joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kyllikki Villa

Kyllikki Villa (o.s. Wehanen, 12. syyskuuta 1923 Helsinki – 27. helmikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen maailmanmatkaaja, suomentaja ja kirjailija. Hän kävi Kajaanin yhteislyseota seitsemän luokkaa, minkä jälkeen hän 17-vuotiaana siirtyi aluksi toimistolotaksi Suomussalmelle ja sieltä Tuusulaan lottaopistoon. Sota keskeytti opinnot, ja Villa sai komennuksen kenttälotaksi Tiiksjärven ilmavalvontakeskukseen.

Avioeron jälkeen hän kiersi maailmaa rahtilaivoilla aluksi tyttärensä Saara Villan kanssa. Hän teki ensimmäisen merimatkansa Portugaliin 42-vuotiaana, jolloin hän oli 4-vuotiaan Saara-tytön yksinhuoltaja. Tytär oli mukana rahtilaivamatkoilla 12-vuotiaaksi asti.  Myös Saara valitsi myöhemmin kääntäjän ammatin. 

Matkoillaan Kyllikki Villa teki suomennoksia sekä kirjoitti omia kirjoja.  Hän on suomentanut muun muassa Märta Tikkasen, Mikael Enckellin ja Bo Carpelanin teoksia. Valtion kääntäjäpalkinnon hän sai vuonna 1984 ja Svenska litteratursällskapetin palkinnon vuonna 1987. 

Vanhan rouvan lokikirjan hän saneli nauhalle erään rahtilaivamatkansa aikana. Leena Virtanen kirjoitti Helsingin Sanomien nekrologissa, että Vanhan rouvan lokikirjasta ”tuli hitti, tai ehkä nyt voisi jo sanoa klassikko”. Teos oli Villan läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen.Tämä Liken kustantama teos palkittiin Vuoden 2004 Matkakirjana. Villa sai samana vuonna myös Vuoden Valopillkku -palkinnon.

Bibliografia 

 Ei, ei matkavakuutusta minulle, 1976 (runokokoelma)
 Pitelen kiinni hetkestä kuin kädestä, 1978 (runokokoelma)
 Muistiinpanoja kouluajalta 1940–42, 1982
 Matkailijan Japani, 1983/1990 (yhdessä Samppa Lahdenperän kanssa)
 Tee, 1984
 
 Merilapsuus, 2004
 Ei eilistä, ei huomista, runokokoelma, 2005
 Tyttö sodassa – Kenttälotan kirjeitä 1941–1944, 2006
 
 Elämän korkea keskipäivä, 2008
 Koipitoipilas. Like 2008 (runokokoelma). ISBN 978-952-01-0290-6.

Suomennoksia 
 Anne Brontë: Wildfell Hallin asukas (1971)
 Alexandre Dumas nuorempi: Kamelianainen (1954)
 Mikael Enckell: Missä Jumala on? (2000)
 Marilyn French: Naistenhuone (1979)
 Olle Hedberg: Nukke tanssii, kello lyö (1959)
 Carl Larsson: Maalla (1966)
 Claude Laydu: Nille-Nallen onkimatka (1966)
 Astrid Lindgren: Matti ja kesä (1969)
 August Strindberg: Mustat liput (1973)
 Hjalmar Söderberg: Tohtori Glas (2006)
 Märta Tikkanen: Yötäpäivää (1972)

Palkinnot 
 Valtion kääntäjäpalkinto 1984
 Svenska litteratursällkapetin palkinto 1987
 Vuoden Valopilkku 2004
 Vuoden matkailukirja 2004

Lähteet
 Kyllikki Villa Oulunkylän kotisivulla
 27.2.2010 HS.fi

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kyllikki Villan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Kyllikki Villa Like Kustantamon esittelyssä
 YLE Elävä arkisto: Kyllikki Villa
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Helena Anhava

Ruth Helena Anhava (o.s. Pohjanpää, 24. lokakuuta 1925 Helsinki – 24. marraskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kirjailija ja suomentaja.

Anhava valmistui ylioppilaaksi vuonna 1944 ja suoritti kirjastotutkinnon vuonna 1952. Hän työskenteli WSOY:n kustannusvirkailijana vuosina 1947–1952. Vuodesta 1952 hän oli suomentaja.

Anhavan esikoisrunokokoelma Murheellisen kuullen on puhuttava hiljaa ilmestyi vuonna 1971. Jo sitä ennen hän oli ollut mukana novelliantologiassa Seitsemän novellia vuonna 1968. Runojen lisäksi hän julkaisi aforismeja, novellikokoelmia, lastenkirjan sekä kuunnelmia. Hän suomensi romaaneja, näytelmiä, kuunnelmia, lasten- ja nuortenkirjoja sekä lyriikkaa. Anhava toimitti myös oppikirjoja, antologioita ja runokokoelmia.

Anhavan runoja on käännetty ruotsiksi, norjaksi ja viroksi. Hän sai muun muassa valtion kirjallisuuspalkinnon 1980, Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 1994 ja Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon 1997 sekä Samuli Paronen -palkinnon 2006.

Anhavan isä oli runoilija, teologi ja opettaja Lauri Pohjanpää ja aviomies runoilija, suomentaja ja kirjallisuusvaikuttaja Tuomas Anhava. Suomentaja, esseisti, kustannustoimittaja Martti Anhava on yksi Helena ja Tuomas Anhavan neljästä lapsesta.

Teokset

Palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1980
 Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 1994
 Alfred Kordelinin säätiön tunnuspalkinto 1997
 Samuli Paronen -palkinto 2006

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Helena Anhava Otavan sivuilla
 Helena Anhavan ajatuksia ja aforismeja
 Helena Anhava Kirjasampo.fi:ssä

Aforistikot
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Gauntlet

Gauntlet on Atari Gamesin kolikkopeli vuodelta 1985. Peli toi tuolloin suositusta Dungeons & Dragons -roolipelistä tutun fantasiaympäristön toimintapeliksi pelihalleihin. Suosion vuoksi peli käännettiin useimmille tuon ajan kotitietokoneille.

Pelin kulku 
Gauntlet on ylhäältäpäin kuvattu toimintapeli tai käytännössä ampumapeli, jota voi pelata samanaikaisesti 1–4 pelaajaa. Kolikkopelissä oli neljät ohjaimet, mikä oli tuolloin uusi piirre. Koko pelikoneesta rakennettiin aikaisempia koneita laajempi malli, jota muut pelit käyttivät myöhemmin. Joystickin lisäksi kullakin pelaajalla on kaksi nappia, toinen ampumista ja toinen taiankäyttöä varten. 

Valittavat pelihahmot ovat kirveitä viskova Thor-soturi, loitsuja ampuva Merlin-velho, miekkaa heittävä Thyra-valkyria sekä jousipyssyllä ampuva Questor-haltia. Pelihahmo määräytyy sen mukaan, millä ohjaimilla pelaaja pelaa. Kaikilla hahmoilla on oma etunsa: soturi on paras lähitaistelussa, velho käyttää taikuutta parhaiten, valkyyrialla on paras suoja vihollisia vastaan, ja haltia on nopein. Pelihahmot liikkuvat ylhäältäpäin kuvatuissa luolastoissa. Mielenkiintoa pitävät yllä useat vaihtuvat viholliset, jotka tulevat pelaajien kimppuun suurissa laumoissa, sekä monet sokkelot vaihtuvine grafiikoineen.

Pelaajat ohjaavat hahmojaan, sotivat hirviöitä vastaan, sekä keräävät aarteita ja taikaesineitä. Moninpelissä pelaajat voivat kilpailla tai tehdä yhteistyötä sen suhteen, kuka saa mitkäkin esineet. Pelaajat menettävät energiapisteitä jatkuvasti, mutta lisää saa syömällä luolastoista löytyvää ruokaa. Energiaa saa myös laittamalla lisää rahaa pelikoneeseen. Tämän ominaisuuden takia pelin väitetään tulleen joillekin pelaajille kalliiksi, ja toisaalta muut joutuivat odottamaan pitkiä aikoja päästääkseen itse pelaamaan.

Yksi pelin vuonna 1984 vaikuttavana pidetyistä piirteistä oli kertojan ääni, joka kommentoi usein pelin tapahtumia ja antoi ohjeita esimerkiksi sanomalla "Remember - don't shoot food!" (muista, ettet ammu ruokaa) tai "Warrior needs food badly!" (soturi tarvitsee ruokaa kiireesti). Välillä kertoja joko kannusti tai moitti pelaajia taistelun keskellä. Joitakin pelin lausahduksia on kierrätetty myöhemmissä tietokonepeleissä vitsinä.

Jatko-osat 
Seuraavana vuonna ilmestynyt Gauntlet II oli pelin laajennettu versio. Siinä oli esimerkiksi uudet sokkelot, suuria lohikäärmeitä, sekä mahdollisuus eri pelaajille valita samat hahmot (eri väreissä). Useimmat pelin käännöksistä tietokoneille, kuten kolikkopelin kanssa samannäköiset Amigan ja Atari ST:n versiot, perustuivat Gauntlet II:een. Vuonna 1991 julkaistu Gauntlet III taas oli isometrinen versio pelistä. 

 Gauntlet II (1986)
 Gauntlet III: The Final Quest (1991)
 Gauntlet 3: The Third Encounter (1991)
 Gauntlet IV: The Castle of Succession (1993)
 Gauntlet Legends (1998)
 Gauntlet: Dark Legacy (2000)
 Gauntlet: Seven Sorrows (2005)
 Gauntlet (2014)

Aiheesta muualla 
 

Amiga-pelit
Atari 2600 -pelit
Atari 7800 -pelit
Amstrad CPC -pelit
Apple II -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 64 -pelit
MS-DOS-pelit
MSX-pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
ZX Spectrum -pelit
Sega Master System -pelit
Hack and slash -pelit
Vuoden 1985 videopelit
Jatkoaika (televisiosarja)

Jatkoaika oli ajankohtaisaiheita käsitellyt 1960-luvun suomalainen television keskusteluohjelma.

Esitysaika
Jatkoaikaa esitettiin Yle TV1 -kanavalla joka toinen lauantai vuosina 1967–1969 illan viimeisenä ohjelmana (siitä juontui nimi Jatkoaika). Suorana lähetyksenä tehdyllä ohjelmalla ei ollut kiinteää kestoa, ja pisimmillään se saattoi jatkua kaksi ja puoli tuntia. Jatkoaika yhdisti väittelyitä ja sketsiviihdettä, juoruja ja politiikkaa. Ensimmäinen Jatkoaika lähetettiin 9. syyskuuta 1967. Vuosien aikana tehtiin yhteensä 23 ohjelmaa. 

Muutaman jakson jälkeen Helsingin Sanomat luonnehti ohjelmaa näin:
”Jatkoaika on ilmestynyt komeetan tavoin nykyisellään perin köyhälle tv-viihdetaivaalle. Se on näyttänyt enemmän paljasta pintaa kuin muut ohjelmat yhteensä, se on pannut tunnetut kansalaiset keskustelemaan elintärkeistä asioista kuten hameen pituudesta ja suomalaisen miehen seksikkyydestä. Se on myös kerännyt ylistäviä arvosteluja, mutta sitä on myös moitittu koulupoikahuumorista.”

Esiintyjiä
Ohjelmaa juonsivat Lenita Airisto, Aarre Elo, Erkki Mikael Salmi (1967–1968), Kauko Saarentaus (1967–1968) ja Hannu Taanila (1968–1969). Sketseissä esiintyivät muun muassa Kaarlo Juurela, Mai-Brit Heljo, Paavo Pentikäinen, Viktor Klimenko ja Helge Herala. Ohjelman tunnetuin toistuva sketsi oli juoppoputkaa kuvannut ”Putka-TV”, jossa Mai-Brit Heljo esitti Suhina-Lempi-nimistä pultsaria. Vieraina oli yleensä julkisuuden henkilöitä, kuten Vesa-Matti Loiri, Tabe Slioor, Edvin Laine, ”kreivi” Pertti Ylermi Lindgren, Olliver Hawk, Mauno Koivisto, Leo Jokela, Pentti Siimes, Olavi Ahonen, Liana Kaarina Leskinen, Mauri Sariola, Toini Havu, Kaj Chydenius, Tamara Lund, Peter von Bagh, Timo Bergholm, Erik Blomberg, Jörn Donner, Kalevi Kahra, Liisamaija Laaksonen, Paula Talaskivi, Mikko Niskanen, Kirsti Wallasvaara, Jussi Talvi, Matti Kurjensaari, Jouni Apajalahti, Väinö Linna, Paavo Einiö, Jyrki Hämäläinen, Henrik Otto Donner ja Joonas Kokkonen.

Jatkoaika oli TV1:n Viihdetoimituksen tuotantoa. Ohjelman vakituisena kapellimestarina toimi Ossi Runne, ja lähetystä ohjasivat Heikki Seppälä, Riitta Degerholm ja Erkki Pohjanheimo.

Katso myös 
Iltalintu

Lähteet

Kirjallisuus
Annala, Jukka: Toopelivisio, s. 47–48. Teos, Helsinki 2006.
 Johanna Sumiala-Seppänen 
 Jatkoaika Ylen Elävässä arkistossa

Viitteet

Kirjallisuutta 

Keskusteluohjelmat
Viihdeohjelmat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
1960-luvun televisiosarjat
Gagauzia

Gagauzia (gagauziksi Gagauz-Yeri tai Gagauziya,  ja  ) on autonominen alue eteläisessä Moldovassa, lähellä Ukrainan Odessan alueen länsirajaa. Alueen virallinen nimi on Gagauzian autonominen alue (gagauziksi Avtonom Territorial Bölümlüü Gagauz Yeri, ).

Vuonna 1990 Gagauzia julistautui itsenäiseksi Gagauzian tasavallaksi, mutta vuonna 1994 se liitettiin autonomisena alueena Moldovaan. Sillä on omat poliisivoimansa. Aluetta johtaa venäläismielinen kuvernööri Mihail Formuzal. Venäjä on antanut Gagauzialle erityisaseman muuhun Moldovaan nähden eikä se rajoita viinin tai maataloustuotteiden tuontia Gagauziasta. Parlamenttivaaleissa alue on suuntautunut vahvasti venäjämyönteisesti. Esimerkiksi vuoden 2010 parlamenttivaaleissa Moldovan kommunistipuolue ja vuoden 2014 vaaleissa Moldovan tasavallan sosialistipuolue saivat yksin yli 50 prosenttia Gagauziassa annetuista äänistä.

Alueen väkiluku oli vuoden 2014 alussa 161 900 asukasta. Pääosa (noin 96 100 henkeä) väestöstä asuu maaseudulla. Gagauzian pääkaupunki on Comrat (26 000 as.). Muita kaupunkeja ovat Ciadîr-Lunga (22 800 as.) ja Vulcăneşti (16 700 as.).  Alueen pinta-ala on 1 832 km². 

Alueen viralliset kielet ovat gagauzi, romania ja venäjä. Toisin kuin Moldovasta irtautunut Transnistria, Gagauzia ei ole tehnyt itsenäistymisjulistusta.

Etniset ryhmät 
Gagausian väestö koostuu etnisistä ryhmistä seuraavasti:

gagauzit: 82,5 %
bulgaarit: 5,2 %
venäläiset: 4,6 %
moldovalaiset: 4,4 %
ukrainalaiset: 3,3 %.

Väestö kuuluu enimmäkseen ortodoksiseen uskontoon.

Kulttuuri ja koulutus 

Comratissa on 55 koulua ja yksi yliopisto. Ne saavat taloudellista tukea Turkin hallitukselta. Lisäksi Turkin rahoituksella on perustettu Turkin kulttuurikeskus (Türk İşbirliği Ve Kalkınma İdaresi Başkanlığı) ja turkkilainen kirjasto (Atatürk Kütüphanesi). Turkin tuki gagauzeille selittyy sillä, että nämä ovat turkinsukuinen kansa. Beşelman kylässä toimii Gagauzian historiallinen ja etnomaantieteellinen museo, jonka on perustanut Dimitri Kara Çöban.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

 Images of Gagauzia
 Tabibito's Moldova Guide: Comrat, capital of Gagauzia
Mari Kiz, Gagauzian folk music
Jo Siffert

Joseph "Jo" Siffert (7. heinäkuuta 1936 Fribourg, Sveitsi – 24. lokakuuta 1971 Brands Hatch, Iso-Britannia) oli sveitsiläinen kilpa-autoilija. Hän menestyi F1-kuljettajana. Siffert on Clay Regazzonin lisäksi ainoa sveitsiläinen, joka on voittanut F1-kilpailuja.

Jo Siffert osallistui F1-sarjaan vuosina 1962-1971. Hän starttasi kymmenen kauden aikana 96 osakilpailuun ja saavutti kaksi voittoa ja neljä muuta palkintosijaa. Hän ajoi kaksi paalupaikkaa ja neljä kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi yhteensä 68.

F1-uransa ohella Siffert kilpaili urheiluautoluokissa. Hänen Porsche-autokuntansa voitti muun muassa Daytonan 24 tunnin ajon sekä Sebringin 12 tunnin ajon. Hän menehtyi onnettomuudessa, joka sattui perinteisessä Mestareiden kisassa Brands Hatchissa rata-autoilukauden 1971 päätteeksi.

Kaudet, tallit, pisteet, sijoitukset
 1962 (Lotus): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
 1963 (Lotus): 1 piste, sijoitus 15:s
 1964 (Lotus, Brabham): 7 pistettä, sijoitus 10:s
 1965 (Brabham): 5 pistettä, sijoitus 11:s
 1966 (Brabham, Cooper): 3 pistettä, sijoitus 14:s
 1967 (Cooper): 6 pistettä, sijoitus 11:s
 1968 (Cooper, Lotus): 12 pistettä, sijoitus 7:s
 1969 (Lotus): 15 pistettä, sijoitus 9:s
 1970 (March): 0 pistettä, sijoitus -
 1971 (BRM): 19 pistettä, sijoitus 4:s

Lähteet

Aiheesta muualla

 Grandprix.com / Siffert  
 Grand Prix Journal Online / Siffert   

Sveitsiläiset Formula 1 -kuljettajat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Pluto (yhtye)

Pluto on portugalilainen rock-yhtye, jonka perustivat osa Ornatos Violetan entisistä jäsenistä sen hajottua vuonna 2002. Yhtyeeseen kuuluvat kahden entisen Ornatos Violetan jäsenen lisäksi myös basisti Eduardo ja rumpali Ruka. 

Pluton debyyttialbumi Bom dia, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2004, pääsi Portugalin albumilistalla kuudenneksi.

Jäsenet 
 Manel Cruz - laulu
 Peixe - kitara
 Eduardo - basso
 Ruka - rummut

Diskografia 
 Bom dia (2004)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Portugalilaiset yhtyeet
Ankeroiset

Ankeroiset (Aphelenchoididae) ovat sukkulamatoihin kuuluvia selkärangattomia, joista monet ovat pahoja viljelykasvien tuholaisia. Ne ovat pieniä matoja, jotka imevät kasvien nesteitä. Ne elävät kosteassa maassa. Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti yli 20 sukua.

Kasvinsuojelulaki kieltää monien ankeroislajien saastuttamien kasvien viljelemisen ja myymisen. Esimerkiksi peruna-ankeroisen saastuttamalla viljelyksellä saa viljellä perunaa enintään kerran kolmessa vuodessa, ja silloinkin on valittava ankeroisen kestävä lajike.

Lajeja 
 Keltaperuna-ankeroinen (Globodera rostochiensis)
 Valkoperuna-ankeroinen (Globodera pallida)
 Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
 Mansikka-ankeroinen (Aphelenchoides fragariae)
 Juurikasankeroinen (Heterodera schachtii)
 Varsiankeroinen (Ditylenchus dipsaci)
 Juuriäkämäankeroiset (Meloidogyne spp.)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Aphelenchoididae
Kasvinsuojeluseuran sanastojaosto 2019: Ankeroisnimistö (pdf)
ITIS: Aphelenchoididae 
UniProt: Family Aphelenchoididae 
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Aphelenchoididae, taxonomy 

Sukkulamadot
Muhammed Šemseddin Hafiz

Muhammed Šemseddin Hafiz (myös Háfez, ) oli persialainen mystikko ja runoilija, joka syntyi Šīrāzissa vuoden 1324 vaiheilla ja kuoli siellä eräiden tietojen mukaan 1389 tai 1391. Hänen elämästään on vähän varmaa tietoa, mutta runot paljastavat hänen oppineisuutensa. Kirjailijanimi Hafiz viittaa ulkoa oppimiseen – ehkä siihen, että hän osasi koko Koraanin ulkomuistista. Hänen lyyriset romanttiset runonsa ovat edelleen suosittuja Iranissa, ja niitä on käytetty jopa iranilaisen rockmusiikin sanoituksina.

Persiankielisellä alueella Hafizia pidetään paitsi runoilijana, myös mystikkona, jonka runous on Jumalan innoittamaa.

Hafizin vaikutus eurooppalaiseen runouteen on ollut merkittävä, ja muun muassa Goethe teki hänen teoksiaan tunnetuksi länsimaissa, samoin kuin Friedrich Rückert. Hänen kootut runonsa nimeltä ”Hafizin divaani” käänsi englanniksi Henry Wilberforce Clarke vuonna 1891.

Hafiz on haudattu kotikaupunkiinsa Šīrāziin, jossa hänen mausoleumistaan on tullut suosittu pyhiinvaelluskohde.

Suomennettuja teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Persialaiset runoilijat
1320-luvulla syntyneet
1300-luvulla kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kassam-raketti

Kassam- eli Qassam-raketti on kotitekoinen räjähteitä sisältävä raketti, jonka on kehittänyt palestiinalainen Israelia vastaan aseellista taistelua käyvä Hamas-puolue. Raketista on kolme eri mallia, jotka kaikki ovat hyvin yksinkertaisia ja epätarkkoja. Rakettien kantama on lyhyt ja kaikista puuttuu navigointijärjestelmä.

Kassam-raketin historia 

Lähes kaikki Kassam-raketit on ammuttu Gazan kaistalta. Gazan kaistaa ympäröi israelilaisten rakentama suoja-aita ja suoja-alue. Kassam-raketti kehitettiin ammuttavaksi suoja-alueen yli israelilaisiin kohteisiin.

Raketit on nimetty Hamasin aseellisen siiven Izz al-Din al-Qassam -prikaatien mukaan, jotka on nimetty šeikki Izz al-Din al-Qassamin mukaan.

Ensimmäiset Kassam-raketit ammuttiin lokakuussa 2001, mutta ne eivät kantaneet israelilaisten alueelle saakka vaan jäivät Gazan kaistalle. Ensimmäisen kerran Kassam-raketti iskeytyi Israelin alueelle 10. helmikuuta 2002. Israelilaiseen kaupunkiin Kassam osui ensimmäistä kertaa 5. maaliskuuta 2002. Kassam-raketti vaati ensimmäiset kuolonuhrit 28. kesäkuuta 2004.

Tuhannen Israeliin päin ammutun Kassam-raketin raja ylittyi 9. kesäkuuta 2006. Pelkästään vuonna 2006 Israeliin ammuttiin yli tuhat Kassamia. Kassam-raketit ovat historiansa aikana surmanneet noin kymmenen israelilaista ja haavoittaneet lukuisia.

Kassam-rakettien mallit

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Rakettiaseet
Jouni Tossavainen

Jouni Antero Tossavainen (s. 10. lokakuuta 1958 Tervo) on suomalainen runoilija ja kirjailija. Filosofian maisteri Tossavainen työskenteli kulttuuritoimittajana ja toimitussihteerinä Savon Sanomissa vuoteen 2000.

Tossavainen sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1985 eikoisteoksellaan Juoksijan testamentti, Kuopion kaupungin Martti Merenmaa -stipendin 1986 ja Minna-palkinnon 1989. Vuonna 2015 juoksija Hannes Kolehmaisesta kertovalle romaanille New Yorkin Lentävä suomalainen myönnettiin Savonia-kirjallisuuspalkinto. Runoteos "Metsännenä" oli Savonia-palkintoehdokkaana vuonna 1990 ja romaanit "Koulu" 2009, Kesäpäivä 2013 ja "Taistelevat metsot" 2020.

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Kerro (partituuri), Lulu 2007.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Pojan usko. Helsinki. Aviador, 2021. ISBN 978-952-3810-37-2.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuva ja sana | Word as Image blogi.
 Jouni Tossavainen Kirjasampo.fi:ssä.
 New Yorkin Lentävän suomalaisen blogi Hannes Kolehmainen.
 Poetry Slam -blogi Runopuulaaki.
 Kerro (partituuri) .
 Tossavaisen gradu.
 Jouni Tossavainen haastattelussa Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video.
 Jouni Tossavainen lukee teostaan Sivullisia Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video.
 Jouni Tossavainen lukee äänkirjaa Kuoharit.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Vantaan Sanomat

Vantaan Sanomat on kaupunkilehti, joka ilmestyy Vantaalla kahdesti viikossa, keskiviikkoisin ja viikonloppuisin. Vantaan Sanomien kokonaistavoittavuus on 111 000 lukijaa. Painetun lehden lukijamäärä on 80 000, painetun ja digilehden lukijoita on 15 000 ja pelkän digilehden lukijoita 16 000.

Heinäkuusta 2019 lähtien lehden päätoimittajana on toiminut Mia Lindström. Toimitus sijaitsi Vantaan Veromiehessä osoitteessa Rälssitie 7a. Keväällä 2020 se muutti Jokiniemeen liikekeskus Dixin yhteyteen. 
Vantaan Sanomia julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden painopaikka on SLY-Lehtipainot Oy.
Vantaan Sanomien sisarlehdet pääkaupunkiseudulla ovat Helsingin Uutiset, Länsiväylä ja Nurmijärven Uutiset.

Historia 
Ensimmäinen lehti ilmestyi Helsingin Seutu -nimisenä tabloidkokoisena lehtenä 31. elokuuta 1967, ja sen painos oli 27 000 kappaletta. Sitä jaettiin Itä-Vantaalle, kun taas 1970 perustettua Etelä-Vantaata jaettiin Länsi-Vantaalle. Lehti ilmestyi aluksi kerran viikossa. Perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Tom Järnefelt. Vuonna 1968 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa. Vuonna 1972 lehden omistajaksi tuli Keski-Uusimaa Oy. Vuonna 1979 lehden koko muuttui normaaliin sanomalehtikokoon, ja se alkoi ilmestyä kolme kertaa viikossa. Vuonna 1980 lehden nimi muuttui Vantaan Seuduksi. Vantaan Sanomat syntyi 1992 kahden paikallislehden, Vantaan Seudun ja Etelä-Vantaan, yhdistyessä.

Lähteet
 Vantaan Sanomat 31.8.2007 40-vuotisjuhlanumero

Viitteet

Aiheesta muualla 
Vantaan Sanomien kotisivu
Vantaan Sanomien arkistoa (verkkolehdet 2009-)  (lehtiluukku.fi)

Suomalaiset kaupunkilehdet
Vantaalaiset sanomalehdet
Veromies
Kauppilanmäen rautatieasema

Kauppilanmäen rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savossa rataosalla . Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 568,8 ratakilometriä mitattuna Pieksämäen rautatieaseman kautta. Kauppilanmäen asemalla työskenteli Suomen ensimmäinen naispuolinen asemapäällikkö Milly Tojkander 1916–1920.

Kauppilanmäen vuonna 1904 valmistuneen asemarakennuksen on suunnitellut Rautatiehallituksen tuolloinen pääarkkitehti Bruno Granholm, ja se noudattelee rataosan muiden asemarakennusten kansallisromanttista tyylisuuntaa. Rakennusta on laajennettu vuonna 1934.

Matkustajaliikenteen pysähdykset Kauppilanmäessä lakkautettiin vuonna 1978.

Nykyisin Kauppilanmäen liikennepaikka toimii ainoastaan raakapuun kuormausasemana. Sähköistystöiden aikana liikennepaikka toimi myös junasuorituspaikkana. Syyskuussa 2006 rataosuuden Iisalmi–Kontiomäki kauko-ohjaukseen siirtymisen myötä Kauppilanmäki jäi välisuojastuspisteeksi, jolla ei voida järjestää junien kohtaamisia, koska liikenteenhoitohenkilöstöä ei ole.

Lähteet

Pohjois-Savon rautatieliikennepaikat
Sonkajärven rakennukset ja rakennelmat
Sonkajärven liikenne
Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
OuLiPo

Oulipo (tyyliteltynä OuLiPo) on lyhenne sanoista Ouvroir de littérature potentielle, joka tarkoittaa kokeellisen tai potentiaalisen kirjallisuuden työpajaa. Sen perustivat kirjailija Raymond Queneau (1903-1976) ja matemaatikko François Le Lionnais (1901–1984) vuonna 1960. OuLiPon jäsenet pyrkivät kehittämään kielellisiä kokeiluja, jotka perustuivat johonkin rajoitteeseen, jota tuli noudattaa mahdollisimman tiukasti.

Queneaun mukaan potentiaalisuus on kaiken kirjallisuuden perusluonne. OuLiPo-kirjailijat etsivät uusia muotoja ja rakenteita sekä leikkivät kielellä. Tunnettuja OuLiPo-kirjailijoita ovat Italo Calvino (1923–1985) ja Georges Perec (1936–1982). Suomessa oulipolilaisia rajoituksia ovat soveltaneet muun muassa Laura Lindstedt ja Sinikka Vuola teoksessaan 101 tapaa tappaa aviomies (Siltala, 2022).

OuLiPo on saanut paljon seuraajia. Kirjallisuudesta alkanut kokeileva taide on laajentunut muillekin aloille:
 OuPeinPo (Pein tulee sanasta "peinture" eli maalaustaide), 
 OuCuiPo (Cui tulee sanasta "cuisine" eli keittiö), 
 OuBaPo (Ba tulee sanasta Bande dessinée eli sarjakuva), 
 OuMuPo (Mu tulee sanasta "musique" eli musiikki) ja 
 OuPhoPo (Pho tulee sanasta "photographie" eli valokuvaus). 
 Infolipo puolestaan on digitaalisen taiteen ja kirjallisuuden työpaja.

Kirjallisuutta
 Juri Joensuu, Menetelmät, kokeet, koneet (2012) väitöskirja
 Menetelmällisen kirjallisuuden antologia, toim. Teemu Ikonen (2018).
Oulipo, La littérature potentielle (1973) Paris: Gallimard.
Atlas de littérature potentielle (1981) Paris: Gallimard.
Oulipo. A Primer of Potential Literature. (1986) Translated and edited by Warren F. Motte Jr. Lincoln and London: University of Nebraska Press
Oulipo Compendium (1998) Edited by Harry Mathews and Alastair Brotchie. London: Atlas Arkhive Six. Documents of the Avant-Garde.

Lähteet

Kirjalliset suuntaukset
Etnies

Etnies on ranskalainen rullalautailukenkä- ja vaatevalmistaja, jonka omistaa Sole Technology. Yritys perustettiin vuonna 1986 ja sen alkuperäinen nimi oli Etnics. Yrityksen sponsoroimaan lautailijatiimiin kuuluvat Ryan Sheckler, Jason Dill, Sean Malto, Kyle Leeper, Tyler Bledsoe, Tyshuan Johnson, Eric Fletcher ja Mikey Taylor.

Katso myös
 éS Footwear
 Emerica

Aiheesta muualla
 http://www.etnies.com/

Kenkämerkit
Jalkinevalmistajat
Vaatemerkit
Rullalautailu
Urheiluvälinemerkit
PHK TsSKA Moskova

Professionalnyi hokkeinyi klub TsSKA (PHK TsSKA Moskova) on Venäjän armeijan keskusurheiluseuran TsSKA Moskovan jääkiekkoseura. Se on perustettu vuonna 1946. Seura tunnettiin vuosina 1946–1951 nimellä TsDKA, vuosina 1952–1954 nimellä TsDSA, vuosina 1955–1959 nimellä TsSK MO. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1960 lähtien. Joukkue pelaa KHL-liigassa.

Jääkiekossa TsSKA voitti Neuvostoliiton mestaruuden 32 kertaa vuosina 1948, 1949, 1950, 1955, 1956, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988 ja 1989. KHL:n mestaruuden se on voittanut vuosina 2019 ja 2022.

Se voitti Euroopan Cupin kautta Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden kaikkiaan 20 kertaa vuosina 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989 ja 1990.

TsSKA pelasi myös arvostetussa Super Series -sarjassa Pohjois-Amerikassa 34 ottelua NHL-joukkueita vastaan voittaen näistä 24 ja häviten 8, kaksi otteluista päättyi tasan. Moskovassa TsSKA kohtasi NHL-joukkueen ainoastaan kahdesti, voittaen Calgary Flamesin vuonna 1989 ja Montreal Canadiensin 1990.

Neuvostoaikoina TsSKA oli jääkiekkomaajoukkueelle eräänlainen kaaderiseura ja oli maajoukkueen tapaan sarjassaan täysin suvereeni. Joukkuetta valmensi pitkään Viktor Tihonov ja siinä on pelannut lukuisia jääkiekon legendoja, kuten Valeri Harlamov, Vjatšeslav Fetisov, Vladislav Tretjak, Sergei Makarov, Igor Larionov, Sergei Fjodorov ja Aleksandr Mogilnyi. Myös Vladimir Konstantinov on edustanut joukkuetta.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 14. marraskuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Sergei Fjodorov 
 Apuvalmentaja: Ravil Jakubov 
 Apuvalmentaja: Igor Kravtšuk 
 Apuvalmentaja: Vladimir Tšebaturkin 
 Maalivahtivalmentaja: Sergejs Naumovs 
 Videovalmentaja: Vladimir Šagal 
 Fysiikkavalmentaja: Vladislav Bryzgalov 
 Fysiikkavalmentaja: Hassan Saeed 
 Kehitysvalmentaja: Aleksandr Popov 
 Huoltopäällikkö: Igor Pereskokov 
 Puheenjohtaja: Igor Jesmantovitš 
 Urheilutoimenjohtaja: Almaz Garifullin 
 Joukkueenjohtaja: Sergei Avdejev 
 Vanhempi neuvonantaja: Boris Mihailov 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.cska-hockey.ru/
 Eurohockey.net

TsSKA Moskova
Seulonnan keskeiset artikkelit
ÉS Footwear

éS Footwear on vuonna 1995 perustettu yhdysvaltalainen lautailukenkävalmistaja, jonka omistaa Sole Technology.

Team 
 Rick McCrank
 Rodrigo Teixeira
 Nyjah Huston
 Bobby Worrest
 Silas Baxter-Neal
 P.J. Ladd
 Justin Eldridge
 Cale Nuske
 Javier Sarmiento
 Danny Garcia
 Raymond Molinar

Katso myös
 etnies

Aiheesta muualla
 És Skateboarding

Es footwear
Urheiluvälinemerkit
Buenos Airesin filharmoninen orkesteri

Buenos Airesin filharmoninen orkesteri () on Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1946. Sen nimenä oli alun perin "Orquesta Sinfónica del Teatro Municipal", ja nykyinen nimi on vuodelta 1958. 

Buenos Airesin filharmoninen orkesteri piti ensimmäisen konserttinsa kotikaupungissaan 21. toukokuuta 1947. Sen nykyinen musiikillinen johtaja on Arturo Diemecke.

Aiheesta muualla 
 Orquesta Filarmónica de Buenos Aires 

Buenos Aires
Sinfoniaorkesterit
Brøndby IF

Brøndby IF on tanskalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Kööpenhaminan länsiosassa sijaitseva Brøndby. Joukkue tunnetaan myös nimillä Brøndbyernes Idrætsforening ja BIF. Brøndbyn värit ovat keltainen ja sininen. Kotiottelunsa seura pelaa Brøndby Stadiumilla, jonne vuonna 2000 valmistuneen laajennuksen jälkeen mahtuu 29 000 katsojaa.

Seura nousi ensimmäistä kertaa pääsarjaan vuonna 1981. Vain neljä vuotta myöhemmin se voitti ensimmäistä kertaa Tanskan mestaruuden. Yhteensä Brøndby on historiansa aikana voittanut yksitoista mestaruutta, viimeisimmän vuonna 2021. Tanskan cup-voittoja sillä on viisi. BIF on myös menestynein tanskalaisseura eurokentillä. Vuonna 1991 se ylsi Uefa Cupin välieriin ja vuonna 1998 se pääsi ensimmäisen kerran Mestarien liigaan.

Vuonna 1992 perustettu FC Kööpenhamina on Brøndbyn paikallisvastustaja ja näiden kahden joukkueen väliset ottelut vetävät katsomot täyteen.

Brøndbyn päävalmentajaksi valittiin Michael Laudrupin seuraajaksi vuonna 2006 alankomaalainen René Meulensteen. Hän sai kuitenkin potkut tammikuussa 2007 ja hänen seuraajakseen valittiin Tom Køhlert. Køhlertin johdolla seura palasi aikaisempien vuosien tasolleen ja nousi haastamaan FC Kööpenhaminan maan ykkösseurana. Tammikuussa 2009 Køhlert siirtyi syrjään ja seuran päävalmentajaksi tuli Kent Nielsen.

Joukkue

Nykyinen kokoonpano 
Päivitetty 1. helmikuuta 2021

Saavutukset 
 Tanskan mestaruus (11): 1985, 1987, 1988, 1990, 1991, 1996, 1997, 1998, 2002, 2005, 2021
 Tanskan Cupin voitto (7): 1989, 1994, 1998, 2003, 2005, 2008, 2018
 Tanskan Supercupin voitto (4): 1994, 1996, 1997, 2002
 Tanskan Liigacupin voitto: 1984
 Royal Leaguen voitto: 2007

Päävalmentajat 

  1973 Finn Laudrup
  1974 Kaj Møller
  1975–1976 John Sinding
  1977–1979 Jørgen Hvidemose
  1980–1985 Tom Køhlert
  1986–1987 Ebbe Skovdahl
  1987 Birger Peitersen
  1988–1989 Ebbe Skovdahl
  1990–1992 Morten Olsen
  1992–1999 Ebbe Skovdahl
  1999 Tom Køhlert
  2000–2002 Åge Hareide
  2002 Tom Køhlert
  2002–2006 Michael Laudrup
  2006–1/2007 René Meulensteen
  1/2007–1/2009 Tom Køhlert
  1/2009–3/2010 Kent Nielsen
  3/2010–10/2011 Henrik Jensen
  10/2011–2013 Aurelijus Skarbalius
  2013–3/2016 Thomas Frank
  3–6/2016 Aurelijus Skarbalius
  7/2016–2/2019 Alexander Zorniger

Lähteet 

Tanskalaiset jalkapalloseurat
Brøndbyn kunta
Piss Christ

Piss Christ () on yhdysvaltalaisen valokuvaajan Andres Serranon kiistelty valokuva, jossa muovista valmistettu krusifiksi on upotettu taideteoksen tekijän omaan virtsaan. Taideteos esiteltiin vuonna 1989 ja Andres Serranoa syytettiin välittömästi muun muassa jumalanpilkasta. Toiset taas pitivät teosta merkittävänä esimerkkinä taiteilijoiden sananvapaudesta.

Aiheesta muualla 
 Kuvasymboliikka: Andreas Serranon Piss Christ -teos (sivun arkistoitu versio)

Yhdysvaltain taide
Valokuvat
Kalkki (astia)

Kalkki () tarkoittaa kristillisessä kielenkäytössä maljaa, jota käytetään ehtoollisviinin jakamiseen. Se kuuluu ehtoolliskalustoon, johon kuuluvat lisäksi viinipikarit, kannu, leipärasia ja leipälautanen.

Ehtoolliskalkissa on perinteisesti kolme osaa: jalka, joka voi olla rikkaasti kuvioitu joko kaiverruksin tai ornamentein, varsinainen viinimalja (cuppa) sekä jalan ja viinimaljan välissä oleva "pallo" (nodus, solmu), joka helpottaa kalkin käyttäjää sen käsittelyssä. 

Perustapauksessa messussa on käytössä vain yksi kalkki. Vanha tapa jakaa ehtoollisviini suoraan kalkista seuraa evankeliumien ehtoolliskertomuksia, joissa Jeesus kehotti oppilaitaan kaikkia juomaan "tästä maljasta". Mikäli ehtoolliselle osallistuvia on paljon ja jakajia useampia, voidaan käyttää samanaikaisesti myös useampaa kalkkia, jotka kaikki konsekroidaan. Perinteistä ehtoollisen nauttimisen tapaa kutsutaan yhteismaljaksi. Nykyään useissa luterilaisissa kirkoissa, kuten  Suomessa sekä yleensä reformoiduissa kirkoissa on vallitseva tapa kaataa kalkista tilkka viiniä ehtoollispikariin. Yhteismaljasta on luovuttu hygieniasyistä. Ehtoollinen konsekroidaan aina kalkissa, joten viiniä ei voi jakaa valmiiksi pikareihin. Kaikissa kirkkokunnissa tai kirkoissa ei erillispikareita käytetä. Myös Ruotsin kirkossa on erillispikareiden käyttö harvinaista. Sen sijaan ehtoollinen jaetaan intinktiona; ehtoollisvieraalle jakaja ojentaa ehtoollisleivän, jonka reunan tämä kastaa kalkissa olevaan viiniin.

Messussa jaetaan viinin yhteydessä myös ehtoollisleipä eli öylätti. Näitä jaetaan öylättejä varten tehdyltä öylättilautaselta eli pateenilta.

Myös ortodoksinen kirkko käyttää ehtoollismaljaa. Ehtoollisviini pyhitetään siinä, mutta vain papisto nauttii viinin maljasta. Heidän päästyään loppuun pyhitetty ehtoollisleipä siirretään viinin joukkoon ja jaetaan kirkkokansalle lusikalla. Ortodoksisessa kirkossa on olemassa myös alkukristillisen kaltainen Jaakobin liturgia, jossa ehtoollisleipä ja viini jaetaan myös kirkkokansalle erillisinä. Liturgia toimitetaan kerran vuodessa, 25. lokakuuta apostoli Jaakobin muistopäivänä. Liturgian kehitti nykymuotoonsa arkkipiispa Paavali.

Lähteet

Katso myös
 Palla (liturgia)
 Bursa (liturgia)
 Ehtoollinen

Messu
Sakraaliesineet
Haapakoski

Haapakoski esiintyy seuraavissa yhteyksissä:

Sukunimenä
 Aarne Haapakoski (Outsider) (1904-1961), kirjailija ja lehtimies
 Anna Haapakoski, Lagerblad (1741-1811), uskonnollinen näkijä
 Antti Haapakoski (s. 1971), pika-aitajuoksija
 Helena Haapakoski (s. 1947), pikajuoksija
 Ilmari Haapakoski (1893-1929), kapteeni, koristetaiteilija ja Inkerin lipun suunnittelija
 Kalle Haapakoski (Kalle Koski) (1867-1917), toimittaja ja kirjailija
 Mikko Haapakoski (s. 1967), jääkiekkoilija ja valmentaja
 Niko Haapakoski (s. 1996), lentopalloilija
 Paula Haapakoski (s. 1977), suunnistaja
 Sami Haapakoski (s. 1982), pesäpalloilija
 Sara Haapakoski (s. 1999), YouTube-videoiden tekijä
 Tapani Haapakoski (s. 1953), seiväshyppääjä
 Toivo Haapakoski (1926-2011), elintarviketeollisuuden vaikuttaja

Paikannimenä
 Haapakoski, kylä Alavieskassa
 Haapakoski, kylä Haapavedellä
 Haapakoski, voimalaitos Haapavedellä
 Haapakoski, voimalaitos Iijoessa, Oulussa
 Haapakoski, Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakosken taajaman entinen nimi
 Haapakoski, kylä Lapualla
 Haapakoski, kylä Oulussa, entisen Yli-Iin kunnan alueella
 Haapakoski, kylä Pieksämäellä
 Haapakosken rautatieasema, rautatieliikennepaikka Pieksämäellä
 Haapakosken ruukki, rautaruukki Pieksämäen Haapakoskella
 Haapakoski, kylä Pielavedellä
 Haapakoski, kylä Pomarkussa
 Haapakoski, kylä Ylivieskassa.

Sukunimet
EA Sports

EA Sports on Electronic Artsin urheilupelibrändi. Brändin alla julkaistaan muun muassa NHL-, Madden-, NBA- ja FIFA-pelisarjoja. EA Sportsin aiempi motto oli  "If it's in the game, it's in the game", mutta se muutettiin myöhemmin "It's in the game" ja moton äänenä EA Sportsin introvideossa toimii Andrew Anthony.

Vuonna 2011 Forbes listasi EA Sportsin kahdeksanneksi arvokkaimmaksi urheilubrändiksi luettelossaan, arvoltaan 625 miljoonaa dollaria.

Historia 
Toukokuussa 2020 EA ja NFL vahvistivat kuusi vuotta kestävän yksinoikeussopimuksen NFL:n urheilupeleihin. Sopimus antaa EA:lle mahdollisuuden kehittää NFL-pelejä mobiililaitteille. Saman vuoden heinäkuussa ilmoitettiin, että NHL:n TV-otteluissa käytetään EA Sportsin tekaistettuja yleisöääniä aidomman tunnelman luomisessa.

Toukokuussa 2022 EA Sports ilmoitti, että sen yhteistyö FIFAn kanssa päättyy ja seuraavan vuoden peli olisi osa uutta EA Sports FC -brändiä. Vuonna 2022 julkaistava FIFA 23 jää viimeiseksi FIFA-nimellä julkaistavaksi.

Pelit & pelisarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Electronic Arts
Tšekin filharmoninen orkesteri

Tšekin filharmoninen orkesteri () on Prahassa toimiva sinfoniaorkesteri. 

Tšekin filharmoninen orkesteri aloitti toimintansa Tšekin kansallisoopperan orkesterina, mutta irtautui siitä vuonna 1901. Gustav Mahler johti vuonna 1908 Tšekin filharmonista orkesteria seitsemännen sinfoniansa kantaesityksessä.

Ylikapellimestarit 
  Ludvík Čelanský (1901–1903)
  Vilém Zemánek (1903–1918)
  Václav Talich (1919–1931; 1933–1941)
  Rafael Kubelík (1942–1948)
  Karel Ančerl (1950–1968)
  Václav Neumann (1968–1989)
  Jiří Bělohlávek (1990–1992)
  Gerd Albrecht (1993–1996)
  Vladimir Ashkenazy (1996–2003)
  Zdeněk Mácal (2003–)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , 
 František Sláma Archives

Tšekin musiikki
Sinfoniaorkesterit
Praha
Merentutkimuslaitos

Merentutkimuslaitos (MTL, ) oli vuosina 1918−2008 Liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa toiminut tutkimuslaitos, jonka tehtävänä oli tuottaa meritieteellistä tietoa päätöksenteon, kansalaisten ja merenkulun tarpeisiin. Sen tunnetuimpia palveluita olivat leväennusteet ja jääkartat. 

Merentutkimuslaitoksen Aranda-tutkimusaluksista viimeinen valmistui vuonna 1989, ja laitoksen lakkauttamisen yhteydessä se siirtyi Suomen ympäristökeskuksen hallintaan.

Merentutkimuslaitos perustettiin vuonna 1918, ja viimeinen toimipaikka oli Helsingin Kumpulassa Dynamicumissa, samassa rakennuksessa kuin Ilmatieteen laitos. Laitos lakkautettiin vuoden 2009 alusta lukien ja sen toiminnot jaettiin Suomen ympäristökeskukseen (SYKE) ja Ilmatieteen laitoksen (IL) kesken. Laitoksen fysikaalinen tutkimus aallokko- ja vedenkorkeuspalveluineen siirrettiin Ilmatieteen laitokseen ja biologinen tutkimus Suomen ympäristökeskuksen yhteyteen perustettuun Merikeskukseen.

Laitos paitsi suoritti ja johti Suomea ympäröivien merien tutkimusta, myös edusti Suomea alan kansainvälisessä yhteistyössä. Sen osastot olivat fysiikan osasto, kemian osasto ja biologian osasto. Tutkimusalus Arandan lisäksi sillä oli kiinteitä rannikkoasemia.

Lakkauttamiseen liittynyt keskustelu
Merentutkimuslaitos lakkautettiin liikenne- ja viestintäministeri Anu Vehviläisen sekä ympäristöministeri Kimmo Tiilikaisen ajamalla lainmuutoksella 956/2008. Tässä yhteydessä sekä Merentutkimuslaitoksen johto ja henkilökunta että joukko muita alan asiantuntijoita katsoivat, että lakkauttaminen vaarantaisi suomalaisen merentutkimuksen, kuten sitten kävikin Oikeuskansleri arvosteli lainvalmistelua mm. siitä, että vaihtoehtoisia ratkaisuja ei valmistelussa esitetty ja siitä, ettei esitys anna riittävän kokonaisvaltaista informaatiota päätöksenteon pohjaksi. Lakkauttaminen herätti epäilyksiä ja keskustelua myös eduskunnassa, joka kuitenkin hyväksyi lakkauttamisen äänin 86−67.

Lakia perusteltiin mm. sillä, että merentutkimuksen resurssit kasvavat ja Arandan käyttö lisääntyy. Resurssit eivät ole lisääntyneet ja sektoritutkimuksen rahoitusuudistuksen seurauksena olemassaoleviin resursseihinkin on tulossa merkittäviä leikkauksia. Arandan käyttö rajattiin käytännössä 120:een päivään vuodessa. Lain hyväksymisen yhteydessä myöskin lakkautettiin IL:n johtokunta.

Johtajat 
Rolf Witting, johtajana 1918–1936
Erik Palmén, johtajana 1939–1947
Risto Jurva, johtajana 1947–1953
Ilmo Hela, johtajana 1955–1975
Aarno Voipio, johtajana 1975–1989
Pentti Mälkki, johtajana 1990–2004
Eeva-Liisa Poutanen, johtajana 2005−2008

Lähteet

Aiheesta muualla 
Itämeriportaali
Liikenne- ja viestintäministeriön verkkopalvelu
Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala

Liikenne- ja viestintäministeriö
Suomen tutkimuslaitokset
Siikamäen rautatieasema

Siikamäen rautatieasema () on Suomen rataverkolla Pieksämäen kaupungissa Etelä-Savossa -radalla sijaitseva rautatieliikennepaikka. Siikamäen liikennepaikka toimii välisuojastuspisteenä. Liikennepaikka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Siikamäen kylän kaakkoispuolella, noin 14 kilometriä Pieksämäen rautatieasemalta itään ja noin 17 kilometriä Huutokosken rautatieasemalta länteen. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan Pieksämäen ohjauskeskuksesta.

Siikamäki avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Pysäkkirakennus on Thure Hellströmin suunnittelema ja se on todennäköisesti rakennettu vuonna 1913. Rakennusta on laajennettu 1946. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1989 ja Siikamäen sivuraiteet purettiin 1998. Liikennepaikka lakkautettiin 1. helmikuuta 1999, mutta se avattiin uudelleen välisuojastuspisteenä 6. marraskuuta 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaunut.org: kuvia Siikamäen asemalta

Pieksämäen rautatieliikennepaikat
Pieksämäen maalaiskunta
Siikamäki

Siikamäki voi tarkoittaa:

paikkoja
 Siikamäki, kylä Pieksämäellä
 Siikamäki, rautatieasema Pieksämäellä
 Siikamäki, kylä Sonkajärvellä.

henkilöitä
 Arvo Siikamäki (s. 1943), suomalainen kuvanveistäjä
Kolmisoppi

Kolmisoppi on yleinen paikannimi:

 Kolmisoppi, kaupunginosa Kuopiossa
 Kolmisoppi, järvi Kuopion Kolmisopen kaupunginosassa
 Kolmisoppi, kauppakeskus Kuopion Neulalammin kaupunginosassa
 Kolmisoppi, kylä Reisjärvellä
 Kolmisoppi, kylä Siilinjärvellä
 Kolmisoppi, järvi Hartolassa ja Joutsassa
 Kolmisoppi, järvi Mikkelin Häkkilässä
 Kolmisoppi, järvi Mäntyharjun Mynttilässä
 Kolmisoppi, järvi Siilinjärvellä
 Kolmisoppi, järvi Sotkamossa
 Kolmisoppi, järvi Tohmajärvellä
 Kolmisoppi, Suonenjoki

Lisäksi Kolmisoppi-nimisiä järviä ja lampia on Suomessa noin 50.

Kolmisoppi on myös sukunimi. Tämä nimi on esimerkiksi seuraavilla:

 Mats Kolmisoppi (s. 1976), ruotsalainen kirjailija
 Peter Sunde Kolmisoppi (s. 1978), suomalais-norjalainen tietotekniikan asiantuntija, eräs Pirate Bayn perustajista

Katso myös
 Kolmisoppinen
 Kolmperä
 Kolmperänen
 Kolmikkaanjärvi
Avaruuden merivirrat

Avaruuden merivirrat on tieteiskirjailija Isaac Asimovin kirjoittama kirja, jonka tapahtumat sijoittuvat kaukaiseen tulevaisuuteen, aikaan, jolloin ihmiskunta on asuttanut Linnunradalla satojatuhansia maailmoja.

Juoni 
Tarinassa Trantorin imperiumi on alkanut laajeta Linnunradan keskustassa, ja tarinan tapahtumien aikaan se hallitsee noin puolta Linnanradan asutuista maailmoista. Trantorin ongelmana on estää vielä itsenäisten tähtien välisten valtakuntien yhdistyminen sitä vastaan, mikä voisi aiheuttaa äärimmäisen tuhoisan sodan ja estää Trantorin laajeneminen koko Linnunrataa käsittäväksi imperiumiksi.

Tapahtumat keskittyvät Florina-planeetalle, jonka alkuasukkaat ovat naapuriaurinkokunnan Sark-planeetan orjuuttamia.

Florina tuottaa korvaamattoman arvokasta, mutta tuntemattomasta syystä vain Florinassa kasvavaa puuvillan kaltaista kyrt-kasvia, jota käytetään muun muassa avaruusalusten moottoreissa ja kalliissa muotivaatteissa.

Kyrt on lujempaa ja hienompaa kuin mikään muu synteettinen tai luonnollinen kuitu, mikä tekee siitä tavattoman halutun ja kalliin materiaalin kaikkialla Linnunradassa. Sen avulla Sarkin valtaapitävät ovat rikastuneet ja saaneet vaikutusvaltaa, ja se suojaa Sarkia ja sen etuoikeutettua yläluokkaa Trantorin kasvavalta poliittiselta ja sotilaalliselta vallalta, koska Trantorin viholliset eivät halua kyrtin joutuvan Trantorin käsiin.

Tarina alkaa, kun eräästä Florinan kylästä löydetään heitteille jäänyt ja muistinsa menettänyt muualta kotoisin oleva mies, jota kukaan ei ole ennen nähnyt, eikä kukaan tiedä, miten hän on ilmestynyt kylään. Mies ei osaa aluksi edes puhua. Nimen Rik saava mies alkaa ajan myötä muistaa yhä enemmän menneisyydestään ja Florinaa uhkaavasta kauheasta vaarasta.

Arviointeja 
Monet teosta kommentoineet pitävät teosta korkeintaan keskinkertaisena, jos sitä vertaa vaikka alkuperäiseen Säätiö-sarjaan. Teos ei kuitenkaan ole läheskään niin heikko kuin Asimovin Säätiö- ja Robotit-sarjoille kirjoittamamat jatko-osat. Teoksessa on joitain hyviä elementtejä, esimerkiksi pääosin kolmen päähenkilön varaan rakentuva juoni toimii melko hyvin. 

Yhdysvaltalaiset tieteisromaanit
Vuoden 1952 kirjat
Isaac Asimovin teokset
BSC Young Boys

BSC Young Boys on sveitsiläinen jalkapallojoukkue maan pääkaupunki Bernistä. Se on perustettu vuonna 1898 ja sen värit ovat keltainen ja musta. Seura on voittanut historiansa aikana Sveitsin liigan 15 kertaa ja Sveitsin cupin kuusi kertaa. Se pelaa kotiottelunsa vuonna 2005 valmistuneella Stade de Suissella. Viime vuosina BSC Young Boys on ollut kärkipäässä Sveitsin liigassa ja kaudella 2017–2018 se voitti mestaruuden ensi kertaa sitten vuoden 1986.

Saavutukset 
 Sveitsin mestaruus (15): 1903, 1909, 1910, 1911, 1920, 1929, 1957, 1958, 1959, 1960, 1986, 2018, 2019, 2020, 2021
 Sveitsin cup (6): 1930, 1945, 1953, 1958, 1977, 1987
 Coppa delle Alpi: 1974
 Cup-voittajien Cup
 Puolivälierät 1986

Kuuluisia entisiä pelaajia 

  1948–1961 Walter Eich 
  1971–1974 Hanspeter Latour 
  1979–1995 Martin Weber 
  1984–1986, 1990-1994 Georges Bregy 
  1989–1990 Andrés Escobar
  1998–2002 Aleksandar Mitreski
  2001–2003 Johan Vonlanthen 
  2002–2005 Stéphane Chapuisat 
  2007–2008 Toni Kallio

Entisiä valmentajia 

  1990 Pál Csernai
  1997 Tord Grip
  1997–1998 Roland Andersson
  1999–2003 Marco Schällibaum
  2003–10/2005 Hans-Peter Zaugg
  10/2005–10/2006 Gernot Rohr
  10/2006–7/2009 Martin Andermatt
  8/2009–5/2011 Vladimir Petković
  2011–2012 Christian Gross
  2018–2021 Gerardo Seoane 
  2021–3/2022 David Wagner 

Bernin urheilu
Young Boys
Vuonna 1898 perustetut urheiluseurat
Klas Larsson Fleming

Klas Larsson Fleming (1592–1644) oli amiraali ja maaherra.

Klas Flemingin isä oli Lars Fleming, Lauri Hermansson; ja äitinsä oli Kankaisten Horneja, joten hän myös polveutui Stålarmeista ja Kurki-suvusta. Hän toimi valtaneuvoksena ja myös Tukholman ylikäskynhaltijana ja kaatui Femernin meritaistelussa.

Hänen palveluksensa ja ansioidensa johdosta kuningatar 26. maaliskuuta 1651 korotti hänen lapsensa vapaaherroiksi ja -herrattariksi, suvun päämiehenä oli hänen poikansa Herman Klaunpoika Fleming. Heidän sukunsa jatkuu tähän päivään saakka, eli ei ole sammunut. Ruotsissa elää edelleen vapaaherra Fleming af Liebelitz -nimisiä ihmisiä.

Lähteet

Katso myös
 Fleming (suku)

Suomalaiset amiraalit
Vuonna 1592 syntyneet
Vuonna 1644 kuolleet
Anhydridit

Anhydridit ovat kemiallisia yhdisteitä, joiden voidaan ajatella muodostuvan H2O-molekyylin poistamisella. Esimerkiksi kaksi etikkahappomolekyyliä () muodostavat etikkahappoanhydridin ():

Lisäksi esimerkiksi natriumoksidi on natriumhydroksidin anhydridi, koska

2 NaOH = Na2O + H2O

ja rikkitrioksidi on rikkihapon anhydridi:

H2SO4 = SO3 + H2O

Anhydridit orgaanisessa kemiassa 

Anhydridit orgaanisessa kemiassa ovat lähinnä happoanhydridejä, eli karboksyylihapon johdannaisia. Ne muodostavat alkoholien kanssa estereitä nukleofiilisen substituutioreaktion SN2 kautta, jossa alkoholin hydroksyyliryhmän happiatomin yksinäinen elektronipari hyökkää karbonyyliryhmän C-O hylkivälle π*-orbitaalille.

Happoanhydridit ovat tyypillisesti reaktiivisempia, eli nukleofiilit reagoivat niiden kanssa paremmin kuin muut karboksyylijohdannaiset, kuten amidit tai esterit. Tämä on seurausta hapen elektroneita vetävästä ominaisuudesta. Se vetää elektroneita pois karbonyylistä kasvattaen positiivista osittaisvarausta hiilellä ja siten kasvattaen sähköstaattista vetovoimaa nukleofiilin ja karbonyylin välillä. Happi myös luovuttaa elektroneita karbonyyliin, mutta sen elektronitiheyttä vetävä vaikutus on vahvempi tässä tapauksessa.

Veden kanssa reagoidessaan happoanhydridit muodostavat niitä vastaavia karboksyylihappoja. Esimerkiksi etikkahappoanhydridi muodostaa etikkahappoa. Anhydridit ovatkin tehokkaita veden sitojia, eli kuivaavia reagenssejä.

Etikkahappoanhydridiä käytetään myös aspiriinin valmistuksessa. Se lisää asetyyliryhmän salisyylihappoon, josta tuotteena on asetyylisalisyylihappo, eli aspiriini. Anhydridin käyttö on tehokkaampaa, koska etikkahapon käyttö tuottaa vettä, joka voi hydrolysoida tuotteen. Anhydridistä valmistetaan asyliumioni (engl. acylium ion) esimerkiksi Friedel–Crafts-asyloinnilla. Asyliumioni jatkaa reaktiota, johtaen asetyyliryhmän lisäykseen. Asyliumionin valmistus anhydridistä alla:

Epäorgaanisia happoanhydridejä 
Yleiskaavaltaan HxEOy tyypillisen epäorgaanisen happi­hapon täysin dehydratoitunut yhdiste on EOy-x/2 tai E2O2*y-x.

Anhydridit biologisissa järjestelmissä 
Suurienergiaiset biokemialliset molekyylit, kuten ATP ovat anhydridejä.

Lähteet 

Epäorgaaniset yhdisteet
Funktionaaliset ryhmät
Kv

Kv tarkoittaa seuraavia:

 kansainvälinen, kv., eri kansojen tai valtioiden välinen
 kaupunginvaltuusto, kv, kaupungin ylin päättävä elin
 
 kevyt, kv, aseen painoluokka
 keskusvarikko, KV, Suomen puolustusvoimien keskusvarikkojen lyhenne jatkosodan jälkeen
 
 
 Kouvolan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kv, rautatieasema Suomessa
 Krokvikin rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kv, rautatieasema Ruotsissa
 kunnanvaltuusto, kv, kunnan ylin päättävä elin
 Köchelin luettelo, KV, saksan sanoista Köchel-Verzeichnis, luettelo Mozartin teoksista
 Norjan rannikkovartioston alus, KV, nimen osa.
 KV-sarja,  Neuvostoliiton marsalkka Kliment Vorošilovin mukaan nimetty panssarivaunusarja toisessa maailmansodassa.

Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:

 Keilaveikot-49, KV-49, suomalainen urheiluseura.