakuuta 1992 nimityksen Rimouskin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. heinäkuuta 2008.

Lähteet 

Kanadalaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Santtu Karvonen

Santtu Sami Antero Karvonen (s. 11. marraskuuta 1979 Lohja) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Tunnetuimmat roolit elokuvissa on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Eläville ja kuolleille sekä vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Rööperi. Televisiossa hän on esiintynyt mm. Ministerin tytär -komediasarjassa.

Karvonen on palkittu miessivuosan Jussilla elokuvasta Juoppohullun päiväkirja 2013.

Karvosen avopuoliso on näyttelijä Pihla Penttinen.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Ilka Štuhec

Ilka Štuhec (s. 26. lokakuuta 1990) on slovenialainen alppihiihtäjä. Hän on syöksylaskun kaksinkertainen maailmanmestari ja syöksylaskun maailmancupin voittaja.

Arvokilpailut 
Štuhec voitti nuorten MM-kilpailuissa kultaa vuonna 2007 pujottelussa ja vuonna 2008 syöksylaskussa. Hän sijoittui Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 supersuurpujottelussa kuudenneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa kymmenes ja supersuurpujottelussa kolmastoista. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui alppiyhdistetyssä seitsemänneksi.  Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli supersuurpujottelussa yhdestoista ja voitti maailmanmestaruuden syöksylaskussa. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän voitti toistamiseen syöksylaskun kultaa. Supersuurpujottelussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja alppiyhdistetyssä kymmenenneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli syöksylaskussa neljästoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa 22:nneksi.

Maailmancup 
Štuhec kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lenzerheidessa maaliskuussa 2007. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Crans-Montanan syöksylaskussa maaliskuussa 2008 oltuaan 22:s. Kymmenen parhaan joukkoon Štuhec sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2011. Ensimmäisen voittonsa ja palkintosijansa hän saavutti Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2016. Hän voitti samalla paikkakunnalla syöksylaskun myös seuraavana päivänä. Kaksi viikkoa myöhemmin hän voitti Val d’Isèren alppiyhdistetyn ja syöksylaskun. Tammikuussa 2017 hän sijoittui Cortina d'Ampezzossa kolmanneksi syöksylaskussa ja voitti supersuurpujottelun. Helmikuussa hän voitti Crans-Montanassa supersuurpujottelun sekä oli alppiyhdistetyissä toinen ja kolmas. Maaliskuussa hän oli Jeongseonissa kolmas syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa. Aspenissa hän voitti syöksylaskun ja oli toinen supersuurpujottelussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi, voitti syöksylaskun ja alppiyhdistetyn maailmancupit sekä sijoittui supersuurpujottelucupissa toiseksi.

Štuhecin polven eturistiside repesi harjoituksissa lokakuussa 2017  ja koko kausi jäi häneltä väliin. Kaudella 2018–2019 hän voitti Val Gardenassa syöksylaskun ja supersuurpujottelun. Cortina d'Ampezzon syöksylaskuissa hän sijoittui toiseksi ja kolmanneksi. Hän sijoittui syöksylaskucupissa neljänneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähteet 

Slovenialaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Daniel Gillies

Daniel Gillies (s. 14. maaliskuuta 1976 Winnipeg, Manitoba) on kanadalais-uusiseelantilainen näyttelijä.  

Gillies syntyi Winnipegissä, Kanadassa, josta hänen perheensä muutti Uuteen-Seelantiin. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä yhdysvaltalaisessa televisioelokuvassa Sotilaan rakastettu (A Soldier’s Sweetheart, 1998), jossa hänellä oli pieni rooli. Myöhemmin hän on esittänyt muun muassa John Jamesonia elokuvassa Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004). Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa, muun muassa sarjoissa Into the West, jossa hän esitti Ethan Biggsiä, ja Vampyyripäiväkirjat, jossa hän esitti Elijahia, yhtä vanhimmista vampyyreistä. 

Gillies on naimisissa näyttelijä Rachael Leigh Cookin kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Uusiseelantilaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Erkko (etunimi)

Erkko on suomalainen miehen etunimi. Sillä ei ole nimipäivää kalenterissa. Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan Erkko on 1900-luvun alusta huhti­kuuhun 2018 mennessä annettu nimeksi 536 suomalaiselle henkilölle.

Tunnettuja Erkkoja 
 Erkko Kivikoski (1936–2005), elokuvaohjaaja
 Erkko Lyytinen (s. 1973), dokumenttielokuvien tekijä

Lähteet 

Etunimet
Etruskikuusama

Etruskikuusama (Lonicera etrusca) on monivuotinen köynnöskasvi, joka kuuluu kuusamakasvien heimoon. Kasvi saattaa kiivetä kuuden metrin korkeuteen.

Ulkonäkö ja koko 

Kasvin lehdet ovat 4–10 senttimetriä pitkiä ja 2–5,5 cm leveitä. Etruskikuusama kukkii kesä–elokuussa tai toisen lähteen mukaan huhti–toukokuussa. Kukat ovat tiheissä ja lyhyissä kukinnoissa. Kukat ovat pituudeltaan 3–5 cm, ja väriltään violetteja ja keltaisia. Kasvi tuottaa miltei senttimetrin paksuisia punaisia marjoja.

Elinympäristö ja levinneisyys 

Etruskikuusama kasvaa välimerenilmaston macchia-pensastoissa ja metsiköissä. Euroopan alueella kasvia tavataan esimerkiksi Manner-Portugalissa, Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Kroatiassa ja Kreikassa. Aasiassa etruskikuusama kasvaa Turkissa, Israelissa, Syyriassa, Jordaniassa ja Saudi-Arabiassa. Afrikassa kasvia tavataan Algeriassa ja Marokossa. Kasvi on siirtoistutettu Pohjois-Amerikkaan, ja siellä kasvin levinneisyysalueeseen kuuluvat Yhdysvaltain länsirannikon osavaltiot Kalifornia, Oregon ja Washington sekä Kanadan länsirannikon provinssi Brittiläinen Kolumbia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuvia kasvista 
ITIS: Lonicera etrusca 

Kuusamat
Colorado Rockies (baseball)

Colorado Rockies on yhdysvaltalainen baseballjoukkue, joka pelaa lajin ylimmässä ammattilaisliigassa MLB:ssä. Vuodesta 1993 lähtien pelanneen joukkueen kotipaikkana toimii Denverissä, Coloradon osavaltiossa sijaitseva Coors Field -niminen stadion. Rockies kuuluu National Leaguen läntiseen divisioonaan.

Rockies on historiansa aikana selviytynyt vain kerran; vuonna 2007 MLB:n loppuotteluihin eli World Seriesiin. Joukkue hävisi vastustajalleen Boston Red Soxille suoraan neljässä ottelussa. Kyseisellä kaudella joukkue selvisi jatkoon vasta villin kortin paikasta pelatun uusintaottelun kautta, jonka se voitti 13 vuoroparin pelin jälkeen.

Major League Baseball -seurat
Denver
Coloradon urheilu
Vito Schlickmann

Vito Schlickmann (s. 28. joulukuuta 1928) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. marraskuuta 1954 ja nimitettiin Florianópolisin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gurzan titulaaripiispaksi 25. tammikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eusébio Oscar Scheid, jota avustivat Tito Buss ja Murilo Sebastião Ramos Krieger.

Schlickmann jäi eläkkeelle 3. maaliskuuta 2004.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Supermarine Swift

Supermarine Swift on brittiläinen Supermarinen suunnittelema ja valmistama suihkuhävittäjä. 

Swift oli yksi ensimmäisiä nuolisiipisiä suihkuhävittäjiä. Sen ensilento oli 5. elokuuta 1951. Moottorina oli Rolls-Royce Avon -suihkuturbiini. Se antoi alisoonisen huippunopeuden 1 100 km/h korkealla eli Mach 0.92. Lakikorkeus oli 13 725 metriä. Kantama oli 1 175 km, sekä nousukyky 3 752 m/min.

Konetyyppiä käytettiin vuodesta 1954 alkaen, muun muassa Länsi-Saksaan sijoitetuissa Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lennostoissa. Se poistettiin palveluksesta 1961, kun koneen ohjattavuudessa oli ilmennyt vakavia ongelmia. Kone oli nopea omaan aikakauteensa nähden, ja se saavutti lyhyeksi aikaa nopeusennätyksen, 1 184 km/h. 25. syyskuuta 1953, M.J. Lithgowin tekemä, Swift F.4-koneen ennätys rikottiin kuitenkin varsin pian.

Konetyyppiä edelsi Supermarine Attacker ja sitä seurasi Supermarine Scimitar.

Lähteet
Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft: An Illustrated History of War Planes from 1945 to the Present Day (s. 120). Lontoo: Southwater Books/Anness Publishing, 2004. ISBN 1-84215-991-7. (englanniksi)
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 286) ISBN 1-84013-335-X
Mitä-Missä-Milloin: Kansalaisen Vuosikirja 1955. s. 203.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Air Vectors: The Supermarine Attacker, Swift, & Scimitar 
 Military factory: Supermarine Swift 
 Thunder and Lightnings: Supermarine Swift 
 Supermarine Swift, le premier jet de combat à aile en flèche de la RAF 
 http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/swift.htm 

Swift
Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Peipohja

Peipohja on yksi Kokemäen kaupunginosista. Se on osa Kokemäen keskustaajamaa, sijaiten noin kaksi kilometriä keskustan lounaispuolella. Peipohjan lävitse kulkevat Valtatie 2 ja Tampere–Pori-rata. Kokemäki–Rauma-rata erkanee Tampereen radasta Peipohjassa. Vuonna 2018 asukasluku postinumeroalueella 32810 Peipohja oli 1 794.

Peipohjassa sijaitsee Satakunnan ammattiopiston Kokemäen toimipiste, alakoulu sekä päiväkoti. Peipohjassa on runsaasti PK-yrityksiä. Sen sijaan kaupalliset palvelut ovat hävinneet 1990- ja 2000-lukujen aikana.

Peipohjassa on myös Kokemäen rautatieasema, joka tunnettiin aikaisemmin Peipohjan aseman nimellä. Rautatieasema-alue on Museoviraston inventoima valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Peipohjan pikavuoropysäkillä pysähtyvät kaikki Helsingin ja Porin väliä kulkevat linja-autot. Ainoastaan osa niistä kiertää Kokemäen keskustan kautta.

Lähteet 

Kokemäki
Satakunnan maakunnan entiset taajamat
Steve Beeks

Stephen John "Steve" Beeks (s. 10. huhtikuuta 1971 Ashford, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Åland Unitedia. 

Hän valmensi Åland Unitedia jo aiemmin kaudet 2011 ja 2012. Syyskuussa 2012 hänen ilmoitettiin siirtyvän IFK Marianhaminan nuorisovalmennuspäälliköksi.  Beeks palasi Åland Unitedin päävalmentajaksi kaudeksi 2021.

Beeks aloitti valmentajana jo alle 20-vuotiaana ja hän omaa UEFA:n A-lisenssin.  Beeks on valmentanut englantilaisia aladivisioonajoukkueita muun muassa Southern League-sarjassa sekä toiminut pelaajatarkkailijana AFC Wimbledonille.  Hänellä on Englannissa oma jalkapallokoulu, jonka joukkueet ovat käyneet pelaamassa useissa junioriturnauksissa Suomessa. Pelaajaurallaan Beeks on edustanut muun muassa Aldershot Townia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Steve Beeks Soccer School
Åland United 

Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Arkussa vainaan

Arkussa vainaan on suomirockyhtye Eppu Normaalin kappale ja singlejulkaisu vuonna 1993 julkaistulta Studio Etana -studioalbumilta. Single julkaistiin marraskuussa 1993. Singlen on tuottanut ja säveltänyt yhtyeen kitaristi Mikko "Pantse" Syrjä, ja kappaleen on sanoittanut yhtyeen laulaja Martti Syrjä. 

Nimikkokappaleen lisäksi single sisältää kappaleet ”Oppi tulee idästä” ja ”Hipit rautaa” (Woodstock Jam -versio). Ensin mainittu kappale on nauhoitettu 27. heinäkuuta 1993 Räikkärock-festivaalitapahtumassa Ylöjärvellä.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Martti Syrjä – laulu
 Mikko "Pantse" Syrjä – soolo- ja rytmikitara
 Juha Torvinen – soolo- ja rytmikitara
 Sami Ruusukallio – bassokitara
 Aku Syrjä – rummut

Lähteet 

Eppu Normaalin kappaleet
Vuoden 1993 kappaleet
Jakovlev Jak-38

Jakovlev Jak-38 (, Nato-koodi Forger) on neuvostoliittolainen lentotukialuskäyttöön suunniteltu VTOL-suihkuhävittäjä.

Jakovlev Jak-38 kykeni hieman päälle tuhannen kilometrin tuntinopeuteen. Ensilento oli vuonna 1972. Aseistus oli kuudessa ripustuspisteessä ja saattoi painaa enimmillään 2 000 kg. 

Konetyypin siivet olivat tynkämäisen lyhyet. Sen saavuttamat lentoarvot eivät olleet muiden vastaavana aikana tuotettujen, maatukikohtiin turvautuvien ilmayliherruushävittäjien tasolla. Voitaneen olettaa koneen pääasiallisen käyttötarkoituksen olleen meritorjunta sekä rynnäköinti.

Konetyyppi fiktiossa 

Jak-38 on fiktiossa harvinainen; Tom Clancy käyttää sitä yhtenä tekijänä kirjassaan Punaisen Lokakuun metsästys; tässä kirjassa konetyyppi muserretaan kerta kaikkiaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Air Vectors: Soviet Jet VTOL: Yak-36, Yak-38, & Yak-41 
 Yakovlev Yak-38 Forger 
 Як-38 Airwar.ru: Як-38 
 Як-38 
 http://www.netti.fi/~halle/planes/rus/yak-38.htm 

Jak-38
VTOL-lentokoneet
Neuvostoliittolaiset hävittäjälentokoneet
1970-luvun hävittäjälentokoneet
Vicente Iborra

Vicente Iborra de la Fuente (s. 16. tammikuuta 1988 Moncada, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia.

Ennen Leicesteriä Iborra toimi Sevillan kapteenina. Hän voitti espanjalaisseurassa kolmesti Eurooppa-liigan.

Seurajoukkueura 
Iborra on Levanten junioriakatemian kasvatti. Hänet nostettiin seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2007–2008, joukkueen kärsiessä taloudellisista vaikeuksista ja tämän vuoksi myös pienestä pelaajapulasta. Hän teki ensiesiintymisensä Primera Divisiónissa 13. tammikuuta 2008 ottelussa Real Madridia vastaan.

30. maaliskuuta 2008 Iborra teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Almeríaa vastaan.

Heinäkuussa 2017 Iborra siirtyi Sevillasta Leicesteriin neljän vuoden sopimuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vicente Iborran esittely Levanten virallisella kotisivustolla 
 Vicente Iborran tilastot BDFutbol-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirjoleukaperhonen

Kirjoleukaperhonen (Micropterix aureatella) on erittäin yleinen ja Suomessa laajalle levinnyt pieni perhoslaji. Se kuuluu hyvin alkeelliseen leukaperhosten heimoon.

Koko ja ulkonäkö 
Kirjoleukaperhonen on helposti tunnistettava perhonen. Etusiipien pohjaväri on punertavan violetti, ja siivet ovat kauttaaltaan voimakkaan metallinkiiltoiset. Siiven poikki kulkee kaksi leveää kullankeltaista poikkivyötä, ja siiven kärkiosassa on kullankeltainen laikku, joka ei ulotu siiven ulkosyrjään. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja etenkin kärjestään violetinhohtoiset. Ruumis on harmaa, mutta päälaella on keltaisia karvamaisia suomuja jotka antavat perhoselle pörröisen ulkoasun. Siipiväli on 8–11 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajia tavataan koko palearktisella alueella. Suomessa kirjoleukaperhonen on heimonsa laajimmin levinnyt laji, ja sitä tavataan jokseenkin koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Perhosia tavataan touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun puoleenväliin.

Elinympäristö ja elintavat 
Kirjoleukaperhonen elää kosteissa kuusimetsissä ja soilla. Laji on päiväaktiivinen, ja aikuiset perhoset käyvät aterioimassa etenkin sarojen (Carex) kukinnoissa, joiden siitepölyä ne syövät purevien suuosiensa avulla. Parveilulento, jonka aikana perhosia voi olla hyvin runsaasti, tapahtuu iltapäivän ja alkuillan aikana.

Toukka- ja kotelovaiheet ovat tuntemattomat.

Ravintokasvi 
Toukan ravintoa ei tunneta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 microlepidoptera.nl  

Leukaperhosmaiset
Kultaleukaperhonen

Kultaleukaperhonen eli kultaleukanen (Micropterix calthella) on eteläisessä Suomessa erittäin yleinen leukaperhosiin kuuluva perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat kullankeltaiset ja metallinkiiltoiset. Siiven tyviosa on kuitenkin punertavan violetti koko siiven leveydeltä ja siipisuonet voivat erottua tummempina juovina. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja hieman violetinhohtoiset. Päälaella on ruskehtavan keltainen karvatupsu. Siipiväli vaihtelee 7–11 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Kultaleukaperhosta tavataan lähes koko Euroopassa ja elinalue ulottuu idässä Siperiaan. Suomessa lajin levinneisyys kattaa laajalti maan eteläosat sekä Lapin eteläosat. Suomen keskiosista ei ole juurikaan havaintoja. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Kosteissa metsissä elävä päiväaktiivinen perhonen. Yksilöitä tavataan erityisesti sarojen (Carex) ja rentukan (Caltha palustris) kukissa, joissa ne syövät siitepölyä. Perhosen kehitysvaiheet ovat huonosti tunnetut.

Ravintokasvi 
Toukka syö ilmeisesti ainakin maksasammalia (Marchantiophyta).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kultaleukanen (Micropterix calthella)
Bestimmungshilfe des Lepiforums 

Leukaperhosmaiset
Tammelundin Liikenne

Tammelundin Liikenne Oy on linjaliikennettä Helsingissä ja Vantaalla harjoittava linja-autoyritys. Se perustettiin vuonna 1946 hoitamaan nimensä mukaisesti Tammisalon () liikenneyhteyksiä, ja vuoteen 1982 saakka sen ainoa linja kulkikin Rautatientorin ja Tammisalon välillä. Kun Helsingin sisäisten linjojen numerointi vuonna 1966 yhtenäistettiin, tämä linja sai numeron 83.

Toimintansa alkuaikoina Tammelundin Liikenne joutui ajamaan vanhoilla, sota-ajan rasittamilla ja huonokuntoisilla linja-autoilla. Vuonna 1958 Tammelundin Liikenteen perustaja Niilo Anttila myi yhtiön Lars Elersille, joka hankki useita uusia autoja. Vuosina 1961–1964 Tammelundin Liikenne ajoi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen laskuun linjaa 43 Rautatientorilta Myllypuron omakotialueelle. 1960-luvun lopussa alkoi keskustelu yksityisten liikenteenharjoittajien toiminnan siirtämisestä Helsingin kaupungin hoidettavaksi, ja vuonna 1973 neuvotteluja käytiin myös Tammelundin Liikenteen siirtymisestä Helsingin kaupungin omistukseen. Sopimusta ei kuitenkaan syntynyt, ja Tammelundin Liikenne pysyi itsenäisenä. Vuonna 1974 Lars Elers perusti Tammelundin Liikenteen sisaryhtiöksi pelkästään tilausajoihin keskittyneen Oy Polarbus Ab:n. 

Kun Helsingin metro otettiin käyttöön, linja 83 lyhennettiin Herttoniemen metroasemalta Tammisaloon kulkevaksi liityntälinjaksi. Samalla se siirtyi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen hoitoon, ja korvauksena Tammelundin Liikenne sai osan Munkkiniemen ja Vanhankaupungin välillä liikennöineen poikittaislinjan 52 vuoroista. Nykyään Tammelundin Liikenne liikennöi Helsingin sisäisiä linjoja 16, 22(B), 21(N), 54, 90(A,N) ja 96(N). Syksystä 2015 alkaen liikennöitäväksi tuli myös Vantaan sisäinen linja 588, joka siirtyi Nobinan liikennöitäväksi syksyllä 2018.

Kesäkuussa 1990 Tammelundin Liikenne otti käyttöön Suomen ensimmäisen, Mercedes-Benz O405N -mallisen matalalattiaisen linja-auton, ja siitä lähtien yhtiön kalustohankinnat olivat miltei yksinomaan Mercedes-Benzin matalalattiabusseja. Vuonna 1997 yhtiö osti Suomen ensimmäiset neljä maakaasua polttoaineenaan käyttävää linja-autoa, joilla ajettiin alihankintana Helsingin kaupungin liikennelaitoksen linjaa 62 Rautatientorilta Pirkkolaan. Vuonna 2007 Tammelundin Liikenne siirtyi uusien autojen hankinnoissa Mercedes-Benzistä Volvoon.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset linja-autoyhtiöt
Helsingin liikenne
José Uraga Pérez

José Uraga Pérez (18. elokuuta 1771 – 3. syyskuuta 1840) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Guadixin hiippakunnan piispaksi 11. lokakuuta 1827. Piispaksi vihkiminen suoritettiin 20. heinäkuuta 1828.

Lähteet 

Espanjalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1771 syntyneet
Vuonna 1840 kuolleet
Kokemäen Pallo

Kokemäen Pallo (KoPa) oli vuosina 1994–2021 Kokemäellä toiminut jalkapalloseura. Sen toiminta alkoi, kun urheilun yleisseurat Teljän Nousu ja Kokemäen Kova-Väki yhdistivät jalkapallotoimintansa. Vuoden 2022 alussa Kokemäen Pallo lakkautettiin ja se liittyi Kokemäen Kova-Väkeen.

KoPa:n kotikenttä oli Pitkäjärven kenttä. KoPa:n naisten joukkue pelasi korkeimmillaan Suomen kolmannella sarjatasolla Naisten Kakkosessa ja miesten edustusjoukkue neljännellä sarjatasolla Kolmosessa. Kaudella 2012–2013 Kokemäen Pallon naisten futsaljoukkue osallistui Naisten Futsal-liigaan. Se pelasi kotiottelunsa Peipohjassa Sataedu Areenalla.

Tunnetuin entinen KoPa-pelaaja on kaksi A-maaottelua ja yli 200 Veikkausliigan ottelua pelannut Sampsa Timoska. Myös Veikkausliigassa FC Jazzin ja FC Interin riveissä esiintynyt Jan Timoska on edustanut Kokemäen Palloa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kokemäen Pallon kotisivut

Kokemäkeläiset urheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset futsalseurat
Vuonna 1994 perustetut urheiluseurat
Hrdlička

Hrdlička on tšekkiläinen sukunimi. 

 Aleš Hrdlička, tšekkiläis-amerikkalainen antropologi. 
 Alfred Hrdlicka, itävaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
 Ivan Hrdlička, tšekkiläinen roomalaiskatolinen piispa.
 Josef Hrdlička, slovakialainen poliitikko.
 Květoslava "Květa" Hrdličková, tšekkiläinen tenniksenpelaaja.
 Tomáš Hrdlička, tšekkiläinen jalkapalloilija.
Nero-julistus

Nero-julistus () on Adolf Hitlerin 19. maaliskuuta 1945 antama käsky. Sen mukaan kaikki Saksan rakentamat sotateollisuudelle tarkoitetut rakennukset, sekä muut tärkeät, mahdollisesti liittoutuneiden haltuun jäävät kohteet oli tuhottava.

Julistuksen virallinen nimi oli Tuhoamis­käsky valtakunnan alueella (saks. Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet). Käsky tunnetaan paremmin Nero-julistuksena Rooman keisari Neron mukaan, jonka väitetään järjestäneen Rooman palon vuonna 64.

Tausta 
Vuonna 1945 Hitlerin unelma natsien hallitsemasta Euroopasta oli murentunut. Liittoutuneet etenivät kahdella rintamalla kohti Saksaa. Siitä huolimatta Hitler ei ollut halukas myöntämään tappiota ja alistumaan ehdottomaan antautumiseen.

Nero-julistus ei ollut ensimmäinen kerta, kun Hitler määräsi rakennusten ja infra­struktuurin täydellistä tuhoamista. Jo Pariisin vapautuksen aikaan hän oli määrännyt virittää pommeilla kaikki tärkeimmät muistomerkit, kuten Eiffel-tornin, ja tärkeimmät rautatieasemat. Saksan sotilaskuvernööri Dietrich von Choltitz oli saanut määräyksen, että pommit on räjäytettävä kun liittoutuneet etenevät Pariisiin, jotta kaupungissa syntyisi täydellinen sekasorto. von Choltitz ei kuitenkaan toteuttanut määräystä vaan antautui liittoutuneille. Hän perusteli tätä sillä, että Hitler ei voinut olla järjissään antaessaan näin järjettömän määräyksen. Kun myöhemmin kävi ilmeiseksi, että Hitler oli antanut määräyksen järjissään, joutui von Choltitz selittelemään päätöstään jättää käsky noudattamatta.

Julistus 

Keskeisin osa julistusta:

Toimeenpano 
Vastuu julistuksen toteuttamisesta lankesi Hitlerin varusteluministeri Albert Speerille. Hänen mukaansa Speer järkyttyi käskystä ja menetti uskonsa Hitleriin. Kuten von Cholitz useita kuukausia aiemmin, Speer jätti tahallaan noudattamatta Hitlerin käskyä. Saatuaan käskyn Speer pyysi yksinomaista valtaa suunnitelman toteuttamiseen. Hän käytti saamaansa valtaa kuitenkin vakuuttaakseen kenraalit ja Gauleiterit jättämään julistuksen huomiotta.

Hitler ei ollut tietoinen Speerin päätöksestä jättää käsky noudattamatta. Vasta sodan lopulla Speer paljasti asian itse Hitlerille vieraillessaan Berliinin bunkkerissa. Hitler suuttui ministerille, mutta antoi Speerin silti lähteä bunkkerista. Hitler teki itsemurhan 30. huhtikuuta 1945, 42 päivää käskyn antamisen jälkeen. Pian sen jälkeen, 7. toukokuuta 1945, Saksan armeija antautui.

Katso myös 
 Poltetun maan taktiikka
 Albert Speer

Lähteet

Saksan sotahistoria 1939–1945
Adolf Hitler
1945
Kurt Mollekens

Kurt Mollekens (s. 8. maaliskuuta 1973) on belgialainen autourheilija ja tallipäällikkö. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 1990. Vuonna 1992 hän siirtyi Formula Ford-sarjaan voittaen samalla kertaa Benelux Formula Ford, Hollannin Formula Ford ja Belgian Formula Ford sarjojen mestaruudet. Vuonna 1993 Mollekens kilpaili Britannian Formula Ford sarjassa ja seuraavana vuonna Formula Opel Lotus sarjassa. Vuosina 1995-96 hän kilpaili Britannian F3 sarjassa voittaen Zandvoortin kilpailun vuonna 1996. Vuosina 1997-99 Mollekens kilpaili Formula 3000 sarjassa omassa KTR-tallissaan. Vuonna 1999 hän kilpaili myös Belgian Pro Car Series-sarjassa Peugeotilla. Vuosina 2000-2002 hän kilpaili FIA GT Championship-sarjassa. Vuosina 2002-2008 Mollekens toimi KTR tallinsa tallipäällikkönä World Series by Nissan ja World Series by Renault-sarjoissa. Vuonna 2004 hän itse kilpaili European Touring Car Championship-sarjassa. Vuonna 2011 hänen tallinsa kilpaili Eurocup Formula Renault-sarjassa.

Belgialaiset autourheilijat
Karppinen

Karppinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Ahti Karppinen (1895–1918), jääkärivänrikki
 Aino Karppinen (s. 1998), jääkiekkoilija
 Anneli Karppinen (s. 1964), näyttelijä
 Antti Karppinen (1923–2015), suurlähettiläs ja ulkoasiainneuvos
 Atte Karppinen (s. 1998), jääkiekkoilija
 Eeva Karppinen (s. 1987), soutaja
 Elsa Karppinen (1901–1957), vasemmistopoliitikko
 Erik Karppinen (1859–1903), Talas-Eera, voimamies
 Juho Karppinen (s. 1983), soutaja
 Juho Karppinen (s. 1990), jalkapalloilija
 Jukka Karppinen (s. 1966), lauluntekijä
 Kenneth Karppinen, helluntaiseurakunnan pastori ja gospel-muusikko
 Klaus Karppinen (1907–1992), kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja
 Maarit Karppinen (s. 1959), kemisti ja akatemiaprofessori
 Mari Karppinen (s. 1984), televisiotoimittaja ja kirjeenvaihtaja
 Matti Karppinen (s. 1958), yritysjohtaja
 Mika Karppinen, Gas Lipstick (s. 1971), muusikko
 Pasi Karppinen (s. 1981), jalkapalloilija
 Pertti Karppinen (s. 1953), kilpasoutaja ja olympiavoittaja
 Raija Karppinen (s. 1939), iskelmäsanoittaja
 Reima Karppinen (s. 1958), kilpasoutaja
 Riikka Karppinen (s. 1994), poliitikko ja luonnonsuojelija
 Riikka Karppinen (s. 1991), pesäpalloilija
 Roosa Karppinen (s. 2002), jalkapalloilija
 Salme Karppinen (s. 1937), näyttelijä
 Sami Karppinen (s. 1971), rumpali
 Sami Karppinen, jääkiekkovalmentaja
 Sanna Karppinen (s. 1979), tietokirjailija ja freelancer-kustannustoimittaja
 Teemu Karppinen, rumpali
 Timo Karppinen (s. 1967), suunnistaja
 Tuula Karppinen (s. 1958), kuulantyöntäjä, viisiottelija ja soutaja
 Veikko Karppinen (s. 1986), jääkiekkoilija.
Driver: San Francisco

Driver: San Francisco on Ubisoft Reflectionsin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema Driver-pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailu- ja ajopeli. Peli julkaistiin syyskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Wiille sekä maaliskuussa 2012 OS X:lle.

Pelaaminen 

Pelissä ohjataan John Tanner nimistä poliisia, joka joutuu työparinsa Tobias Jonesin kanssa auto-onnettomuuteen vankila-autosta karanneen Charles Jerichon ansiosta.
Jones selviää onnettomuudesta mutta Tanner joutuu koomaan, ja tämän jälkeiset tapahtumat tapahtuvat Tannerin pään sisällä.
Pelaaja voi halutessaan Tannerilla vaihtaa autoa lennosta, vapaa-ajatessaan.
Tannerin pitää auttaa ihmisiä, suorittaa tehtäviä ja voittaa kilpailuja San Franciscossa, jonka alueet aukeavat sitä mukaa, mitä pidemmälle pelissä pääsee.

Ajoneuvot 
Pelissä voi pelata yli 120:llä autolla. Pelissä on rekkoja, poliisi- ja paloautoja ja ambulanssi.

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2011 videopelit
Toimintaseikkailupelit
Ajopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
PlayStation 3 -pelit
Xbox 360 -pelit
Wii-pelit
Mac OS -pelit
Driver-pelit
Jebusilaiset

Jebusilaiset (tai jebusiitit) olivat Raamatun mukaan muinainen kanaanilaisten heimo, joka asutti Jerusalemin ympäristöä ennen juutalaisten alueen valtausta. Raamatun mukaan Israelin kuningas Daavid valloitti Jerusalemin jebusilaisilta.

Kuuluisin jebusilainen oli Zadok Kananiitti, joka voiteli Salomon kuninkaaksi todennäköisesti argamanipurppuralla värjätyllä öljyllä. Kuningas Salomon temppeli rakennettiin jebusilaisten temppelin tilalle.

Historioitsija Rachel Eliorin mukaan jebusiitit liittoutuivat juutalaisten keskuudessa vallassa olleen Daavidin suvun kanssa ja muodostivat myöhemmin Babylonin vankeuden jälkeen essealaiset yhteisöt niin Kuolleenmeren rannoilla kuin Eufratin laaksoissakin.

Jasser Arafatin käsityksen mukaan nykyiset palestiinalaiset polveutuvat muinaisista jebusilaisista.

Lähteet

Viitteet

Vanha testamentti
Kovasikajuttu

Kovasikajuttu (kansainvälinen englanninkielinen nimi The Punk Syndrome) on Jukka Kärkkäisen ja J-P Passin ohjaama elokuva ”Suomen kovimmasta punk-yhtyeestä”, Pertti Kurikan Nimipäivistä. Elokuva sai ensi-iltansa 4. toukokuuta 2012. Elokuvassa seurataan Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen tietä tuntemattomuudesta suuren yleisön suosioon. 

Elokuvan jatko-osa Tokasikajuttu julkaistiin vuonna 2017.

Palkinnot 
Kovasikajuttu sai vuonna 2012 Tampereen elokuvajuhlien yleisöpalkinnon. Kovasikajuttu esitettiin Kotimaisen kilpailun yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa. Elokuva voitti huhtikuussa 2012 Sveitsissä Visions du Reel -dokumenttifestivaalin kansainvälisen kilpailun tuomariston erikoispalkinnon, joka myönnetään innovatiivisimmalle elokuvalle. Heinäkuussa 2012 elokuva voitti Puolassa T-Mobile New Horizons -festivaalin Films on Art -sarjan pääpalkinnon.  Kovasikajuttu oli syksyllä 2012 Suomen ehdokkaana Pohjoismaiden elokuvapalkinnon saajaksi. Syksyllä 2012 elokuvan työryhmälle Jahnukainen, Kärkkäinen, Passi ja Poikselkä myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto. Helmikuun 2013 Jussi-gaalassa Kovasikajuttu palkittiin parhaana dokumenttielokuvana ja sen leikkaaja Riitta Poikselkä parhaasta leikkauksesta. Maaliskuussa 2013 elokuva sai eniten yleisöääniä yhdysvaltalaisen South by Southwest -tapahtuman kansainvälisessä sarjassa. Lokakuussa 2013 Kovasikajuttu palkittiin vuoden parhaana tv-dokumenttina yleisradioyhtiöiden järjestämässä Prix Europa -kilpailussa.

Arviot
Varietyn kriitikko antoi elokuvalle kiitosta: ”Poikkeuksellisen mietitty, hauska, kiehtova ja erityisen humaani”.

Yhtye 
Pertti Kurikan Nimipäivät on vuonna 2009 perustettu punk-yhtye, joka on saanut alkunsa Lyhty ry:n järjestämässä kehitysvammaisille suunnatussa kulttuurityöpajassa. Yhtyeen nokkamies Pertti Kurikka kirjoittaa sanoitukset yhdessä Kari Aallon (laulu) kanssa, säveltää kappaleet ja soittaa kitaraa. Pertin ja Karin lisäksi yhtyeeseen kuuluu Sami Helle (basso) ja Toni Välitalo (rummut).

Lähteet 
 Kovasikajuttu lähtee maailmalle , Hs.fi, kulttuuri.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan kotisivu
Kovasikajuttu nähtävillä Ylen Areenassa kolme kuukautta 5.3.2015 alkaen

Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2012 dokumenttielokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Musiikkidokumenttielokuvat
Pertti Kurikan Nimipäivät