joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hans Sachs

Hans Sachs (5. syyskuuta 1494 Nürnberg – 19. tammikuuta 1567 Nürnberg) oli saksalainen laulaja, runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän on niin sanotun mestarilaulun kuuluisin nimi.

Ennen mestarilaulajaksi ryhtymistä Sachs kävi lapsena kotikaupunkinsa latinakoulua ja oli sen jälkeen 15-vuotiaana suutarinopissa. Eri ammattikuntien piirissä hän tapasi runoilumestareita eli mestarilaulajia, joita oli erityisesti Mainzissa, Augsburgissa ja Nürnbergissä. Vuonna 1511 Sachs lähti opintomatkalle eri puolille Saksaa ja sai tuolloin mestarilaulun opetusta. Vuonna 1516 hän esiintyi ensi kerran yleisölle. Kotikaupungissaan hän toimi sittemmin suutarimestarina. Samalla hän oli tuottelias näytelmien, opetusrunojen ja lauselmarunojen kirjoittaja. Aiheet olivat antiikista ja maailmankirjallisuudesta, mutta tyyli oli karkeaa ja tuotosten rakenne usein heikko.

Renessanssin ja barokin aikana Sachsin tuotanto painui unohduksiin, mutta romantiikan aikana hänet löydettiin uudelleen. Goethe yliarvioi hänen teostensa laadun. Richard Wagner teki hänestä ihannoivaan sävyyn kuvatun päähenkilön oopperaansa Nürnbergin mestarilaulajat (Die Meistersinger von Nürnberg).

Tuotantoa
yli 4 200 tunnettua mestarilaulua
yli sata näytelmää
1 800 lauselmarunoa (Spruchgedichte)

Suomennettuja runoja
 Munkki ja varastettu kananpaisti, suom. Yrjö Jylhä, teoksessa Saksan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Rafael Koskimies, Porvoo: WSOY, 1930 
 Totuus, suom. Alpo Noponen, teoksessa Lausunto-ohjelmaa kaunoluvun opetusta ja esitystä varten, toim. Onni Savola, Porvoo: WSOY 1920

Lähteet

Aiheesta muualla

Esittely Gutenberg-projektin sivuilla 

Saksalaiset runoilijat
Saksalaiset kirjailijat
Nürnbergin historia
Vuonna 1494 syntyneet
Vuonna 1567 kuolleet
Kunnallisvaalit 1976

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomen kunnissa 17.–18. lokakuuta 1976.

Vuoden 1972 vaalien jälkeen kuntien lukumäärä oli vähentynyt 19:llä, joten nyt valittiin valtuutetut 448 kunnan valtuustoihin. Toisaalta valtuustopaikkoja oli jaossa runsaat 1 500 enemmän kuin vuonna 1972. Suurin voittaja oli Kokoomus, joka lisäsi paikkojaan koko maassa liki kolmanneksella. Eduskuntapuolueiden joukossa suurin kannatuksen romahdus – noin kaksi kolmannesta valtuustopaikoista – puolestaan tuli Suomen Maaseudun Puolueen osalle. Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton seuraajaksi alkuvuonna 1973 perustettu Sosialistinen Työväenpuolue sai enää kaksi paikkaa, kun vuonna 1970 eduskunnasta pudonnut TPSL oli saanut vuonna 1972 vielä 30 valtuustopaikkaa. Uusina yrittäjinä vaaleihin osallistuivat Suomen Perustuslaillinen Kansanpuolue ja SMP:sta eronneen oppositioryhmän muodostama Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue.

Vuoden 1977 alussa toteutui kaikkiaan kahdeksan kuntaliitosta, minkä lisäksi kaikki jäljellä olleet kauppalat muutettiin kunnallislain muutoksen myötä kaupungeiksi (lukuun ottamatta Karhulaa, joka liitettiin Kotkan kaupunkiin).

Velkuan kunnassa vaalitoimusta ei järjestetty koska ehdokkaita oli yhtä paljon kuin valittavia joten kaikki ehdokkaat tulivat valituiksi.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Doria.fi − Kunnallisvaalit 1976 tilastokeskuksen julkaisu

Vuoden 1976 vaalit
Kunnallisvaalit
Sami Pihlström

Sami Johannes Pihlström (s. 27. joulukuuta 1969 Helsinki) on suomalainen filosofi. Pihlströmin erikoisalueita ovat muun muassa pragmatismi, realismin ongelma, etiikka, metafilosofia ja uskonnonfilosofia.

Sami Pihlström on toiminut Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan uskonnonfilosofian professorina vuodesta 2014. Hän on myös teoreettisen filosofian dosentti Helsingin yliopistossa sekä filosofian dosentti Turun ja Itä-Suomen yliopistoissa.

Koulutus ja työura 
Sami Pihlström opiskeli Helsingin yliopistossa teoreettista filosofiaa ja yleistä kirjallisuustiedettä. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1993; filosofian lisensiaatiksihän valmistui vuonna 1994 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1996. Hänen väitöskirjansa Structuring the world. The issue of realism and the nature of ontological problems in classical and contemporary pragmatism kuuluu pragmatismin alaan.

Pihlström on toiminut työuransa aikana Helsingin yliopiston filosofian laitoksella tutkijana vuosina 1996–1998, Suomen Akatemian tutkijatohtorina vuosina 1999–2002 ja teoreettisen filosofian yliopistonlehtorina vuosina 2001–2005. Määräaikaisena filosofian professorina hän on toiminut Kuopion yliopistossa vuosina 1998–1999 ja Tampereen yliopistossa vuosina 2005–2007. Vakinaisena käytännöllisen filosofian professorina hän on työskennellyt Jyväskylän yliopistossa vuosina 2007–2009.  Vuonna 2009 hän aloitti Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin johtajana, jona hän toimi heinäkuun loppuun 2015. 

Pihlström on julkaissut runsaasti artikkeleita, omia teoksia ja toimituksia. Hän on kuulunut lukion filosofian oppikirjasarjojen Odysseia ja Minerva tekijäryhmiin.

Pihlström on saanut Charles S. Peirce Societyn esseepalkinnon 1997, Odysseia-sarjasta Oy Edita Ab:n oppikirjapalkinnon 2000 sekä Suomen tietokirjailijat ry:n Oppikirjailijapalkinnon 2001.
Hänet kutsuttiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2015.

Julkaisuja

Teoksia

Toimituksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sami Pihlström – Helsinki Collegium for Advanced Studies.
 Sami Pihlström - Tuhat-tutkimustietojärjestelmä
 Belt, Jaakko: Pragmatisti sillanrakentajana – Sami Pihlströmin haastattelu Paatos 1/10 
 Sihvola, Juha: Uskonnon karikoista mediafilosofian hehkuun. Helsingin Sanomat 30.6.2001.
 Tukiainen, Arto: Realismin ongelma ja pragmatismi . Niin & näin 2/1997.

Artikkeleita verkossa 
 Putnamin episteemisestä totuuskäsityksestä . Niin & näin 2/1994.
 Tieteenfilosofian jättiläiset vastakkain . Niin & näin 3/1996.
 Jaakko Hintikka, Ludwig Wittgenstein ja vuosisatamme filosofian kahtiajako . Niin & näin 3/1998.
 Kun eurooppalainen filosofia amerikkalaistui . Niin & näin 2/1999.
 Idealismin paluu? Tieteessä tapahtuu 4/2000. 
 Tiede ja edistyksen myytti . Tieteessä tapahtuu 1/2005. (PDF)
 Fysikalismin sokea piste . Tieteessä tapahtuu 2/2006. (PDF)

Jyväskylän yliopiston professorit
Pragmatistit
Suomalaiset filosofit
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto Volanen

Risto Volanen (s. 2. huhtikuuta 1944) on yhteiskuntatieteiden tohtori ja entinen poliittinen valtiosihteeri valtioneuvoston kansliassa, missä hän toimi pääministeri Matti Vanhasen kansliapäällikkönä. Volanen oli myös Järvenpään kaupunginvaltuutettu.

Hän on toiminut 1970–1974 Keskustanuorten puheenjohtajana, Euroopan maataloustuottajien liitto Copan ja Euroopan osuuskuntien liitto Cogecan pääsihteerinä Brysselissä. Tätä ennen hän oli Pellervo-instituutin toimitusjohtaja ja Pellervo-Seuran osuustoimintajohtaja. Volanen on julkaissut useita kirjoja Suomen historiasta, mukaan lukien kolmisarjaisen teoksen autonomisen Suomen historian matkan itsenäisyyteen, joista yhden kirjoitti yhdessä Lasse Lehtisen kanssa.

Julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Risto Volasen kotisivut

Keskustanuorten puheenjohtajat
Määräaikaiset valtiosihteerit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Järvenpään kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Kara

Mikko Heikki Kara (s. 28. tammikuuta 1952, Uskela) on professori ja entinen VTT:n toimialajohtaja. Hän on myös energiapoliittinen selvitysmies koskien sähköön liittyviä ratkaisuja.

Kara on kiinnittänyt huomiota päästökaupan Suomelle aiheuttaman lauhde-energian tuotannon vähentymiseen, Norjan siitä saamiin voittoihin sekä Fingridin kaksoisrooliin sähkönjakeluviranomaisena ja valtaosaltaan yksityisenä yhtiönä, mitä omistavat myös sähköntuottajat.

Toinen energiapoliittinen selvitysmies on Martti Purasjoki, jonka kauppa- ja teollisuusministeri Mauri Pekkarinen nimitti selvittämään sähkömarkkinoiden toimivuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
VTT:n Mikko Kara haluaisi purkaa Fingridin omistuksen  , Tekniikka ja Talous 5.5.2006 Pekka Virolainen
Suurten sähköntuottajien pitäisi luopua kantaverkkoyhtiöstä , Turun Sanomat 2.5.2006
Selvitysmies Mikko Kara ei usko uusiin ydinvoimaloihin  , Tekniikka ja Talous 21.12.2005 Pekka Virolainen
"Sähkömarkkinoiden toimintaa voidaan parantaa"  , Kauppa- ja teollisuusministeriö 21.12.2005 Mikko Kara
Auh, aina vain sähköiskuja  , Talouselämä 16.12.2005 Esko Rantanen
Norja kuppaa suomalaisilta 500 milj. euroa , Metallitekniikka 5.12.2005 Juha-Pekka Kervinen
Auh, aina vain sähköiskuja  , Talouselämä 4.8.2005 Mikko Laitila

Suomalaiset professorit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Tekniikka&Talous

Tekniikka&Talous (vuoteen 1988 asti Insinööriuutiset) on Alma Talentin julkaisema teknis-taloudellinen lehti, joka käsittelee tekniikkaa ja innovaatioita. Lehden päätoimittaja on Harri Junttila. Lehdessä on kuuluisana kolumnistina nimimerkki ”Perusinsinööri Veijo Miettinen”, jonka taustalla olevia kirjoittajanimiä on arvailtu vuosien varrella.

Tekniikka&Talous julkaiseen päivittäin verkkopalvelussaan kymmeniä tekniikkaan, talouteen ja innovaatioihin liittyviä kirjoituksia. Printtilehti ilmestyy perjantaisin, yhteensä 41 kertaa vuodessa. Verkkopalvelua käyttää Fiamin mukaan viikoittain noin miljoona lukijaa. Vuonna 2022 painetun lehden lukijamäärä oli keskimäärin 77 000 ja lehden kokonaistavoittavuus 428 00 lukijaa. Lehden on tilannut muun muassa Tekniikan akateemiset TEK jäsenilleen (pääosin diplomi-insinöörejä). Lehti kertoo olevansa Suomessa eniten tekniikan asiantuntijoita tavoittava media.

Historiaa
Insinööriuutiset ja sitä kustantanut Insinöörilehdet Oy perustettiin vuonna 1961.

Vuonna 1973 Insinööriuutisten päätoimittaja Heikki Ranssi kirjoitti Neuvostoliiton ihmisoikeusoloja arvostelleen pääkirjoituksen. Lehden kustantaja määräsi Ranssin pysäyttämään ja tuhoamaan jo matkaan lähteneen painoksen yhteistyössä Postin kanssa. Ranssi oli niin perusteellinen, ettei yhtään kappaletta löydy lehden arkistosta eikä Kansalliskirjastosta. Ranssi sai myös potkut tehtävästään.

1980-luvun keskivaiheilla Insinöörilehdet julkaisi myös lehtiä I.D.E.A. ja Konepajamies. Tuolloin Insinööriuutiset ilmestyi kolme kertaa viikossa ja oli ilmoitusten eli mainosten määrässä Suomen suurin aikakauslehti. Lehden ulkoasu oli tuolloinkin sanomalehtimäinen tabloidi.

Insinööriuutisten lukijoiksi tulivat vuoden 1988 alusta myös Suomen Ekonomiliiton jäsenet, ja lehden sisältö laajeni tekniikasta myös talousasioihin. Sen myötä lehden nimi vaihtui 31. lokakuuta 1988 Tekniikka&Taloudeksi.

Vuoden 2012 alusta Tekniikka&Talouden levikki romahti kerralla 40 000 kappaleella, kun Uusi Insinööriliitto ei jatkanutkaan edeltäjänsä Insinööriliiton koko lehden historian jatkunutta jäsentilausta.

Päätoimittajia
Pertti Jotuni 1961
Tola Toivinen 1961–1966
Lauri Hämäläinen 1966–1970
Heikki Ranssi 1970–1973
Ari Rautsara 1973–1974
Seppo Santaholma 1974–1977
Risto Tuomainen 1977–1991
Heikki Vuonamo 1991–2002
Timo Tolsa 2002–2011
Terho Puustinen 2011–2012
Jyrki Alkio 2012–2018
Mikko Torikka 2018–2019
Harri Junttila 2020–

Lähteet

Aiheesta muualla
Tekniikka&Talouden verkkosivut
Insinöörilehdet Oy:n osake- ja yhtiöhistoriaa porssitieto.fi

Suomalaiset talouslehdet
Suomalaiset tekniikkalehdet
SRGB

sRGB on Hewlett-Packardin ja Microsoftin yhteistyössä kehittämä väriprofiili. Se on ylivoimaisesti eniten käytetty väriprofiili, ja suurin osa etenkin halvemmista digitaalikameroista tallentaa kuvat sRGB-profiiliin. Sitä myös suositellaan käytettäväksi www-sivuilla käytettäviin kuviin. Ohjelmat, jotka eivät käytä värinhallintaa, toistavat värit yleensä sRGB:n mukaisesti.

sRGB on suppeampi kuin useimmat muut RGB-väriprofiilit kuten Adobe RGB. sRGB on periaatteessa väritoistoalaltaan suurempi kuin CMYK-väriprofiilit yleensä ovat, mutta CMYK-tulostimet pystyvät toistamaan joitain värejä, jotka menevät sRGB-toistoavaruuden ulkopuolelle (etenkin sinivihreän alueella), joten sRGB:n käyttö painettavissa kuvissa rajaa osan mahdollisista värisävyistä pois. Tämän vuoksi graafisen alan ammattilaiset pyrkivät välttämään sRGB:n käyttöä, etenkin painoon menevissä kuvissa.

Väriavaruudet
Elefanttiritarikunta

Elefanttiritarikunta (), Tanskan vanhin ja arvokkain ansiomerkkiritarikunta, jonka Kristian V perusti 1. joulukuuta 1693.

Tämän yksiluokkaisen ritarikunnan merkki on vaalea timantein koristeltu elefantti, jota kannetaan vaaleansinisessä nauhassa. Elefanttiritarikunnan suurmestari on Tanskan hallitsija ja sen jäseneksi nimitetään nykyään lähinnä valtionpäämiehiä ja kuninkaallisia.

Suomalaisia ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat presidentit Martti Ahtisaari, Tarja Halonen ja Sauli Niinistö. Carl Gustaf Emil Mannerheimista tuli ritarikunnan jäsen vuonna 1919 hänen tehdessään valtionhoitajana valtiovierailun Tanskaan. Suomalaisia edesmenneitä ritarikunnan jäseniä ovat lisäksi presidentit Lauri Kristian Relander, J. K. Paasikivi, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto. Myös tunnettu kustaviaani, kreivi Gustaf Mauritz Armfelt oli ritarikunnan jäsen, kuten myös Suomen kansalaisista Venäjän viimeneinen hoviministeri Woldemar Freedericksz.

Ritarikunnan jäsen voi olla vain elossa oleva henkilö; tunnukset on palautettava ritarikunnalle hautajaisten jälkeen. Marsalkka Mannerheim on ainoa poikkeus: Tanskan kuningashuone lahjoitti edesmenneen kuningas Fredrik VIII:n teettämän ns. matkakappaleen Elefanttiritarikunnan suurrististä nauhoineen sekä rintatähden museoitavaksi, koska Mannerheim oli ollut poikkeuksellisen merkittävä ritarikunnan jäsen. Tunnukset luovutti Tanskan prinssi Viggo ja ne ovat nykyään Helsingin Kaivopuistossa sijaitsevassa Mannerheim-museossa. Näistäkään kunniamerkeistä tärkein ei ole siis varsinainen jaettu kappale vaan entisen suurmestarin käyttökappale – Mannerheim-museon mukaan ainoa lajissaan.

Lähteet 

Tanskalaiset ritarikunnat
Miss Skandinavia

Miss Skandinavia oli Finnartist Oy:n vuosittain järjestämä pohjoismainen kauneuskilpailu. Suomea kilpailussa edustivat Miss Suomi ja hänen ensimmäinen perintöprinsessansa. Kilpailu järjestettiin viimeisen kerran itsenäisenä syksyllä 2004, jolloin valittiin Miss Skandinavia 2005. Tämän jälkeen kilpailu yhdistettiin Miss Baltic Sean kanssa ja yhdistetty Miss Skandinavia ja Miss Baltic Sea valittiin vielä kahdesti, kunnes tämäkin kilpailu lopetettiin.

Tulokset 
 1971 Britt-Inger Johansson, Ruotsi
 1972 Eila Kivistö, Suomi
 1973 Anneli Björkling Suomi
 1974 Monica Sundin, Ruotsi
 1975 Lena Olin, Ruotsi
 1976 ei järjestetty
 1977 Bente Lihaug, Norja
 1978 Birgitta Lindvall, Ruotsi
 1979 Susanne Olsson, Ruotsi
 1980 Käte Nyberg, Suomi
 1981 Mona Olsen, Norja
 1982 Eva-Lena Lundgren, Ruotsi
 1983-1985 ei järjestetty
 1986 Sif Sigfursdóttir, Islanti
 1987 Hege Rasmussen, Norja
 1988 Maria Valtonen, Suomi
 1989 Helle Hansen, Norja
 1990 Louise Drevenstam, Ruotsi
 1991 Nina Björkfelt, Suomi
 1992 Nina Autio, Suomi
 1993 Thorunn Larusdóttir, Islanti
 1994 Beatrice Magnusson, Ruotsi
 1995 Birna Bragadóttir, Islanti
 1996 Sandra Hjort, Ruotsi
 1997 Lola Odusoga, Suomi
 1998 Dagmar Íris Gylfadóttir, Islanti
 1999 Jonna Kauppila, Suomi
 2000 Saija Palin, Suomi
 2001 Jenni Dahlman, Suomi
 2002 Íris Björk Árnadóttir, Islanti
 2003 Marna Haugen, Norja
 2004 Piritta Hannula, Suomi
 2005 	Gitte Hanspal, Tanska
 2006 ei järjestetty
 2007 Dorota Gawron, Puola (Miss Skandinavia & Miss Baltic Sea)
 2008 Fanney Lára Guomundsdóttir, Islanti (Miss Skandinavia & Miss Baltic Sea)

Katso myös 
 Miss Universum
 Miss Maailma
 Miss International
 Miss Grand International
 Miss Earth
 Miss Baltic Sea
 Miss Eurooppa
 Miss Suomi

Lähteet
 Lempimissit. Beauty pageants Worldwide

Aiheesta muualla
 Finnartist Oy. 
 http://www.pageantopolis.com/Int_past/Scandinavia.htm
 http://www.pageantopolis.com/Int_past/baltic_sea.htm
 http://www.pageantopolis.com/Int_past/BalticScand.htm

Kauneuskilpailut

pl:Dorota Gawron
Lenny White

Lenny White (oik. Leonard White III, s. 19. joulukuuta 1949, New York) on yhdysvaltalainen jazzia ja rockia soittava rumpali. 

Rumpalina itseoppinut White aloitti uransa New Yorkin paikallisissa yhtyeissä ja soitti usein esimerkiksi Jackie McLeanin kanssa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1969 hän oli kohonnut muusikkopiireissä jo niin korkeaan asemaan, että pääsi mukaan Miles Davisin kuuluisalle Bitches Brew levylle. Vuosina 1973–1976 White oli mukana Chick Corean Return to Forever -fuusioyhtyeessä. Nämä Corean ja Davisin kanssa tehdyt levyt ovat levytykset, joista White parhaiten tunnetaan. Return to Foreverin riveissä White sävelsi myös muutamia kappaleita. Yhtyeen lopettamisen jälkeen vuonna 1976 White julkaisi kaksi soololevyä Atlantic -yhtiölle, joista etenkin Venusian Summer on saanut hyviä arvioita, joskin levyä on nykyään vaikea löytää.

Tämän jälkeen White on soittanut esimerkiksi yhtyeissä Twenniynine, Jamaica Boys, Echoes of the Era sekä Griffith Park. Vuosien varrella hän on työskennellyt esimerkiksi Freddie Hubbardin, Joe Hendersonin, Woody Shaw'n, Gato Barbierin, Gil Evansin, Stanley Clarken sekä Stan Getzin kanssa. Lenny White.jpg

Diskografia
1975: Venusian Summer (Nemperor)
1976: Big City (Nemporer)
1977: The Adventures of Astral Pirates (Elektra)
1978: Streamline (Elektra)
1979: Best of Friends (Elektra)
1980: 29 (Elektra)
1983: Attitude (Wounded Bird)
1983: In Clinic (DCI)
1995: Present Tense (Hip Bop/Koch)
1996: Renderers of Spirit (Hip Bop Essence)
1999: Edge (Hip Bop Essence)
2002: Collection (Hip Bop)
2004: Tribute to Earth, Wind, and Fire (Trauma)

Aiheesta muualla
Whiten kotisivut

Yhdysvaltalaiset jazzrumpalit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Il-kaanien valtakunta

Il-kaanien valtakunta oli yksi Mongolivaltakunnan neljästä osasta, ja sen hajottua itsenäinen valtakunta. Se sijaitsi Persiassa (nyk. Iran), ja siihen kuului myös nykyinen Irak, Afganistan, Azerbaidžan ja läntinen Pakistan. 

Valtakunnan juuret ulottuvat Tšingis-kaanin valloituksiin vuosina 1219–1224, mutta sen varsinainen perustaja oli Tšingis-kaanin pojanpoika ja suurkaanien Möngken ja Kublain veli Hülegü. Hän sai 1250-luvulla Möngkeltä tehtävän valloittaa muslimien alueet Egyptiin asti. Tuhoisa sotaretki, jonka yhteydessä muun muassa Bagdad hävitettiin täysin, pysähtyi kuitenkin Palestiinaan Möngken kuoltua. Kublai-kaanin tultua valituksi suurkaaniksi, Hülegü palasi hallitsemaan maitaan. Il-kaani tarkoittaa "alikaania", ja viittaa muodolliseen alistumiseen Kublai-kaanin Pekingissä sijainneelle valtaistuimelle. Hülegün perilliset hallitsivat aluetta kahdeksan vuosikymmentä kääntyen lopulta islamiin. Il-kaanit jatkoivat sotimista mamelukkeja vastaan, mutta eivät saaneet heitä kunnolla lyödyksi ja joutuivat lopulta luopumaan valtapyrkimyksistään Syyriassa. Riita mamelukkien kanssa oli niin katkera, että il-kaanit pyrkivät vielä islamiin kääntymisen jälkeenkin liittoutumaan Euroopan kristittyjen kanssa mamelukkeja vastaan. Il-kaanien epäonnistumiseen Syyriassa vaikuttivat suuresti vihollisuudet pohjoisessa sijainneen toisen mongolivaltion Kultaisen ordan kanssa.

Il-kaanit olivat aluksi buddhalaisia, mutta kaanien käännyttyä islamiin alettiin alistaa buddhalaisia ja kristittyjä. Viimeisen kaanin kuoltua 1335, valtakunta hajosi nopeasti ja jakautui useisiin seuraajavaltioihin. Viimeinen il-kaanin titteliä tavoitellut murhattiin 1353.

Il-kaanien valtakunnan hallitsijat
Hülëgü (1256–1265)
Abaqa (1265–1282)
Tekuder (1282–1284)
Arghun (1284–1291)
Gaykhatu (1291–1295)
Baydu (1295)
Mahmud Ghazan (1295–1304)
Öljeitü (1304–1316)
Abu Sa'id (1316–1335)
Arpa Ke'un (1335–1336)
Musa (1336–1337)
Muhammad Khan (1337–1338)

Kublai-kaani
Iranin historia
Azerbaidžanin keskiaika
Aasian entiset valtiot
Ilmari Pimiä

Ilmari Eino Pimiä (19. kesäkuuta 1897 Kivennapa – 22. marraskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja runoilija, kuvataiteilija ja piirustuksenopettaja.

Henkilöhistoria
Ilmari Pimiän vanhemmat olivat Kivennavan suntio ja koulumestari Mikko Pimiä ja Anni Veijalainen. Pimiä kirjoitti ylioppilaaksi Terijoen yhteiskoulusta 1916 ja suoritti piirustuksenopettajan tutkinnon Taideteollisessa keskuskoulussa 1926. Hän toimi 1920-luvulta lähtien piirustuksenopettajana muun muassa Tampereen tyttökoulussa ja Tampereen klassillisessa lukiossa 1926–1927, Viipurin klassillisessa lyseossa ja Viipurin uudessa yhteiskoulussa vuosina 1927–1940 sekä Helsingin Kirkkopuiston tyttökoulussa 1940–1965. Rajavartijana Kannaksen rajavartiostossa Pimiä työskenteli 1922–1923.  Hänen opettajanuransa jatkui 1960-luvun puoliväliin saakka. Karjalan Aamun toimittajana hän oli 1942–1950.

Kirjallinen tuotanto 
Pimiä oli Olavi Paavolaisen lapsuudenystävä ja eli väkevästi mukana Tulenkantajien vaiheissa. Pimiän kirjallinen ura alkoi yhteiskokoelmista Nuoret runoilijat (1924) ja Hurmioituneet kasvot (1925). Hänen oma esikoiskokoelmansa Näkinkenkä ilmestyi 1926. Hän kirjoitti runotekstit Karjalan Liiton muistojulkaisuun Rakas entinen Karjala, joka ilmestyi 1942, ja toimi muutenkin teoksen avustajana. Teoksen toimitti Olavi Paavolainen. Sodan jälkeen Pimiä tuli tunnetuksi karjalaisrunoilijana, joka tulkitsi kotinsa menettäneiden evakkojen tuntoja. Hänen viimeinen julkaistu teoksensa Jäivät seudut rakkahimmat (1980) sisältää muistoja Karjalasta.

Teokset
 Nuoret runoilijat. Runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. WSOY 1924
 Näkinkenkä (runoja, 1926)
 Taivaan polku (runoja, 1929)
 Viimeinen porras (uskonnollisaiheisia runoja, 1936)
 Unen maa (runoja Karjalalle, 1942)
 Rakas entinen Karjala. Karjalan liiton muistojulkaisu 2. (toimittanut Olavi Paavolainen, runotekstit Ilmari Pimiä, 1942)
 Valitut runot (1948)
 Jäivät seudut rakkahimmat (runoja ja muisteluita, 1980)

Lähteet

Kirjallisuus
 Kirjailijat puhuvat: Tulenkantajat. Toimittanut Ritva Haavikko. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1976.
 Lappeenranta / Pimiä Ilmari

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kirjailijat
Tulenkantajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Volta (järvi)

Volta () on järvi Ghanassa. Se on maailman suurin patojärvi, jonka pinta-ala on 8 502 km². Volta-joen kaksi haaraa, Musta Volta ja Valkoinen Volta, sekä Oti laskevat Volta-järveen.

Järvi syntyi vuonna 1966, kun Akosombo-padon rakennustyöt saatiin valmiiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ghanan järvet
Voltan vesistö
Tekojärvet
Lilian Thuram

Lilian Thuram (oik. Ruddy Lilian Thuram-Ulien, s. 1. tammikuuta 1972 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Ennen jalkapallouransa alkamista hän aikoi kouluttautua katoliseksi papiksi. 

Thuramin ammattilaisura alkoi AS Monacossa vuonna 1991. Vuosina 1996–2001 hän pelasi Parman joukkueessa Italian Serie A:ssa. Parman vuosien jälkeen Thuram pelasi Juventuksessa, josta hän siirtyi vuonna 2006 sopupeliskandaalin takia Barcelonaan. Espanjalaislehdistön mukaan kauppasumma olisi ollut 5 miljoonaa euroa. Edustettuaan Barcelonaa kahden kauden ajan, Thuramin piti palata kesällä 2008 vapaalla siirrolla kotimaahansa Paris Saint-Germainin joukkueeseen, mutta lääkärintarkastuksessa ilmennyt sydänvika aiheutti siirron kariutumisen viime hetkellä.

 

Ranskan maajoukkueessa Thuram pelasi 142 ottelua, eniten kaikista ranskalaisista miesjalkapalloilijoista. Maajoukkueurallaan hän teki kaksi maalia, jotka molemmat syntyivät vuoden 1998 MM-kilpailuiden välieräottelussa Kroatiaa vastaan. Hän pelasi myös vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa, sekä vuosien 1996, 2000, 2004 ja 2008 EM-kilpailuissa. Saavutuksina näistä Thuramilla on maailmanmestaruus vuodelta 1998, Euroopan mestaruus vuodelta 2000 ja MM-hopea vuodelta 2006. Hän lopetti maajoukkueessa Ranskan jäätyä alkulohkoon EM-kisoissa 2008  ja noin kuukautta myöhemmin hän ilmoitti lopettavansa koko pelaajauransa. 

Thuram on useaan otteeseen kommentoinut Ranskan poliittisia tapahtumia muun muassa siirtolaisuuteen liittyen. Hän arvosteli sisäministeri Nicolas Sarkozyn politiikkaa Ranskan lähiömellakoiden aikana sanoen, että ennen turvallisuudesta puhumista pitäisi puhua sosiaalisesta tasa-arvosta ja että puheet lähiöiden puhdistamisesta loukkaavat häntä henkilökohtaisesti.

Seurat 

 AS Monaco (1991–1996)
 Ranskan cupin voitto vuonna 1991
 Parma (1996–2001)
 UEFA cupin voitto 1999
 Italian cupin voitto 1999
 Italian supercupin voitto 1999
 Juventus (2001–2006)
 Serie A:n voitto 2002 ja 2003
 Italian supercupin voitto 2002 ja 2003
 Barcelona (2006–2008)

Lähteet 
 Thuram Football Databasen sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla 

Jalkapallon maailmanmestarit
Ranskalaiset jalkapalloilijat
FIFA 100
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit
Variskan yhtenäiskoulu

Variskan yhtenäiskoulu on yksi Vaasan yhtenäiskouluista. Se sijaitsee Ristinummella, jonne on keskustasta matkaa noin 7 kilometriä. Variskan koulun on suunnitellut Asko Halme ja se valmistui vuonna 1990. Vuonna 2022 koulua laajennettiin ala-asteen luokille tarkoitetulla lisäsiivellä.

Nimi Variska tulee sanoista Vanha Vaasa, Ristinummi ja Kappelinmäki. Koulussa oli keväällä 2006 31 opettajaa ja noin 430 oppilasta. Luokat sijaitsevat useassa eri siivessä, mikä johtuu koulun historian aikana tehdyistä laajennusremonteista. Samassa rakennuksessa toimii myös Variskan kirjasto.

Koulun liikuntasali toimii koripallossa Vaasan Salaman ja lentopallossa Vaasan Kiiston kotikenttänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Variskan koulun kotisivut

Vaasan peruskoulut
Ristinummi
Kanneltalo

Kanneltalo on yksi Helsingin kulttuurikeskuksen toimipaikoista. Se sijaitsee Helsingin Kannelmäessä, Kannelmäen rautatieaseman vieressä. Rakennuksen edessä oleva aukio tunnetaan nimellä Sitratori. Kanneltalossa toimivat kulttuurikeskuksen lisäksi Kannelmäen kirjasto, Läntinen työväenopisto, Kannelmäen nuorisotalo, ja Kulttuurikahvila Voila.

Kanneltalossa on galleria ja 235-paikkainen konserttisali, jossa järjestetään musiikki-, tanssi- ja teatteriesityksiä.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Pekka Salminen, ja se on valmistunut vuonna 1992.

Konserttisalin katossa on Sakari Marilan 24 metriä pitkä lasitaideteos Viva!

Lähteet

Aiheesta muualla
Kanneltalon kotisivu

Helsingin kulttuurikeskus
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Kaarela
Suomen konserttitalot
Franck Montagny

Franck Montagny (s. 5. tammikuuta 1978 Fleurs, Ranska) on ranskalainen kilpa-autoilija ja entinen F1-kuljettaja. Nykyään hän ajaa Formula E -sarjassa Andretti Autosportin tallissa. Montagny asuu Oxfordissa Englannissa.

Ura
Montagny aloitti uransa karting-sarjoissa 1990-luvun alkuvuosina, voitti 14-vuotiaana luokkansa Ranskan mestaruuden ja siirtyi vähitellen nopeampiin autoihin. Hänen uransa oli vähällä katketa 1996, kun hän loukkaantui vakavasti Formula Renault -sarjan osakilpailussa. Hän kuitenkin toipui ja palasi radoille, ajoi kauden loppuun ja siirtyi Ranskan F3-sarjaan, jossa hän poimi 12 osakilpailuvoittoa kahden seuraavan vuoden aikana ja sijoittui parhaimmillaan loppupisteissä kakkoseksi. Seuraavana oli vuorossa Formula Nissan World Series -sarja, jonka Montagny voitti vuonna 2001 ja 2003. Häntä pidettiin suurena lupauksena, ja vuonna 2003 hänet pestattiin Renault'n F1-tiimiin testikuljettajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä vuodet 2004 ja 2005.

Kauden  alussa Montagny toimi Super Aguri -tallin varakuljettajana. Hän sai mahdollisuuden ajaa tallissaan, kun hänet nimettiin japanilaiskuski Yūji Iden tilalle kauden 2006 viidenteen kisaan Nürburgringillä Saksassa 7. toukokuuta. Montagny jatkoi Super Agurin toisena kilpakuljettajana kaikkiaan seitsemän GP:n ajan kotikilpailuunsa Ranskan GP:hen saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi jälleen tallin kolmanneksi kuljettajaksi, kun kilpakuljettajaksi Takuma Satōn työpariksi pestattiin japanilainen Sakon Yamamoto. Montagnyn paras osakilpailusijoitus oli 16:s (Monaco ja Ranska).

Kaudella  Montagny toimi Toyota-tallin testikuljettajana. Montagny yritti paluuta F1-sarjaan Renault ja USF1-talleissa kaudella , mutta ei saanut kuljettajan paikkaa.

Formuloiden jälkeen Montagny edusti ranskaa A1 Grand Prix sarjassa neljän kilpailun ajan kaudella 2007-08. Vuosina 2008-09 Montagny kilpaili yksittäisissä IndyCar-kilpailuissa. Vuonna 2010 Montagny edusti Bordeaux'n joukkuetta Superleague Formula sarjassa. Montagny on kilpaillut Le Mansin 24 tunnin ajossa vuodesta 1998 lähtien ollen kahdesti toinen vuosina 2006 ja 2009.

Andretti Autosportilla Formula E -sarjassa ajanut Montagny kärähti kokaiinin käytöstä Malesian GP:n jälkeisessä dopingtestissä. Hän ei kieltänyt tulosta.

Formula 1 -tulokset

Formula 3000 -tulokset

A1 Grand Prix -tulokset

Formula E -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla

 Franck Montagnyn kotisivut 
 Pitpass.com / Montagny 

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
Formula E -kuljettajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Speedrun

Speedrun eli pikapelaaminen on videopelin tai sen osan läpi suorittaminen mahdollisimman nopeasti. Tämä edellyttää yleensä tarkkaa harjoittelua ja suunnittelua.

Speedruneja on käytännössä kahta tyyppiä: normaalit speedrunit, joissa tarkoituksena on pelata taitavasti käyttäen vain pelin sallimia toimintoja (esimerkiksi pelin tallentamista tietyissä paikoissa), ja työkaluavusteiset speedrunit, jotka käyttävät hyväksi emulaattorien erikoisominaisuuksia, kuten hidastusta ja tilanteen tallentamista missä hyvänsä. Usein normaalien speedrunien ideana on esitellä pelitaitoja, kun taas työkaluavusteisien speedrunien ideana on lähinnä viihdyttää katsojaa tekemällä speedrunista mahdollisimman näyttävä.

Monet speedrunit käyttävät hyväkseen peleissä olevia glitchejä, peleissä olevia ohjelmointivirheitä joilla pelaajat pystyvät tekemään asioita joita pelin tekijät eivät tarkoittaneet mahdollisiksi. Näiden avulla jotkut pelit on mahdollista pelata äärimmäisen nopeasti läpi. Glitchit voivat sisältää lukuisia erilaisia temppuja aina seinien läpi kävelemisestä aina lähes koko pelin ohjelmoinnin "rikkomiseen". Glitchien hyväksikäyttö ei varsinaisesti ole huijaamista, koska ne ovat alkuperäisissä peleissä olevia "ominaisuuksia" joita pelaajat vain hyväksikäyttävät. Speedrunien tekijät voivat siten itse päättää haluavatko he käyttää speedruneissaan glitchejä hyväkseen vai pelata ne läpi "rehellisesti".

Speedrunien tekemisen kulttuuri nousi Doom-pelin myötä, ja sen seuraaja Quake on yksi tärkeimmistä peleistä, josta edelleen tehdään speedruneja. Tähän vaikutti se, että nämä pelit mahdollistavat pelien nauhoittamisen "demoksi", jonka sitten voi itse pelin avulla toistaa uudelleen. Nykyisin sama ominaisuus löytyy myös monista emulaattoreista. Muita tärkeitä pelejä, joista on tehty useita speedruneja, ovat muun muassa Metroid-sarjan pelit, Super Mario Bros. (ennätysaika on 4min 54s 881ms) jatko-osineen, ja Mega Man -sarjan pelit.

Speedruneja levitetään runsaasti myös Internetissä, usein joko demo- tai emulaattorinauhoituksina, tai videotiedostoina erilaisissa verkkopalveluissa kuten esimerkiksi YouTube-sivustolla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Speed Demos Archive – Suurin speedrun-yhteisö 
TASvideos.org - Yhteisö joka on koonnut runsaasti tool-assisted speedrun -videoita 
Speedrun.com - Suurin speedrun ennätyksiä listaava sivusto 

Videopelikäsitteet
Pikkukäenrieska

Pikkukäenrieska (Gagea minima) on toukokuussa kukkiva, kapealehtinen ja yleensä 7–15 senttimetriä korkea sipulikasvi. Kevään edetessä se kuitenkin peittyy korkeampien kasvien alle ja kuihtuu pois. Pikkukäenrieska kulkeutuu helposti paikasta toiseen suurempien hyöty- ja koristekasvien juuripaakkujen matkassa. Kasvi on yleinen Etelä-Suomessa ja se on levittäytynyt monin paikoin pohjoisempaankin. Pikkukäenrieska on Suomessa vanha tulokaskasvi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
 Kasviatlas 2020: Pikkukäenrieskan (Gagea minima) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
 LuontoPortti: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
 Luopioisten kasvisto: Pikkukäenrieska (Gagea minima)
 Den virtuella floran: Dvärgvårlök (Gagea minima) 

Käenrieskat
Microsoft PowerPoint

Microsoft PowerPoint on Microsoftin Microsoft Office -ohjelmistopakettiin kuuluva esitysgrafiikkaohjelma, joka on kehitetty Windows- ja OS X -käyttöjärjestelmiin. Microsoftin oman ilmoituksen mukaan ohjelmaa käytetään päivittäin noin 30 miljoonassa esityksessä.

Ensimmäinen Powerpoint-versio julkaistiin Apple Macintoshille vuonna 1987. Ohjelmiston alkuperäinen kehittäjä oli Forethought-niminen yritys, jonka Microsoft osti pian Powerpoint-julkaisun jälkeen samana vuonna.

PowerPoint-esitykset
PowerPoint-esitys muodostuu dioista, jotka voivat sisältää tekstiä, kuvia, ääntä, videoita ja muita osioita. Kuville voidaan määrittää animaatio, ja animaatiossa voi olla myös ääniä. Dian animaatiota ei näytetä uudestaan, vaikka diaan palattaisikin myöhemmin. Diojen välillä liikutaan joko automaattisesti, hiirellä klikkaamalla tai hyperlinkeistä. PowerPoint osaa käsitellä myös makroja. Viimeisimmissä tuoteversioissa (2010, 2013) ominaisuuksiin on lisätty myös kuvankäsittely- ja videoeditointiominaisuuksia.

Historia
Ohjelmiston alkuperäisen version kehittivät Dennis Austin ja Thomas Rudkin Forethought, Inc. -yrityksestä. Ohjelmisto suunniteltiin alun perin Macintosh-tietokoneille, ja ensimmäinen julkaisu oli nimeltään "Presenter". Vuonna 1987 nimeksi vaihdettiin "PowerPoint" tavaramerkkiongelmien vuoksi. Uuden nimen keksi Robert Gaskins. Elokuussa 1987 Microsoft osti Forethoughtin 14 miljoonalla dollarilla ja siitä tuli Microsoftin Graphics-liiketoimintayksikkö, joka jatkoi ohjelmiston kehittämistä.

Katso myös
Microsoft Office
LibreOffice

Aiheesta muualla

 Microsoft Powerpointin virallinen sivusto

Esitysgrafiikka
Mac OS -ohjelmat
Windows-ohjelmat
PowerPoint
Sukkanauharitarikunta

Sukkanauharitarikunta () on englantilainen, Edvard III:n vuonna 1348 perustama kunniaritarikunta. Sen tunnuslause Honi soit qui mal y pense (häpeä sille, joka tästä pahaa ajattelee) on keskiranskaa. Ritarikunnan jäsenyys suodaan erittäin harvoille ja sen voi myöntää ainoastaan monarkki, jonka lisäksi ritarikunnassa on vain 24 täysivaltaista jäsentä. Heidän lisäkseen ritarikuntaan voi kuulua joitakin muita jäseniä, jotka ovat yleensä oman ja muiden maiden kuninkaallisia. Ritarikunta on Englannin arvostetuin, ja vanhin olemassa oleva kunniaritarikunta.

Myönnettävät arvonimet ovat Knight Companion (KG) ja Lady Companion (LG).

Ritarikunnan jäseniä ovat tai ovat olleet entinen pääministeri John Major, Mount Everestin valloittanut Sir Edmund Hillary ja entinen pääministeri Margaret Thatcher. Nykyisiä ulkomaisia sukkanauharitareita ovat esimerkiksi Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa, entinen Alankomaiden kuningatar Beatrix ja Norjan kuningas Harald V.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Order of the Garter – Ritarikunnan virallinen kotisivu.
St George's Chapel at Windsor Castle: Order of the Garter
Luettelo kaikista entisistä jäsenistä
Luettelo ritarikunnan nykyisistä jäsenistä
BBC gallery: Order Of The Garter

Brittiläiset ritarikunnat
Metallimessu

Metallimessu on kristillisen metallimusiikin säestyksellä pidettävä luterilainen jumalanpalvelus, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 29. kesäkuuta 2006 Temppeliaukion kirkossa Helsingissä.

Historia
Ensimmäisen Metallimessun takana oli työryhmä, joka koostui pastoreista Haka Kekäläinen ja Jukka Valkama, nuorisotyönohjaajasta Mikko Saari sekä muusikoista Markus Korri ja Juhani Palttala. Messun esilaulajana toimi Hevinkelium- ja Kilpi-yhtyeen laulusolisti Taage Laiho. Messu oli yleisömenestys. Temppeliaukion kirkko tuli ääriään myöten täyteen noin 300 ihmisen jäädessä turvallisuussyistä ulkopuolelle.

Metallimessuja järjestettiin vuonna 2007 Helsingissä Temppeliaukion kirkossa 9. helmikuuta, Turussa Mikaelinkirkossa 10. maaliskuuta, Nokialla Immortal Metal Festin yhteydessä 19. toukokuuta, Tampereella 7. kesäkuuta ja Jyväskylässä 5. lokakuuta. Tekijäryhmä oli koko lailla sama kuin ensimmäisessä Metallimessussa.

Vuonna 2008 Metallimessuja järjestetään Helsingissä 15. maaliskuuta ja 20. marraskuuta, Espoossa 8. helmikuuta ja 13. syyskuuta, Turussa 26. huhtikuuta, Keravalla 16. toukokuuta, Tampereella 5. kesäkuuta ja Konnevedellä 26. kesäkuuta.

Metallimessujen järjestäjäorganisaationa vaikuttaa Metallimessu ry, jonka hallitukseen kuuluvat pastori Haka Kekäläinen, nuorisotyönohjaaja Mikko Saari, opiskelija Ilari Lähteenmäki sekä opiskelija Jeremy Qvick.

26. elokuuta 2008 julkaistiin Metallimessu-albumi, jonka kappaleet ja väliosat seuraavat messun kulkua. Levyllä virsiä tulkitsevat Taage (Kilpi), Ville Tuomi (Suburban Tribe), Tanja (Lullacry), Tuomas Nieminen (Adamantra), Juhani Muhonen (Sorrowind) ja Heikki Pöyhiä (Twilightning).

Vastaanotto
Ensimmäinen Metallimessu aiheutti ennakkoon kiistaa niin metallimusiikin harrastajien kuin hengellisen yleisön joukossa. Suen kirjoittaja leimasi tapahtuman lähtökohdaltaan ”läpinäkyvästi valtayleisöä kosiskelevaksi”. Imperiumin kirjoittajan mielestä taas tapahtuman metallivirsisovitukset noudattivat liian orjallisesti perinteitä ja piti kokonaisuutta odotuksiin nähden pettymyksenä. Tapahtuma kuitenkin keräsi Metallimessun tiedotteen mukaan 750 hengen yleisön, ja sittemmin järjestetyt Metallimessut ovat myös olleet enemmän tai vähemmän yleisömenestyksiä.

Kristillinen medialiitto palkitsi Metallimessun ”Vuoden kristillinen mediateko 2007” -palkinnolla, perustellen sen, että ”Metallimessu on konseptina ja jumalanpalveluksena merkittävällä tavalla laajentanut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rajapintaa seurakuntiensa nykyisiin ja tuleviin jäseniin”. Metallimessu on konseptina herättänyt kiinnostusta myös Ruotsissa ja Norjassa.

Hevimessu ja Metallmässa 
Muita vastaavanlaisia messuja ovat mm. Hevimessu ja suomenruotsalainen Metallmässa, jotka eivät ole Metallimessu ry:n järjestämiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Metallimessun kotisivu (arkistoitu)

Metallimusiikkiin liittyvät käsitteet
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalvelus
Hengellisen musiikin tapahtumat Suomessa
Helsingin tapahtumat
Blow Up Your Video

Blow Up Your Video on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Albumia tuottamaan otettiin yhtyeen alkuaikojen albumeiden voimakaksikko Harry Vanda ja George Young, joille yhteistyö Brian Johnsonin kanssa oli ensimmäinen.
Levy jäi Simon Wrightin viimeiseksi AC/DC:n rumpalina.

Kaikki sävellykset ovat Malcolm ja Angus Youngin sekä Brian Johnsonin käsialaa. Sanoitukset albumille kirjoitti Johnson. AC/DC:lle tuttuun kaksimieliseen tyyliin ainakin kolme kappaletta ("Kissin' Dynamite", "Two's Up" ja "Go Zone") käsittelee seksiä. Suurin hitti levyltä oli "Heatseeker". Albumin nimi tulee kappaleen "That's The Way I Wanna Rock N Roll" sanoituksesta.

Blow Up Your Video julkaistiin remasteroituna vuonna 2003 osana AC/DC remasters -sarjaa.


Kappaleet

Kokoonpano
Brian Johnson – laulu
Angus Young – kitara
Malcolm Young – rytmikitara
Cliff Williams – basso
Simon Wright – rummut

Arvostelut

All Music Guiden arvostelu: 
Rolling Stone -lehden arvostelu:

Singlet ja EP't
Heatseeker / Go Zone  (Euroopassa 4.1., Australiassa 11.1.)
Heatseeker / Go Zone / Snake Eye  (Euroopassa 4.1., Australiassa 11.1.)
That's The Way I Wanna Rock N Roll / Kissin 'Dynamite  (Euroopassa 28.3., Australiassa 5.4.)
That's The Way I Wanna Rock N Roll / Kissin 'Dynamite / Borrowed Time  (Euroopassa 28.3., Australiassa 5.4.)
That's The Way I Wanna Rock N Roll / Kissin 'Dynamite / Shoot To Thrill / Whole Lotta Rosie (live)  (28.3.)

Lähteet
Bedlam in Belgium
Remasters-levyn kansivihko

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

AC/DC:n albumit
Vuoden 1988 albumit
Halloumi

Halloumi tai halumi (, lausutaan , Kyproksen murteessa ; ) on kova, Kyprokselta peräisin oleva lumenvalkoinen mintulla maustettu juusto. Perinteisesti sen valmistuksessa on käytetty lampaan- ja vuohenmaidon seosta, mutta markkinoilla on myös juustoja, jotka sisältävät lisäksi lehmänmaitoa.

Historia

Ensimmäiset maininnat halloumista historiallisissa lähteissä ovat vuodelta 1554, jolloin Florio Bustron kirjoitti Kyproksella olleista vuohista, sekä vuohen ja lampaanmaidon sekoituksesta valmistettavasta juustosta, johon hän viittasi nimellä calumi. Arkkipiispa Kyprianόs kirjoitti samaan tapaan juustosta vuonna 1778 mainiten myös, että suuria määriä juustoa vietiin ulkomaille.

Valmistus ja piirteet
Halloumi on valmistettu perinteisesti vuohenmaidon ja lampaanmaidon sekoituksesta. Sekoituksen suhdetta ei ole määritelty tarkasti. Aina maitoja ei sekoiteta, vaan niin vuohenmaitoa kuin lampaanmaitoakin voidaan käyttää halloumin valmistamiseen myös yksinään. Nykyisin maitoon saatetaan lisätä myös lehmänmaitoa, jota ei perintiesesti käytetty. Lehmänmaitoa on lisätty kysynnän kasvaessa, koska lampaan- ja vuohenmaitoa on saatavilla rajallisemmin. Halloumia valmistettaessa siihen lisätään maidon lisäksi juoksutetta, suolaa ja minttua. Minttu mielletään nykyisin olennaiseksi osaksi juuston makua, mutta alun perin sitä lisättiin juustoon ennemminkin sen antibakteerisen vaikutuksen takia. Juustoa kypsytetään vähintään 40 päivää.

Valmis halloumi on väriltään valkoista tai kellertävää. Juustolla ei ole kuorta ja rakenteeltaan se on puolikovaa. Sen makua on kuvailtu miedoksi. Juusto sopii tarjoiltavaksi useilla eri tavoilla, mikä on osaltaan vaikuttanut myös sen menestykseen.

Kyproksella halloumin valmistamisen sääntelystä vastaava taho on Cyprus Organisation for Standardisation eli CYS. Vuonna 2015 Kyproksella tuotettiin 19 000 tonnia halloumijuustoa, jonka valtaosa tai noin 15 000 tonnia päätyi vientiin. Pääasialliset vientikohteet sijaitsevat Euroopassa ja Lähi-idässä. Juuston kysyntä on ollut huomattavassa kasvussa. Kyproksella on pelätty, että tuotanto ei kykene pysymään kasvavan kysynnän perässä. Korkea kysyntä on myös johtanut halloumia jäljittelevien ja halloumina virheellisesti myytävien tuotteiden valmistukseen Kyproksen ulkopuolella.

Halloumi-sana on huhtikuusta 2021 lähtien ollut Euroopan unionin nimisuojan alainen. Vain Kyproksen saarella asianmukaista, perinteistä menetelmää käyttäen valmistettua juustoa voi EU-alueella myydä halloumi-nimellä. Myös Pohjois-Kyproksen turkkilaisessa tasavallassa valmistettua juustoa voidaan siis kutsua halloumiksi EU-alueella, kunhan juusto täyttää EU:n yleiset ruoanvalmistusvaatimukset. Muissa maissa valmistettuja hallouminkaltaisia juustoja myydään esimerkiksi nimellä ”grillijuusto”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalaiset juustot
Kypros
Lähi-idän keittiö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suvijuhlat

Suvijuhlat ovat lähetysyhdistys Rauhan Sanan ja järjestävän paikkakunnan Rauhan Sanan yhdessä  järjestämät suuret seurat. Suvijuhlat poikkeavat seuraohjelmaltaan muista kesällä pidettävistä suurista seuroista. Suvijuhlilla tuodaan esille terveisiä lähetystyökohteista perinteisten seurapuheiden lisäksi. Suvijuhlia on vietetty vuodesta 1981.

Suvijuhlien järjestämispaikkakunnat

80-luku 
 1981 Kokkola, 1984 Oulu, 1985 Muonio, 1986 Kokkola, 1987 Ylitornio, 1988 Kalajoki, 1989 Rovaniemi

90-luku 
 1990 Ylivieska, 1992 Alatornio, 1994 Oulu, 1995 Muonio, 1996 Kalajoki, 1997 Kokkola, 1998 Rovaniemi, 1999 Ylivieska

2000-luku 
 2000 Ylitornio, 2001 Himanka, 2002 Alatornio, 2003 Kempele, 2004 Pello, 2005 Muonio, 2006 Kalajoki, 2007 Kokkola, 2008 Rovaniemi, 2009 Ylivieska

2010-luku 
 2010 Himanka, 2011 Ähtävä, 2012 Alatornio , 2013 Kempele , 2014 Ylitornio , 2015 Muonio , 2016 Vantaa , 2017 Kokkola, 2018 Pello, 2019 Ähtävä, 2021 Himanka, 2022 Ylivieska

Katso myös 
Rauhan sana

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pohjolan sanomat, 13.7.2002: Perinteiset Rauhan Sanan Suvijuhlat alkoivat Alatornion kirkolla

Rauhansanalaisuus
Pyromania (albumi)

Pyromania on hard rock -yhtye Def Leppardin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1983. Se oli yhtyeen läpimurtoalbumi, jota on pelkästään USA:ssa myyty yli 10 miljoonaa kappaletta. Albumi raivasi tietä ns. "tukkaheville", josta tuli myöhemmin suosittua. Singleistä hiteiksi nousivat Photograph, Rock of Ages ja Foolin' . Pyromania on kahteen edelliseen levyyn verrattuna viimeistellymmin tuotettu, vähemmän rosoinen ja on ensimmäinen levy, jolla myöhemmin tutuksi tullut Leppard-soundi on läsnä. 

Levyn nauhoitusten ollessa käynnissä kitaristi Pete Willis sai potkut alkoholinkäyttönsä johdosta. Hänen tilalleen tuli glam-yhtye Girlistä Phil Collen.

Kappaleen ”Rock of Ages” saksalta kuulostava kuuluisa intro "Gunter glieben glauchen globen" on peräisin tuottaja Mutt Langelta, joka oli kyllästynyt toistamaan ”one-two-three-four” kerta toisensa jälkeen. Yhtyettä heitto huvitti ja se päätyi levylle. Lause ei kuitenkaan oikeasti tarkoita saksaksi mitään. Sama intro kuultiin 15 vuotta myöhemmin The Offspring -yhtyeen kappaleessa ”Pretty Fly (for a White Guy)”.

Kappaleet

Kokoonpano
Rick Allen – rummut
Steve Clark – kitara
Phil Collen – kitara
Joe Elliott – laulu
Rick Savage – basso
Pete Willis – kitara

Def Leppardin albumit
Vuoden 1983 albumit
Robert John "Mutt" Langen tuottamat albumit
Guyanan ylänkö

Guyanan ylänkö on Etelä-Amerikan pohjoisosissa sijaitseva ylänkö. Brasilian, Guyanan ja Venezuelan rajalla olevan ylängön kallioperä koostuu prekambrisista, Guyanan massiiviin kuuluvista graniiteista sekä niiden päälle kerrostuneista, yli 1 700 miljoonaa vuotta vanhoista hiekkakivistä.

Orinocojoen sivuhaarat virtaavat ylängön läpi ja muodostavat syviä, jyrkkäseinäisiä laaksoja, joiden väliin jää noin 120 tasalakista, hiekkakivestä eroosion kautta muodostunutta jäännösvuorta, tepuita. Näistä korkein on Guyanan ja Venezuelan rajalla oleva Roraima (2 810 m), kun taas suurin on 700 neliökilometrin laajuinen Ayan Tepuy (2 560 m), jonka laelta Angelin putoukset saavat vetensä.

Vaikka Guyanan ylänkö on pääasiassa trooppisten sademetsien peittämää, kallioperän ravinneköyhyyden vuoksi alue on edelleen hyvin harvaan asuttua ja osin vielä tutkimatonta. Sen sijaan tepuiden eristäytyneet lakitasanteet saavat runsaasti sadetta, ja niillä kasvaa monia endeemisiä kasvilajeja.

Katso myös 
 Guayana

Aiheesta muualla 

Brasilian maantiede
Guyanan maantiede
Venezuelan maantiede
Ylängöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Todistajan vakuutus

Todistajan vakuutus on totuusvakuutus, jonka oikeudessa todistajana kuultavana oleva henkilö antaa. Vakuutuksen rikkonutta voidaan rangaista rikoslain mukaisesti.  Vakuudesta kieltäytynyttä voidaan pitää painostusvankeudessa enintään kuusi kuukautta, minkä jälkeen häntä voidaan rangaista todistajan niskoittelusta. Ennen vuoden 2016 alkua todistaja saattoi valita vakuuttavansa joko todistajanvalan tai todistajan vakuutuksen väliltä. Ero valan ja vakuutuksen välillä on, että valassa todistaja vannoi "Jumalan kautta" kun taas nykyään käytössä olevassa vakuutuksessa vannotaan neutraalimmin todistajan "omantunnon kautta".

Todistajan vakuutuksen kaava
Todistajan vakuutuksen kaava on: "Minä N. N. lupaan ja vakuutan kunniani ja omantuntoni kautta, että minä todistan ja kerron kaiken totuuden tässä asiassa siitä mitään salaamatta tai siihen mitään lisäämättä taikka sitä muuttamatta." 

Aiemmin käytössä ollut todistajanvala kuului seuraavasti: ”Minä N. N. lupaan ja vannon kaikkivaltiaan ja kaikkitietävän Jumalan kautta, että minä todistan ja kerron kaiken totuuden tässä asiassa siitä mitään salaamatta tai siihen mitään lisäämättä taikka sitä muuttamatta.”

Lain mukaan seuraavat eivät anna vakuutusta: alle 15-vuotiaat, henkilö joka on mielenterveydellisistä syistä kyvytön ymmärtämään vakuuden merkitystä, asianomistaja joka ei vaadi rangaistusta, samasta teosta syytetty jolla on välitön yhteys käsiteltävään syytökseen tai joka on saanut tästä tuomion aiemmin sekä nimetön todistaja.

Totuusvakuutus
Asianosaista, joka ei ole syytetty, voidaan kuulustella totuusvakuutuksen nojalla. Tällaisen vakuutuksen kaava on:

"Minä N. N. lupaan ja vakuutan kunnian ja omantuntoni kautta, että minä lausumassani kerron kaiken totuuden tässä asiassa siitä mitään salaamatta tai siihen mitään lisäämättä taikka sitä muuttamatta."

Asiantuntijan vakuutus
Oikeudessa asiantuntijana kuultava henkilö antaa asiantuntijan vakuutuksen: "Minä N. N. lupaan ja vakuutan kunniani ja omantuntoni kautta, että minä todistan ja kerron kaiken totuuden tässä asiassa siitä mitään salaamatta tai siihen mitään lisäämättä taikka sitä muuttamatta."

Lähteet

Katso myös
Vala
Virkavala
Väärä vala

Aiheesta muualla 
Oikeudenkäymiskaari

Prosessioikeus
Valat