joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Samuli Haataja

Samuli Haataja (s. 1. huhtikuuta 1976) on toinen The Crash -yhtyeen perustajista. Samuli ja toinen yhtyeen perustajajäsen, laulaja/kitaristi Teemu Brunila tapasivat rippileirillä vuonna 1991. He perustivat bändin ja päättivät hakea samaan lukioon. Haataja soitti yhtyeessä bassoa ja lauloi taustoja.

Koulutukseltaan Samuli Haataja on biologian opettaja ja jatko-opiskelija Turun yliopiston biodiversiteettitutkimuksen osastossa, mutta nykyään hän opettaa Nousiaisissa, Henrikin yhtenäiskoulussa.

Aiheesta muualla 
 The Crashin kotisivut

Suomalaiset basistit
Suomalaiset rockmuusikot
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksi Bardy

Aleksi Bardy (s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, elokuvatuottaja ja elokuvatuotantoyhtiö Helsinki-filmin toimitusjohtaja. Vuodesta 2013 hän on ollut elokuva- ja televisiotuotannon määräaikainen professori Aalto-yliopistossa.

Bardy valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000. Hän on työskennellyt päätoimittajana Suomen Lukiolaisten Liiton Improbatur-lehdessä (1987–1992) ja Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) Libero-lehdessä (1991–1995) sekä toimittajana Ylioppilaslehdessä (1990–1991) ja Yleisradiossa (1991–1994). Vuodesta 1994 hän on ollut freelance-käsikirjoittaja ja vuodesta 2002 Helsinki-filmin tuottaja ja osakas.

Bardy on opettanut käsikirjoittamista ja elokuvatuotantoa mediakouluissa ja yliopistoissa Suomessa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2012 hänet nimitettiin elokuva- ja televisiotuotannon professoriksi (Professor of Practice) Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselle. Professuuri on viiden vuoden määräaikainen ja alkoi 1. tammikuuta 2013.

Bardy oli Suomen elokuvatuottajien keskusliiton (SEK ry) puheenjohtaja vuosina 2012–2015. Hän on Euroopan elokuva-akatemian äänestävä jäsen. Kolme Bardyn tuottamaa elokuvaa on saanut parhaan elokuvan Jussi-palkinnon: Napapiirin sankarit 2011, He ovat paenneet 2015 ja Tove 2021.

Bardy on ollut Vasemmistoliiton eduskuntavaaliehdokkaana ja toiminut aikoinaan Suomen demokraattisen nuorisoliiton perusosaston Helsingin sosialististen koululaisten (HSK) puheenjohtajana. Bardylla on kaksi poikaa ex-vaimonsa Anna Tuluston kanssa.

Filmografia

Elokuvat 
 Häjyt (1999) – käsikirjoitus
 Levottomat (2000) – käsikirjoitus
 Hymypoika (2003) – script editor ja tuotanto
 Kukkia ja sidontaa (2004) – käsikirjoitus ja osatuotanto
 Tyttö sinä olet tähti (2005) – tuotanto
 Saippuaprinssi (2006) – käsikirjoitus
 Keisarin salaisuus (2006) – käsikirjoitus ja tuotanto
 Ganes (2007) – tuotanto
 Raja 1918 (2007) – käsikirjoitus
 Käsky (2008) – tuotanto
 Kielletty hedelmä (2009) – käsikirjoitus ja tuotanto
 Napapiirin sankarit (2010) – tuotanto
 Rouva Presidentti (2012) – ohjaus ja käsikirjoitus
 Juoppohullun päiväkirja (2012) – tuotanto
 Leijonasydän (2013) – käsikirjoitus ja tuotanto
 He ovat paenneet (2014) – tuottaja
 Tuulensieppaajat (2014) – vastaava tuottaja
 Päin seinää (2014) – vastaava tuottaja
 Jättiläinen (2016) – tuottaja
 Tom Of Finland (2017) – käsikirjoitus, tuottaja
 Veljeni vartija (2018) – käsikirjoitus yhdessä JP Siilin kanssa
 Koirat eivät käytä housuja (2019) – tuottaja
 Tove (2020) – tuottaja
 Teräsleidit (2020) – tuottaja
 Vuosisadan häät (2020) – tuottaja

Televisiosarjat 
 Let’s Play Zeus (1994)
 Kotikatu (1995–1998)
 Laskettu aika (1996)
 Tähtitehdas (1998)
 Salatut elämät (1999)
 Itse valtiaat (2001–2002, 2008) – script editor (jaksot 1–35) ja kiitokset
 Käenpesä (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla  

 
 

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Vasemmistoliiton poliitikot
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Aalto-yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset elokuvatuottajat
Henkilöstöpalveluyritysten liitto

Henkilöstöpalveluyritysten liitto HPL on henkilöstöä vuokraavien sekä muita henkilöstöpalveluita (rekrytointi, ulkoistaminen, henkilöstön kehittäminen) tarjoavien yritysten työnantaja- ja toimialaliitto. Liiton toimitusjohtajana toimii Merru Tuliara.

HPL:n jäsenyritykset ovat sitoutuneet noudattamaan henkilöstöpalvelualan toiminta- ja vastuuperiaatteita.

Jäsenyrityksiä
HPL:ssä on jäsenenä noin 370 henkilöstöpalveluyritystä (2021).

Lähteet

Aiheesta muualla
Henkilöstöpalveluyritysten liitto
Jäsenyritykset

Suomalaiset työnantajajärjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Anders Wilhelm Perttunen

Anders Wilhelm Perttunen alias Antti Ville Perttunen, eli Rosvo-Perttunen (10. toukokuuta 1851, Oulu – 6. heinäkuuta 1877, Kuopio) oli tunnettu rikollinen.

Perttusesta tuli jo varhain tunnettu rikollinen, jota voidaan verrata sen ajan vastaaviin kuuluisuuksiin, esimerkiksi Hallin Janneen, Haapojan Mattiin ja Gabriel Sutkiin. Päinvastoin kuin edellä mainitut, Perttunen ei ollut väkivaltainen. Hän oli varas, kelmi ja veijari, joka nautti ympäristönsä vähäväkisten suojelua ja arvostusta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa on yli sata erilaista kertomusta ja tapausta Perttusen tekemisistä.

Perttusen pääasiallinen toiminta-alue oli laaja: Oulun läänin lisäksi koko Pohjois-Suomi, Kainuu ja Savo aina Mikkeliä myöten. Kotipaikkanaan Perttunen piti Limingan ja Raahen seudun syrjäkyliä. Perttunen maksoi piilottajilleen avokätisesti. Tiedetään jopa isojen talollisten häntä piilotelleen isojen rahojen toivossa. Perttunen pidätettiin Limingassa 5. joulukuuta 1874 ja hän sai elinkautisen kuritushuonerangaistuksen 17. syyskuuta 1875. Perttusen elämän loppuvaiheista ei ole varmaa tietoa. Perttusen kerrotaan kuolleen heinäkuussa 1877 Kuopion vankilassa. Erään tarinan mukaan hänen kuitenkin väitetään lahjoneen vartijat valehautaamaan hänet ja paenneen sen jälkeen Amerikkaan.

Ohjaaja Martti Kadenius käsikirjoitti ja ohjasi Perttusesta kertovan musiikkinäytelmän, "Rosvo-Perttunen". Näytelmä herätti suurta huomiota osakseen kun se esitettiin Limingassa 2003 ja 2005. Näytelmän myötä heräsi myös keskustelu siitä, onko soveliasta tuoda Perttusen tapaista rikollista näyttämölle ja tavallaan romantisoida hänen tarinansa "totuuden vastaiseksi".

Lähteet 
Brunni Leo, Rosvo-Perttunen, Oulun Sukututkija -lehti, 2000:1

Aiheesta muualla 
 Artikkeli Perttusen pidätyksestä
 Jouko Vahtola: "Ahas Tuinanen" – Tarinaa ja totta Rosvo-Perttusesta
 Rosvoritari Perttunen - kahden maakunnan kauhu, Seura, 01.07.1936, nro 27, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset elinkautisvangit
Suomen suuriruhtinaskunnan rikoshistoria
Oikeustapaukset
Vuonna 1851 syntyneet
Vuonna 1877 kuolleet
Libero (aikakauslehti)

Libero on suomalainen vasemmistolainen mielipide- ja kulttuurilehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Liberoa julkaisee Libero ry. Lehden päätoimittaja on Joonas Pulkkinen. Lehti tulee jäsenetuna Vasemmistonuorten jäsenille ja sen voi myös tilata.

Historia
Lehti perustettiin vuonna 1945 nimellä Terä. Vuonna 1981 Terä vaihtoi nimekseen Uusi valta. Vuonna 1987 lehti uudistui Libero-nimiseksi tabloid-tyyppiseksi lehdeksi. Libero on Vasemmistonuorten (ent. Suomen demokraattinen nuorisoliitto) jäsenetulehti. Libero sai vuonna 2007 Kultti ry:n vuoden laatulehti -palkinnon.

Päätoimittajat

Terä 
 Jukka Parkkari
 Helena Hölttä
 Veli Päivärinta
 Alpo Ruuth
 Pekka Saarnio 1965

Libero  
 Pekka Toivola 1987–1988
 Sirpa Kärkkäinen 1989
  Harri Ylönen 1990–1991 
 Aleksi Bardy 1991–1994
 Janne Mäkinen 1991 (toimitusihteeri)
 Kristiina Markkanen 1993 (toimitussihteeri)
 Minna Kumpulainen 1995–1998
 Kyösti Niemelä 1995-1998 (vastaava päätoimittaja)
 Asmo Koste 1998 ja 2000 (vastaava päätoimittaja)
 Asko Laitinen 1998–2001
 Perttu Iso-Markku 2002–2005
 Marcus Floman 2005–2007
 Veera Nuutinen 2008–2010
 Eliisa Alatalo 2010–2012
 Niko Peltokangas 2012–2019
 Kalle Erkkilä (sijainen) 2014–2015
Joonas Pulkkinen 2019–

Lähteet

Aiheesta muualla
 Liberon kotisivu

Kansandemokraattiset lehdet
Suomalaiset kulttuurilehdet
Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Erkki Koiso

Erkki Antero Koiso (13. huhtikuuta 1934 Tampere – 9. heinäkuuta 2000 Tampere) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja.

Koiso edusti koko uransa 1951–1961 Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 105 ottelua tehoin 29+16. Koiso voitti pelaajana neljä SM-kultaa ja valmentajana yhden SM-kullan. Hän valmensi Ilvestä kaksi kautta, 1965–66 ja 1966–67.

Koiso puki maajoukkueen edustusasun päälleen viidessä arvoturnauksessa. Maaotteluita hänelle kertyi yhteensä 67.

Saavutukset ja palkinnot
4 Suomen mestaruutta pelaajana (1952, 1957, 1958, 1960)
1 Suomen mestaruus valmentajana (1966)
Lynces Academicin parhaan puolustajan patsas (1957, 1960)
Suomen Jääkiekkoleijona #28

Lähteet
Koison tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu
Ilveksen valmentajat

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Teppo Rastio

Teppo Edvard Rastio (alk. Rindell) (s. 15. helmikuuta 1934 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan sekä hyökkääjän että puolustajan paikkaa. Teppo Rastio on edustanut Suomea myös jalkapallossa ja maahockeyssa.

Jääkiekko 
Rastio oli ensimmäinen raumalainen huippupelaaja. Hän oli myös ensimmäinen maajoukkueen arvokisapelaaja, joka tuli joukkueeseen Helsingin, Tampereen tai Turun ulkopuolelta.

Rastio aloitti uransa Lukossa vuonna 1949. Ilveksessä hän pelasi kaudet 1956–1958 maajoukkueestakin tuttujen Raimo Kilpiön ja Jorma Salmen kentällisessä. Ilveksen vuodet olivat menestyksekkäät, sillä tuloksena oli molempina kausina Suomen mestaruus. Tämän jälkeen Rastio palasi Lukkoon vielä 13 kaudeksi. Vuonna 1963 Lukko juhli ensimmäistä ja edelleen ainoata SM-kultaansa.

Maajoukkueessa Rastio pelasi yhteensä 106 ottelua; tehot 46 + 23 = 69. Mukaan mahtuvat seitsemät MM-kisat ja vuoden 1960 talviolympialaiset.

Jalkapallo 

Rastio pelasi jalkapallon Mestaruussarjassa 36 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 1957–1958 edustaen Ilves-Kissoja. Suomensarjassa Rastio edusti Iiroja kaudella 1956 ja Lukkoa vuosina 1961–1962.

Rastio pelasi yhden ottelun myös Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1958.

Työura 
Ammatiltaan Teppo Rastio on rakennusmestari. Hän työskenteli Rauma-Repolan palveluksessa Suomessa, Kanadassa ja Neuvostoliitossa. Päätoimensa lisäksi Rastio toimi Turun ja Porin läänin sekä Länsi-Suomen läänin liikuntapaikkarakentamisen tarkastajana yli kolme vuosikymmentä ja jäi eläkkeelle 71-vuotiaana.

Saavutukset ja palkinnot jääkiekkoilijana 
kolme Suomen mestaruutta (1957, 1958, 1963)
kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia
Suomen paras jääkiekkoilija (1957)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1957, 1959)
SM-sarjan herrasmiespelaaja (1956)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1958, 1963)
Lukko on jäädyttänyt Rastion pelinumeron 4
Suomen Jääkiekkoleijona #29

Lähteet

Rastion tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Remu plays Hurriganes

Remu plays Hurriganes oli 1990-luvulla toiminut Remu Aaltosen Hurriganesin musiikkia soittava yhtyeprojekti. Projektin kokoonpano muodostui Remu Aaltosen lisäksi useista suomalaisista eturivin muusikoista. 
Projekti alkoi hämeenlinnalaisen musiikkivaikuttajan Arno Carstedtin ideasta. Hurriganes-tyylistä rockia soittava hämeenlinnalainen bändi Mama Grande muuttui kokoonpanon ytimeksi, jota vahvistettiin Jarkko Evellä ja Tatu Mannbergilla. Mamagrandelaiset olivat: Timo "Häkä" Mann (basso), Patti Patoila (rummut), Willie Devone (kitara).
Tällä kokoonpanolla yhtye toimi 1994-1995. Myöhemmin kokoonpano muuttui vuosien aikana useasti; yhtyeessä vaikuttivat eri aikoina muun muassa Rocka Merilahti, Jukka Orma, Mikko Löytty sekä useat muut suomalaiset rock-muusikot. 

Remu plays Hurriganes -projekti julkaisi vuonna 1994 live-albumin Roadrunner Tour. Projekti lopetti toimintansa 1990-luvun lopulla, jolloin Remu Aaltonen ryhtyi esiintymään Harri ja Rocka Merilahden kanssa nimellä Remu & Hurriganes. 

Hurriganes
Raimo Kilpiö

Raimo Olavi Kilpiö (s. 2. helmikuuta 1936 Parikkala) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Ura
Kilpiö pelasi pitkän ja menestyksekkään uran Ilveksessä, RU-38:ssa ja Ässissä. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa SM-sarjassa kaudella 1953–1954 Ilveksessä. Kilpiö lopetti pelaamisen vuonna 1977, jolloin pelattiin jo SM-liigaa.

Kilpiö oli aikansa suurimpia hyökkääjätähtiä. Hänet valittiin muun muassa neljä kertaa SM-sarjan parhaaksi hyökkääjäksi. Suomen mestaruuden Kilpiö voitti kuusi kertaa, joista neljä ensimmäistä tuli Ilveksessä, yksi RU-38:ssa ja yksi Ässissä. SM-sarja ja -liiga urallaan Kilpiö teki 459 ottelussa tehot 261+231 = 492.

Maajoukkueessa Kilpiö pelasi 168 ottelua, joissa teki tehot 58+40 = 98. MM-kilpailuissa Kilpiö esiintyi kahdeksan kertaa ja myös kahdesti olympialaisissa.

Kilpiö voitti jalkapallossa SM-hopeaa TaPassa vuonna 1962. Samana vuonna hän pelasi myös yhden B-maaottelun.

SM-liiga jakaa nykyään vuosittain Raimo Kilpiö -palkinnon, joka jaetaan liigan herrasmiespelaajalle.

Ässät on jäädyttänyt Kilpiön pelinumeron 11. Pelipaita on nostettu Isomäen jäähallin kattoon RU-38:n väreissä.

Tilastot

Saavutukset ja palkinnot
6 Suomen mestaruutta (1957, 1958, 1960, 1962, 1967, 1971)
1 SM-pronssi (1976)
Suomen paras jääkiekkoilija (1961, 1963)
SM-sarjan paras pistemies (1960)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1959, 1960)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1958, 1961, 1962, 1963)
Herrasmiespelaaja (1960, 1967)
Valinta All Stars -kentälliseen (1962, 1963, 1964, 1965)
Suomen Jääkiekkoleijona #30

Lähteet

Kilpiön tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Aiheesta muualla
 Raimo Kilpiön tilastot SM-sarjassa - QuantHockey.com
 Ylen Elävä arkisto: Hyökkääjä ja herrasmies Raimo Kilpiö

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Philip (Ruotsin prinssi)

Ruotsin prinssi Carl Philip (koko nimeltään Carl Philip Edmund Bertil, s. 13. toukokuuta 1979), Värmlannin herttua, on Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaan ja kuningatar Silvian toinen lapsi ja ainoa poika. Hän syntyi kruununprinssiksi, mutta kruunun­perimys­järjestystä muutettiin vuoden 1980 alussa niin, että perimysjärjestyksessä ensimmäinen on kuninkaan ja kuningattaren esikoinen sukupuoleen katsomatta. Näin hän on sisarensa kruununprinsessa Victorian ja Victorian lasten, Itä-Götanmaan herttuatar prinsessa Estellen ja Skånen herttua prinssi Oscarin jälkeen Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä neljäntenä.

Sotilasarvoltaan Carl Philip on Ruotsin kuninkaallisen laivaston kapteeni, joksi hänet ylennettiin joulukuussa 2007. Hän on opiskellut graafista suunnittelua ja mainontaa Forsberg skola i grafisk design -koulussa Tukholmassa sekä maatalousalan tutkinnon Ruotsin maatalousyliopistossa Alnarpissa. Carl Philip seurusteli 1999 alkaen ruotsalaisen Emma Pernaldin kanssa ja he asuivat yhdessä 2002 lähtien. Pari erosi kymmenen vuoden seurustelun jälkeen maaliskuussa 2009.

Carl Philip kihlautui 27. kesäkuuta 2014 Sofia Hellqvistin kanssa. Pari oli seurustellut vuodesta 2010 lähtien. He avioituivat 13. kesäkuuta 2015 Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa. Heidän esikoisensa Alexander Erik Hubertus Bertil, Södermanlandin herttua, syntyi 19. huhtikuuta 2016 klo 18.25 Danderydin sairaalassa. Hovi kertoi sekä äidin että lapsen voivan hyvin. Prinssi Alexander kastettiin 9. syyskuuta 2016 Drottningholmin kirkossa. Toinen lapsi Gabriel Carl Walther, Taalainmaan herttua, syntyi 31. elokuuta 2017 ja kastettiin Drottningholmin linnan kirkossa 1. joulukuuta 2017. Pariskunnan kolmas lapsi Julian Herbert Folke syntyi 26. maaliskuuta 2021. Lapset ovat kruununperimysjärjestyksessä viidentenä, kuudentena ja seitsemäntenä. Kuningas Kaarle Kustaa päätti syksyllä 2019 että prinssi Alexanderilla ja prinssi Gabrielilla ei ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuoiden tittelit kuitenkin säilyvät heillä edelleen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Prinssi Carl Philip Ruotsin hovin sivustolla  
 Prinssi Carl Philip Ruotsin hovin sivustolla 

Ruotsin kuninkaalliset
Prinssit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Endre Ady

Endre Ady (22. marraskuuta 1877 Érmindszent – 27. tammikuuta 1919 Budapest) oli yksi Unkarin merkittävimmistä runoilijoista. 1900-luvun alussa, kun muut nuoret unkarilaiset runoilijat seurasivat Sándor Petőfia ja jäljittelivät kansanrunouden tyyliä ja poljentoa, Ady toi modernin runouden tuulia unkariin.  Myös Adyn ensimmäisissä kirjoissa näkyy Petőfin vaikutus selvänä. Myöhemmin Ady sai vaikutteita Baudelairelta ja Verlainelta. 

Ady tunnetaan parhaiten rohkeista eroottisista runoistaan, mutta hän kirjoitti myös uskonnollisia ja vallankumouksellisia runoja. Hänen ilmaisunsa oli muodoltaan, kieleltään ja sisällöltään radikaalia, ja siinä sekoittuivat erotiikka, politiikka, raamatullinen tyyli ja maailmanlopun näyt. 

Adya on verrattu aikalaiseensa Eino Leinoon muun muassa kansanlaulujen rytmiikan käytön takia.

Suomennetut teokset 
 Eliaan vaunuissa: runoja (valikoima) (1977, Kirjapaja; suom. Anna-Maija Raittila; ISBN 951-621-186-0)
 Endre Ady 1877–1919 (valikoima) ([1977], Kulttuurisuhteiden instituutti; suom. Arvo Turtiainen)
 Lensi riikinkukko: Endre Adyn runoja suomeksi (valikoima) (1978, SKS; toim. Hannu Launonen & Tamás Márk; ISBN 951-717-144-7)

Adyn runoja on julkaistu suomennoksina lehdissä. Lisäksi Adyn runoja on julkaistu seuraavissa antologioissa::
 Vapauden tulet, 1952, Kansankulttuuri; toim. Arvo Turtiainen 
 Unkarin lyyra. Unkarilaista lyriikkaa keskiajasta nykyaikaan, 1970, SKS; toim. ja suom. Toivo Lyy 
 Tuhat laulujen vuotta, 1974, WSOY; toim. Aale Tynni; uusittu ja täydennetty laitos; ISBN 951-0-06216-2
 Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, alkusanat Lajos Szopori Nagy; Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2626-8

Lähteet

Aiheesta muualla
 Päivittyvä luettelo Endre Adyn suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta

Unkarilaiset runoilijat
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Chris Martin

Christopher Anthony John ”Chris” Martin (s. 2. maaliskuuta 1977 Exeter, Englanti) on brittiläisen Coldplay-yhtyeen laulaja. Hän soittaa yhtyeessä myös kitaraa ja pianoa. Laulajana Martin tunnetaan Coldplayn kappaleissa esiintyvästä, hänelle ominaisesta falsettiäänestään.

Lapsuus ja nuoruus
Martin syntyi Exeterissä, Devonin kreivikunnassa, Englannissa. Hän opiskeli Ancient World Studiesia University College Londonissa (UCL), josta valmistui huippuarvosanoin. Hänen äitinsä oli opettaja ja isänsä kirjanpitäjä.

Musiikkiura
Coldplayn lisäksi Martin on tehnyt kappaleita useille muille artisteille kuten Jamelialle (See It in a Boy's Eyes) ja Embracelle (Gravity). Lisäksi hän on tehnyt yhteistyötä Ron Sexsmithin, Faultlinen, The Streetsin, Nelly Furtadon ja Ian McCullochin kanssa. Hän oli myös mukana levyttämässä Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssingleä Do They Know It's Christmas? vuonna 2004.

Chris Martin teki kappaleen Moses vaimolleen Gwyneth Paltrow'lle. Martinin kappale ’Til Kingdom Come on omistettu Johnny Cashille.

Elokuvat
Martin on esiintynyt cameorooleissa vuonna 2009 mokumentaarielokuvassa Brüno sekä yhdessä Coldplayn kitaristi Jon Bucklandin kanssa vuoden 2004 zombielokuvassa Shaun of the Dead.

Martin esiintyi myös Moderni perhe -sarjan yhdeksännen tuotantokauden jaksossa nimeltä ”Brushes with Celebrity” (jakso 8).

Yhteiskunnallinen toiminta
Martin tunnetaan näkyvästä työstään Reilun kaupan hyväksi. Hän on matkustanut kehitysmaissa ja tehnyt paljon kampanjatyötä reilun kaupankäynnin edistämiseksi. Martinin vasemmassa kädessä usein näkyvä kuva symboloi juuri reilua kauppaa. Hän on myös ottanut kantaa politiikassa ja kritisoi muun muassa George W. Bushia ja Irakin sotaa.

Eläinoikeusjärjestö PETA valitsi Martinin vuonna 2005 maailman seksikkäimmäksi kasvissyöjäksi. Hän luopui kasvisruokavaliosta erottuaan Gwyneth Paltrow'n kanssa.

Yksityiselämä
Martin oli naimisissa näyttelijä Gwyneth Paltrow'n kanssa vuosina 2003–2014. Heidän esikoistyttärensä Apple Blythe Alison syntyi 14. toukokuuta 2004 ja toinen lapsi Moses Bruce Anthony 8. huhtikuuta 2006.

Martin alkoi seurustella vuonna 2017 Fifty Shades of Grey -elokuvissa näytelleen Dakota Johnsonin kanssa.

William Willett, joka keksi kesäajan (daylight saving time), oli Chris Martinin isoisoisoisä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset rocklaulajat
Englantilaiset kitaristit
Brittiläiset pianistit
Coldplay
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tautiška giesmė

Tautiška giesmė (”Kansallislaulu”) on Liettuan kansallislaulu. Sen kirjoitti vuonna 1898 tohtori Vincas Kudirka. Laulusta tuli itsenäistyneen Liettuan kansallislaulu vuonna 1919. Kun Liettua liitettiin osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1940 laulu poistettiin käytössä, kunnes kansallismieliset liettualaiset alkoivat käyttää sitä neuvostovaltaa vastustavissa mielenosoituksissaan 1980-luvun lopulla. Liettuan itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 laulusta tuli uudestaan maan kansallislaulu.

Sanat  

Lietuva, Tėvyne mūsų,
Tu didvyrių žeme,
Iš praeities Tavo sūnūs
Te stiprybę semia.

Tegul Tavo vaikai eina
Vien takais dorybės,
Tegul dirba Tavo naudai
Ir žmonių gėrybei.

Tegul saulė Lietuvoj
Tamsumas prašalina,
Ir šviesa, ir tiesa
Mūs žingsnius telydi.

Tegul meilė Lietuvos
Dega mūsų širdyse,
Vardan tos Lietuvos
Vienybė težydi!

Käännös 
Liettua, rakas kotimaamme,
Arvollisten sankarien maa,
Uhkukoot poikasi voimaa ja tarmoa
Menneisyydestäsi!

Lapsesi aina ylpeästi
Valitkoot hyveen polut;
Mikä on sinulle hyväksi ja hyödyksi ihmisille
Olkoon heidän työnsä tavoitteena!

Aurinko yllä tämän maan
Hajottakoon kaiken synkän ja pimeän!
Totuus ja valo kirkkaasti loistaen
Ohjatkaa aina askelemme!

Rakkautemme synnyinmaahamme
Säilyköön palavana sydämessämme!
Tämän maan tähden
Me pysymme yhdessä.

Aiheesta muualla
 Kuuntele Liettuan kansallislaulun sävel

Kansallislaulut
Liettualaiset musiikkikappaleet
Stan Getz

Stanley Gayetzky tai Stan Getz (2. helmikuuta 1927 Philadelphia, Pennsylvania – 6. kesäkuuta 1991 Malibu, Kalifornia), jolla nimellä hänet paremmin tunnetaan, oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Häntä pidetään eräänä parhaista tenorisaksofonisteista. 

Getz osasi jo lapsena soittaa useita eri soittimia, kuten kontrabassoa ja fagottia. 13-vuotiaana hän sai isältään ensimmäisen saksofoninsa. Vuonna 1943, 16-vuotiaana, hän pääsi soittamaan Jack Teagardenin yhtyeeseen. Soitettuaan muissa jazzyhtyeissä (1944 Stan Kenton; 1945 Jimmy Dorsey; 1945–1946 Benny Goodman) Getz sai solistin paikan Woody Hermanin yhtyeessä.

1950-luvulla Getz teki osaltaan cool Jazzia tunnetuksi yhdessä muun muassa Horace Silverin ja Oscar Petersonin kanssa. Vuonna 1958 hän yritti katkaista huumeriippuvuutensa muuttamalla Kööpenhaminaan.

Palattuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1961 Getzistä tuli keskeinen hahmo jazzin ja bossa novan yhteen sulauttamisessa. Hän levytti vuonna 1962 yhdessä kitaristi Charlie Byrdin kanssa kaupallisesti menestyneen albumin Jazz Samba. Nimiraita oli versio Antônio Carlos Jobimin kappaleesta ”So Danco Samba”. Vuonna 1963 Getz voitti Grammy-palkinnon parhaasta jazzkappaleesta ”Desafinadolla”. Menestykkääksi osoittautunut fuusio sai jatkoa Getzin matkustettua Brasiliaan levyttämään yhdessä säveltäjä Jobimin, kitaristi João Gilberton ja tämän vaimon laulaja Astrud Gilberton kanssa. Yhteistyön tuloksena syntynyt ”The Girl from Ipanema” auttoi bossa novan tunnetuksi tekemisessä maailmanlaajuisesti ja on nykyään yksi maailman versioiduimmista kappaleista. Albumi Getz/Gilberto voitti kaksi Grammy-palkintoa vuonna 1964.

Jazzlaulaja Diane Schuurin ura alkoi edetä, kun Stan Getz kiinnostui hänestä kuultuaan Schuurin esiintymisen Montereyn jazzfestivaalilla 1979. Vuonna 1982 Schuur ja Getz esiintyivät yhdessä Valkoisessa talossa.

Getz kuoli vuonna 1991 Kalifornian Malibussa maksasyöpään.

Diskografia 
 West Coast Jazz (1955)
 Hamp and Getz (1955)
 The Steamer (1956)
 For Musicians Only (1956)
 Stan Getz And The Oscar Peterson Trio (1957)
 At The Opera House (1957)
 Getz Meets Mulligan In Hi-Fi (1957)
 Focus (1961)
 Jazz Samba (1962)
 Stan Getz With Cal Tjader (1963)
 Stan Getz And Luiz Bonfa Jazz Samba encore! (1963)
 Getz/Gilberto (1963) – Grammy-voittaja
 Getz/Gilberto #2 (1964)
 Getz Au-Go-Go (1964)
 Stan Getz & Bill Evans (1964)
 Sweet Rain (1967)
 Captain Marvel (1972)
 The Best Of Two Worlds (1976)
 The Peacocks (1977)
 Serenity (1991)
 People Time (1991) 
 Bossas & Ballads – The Lost Sessions (2003) – äänitetty 1989, mutta julkaistu vasta 2003
 Selections from Getz/Gilberto 76(2015)– äänitetty 1976, mutta julkaistu vasta 2015

Aiheesta muualla 

 Stan Getzin viralliset kotisivut 

Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Pyörätuolicurling

Pyörätuolicurling on curlingista sovellettu vammaisurheilulaji, jota pelataan pyörätuolissa istuen. 

Curlingista poiketen pyörätuolicurlingissa harjaaminen on kiellettyä ja heittäminen tapahtuu paikaltaan. Tämä lisää heiton tarkkuuden merkitystä, sillä heiton tapahduttua kiven kulkuun ei ole enää mahdollista vaikuttaa.

Pyörätuolicurlingtoiminta alkoi Euroopassa 1990-luvun lopussa ja Kanadassa 2002. Laji oli ensi kertaa mukana paralympialaisten ohjelmassa Torinossa vuonna 2006.

Muita soveltavia curlingeja ovat kevennetyt versiot, kuten lattiacurling tai sisäcurling, pöytäcurling ja näkövammaiscurling.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wheelchaircurling.com

Curling
Vammaisurheilu
Esko Luostarinen

Esko Alpo Luostarinen (s. 8. toukokuuta 1935 Viipuri) on suomalainen, maajoukkueessakin pitkään pelannut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Luostarinen tunnetaan Lahden kiekkokulttuurin kehittäjänä. Hänen toimiessaan Reippaan pelaajavalmentajana 1964–1967 kaupunki oli lähinnä jalkapallopaikkakunta.

Luostarinen pelasi kuitenkin pääosan urastaan Tampereella TBK:ssa ja Tapparassa. Hän voitti neljä Suomen mestaruutta ja teki SM-sarjassa 166 ottelussa tehopisteet 98+66. Tapparaan Luostarinen palasi Lahdesta valmentajaksi kausiksi 1968–1970.

Maajoukkueessa "Sulppi" Luostarinen pelasi 93 ottelua, joissa hän teki 15 maalia ja sai kymmenen syöttöpistettä. Hän edusti Suomea viisi kertaa MM-kisoissa ja kahdesti olympialaisissa.

Luostarinen pelasi jalkapallon SM-sarjassa kaksi ottelua Ilves-Kissojen joukkueessa kaudella 1956.

Saavutukset ja palkinnot 
4 Suomen mestaruutta (1955, 1959, 1961, 1964)
3 SM-hopeaa ja 3 SM-pronssia
Suomen Jääkiekkoleijona #31

Lähteet 

Luostarisen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Runeberg-palkinto

Runeberg-palkinto () on suomalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain Johan Ludvig Runebergin syntymäpäivänä 5. helmikuuta. Palkinto on jaettu vuodesta 1987.

Palkinnon jakavat yhdessä Porvoon kaupunki, sanomalehti Uusimaa, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen arvostelijain liitto ja Finlands Svenska Författareförening. Vuonna 2015 palkinnon suuruus oli 10 000 euroa. Vuonna 2020 palkintosumma nostettiin 20 000 euroon. Sanomalehti Uusimaan koolle kutsuma valitsijaraati nimeää 8–10 ehdokasta, joiden joukosta pakintoraati valitsee palkinnon saajan.

Runeberg-palkitut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

 

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Independência total

Independência total ("Täydellinen itsenäisyys") on São Tomé ja Príncipen kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön vuonna 1975 ja sen on kirjoittanut Alda Neves da Graça do Espírito Santo ja säveltänyt Manuel dos Santos Barreto de Sousa e Almeida.

Sanat portugaliksi

Kuoro

Independência total,
Glorioso canto do povo,
Independência total,
Hino sagrado de combate.

Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.

Guerrilheiro da guerra sem armas na mão,
Chama viva na alma do porvo,
Congregando os filhos das ilhas
Em redor da Pátria Imortal.

Independência total, total e completa,
Costruindo, no progresso e na paz,
A nação ditosa da Terra,
Com os braços heróicos do povo.

Kuoro

Trabalhando, lutando, presente em vencendo,
Caminhamos a passos gigantes
Na cruzada dos povos africanos,
Hasteando a bandeira nacional.

Voz do porvo, presente, presente em conjunto,
Vibra rijo no coro da esperança
Ser herói no hora do perigo,
Ser herói no ressurgir do País.

Kuoro

Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.

Käännös

Kuoro

Täydellinen itsenäisyys,
kansan kunniakas laulu;
täydellinen itsenäisyys,
pyhä taistelulaulu.

Dynamismi
kansallisessa taistelussa,
ikuinen vala
São Tomén ja Príncipen vapaalle maalle.

Taistelijat aseettomassa taistelussa,
liekki, joka elää kansan sielussa,
kokoaa saarten pojat
kuolemattoman isänmaan ympärille.

Täydellinen itsenäisyys, täydellinen ja ilman puutetta,
rakentuu edistykselle ja rauhalle,
maailman onnellisimman kansakunnan,
kansan sankarillisin käsin.

Kuoro

Työtä tehden, taistellen, kamppaillen ja voittaen,
käymme eteenpäin jättiläisen askelin
Afrikan kansojen ristiretkellä,
kansallislippumme liehuessa.

Kansan ääni, läsnä oleva, läsnä 
oleva ja yksi,
on toivon sydämen luja lyönti,
olla sankari hädän hetkellä,
sankari, kun kansakunta herää eloon.

Kuoro

Dynamismi
kansallisessa taistelussa,
ikuinen vala
São Tomén ja Príncipen vapaalle maalle.

Lähteet

Kansallislaulut
São Tomé ja Príncipe
Koste Seselwa

Koste Seselwa (Seychellin kreolia ”Seychelliläiset, tulkaa yhteen”) on Seychellien kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön maan itsenäisyyspäivänä, 18. kesäkuuta 1996, maan siirryttyä monipuoluejärjestelmään. Laulun ovat säveltäneet ja sanoittaneet Davdi Francois Marc André ja George Charles Robert Payet.

Sanat

Seychellien kreoliksi
Sesel ou menm nou sel patri
Kot nou viv dan larmoni
Lazwa, lanmour ek lape
Nou remersye Bondye

Preserv labote nou pei
Larises nou losean
En leritaz byen presye
Pour boner nou zanfan  

Reste touzour dan linite
Fer monte nou paviyon
Ansanm pou tou leternite
Koste Seselwa

Käännös (Englanninkielisen käännöksen kautta)
Seychellit, kotimaamme.
Jossa elämme harmoniassa.
Iloa, rakkautta ja rauhaa,
Kiitämme jumalaa.

Säilyttäkäämme maamme kauneus
Ja mertemme rikkaus
Jotka molemmat ovat kallisarvoisia perintöjä
Lastemme tulevaisuudelle

Pysykäämme aina yhtenä
Uuden lippumme värien alla
Ja yhdessä ikuisesti
Seychelliläiset, yhtykää!

Lähteet

Kansallislaulut
Seychellit
Kevin Costner

Kevin Michael Costner (s. 18. tammikuuta 1955 Lynwood, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja, joka yleensä myös tuottaa omat elokuvansa. Costnerin tunnetuimpiin elokuviin kuuluu Tanssii susien kanssa (1990), josta hän voitti parhaan ohjaajan Oscarin ja Golden Globen vuonna 1990. Elokuva sai myös parhaan elokuvan Oscarin.

Costner tunnetaan myös esimerkiksi elokuvista Lahjomattomat, Robin Hood – varkaiden ruhtinas,  JFK – avoin tapaus, Täydellinen maailma, Waterworld ja Hidden Figures – varjoon jääneet (2016). Hän näytteli Teräsmiehen adoptioisä Jonathan Kentiä vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Man of Steel.

Kevin Costner soittaa myös musiikkia muun muassa Modern West -yhtyeen kanssa.

Varhainen elämä ja ura 
Costner syntyi Lynwoodissa ja kasvoi Comptonissa, Kaliforniassa. Hän on nuorin kolmesta pojasta; keskimmäinen kuoli synnytyksessä. Costnerin perhe polveutuu saksalaisista maahanmuuttajista. Hänellä on myös englantilaista, skottilaista ja irlantilaista sukujuurta.

Costner kasvatettiin baptistiksi. Hän kävi Buena High Schoolia ja Villa Park High Schoolia, josta hän valmistui vuonna 1973. Lukeminen ei juuri innostanut nuorta Keviniä kouluaikoina, mutta hän harrasti mielellään urheilua, kävi pianotunneilla, kirjoitti runoja ja lauloi kuorossa. Costner kiinnostui näyttelemisestä viimeisenä vuotenaan collegessa ja alkoi Richard Burtonin innoittamana käydä draamatunneilla viitenä iltana viikossa. Näyttelemistä opiskellessaan Costner työskenteli samalla mm. markkinointivastaavana, kalastajana ja rekkakuskina. 

Costnerin ura käynnistyi pikkurooleilla 1980-luvun alussa, ennen kuin hänestä tuli elokuvatähti Lahjomattomien ja Ei pakotietä -elokuvan myötä.

Yksityiselämä 
Kevin Costner vihittiin Cindy Silvan kanssa valmistujaisissaan vuonna 1978. Heillä on kolme yhteistä lasta: vuosina 1984 ja 1986 syntyneet tyttäret ja vuonna 1988 syntynyt poika. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1994. 25. syyskuuta 2004 Costner avioitui Christine Baumgartnerin kanssa. Parilla on kolme yhteistä lasta: vuosina 2007 ja 2009 syntyneet pojat ja vuonna 2010 syntynyt tytär. Costnerilla on myös vuonna 1996 syntynyt poika suhteestaan Bridget Rooneyyn.

Kesäkuussa 2010 Costner kertoi haluavansa auttaa öljyntorjunnassa Meksikonlahdella, joten hänen yrityksensä Ocean Therapy Solutions toimitti BP:lle seulontakoneita tätä varten.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kevin Costnerin virallinen sivusto 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Amerikanenglantilaiset
Amerikanskotlantilaiset
Amerikanirlantilaiset
Talousjärjestelmä

Talousjärjestelmä on mekanismi, joka käsittelee tuotteiden ja palveluiden tuotantoa, jakamista ja kulutusta jossakin yhteiskunnassa. Talousjärjestelmä muodostuu ihmisistä, organisaatioista ja niiden suhteista. Se pyrkii ratkaisemaan taloustieteessä käsiteltäviä ongelmia, kuten niukkojen resurssien allokoinnin.

Talousjärjestelmät ovat usein kiinteä osa poliittista järjestelmää tai ideologiaa, ja joissain tapauksissa näitä on vaikea erottaa toisistaan.

Talousjärjestelmiä
Erilaisia talousjärjestelmiä aakkosjärjestyksessä:
 Anarkismi
 Anarkokommunismi
 Autarkia
 Buddhalainen talous
 Distributismi
 Feodalismi
 Islamilainen talous
 Kapitalismi
 Kiertotalous
 Komentotalous
 Kommunismi
 Korporatismi
 Liberalismi
 Libertarismi
 Markkinatalous
 Osallisuustalous
 Sekatalous
 Sosialismi
 Supertähtitalous
 Vihreä talous
 Virtuaalitalous

Katso myös 

 Kansantalous
 Taloudellinen toiminta

Systeemit
Screaming for Vengeance

Screaming For Vengeance on heavy metal -yhtye Judas Priestin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin heinäkuussa 1982. Albumi myi Yhdysvalloissa kaksinkertaisesti platinaa ja se on yhtyeen kaupallisesti menestynein albumi. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”You've Got Another Thing Comin’” ja ”Electric Eye”.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Tipton/Halford/Downing paitsi ”(Take These) Chains”, joka on Bob Halligan Jr.:n käsialaa.

Vuoden 2001 bonusraidat

Kokoonpano
 Rob Halford - laulu
 Glenn Tipton - kitara
 K.K. Downing - kitara
 Ian Hill - basso
 Dave Holland - rummut

Aiheesta muualla
Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä 

Vuoden 1982 albumit
Judas Priestin albumit
Killing Machine

Killing Machine on heavy metal -yhtyeen Judas Priestin suosituimpia albumeita. Se julkaistiin vuoden 1978 marraskuussa. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin seuraavassa maaliskuussa nimellä Hell Bent for Leather, koska levy-yhtiö Columbia ei pitänyt alkuperäisen nimen väkivaltaisesta soundista. USA-versiolla ollut bonuskappale, Fleetwood Mac -cover The Green Manalishi (With The Two-Pronged Crown)" nousi vakiokappaleeksi yhtyeen keikkaohjelmistoon. Muita tunnettuja kappaleita ovat Hell Bent for Leather ja Delivering The Goods. Albumista julkaistiin vuonna 2001 remasteroitu versio kahden bonuskappaleen kera. Toinen näistä, Fight For Your Life, ei läpäissyt yhtyeen seulaa tälle albumille, mutta Priest käytti kappaleesta myöhemmin joitain osia Defenders of the Faith -levyn kappaleessa Rock Hard, Ride Free. Toinen bonuskappale on liveversio Screaming for Vengeance -levyn kappaleesta Riding on the Wind.

Kappaleet

Vuoden 2001 version bonusraidat

Yhtyeen kokoonpano
Rob Halford - laulu
K.K. Downing - kitara
Glenn Tipton - kitara
Ian Hill - basso
Les Binks - rummut

Aiheesta muualla
Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä 

Vuoden 1978 albumit
Judas Priestin albumit
Pertti Nieminen (urheilija)

Pertti Ilmari ”Pepita” Nieminen (9. joulukuuta 1936 Hämeenlinna – 9. marraskuuta 2016 Turku) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.

Nieminen aloitti uransa HPK:ssa vuonna 1952. HPK:ssa hän pelasi kuusi kautta ennen siirtymistään TPS:aan. Hän oli turkulaisten ensimmäisiä hankintoja muualta Suomesta. Nieminen pelasi Turussa uransa loppuun asti, vuoteen 1971. Kahtena viimeisenä kautenaan hän toimi TPS:n pelaajavalmentajana ja myöhemmin pelkkänä valmentajana. Nieminen pelasi SM-sarjaurallaan 211 ottelua ja teki niissä tehopisteet 135+57.

Nieminen pelasi maajoukkueessa 82 ottelua saavuttaen tehopisteet 27+8. Maailmanmestaruuskisoissa hän pelasi viidesti ja olympialaisissa kerran.

Muuta 
Jalkapallossa Nieminen voitti SM-hopeaa TPS:ssa vuonna 1960.

Pertti Niemisen veli Antero Nieminen pelasi jääkiekkoa maalivahtina HPK:ssa.

Saavutukset
1 SM-hopea ja 1 -pronssi
Suomen Jääkiekkoleijona #32
1 SM-hopea jalkapallossa

Lähteet

Niemisen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Heino Pulli

Heino Vihtori ”Hepa” Pulli (22. maaliskuuta 1938 Sortavalan mlk – 11. huhtikuuta 2015 Tampere) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Koovee on jäädyttänyt Pullin pelinumeron 10.

Pulli oli miesten SM-sarjan 1950- ja 1960-lukujen pelätyimpiä maalintekijöitä kovan lyöntilaukauksensa ansiosta. Hän pelasi koko uransa Kooveessa, jossa oli voittamassa seuran ainoata Suomen mestaruutta vuonna 1968. Pulli lopetti uransa mestaruuteen. Hän teki SM-sarjassa pelaamissaan 190 ottelussa tehot 173+77.

Pulli edusti maajoukkuetta Squaw Valleyn 1960 ja Innsbruckin 1964 talviolympialaisissa sekä viisi kertaa MM-kilpailuissa. Vuoden 1962 MM-kilpailuista Pullin edustama Suomi voitti maan historian ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, EM-hopean. Maaotteluita hänelle kertyi yhteensä 118 ja pisteitä näissä 64+19.

Pulli kuoli 77-vuotiaana pitkän sairastelun jälkeen 11. huhtikuuta 2015.

Saavutukset ja palkinnot

Henkilökohtaiset saavutukset 
 Suomen paras jääkiekkoilija 1960
 Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas 1960 ja 1964
 SM-sarjan paras pisteidentekijä 1963
 SM-sarjan maalipörssin voittaja 1960
 Herrasmiespelaaja 1964
 SM-sarjan tähdistökentällisessä 1962, 1963 ja 1964
 Koovee on jäädyttänyt Pullin pelinumeron 10
 Suomen Jääkiekkoleijona #33

Joukkuesaavutukset 
 1 EM-hopea (1962)
 1 Suomen mestaruus (1968)
 3 SM-hopeaa (1959, 1962, 1964) ja 2 SM-pronssia (1960, 1961)

Tilastot

Perhesuhteet 
Myös Heino Pullin veljet Kalevi ja Markku pelasivat jääkiekkoa SM-tasolla.

Lähteet
 Urheilumuseo: Suomen Jääkiekkoliiton mestaruussarjan ja Suomen A-maajoukkueen digitoidut ottelupöytäkirjat. Urheilumuseon arkiston hakupalvelu 
 
 Pullin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.
 Eurohockeyn tilastosivu.
 Heino Pulli Bio, Stats and Results.  Olympics at Sports-Reference.com.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Kreikanpihta

Kreikanpihta (Abies cephalonica) on pihtalaji (Abies). Se on ainavihanta havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kreikan vuoristoissa, etenkin Peloponnesoksen niemimaalla ja Kefalonián saarella.

Ulkonäkö 

Kreikanpihta on ainavihanta puu, joka kasvaa noin 25–35 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija on noin metrin. Kreikanpihdan kiiltävät, tummanvihreät lehdet ovat neulasmaisia, 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Nuorten puiden lehdet ovat teräväkärkisempiä kuin vanhojen. Kypsyttyään hajoavat kävyt ovat 10–20 senttimetriä pitkiä ja noin 4 senttimetriä leveitä. Joka kävyssä on 150–200 suomua, joissa jokaisessa on kaksi siivekästä siementä.

Levinneisyys
Kreikanpihta kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan Kreikassa. Laji viihtyy 900–1 700 metrin korkeudessa vuoristoissa, joissa sademäärä ylittää 1 000 millimetriä.

Käyttö 
Kreikanpihta oli aiemmin tärkeä rakennuspuuna, mutta nykyisin se on liian harvinainen rakennuskäyttöön. Sitä kasvatetaan koristepuuna puistoissa ja puutarhoissa, mutta se kärsii usein vaurioita paikoissa, joissa pakkaset jatkuvat pitkään.

Lähteet 

Kreikan kotoperäiset kasvit
Pihdat
Agni

Agni on hindulaisuudessa tulen jumala. Sana on sanskritia ja merkitsee tulta. Hindulaisuuden varhaisella veda-kaudella Agni oli hyvin tärkeä jumala, mutta on menettänyt merkitystään nykyhindulaisuudessa. Vedalaisen mytologian mukaan vain taivaan jumala Indra on Agnia voimakkaampi ja tärkeämpi. Hän oli luojajumala Brahman vanhin poika.

Hindulaiset jumalat
Tulen jumalat
Auringon jumalat
Ihmeperhe

Ihmeperhe () on Disneyn ja Pixarin tuottama Oscar-palkittu tietokoneanimaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 5. marraskuuta 2004 ja Suomessa viikkoa myöhemmin 12. marraskuuta. Elokuvan ohjaajana toimi Brad Bird. Ulkoasun tyyli on lainattu 1960-luvun James Bond -elokuvista ja tuon ajan TV-sarjoista kuten Myrskylinnuista.

Juoni 

15 vuotta sitten supersankarit olivat hyvin suosittuja, kunnes hallitus toimeenpani uudelleensijoittamisohjelman, jolla nämä pakotettiin tavalliseen siviilielämään. Nyt Ilari "Ilu" Vaara alias Herra Ihme elää tavallista hiljaiseloa vaimonsa Ellin alias Neiti Rajattoman ja kolmen lapsensa Esan, Ilonan ja Jaskan kanssa. Toisinaan Ilun ystävä Julius Väre alias Hyytäjä tulee käymään heidän luonaan.

Eräänä iltana, juuri saatuaan potkut vakuutusyhtiöstä, Ilu saa yllättävän viestin. Hänet kutsutaan kaukaiselle saarelle suorittamaan vaarallista tehtävää. Myöhemmin hän saa tietää, että tämän tehtävän "järjestäjä" on Herra Ihmeen vanha tuttu. Hän on Syndrooma, ent. Pasi Pätkä, Herra Ihmeen uskollisin ihailija. Hän halusi toimia Herra Ihmeen apurina, "Ihmepoikana". Herra Ihme ei kuitenkaan hyväksynyt tarjousta. Nyt Syndrooma on eri supereiden avulla kouluttanut mahtavaa taistelurobottia, Robodroidia (engl. Omnidroid), jonka hän aikoo lähettää kaupunkiin ja sitten itse tuhota näyttääkseen olevansa parempi superi kuin Herra Ihme. Elli seuraa Ilua saarelle Esan ja Ilonan kanssa.

Pian saarelta on kuitenkin päästävä pois, kun Syndrooma alkaa toteuttaa ilkeää suunnitelmaansa, mutta menettääkin robotin hallinnan. Koko Ihmeperhe ja Hyytäjä tuhoavat robotin ja kaupunkiin tulee taas rauha.

Kuukausia myöhemmin Esa voittaa juoksukilpailun. Ihmeperheen matkalla urheilustadionilta kotiin, maan alta ilmestyy mies ison kaivosporan kanssa. Hän sanoo itseänsä Raivaajaksi ja aikoo tuhota kaupungin, mutta ihmeperheen jäsenillä onkin siviilivaatteiden alla jo valmiiksi supersankaripuvut.

Äänirooleissa

Suomenkielisen version ohjasi Markus Bäckman ja käänsi Teuvo Matala.

Hahmojen supervoimat

Herra Ihme: Supervahvuus
Rajaton: Rajaton venyvyys
Ilona: Näkymättömyys ja voimakentät
Esa: Supernopeus
Jaska: Muodonmuutos, lentäminen, kaukosiirto, esineiden läpi kulkeminen ja laserkatse
Hyytäjä: Jään hallinta 
Laseri: Laseriskut
Ukkospää: Sähkön hallinta
Makropurkaus: Myrskytuulien hallinta
Leimu: Tulen ja räjähteiden hallinta
Gamma: Gammasäteilyn hallinta
Ikivihreä: Kasvien hallinta
Plasmapurkaus: Veren ja plasman hallinta
Ikinäkijä: Ajatusten lukeminen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan viralliset kotisivut 
Elokuvan suomenkieliset kotisivut

Disneyn animaatioelokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon voittaneet elokuvat
Supersankarielokuvat
Brad Birdin ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Blank Verse

Blank Verse on suomalaisen heavy rock-yhtye Zero Ninen toinen levy. Se julkaistiin loppuvuodesta 1982, ja remasteroituna CD:nä 2001. Albumi äänitettiin Lontoossa Kingsway Recordersilla ja sen tuottajina toimivat Paul Watkins sekä Ian Gillan, joka tunnetaan etenkin Deep Purplen laulajana. Albumin julkaisi edellisen tapaan Finnlevyn rock- ja nuorisomusiikkiin erikoistunut alamerkki Dig It.

Yhtyeen ensialbumi, vuoden 1982 alussa julkaistu Visions, Scenes and Dreams herätti laulaja Ian Gillanin huomion, kun albumi hänelle luovutettiin Gillan-yhtyeen Suomen vierailun yhteydessä ja kesällä 1982 hän lupautui tuottamaan yhtyeen seuraavan albumin jo samana vuonna. Jälkeenpäin yhtyeen jäsenet myönsivät tilanteen tulleen yllättävän äkkiä ja tämä näkyi muun muassa kiireisesti tehtyinä sävellyksinä. Myös Gillanin panos jäi loppujen lopuksi vähäiseksi ja albumin tuottikin pääasiassa Gillanin luottoäänittäjä Paul "Chas" Watkins. Omien sanojensa mukaan Gillan huomasi rajoitteensa tuottajana ja antoi vastuun äänittäjälle istuen itse pääasiassa "läheisessä pubissa". Laulaja Kepa Salmirinne totesi Yleisradion haastattelussa albumin julkaisun aikoihin Gillanin ohjeistaneen lähinnä sanoituksissa ja laulamisessa.

Albumi jäi niin soundillisesti kuin menestyksellisestikin odotuksiin nähden vaisuksi ja se julkaistiin vain Suomessa Gillan-yhteyksistä huolimatta. Musiikillisesti albumi on hieman raskaampi ja suoraviivaisempi ensimmäiseen levyyn verrattuna ja tämä tulee esille varsinkin avauskappaleessa "I Don't Wanna See You So Dejected" sekä Gillan-henkisessä "It Was So Misty"-kappaleessa. Rauhallisempaa osastoa edustaa "I've Got Friends". Sävellykset ovat yhtyeen itsensä tekemiä lukuun ottamatta jamaikalaisen laulaja/lauluntekijä Jackie Edwardsin kappaletta "Somebody Help Me", joka tunnetaan parhaiten The Spencer Davis Groupin esittämänä. Albumin etukannessa on omistuskirjoitus "Crimson Tide"-nimelle, ja karmiininpunainen väri (crimson) hallitseekin albumin kansitaidetta.

Kappaleet 

 Kaikki kappaleet sävellys ja sovitus Zero Nine, sanoitus Heikki Wiik ellei toisin mainita

Kokoonpano 
 Keijo "Kepa" Salmirinne – laulu
 Timo "Iso-T" Käsmä – kitara
 Martti "Mara" Mäntyniemi – kitara, taustalaulu, huuliharppu
 Esa "Elmo" Harju – basso
 Matti "Iro" Murtola – koskettimet
 Mikko "Borno" Korpela – rummut

Tuotanto 

 Ian Gillan ja Paul "Chas" Watkins - tuottajat
 Paul "Chas" Watkins - nauhoitus
 Seppo Pailos ja Bengt Helenius - kannen suunnittelu
 Ilpo Musto - takakannen valokuvat

Singlejulkaisut 

 "I Don't Wanna See You So Dejected" / "Angel", DIGS 139, 1982

Julkaisuhistoria 

 1982: DIGLP 20, vinyyli
 1982: DIGMC 20, kasetti
 1982: WEB LP 001, Web Records, vinyyli
 2001: Warner Music Finland, 8573-87581-2, CD, remasteroitu

Lähteet 

Vuoden 1982 albumit
Zero Ninen albumit
Juhani Lahtinen

Juhani Heikki Kalevi Lahtinen (28. syyskuuta 1938 Tampere – 8. maaliskuuta 2018 Espanja) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti.

Lahtinen oli aikansa huippuvahti. Hän pelasi koko 252 ottelua kestäneen SM-sarjauransa Tampereen Ilveksessä. Vain Jukka Tammella on enemmän pelejä Ilveksen maalissa. Lahtinen voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja yhteensä 12 SM-mitalia.

Lahtinen pelasi kymmenen kertaa arvoturnauksessa: kahdeksat MM-kilpailut ja kahdet olympiakisat. Maaotteluita hänelle kertyi 160.

Yleisurheilussa Lahtinen oli Suomen huippuja nuorten tasolla. Hän voitti vuonna 1957 nuorten SM-kultaa seiväshypyssä ja 4×100 metrin viestissä.

Saavutukset ja palkinnot
5 Suomen mestaruutta (1957, 1958, 1960, 1961, 1966)
4 SM-hopeaa ja 3 -pronssia
Nuorten Suomen mestaruus seiväshypyssä ja 4×100 metrin juoksussa
Suomen paras jääkiekkoilija (1961, 1964)
Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsas (1961, 1964)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1962, 1963, 1964, 1965, 1966)
Suomen Jääkiekkoleijona #34

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Lahtisen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.
Eurohockeyn tilastosivu.

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet