joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Einar Stenij

Sten Einar Stenij (30. syyskuuta 1900 Helsinki – 2. syyskuuta 1985) oli suomalainen fyysikko ja Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professori vuodesta 1938. Hän tutki erityisesti hydro- ja aeromekaniikkaa.

Hänen isänsä oli teologi Edvard Stenij.

Lähteet

Suomalaiset fyysikot
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Suomalaiset professorit
Per Stenius

Per Anders Stenius (21. marraskuuta 1922 Helsinki – 18. kesäkuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, taideteoreetikko ja runoilija. Hän opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1945–1947.

Steniuksen taiteesta
Stenius aloitti kubistina. Hän maalasi myös paljon Intiaan ja Lappiin liittyviä maisematöitä. Luonteenomaista niille on väriasteikon vaaleus, siniharmaus.

Maisemansa Stenius kuin kutoi kokoon viivoilla ja linjoilla. Esittävä kerros saa niissä usein päälleen lasia muistuttavan mosaiikkimaisen kerrosrakenteen, jonka läpi aihe  heijastuu. Hänellä oli tapana fasetoida aiheensa pohjalle huolellisesti. Hän pilkkoi maisemansa huolellisesti tasapainotetulla väriasteikolla – tapa, jonka on katsottu juontuvan Paul Cézannesta. Juonteen tarjoaa mahdollisesti myös ruotsalainen Carl Fredrik Hill, josta Stenius teki hiilipiirroksen vuonna 1955. Hill oli suuri maisemamaalari ja varhainen impressionisti.

Stenius teki litografioita, vesiväri-, lyijykynä-, tussi- ja öljyväritöitä.

Historia
Stenius matkusteli laajasti, vuodesta 1948 alkaen Välimeren piirissä ja myöhemmin etenkin Intiassa. Hän oli intialaisen kulttuurin ja filosofian ystävä. Ensimmäisen kerran hän matkusti Intiaan vuonna 1953. Tämä tapahtui ennen kuin Intiasta tuli lännessä 1960-luvulla muoti-ilmiö. Stenius oli myös usein nähty vieras esimerkiksi Ester ja Jalo Sihtolan kodissa, joiden lahjoituskokoelmaan Ateneumille kuuluu yli 30 Steniuksen teosta. 

Useita Per Steniuksen teoksia on myös Amos Andersonin ja Saastamoisen säätiön kokoelmissa, sekä Imatran ja Joensuun taidemuseoissa. Stenius piti viimeisen näyttelynsä 84-vuotiaana Galleria Bulevardissa syksyllä 2006.

Kirjallinen tuotanto 
 Dimdyning. Runokokoelma. Söderström, Helsingfors 1958
 Vägalös: Minnesbilder. Söderström, Helsingfors 1961
Nimellä Helmer Sande:
 Samtal med Indiens heliga och visa. Urval och översättning Helmer Sande. Helsingfors 1964
 Jesu Kristi misstolkade ord: Förklarade av Indiens andliga mästare. Satya 1996

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Jääpallon SM-kilpailu 1913

Vuoden 1913 Suomen jääpallomestaruuskilpailuihin osallistui neljä joukkuetta, Helsingin IFK, Kronohagens IF, Viipurin IFK ja juuri perustettu Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura (VBJS), joka myöhemmin sai nimen Sudet. Uusi seura selviytyi heti ensimmäisenä kautetaan loppuotteluun voitettuaan Viipurin IFK:n välieräottelussa. Helsingin välierässä HIFK voitti KIF:n.

Loppuottelu pelattiin 23.3.1913 Viipurissa, Salakkalahdella. Ottelun ensimmäinen puoliaika oli maaliton. Tauon jälkeen VBJS meni jo 3–0 johtoon, mutta HIFK tuli tasoihin ja voitti ottelun ja Suomen mestaruuden maalein 3–4.

Välierät 
Ottelut pelattiin 9. helmikuuta

Loppuottelu

Lopulliset sijoitukset

Lähteet 

Jääpallon Suomen-mestaruuskilpailut
Vuoden 1913 jääpallo
Kevin Abbring

Kevin Abbring (s. 20. tammikuuta 1989 Eindhoven) on hollantilainen ralliautoilija.

Ura 

Abbring aloitti uransa Rallycross-sarjoissa voittaen Hollannin Ford RST-sarjan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Abbring debytoi WRC-sarjassa Mitsubishilla Saksan rallissa, missä sijoitus oli vaatimaton 41. Vuosina 2008-10 Abbring ajoi yksittäisiä kilpailuja WRC-sarjassa Renault Cliolla parhaana tuloksenaan 11. sija vuoden 2009 Puolan rallista. Samoina vuosina hän kilpaili JWRC-sarjassa voittaen kaksi kilpailua.

Vuonna 2010 Abbring kilpaili IRC-sarjassa voittaen etuvetoisten luokan Ypresin ja Tšekin rallissa. Abbring myös osallistui kaudella viiteen MM-ralliin, voittaen Portugalin rallissa JWRC-luokan.

Vuonna 2011 Abbring kilpaili satunnaisia kilpailuja etuvetoisella Citroen DS3-autolla. Abbring pääsi nelivedon makuun Walesin rallissa sijoittuen 12:sta yleiskilpailussa. Samana vuonna hän voitti Driver of the Academy -palkinnon.

Vuonna 2012 Abbring ajoi yksittäisiä rallikilpailuja Skodalla, hän oli Monte Carlon rallissa yleiskisan 12. 

Vuonna 2013 Abbring ajoi Ranskan rallimestaruussarjaa R2-luokan Peugeotilla. 

Vuonna 2014 Abbring osallistui EM-sarjan osakilpailuihin, ollen toinen Azorien rallissa. Hyvien otteiden ansiosta Abbring sai tallipaikan kaudelle 2015 Hyundailta. 

Vuonna 2015 Abbring ajoi viisi MM-rallia Hyundai i20 WRC-autolla, ollen parhaimmillaan yleiskilpailun 11. Ruotsissa ja Saksassa. 

Vuonna 2016 Abbring ajoi neljä MM-rallia Hyundain WRC-autolla, ollen parhaimmillaan seitsemäs Katalonian rallissa. Abbring oli myös kehittämässä Hyundain R5-luokan ralliautoa, ja ajoi sillä kaksi MM-sarjan osakilpailua. 

Vuonna 2017 Abbring ajoi pääosin Belgian mestaruussarjaa Peugeotin R5-luokan autolla, ja oli lopputuloksissa sarjan kolmas. 

Vuonna 2018 Abbring ajoi satunnaisia ralleja Ford Fiesta R5-autolla. 

Vuonna 2019 Abbring ajoi ainoastaan Belgian mestaruussarjaan kuuluneen Ypresin rallin ja 2020 ainoastaan Monzan MM-rallin.

Perhe

Hänen isänsä Edwin Abbring on myös ralliautoilija, mutta hän ei ole saavuttanut mainittavaa menestystä.

Lähteet

Aiheesta muualla
http://www.ewrc-results.com/profile.php?profile=2083

Alankomaalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Väinö Vilponiemi

Väinö Antero Vilponiemi (vuoteen 1935 Nyäng, 3. marraskuuta 1925 Noormarkku – 10. syyskuuta 2022) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1962–1975.

Elämä 
Vilponimen vanhemmat olivat työmies Juho Alfred Vilponiemi ja Maria Josefiina Ollinen. Kansakoulun käynyt Vilponiemi työskenteli vuosina 1946–1951 Porissa sahatyöläisenä Seikun sahalla ja korjausmiehenä Oy Ekwall Ab:n huonekalutehtaalla. Vuosina 1951–1952 Vilponiemi opiskeli Ammattiyhdistysopistossa ja 1952–1953 Työväen Akatemiassa, jonka jälkeen hän toimi 1953–1954 Vuokralaisten keskusliiton järjestösihteerinä ja 1954–1962 Satakunnan sosialidemokraattisen piirin piirisihteerinä. 

Vilponiemi valittiin eduskuntaan vuonna 1962. Vuosina 1964–1970 hän oli myös Sosialidemokraattisen nuorison keskusliiton puheenjohtaja. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1968. Jätettyään eduskunnan vuonna 1975 Vilponiemi työskenteli Porin kaupungin henkilöstöpäällikkönä vuoteen 1988 saakka. 

Kunnallispolitiikassa Vilponiemi oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1961–1975. Lisäksi hän oli muun muassa Porin työväenyhdistyksen puheenjohtaja 1965–1988. Asevelisosialisteihin lukeutunut Vilponiemi toimi myös pitkään Satakunnan sotaveteraanipiirin puheenjohtajana.

Perhe 
Vilponiemen poika on päätoimittaja Jukka Vilponiemi.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Väinö Vilponiemen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Demarinuorten puheenjohtajat
Porin kaupunginvaltuutetut
Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Paul van Suchtelen

Paul van Suchtelen (1788–1833) oli venäläinen sotilas. Hän oli 14-vuotias, kun hänet otettiin vuonna 1802 keisarin seurueseen. Hän oli Suomen sodassa 1808–1809 keisarin sivusadjutanttina, ja sodan päätyttyä hänet ylennettiin alikapteeniksi. Hän osallistui Viaporin piiritykseen. 

Van Suchtelen osallistui Napoleonia vastaan käytyihin sotiin, joiden päätteeksi hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1815. Samalla hänet määrättiin Venäjän armeijan keveiden ratsuväkiosastojen komentajaksi.

Van Suchtelenille myönnettiin 1826 päämajoitusmestarin arvo, ja samalla hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Hänet korotettiin 31.5.1827 keisari Nikolai I:n kenraaliadjutantiksi. Persian ja Turkin vastaisissa sodissa 1827 - 1829 van Suchtelen toimi kenraali, kreivi I. F. Paskevitš-Erivanskin komentaman armeijan esikuntapäällikkönä.  

Hän toimi vuodesta 1830 Orenburgin kenraalikuvernöörinä Kaakkois-Venäjällä. Samalla hän oli Orenburgin erillisen armeijakunnan komentaja ja kuolemaansa saakka uralilaisten kasakkojen päällikkö. 

Hänen isänsä oli kenraali Jan Peter van Suchtelen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset sotilaat
Vuonna 1788 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet
Matija Nastasić

Matija Nastasić (s. 28. maaliskuuta 1993 Valjevo, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän on edustanut serbialaisia FK Partizania ja lainasopimuksella FK Teleoptik Zemunia, italialaista Fiorentinaa, englantilaista Manchester Cityä, tammikuusta 2015 kesään 2021 saksalaista Schalke 04:ää (ensimmäiset puoli vuotta lainalla Manchester Citystä) ja elokuusta 2021 alkaen jälleen Fiorentinaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Nastasić on pelannut vuoden 2021 loppuun mennessä Italian Serie A:ssa 29 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Englannin Valioliigassa hän on pelannut 34 ottelua ilman tehtyjä maaleja. Saksan Bundesliigassa hän on pelannut 122 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän voitti Englannin-mestaruuden ja liigacupin 2014. Mestarien liigassa hän on pelannut Manchester Cityssä yhdeksän ja Schalkessa kahdeksan ottelua, Eurooppa-liigassa Schalkessa kymmenen peliä.

Nastasić pelasi Serbian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran helmikuussa 2012 Kyprosta vastaan. Vuoden 2021 loppuun mennessä hän on pelannut 32 maaottelua mutta ei ole tehnyt niissä yhtään maalia. MM-karsintaotteluja hän on pelannut 19 ja EM-karsintaotteluja viisi.

Lähteet 
 

Serbialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Jan-Gregor Kremp

Jan-Gregor Kremp (s. 30. syyskuuta 1962 Monheim, Länsi-Saksa) on saksalainen televisionäyttelijä. Jan-Gregor Kremp opiskeli näyttelemistä Mozartteumissa Salzburgissa vuosina 1985–1989. Kremp näyttelee tällä hetkellä pääosaa televisiosarjassa Kettu, jossa hänen roolihenkilönsä on rikosylikomisario Richard Voss. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat elokuvissa Halt mich fest! (2000), ABC des Lebens (2003), Die Konferenz (2004) ja Allein gegen die Angst (2006).

Hän on esiintynyt myös monissa tv-sarjoissa sivuosissa kuten Kahden keikka, Kriminalisti, Tatort, Siska ja Syyttäjä.

Palkinnot 
Hessian TV Award (2003,2006)
Special Award (2000)

Ehdokkudet 
Deutscher Fernsehpreis (2005)

Yksityiselämä 
Jan-Gregor Kremp on naimisissa näyttelijä Johanna Gastdorfin kanssa. Parilla on yksi lapsi, he asuvat Leverkusenissa. Krempin suosikkielokuva on Huuliharppukostaja (1968).

Aiheesta muualla 

Saksalaiset näyttelijät
Chip ’n Dale Rescue Rangers 2

Chip ’n Dale Rescue Rangers 2 () on Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1993 julkaistu tasohyppelyvideopeli. Se perustuu Disneyn samannimiseen animaatiosarjaan ja on jatkoa pelille Chip ’n Dale Rescue Rangers.

Huhtikuussa 2017 peli julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana The Disney Afternoon Collection -kokoelmaa.

Kentät
 ravintola – pelin ensimmäinen kenttä
 viemäri
 satama
 jäädyttämö
 kummitustalo
 kellotorni
 villi länsi
 avaruusmaailma
 Kollo-kissan piilopaikka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1993 videopelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Tasohyppelyt
Disney-videopelit
Tiku ja Taku
Sunndalsøra

Sunndalsøra on kylä ja Sunndalin kunnan hallinnollinen keskus Møren ja Romsdalin läänissä, Norjassa.

Tammikuussa 2012 kylässä oli asukkaita 4 138.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan kylät
Sunndal
Norjan taajamat
Anttonen

Anttonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Anneli Anttonen (s. 1954), tutkija, sosiaalipolitiikan professori
 Helena Anttonen (s. 1952), dramaturgi, teatteriohjaaja ja -johtaja, kirjailija
 Matti Anttonen (s. 1957), suurlähettiläs ja alivaltiosihteeri
 Mika Anttonen (s. 1966), diplomi-insinööri, energia-alan yrittäjä ja yritysjohtaja
 Mikko Anttonen (1911–2005), Mannerheim-ristin ritari
 Pekka Anttonen (1867–1907), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Pertti J. Anttonen (s. 1953), perinteentutkija
 Sari Anttonen (s. 1991), suunnistaja 
 Veikko Anttonen (s. 1946), uskontotieteilijä.
Euroopan yhtenäisasiakirja

Euroopan yhtenäisasiakirja (, SEA) oli ensimmäinen merkittävä sopimusuudistus Euroopan yhteisön perustamissopimukseen eli Rooman sopimukseen. Sopimuksessa asetettiin tavoitteeksi sisämarkkinoiden toteuttaminen vuoden 1992 loppuun mennessä. Yhtenäisasiakirjassa myös institutionalisoitiin Euroopan poliittinen yhteistyö (engl. European Political Cooperation, EPC), jonka puitteissa jäsenvaltiot olivat koordinoineet yhteistä ulkopolitiikkaa. Euroopan poliittinen yhteistyö muuttui myöhemmin yhteiseksi ulko- ja turvallisuuspolitiikaksi (YUTP).

Euroopan yhtenäisasiakirja allekirjoitettiin 28. helmikuuta 1986 ja se astui voimaan 1. heinäkuuta 1987.

Lähteet 
Europa. Tiivistelmät EU:n lainsäädännöstä http://europa.eu/legislation_summaries/institutional_affairs/treaties/treaties_singleact_fi.htm

Euroopan unionin sopimukset
1986
Ummenajokas

Ummenajokas oli Ranualta kotoisin olleen keksijä Matti Lohen vuonna 1926 rakentama moottorikelkan tapainen kulkuneuvo. Ummenajokkaan voimanlähteenä oli noin 1 hevosvoiman tehoinen DKW-merkkinen polkupyörän apumoottori, joka hihnan välityksellä pyöritti kelkan aisojen väliin kiinnitettyä puutynnyriä. Tynnyri oli pidon parantamiseksi nastoitettu hevosenkengännauloilla. Suksilla liikkuva kuljettaja ohjasi häntä vetävää laitetta aisoista.

Ummenajokas painoi noin 50 kiloa ja sillä saavutettiin jopa 30 kilometrin tuntinopeus. Matti Lohi käytti Ummenajokasta liikkumiseen ja tavaroiden kuljetukseen sekä myös ahmojen karkotukseen. Vuonna 1927 hän rakensi Ummenajokkaasta uuden version, jossa ajaja istui reen päällä.

Kemijärven Moottorikelkkamuseossa on Esa Kuhan vuonna 1998 valokuvan perusteella rakentama kopio Ummenajokkaasta.

Veikko Huovisen vuonna 1971 ilmestyneessä kirjassa Veitikka : A. Hitlerin elämä ja toiminta Adolf Hitler suunnittelee Ummenajokkaasta saksalaisten uutta salaista asetta itärintamalla käytävään sotaan.

Lähteet 
 Kemijärven Moottorikelkkamuseon Kelkkatietokanta
 Helmiä Kemijärven Moottorikelkkamuseossa (www.datsha.com suomalais-venäläinen verkkolehti 17.8.2002)
 Kemijärven Moottorikelkkamuseo Moottorikelkkailun historiaa
 

Moottorikelkat
Hahto

Hahto-nimisiä henkilöitä:

 Aki Hahto, muusikko-näyttelijä
 Kai Hahto, rumpali
 Toni Hahto, jalkapalloilija
Euronics

Euronics International Ltd. on alankomaalaislähtöinen vuonna 1990 perustettu kodintekniikkakauppojen ostoryhmittymä. Ensimmäiset jäsenet olivat Alankomaista, Saksasta, Espanjasta, Italiasta sekä Belgiasta.
Euronics on Euroopan suurin kodintekniikka-alan toimija. Yhteensä sillä on 35 maassa on yli 8 500 myymälää. Vuoden 2020 liikevaihto oli 21.5 miljardia euroa. Suomessa Euronics-tavaramerkin omistaa Kauppiasosuuskunta Tekniset.

Euronics Suomi

Euronics kauppoja on Suomessa viitisenkymmentä. Asioida voi sekä paikallisessa myymälässä että Euronics.fi-verkkokaupassa.

Suomen myymälät 

 Alajärvi (Euronics Japo)
 Heinola (Euronics Pekkala)
 Helsinki (Euronics Hyvät merkit)
 Hämeenlinna (Euronics TV-sävel)
 Imatra (Euronics Kisa)
 Ivalo (Euronics Ivalo)
 Jalasjärvi (Euronics Kodintekniikka)
 Joensuu (Euronics Carlson)
 Kalajoki (Euronics Kalajoki)
 Kaustinen (Euronics Kaustinen)
 Kemi (Euronics Kemi)
 Kemiönsaari (Euronics Kemiönsaari
 Klaukkala, Nurmijärvi (Euronics Klaukkalan Pörssi)
 Kokkola (Euronics Kokkola)
 Kuopio (Euronics Carlson Volttikatu)
 Lahti (Euronics Lahti)
 Laitila (Euronics Radiotalo Iiskala)
 Lieksa (Euronics Konepörssi)
 Lohja (Euronics Lohja)
 Mikkeli (Euronics Carlson Satama)
 Nurmes (Euronics Konepörssi)

 Närpiö Närpes (Euronics Närpiö)
 Paimio (Euronics VistaVisio)
 Parainen (Euronics Parainen)
 Parikkala (Euronics Parikkala)
 Pieksämäki (Tekniset Sähköpari)
 Raisio (Euronics Sähkö-Insto)
 Rauma (Euronics Mäntynen)
 Rovaniemi (Euronics Valokulma)
 Saukkola (Euronics Saukkola)
 Savonlinna (Euronics Carlson Savonlinna)
 Sipoo (Euronics Sipoo)
 Sodankylä (Euronics Sodankylä)
 Sotkamo (Euronics Sotkamo)
 Suolahti (Euronics Suolahti)
 Tammisaari Ekenäs (Euronics Tammisaari)
 Uusikaupunki (Euronics Uusikaupunki)
 Varkaus (Euronics Carlson Varkaus)
 Viitasaari (Euronics Viitasaari)
 Vääksy (Euronics Konekulma)
 Ähtäri (Euronics Ähtäri)
 Åland/Ahvenanmaa (Euronics Åland)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Euronicsin kotisivut
 Euronicsin Suomen kotisivut

Alankomaalaiset yritykset
Kodintekniikkakaupat
Tiihonen

Tiihonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Ilpo Tiihonen (1950–2021), runoilija
 Jare Tiihonen, Cheek (s. 1981), hip hop -artisti
 Juhani Tiihonen (s. 1951), pikajuoksija
 Kaarlo Herman Tiihonen (1858–1940), toimittaja ja kirjailija
 Kalle-Pekka Tiihonen (s. 1976), pikajuoksija 
 Kirsi Tiihonen (s. 1963), oopperalaulaja
 Niilo W. Tiihonen (1889–1932), päätoimittaja
 Ossi Tiihonen (s. 1967), vapaudenliittolainen poliitikko
 Timo Tiihonen (1948–2020), yritysjohtaja
 Tuukka Tiihonen, näyttelijä ja teatteriopettaja
 Ville Tiihonen (s. 1974), freelance-näyttelijä
 Väinö Tiihonen (1912–1957), mäkihyppääjä.
Schwenninger Wild Wings

Schwenninger Wild Wings on saksalainen jääkiekkojoukkue Villingen-Schwenningenin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1994. Perustamisen jälkeen joukkue pääsi suoraan pelaamaan DEL-liigaan. Kaudet eivät kuitenkaan tuoneet kuin yhden välieräpaikan ja joukkue joutui kauden 2002–2003 päätteeksi luopumaan sarjapaikastaan. Vuodet 2003-13 joukkue pelasi 2. Bundesligassa, kohtalaisella menestyksellä, sijoittuen kolme kertaa toiseksi. Seura palasi DEL:iin kaudelle 2013-14, ostettuaan talousvaikeuksiin ajautuneen Hannover Scorpions:in lisenssin.

Nykyinen joukkue

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Niklas Sundblad 
 Apu- ja Maalivahtivalmentaja: Gunnar Lejdborg 
 Fysiikkavalmentaja: Hendrik Kolbert 
 Huoltopäällikkö: Kasper Kauhanen 
 Toimitusjohtaja: Christoph Sandner 
 Urheilutoimenjohtaja: Christof Kreutzer 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baden-Württembergin urheilu
Helavalmuska

Helavalmuska (Tricholoma batschii) on syötäväksi kelpaamaton valmuskalaji.

Koko ja ulkonäkö

Lakki 5-12(-15)cm leveä ja roteva. Ensin kupera, sitten laakeneva ja vaalean- tai punaruskea sileä tai säteittäissäikeinen sekä tahmea ja sisäänkiertynyt. Heltat ovat valkoiset, tiheässä ja kolotyviset. Väriltään ne ovat ensin valkoiset ja myöhemmin punaruskeatäpläiset. Jalka on suhteellisen pitkä eli 6-12 cm. Siinä on rengas tai rengasmainen vyöhyke. Malto on valkoista. Vanhemmiten siihen tulee punaruskeita laikkuja. Haju on jauhomainen ja maku hyvin karvas.

Esiintyminen
Helavalmuska kasvaa kalkkipitoisissa männiköissä. Lajia on tavattu Suomessa vain Paraisilta.

Käyttökelpoisuus
Laji on käyttökelvoton pahan makunsa takia ja voi olla lievästi myrkyllinen.

Lähteet
 Ryman/Holmåsen.Suomen ja Pohjolan sienet.
 Taksonomia: Index Fungorum. Luettu 19.9.2012.

Viitteet 

Valmuskat
Operaatio Mannerheim

Operaatio Mannerheim on Yleisradion tuottama kuusiosainen reality-sarja. Sarja kertoo Suomen marsalkka -elokuvan tekemisestä, työryhmän kohtaamista vaikeuksista ja vaaratilanteista, sekä siitä, miksi elokuva on ylipäänsä tehty.

Sarja kuvattiin Keniassa ja Suomessa tammi–syyskuussa 2012. Sarja esitettiin kokonaisuudessaan Yle Teemalla joka päivä 30.9.–6.10.2012. Esitykset huipentuivat Suomen marsalkan tv-ensi-iltaan 6.10.2012.  Sarja on julkaistu pysyvästi Yle Areenaan.

Jaksojen kuvaukset 
Operaatio Mannerheim: World is strange. 1/6. Suomen Marsalkka-elokuvan syntyä seuraava sarja alkaa. Miksi Erkko Lyytinen tuottaa Mannerheim-elokuvan Keniassa? Miksi Mannerheimia esittää Telley Savalas? Miksi casting-tilaisuus Nairobissa päättyy kaaokseen?

Operaatio Mannerheim: Lost in Africa. 2/6. Suomen Marsalkka-elokuvan kuvaukset pääsevät vihdoin käyntiin, mutta alkuinnostus muuttuu pian epäilykseksi: mitä tästä oikein tulee? Elokuvasta puuttuu mm. ääni, ja käsikirjoituksessakin on vakavia puutteita. 

Operaatio Mannerheim: How does it sounds? 3/6. Elokuvatuotanto on ajautunut kriisiin. Tuottaja Lyytinen hakee voimaa Finlandia-hymnistä. Elokuvan onnistuminen riippuu nyt päätähti Telleystä, jonka elämästä paljastuu suuri tragedia. 

Operaatio Mannerheim: Muddy hell. 4/6. Kuvausryhmä kohtaa sekä väkivaltaa että Kenian sääolosuhteet Rift Valleyn laaksossa: rankkasateet ovat huuhtoneet tiet mennessään. Koko kansainvälinen yhteistyöprojekti alkaa näyttää suurelta huijaukselta. 

Operaatio Mannerheim: This is insane! 5/6. Mannerheimin kirous iskee: budjetti on nelinkertaistunut, ja puolet kohtauksista uhkaa jäädä kuvaamatta. Työryhmän suomalaiset ja kenialaiset osapuolet ajautuvat välirikkoon. Valuuko uhkarohkea yritys hukkaan? 

Operaatio Mannerheim: Final last words. 6/6. Elokuvan leikkausvaiheessa paljastuu vielä yllättävä ongelma. Kuvausryhmä palaa Suomeen sekavissa tunnelmissa. Miten suomalaisyleisö ja media reagoivat elokuvaan? Hyväksyvätkö he uuden tulkinnan Mannerheimista?

Traileri 
Operaatio Mannerheimin ensimmäiset viisi minuuttia julkaistiin Youtubessa. . Myös elokuvan traileri löytyy netistä. .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Operaatio Mannerheim Yle Areenassa
 Yle Elävä arkisto: Operaatio Mannerheim -sarja kertoo kohutun elokuvan teosta

Suomalaiset televisiosarjat
Päivinen

Päivinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Maaria Päivinen (s. 1982), kirjailija
 Matti Päivinen (s. 1948), jääkiekkoilija
 Pepa Päivinen (s. 1955), jazz-muusikko
 Raimo Päivinen (s. 1934), poliitikko
 Risto Päivinen (s. 1952), metsänhoitaja, metsänarvioimistieteen professori ja Euroopan metsäinstituutin johtaja
 Tommi Päivinen (s. 1992), pesäpalloilija.

Kuvittellisia Päivisiä
 Henna Päivinen, Kiinnisidottu-televisiosarjan päähenkilö
 Kristo Päivinen, poliitikko sarjassa Salatut elämät
Rajala

Rajala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aune Rajala (s. 1930), yleisurheilija
 Erkki Rajala (1923–1977), mäkihyppääjä
 Erkki Rajala (s. 1962), voimanostaja
 Greta Rajala-Rinne (1912–2009), toimittaja ja toiminnanjohtaja
 Hannes Rajala (s. 1957), pesäpalloilija
 Henri Rajala (s. 1988), lentopalloilija
 Irene Rajala (1907–1985), kirjailija ja pakinoitsija
 Juha Rajala (s. 1962), jääkiekkoilija
 Juho Rajala (s. 1985), lentopalloilija
 Jukka Rajala (s. 1982), alppihiihtäjä
 Juuso Rajala (s. 1988), jääkiekkoilija
 Kai Rajala, matematiikan professori
 Kimmo Rajala (s. 1961), näyttelijä, stuntmies ja stuntkoordinaattori
 Lyly Rajala (s. 1951), poliitikko (KD, Kokoomus), toimittaja ja muusikko
 Maj-Lis Rajala (s. 1930), balettitanssija
 Marja-Helena Rajala, toimittaja, Erkki Tuomiojan puoliso
 Marko Rajala (s. 1970), jalkapallomaalivahti
 Mika Rajala, Ancara-yhtyeen basisti
 Mikael Rajala (s. 1987), korkeushyppääjä
 Mirjami Rajala (1929–2007), koripalloilija
 Olli Rajala (1937–2004), jalkapalloilija
 Ossi Rajala (1948–2019), pesäpalloilija
 Panu Rajala (s. 1945), kirjailija, päätoimittaja ja tutkija
 Pekka Rajala (s. 1963), Limingan kunnanjohtaja
 Pekka Rajala (1929–2012), arkkitehti
 Pentti Rajala (1928–1996), kansanedustaja (SDP)
 Pertti Rajala (s. 1954), Satakunnan maakuntajohtaja, tietokirjailija ja erityisopettaja
 Petri Rajala (s. 1950), näyttelijä
 Petri Rajala (s. 1993), kokoomuslainen poliitikko
 Raimo Rajala (s. 1945), pesäpalloilija, pelinjohtaja ja pesäpallovaikuttaja
 Reetamaria Rajala (s. 1990), pianisti
 Sameli Rajala (1858–1948), kansanedustaja ja maallikkosaarnaaja
 Timo Rajala, Ancyra-yhtyeen rumpali
 Timo Rajala, Rauman Lukon ent. toimitusjohtaja
 Timo Rajala, Pohjolan Voiman ent. toimitusjohtaja
 Toni Rajala (s. 1991), jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari
 Tuomas Rajala, radio- ja televisiotoimittaja
 Ville Rajala (s. 1989), suomalainen jääkiekkoilija
 Ville Rajala (s. 1993), suomalainen pika-aitajuoksija

Muita merkityksiä 

 Rajala Pro Shop, kameroita ja optisia laitteita myyvä yritys.
Hatakka

Hatakka on suomalainen sukunimi. Nimi on pääasiassa lähtöisin Karjalankannakselta, jossa ensimmäiset maininnat nimestä on dokumentoitu 1600-luvulta alkaen Sakkolan seudulta alkujaan muodoissa Hatacka, Hadakain ja Hadakainen. Mainitussa pitäjässä, kuin myös siitä vuonna 1894 eronneessa Metsäpirtissä, sijaitsi aikoinaan Hatakkalana tunnettu kylä.

Hatakka esiintyy muun muassa seuraavilla henkilöillä nimenä:

 Anja Hatakka (s. 1938), näyttelijä ja missi
 Annele Hatakka (s. 1948), ympäristöbiotekniikan professori
 Dani Hatakka (s. 1994), jalkapalloilija
 Erkki Hatakka (1937–2011), radiotoimittaja 
 Kyllikki Hatakka (1920–2005), lähetystyöntekijä ja kirjailija
 Kärtsy Hatakka (s. 1967), laulaja ja säveltäjä
 Mari Hatakka (s. 1968), näyttelijä ja laulaja
 Santeri Hatakka (s. 2001), jääkiekkoilija
 Timo Hatakka (s. 1958), pikajuoksija ja valmennuspäällikkö
 Tuomo Hatakka (s. 1956), Vattenfall Europen hallituksen jäsen
Viljo Hoffrén

Viljo Samuli Hoffrén (21. heinäkuuta 1930 Pälkjärvi – 11. lokakuuta 2001 Mikkeli) oli suomalainen sosionomi ja kirjailija.

Hoffrén suoritti kunnallistutkinnon Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa 1956 ja valmistui sosionomiksi. Hän toimi toimistosihteerinä Kangasalalla 1952–1954, kunnansihteerinä Tuusniemellä 1956–1960 ja Mikkelin maalaiskunnassa 1960–1962. Hoffrén oli Mikkelin maalaiskunnan kunnanjohtaja 1962–1978. 

Hoffrén on kirjoittanut myös pakinoita nimimerkillä Polle.

Hoffrénin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Arttur Hoffrén ja Emma (o.s. Hämäläinen). Hoffrénin puoliso oli Ritva Puustinen 1956–1973.

Teoksia 
 Hirvenkaatajat. Kirjayhtymä 1975

Lähteet 
 
 Pohjoiskarjalaisten nykykirjailijoiden matrikkeli : Viljo Hoffrén

Viitteet 

Pakinoitsijat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Bruno Suviranta

Bruno Kaarle Suviranta (vuoteen 1906 Olander; 18. maaliskuuta 1893 Sipoo – 29. elokuuta 1967 Nummi) oli suomalainen kansantaloustieteilijä. Hän oli Rautatiehallituksen tariffi- ja kontrolliosaston päällikkö 1924–1930, Suomen Pankin tutkija ja myöhemmin suhdannetutkimusosaston päällikkö 1930–1942, kansantaloustieteen professori Teknillisessä korkeakoulussa 1937–1944 ja Helsingin yliopistossa 1944–1956, valtionvarainministeriön kansantalousosaston päällikkö 1942–1946, Suomen Pankin taloudellinen neuvonantaja 1946–1949, Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan dekaani 1950–1954 sekä Helsingin kauppakorkeakoulun kansleri 1953–1967.

Suviranta osallistui aktiivisesti Suomen talouspolitiikkaa koskeneeseen päätöksentekoon ja keskusteluun. Häneltä pyydettiin usein asiantuntijalausuntoja. Suviranta suuntautui tutkijana Britanniaan ja Yhdysvaltoihin ja kannatti intohimoisesti taloudellista liberalismia. Hänen vuonna 1923 ilmestynyt englanninkielinen väitöskirjansa Englannin kauppataseesta herätti paljon huomiota. Suviranta kuului myös lukisten merkittävien suomalaisten yritysten johtokuntiin.

Suviranta meni naimisiin kanslianeuvos Jukka Tarjanteen tyttären Aino Tarjanteen kanssa. Heidän poikiaan olivat Antti Suviranta ja Timo Suviranta.

Lähteet

Suomalaiset taloustieteilijät
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Suomalaiset professorit
Näkemiin, hyvästi

Näkemiin, hyvästi on Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1986. Elokuva on yksi neljästä Mänttärin vuoden 1986 aikana tekemästä elokuvasta. 
Elokuvan idean Mänttäri sai junamatkalla, kun joku tuli juttelemaan, että uusi vaimo ei pidä siitä että vanha soittelee. Elokuvan nimi juontuu Jörn Donnerin 1970-luvun alussa suunnittelemaan elokuvaan, joka ei toteutunut. Mänttäri kertoo, että elokuvan valoisuus johtuu siitä, että mukana oli lapsi, jolloin "tarina muuttuu väkisinkin valoisaksi".

Aikalaisarvioissa todetaan Mänttärin elokuvan jälleen kärsivän ajan ja rahan puutteesta, mutta näyttelijöistä erityisesti Aino Seppo Tuulana ja Lasse Pöysti Tuulan isänä saavat kiitosta.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Anssi Mänttärin ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1986 suomalaiset elokuvat
Arkadi Dragomoštšenko

Arkadi Dragomoštšenko (, 3. helmikuuta 1946 Potsdam, Saksa – 12. syyskuuta 2012 Pietari, Venäjä) oli venäläinen runoilija.

Dragomoštšenko syntyi venäläisten miehitysjoukkojen upseerin perheeseen Saksassa. Hän vietti lapsuutensa ja kävi koulun Ukrainassa. Leningradiin teatterikouluun hän meni 1969, liittyi kirjallisuuspiireihin ja osallistui maanalaisten kirjallisuuslehtien tekoon. KGB yritti sopeuttaa kapinallisia järjestelmään perustamalla heille kirjoittajapiirin Klubi-81, joka julkaisi antologian Krug (Piiri), jossa Dragomoštšenkon vaikeaselkoiset tekstit saivat jäädä koskematta.

1980-luvulla hän pääsi yhteyteen yhdysvaltalaisen kielirunouden koulukunnan (Language school) kanssa ja toimi sen yhdyssiteenä Venäjälle. Hän pääsi 1988 alkaen esiintymään yhdysvaltalaisiin yliopistoihin, ja perestroikan myötä hän alkoi tulla tunnetuksi myös Venäjällä. Hänen ensimmäinen kokoelmansa Nebo sootvetsvij ilmestyi 1990.

Dragomoštšenko vieraili 2002 Helsingissä Juhlaviikoilla. Hän sai ensimmäisen Andrej Belyi -palkinnon 1978 ja myöhemmin myös monia muita palkintoja.

Dragomoštšenkon runoista ovat "Grigori Skovorodan paluu" ja "Sentimentaalinen elegia" ilmestyneet suomeksi antologiassa Päämäärä vie meitä ympyrää Lisäksi Tuli & Savu -lehdessä ovat ilmestyneet "Kaikki meni rappiolle" ja "Vanhoilla päivilläni sanoin orjalle".

Lähteet

Venäläiset runoilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Eino Kinnunen

Eino Kinnunen (11. tammikuuta 1930 Nilsiä – 11. marraskuuta 2021 Kuopio) oli suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.

Kinnusen vanhemmat olivat maanviljelijä Eemil Kinnunen ja Kirsti Väätäinen. Hän kävi Pohjois-Karjalan opiston 1952–1953.

Eino Kinnunen oli naimisissa vuodesta 1954 Maire Hartikaisen kanssa.

Teoksia 
 Tie päättyy : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1960
 Sateessa asuu ikävä : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1962
 Elämän avaimet I : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1963, 2. painos 1964
 Elämän avaimet II : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1966
 Uhma : näytelmä. 1966
 Matalapaine : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1968
 Iltasoitto : näytelmä. Kuopion yhteisteatteri 1968
 Suomalainen hämärä : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1970
 Varpusen polska : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1972 (ilmestynyt myös venäjänkielisenä käännöksenä Vorob'inaja pol'ka, Progress, Moskva 1976)
 Lapsuuden muisto : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1974
 Mirjami : romaani. Kirjayhtymä, Helsinki 1979

Palkinnot 
 Jaettu II palkinto Kulttuurirahaston näytelmäkirjoituskilpailussa 1966

Lähteet 
 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Eino Kinnunen

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Shizufumi Ishido

Shizufumi Ishido (s. 1945 Kawasaki, Japani) on japanilainen budō-opettaja. 

Ishido toimii oman dōjōnsa johtajana ja pääopettajana Kawasakissa, Japanissa. Hän on Kanagawan prefektuurin iaido-osaston johtaja. Ishidon vyöarvot ovat ZNKR iaidossa hanshi 8. dan, ZNKR jodossa kyoshi 8. dan ja kendossa kyoshi 7. dan. Hän vierailee usein Euroopassa opettamassa iaidoa ja jodoa.

Iaidon opiskelun Shizufumi Ishido aloitti vuonna 1955 isänsä Sadataro Ishidon ohjauksessa. Aloittaessaan opinnot Tokion Nihon yliopistossa hän aloitti samaan aikaan jodon harjoittelun Chokichi Nakashiman ohjauksessa. Valmistuttuaan yliopistosta, hän aloitti työuran Chiyoda-lasiyrityksessä. Ishido lopetti yrityksen palveluksessa 1976 ja keskittyi perheensä harjoitussalin johtamiseen isänsä kanssa.

Shizufumi Ishidon vaikutus eurooppalaiseen iaidoon ja jodoon on hyvin merkittävä. Hän on vuodesta 1979 alkaen vieraillut säännöllisesti Euroopassa opettamassa iaidoa ja jodoa suurilla harjoitusleireillä ja kilpailuissa. Opetuksessaan Ishido on ottanut huomioon eurooppalaisen tavan ajatella ja oppia asiota, joka eroaa japanilaisesta. Ishidolla on Euroopassa kuusi oppilasta, joilla puolestaan on lukuisia oppilaita Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa.

"Ensitapaaminen ja tutustuminen" 
Brittiläinen eurooppalaisen budo-harjoittelun pioneeri, Jock Hopson, tapasi Shizufumi Ishido-sensein vuonna Japanin Sapporossa pidetyissä kendon maailmanmestaruuskisoissa vuonna 1979. Hopson-sensei ovelasti kutsuikin Ishido-sensen "nauttimaan brittiläisestä vieraanvaraisuudesta ja rentoutumaan Eurooppaan, Britteinsaarille. Kesällä 1979 Ishido-sensei vierailikin Glasgowissa ja Brightonissa. 
Seuraavana kesänä Hopson-sensei päätti vierailla Ishido-sensein kotidojolla ja otti matkaseurakseen Vic Cookin ja Chris Mansfieldin. Kuluneen kolmen viikon harjoittelu sensein luona johti kesästä 1981 katkeamattomaan jokavuotiseen Shizufumi Ishido-sensein kesäseminaariin jossakin Euroopan maassa.

Ishido-perheen kotidojo 
Ishido-perheen kotidojo sijaitsee Japanin Kawasakissa. Se rakennettiin 1970-luvun lopulla periaatteella että kotitalon alakerrassa sijaitseva dojo on Ishido-perheen toinen koti, asuinkerroksen alla. Päivisin dojo on varattu lasten kendoharjoitteluun ja iltaisin harjoitteluajat on jaettu kendon, iaidon ja jodon kesken.

Lähteet

Yleiset lähteet

Viitteet 

Japanilaiset budokat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Havas

Havas voi tarkoittaa seuraavia:

 havas, haaveissa tai kalastusverkoissa käytettävä verkkokudos
Havas, Suomen merivoimien 1970-luvulla hankkima pienoissukellusvene, jonka suunnitteli ranskalainen Jean-Claude Havas
 Havas Worldwide Helsinki, integroituun markkinointiviestintään erikoistunut mainostoimisto
 Agence Havas, Pariisissa toimiva uutistoimisto
 Havas, sukunimenä:
Aili Havas (1903–1988), suomalainen lähetystyöntekijä
 Altti Havas (1930–1966), suomalainen runoilija
 Charles-Louis Havas (1783–1858), ranskalainen kirjoittaja sekä Agence France-Presse -uutistoimiston perustaja
 Eero Havas (1899–1968), suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija
 Eino Havas (1885–1962), suomalainen poliisimestari, päätoimittaja ja opettaja
 Kalle Havas (1898–1936), suomalainen valokuvaaja ja taidemaalari
 Paavo Havas (1929–2011), suomalainen kasvitieteilijä
 Sari Havas (s. 1962), suomalainen näyttelijä
 Väinö Havas (1898–1941), suomalainen kirkkoherra

Lähteet

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Iivar Maununpoika Särkilahti

Iivar Maununpoika Särkilahti (Stiernkors, k. 1573) oli suomalainen sotapäällikkö. Hän osallistui Turun linnan piiritykseen vuonna 1563, kun Juhana-herttua piti sitä hallussaan. Hän osallistui myös Tanskan sotaan, oli Suomen käskynhaltija 1567–1568 ja 1568 Ruotsissa Eerik XIV:n joukkojen ylipäällikkö, kun herttuat nousivat kapinaan. Jäätyään tappiolle hän siirtyi uusien vallanpitäjien puolelle, palasi Suomeen ja oli päällikkötehtävissä Venäjän sodassa. Hän kuoli juopottelussa Turun linnassa.

Lähteet

Särkilahti, Iivar Maununpoika
Suomalaiset sotilaat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1573 kuolleet
Woldemar Söderhjelm

Werner Woldemar Söderhjelm (3. toukokuuta 1832 Muolaa – 14. elokuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Suomen prokuraattorina 1897–1900.

Woldemar Söderhjelm kuului Söderhjelmin ruotsalaiseen aatelissukuun, ja hänen vanhempansa olivat kruununvouti Johan Ulrik Söderhjelm ja Charlotta Ulrika Stråhlman. Söderhjelm kirjoitti ylioppilaaksi Viipurista 1849, suoritti tuomarintutkinnon 1853 ja sai varatuomarin arvon 1857. Hän aloitti uransa Viipurin hovioikeudessa ylimääräisenä kanslistina 1854, mutta yleni vähitellen korkeampiin tehtäviin. Vuosina 1871–1897 Söderhjelm toimi Äyräpään tuomiokunnan tuomarina Karjalankannaksella ja hän sai laamannin arvonimen 1881. Hänet nimitettiin Suomen prokuraattoriksi vuonna 1897. Söderhjelm esitti 1899 vastalauseensa, kun senaatti ei ennen helmikuun manifestin julkaisua tehnyt keisarille asiasta alistusta. Kun tällä ei ollut vaikutusta asiaan, hän pyrki saamaan huomiota Suomen tilanteelle kansainvälisen lehdistön kautta. Kun Söderhjelm asettui vastustamaan vuonna 1900 myös kielimanifestia, hänet siirrettiin senaattoriksi oikeusosastoon, mutta hän erosi tehtävästä jo parin kuukauden kuluttua.

Woldemar Söderhjelm oli vuodesta 1858 naimisissa Olivia Cloubergin kanssa ja heidän lapsiaan olivat muun muassa historioitsija ja diplomaatti Werner Söderhjelm, historioitsija Alma Söderhjelm, hovioikeudenneuvos ja Helsingin pörssin johtaja Karl Harald Söderhjelm sekä kirjallisuudentutkija Torsten Söderhjelm. Aktivisti Konni Zilliacus oli Söderhjelmin sisarenpoika, prokuraattori Julius Grotenfelt hänen vävynsä ja ministeri J. O. Söderhjelm hänen pojanpoikansa.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset senaattorit
Suomen prokuraattorit
Vuonna 1832 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Viikkalan koulu

Viikkalan koulu on vuonna 1994 valmistunut 1.–6. -vuosiluokkien opetusta tarjoava alakoulu Nakkilan Viikkalassa. Se korvasi vanhan vuonna 1906 valmistuneen koulun. Viikkalan koulun valmistuessa lakkautettiin myös Anolan koulu sekä koulupiiri ja sen oppilaat sijoitettiin Viikkalaan.

Nykyään Viikkalan koulussa on 62 oppilasta ja kolme luokanopettajaa. Koulun rehtori on Kari Määttä, joka toimii samalla myös 5.–6. luokan opettajana. Viikkalan koulussa toimii myös oma vanhempainyhdistys.

Porissa toimiva Otsolan kansalaisopisto järjestää iltaisin kurssejaan koulun tiloissa.

Katso myös 
 Ruskilan koulu

Lähteet 

Suomen peruskoulut
Nakkila
Lauri Takala

Lauri Ilmari Takala (17. lokakuuta 1897 Tuulos – 29. heinäkuuta 1954 Turku) oli suomalainen tuomiorovasti ja kirkkohistorioitsija.

Henkilöhistoria
Lauri Takalan vanhemmat olivat kirkkoherra Matthias Takala ja Augusta Adolfina Lovisa Sivenius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1920 oli Elsa Agnes Helin (k. 1930) ja toinen vuodesta 1931 Hilja Matilda Helin. Takala tuli ylioppilaaksi 1916 ja vihittiin papiksi 1918, teologian lisensiaatiksi hän valmistui 1929 ja väitteli tohtoriksi 19332. Lundissa Takala opiskeli vuonna 1927. Hän oli Janakkalan kappalainen 1922–1925, Helsingin Sörnäisten suomalaisen seurakunnan komministeri 1932–1942, Paavalin seurakunnan kirkkoherra 1942–1951 ja Turun tuomiorovasti 1951–1954.Takalalla oli useita luottamustoimia ja hän työskenteli Sanansaattajan toimittajana 1920–1947 ja Kevätkylvön 1933–1934 sekä 1935–1945 ja oli Herättäjän toimituskunnan  jäsen vuodesta 1938.

Takalan poika oli professori Martti Takala.

Julkaisuja
 Ihmels, Die christliche Wahrheitsgewissheit: selostus, 1918
 Hedbergin suhde armonjärjestykseen: esitelmä Luth. ev. y:n 50-vuotisjuhlalla 7. VII. 1923, 1923
 Pelastusjärjestys (Ordo salutis), 1926
 Suomen evankelisen liikkeen historia,  1929–1948 (kolme osaa)
 Evankelisen liikkeen alku Helsingissä, eritoten sen ylioppilasmaailmassa, 1930
 Mitä me uskomme ja tunnustamme : lyhyt esitys tunnustuskirjoistamme, 1930
 Pakene – aja takaa! : puhe nuorisolle, 1930
 Uskonvanhurskaus: raamattutunti Lapuan kirkkopäivillä 9. 1. 1930, 1930
 F. G. Hedberg Paimiossa: esitelmä Hedbergin 100-vuotisjuhlassa lokak. 30 p:nä 1938, 1938
 Käänteentekevä tapahtuma: Apostolien teot 9:1-9: saarna Johanneksen kirkossa Suomen lut. evankeliumiyhdistyksen vuosijuhlassa 27. 6. 1938, 1938
 Vähän aikaa ja taas vähän aikaa: Joh. 16:16-22 : radiosaarna Helsingin Johanneksen kirkossa 30.4.1939, 1939
 Evankelisen liikkeen ja laestadiolaisuuden ensi kosketus Oulun seuduilla, 1940
 Seitsemänkymmentä vuotta sitten: esitelmä Suomen lut.ev.-yhd:n 70-vuotisjuhlassa 3.VII.1943, 1943
 Aamun sana: radioaamuhartauspuheita, 1944
 Evankelinen herätysliikkeemme, 1953, julkaisussa Karkun opiston viesti, ss. 37–43
 Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen alkutaipaleelta, 1955, julkaisussa Kotimatkalla, ss. 29–53

Lähteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
 Suomalaiset tietokirjailijat
 Suomalaiset kristilliset kirjailijat
 Suomalaiset historioitsijat
 Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Välimerensiili

Välimerensiili (Atelerix algirus) (käytetään myös nimiä algeriansiili tai vaeltajasiili) on nisäkkäisiin kuuluva siililaji. Sitä on tavattu Algeriasta, Ranskasta, Libyasta, Maltalta, Tunisiasta ja Espanjasta. Laji on kotoisin Afrikasta ja levinnyt Eurooppaan ihmisen tuomana. Afrikan neljästä siililajista välimerensiili on ainoa, jota tavataan myös Afrikan ulkopuolella. Koska välimerensiilillä on melko laaja esiintymisalue ja vakaa populaatio, ei laji ole vaarassa tällä hetkellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luonnontieteellinen keskusmuseo, Nisäkäsnimistö
 ITIS: Atelerix algirus 

Siilit
Cult (Medeian albumi)


Cult on suomalaisen death metal -yhtyeen Medeian toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2008 levymerkillä Fullsteam Records.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Keijo Niinimaa – laulu
 Samuli Peltola – kitara, taustalaulu
 Samuli Kuusinen – basso, taustalaulu
 Janne Putkisaari – rummut, taustalaulu
 Laura Dziadulewicz – kosketinsoitin, piano, taustalaulu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Medeian albumit
Haminan kaupunginmuseo

Haminan kaupunginmuseo on kaupungin hallinnoima museo Haminassa. Museo esittelee perusnäyttelyssä Haminan historiaa, jonka lisäksi museossa on vaihtuvia näyttelyitä. Haminassa muita kaupungin omistamia museoita ovat Kauppiaantalomuseo ja Vehkalahden kotiseutumuseo.

Historia

Haminan kaupunginmuseo sijaitsee noin vuonna 1760 valmistuneessa rakennuksessa, jonka rakennutti tullipäällikkö Herman von Brummer. Se on Haminan ensimmäinen yksityiseen käyttöön valmistunut rakennus. Talo on toiminut aikojen saatossa yksityisasuntona, meritullikamarin pakkahuoneena, leipomo-kahvilana, räätälin liikkeenä ja teollisessa käytössä. Venäjän keisarinna Katariina II ja Ruotsin kuningas Kustaa III kävivät rakennuksessa kolmen päivän ajan neuvotteluja kesällä 1783. Tästä kohtaamisesta kertova muistokyltti on kiinnitetty rakennuksen kadunpuoleiseen seinään.

Museotoiminta
Haminan kaupunginmuseo aloitti toimintansa rakennuksessa vuonna 1957. Rakennuksen remontti valmistui vuonna 2007. 

Museon nykyinen pysyvä näyttely Aikakausia ja aikalaisia avattiin viimeistelyineen keväällä 2021. Haminan kaupunginmuseon pysyvä näyttely käsittelee Haminan alueen historiaa kivikaudelta nykypäivään esineiden, seinätekstien ja valokuvien avulla. Museon pysyvässä näyttelyssä on esillä myös erilaisia interiöörejä, mm. niin kutsuttu Katariinan kamari, joka on sisustettu Katariina II:n ja Kustaa III:n tapaamista esitteleväksi huoneeksi.  Museossa järjestetään tilaus- ja yleisöopastuksia. Rakennuksen yläkerrassa on luennoilla, kokoontumisissa, työpajoissa ja esityksissä käytettävä noin 50 hengen tila Vintti. Museon alakerrassa sijaitsevat museokauppa ja Haminan historian käsikirjasto, jonka teoksia voi lukea museon tiloissa, mutta joita ei lainata ulos.

Haminan kaupungin museot 
Haminan kaupungin museot on ammatillinen museo ja Kymenlaakson vanhin museo (perustettu vuonna 1903). Museo hallinnoi Haminan kokoelmaa, jossa on noin 22 000 esinettä ja noin 6000 valokuvaa, sekä Vehkalahden suljettua kokoelmaa, joka sisältää esineitä ja valokuvia. Kokoelmat sisältävät muun muassa kaupunkikulttuuriin, kouluihin, elinkeinoihin ja vaatetukseen liittyvää materiaalia ja niitä esitellään kaupungin museoiden näyttelyissä.  Museot tallentaa Haminan ja Vehkalahden muistitietoa ja esittelee toiminnassaan alueen menneisyyttä sekä dokumentoi nykyisyyttä. Haminan kaupungin museoiden museokohteissa järjestetään opastuksia ja tapahtumia ja Museot osallistuu aktiivisesti myös Haminan kaupungin tapahtumiin.

Lähteet

Haminan rakennukset ja rakennelmat
Suomen museot
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Helmi (yhdistys)

Helmi ry. on vuonna 1983 perustettu mielenterveyskuntoutujien etujärjestö. Ruohonjuuritason toimintaan keskittyvällä Helmillä on 750 jäsentä, yksi matalan kynnyksen kohtaamispaikka Helsingissä sekä yhdeksän palkattua työntekijää. Toiminnan merkittävimmät  tukijat ovat Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus ja Helsingin kaupunki.

Yhdistys julkaisee Helmi-lehteä, antaa kannanottoja, ylläpitää lounaskeittiöitä sekä pyörittää esimerkiksi liikuntaan tai käden taitoihin keskittyviä ryhmiä.

Mielenterveysyhdistys Helmin hallituksen puheenjohtajana toimii Päivi Seila. Toiminnanjohtaja on Heidi Saukkonen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Helmin sivut

Suomessa paikallisesti toimivat potilas- ja vammaisjärjestöt
Theodor Tallqvist (insinööri)

Henrik Theodor Tallqvist (21. toukokuuta 1839 Eura – 16. toukokuuta 1912 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen insinööri, rautateiden rakentaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Tallqvist toimi yli-insinöörinä rautateillä 1881–1888 ja tie- ja vesirakennushallituksessa 1888–1893. Hän loi perustan Suomen rautatieverkon kehittymiselle ja suunnitteli ja rakennutti Pohjanmaan, Savon, Karjalan ja Porin radat. Lisäksi hän teki 1859 Inkeriin runonkeräysmatkan, josta hän julkaisi matkakertomuksen (Suomi, 1860).

Tallqvist oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1900, Kotkan 1888, Savonlinnan 1891, Uudenkaarlepyyn 1894 sekä Uudenkaupungin 1897 ja 1899.

Tallqvistin vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Tallqvist ja Antoinette Lovisa Gustafva Stjernvall ja puoliso vuodesta 1869 Emilia Charlotta Palander (k. 1922). Tallqvist tuli ylioppilaaksi 1858 ja valmistui insinööriksi 1862. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Tallqvist oli kahteen otteeseen. Hänet aateloitiin 1892, mutta ei introdusoitu.

Theodor Tallqvistin poikia olivat matemaatikko ja fyysikko Hjalmar Tallqvist ja lääkäri Theodor Tallqvist.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset insinöörit
 Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet‎
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Duke of Earl (albumi)

Duke of Earl on kokoelma-albumi  yhdysvaltalaisen soul-laulaja Gene Chandlerin tuotannosta vuosilta 1961, 1962 ja 1963. Chandler oli tuolloin Vee Jay Recordsin artisti. Tämä albumi sisältää Chandlerin tuolle levy-yhtiölle tekemät singlet ja kokoelman on vuonna 1976 julkaissut englantilainen DJM Records Limited, James House, 71–75 New Oxford Street, London WC1A 1DP. Kannen on suunnitellut Scutt • Irvine • Wilson. Painotyön on tehnyt Gothic Print Finisher Ltd.

Kappaleet 

Kappaleiden yhteydessä on mainittu Vee Jay -singlejen tuotantovuodet, luettelotunnukset sekä listasijoitukset (R&B/pop) Yhdysvalloissa.

Kappaleet 1. & 6. Tristan Music Limited 2. Carlin Music Corp. 3. & 7. Tollie Music Limited (Carlin) 4. & 8. Copyright Control 5. Planetary-Nom (London) Limited. 

Kappaleet 1. Jobete (London) Music Limited 2.–7. Copyright Control 8. Ivan Mogull Music Limited.

Kappaleen "Rainbow" tekijää ei ole mainittu LP-levyn etiketissä, mutta kansiteksti kertoo sen olevan Curtis Mayfield. Kappaleen "Check Yourself" tekijäksi on muualla kerrottu Lowell Fulson.

Lähteet 
 Gene Chandler LP Duke of Earl (DJM Records DJB 26077) 1976

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1976 kokoelma-albumit
Yhdysvaltalaiset soulalbumit
Pimeys odottaa

Pimeys odottaa on Pauli Pentin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Se oli ensimmäinen Pentin kahdesta omasta ohjauksesta. Villealfa-tuotantoyhtiössä apulaisohjauksia tehnyt Pentti ei saanut tuotantotukea, joten Mika Kaurismäki lupasi Villealfan rahoituksen. Elokuvan käsikirjoituksen teki Pentin kanssa Antti Lindqvist, joka on Pentin tavoin toiminut elokuvakriitikkona useissa lehdissä.

Aikalaisarviossaan Helena Ylänen (Helsingin Sanomat) pitää elokuvaa "aika tyylikkäänä", ja vaikka tyylikkyys ei korvaa puutteita, elokuva jaksaa kuitenkin kiinnostaa. Huomiota herätti aikanaan, kun Ylänen esitti viikkoa myöhemmin uuden tulkinnan, jonka mukaan tarina on unta, ja silloin palaset hänen mukaansa loksahtavat kohdalleen. Pentti osoittaa erään kriitikon mukaan tässä elokuvassa kykynsä öisen kaupungin kuvaajana. Toinen kriitikko kiinnittää huomiota elokuvan kaurismäkeläiseen replikointiin, jota hän pitää sen antoisimpana makusteltavana. 

Myöhemmän kriitikon arviossa katsotaan, ettei elokuvassa ole sisällöllistä kantavuutta. Tiettävästi Pentti itse on sanonut, että elokuva olisi tarkoitettu työksi, joka kerralla lopettaisi valkokankailla polttamisen. Elokuvassa nimittäin näyttelijöiden käsillä ei ole juuri muuta tehtävää kuin pidellä savukkeita.

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1985 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset rikoselokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat