joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Madaran ratsastaja

Madaran ratsastaja on varhaiskeskiaikainen kivireliefi Madaran ylätasangolla lähellä Šumenin kaupunkia Bulgarian kaakkoisosassa. Se liitettiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.

Reliefi esittää majesteettista ratsastajaa joka on hakattu 23 metriä maanpinnan yläpuolelle lähes pystysuoraan satametriseen kallioseinään. Ratsastaja on syöksemässä keihästään hevosen jaloissa makaavaan leijonaan. Ratsukon edessä lentää kotka ja koira juoksee sen perässä. Kuva symboloi sotavoittoa.

Muistomerkki on noin vuodelta 710 joten se lienee tehty bulgaarien Tervel-kaanin aikana. Tämä sopisi ajatukseen, että kuva esittää itse kaania ja sen ovat tehneet bulgaarit, paimentolaiskansa joka asettui Bulgarian kaakkoisosaan 600-luvulla. Toisen teorian mukaan reliefi liittyisi muinaisiin traakialaisiin ja kuva esittäisi traakialaista jumalaa.

Reliefin yhteydessä on myös kolme kallioon kaiverrettua, bysantin kreikaksi kirjoitettua tekstiä, jotka kertovat alueen historiasta.

Aiheesta muualla

Madaran ratsastaja UNESCOn sivuilla

Bulgarian rakennukset ja rakennelmat
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Puhelinluettelo

Puhelinluettelo on aakkosellinen luettelo jonkin alueen tai yhteisön puhelinten haltijoista ja heidän puhelinnumeroistaan. Puhelinluettelo sisältää puhelinliittymän haltijan nimen ja ei-salaisten puhelinnumeroiden lisäksi usein myös haltijan osoitteen ja ammattinimikkeen. Puhelinluettelossa on yleensä sekä yksityishenkilöiden että yrityksien ja yhteisöjen puhelinnumeroita. Suomessa sisältö on pääasiassa ryhmitelty hakemistoihin aiemman verkkoryhmäjaon mukaisesti.

Suomessa julkaistiin 16 alueellista puhelinluetteloa, jotka yhdessä muodostivat valtakunnallisen puhelinluettelosarjan. Julkaisijana toimi Fonecta. Suomessa matkapuhelinten yleistyminen ja lankapuhelinten harvinaistuminen huononsi puhelinluetteloiden käyttömahdollisuuksia, sillä niissä oli melko harvoja matkapuhelinnumeroita. Matkapuhelinnumeron lisääminen puhelinluetteloon oli maksullista. Suomessa viimeiset paperiset puhelinluettelot julkaistiin vuoden 2016 aikana, ja viimeiset luettelot olivat jakelussa alkuvuodesta 2017.

Suomessa puhelinluettelossa oli myös yritysten mainoksia ja alennuskuponkeja, kaupunkien ja taajamien opaskarttoja sekä niin sanotut keltaiset sivut (aik. ammatti­hakemisto), jotka sisälsivät yritysten ja yksityisten ammatin­harjoittajien maksullisia ilmoituksia luokiteltuina toimialojen ja ammattien mukaan.

Yleensä yksityishenkilöiden puhelinnumerot on mainittu puhelinluettelossa sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Joissakin maissa kuten Islannissa numerot on kuitenkin järjestetty ensisijaisesti etunimen mukaisesti.

Suomen alueelliset luettelot vuoteen 2017 
 Åland
 Etelä-Häme
 Helsingin Seutu
 Keski-Suomi
 Kymen telealue
 Lappi
 Loimaan seutukunta ja Lounais-Häme
 Lounais-Suomi
 Mikkelin telealue
 Oulun telealue
 Pirkanmaa
 Pohjois-Karjala
 Pohjois-Savo
 Päijät-Häme
 Salon seutu
 Satakunta
 Uusimaa
 Vaasan telealue
 Vakka-Suomi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Keltaiset sivut

Kausijulkaisut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kirjat
Gil de Ferran

Gil de Ferran (s. 11. marraskuuta 1967 Pariisi, Ranska) on brasilialainen rata-autoilija, jonka suurimpiin saavutuksiin lukeutuvat Champ Car -sarjan mestaruus vuosina 2000 ja 2001 sekä Indianapoliksen 500 mailin ajon voitto vuonna 2003. 

1980-luvun alussa de Ferran aloitti mikroautoilun maanmiehensä Emerson Fittipaldin otteiden innoittamana. Vuonna 1987 hän siirtyi Formula Fordeihin ja 1991 Formula 3 -sarjaan. Vuonna 1992 hän voitti Formula 3 -sarjan Britannian-mestaruuden saavutettuaan kauden aikana seitsemän voittoa. Vuosina 1993–1994 de Ferran ajoi Formula 3000 -sarjassa Paul Stewartin tallissa, sijoituksinaan kokonaispisteissä neljäs ja kolmas.

Vuoden 1994 loppupuolella Jim Hallin talli kutsui de Ferranin testaamaan IndyCar-autoa ja hän sai ajopaikan seuraavaksi kaudeksi. Hyvät otteet jatkuivat kauden mittaan ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi loppupistesijoituksenaan 14. sija. Kauden viimeisessä kisassa Laguna Secassa hän saavutti osakilpailuvoiton. Vuonna 1996 de Ferran saavutti voiton Clevelandissa, mutta kauden päätyttyä Jim Hall vetäytyi tallinsa kanssa kilpa-autoilun parista ja de Ferran siirtyi kaudeksi 1997 Derrick Walker/Valvoline-tallin kuljettajaksi. Kauden loppupisteissä hän sijoittui toiseksi Alex Zanardin takana, vaikkei saavuttanut kauden aikana yhtään voittoa. Seuraavaksi kaudeksi de Ferranista povattiin mestaria, mutta kausi meni pilalle Goodyearin huonojen renkaiden takia ja hän oli loppupisteissä vasta kahdestoista. Vuonna 1999 de Ferran saavutti pitkän tauon jälkeen voiton Portlandissa, mutta jälleen hän jäi kauden päätteeksi ilman tallia, kun Valvoline ja Goodyear vetäytyivät sarjasta. Kaudeksi 2000 hän siirtyi Penskelle Hélio Castronevesin, joka oli saanut paikan Greg Mooren kuoltua edelliskauden päätöskilpailussa, tallitoveriksi.

Penskellä de Ferran voitti heti kaksi Champ Car -mestaruutta (2000 ja 2001), joiden jälkeen talli siirtyi Indy Racing Leagueen. IRL:ssä de Ferran voitti legendaarisen Indianapolisin 500 mailin ajon vuonna 2003 ja päätti kauden päätteeksi lopettaa kilpa-autoilijan uransa. Sittemmin hän on työskennellyt Hondan tallissa Formula 1 -sarjassa urheilullisena johtajana.

De Ferran asui Floridan Fort Lauderdalessa englantilaisen vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Siirryttyään Hondan F1 -tallin palvelukseen hän muutti Englantiin.

De Ferran teki paluun kilpa-auton rattiin ALMS-sarjassa, jossa ajoi kausilla 2008 ja 2009. Vuonna 2011 de Ferran kilpaili vielä kahdessa Australian V8 Supercars -luokan kisassa ja vetäytyi sen jälkeen radoilta.

Aiheesta muualla

Lähteet 

Brasilialaiset autourheilijat
Formula 1 -tallipäälliköt
Champ Car -mestarit
American Le Mans Series -kuljettajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Valde Sorsa

Valde Matias Sorsa (29. joulukuuta 1920, Kontiolahti – 15. kesäkuuta 1942, Vuottaa, Kivennapa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari.

Korpraali Sorsa oli ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 7:n toisessa pataljoonassa. Hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 8 erikoisesta urheudesta ja useasta hyökkäyksiä edistäneestä toiminnasta taistelupartion johtajana. Hänet ylennettiin alikersantiksi 26. elokuuta 1941.

Alikersantti Sorsa haavoittui 15. kesäkuuta 1942 Ohdassa ja kuoli samana päivänä 23. kenttäsairaalassa Kivennavan Vuottaalla. Juuri lomalta palannut Sorsa oli ryhmänsä kanssa naamioimassa taisteluhaudan etureunaa, kun venäläisen tarkka-ampujan luoti osui Sorsaa selkään ja lävisti hänen keuhkonsa.

Everstiluutnantti Arvo Ahola, joka oli esittänyt alaiselleen Sorsalle Mannerheim-ristiä ja joka itsekin joulukuussa 1944 nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi, muisteli myöhemmin: "Jo heti sodan alkupäivinä huomioni kiinnittyi terhakkaan korpraali Sorsaan. Hän oli asevelvollinen, ei katsellut maailmaa kovin korkealta, erittäin vaatimaton maalaisnuorukainen, joka heti sodan ensimmäisinä päivinä ansaitsi korpraalin natsat olkapäilleen. Hänellä oli veressään sotilaallisen toiminnan korkein teho. Juuri siksi hän venyi loistaviin taistelusuorituksiin yli tavanomaisten mittojen. Hänen veroisiaan taistelijoita oli harvassa. Sorsa antoi taisteluyksikölleen oman tärkeän panoksensa, eikä ritarinimityksestä huolimatta koskaan tuonut itseään esiin. Taistelussa hän kuitenkin näytti esimerkkiä ollen aina ensimmäisenä ja kaikista tehokkaimpana. Koskaan kukaan ei kuullut hänen pröystäilevän saavutuksillaan, hän teki enemmän kuin puhui."

Tiedotuskomppaniassa palvellut pilapiirtäjä Kari Suomalainen oli kesäkuussa 1942 saanut määräyksen tehdä muotokuvan eräästä Mannerheim-ristin ritarista, jonka nimeä hän ei tiennyt. Saavuttuaan perille Suomalainen sai yllätyksekseen kuulla kyseisen ritarin juuri haavoittuneen ja viedyn kenttäsairaalaan, jossa Suomalainen sitten piirsi muotokuvan leikkauspöydällä tajuttomana makaavasta nuoresta sotilaasta. Myöhemmin osoittautui, että kyseessä oli juuri alikersantti Valde Sorsa, Suomalaisen ikätoveri. 

Valde Sorsa kuoli 21-vuotiaana 15.kesäkuuta 1942. Hänet on haudattu Kontiolahden sankarihautaan.

Kuusinkertainen jalkapallon Suomen mestari ja maajoukkuemies Sebastian Sorsa (s.1984) on Valde Sorsan sukulainen.

Lähteet

Viitteet

Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Demis Roussos

Artémios ”Ntémis” Ventourís-Roússos (, kansainvälisesti usein Demis Roussos, 15. kesäkuuta 1946 Aleksandria, Egypti – 25. tammikuuta 2015 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen laulaja. Hän oli äänialaltaan tenori.

Roússoksen ura alkoi 17-vuotiaana vaihtuvissa kokoonpanoissa, sen jälkeen kun perhe oli muuttanut Suezin kriisin aikaan Egyptistä Kreikkaan. Vuonna 1968 perustettu progressiivisen rockin yhtye Aphrodite’s Child toi hänelle julkisuutta yhtyeen laulajana. Yhtye saavutti myös kansainvälistä huomiota, eikä vähiten Roússoksen vokaaliosuuksien ansiosta. Yhtyeen viimeisestä albumista 666 on sanottu muodostuneen jopa eräänlainen kulttiklassikko. Yhtyeen lopetettua Roússos teki vielä satunnaisia levytyksiä entisen yhtyekaverinsa Vangeliksen kanssa. 

Aphrodite’s Childin jälkeen Roússos siirtyi soolouralle. Hänen tunnetuin kappaleensa ”Forever and Ever” nousi useissa maissa myyntilistojen kärkisijoille vuonna 1973. Muita kappaleita ovat muun muassa ”My Friend The Wind”, ”My Only Fascination”, ”My Reason”, ”Velvet Mornings”, ”Goodbye, My Love, Goodbye”, ”Someday” ja ”Lovely Lady of Arcadia”. Roússoksen suosio oli 1970-luvulla yhtä vankkaa ympäri Eurooppaa kuin latinalaisen Amerikan maissakin.

Roússos konsertoi Suomessa 23. ja 24. lokakuuta 1974 Helsingin Kulttuuritalossa, 14. ja 15. maaliskuuta 1975 Finlandia-talossa sekä 16. maaliskuuta 1975 Turun VPK:n talolla.

Roússos kuoli 25. tammikuuta 2015 Hygeia Hospitalissa Ateenassa ollessaan hoidettavana vatsa-, maksa- ja haimasyöpien takia. Hänet haudattiin Ateenan ensimmäiselle hautausmaalle, jonne on haudattu monia kreikkalaisia poliitikkoja ja kulttuurihenkilöitä.

Timo Kahilainen parodioi Demis Roussosta suomalaisessa sketsisarjassa Kummeli vuonna 1994.

Levytykset 

 On the Greek Side of My Mind (1971)
 Forever and Ever (Philips, 1973)
 My Only Fascination (1974)
 Auf Wiederseh'n  (1974)
 Souvenirs (1975)
 Happy to Be (1976)
 Die Nacht und der Wein (1976)
 Kyrila (1977)
 The Demis Roussos Magic (1977)
 Ainsi soit-il (1977)
 Los Super (1977)
 Demis Roussos (1978)
 Universum (1979)
 Man of the World (1980)
 Roussos Live! (1980)
 Demis (1982)
 Attitudes (1982)
 Reflection (1984)
 Senza Tempo (1985)
 Greater Love (1986)
 The Story of... (1987)
 Come All Ye Faithful (1987)
 Le Grec (1988)
 Time (1988)
 Voice and Vision (1989)
 Insight (1993)
 Demis Roussos in Holland (1995)
 Immortel (1995)
 Serenade (1996)
 Mon île (1997)
 Auf meinen Wegen (2000)
 Live in Brazil (2006)
 Demis (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Demis Roussoksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kreikkalaiset laulajat
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Haggard: The Movie

CKY Haggard: The Movie on Ryan Dunnin, Bam Margeran ja Brandon DiCamillon tähdittämä elokuva. Siinä nähdään myös muita tuttuja henkilöitä ohjelmasta Viva La Bam, kuten Rake Yohn, Bam Margeran entinen tyttöystävä Jenn Rivell, joka esittää elokuvassa Ryan Dunnin entistä tyttöystävää, Bamin setä, Don Vito ja Bamin vanhemmat April ja Phil Margera kuten myös CKY-yhtyeestä tuttu Bamin isoveli Jess Margera. 

Elokuva kertoo rakkaudesta, mustasukkaisuudesta, masennuksesta ja ystävyydestä. Elokuvan kesto on noin tunti ja 36 minuuttia. Musiikkina elokuvassa kuullaan muun muassa yhtyeitä kuten: Amorphis, Bomfunk MC’s, Clutch, Dead or Alive, Faithless, HIM, Iggy Pop, In Flames, New Order, Orbital ja Shantalla.

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 kanadalaiset elokuvat
Vuoden 2003 yhdysvaltalaiset elokuvat
Kem

Kem tai KEM voi tarkoittaa:

Erisnimenä
 Vienan Kemijoen venäjänkielinen nimi
 Vienan Kemin venäjänkielinen nimi
 Kem, R&B-artisti.
 Kem, kylä Venäjällä.
 Kem, kraatteri Marsissa.

Lyhenteenä
 Kem, kerrosala, kerrosneliömetri
 Kem, Kemin rautatieaseman liikennepaikkalyhenne.
 KEM, King Edward Mine Cornwallissa Englannissa.
 KEM, Kemi-Tornion lentoaseman IATA-lentoasemakoodi.
Valkoturska

Valkoturska (Merlangius merlangus) on Euroopan rannikkovesissä elävä turskakala.

Ulkonäkö
Valkoturska on yleensä 30−40 cm:n pituinen, korkeintaan 70 cm, ja voi kasvaa kolmikiloiseksi. Mustanmeren valkoturskat ovat pienempiä, alle 20 cm. Väritys on vaihteleva; päältä kala on kellanruskea, vihertävän tai sinertävän sävyinen, kyljet ovat vaaleammat, kellanharmaat, vatsa taas puhtaan valkoinen tai hopeanvärinen.

Levinneisyys
Valkoturska on rannikkovesien kala, joka elää alle 200 m:n syvyydessä lähes koko Euroopan rannikolla. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Norjasta Välimerelle ja Mustallemerelle, ja kattaa myös Islannin ja Färsaarten rannikot ja ulottuu Itämeren länsiosaan.

Elintavat
Valkoturska tulee sukukypsäksi 2−3 vuoden iässä. Kutu ajoittuu pitkälle jaksolle tammi-heinäkuussa. Naaraalla voi olla satojatuhansia mätimunia, mutta se laskee ne pieninä muutaman munan ryhminä ulappaveteen. Myös kuoriutuvat poikaset elävät pelagisina rannan läheisissä, 20−30 m:n syvyisissä vesissä, yleensä meduusoiden lähituntumassa ja niiden lonkeroiden suojassa. Vanhemmat yksilöt hakeutuvat syvempään veteen ja elävät pohjan tuntumassa. Valkoturskan ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset, kotilot, mustekalat ja monisukasmadot.

Kalastus ja käyttö
Valkoturska on erityisen runsas Pohjanmerellä ja etenkin siellä taloudellisesti tärkeä troolikalastuksen kohde. Sitä pyydetään myös pitkälläsiimalla. Kokonaissaaliit ovat olleet laskussa. Huippusaaliit 1970-luvulla olivat 200 000 vuositonnin luokkaa, mutta nykyisin enää 40 000 tonnia. Englanti ja Ranska ovat suurimmat kalastajat.

Lähteet
 
 Merlangius merlangus (Linnaeus, 1758) FAO Fisheries and Agriculture Species Fact Sheet 

Turskakalat
Berliinin televisiotorni

Berliinin televisiotorni () sijaitsee Alexanderplatzilla Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se on Euroopan neljänneksi korkein rakennus (368,03 m).Tornin vuonna 1965 käynnistyneet rakennustyöt valmistuivat vuonna 1969. Suunnittelijoina toimivat arkkitehdit Fritz Dieter ja Günter Franke sekä insinööri Werner Ahrend. DDR rakennutti tornin keskelle Itä-Berliiniä osoitukseksi sosialistisen yhteiskuntajärjestelmän toimivuudesta.

Tornin pallon keskiosassa on näköalatasanne ja ravintola. Näköalatasanne on 204 metrin korkeudessa maanpinnasta, ja sieltä voi hyvällä säällä nähdä jopa 42 kilometrin päähän. Täyden kierroksen 30 minuutissa kiertävä ravintola on näkoalatasanteen yläpuolella.

Saksassa vuonna 2006 pidettyjen jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen ajaksi tornin pallo koristeltiin jalkapalloksi magentan värisillä viisikulmioilla.

"Paavin kosto"
Auringon heijastuessa televisiotornin teräspallosta muodostuu yleensä ristiä muistuttava heijastus. Tätä epähaluttua ilmiötä eivät suunnittelijat osanneet odottaa. Näpäytyksenä Itä-Saksan kommunistisen hallinnon ateistista perustusta ja kirkon tukahduttamista vastaan berliiniläiset antoivat kirkkaalle ristille nimen Rache des Papstes eli Paavin kosto. Samoista syistä rakennusta kutsutaan myös Walter Ulbrichtin mukaan nimellä St. Walter.

Ristin muotoista heijastusta on yritetty tuloksetta vähentää erilaisilla maaleilla ja pinnoitteilla.

Teknisiä tietoja

Antennin huipun korkeus: 368,03 m (Ennen antennin vaihtoa vuonna 1997 korkeus oli 365 m)
Antennin pituus: 118 m
Antennin huipun halkaisija: 1,80 m
Pallon halkaisijan korkeus: 212 m
Näkymätason korkeus 203,78 m
Telecafé 207,53 metrissä
Juuren halkaisija: 32 m
Näkymätason halkaisija: 24 m
Telecafén halkaisija: 29 m
Pallon halkaisija: 32 m
Betonia yhteensä: 26 000 t
Pallon paino: 4 800 t
Antennin paino: 245 t
Hissien määrä: 2 kpl
Hissien nopeus: 6 m/s
Perustusten syvyys: 5 m

Aiheesta muualla

 Berliinin televisiotornin kotisivut

Berliinin rakennukset ja rakennelmat
Näkötornit
Televisiotornit
Saksan tornit
Molva

Molva (Molva molva) on Pohjois-Atlantissa elävä, mateiden heimoon kuuluva turskakalalaji.

Koko ja ulkonäkö 

Molva on päältä punaruskea, alta vaalea ja kyljistään kirjailtu pitkänomainen pohjakala. Sillä on kaksi selkäevää ja pitkähkö leukasäie. Kalan pituus on yleensä alle metrin, mutta suurimmillaan se voi kasvaa 2 m:n ja 45 kg:n mittoihin.

Levinneisyys ja elintavat 

Molvan levinneisyys ulottuu Välimerestä Barentsinmerelle ja Islantiin ja sitä on tavattu Atlantin toiselta puolen Etelä-Grönlannissa ja Newfoundlandissa. Ruotsin länsirannikkoa molva tunkeutuu Juutinrauman eteläosaan. Se elää kovilla kivi- ja hiekkapohjilla yleisimmin 100-400 metrin syvyyksissä. Lisääntymään se tulee matalampiin vesiin.

Molva on petokala, joka saalistaa mm. turskaa, silliä, kampeloita sekä äyriäisiä, mustekaloja ja meritähtiä.

Kalastus ja käyttö 

Molva on arvostettu ruokakala. Sitä pyydetään koukuilla, verkoilla ja pohjatrooleilla; se on myös urheilukalastuksen kohde. Kokonaisvuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet 35 000–40 000 tonnin välillä. Suurin pyytäjä on Norja.

Molvan liha on vaaleampaa kuin turskan, mutta niiden maku ja muut ominaisuudet ovat muuten hyvin samankaltaiset. Molvaa kaupataan tuoreena, kuivattuna, suolattuna ja pakastettuna. Nykyisin lähes kaikki Suomessa kaupattava lipeäkala on molvaa, espanjassa puolestaan molvan savustettu mäti on arvostettu herkku, huevas de maruca.

Lähteet 
 
 Species in the genus Molva FishBase
 FAO Species Fact Sheet
 Joulun lipeäkala on molvaa Suomen Luonto 2013

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Marine Fauna Gallery of Norway  Valokuvia

Turskakalat
Ruhnama

Ruhnama, joka suomeksi tarkoittaa sielun kirjaa, on Turkmenistanin entisen presidentin Saparmurat Nijazovin kirjoittama kaksiosainen teos, joka yhdistää omaelämäkertaa, historiallista fiktiota ja hengellisiä ohjeita. Ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2001 ja toinen osa vuonna 2004. Ruhnamaa pidetään Turkmenistanissa myös "Koraanin jatko-osana", ja se onkin määrätty asetettavaksi kunniapaikalle Koraanin viereen paikallisiin moskeijoihin. Esimerkiksi Ašgabatin itsenäisyyden puistossa () sijaitsee suuri teosta muistuttava muistomerkki. 

Nijazov lupasi kansalleen, että se, joka lukee Ruhnaman kolme kertaa, muuttuu älykkäämmäksi ja pääsee esteettömästi taivaaseen. Turkmenistanissa ei saa ajokorttia eikä työpaikkaa, jos ei ole lukenut Ruhnamaa, sillä  se on pyhä kirja ja virallinen ohjenuora lähes kaikilla elämänaloilla. Monet ulkomaiset yritykset ovat käännättäneet Ruhnaman omalle kielelleen liehitelläkseen presidentti Nijazovia ja päästäkseen näin Turkmenistanin markkinoille.

Arto Halosen ohjaama dokumenttielokuva Pyhän kirjan varjo arvostelee suuryrityksiä, jotka ovat käännättäneet Ruhnama-kirjan. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 29. helmikuuta 2008.

Ruhnama poistettiin vuonna 2011 Turkmenistanissa peruskoulun päättökokeista, mutta edelleen se kuuluu yliopistojen pääsyvaatimuksiin. Vuodesta 2008 alkaen kirja on menettänyt yleisesti asemaansa, ja se on useissa tapauksissa korvattu uuden presidentin, Gurbanguly Berdimuhamedowin, kirjoituksilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ruhnama turkmeeniksi, turkiksi, venäjäksi ja englanniksi
 Uusimaa: Ensto ehdotti Turkmenistanin johtajan kirjan suomentamista  25.11.2004 
 Arto Halosen dokumenttielokuva

Vuoden 2001 kirjat
Vuoden 2004 kirjat
Turkmenistanin politiikka
Turkmenistanilainen kulttuuri
Greg Moore

Greg Moore (22. huhtikuuta 1975 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 31. lokakuuta 1999 Fontana, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen kilpa-autoilija.

Nuoruutensa Moore vietti Vancouverin esikaupungissa Maple Ridgessä. Nuoruudessaan hän kilpaili mikroautoissa, mistä siirtyi Formula Ford ja myöhemmin Formula 2000 -luokkiin. 1993 hän aloitti CARTin Indy Lights sarjassa. Kaudella 1994 hän saavutti sarjassa kolme voittoa ja seuraavalla kaudella hallitsi sarjaa suvereenisti vieden kymmenen voittoa kaikkiaan 12 kilpailusta.

20-vuotiaana vuonna 1996 Moore siirtyi CART-sarjaan (nyk. Champ Car) Player's-Forsythe-talliin. Tulokaskaudellaan hän sijoittui loppupisteissä yhdeksänneksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti kesäkuussa 1997 Milwaukeen ovaalilla ja toisen heti perään viikkoa myöhemmin Detroitissa, kun sekä Mauricio Gugelminilta ja Mark  Blundellilta loppui hänen edellään polttoaine viimeisellä kierroksella. Seuraavaan kauteen Moore lähti yhtenä ennakkosuosikeista tallikaveriinaan Patrick Carpentier. Moore saavutti kauden aikana kaksi voittoa:  Jacarepaguassa, Rio de Janeirossa, missä hän ohitti Alex Zanardin ulkokautta ja ajoi voittoon, Michiganin ovaalilla hän ohitti viimeisellä kierroksella Zanardin ja Jimmy Vasserin viimeisellä kierroksella. Kokonaisuutena kausi oli kuitenkin pettymys ja keskeytysten sävyttämä. Moore sijoittui lopulta pisteissä viidenneksi.

Kauden 1999 Moore aloitti ajamalla voittoon Homesteadissa, mutta Mercedes-Benz-moottori oli muutoin kilpailukyvytön ja hän teki kesken kauden sopimuksen siirtymisestä seuraavaksi kaudeksi Penske Racingin riveihin. Fontanan California Speedwayllä Moore joutui skootterilla onnettomuuteen ja loukkasi kätensä, mutta pääsi kilpailuun mukaan viimeisestä ruudusta jouduttuaan jättämään aika-ajot väliin. Kilpailun yhdeksännellä kierroksella hän menetti autonsa hallinnan 200 mailin tuntinopeudessa ja auto sinkoutui ruohikon yli betoniseinään mennen moneen osaan, minkä jälkeen auton osat kimposivat takaisin ruohikolle ja pyöri monta kierrosta ympäri. Moore sai surmansa onnettomuudessa.

Mooren hautajaisiin hänen kotikaupungissaan Maple Ridgessä osallistui 300 ihmistä. Hänen isänsä on perustanut hyväntekeväisyyssäätiö Greg Moore Foundationin. Maple Ridgen vuonna 2003 perustettu nuorisokeskus on nimetty Greg Mooren mukaan.

Aiheesta muualla
 http://www.gregmoore.com/ 

Champ Car -kuljettajat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Kanadalaiset autourheilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Air Malta

Air Malta  on Maltan kansallinen lentoyhtiö. Sen kotikenttä on Maltan kansainvälinen lentoasema.

Air Malta perustettiin 21. maaliskuuta 1973. Se aloitti palvelunsa 1. huhtikuuta 1974 kahdella Boeing 720 -koneella. Alun perin kohteet olivat Rooma, Tripoli, Lontoo, Manchester, Frankfurt ja Pariisi. Maltan hallitus omistaa yhtiön osakkeista 98 %.

Kohteet 
 Amsterdam, Ateena, Barcelona, Berliini, Birmingham, Bristol, Bryssel, Bukarest, Budapest, Casablanca, Catania, Dublin, Düsseldorf, Frankfurt, Geneve, Glasgow, Hampuri, Helsinki, Istanbul, Kairo, Köln, Larnaca, Lissabon, Lontoo, Luqa, Lyon, Madrid, Manchester, Marseille, Milano, Moskova, München, Nantes, Napoli, Newcastle upon Tyne, Nottingham, Oslo, Palermo, Pariisi, Pietari, Porto, Praha, Reggio di Calabria, Rooma, Sofia, Toulouse, Tripoli, Tukholma, Tunis, Wien, Zürich

Laivasto 
Huhtikuussa 2022:

8 kpl Airbus A320-200

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Maltalaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Maltan kansainvälinen lentoasema

Maltan kansainvälinen lentoasema (IATA: MLA, ICAO: LMML) on lentoasema Maltalla, Luqan ja Gudjan kylien välissä. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Maltan pääkaupungista, Vallettasta.

Maltan kansainvälisellä lentoasemalla on kaksi kiitotietä, joista toinen on 3 544 metriä ja toinen 2 377 metriä pitkä. 

Maltan kansainvälinen lentoasema avattiin nykyisellään 25. maaliskuuta 1992. Se toimii Air Maltan kotikenttänä.

Lentoyhtiöt ja kohteet
Air Malta (Amsterdam, Ateena, Bournemouth, Berliini-Tegel, Birmingham, Bologna, Bryssel, Budapest, Catania, Düsseldorf, Frankfurt, Geneve, Glasgow-International, Hampuri, Innsbruck, Istanbul-Atatürk, Leipzig-Halle, London-Gatwick, Lontoo-Heathrow, Lyon, Manchester, Marseille [alkael 1. maaliskuuta 2009], Milano-Malpensa, Moskova-Domodedovo, Moskova-Sheremetyevo, München, Palermo, Pariisi-Charles de Gaulle [alkaen 6. huhtikuuta], Pariisi-Orly, Praha, Reggio Calabria, Rooma-Fiumicino, Sofia, Stuttgart [alkaen 3. huhtikuuta 2009], Tel Aviv, Toulouse [alkaen 30. maaliskuuta 2009], Tripoli, Tunis, Wien, Zürich)
Alitalia (Rooma-Fiumicino)
Austrian Airlines (Wien) [alkaen 29. maaliskuuta 2009]
British Airways (Lontoo-Gatwick) 
Clickair (Barcelona) [alkaen 31. maaliskuuta 2009]
easyJet (Lontoo-Gatwick, Manchester, Newcastle [alkaen 22. toukokuuta])
EgyptAir Express (Kairo)
Emirates (Dubai, Larnaka)
Finnair (Helsinki) [alkaen 3.huhtikuuta]
Jetairfly (Bryssel)
Jettime (Billund, Kööpenhamina)
Libyan Arab Airlines (Tripoli)
Lufthansa (Frankfurt)
Luxair (Catania, Luxemburg)
Primera Air (Dublin)
Ryanair (Bari, Bristol [alkaen 5. heinäkuuta], Dublin, Edinburgh [alkaen kevät 2009], Girona, Lontoo-Luton, Pisa, Tukholma-Skavsta, Trapani [alkaen 2009], Treviso)
Scandinavian Airlines System (Tukholma-Arlanda) [alkaen 2. huhtikuuta] 
Sevenair (Monastir, Tunis)
Thomas Cook Airlines (Birmingham, East Midlands, Glasgow-International, Lontoo-Gatwick, Manchester)
Thomson Airways (Birmingham, Lontoo-Gatwick, Manchester)
transavia.com (Amsterdam [kausittain])

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut  

Maltan lentoasemat
Ivanovon kallioon hakatut kirkot

Ivanovon kallioon hakatut kirkot on ryhmä suoraan kallioon louhittuja kirkkoja, kappeleita ja luostareita, jotka  eroavat täysin Bulgarian muista luostarikomplekseista. Kirkot sijaitsevat lähellä Ivanovon kylää 20 kilometriä Rusen kaupungista etelään Rusenski Lom -joen kivisellä törmällä 32 metriä joen yläpuolella.

Historia
Munkit ovat asuttaneet alueen luolia 1200-luvulta, ja louhineet edelleen luostarikammioita, kirkkoja ja kappeleita ja näitä yhdistäneitä käytäviä kalkkikallioon, aina 1600-luvulle. Parhaimmillaan kompleksiin kuului noin 40 kirkkoa ja noin 300 muuta rakennusta, joista vain pieni osa on säilynyt tähän päivään asti.

Luostarikompleksi on tullut kuuluisaksi 1200- ja 1300-lukujen freskoista, jotka ovat säilyneet viidessä kirkossa. Maalaukset ovat mahtava esimerkki Bulgarian taiteesta keskiajalla.

Bulgarian toisen valtakunnan hallitsijat Ivan Aleksandăr ja Ivan Asen II tekivät useita lahjoituksia luostarille, mistä todisteena lahjoittajamuotokuvia.

Ivanovon kallioon hakatut kirkot liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.

Aiheesta muualla

Bulgarian Monastery – Ivanovon kallioon hakatut kirkot  
Ivanovon kallioon hakatut kirkot UNESCOn sivuilla

Bulgarian kirkot
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Pirinin kansallispuisto

Pirinin kansallispuisto on UNESCOn maailmanperintöluetteloon kuuluva kansallispuisto, joka käsittää suuren osan Pirinin vuorista Bulgarian lounaisosassa. Kokonaisalaltaan puisto on 274 km² ja sijaitsee 1 008–2 914 metrin korkeudessa.

Historia 
Puiston rajoja ja kokoa on muutettu monta kertaa sen historian aikana.

Vihrenin kansallispuisto perustettiin 8. marraskuuta 1962 vuoriston korkeimmilla kohdilla sijaitsevan metsän suojelemiseksi. Puiston koko oli 62 km². Vuonna 1974 puiston nimi muutettiin Pirinin kansan puistoksi ja sitä laajennettiin merkittävästi. Vuonna 1983 puisto lisättiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Vuonna 1998 alue julistettiin kansallispuiston.

Kasvisto 
Puiston korkeuserot on syy, miksi alue on kasvitieteellisesti Bulgarian kiinnostavin. 

Puistossa kasvaa noin 1 300 putkilokasvilajia, joka on yli 30 % kaikista putkilokasvilajeista Bulgariassa. Lisäksi alueella on noin 300 sammallajia.

Pirinin kansallispuistossa kasvaa 18 paikallista kotoperäistä lajia ja monia Bulgarian ja Balkanin alueelle tyypillisiä lajeja. Lisäksi puistossa on noin 60 suojeltua kasvilajia, kuten Pirinin symboli alppitähti.

Eläimistö 
Puistossa on suojeltuna iso määrä eläinlajeja. Selkärangattomia löytyy alueelta 2090 lajia, joista 300 on harvinaisia, 214 kotoperäisiä ja 175 reliktiä. Lajeista 15 on luokiteltu uhanalaiseksi maailmanlaajuisesti.

Pirinissä elää myös kuusi kala-, kahdeksan sammakkoeläin- ja 11 matelijalajia. Bulgarian lintulajeista noin 40 % löytyy puistosta.

Nisäkäslajeja puistosta löytyy 45, mikä on noin 50% koko Bulgarian nisäkkäistä. Näihin kuuluu mm. villivuohi ja karhu.

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut   
Protected Areas Programme  
Bulgaria Travel  
Pirinin kansallispuisto UNESCOn sivuilla 

Bulgarian kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Rape Me

Rape Me on kuuluisan grungeyhtye Nirvanan vuonna 1993 julkaistu kappale. Ensimmäisen kerran se julkaistiin vuonna 1993 albumilla In Utero. Kappaleen makaaberit sanoitukset ovat herättäneet paljon huomiota.

Historia

"Rape Me" -kappaleen kirjoitti Nirvanan solisti Kurt Cobain Los Angelesissa maaliskuussa vuonna 1991, kun yhtye oli tekemässä Nevermind-albumia. Yhtye esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä 18. kesäkuuta vuonna 1991  Santa Cruzissa, mutta vakituisesti Nirvana alkoi soittaa kappaletta livenä kahden vuoden päästä. Aikaisissa esiintymisissä yhtye soitti kappaleessa ennen toista säkeistöä kitarasoolon.

Kappaleen äänititti ensimmäisen kerran studiossa Jack Endino lokakuussa vuonna 1992 Seattlessa. Yhtye aikoi soittaa kappaleen vuoden 1992 MTV Video Music Awardseissa Los Angelesissa tourette's-kappaleen kanssa, mutta MTV ei suostunut siihen vaan olisi halunnut yhtyeen soittavan bändin hittikappale Smells Like Teen Spiritin. Yhtye alkoi soittaa Rape Me -kappaletta, jolloin lähetys aiottiin katkaista, mutta yhtye siirtyi äkkiä Lithium-kappaleeseen.

Steve Albin äänitti kappaleen viimeisen kerran studiossa helmikuussa vuonna 1993 In Utero -albumille. Kappale oli albumin toinen single All Apologiesin kanssa vuonna 1993. Singlen B-puolen kappale on nimeltään "Moist Vagina". Kappaleesta ei tehty ikinä musiikkivideota, mutta promootiotilaisuuksiin kappaleesta kuvattiin video yhtyeen Saturday Night Live -esiintymisestä vuodelta 1993.

Toiset versiot

Liveversio kappaleesta äänitettiin 25. syyskuuta vuonna 1993, kun yhtye esitti sen Saturday Night Livessä. Se julkaistiin Saturday Night Live: The Musical Performances, Volume 2 -kokoelma-albumilla ja DVD:llä Saturday Night Live: 25 Years of Music, Volume 4.

Kappaleesta julkaistiin kaksi versiota vuonna 2004 With the Lights Out -box-setillä: Akustinen Cobainin kotona äänitetty versio ja studiodemo. Kummatkin olivat vuodelta 1992. Kummatkin julkaistiin myös vuonna 2005 Sliver: The Best of the Box -kokoelma-albumilla.

Yhtyeen soittaessa "Rape Me" -kappaleen demoa voi taustalla kuulla Cobainin tyttären Frances Bean Cobainin itkua. Charles R. Cross kertoo vuoden 2001 kirjassa Heavier Than Heaven, että Frances istui silloin hänen sylissään.

Toinen studioversio In Uteron lisäksi julkaistiin yhdessä All Apologies -singlen kanssa vuonna 1993. Kolmas studioversio julkaistiin vuonna 2002 Nirvanan Nirvana-kokoelma-albumilla.

Cover-versiot

Rape Me -kappaleen on levyttänyt myös yhdysvaltalainen cover-yhtye Richard Cheese and Lounge Against the Machine albumeilleen Lounge Against the Machine (2000) ja The Sunny Side of the Moon: The Best of Richard Cheese (2006).

The Simpsons -sarjan jaksossa ”That 90's Show” Homer Simpsonin yhtye Sadgasm esittää kappaleen eri sanoilla.

Listasijoitukset

Aiheesta muualla
 Rape Me (Live On "Nulle Part Ailleurs", Paris, France/1994) YouTubessa

Nirvanan kappaleet
Vuoden 1993 kappaleet

it:All Apologies/Rape Me#Rape Me
sv:Rape Me
Suomalainen Kirjakauppa

Suomalainen Kirjakauppa Oy (mainonnassa myös Suomalainen) on suomalainen kirjakauppaketju, joka kuuluu Otava-konserniin. Myymäläketju on Suomen laajimpia, ja myymälöiden lukumäärää täydentää verkkokauppa.

Kirjakauppaketjun historiaa
Suomalainen Kirjakauppa perustettiin vuonna 1912 nimellä Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy. Se jatkoi Minerva Osakeyhtiön konkurssin jälkeen liikkeen uusien kirjojen myyntiä. Rautakirja omisti Suomalaisen Kirjakaupan vuodesta 1924. Verkkokirjakauppa Suomalainen.com perustettiin vuonna 1999.

Suomalainen Kirjakauppa kasvoi Suomen suurimmaksi kirjakauppaketjuksi vuonna 1997, jolloin Stockmannin omistama Akateeminen Kirjakauppa myi sille kuusi myymälää Jyväskylästä, Oulusta, Joensuusta, Lappeenrannasta, Kuopiosta ja Vaasasta. Suomalaisella Kirjakaupalla on myös kolme myymälää Helsinki-Vantaan lentoasemalla.

Ketjun markkina-asemasta on käyty jonkin verran keskustelua.

Sanoma myi ketjun elokuussa 2011 Otavalle. Jo vuoden ounasteltu tieto Sanoman myyntihaluista tuli julki vähän aiemmin. Yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2011 oli noin 109 miljoonaa euroa, josta 70 % koostui kirjamyynnistä ja loput 30 % toimistotarvikkeista.

Myymälät

Entiset myymälät
Espoo
Lippulaiva
Tapiola
Helsinki
Aleksi 23 (muutti Aleksi 15:een)
Jyväskylä
Väinönkatu
Kemijärvi
Kotka
Karhula
Kuopio
Tulliportinkatu
Lieksa
Raahe
Tornio

Toimitusjohtajia
Lähde:
Toivo Rautavaara 1929–1933
Lennart Kari 1933–1940
Veikko Somerkero 1940–1971
Matti J. Kastemaa 1971–1979
Antero Remes 1979–1988
Heikki Holopainen 1988–1990
Hannu Syrjänen 1990–1993
Raimo Kurri 1993–2004
Jarmo Oksaharju 2004–2011
Timo Kopra 2011–2016
Panu Porkka 2016–2018
Minna Kokka 2018-

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomalaisen Kirjakaupan verkkosivut

Suomalaiset kirjakaupat
Otava-konserni
Satusetä

Satusetä on puhekielinen nimitys, jolla tarkoitetaan satujen kirjoittajaa ja/tai kertojaa. Nimeä on käytetty usein ainakin seuraavista henkilöistä:

 H. C. Andersen
 Zachris Topelius
 Wilson Kirwa
Pysäköintialue

Pysäköintialue eli paikoitusalue (puhekielessä myös "parkkipaikka"), on lähes kaikkien julkisten palveluiden ja ei-julkistenkin palveluiden alueella sijaitseva, usein  asfalttipäällysteinen ja tavallisesti myös päällysteeseen maalatuilla viivoilla pysäköintiruutuihin jaettu alue, jonne voi pysäköidä autonsa. Auton saa pysäköidä vain merkittyihin ruutuihin, osa pysäköintiruuduista (yleensä ruudut lähinnä sisäänkäyntiä) on varattu liikuntaesteisille tai näitä kuljettaville ajoneuvoille. Joskus pysäköintipaikkojen merkintään voidaan ruutujen asemesta tai niiden lisäksi käyttää myös liikennemerkkiä. 

Poliisi voi Suomessa myöntää liikuntaesteiselle henkilölle tai hänen kuljettamistaan tarkoitetulle ajoneuvolle pysäköintiluvan vammaispaikoille.

Yleiset ja yksityiset pysäköintialueet

Pysäköintipaikoille saa pysäköidä vain rajoitetuksi ajaksi, kuten kahdeksi tunniksi, ja yleisille pysäköintipaikoille yleensä korkeintaan 24 tunniksi. Mikäli pysäköi autonsa omalle paikalleen esimerkiksi kerrostaloasuntonsa pysäköintipaikalle, auto saa olla pysäköitynä rajoittamattoman ajan. Myös joillakin kansainvälisillä alueilla, kuten lentoasemilla, satamissa ja rautatieasemilla on pitkäaikainen pysäköintioikeus. Tällainen on kuitenkin yleensä vain kansainvälisen alueen lähialueilla sijaitsevissa yrityksissä, kuten huoltoasemilla, kioskeilla tai kaupoilla, joissa on useamman päivän maksuton pysäköinti.

Maksulliset pysäköintialueet
Suurkaupunkien keskustassa ja lentoasemien ja satamien omistamilla paikoitusalueilla on yleensä tulojen lisäämiseksi maksulliset pysäköintipaikat. Maksulliselle paikalle saa jättää autonsa maksua vastaan, ja maksu suoritetaan yleensä lähistöllä sijaitsevaan automaattiin. Rahalla saa pysäköintilipukkeen, joka joko jätetään auton tuulilasin taakse näkyville, tai otetaan mukaan ja jätetään autoon pysäköintikiekko, joka näyttää paljonko aikaa on tilattu ja milloin. Maksullisillakaan paikoilla ei saa pitää autoaan välttämättä pitkää aikaa, ellei pysäköintialueen merkissä ole toisin ilmoitettu. Merkissä yleensä näytetään enimmäispysäköintiaika. Mikäli enimmäisaikaa ei ole ilmoitettu, saa paikalla useimmiten pitää autoaan niin kauan kuin haluaa.

Pysäköintihallit

Koska kaupungeissa ulkosalla ei koskaan ole loputtomasti tilaa autoille, on jouduttu rakentamaan erillisiä halleja, jotka saattavat olla maksullisia tai maksuttomia, useimmiten maksullisia. Pysäköintihalleissa on runsaasti tilaa autoille, ja ne voivat olla monikerroksisia rakennuksia tai kaivettu maan alle, tai molempia. Pysäköintihalleja on suurien suurten ostoskeskusten alueilla, kaupunkien keskustoissa, ostoskeskuksissa ja missä vain, missä pysäköintipaikoista on pulaa.

Liikennemerkit
Pysäköintiin liittyviä liikennemerkkejä

Pysäköinti
Liikennesuunnittelu
Superunknown

Superunknown on Soundgardenin vuonna 1994 ilmestynyt neljäs studio-albumi. Albumi julkaistiin A&M-levymerkin alla 8. maaliskuuta 1994.

Albumilla kuullaan vaikutteita muun muassa psykedeelisestä rockista ja Beatlesiltä, varsinkin kappaleissa ”Black Hole Sun” ja ”Head Down”.

Vuonna 2002 Rolling Stone -lehti sijoitti albumin 336:nneksi lehden laatimalla listalla 500 kaikkein aikojen parasta albumia. Helsingin Sanomissa Ilkka Mattila kirjoitti uutuusalbumin joten kuten välttävän tavanomaisen hevin koomisen teatraalisuuden: ”Laulaja-kitaristi Chris Cornellin laulut ovat tylyjä, pessimistisiä ja ahdistavia, ja massiiviset kitarat pyörittävät riffejään kuin tuonpuoleiset lottomyllyt”.

Kappaleista 

”She Likes Surprises” on vain albumin kansainvälisillä versioilla, eikä sitä löydy albumin yhdysvaltalaisilta versioilta, paitsi 12″ LP-versiolta.

Kappaleen ”Spoonman” nimen keksi Pearl Jamin Jeff Ament, joka esitti elokuvassa Singles (1992) yhtä elokuvassa esiintyvän kuvitteellisen yhtyeen jäsentä. Hän teki mahdollisista kappaleiden nimistä listan, jolla oli ”Spoonman”. Chris Cornell sai siitä idean kappaleeseen. ”Spoonmanin” demo-versiota käytetään elokuvassa.

Albumille kirjoitettiin kappale ”Flutter Girl”, mutta se ei lopulta päässyt albumille. Kappale päätyi myöhemmin Cornellin soolo-albumille Euphoria Morning.

Kappalelista

Listasijoitukset

Albumi

Singlet

Lähteet

Soundgardenin albumit
Vuoden 1994 albumit
Europarlamenttivaalit 2004

Vuoden 2004 europarlamenttivaalit järjestettiin Euroopan unionin 25 jäsenmaassa 10.–13. kesäkuuta 2004. Konservatiivit ja kristillisdemokraatit kasvattivat kannatustaan ja paikkamääränsä sosialistien ja sosiaalidemokraattien kustannuksella, ja heistä tuli parlamentin suurin ryhmä.

Tulokset

Katso myös
 Suomen europarlamenttivaalit 2004

Lähteet

Vuoden 2004 vaalit
2004
Kauklahden rautatieasema

Kauklahden rautatieasema (, , ratakm 24+277) on lähijunien asema Espoon Kauklahdessa Masalan ja Espoon asemien välissä. Asemalla on kolme raidetta: raiteelta yksi liikennöidään Kirkkonummen suuntaan ja raiteelta kaksi Espoon suuntaan. E-juna liikennöi raiteilta 2 ja 3. Asemalla on myös R-kioski, asematunneli ja asemarakennus, jossa nykyään toimii antiikkiliike. Aseman itäpäässä sijaitsi Espoon viimeinen puolipuomein varustettu tasoristeys. Se suljettiin yleisöltä 4. kesäkuuta 2009 ja sen korvaava alikulku valmistui vuonna 2010. Tasoristeys oli vaarallinen, koska sen ylitti kolme raidetta, ja liikennemäärät ylikäytävässä olivat merkittävän suuret. 

Kauklahden asemarakennuksen, joka edustaa tyyliltään kansallisromantiikkaa, suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm ja se valmistui vuonna 1903. Asemarakennus on säilynyt alkuperäisen kokoisena, mutta joitakin yksityiskohtia sen ulkomuodossa on muutettu. Samoin piirustuksin rakennettiin myös Kirkkonummen rautatieasema. Rautatieasema toi mukanaan jo ennestään vilkkaaseen maaseutukylään tiilitehtaiden rinnalle sinkkivalko- ja lasitehtaat, jotka olivat toiminnassa toiseen maailmansotaan saakka.

Vuosina 1944–1956 Kauklahden asema oli raja-asema, sillä se sijaitsi lähellä Porkkalan vuokra-alueen rajaa. Vuonna 1947 saatiin aikaan sopimus, jonka mukaan Helsingin ja Turun välillä liikennöivät matkustajajunat saivat kulkea alueen läpi. Kauklahdessa samoin kuin vuokra-alueen toisella puolella sijainneella Tähtelän rautatieasemalla junat joutuivat pysähtymään noin puoleksi tunniksi, ja niihin vaihdettiin läpikulun ajaksi neuvostoliittolainen veturi ja vaunujen ikkunaluukut suljettiin, jotta matkustajat eivät näkisi vuokra-alueelle. Lisäksi vaunuihin nousivat neuvostoliittolaiset sotilaspoliisit valvomaan järjestystä kauttakulun ajaksi. Helsingistä lähteneet paikallisjunat kuitenkin kulkivat vielä lähempänä vuokra-alueen rajaa sijainneelle Luoman rautatieasemalle saakka.

Porkkalan vuokra-alueen palautuksen jälkeen Kauklahden aseman merkitys väheni, koska paikallisjunat eivät enää yöpyneet siellä, ja asemalla sijainnut veturitalli purettiin 1960-luvun lopulla. Kauklahden ratapihaa uusittiin vuonna 1993, kun sinne rakennettiin alikulkutunneli ja uudet laiturit. Lipunmyynti Kauklahden asemalla lopetettiin vuonna 1997. E-junien pääteasema siirrettiin Espoosta Kauklahteen vuonna 2007. Museovirasto on luokitellut Kauklahden asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.

Asemalla pysähtyvät junat

  Helsinki – Kirkkonummi
  Helsinki – Kirkkonummi (yöjuna)
  Helsinki – Kauklahti
  Helsinki – Siuntio
  Helsinki – Siuntio

Kirkkonummelle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2 (muutamat E-junat lähtevät raiteelta 3).

Rakennukset

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Espoon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
Kauklahti
Halonen (kauppaketju)

Halonen (Veljekset Halonen Oy) on suomalainen muotitavarataloketju, jolla on parikymmentä toimipistettä Suomessa, suurimpien kaupunkien keskustoissa sekä kauppakeskuksissa. Halonen pyrkii myymään kohtuuhintaisia hyvälaatuisia vaatteita kaikenkokoisille ja -ikäisille.

Veljekset Halonen Oy on perustettu vuonna 1932. Sen sisaryhtiö on Kuopioon sijoittunut ja Itä-Suomessa toimiva Oy Carlson. Halosen pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja se työllistää noin 400 henkilöä. Liikevaihtoa lokakuussa 2013 päättyneellä tilikaudella kertyi 53 miljoonaa euroa, ja se on ollut samalla tasolla koko 2000-luvun. Toimitusjohtajana toimii Pekka Halonen.

Muotitavaratalot 

Espoo: Sello
Helsinki: Itis
Hyvinkää: Willa
Jyväskylä: Kauppakatu ja Seppä
Kokkola: Isokatu
Kotka: Kirkkokatu
Kouvola: Veturi
Lahti: Karisma
Lappeenranta: Opri
Lempäälä: Ideapark
Oulu: Kirkkokatu
Pori: Puuvilla
Raisio: Mylly
Seinäjoki: Megakeskus
Tampere: Ratina
Turku: Centrum ja Länsikeskus
Vaasa: Espen
Vantaa: Jumbo

Vuoden Yritys 

Helsingin Yrittäjät ry valitsi Veljekset Halosen vuoden 2008 helsinkiläiseksi yritykseksi.

Eläinaktivistien kampanja 

Oikeutta eläimille -yhdistys aloitti kampanjan yhtiön turkissomistemyyntiä vastaan vuonna 2004. Turkismyyntiä vastustavat aktivistit ovat osoittaneet mieltä useissa kaupungeissa Halosen liikkeiden edessä.

Helmikuussa 2007 Oikeutta eläimille -yhdistyksen aktivistit ja kampanjavastaavat tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 60–65 päiväsakkoon per henkilö sekä lähes 16 000 euron korvauksiin toimitusjohtaja Pekka Halosen kotirauhan vuosia jatkuneesta häirinnästä ja kunnian loukkauksesta. Useat aktivistit ovat kampanjan aikana saaneet lähestymiskiellon Halosen kodille.

Lähteet

Aiheesta muualla
Halosen verkkosivut

Suomalaiset vaatetusalan yritykset
Vaateliikkeet
Arvid Lydecken -palkinto

Arvid Lydecken -palkinto on vuonna 1969 ensimmäisen kerran jaettu Suomen Nuorisokirjailijoiden vuosittain myöntämä tunnustus korkeatasoisesta suomen- tai ruotsinkielisestä lastenkirjasta (kertomukset, sadut, runot). Vuosina 1992–1996 palkintoehdokkaina olivat myös nuortenkirjat. Palkintoa tukee Kopiosto (vuoteen 2007 Lasten Parhaat Kirjat -kerho). Palkinnon suuruus määräytyy palkintovuoden mukaisesti, esimerkiksi vuonna 2022 palkintosumma on 2022 euroa.

Palkinto on nimetty kirjailija Arvid Lydeckenin mukaan. Lydecken kirjoitti runo-, satu-, kuva- ja seikkailukirjoja omalla nimellään ja nimimerkillä Arvily. Hän oli tieteiskirjallisuuden pioneereja Suomessa. Lydeckenin tunnetuimpia runoja on ”Telefooni Afrikassa”, jonka hän sovitti vanhan kansanlaulun säveliin. Monet muutkin hänen runosaduistaan ovat yhä elävää lastenlyriikkaa. Hän toimitti lastenlehti Pääskystä yhdessä Anni Swanin ja Helmi Setälän kanssa.

Arvid Lydecken -palkitut

Lähteet

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot
Banjulin kansainvälinen lentoasema

Banjulin kansainvälinen lentoasema, myös muodossa Banjul-Yundumin kansainvälinen lentoasema (, IATA: BJL, ICAO: GBYD) on Gambian pääkaupunki Banjulia palveleva kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee maanteitse noin 24 kilometriä pääkaupunki Banjulin hallinnollisen keskustan lounaispuolella Yundumissa, eli vajaa 15 kilometriä Serrekundan keskustasta etelään. Lentoasemarakennuksen on suunnitellut senegalilainen arkkitehti Pierre Goudiaby Atepa, ja The Observer -lehden toimittaja Rowen Mooren mukaan se lukeutuu maailman 10 kauneimman lentoasemarakennuksen joukkoon. Lentoasema avattiin vuonna 1977 ja palveli vuonna 2004 kaikkiaan 310 719 matkustajaa. Kentän kiitotien pituus on 3 600 metriä.

Lentoyhtiöt 
 ADC Airlines
 Air Dabia
 Air Guinee
 Air Mauritanie
 Air Sénégal International
 Alfaraj Co. Ltd.
 Atlantic Airlines
 Bellview Airlines
 Condor Airlines 
 Gambia International Airlines
 Hardings Airlines
 Inter Tropics Airlines
 Intercontinental Airlines
 Mahfooz Aviation
 Midair
 North American Airlines 
 SN Brussels Airlines
 SUD Air Transport
 TACV
 West Coast Airlines

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Banjul International Airport (lentoaseman kotisivut)  (banjulairport.com)
 Banjulin kansainvälisen lentoaseman perustiedot, saapuvat lennot, lähtevät lennot  (flightstats.com)

Gambian lentoasemat
Banjul
Gambian rakennukset ja rakennelmat
Avoin langaton verkko

Avoimet langattomat verkot ovat tukiasemien lähialueilla radioteitse toimivia tiedonsiirtoverkkoja, jotka ovat avoimesti yleisön käytettävissä. Niitä toteuttavat Suomessa yleensä kunnat opetustoimet ja kirjastot sekä ravintolat sekä kahvilat tietoyhteiskunnan perusrakenteeksi, mikä mahdollistaa omien laitteiden, sylitietokoneiden ja kämmentietokoneiden samoin kuin myös 802.11b- tai 802.11g-standardilla varusteltujen älypuhelinten käytön.

Avoimissa langattomissa verkoissa on alkuvaiheessa ollut kaupallisteknisiä ongelmia, mm. tietoturva sekä käytön kustannusten jakaminen ja kattaminen.

Avoimia langattomia verkkoja 
Mastonet, PanOULU
Wardriving
Warchalking
Langattomat verkot Suomessa

Aiheesta muualla 
 Hotspots.fi: Suomen ilmaiset WLAN/Wi-Fi yhteyspisteet

Avoimet langattomat verkot
Kazanlăk

Kazanlăk () on kaupunki Stara Zagoran alueella Bulgariassa ja sijaitsee maantieteellisesti maan keskikohdassa. Joulukuussa 2011 kaupungissa oli 46 990 asukasta.

Historia
Kazanlăk perustettiin 1400-luvulla lähelle sotilaallisesti merkittävää Sjipkansolaa. Se sijaitsee Rosenlaaksossa, joka oli merkittävä sotanäyttämö Turkin sodassa.

Kazanlăkin traakialainen hauta
Lähellä Kazanlăkin kaupunkia sijaitsee holvattu tiilistä rakennettu traakialainen hauta, joka on osa laajempaa nekropolia. Hauta liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.

Hauta käsittää kapean käytävän ja pyöreän kammion, jotka molemmat ovat koristettu seinämaalauksilla, jotka esittävät traakialaista paria rituaalisessa hääjuhlassa. Monumentti on 300-luvulta eaa. Maalaukset edustavat Bulgarian parhaiten säilyneitä esimerkkejä hellenistisen ajan taiteesta.

Hauta sijaitsee lähellä traakialaisten muinaista pääkaupunkia Seuthopolista.

Kuvia haudasta

Kuuluisia henkilöitä
Kazanlăkistä oli kotoisin kuuluisa kiekonheittäjä Tsvetanka Hristova.

Katso myös
Sveštarin traakialainen hauta

Lähteet

Aiheesta muualla

JourneyBulgaria – Kazanlăkin historia  
Bulgarian Travel Guide – Kazanlăkin traakialainen hauta 
Kazanlăkin traakialainen hauta UNESCOn sivuilla

Bulgarian kaupungit
Muinaisjäännökset
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa