joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luonnonoikeus

Luonnonoikeus (; myös luontaisoikeus, luonnollinen laki, lex naturalis) on yhteisnimitys sellaisille moraali- ja oikeusteorioille, joiden mukaan on olemassa yleisesti päteviä, kulttuurista ja ihmisestä riippumattomia normeja. Näin ollen ihmisen säätämän lainsäädännön ja oikeuden on oltava sopusoinnussa luonnonoikeudellisten normien kanssa ollakseen moraalisesti oikeutettua. Luonnonoikeudellisina normeina on pidetty esimerkiksi yksilön oikeutta elämään, omaisuuteen ja vapauteen.

Luonnonoikeudelle vastakkainen ajattelusuuntaus on oikeuspositivismi, jonka mukaan lain ja moraalin välillä ei ole välttämätöntä yhteyttä. Monen, varsinkin valistusaikana syntyneen ”modernin” luonnonoikeusfilosofian mukaan ihminen pystyy järkensä avulla ainakin joiltakin osin tavoittamaan tämän moraalin ja oikeuden.

Historia 
Luonnonoikeus on lähtöisin kreikkalaisesta filosofiasta, jossa stoalaiset olivat luonnonoikeuden tunnettuja kannattajia. Antiikin Kreikassa luonnonoikeus korosti järjestystä (Solon), lakeja kärsivien turvaksi (Perikles), oikeudenmukaisuutta (Platon) ja järkeä (Aristoteles). Hyödykkeet tuli jakaa kansalaisten tarpeiden ja ansioidensa mukaan ja velvoitteet pitää tasapainossa. Sen sijaan epikurolaiset hylkäsivät täysin luonnonoikeuden, ja pitivät oikeutta ainoastaan ihmistenvälisiin sopimuksiin perustuvana. Myös roomalaiset ja kristilliset filosofit, kuten katolisen kirkon virallisesti tunnustama filosofi Tuomas Akvinolainen, omaksuivat luonnonoikeuden. Jotkut uskonnolliset filosofit ovat pitäneet luonnonoikeutta Jumalan asettamana oikeutena, jota pakanatkin voivat tajuta. Kuitenkin toiset pitävät luonnonoikeutta päinvastoin uskonnosta riippumattomana oikeutena. Alun perin luonnonoikeus oli usein teleologista etiikkaa, mutta monet myöhemmät luonnonoikeuden esitykset edustavat deontologista etiikkaa.

Luterilaiset tunnustuskirjat toteavat, että "luonnonoikeus on todella jumalallinen oikeus, koska se on Jumalan luontoon istuttama järjestys." (AC XXIII, 12). 1600- ja 1700-luvulla syntyi protestanttinen luonnonoikeus, jonka tärkeimpiä kehittäjiä olivat Hugo Grotius (1583–1645) ja Samuel von Pufendorf (1632–1694). Myös monet liberalismin perustajat, kuten John Locke, kannattivat luonnonoikeuksia, ja niitä kannattavat monet myöhemmätkin liberaalit ja libertaarit, kuten Murray Rothbard. 1700-luvulla luonnonoikeuksia julistettiin yleisiksi ihmisoikeuksiksi Amerikan (Yhdysvaltojen perustuslaki 1787) ja Ranskan vallankumouksessa (Ranskan vallankumouksen ihmisoikeusjulistus 1789). Toisen maailmansodan jälkeen luonnonoikeudellinen käsitys kodifioitiin YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmalliseen julistukseen (1948).

Toisen maailmansodan jälkeen saksalainen Gustav Radbruch vaati oikeuden uudistamista ja paluuta luonnonoikeuteen. Periaate laki on laki on kyseenalaistettava.

J. Budziszewski on puolustanut luonnonoikeuden käsitettä useissa kirjoissaan. Hänen mielestään luonnonoikeuden periaatteet ovat sellaisia, joita ihminen ei voi olla tietämättä.

Lähteet
 Korkman, Petter: Valtio ja sen lait modernissa luonnonoikeusperinteessä

Viitteet 

Etiikka
Kristillinen yhteiskuntaopetus
Oikeusfilosofia
Yleinen oikeustiede
Praedor (sarjakuva)

Praedor on suomalaisen Petri Hiltusen piirtämä sarjakuva, joka sijoittuu Jaconian fantasiamaailmaan. Praedorit ovat sotureita, jotka etsivät aarteita hirviöiden kansoittamilta alueilta, Borvariasta. Tarinat ovat luonteeltaan miekka ja magia -tyylin fantasiaa.

Hiltunen kuitenkin pyrkii kääntämään fantasiagenren kliseitä nurinniskoin. Hän on ottanut sarjaansa vaikutteita mm. italowesterneistä. 

Hiltunen piirsi ensimmäisen Praedor-sarjakuvan vuonna 1985. Koston merkki ilmestyi vuonna 1986.

Praedor-sarjakuvia on ilmestynyt mm. Tähtivaeltaja-, Magus- ja Jysäys-lehdissä. Maguksessa ilmestyneet tarinat Kuninkaan lapset ja Kuolleen jumalan palvelija on julkaistu myös samannimisinä albumeina, ja muissa lehdissä ilmestyneistä lyhyemmistä tarinoista on koottu kolmas Praedor-albumi Koston merkki.

Ville Vuorelan vuonna 2000 tekemän, samaan kuvitteelliseen paikkaan sijoittuvan roolipelin vaikutuksesta Praedorista kehittyi useiden kirjoittajien jakama yhteinen fantasiamaailma. Praedorin maailmaan sijoittuvia tarinoita ovat sittemmin kirjoittaneet mm. Vuorela ja Erkka Leppänen. Kaikkiaan kirjoittajia on parikymmentä. Kirjoja on julkaistu vuoteen 2021 mennessä 20 kappaletta. Praedor-roolipelin ympärille kehittynyt pitkäaikainen ja aktiivinen yhteisö on Suomessa ainutlaatuinen ilmiö. 

Burger Games on julkaissut Praedor-sarjakuviin perustuvan Praedor-roolipelin.

Joulukuussa 2020 roolipelistä ilmestyi uudistettu laitos.

Sarjakuva-albumit

Muuta kirjallisuutta 
 
  Praedor-novelliantologia.
  Praedor-novellikokoelma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Praedor.net
 Praedor: Tekijät: Petri Hiltunen & Ville Vuorela. Burger Games.

Suomalaiset sarjakuvat
Fantasiasarjakuvat
Onni Lähteinen

Onni Adolf Kustaanpoika Lähteinen (3. huhtikuuta 1884 Helsinki – 22. maaliskuuta 1918 Teisko) oli teiskolainen kirvesmies ja Teiskon punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän oli sisällissodassa Teiskolan kartanon komissaari. Hänen kerrotaan irvailleen kartanon isännälle rasvan takavarikointireissulla että tästäkin tehtäisiin kärrynrasvaa. Eversti Harald Hjalmarsonin joukot ampuivat hänet Teiskolan kartanossa ja upottivat hänen ruumiinsa järveen.

Lähteet

Viitteet

Suomen sisällissodan punaiset
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Kuolemantanssi

Kuolemantanssi (, , , ) on myöhäiskeskiajan kirkkotaiteessa esiintyvä aihe, joka kuvaa vertauskuvallisesti kuoleman yleismaailmallisuutta eli universaaliutta. Kuolemantanssi-aiheiset maalaukset sisältävät yleensä henkilöityneen kuoleman, joka johtaa tanssivien hahmojen joukkoa hautaan. Usein hautaan marssivassa kulkueessa esiintyy hahmoja kaikista yhteiskunnan kerroksista – kuninkaita, paaveja, munkkeja, nuoria, maatyöläisiä jne. Se on symbolikuva siitä, että kuolemassa kaikki ovat samanarvoisia. Aihe tunnetaan jo 300-luvulta alkaen, mutta se yleistyi Jean Le Fèvren La Danse Macabre -runon ilmestyttyä vuonna 1376. 

Kuuluisimmat kuolemantanssit ovat ranskalaisissa ja saksalaisissa kirkoissa usein esiintyvät fresko-aiheet. Ne tehtiin yleensä mustan surman tunnelmissa muistuttamaan ihmisiä heidän elämänsä hauraudesta ja maallisen kunnian katoavaisuudesta. Bernt Notke maalasi 1400-luvun lopulla Lyypekin Mariankirkkoon loisteliaan Kuolemantanssin, mutta kirkko paloi vuonna 1942. Notken työpajan maalaama Kuolemantanssi on kuitenkin edelleen tallella Tallinnan Niguliste-kirkossa, joka toimii nykyään museona ja konserttisalina.

Suomen ainoa säilynyt kuolemantanssikuvaelma on 1500-luvun alussa tehdyssä seinämaalauksessa Inkoon kirkossa.

Kuolemantanssi on aiheena suosittu myös musiikissa. Klassiset säveltäjät, kuten Franz Liszt ja Camille Saint -Saëns ovat tehneet aiheesta sävellyksiä. Aihetta ovat suosineet myös erilaiset heavy metal -yhtyeet, kuten Iron Maiden kappaleella Dance of Death, joka löytyy yhtyeen julkaisemalta samannimiseltä levyltä (2003). Suomalainen metalliyhtye Catamenia on tehnyt Kuolon Tanssi -kappaleen Chaosborn-albumille ja saksalaisella Absurd-yhtyeellä on kappale nimeltä Pesttanz. Teemaa on jatkanaut okkultistista rokkia tekevä Ghost
Dance Macabre -kappaleella 2018.

''

Katso myös 

Makaaberi
Memento mori
Vanitas
Ars moriendi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansatiede
Keskiajan taide
Taiteen aiheet
Tanssi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuolema
Elli Kokko

Elin Sylvesterintytär Kokko (28. kesäkuuta 1893 – 25. toukokuuta 1918 Valkeala) oli kouvolalainen työläisnainen ja Kouvolan punakaartin naiskomppanian päällikkö Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918. Hänet leimattiin valkoisten taholta ”yleiseksi naiseksi”, mutta nämä väitteet on voitu myöhemmin kumota Kouvolan kirkonkirjoja tutkimalla. Kokko joutui Kouvolassa valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Kouvolan vankileirissä.

Lähteet

Viitteet

Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Emil Lehén

Juho Emil Lehén (27. marraskuuta 1883 Jämsänkoski – 9. toukokuuta 1918 Viipuri) oli toimittaja, kirjailija ja Lappeerannan punakaartin johtajia Suomen sisällissodan aikana. 

Emil Lehénin vanhemmat olivat puuseppä Juho Lehén ja Erika Samulintytär. Hänen nuorempi veljensä oli Tuure Lehén.

Lehén toimi vuoteen 1903 saakka Jämsänkosken tehtaalla konttoriapulaisena. Muutettuaan paikkakunnalta hän työskenteli työväen osuuskaupan palveluksessa ensin Viialassa ja sitten Lempäälässä. Lehén oli vuosina 1904-1905 viipurilaisen Työ-lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Vuosina 1906–1907 hän toimi Pohjolan tukkityömiesten ammatillisen järjestön kiertävänä asiamiehenä ja puhujana ja oli mukana organisoimassa Pohjolan tukkityöläisten suurta lakkoa. Tämän jälkeen Lehén palasi osuuskauppaliikkeen palvelukseen, ensin vuosina 1907–1908 Forssassa ja sitten osuuskaupanhoitajana Ruovedellä, Pyhäjärvellä, Porvoon Hamarissa ja Riihimäellä. Vuodesta 1913 Emil Lehén oli Lappeenrannassa ilmestyneen Kansan Ääni -lehden toimittajana. Hän toimi myös kirjailijana kirjoittaen proosaa, runoja ja näytelmän.

Sisällissodan alettua Lehén jatkoi Kansan Äänen toimittajana, minkä lisäksi hän toimi Lappeenrannan vankilan johtajana punaisen vallan aikana. Hän ei kyennyt estämään valkoisten vankien joukkomurhaa Saimaan jäällä 22. huhtikuuta 1918 ja katsoi parhaaksi paeta Viipuriin. Hän jäi siellä valkoisten vangiksi, sai moninkertaisen kuolemantuomion ja teloitettiin Viipurin vankileirillä, tarinan mukaan Mannerheimin seuratessa tapahtumia. Lehénille oli myös tarjottu mahdollisuus paeta vankileiristä, mutta hän kieltäytyi.

Teoksia 
 Elon myrskyissä. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1903
 Se oli pettäjän palkka : novelli. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1903
 Savua ja tulta : kokoelma runoja. Reino Drockila, Kotka 1904
 Elämän aallokossa : kertomuksia ja kuvauksia. Työväen sanomalehti, Tampere 1905
 Revontulia I : kokoelma runoja. Atte Mantere, Kemi 1906
 Pohjolan tukkityöläisten lakko sen synty ja kehitys. Atte Mantere, Kemi 1907
 Vastanaineitten vastukset. 3-näytöksinen huvinäytelmä. Tekijä, Lappeenranta 1916

Lähteet 
  
 Suomen kirjailijat -tietokanta

Aiheesta muualla 

Suomalaiset kirjailijat
Suomen sisällissodan punaiset
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Väinö Starck

Väinö Vilhelm Starck (1887 - 9. toukokuuta 1918) oli lappeelainen sorvari ja Lappeenrannan punakaartin esikuntapäällikkö Suomen sisällissodan aikana. Hän otti osaa Joutsenon rintaman taisteluihin. Sodan lopussa hän osallistui Kaukaan tehtaiden koneiden ja laivojen tuhoamiseen Lappeenrannassa ja seurasi ylipäällikkö Viktor Ripattia Viipuriin. Hän jäi Viipurin taistelussa vangiksi, sai kuolemantuomion valkoisilta ja ammuttiin pian tämän jälkeen.

Lähteet 
 Tikka, Marko: Koston kevät 1918

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Sotasurmat-projektin nimitiedoston tiedot Väinö Starckista

Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Deus ex machina

Deus ex māchinā (lat.) tarkoittaa "Jumala koneesta". Se on käännös alkuperäisestä kreikankielisestä ilmaisusta ἀπὸ μηχανῆς θεός (apo mēkhanēs theos). Termin käyttö alkoi antiikin Kreikan teatterista, missä lavasteista laskettiin nostureiden (mēkhanē) avulla näyttämölle jumalia, jotka ratkaisivat tilanteita ja kuljettivat juonta eteenpäin. Etenkin Aiskhyloon ja Euripideen tragediat päättyivät usein näin. Aristoteles mainitsee tavan ja arvosteli sitä teoksessaan Runousoppi (15,6)  

Ilmaisu käytetään nykyisin tarkoittamaan yhtäkkistä ja epäuskottavaa juonenkäännettä, jossa jokin tarinan ongelma ratkaistaan ulkopuolisella ja irrallisella tekijällä tai selityksellä. Se voi myös muissa yhteyksissä viitata ongelman tai mysteerin epätyydyttävään ratkaisuun, joka perustuu selittämättömään ulkopuoliseen tekijään.

Nykyisin Deus ex machina -käänne romaanissa, näytelmässä tai elokuvassa tuntuu usein epäuskottavalta ja epätyydyttävältä, koska sillä ei ole mitään yhteyttä teoksessa aiemmin kehiteltyyn juoneen. Niiden käyttöä pidetään usein jopa huonon kirjoittajan merkkinä, ellei kyseessä ole parodia.

Lähteet

Viitteet 

Latinankieliset fraasit
Narratologia
Teatteri
Tieteenfilosofia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Juho Maininki

Juho Henrik Maininki (1. lokakuuta 1879 Turku – ?) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli lukuisilla näyttämöillä vuodesta 1903 alkaen ja näytteli sadoittain rooleja.

Ura 
Juho Mainingin vanhemmat olivat viilari Josef Skogman ja Tilda Helin. Ennen taiteellista uraansa hän toimi kirjaltajana ja räätälinä. Maininki näytteli Lohjan Työväen Näyttämöllä 1903–1910 ja vuosina 1910–1928 seuraavilla työväen näyttämöillä: Tervajoki, Lieksa, Enso, Iisalmi, Kemi, Kuusankoski, Lauritsala, Rauma, Eura, Mänttä ja Voikkaa. Näistä pisin jakso oli Mäntässä 1924–1928. Vuoden 1928 jälkeen Maininki toimi Launoisissa.

Mainingin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Daniel Hjortin, Lallin ja Kullervon nimiosat sekä Nummisuutareiden Esko, Pohjalaisten Harrin Jussi ja Elinan surman Klaus Kurki.

Maininki työskenteli myös torvisoittokunnan johtajana, laulunopettajana ja näyttämöpukujen valmistajana.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1879 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Lauri Saari

Lauri Saari -nimisiä tunnettuja henkilöitä on ollut useita:
 Lauri Johannes Saari, jääkäri
  Lauri Abel Saari, taiteilija
Sekularismi

Sekularismi tarkoittaa irrottautumista uskonnosta. 
Valtiollinen sekularismi tarkoittaa valtion tunnustuksettomuutta. Kirkon ja valtion eron kannattajien mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Valtio ja uskonto on erotettu tarkkaan toisistaan muun muassa Yhdysvalloissa ja Ranskassa.

Historiaa 

Sekularistien mielestä tieteen edistyminen on tehnyt jumalia koskevat oletukset tarpeettomiksi. Uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen, on kutsuttu vapaa-ajatteluksi. Vapaa-ajattelua ovat edustaneet yleensä ateistit ja sekulaarin humanismin edustajat. Vapaa-ajattelun aatteelliset juuret juontuvat Antiikin Kreikan humanismiin. Uudella ajalla renessanssin ja luonnontieteiden nousu edistivät Euroopassa uskonnosta vapaata ajattelua. Myöhemmin vapaa-ajattelua kehittivät valistusajattelijat. 

Vapaa-ajattelijaliike järjestäytyi 1800-luvun loppupuolella Britanniassa, Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja muualla Länsi-Euroopassa. Vapaa-ajattelijain maailmanliitto, alkuaan Kansainvälinen vapaa-ajattelijaliitto perustettiin vuonna 1880 Brysselissä. Liiton tarkoituksia oli pyrkiä ajatuksenvapauden turvaamiseen ja ihmiskunnan vapauttamiseen uskonnollisista ennakkoluuloista. Jäsenjärjestöjä ovat eri maiden kansalliset liitot. Tärkein toimintamuoto on ollut yhteiset kongressit. Kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät totuuteen tieteen, hyvyyteen etiikan, kauneuteen taiteen ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen uudistustyön avulla. Vapaa-ajattelijain mielestä näiden päämäärien toteuttaminen edellyttää kirkon ja valtion erottamista, koulun ja kirkon erottamista sekä täydellisen ajatuksen, uskonnon ja ateismin vapauden toteuttamista. Liikkeen suuri hetki oli kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Vapaa-ajattelijain Liitto ry.
 Uskomaton.fi .
 National Secular Society 
 Secular Web. 
 Americans United for Separation of Church and State. 
 The European Humanist Federation The European Humanist Federation. 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Otava

Otava tarkoittaa seuraavia:

 otava, eräänlainen lohiverkko, kalastusväline
 Otava, Ison karhun tähdistön näkyvin osa, seitsemän kirkkaan tähden muodostama kauhaa muistuttava kuvio
 Pieni Otava, Pienen karhun tähdistössä oleva kuvio
 Otava-konserni, suomalainen mediatalo
 Kustannusosakeyhtiö Otava, kirjankustantamo
 Otavamedia, lehtitalo
 Otava, Naantalissa sijaitseva Suomen kymmenenneksi suurin saari
 Otava, Mikkelin kaupunginosa
 Otavan Opisto, Mikkelissä toimiva kansanopisto
 Otavan rautatieasema, rautatieliikennepaikka Mikkelissä
 Otavan koulutila, Mikkelissä oleva seitsemän tilan kokonaisuus
 Otawa, vuosina 1860–1863 ilmestynyt, Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantama lehti
 Otava, Savo-lehden nimi vuosina 1904–1909
 Otava, vuosina 1912–1920 ilmestynyt aikakauslehti
 Otava eli suomalaisia huvituksia, Carl Axel Gottlundin vuosina 1828–1832 julkaisema kaksiosainen teos
 Otawa, Sari Kaasisen taustayhtye
 RUK 227 Otava, reserviupseerikurssin nro. 227 nimi (palveli 2005–2006)
 Ylöjärven otava, partiolippukunta
 Hotelli Otava, entinen hotelli Porissa
 Otava (joki), joki Tšekissä
 M/S Otava, Kotkan saaristossa liikennöivä yhteysalus
 Otava, sukunimenä:
 Hugo Otava (1889–1967), suomalainen kuvataiteilija, sanomalehtipiirtäjä ja kuvittaja
 Merja Otava (s. 1935), suomalainen nuortenkirjailija.
CSS (suojaus)

CSS-suojaus (Content Scrambling System) on useissa DVD-Video-levyissä käytetty salausmenetelmä, joka käyttää heikkoa 40-bittistä salausta. Järjestelmä otettiin käyttöön DVD-levyjen julkaisun myötä vuonna 1996, ja se pysyi salaisena lokakuuhun 1999 asti, jolloin Jon Lech Johansen julkaisi sen avaavan DeCSS-työkalun. Melkein kaikki nykyiset DVD-levyjen tietokoneen kiintolevylle kopioimiseen tarkoitetut ohjelmat käyttävät DeCSS:n algoritmeja CSS:n kiertämiseen.

Toiminta

Järjestelmässä on noin 400 avainta, (ns. Player keys) joita DVD Copy Control Association (DVD CCA) lisensoi laite- ja ohjelmistovalmistajille. Soitinavain avaa DVD-levyn levyavaimen (disc keys). Levyavainta puolestaan käytetään avaamaan Title key, jota käytetään levylle tallennetun elokuvan salauksen avaamiseen.

Salauksen toteutus on erittäin heikko ja perustui algoritmin pitämiseen salaisena. Kun sitä päästiin tarkastelemaan, tunnetun tekstin hyökkäyksen kompleksisuudeksi määritettiin O(1).. Pentium III 450 MHz murtaa levyavaimen 18 sekunnissa tuntematta virallisia avaimia. Toisin sanoen nykymittapuulla vähäiselläkin laskuteholla tämä suojaus murretaan hetkessä.

Lex Karpela

Helsingin käräjäoikeus ei pitänyt DVD-levyjen CSS-suojauksen purkamista laittomana, koska CSS ei ole lain tarkoittama tehokas tekninen toimenpide siksi, koska purkuohjelmia on vapaasti saatavilla Internetissä. 

Helsingin hovioikeus puolestaan tulkitsi CSS:n olevan tehokas tekninen toimenpide ja tuomitsi vastaajat teknisen toimenpiteen loukkausrikkoumuksesta. Voidaan tulkita että DVD-elokuvien katsominen on Suomessa tällä hetkellä laitonta Linux-käyttöjärjestelmällä.  Toisaalta jutun puolustusasianajaja katsoo, että hovioikeuden perustelut nimenomaan näyttävät, että CSS:n kiertäminen on laillista; päätös johtui tosiasioiden väärin ymmärtämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Is it technically impossible to apply CSS on DVD-RW and DVD+RW ?

Salakirjoitustekniikka
Stagflaatio

Stagflaatio on yhdistelmä sanoista stagnaatio (pysähtyneisyys) ja inflaatio (hintojen nousu). Stagflaatio tarkoittaa sellaista taloustilannetta, jossa yhdistyvät lama, korkea inflaatio ja korkea työttömyys. Termi stagflaatio tuli käyttöön 1970-luvulla, kun länsimaiden talouksissa oli vuoden 1973 ensimmäisen öljykriisin vaikutuksesta samaan aikaan lama, suurtyöttömyys sekä korkea inflaatio.

Historia 
Stagflaation esiintymisellä Yhdysvalloissa 1970-luvulla on suuri historiallinen merkitys taloustieteissä. Stagflaatio ilmiönä oli ristiriidassa taloustieteen keynesiläisen koulukunnan kehittämän Phillipsin käyrän kanssa. Phillipsin käyrän mukaan stagflaation ei pitäisi olla mahdollista. Hieman aikaisemmin keynesiläinen näkemys inflaation luonteesta oli joutunut tulilinjalle, ja 1970-luvulla myös keynesiläisten keskeisiin teorioihin kuuluva Phillipsin käyrä joutui kyseenalaistamisen kohteeksi. Keynesiläiselle koulukunnalle muodostui vastustajia, koska sen teoriat eivät selittäneet todellisuutta. Teorian tueksi esitettiin vielä NAIRU-teoria, jonka mukaan pitkällä aikavälillä työttömyys ei riipu inflaatiosta. Silti monet taloustutkijat olivat valmiita luopumaan kokonaan keynesiläisistä ajatuksista niiden sisältämien epäjohdonmukaisuuksien vuoksi, eivätkä kaikki enää pitäneet keynesiläisyyttä siinä arvossa kuin aikaisemmin. Keynesiläistä koulukuntaa edustava Paul Krugman on painottanut, että koko teoriaa ei voida hylätä Phillipsin käyrän ongelmien takia. Monetaristien mukaan stagflaatio voidaan paremmin selittää rahan kvantiteettiteorialla ja työmarkkinoiden jäykkyydellä.

Katso myös 
Lama (talous)
Luettelo lamoista ja taantumista
Taantuma
Öljykriisi

Lähteet 

Makrotaloustiede
Taloustieteen käsitteet
Peter F. Hamilton

Peter F. Hamilton (s. 2. maaliskuuta 1960 Rutland) on brittiläinen tieteiskirjailija.
Hamiltonin kirjoissa on yleensä useita päähenkilöitä, jotka kohtaavat vasta kirjojen jälkimmäisellä puoliskolla.

Bibliografia

Greg Mandel -kirjat 
Mindstar Rising (1993)
A Quantum Murder (1994)
The Nano Flower (1995)
The Suspect Genome (2000, novelli, jossa trilogian päähenkilö Mandel on mukana)

The Night's Dawn Trilogy 
The Reality Dysfunction (1996)
The Neutronium Alchemist (1997)
The Naked God (1999)

Commonwealth Universe 
Misspent Youth (2002)
 Blessed by an Angel (2007)
 The Demon Trap (2008)
 Manhattan in Reverse (2011)

Commonwealth Saga 
Pandora's Star (2004)
Judas Unchained (2005)

Void Trilogy 
 The Dreaming Void (2007) 
 The Temporal Void (2008)
 The Evolutionary Void (2010

Chronicle of the Fallers 
 The Abyss Beyond Dreams (2014) 
 Night Without Stars (2016)

Salvation 
 Salvation (2018)
 Salvation Lost (2019)

Muut 
A Second Chance at Eden (1998, kokoelma lyhyitä tarinoita, jotka sijoittuvat Night's Dawn-trilogian maailmaan.)
Lightstorm (1998)
The Confederation Handbook (2000, ei-tieteiskirjamainen opas Night's Dawn -trilogian maailmaan.)
Watching Trees Grow (2000)
Fallen Dragon (2001)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.peterfhamilton.co.uk/
 

Hamilton, Peter F.
Hamilton, Peter F.
Hamilton, Peter F.
Hamilton, Peter F.
Porto

Porto on  kaupunki Portugalin pohjoisosassa. Vuonna 2011 Portossa oli 238 000 asukasta, mitä teki siitä Portugalin toiseksi suurimman kaupungin. Kolmanneksi suurin on Porton naapurikaupunki Vila Nova de Gaia. Koko metropolialueella, johon myös Vila Nova de Gaia kuuluu, oli 1,7 miljoonaa asukasta.

Porton kaupungin mukaan on nimetty Douron jokilaakson alueella valmistettava portviini, ja kaupungista juontaa juurensa alun perin myös Portugalin nimi.

Maantiede, ilmasto ja nähtävyydet 

Porto sijaitsee Atlantin rannikolla maan pohjoisosassa, Douro-joen pohjoisrannalla. Etäisyys Portosta maan pääkaupunkiin Lissaboniin on noin 280 km.

Porton sateet ajoittuvat talvipuolelle vuotta, eniten sataa joulu- ja tammikuussa, keskimäärin noin 170 mm. Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin on silloin +5 astetta.

Porton kuuluisimpia nähtävyyksiä on kaupungin historiallinen keskusta, joka lisättiin vuonna 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Alueella sijaitsevat mm. São Bento -rautatieasema sekä Clérigosin kirkon 76 metriä korkea kellotorni, Torre dos Clérigos. Suosittuja turistikohteita ovat myös Douro-joen vastarannalla, Vila Nova de Gaiassa, sijaitsevat portviinikellarit.

Historia 
Porto on saanut nimensä jo roomalaisaikana, jolloin Lusitanian asutukset sijaitsivat molemmin puolin Douro-jokea. Kaupunki oli lyhyesti maurien käsissä mutta valloitettiin takaisin vuonna 1000, jolloin siitä tuli Portucalen kreivikunnan pääkaupunki. Henrik Purjehtija syntyi Portossa 1394. Seuraavina vuosisatoina portviinistä tuli tärkeää liiketoimintaa, kun britit eivät voineet ostaa viiniä Ranskasta poliittisista syistä. Viinistä saatu pääoma auttoi kaupunkia teollistumaan 1800-luvun loppupuolella.

Liikenne 
Francisco de Sá Carneiron lentoasema sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Porton historiallisesta keskustasta luoteeseen.

Porto on Portugalin pohjoisosien rautatieverkon solmukohta. Junamatka Lissaboniin kestää kolme tuntia ja maksaa alle 20 euroa.

Ribeirasta kaupungin keskustaan nousevassa jyrkässä rinteessä kulkee funikulaari. Raitiovaunuja käytetään enää kolmella linjalla, mutta niitä suositellaan matkailijoille hienojen näköalojen vuoksi. Linja-autot ovat edullisia ja kulkevat tunnin välein läpi yön.

Kulttuuri ja urheilu  
Portossa toimii 94 soittajan vakituinen sinfoniaorkesteri. Se on perustettu vuonna 1947. Vuonna 2006 perustettiin barokkiorkesteri, joka esiintyy samassa musiikkitalossa sinfoniaorkesterin kanssa.

Portosta on myös kotoisin Portugalin jalkapalloliigan yksi menestyksekkäimmistä joukkueista, FC Porto.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
Câmara Municipal do Porto - Kaupungin kotisivu 

Unescon maailmanperintökohteet Portugalissa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Titan

Titan voi tarkoittaa seuraavia:
 Titan, Saturnuksen suurin kuu
 Titan, Laibachin musiikkialbumi vuodelta 2005
 Titan, Septicfleshin musiikkialbumi vuodelta 2014
 Titan, yhdysvaltalainen rakettiperhe, johon kuuluivat:
 Titan I, ballistinen ohjus
 Titan II, ballistinen ohjus
 Itan III, kantoraketti
 Titan IV, kantoraketti
Titan, Gustav Mahlerin ensimmäisen sinfonian lisänimi
 Titan, Avalon Hillin fantasiasotapeli
 Titan, lentoyhtiö
 Titan, John Varleyn kirjoittama tieteisromaani
 Titan, Stephen Baxterin kirjoittama tieteisromaani
 Titan, saksalainen traktoreita valmistava yhtiö
 Titan Corporation puolustusalan yritys Yhdysvalloissa
 Nissan Titan, Nissanin automalli
 Titan, Datsunin automalli
 Titan, Leylandin valmistama kaksikerrosbussi
 Titan, jääkiekkomailamerkki
 Titan, Tata Groupin kellomerkki
 Titan, Fonovox-levy-yhtiön levymerkki
 Titan, ruotsalainen rockyhtye
 Titan, 1960-luvun brittiläinen tietokone
 Titan, 2010-luvun supertietokone
 USS Titan, Yhdysvaltain laivaston alus
 USS Titan, avaruusalus Star Trek -televisiosarjassa
 Titan, kuvitteellinen laiva Morgan Robertsonin romaanissa Futility, or the Wreck of the Titan
 Titan, Blizzard Entertainmentin videopelin kehitysprojektin kutsumanimi

Katso myös 
 Titaani (täsmennyssivu) 
 Titan A.E., animaatioelokuva
 Titaanit (Titans), yhdysvaltalainen 2000-luvun alun televisiosarja
 Titans, vuonna 2018 aloitettu yhdysvaltalainen televisiosarja
 RMS Titanic, White Star Line -yhtiön höyrylaiva, nimi johtuu kreikkalaisen mytologian titaaneista.
Avustaja

Avustaja eli statisti on muun muassa elokuvissa, televisiosarjoissa, mainoksissa tai musiikkivideoilla taustalla esiintyvä henkilö. Avustajilla ei ole vuorosanoja eikä välttämättä teatterialan koulutusta, mutta heidän on näyteltävä muun muassa ”keskustelemalla”, nauramalla, tanssimalla tai kasvojen ilmeillä sitä, millaisesta tilanteesta elokuvan tai televisiosarjan kohtauksessa on kysymys. Heidän tarkoituksensa on tehdä tapahtumapaikoista todentuntuisia ja tukea muiden näyttelijöiden suoritusta.

Lähteet
 
 

Elokuva-alan ammatit
Siivetönruokki

Siivetönruokki, jota on kutsuttu myös nimillä jättiläisruokki ja isoruokki, (Pinguinus impennis, aiemmin Alca impennis) on sukupuuttoon kuollut, ruokkien heimoon kuulunut suurikokoinen lintulaji. Pingviinit ovat saaneet nimensä siivetönruokin kymrinkielisen nimen pen gwyn (sananmukaisesti käännettynä 'valkea pää' viitaten sen pään näkyvään valkoiseen laikkuun) mukaan.

Ulkonäkö ja koko 
75–90 senttimetrin pituinen ja 5 kilogramman painoinen lentokyvytön siivetönruokki oli ruokeista suurin. Nimestään huolimatta se ei ollut täysin siivetön, mutta sen surkastuneet siivet olivat vain noin 17 senttimetrin mittaiset.

Siivetönruokki ja pingviinit ovat esimerkki konvergentista evoluutiosta, jossa eliöt jotka eivät ole toisilleen läheistä sukua kehittävät samantapaisia piirteitä samankaltaisen elinympäristönsä ja ekologisen lokeronsa ansiosta. Lentokyvyttöminä, kalaa syövinä viileän ilmanalan merilintuina siivetönruokit elivät vastaavassa ekologisessa lokerossa kuin eteläisen pallonpuoliskon pingviinit, mikä johti myös niiden elintapojen ja ulkonäön samankaltaisuuteen.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Siivetönruokkia esiintyi aikoinaan runsaslukuisesti Pohjois-Atlantin alueella eli Kanadan itärannikon saarilla, Grönlannissa, Islannissa, Norjassa, Britteinsaarilla ja Itämerellä.

Ruotsin Uddevallasta on löydetty eräästä sorakuopasta siivetönruokin luuranko, jonka arvioidaan olevan 3 000–4 000 vuotta vanha. Löydön perusteella on päätelty, että laji olisi esiintynyt viime jääkauden jälkeisenä aikana myös Ruotsin länsirannikolla. Siivetönruokin mahdollisesta pesimisestä siellä ei kuitenkaan ole tietoa. Vielä historiallisella ajalla laji oli säännöllinen vieras eteläisen Ruotsin rannikolla. Tästä on olemassa jopa kirjattu havainto, joka on tehty 18. joulukuuta 1783 Bohusläänin Mollösundissa.

Elintavat ja lisääntyminen 
Siivetönruokki eli yhdyskunnissa. Se oli erinomainen uimari ja käytti lyhyitä siipiään uidessaan veden alla. Toisin kuin muut ruokit, siivetönruokki ei kyennyt lentämään, mikä teki siitä helppoa riistaa ihmisille.

Siivetönruokit munivat muiden ruokkilintujen tapaan vain yhden munan vuodessa.

Sukupuutto 
Siivetönruokkia metsästettiin ainakin 1700-luvulla muun muassa valaanpyytäjien ja muiden merenkulkijoiden ruuaksi sekä patjoissa käytettyjen untuvien vuoksi. Lisäksi niiden munia kerättiin ravinnoksi. Hitaasti lisääntynyt laji harvinaistui nopeasti. Luonnonhistorialliset museot ja yksityiset keräilijät hankkivat innokkaasti näytteitä häviämässä olleesta lajista, mikä osaltaan edisti sen katoamista. Yksi viimeisistä pesimäpaikoista oli Islannin Geirfuglaskerenissä. Suuri tulivuorenpurkaus autioitti tämän ihmisille vaikeapääsyisen turvapaikan vuonna 1830, jolloin lintujen oli siirryttävä muille saarille. Siivetönruokki kuoli lopulta sukupuuttoon. Viimeinen pari tapettiin pesältään hautomasta munaansa 3. heinäkuuta 1844 Islannin rannikolla sijaitsevalla Eldeyn saarella, ja viimeinen elävä lajin yksilö nähtiin vuonna 1852 Newfoundlandin edustalla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Naturalis: Great Auk (sisältää kolmiulotteisen valokuvan täytetystä yksilöstä)  

Ruokit
Sukupuuttoon kuolleet linnut
Optatiivi

Optatiivi-nimitystä käytetään imperatiivin eli käskymuodon tapaisesta tapaluokasta, jolla ilmaistaan epäsuoraa tai kohteliasta käskyä. Optatiivia esiintyy suomen kielen lisäksi muun muassa fäärissä, muinaiskreikassa, georgiassa, sanskritissä, turkissa ja joissakin saamelaiskielissä.

Suomen kielessä
Suomen kielessä optatiiviksi on nimitetty lähinnä runokielessä esiintyviä -os, -ös -päätteisiä muotoja, esimerkiksi kävellös = kävele, ole hyvä!. 

Joissakin kieliopeissa, varsinkin 1800-luvulla, optatiiviksi kutsutaan ko/kö-tunnuksisia muotoja, kuten olkoon, menkööt ja sanottakoon, kun taas ka/kä-tunnuksisia muotoja kutsutaan imperatiiviksi. Isossa suomen kieliopissa ko/kö-muotoja kutsutaan jussiiviksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Henri Heinosen tekemä verbien taivutuskaava
 Voi, ällös itke, armas, enää! Maija Länsimäen artikkeli optatiivista

Tapaluokat
Ohukainen

Ohukainen, lätty tai lettu (myös räiskäle) on perinteinen jälkiruoka, joka tunnetaan ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Sen alkuperä lienee yhtä vanha kuin jauhetun viljan käyttökin. Nimitykset lettu ja lätty perustuvat ruotsin sanaan plätt (ohukainen).

Valmistus ja lajeja
Tavallisesti taikinassa on jauhoja, munia ja maitoa. Ohukaisia voi paistaa tavallisella paistinpannulla tai nuotion päällä suurella valurautaisella pannulla. Jälkimmäisiä kutsutaan muurinpohjaletuiksi. 

Suomessa muurinpohjalettujen paistaminen on joidenkin lähteiden mukaan jatkumoa Suomen sodan (1808-1809) aikaisesta venäläisjoukkojen blinien valmistamisen perinteestä. Aselevon aikana suomalaisväestö pääsi Ylä-Savossa näiden lettujen makuun, ja venäläisjoukkojen poistuttua ryhtyi paistamaan lettuja muuripatojen pohjalla, koska suomalaisilla ei ollut tuolloin samanlaisia pannuja kuin venäläisillä oli ollut. Nyttemmin on yleisesti saatavilla laakeita nuotiopannuja, jotka sopivat tällaisten lettujen paistamiseen. 

Ohukaisia syödään useimmiten lämpimänä, esimerkiksi hillon, jäätelön ja kermavaahdon kanssa. Yksi esimerkki on levittää hillot ja muut lisukkeet raidaksi letun päälle ja kääriä lettu sen jälkeen rullalle.

Ohukaisista voidaan valmistaa myös pääruoka, jolloin niihin lisätään joitain ravitsevampia ainesosia, kuten pinaattiohukaisiin pinaattia. Veriohukaiset tehdään tavallisesti ruis- ja vehnäjauhoihin, vereen ja nesteeseen, joka voi olla maitoa tai olutta. Lisäksi mausteina käytetään sipulia, valkopippuria, meiramia ja suolaa.

Blinit (блины) eli linnit ovat ohukaisten venäläisiä, hyvin läheisiä sukulaisia, joiden kanssa nautitaan usein smetanaa tai kermaviiliä, hienonnettua sipulia ja mätiä tai kaviaaria. Suomessa blini on tavallisesti paksu, ja se tehdään hapatetusta taikinasta. Taikinassa käytetään yleensä tattarijauhoja.

Näiden kaikkien uskotaan usein pohjautuvan kreppeihin, jotka ovat suolaisempia ja useammin pääruoan kuin jälkiruoan osana. Niitä paistettiin alun perin laakeilla kivillä, joista ranskankielinen nimitys crêpe tulee. Kreppien ja Suomessa yleisten ohukaisten suurimpana erona on kananmunien määrä. Juustokuorrutus on yleistä, ja jauhoseokset vaihtelevat maittain; Ranskassa usein esimerkiksi tattarijauho korvaa vehnäjauhon.

Katso myös
 Pannukakku

Lähteet

Kirjallisuus 
 Albala, Ken: Pancake: A Global History. Reaktion Books, 2008. ISBN 9781861893925

Aiheesta muualla

Kotus: Ohukaisia ja pannukakkua 
Yle Olotila: blinireseptejä

Leivonnaiset
Jälkiruoat
Bob Denard

Bob Denard, synt. Gilbert Bourgeaud (7. huhtikuuta 1929 Bordeaux – 13. lokakuuta 2007 Gironde) oli ranskalainen palkkasotilas. Hän osallistui Vietnamin sotaan, ja häntä syytettiin Pariisin tuomioistuimessa vuonna 1999 Komorien presidentin salamurhasta.

Bob Denard osallistui myös muun muassa Biafran sotaan sekä Zimbabwen, Jemenin, Iranin, Beninin, Angolan, Zairen ja Komorien konflikteihin.

Denard kärsi viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin taudista.

Lähteet

Viitteet

Biafra
Ranskalaiset sotilaat
Palkkasotilaat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Kaukana poissa

Kaukana poissa tai Harhama () on Gary Larsonin luoma yhden kuvan strippisarjakuva, jota julkaistiin vuosina 1979–1995. Sarjakuva perustui lakoniselle ja mustalle huumorille, ja sitä julkaistiin suosionsa huipulla tuhansissa sanomalehdillä ja käännettynä lukuisille kielille. 25 vuoden tauon jälkeen vuonna 2020 Larson alkoi julkaista uusia Kaukana poissa -strippejä sarjakuvan virallisilla kotisivuilla.

Suomeksi Kaukana poissaa on julkaistu kokoelma-albumeina sekä sanoma- ja aikakauslehdissä. Ilta-Sanomat julkaisee sarjakuvaa nimellä Harhama. Kaukana poissasta on tehty myös animaatiolyhytelokuva Tales from the Far Side.

Vaikka sarjakuvan aiheet vaihtelevat erittäin paljon, se kierrättää tiettyjä perushahmoja ja tilanteita, kuten
 maalaiselämää maanviljelijöiden ja eläinten näkökulmasta
 haaksirikkoiset saarella
 luolamiehet ja dinosaurukset
 tiedemiehiä laboratoriossa
 ulkoavaruuden muukalaisia
 villi länsi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen The Far Side -sivusto 
 Suomeksi julkaistujen albumien sisältö

Strippisarjakuva
Yhdysvaltalainen sarjakuva
Keminsaame

Keminsaame on kuollut saamelaiskieli, jota puhuttiin aiemmin Suomen Lapin eteläisimmissä osissa. Se kuoli 1800-luvulla. Sitä kirjoitettiin latinalaisilla kirjaimilla. Muutamia keminsaamen kielellä laulettuja joikuja on säilynyt. Vuonna 1829 Jacob Fellman julkaisi pienen keminsaamenkielisen sanaston. Myös lukuisia ruotsiksi käännettyjä keminsaamenkielisiä runoja on säilynyt. Säilyneiden kielinäytteiden avulla on päätelty keminsaamen kuuluneen itäsaamelaisiin kieliin yhdessä inarinsaamen, koltansaamen, akkalansaamen, kiltinänsaamen ja turjansaamen kanssa, mutta muodostaneen oman haaransa itäsaamelaisissa kielissä. Keminsaame oli ilmeisesti läheistä sukua inarinsaamelle. Eräiden arvioiden mukaan Sodankylän ja Savukosken seuduilla on esimerkiksi paikannimistä pääteltävissä, että keminsaamen kielestä on viitisensataa sanaa jäljellä, ja kieltä on haluttu jopa rekonstruoida inarinsaamen avulla.

Kielinäyte
Isä meidän -rukous keminsaameksi:
Äätj miin, ki lak täivest. Paisse läos tu nammat. Alda pootos tu väldegodde. Läos tu taattot nou täivest, ku ädnamest. Adde miji täb päiv miin juokpäiv laip. Ja adde miji miin suddoit addagas, nou ku miieg addep miin velvolidäme. Ja ale sääte miin kjäusaussi. Mutto tjouta miin pahast. Tälle tu li väldegodde, vuöjme ja kudne ijankaikisest. Amen.

Katso myös
 Keminsaamelaiset
 Kainuunsaame

Lähteet

Saamelaiskielet
Euroopan kuolleet kielet
Suomen kielet
Suomen kansantasavalta



Suomen kansantasavalta (hallituksen julistuksessa ja avunannon ja ystävyyden sopimuksessa Suomen Kansanvaltainen Tasavalta) oli Neuvostoliiton talvisodassa miehittämilleen alueille perustama sosialistinen nukkevaltio. Valtion toteuttamista varten Neuvostoliitto perusti Suomen Kansanhallituksen eli niin sanotun Terijoen hallituksen.

Moskovan radio ilmoitti, että kansantasavalta on perustettu 1. joulukuuta 1939 Terijoella. Suomalaiset kuitenkin vasta vetäytyivät sieltä tuona päivänä, eikä perustamispaikkaa siksi pidetä todennäköisenä. 

Kansantasavalta teki Moskovassa 2. joulukuuta Neuvostoliiton kanssa avunannon ja ystävyyden sopimuksen, jossa muun muassa sovittiin osan Neuvosto-Karjalasta liittämisestä kansantasavaltaan ja osan Karjalankannaksesta Neuvostoliittoon, Hangon niemimaan vuokraamisesta ja Suomenlahden ulkosaarien myymisestä Neuvostoliitolle. Suomessa pelättiin että hankkeen onnistuessa Suomen uusi kansantasavalta saisi valtiomuodon joka "muistuttaa jossain määrin" Mongolian kansantasavaltaa.

Suomen kansantasavallan päämiehenä toimi Terijoen hallituksen puheenjohtaja ja ulkoasiainministeri Otto Wille Kuusinen 12:een maaliskuuta 1940 asti. Pääosa Suomen rauhansopimuksella luovuttamista alueista yhdistettiin pian sen jälkeen Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Kuusinen nimitettiin kyseisen neuvostotasavallan presidenttiksi ja Terijoen hallituksen entinen Karjalan asiain ministeri Paavo Prokkonen pääministeriksi.

Terijoen hallituksen ja Neuvostoliiton temppu vieraannutti Suomen kommunistit Neuvostoliitosta, koska siltä puuttui kansan tuki.

Katso myös 
 Neuvosto-Suomi
 Suomen sosialistinen työväentasavalta (1918)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 

Neuvostoliiton historia
Suomi 1939–1945
Suomen politiikka 1940-luvulla
Talvisota
Entiset tunnustamattomat valtiot
Markkinahäiriö

Markkinahäiriö () on taloustieteessä tilanne, jossa markkinat eivät allokoi tai tuota tehokkaasti hyödykkeitä. Se määritellään ei-Pareto-optimaalisena tasapainona, jossa jonkun toimijan asemaa voi parantaa muiden kärsimättä. Yleisemmin markkinahäiriö tarkoittaa tilannetta, jossa yksilöiden oman edun tavoittelu johtaa yhteiskunnan kannalta tehottomaan lopputulokseen. Monet julkisen vallan toimet tähtäävät markkinahäiriöihin puuttumiseen.

Käsitteen markkinahäiriöstä on ensimmäistä kertaa esittänyt viktoriaanisen ajan filosofi Henry Sidgwick.

Yleistä
Taloustieteilijät käyttävät erilaisia malleja tällaisten tilanteiden kuvaamiseen. Kaksi markkinahäiriöiden pääsyytä ovat:
 markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
 kaikkia haittoja tai hyötyjä ei sisäistetä hintoihin, jonka vuoksi päätöksenteko markkinoilla vääristyy.

Näitä ongelmia voidaan yrittää ratkoa muun muassa sääntelyllä tai muuten valtion puuttumisella. Toisinaan on mahdollista perustaa markkinat sinne mistä ne puuttuvat.

Markkinahäiriöiden tutkimus
Taloustieteen valtavirran tutkimuksesta huomattava osa liittyy markkinahäiriöiden tutkimukseen. Kaikki taloustieteilijät eivät kuitenkaan ole hyväksy markkinahäiriötä käsitteenä. Niin sanottua laissez-faire -näkemystä kannattavat, lähinnä itävaltalaisen taloustieteen edustajat sekä libertaarit, eivät halua lisätä valtion roolia tai valtion sääntelevän markkinoiden toimintaa. Marxilaiset puolestaan tyypillisesti uskovat, että yksilöllinen tuotantovälineiden omistus on ongelma itsessään ja että talouden resurssit pitäisi jakaa muutoin kuin markkinamekanismin kautta. Heidän näkemyksensä siis poikkeaa markkinahäiriön käsitteestä, koska he pitävät kaikkea markkinoiden toimintaa huonona.

Markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
Epäoptimaalinen markkinarakenne on muun muassa seuraavissa tapauksissa:
Epätäydellinen kilpailu
Monopoli
Monopsoni
Duopoli
Oligopoli
Oligopsoni
Monopolistinen kilpailu
Kartelli
Luonnollisen monopolin tapauksessa yrityksellä on pitkällä aikavälillä laskevat keskimääräiset kustannukset. Tällöin monopoli ei ole välttämättä epäoptimaalinen.

Haittojen ja hyötyjen sisäistämättä jättäminen
Ongelma liittyy haittojen tai hyötyjen sisäistämiseen esimerkiksi seuraavissa tapauksissa:
Ulkoisvaikutus
Julkishyödyke
Yhteisresurssi
Epätäydellinen tai epäsymmetrinen informaatio
Haitallinen valikoituminen
Moraalinen hasardi
Päämies–agentti-ongelma

Katso myös 
Mikrotaloustiede
Dirigismi
Sääntelyhäiriö

Lähteet 

Taloustiede
Villi Pohjola (televisiosarja)

Villi Pohjola (Northern Exposure) on yhdysvaltalainen draamakomediallinen televisiosarja. Sitä tuotettiin vuosina 1990-1995 kuusi kautta ja yhteensä 110 jaksoa.

Sarjaa kerrotaan newyorkilaisen lääkärin, Joel Fleischmanin (Rob Morrow) näkökulmasta. Hän joutuu työskentelemään kuvitteellisessa Cicelyn pikkukaupungissa Alaskassa neljän vuoden ajan maksaakseen opintovelkansa takaisin. Sarja keskittyi alun perin Fleischmanin urbaanin ajatusmaailman ja paikallisen rennon kyläyhteisön yhteentörmäykseen, mutta painopiste siirtyi sarjan kehittymisen myötä henkilöhahmoihin yleisesti.

Sarjan jatkuvat unijaksot ja vahva kuvallisuus muistuttavat lapsille sopivaa versiota Twin Peaksistä, joka jopa kuvattiin samaisella alueella.

Sarja esitettiin Suomessa alun perin 1990-luvun alkupuolelta vuoteen 1996 ja jälleen uusintana vuosina 2000, 2008 - 2010.

Henkilöhahmot

Päähenkilöt 
 Joel Fleischman (Rob Morrow), newyorkilainen juutalainen lääkäri, joka joutuu vastoin tahtoaan Cicelyn alaskalaiskylän lääkäriksi.
 Maggie O'Connell (Janine Turner), itsenäinen ja itsepäinen pilotti, jonka kaikki poikaystävät ovat kuolleet oudoissa tapaturmissa. Hänen suhteensa Joeliin on oppikirjaesimerkki viha-rakkaus-suhteesta.
 Maurice J. Minnifield (Barry Corbin), eläkkeellä oleva hävittäjälentäjä ja astronautti. WASP:in arkkityyppi, rikas ja ennakkoluuloinen.
 Holling Vincoeur (John Cullum), iäkäs baarinpitäjä.
 Shelly Marie Tambo (Cynthia Geary), baarinpitäjän vuosikymmeniä nuorempi vaimo. Klassinen kultasydäminen blondi.
 Ed Chigliak (Darren E. Burrows), elokuvakärpäsen kovaa puraisema intiaaniteini. Häntä nähdään tuskin koskaan ilman nahkatakkiaan.
 Chris Stevens (John Corbett), Minnifield Communicationsin omistaman paikallisradion radioääni. Chrisin filosofoinnit vetävät usein yhteen jakson tapahtumat ja mitä niistä opittiin.
 Marilyn Whirlwind (Elaine Miles), tohtori Fleischmannin erittäin tyyni vastaanottoapulainen. Tämä nuori intiaaninainen puhuu tuskin koskaan, kun taas Fleischman on puhumatta tuskin koskaan.

Sivuhenkilöt 
 Adam (Adam Arkin), eksentrinen mestarikokki
 Eve (Valerie Mahaffey), Adamin vaimo, luulosairas
 Bernard Stevens, (Richard Cummings Jr) Chrisin velipuoli.
 Konstaapeli Barbara Semanski (Diane Delano) Mauricen ihastus.
 Kokki Dave (William J. White) Hollingin kokki.

Tuotanto ja vastaanotto 
Villi Pohjola oli ensimmäisen viiden tuotantokautensa aikana melko suosittu Yhdysvalloissa, mutta sen katsojaluvut romahtivat kuudennella ja viimeisellä tuotantokaudella, kun CBS päätti antaa sen esityspaikan maanantai-illasta uudelle Chicagon lääkärit -sarjalle ja siirsi Villin Pohjolan keskiviikon myöhäisiltaan. Siirron jälkeen sarja menetti viikossa noin neljänneksen katsojistaan ja CBS päätti lopettaa sarjan tuottamisen kauden jälkeen.

Sarjaa ei kuvattu Alaskassa, vaan pääosin Roslynin pikkukaupungissa, Washingtonin osavaltiossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rikun Villi Pohjola -sivut
 Villi Pohjola terapiana 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Golden Globe -palkitut televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
Kolmas maailmansota

Kolmas maailmansota on hypoteettinen tulevaisuuden maailmansota, jota supervallat käyvät mahdollisesti joukkotuhoasein, kuten ydinasein, biologisin asein tai kemiallisin asein.

Taustaa 
Kaksi ensimmäistä maailmansotaa käytiin vuosien 1914 ja 1945 välillä. Toista maailmansotaa seurasi supervaltojen eli Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton vastakkainasettelun aika eli kylmä sota, jonka uskottiin olevan 1900-luvun jälkipuolella suurin maailmanrauhaa uhkaava tapahtuma. Kylmän sodan pelättiin usein kärjistyvän lähes koko ihmiskunnan tuhoutumiseen tai sivilisaation romahtamiseen. Toisaalta keskusteltiin myös mahdollisuudesta, että täydellisen tuhon välttääkseen supervallat saattaisivat pitäytyä yhteenotossaan tavanomaisten aseiden käytössä.

Toisen maailmansodan jälkeen on koettu useita tilanteita, joissa on ollut ydinsodan syttymisen vaara suurvaltojen välille. Kuuban ohjuskriisin yhteydessä vuonna 1962 kolmannen maailmansodan uhkaa pidettiin todellisena. Vääriä hälytyksiä ydinhyökkäyksestä on annettu yli 20 kertaa, ja ne ovat joskus johtaneet ydinasevastaiskun valmisteluun Yhdysvaltain tai Neuvostoliiton/Venäjän puolella. Väärän hälytyksen syynä on ollut inhimillinen tai tekninen virhe.

Kylmän sodan päätyttyä 1990-luvun taitteessa kolmannen maailmansodan uhkan katsottiin vähentyneen. Maailmanpoliittinen tilanne on 2010-luvulla jälleen kiristynyt. Uudeksi suurvallaksi on noussut Kiina, jonka suhteet Yhdysvaltoihin ovat kylmentyneet. Tämä on johtanut asevarustelun kiihtymiseen ja uusiin maailmansotaspekulaatioihin.

Skenaarioita 
Tähänastisista maailmansodista toinen alkoi tarkoituksellisesti ja toinen kriisistä, joka muuttui hallitsemattomaksi. Time-lehden mukaan kolmas maailmansotakin voisi alkaa joko jostain yksittäisestä kahden sotalaivan välisestä kohtaamisesta, tai se voisi eskaloitua hitaasti. Sota voisi ulottua myös kybersodankäyntiin ja avaruussodankäyntiin, ja siinä voitaisiin käyttää uudenlaisia ja edistyneitä teknologioita, kuten tekoälyä ja sotarobotteja.

Kun fyysikko Albert Einsteinilta kysyttiin millä aseilla kolmas maailmansota käydään, hän vastasi ettei ole varma, mutta sanoi neljännen maailmansodan käytävän kepeillä ja kivillä.

Katso myös
Tuomiopäivän kello
Sodat päättävä sota
Stanislav Petrov

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maailmansodat
Tulevaisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
2030

2030 (MMXXX) on tuleva normaalivuosi, jonka alkamis- ja päättymispäivä on tiistai. Se on 2030-luvun ensimmäinen vuosi.

Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia 
Suomen tavoitteena on 700 000 sähkökäyttöistä henkilöautoa ja 45 000 sähkökäyttöistä pakettiautoa vuonna 2030.
 Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto arvioi maailman väkiluvun olevan tänä vuonna 8,4 miljardia.
 Yhdistyneiden kansakuntien kestävän kehityksen tavoitteet on asetettu saavutettaviksi vuoteen 2030 mennessä.

Lähteet 

2030-luku
Kubitti

Kubitti ( eli quantum bit ’kvanttibitti’) on kvanttitietokoneen bitti.

Kubitti on kahden kvanttitilan lineaarinen superpositio. Tämä erottaa sen normaalista, digitaalisesta bitistä, joka on diskreetti ja voi saada vain arvot 0 tai 1. Tilat on yleensä merkitty kvanttimekaniikan bra-ket-merkintätavan mukaisesti  ja . Yleinen superpositiotila voidaan tällöin esittää muodossa

Kubitin tärkeä ominaisuus, joka erottaa sen normaalista bitistä, on kuitenkin tilojen lomittuminen monien kubittien välillä. Tämä mahdollistaa sen, että sarja kubitteja voi ilmaista samaan aikaan superposition useista binääriluvuista.

Kubitit voidaan yhdistää kubittirekisteriksi, ja kvanttitietokone toimii manipuloimalla näitä rekistereitä.

Kubitin tila-avaruus voidaan kuvata geometrisesti Blochin pallolla.

Termin alkuperä 
Kubitin käsitettä sovelsi ensimmäisenä Stephen Wiesner vuonna 1983 ehdotuksessaan kvanttirahalle, jota hän yritti julkaista yli vuosikymmenen. Myöhemmin englanninkielisen termin qubit otti käyttöön Benjamin Schumacher, joka kertoo saaneensa inspiraation William Woottersilta.

Muunnelmia  

Kutritti on ternäärijärjestelmän vastine kubitille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kubitin toteuttamistapoja on useita:

Miksi kubit voi olla yhtä aikaa nolla ja yksi, M. Möttönen, Tekniikan Maailma,1.8.2019

A Detailed Review of Qubit Implementations for Quantum ComputingThe Quantum Insider, 21.5.2020 

Qubits made by advanced semiconductor manufacturingNature Electronics 29.3.2022 

https://trepo.tuni.fi/bitstream/handle/10024/124672/SahAashish.pdf?sequence=2&isAllowed=y Aashish Sah, Tampereen Yliopisto, 67s., 2020 

Kvantti-informaatiotiede
Informaatioyksiköt