joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
EADS CASA C-295

EADS CASA C-295M on Airbus Defence and Spacen Espanjassa valmistama sotilaskuljetuslentokone, joka on pidennetty versio CN-235-300-koneesta. C-295 on Suomen ilmavoimien historian suurin lentokone.

Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat on hankkinut koneita kolme kappaletta korvaamaan Fokker F.27 -koneet. Ensimmäisen kone saapui ilmavoimien 89-vuotispäiväksi 6. maaliskuuta 2007. Toinen kone saapui Suomeen 29. maaliskuuta. Näiden kahden koneen lisäksi ilmavoimilla on optio viiteen lisäkoneeseen.

Ilmavoimat sai koneet noin vuoden alkuperäistä aikataulua edellä. Venezuela oli tilannut kymmenen konetta, mutta Yhdysvallat kielsi yhdysvaltalaisilla osilla varustettujen koneiden toimittamisen. Koneiden espanjalainen valmistaja olisi joutunut vaihtamaan koneiden osia toisiin, mikä ilmeisesti muutti ratkaisevasti lentokoneiden  hintaa. Venezuela peruutti kaupan elokuussa 2006.

Toukokuussa 2010 Suomen ilmavoimat käytti yhden optionsa. Kone tuli silloiselle Viestikoekeskukselle varustettuna Lockheed Martinin valvontalaitteistolla. Vuodesta 2014 konetta on operoinut Puolustusvoimien tiedustelulaitos. Kone korvasi 1980-luvun alkupuolelta käytössä olleen teknisesti vanhentuneen Fokker F27 Mk 100 -koneen (FF-1). 

CASA C-295 on yksi ehdokkaista kun Suomen rajavartiolaitos uusii ikääntyvän Dornier-kalustonsa.

Onnettomuuksia
CASA C-295:lle sattui ensimmäinen vakava onnettomuus 23. tammikuuta 2008, kun Puolan ilmavoimien lentokone putosi maahan Luoteis-Puolassa ja kaikki sen 20 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat.
Algerian ilmavoimien CASA C-295 putosi Ranskassa Mendessa Lozèren lähellä 9. marraskuuta 2012, jolloin kuusi henkilöä kuoli.

Lähteet
Armada international 5/2005 page 1-2  PDF-tiedostomuoto 
MTV3 Uutiset 6.3.2007

Viitteet

Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Ensimmäinen EADS CASA C-295M saapui Suomeen 
 Airbus Defence and Space: C-295

C-295
Espanjalaiset kuljetuskoneet
1990-luvun kuljetuskoneet
Seulonnan keskeiset artikkelit
AMX-10P

AMX-10P on ranskalainen rynnäkköpanssarivaunu. GIAT valmistaa tätä panssarivaunua Ranskan armeijan käyttöön. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1968 ja ensimmäiset tuotantomallit vuonna 1973.

Tekniset tiedot 
Nopeus
65 km/h tiellä
7 km/h vedessä

Käyttäjät
  Arabiemiirikunnat
  Bosnia ja Hertsegovina
  Indonesia
  Kreikka
  Marokko
  Meksiko
  Qatar
  Ranska
  Saudi-Arabia
  Singapore

Aiheesta muualla 

 Tank Encyclopedia 

Ranskalaiset rynnäkköpanssarivaunut
Ukkonen (albumi)

Ukkonen on Maj Karman 16. elokuuta 2006 julkaistu seitsemäs albumi ja samalla ensimmäinen albumi, jolla soittaa yhtyeen uusi basisti, Kimmo Kurittu. Levyn on tuottanut Rauli "Illusion Rake" Eskolin. Ukkonen nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan kärkeen. Ennen levyn julkaisua "Rukous"-kappaleesta ilmestyi single, jolla on myös levylle päätymätön raita "Sydän on yksinäinen saalistaja". Singlen oli tarkoitus ilmestyä EP-levynä, jolla olisi ollut useampi levylle päätymätön raita. EP jäi kuitenkin vain suunnitelmaksi, kun sille kaavailtuun Motörheadin "Orgasmatron"-kappaleesta tehtyyn käännökseen "Orgasmoottori" ei saatu julkaisulupaa. "Luovuttanut enkeli" -kappaleesta on julkaistu internet-single, jonka voi ladata yhtyeen kotisivulta. "Ukkonen" sekä "Kokki, varas, vaimo ja rakastaja" -kappaleista on tehty sekä musiikkivideot että promootiosinglet radioasemien käyttöön. 

Albumi nousi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan sijalle 1. Listaviikkoja on kertyi yhteensä 19.. Albumi on myynyt yli 15 000 kappaletta ja ylittänyt kultalevyn rajan.

Kappaleet

Attentaatti EP 
Attentaatti on Maj Karman viisikappaleinen EP jonka julkaisusta ilmoitettiin yhtyeen sivuilla 4. heinäkuuta 2007. EP:tä painettiin vain yksi kappale, ja se oli pääpalkintona kisassa, jossa piti arvata yhtyeen Hajokki-bussin mittariin vuoden 2007 heinäkuun aikana kertyvät metrit. Tulosten piti tulla julki 6. elokuuta 2007, mutta uutinen kilpailun ratkeamisesta tuli yhtyeen kotisivuille vasta 7. syyskuuta.

Kappaleet
 Attentaatti
 Haavat (studiolive)
 The Best of Mozart (studiolive)
 Attentaatti (live)
 Kato mitä äijä
 Rukous hmpp

Kokoonpano 
 Herra Ylppö – laulu
 Häiriö – kitara, taustalaulu 
 J. Savolainen – rummut 
 K. Kurittu – basso, taustalaulu

Tuotanto 
 Rauli "Illusion Rake" Eskolin – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Olga – taustalaulu (kappaleet 1 ja 6)
 Rauna Sirola, Emma Pihkala, Ulla Lampela, Elina Kivinen – jousisoittimet (kappaleet 1 ja 4)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Maj Karman albumit
Rauli Eskolinin tuottamat albumit
Brjansk

Brjansk () on Venäjän länsirajalla sijaitsevan Brjanskin alueen pääkaupunki, 379 km Moskovasta lounaaseen. Kaupungissa asui yhteensä 415 721 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta).

Historiaa

Kaupunki perustettiin vuonna 985 sotilastukikohdaksi Desnajoen ja sen haarajoen Bolvan risteyskohtaan. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä aluksi nimellä Dobrjask (Добряньск).

Vuonna 1310 tataarit valloittivat kaupungin.  1400-luvun puolivälissä Moskovan ruhtinaskunta yritti vallata kaupungin takaisin ja onnistui tässä vuonna 1503. 1800-luvulla kaupungista tuli merkittävä metalli- ja tekstiiliteollisuuden keskus.

Kaupungissa asui vuonna 1917 jo 30 000 asukasta. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset miehittivät kaupunkia lokakuusta 1941 syyskuuhun 1943 asti ja kaupunki kärsi taisteluissa pahoja vaurioita.

Asukasluvun kehitys

Liikenneyhteyksiä
Brjansk on erittäin keskeinen Venäjän rautateiden risteyspaikkakunta maan länsiosissa. Kaupungissa on kaksi merkittävää rautatieasemaa. Näistä pienempi on Brjansk-Lgovski (eli Brjansk 2, Брянск-Льговский), joka sijaitsee Moskovasta lounaaseen johtavan, Kalugan kautta saapuvan pääradan varrella. Päärataverkko jatkaa yhtäältä länteen kohti Valko-Venäjän Homelia ja toisaalta etelään, josta se Navljan risteysaseman jälkeen jatkaa lounaaseen esimerkiksi kohti Ukrainan Kiovaa. Lisäksi yksi päärataverkon haara lähtee Brjanskista kohti Orjolia. Tämän ohella Moskovasta saapuvalta pääradalta lähtee Brjanskissa kaksi tärkeä sivurataa: yksi pohjoiseen kohti Vjazmaa ja toinen luoteeseen kohti Smolenskia ja Valko-Venäjän Vitsebskiä (ja edelleen Pietaria). Brjanskin päärautatieasema eli Brjanskin Orjolin asema (Brjansk 1, Брянск-Орловский) sijaitsee tällä rataosuudella runsas kolme kilometriä Moskovasta lounaaseen johtavan radan luoteispuolella. 

Brjanskin kaupunkialueella on lentoasema. Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu on Moskovasta saapuva valtatie M3, joka ohittaa kaupungin runsas 10 kilometriä sen itäpuolelta ja joka runsaan 140 kilometrin päässä etelässä liittyy valtatiehen M2 (Moskova– Kiova). Toinen keskeinen valtatie on kaupungista lounaaseen Valko-Venäjän Homeliin johtava M13. Muita merkittäviä maanteitä ovat luoteteesta saapuva ja kookkoon jatkava A141 (Valko-Venäjän rajalta Vitsebskistä– Rudnja– Smolensk– Roslavl– Brjansk– Karatšev- Orjol) sekä pohjoiseen Djatkovon kautta Kalugan alueen Ljudinovoon ja edelleen Kiroviin johtava kantatie P68.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kaupungin virallinen sivusto  (bryansk032.ru/)
 Brjanskiin keskittyvä kaupunkiportaali  (bryanskcity.ru)

Brjanskin alueen kaupungit
Pielisjärvi

Pielisjärvi oli Pohjois-Karjalassa sijainnut Suomen kunta, joka yhdistyi Lieksan kauppalan kanssa Lieksan kaupungiksi vuonna 1973. Pielisjärven muut naapurikunnat olivat Eno, Ilomantsi, Juuka, Kontiolahti, Kuhmo ja Nurmeksen maalaiskunta. Koillisessa Pielisjärvi rajoittui Neuvostoliiton rajaan. Lieksan kauppala puolestaan oli erotettu Pielisjärven kunnasta vuonna 1936.

Vuonna 2014 Lieksa, Nurmes, Juuka ja Valtimo aloittivat kuntaliitosselvityksen. Kuntaliitoksen toteutuessa olisi syntynyt uusi Pielisjärven kaupunki, jonka väkiluku olisi noin 28 000 ja joka olisi pinta-alaltaan Suomen kolmanneksi suurin kunta ja suurin kaupunki, 8 607,02 km². Uuden Pielisjärven kaupunginjohtajaksi suunniteltiin Nurmeksen kaupunginjohtaja Asko Saatsia. Juuka oli ensimmäinen kunta, joka irtaantui Pielisjärven kuntaliitoshankkeesta. Lopulta kuntaliitoshanke kariutui lopullisesti Nurmeksen ja Valtimon kunnanvaltuustojen vastustukseen. Ainoastaan Lieksa kannatti kuntaliitosta.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Pielisjärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

Lieksan kauppala erotettiin Pielisjärvestä vuonna 1936, mutta sen asukkaat ovat mukana Pielisjärven luvuissa vielä vuonna 1940.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Pielisjärven taajamat olivat Lamminkylä (247 asukasta), Lieksan keskustaajama (389 asukasta), Mähkö (1 505 asukasta), Pankakoski (1 474 asukasta) ja Surpeenvaara (365 asukasta). Näistä Lieksan keskustaajama, Mähkö ja Surpeenvaara sijaitsivat osin Lieksan puolella, ja niiden kohdalla on mainittu tässä pelkästään Pielisjärven puolella asunut asukasmäärä. Vuonna 1960 määritellyistä taajamista Mätäsvaara, Vieki ja Vuonislahti lakkasivat olemasta taajamia vuonna 1970.

Tunnettuja Pielisjärvellä syntyneitä tai asuneita
 Heino Kaski (1885–1957), säveltäjä
 Albin Koponen (1881–1944), kansanedustaja
 Heikki Kujanpää (s. 1961), elokuva- ja teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä
 K. V. Laurikainen (1916–1997), ydinfysiikan professori
 Anna-Liisa Linkola (1914–1999), diplomi-insinööri, kansanedustaja
 Nikolai Mauro (1897–1959), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Pauli Mauro (1913–1991), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Nikolai Mauron veli
 Jussi Mikkonen (1902–1995), yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Ernst Nevanlinna (1873–1932), professori, päätoimittaja
 Mikko Oinonen (1883–1956), taidemaalari
 Otto Oinonen (1898–1937), toimittaja, kirjailija
 Eila Pehkonen, (1924–1991) näyttelijä
 Jorma Rissanen (1932–2020), informaatioteoreetikko
 Eva Ryynänen (1915–2001), kuvanveistäjä
 Eliel Soisalon-Soininen (1856–1905), valtioneuvos
 Jakob Stenius nuorempi (1732–1809), "Koski-Jaakko", kirkkoherra
 Jakob Stenius vanhempi (1704–1766), "Korpi-Jaakko", kirkkoherra 
 Marutei Tsurunen (Martti Turunen, s. 1940), Japanin parlamentin ylähuoneen jäsen
 Heikki Turunen (s. 1945), kirjailija
 Varma K. Turunen (1913–1994), kansanedustaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Sukututkimusseura. Hiski-projekti. Pielisjärvi. 
Pielisjärven isäntäluettelo, noin vuoteen 1850 saakka
Pielisjärven kylät, talot ja asukkaat maa- ja henkikirjoissa
Tuire Kaimio

Tuire Kaimio on suomalainen eläintenkouluttaja ja tietokirjailija.

Kaimio on viihtynyt eläinten parissa lapsuudesta saakka. Kaimion isoisä työskenteli mainoskuvaajana, mutta itse hän ei kuitenkaan varsinaisesti pyrkinyt elokuva-alalle. Kaimio tutustui esiintyviin eläimiin jo päiväkerhossa, johon opettaja toi vierailemaan sirkuseläimiä. Tuiren ollessa kymmenvuotias Kaimion perhe muutti Saksaan. Kaimio kävi Saksassa biologiapainotteista koulua. Biologianopettaja koulutti myös eläinnäyttelijöitä, ja hän oli monet vuodet Kaimion oppi-isänä.

Kaimio kouluttaa eläimiä esiintymään elokuvissa ja teatterissa. Hän on kouluttanut muun muassa Myrsky-elokuvan kaukasianpaimenkoirat, Poika ja ilves -elokuvan ilveksen, VR:n mainosten kyyhkyset ja Olvi-mainosten Jeppe-koiran. Kaimio on kouluttanut tuhansia eläimiä. Hän myös luennoi eläinten käyttäytymisestä ja kouluttamisesta ja on kirjoittanut aiheesta kirjoja.

Kaimio tekee työtään aina eläinten ehdoilla. Eläimen opettaminenkaan ei onnistu, jos se on stressaantunut tai väsynyt. Kuvauksissa Kaimio joutuu usein huolehtimaan esimerkiksi siitä, että eläin saa tarpeeksi taukoja, koska kuvausryhmä ei aina ole tietoinen siitä, mitä eläimeltä voi vaatia. 

Kaimion eläintenkäsittelytaitoja arvostetaan myös ulkomailla, ja vuonna 2006 hän oli Nepalissa opastamassa paikallisia asukkaita norsujen käsittelyssä. Norsujenkoulutusprojekti on WWF:n ja WSPA:n rahoittama, ja sen tarkoitus on kehittää työnorsujen koulutusta inhimillisemmäksi.

Tuire Kaimio oli vihreiden ehdokas vuoden 2021 kuntavaaleissa Vantaalla.

Kirjoja
 Tuikun eläinkoulu (1998)
 Anni ja susi (2000)
 Pennun kasvatus (2002)
 Hevosen kanssa (2004)
 Eläinnäyttelijöitä (2005)
 Hevonen: ensimmäinen oppaani (2006)
 Koirien käyttäytyminen (2007)

Filmografia 
Poika ja ilves, 1998
Silmä silmästä, 1999
Hurja joukko, 2002 (televisiosarja)
Partanen, 2003
Vasikantanssi, 2003 (televisiosarja)
Venny, 2003 (televisiosarja)
Raid, 2003
Kirje isältä, 2003 (televisiosarja)
Pelkovaara, 2004 (televisiosarja)
Salatut elämät (televisiosarja)
Pelikaanimies, 2004
Perkele, 2004 (lyhytelokuva)
Pieni rakkaustarina, 2004 (televisiosarja)
Julma huvi (televisiosarja)
Tahdon asia, 2005 (televisiosarja)
Unna ja Nuuk, 2006
Jadesoturi, 2006
Lemmikkiopisto, 2006 (televisiosarja)
Villi katse, 2006
Myrsky, 2008

Palkinnot 
 WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinto 2007
 Tietokirjailijat ry:n palkinto 2012

Lähteet

Aiheesta muualla
 Herold, Kia: Eläinnäyttelijöiden kouluttaminen vaatii herkkyyttä Animalia-lehti. 1/2005. (Internet Archive)
  
 Norsujenkoulutusprojekti WWF. (Internet Archive)

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset elokuva-alan henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Norodom Sihamoni

Norodom Sihamoni (s. 14. toukokuuta 1953) on ollut Kambodžan kuningas 29. lokakuuta 2004 lähtien.

Hänen isänsä oli kuningas-isä Norodom Sihanouk ja äitinsä kuningatar Monineath.

Isä lähetti hänet 1962 Prahaan, Tšekkoslovakiaan, jossa hän kävi koulua ja opiskeli klassista tanssia ja musiikkia vuoteen 1975. Sihamoni lähti 1975 Pohjois-Koreaan opiskelemaan elokuva-alaa ja palasi 1977 Kambodžaan. Kruununperijän paluun jälkeen punakhmerit panivat hänet välittömästi kotiarestiin muun kuninkaallisen perheen kanssa vuoteen 1979 asti, jolloin Vietnamin joukot valtasivat maan. Vuonna 1981 Sihamoni matkusti Ranskaan opettamaan balettia ja oli myöhemmin Khmerien tanssiliiton johdossa. Hän asui Ranskassa lähes 20 vuotta, ja vieraili usein Prahassa.

Vuonna 1993 prinssi Sihamoni nimitettiin Kambodžan edustajaksi Unescoon. Hän sai helmikuussa 1994 Sdech Krom Khunin arvonimen. 

Kuningas Sihanoukin luovuttua vallasta yhdeksänjäseninen neuvosto valitsi yksimielisesti Sihamonin 14. lokakuuta 2004 Kambodžan kuninkaaksi. Valinnan hyväksyivät pääministeri Hun Sen ja parlamentin puhemies, prinssin veli Norodom Ranariddh, jotka olivat molemmat neuvoston jäseniä.

Norodom Sihamoni on poikamies, eikä hänellä ole lapsia, eikä siten suoraa perillistä. Hän puhuu khmeriä, ranskaa, tšekkiä, englantia ja venäjää.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Elämäkerta  

Kambodžan kuninkaalliset
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Welcome to Hell

Welcome to Hell on englantilaisen Venom-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Se oli black metallin lisäksi merkittävä NWOBHM (New Wave of British Heavy Metal) -albumi. Musiikillinen tyyli oli ajalleen erittäin rajua ja se poikkesi selvästi muista sen ajan heavy metal -yhtyeistä.

Levy sai ilmestyessään kritiikkiä tukkoisesta sointimaailmasta, minkä lisäksi levyllä oli soittoteknisiä virheitä. Inferno- lehden haastattelussa Conrad "Cronos" Lant selitti tämän johtuneen siitä, että levy koottiin nopeasti äänitetyistä demoista. Ne oli tarkoitettu materiaalin tallentamiseksi ja yhtye ei näin kiinnittänyt huomiota soiton tarkkuuteen tai soinnin selkeyteen. Levy-yhtiö kuitenkin ilmoitti, että varsinainen levy tehtäisiin demomateriaalista tai sopimus raukeaisi.

Toisaalta juuri soundin raakuutta pidetään levyn keskeisenä elementtinä musiikin ohella niiden erottaessa yhtyeen välittömästi muista, huolellisemmin tuotetuista yhtyeistä.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Vuoden 1985 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet (Combat records)

Vuoden 2002 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet (Castle/Sanctuary)

Erikoisjulkaisut
 Limited Edition Picture Disc (vinyyli)
 Uusiojulkaisu kahdella bonus-kappaleella (vinyyli)

Kokoonpano

 Cronos – basso, laulu
 Mantas – kitara
 Abaddon – rummut

Lähteet 

Vuoden 1981 albumit
Vuoden 1981 esikoisalbumit
Venomin albumit
Black Metal (Venomin albumi)

Black Metal on Venom-yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1982. Albumi on yksi tärkeimmistä black metal -genren edeltäjistä, albumi muun muassa antoi genrelle nimen. Levyn nimikkokappaleen voi kuulla pelissä Tony Hawk’s American Wasteland. Albumi on listattu kirjassa 1001 Albums You Must Hear Before You Die.

Levyn nimikappaletta ovat versioineet muun muassa Cradle of Filth, Hypocrisy ja Dimmu Borgir. Se on yksi kaikkien aikojen suosituimmista black metal -lainakappaleista.

Kappalelista

Alkuperäisen vinyylijulkaisun A-puoli oli nimetty Side Blackiksi ja B-puoli Side Metaliksi.

"Bloodlust" julkaistiin alun perin vain singlenä v. 1982. B - puolena oli "In Nomine Satanas"

Erikoisjulkaisut

 Limited Edition Picture Disc (vinyyli)
 Uusiojulkaisu kolmella bonus-kappaleella (vinyyli)

Kokoonpano

 Cronos – basso, laulu
 Mantas – kitara
 Abaddon – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Vuoden 1982 albumit
Venomin albumit
Anazarbos

Anazarbos (, myös ; ) eli Caesarea () eli Justinopolis oli antiikin aikainen kaupunki Kilikiassa nykyisessä Turkissa Anatolian ylängöllä. Vanhimmat rauniot ovat ajalta ennen roomalaisia. Rooman hallinnossa kaupungin nimi oli Caesarea ja se oli Kilikian pääkaupunki. Maanjäristys tuhosi kaupungin lähes täysin. Keisari Justinus I rakennutti sen uusiksi ja nimesi Justinopolikseksi noin vuonna 525. 1100-luvulla kaupunki oli Vähä-Armenian pääkaupunki, ja sen nimeksi tuli jälleen Anazarbos.

Kaupungin sijainti lähellä kapeaa solaa takasi sille alueella merkittävän aseman, ja siitä tuli yksi keskeisiä paikkoja Bysantin ja muslimimaailman välisissä kiistoissa.

Kaupungissa on paljon roomalaisten ajoilta säilyneistä raunioita, mm. riemukaari, stadium ja amfiteatteri.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kilikian kaupungit
Rooman valtakunnan kaupungit
4400

4400 (The 4400) on yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja. Seattleen sijoittuva sarja on kuvattu Vancouverissa, Kanadassa.

Juoni 

4 400 viimeisten kuuden vuosikymmenen aikana kadonnutta ihmistä palaa yllättäen. He eivät ole vanhenneet poissaolonsa aikana eivätkä muista kyseisestä ajasta mitään. Palanneet yrittävät sopeutua samalla kun muut yrittävät selvittää, mitä tapahtui. Joillakin palanneilla osoittautuu olevan yliluonnollisia kykyjä ja myöhemmin sarjassa käy ilmi, että tulevaisuuden ihmiset ovat kaapanneet kadonneet ja palauttaneet heidät tähän aikaan estämään suuren katastrofin. Erityiskyvyt johtuvat promiciini-nimisestä aineesta, joka voimistaa aivoja ja antaa jokaiselle yksilöllisen kyvyn.

Rooleissa

Jaksot

Sarja alkoi viiden jakson minisarjana, jota esitettiin Yhdysvalloissa viikoittain 11. heinäkuuta – 8. elokuuta 2004. Toisen tuotantokauden 13 jaksoa esitettiin 5. kesäkuuta – 28. elokuuta 2005. Kolmannella tuotantokaudella esitettiin 13 jaksoa ja se alkoi Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 2006. Sarjan neljäs tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa kesällä 2007. Sarjan esittäminen Suomessa alkoi 4. toukokuuta 2006 Nelosella.

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 Sarjan suomenkielinen kotisivu 
   

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
USA Networkin televisio-ohjelmat
Bugg

Bugg on ruotsalainen rock'n'swing-tanssi. Kotimaassaan tanssi on erittäin suosittu, mutta sen suosio on kasvanut viime aikoina suuresti myös suomalaisilla tanssilavoilla ehkä osittain varsin helpon perusaskelensa takia.

Bugg on suhteellisen tuore tanssi, sen juuret ovat 1960–70-luvulla. Buggin kehitystä nykyiseen muotoonsa auttoi myös ruotsalaisen iskelmämusiikin kehittyminen. Buggia tanssitaan nelijakoisen, suhteellisen nopean musiikin tahdissa. 

Buggia opetetaan ja tanssitaan monella eri tyylillä. Perinteisin on pyörivä bugg, jossa tanssitaan paikoillaan naisen pyöriessä miehen ympäri. 1990-luvulla alkoi tanssissa eteneminen olla suosittua, jolloin syntyi liikkuva bugg. Buggin kehitys on ollut Ruotsissa yhä jatkuvaa, ja jalkatyöskentely sekä vientitekniikka ovatkin ottaneet vaikutteita muista swing-tansseista 2000-luvun puolella. 

Kilpatanssina bugg on tarkemmin määritelty kuin muut rock'n'swing-tanssit.

Aiheesta muualla
 Buggista löytyy materiaalia Nackswingetin videoarkistosta 

Rock'n'swing-tanssit
Tanssiurheilu

Rock'n'swing -tanssiseuroja

Baunssi / Hämeenlinna
Rock'n'Swing Dance Club Comets / Helsinki
Swing Team / Tampere
Flying Steps / Turku
Rock'n'Swing Dance Club Break / Jyväskylä
Mikkeli Swing Society / Mikkeli

Rock'n'swing-tanssit
Paritanssit
Nándor Mikola

Nándor Jozsef Mikola (ent. Mikolajcsik; 27. marraskuuta 1911 Budapest, Itävalta-Unkari – 3. toukokuuta 2006 Vaasa) oli unkarilaissyntyinen suomalainen akvarellitaiteilija. Hän opiskeli grafiikkaa ja maalausta synnyinmaassaan, mutta muutti Suomeen jo 1935. Hän oli leimallisesti pohjalainen taiteilija, jonka useat työt liikkuvat esittävän ja abstraktin rajamailla. Useista teoksista voi tunnistaa niiden aiheen – maiseman tai luonnon yksityiskohdan –, mutta aiheen käsittely ei ole luonnon jäljentämistä vaan oman kokemuksen ja tunnelman välittämistä.

Pelkistäminen on Mikolan töille olennaista. Tämä on nähtävissä sekä asetelmien ja maisemien kuvauksessa että abstrakteissa valo- ja väritutkielmissa. Hänen aiheensa ovat usein lakeusmaisemia, joenuomia, pihapiirejä ja koivikkomaisemia. Toisaalta hänen aihepiirejään olivat myös karut saaristomaisemat ja jyvevät, hiljaiset lapinmaisemat. Nandor Mikolan unkarilainen luonne näkyy temperamenttina ja dynamiikkana taiteessakin.

Akvarellimaalauksen ohella Mikola teki öljyväritöitä 1950-luvulle saakka. 1960-luvun informalistisessa vaiheessa hän yhdisti öljyväri- ja akvarellimaalauksen. 1970-luvulla Mikola palasi jälleen akvarellimaalaukseen. Tyypillistä hänen akvarellitöissään on runsas veden käyttö. 1980-luvulla Nándor Mikola kiinnostui Huippuvuorten valosta. Vuosikymmenen loppupuolella hän käytti töissään myös akvarelliliitua. 1990-luvulla hänen taiteensa oli enimmäkseen abstraktisia kokeiluja. Mikolan taiteessa on nähtävänä akvarellitaiteen klassisia aiheita kuten asetelmia, maisemia ja luontoa eri vuodenaikoina.

Mikola suunnitteli myös Karjalaan jääneiden vainajien muistoristin Ilmajoelle.
Nándor Mikola opiskeli Budapestin taideteollisuuskoulun litografialuokalla (1928–1932), Wienin graafisessa instituutissa (1935) ja Budapestin vapaassa taideakatemiassa. Hän muutti Suomeen vuonna 1936.

Mikola asui ja työskenteli Lapualla, Ilmajoella ja Vaasassa. Hän oli kahdesti naimisissa ja jäi leskeksi. Toisen maailmansodan aikana hän joutui unkarilaisuutensa takia internointileirille Lempäälään.

Nándor Mikolalle myönnettiin professorin arvonimi 1979.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Nándor Mikolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Nándor Mikola Taide Salmelan kokoelmissa.
 Valassaarten värit leiskuivat Nándor Mikolan akvarelleihin. Yle Elävä arkisto.
 

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomenunkarilaiset henkilöt
Taiteilijaprofessorit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Dąbrowa Górnicza

Dąbrowa Górnicza () on kaupunki Sleesian voivodikunnassa eteläisessä Puolassa. Kaupungin asukasluku oli 123 376 vuonna 2015. Se on osa yhteen kasvanutta noin kahden miljoonan asukkaan Ylä-Sleesian suurkaupunkialuetta.

Se kasvoi vauhdikkaasti 1800-luvulla, kun sen lähistöltä oli löydetty hiiltä. Kaupunkiin perustettiin silloin suuri terästehdas. 1990-luvun aikana kaikki seudun hiilikaivokset ovat ehtyneet, mutta terästehdas jatkaa toimintaansa, nykyisin nimellä ArcelorMittal Poland.

Sisarkaupungit
 Altševsk, Ukraina

Lähteet

Aiheesta muualla 

Dabrowa Gornicza
Sleesian piirikunnat
Ruokangas Guitars

Ruokangas Guitars on suomalainen, maailman arvostetuimpien  kitaranvalmistajien joukkoon lukeutuva yritys, jonka on perustanut Juha Ruokangas vuonna 1995. Kitarapajan tuotteet ovat käsin tehtyjä sähkökitaroita ja sähköbassoja.

Ruokankaan paja sijaitsee nykyään Harvialassa, minne se muutti kesällä 2011 Hyvinkäältä. Pajalla myydään kitaroiden lisäksi myös kitaratarvikkeita.

Ruokangas Guitars on palkittu vuonna 2012 Taito-Finlandialla.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ruokangas Guitarsin sivusto  (ruokangas.com)
 Juha Ruokangas kertoo kitaroiden valmistuksesta (ruokangas.com)
 Ruokangas Guitars (Unicorn) Video Diary Episode 1 - Getting Started (2009, jatkuu osissa 2-17)  (youtube.com)
 NAMM oral history program (interview, Jan. 22, 2016) Juha Ruokangas  (namm.org)
 Pierre Journel (2017-03-15) Mojo Classic @Ruokangas Guitars review: a Telecaster coming from Finland  (theguitarchannel.biz)

Kitaravalmistajat
Suomalaiset yritykset
Susanna Mälkki

Susanna Ulla Marjukka Mälkki (s. 13. maaliskuuta 1969 Helsinki) on suomalainen kapellimestari ja sellisti. Hän on toiminut muun muassa pariisilaisen Ensemble InterContemporainin musiikillisena johtajana vuosina 2006–2013.

Mälkki aloitti Helsingin kaupunginorkesterin ylikapellimestarina syksyllä 2016 ollen ensimmäinen nainen kyseisessä virassa. Vuotta myöhemmin hän aloitti kolmivuotisen kauden Los Angelesin filharmonikoiden päävierailijana. Orkesterin musiikillinen ja taiteellinen johtaja Gustavo Dudamel kuvailee Mälkkiä yhdeksi lahjakkaimmista tuntemistaan kapellimestareista.

Elämä ja ura 

Mälkki valmistui ylioppilaaksi vuonna 1988. Hän aloitti muusikonuransa sellistinä. Hän opiskeli sellonsoittoa Tukholman lähellä Edsbergin musiikki-instituutissa Frans Helmersonin johdolla vuosina 1989–1993 sekä Lontoossa Royal Academy of Musicissa lukuvuoden 1993–1994 David Strangen ja Lynn Harrellin johdolla. Hän suoritti sellonsoiton diplomin Sibelius-Akatemiassa vuonna 1995 muun muassa Seppo Laamasen ja Erkki Raution johdolla.

Mälkki voitti Turun sellokilpailun vuonna 1994 ja soitti ensikonserttinsa vuonna 1995. Hän toimi vuosina 1995–1998 sellon äänenjohtajana Göteborgin sinfoniaorkesterissa. Mälkki opiskeli vuosina 1995–1998 orkesterinjohtamista Sibelius-Akatemiassa Jorma Panulan, Atso Almilan, Eri Klasin ja Leif Segerstamin johdolla. Hän suoritti kapellimestaridiplomin vuonna 2000.

Mälkin ura kapellimestarina sai nostetta menestyksekkäästä orkesterinjohdosta Thomas Adèsin oopperan Powder Her Face Suomen kantaesityksessä vuonna 1999. Adès näki konsertin ja kutsui Mälkin Englantiin avustamaan häntä teoksen muiden esitysten kanssa. Mälkki on johtanut vierailevana kapellimestarina muun muassa Berliinin, Münchenin, Los Angelesin ja New Yorkin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria, Bostonin, Chicagon ja NHK:n sinfoniaorkesteria sekä Philadelphian ja Clevelandin orkesteria.

Vuosina 2002–2005 Mälkki toimi Stavangerin sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana ja Oulun kaupunginorkesterin päävierailijana. Vuosina 2006–2013 hän oli Ensemble InterContemporain musiikillinen johtaja Pariisissa. Vuodesta 2013 Mälkki on ollut lissabonilaisen Orquestra Gulbenkianin päävierailija. Syyskuussa 2014 hänet nimitettiin Helsingin kaupunginorkesterin ylikapellimestariksi kolmivuotiskaudelle alkaen syksystä 2016. Hänet valittiin jatkokaudelle kesällä 2019. Joulukuussa 2021 Mälkki ilmoitti jättävänsä Helsingin kaupunginorkesterin kesällä 2023.

Mälkki on julkaissut useita levytyksiä, joissa hän johtaa muun muassa kamariorkesteri Avantia ja Stavangerin sinfoniaorkesteria.

Vuonna 2005 Mälkki sai Suomi-palkinnon. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 2008 ja Royal Academy of Music -korkeakoulun jäseneksi kesäkuussa 2010. Vuonna 2011 Mälkille myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Klassisen musiikin lehti Musical America on valinnut Mälkin vuoden 2017 kapellimestariksi.

Susanna Mälkin isä on Pentti Mälkki.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset sellistit
Suomalaiset kapellimestarit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Vanha kettu

Vanha kettu (nyk. Kettu, ) on saksalainen rikossarja, jota on tuotettu vuodesta 1976 alkaen ja sen tuotanto jatkuu yhä. 31. toukokuuta 2019 esitettiin sarjan 48. kauden viimeinen ja kautta aikojen 427. jakso. Sarjan ensimmäinen jakso, Die Dienstreise, sai ensi-iltansa Saksassa 11. huhtikuuta 1977 ZDF-kanavalla. Suomessa sarjaa esittää Yle TV1. Sarja on ollut Suomessa hyvin suosittu, ja tuo television ääreen viikoittain yli 500 000 katsojaa.

Päähenkilöt 
Ensimmäisessä sadassa jaksossa sarjan päähenkilö oli Siegfried Lowitzin esittämä rikosylikomisario Erwin Köster, joka ratkoi murhia müncheniläisessä poliisipiirissä. Hänen alaisinaan työskentelivät rikoskomisario Gerd Heymann (Michael Ande) ja rikoskomisario Martin Brenner (Jan Hendriks). Kösterin ura päättyi, kun hän kuoli hermoilevan rikollisen ampumaan vahingonlaukaukseen jaksossa Zwei Leben.

Vuonna 1986 sarjan uudeksi päähenkilöksi vaihtui Rolf Schimpfin esittämä rikosylikomisario Leo Kress jaksolla Sein erster Fall. Erotuksena vanhempiin jaksoihin Suomessa sarjan nimeksi napakoitui Kettu. Martin Brenner siirtyi muualle, mutta Gerd Heymann jäi Kressin alaiseksi. Kress toi mukanaan myös mustaihoisen rikoskomisario Henry Johnsonin (roolissa Charles M. Huber). Myös viileän asiallinen rikoskomisario ja  rikospaikkatutkija Werner Riedmann (Markus Böttcher) toimi Kressin ryhmässä myös rikospaikkatutkinnan ulkopuolella. Myöhemmin vuonna 1997 Henry Johnson siirtyi muualle, ja hänet korvasi niin ikään mustaihoinen rikoskomisario Axel Richter (roolissa Pierre Sanoussi-Bliss). Leo Kress vetäytyi eläkkeelle vuonna 2008 jakson Jakob myötä. Hänet nähdään kuitenkin vierailevana tähtenä sarjassa vuonna 2009. Axel Richter siirtyi kauden 43 viimeisen jakson "Der Tote im Acker jälkeen vaihto-ohjelmaan Washingtoniin, myös Werner Riedman siirtyi saman jakson jälkeen Saksan keskusrikospoliisin palvelukseen. Kauden 44 ensimmäisessä jaksossa Tödlicher Verrat murharyhmän uusiksi jäseniksi tulivat rikoskomisario  Annabell Lorenz (Stephanie Stumph) ja rikoskomisario Tom Kupfer (Ludwig Blochberger)

Kressin jätettyä sarjan murharyhmän uutena johtajana aloitti rikosylikomisario Rolf Herzog (roolissa Walter Kreye) jaksolla Doppelspiel. Hänen työkavereinaan jatkoivat Richter, Riedmann ja Heymann. Hergozin esittäjä Kreye joutui kuitenkin jättämään sarjan vain muutaman vuoden jälkeen sairauden vuoksi. Hänen viimeiseksi jaksokseen jäi vuonna 2011 kuvattu Lautloser Tod.

Sarjan neljäntenä päähenkilönä rikosylikomisario Richard Vossina aloitti vuonna 2012 Jan-Gregor Kremp jaksolla Königskinder.

Aiheesta muualla 
 
Der Alte-Spoiler . 
 Susanna Kuparinen: Vanhan ketun uusinnat alkoivat!  Voima 8/2008.

Saksalaiset rikossarjat
Kuvitteelliset poliisit
Seulonnan keskeiset artikkelit
ZDF:n televisio-ohjelmat
NYPD Blue

NYPD Blue oli Emmy-palkittu pitkäikäinen yhdysvaltalainen television rikossarja. Sen tapahtumat sijoittuivat New Yorkiin. Sarjan loivat Steven Bochco ja David Milch. Yhdysvalloissa ABC-televisiokanava esitti sitä 21. syyskuuta 1993 – 1. maaliskuuta 2005.

Sarjan tapahtumat käsittelivät kuvitteellisen Manhattanin 15. rikospiirin sisäisiä ja ulkoisia kamppailuja työ- ja ihmissuhdeasioissa. Tyypillinen jakso kattaa yhden päivän tapahtumat ja siinä punoutuu yhteen useita samanaikaisia juonikuvioita. 

Dennis Franzin esittämä Andy Sipowicz, NYPD:n veteraanipoliisi oli sarjan päähenkilö. Tärkeimpiä muita hahmoja olivat David Caruson esittämä etsivät John Kelly (1993–1994), etsivä Bobby Simone (Jimmy Smits, 1994–1998), etsivä Danny Sorenson (Rick Schroder, 1998–2001) ja etsivä John Clark Jr. (Mark-Paul Gosselaar, 2001–2005). Nämä kaikki esittivät Sipowiczin nuorempaa työparia. 

Dennis Franz oli ainoa näyttelijä, joka oli mukana kaikissa 261 esitetyssä jaksossa. Etsivä Greg Medavoyta esittänyt Gordon Clapp oli mukana myös kaikilla 12 tuotantokaudella. 

Golden Globe -palkitut televisiosarjat
SAG-palkitut televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Johnny Logan

Johnny Logan, oikealta nimeltään Seán Patrick Michael Sherrard (s. 13. toukokuuta 1954 Frankston, Australia) on irlantilainen laulaja. Hän on voittanut Eurovision laulukilpailun kahdesti laulajana ja kerran kappaleen säveltäjänä. Uransa aikana Logan on julkaissut 40 singleä ja 19 albumia. 

Loganin isä oli tunnettu irlantilainen tenori Patrick O'Hagan, joka esiintyi kolmesti Valkoisessa talossa Washingtonissa. Perhe muutti takaisin Irlantiin Johnnyn ollessa kolmen vuoden ikäinen. Lapsuudessaan ja nuoruudessaan hän soitti kitaraa ja kirjoitti lauluja. Koulun jälkeen hän toimi sähkömiehenä ja esiintyi folk- ja blues-klubeilla. 

Ensimmäisen euroviisuvoittonsa Logan saavutti 1980 Alankomaissa Shay Healyn kappaleella What's Another Year?. Toisen voittonsa hän nappasi 1987 Brysselissä omalla kappaleellaan "Hold Me Now". Vuonna 1992 Linda Martin voitti Malmössä, Ruotsissa käydyn kilpailun Loganin kirjoittamalla kappaleella "Why Me?" . Aikaisemmin Martinin esittämä Loganin kirjoittama kappale oli lähellä voittoa vuonna 1984, kun Terminal 3 sijoittui toiseksi voiton mentyä ruotsalaiselle Herreysille kappaleella Diggi-loo diggi-ley.

Suomalaisessa televisiossa
Suomalaisilla tv-kanavilla Johnny Logan on esiintynyt Eurovision laulukilpailujen lisäksi useasti. Viimeisimmän Eurovision laulukilpailuvoittonsa jälkeen 6.6.1992 Logan esiintyi erikoisvieraana Lahden kaupunginteatterista lähetetyssä Yle TV1:n Keskiyön auringon laulufestivaalissa (Midnight Sun Song Festival)  ja 11.2.1998 TV1 lähetti Sunny Notes Oy:n tuottaman ohjelman Mr. Euroviisu - Johnny Logan . Tv-ohjelman konserttiosuudet oli nauhoitettu Johnny Loganin Kulttuuritalon konsertista Helsingissä 3.2.1998.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroviisuvoittajat
Irlannin euroviisuedustajat
Vuoden 1980 euroviisuedustajat
Vuoden 1987 euroviisuedustajat
Irlantilaiset laulajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiinan Taipei

Kiinalainen Taipei tai Kiinan Taipei () on nimitys, jota monet kansainväliset järjestöt käyttävät Taiwanin, Peskadorien, Kinmenin, Matsun ja Wuchiun saaria hallitsevasta ja pääkaupunkinaan Taipeita pitävästä Kiinan tasavallasta, lyhyemmin Taiwanista.

Tausta 
Eriävän nimen käyttö johtuu siitä, että valtaosin mantereella hallitseva kommunistinen Kiinan kansantasavalta, lyh. Kiina, on useiden kansainvälisten yhdeksi ja ainoaksi Kiinaksi tunnustama, joten ne eivät tunnusta Taiwanin käytännöllistä itsenäisyyttä, vaan pitävät sitä Kiinan osana. Vuonna 1971 Yhdistyneet kansakunnat tunnusti mantereen Kiinan, jolloin Taiwan menetti paikkansa ja sen asema ainoana Kiinana meni kommunistiselle Kiinalle. Näin itsenäisenä valtiona moniin järjestöihin, kuten Kansainväliseen olympiakomiteaan, osallistuneen Taiwanin tilanne muuttui. KOK hyväksyi nimen Kiinan Taipei vuonna 1981.

Taiwan on osallistunut olympialaisiin nimellä Kiinan Taipei vuodesta 1984 lähtien.

Olympialaisissa Kiinan Taipeilla on käytössään myös oma, kansallisesta lipusta poikkeava, lippu. Maan kansallislaulun sijaan käytetään Lipun laulua.

Kritiikkiä 
Taiwanin näkemyksen mukaan ainoastaan nimitys Kiinalainen Taipei on oikea, sillä muodon Kiinan Taipei voi tulkita viittaavan alueen kuulumiseen kommunistiselle Kiinalle. Kiinankielinen nimi Zhōnghuá Táiběi viittaa nimenomaisesti kiinalaiseen kulttuuriin tai etnisyyteen.

Kiinan Taipei -nimitystä on pidetty nöyryyttävänä, sillä monet muutkin osittain tunnustetut maat (kuten Palestiina) voivat osallistua kisoihin omalla nimellään.

Lähteet 

Taiwanilainen yhteiskunta
Kansainvälinen politiikka
Claus Theo Gärtner

Claus Theo Gärtner (s. 19. huhtikuuta 1943 Berliini, Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti television rikossarjan Kahden keikka (Ein Fall für zwei) päähenkilön Josef Matulan esittäjänä. Sarjan viimeinen jakso esitettiin Saksassa 29. maaliskuuta 2013 ja Suomessa 18. tammikuuta 2015. Sarjan tekeminen päättyi, kun Gärtner jäi eläkkeelle. Hän näytteli sarjassa vuosina 1981–2013 yhteensä 300 jaksossa.

Elämä 
Nuoruusvuotensa Gärtner vietti Itävallassa, Yhdysvalloissa ja Kaakkois-Aasiassa. Hän on opiskellut musiikkia Braunschweigissa ja Hannoverissa. Teatterissa hän debytoi ollessaan Göttingenissä. Nuoruudessaan Gärtner oli aktiivisesti mukana Saksan sosialistisen opiskelijaliiton toiminnassa. Gärtner meni naimisiin itseään 36 vuotta nuoremman elokuva-alan opiskelija Sarah Würglerin kanssa 26. syyskuuta 2008. He ehtivät seurustella ennen avioliittoa kuusi vuotta. Avioliitto on Gärtnerin kolmas.

Ura 
Parhaiten Gärtner tunnetaan Kahden keikka -televisiosarjan kovaotteisena yksityisetsivänä Josef Matulana. Vuodesta 1981 hän on esiintynyt sarjassa 300 jaksossa. Gärtner on voittanut roolistaan Hessischer Fernsehpreis -palkinnon vuonna 2004. Hän on myös itse ollut ohjaajana viidessä sarjan jaksoista. Gärtner tunnetaan myös innokkaana automiehenä, ja hän toteuttaa itse sarjassa autoilla tehtävät stuntkohtaukset.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut 
 

Saksalaiset näyttelijät
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Kunnallisvaalit 1988

Kunnallisvaalit 1988 olivat Suomessa 15.–16. lokakuuta 1988 järjestetyt vaalit, joissa valittiin kunnanvaltuustot. Vaalien yllätyksiä olivat SDP:lle ennustetun tappion kääntyminen hienoiseksi voitoksi ja sen säilyminen suurimpana kuntapuolueena. Selvästi suurimmaksi vaalivoittajaksi nousi kuitenkin Keskusta.  Myös Suomen Kristillinen Liitto lisäsi valtuustopaikkojaan, kun taas suurimmat häviäjät olivat SKDL ja yli neljänneksen valtuustopaikoistaan menettänyt Suomen Maaseudun Puolue. Uusina yrittäjinä vaaleihin osallistuivat Demokraattinen Vaihtoehto ja Suomen Eläkeläisten Puolue sekä Eläkkeensaajien ja Vihreä Yhteisvastuupuolue, joista viimeksimainittu jäi ilman valtuustopaikkoja. Eniten huomiota vaaleissa herätti kuitenkin se, että 1,1 miljoonaa suomalaista eli noin 30 prosenttia äänioikeutetuista jätti äänestämättä; Helsingissä äänioikeuttaan ei käyttänyt 37,5 prosenttia äänioikeutetuista, Vantaalla vastaava luku oli peräti 38,1 prosenttia.  Professori Tuomo Martikaisen mukaan tyypillinen "nukkuvien puolueeseen" kuuluva oli nuori asutuskeskuksessa asuva työtön, joka ei ollut käynyt lukiota. 

Vuoden 1989 alussa tapahtui yksi kuntaliitos, kun Nuijamaa liitettiin Lappeenrantaan. Molemmissa kunnissa vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Uutislähetys kunnallisvaalien 1988 tuloksesta Elävässä arkistossa
 Doria.fi − Kunnallisvaalit 1988 tilastokeskuksen julkaisu

Vuoden 1988 vaalit
Kunnallisvaalit
Felicity

Felicity on yhdysvaltalainen kuvitteelliseen New Yorkin yliopistoon sijoittuva Emmy- ja Golden Globe -palkittu draamasarja, joka keskittyy päähenkilönsä Felicity Porterin (Keri Russell) opiskelijaelämän tapahtumiin. Sarjan loivat J. J. Abrams ja Matt Reeves, ja sitä esitettiin Yhdysvalloissa neljä tuotantokautta vuosina 1998–2002. Kaikkiaan sarjaa kuvattiin 84 jaksoa sekä esittämätön pilottijakso.

Toisella tuotantokaudella Keri Russell leikkasi pitkät hiuksensa ja WB Network siirsi sarjan esittämisen sunnuntaihin. Katsojaluvut romahtivat. WB Network syytti tapahtuneesta Russellin hiuksia ja kielsi sarjan muilta näyttelijöiltä hiustenleikkuun. Myöhemmissä DVD-julkaisuissa kerrotaan useaan otteeseen, että hiusten lyhennys oli käsikirjoitettu.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
The WB:n televisio-ohjelmat
Marko Kivenmäki

Marko Kivenmäki (s. 20. heinäkuuta 1975 Turku) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli laitahyökkääjä.

Alun perin turkulainen Kivenmäki ei löytänyt paikkaa Turun Palloseurasta, joten hän lähti kokeilemaan taitojaan Norjaan. Hän viihtyi siellä kaksi kautta, joista viimeisellä hän teki 67 tehopistettä. Nämä herättivät Porin Ässien päävalmentajan Veli-Pekka Ketolan kiinnostuksen. 

Kivenmäki pääsi Ässiin kokeilemaan taitojaan. Hän pelasi ensimmäisen kauden nimekkäässä kentässä ja teki 25 tehopistettä. Porissa hän viihtyi kaksi ja puoli kautta, kunnes tipahti Rauman Lukon kautta takaisin divisioonakiekkoon. Kahden muualla pelatun kauden jälkeen Kivenmäki halusi vielä näyttää taitonsa SM-liigassa. Hän vakuutti taidoillaan päävalmentaja Mika Toivolan ja teki kaudella 2005–2006 oman piste-ennätyksensä, 19+34=53, ja pelasi ylivoimaisesti parhaan kautensa. Kivenmäki voitti saman kauden playoffsien pistepörssin tekemällä tehot 4+9=13. Samalla kaudella hän saavutti SM-hopeaa Ässien riveissä. Tuon kauden jälkeen Ässien menestys ei ollut yhtä hyvää, mutta Kivenmäki jatkoi pisteiden tekoa lähes piste/ottelu-tahdilla. Kaudella 2009–2010 hän sijoittui pistepörssin kuudenneksi, mutta siitä huolimatta Ässät päätti olla jatkamatta hänen sopimustaan. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa Turun Palloseuraan. Kivenmäki lopetti uransa kauteen 2010–2011.

Kivenmäki on myös rullakiekon maailmanmestari vuodelta 2000. Hänen seurajoukkueensa rullakiekon SM-liigassa oli Kiekko-67 sekä Team Labedan Kiekko-67.

Kivenmäen poika Otto Kivenmäki pelaa myös jääkiekkoa Lahden Pelicansissa.

Kivenmäki toimii nykyään Ässien U-16 SM (C-nuoret) joukkueen päävalmentajana ja jatkaa pestissä vuoteen 2023 yksivuotisella sopimuksella.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Majalahti

Michael "StarBuck" Majalahti (s. 24. huhtikuuta 1973 Ontario, Kanada) on Suomessa asuva showpainija, laulaja, kolumnisti, kuvataiteilija, personal trainer ja life coach.

Ura
Majalahti on toiminnut Stoner Kings -yhtyeen solistina ja lauluntekijänä vuodesta 2000. Showpainijana lempinimellä "The Canadian Rebel" StarBuck kilpaileva Majalahti on voittanut showpainin Euroopan, Suomen ja Italian mestaruuden ja hän on kouluttanut painijoita Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa vuodesta 2003. Suomessa Majalahti tunnetaan suomalaisen showpainin pioneerina. Majalahti itse kouluttautui ammattipainijaksi maailmankuulussa Hart Bros. -painikoulussa Kanadan Calgaryssa vuonna 1993 entisen WWE-, WCW- ja ECW-tähti Lance Stormin sekä Karl Moffatin (Stampede Wrestlingissä paininut nimellä Jason The Terrible) opetuksessa. Tällä hetkellä hän painii Fight Club Finland nimisessä promootiossa.

Majalahti on toiminut englannin kielen valmentajana suomalaisille rocksolisteille parantaen heidän ulosantiaan, ääntämystään sekä lyrikaalista sisältöä.  Hän on avustanut tai ollut mukana auttamassa kielitaidollisesti muun muassa Sonata Arcticaa, Timo Kotipeltoa, Stratovariusta, Lordia, Thunderstonea, Godsplagueta, Lullacryta, Celestyä, The Soulsia ja Dirty Licksiä.

Hän on esiintynyt myös monissa suomalaisissa tv-mainoksissa. Näitä ovat olleet muun muassa Lapin Kullan, Icen, K-Citymarketin, Fazerin Kismetin, Radio Novan ja McDonald'sin mainokset.

Majalahdesta kertova, Oskari Pastilan ohjaama dokumenttielokuva Spandex Sapiens sai ensi-iltansa Helsingissä 17. kesäkuuta 2016.

Showpainitietoja 

Pituus: 180 cm
Paino: 102 kg
Tunnusmusiikki: Eye of the Tiger (Survivor)
Nimikkoliikkeet: Spike Piledriver, Superkick, Slingshot Suplex

Lähteet

Aiheesta muualla

  StarBuckin Fight Club Finland profiili
 Starbuck.fi StarBuckin viralliset kotisivut
 StarBuck's MySpace Starbuckin MySpace sivut
 

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset kolumnistit
Suomalaiset showpainijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
American Assault

American Assault on Venom-yhtyeen EP, joka julkaistiin vuonna 1985. EP:n livekappaleet on nauhoitettu Hammersmith Odeonissa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Cronos – bassokitara, laulu
 Mantas – kitara
 Abaddon – rummut

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1985 EP:t
Venomin albumit
Skeletons in the Closet (Venomin albumi)

Skeletons in the Closet on Venom-yhtyeen albumi, joka julkaistiin vuonna 1993.

Kappalelista
 Tour Intro Tape '83/84 / Welcome To Hell (remix) - 4:55
 Dead On Arrival - 3:06
 Snots Shit - 2:06
 Black Metal (remix) - 3:58
 Hounds of Hell - 3:22
 At War with Satan - 1:04
 At War with Satan (Full Re-Edited Version) - 21:35
 Bitch Witch - 3:06
 Tour Intro Tapes '85/86 - 1:07
 Possessed (remix) - 5:10
 Sadist (Mistress of the Whip) - 2:39
 Manitou (Abbey Road Un-cut Mix) - 4:52
 Angel Dust (First Venom Studio Recording, 1980) - 3:11
 Raise The Dead (First Venom Studio Recording, 1980) - 3:29
 Red Light Fever (First Venom Studio Recording, 1980) - 4:47
 Venom Station (First Venom Studio Recording, 1980) - 4:35

Lähteet 

Vuoden 1993 albumit
Venomin albumit
Joe Thornton

Joseph Eric Thornton (s. 2. heinäkuuta 1979 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka edustaa NHL-seura Florida Panthersia. Thornton on aktiivipelaajista eniten NHL-pelejä pelannut pelaaja. Kaikkien aikojen listalla Thorntonin sijoitus on kuudes.

Ura
Thornton pelasi junioriuransa OHL:ssä. NHL-seura Boston Bruins varasi hänet vuonna 1997 numerolla 1. Hän siirtyi Bruinsiin heti varauksen jälkeen kaudeksi 1997–1998. Hänen tulokaskausi oli vaisu, kun tehopisteitä kertyi 55 ottelussa 3+4=7.

Thornton pelasi myös toisen kautensa alle odotusten, mutta paransi paljon edellisestä kaudesta tehden 81 ottelussa tehot 16+25=41.

Tämän jälkeen Thorntonin peli parani selvästi, ja hän nousi joukkueensa parhaiden pisteidentekijöiden joukkoon. Kolmen seuraavan kauden aikana hän rikkoi aina 50 pisteen rajapyykin. Kaudella 2002–2003 Thornton teki oman piste-ennätyksensä ja ylitti 100 pisteen rajan. Siitä lähtien hän on tasaisesti ollut joukkueensa parhaimpia pistemiehiä.

Työsulkukaudeksi Thornton siirtyi Sveitsin Davosiin. Siellä hän teki 40 ottelussa tehot 10+44=54. Thornton pelasi Davosin ykkösketjussa Rick Nashin ja Niklas Hagmanin kanssa ja voitti kauden päätteeksi Sveitsin mestaruuden. Hän palasi takaisin NHL:ään Bostonin riveihin kaudeksi 2005–2006. Hänet kuitenkin kaupattiin kesken kauden San Jose Sharksiin vaihdossa Marco Sturmiin, Wayne Primeauhun ja Brad Stuartiin. Hän pelasi vahvan runkosarjan lopun ja nousi lopulta pistepörssin ja syöttötilaston voittajaksi saldollaan 29+96=125. Lisäksi hän johdatti Jonathan Cheechoon maalitilaston voittajaksi. Thorntonin serkku on entinen NHL-pelaaja ja joukkuekaveri Scott Thornton.

Helmikuussa 2020 Thornton saavutti urallaan 1 500 tehopistettä.

15. lokakuuta 2020 Thornton teki sopimuksen Sveitsin National Leaguessa pelaavan Davosin kanssa. Thornton pelaa Sveitsissä siihen asti, kunnes NHL:n harjoitusleirit alkavat.

16. lokakuuta 2020 Thornton teki yksivuotisen sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.

Elokuussa 2021 Thorton teki vapaana agenttina Florida Panthersin kanssa yksivuotisen sopimuksen.

Muuta
Thornton esiintyi 2K Sportsin NHL 2K7 -pelin kannessa.

Thorntonilla on myös Yhdysvaltain ja Sveitsin passit. Yhdysvaltain kansalaisuuden Thornton sai heinäkuussa 2009 ja Sveitsin kansalaisuuden avioliiton myötä. Thorntonin vaimo on Sveitsin kansalainen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Hart Memorial Trophy -voittajat
Art Ross Trophy -voittajat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Florida Panthersin pelaajat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit