joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kati Mikola

Kati Maaria Mikola (ent. Mikola-Stenvall, s. 26. joulukuuta 1961 Helsingin maalaiskunta) on Sauvossa asuva taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti muotokuvistaan ja muista valoisan realistisista öljymaalauksista, joissa ihmisten luomassa ympäristössä seikkailee usein eläinhahmoja.
 	 
Mikola opiskeli 1978–1981 Turun piirustuskoulussa. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä etenkin Turussa, mutta myös Tampereella, Oulussa, Hyvinkäällä ja Salossa. Hän on toiminut Paimion kansalaisopiston kuvataiteen opettajana vuodesta 1997 ja opettanut lisäksi muun muassa Varsinais-Suomen Kansanopiston muotokuvakursseilla vuosina 1998, 2000 ja 2001. Mikola on ollut Turun taiteilijaseuran hallituksen jäsen vuodesta 2000.

Mikola asuu Sauvossa Art Alsilaksi nimetyssä vanhassa kansakoulussa, jossa hänellä on ateljee, taidegalleria ja kurssitoimintakeskus.

Mikola oli aiemmin naimisissa taidemaalari Kaj Stenvallin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kati Mikolan verkkosivusto

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Pavlo Petrenko

Pavlo Dmitrovich Petrenko (s. 17. heinäkuuta 1979) on ukrainalainen poliitikko, joka edustaa Isänmaa-puoluetta. Hänet valittiin Jatsenjukin väliaikaishallituksen oikeusministeriksi Ukrainan vallankumouksen päätteeksi 27. helmikuuta 2014.

Lähteet 

Ukrainan ministerit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Musta Hevonen (olut)

Musta Hevonen on suomalaisen Sinebrychoffin panimoyhtiön olutmerkki, jota on ollut saatavana neljänä eri ajanjaksona, aina hieman erilaisena tuotekonseptina.

Alun perin Musta Hevonen oli vaalea lager, joka pysyi markkinoilla kymmenisen vuotta alkaen vuodesta 1972. Vuosina 1997–2000 se oli merkkinä tummalle hanaoluelle, joka löytyi parinsadan olutravintolan valikoimista. Olutasiantuntijoiden hyvistä arvioista huolimatta hanke jäi lyhytaikaiseksi. Vuonna 2003 Musta Hevonen oli jonkin aikaa niin sanottu halpaolutmerkki, joka oli saatavana vain K-kaupoista. Neljännen kerran Musta Hevonen tuotiin markkinoille vuoden 2012 tammikuussa, nyt muita suomalaisia keskioluita vähemmän alkoholia (4,0 %) sisältävänä, alumiinitölkkeihin pakattuna tummana ja vaaleana lagerina.

Historiaa
Mustaa Hevosta alettiin panna Sinebrychoffin juuri itselleen ostamassa Porin oluttehtaassa 1972. Saman yrityksen Koff oli tuolloin keskioluiden markkinajohtaja, mutta oluiden menekki oli vuoden 1969 alusta voimaan tulleen keskiolutlain myötä voimakkaassa kasvussa, ja Sinebrychoff pyrki lisäämään markkinaosuuttaan tuomalla saataville uuden olutmerkin.

Muita lagereita vaaleamman Mustan Hevosen kehitti Porin Oluen panimomestari Georg Orlow. Sitä varten kehitettiin oma vaaleampi mallas, joka kuivattiin matalammassa lämpötilassa. 

Mustan Hevosen nimen ja alkuperäisen graafisen ilmeen suunnitteli mainosgraafikko Pekka Nissinen Turkama & Kumppanit -mainostoimistossa. Uuden oluen nimi herätti aluksi kummastusta ja hilpeyttä, ja sen etiketin väritys oli täysin poikkeava olutpakkausten tiukasta perinteestä, jossa ainoat sallitut värit olivat kulta, punainen, vihreä ja sininen. Mustan Hevosen etiketti oli šakkimaisen mustavalkoinen, lisänä hieman kultaa.

Suosioon noussutta Mustaa Hevosta valmistettiin Porin panimon lisäksi myös Sinebrychoffin silloisella Hietalahden panimolla Helsingissä.
1970-luvun lopulla Mustaa Hevosta myyttiin sini-oranssissa tölkissä, jonka kuvituksena käytettiin tv-sarjan Mustaa oritta muistuttavaa lämminverihevosta. Suosio kuitenkin hiipui, ja Musta Hevonen katosi ensimmäisen kerran markkinoilta 1970- ja 1980-lukujen vaihteen tienoilla.

Lähteet

Suomalaiset olutmerkit
Kalsu

Kalsu on kylä Forssassa Kanta-Hämeessä. Kalsu sijaitsee Forssan keskustaajamasta katsoen luoteeseen lähellä Jokioisten kunnan rajaa. Kylän eteläpuolella on Vieremän kaupunginosa ja länsipuolella Jokioisilla sijaitseva Latovainio. Kalsun itäpuolella on Forssaan kuuluva Lempään kulmakunta ja pohjoisessa Forssaan liitetty entisen Koijärven kunnan alue.

Kalsuun on tieyhteys lännestä valtatieltä 2 ja kaakosta seututieltä 284 erkanee Kalsuun johtava tie Parkkiaron kohdalla. Sotien jälkeen Kalsuun muutti paljon siirtoväkeä luovutetusta Karjalasta.

Kalsun kansakoulu oli toiminnassa ainakin vielä vuonna 1966.

Lähteet

Forssan kylät
Vigorous and Liberating Death


Vigorous and Liberating Death on Impaled Nazarenen kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 2014.

Albumi on edeltäjiään black metal -vaikutteisempi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Sluti666 – laulu
 Tomi UG Ullgren – kitara
 Arc v 666 – bassokitara
 Repe Misanthrope – rummut

Tuotanto 
 Tero "Max" Kostermaa – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Taneli Jarva – grafiikka

Arvostelut 
 The Metal Forge: 
 Metal Hammer: 
 Metal Observer: 
 Metal Temple:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Impaled Nazarenen albumit
Astravetsin ydinvoimalaitos

Astravetsin ydinvoimalaitos tai viralliselta hankenimeltään Valko-Venäjän ydinvoimalaitos (, ) sijaitsee Valko-Venäjän Hrodnan alueen Astravetsin piirissä 18 km kaupungista sekä vain 50 km:n päässä Liettuan pääkaupungista Vilnasta.

Ydinvoimalan päätoimittaja on Venäjän Rosatom-valtionkonserniin kuuluva Atomstroieksport (ЗАО "Атомстройэкспорт) ja tilaajana Valko-Venäjän valtion unitaarinen yritys ydinvoimalan rakentamisen johtamiseksi (ГУ "Дирекция строительства атомной электростанции" (ГУ "ДСАЭ"), Direktsija stroitelstva atomnoi elektrostantsii, GU DSAE).

Astravets on Valko-Venäjän ensimmäinen ydinvoimala. Se liittyy maan energiastrategiaan, jolla tavoitellaan energiaomavaraisuuden kasvattamista sekä maakaasun ja energian tuonnin vähentämistä Venäjältä. Energiastrategiaansa liittyen maa pyrkii rakentamaan myös 1000 MW tehoisen kivihiilivoimalan, noin 300 MW edestä tuulivoimaloita ja neljä vesivoimalaa yhteisteholtaan 120 MW.

Reaktorit

Ydinvoimalassa on seuraavat reaktorit:

Rakentajan alkuperäisenä tavoitteena tavoitteena oli saada ensimmäinen, 1194 megawatin VVER V-491 -tyyppistä reaktoria käyttävä voimalayksikkö käyttöön vuonna 2018 ja toinen vuonna 2021. Sittemmin aikataulu venyi, ja ensimmäinen yksikkö alkoi tuottaa sähköä marraskuussa 2020.

Historia
Valko-Venäjän presidentti hyväksyi virallisesti maaliskuussa 2011 uuden 2,4 GW:n ydinvoimalan rakentamisen Astravetsiin. Varsinainen rakentamissopimus allekirjoitettiin heinäkuussa 2012. Tavoitteena oli saada ensimmäinen 1200 MW:n voimalayksikkö tuotantokäyttöön 2018 ja toinen yksikkö 2020. Voimalan sijoituspaikkakunta oli päätetty jo 2008 loppuun mennessä. Osa valmistelevista töistä, kuten tie- ja raideyhteyksien rakentaminen, aloitettiin jo 2010 puolella. Laitos rahoitettiin paljolti venäläisellä lainalla (noin 10 miljardia dollaria), ja toimituksesta vastasi venäläinen Atomstroyexport.

Kritiikki
Liettua pitää voimalaa uhkana turvallisuudelleen, koska se sijaitsee vain 50 kilometrin päässä Liettuan pääkaupungista Vilnasta. Liettuan ulkoministeri Linas Linkevičius sanoi haastattelussa, että "emme voi luottaa siihen, kun rakentamisessa ei ole mukana riippumattomia valvojia ja instituutioita". Liettua on säätänyt lain, joka kieltää Astravetsissa tuotetun sähkön ostamisen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 First Belarus reactor under construction (7.11.2013)  (world-nuclear-news.org)
 Belarus Starts Constructing Its First Nuclear Power Plant (11/2013)  (iaea.org)
 Belorusskaja AES (Ostrovetskaja; venäläisen atomiteollisuuden uutisia Astravetsin ydinvoimalasta)   (atomic-energy.ru)

Hrodnan alue
Valko-Venäjän voimalaitokset
Ydinvoimalaitokset
Lantmännen Agron koetila

Lantmännen Agron koetila Hauholla tutkii viljelykasvien lajikkeita, torjunta-aineita, lannoitteita sekä viljelytekniikkaa. Se perustettiin vuonna 1963. Tutkimustoiminta oli laajimmillaan 1970- ja 1980-luvuilla.

Koetilalle perustetaan vuosittain tuhansia eri lajien ja lajikkeiden koeruutuja. Niiden kasvua ja eri kasvinsuojelu- ja lannoitetoimenpiteiden toimivuutta havainnoidaan ja tuloksia raportoidaan K-maatalouden kotisivulla sekä Facebookissa ja Twitterissä.

Koetila testaa myös uusia lajikkeita. Esimerkiksi vuonna 2013 tutkittiin rehumaissin soveltuvuutta Suomen kasvuoloihin. Koetila on toiminut vuodesta 1963.

Sertifioitua tutkimustyötä 

Tukes myönsi GEP-sertifikaatin K-maatalouden koetilalle tammikuussa 2013. Tämän myötä Koetilan tekemät kasvinsuojeluainekokeet virallistettiin kasvinsuojeluaineiden rekisteröinneissä.  Kasvinsuojeluainekokeissa vertaillaan tauti- ja rikka-aineiden tehoa. Kattava otos koetuloksista on luettavissa vuosittain julkaistussa Viljelyoppaassa.

Lajikekokeet 

Koetilalla tutkitaan uusia lajikkeita viljalajeista, rypsistä ja rapsista, herneestä ja nurmikasveista. Koetilan luoma Viljelyohjelma opastaa viljelijää valitsemaan parhaat lajike-, tuote- ja menetelmäkokonaisuudet. Viljelyohjelman suositukset perustuvat vuosien tutkimustyön tuloksiin.

Koeruuduilla kasvavat kasvit 
Koeruuduilla kasvaa muun muassa
 nurmilajikkeita
 rypsejä ja rapseja
 hernettä
 viljakasveja.

Lajikekokeita tehdään kumppanitilojen yhteishankkeissa myös maan muissa osissa, Ruukissa, Ylistarossa, Maaningalla, Inkoossa ja Pernajalla. Koetila tekee tutkimuksia myös Hauhon ulkopuolella. Kesällä 2012 toteutettiin mansikan harmaahomeen torjuntakoe Lepaalla.

Tutkimus- ja koetoiminta lajeittain

Nurmikasvien tutkimus 
Nurmikasvien tutkimuksessa tutkitaan kasvurytmiä, sadontuottoa, rehuarvoa ja talvehtimista.

Lajiketestauksessa vain lupaavimmat uudet lajikkeet otetaan Suomeen kokeisiin. Seoskokeissa tutkitaan mahdollisimman tuottoisaa seosta 3- niiton järjestelmään.

Koetilalla tehdään myös siemen­tuotanto­kokeita ja tutkitaan viljely­tekniikkaa, sillä nurmilajikkeen siementuotantokyvyllä on suuri merkitys lajikkeen elinkaarelle ja kaupalliselle hyödynnettävyydelle.

Viljelyohjelmapäivä 
Koetilalla järjestetään vuosittain viljelyohjelmapäivä, jossa koetilan tutkijat esittelevät kuluneen kauden tutkimustuloksia ja vieraat pääsevät itse tutustumaan koeruutuihin asiantuntijoiden opastuksella.

Kasvuasteseuranta 
Koetilalla toimii myös Lantmännen Agron siemenkeskus ja viljalaboratorio.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lantmannen Agro Facebookissa

Lantmännen Agro
Maataloustiede
Suomen maatalous
Maatilat
Hauho
Joose

Joose on suomalainen miehen etunimi, raamatullisen Joosef-nimen lyhentymä.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Joose-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 1 121 henkilöä. Joosen nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 19. maaliskuuta.

Tunnettuja Jooseja 

 Joose Antonen (s. 1995), jääkiekkoilija
 Joose Keskitalo (s. 1982), laulaja ja lauluntekijä
 Joose Kääriäinen, Justimusfilms-videoryhmän jäsen
 Joose Norri (s. 1971), shakkimestari
 Joose Vilkuna (1905–1989), maanviljelijä ja eräkirjailija
 Joose Vähäsöyrinki, laulaja

Lähteet 

Etunimet
Turun Steiner-koulu

Turun Steiner-koulu on steinerkoulu, joka toimii Turussa osoitteessa Mestarinkatu 2, 20810 Turku. 
Rehtoreina toimivat Marja Kaislavirta (luokat 0–9) ja  Teemu Mustonen (lukio). Koulutuksen järjestäjänä toimii luokkien 0–9 osalta Turun seudun steinerkouluyhdistys ry ja luokkien 10–12 osalta Lahden Rudolf Steiner -koulun kannatusyhdistys ry.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turun Steiner-koulun kotisivut

Steinerkoulut
Turun oppilaitokset
IV kaupunginosa
Lotta-Kaisa Eliander

Lotta-Kaisa Eliander (o.s. Välkkynen, s. 25. tammikuuta 1985 Vammala) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän on edustanut vuodesta 2015 lähtien Turun Urheiluliittoa. Aikaisemmin hän edusti Huittisten seudun Yleisurheilua. Hänen valmentajinaan toimivat Jyrki Välkkynen sekä vuonna 2006 valmennukseen mukaan tullut Ville-Pekka Vuorento. 

Eliander on saavuttanut Kalevan kisoista kiekonheiton pronssia vuonna 2009. Kiekonheiton talvimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017 ja 2020 ja hopeaa 2009, 2019 ja 2022. Hän kilpaili Suomi–Ruotsi-maaottelussa Göteborgissa 2009 sijoittuen neljänneksi ja Tukholmassa 2019 sijoittuen kuudenneksi.

Lähteet 

Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Harjakotka

Harjakotka (Spilornis cheela) on haukkojen heimon harjakotkien sukuun kuuluva lintu Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Hongkongissa, Intiassa, Indonesiassa, Japanissa, Laosissa, Macaossa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Filippiineillä, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaelluslintuna sitä tavataan myös Koreassa ja Singaporessa.

Lajista Spilornis minimus on erotettu laji S. klossi ja nimilaji minimus yhdistetty lajiin S. cheela noudattaen Rasmussen ja Andertonia (2005).

Laji on laajalle levinnyt ja runsas, joskin paikallisesti voi olla harvinainen. Määrää ei ole arvioitu.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljelmät, hävitetyt metsät, mangrovemetsät nousuvesirajan yläpuolella, kosteat alavat ja vuoristometsät 2000 metrin korkeuteen, meren rannikon estuaarit.

Lähteet 

Haukat
Ihor Tenjuh’

Ihor Josypovytš Tenjuh’ (; s. 23. toukokuuta 1958) on ukrainalainen amiraali ja Svoboda-puolueen poliitikko. Hän toimi Ukrainan laivaston komentajana vuosina 2006–2010, kunnes Viktor Janukovytš erotti hänet. Tenyukh tuki vuoden 2014 vallankumousta ja hänet valittiin Ukrainan puolustusministeriksi helmikuussa 2014. Hänet erotettiin virastaan 25. maaliskuuta äänestyksen jälkeen, ja hänen tilalleen nimettiin väliaikaisesti Myh’ailo Koval.

Lähteet 

Ukrainan ministerit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Amiraalit
Maresuke Nogi

Maresuke Nogi (; 25. joulukuuta 1849 Edo (Tokio) – 13. syyskuuta 1912 Tokio) oli japanilainen kreivi ja kenraali.

Nogin isä oli samurai, joka kuului Chōfu-klaaniin. Nogi osallistui nuorena toiseen Chōshūn sotaretkeen ja yleni 1871 majuriksi. Hän osallistui myös Hagin ja Satsuman kapinoiden kukistamiseen. Hänestä tuli vuonna 1875 jalkaväkirykmentin apulaiskomentaja, 1880 rykmentinkomentaja ja 1885 prikaatinkomentaja. Vuonna 1887 hän matkusti Sōroku Kawakamin kanssa Saksaan täydentämään sotilasopintojaan. Vuosien 1894–1895 Kiinan–Japanin sodassa Nogi komensi 1. jalkaväkiprikaatia, joka miehitti Port Arthurin. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi, ja vuodesta 1896 hän toimi jonkin aikaa Japanille sodassa siirtyneen Formosan saaren (nyk. Taiwan) sotilaskuvernöörinä. Vuonna 1904 Nogi ylennettiin kenraaliksi. Venäjän–Japanin sodassa hän komensi Japanin kolmatta armeijaa ja johti sitkeästi 6. kesäkuuta 1904 alkanutta Port Arthurin piiritystä. Suurten vaikeuksien jälkeen kaupungin valtaus onnistui viimein 2. tammikuuta 1905. Vallattuaan kaupungin hän vei armeijansa tärkeimmälle sotanäyttämölle Mantšuriaan ja vaikutti merkittävällä tavalla japanilaisten voittoon ratkaisevassa Mukdenin taistelussa, jossa hänen armeijansa iski venäläisten oikeaa siipeä vastaan.

Venäjän–Japanin sodan jälkeen Nogi nimitettiin sotaneuvoston jäseneksi, ja vuodesta 1907 hän toimi Gakushūin-koulun johtajana. Samana vuonna hän sai kreivin arvon. Nogi teki vaimonsa Shizukon kanssa rituaali-itsemurhan Japania lähes puoli vuosisataa hallinneen keisari Meijin hautajaispäivänä syyskuussa 1912. Nogi suoritti perinteisen samuraiden itsemurhaseremonian eli seppukun osoittaakseen lojaaliutensa keisarilleen, sillä Japanin varhaisemmassa historiassa uskollisten palvelijoiden oli tapana seurata herraansa kuolemaan (junshi). Nogin vaimo tappoi itsensä naisten tapaan viiltämällä kurkkunsa auki. Monet tuon ajan japanilaiset kirjailijat, kuten Sōseki Natsume ja Mori Ōgai pitivät Nogin itsemurhaa esimerkkinä Japanin feodaalisten perinteiden ja nopean modernisaation välisestä ristiriidasta.

Venäjän–Japanin sotaan liittyvistä henkilöistä Nogi kohosi amiraali Tōgō Heihachirōn ohella Japanissa tärkeimmäksi isänmaallisen sankarinpalvonnan kohteeksi. Nogista on tehty useita elokuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Japanilaiset kenraalit
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
I sette gladiatori

I sette gladiatori (”Seitsemän gladiaattoria”; , ”Seitsemän spartalaista”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään western-vaikutteista peplumia edustavan elokuvan ohjaajaksi on merkitty Pedro Lazaga. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.

Juoni
Spartaan palannut gladiaattori Darius saa tietää, että tyrannimainen efori Hiarba on murhannut hänen isänsä ja tavoittelee hänen rakastettuaan Aglaiaa. Aglaian isän murhaajaksi lavastettu Darius pakenee kaupungista ja kerää yhteen gladiaattoriystävänsä, jotka ottavat tehtäväkseen Hiarban kukistamisen.

Näyttelijät

Tuotanto ja vastaanotto
I sette gladiatori on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa, Sevilla Filmsin studiolla Madridissa sekä Madridin ulkopuolella Manzanares el Realin ja La Pedrizan maisemissa. Se on ensimmäinen monista 7 rohkeata miestä -jäljitelmistä, jotka Stanley Kubrickin Spartacuksen vaikutuksesta on sijoitettu westerniksi tyyliteltyyn gladiaattoriasetelmaan. Elokuvan ohjaajaksi on virallisesti merkitty espanjalainen Pedro Lazaga, mutta pääosaa esittäneen Richard Harrisonin mukaan sen ohjauksesta vastasi kokonaan Alberto De Martino, joka oli tehnyt myös Harrisonin ensimmäisen peplum-elokuvan Voittamaton gladiaattori (Il gladiatore invincibile, 1961).

Elokuva on yksinkertainen mutta viihdyttävä toimintaseikkailu, jossa on paljon kiinnostavia yksityiskohtia ja kepeää huumoria. Se ei kuitenkaan ole yhtä onnistunut kuin Harrisonin Voittamaton gladiaattori, ja elokuvan alun jälkeen sen käsikirjoitus jättää sankarin pahasti ystäviensä varjoon. Muista gladiaattoreista erottuu varsinkin tyylilajin vakiokasvo Livio Lorenzon.

I sette gladiatori oli kohtalainen kaupallinen menestys ja tuotti Italiassa yhteensä 421 miljoonan liiran pääsylipputulot. Espanjassa sen näki 270 000 ja Ranskassa lähes 970 000 katsojaa. Elokuvan alku on kopioitu yksityiskohtia myöten Adalberto Albertinin gladiaattoriseikkailuun Ritorno del gladiatore più forte del mondo (1971). Siitä on olemassa myös 1980-luvun jäljitelmä Seitsemän raivoisaa gladiaattoria.

DVD-julkaisut
Elokuvan laajakangasversio on saatavilla laadultaan tyydyttävänä englanninkielisenä DVD:nä. Impulson espanjalainen julkaisu sisältää vain espanjankielisen ääniraidan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Italialaiset seikkailuelokuvat
Vuoden 1962 espanjalaiset elokuvat 
Vuoden 1962 italialaiset elokuvat
Brasilian keisarikunta

Brasilian keisarikunta () oli siirtomaaisännästään Portugalista itsenäistyneen Brasilian ensimmäinen valtiomuoto vuosina 1822–1889.

Napoleonin sotien vuoksi Portugalin tuleva kuningas Juhana VI oli paennut Brasiliaan vuonna 1807. Brasiliassa oli jo 1700-luvulla herännyt itsenäisyysliike Ranskan vallankumouksen innoittamana. Juhana VI:n aikana maa kehittyi kaupankäynnin ja koulutuksen osalta. Toisaalta portugalilaisia suosittiin ja veroja korotettiin, minkä katsotaan lisänneen tyytymättömyyttä maassa. Juhana VI:n palattua Eurooppaan hänen poikansa kruununprinssi Dom Pedro I julisti maan yleisen mielipiteen painostuksesta itsenäiseksi, ja hänet tunnustettiin keisariksi. Hän julisti Brasilian perustuslain vuonna 1824, mutta suosion puutteessa ja muun muassa Uruguayn maakunnan itsenäistyttyä hän luopui kruunusta vuonna 1831 ja palasi Portugaliin.

Pedro I:n kuusivuotias poika Dom Pedro II nousi isänsä jälkeen Brasilian valtaistuimelle. Perustuslakia muutettiin vuonna 1834 siten, että saatiin aikaan maakunnallinen itsehallinto, ja Brasiliasta tuli liittokeisarikunta. Brasilia kävi niin sanottua kolmoisliiton sotaa Paraguayta vastaan vuosina 1865–1870. Sen jälkeen tuli ajankohtaiseksi kysymys orjien vapauttamisesta. Keisarin ollessa käymässä Euroopassa kansanedustuslaitos lakkautti hänen tyttärensä Isabellan johdolla orjuuden ilman korvauksia isännille. Orjanomistajat liittyivät tasavaltalaisiin, ja Pedro luopui kruunusta. Vuoden 1889 vallankumouksen jälkeen muodostettiin Brasilian yhdysvallat -niminen tasavalta, jonka ensimmäiseksi presidentiksi tuli marsalkka Deodoro da Fonseca.

Keisarikunnan kansallislaulu oli Hino da Independência vuosina 1822–1831 ja Hino Nacional Brasileiro vuosina 1831–1889.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1800-luku
Brasilian historia
Etelä-Amerikan entiset monarkiat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Andrejs Rastorgujevs

Andrejs Rastorgujevs (s. 27. toukokuuta 1988 Alūksne) on latvialainen ampumahiihtäjä.

Rastorgujevsin maailmancupin debyytti joulukuussa 2009 Östersundissa oli varsin epäonninen. Hän tuli ensimmäisessä kilpailussaan sijalle 47. Hänet kuitenkin hylättiin, koska hän vaihtoi loppusuoralla linjaa estäen samalla toista urheilijaa. Kausi 2012-2013 oli läpimurto Rastorgujevsille. Hän sijoittui ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa 36. sijalle. Seuraavalla kaudella hän oli maailmancupissa kuudestoista. Rastorgujevs saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Oslon yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2017. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljä kertaa neljäs. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmastoista ja pikakilpailun cupissa viides.

Hän on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin: 2010 ja 2014 ja 2018. Sotšissa 2014 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähdössä 14:nneksi. Pyeongchangissa 2018 hän oli takaa-ajokilpailussa kahdestoista. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2011 lähtien. Hän sijoittui Östersundissa 2019 takaa-ajokilpailussa kuudenneksi, normaalimatkalla 13:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli pikakilpailussa viidestoista ja takaa-ajossa kymmenes.

Vuonna 2014 Rastorgujevs voitti ampumahiihdon Euroopan mestaruuden miesten normaalimatkalla Nové Městossa ja oli pikakilpailussa kolmas. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa hän sai takaa-ajossa pronssia. Hän voitti pikakilpailun Euroopan mestaruuden Ridnaunissa 2018 ja sai samassa lajissa hopeaa Minskissä 2020. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Hän on voittanut rulla-ampumahiihdon nuorten takaa-ajon maailmanmestaruuden 2006 sekä saanut aikuisten sarjssa MM-pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2010.

Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU asetti Rastorgujevsin 24 kuukauden kilpailukieltoon maaliskuussa 2021, koska hän oli laiminlyönyt dopingtestaukseen liittyvien olinpaikkatietojensa kertomisen. Rastorgujevs valitti tuomiosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka lyhensi kilpailukiellon 18 kuukauden pituiseksi.

Lähteet

Viitteet 

Latvialaiset ampumahiihtäjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut latvialaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut ampumahiihtäjät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Blink (kappale)

Blink on saksalaisyhtye Cascadan kappale. Se julkaistiin singlenä 28. maaliskuuta 2014. Sen odotetaan olevan osa yhtyeen tulevaa viidettä studioalbumia.

Taustaa

Saksalainen DJ/tuottaja "CJ Stone" paljasti 12. joulukuuta 2013, että hän on työstämässä Cascadan uusimmalle julkaisulle. Hän jakoi faneilleen tiedon siitä että single on nimeltään "Blink" ja se tullaan julkaisemaan alkuvuonna 2014. Kappaleen oli alun perin nauhoittanut ja julkaissut pop-yhtye U.V.U.K. vuonna 2012. Single ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti, joten se annettiin Cascadalle julkaistavaksi.

Musiikkivideo

Natalie julkaisi 10. tammikuuta 2014 omalla Facebook-seinällä tiedotteen, jossa hän sanoi olevansa kiireisenä suunnittelemassa musiikkivideota uudelle singlelleen. 15. tammikuuta 2014 hän ilmoitti, että he ovat valmiita videon kuvaamiseen.

Kappalelista

German digital download

 1. "Blink" (Video Edit) - 3:51
 2. "Blink" (Extended Mix) - 5:09
 3. "Blink" (Crew Cardinal Radio Edit) - 3:10
 4. "Blink" (Crew Cardinal Remix) - 4:07
 5. "Blink" (Jerome Radio Edit) - 3:41
 6. "Blink" (Jerome Remix) - 5:12
 7. "Blink" (CJ Stone Radio Edit) - 3:15
 8. "Blink" (CJ Stone Remix) - 4:41
 9. "Blink" (House of Titans Radio Edit) - 3:31
 10. "Blink" (House of Titans Remix) - 5:20

Australian digital download

 1. "Blink" (Video Edit) - 3:51
 2. "Blink" (US Video Edit) - 3:50
 3. "Blink" (Crew Cardinal Radio Edit) - 3:10
 4. "Blink" (Jerome Radio Edit) - 3:41
 5. "Blink" (CJ Stone Radio Edit) - 3:15
 6. "Blink" (House of Titans Radio Edit) - 3:21
 7. "Blink" (Extended Mix) - 5:09
 8. "Blink" (US Extended Mix) - 5:02
 9. "Blink" (Crew Cardinal Remix) - 4:07
 10. "Blink" (Jerome Remix) - 5:12
 11. "Blink" (CJ Stone Remix) - 4:41
 12. "Blink" (House of Titans Remix) - 5:20

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2014 kappaleet
Cascadan kappaleet
Jooa

Jooa on suomalainen miehen etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt muunnelmana Raamatussa esiintyvästä nimestä Joas (vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Jooas), joka oli Vanhan testamentin mukaan sekä yhden Juudan että yhden Israelin muinaisen kuninkaan nimenä.

Suomessa nimi Jooa tuli käyttöön vasta 1900-luvun loppupuolella ja on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuosina 1980–2019 nimi annettiin kaikkiaan 1 916 pojalle ja ainakin kuudelle tytölle. Suurin osa heistä on 2010-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1960 nimeä ei ollut annettu kenellekään.. Vuodesta 2015 lähtien Jooan nimipäivä on 20. maaliskuuta.

Lähteet 

Etunimet
Hersjana Matmuja

Hersjana ”Hersi” Matmuja (s. 1. helmikuuta 1990) on albanialainen laulaja, joka voitti Festivali i Këngës -laulukilpailun joulukuussa 2013 kappaleellaan ”Zemërimi i një nate” ja pääsi näin edustamaan Albaniaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa. Kansainvälistä kilpailua varten kappale käännettiin englanniksi nimelle ”One Night’s Anger”. Matmuja esiintyi ensimmäisessä semifinaalissa, mutta ei selviytynyt finaaliin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matmujan esittely Eurovision laulukilpailun virallisilla sivuilla. 

Vuoden 2014 euroviisuedustajat
Albanian euroviisuedustajat
Albanialaiset laulajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Bill Engvall Show

Bill Engvall Show (The Bill Engvall Show) on  yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka on luonut Bill Engvall ja Michael Leeson. Bill Engvall Show alkoi TBS-kanavalla 17. heinäkuuta 2007 ja päättyi 5. syyskuuta 2009. Suomessa MTV3 aloitti sarjan esittämisen 3. syyskuuta 2010.

Näyttelijät

Lähteet

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Perhesarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
TBS:n televisio-ohjelmat
Bert I. Gordon

Bert I. Gordon on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän on toiminut alalla vuodesta 1955. Hänet tunnetaan parhaiten scifi-elokuvista.

Hänen tyttärensä, Susan, näytteli joitakin hänen elokuvia.

Source

Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Pekka Tyni

Pekka Tyni on suomalainen kosketinsoittaja, pianisti ja kanttori. Hän toimii tällä hetkellä Porissa Reposaaren seurakunnan kanttorina. Aikaisemmin hän on työskennellyt pitkään myös Someron ja Somerniemen seurakunnissa.

Tyni aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana ja oli myöhemmin kymmenen vuoden ajan Pori Big Bandin pianistina 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on soittanut useissa yhtyeissä, joita ovat muun muassa Ensi Apu, Elonkorjuu, Pekka Pohjola Group ja Jukka Syrenius Band. Lisäksi Tyni on ollut mukana useiden jazzmuusikoiden, kuten Jari Perkiömäen ja Tuppu Orrenmaan kokoonpanoissa sekä soittanut Uuden Musiikin Orkesterissa. Hän on vieraillut myös muun muassa Even ja Mamban levyillä. Vuonna 2002 Tyni julkaisi Jari Huhtasalon kanssa albumin, joka sisälsi useiden eri suomalaisten säveltäjien tuotantoa.

Pekka Tynin nykyinen yhtye on Electric Crayon Set, jossa soittaa myös hänen veljensä Seppo Tyni. Lisäksi hän esiintyy yhdessä puolisonsa Minna Liettyä-Tynin kanssa.

Valikoitu diskografia 
Pori Big Band
Live at Pori Jazz Festival (1976)
Pori Big Band & Ernie Wilkins (1977)
Pori Jazz 80 (1980)
Elonkorjuu
Flying High, Running Fast (1978)
Footprints (2015)
Pekka Pohjola Group
Kätkävaaran lohikäärme (1980)
Uuden Musiikin Orkesteri
UMO Plays the Music of Pekka Pohjola ‎– Beauty and the Beast (1981)
Jukka Syrenius Band
Memories Of Tomorrow (1983)
Minna Tyni Band
Navajo (1995)
Pekka Tyni & Jari Huhtasalo
Suomalaisin sävelmin ja sanoin (2002)
Electric Crayon Set
One Man's Trash (2001)
What A Rotter Of A Day! (2007)

Lähteet 

Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset jazzpianistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Tummaharjakotka

Tummaharjakotka (Spilornis elgini) on haukkojen heimon harjakotkien sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan ainoastaan Intiassa Andamaaneilla, jossa se on kotoperäinen. Aikuisia yksilöitä arvioidaan olevan alle 4 000, ja määrä on vähenemässä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät ja mangrovemetsät vuorovesirajan yläpuolellasaarten sisäosissa. Se on ekologisesti erillinen samojen saarten rannikolla tavattavasta harjakotkasta. Andamaaneilla on edelleen laajoja metsäalue, mutta väestö on lisääntymässä ja metsänhakkuut ja laiduntaminen aiheuttavat paineita.

Lähteet 

Haukat
Uhanalaiset linnut
Oulunseudun Nuorisoasuntoyhdistys

Oulun seudun Nuorisoasuntoyhdistys ry eli OsNa tai OSNA ry on Oulun alueella toimiva yleishyödyllinen yhteisö, joka tarjoaa vuokra-asuntoja ja asumisen sisältöpalveluita. OsNa ry on Nuorisoasuntoliitto ry:n (NAL) jäsenjärjestö. OsNa on toiminut vuodesta 1991 ja yhdistyksen jäseninä on oululaisia nuoriso-, opiskelija- ja muita järjestöjä ja yksityishenkilöitä. Pääkohderyhmä ovat työssäkäyvät ja työelämään hakeutuvat 18-29-vuotiaat nuoret aikuiset.

Asunnot 
OsNalla on tällä hetkellä kuudessatoista kohteessa yhteensä 715 asuntoa. OsNalla on myös yhteiset kohteet Oulun Kuurojen yhdistyksen ja Nuorten Ystävien kanssa. Asuntoja haetaan asuntohakemuksella OsNan sivuston kautta. Asuntoja rakennuttaa ja isännöi OsNan osaksi omistama Oulun Moniasunnot Oy ja kiinteistöhuollon tuottaa Oulun Perusisännät Oy.

Sisältöpalvelut 
Asumisen sisältöpalveluita ovat asumisohjaus, asumisneuvonta ja asukastoiminnan tukeminen. Sisältöpalveluita on toteutettu vuodesta 2000 RAY:n (Raha-automaattiyhdistys) projektirahoituksen ja kohdennetun toiminta-avustuksen turvin.

Aiheesta muualla 
 seudun Nuorisoasuntoyhdistys -verkkosivut

Oulu
Suomalaiset kiinteistöomistajat
Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri

Suomen Palloliiton Itä-Suomen piiri perustettiin vapunpäivänä 1926 nimellä SPL:n Savon Piiri. Piirin pääpaikkana on alusta alkaen ollut Kuopio ja perustettaessa piiriin kuului viisi jäsenseuraa: Kuopion Palloseura, Osmon Pojat Kuopiosta, Iisalmen Palloilijat, Kajaanin Palloilijat ja Warkauden Suojeluskunnan Palloilijat. Savon piirin piirikokous muutti syksyllä 1994 piirin nimen Itä-Suomeksi ja Joensuun piirin seurat liittyivät siihen heti seuraavan vuoden alussa. Piiri muuttui kansainväliseksi piiriksi FK Sortavalan mukaantulon myötä.

Sarjakilpailut 
Itä-Suomen piiri järjestää seuraavat jalkapallosarjat:

Miehet
 Kolmonen  -  yksi lohko yhdessä Keski-Suomen kanssa
 Nelonen  -  yksi lohko
 Vitonen  -  neljä lohkoa

Naiset  
 Pienkenttä

Lähteet

 Itä-Suomen piirin esittely
 Palloliiton Savon/Itä-Suomen Piirin mestarihistoria

Viitteet

Itä-Suomi
Pohjois-Karjala
Pohjois-Savo
Etelä-Savo
Taatila

Taatila on suomalainen sukunimi. Se on verrattain harvinainen, sillä Väestörekisterikeskuksen mukaan vain 73 elossa olevalla (38 miestä, 35 naista) on se nykyisenä ja 21:llä entisenä sukunimenä. Kuolleista henkilöistä se löytyy vain 30:ltä: 15 naiselta ja 15 mieheltä (tilastoissa huomioitu vain vuoden 1968 jälkeen syntyneet). 

Taatila-nimisiä henkilöitä:
 Hippo Taatila (s. 1981), kirjailija, toimittaja ja koripallojournalisti
 Veli Taatila (s. 1973), koripalloilija

Lähteet 

Sukunimet
Darr

Darr (suomeksi ”Pelko”) on vuonna 1993 ilmestynyt intialainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Yash Chopra. Pääosia näyttelevät Sunny Deol, Juhi Chawla ja Shah Rukh Khan. Tämä on toinen elokuva, jossa Khan näytteli roiston roolia, ja sitä pidetään yhtenä hänen parhaista roolisuorituksistaan.

Elokuva oli suuri menestys, ja se voitti National Film Awards -palkinnon ja kaksi Filmfare Awards -palkintoa.

Juoni 
Nuori mies Rahul Mehra (Shah Rukh Khan) on pakkomielteinen opiskelutoveristaan Kiran Awasthista (Juhi Chawla). Pakkomielle ajaa Rahulin uskaliaisiin tekoihin estääkseen Kirania avioitumasta kihlattunsa Sunil Malhotran (Sunny Deol) kanssa. Kun avioliitto kuitenkin toteutuu, Rahulin raivo saa hänet rikkomaan kaikkia soveliaisuuden rajoja.

Näyttelijät

Soundtrack

Palkinnot 
 National Film Awards
 Paras populaarielokuva

 Filmfare Awards
 Paras koominen rooli – Anupam Kher
 Paras kuvaus – Manmohan Singh
Ehdokkuudet
 Paras ohjaus – Yash Chopra
 Paras negatiivinen rooli – Shah Rukh Khan
 Paras musiikki – Shiv-Hari

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 1993 intialaiset elokuvat
Intialaiset psykologiset jännityselokuvat
Yash Chopran ohjaamat elokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Kerstin Ulrika Ehrnrooth

Kerstin Ulrika (Ulli) Ehrnrooth-Forsten (10. marraskuuta 1906 Helsinki – 28. lokakuuta 2004) oli suomenruotsalainen lastenkirjailija.

Kerstin Ehrnroothin vanhemmat olivat kansanedustaja ja ministeri Leo Ehrnrooth (1877–1951) ja Kerstin Niklander (1886–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1933 Torsten Rudolf Forstenin (s. 1901) kanssa.

Ehrnrooth-Forsten toimi myös taidemaalarina ja kuvittajana. Ehrnrooth-Forsten piti yksityisnäyttelyn Salon Strindbergillä vuonna 1932. Ehrnrooth-Forsten osallistui Suomen Taiteilijain sekä Turun Taideyhdistyksen yhteisnäyttelyihin 1920–1930-luvulla.


Teoksia 
 Resan till Sagolandet och andra berättelser jämte teckningar. Söderström, Helsingfors 1925.
 Åter i sagolandet och andra berättelser. Söderström, Helsingfors 1939.
 Allt kan hända i sagolandet. Söderström, Helsingfors 1977.

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomen kirjailijat.
 Salon Strindberg: Helsinkiläisen taidegallerian vaiheita. Valtion taidemuseo / Kuvataiteen keskusarkisto. Nro 10. Helsinki 2004. ISBN 951-53-2662-1
 Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta Kirjav@.

Viitteet 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Suomalaiset aateliset
Åke Gulin

Åke Gulin (26. elokuuta 1906 Porvoo – 29. kesäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Åke Gulinin vanhemmat olivat kunnanlääkäri Albert Johannes Gulin (1863–1931) ja Signe Elisabeth Ahlman (1874–1952). Hän oli naimisissa Vivi Helena Ahlbergin (1902–1991) kanssa.

Gulin valmistui filosofian maisteriksi 1931. Hän kirjoitti runojen ohella myös taide- ja kirjallisuusaiheisia artikkeleita eri aikakauslehtiin.


Teoksia 
 Höståker. Söderström, Helsingfors 1954
 Bildvävnad. Söderström, Helsingfors 1956
 Akvarium. Söderström, Borgå 1959
 Gunnar Elfgren: Introduktion av Åke Gulin. Söderström, Helsingfors 1960
 Silhuett. Söderström, Helsingfors 1963
 Julivandring. Vinjetter av Anita Lucander. Söderström, Helsingfors 1965
 Jolly Roger. Vinjetter av Anita Lucander. Söderström, Helsingfors 1967
 Kattguld. Schildt, Helsingfors 1970
 Visor för vanliga. Söderström, Helsingfors 1974
 Dagjämning. Söderström, Helsingfors 1976
 Målare. Söderström, Helsingfors 1978
 Motlut. Söderström, Helsingfors 1981

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Kirjasampo.fi: Åke Gulin
 Svenskt författarlexikon 3. 1951–1955 (Projekt Runeberg).
 Svenskt författarlexikon 6. 1966–1970 (Projekt Runeberg).

Viitteet

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Reidar Wasenius

Reidar Wasenius (s. 15. tammikuuta 1967 Kauniainen) on suomalainen puhuja, ääninäyttelijä ja yritysmaailmassa työskentelevä tekniikan ylioppilas ja freelance-toimittaja.

Työ yritysmaailmassa ja toimittajana
Wasenius työskentelee luovana johtajana Breaks Finland Oy:ssä. Tätä ennen hän on toiminut Soprano Oyj:ssä, suomalaisten yksityissijoittajien yhdistyksen Fibanin toimitusjohtajana 2017-2019 ja Founder Institute -startup-kiihdyttämön Suomen yksikön vetäjänä 2015-2017 sekä Personal Brainerina ja Aivobic-ohjaajana 2008-2017. 1990- ja 2000-luvuilla Wasenius työskenteli muun muassa Samsung Electronicsilla, Nokialla, Telia Finlandilla, Tekesillä ja Digital Equipment Corporationissa. Wasenius on keksijänä muutamissa viestintätekniikan patenteissa, jotka on myönnetty Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi hän on toiminut Yrkeshögskolan Arcada –ammattikorkeakoulun Program Directorina vuosina 1995-2000 sekä toimittajana ja tuottajana useissa medioissa, kuten Yleisradiossa. Wasenius toimi kaksikielisessä helsinkiläisessä paikallisradiossa Radio Ykkösessä ) 1989–1993. Yle-uransa hän aloitti ruotsinkielisissä kielenopetusohjelmissa ja radioteatterissa ja sitten freelance-toimittajana Radio X-, Yle X3M- ja Radiomafia-kanavalla. Yle Fem -kanavalla hän oli aivovalmennuksen ja sosiaalisen median asiantuntijana Min Morgon -aamuohjelmassa 2010-2011  sekä tosi-tv-ohjelma Simonin juontajana 2014. 2020 hän toimi Innosuomi-TV-ohjelman isäntänä.

Työ puhujana, kouluttajana ja näyttelijänä
Wasenius on näytellyt, esiintynyt ja valmentanut 1980-luvun lopulta asti ja hänet tunnetaan äänenä, puhujana ja kouluttajana muun muassa työelämätaitojen ja digitaalisen viestinnän alueilla. Waseniuksen ääni on tuttu Telian (aiemmin Telecom Finlandin ja Soneran) puhelinverkkojen äänenä vuodesta 1992  ja VR-Yhtymän kuulutusäänenä junissa. Lisäksi Wasenius tekee äänityötä automaattisten puhelinpalvelujen äänenä sekä yritysvideoiden spiikkaajana. 2017 Wasenius teki usean hahmon äänet Lightneer-peliyhtiön Big Bang Legends -peliin. Näyttelijänä Wasenius työskennellyt muiden muassa Svenska Teaternissa ja vuonna 2017 Pelolla johtaminen on perseestä –näytelmässä.

Luottamustehtävät
Wasenius toimi Helsingin yliopiston alumniyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja 2020 toimittuaan sen varapuheenjohtajana 2017-2019. Hän toimi Forum-talouslehteä julkaisevan Forum för ekonomi och teknik -kustannusosakeyhtiön hallituksessa 2011-2019. Vuonna 2011 Wasenius voitti suomenruotsalaisen tarinankerronan mestaruuden, jonka jälkeen hän oli yksi Suomen kahdesta edustajasta tarinankerronan PM-kisoissa. Vuonna 2003 hän toimi SATU ry:n järjestämän vuosittaisen Media & Message -kilpailun tuomariston puheenjohtajana.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Reidar Waseniuksen kotisivu
 Reidar Wasenius Yleisradiossa
 Reidar Wasenius lehdessä Helsingin Sanomat
 Reidar Wasenius lehdessä Kauppalehti
 

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Nokian henkilöstö
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ääninäyttelijät
Normaali laajennus

Abstraktissa algebrassa algebrallista kuntalaajennusta L/K sanotaan normaaliksi jos L on K[X]:n polynomien juurikunta. Bourbaki kutsuu tällaisia laajennuksia kvasi-Galois'n laajennukseksi.

Yhtäpitäviä ominaisuuksia
Laajennuksen L/K normaalisuus on yhtäpitävää seuraavien ominaisuuksien kanssa. Olkoon Ka K:n algebrallinen sulkeuma, joka sisältää L:n.

 Jokainen L:n upotus  Ka:han joka rajoittuu K:n identtisen kuvaukseen, toteuttaa σ(L) = L. Toisin sanoen  on L:n automorfismi K:n suhteen.

 Jokaisella jaottomalla polynomilla K[X]:ssä jolla on ainakin yksi juuri L:ssä, on kaikki juuret L:ssä. Toisin sanoen se jakautuu lineaarisiin tekijöihin L[X]:ssä.
algebra
Seasons

Seasons on vuonna 2012 julkaistu Elonkorjuu-yhtyeen neljän CD:n boksi. Se sisältää lähes kaiken yhtyeen aikaisemmin levyillä julkaiseman materiaalin. 

Kokoelmalla on kaksi Elonkorjuun levyttämää studioalbumia vuosilta 1972 ja 1978 sekä suurin osan vuoden 2004 comeback-albumin ja 2010 ilmestyneen livealbumin kappaleista. Boksi sisältää myös ennenjulkaisemattomia konserttitaltiointeja vuosilta 1974, 1979 ja 2011. Muutaman Scumbag ja Scumbag Goes to Theatre -albumien kappaleen lisäksi kokoelmalta puuttuu vuonna 1971 ilmestyneeltä Popmestarit -levyltä löytyvä Elonkorjuun kappale Where's The Rising Sun?.

Boksin mukana tulevan esittelylehtisen tekstin on kirjoittanut toimittaja Johnny-Kai Forssell, se sisältää myös Jukka Syreniuksen omin sanoin kertoman Elonkorjuun historiikin. Boksi oli alun perin tarkoitus julkaista nimellä 40 Years of Blood, Sweat and Bullshit, mutta nimeksi vaihdettiin lopulta Seasons.

Sisältö

CD 1: "Spring" 
Ensimmäinen levy sisältää vuonna 1972 julkaistun albumin Harvest Time, kaksi 1974 Pori Jazz -festivaaleilla tehtyä livetallennetta, Somebody Loan Me a Dime ja Snowstorm, sekä vuonna 1977 Helsingissä Yleisradion Liisankadun studiolla nauhoitetun kappaleen Rollin' Down the Highway.

Kappaleet:

CD 2: "Summer" 
Toinen levy sisältää yhtyeen vuonna 1978 Harvest-nimisenä julkaiseman albumin Flying High, Running Fast sekä kuusi vuonna 1979 Porissa Ruosniemen työväentalolla livenä nauhoitettua kappaletta. Niiden joukossa ovat yhtyeen omien sävellysten lisäksi Stevie Wonderin Superstition, Chick Corean Spain ja Jeff Beckin Freeway Jam. 

Kappaleet:

CD 3: "Autumn" 
Kolmas levy sisältää viisi kappaletta Elonkorjuun vuonna 2004 julkaistulta comeback-albumilta Scumbag sekä toiset viisi kappaletta 2010 ilmestyneeltä live-albumilta Scumbag Goes to Theatre, joka nauhoitettiin joulukuussa 2009 Porin Teatterissa järjestetyssä yhtyeen 40-vuotisjuhlakonsertissa.

Kappaleet:

CD 4: "Winter" 
Neljäs levy sisältää viisi kappaletta Scumbag Goes to Theatre -albumilta, kaksi vuonna 2011 Hämeenlinnan Suisto-klubilla taltioitua kappaletta, ennenjulkaisematon Let's Enjoy It ja T-Bone Walkerin sävellys Stormy Monday, sekä samana vuonna Porin Teatterissa nauhoitetun ennejulkaisemattoman kappaleen Moving On.

Kappaleet:

Lähteet 
Yleisradion Fono-äänitetietokanta

Viitteet

Vuoden 2012 kokoelma-albumit‎
Elonkorjuun albumit
Forum (lehti)

Forum (tai Affärsmagasinet Forum) on Suomessa ilmestyvä ruotsinkielinen talouslehti. Kerran kuukaudessa ilmestyvä aikakauslehti on liikkeenjohdon ja elinkeinoelämän ainoa ruotsinkielinen lehti Suomessa.

Forumin levikki on noin 11 000 kappaletta ja lukijamäärä noin 27 000. Lukijoista 81 prosenttia on miehiä ja lukijakunta koostuu pääosin ekonomeista ja insinööreistä. 

Lehteä kustantaa Förlags Ab Forum för ekonomi och teknik, jonka omistajina ovat TFiF (Tekniska Föreningen i Finland rf), DIFF (Driftingenjörsförbundet i Finland rf), Ekonomföreningen Merkur rf, Ekonomföreningen Niord rf, Ekonomiekandidatföreningen rf, Baraviföreningen rf sekä Konstsamfundet, ja lehti tulee jäsenetuna näihin järjestöihin kuuluville. Forumin päätoimittajana toimii Torsten Fagerholm.

Vuonna 2019 KSF Media osti itselleen enemmistön osakkeista ja Forumista tuli osa Hufvudstadsbladetin talousuutisosastoa, joskin lehti jatkaa kuitenkin itsenäisenä organisaationa.

Lähteet

Suomalaiset talouslehdet
Suomalaiset ruotsinkieliset aikakauslehdet
Pikrotoksiini

Pikrotoksiini on itäaasialaisen intiankilpipuun eli intiananamirta (Anamirta cocculus) -nimisen kasvin siemenissä esiintyvä myrkyllinen kahden seskviterpeenin seos. Pikrotoksiinia voidaan käyttää vastamyrkkynä barbituraattien yliannostuksen aiheuttaman myrkytyksen hoidossa.

Ominaisuudet ja vaikutusmekasnimi 
Pikrotoksiini on kahden terpeenin, pikrotoksiniinin (C15H16O6) ja pikrotiinin (C15H18O7) seos. Molemmat näistä ovat optisesti aktiivisia yhdisteitä. Molemmille yhdisteille on kehitetty asymmetrinen synteesi lähtien karvonista. Pikrotoksiini on myrkyllistä ja pienetkin pitoisuudet voivat aiheuttaa epilepsian kaltaisia kohtauksia ja myoosia. Pikrotoksiini on gamma-aminovoihappo-reseptoreiden Cl--kanavien salpaaja ja ainoastaan pikrotoksiniinilla on tämä vaikutus. Tämän seurauksena reseptorin toiminta ja hyperpolarisaatio estyy. Pikrotoksiinilla on stimulanttivaikutus, minkä vuoksi sitä käytetään vastamyrkkynä barbituraattimyrkytyksissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Picrotoxin 

Terpeenit
Vastamyrkyt
Haminan Teinisirkus

Haminan teinisirkus on Haminassa toimiva Suomen ensimmäinen sirkuskoulu. Sirkuksen perusti 1973 Claes "Roitsi" Cedercreutz. Sirkus on toiminut koko toimintansa ajan tilapäistiloissa. Sen nykyinen paikka on vaihteleva, koska Teinisirkukselle ei löydy sopivia tiloja.

Lähteet

Aiheesta muualla
Haminan teinisirkuksen kotisivu

Suomalaiset sirkukset
Haminan oppilaitokset
Elsa Heiskanen

Elsa Johanna Heiskanen (s. 9. maaliskuuta 1906 Leppävirta) oli suomalainen seurakuntasisar ja kirjailija.

Elsa Heiskasen vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Herman Heiskanen ja Eeva-Liisa Hyvärinen. Hän valmistui sairaanhoitajaksi 1932 Helsingin diakonissaopistosta.

Teoksia 
 Tule ja auta! : kristillisen rakkaudentyön suuntaviivoja. Kuva ja Sana, Helsinki 1945
 Käkikello : romaani. Kuva ja Sana, Helsinki 1952, 3. painos 1953

Lähteet 
 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografa : Elsa Heiskanen 
 Kirjasampo : Elsa Heiskanen

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Dark Legacy


Dark Legacy on suomalaisen metalliyhtye Domination Blackin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Poison Arrow Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kari A. Kilgast – laulu
 Teppo Heiskanen – kitara
 Ville Wiren – kitara
 Lauri "Sir" Eerola – bassokitara
 Juha Beck – rummut
 Juuso "Welder" Elminen – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Lammaszine.fi: neutraali

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Domination Blackin albumit
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1951

Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1951 oli historian kolmas ratamoottoripyöräilyn MM-kausi. Siihen sisältyi kahdeksan osakilpailua ja viisi eri luokkaa 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja Sivuvaunullisten 500cc.

Kilpailukalenteri

MM-pisteet

500cc

350cc

250cc

125cc

Lähteet
 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics

MotoGP-kaudet
Vuoden 1951 urheilu
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1952

Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1952 oli historian neljäs ratamoottoripyöräilyn MM-kausi. Siihen sisältyi kahdeksan osakilpailua ja viisi eri luokkaa 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja Sivuvaunullisten 500cc.

Kilpailukalenteri

MM-pisteet

500cc

350cc

250cc

125cc

Lähteet
 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics

MotoGP-kaudet
Vuoden 1952 urheilu
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1977

Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1977 oli historian 29. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Se sisälsi 13 osakilpailua ja viisi luokkaa (500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 50cc).

Kilpailukalenteri

MM-pisteet

500cc

350cc

250cc

125cc

50cc

Lähteet
 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics

MotoGP-kaudet
Vuoden 1977 moottoriurheilu
Mäyrämäki (Jyväskylä)

Mäyrämäki on Jyväskylän Keltinmäen kaupunginosaan kuuluva asuinalue, tosin epävirallisesti Keltinmäellä usein tarkoitetaan pelkkää Keltinkeskuksen aluetta eikä Keltinmäen muita asuinalueita Mäyrämäkeä ja Mustalampea. Mäyrämäen suurin katu on Mäyrämäentie, josta haarautuvat lähes kaikki alueen pienemmät kadut. Mäyrämäentietä lukuun ottamatta kaikki Mäyrämäen kadut on nimetty sienten mukaan. 

Palveluja Mäyrämäessä ovat k-market ja parturi-kampaamo. Alueelle kulkee Jyväskylän liikenteen bussi 27. Mäyrämäessä ja Mustalammella toimii Mäyrämäen ja Mustalammen asukasyhdistys, joka Myllyjärven ja Keltinmäen asukasyhdistysten kanssa julkaisee ilmaisjakelulehteä Kukkulan kaiku.

Lähteet

Keltinmäki
Baranavitšyn lentotukikohta

Baranavitšyn lentotukikohta on Baranavitšyin kaupungissa, 5 kilometriä ydinkeskustan eteläpuolella, Valko-Venäjän Brestin alueella  sijaitseva valkovenäläinen lentotukikohta, jossa toimii ainakin Su-27 -hävittäjiä käytävä joukko-osasto.

Maaliskuussa 2014 uutisoitiin, että Venäjän ilmavoimat aikoi tuoda paikalle 24 omaa Suhoi Su-27 hävittäjäänsä vuoden 2014 aikana. Presidentti Lukašenka totesi aiheesta, ettei asia ole kiireellinen, mutta jos venäläiset haluavat sijoittaa 24 konetta tänne (Valko-Venäjälle), hän olisi tyytyväinen.

Helmikuusta 2022 lähtien, osana Venäjän hyökkäystä Ukrainaan, lentotukikohdasta käsin on operoinut muun muassa kaksi tai kolme Venäjän ilmavoimien Berijev A-50 -tiedustelu- ja ilmavalvontakonetta sekä joukko raskaita Mil Mi-26 -kuljetushelikoptereita.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Baranavitšyn lentotukikohta kartalla (selitykset pääosin ) (wikimapia.org)
 VVS Belarusi - 13 let v samostojatelnom polete  (aircraft-museum.ucoz.ru)
 61st Fighter Aviation Regiment PVO  (ww2.dk)

Valko-Venäjän lentoasemat
Brestin alue
Lentotukikohdat
Dimension: Death

Dimension: Death on suomalaisen metalliyhtye Domination Blackin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Kanki Records.

Kappaleet 

 (julkaistu myös videona)

 (julkaistu myös videona)

Kokoonpano 
Yhtye
 Matias Palm – laulu, kitara
 Ville Wiren – kitara
 Teppo Heiskanen – kitara
 Lauri Eerola – bassokitara
 Juha Beck – rummut
 Juuso Elminen – kosketinsoitin

Vierailevat muusikot
 Teemu Aalto – kitara (kappale 7), soolokitara
 Jussi Serengil – taustalaulu (kappale 6)
 Pasi Hakuli – bassokitara (kappaleet 4 ja 7)

Tuotanto
 Teemu Aalto – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Dan Swanö – masteroija
 Jarkko Vanhalakka – kansikuva

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9–/10
 Kaaoszine: 7/10
 Lammaszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2012 albumit
Domination Blackin albumit