joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alipainoisuus

Alipainoisuus määritellään lääketieteessä tilana, jossa ihmisen paino alittaa painoindeksin mukaan suositellun ihannepainon. Aikuisella alipainoisuuden raja on BMI 18,5. 

Painoindeksi ei sovellu urheilijoiden ravitsemustilan mittaamiseen, koska heillä on tavallista painavammat lihakset.

Noin 1,7 prosenttia väestöstä on alipainoisia. 

Äärimmäinen hoikkuus on yhteydessä terveysongelmiin ja ennenaikaisen kuoleman riskiin. Jo normaalipainon alarajalle sijoittuva 19:n painoindeksi lisää esimerksi osteoporoosin riskiä.  Alipaino taas häiritsee naisten hormonitoimintaa yleensä niin pahasti, että kuukautiset jäävät pois.

Vakava, esimerkiksi nälänhädästä johtuva alipainoisuus voi johtaa kudosvaurioihin, joista vakavimmin vaikuttavat aivovauriot ja sydänviat. Vakava alipainoisuus voi myös pienentää vastustuskykyä monia sairauksia vastaan. Vakavasti alipainoisten ravinnon vähyydestä usein aiheutuu monenlaisia vaarallisia puutostiloja. Nälkäkuolemassa sydän pysähtyy energianpuutteesta johtuen, kun pitkittyneen nälkiintymisen seurauksena kehon rasvavarastot ovat kuluneet loppuun sisäelinten ympäryksiä myöten.

Syyt 
Anoreksian kaltaiset syömishäiriöt ovat länsimaissa usein alipainoisuuden syy etenkin nuorilla ihmisillä. Vanhuksilla masennus tai syömisvaikeudet saattavat aiheuttaa alipainoisuutta. Myös  imeytymishäiriöt, krooniset infektiot, suolistosairaudet, keliakia, sokeritauti ja kilpirauhasen tai lisämunuaisen vajaatoiminta voivat johtaa alipainoisuuteen.

Vuonna 2022 julkaistussa kiinalaistutkimuksessa havaittiin, että luontaisesti alipainoiset ihmiset söivät vain keskimäärin 12 prosenttia normaalipainoisia vähemmän, vaikka liikkuivat 23 prosenttia vähemmän. Heidän lepoaineenvaihduntansa oli silti 22 prosenttia normaalipainoisia vilkkaampaa ja hedän verensä tyroksiinihormonin pitoisuus oli tavallista suurempi, mikä johtaa yleensä pienempään ruokahaluun. Osanottajien keskimääräinen painoindeksi oli vain 17. Liikuntaa sisältäviä aktiviteetteja he harrastivat vain 4 prosenttia ajastaan, mikä vastaa noin tuntia päivässä, kun esimerkiksi keskivertoaustralialainen harrasti vuonna 2008 keskimäärin 6,5 tuntia päivässä  liikuntaa sisältäviä aktiviteetteja. 

Erilaiset fyysiset ja psyykkiset häiriöt ja sairaudet voivat aiheuttaa huomattavaa ruokahalun puuttumista. Mikäli ihmisillä ei ole riittävästi ruokaa ja he kärsivät tämän takia alipainosta, on kyseessä nälänhätä.

Katso myös 
 Aliravitsemus
 Nälkiintyminen
 Anoreksia nervosa

Lähteet 

Ravinto-oppi
Egalitarismi

Egalitarismi (peräisin ranskan sanasta égal, tarkoittaen tasa-arvoista), joskus myös ekvalismi, on näkemys, jonka mukaan tasa-arvon tulisi vallita tietyssä ryhmässä tietyin tavoin. Erilaisia egalitaristisia näkemyksiä voidaan ymmärtää parhaiten tutkimalla, keiden kaikkien tulisi olla tasa-arvoisia ja missä suhteissa.

Egalitarismin mukaan millään ryhmällä ei saa olla moraalista etuoikeutta muihin nähden. Jokainen yksilö on käsitettävä redusoimattomana yksikkönä. Jyrkkä egalitarismi katsoo, että kaikki hyvät on jaettava tasan yhteiskunnan jäsenten kesken, mutta monet egalitaristit sallivat erilaisten palkkioiden kiinnittämisen eri yhteiskunnallisiin asemiin niin kauan kuin ne ovat yhtäläisesti avoimia kaikille.

Merriam-Webster-sanakirjan mukaan vastaavalla sanalla on kaksi eri merkitystä: ensimmäisen mukaan ihmiset ovat samanarvoisia, toisen mukaan ihmisten välinen epätasa-arvo pitää poistaa. Näitä molempia sovelletaan yhdessä tai erikseen vaihtelevasti sekä talouteen että muihin aspekteihin kuten moraaliin, lakeihin, demokratiaan, politiikkaan, mahdollisuuksiin ja lopputulemiin.

Moraalisen egalitarismin mukaan kaikkien ihmisten ihmisarvo on yhtäläinen. Tämän voi yhdistää mihin tahansa edellä mainituista kolmesta.

Demokraattisen egalitarismin mukaan jokaisen ihmisen äänen pitäisi kuulua yhtä hyvin poliittisissa asioissa. Poliittisen egalitarismin mukaan poliittista valtaa tulisi käyttää tasaveroisesti kansalaisia kohtaan. Syväekologiassa biosfäärinen egalitarismi viittaa kaikkien lajien oikeuteen olla olemassa.

Katso myös 
 Tasa-arvo
 Tasa-arvo lain edessä
 Mahdollisuuksien tasa-arvo
 Seksuaalinen tasa-arvo
 Sukupuolten tasa-arvo
 Taloudellinen tasa-arvo
 Yhdenvertaisuus
 Yhdenvertaisuuslaki

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Poliittinen ideologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Egyptin punta

Egyptin punta (tunnus EGP) on Egyptin rahayksikkö. Se on ollut käytössä vuodesta 1836. Tammikuussa 2008 sen arvo oli 0,132 euroa eli yksi euro oli 7,56 Egyptin puntaa. Egyptin punnan alempi rahayksikkö on piasteri. Yksi Egyptin punta on yhteensä 100 piasteria.

Egyptin ohella Egyptin puntaa käytetään myös Gazan kaistalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuvia vanhoista punnan seteleistä  

Afrikan rahayksiköt
Egyptin talous
Pajamäki

Pajamäki () on Pitäjänmäen osa-alue Länsi-Helsingissä, aivan Espoon rajan vieressä. Se sijaitsee metsän erottamana Pitäjänmäen yritysalueen kainalossa, Talin puistoalueen vieressä. Alueella on lähinnä kerrostaloja, joita on rakennettu  1950-luvulta lähtien.

Pajamäessä on vain kaksi katua, Pajamäentie ja Poutamäentie.  Pajamäellä on oma postinumeronsa, 00360, vaikkei sillä ole enää omaa postitoimistoa. Munkkivuoren postitoimisto (00350) hoitaa myös Pajamäen postinjakelun.

Helsingin sisäisen bussilinjan 25 päätepysäkki sijaitsee Pajamäessä.

Asukkaita Pajamäessä on 1 868 (31.12.2018) ja työpaikkoja löytyy 67 hengelle (31.12.2017).

Pajamäessä on mm. apteekki, lähikauppa,  parturi-kampaamo ja ravintola Vanha Paja. Myös Patterinmäen linnoitus sijaitsee Pajamäessä.

Pajamäen Patterimäellä on aurinkokuntamallin keskusta. Malli on rakennettu mittakaavaan 1:1 miljardi.

Pajamäen pientä kaupunginosaa edustaa jalkapallon erikoisseura, Pajamäen Pallo-Veikot (PPV 1969). Vuonna 2008 PPV:n junioreita on n. 200. PPV:n edustusjoukkue pelaa kaudella 2013 3. divisioonassa. Pajamäessä on keinonurmikenttä.

Lähteet
 Helsinki alueittain 2005. 204 Pitäjänmäen peruspiiri.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Pajamäen Pallo-Veikot
YTV Reittiopas, Pajamäen joukkoliikenneyhteydet ja zoomattava kartta. 

Pitäjänmäki
Helsingin osa-alueet
Keskusrikospoliisi

Keskusrikospoliisi (lyhenne KRP; , CKP, kansainvälisissä yhteyksissä National Bureau of Investigation, NBI) on Suomen poliisin valtakunnallinen yksikkö, jonka tehtävänä on torjua kansainvälistä, järjestäytynyttä, ammattimaista, taloudellista ja muuta vakavaa rikollisuutta, suorittaa tutkintaa sekä kehittää rikosten torjuntaa ja rikostutkintamenetelmiä.

KRP on perustettu vuonna 1955. Ensimmäinen päällikkö oli Kosti Vasa. Sen henkilöstömäärä on noin 695, joista 60 %:lla on poliisikoulutus. Vaativan rikostutkinnan suorittamiseksi KRP:ssä työskentelee suuri määrä eri alojen asiantuntijoita, esimerkiksi ylemmän korkeakoulututkinnon kemian alalta suorittaneita henkilöitä rikoskemisteinä rikosteknisessä laboratoriossa

Keskusrikospoliisin edeltäjä oli sisäasiainministeriön alainen rikostutkimuskeskus, joka perustettiin vuonna 1926. Se oli virasto, joka yhdisti sormenjälkiosaston, kriminaalilaboratorion ja pienen rikostutkimusvälinevaraston toiminnot. Vuodesta 1938 alkaen rikospoliisikeskuksia perustettiin lääneihin suurten poliisipiirien yhteyteen. Rikostutkimuskeskus muutettiin Keskusrikospoliisiksi vuonna 1954.

Tehtävät 
Keskusrikospoliisi tuottaa rikostorjunnan asiantuntijapalveluita poliisin eri yksiköille ja useille muille viranomaisille, esimerkiksi Tullille.

Asiantuntijapalveluista tärkeimpiä ovat:
 rikosteknisen laboratorion suorittamat tutkimukset
 rahanpesun selvittelykeskuksen toiminnot
 kansainvälisten oikeusapupyyntöjen ja virka-apupyyntöjen välittäminen
 rikostiedustelun ja rikosanalyysin palvelut
 teknisen tiedustelun ja tarkkailun palvelut
 elektronisen todistusaineiston käsittelyyn liittyvät palvelut
 rikostorjuntaan liittyvät kielipalvelut
 KRP:n tehtäviin liittyvä koulutus.

KRP kirjasi vuonna 2005 tutkittavakseen 929 rikoslakirikosta. Tutkittavien rikosten määrän vuosittaiset vaihtelut ovat olleet 2000-luvulla suhteellisen pieniä.

Hallinto 
Keskusrikospoliisin esikunta (päämaja) sijaitsee Jokiniemessä Vantaalla. Toimitilat valmistuivat vuonna 1994. KRP:n paikallisyksiköitä toimii 5:llä paikkakunnalla: Joensuussa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella ja Turussa. Aiemmin paikallisyksiköitä toimi 13:lla paikkakunnalla.

Keskusrikospoliisissa on 9 eri yksikköä:
 Pääosasto
 Länsi-Suomen yksikkö (Ahvenanmaa, Jyväskylä, Vaasa)
 Itä-Suomen yksikkö (Hamina ja Mikkeli)
 Pohjois-Suomen yksikkö (Oulu ja Rovaniemi)
 Rikostekninen laboratorio
 Rahanpesun selvittelykeskus
 Rikostietopalvelu
 Tekninen asiantuntijapalvelu ja
 Hallintoyksikkö.

Päälliköt 
 poliisineuvos Kosti Vasa 1955–1965
 poliisineuvos Pentti Ylösjoki 1966–1974
 varatuomari, poliisineuvos Toivo Laento 1974–1987
 poliisineuvos Rauno Ranta 1987 – 30.9.2013
 poliisineuvos Robin Lardot 2013–

Katso myös 
 Keskusrikospoliisin Rikosmuseo
 Interpol (190 valtion rikospoliisien yhteinen toimielin)
 Euroopan poliisivirasto (Euroopan unionin poliisien yhteenliittymä)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomen poliisitoimi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Liittovaltio

Liittovaltio eli federaatio on federalistinen valtio, joka koostuu useista sisäisistä itsehallinnollisista alueista, joilla voi olla oma kulttuuri-, sosiaali- ja elinkeinopolitiikkansa. Yleensä alueita nimitetään osavaltioiksi, ja jolla on myös keskitetty liittovaltion hallinto. Liittovaltiossa itsehallinnollisten osavaltioiden valtaa vähennetään perustuslaillisesti, eikä sitä voi vähentää keskushallinnon omalla päätöksellä. 

Liittovaltiot voivat olla monikulttuurisia tai käsittää laajan alueen, tosin kumpikaan ei ole välttämättä pakollista. Osavaltioilla ei aina ole oikeutta erota liitosta yksipuolisella päätöksellä. 

Liittovaltio yleensä vastaa ulko- ja puolustuspolitiikasta sekä ulkomaankaupasta.

Liittovaltio voi muodostua kahdella tavalla:
 Monesta yhdeksi: Olemassaolevat itsenäiset valtiot päättävät yhdistyä liittovaltioksi.
 Yhdestä moneksi: Yhtenäisvaltio päättää jakautua pienempiin itsehallintoalueisiin kuten esimerkiksi osavaltioihin, jotka muodostavat yhdessä liittovaltion.

Nykyiset liittovaltiot

Historialliset

Katso myös 

 Yhtenäisvaltio

Lähteet

Aiheesta muualla 

Poliittinen maantiede
Federalismi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pään muotoilu

Lääketieteellisiin hyötyihin perustumatonta elävän ihmisen pään muotoilua on harjoitettu jo muinoin joissain kulttuureissa, muun muassa Keski-Aasiassa, Afrikassa, Väli-Amerikassa ja satunnaisesti Keski-Euroopassakin. Pään muokkausta on harjoitettu ehkä runsaimmin Egyptissä ja asteekkien keskuudessa. Nykyisin pään luustoa muokataan lähinnä länsimaissa plastiikkakirurgian keinoin, joskin kyse on eriluontoisesta ilmiöstä. 

Perinteinen pään muokkaus on aloitettava jo lapsena. Lapsen vielä pehmeän pään ympärille asetetaan tiukka kehys tai muotti, jonka muotoon pää kasvaa ja luutuu. Tarkoituksena oli yleensä, ainakin atsteekkien ja egyptiläisten perinteen mukaan, painaa otsaa kaltevaksi ja tehdä takaraivosta pitkä ja taaksepäin yläviistoon työntyvä. Syynä atsteekeilla ja egyptiläisillä oli kauneusihanne, jonka mukaan tällainen pään muoto oli erityisen miellyttävän näköinen. Pään muodolla saatettiin myös näyttää asemaa yhteiskunnassa. Tällöin yleensä muotoiltu pää oli yläluokkaisuuden tunnusmerkki.

Kansatiede
Kehonmuokkaus
Pää
Lucio Costa

Lúcio Costa (27. helmikuuta 1902 Toulon, Ranska – 13. kesäkuuta 1998 Rio de Janeiro) oli brasilialainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Hän kävi kouluja Isossa-Britanniassa ja Sveitsissä ja valmistui arkkitehdiksi Rio de Janeiron Escola Nacional de Belas Artesista 1924.

Lucio Costa tunnetaan parhaiten Brasilian pääkaupungin Brasílian kaupunkisuunnittelusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brasilialaiset arkkitehdit
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
CMOS

Komplementaarinen metallioksidipuolijohde eli CMOS () on kanavatransistoreihin perustuva mikropiiritekniikka, jota käytetään digitaalipiireissä, ja nykyään myös radiotaajuisissa piireissä. CMOS on yleinen logiikkapiiriperhe. CMOS-tekniikalla valmistetaan logiikkaporttipiirejä ja mikroprosessoreja. 

CMOS-prosessin kehittivät Chih-Tang Sah ja Frank Wanlass Fairchild Semiconductorilla, jotka julkaisivat artikkelin vuonna 1963. Logiikkapiirit p- ja n-kanavien MOS-transistoreilla olivat lähellä nollaa virrankulutuksessa.
Frank Wanlass haki CMOS-tekniikalle patenttia (US 3356858 A) vuonna 1963. Ensimmäiset yleiskäyttöiset CMOS-logiikkapiirit julkaisi RCA vuonna 1968.  Ensimmäiset CMOS-tekniikkaa käyttävät piirit ilmestyivät kuluttajille paristokäyttöisissä digitaalikelloissa.

CMOS-ohutkalvorakenne perustuu symmetrisiin ylös- ja alasvetäviin linjoihin; jokainen signaalijohdin on aina transistorilla yhdistetty sekä 0- että 1-johtoihin. Näistä transistoreista toinen on aina auki, toinen kiinni.

Ennen CMOS-tekniikkaa oli käytössä tekniikka, jossa transistoreita oli vain yksi, ja toisessa välissä oli vastus. Tästä oli seurauksena se, että aina signaalin ollessa "väärässä asennossa" vastuksen läpi virtasi sähkövirta, joka aiheutti piirille suuren sähkönkulutuksen, vaikka piiri ei vaihtaisikaan tilaa.

CMOS mahdollisti selvästi pienemmän virrankulutuksen, koska auki olevan transistorin läpi ei teoriassa kulje virtaa, ja sähkövirran tarvitsee kulkea transistoreiden läpi vain kun signaalin tila muuttuu. 

CMOS-tekniikalla pääsi jopa 15 mA virtaan verrattuna 110 mA virtaan. CMOS oli kuitenkin hidas ja NMOS säilyi käytössä nopeutta vaativissa kohteissa.

Piirien valmistustekniikan kehityttyä ja piirien käytyä hyvin pieniksi myös auki olevasta transistorista on alkanut vuotaa läpi sähkömääriä, jotka vaikuttavat piirin virrankulutukseen. Tästä syystä CMOS-kalvorakenteisiin on lisätty eristekalvoja, kuten high-k-eriste. Virrankulutuksen pienentämiseksi 2000-luvun vaihteessa tehty johdinmateriaalin vaihtaminen alumiinista kupariin johti siihen, että kalvorakenteisiin täytyi lisätä titaaninitridi-pohjaisia barrier-kalvoja diffuusion estämiseksi, koska kupari diffundoituu helposti kalvojen läpi ja tuhoaa puolijohteen.

CMOS-tekniikkaan perustuen on kehitetty myös valoherkkä kenno l. kuvakenno, jota käytetään joissakin digitaalikameroissa, eli CMOS-kenno.

Käytössä on ollut myös HMOS-tekniikkaa ().

Katso myös
 puolijohdeteollisuus
 MOSFET
 TTL
 ECL

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RCA COS/MOS Integrated Circuits Manual (1979) 

Puolijohteet
Tietokonetekniikka
Logiikkapiiriperheet
Hollywood-kyltti

Hollywood-kyltti () on Los Angelesissa sijaitseva Hollywoodin tunnuksena tunnettu kyltti, joka koostuu Hollywood-sanan muodostavista kirjaimista. Kyltti sijaitsee Mount Lee -kukkulalla, joka on Hollywood-kukkuloiden korkein huippu. Kyltistä huolehtii Hollywood Sign Trust.

Historia
Hollywoodin kasvaessa ja elokuvien suosion noustessa Hollywood-kukkulalle pystytettiin vuonna 1923 kyltti, jossa luki ”Hollywoodland”. Kyltillä mainostettiin uutta kiinteistö-yhtiötä, eikä se siis alkuun liittynyt ollenkaan elokuviin. Kyltti maksoi 21 000 Yhdysvaltain dollaria. 
1930-luvun laman takia kyseinen kiinteistöyritys lopetti toimintansa ja kyltille ei tehty mitään vuosiin. 
Kyltti oli valaistu 4 000 lampulla ja lampunkorjaaja asui pienessä talossa erään kirjaimen takana. Alun perin kirjaimet olivat hieman yli yhdeksän metriä (30 jalkaa) leveät ja yli 15 metriä (50 jalkaa) korkeat. 18. syyskuuta 1932 näyttelijä Peg Entwistle teki itsemurhan hyppäämällä H-kirjaimen huipulta alas, ja usein hänet muistetaankin juuri itsemurhansa eikä näyttelijäntaitojensa takia. 

Hollywood Chamber of Commerce osti kyltin vuonna 1949. Samana vuonna H-kirjain oli hajonnut, mikä oli herättänyt ihmiset huomaamaan kyltin kunnon. Hollywoodissa oli myös oltu huolestuneita New Yorkin kasvavasta televisiotuotannosta ja ajateltiin, että jonkinlainen ikoni auttaisi asiaa. Silloin neljä viimeistä kirjainta poistettiin, ja siitä lähtien kyltissä on lukenut Hollywood. Kyltistä tulikin uusi tähti ja vuonna 1973 se julistettiin Los Angelesin kulttuurihistorialliseksi monumentiksi.

1970-luvun lopulla Hollywood-kyltti oli huonossa kunnossa, ja se päätettiin rakentaa uudelleen. Rahoitusta kerättiin muun muassa kirjainkohtaisten sponsoreiden tuella. Korjaus alkoi elokuussa 1978 ja päättyi saman vuoden marraskuussa. Rahaa siihen kului 250 000 dollaria. Vanhat kirjaimet pilkottiin suorakulmaisiksi paloiksi ja myytiin 10 000 dollarilla eräälle henkilölle, joka myi palaset eteenpäin vuonna 2003.

Kyltti on maalattu viimeksi vuonna 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hollywood Sign Trust 
Hollywood-kyltin historia 

Los Angelesin rakennukset ja rakennelmat
Futurepop

Futurepop on elektronisen musiikin tyylilaji, jossa on aineksia syntetisaattoripopista (jatkossa vain "synthpop") ja trancesta. Käsitteen otti tiettävästi ensimmäisenä käyttöön englantilaisen VNV Nation-yhtyeen laulaja Ronan Harris yhdisteltyään näiden musiikkityylien osia. Yleensä futurepop luetaan EBM:n alalajiksi, mutta jotkut sijoittavat sen synthpopin alle.
Futurepop on pehmeämpää eikä niin vihaista kuin perinteinen EBM. Sävelmät ja yleinen tuntuma on lainattu trancen ja synthpopin puolelta, mutta raskaat rytmi- ja bassokuviot juontavat juurensa EBM:stä. Laulajien käyttö on tavallista, huomattavasti yleisempää kuin trancessa.

Tunnettuja yhtyeitä 
Assemblage 23
Apoptygma Berzerk
Blutengel
Covenant (myöhempi tuotanto)
Icon of Coil
NamNamBulu (2001-2005)
VNV Nation

Elektronisen musiikin alalajit
Kulttuuriympäristö

Kulttuuriympäristö on ihmisen muokkaamaa luonnonympäristöä ja ihmisten jokapäiväinen elinympäristö. Siihen kuuluvat arkeologinen perintö, rakennetut ympäristöt ja perinnemaisemat, joita ovat perinnebiotoopit ja rakennetut perinnemaisemat. Kulttuuriympäristö ilmenee myös tarinoina, ja käsitteen lähtökohta on, että fyysisessä ympäristössä olevat historialliset piirteet ymmärretään osana laajempaa kokonaisuutta. Kulttuuriympäristöä voivat olla esimerkiksi rakennukset, pellot, tiet, vesireitit ja kokonaiset kaupungit.

Kulttuuriympäristökasvatus edistää ympäristön kulttuuristen merkitysten tunnistamista, arvioimista ja arvostamista.

Kulttuuriympäristöissä elää usein kulttuurilajeja.

Katso myös
 Kulttuurimaisema
 Perinnemaisema
 Perinnebiotooppi
 JOY Jokaisen Oma Ympäristö – Kulttuuriympäristökampanja 2010
 Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
 Kulttuuriympäristökasvatus

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Wienin siirtymälaki

Wienin siirtymälaki on fysiikan laki, jonka mukaan mustan kappaleen säteilyn spektrin huippua vastaava aallonpituus λmax on kääntäen verrannollinen kappaleen lämpötilaan: 

, 

missä  on kappaleen lämpötila kelvineinä (K) ja  on spektrin huippua vastaava aallonpituus metreinä. Verrannollisuuskerroin b = 0,002898 m K (metrikelvin) on luonnonvakio, joka saattaa etenkin vanhemmassa kirjallisuudessa esiintyä myös muodossa 0,29 cm K.

Wienin siirtymälain esitti ensimmäisenä Wilhelm Wien, mutta nykyisin se tulkitaan Planckin mustan kappaleen säteilylain approksimaatioksi, joka pätee suuritaajuiselle sähkömagneettiselle säteilylle. Vastaava approksimaatio matalataajuiselle säteilylle on Rayleigh’n–Jeansin laki.

Periaatteessa mitä kuumempi kappale on, sitä lyhyempi on aallonpituus, jolla se lähettää eniten säteilyä. Esimerkiksi Auringon pintalämpötila on 5780 K, jolloin huippu on noin 500 nm:n kohdalla. Tämä aallonpituus on lähellä näkyvän valon spektrin keskialuetta. Koska säteilyn spektri on huipun ympäristössä melko laakea, auringon säteilemän valon spektri on koko silmälle näkyvän valon alueella melko tasainen, ja auringon valo on siksi valkoista. (Valon kulkiessa ilmakehän läpi siitä kuitenkin siroaa pois sinistä valoa, minkä vuoksi suoraan auringosta tuleva valo on kellertävää ja ilmakehästä päivällä siroava auringon valo värjää taivaan siniseksi.) 

Hehkulampussa on hehkuva lanka, jonka lämpötila on Auringon pintalämpötilaa huomattavasti matalampi. Siksi hehkulampun säteilyssä on enemmän pitkäaaltoista punaista valoa kuin lyhytaaltoista sinistä valoa ja lampun valo vaikuttaa keltaiselta. Jos hehkulangan lämpötilaa edelleen lasketaan, säteilyn painopiste siirtyy yhä enemmän punaista kohti. Samoin käy hiilloksen hiipuessa.

Katso myös 
Stefanin–Boltzmannin laki

Aiheesta muualla 

Heli Honkonen: Mustan kappaleen säteily opetuksessa, Pro gradu -tutkielma Fysiikan opettajan suuntautumisvaihtoehto, Helsingin yliopisto, Fysiikan laitos, 5.9.2012 (pdf)

Fysiikan lait
Sähkömagnetismi
Kvanttimekaniikka
Optiikka
Maghreb

Maghreb (, ’länsi’) on alkuperältään arabiankielinen nimitys Pohjois-Afrikan alueille Niilin länsipuolella ja Saharan pohjoispuolella. Maghreb tarkoittaa ”auringonlaskun maita”. Vastaavasti mashrek tarkoittaa ”auringonnousun maita”, mutta sanaa ei käytetä yhtä yleisesti.

Maghrebilla viitataan yleensä Marokkoon, Algeriaan ja Tunisiaan, mutta Maghrebin maihin kuuluvat myös Libya ja Mauritania.

Arabiankielisessä maailmassa Marokko tunnetaan nimellä Al-Maghreb.

Katso myös
Islamilaisen Maghrebin Al-Qaida

Afrikan maantiede
Synapsi

Synapsi eli hermoliitos on kahden hermosolun liitospinta, jonka kautta hermoimpulssi siirtyy tai jää siirtymättä hermosolusta toiseen. Hermosolusta lähtee viejähaarakkeita, aksoneja, jotka nimensä mukaan vievät hermoimpulssia eteenpäin. Viejähaarake haaroittuu päästään useaksi hermoliitospäätteeksi ja päät muodostavat joko hermoliitoksen hermosolujen tuojahaarakkeiden eli dendriittien kanssa tai hermo-lihasliitoksen, joka on muutoin hermoliitoksen kaltainen järjestelmä, mutta jossa tiedon vastaanottajana toimii lihas.

Hermoimpulssin kulku 
Kun keskushermostosta lähtee käsky esimerkiksi lihaksille, tieto välittyy hermosolujen välityksellä. Peräkkäisten hermosolujen määrä riippuu kohteesta. Käsky välittyy hermosolusta toiseen hermoliitosten kautta. Virittäytynyt hermosolu vapauttaa viejähaarakkeensa hermoliitospäätteestä hermoliitosrakoon välittäjäaineita, joita on varastoitu valmiiksi välittäjäainerakkuloihin. Siitä onko tarkoituksena kiihdyttää vai estää toimintaa riippuu, mitä välittäjäainetta vapautuu hermoliitosrakoon. Vastaanottavan hermosolun tuojahaarakkeen vastaanottajat tunnistavat välittäjäaineet, jotka sitoutuvat vastaanottajiin ja aiheuttavat vasteen. Vastaanottajat välittävät tiedon solun sisään, minkä seurauksena ionikanavien toiminta muuttuu siten, että solukalvon lepojännite muuttuu. Solukalvon jännite on negatiivinen, mutta jos hermoliitos kiihdyttää hermoimpulssia, jännite purkautuu. Tällöin kalvojännite on hetken positiivinen, ja vastaanottavassa hermosolussa syntyy toimintajännite, joka ajaa tietoa edelleen eteenpäin. Estävä hermosolu aiheuttaa jännitteen kasvun, joka aiheuttaa ionikanavien välityksellä kalvojännitteen hetkellisen muuttumisen entistä negatiivisemmaksi, ja estää tiedon edelleen siirron tai rentouttaa lihaksen.

Katso myös

 Hermosolu
 Aivojen välittäjäaine

Seulonnan keskeiset artikkelit
Hermosolut
Glögi

Glögi on maustettu, kuumana nautittava, joskus alkoholipitoinen juoma (vertaa Glühwein, hehkuviini). 
Suomessa glögin alkumuotoa, hehkuviiniä, on tarjoiltu keskiajalla. Tuona aikana oli varakkailla ihmisillä tapana maustaa viiniä eksoottisilla mausteilla. Tämä perinne lienee kulkeutunut Suomeen joko hansakauppiaiden mukana tai Tallinnasta.
Tämä perinne sammui uskonpuhdistuksen jälkeen.
Glögin kantamuotoa, maustettua viinaa, käytettiin muun muassa virvoittamaan kylmässä säässä ratsastaneita tai hiihtäneitä viestinviejiä ja postimiehiä 1600-luvun jälkeen Pohjoismaissa.

Glögin valmistus aloitetaan kiehauttamalla vettä ja lisäämällä siihen mausteita. Muutaman minuutin haudutuksen jälkeen seos siivilöidään, ja siihen lisätään esimerkiksi mustaherukkamehua ja kirkasta viinaa, rommia tai muuta alkoholijuomaa sekä manteleita. Glögi voidaan myös valmistaa viiniin. Yleisimmät suomalaisen glögin mausteet ovat neilikka, kaneli ja inkivääri, joilla saadaan glögiin jouluinen maku. Muita yleisiä mausteita ovat pomeranssinkuori ja kardemumma. Glögiin käytetään usein samoja mausteita kuin piparkakkuihin. Lisäksi glögissä voi olla rusinoita tai manteleita.

Kaupoissa valmiina myytävät glögit perustuvat nykyään yleensä rypälemehuun, joskus myös mustaherukkamehuun, sekahedelmämehuun, omenamehuun tai viiniin. On olemassa myös väkevämpiä, rommipohjaisia glögejä. Kaupoista saatava valmisglögi lämmitetään ennen tarjoilua, mutta jos se on viinipohjaista tai väkevän alkoholista, sitä ei tule lämmittää kiehumispisteeseen asti. Kokonaisten manteleiden tai rusinoiden laittaminen glögiin joko lämmitettäessä tai juuri ennen juomista on tavallista.

Suomessa valmistetaan useita erimerkkisiä glögejä. Joukossa on alkoholittomia, mietoja ja väkevän alkoholisia. Alkoholiton glögi oli alkujaan vain lasten juoma, mutta nykyisin sen nauttiminen on yleistä myös aikuisten keskuudessa. Väkevässä glögissä voi olla esimerkiksi 22 % alkoholia. 

Glögi on tullut Suomeen Ruotsista. Siellä glögi oli 1800-luvun alkupuolelta alkaen miesten talvijuoma, johon sekoitettiin mehua, siirappia ja viinaa, ja sekoitus kuumennettiin. Padan pohjalle laitettiin mausteita, ja se nautittiin laskiaisen yhteydessä ulkosalla. Suomessa glögiä käytetään lähinnä joulun aikaan. Vielä 1800-luvun lopussa juotiin glögiä, johon oli sekoitettu viiniä, mutta kieltolain myötä glögin juonti hävisi melkein kokonaan. Jalostaja yritti 1920-luvulla tuoda markkinoille tehdasvalmisteista glögiä, mutta tuote ei menestynyt. Kieltolain jälkeen 1930-luvulla glögiä mainostettiin suomenruotsalaisissa aikakauslehdissä, ja 1950−1960-luvuilla glögin juonti olikin lähinnä suomenruotsalainen perinne. Glögireseptejä alkoi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa ilmestyä myös suomenkielisissä aikakauslehdissä, minkä jälkeen glögistä on tullut koko Suomen jouluperinne. 

Suomen sana glögi on peräisin ruotsin sanasta glögg, joka puolestaan on muotoutunut sanoista glödgat vin eli lämmitetty viini.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alkoholijuomat
Joulujuomat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alien – kahdeksas matkustaja

Alien – kahdeksas matkustaja () on Ridley Scottin ohjaama kauhu/tieteiselokuva vuodelta 1979. Elokuva voitti Oscar-palkinnon parhaista erikoistehosteista. Elokuvan alien-hirviön suunnitteli sveitsiläinen kuvataiteilija H. R. Giger, ja se kuuluu kauhuelokuvien tunnetuimpiin hirviöhahmoihin.

Alien uudisti lajityyppiä yhdistämällä scifiä ja psykologista trilleriä. Sen kulunutta ja eletyn näköistä maailmaa on arvostettu. Elokuvassa näkyy 1970-luvun lopun näkemys low tech -tulevaisuudesta. Elokuvien pohjalta on tehty myös pelejä ja kirjoja. Syksyllä 2014 julkaistiin selviytymiskauhu- ja hiiviskelypeli Alien: Isolation, joka sijoittuu 15 vuotta Alien – kahdeksas matkustaja -elokuvan jälkeen. Elokuvasta julkaistiin vuonna 2003 erityinen ohjaajan versio.

Juoni 

On vuosi 2122. Kaupallisen Weyland-Yutani-konsernin M-luokan tähtienvälisen malminkuljetusaluksen USCSS Nostromo keskustietokone vastaanottaa paluumatkallaan maahan hätäsignaalin Zeta 2 Reticulum -tähteä kiertävältä LV-426-planeetalta ja suuntaa sitä kohti herättäen samalla aluksen seitsemän henkisen miehistön pitkän matkan horrostilasta. Sukkula vaurioituu laskussa planeetalle ja samalla kun sitä korjataan, osa ryhmästä menee etsimään signaalin lähdettä. Aluksen tietokone analysoi signaalia ja saa selville sen olevan varoitus- eikä hätämerkki.

Ryhmä on kuitenkin kohdannut jo vieraan elämänmuodon, ja se kiinnittyy yhteen ryhmän jäsenistä. Ryhmällä ei ole muuta mahdollisuutta kuin tuoda vieras eliö mukanaan alukseen pelastaakseen toverinsa. Pian havaitaan, että olennolla on täydellinen puolustusmekanismi. Kun tuntematonta eliötä yritetään poistaa ryhmän jäsenestä leikkauksen avulla, sen veri osoittautuu voimakkaaksi hapoksi, joka syövyttää avaruusaluksen metallinkin.

Painajainen alkaa, kun vieras olio purskahtaa ryhmän jäsenen rintakehästä ulos ja piiloutuu aluksen sokkeloihin. Pian kaikkien henki on vaarassa, kun peto kasvaa täyteen mittaansa ja alkaa yksitellen tappaa miehistöä. Myös joistakin miehistön jäsenistä paljastuu uusia asioita ja huomataan, ettei olento olekaan ainoa vaaratekijä.

Näyttelijät

Tuotanto 
Joitain kohtauksia kuvatessa, kuten ruokailukohtausta, ohjaaja ei kertonut näyttelijöille, missä Alien milloinkin lymyili, tai mitä seuraavana tulisi tapahtumaan, kasvattaakseen näyttelijöiden reaktioiden aitoutta.

Perintö

Jatko-osat
 Aliens – paluu (1986)
 Alien 3 (1992)
 Alien – ylösnousemus (1997)

Esiosat
 Prometheus (2012)
 Alien: Covenant (2017)

Myöhempi arvostus
Vuonna 1995 Alien – kahdeksas matkustaja valittiin Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alien-elokuvat
Avaruuselokuvat
Dan O’Bannonin käsikirjoittamat elokuvat
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Ridley Scottin ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 1979 yhdysvaltalaiset elokuvat
Sulkava (kala)

Sulkava (Abramis ballerus, syn. Ballerus ballerus) on Suomessa tavattava lahnan sukuinen kalalaji.

Ulkonäkö ja koko 
Sulkavan ruumiinmuoto on kapea ja korkea. Väri on hopeanhohtoinen. Sulkava muistuttaa hieman lahnaa ja pasuria, mutta sen peräevä on huomiota herättävän pitkä. Pituus on maksimissaan 40 cm ja paino yleensä alle kilon.

Elinympäristö 
Sulkavaa esiintyy Itämeren valuma-alueella Elbestä itään, Ruotsin eteläosassa sekä pohjoisen suunnasta Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesistöissä. Suomessa sen esiintymisalue on eteläinen. Sulkava ei siedä suolavettä, joten sitä tavataan järvissä ja joissa, rannikoilla vain jokisuissa.

Ravinto 
Sulkava syö vesihyönteisiä kuten vesikirppuja, sekä jossain määrin myös kasveja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Sulkava (Abramis ballerus)
Luonnontieteellinen keskusmuseo: Ballerus ballerus
 Sulkavan esittely ja valokuva

ITIS: Abramis ballerus 

Särjet (alaheimo)
Lapinleuku

Lapinleuku tai lyhyemmin vain leuku on Lapissa poromiehillä yleisesti käytössä oleva isokokoinen (harvemmin yli 30 cm) tupessa kannettava veitsi, jota ei käytetä juurikaan tavallisen puukon tapaan vuolemiseen, vaan se palvelee enemmän vesurin tapaan lyöntityökaluna vaivaiskoivuista ja muista puumaisista varvuista nuotioon puita kerättäessä. Myös lihan ja ruhojen paloitteluun se on tehokas työkalu. Leu’un teräkulma (teroituskulma) on yleensä jyrkempi kuin puukon; tämä yhdessä ison koon ja leveän terän kanssa aiheuttavat leu’un huonon soveltuvuuden vuolemiseen. Vuolemista varten lapissa kannetaankin vyöllä myös pienempää puukkoa, jota saamelainen kutsuu nimellä unna-niibas ( ”pieni veitsi”; leuku puolestaan on stuorra niibas, "iso veitsi" ). Lappalainen vuolupuukko, ja varsinkin sen tuppi, on koristeellisempi kuin useimpien muiden suomalaisten puukkojen, mutta on käytettävyydeltään yhtä hyvä. Perinteinen tuppi on ollut puoliksi luusta tehty.

Nyttemmin valmistetaan puukon kokoluokkaa olevia pienempiä leukuja. Terän leveyden ja kärjen pyöreyden vuoksi tämäkin leu’un pienennetty versio, ”turistipuukko”, on käyttöominaisuuksiltaan tavallista puukkoa huonompi ja pienuutensa vuoksi hakkaamiseen liian kevyt.

Leu’un tuppi on myös koristeellinen; sen alapäähän muotoillaan tuppinahan kärjestä joskus "tuuliläppä", kalanpyrstömäinen koriste, toisinaan taas tupen koko alaosa valmistetaan luusta tai sarvesta. Erot ovat perinteisesti seutukohtaisia. Leu’ulle on tunnusomaista, että se uppoaa tuppeensa lähes kokonaan, vain kourainta leveämpi ponsi päätyheloineen jää näkyviin.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
 
 

Teräaseet
Työkalut
Saamelainen kansanperinne
One World Trade Center

One World Trade Center (1 World Trade Center, lyhenne 1 WTC tai WTC1, entinen nimitys Freedom Tower) on pilvenpiirtäjä New Yorkissa. Se on Pohjois-Amerikan korkein rakennus. 1 WTC on osa uutta World Trade Center -kompleksia. Alkuperäinen WTC-kompleksi tuhoutui syyskuun 11. päivän terroriteoissa vuonna 2001.

Alkuperäisen WTC-kompleksin tilalle alettiin suunnitella uusia toimistorakennuksia, puistoa, museota ja muistomerkkiä. Lower Manhattan Development Corporation ilmoitti vuonna 2002 uuden rakennuksen suunnittelukilpailun. Puolalais-amerikkalainen Daniel Libeskind voitti kilpailun, ja hänen alkuperäinen suunnitelmansa toi mieleen Vapaudenpatsaan. Se oli epäsymmetrinen rakennus, joka oli alkuperäisen World Trade Centerin korkuinen.

Liikemies ja kiinteistömoguli Larry Silverstein kääntyi Libeskindin sijaan David Childsin puoleen. Childs otti vetovastuun vuonna 2004, mutta Libeskind pysyi silti taustasuunnittelijana. Childsin vuonna 2005 esitelty suunnitelma oli symmetrinen ja enemmän perinteisen pilvenpiirtäjän näköinen.

Peruskivi oli muurattu vuonna 2004, mutta rakennustyöt alkoivat vasta kesällä 2006. Rakennustöistä vastaavan arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin mukaan rakennustöiden oli määrä valmistua jo 2008, mutta valmistumisaika lykkääntyi talouskriisin ja kysynnän vähyyden vuoksi vuoteen 2014. Rakennus avattiin 3. marraskuuta 2014. Hieman ennen valmistumista mediakonserni Condé Nast ilmoitti, että se siirtää New Yorkin -päämajansa One World Trade Centerin kerroksiin 20–44.

WTC-kompleksiin on rakennettu tai on rakenteilla muitakin rakennuksia. 7 World Trade Center avattiin 2006, 4 World Trade Center 2013 ja 3 World Trade Center 2018. 2 World Trade Center ja 5 World Trade Center olivat vielä vuonna 2018 keskeneräisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

World Trade Center Uuden WTC-kompleksin virallinen sivu.
www.wtcprogress.com WTC:n rakentamisinfo
Live Camera Live WTC 1 Progress Camera

Manhattanin pilvenpiirtäjät
Financial District (Manhattan)
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ilkka Heilä

Ilkka Heilä (s. 1956 Tammisaari) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä, joka piirtää B. Virtanen -sarjakuvaa. 

Heilän sarjakuvia ilmestyi jo 1970-luvun alussa Sarjis-lehdessä. Työskentely postissa kuitenkin syrjäytti taiteellisten taipumusten ammatillisen toteuttamisen lähes kahdeksi vuosikymmeneksi, kunnes hän kehitti B. Virtanen -sarjansa Bulls-syndikaatin ja sanomalehti Uuden Suomen järjestämään sarjakuvakilpailuun vuonna 1989. Tämän sarjan ansiosta Heilä kykeni lopulta 1990-luvulla siirtymään täysipäiväiseksi sarjakuvataiteilijaksi. Heilä sai Puolen kilon Kritiikin punnuksen vuonna 1994 ja hänet kruunattiin Vuoden tärkeäksi kaarinalaiseksi vuonna 2001. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun Heilä sai vuonna 2006.

Aiheesta muualla 

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurora-mitalin saajat
7 (luku)

7 (seitsemän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku kuusi ja seuraa luku kahdeksan.

Poikkiviivan käyttö 
Suomessa 1950-luvulla ensimmäistä kertaa käyttöön otettu poikkiviiva on Keskisuomalainen-lehden mukaan muualla Euroopassa harvinainen. Ajatuksen viivasta esitti jo 1900-luvun alussa kenraali Vilho Nenonen, joka piti sitä tärkeänä tykistölle.

Vuoden 2004 opetussuunnitelmassa poikkiviiva poistettiin samalla, kun se poistettiin kirjaimista q ja z. Tämä kuitenkin aiheutti numeron sekoittumisen numeron 1 kanssa, mikä johti tulkintavaikeuksiin muun muassa vaaleissa ja ylioppilaskirjoituksissa. Kaikki kolme poikkiviivaa palautettiin opetussuunnitelmaan vuonna 2016.

Esseetyylisessä tekstissä seitsemän kirjoitetaan yleensä kirjaimin.

Matematiikassa

Alkulukuihin liittyen 
 7 on alkuluku, turvallinen alkuluku, 5:n alkulukupari sekä 3:n ja 11:n alkulukuserkku.
 7 on Mersennen alkuluku: .
 7 on Mersennen alkuluvun  eksponentti.
 7 on kertoma-alkuluku: .
  on kertoma-alkuluku.

Muissa yhteyksissä 
 7 on keskitetty kuusikulmioluku.
 7 on kuusikulmiopyramidiluku.
 7 on keskitetty oktaedriluku.
 7 on onnenluku.
 7 on onnellinen luku.
 7 on Woodallin luku: .
 7 on Leylandin luku muotoa : .
 7 on palindromi binäärijärjestelmässä: 1112.

Luku on jaollinen luvulla 7, mikäli jaettavan luvun ensimmäisten numeroiden muodostama luku, josta vähennetään viimeinen numero kerrottuna kahdella, on seitsemällä jaollinen. Esimerkiksi luku 7 jakaa luvun 1 512, koska  ja

Luonnontieteissä 
 Typen järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä on 7.
 Litium-7 on litiumin vakaa isotooppi.
 Hiili-13 ja typpi-14 ovat vakaita isotooppeja, joiden ytimissä on 7 neutronia.
 Happamuusarvo (pH-luku) 7 on neutraali.

Muualla 
 Radioamatöörien kutsumerkeissä 7 on piirinumero entisten Kuopion ja Pohjois-Karjalan läänien alueella.
 Viikossa on seitsemän päivää.
 Tavallisessa kuusitahkoisessa arpakuutiossa vastakkaisten tahkojen summa on 7.
 Suomessa lapsi aloittaa useimmiten koulunkäyntinsä sinä vuonna, kun hän täyttää 7 vuotta.
 Suomalaisessa kouluarvostelussa 7 on tyydyttävä arvosana.
 Lumikki-satuun kuuluvat erottamattomasti seitsemän kääpiötä.
 Antiikin Kreikassa nimettiin maailman seitsemän ihmettä.
 Kuolemansyntejä on seitsemän.
 Aleksis Kivi kirjoitti romaanin Seitsemän veljestä.
 Monissa kulttuureissa seitsemän on pyhä luku, ja Raamatussakin siihen viitataan alituiseen.
 Raamatun Ilmestyskirjassa kerrotaan seitsemästä karitsasta, seitsemästä pasuunasta ja seitsemästä enkelistä, jotka tuovat kärsimystä maan päälle.
 Suomalais-ugrilaisilla kansoilla seitsemällä oli pyhä merkitys.
 Seitsemän on iankaikkisen täydellisyyden symboli, jota käytetään mystisenä taikalukuna.
 Venäjän kansainvälinen suuntanumero on 7.
 Eurooppatie E7 kulkee Ranskan ja Espanjan välillä.
 Valtatie 7 kulkee Helsingin ja Virolahden välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Ragnarök

Ragnarök on skandinaavisen mytologian mukaan maailmanlopun taistelu, jossa maailma ja lähes kaikki sen elolliset olennot tuhoutuvat. Sana ragnarök merkitsee yleisimmin hyväksytyn etymologian mukaan ”jumalten tuhoa” tai ”jumalten kohtaloa”, mutta muitakin käännöksiä on esitetty.

Ragnarökin tapahtumat

Mytologian mukaan Ragnarökiä edeltää kolme ankaraa talvea, joita kutsutaan nimellä Fimbulvetr, ’talvien talvi’. Talvien välillä ei ole kesiä lainkaan, ja yleinen moraali rappeutuu.

Edda-eepoksen mukaan Ragnarök tapahtuu seuraavalla tavalla:

Fimbulvetrin jälkeen kolme kukkoa herättää jumalat, jättiläiset, ihmiset ja muut olennot viimeiseen taisteluun. Punainen Fjalar-kukko herättää jättiläiset, kultainen Gullinkambi herättää jumalat ja einherjarit, ruosteenpunainen kukko kutsuu kuolleet taistoon Helin valtakunnassa.

Ragnarökin viimeisen taistelun alkaessa Heimdall-jumala näkee muita jumalia vastaan kapinoivan Loki-jumalan armeijan saapumisen ja puhaltaa torveensa. Silloin kaikki jumalat ja einherjar valmistautuvat taisteluun. Loki saapuu kuolleiden kynsistä rakennetulla Nagelfar-laivalla tuhoamaan maailman, apunaan vainajien armeija, jättiläiset ja monia hirviöitä, kuten Midgardin jättiläiskäärme Jörmungandr ja Fenris-susi.  

Kaikki olennot kokoontuvat Vigridin valtavalle taistelukentälle. Taistelun tiimellyksessä jumalat ja hirviöt saavat surmansa. Thor surmaa Midgardin jättiläiskäärmeen, mutta kuolee itse yhdeksän askelen jälkeen käärmeen myrkkyyn. Fenris-susi nielaisee Odinin, jumalten päällikön. Odinin poika Vidar repii suden kappaleiksi. Tyr-jumala kuolee surmatessaan paholaiskoira Garmin. Heimdall ja Loki surmaavat toisensa. Tulijättiläinen Surtur sytyttää maailman liekkeihin palavalla miekallaan. Aurinko muuttuu mustaksi, tähdet putoavat alas taivaalta ja maa vajoaa kiehuvaan mereen. Lähes kaikki jumalat, jättiläiset, kääpiöt, ihmiset ja muut olennot tuhoutuvat.

Maailmanlopun jälkeen maailma syntyy uudelleen. Lifista ja Lifthrasirista, kahdesta ainoasta henkiin jääneestä ihmisestä, alkaa uusi ihmiskunta. Myös muutamat jumalat säilyvät hengissä, kuten Odinin veli Vili, Odinin pojat Vidar ja Váli sekä Thorin pojat Modi ja Magni. Uudessa maailmassa ei ole pahuutta ja ihmiset ja jumalat elävät ikuisuuksiin rauhassa ja sopusoinnussa. Eräät tutkijat uskovat, että ajatus maailmanlopun jälkeisestä onnelasta on kristinuskon vaikutusta eikä kuulunut alkuperäiseen pessimistiseen Ragnarök-myyttiin. Toisen teorian mukaan Ragnarök-myytti itsessään on syntynyt kristillisen tuomiopäiväopin vaikutuksesta.

Lähteet
Sumari, Anni (toim): Óðinnin ratsu. Skandinaaviset jumaltarut. Like, 2007. ISBN 978-952-471-935-3.

Viitteet

Aiheesta muualla

Kaunokirjallisuutta 

 

Skandinaavinen mytologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ouzo

Ouzo [uuzo] () on kreikkalainen kirkas, aniksella maustettu viina, joka valmistetaan rypäletisleestä. Ouzo juodaan veteen sekoitettuna, jolloin se muuttuu samean valkoiseksi. Syynä on anisöljyn veteen liukenemattoman ainesosan anetolin sakeneminen.

Ouzon alkoholiprosentti on yleensä 40 %. Ouzo on nimisuojattu tuote, ja sitä saa valmistaa vain Kreikassa. Tämän lisäksi Euroopan yhteisöjen neuvosto on määritellyt asetuksella ouzon seuraavasti; jotta kreikkalaisesta aniksella maustetusta tislatusta alkoholijuomasta voidaan käyttää nimitystä ”ouzo”, sen on oltava:

 
 Valmistettu yhdistämällä alkoholeja, jotka on maustettu maseroimalla tai tislaamalla alkoholin kanssa aniksen siemeniä ja mahdollisesti saksankuminan siemeniä, Chíoksen saarelta peräisin olevan mastiksipistaasin (Pistacia lentiscus Chia tai latifolia) mastiksia sekä muita aromisia siemeniä, kasveja ja hedelmiä; mausteiden kanssa tislatun alkoholin osuuden on oltava vähintään 20 % ouzon sisältämästä alkoholista.
 Tislattu perinteisellä kuparisella panostislauslaitteistolla, jonka vetoisuus saa olla enintään 1 000 litraa.
 Alkoholipitoisuudeltaan tislausvaiheessa vähintään 55 tilavuusprosenttia ja enintään 80 tilavuusprosenttia.
 Väritöntä, ja se saa sisältää sokeria enintään 50 grammaa litrassa.

Ouzoa on kutsuttu Kreikan kansallisjuomaksi. Sitä valmistetaan erityisesti Lesboksen saarella, ja sen ouzopääkaupunkina ja ouzon synnyinpaikkana esiintyy puolestaan Plomári, jonka ouzo on nimisuojattu erikseen. Lesboksen lisäksi ouzoa tuotetaan muun muassa Týrnavoksessa, Chíoksella, Sámoksella, Makedoniassa, Akhaiassa ja Epeiroksessa. Yhteensä Kreikassa on yli 300 ouzontuottajaa. Tunnetuimpia ja suosituimpia ouzomerkkejä ovat Oúzo Plomaríou Isidórou Arvanítou, Oúzo Varvagiánni, Oúzo 12, Oúzo Mytilínis ja Oúzo Tsantáli.

Ouzo tarjoillaan joko korkeista ja kapeista laseista tai pienistä laseista. Vesi ja mahdollisesti myös jääpalat lisätään tarjoilun yhteydessä. Ouzoa juodaan yleensä alkuruokien eli mezejen kanssa ja myös aterian jälkeen.

Turkissa ouzoa vastaavaa juomaa kutsutaan rakiksi, kun taas Kreikassa ja erityisesti Kreetalla ”raki” viittaa tsipuroon, joka on vastaavanlainen rypäletisle mutta ilman anista tai muita mausteita. Romaniassa, Bulgariassa ja Pohjois-Makedoniassa tunnetaan ouzoa ja turkkilaista rakia muistuttava anis- ja fenkoliviina nimellä mastika, joka on jopa Bulgarian kansallisjuoma. Ouzon kaltaisia ja samaan tapaan nautittavia alkoholijuomia ovat ranskalainen pastis, Lähi-idän arak ja ranskalaista ja sveitsiläistä alkuperää oleva absintti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalaiset juomat
Lesbos
Seulonnan keskeiset artikkelit
Viinat
Kirk Hammett

Kirk Lee Hammett (s. 18. marraskuuta 1962 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän on ollut metalliyhtye Metallican soolokitaristi vuodesta 1983 lähtien.

Hammett korvasi huhtikuussa 1983 nykyään Megadethissä soittavan Dave Mustainen Metallican kitaristina ja soitti yhtyeen debyytillä Kill ’Em All. Ennen Metallicaa Hammett soitti Exodus-yhtyeessä, jonka hän perusti yhdessä Paul Baloffin kanssa. Hammett on myös vieraillut yhdysvaltalaisen hardcore-yhtye Septic Deathin Kichigai-EP:llä.

Kirk Hammett sai ensimmäisen sähkökitaransa vasta 15-vuotiaana, mutta soitti jo kuusi vuotta myöhemmin Metallican ensimmäisellä levyllä sooloja.  

Hammett soittaa muun muassa ESP:n, Jacksonin ja Gibsonin valmistamilla kitaroilla. Hän käyttää sooloissaan hyväkseen paljon wah-wah -pedaalia. Kirk Hammett on Metallican suosion ansiosta saanut monia jäljittelijöitä. Hammettin soittotyylistä voi myös havaita hänen tärkeimpien esikuviensa, kuten Jimi Hendrixin ja Randy Rhoadsin, vaikutuksen. Hammett otti myös uransa alkuaikoina kitaratunteja kitaralegenda Joe Satrianilta, joka on vaikuttanut hänen soittoonsa merkittävästi.

Kirk Hammett sijoittui Rolling Stone -lehden ”100 Greatest Guitarists of All Time” -listan 11. sijalle.

Kirk Hammett on naimisissa Lani Hammettin kanssa ja heidän esikoispoikansa syntyi syksyllä 2006. Toinen poika syntyi kesäkuussa 2008. Hammett harrastaa surffausta ja omistaa hevostilan Pohjois-Amerikassa.

Hammett julkaisi neljä instrumentaalikappaletta sisältävän Portals-ep:n 23. huhtikuuta 2022.

Soittimet ja välineet 
ESP Spider
ESP Skull
ESP Ouija
ESP M2 Dracula
ESP KH-2 Vintage "Caution Hot" Sticker
Gibson Les Paul
Gibson Flying V
Jackson Randy Rhoads Model
ESP Flying V
ESP KH2 Mummy
Randall RM100KH signature model 
 RS412KHX
 RS412KH100
 Fernandes Flying V
 EMG-81 aktiivimikrofonit
 Dunlop plektrat
 Ibanez Tube Screamer TS-9
 Dunlop Crybaby Classic GCB95F Wahwah -pedaali
 Satunnaisesti myös Behringerin, Diezelin ja Mesa/Boogien vahvistimia studiossa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin kitaristit
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Metallican jäsenet
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ruuvimeisseli

Ruuvimeisseli eli ruuvitaltta on työkalu, jolla väännetään ruuveja. Yleisimmin ruuvimeisselit ovat tasa- ja ristipäisiä. Tasapäisiä sanotaan yleisesti myös talttapäisiksi. Ristipäisiä ruuvimeisseleitä eli ristiuratalttoja on mm. Pozidriv- ja Phillips-standardien mukaisia. Uudempia tulokkaita ovat kuusisakaraisen tähden muotoinen Torx-kanta ja 12-kulmainen XZN-kanta. Myös kuusiokoloavaimia on ruuvitalttoina. Ruuvimeisseleitä on eri kokoisia isoista ruuvimeisseleistä aivan pieniin säätö- ja kellosepän ruuvimeisseleihin. On tärkeää, että ruuvimeisseli on valittu oikein ruuvin kannan tyypin ja koon mukaan, sillä muutoin sekä ruuvi että meisseli voivat vahingoittua.

Iskuruuvitaltalla voidaan kiristää tiukasti ja irrottaa juuttuneita ruuveja. Iskuruuvitalttaa lyötäessä sen kärki pyörähtää liikuttaen ruuvia iskun samalla painaessa kärjen tiukasti ruuvin kantaan kiinni.

Sähköasentajille valmistetaan kokonaan eristettyjä, enintään 1000 voltin jännitteen kestäviä, kaksoiskolmiolla merkittyjä ruuvimeisseleitä.

Erilaisten ruuvinkantatyyppien lyhenteitä:
Tasapää (SL), koot ilmoitetaan millimetreinä. Esimerkiksi SL4,0 on tasapääruuvitaltta jonka kärjen leveys on 4mm
Pozidriv (PZ)
Phillips (PH)
Torx (T)
Kuusiokolo (HEX)

Yleisiä ruuvikantoja 

  Tasapää, talttapää, lattapää

  Phillips, ristiura, ristipää (PH)
  Pozidriv (SupaDriv), ristiura (PZ)
  Neliö
  Robertson (neliö)
  Kuusio
  Kuusiokolo
  Kuusiokolo keskitapilla
  Torx (T & TX)
  Torx keskitapilla (TR)
  Tri-wing
  Torq-set
  Spanner
    (A & G)
  Yksisuuntainen, avaaminen vaatii erikoistyökaluja
  Kaksoisneliö
  Kolmoisneliö (XZN)
  Polydrive
  Spline drive
  Kaksoiskuusiokolo
  Bristol
  Pentalobular

Kirjallisuutta 

 

Rakennustyökalut
Työkalut