Otto von Habsburg

Franz Joseph Otto Robert Maria Anton Karl Max Heinrich Sixtus Xavier Felix Renatus Ludwig Gaetan Pius Ignatius von Habsburg (20. marraskuuta 1912 – 4. heinäkuuta 2011) eli Itävallan arkkiherttua Otto oli  Itävalta-Unkarin viimeinen kruununprinssi, Habsburgien keisarihuoneen päämies vuosina 1922–2007 ja Euroopan parlamentin jäsen.

Hänen keisarillinen ja kuninkaallinen korkeutensa; Itävallan keisarillinen prinssi; Unkarin, Kroatian ja Böömin kuninkaallinen prinssi Otto von Habsburg oli Itävallan viimeisen keisarin ja Unkarin viimeisen kuninkaan Kaarle I:n ja Zita von Bourbon-Parman vanhin poika. Itävallan keisarikunta lakkautettiin vuonna 1918 ja Unkarin kuningaskunta vuonna 1946. Tästä lähtien Otto von Habsburg itse, hänen sukunsa ja itävaltalaiset legitimistit pitivät häntä laillisena kuningas-keisarina.

Elämä 
Otto  syntyi  Villa Wartholzin keisarillisessa kartanossa Reichenau an der Raxissa, Ala-Itävallassa. Hänet kastoi Wienin arkkipiispa, kardinaali 1912 Franz Xaver Nagl 25. marraskuuta 1912. Hänen kummisetänsä oli keisari Frans Joosef I arkkiherttua Frans Ferdinandin edustamana. Kummitäti taas oli hänen isoäitinsä infanta Maria Antonia de Braganza.

Marraskuussa 1916 Otosta tuli Itävallan, Unkarin ja Böömin kruununprinssi, kun hänen isänsä arkkiherttua Kaarle nousi valtaistuimelle. Kuitenkin ensimmäisen maailmansodan lopulla 30. lokakuuta 1918 Itävallan parlamentti valitsi Saksalaiselle Itävallalle uuden kanslerin, ja seuraavana päivänä Unkarissa käynnistyi sosiaalidemokraattien johtama krysanteemivallankumous. Keisari Kaarle I luopui kruunustaan 11. marraskuuta, ja seuraavana päivänä Itävalta julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Unkari seurasi perässä ja julistautui Unkarin demokraattiseksi tasavallaksi 16. marraskuuta 1918. Habsburgien keisariperhe joutui pakenemaan Madeiralle. Vaikka Unkari palautettiinkin monarkiaksi 1. maaliskuuta 1920, Kaarle ei enää koskaan saanut takaisin kruunuaan, vaan amiraali Miklós Horthy hallitsi valtionhoitajana vuoteen 1944 asti.

Otto von Habsburg puhui sujuvasti  saksaa, unkaria, kroaattia, englantia, espanjaa, ranskaa ja latinaa. Myöhemmin elämässään hän kirjoitti noin 40 kirjaa saksaksi, unkariksi, ranskaksi ja espanjaksi. Hänen äitinsä opetti hänelle useita kieliä, jotta hän olisi myöhemmin kykenevä hallitsemaan useita eri maita.

Otto von Habsburg joutui maanpakoon vuonna 1918 ja kasvoi pääasiassa Espanjassa. Hänen vakaumuksellisesti katolilainen äitinsä kasvatti hänestä kunnon katolilaista hallitsijaa, kuten aiemmatkin Itävalta-Unkarin kruununperijät. Maanpaon aikana hän asui Sveitsissä, Madeiralla, Espanjassa, Belgiassa, Ranskassa, Yhdysvalloissa ja vuodesta 1954 kuolemaansa asti Villa Austria -kartanossaan Baijerissa. Kuollessaan hänellä oli Saksan, Itävallan, Unkarin ja Kroatian kansalaisuus, vaikka vuonna 1918 hänestä oli tullut kansalaisuudeton. Lisäksi hänellä oli Monacon, Maltan ritarikunnan ja Espanjan passit.

Kun Kaarle kuoli vuonna 1922, Otosta tuli kruununperillinen. Samaan aikaan Itävallan hallitus kielsi Habsburgien palaamisen ja takavarikoi heidän maaomistuksensa ja omaisuutensa.

Poliittinen ura 
Otto von Habsburg oli aktiivinen vaikuttaja eurooppalaisessa politiikassa 1930-luvulta alkaen. Hänet tultiin tuntemaan Habsburgien restauraation kannattajana, Euroopan integraation edistäjänä sekä tiukkana natsismin ja kommunismin vastustaja.

Von Habsburg asui 1930-luvulla Belgiassa, jossa  hän opiskeli yliopistossa. Hän arvosteli natsi-Saksan 1938 suorittamaa Itävallan miehittämistä Anschlussia. Saksan miehitettyä Belgian 1940 hän pakeni Ranskaan, ja kun Ranskakin miehitettiin, hän siirtyi Portugaliin.

Toisen maailmansodan aikana von Habsburg oleskeli usein Yhdysvalloissa Washingtonissa, jossa hän toimi kansallissosialisteja vastaan. Hän asui Espanjassa vuodesta 1944 ja siirtyi Ranskaan 1954. Hän luopui Itävallan kruunun tavoittelusta 1961. Hän anoi muutto-oikeutta Itävaltaan ja pääsi vierailemaan synnyinmaassaan 1966, josta vuodesta alkaen asui Saksassa Baijerin Pöckingissä. Von Habsburg toimi Euroopan parlamentin jäsenenä (kristillissosiaali) 1979–1999. Hänellä sekä oli kaikkiaan neljän valtion kansalaisuus: syntyperäisesti Itävallan, Unkarin ja Kroatian sekä vuodesta 1978 Saksan. 

Otto von Habsburg toimi Kansainvälisen Paneurooppalaisen Unionin varapuheenjohtajana (1957–1973) ja puheenjohtajana (1973–2004). Euroopan parlamentin jäsen hän oli Baijerin kristillissosiaalisen unionin (CSU) riveistä vuosina 1979–1999. Vuonna 1961 Espanjan valtionhoitaja, El Caudillo ja generalissimo Francisco Franco tarjosi Otto von Habsburgille Espanjan kruunua, mutta tämä kieltäytyi vedoten siihen, ettei Habsburg-suku ollut hallinnut kyseistä kruunua aikoihin, ja suositteli kuninkaaksi Bourbon-suvun Juan Carlos de Borbónia.

Euroopan parlamentissa Otto von Habsburg edusti rautaesiripun takana olleita Itä-Euroopan maita. Hänellä oli keskeinen rooli vuoden 1989 vallankumouksessa paneurooppalaisen piknikin järjestäjänä. Myöhemmin hän vahvasti tuki Itä-Euroopan maiden EU-jäsenyyttä. Tunnustettuna intellektuellina hän julkaisi useita politiikkaa ja historiaa käsitteleviä teoksia. Häntä on kuvailtu yhdeksi ”eurooppalaisen idean ja Euroopan integraation arkkitehdeista” yhdessä Robert Schumanin, Konrad Adenauerin ja Alcide De Gasperin kanssa.

Otto von Habsburgin (Itävallassa laillisesti Otto Habsburg-Lothringen) vanhin poika Karl Habsburg-Lothringen on itävaltalainen poliitikko.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Arkkiherttua muuttaa alaa, Kuva, 20.07.1938, nro 15, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Itävallan kuninkaalliset
Kruununperijät
Kruununtavoittelijat
Saksalaiset europarlamentaarikot
Habsburgin hallitsijasuku
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet