Jozef Tiso

Jozef Tiso (13. lokakuuta 1887 – 18. huhtikuuta 1947) oli katolinen pappi, Tšekkoslovakian hallituksen jäsen ja viimein toisen maailmansodan aikaisen Saksan suojeluksessa olleen Slovakian tasavallan presidentti. Hänet tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin sodan jälkeen.

Elämäkerta

Nuoruus
Jozef Tiso syntyi maanviljelijäperheeseen Bytčassa 13. lokakuuta 1887 ja opiskeli katolilaisessa koulussa ja gymnaasissa Zilinassa. Sittemmin hän alkoi opiskella teologiaa Nitrassa ja Pázmáneumin unkarilaisessa Pappisseminaarissa Wienissä. Tiso vihittiin papiksi vuonna 1910 ja hän toimi pappina aluksi Osčadnicen ja Rajcan kylissä. Vuonna 1913 hän siirtyi Bánovce nad Bebravouniin, jossa hänestä tuli seurakuntapappi vuonna 1924 toimien virassaan aina vuoteen 1945 saakka. Ensimmäisen maailmansodan aikana Tiso toimi Trenčiniläisen rykmentin sotilaspastorina. Hän kuitenkin sairastui vakavasti, jolloin hänet siirrettiin Nitraan, jossa hän luennoi teologiasta paikallisessa seminaarissa. Hän myös toimi vuosien 1920 ja 1923 välillä piispa Karel Kmetkon sihteerinä. Nuorena Tisoon vaikutti erityisesti slovakialaisessa kansallisessa liikkeessä vaikuttanut pastori Andrej Hlinka, joka ajoi esimerkiksi slovakian kielen asiaa ja vastusti kirkon käyttöä Slovakian unkarilaistamistoimissa.

Poliittinen ura

1920-luvun puolivälin paikkeilla Tiso vaikutti Hlinkan perustaman Slovakian kansan puolueen (Slovenská L’udova Strana eli SL’S) johdossa ja vuosien 1925 ja 1939 välillä kansanedustajana. Hän toimi muun muassa koulu- ja urheiluministerinä, mutta piti myös Prahaan keskitettyä keskushallintoa Slovakian taloudellisten ongelmien syypäänä ja ajoi Slovakialle autonomista asemaa Tšekkoslovakian yhteydessä. Presidentti Eduard Beneš lupasi ensin tukea autonomiaa kannattaneiden pyrkimyksiä, mutta kun lupauksia ei toteutettu Tiso alkoi enenevissä määrin kritisoida presidenttiä.

Münchenin sopimuksen jälkeen Slovakialle myönnettiin 19. marraskuuta 1938 autonomia ja Tisosta tuli autonomisen Slovakian pääministeri. Tšekkoslovakian presidentti Emil Hácha erotti Slovakian hallituksen 9.–10. maaliskuuta 1939 välisenä yönä. 13. maaliskuuta Tiso kutsuttiin Berliniin, jossa Adolf Hitler kertoi suunnitelmasta lakkauttaa tynkä-Tšekkoslovakia. Hitler totesi Slovakian tulevan antaa itsenäisyysjulistuksen, tai maa annettaisiin unkarilaisjoukkojen miehitettäväksi. Tahot Slovakiassa olivat painostaneet empivää Tisoa julistuksen antamiseen jo aiemmin ja nyt hänen oli pakko toimia. Slovakian parlamentti kokoontui 14. maaliskuuta 1939 ja se antoi yksimielisen itsenäisyysjulistuksen. Tiso toimi itsenäisen Slovakian pääministerinä 14. maaliskuuta – 28. lokakuuta, jonka jälkeen hänestä tuli maan presidentti. Presidentin virassaan hän toimi aina huhtikuuhun 1945 saakka. Slovakian itsenäisyys jäi kuitenkin sittemmin lähinnä nimelliseksi ja sen ulko- ja sisäpolitiikkaa johdettiin Saksasta käsin. Slovakian parlamentti harjoitti vaihtelevasti autoritäärisyyttä ja Slovakialaista fasismia. Tison hyväksynnällä Alexander Machin johtamat fasistit aloittivat juutalaisten omaisuuden kansallistamisen ja 9. syyskuuta 1941 voimaan tulivat juutalaisten vastaiset lait, jotka tekivät maan juutalaisista kansalaisuudettomia. Monet heistä saivat sittemmin surmansa Natsi-Saksan keskitysleireillä. Tiso kielsi juutalaisten pakkosiirrot vuonna 1943 Pyhän istuimen väliintulon jälkeen. Slovakian armeija osallistui Puolan offensiiviin ja itärintaman taisteluihin Neuvostoliittoa vastaan. Lisäksi maa julisti sodan Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Yhdysvalloille.

Viimeiset vuodet

Slovakian talous kasvoi ennen vuotta 1943, mutta pikku hiljaa se alkoi kärsiä sen sitoutuneisuudesta Saksaan, mikä johti osaltaan Tison kasvavaan vastustukseen. Slovakian kansannousu alkoi elokuussa 1944 ja Tiso asettui saksalaisten puolelle kapinoivia slovakialaisia vastaan. Syksyyn mennessä hänen valtansa oli pääasiassa saksalaisten armeijan osastojen varassa. 3. huhtikuuta 1945 Tiso pakeni Itävaltaan Kremsmünsterin benediktiläiseen luostariin. Amerikkalaiset ottivat hänet kiinni kesäkuussa ja hänet luovutettiin Tšekkoslovakiaan syyskuussa 1945. Saman vuoden joulukuun alussa Bratislavassa aloitettiin julkinen oikeudenkäynti sodan ajan Slovakian johtajia vastaan. Tiso sai kuolemantuomion presidentti Benešin hylätessä hänen valituksensa ja pääministeri Klement Gottwaldin hallituksen vahvistaessa tuomion. Tuomio annettiin maanpetoksesta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan sekä valtion varojen luvuttamisesta miehittäjälle. Tiso hirtettiin Bratislavassa 18. huhtikuuta 1947.

Jälkimaine 
Tisoa pidettiin kommunistihallinnon aikana, vuosina 1948-1989, esimerkkinä pappisfasistista. Myöhemmin äärioikeistolaiset kansalaispiirit ovat pitäneet häntä lähes pyhimyksenä, joka kärsi kansansa puolesta.

Julkinen keskustelu Tison perinnöstä on ollut sekä hyvää että huonoa. Pahimmillaan se on voimistanut äärioikeistoa ja parhaimmillaan se on valottanut Slovakian sodan aikaista yhteistoimintaa ja osuutta Kolmannen valtakunnan tekemiin rikoksiin. Nykyisessä Slovakiassa lähinnä äärioikeistolaiset ja vanhukset muistavat Tison.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Jozef Tiso (Radio Slovakia International)
 incentraleurope.radio.cz 

Slovakian presidentit
Slovakian pääministerit
Slovakialaiset papit
Maanpetoksesta teloitetut
Tšekkoslovakian ministerit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet