joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Me vaadimme

Me vaadimme -julistus oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluejohdon 1. marraskuuta 1917 julkaisema ohjelma, jossa vaadittiin saattamaan voimaan valtalain, ryhtymään uudistamaan virkamieskuntaa ja oikeuslaitosta, uuden senaatin eroamista, torpparien vapauttamista isäntien vallasta sekä kahdeksan tunnin työaikalain ja kunnallislakien vahvistamista. Me vaadimme -julistuksen vaatimukset tiedettiin jo etukäteen sellaisiksi, että porvarillinen eduskunta ja E. N. Setälän tynkäsenaatti hylkäävät ne. Sisällissota häämötti, sillä samana päivänä, kun Me vaadimme -julistus oli esillä eduskunnassa, sosialidemokraattien puoluetoimikunnan kokous käsitteli vallankumoussuunnitelmaa.

Ohjelman suunnittelivat lähinnä O. W. Kuusinen, Edward Gylling ja Oskari Tokoi. Ohjelman hyväksymistä edistämään, ikään kuin sisällissodan esinäytöksenä, puhkesi yleislakko.

Ohjelman esitti eduskunnan käsiteltäväksi sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä, mutta sitä ei otettu käsiteltäväksi, mitä puhemies Johannes Lundson perusteli sillä, ettei se täyttänyt muodollisia vaatimuksia. Ohjelmaa on pidetty pyrkimyksenä vallankumoukselliseen tilanteeseen ja yhtenä vaiheena vallan otossa. Toisaalta on katsottu, että se oli monilta osilta puhdasta realismia, sillä työttömyys oli suurta ja elintarvikepula paheni.

Lähteet

Viitteet

Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Suomen politiikka 1910-luvulla‎
Ikälisä

Ikälisä on tietyllä alalla työskennelleen tai palveluksessa ollun ajan mukaan maksettava palkan suuruutta nostava korvaus. Ikälisä on Suomessa merkittävä osa mm. valtion, kirkon ja kunnan palkkausjärjestelmissä (virkasuhteet). Nykyisin julkisella sektorilla ikälisän on korvannut työkokemuslisä.

Katso myös
Ikä
Sopimusoikeus
Työehtosopimus
Virkaehtosopimus

Lähteet
Tiainen, Jorma O. (toim). 1983. Tietojätti A-Ö Gummeruksen yksiosainen tietosanakirja. Jyväskylä: Gummerus. ISBN 951-20-2429-2

Viitteet

Työ
Taloustieteen käsitteet
Käyttöarvo

Käyttöarvo on hyötyesineen arvo käyttäjälle sinänsä, ei sen arvo myytäessä.

Lähteet
Tiainen, Jorma O. (toim). 1983. Tietojätti A-Ö: Gummeruksen yksiosainen tietosanakirja. Jyväskylä: Gummerus. ISBN 951-20-2429-2

Viitteet

Taloustieteen käsitteet
Jäger

Jäger, Jaeger tai Jæger on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Bernd Jäger (s. 1951), itäsaksalainen voimistelija ja olympiavoittaja
 Frank Jæger (1926–1977), tanskalainen kirjailija
 Hans Jæger (1854–1910), norjalainen kirjailija ja filosofi
 Irma Salo Jæger (s. 1928), suomalais-norjalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä
 Karl Jäger (1888–1959), sveitsiläissyntyinen natsijohtaja toisen maailmansodan aikana
 Kurt Jäger (1898–1965), saksalais-suomalainen elokuvaaja, elokuvatuottaja ja elokuvatekniikan kehittäjä
 Lorenz Jaeger (1892–1975), saksalainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali
 Martin Jäger (s. 1987), sveitsiläinen maastohiihtäjä
 Werner Jaeger (1888–1961), saksalainen antiikin tutkija.

Jaeger-nimisiä yrityksiä ja tuotemerkkejä:
 Jaeger-LeCoultre, sveitsiläinen luksuskellovalmistaja
 Jaeger, ajoneuvojen mittaristojen tuotemerkki, kellovalmistaja Jaeger-LeCoultren perustama.
Jager

Jager tai de Jager on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Cornelis de Jager (s. 1921), alankomaalainen tähtitieteilijä
 Evan Jager (s. 1989), yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija
 Nikkie de Jager, NikkieTutorials (s. 1994), alankomaalainen meikkitaiteilija ja kauneudenhoitaja.
Martimojoki

Martimojoki on noin 27 kilometriä pitkä Iijoen sivuhaara, joka lähtee Oulun Joloksesta ja laskee Iijokeen Turtisen kylässä Yli-Iin taajamasta vajaa kymmenen kilometriä linnuntietä lounaaseen. Joki laskee pääosin pohjoisluoteeseen. Joen pitkä kaakkoinen sivujoki Pikku-Martimo alkaa Martimolammesta läheltä Pudasjärven rajaa ja yhtyy Martimojokeen Sauna-Martimossa.  Somerovaaran suunnasta koillisesta siihen laskee hieman alempana Röytänoja, ja laskupaikasta runsaan kilometrin päässä joki laajenee ensin Kortelammeksi ja sitten Martimolammeksi. Nelisen kilometriä jokisuulta siihen laskee vielä idästä Poika-Martimo-niminen sivuhaara. Joki alittaa seututien 849. Joessa on paljon koskipaikkoja, mutta hyvin vähän asutusta aivan jokisuuta lukuun ottamatta.

Suomen joet
Iijoen alaosan alue
Haukiputaan luonto
Yli-Ii
Buddha-puisto

Buddha-puisto, joka tunnetaan myös nimellä Xieng Khuan, on patsaspuisto Vientianen kaupungissa Laosissa. Puistossa on yli 200 buddhalaista ja hindulaista patsasta. Puistossa on myös jumalia, ihmisiä ja eläimiä esittäviä patsaita. Puiston suurin patsas on yli 40 metriä pitkä ja se esittää makaavaa Buddhaa.  

Puisto rakennettiin vuonna 1956. Puiston rakennutti Bunleua Sulilat.

Lähteet 

Buddhalainen taide
Laosin rakennukset ja rakennelmat
Vientiane
Veistospuistot
Riya Sen

Riya Sen (oik. Riya Dev Varma; s. 24. tammikuuta 1981 Kalkutta, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi lapsinäyttelijänä hindinkielisessä fantasiaelokuvassa Vishkanya vuonna 1991, ja hänen ensimmäinen elokuvansa aikuisena oli tamilinkielinen romanttinen draama Taj Mahal vuonna 1999. Hänen ensimmäinen kaupallinen menestyksensä oli hindikomedia Style vuonna 2001. Hänen muihin merkittäviin elokuviinsa kuuluvat hindikomediat Jhankaar Beats (2003) ja Shaadi No. 1 (2005) sekä malajalaminkielinen kauhuelokuva Anandabhadram (2005).

Seniä pidetään seksisymbolina Intiassa. Vuonna 2007 hän oli yhdeksäntenä Femina-lehden 50 kauneimman naisen listalla. 

Sen kuuluu näyttelijäsukuun; hänen isoäitinsä Suchitra Sen, äitinsä Moon Moon Sen ja sisarensa Raima Sen ovat näyttelijöitä. Hänen isänsä Bharat Dev Varma on Tripuran kuningashuoneen jäsen. Sen meni naimisiin pitkäaikaisen poikaystävänsä Shivam Tewarin kanssa Punessa 16. elokuuta 2017.

Filmografia

Websarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 
 

 
Intialaiset näyttelijät
Intialaiset mallit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Nylkeminen

Nylkeminen on eläimen nahan poistosta käytetty termi. Nylkemistä käytetään turkiseläinten turkin irrotukseen ja kalojen nahan poistoon. Nylkeminen suoritetaan eläimen kuoleman jälkeen.

Ihmisen nylkemistä elävältä on käytetty menneinä aikoina kidutus- ja teloitusmenetelmänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Metsästys
Kalastus
Teloitusmenetelmät
Lampinen

Lampinen on suomalainen sukunimi. Osaksi se on vanhaa itäsuomalaista alkuperää, osaksi kuuluu nuoriin, otettuihin länsisuomalaisiin sukunimiin, joissa on liitetty johonkin luontoaiheiseen sanaan pääte nen vanhojen itäsuomalaisten sukunimien mallin mukaisesti. Tunnettuja nimenkantajia:

Lampinen sukunimenä
 Aino Lampinen (s. 1909), kotitalousopettaja ja päätoimittaja
 Armas Lampinen (1910–1986), kirjailija
 Arto Lampinen (1933–2017), yritysjohtaja ja poliitikko (Kokoomus)
 Emil Lampinen (1883–1961), suksitehtailija
 Harald Lampinen (1912–1990), moukarinheittäjä
 Hombre Lampinen (Ari Olavi Lampinen, 1961–2016), studiomuusikko ja kitaristi
 Inka Lampinen (s. 1990), salibandyn pelaaja
 J. E. Lampinen (1882–1954), kansanedustaja (Maalaisliitto)
 Kalle Lampinen (1894–1950), poliitikko (Suomen sosialistinen työväenpuolue)
 Kyösti Lampinen (s. 1957), urheiluvalmentaja
 Mari Lampinen (s. 1971), ampumahiihtäjä
 Mikko Lampinen (1859–1910), maanviljelijä, kauppias ja valtiopäivämies
 Mikko Lampinen (s. 1985), tanssija, tuottaja ja visuaalinen suunnittelija
 Osmo Ilmari Lampinen (1927–1999), suomalainen toimittaja ja tieteiskirjailija
 Osmo Ilmari Lampinen (s. 1948), suomalainen valtiotieteen tohtori ja dosentti
 Pekka Lampinen (s. 1965), basisti
 Petra Lampinen (s. 1975), säveltäjä ja muusikko
 Petteri Lampinen (s. 1975), jääpalloilija
 Raine Lampinen (1912–1984), moottoripyöräurheilija
 Simo Lampinen (s. 1943), ralliajaja
 Sirkka-Liisa Lampinen (s. 1951), korkeushyppääjä
 Teemu Lampinen (s. 1981), jalkapalloilija
 Viima Lampinen (s. 1983), kansalaisaktivisti
 Ville Lampinen (s. 1994), pikajuoksija

Lampinen nimimerkkinä 
 Mari Lampinen, nuortenkirjailija Kristina Carlsonin nimimerkki

Kuvitteellisia Lampisia 
 Ankka Lampinen, Aku Ankan suomenkielinen nimi 1930-luvulla

Nimen muita merkityksiä 

 Lampinen, järvi Hattulassa
 Lampinen, lampi Kangasalla
 Lampinen, lampi Mäntyharjussa.

Lähteet
Christine Lagarde

Christine Madeleine Odette Lagarde (o.s. Lallouette, s. 1. tammikuuta 1956 Pariisi) on ranskalainen poliitikko, joka on toiminut Euroopan keskuspankin pääjohtajana marraskuusta 2019 alkaen. Hän on entinen Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) pääjohtaja ja Ranskan entinen valtiovarainministeri. Euroopan keskuspankin pääjohtajaksi hänet valittiin heinäkuussa 2019. Lagarde kuuluu  Maailman talousfoorumin (WEF) hallitukseen.

Lagarde toimi aiemmin maatalous- ja kalastusministerinä (2005–2007) ja kauppaministerinä (2007) Dominique de Villepinin hallituksessa. Valtiovarainministeriksi hänet nimitettiin kesäkuussa 2007, jolloin hänestä tuli ensimmäinen talousasioista vastaava naisministeri G8-maissa. Financial Timesin mukaan Lagarde oli vuonna 2009 euroalueen paras talousministeri. Kesäkuussa 2011 Lagarde nimettiin IMF:n pääjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä skandaalin takia eroamaan joutunutta Dominique Strauss-Kahnia. Lagarden kausi alkoi 5. heinäkuuta 2011.

Elokuussa 2011, alle kuukausi Lagarden astumisesta IMF:n johtoon, ilmoitettiin Lagardea vastaan aloitetusta väärinkäytöstutkinnasta. Se liittyi vuoden 2008 tuomioon liikemies Bernard Tapien ja Crédit Lyonnais -pankin välillä. Ranskan oikeus tutki väitteitä, joiden mukaan Tapielle maksettu 285 miljoonan euron rahaerä olisi myönnetty lainvastaisin perustein. Lagarde kiisti tehneensä mitään lainvastaista ja vältti asiasta rikossyytteet toukokuun 2013 lopussa.

Toukokuussa 2014 Lagarde arvosteli rajusti pankkeja ja finanssisektoria. Hänen mukaansa ne keskittyvät liiaksi nopeisiin voittoihin luottamuksen kustannuksella. Hän oli myös huolissaan siitä, että kasvava eriarvoisuus on uhka kasvulle, demokratialle ja ihmisoikeuksille. Vuonna 2014 Lagarde oli Forbesin listalla maailman viidenneksi vaikutusvaltaisin nainen.

Koulutukseltaan Lagarde on työoikeuteen perehtynyt juristi. Hän asui aiemmin 25 vuotta Yhdysvalloissa ja toimi Chicagossa suuren asianajotoimiston Baker & McKenzien johdossa. Hän edustaa keskustaoikeistolaista konservatiivipuoluetta Union pour un Mouvement Populairea. Lagardea on luonnehdittu hyvin määrätietoiseksi ja neuvottelijana piinkovaksi. Hän on kilpaillut nuorena Ranskan taitouintijoukkueessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroopan keskuspankin pääjohtajat
Ranskan ministerit
Ranskan valtiovarainministerit
Kalastusministerit
Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Www.liisanblogi.net

www.liisanblogi.net on Tuija Lehtisen vuonna 2006 ilmestynyt Otavan kustantama nuortenkirja, jossa kerrotaan nuoresta tytöstä Liisa Virtasesta ja hänen pitämästään blogista. Kirja sai ilmestymisvuonnaan Topelius-palkinnon.

Kirjassa Liisa perheineen aikoo muuttaa vuodeksi Ruotsiin isän saadessa siirron Uppsalaan. Liisa ei halua muuttaa, koska ei osaa ruotsia kovin hyvin, joten hän muuttaa isänsä sisarusten luokse "Big Cityyn". Liisa pitää kokemuksistaan blogia, jota lukevat ja kommentoivat muiden muassa nimimerkit Miss Nasu ja Murikka. Liisa on tunnistavinaan käyttäjänimien takaa koulututtujaan, mutta vähitellen selviää, ettei internetissä kaikki aina ole sitä miltä näyttää.

Lähteet

Tuija Lehtisen teokset
Suomalaiset nuortenkirjat
Vuoden 2006 kirjat
Jonas (televisiosarja)

Jonas () on Disney Channelin televisiosarja, jonka on tuottanut Michael Curtis ja Roger Schulman. Sarjan tähtinä toimii Jonas Brothers. Ensimmäinen jakso kuvattiin syyskuussa 2008 ja näytettiin Yhdysvalloissa Disney Channelillä 2. toukokuuta 2009. Suomessa sarjaa näyttää Nelonen.

Näyttelijät 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Nuortensarjat
Tilannekomediat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Disney Channelin televisio-ohjelmat
Lissabonin viiltäjä

Lissabonin viiltäjä oli Lissabonissa Portugalissa vuosina 1992–1993 toimineesta sarjamurhaajasta käytetty nimitys. Viiltäjä murhasi 31. heinäkuuta 1992 ja 15. maaliskuuta 1993 välisenä aikana kolme HIV-positiivista naispuolista prostituoitua terävällä esineellä viiltämällä. 

Hänen henkilöllisyytensä on tuntematon. Vuonna 2011 Joel Guedes, 21, väitti isänsä José Pedro Guedesin, 46, olevan Lissabonin viiltäjä. Guedes on todettu kuitenkin syyttömäksi.

Samankaltaisia murhia esiintyi ympäri Eurooppaa 1993-1997. Murhat tapahtuivat Alankomaissa, Tšekissä, Belgiassa ja Tanskassa. Koska murhia ei olla ikinä selvitetty, ei voida tietää onko niiden tekijä sama.

Lähteet 

Portugalilaiset henkilöt
Tunnistamattomat sarjamurhaajat
Lissabonin historia
Syntymävuosi tuntematon
Indofobia

Indofobia tarkoittaa intialaisiin ja intialaiseen kulttuuriin kohdistuvaa vihamielisyyttä. Laajemmassa merkityksessä termiä käytetään viittaamaan kaakkoisaasialaisiin kohdistuvia ennakkoluuloja ylipäätään.

Historiallinen Intia-vastaisuus 

1800-luvun lopulla alkoi Pohjois-Amerikassa muodostua pelko siitä, että kiinalaiset siirtotyöläiset, jotka tarjosivat erityisesti Kalifornian rautateille halpaa työvoimaa, yleistyisivät ja syrjäyttäisivät paikallisen työvoiman. Työntekijät, sanomalehdet ja poliitikot vastustivat "keltaista uhkaa". Intialaisten siirtolaisten muutettua Kaliforniaan, myös he kohtasivat saman vastustuksen.

Intialainen kulttuuri
Kulttuurintutkimus
Rakkaus kahleissa

Rakkaus kahleissa on  William Markuksen ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1955. Se on Markuksen kolmas ohjaustyö. 

Elokuvan päähenkilöinä ovat lukkotehtaalla työskentelevät veljekset Pertti ja Martti, jotka ovat sortuneet rikoksien poluille mutta heränneet katumaan tekojaan, sekä heidän tyttöystävänsä Verna ja Milja, joista Milja ajautuu murtojengiin.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva saa niin kritiikkiä kuin kiitostakin. Kuvausta pidetään elokuvan parhaana puolena, joskin esimerkiksi Vaastin kohdalla Juha Nevalainen katsoo, että kuvauksen vuoksi kasvot näyttävät usein tylyiltä ja paljailta. Aiheasetelma on todettu lupaavaksi, mutta sitä ei ole onnistuttu täysin hyödyntämään.

Tv-esitysten aikaan elokuvaa luonnehditaan melodraamaksi, mutta myös jännityselokuvaksi. Sitä on sanottu tosikkomaiseksi ja hitaaksi. Nuoriso-ongelmia kuvaavien elokuvien lajityypissä se ei erään kriitikon mukaan kuitenkaan ole pahimpia sormi ojossa moralisoivia.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1955 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset trilleri-draamaelokuvat
Melodraamat
William Markuksen ohjaamat elokuvat
Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista

Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista sisältää suurimpia tulivuorenpurkauksia historiallisena aikana. Vulkaaninen räjähdysasteikko (engl. Volcanic Explosivity Index, VEI) mittaa tulivuoren räjähtävyyttä.

Aiheesta muualla
 Global Volcanism Project: Large Holocene Eruptions 

Luettelot maantieteestä
Festroian elokuvafestivaalit

Festroian elokuvafestivaalit () on vuodesta 1985 Portugalin Setúbalissa järjestetty vuosittainen elokuvajuhla. Pääpalkintona on Kultainen delfiini ().

Kultaisen delfiinin saajat

Lähde

Suomalaiset festivaaleilla
Festivaaleilla on nähty useita suomalaisia elokuvia. Pääpalkinnon ovat voittaneet Olli Saarelan ohjaama Rukajärven tie vuonna 2000 ja Dome Karukosken Kielletty hedelmä vuonna 2009.

Festivaaleilla ovat kilpailleet erilaisissa sarjoissa myös elokuvat Menolippu Mombasaan (2003), Pahat pojat (2004), Lapsia ja aikuisia (2005), Koirankynnen leikkaaja (2005), Kohtaamisia (2010) ja Vähän kunnioitusta (2010). Vuonna 2011 festivaaleilla palkittiin Dome Karukosken ohjaama elokuva Napapiirin sankarit hopeisella delfiinillä parhaasta kuvauksesta sekä Arto Halosen ohjaama Prinsessa tuomariston kunniamaininnalla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Festroian elokuvafestivaalien verkkosivut

Elokuvajuhlat
Portugalin tapahtumat
Portugalin elokuva
Työväen Lehti (Kajaani)

Työväen Lehti (muita nimiä Kainuun Työväen Lehti 1920–1921, Työn Voitto 1921, Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja 1921 ja 1922, Työn Valta 1921, Toveri 1922, Kainuun Kansa 1922 ja Kainuun Työmies 1922–1923) oli Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.

Työväen Lehti edusti aluksi sosialidemokraattisen puolueen vasemmistoa. Työväenliikkeen jakautuessa se siirtyi SSTP:n ryhmään. Lehti sai viranomaisilta lukuisia painokanteita, määräaikaisia lakkautuksia sekä toimittajien vankila- ja sakkotuomioita. Lakkautusten takia se joutui ilmestymään useilla eri nimillä. Niistä pitkäaikaisimpia olivat ensimmäinen, Työväen Lehti, ja viimeinen, Kainuun Työmies. Taloudellisesti kannattamaton lehti lakkasi ilmestymästä juuri ennen kuin viranomaiset lakkauttivat koko SSTP:n lehtiryhmän.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kainuun Työväen Kirjapaino Oy. Vuonna 1923 sen levikki oli 1 600 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Vilho Niemi (1919), Hannes Pulkkinen (1920), Emil Hallikainen (1920), Kalle Tervonen (1920–1921), Nikke Karjalainen (1921), K. J. Hynynen (1921), Frans O. Vuolasvirta (1921 ja 1922), Olga Tikkanen (1922), Antti J. Nahkala (1922), Aapeli Ritvanen (1922–1923) ja G. E. Mäkinen (1923).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Työväen Lehti (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
 Kainuun Työväen Lehti (1920–1921) digitoituna kansalliskirjastossa
 Työväen Lehti (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
 Työn Voitto (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
 Työn Valta (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
 Toveri (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
 Kainuun Kansa (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
 Työväen Lehti (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
 Kainuun Työmies (1922–1923) digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Kajaanin media
Suomen sosialistinen työväenpuolue
Cecilia af Forselles

Maria Cecilia Margit af Forselles (s. 1954 Helsinki) toimi Kansalliskirjaston johtajana vuosina 2018-2022.

Professori, ylikirjastonhoitaja Cecilia af Forselles siirtyi Kansalliskirjaston johtoon vuoden 2019 alussa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, SKS, kirjastonjohtajan tehtävästä. Hän toimi seuran kirjastonjohtajana vuosina 2005-2018. Sitä ennen af Forselles toimi eri tehtävissä Helsingin yliopistossa ja Suomen Kansalliskirjastossa. Uransa aikana hän on toimittanut ja julkaissut tieteellisiä teoksia sekä artikkeleita tieteellisissä kokoomateoksissa ja muita julkaisuja muun muassa kirja-, kulttuuri-, oppi- ja kartografian historian aloilla. Hän väitteli historiasta vuonna 2001 Helsingin yliopistossa.

Af Forsellesin viimeaikaiset tutkimukset ovat käsitelleet kirjallista kulttuuria ja aatevirtauksia, Kalevalan käännösten kulttuurihistoriaa, lukemiskulttuurin ja tiedeyhteisön muuttumista sekä suullisen kulttuurin ja luonnontieteiden nousua 1700-luvulla akateemisen kiinnostuksen kohteeksi. Af Forselles pitää nykyistä digitaalisten kirjastojen ja arkistojen kehitystä merkittävänä linjavetona. Tieteellisen tutkimuksen sisällössä näkyy selvästi, mitä digitoidaan, mitä tallennetaan pysyvästi, mitä julkaistaan elektronisena ja mitä on avoimesti käytössä verkossa.

Af Forselles on ollut useiden kansainvälisten konferenssien ohjelmatoimikuntien jäsen. Hän on muun muassa Suomen Oppihistoriallisen Seuran puheenjohtaja ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) hallituksen jäsen (varapuheenjohtaja 2015–). Hänellä on ollut useita luottamustehtäviä tieteellisissä seuroissa, säätiöissä, kulttuuri-instituuteissa, museoissa ym. Hän toimi muun muassa useita vuosia Kansalliskirjaston johtokunnan, Erikoiskirjastojen neuvoston, Seurasaari säätiön johtokunnan sekä Tieteen päivien 2017 ohjelmatoimikunnan jäsenenä.

Af Forselles palkittiin vuonna 1997 Ruotsalais-suomalaisen kulttuurisäätiön kulttuuripalkinnolla.

Lähteet

Julkaisuja (Open Access) 
 The Emergence of Finnish Reading and Book Culture in the 1700s'. Ed. Cecilia af Forselles & Tuija Laine, Studia Fennica Litteraria, Helsinki 2017 (2010). https://oa.finlit.fi/site/books/10.21435/sflit.5/
 Englanninkieliset käännökset. Kalevalan muuttuvat ylikansalliset tehtävät – Kalevala maailmalla. Helsinki: SKS. 2012. http://kalevalamaailmalla.kalevalaseura.fi/kategoria/englanti/
 Adolf Erik Nordenskiöld (1832–1901).
 Olaus Magnus (1490–1557).
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjasto.
Oral Tradition and Book Culture. Helsinki: SKS 2018. https://oapen.org/search?identifier=1002532

Aiheesta muualla
 Cecilia af Forselles. 375 humanistia 14.9.2015. Helsingin yliopisto.
 http://www.finlit.fi/fi/tutkimus/loyda-asiantuntija/cecilia-af-forselles#.Veqa_5cYM80
 Forsellesin luento. Muutos, muisti ja kertomus (Suomi 100. Sävelin, sanoin ja kuvin 1917). Tieteenpäivät 12.1.2017. https://www.youtube.com/watch?v=Z2S37Ze6a7I
 Forsellesin haastattelu. Kirjastokaista.
 http://www.tsv.fi/sites/tsv.fi/files/media/Puheenjohtajat%202015_1.pdf

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset kirjastotieteilijät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset aateliset
Professorit
Suomalaiset kirjastonjohtajat
Toveri (täsmennyssivu)

Toveri voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 toveri, ideologisesti värittynyt puhuttelusana
 Toveri, Yhdysvalloissa vuosina 1907–1931 ilmestynyt sanomalehti
 Toveri, Lahdessa keväällä 1918 ilmestynyt punakaartin sanomalehti
 Toveri, kajaanilaisen Työväen Lehden vuonna 1922 käyttämä nimitys
 Toveri, vuosina 1971–1981 ilmestynyt taistolaisen nuorisoliikkeen lehti
 Pekka Toveri, suomalainen kenraali
Iina Kangasharju

Iina Kangasharju (s. 1999) on suomalainen laulaja. Hänen esikoisalbuminsa Kaunokirjaimin ilmestyi 2011.

Ura 
Kangasharju voitti ensimmäisen Piippolan vaarin lastenlaulukilpailun vuonna 2009. Hän osallistui Talent Suomi -kisaan vuonna 2009 ja tuli toiseksi.

Yhteistyössä laulaja-lauluntekijä Jari Uutelan kanssa tehty Kangasharjun esikoisalbumi Kaunokirjaimin ilmestyi vuonna 2011. Levyllä vaikuttivat Jari Uutelan lisäksi myös lauluntekijät Hanna Marsh, Jussi Rasinkangas, Risto Joutjärvi ja Samuli Koivulahti.

Levyltä julkaistu singlekappale, Jari Uutelan ja Hanna Marshin tekemä ”Unten kaivo” oli vuonna 2011 Radio Suomen neljänneksi soitetuin.

Vuoden 2012 lokakuussa Iina Kangasharju esitti Jari Uutelan säveltämän ja Samuli Koivulahden sanoittaman "Taivaanrannanmaalarin" Plan Ilta Lapselle -konsertissa.

Kangasharju osallistui vuonna 2013 The Voice Kids -laulukilpailun ensimmäiselle kaudelle.

Diskografia
 Unten kaivo (single) (helmikuu 2011)
 Kaunokirjaimin (albumi) (huhtikuu 2011)
 Lucian henki (single) (joulukuu 2011)
 Erilainen rakkaustarina (single) (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Häive Productions: Iina Kangasharju

Suomalaiset laulajat
Lastenmusiikki
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Tupa-Uuno

Tupa-Uuno (oik. Uuno Ilmari Tupasela, 18. heinäkuuta 1902 Artjärvi – 4. syyskuuta 1983) oli suomalainen kuplettilaulaja ja sanoittaja. Hänen humoristisiin kuplettiesityksiinsä kuuluivat eri ammattikuntia ja kuten posetiivareita, palokuntalaisia, merimiehiä ja hupsuja herrasväen edustajia parodioivat hahmot. Ennen sotia ja niiden jälkeen Tupa-Uuno oli suosittu viihdyttäjä muun muassa tivoleissa. "Olet sinä sentään aika uuno..." oli eräs hänen tunnetuimmista lausahduksistaan. 

Eräs tunnetummista Tupa-Uunon sanoittamista kappaleista on Jätkän humppa. Mutkattomat-yhtyeen laulusolistinaan Erkki ”Eki” Jantunen vuonna 1976 levyttämä versio Tupa-Uunon sanoittamasta kappaleesta on jatkuvasti ollut Suomen soitetuimpia kappaleita. Kappaleesta on tehty yli 20 versiota ja sitä on myyty yli miljoona kappaletta.

Uuno Tupasela asui Lahdessa ja oli ammatiltaan talonmies. Tupaselan puoliso oli sanoittaja Hilja Tupasela (s. 1917).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tupa-Uunon sanoitustuotanto Suomen Äänitearkiston sivuilla
 Tupa-Uunon sävellystuotanto Suomen Äänitearkiston sivuilla
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset kuplettilaulajat
Suomalainen huumorimusiikki
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Espoon metsärata

Espoon metsärata oli Espoossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita. Rata lähti rantaradan varrelta Espoon rautatieasemalta pohjoiseen ja se haarautui Lövkullassa kahteen suuntaan niin että yksi haara johti Gumbölen kautta Nuuksioon Nupurin kartanon maille ja toinen haara Träskändan kautta Röylään.

Metsärata rakennettiin nopeasti talvisaikana suoraan lumesta auratulle maanpinnalle ja niinpä roudan ja lumen sulettua radalla tapahtui useita junien raiteiltasuistumisia. Aluksi radalla käytettiin höyryvetureita mutta radan huonon kunnon takia ne jouduttiin korvaamaan hevosilla. Metsätöissä käytettiin kiinalaisia Mantšuriasta ja Amurin alueelta tuotuja vierastyöläisiä ja rataa kutsuttiinkin "kiinalaisrautatieksi".

Rata purettiin maailmansodan päätyttyä. Espoonjoen ylittäneen puisen rautatiesillan jäännökset olivat nähtävissä vielä 1980-luvulla.

Kirjallisuutta 
 Seija Lohikoski: Kapearaiteinen hevosrautatie ja ryssänhakkuut Espoossa 1915−1917/Smalspårig hästjärnväg och "rysshyggen" i Esbo 1915−1917. [Espoo]: Föreningen för nytta och nöje i Noux & Nuuksion omakotiyhdistys, 1996. ISBN 952-90-5437-8 (nid.)

Lähteet 
 Helsingin maa- ja merilinnoitus : Liikenneyhteydet : kenttäradat
 Espoon keskuksen kaupunkipolut : Kapearaiteinen rautatiesilta 
 Espoon kaupunginmuseon näyttely Kuka kaivoi vallihaudat? 27.8. – 11.9.1998 : Linnoitustyöt paikkakuntalaisten harmina 

Espoon historia
Krepost Sveaborg
Suomen kapearaiteiset rautatiet
Espoon liikenne
Suomen entiset rautatiet
Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata

Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata oli Helsingin lähellä Tapanilassa sijainnut kapearaiteinen rautatie. Rata alkoi Tapanilassa Tiilentekijänmäellä sijainneelta Malmin kalkkihiekkatiilitehtaalta ja johti Tattarisuon yli suon takana sijainneille hiekkakuopille. Radan linjausta siirrettiin jonkin verran pohjoiseen päin Helsinki-Malmin lentoaseman rakentamisen yhteydessä koska vanha ratalinja jäi kiitotien pään alle.

Vuonna 1909 perustettu Malmin kalkkihiekkatiilitehdas siirtyi 1934 Helsingin kaupungin haltuun. Kalkkihiekkatiilitehtaan tyhjät rakennukset poltettiin keväällä 1979.

Lähteet 
 Malmin, Tapanilan, Pukinmäen, Puistolan, Jakomäen, Pihlajanmäki-Pihlajiston, Savelan, Suutarila-Siltamäen, Tapaninkylän ja Tapulikaupungin kansalaishistoria-sivut : Kalkkihiekkatiilitehtaan hiekkarata
 Malmin, Tapanilan, Pukinmäen, Puistolan, Jakomäen, Pihlajanmäki-Pihlajiston, Savelan, Suutarila-Siltamäen, Tapaninkylän ja Tapulikaupungin kansalaishistoria-sivut : Näköala Mosan rautatiesillalta Malmille päin 1920-luvun puolivälissä
 Vanha Tapanila 1950-luvulla : Fallkullantietä kaakkoon
 Vanha Tapanila 1950-luvulla : Tiilentekijänmäki

Suomen kapearaiteiset rautatiet
Helsingin liikenne
Tapaninkylä
Suomen entiset rautatiet
Vantaan entiset rakennukset ja rakennelmat
Tapanilan metsärata

Tapanilan metsärata oli Helsingin lähellä sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Se rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita ja se kulki Malmilta Tapanilaan ja edelleen Seutulan suuntaan Ruskeasantaan.

Rata purettiin maailmansodan päätyttyä.

Lähteet 
 Helsingin maa- ja merilinnoitus : Liikenneyhteydet : kenttäradat

Suomen kapearaiteiset rautatiet
Vantaan liikenne
Vantaan entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen entiset rautatiet
Parikkalan patsaspuisto

Parikkalan patsaspuisto on ITE-taiteilija Veijo Rönkkösen perustama veistospuisto Parikkalassa, Etelä-Karjalassa. Ensimmäinen Rönkkösen tekemä varsinainen veistos oli betonista vuonna 1961 valettu ”Irvikuvamainen mies”. Seuraavana vuonna eli 1962 syntyivät ”Kaislahametyttö”, ”Käärmeentappaja” ja ”Reikäenkeli”. Patsaita syntyi vuosien mittaan niin, että niistä muodostui kokonainen puisto, viimeisenä kesänäkin 15 patsasta. 

Rönkkösen patsaspuistosta Valtatie 6:n varressa Parikkalassa tuli nähtävyys, jossa vilkkaimpina kesinä vieraili lähes kolmekymmentätuhatta ihmistä, nyttemmin parikymmentätuhatta. Taideteokset ja puutarha muodostavat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Vaikka Rönkkönen asui keskellä luomaansa taiteellista maailmaa, hänellä ei ollut suhdetta vierailijoihin tai patsaspuiston läheisyydessä olevan kuutostien levähdyspaikan matkailuyrittämiseen, muuten kuin että kävijöitä pyydettiin kirjoittamaan nimensä vieraskirjaan. Vuoteen 2007 mennessä vieraskirjoja oli kertynyt yli sata, jokaisessa nelisentuhatta nimikirjoitusta. Veistosten ohella Veijo Rönkkönen harrasti kokeellista valokuvausta. Joitakin valokuvia on julkaistu, mutta pääosin ne olivat taiteilijan omissa kätköissä.

Rönkkösen kuoleman jälkeen puisto jäi vaille hoitoa, ja patsaiden kunto alkoi rapistua. Kuntaa huolenpito puistosta ei kiinnostanut, vaan se toivoi vastuun kantajaksi yksityistä yrittäjää. ITE-taiteen suojeluyhdistys pyrkii saamaan puiston suojelukohteeksi. Puistoa pidetään Suomen huomattavimpana ITE-kohteena, ja Matkailutoimittajien Kilta valitsi puiston vuoden 2008 kotimaiseksi matkailukohteeksi.

Lokakuussa 2010 Patsaspuiston osti pyhtääläinen teollisuusneuvos Reino Uusitalo, ja sille on perustettu hoitokunta huolehtimaan käytännön asioista ja palkkaamaan työntekijät. Hoitokunnalla on vireillä hankkeita, muun muassa Kaakkois-Suomen alueen ITE-taiteen kartoitus sekä patsaspuiston inventoiminen ja veistosten kunnostaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Parikkalan patsaspuiston sivusto (patsaspuisto.net)
Video Youtubesta

Etelä-Karjalan nähtävyydet
Parikkala
Veistospuistot
Turun Kirjakahvila

Osuuskunta Turun Kirjakahvila – Andelslag Åbo Bokcafé  on vuonna 1981 perustettu vaihtoehtokirjakauppa ja kulttuurikahvila  Vanhalla Suurtorilla Turussa.

Kirjakahvilan historia 
Turun Kirjakahvilaa perustettaessa esikuvina ovat olleet kirjakahvilat eri puolilla Eurooppaa, erityisesti Berliinissä, Lundissa ja Tukholmassa. Toiminta-ajatuksena oli tuoda maahan ulkomaista tutkimus- ja yhteiskunnallista kirjallisuutta, jota oli vaikea saada Suomesta.

Kirjakahvila perustettiin alun perin puutaloon Henrikinkadulle. Ennen muuttoaan nykyisiin tiloihinsa Brinkkalan sisäpihalle Kirjakahvila on toiminut myös Juseliuksen talossa ja Brinkkalan talon toisessa kerroksessa.

Kirjakahvilan toiminta 
Kirjamyynnin ja kahvilatoiminnan lisäksi Kirjakahvila tuottaa tapahtumia sekä omissa tiloissaan että Brinkkalan sisäpihalla. Tunnetuimmat tapahtumakokonaisuudet lienevät kesäkuukausien Urbaani kesäloma -festivaali, jota järjestettiin vuosina 2009-2011 ulkoilmatapahtumana Brinkkalan pihassa ja joka vuonna 2012 hajautettiin koko Turun kattavaksi, erilaisten epäkaupallisten tilojen ja toimijoiden yhteiseksi kaupunkifestivaaliksi, sekä musiikkiesityksistä ja keskiyön säestetystä mykkäelokuvanäytöksestä rakentuva Kirjakahvilan ja Kinokoplan Taiteiden yö. Lisäksi Kirjakahvilassa järjestetään ympäri vuoden runsaasti elokuvanäytöksiä, musiikkitapahtumia, lukupiirejä sekä yhteiskunnallisiin asioihin, taiteeseen ja kulttuuriin keskittyviä keskustelutilaisuuksia. Kirjakahvilassa on myös galleria, jonka näyttelyt vaihtuvat kuukausittain, sekä pääosin feminististä, anarkistista ja queeria aineistoa sisältävä pieni kirjastokokoelma. Tärkeä osa kirjastoa on zine-kokoelma, jossa on paljon harvinaisiakin feminismi-, anarkismi- ja queeraiheisia omakustanteita, joita on vaikea löytää mistään muualta. Kokoelmasta löytyvät esimerkiksi kaikki taiteilija Tiitu Takalon vanhat omakustanteet.

Osuuskunnan toiminta perustuu voittoa tavoittelemattomuudelle ja vapaaehtoistyölle. Kahvilan tarjonta on kokonaisuudessaan vegaaninen.

Tunnustukset 

 Vuonna 2022 Varsinais-Suomen taidetoimikunta palkitsi Osuuskunta Turun Kirjakahvilan vähemmistöjen huomioimisesta ja tasavertaisen kaupunkitilan rakentamisesta.

Lähteet 

Kahvilat
Suomalaiset_osuuskunnat
Aktivismi
Vegetarismi
Suomalaiset_kirjakaupat
Ravintolat Turussa
Aleksi Lehikoinen

Aleksi Lehikoinen (s. 1978) on suomalainen lintutieteilijä ja akatemiatutkija.

Lehikoinen aloitti biologian opinnot Helsingin yliopistossa 1999. Hänen gradunsa merimetson kannankehityksestä ja ravinnosta valmistui 2003. Keväällä 2009 Lehikoinen väitteli ilmaston ja ravinnon vaikutuksista eri lintulajien pesimiseen. Valmistumisensa jälkeen hän toimi tutkijana Yrkeshögskolan Noviassa. Syksystä 2009 Lehikoinen on työskennellyt Luonnontieteellisen keskusmuseossa. Hän vastaa linnustonseurannan laskennoista ja vetää  the Helsinki Lab of Ornithology -ryhmää. Hänen tutkimuksensa on pääasiallisesti keskittynyt lintujen muuttoon ja ilmastonmuutokseen.

Lehikoinen on ollut mukana kirjoittamassa monia yleistajuisia suomalaisia lintukirjoja kuten Suomen muuttolinnut ja Uudenmaan Linnusto. Vuonna 2016 hän sai muun tutkijaryhmän kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksista Suomen rengastusatlas I–II.

Lehikoinen toimii BirdLife Suomen Rariteettikomitean jäsenenä sekä Hangon lintuaseman asematoimikunnan puheenjohtajana. Hän toimii aktiivisesti myös Helsingin Seudun Lintutieteellisessä yhdistyksessä.

Lähteet 
 Lehikoinen, Aleksi: Climate forcing on avian life history Väitöskirja. Helsingin yliopisto. 2009.
 Lehikoinen Tuhat-tutkimustietojärjestelmässä

Viitteet

Suomalaiset ornitologit
Vuonna 1978 syntyneet
Suomalaiset biologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Suonsalmi

Suonsalmi on kylä ja samanniminen salmi Hirvensalmen kunnan länsiosassa Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Puulan etelärannalla. Kylänraitti on Joutsantie eli seututie 431, joka kulkee lännessä Tuukkalaan ja etelässä Pöyryyn. Vesiväylän osana toimiva Suonsalmen kanava sijaitsee salmen eteläosan länsilaidalla.

Historiaa 
Suonsalmella on toiminut muun muassa meijeri, sonniosuuskunta, kauppa ja koulu, jotka kaikki on lakkautettu.

Vanha meijeri 
Suonsalmen vanha meijeri on tiilirakenteinen, vuosina 1904-1916 meijerinä ja myllynä toiminut rakennus Suonsalmen kanavan puolella. Se lukeutuu harvoihin Etelä-Savossa säilyneisiin meijerirakennuksiin. Meijeritoiminnan päätyttyä rakennusta käytettiin kansakouluna 1950-luvun lopulle saakka. Nykyään yksityiskäytössä oleva vanha meijeri on maakunnallisesti merkittävä rakennuskulttuurin kohde rakennushistoriallisten, historiallisten ja maisemallisten arvojensa vuoksi.

Alueen koulut 

Vuonna 1915 perustettu Suonsalmen alakoulu lakkautettiin keväällä 2013. Kunnanhallituksen esitys koulun sulkemisesta tehtiin valtuustolle syksyllä 2009. Koulu ehti toimia lähes sata vuotta. Kyläkoulu palkittiin 2000-luvulla Suomen parhaana kyläkouluna. Osa oppilaista kulki kouluun lähistön saarista vesitse. Koulu siirtyi uusiin tiloihin Joutsantien varteen entisestä meijeristä vuonna 1960. 

Kun Tuukkalan, Kuitulan ja Ripatin koulut lakkautettiin, Suonsalmen koulu jäi Hirvensalmen länsiosan ainoaksi kouluksi. Se oli toiseksi viimeinen Hirvensalmen kyläkouluista. Viimeisenä toimintavuotenaan sillä oli vain kahdeksan oppilasta. Suonsalmen koulu sijaitsee Pohoskylän raitin RKY-alueen sisällä.

Pohoskylän raitti

Suonsalmella sijaitsee Museovieraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön (RKY) kohteeksi arvioima Pohoskylän raitti. Kylässä oli 1560-luvulla yksi talo. Pohoskylänä tunnettu maisemakokonaisuus syntyi talon jakamisen seurauksena. Kokonaisuuteen kuuluvat (etelästä päin luetellen) Uutelan, Vihkolan, Tanttun, Jatkolan ja Rantalan talot. Niistä Vihkola ja Tanttu ovat vanhimpia ja toimivat Ruotsin vallan aikana ruotutaloina.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Aitlahti, Hilkka ym. (toim.): Raha pois, sano Tantun Otto : Suonsalmen kyläkirja. Hirvensalmi: Suonsalmen Martat, 2014. ISBN 978-952-93-4073-6.

Aiheesta muualla
Sääennuste: Suonsalmi, Hirvensalmi (ilmatieteenlaitos.fi)

Hirvensalmen kylät
Hagfors

Hagfors entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Hagforsin kunnan keskustaajama. Hagfors sijaitsee Värmlannin läänissä ja Värmlannin maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 5 146 asukasta. Kaupunki sijaitsee Uvån-nimisen joen varrella.

Historiaa
Hagfors on hyvin nuori paikkakunta. Paikkakunta alkoi kehittyä, kun Uddeholmsbolaget päätti yhdistää 10 rautaruukkia suuremmaksi yksiköksi Uvånissa olleen vesiputouksen luokse. Uddeholmsbolaget on kustantanut Hagforsissa monia rakennuksia, mukaan lukien kirkon. Hagforsin kirkko on punainen puurakennus, joka sijaitsee kaupungin keskiosassa. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1903 ja se vihittiin käyttöön 25.3.1904.

Vuonna 1903 silloiseen Norra Rådan maalaiskuntaan perustettiin Hagforsin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1950 taajaväkinen yhdyskunta erotettiin Hagforsin kaupungiksi. Tämän jälkeen Ruotsiin on perustettu vain kaksi muuta kaupunkia: Säffle ja Oxelösund, joiden jälkeen uusien kaupunkien perustaminen lopetettiin. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kaupunki muutettiin Hagforsin kunnaksi ilman rajamuutoksia Ruotsin siirtyessä yhtenäiseen kuntamuotoon. Vuodesta 1974 Hagforsin entisen kaupungin alue on ollut osa huomattavasti laajempaa Hagforsin kuntaa, johon kuuluu myös kolme entistä maalaiskuntaa.

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit
Termessos

Termessos on rauniokaupunki Antalyan maakunnassa Turkissa. Kaupunki sijaitsee yli kilometrin korkeudella vuoristossa, missä sitä on ollut hyvä puolustaa. Aleksanteri Suuri yritti valloittaa kaupungin sotajoukkoineen, mutta epäonnistui. Kaupungissa on jäljellä muun muassa suuren teatterin rauniot.

Luonto 
Samalla paikalla sijaitsee myös Termessoksen kansallispuisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Turkissa
Pisidian kaupungit
Flanelli

Flanelli on puuvillasta tai villasta valmistettu pehmeäksi nukattu kangaslaatu. Erityinen pintarakenne syntyy, kun valmistusvaiheessa kuiturakennetta kuohkeutetaan, jolloin kangas enemmän ilmaa sitovana toimii parempana eristeenä. Nukkamainen pinta tuntuu myös miellyttävältä ihoa vasten, josta syystä flanellia käytetään paljon yö- ja vauvanvaatteissa. Flanellin kulutuskestävyys on rikkonaisen kuiturakenteen johdosta varsin heikko.

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Kangaslajit
1990-luvun muoti
2010-luvun muoti
Oliver Norwood

Oliver James Norwood (s. 12. huhtikuuta 1991 Burnley, Englanti) on pohjoisirlantilais-englantilainen jalkapalloilija. Keskikenttäpelaajana pelaava Norwood on edustanut muun muassa Huddersfield Townia, Readingiä, Brighton & Hove Albionia, Fulhamia ja kaudesta 2018–2019 alkaen Sheffield Unitedia.

Manchester Unitedin kykyjenetsijät löysivät Norwoodin hänen ollessaan 6-vuotias, ja 7-vuotiaana hän liittyi seuraan. Hän nousi edustusjoukkueen mukaan ensimmäistä kertaa kaudella 2009–2010. Syksyllä 2010 Norwood pelasi kuukauden ajan lainasopimuksella Carlisle Unitedissa, jota hän ehti edustaa kuudessa sarjaottelussa. Manchester Unitedissa hän ei pelannut sarjaotteluita miesten tasolla.

Norwood pelasi kaudella 2011-2012 alkukauden lainalla Scunthorpessa ja siirtyi tammikuussa loppukauden kestävällä lainasopimuksella mestaruussarjassa pelanneeseen Coventryyn. Kesällä 2012 Manchester United myi hänet Huddersfield Towniin. Hän pelasi mestaruussarjassa kahdeksan kauden aikana eri seuroissa yhteensä 291 ottelua (lisäksi kolme nousukarsintaottelua) ja teki niissä 22 maalia. Valioliigassa hän pelasi kaudella 2019–2020 Sheffield Unitedin kaikki 38 ottelua ja kauden viimeistä ottelua lukuun ottamatta avauskokoonpanossa. Hän teki tapaninpäivänä 2019 Watfordia vastaan ensimmäisen valioliigamaalinsa.

Oliver Norwood pelasi Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2007, mutta vuonna 2009 hänet kutsuttiin Pohjois-Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, jota hän sai edustaa pohjoisirlantilaisten sukujuuriensa vuoksi. Pohjois-Irlannin A-maajoukkueessa Norwood teki ensiesiintymisensä 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 57 maaottelua.

Lähteet 

Pohjoisirlantilaiset jalkapalloilijat
Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Segovian akvedukti

Segovian akvedukti on roomalainen, noin vuonna 50 rakennettu akvedukti Segovian kaupungissa, Espanjassa. Rakennelma on kokonaisuudessaan 18 kilometriä pitkä, ja sen alkupää on 1 255 metrin korkeudessa olevalla purolla. Akvedukti joutui loppupäässään ylittämään jokilaakson, jonka yli on rakennettu 813 metriä pitkä akveduktisilta, joka sijaitsee nykyään Segovian kaupungin laajentumisen johdosta keskellä kaupunkia. Akvedukti kuuluu Segovian vanhankaupungin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.

Rakennelma 
Segovian akvedukti on noin 18 kilometriä pitkä rakennelma, joka saa alkunsa pienestä purosta Sierra de Guadarraman vuoristosta. Akveduktin alkupään, 1 255 metrin korkeudessa oleva rakennelma ohjasi osan puron vesistä kanavaan. Akvedukti seuraa vuoriston piirteitä useiden kilometrien ajan, ja sen kaltevuus on vain 0,43 prosenttia. Hieman ennen Fuentecilla de Tilviejon puron ylityspaikkaa akvedukti laskeutuu kuitenkin 75 metriä vain 553 metrin matkalla. Todennäköisesti alkuperäinen akvedukti oli Segoviasta vain Fuentecilla de Tilviejolle, ja myöhemmin sitä on pidennetty nykyiseen lähtöpaikkaansa, kun ensimmäisen puron vesi ei riittänyt, ja vaikean maaston takia reitillä jouduttiin tekemään jyrkkä pudotus.

Fuentecilla de Tilviejolta akvedukti jatkaa suoraan Segoviaan. Noin kilometri ennen kaupunginmuuria sen piti kuitenkin ylittää 30 metriä syvä jokilaakso. Laaksoa ylittämään tehtiin 813 pitkä akveduktisilta, jonka kaaret ovat kahdessa kerroksessa. Sitä kannattelee 128 pilaria, ja laakson matalammissa kohdassa silta on 28,5 metriä maanpinnan yläpuolella. Sillan rakentamiseen käytettiin noin 20 400 graniittilohkaretta, joista suurin painaa kaksi tonnia. Graniitti louhittiin noin viiden kilometrin päästä kaupungista.

Historia 
Segovian akveduktin rakennusajasta ei ole varmuutta, sillä sen rakentamisesta ei ole jäänyt dokumentteja. Tutkijat kuitenkin arvelevat, että se olisi rakennettu noin vuonna 50. Sen kaarissa ja rakennustyylissä on paljon yhtäläisyyksiä Roomassa sijaitsevan, vuosina 38–52 rakennetun Aqua Claudian kanssa. Osa akveduktin kaarista tuhoutui muslimivalloitusten aikana 800-luvulla, mutta se peruskorjattiin 1484 Ferdinand ja Isabella Katolilaisen aloitteesta.

Akvedukti on kokonaisuudessaan säilynyt hyvin ja sillan lisäksi monia osia siitä on säilynyt, sillä se on ollut pitkään käytössä. Varsinainen kanavaosa on kuitenkin korvattu moneen kertaan uudemmilla rakennelmilla. Vuonna 1929 kanava korvattiin lopullisesti betoniputkella. Nykyään akveduktisilta on keskellä kaupunkiympäristöä, kun Segovia on laajentunut sen ympärille. Saasteiden takia autoliikenne on nykyään kielletty sillan lähellä. Vuonna 1985 akvedukti valittiin yhdessä Segovian vanhankaupungin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.

Segovian akvedukti

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjan rakennukset ja rakennelmat
Antiikin Rooman arkkitehtuuri Espanjassa
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Akvedukti
72.2 Rakennukset, rakennustyypit
Akveduktit
Holly Dignard

Holly Elissa Dignard (s. 1. lokakuuta 1979 Moncton, New Brunswick, Kanada) on kanadalainen näyttelijä ja tuottaja.

Ura
Dignard opiskeli aluksi musiikkia ennen kuin vaihtoi opiskelun näyttelemiseen. Hän opiskeli teatteria Vancouverin elokuvakoulussa Dalhousien yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1999.

Valmistumisensa jälkeen Dignard aloitti näyttelemisen televisiosarjoissa Call of the Wild ja Äärirajoilla. Seuraavana vuonna hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa elokuvissa Seeking Winonas ja Voyage of the Unicorn. Sittemmin Dignard on esiintynyt vierailurooleissa televisiosarjoissa ja sivurooleissa elokuvissa. Hän on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Tähtiportti, Stargate: Atlantis, Taisteluplaneetta Galactica, Kyle XY, Eureka ja Supernatural. Dignardilla oli myös päärooli kanadalaisessa draamasarjassa Whistler. Elokuvissa hän on esiintynyt muun muassa Polar Stormissa, Steven Seagalin ohjaamassa Kill Switchissä ja Heather Locklearin He Loves Messä.

Dignard tekee vapaaehtoistyötä Ugandassa.

Aiheesta muualla
Caleb's Hope 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Olivia (lehti)

Olivia oli suomalainen kerran kuussa ilmestyvä naistenlehti. Olivian ensimmäinen numero ilmestyi 14. helmikuuta 2007. Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi vuosina 2013–2017 Veera Luoma-aho.  Painettu lehti lopetettiin syksyllä 2015.

Alun perin lehteä julkaisi Bonnier Publications, mutta se myi lehden Aller Medialle alkuvuodesta 2014.

Lehden levikki oli 42 788 (LT 2012), ja sillä oli 117 000 lukijaa. Naislukijamäärä oli 112 000 ja mieslukijamäärä 5 000.

Vuonna 2010 Olivia julkaisi Olivia shoppaa -nimisen sovelluksen iPhonelle.

Lähteet 

Bonnier
Suomalaiset naistenlehdet
Peter Higgs

Peter Ware Higgs (s. 29. toukokuuta 1929 Newcastle upon Tyne, Englanti) on englantilainen teoreettinen fyysikko ja emeritusprofessori Edinburghin yliopistossa. Hän on kehittänyt sähköheikon symmetriarikon teorian, jonka avulla voidaan selittää alkeishiukkasten massan alkuperä yleisesti ja W- ja Z-bosonien erityisesti. Tätä kutsutaan Higgsin mekanismiksi. Higgsin bosoni on nimetty Peter Higgsin mukaan. Higgs jakoi Nobelin fysiikanpalkinnon François Englertin kanssa vuonna 2013.

Higgs opiskeli King’s Collegessa Lontoon yliopistossa ja väitteli tohtoriksi fysiikasta vuonna 1954.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 83-vuotias Peter Higgs juhli nimikkohiukkasensa löytymistä Tekniikka ja Talous
 Huhtanen, Jouni: Sinnikkyys palkitaan. Kirja-arvostelu teoksesta Carroll, Sean: Maailmanlopun hiukkanen: Miten Higgsin hiukkasen etsintä vie kohti uutta käsitystä maailmankaikkeudesta. Ursa, 2015. (Agricolan kirja-arvostelut 27.4.2015)

Englantilaiset fyysikot
Brittiläiset professorit
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat‎
Copley-mitalin saajat
Hiukkasfyysikot
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Hakam I

Hakam I oli kolmas Umaijadi-dynastiaan kuulunut Córdoban emiiri vuosina 796–822 isänsä Hisham I:sen jälkeen. Hakamin hallintokautta luonnehtivat veriset sisällissodat.

Al-Hakam sai kokea kertauksena isänsä valtaannousun tapahtumat, sillä häntä vastaan nousi heti kapinoita Toledossa ja Zaragosassa.  Afrikkaan ajetut sedät Suleiman ja Abd Allah yrittivät samoin kaappausta. Vuosia kestänyt sota päättyi Suleimanin teloitukseen, kun taas Abd Allah onnistui vakiinnuttamaan asemansa Valenciassa.

Sisäpolitiikkaa 
Emiirinä Hakam perusti oman berberikaartin, johon hän värväsi 6 000 orjaa ja loi sisäisen vakoilujärjestelmän.  Orjien ja berberien käyttö armeijassa johtui epäluottamuksesta arabiklaaneja kohtaan. Hakamin harjoittama ryöstöverotus johti jatkuviin kapinoihin häntä vastaan.  Kapinat kukistettiin kovin ottein.

Valtaannousua seurannut kapina Toledossa kukistettiin, kun Hakam murhautti vuonna 796 kaupungin 700 johtohenkilöä. Kymmenen vuotta myöhemmin Córdobassa ristiinnaulittiin 72 salaliittolaista. Vuonna 818 kukistettiin pääkaupungin lähiössä Ramadanin aikana syntynyt kapinaliike. Sen osallistujista 300 ristiinnaulittiin riviin emiirin palatsin edustalle. Emiiri määräsi koko kaupunginosan tuhottavaksi ja sen henkiin jääneet asukkaat ajettiin maanpakoon. Monet muuttivat Fèsin kaupunkiin Marokkoon. Juuri nämä muuttajat perustivat toisen Fèsin kahdesta suurimmasta alueesta, Adwat al-Andalusin.

Uskontopolitiikka 
Ibn Hayyan kertoo, että malikiittinen lakikoulukunta alkoi vallita Andalusiassa al-Hakamin hallintokaudesta alkaen eli heti 800-luvun alusta. Historiallisista lähteistä ei löydy tietoja islamista Andalusiassa ennen Hakamin valtakautta.

Ulkopolitiikkaa 
Kaarle Suuri solmi vuonna 797 kalifi Harun al-Rashidin kanssa Hakamin valtaa vastustavan liittosopimuksen. Vuonna 815 frankkien kanssa puhkesi rajasota.

Seuraaja 
Hakam I:tä seurasi emiirinä hänen poikansa Abd ar-Rahman II (822-852).

Katso myös 
 Al-Andalus

Lähteet

Viitteet

Córdoban kalifit
700-luvulla syntyneet