Raymond Loewy

Raymond Fernand Loewy [ˈloʊiː] (5. marraskuuta 1893 Pariisi – 14. heinäkuuta 1986 Monte Carlo) oli ranskalainen, uransa pääosin Yhdysvalloissa tehnyt muotoilija. 

Loewyä pidettiin Yhdysvaltain vaikutusvaltaisimpana muotoilijana ja hänen yhtiönsä oli alallaan maailman suurin.

Hänen tuotantonsa ulottui yrityslogoista ja Coca-Cola-pulloista Studebaker-autoihin, Greyhound-busseihin ja virtaviivaisiin vetureihin. Hänen uransa kesti seitsemän vuosikymmentä.

Nuoruus 
Raymond Loewy syntyi Pariisissa Maximilian Loewyn, wieniläisen journalistin poikana. 

Teini-iässä Raymond voitti James Gordon Bennettin mukaan nimetyn kilpailun rakentamallaan pienoislentokoneella nimeltä Ayrel. Hän patentoi lentokoneensa suunnitelmat, rekisteröi sen nimen tavaramerkikseen, ja vuokrasi tilan, jossa alkoi rakentaa pienoislentokoneita lapsille. Yrityksestä tuli menestys. 

Hän valmistui Pariisin yliopistosta 1910 ja opiskeli insinööritieteitä Ecole de Laneaussa sodan syttymiseen saakka.

Ensimmäisessä maailmansodassa Loewy yleni Ranskan armeijan kapteeniksi, haavoittui ja vastaanotti Croix de Guerre -ansiomerkin. 

Hän täydensi insinöörin tutkintonsa 26-vuotiaana. Vuonna 1919 hän muutti Yhdysvaltoihin.

Uran alku Yhdysvalloissa 
New Yorkissa Loewy työskenteli aluksi somistajana Macy's-, Wanamaker's- ja Saks Fifth Avenue -tavarataloissa ja teki muotikuvituksia Vogue- ja Harper's Bazaar -lehtiin. 

Vuonna 1929 hän sai ensimmäisen tuotemuotoilutehtävänsä, Gestetner-monistuskoneen nykyaikaistamisen. Muotoiluprojekteja alkoi tulla lisää, tilaajina muun muassa sähkötekniikkayritys Westinghouse, autonvalmistaja Hupmobile ja Sears, Roebuck and Companyn jääkaappitehdas.

Toisen maailmansodan alkaessa Raymond Loewy Associatesilla oli palkkalistoillaan 300 henkeä ja toimistot New Yorkissa, Lontoossa, Chicagossa, Sao Paulossa and South Bendissä. 

Vuonna 1938 Loewystä tuli Yhdysvaltain kansalainen.

Vuoteen 1949 mennessä Loewy työllisti 143 muotoilijaa, arkkitehtia ja piirtäjää. 1930-luvun puolivälissä Loewy oli perustanut muotoilutoimiston New Yorkin lisäksi Lontooseen, jossa se toimii yhä.

Pennsylvania Railroad 
Vuonna 1937 Loewy aloitti muotoiluyhteistyön Pennsylvania Railroad -rautatieyhtiön kanssa, josta tuloksena syntyi paitsi uudenlaisia virtaviivaisia höyryvetureita matkustajajuniin, myös suunnitelmia rautatieasemiksi, matkustajavaunujen sisustuksiksi ja mainosmateriaaleiksi. Modernisti muotoiltuja vetureita syntyi myöhemmin myös muiden rautatieyhtiöiden tarpeisiin.

Studebaker 

Loewylla oli pitkä ja hedelmällinen suhde amerikkalaisen autovalmistaja Studebakerin kanssa. Studebaker Corporation teki vuonna 1936 aluksi Loewy and Associates -yhtiön kanssa sopimuksen design-konsultoinnista yhtiölle. Samassa tiimissä työskenteli amerikkalainen muodin huippusuunnittelija Helen Dryden, jonka käsialaa on vuoden 1936 Studebaker Dictator ja President-mallien sisusta. Vuonna 1939 Loewy aloitti työskentelyn Studebakerin pääsuunnittelija Virgil M Exnerin kanssa. Heidän käsialansa alkaa näkyä yhtiön automalleissa 1930-luvun lopulta. Loewy suunnitteli yhtiölle myös uuden logon, Lazy-S:n, josta myöhemmin muokattiin modernimpia versioita. Loewyn logo syrjäytti yhtiön tavaramerkkinä vuodesta 1912 olleen Turning wheel -logon.

Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain hallitus kielsi autotehtaiden omia muotoiluosastoja kehittämästä siviiliajoneuvoja. Loewy oli kuitenkin itsenäinen toimija ja saattoi vapaasti suunnitella automalleja Studebakerille, joka onnistui näin sodan jälkeen tuomaan markkinoille ensimmäisen uuden automallin vuonna 1947, kaksi vuotta ennen Fordia, Chrysleria ja General Motorsia.

Loewyn muotoilutiimi oli luonut jotain täysin uutta, mikä tulisi määrittämään autojen ulkonäön seuraavat lähes kymmenen vuotta. Etulokasuojat oli muotoiltu osaksi koria ja kylkilinja oli tasainen. Hänen tiiminsä suunnitteli lisäksi Champion- ja Commander-mallisarjoihin uniikin, kaksiovisen Starlight-coupen, jonka huomiota herättävin piirre oli takaistuimen ympäri kiertävä takalasi.

Automuotoilun maailmassa ikoniksi nousseen, vuosimallien 1950–1951 ”luotikeula”-Studebakerin lisäksi Loewyn tiimi loi vuonna 1953 Studebakerille mallisarjan, joka oli jälleen muihin amerikkalaisiin valmistajiin verrattuna edellä aikaansa. Vuoden 1953 Champion- ja Commander-sarjojen Starliner- ja Starlight -coupet on useissa eri yhteyksissä ja teksteissä rankattu 1950-luvun tyylikkäimmiksi amerikkalaisiksi autoiksi. Mallit olivat tyyliltään aikansa valtavirrasta yhtä poikkeavia kuin vuoden 1934 Chrysler Airflow omana aikanaan. Näissä vuoden 1953 Studebakereissa, niin kuin monissa muissakin suunnittelutöissä, ”designed by Raymond Loewy” tarkoitti oikeasti että suunnittelun oli tehnyt hänen studionsa tiiminä tai jokin yksittäinen suunnittelija. 1953 Studebakerit ovat hyvin pitkälle Robert Bourken käsialaa. Hän oli Loewyn toimiston henkilökuntaa, mutta teki töitä vain Studebakerille.

Loewy ehti vielä 1950-luvulla jalostaa Starlight- ja Starliner-coupet tyylikkääksi ja taas valtavirrasta eroavaksi Hawk-sarjaksi, mallivuodelle 1956, ennen kuin hänen ja Studebakerin tiet erosivat toisistaan hetkeksi.

Studebaker Avanti 

Keväällä 1961 Studebakerin silloinen uusi johtaja Sherwood Egbert kutsui Loewyn suunnittelemaan heidän tulevan uuden mallinsa. Mallivuodelle 1963 julkaistavaksi aiotun Studebaker Avantin piti olla dynaaminen ja puhutella erityisesti nuorempaa ostajakuntaa. Taas kerran Loewy ja Studebaker olivat edellä aikaansa. Fordilla oli vasta pieni ajatuksen poikanen ”poniauto”-luokasta ja Ford Mustang esiteltiin markkinoille huhtikuussa 1964. Vuoden 1962 huhtikuussa esitelty ja saman vuoden heinäkuussa alkanut Avantin valmistus oli kaksi vuotta edellä ensimmäistä ”virallista” poniautoa.

Lasikuitukorisesta Avantista ei tullut Studebakerille odotettua menestystä ja sen valmistus loppui joulukuussa 1963, alle 6 000:n myydyn yksilön jälkeen. Yhtenä syynä heikolle myynnille pidetään auton muotoilua, joka oli amerikkalaiselle keskivertokuluttajalle liiaksi valtavirrasta poikkeava. Lisäksi Studebaker merkkinä ei nauttinut sellaista imagoa, joka olisi houkutellut kohderyhmäksi ajateltuja nuoria aikuisia. Nykyään Avanti on yksi automaailman klassikoita ja monet pienet autopajat ovat valmistaneet siitä replika-malleja, mutta edelleen vailla suurempaa kaupallista menestystä.

Loewyn perintö 
Loewy vetäytyi 87 vuoden iässä vuonna 1980 eläkkeelle Monacoon, jossa kuoli kuusi vuotta myöhemmin. Vuonna 1992 hänen leskensä Viola Loewy ja tupakkayhtiö British American Tobacco perustivat Raymond Loewy -säätiön Hampuriin, tehtävänä tukea teollista muotoilua Loewyn muistoa kunnioittaen. Säätiö jakaa vuosittain 50 000 euron Lucky Strike -palkinnon merkittävien muotoilijoiden elämäntyöstä. Tunnustuksen saajiin kuuluvat muun muassa Philippe Starck ja Dieter Rams. Vuonna 1998 tytär Laurence Loewy perusti Loewy Design -toimiston Georgian osavaltion Atlantaan huolehtimaan edesmenneen isänsä sopimusten edunvalvonnasta. Laurence kuoli 2008, mutta työtä jatkavat hänen leskensä ja poikansa. Perikunnan suunnitelmissa on myös oman museon perustaminen.

Loewyn muotoilutöitä 

 Ayrel-lentokone 1909
 Gestetner-monistuskoneen kotelo 1929
 Howard Hughesin omistaman Boeing 307 ”Stratoliner” -koneen sisustus
 traktoreita sekä paketti- ja kuorma-autoja International Harvester -yhtiölle 1939–1954
 höyryveturimuotoilua Pennsylvania Railroadille 1936–
 Coldspot-jääkaappi Sears, Roebuck and Company -yhtiölle 1935
Electrolux L300 -jääkaappi 1940
 osasuunnittelua Harley-Davidson -moottoripyöriin 1941
 Schick-sähköparranajokone 1941
 Lucky Strike -savukepakkaus 1942
 Electrolux-lattiankiillotuskone 1944
 dieselvetureita Fairbanks-Morse- ja Baldwin Locomotive Works -yhtiöille 1949–
 Hallicrafters S38 -lyhytaaltoradio 1946
 Filben Maestro -levyautomaatti 1947
 Studebaker Champion -henkilöauto 1947
 IBM-reikäkorttilävistin 1949
 rautatieaseman uudistus Norfolk and Western -yhtiölle (Roanoke, Virginia) 1949

 kaksikerroksinen Scenicruiser-bussi Greyhound Lines -yhtiölle 1951
 Peace-savukepakkaus 1952
 Studebaker Commander -henkilöauto 1953
 väri- ja sisustussuunnitelma Northern Pacific Railwaylle 1954
 Coca-Cola-lasipullon uudistus 1955 ja tölkkimuotoilu 1960
 Hillman Minx -henkilöauto 1956–1959
 perämoottori Royal Scott, McCulloch Motors Corporation 1957
 500-sarjan traktorit Cockshutt-yhtiölle 1958
 uuniastioita Le Creuset -yhtiölle 1958
 Leisurama vapaa-ajan rakennuksia 1959
 Dorsett-huviveneitä 1959
 Yhdysvaltain presidentin lentokoneen (Air Force One) miehistön työasut 1962
 Union News -kahvilan sisustus Eero Saarisen suunnittelemaan TWA Flight Centeriin 1962
 Studebaker Avanti -henkilöauto 1963
 John F. Kennedyn muistopostimerkki 1964
 moderni DF-2000-kalustesarja 1965
 Exxon-yhtiön logo 1966 (julkaistiin 1972)
 New Yorkin metrojuna 1967
 Lotus Compact -ompelukone Elna-yhtiölle 1968
 Spar-kauppaketjun logouudistus 1968
 kotkalogo Yhdysvaltain postilaitokselle 1970
 Shellin simpukkalogon uudistus 1971
 Air Francen Concorde-yliäänikoneen sisustus 1975
 NASAn Skylab-avaruusaseman sisustus

Kirjallinen tuotanto 
The Locomotive: Its Aesthetics (1937)
Never Leave Well Enough Alone (1951) ISBN 0-8018-7211-1 autobiography
Industrial Design (1979) ISBN 0-87951-260-1

Kirjallisuutta 
 Bayley, Stephen. The Lucky Strike Packet (Design Classics Series), Art Books International Ltd (1998) ISBN 3-931317-72-2
 Byars, Mel. "Loewy, Raymond", teoksessa American National Biography, American Council of Learned Societies (2000)
 Porter, Glenn. Raymond Loewy Designs for the Consumer Culture, Hagley Museum and Library (2002) ISBN 0-914650-34-3
 Schoenberger, Angela. Raymond Loewy: Pioneer of American Industrial Design, Prestel Publishing (1991) ISBN 3-7913-1449-1
 Trétiack, Phillippe. Raymond Loewy and Streamlined Design, New York: Universe (1999) ISBN 0-7893-0328-0

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Loewy Design LLC:n virallinen sivusto
 LoewyMuseum.org – tulevan Raymond Loewy -museon sivusto
 RaymondLoewy.com Virallinen sivusto
 The Raymond Loewy Foundation
 Raymond Loewyn muistosivusto (saksaksi ja englanniksi)
 Raymond Loewy -aiheisia videoita

Yhdysvaltalaiset muotoilijat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet