joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mennyt maailma (televisiosarja)

Mennyt maailma (Brideshead Revisited) on Evelyn Waugh’n samannimiseen romaaniin perustuva brittiläinen television minisarja 1980-luvun alusta. Kirjan on televisiolle sovittanut John Mortimer. Granadan tuottama sarja on 11-osainen, ja sen pääosia esittävät Jeremy Irons, Anthony Andrews, Diana Quick, John Gielgud ja Claire Bloom. Ohjauksesta vastasivat Charles Sturridge ja Michael Lindsay-Hogg.

Juoni ja teemat
Kapteeni Charles Ryder saapuu toisen maailmansodan aikana joukkoineen sotilaskäyttöön otettuun suureen kartanoon Bridesheadiin, jossa hän opiskeluaikoinaan vietti aikaa kartanon omistajaperheen pojan ja tyttären kanssa. Ryder alkaa muistella, miten tutustui ensin Oxfordin yliopistossa perheen poikaan Sebastianiin, jolle suhde Ryderiin oli myös seksuaalinen, ja sitten tämän sisareen Juliaan ja muuhun perheeseen. Tarinan läpi kulkevia teemoja ovat brittiläinen luokkayhteiskunta, uskonto, taide, tukahdutettu homoseksuaalisuus ja alkoholismi.

Vastaanotto
Sarjan myötä sen päähenkilöistä, taiteilija Charles Ryderiä esittäneestä Jeremy Ironsista ja aristrokraatti Sebastian Flytea esittäneestä Anthony Andrewsistä, tuli tähtiä. Sarja oli arvostelumenestys.

Sarja esitettiin Britanniassa pian Margaret Thatcherin valtaantulon jälkeen ja sopi sarjan tuottajan Derek Grangerin mukaan hyvin kansan silloiseen mielentilaan, jossa haluttiin paeta ankeaa todellisuutta ylelliseen hedonismiin, josta tuli koko 1980-luvun keskeisimpiä trendejä.

Sarja sai kolme Bafta-palkintoa ja oli kuuden palkinnon ehdokkaana. Yhdysvalloissa se sai kaksi Golden Globe -palkintoa.

Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.

Vuonna 2008 Julian Jarrold ohjasi kirjan perusteella pitkän elokuvan, joka sai teatterilevityksessä suomenkielisen nimen Brideshead Revisited – mennyt maailma, mutta jota on esitetty televisiossa  myös nimellä Mennyt maailma.

Lähteet

Aiheesta muualla

Television tiiliskivet: mennyt maailma. Yleisradio.

Brittiläiset minisarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Homoseksuaalisuus taiteessa
1980-luvun televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Kalliomäen pysäkki

Kalliomäen pysäkki () on rataosalla  Pohjois-Savossa Sonkajärven kunnassa sijaitseva entinen pysäkki. Kalliomäki on ollut Sukevan keskusvankilan pysäkki, jossa vankivaunut pysähtyivät. Kalliomäestä haarautui ennen Sukevan keskusvankilalle johtava Kalliosuon rata, mutta rataosuus on purettu 1970-luvulla. Myös Kalliomäen pysäkin toiminta loppui 1970-luvulla, ja liikennepaikka suljettiin 1980-luvun alussa.

Kalliomäen pysäkkirakennus on uusin Iisalmi-Kajaani-radan asemarakennuksista, koska Sukevan keskusvankila valmistui radan valmistumisen jälkeen. Kalliomäessä on osittain tiilirakenteinen pysäkkirakennus, joka on ainut tiilirakenteinen asemarakennus tällä rataosuudella. Pysäkkirakennuksessa oli matkatavaratila, odotustila sekä asemamiehen toimisto ja lipunmyynti. Asemamiehen toimistosta on lippuluukku odotustilaan. Jokaiseen osaan asemasta on oma sisäänkäynti ja matkatavaratilaan myös leveät tavaraovet tavarankäsittelyn helpottamiseksi. Lämmitys tapahtui pönttöuuneilla. Matkatavaratila ei ollut lämmintä tilaa. Rakennus on varastokäytössä.

Lähteet

 Aro, Jari: Sukevan keskusvankilan historiikki, 1989.
 Haavikko, Jari: Sonkajärven rakennusperinnettä, 1992. 
 Suomen vankilat, koonnut: Jouko Nevalainen, julkaisija: Oikeusministeriön vankeinhoito-osasto, Helsinki, 2. painos, 1961, s. 49-58

Pohjois-Savon lakkautetut rautatieliikennepaikat
Sonkajärven rakennukset ja rakennelmat
Sonkajärven liikenne
Nikolai Zabolotski

Nikolai Aleksejevitš Zabolotski (24. huhtikuuta 1903 – 1958) oli neuvostoliittolainen runoilija. Suppeahko tuotanto käsittää vain muutaman oman runokokoelman sekä klassikkojen käännöksiä, muun muassa muinaisvenäläisen eepoksen Slovo o polku Igoreve (Kertomus Igorin sotaretkestä) nykyvenäjännös ja georgialaisen Šota Rustavelin Vitjaz v tigrovoi škure (Tiikerintaljainen urho) venäläinen runoasu.

Esikoiskokoelma Stolbtsy (Palstoja) ilmestyi vuonna 1929, koostuen suureksi osaksi eri kirjallisuuslehdissä julkaistuista runoista. 1200 kappaleen painoksesta suurin osa takavarikoitiin virallisen puoluekritiikin kielteisyyden johdosta. Teos sai kuitenkin opiskelijanuorisolta ja intelligentsijalta hyvän vastaanoton tehden Zabolotskista tunnetun ja arvostetun kirjailijan.

Vuonna 1937 julkaistu toinen runokokoelma Vtoraja kniga (Toinen kirja) johti "taistelevan idealistin" maineeseen ja runoilijan "katoamiseen". Zabolotski vietti leireillä yhteensä seitsemän vuotta, kunnes hänet rehabilitoitiin vuonna 1946. Seuraava runoteos Stihotvorenija (Runoja) ilmestyi 1948. Viimeinen Zabolotskin elinaikana julkaistu kokoelma ilmestyi vuonna 1957, sekin nimeltään Stihotvorenija.

Lähteet 
 Neuvostolyriikkaa IV, Tammi 1986, toim. Natalia Baschmakoff, Pekka Pesonen, Raija Rymin

Neuvostoliittolaiset runoilijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Montrealin kasvitieteellinen puutarha

Montrealin kasvitieteellinen puutarha () on suuri kasvitieteellinen puutarha, joka sijaitsee Montréalissa Kanadassa. Alue on kooltaa 750 000 m2. Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu 22 000 kasvilajia ja lajiketta, 10 kasvihuonetta ja 30. teemapuutarhaa.. Puutarhassa järjestetään koulutusta, säilytetään harvinaisia kasvilajeja sekä tehdään kasvitieteellistä tutkimusta.

Pormestari Camillien Houde perusti puutarhan vuonna 1931 munkki Marie-Victorinin kampanjoinnin jälkeen.

Kiinalainen puutarha on rakennettu perinteisten kiinalaisten ohjeiden mukaan. Siellä on monia kiemurtelevia polkuja, keinotekoinen vuori ja kiinalaiseen tyyliin tehtyjä rakennuksia, jotka sisältävät bonsaikokoelman. Montrealin kasvitieteellisen puutarhan kiinalainen puutarha on suurin kiinalainen puutarha Kiinan ulkopuolella.

Japanilaiseen puutarhaan on istutettu tyypillisiä japanilaisia kasveja. Alueella on japanilaistyylisiä rakennuksia ja kesän aikana siellä esitetään perinteinen japanilainen teeseremonia. Lisäksi esillä on kukkienasettelutaide Ikebana ja kamppailulaji Iaidō. japanilaiseen puutarhaan kuuluu myös laaja koikarppilammikko.

Kanadan alkuperäiskansojen puutarhassa on vaahteroita, koivuja sekä mäntyjä. Alueella on muutamia toteemipaaluja esittelemässä intiaanien taidetta ja rakennustapoja.

Vuoristopuutarhassa on kiemurtelevia polkuja kivikossa. Polkuja reunustavat pienikokoiset vuoristokasvit.

Muissa puutarhoissa on muun muassa myrkyllisiä kasveja, viljelykasvien alue sekä arboretum. Puutarha on myös monien eläinten pääasiassa oravien ja ankkojen asuinpaikka. Puutarhassa on myös harvinaisempia eläimiä kuten kilpikonnia ja haikaroita.

Puutarha on yksi kaupungin suosituimpia nähtävyyksiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasvitieteellinen puutarha
Kasvitieteelliset puutarhat
Ants Kaljurand

Ants Kaljurand eli ”Hirmus Ants” (Hirveä Ants) (20. lokakuuta 1917 Saarenmaa – 13. maaliskuuta 1951) oli virolainen toisen maailmansodan aikainen kommunismin vastainen vapaustaistelija eli metsäveli.
 
Köyhästä perheestä lähtöisin ollut Kaljurand työskenteli Pärnumaalla Soontaassa renkinä ennen maailmansodan syttymistä. Hän liittyi metsäveljiin ja oli kesällä vuonna 1941 iskemässä neuvostojoukkoja vastaan Lääne- ja Pärnumaalla. Natsi-Saksan miehityksen aikana hän toimi Viron Omakaitse-suojeluskuntajärjestössä ja oli mukana rintamalla vuosina 1942–1944. Vuonna 1944 saksalaisten peräännyttyä hän jäi sotavangiksi Saarenmaalla, mutta pääsi pakenemaan vankileiriltä vielä saman vuoden joulukuussa ja jatkoi toimintaansa metsäveljissä.

Neuvostovallan aikaan Kaljurand toimi Endel Redlichin johdolla perustetun Relvastatud Võitluse Liit ('Aseellisen taistelun liitto') -vastarintajärjestön paikallisjohtajana Soontagassa. Vasta vuoden 1949 juhannuksena NKVD sai Kaljurannan pidätettyä. Hänet teloitettiin 13. maaliskuuta 1951 yhdessä Arved Pildin ja Juhan Metsäären kanssa.

Metsäveljet
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Bocholt

Bocholt on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa, noin neljä kilometriä etelään Saksan ja Alankomaiden välisestä rajasta. Kaupunki kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Borkenin piirikuntaan. Sen asukasluku vuonna 2011 oli 71 256, ja sen pinta-ala on 119,37 neliökilometriä.

Varhaisin maininta Bocholtista historiallisissa lähteissä sijoittuu vuoden 779 tienoille, jolloin Kaarle Suuri voitti lähistöllä taistelun saksilaisia vastaan. Kaupunginoikeudet Bocholtille antoi piispa Dietrich III von Isenburg vuonna 1222.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Detmold

Detmold on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee noin 100 kilometriä lounaiseen Hannoverista ja noin 30 kilometriä itään Bielefeldistä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 73 743 asukasta, Niinpä  Detmold on Lippen piirikunnan väkirikkain kaupunki. Se on myös piirikunnan hallintokaupunki.

Varhaisin maininta Detmoldista historiallisissa lähteissä sijoittuu vuoden 783 tienoille, jolloin se tunnettiin nimellä Theotmalli. Kaupunginoikeudet se sai 1200-luvun toisella puoliskolla. Vuodesta 1468 vuoteen 1918 Detmold toimi Lippen ruhtinaiden residenssikaupunkina. Vuodesta 1918 vuoteen 1947 se oli puolestaan Lippen vapaavaltion pääkaupunki. 

Detmoldilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Belgian Hasseltin, Ranskan Saint-Omerin, Suomen Savonlinnan ja Saksan Zeitzin kaupunkien kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Dinslaken

Dinslaken on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueen luoteisosassa, ja kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin sekä Weselin piirikuntaan. Sitä ympäröivät Bottropin, Oberhausenin, Duisburgin, Rheinbergin ja Voerden kaupungit sekä Hünxen kunta. Dinslaken on jaettu kuuteen kaupunginosaan.

Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 67 853 asukasta,

Dinslakenille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1273 ja kauppaoikeudet vuonna 1478. Vuonna 1540 se liittyi Hansaliittoon. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa keskiaikainen St. Vincentiuksen kirkko, joka vaurioutui merkittävästi toisessa maailmansodassa mutta jälleenrakennettiin vuosina 1951–1952.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Slovenian miesten lentopallomaajoukkue

Slovenian miesten lentopallomaajoukkue edustaa Sloveniaa lentopallon kansainvälisissä otteluissa. Sen sijoitus maailmanrankingissa on 17:s (lokakuussa 2018). Se on pelannut Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksan kertaa ja saavuttanut hopeaa vuosina 2015 ja 2019. Maailmanmestaruuskilpailuihin Slovenia selviytyi ensimmäisen kerran vuoden 2018 kisoihin.

Slovenia pääsi EM-kisoihin ensimmäisen kerran vuonna 2001, jolloin kisat pelattiin Ostravassa, Tšekissä. Se hävisi kaikki viisi alkulohkon otteluaan: Tšekille 1–3, Bulgarialle 0–3, Slovakialle 2–3, Venäjälle 0–3 ja Alankomaille 0–3.

Vuoden 2007 EM-kisoissa Venäjällä Slovenia hävisi avausottelussaan Espanjalle 1–3. Toisessa ottelussaan Slovenia hävisi Slovakialle jälleen avauserän voiton jälkeen lukemin 1–3. Alkulohkon viimeisessä ottelussaan Slovenia hävisi Ranskalle 0–3 ja sijoittui lohkonsa ja koko turnauksen viimeiseksi – lopullinen sijoitus oli 16:s. Joukkueen parhaat pistemiehet kisoissa olivat Mitja Gasparini ja Alan Komel. Passarina pelasi Rok Satler. Joukkuetta valmensi Ksela Iztok.

Vuoden 2009 EM-kisoissa Turkissa Slovenia hävisi Espanjalle ja Slovakialle eräluvuin 0–3 sekä Kreikalle lukemin 1–3 eikä selviytynyt alkulohkostaan jatkoon.

Vuoden 2011 EM-kisoissa Itävallassa joukkue selvisi alkulohkosta jatkoon hävittyään Serbialle ja voitettuaan Itävallan ja Turkin. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella se hävisi Suomelle erin 2–3. Slovenia sijoittui yhdeksänneksi.

Vuoden 2013 EM-kisoissa Tanskassa Slovenia voitti avausottelussaan hallitsevan Euroopan mestarin Serbian erin 3–1. Tappiot Suomelle ja Alankomaille samoin lukemin pudottivat joukkueen lohkonsa viimeiseksi ja ulos jatkopeleistä. Joukkueen sijoitus oli kolmastoista.

Vuoden 2015 EM-kisoissa Bulgariassa ja Italiassa Slovenian lentopallomaajoukkue saavutti hopeaa. Tuolloin joukkue eteni loppuotteluun saakka, jossa se hävisi Ranskalle eräluvuin 3–0. Alkulohkossa Slovenia hävisi Puolalle ja Belgialle sekä voitti vain Valko-Venäjän mutta pudotuspeleissä se kukisti Alankomaat 3–0, Puolan 3–2 sekä välierissä Italian 3–1. Joukkueen valmentajana oli italialainen Andrea Giani.

Vuoden 2017 EM-kisoissa Slovenia selviytyi yhdellä voitolla alkulohkostaan jatkoon ja voitti neljännesvälierissä Puolan 3–0. Puolivälierissä tuli tappio Venäjälle lukemin 0–3 ja Slovenian lopullinen sijoitus oli seitsemäs.

MM-kilpailuissa 2018 Slovenia voitti kolme viidestä ensimmäisen kierroksen ottelustaan sekä yhden kolmesta toisen kierroksen ottelustaan. Lopputuloksissa se sijoittui 12:nneksi.

EM-kilpailuissa 2019 Slovenia saavutti hopeaa. Se voitti puolivälierissä Venäjän ja välierissä Puolan mutta hävisi loppuottelussa Serbialle 1–3.

Lähteet 

Maajoukkue miesten
Lentopallomaajoukkueet
Derrick Atkins

Derrick Atkins (s. 5. tammikuuta 1984 Kingston, Jamaika) on bahamalainen pikajuoksija.

Atkins kilpaili Helsingin MM-kisoissa 2005, mutta karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 11,57. Saman vuoden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa Nassaussa hän oli viides 100 metrillä ja pronssilla 4 × 100 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän juoksi toiseksi Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Cartagenassa 100 metrillä ajalla 10,13 ja pikaviestissä. Atkins paransi 28. huhtikuuta 2007 Bahaman 100 metrin ennätystä lukemiin 9,98 alittaessaan ensimmäisenä bahamalaisena 10 sekunnin rajan. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-hopeaa ajalla 9,91. 

Atkins karsiutui Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin välierissä ja Berliinin MM-kisoissa 2009 alkuerissä. Hän sai Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa pikaviestissä hopeaa Calissa 2008 ja pronssia Havannassa 2009. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Atkins on voittanut Bahaman mestaruuden 100 metrillä 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2012.

100 metrin juoksun entinen maailmanennätysmies, Jamaikan Asafa Powell, on Atkinsin pikkuserkku.

Ennätykset
 100 metrin juoksu: 9,91 (2007)
 200 metrin juoksu: 20,35 (2009)
 400 metrin aitajuoksu: 51,68 (2003)

Lähteet

Bahamalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolmonen

Kolmonen tarkoittaa seuraavia:

 Kolmonen, jalkapallon neljänneksi korkein sarjataso Suomessa
 MTV3, puhekielessä kolmonen, suomalainen televisiokanava
 Kolmoskanava, puhekielessä kolmonen, vuosina 1986-1992 toiminut televisiokanava
 kolmonen, numero kolme
 kolmonen, yksi kolmesta jälkeläisestä, jotka ovat syntyneet samasta raskaudesta.
 keskiolut, entisen III-veroluokan olut
 Kolmonen, eräs taitoluistelun askelkuvio

Sukunimi
 Jaakko Kolmonen (1941–2016), suomalainen kokki ja televisiojuontaja

Sukunimet
Talvitammi

Talvitammi (Quercus petraea) on pyökkikasvien (Fagaceae) heimoon kuuluva kesävihanta tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Länsi-Euroopasta Iraniin.

Ulkonäkö 

Talvitammi kasvaa 20–40 metriä pitkäksi suorarunkoiseksi puuksi. Se voi olla halkaisijaltaan kolmemetrinen ja 300 vuotta vanha. Lehdet ovat parihalkoisia ja 7–14 senttimetriä pitkiä. Kukinnot ovat keväällä kukkivia norkkoja. Hedelmä on 2–3 senttiä pitkä ja 1–2 leveä terho, joka kypsyy noin kuudessa kuukaudessa. Talvitammi muistuttaa suuresti metsätammea (Quercus robur), sen erottaa siitä lehtien pidempi ruoti ja terhojen varrettomuus. Harjaantunut silmä erottaa myös näiden kahden lajin lehdissä eron niiden muodoissa; metsätammen lehti yleensä levenee voimakkaammin kärkeä kohti, talvitammella lehti on tasapaksumpi ja hieman leveämpi. Metsätammi ja talvitammi risteytyvät joskus keskenään, mutta se ei ole kovin yleistä.

Levinneisyys 
Talvitammen levinneisyysalue on suurelta osin päällekkäinen metsätammen kanssa. Se ei kasva kuitenkaan niin laajalla alueella kuin metsätammi, ja onkin rajoittunut merellisille alueille, lähelle Atlantin rannikoita. Talvitammi arvostaa mereisiä olosuhteita, kun taas metsätammi kasvaa mantereisemmissa ja viileämmissäkin olosuhteissa. Talvitammea kasvaa erityisesti Britteinsaarilla, Ranskassa Atlantin läheisyydessä, Saksassa, Tanskassa, osassa Puolaa, eteläisimmässä Ruotsissa (Skåne) ja Norjan etelärannikolla. Paikoitellen sitä kasvaa myös Pohjois-Espanjassa, Keski-Euroopan vuoristoissa ja jopa Vähässä-Aasiassa on esiintymiä.

Käyttö 
Talvitammen puuainesta on käytetty rakennusmateriaalina, laivanrakennukseen ja viinitynnyreihin.

Lähteet 

Tammet
Kalliosuon rata

Kalliosuon rata oli Kalliomäen pysäkiltä rataosalta  Sukevan keskusvankilalle johtanut sivurata. Radan kaltevuus oli alamäkeä vankilalta Kalliomäen pysäkin suuntaan, joten veturia ei välttämättä tarvittu vaunujen siirrossa vankilalta Kalliomäen asemalle. Rata on lakkautettu ja purettu. Kalliomäen pysäkkirakennus on jäljellä. Ratapohja on kohtuullisen helposti löydettävissä maastosta siltoineen.

Katso myös
Saukkosuon kapearaiteinen rata

Lähteet
 Sukevan keskusvankilan historiikki. Aro, Jari, PDF. 1989.
 Haavikko, Jari: Sonkajärven rakennusperinnettä,. PDF. 1992.
 Suomen vankilat, koonnut: Jouko Nevalainen, julkaisija: Oikeusministeriön vankeinhoito-osasto, Helsinki, 2. painos, 1961, s. 49–58.

Suomen entiset rautatiet
Sonkajärven liikenne
Nuijamalikka

Nuijamalikka (Ampulloclitocybe clavipes, syn. Clitocybe clavipes) on yleinen kangasmetsien syyssieni. Se muistuttaa läheisesti suppilomalikkaa, mutta vaikuttaa olevan tätä yleisempi. Sen lakki on harmaanruskea ja reunalta usein vaaleampi. Jalan väri on samanlainen. Jalan tyvi on usein huomattavan paksu Itiöpöly, heltat ja malto ovat vaaleat. Heltat ovat selkeän malikkamaisesti johteiset. Nuijamalikassa on mieto maku ja hienoinen miellyttävä haju. Nuijamalikkaa muistuttaa myös jossain määrin härmämalikkaa (Lepista nebularis syn. Clitocybe nebularis).

Nuijamalikka on lahottajasieni ja se on yleinen koko maassa.

Nuijamalikka ei sovellu alkoholin yhteydessä nautittavaksi, koska se sisältää antabuksen tavoin vaikuttavaa klitosybiiniä. Muuten sieni on täysin käyttökelpoinen ruokasieni.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Nuijamalikka (Clitocybe clavipes) 
Luontonetti: Nuijamalikka (Clitocybe clavipes)
Medicinal Mushrooms: Ampulloclitocybe clavipes 
MushroomExpert: Ampulloclitocybe (Clitocybe) clavipes 

Malikat
Lepola

Lepola voi tarkoittaa muun muassa seuraavia paikkoja:
 Lepola, Lappeenrannan kaupunginosa
 Lepola, Oulun kaupunginosan Perävainion osa-alue
 Lepola, Järvenpään kaupunginosa
 Lepola, kylä Juupajoella
 Lepola, kylä Tuusulassa
 Lepola, järvi Jämsässä.
 Lepolan huvila huvila Tampereen Härmälässä
 Lepolan hautausmaa, useita hautausmaita eri paikkakunnilla
 Lepola eli Ahti Karjalaisen synnyinkotimuseo, kotimuseo Hirvensalmella

Sukunimenä:
Esa Lepola (s. 1948), suomalainen uimari
 Hannu Lepola, suomalainen laulaja, Rajaton-lauluyhtyeen tenori
Jaakko Lepola (s. 1990), suomalainen jalkapalloilija
Kalle Lepola (1888–1937), suomalainen kansanedustaja (SDP), vaikuttanut myös SKP:ssä
Tapani Lepola (s. 1945), Savon Sanomien päätoimittaja 1991–2007
Tero Lepola (s. 1979), suomalainen pesäpalloilija

Sukunimet
Dogfeiling

Dogfeiling eli Dogfeilion oli pieni kuningaskunta Pohjois-Walesissa ensimmäisen vuosituhannen puolivälissä.

Valtio syntyi Gwyneddin itärajalle varhais-keskiajalla. Alue nimettiin Dogfaeliksi Gwyneddin ensimmäisen kuninkaan Cuneddan kahdeksannen pojan Dogfaelin mukaan. Valtio syntyi vuoden 445 tienoilla ja liitettiin takaisin Gwyneddiin vuoden 700 tienoilla.

Lähteet 

Euroopan entiset monarkiat
Keskiaika
Walesin historia
Amfilokhos (Alkmaionin poika)

Amfilokhos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Alkmaionin ja Manton poika. 

Apollodoros viittaa Euripideen näytelmään lähteenä, jossa sen jälkeen, kun Alkmaion oli murhannut äitinsä Erifylen, erinykset tekivät tämän rangaistukseksi teostaan hulluksi. Tämän mielenvikaisuuden aikana Alkmaionin sai kaksi lasta Manton, Teiresiaan tyttären, kanssa: Amfilokhoksen ja Teisifonen. Alkmaion toi lapset mukanaan Korinttiin, ja jätti heidät kuningas Kreonin huomaan kasvatettavaksi. Heidän vartuttuaan Kreonin puoliso oli kuitenkin myynyt Teisifonen orjaksi pelätessään tämän tavattoman kauneutensa avulla syrjäyttävän hänet itsensä kuninkaan puolisona. Almaion kuitenkin sattumalta osti hänet tunnistamatta tytärtään ennen kuin palasi takaisin Korinttiin hakemaan lapsiaan, jolloin hän löysi myös poikansa. Tämän jälkeen Amfilokhos asutti Amfilokhokhiaan Argosin, aitolialaisen kaupungin, Apollonin käskyn mukaisesti.

Amfilokhos, Amfilokhoksen kaupungin perustaja, mainitaan kuitenkin useimmissa lähteissä Amfiaraoksen pojaksi, ja siten Alkmaionin veljeksi eikä suinkaan pojaksi.

Lähteet 

Kreikkalainen mytologia
Paukkukaramelli

Paukkukaramelli () on joulukoriste, joka osa Iso-Britannian, Irlannin ja sekä muiden Kansainyhteisöön kuuluvien maiden jouluperinteitä. Paukkukaramelli on yleensä koristeelliseen paperiin kääritty, ripustuslenkillä varustettu karamellin muotoinen paketti, johon liittyy paperinauhasta vetämällä laukeava nalli; nauhaa vedettäessä nalli laukeaa ja avaa kääreen, jolloin paljastuu varsinainen sisältö, jota ovat esim. makeiset, pienet lelut tai värikkäät paperihatut.

Joulukoristeet
Arleen Sorkin

Arleen Sorkin (s. 14. lokakuuta 1956 Washington D.C.) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Päivien viemää, josta hän voitti kolme kertaa Soap Opera Digest -palkinnon.

Sorkin toimi myös ääninäyttelijänä DC-animaatiouniversumin piirretyissä, Harley Quinnin roolissa, jonka hänen ystävänsä Paul Dini kehitti hänelle.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Harri Säteri

Harri Tapio Säteri (s. 29. joulukuuta 1989 Toijala) on suomalainen jääkiekkomaalivahti ja olympiavoittaja. Hän aloitti pääsarjauransa SM-liigassa Tapparassa ja on pelannut sen jälkeen Pohjois-Amerikassa ja KHL:ssä. Nyt hän edustaa NLA-liigan EHC Biel-Bienneä. Suomea hän on edustanut kaksissa MM-kilpailuissa ja kaksissa olympialaisissa. Säteri oli voittamassa MM-hopeaa Latviassa 2021, MM-kultaa Suomessa 2022 ja olympiakultaa Pekingissä 2022.

Seurajoukkueura 
Säteri aloitti Tapparan junioreissa, mutta siirtyi C-juniorina HPK:n nuoriin. HPK:sta hän palasi Tapparan A-junioreiden kaudeksi 2006–2007.

Ensimmäisen kerran Säteri puki aikuisten SM-liigaotteluun 20. helmikuuta 2007 ottelussa HPK:ta vastaan. Hänet varattiin kesällä 2008 NHL:ään, kun San Jose Sharks otti maalivahdin 106. varauksena. Hän oli tilaisuuden 11. varattu maalivahti. Ensimmäisen kerran Säteri oli maalilla liigaottelussa 17. syyskuuta 2008 KalPaa vastaan.

Säteri oli Tapparan liigajoukkueen kakkosmaalivahti kaudella 2008–2009, jolloin hän pelasi 22 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän nousi Tapparan ykkösmaalivahdiksi. Kesällä 2010 Säteri teki kolmivuotisen tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän pelasi kuitenkin vielä kauden 2010–2011 lainalla Tapparassa. Kun Tapparan kausi 2010–2011 päättyi maaliskuussa 2011, Säteri siirtyi loppukaudeksi Pohjois-Amerikkaan San Jose Sharksin farmiseuraan Worcester Sharksiin.

Säteri pelasi kolme kautta San Jose Sharksin organisaatiossa, mutta ei päässyt tuona aikana tekemään NHL-debyyttiänsä. Koko aika meni AHL:n Worcester Sharksissa. Säteri jätti Pohjois-Amerikan kolmen kauden jälkeen ja siirtyi KHL-seura Vitjaz Podolskiin.

Säteri pelasi vuosina 2014–2017 Vitjaz Podolskissa ja teki heinäkuussa 2017 vapaana agenttina sopimuksen Florida Panthersin kanssa.  Kauden viidennessä ottelussaan tammikuussa 2018 Säteri saavutti ensimmäisen voittonsa NHL:ssa ja hänestä tuli 28:s suomalaismaalivahti, joka on torjunut joukkueelleen voiton NHL:ssä. Kaudeksi 2018–2019 Säteri teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa.

Säteri on pelannut KHL:ssä kolme kautta, ja hänellä on sopimus novosibirskiläisseuran kanssa kaudeksi 2022–2023, mutta on epäselvää palaako hän sinne. Monen muun KHL-joukkueissa pelanneen tavoin hän tuli Suomeen kesken kauden  Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022.

Maajoukkueura  

Säteri on ollut mukana kaikkiaan 40 poikien maaottelussa, joista hän pelasi 26. Hän pelasi Suomen maalilla myös 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007 ja nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2008.

Säterin ensimmäinen aikuisten maaottelu tuli vuonna EHT-turnauksessa vuonna 2010. Seuraavan kerran hän pääsi edustamaan Suomea Helsingin EHT-turnauksessa marraskuussa 2015. Säterin ensimmäiset MM-kilpailut olivat vuonna 2017. Niissä hän nousi Suomen ykkösmaalivahdiksi. Säteri valittiin myös vuonna 2018 MM-kilpailuihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Suomalaiset olympiavoittajat
Jääkiekon maailmanmestarit
Arizona Coyotesin pelaajat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Galeras

Galeras, intiaanien kielellä Urcunina, on 4 276 metriä korkea toimiva tulivuori Kolumbian lounaisosassa Paston kaupungin reunustalla. 

Galeras on ollut aktiivinen yli miljoonan vuoden ajan. Kahdesti on tapahtunut kaldera-muodostuman aiheuttanut romahdus. Tulivuori on purkautunut toistuvasti 1500-luvulta alkaen eli espanjalaisasutuksen tulon jälkeen. Vuoden 1993 purkauksessa kuoli yhdeksän ihmistä, joista viisi oli vuoren kraatteria tutkineita tutkijoita.

Tammikuun 2008 purkaus ei vaatinut yhtään uhria. Seuraava purkaus alkoi 14. tammikuuta 2009, eikä sekään aiheuttanut vahinkoja. Tammikuun 2010 ensimmäinen purkaus oli vaarallisempi, mutta evakuoinnin ansiosta vältyttiin onnettomuuksilta. Elokuun 2010 purkaus nosti tuhkapilven, mutta purkaus ei ollut räjähdysmäinen eikä aiheuttanut vahinkoja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Global Volcanism Program: Galeras 
 http://volcano.und.nodak.edu/vwdocs/volc_images/img_galeras.html 

Andien vuoret
Kolumbian tulivuoret
Kolumbian vuoret
Tauria

Tauria tai Tauris (, ) eli Taurien Khersonesos () oli antiikin aikainen nimitys nykyiselle Krimin niemimaalle. Kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia 600-luvulla eaa. Taurian tärkeimpiä kaupunkeja oli nykyisen Sevastopolin liepeillä sijainnut Khersonesos eli Tauris, jonka perustivat Herakleia Pontiken asukkaat.

Katso myös 

 Taurian kuvernementti
 Theodoron ruhtinaskunta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Korpela, Jukka: Krim Ukrainan ja Venäjän välissä (Idäntutkimus 1/2009, pdf)  (helsinki.fi/idantutkimus)
 Ancient city-states on the northern Black Sea coast  (encyclopediaofukraine.com)

Antiikin Kreikan siirtokunnat
Krimin historia
Unescon maailmanperintökohteet Ukrainassa
Jättiläismajava

Jättiläismajava (Castoroides ohioensis) oli suuri Pohjois-Amerikassa elänyt majava, joka saattoi olla 250 senttiä pitkä ja painaa 60–100 kiloa  Se on siis maailmanhistorian suurin majava, ja sillä oli jopa 15 senttimetriä pitkät talttahampaat. Jättiläismajava katosi Pohjois-Amerikasta samoihin aikoihin muiden suurten nisäkkäiden kanssa noin 10 000 vuotta sitten. Sen jalat olivat lyhyet, joten se oli hidas maalla. 

Sen jäännöksiä on löydetty Torontosta, Ontariosta, Ohiosta, Minnesotasta, Indianasta, Wisconsinista, Floridasta ja Kanadasta. Ensimmäinen löytö tehtiin vuonna 1837 Ohiosta, ja siitä laji sai nimen ohioensis.

Lähteet 

Esihistorialliset nisäkkäät
Majavat
Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna

en:Giant Beaver
pt:Castor-gigante
Johannes Nevala

Johannes Nevala (s. 1966) on suomalaissyntyinen taidemaalari ja taidegraafikko.  Hän on vuodesta 1992 lähtien asunut ja työskennellyt Gotlannissa, Ruotsissa.

Nevala oli tutkinut lintuja ja tehnyt muistiinpanoja niiden muodoista, väreistä ja käyttäytymistavoista. Melko pian hän alkoi myös maalata niitä. Nevalan ensimmäinen näyttely oli vuonna 1993. Vuonna 2003 hänen töitään oli Leigh Yawkey Woodson Art Museumin "Birds in Art" -näyttelyssä. 

Nevala on maalausten ohella tehnyt litografioita, etsauksia sekä polymeerigravyyrejä. Hänen tuotannossaan toistuvat kaksi aihetta: linnut ja valo.

Lähteet
Nevalan kotisivut

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Runeberginkatu (televisiosarja)

Runeberginkatu on suomalainen improvisaatioon perustuva televisiosarja, jonka pääosissa ovat Minttu Mustakallio, Elina Knihtilä, Jukka Rasila ja Juha Varis. Ohjelma perustuu saksalaiseen ohjelmaformaattiin Schillerstraße, ja sen ensimmäinen jakso esitettiin Nelosella 3. syyskuuta 2007. Ohjelman on tuottanut Moskito Television.

Jokaisen jakson alussa näyttelijöillä on tiedossa vain lähtökohta, jonka jälkeen näyttelijät osittain kuiskaajan antamien ohjeiden mukaan vievät juonta eteenpäin improvisoimalla.

Sarjan pääosassa on kolmekymppinen Kati, joka muuttaa ensimmäisessä jaksossa Oulusta Helsinkiin. Hänellä on muuttoapunaan Mallu-sisko ja lapsuudenystävä Mige. Perillä he huomaavat, että Katin asunnossa on vieras mies suihkussa.

Näyttelijät

Jaksot
Muutto
Mestaruusvyö
Vastustamaton virkavalta
Gootti
Optiopotti
Sokkotreffit
Luomisvimma
Vahinko
Ihmisen jälki
Saken uusi ihastus
Filmi poikki
Illaksi Saksaan

Aiheesta muualla
Ohjelman kotisivut 

Tilannekomediat
Shekhar Kapur

Shekhar Kapur (s. 6. joulukuuta 1945 Lahore, Punjab, Brittiläinen Intia) on intialainen elokuvaohjaaja ja elokuvatuottaja.

Ura 
Shekhar Kapur aloitti uransa Bollywoodissa vuonna 1983 ohjaamalla hindinkielisen elokuvan Masoom. Toinen ohjaus oli tieteiselokuva Mr. India vuodelta 1987. Kapur ohjasi H. G. Wellsin romaaniin Aikakone perustuvaa elokuvaa Time Machine, mutta elokuva ei koskaan valmistunut. Kolmas valmistunut ohjaustyö oli Bandit Queen vuodelta 1994.

Kapurin ensimmäinen englanninkielinen ohjaus oli vuoden 1998 Elisabet, joka kuvaa Englannin kuningattaren Elisabet I:n valtakauden alkuvaiheita. Seuraava, vuoden 2002 elokuva Valkoinen sulka, kertoo pelkuruudesta syytetystä brittisotilaasta vuosien 1884–1885 Sudanissa. Vuonna 2007 Elisabetille valmistui jatko-osa, Elisabet – kultainen aikakausi, joka jatkaa tarinaa samoilla päänäyttelijöillä.

Valikoitu filmografia 
 Masoom (1983)
 Mr. India (1987)
 Time Machine (keskeneräinen)
 Bandit Queen (1994)
 Elisabet (1998)
 Valkoinen sulka (2002)
 Elisabet – kultainen aikakausi (2007)
 New York, I Love You (2008)
 Passage (2009)

Aiheesta muualla 

 Shekhar Kapur's official blog 
 Shekhar Kapur at IntentBlog 
 Shekhar Kapur in Interview with 99FACES.tv

Intialaiset elokuvaohjaajat
Intialaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Mediatutkimus

Mediatutkimus on tieteenala, joka tutkii mediaa erilaisista näkökulmista. Medioita ovat joukkoviestinnän välineet, kuten kirjat, lehdet, televisio, elokuva, digitaaliset viestimet ja internet.  Mediatutkimus tutkii median vastaanottoa, tuotantoa, historiaa ja rakenteita sekä monia median sisältöihin, yleisöihin ja kanaviin liittyviä teoreettisia ja käytännöllisiä kysymyksiä. Mediatutkimuksella on yhtymäkohtia viestinnän ja joukkoviestinnän (ks. viestintätieteet) tutkimuksen kanssa, mutta alalla sovelletaan laajasti myös esimerkiksi taiteiden- ja kulttuurintutkimuksen näkökulmia ja menetelmiä.

Suomessa 
Mediatutkimus vakiintui Suomeen Turun yliopiston yhdistäessä viestinnän sekä elokuva- ja televisiotieteen oppiaineet toisiinsa vuonna 2000. Elokuva- ja televisiotiede tutkii rajatummin näiden medioiden kuvastoa ja tuottamia merkityksiä. Elokuvaa ja televisiota tarkastellaan myös muiden medioiden kentällä, joten tarkastelun kohteena ovat muutkin audiovisuaaliset mediat ja niin sanottu uusi media. Audiovisuaalista mediaa tarkastellaan historiallisena, esteettisenä ja kulttuurisena ilmiönä. Mediatieteen ja mediatutkimuksen ohella erilaiset mediakulttuurin opintokokonaisuudet perehdyttävät mediakulttuuriin ja mediaan kulttuurissa.

Suomessa mediatutkimusta opetetaan Turun ja Vaasan yliopistoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.utu.fi/fi/yksikot/hum/yksikot/mediatutkimus/Sivut/home.aspx 
 http://www.uwasa.fi/viestintatieteet/esittely/painopistealueet/mediatutkimus/
Pelastusvene

Pelastusvene on laivoissa oleva pelastautumiseen tarkoitettu vene.

Monissa matkustaja-aluksissa yksi veneistä on erikseen sijoitettu noin kymmenen ihmistä kantava niin sanottu MOB (Man Over board) -vene, jonka miehittää erikseen koulutettu kansimiehistön osasto ja jota käytetään vain jos alukselta joku putoaa yli laidan tai sattuu jotain vastaavaa. Näissä veneissä on yleensä vesisuihkuvetolaite, koska se on turvallinen ihmisiä vedestä pelastettaessa ja helpommin ohjattava kuin peräsinohjattu.

Pelastusveneet otetaan käyttöön, kun alus on uppoamisvaarassa. Veneet varustetaan vähintään airoilla, istuimilla ja juomavedellä aluksen katsastusmääräysten mukaisesti. Usein pelastusveneissä on myös selviytymispakkaus, jossa on välineitä onnettomuustilanteen varalle. Pelastusveneitä tulisi katsastusmääräysten mukaan olla tarpeeksi kaikille laivassa olijoille. Pelastusveneitä koskevat säädökset koottiin Ihmishengen turvallisuus merellä -nimiseen kansainväliseen sopimukseen. Tämä sopimus tunnetaan myös nimellä SOLAS-yleissopimus.

Huhtikuussa 1912 uponnut RMS Titanic tuli tunnetuksi myös siitä, että pelastusveneitä oli vain puolelle matkustajista. Tämä puute johtui harhaluulosta, että veneitä olisi tarvittu vain siirtokuljetukseen pelastusaluksiin, koska luotettiin siihen, että radiolaitteiden avulla apu saataisiin paikalle ajoissa. Titanicin tuhoa voidaankin pitää nykyajan pelastustoimien ratkaisevaksi kehittäjäksi: enää ei lähdetty merelle ilman ainakin virallisesti kaikille riittäviä pelastusveneitä. Radioliikennekuria kehitettiin olennaisesti ja hätärakettien käytöstä annettiin omat määräyksensä.

Seuraavassa saman mittakaavan laivatuhossa eli RMS Lusitaniassa veneitä oli kyllä riittävästi, mutta niiden käyttäminen epäonnistui, kun useita veneitä kaatui tai rikkoutui.

Katso myös
 SART (hätämajakka)

Aiheesta muualla 
 Pelastuslauttaharjoitus Arandalla 
 Solas  

Veneet
Liikenneturvallisuus

de:Rettungsboot
Painlevén yhtälöt

Painlevén yhtälöt ovat kuudesta toisen kertaluvun differentiaaliyhtälöstä muodostuva joukko. Ne kuvasi ensimmäisenä ranskalainen matemaatikko Paul Painlevé vuosina 1893–1902.

Painlevé luokitteli toisen kertaluvun differentiaaliyhtälöitä löytääkseen niiden ratkaisuna esiintyviä uusia erikoisfunktioita. Luokittelussaan hän päätyi tulokseen, että kaikki polynomikertoimiset toisen kertaluvun differentiaaliyhtälöt voidaan sopivin muunnoksin jakaa viiteenkymmeneen kanoniseen muotoon. Edelleen kävi ilmi, että 44 näistä kanonisista muodoista "redusoituu" siten, että ne voitiin ratkaista käyttämällä silloin tunnettuja erikoisfunktioita. Kuusi yhtälöä jäi siis vaille tunnettua ratkaisua. Niiden ratkaisut tunnetaan nykyisin Painlevén transkendentteinä.

Nämä yhtälöt ovat

 I:

 II:

 III:

 IV:

 V:

 VI:

Yhtälöt I–III julkaisi Painlevé, IV–V hänen oppilaansa B. Gambier ja viimeisen yhtälön Richard Fuchs. Yhtälöistä kolmella ensimmäisellä kaikki singulariteetit ovat liikkuvia, kun kolmella jälkimmäisellä on myös kiinteitä singulariteettejä.

Aiheesta muualla
 Painlevé equations 
 Painlevé transcendents MathWorldissa 

Tavalliset differentiaaliyhtälöt
Erikoisfunktiot
Richard Moll

Charles Richard Moll (s. 13. tammikuuta 1943 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Night Court. Moll sai myös Saturn-palkintoehdokkuuden vuonna 1987 parhaasta sivuosasta elokuvasta Naapurissa kummittelee.

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Elvi Saarnio

Elvi Mathilda Saarnio (o.s. Heinonen, oik. Saarnio-af Hällström; 28. toukokuuta 1919 Kotka – 21. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli pitkään Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.

Teatteriuran lisäksi Saarnio esiintyi 39 suomalaisessa elokuvassa. Hänen muistettavin roolinsa lienee Rosina elokuvassa Putkinotko (1954). Valentin Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset (1958) Saarnio näytteli Serafiina Lundelinia.

Elvi Saarnio oli aviossa kollegansa Osmo Saarnion kanssa 1939–1948. Liitosta syntyi tytär, näyttelijä Sirkka Saarnio. Vuosina 1950–1956 Elvi Saarnio oli naimisissa ohjaaja Roland af Hällströmin kanssa. Avioliitosta syntyi poika, ohjaaja Arto af Hällström. 

Elvi Saarnio palkittiin parhaasta naissivuosasta elokuvasta Saariston tyttö (1953) Jussi-palkinnolla.

Näyttelijänä 
Hätävara (1939)
Vihtori ja Klaara (1939)
Tuhottu nuoruus (1947)
Läpi usvan (1948)
Keittiökavaljeerit (1949)
Vain kaksi tuntia (1949)
Hallin Janne (1950)
...ja Helena soittaa (1952)
Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
Kaksi hauskaa vekkulia (1953)
Kolmiapila (1953)
Kuningas kulkureitten (1953)
Miljonäärimonni (1953)
Saariston tyttö (1953)
Laivaston monnit maissa (1954)
Morsiusseppele (1954)
Putkinotko (1954)
Näkemiin Helena (1955)
Poika eli kesäänsä (1955)
Ryysyrannan Jooseppi (1955)
Tähtisilmä (1955)
Lain mukaan (1956)
Muuan sulhasmies (1956)
Silja – nuorena nukkunut (1956)
Tyttö lähtee kasarmiin (1956)
Vääpelin kauhu (1957)
Asessorin naishuolet (1958)
Niskavuoren naiset (1958)
Nuori mylläri (1958)
Minkkiturkki (1961)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Naisenkuvia (1970)
Marja pieni! (1972)
Pohjantähti (1973)
Tuntematon ystävä (1978)
Tulipää (1980)
Aidankaatajat (1982)
Älä itke Iines (1987)
Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992)

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Herra sotaministeri

Herra sotaministeri on Aarne Tarkaksen ohjaama vuonna 1957 valmistunut suomalainen elokuva. Satiiri kertoo vertailuviraston pikkuvirkailija Kalle Järvisestä (Pentti Siimes), joka ajautuu sotaministeriksi.

Kuulopuheiden mukaa elokuvasta poistettiin Elokuvatarkastamon vaatimuksesta loppukohtaus, jossa eksynyt putkimies (Masa Niemi) saapuu ministeriöön ja hänet palkataan uudeksi sotaministeriksi. Loppu kuvattiin uudestaan. Tapauksesta ei kuitenkaan löydy tietoa tarkastamon arkistosta.

Elokuvan katsojamenestys ei yltänyt edes keskitasoon.

Juoni 
Sotahistoriaa harrastava vertailuviraston pikkuvirkailija Kalle Järvinen on työpaikalla, kun kahdentoista puolueen hallitukseen on hankala saada sotaministeriä. Kalle palkataan hallitukseen sotaministeriksi, mutta valta nousee hänelle päähän. Hän jopa leikkii tinasotilailla Waterloon taistelua. Myöhemmin hän joutuu sotaoikeuteen. Tarmo Manni kohottelee kulmakarvojaan sotaministerin adjutanttina.

Arviot
Elokuvaa on kritiikissä luonnehdittu kiinnostavaksi poliittiseksi satiiriksi, joka kuitenkin alun nasevuuden jälkeen sortuu farssimaiseen latteuteen. Kriitikot kiittävät Siimestä osaavaksi, ja hänen roolityönsä vie pahimpien hetteikköjen yli. Käsikirjoitus antaa huutia isokenkäisten poliittiselle kähminnälle ja vallan turmelukselle. Aihetta ei juuri ole käsitelty suomalaisella elokuvassa, ja Tarkas saa siitä kriitikolta hatunnoston.

Eräässä arviossa todetaan, että Chaplinin vaikutus näkyy hyvin selvästi, mutta arvioija kiittää kuitenkin Tarkaksen ja kuvaaja Pentti Unhon käsikirjoitusta, vaikkei se kovin persoonallinen hänestä olekaan.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1957 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Helsingin metron opastinjärjestelmä

Helsingin metron opastinjärjestelmä on Helsingin metrossa käytettävä rautatieopastimien järjestelmä. Opastimilla annetaan metrojunien kuljettajille liikkumisluvat sekä tieto metrojunan käyttämällä kulkutiellä olevista rajoituksista. Opastinjärjestelmän tärkeimmät opastimet ovat pääopastimet, joilla annetaan kuljettajalle määräyksiä, sekä esiopastimet joilla annetaan kuljettajalle ennakkotieto seuraavan pääopastimen opasteesta.

Pääopastimet
Pääopastimet ovat liikennettä ohjaavia opastimia, joilla annettavia opasteita kuljettajan on aina noudatettava. Pääopastimia käytetään suojaamaan risteäviä raiteita, sekä jakamaan rata lyhyempiin osiin eli suojaväleihin. Pääopastimet on nimetty kirjaintunnuksin, joista ensimmäinen ilmoittaa opastinta ohjaavan alueasetinlaitteen ja raiteen. Jälkimmäinen on juokseva järjestyskirjain ja ilmaisee opastimen sijainnin.

Opastimella annettava opaste asetetaan asetinlaitteelta käsin. Perusopaste on seis-opaste. Tiettyjen kulkutie-ehtojen todeuduttua opastimella voidaan antaa jokin ajon salliva opaste. 

Pääopastimet on varustettu raiteen välissä sijaitsevalla pakkopysäytyslaitteen magneetilla, joka on toiminnassa kun opastin näyttää opastetta Po 0 (seis) tai Pk 0 (poikkeusopaste). 

Opastimen suojaamaan kulkutiehen kuuluu yleensä myös kulkutien päättävän, seis-opastetta näyttävän opastimen takana oleva turva-alue eli ohiajovara. Ohiajovaralla ei saa olla toista junaa ja sillä olevat vaihteet on oltava lukittu siten, ettei seis-asentoisen opastimen ohitse joutuva juna riko ratalaitteita tai aiheuta törmäysvaaraa. Ohiajovaran pituus mitoitetaan tapauskohtaisesti, yleensä se kuitenkin on niin pitkä, että täyttä vauhtia kulkeva metrojuna pysähtyy kaikissa keliolosuhteissa pakkojarrutuksen voimasta ennen ohiajovaran päättymistä.

Esiopastimet
Esiopastimet ovat opastinjärjestelmää täydentäviä opastimia, joilla ilmoitetaan kuljettajalle seuraavan pääopastimen opaste ennakolta. Opasteita on vain kaksi, ja ne kertovat kuljettajalle pitääkö tämän varautua pysähtymään seuraavalla pääopastimella vai saadaanko seuraava pääopastin ohittaa normaalinopeudella. Esiopastinta ei kuitenkaan voi pitää jarrutuksen aloituskohdan merkkinä. Esiopastimen kirjaintunnus on seuraavan pääopastimen kirjaintunnus lisättynä etuliitteellä E- sekä järjestysnumerolla, jos esiopastimia on useita.

Aiheesta muualla
 MTO II-VIII/2000. Helsingin metroliikenteen turvallisuusohjesääntö eli metroliikenteen toimintaohjeet.

opastinjärjestelmä
MK II

MK II on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin kolmas studioalbumi. Se on myös yhtyeen toistaiseksi ainoa albumi, jolla laulajana toimii Jørn Landen korvannut Mike DiMeo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mike DiMeo – laulu
 Roland Grapow – kitara
 Jan S. Eckert – basso
 Axel Mackenrott – koskettimet
 Mike Terrana – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Masterplanin albumit
Véhicule de l'Avant Blindé

Véhicule de l'Avant Blindé eli VAB on ranskalaisvalmisteinen kuljetuspanssariajoneuvo. VAB:ia valmistaa GIAT Industries -yhtiön osasto Euro Mobilité Division. Vuonna 1976 palveluskäyttöön otettua ajoneuvoa on valmistettu noin 5 000 kappaletta. VAB on uintikykyinen, ABC-suojattu, sillä on hyvät maasto-ominaisuudet ja se voidaan muuntaa lukuisiksi eri versioiksi.

Käyttöhistoria
VAB:ea on käytetty lähes kaikissa konflikteissa, joissa Ranskan joukkoja on ollut mukana, erityisesti Kuwaitissa, Norsunluurannikolla ja Jugoslaviassa.

Variaatiot
Versiot ovat joko 4x4- tai 6x6-renkaisia. Ranskan armeijalla on 4x4-, pioneerijoukoilla 6x6-renkainen versio, jossa on paranneltu amfibisia ominaisuuksia

Kuljetuspanssariajoneuvo
Panssarintorjuntaohjus HOT
12.7 mm konekivääritorni
20 mm konetykki

Ranskan National Gendarmerie käyttää myös erästä VAB variaatiota, VBRG (Véhicule Blindé de Reconnaissance de la Gendarmerie). VBRG korvasi vanhan VXB:n. VBRG käytetään joukkojenhallintaan. Se voidaan varustaa vesitykillä tai puskutraktorin levyllä.

Käyttäjät

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Army-Technology.com
 Army-guide.com
 chars-francais.net

Panssariajoneuvot
Koskikara (kauppakeskus)

Koskikara on kauppakeskus Valkeakosken ydinkeskustassa 1. kaupunginosassa. Sen pääomistaja on Pirkanmaan Osuuskauppa. Koskikara rakennettiin Valkeakosken keskustaan vuonna 1993. Koskikara keskittyy pääasiassa päivittäistavaramyymälöihin. Ennen Koskikaraa paikalla sijaitsi SOK:n tavaratalo. Koskikarassa järjestetään aika ajoin myös konsertteja; muun muassa Anna Abreu ja Cheek ovat esiintyneet Koskikarassa.

Perustiedot

Liikkeet

Päivittäistavara 
Alko
R-kioski
S-market

Ruokapaikat ja kahvilat 

Café Sofia
Hesburger
Kahvila-konditoria Kakku Unelmia
Ravintola Stella

Muotiliikkeet 

Caren
KenkäS
Rukki (laukkuliike)

Kauneus ja Terveys 

EasyFit
Kauneuskulma Noname
Luontaistuntija
Parturi kampaamo Fem'men
Parturi kampaamo Isabella
Avainapteekki
Terveystalo

Muut liikkeet 

Hopianäkö Synsam
Kuva ja Kehys Lahti
Koskikaran kirppis
Koskikulta
Koskiviihde
RAY Potti
Silmäasema
Sportia

Palvelut ja toimistot 

Asianajotoimisto VT Jaana Linna-Laiho
Ilona IT
Kiinteistömaailma
Kuntofysio
Tilitoimisto Koskitilit
Valkeakosken OP-Kiinteistökeskus
Valkeakosken Osuuspankki
Valkeakosken Sanomat
Valkeakosken taksi
Valkeakosken tili ja isännöinti	
Yhteispalvelukeskus

Entisiä liikkeitä 

K-Kenkä (Vaihtoi nimensä Koskikaran kengäksi)
Sinunkaupat (Vaihtoi nimensä Lifeksi)
Vihermelissa (Lopetti toimintansa)
Metsästys- ja vapaa-ajanliike Patruuna (Muutti pois ja lopetti toimintansa myöhemmin)
Aamulehti (Lakkautti toimipisteensä)
Säästökarit (Lakkautti toimipisteensä)
Leluliike Koskivekara (Lopetti toimintansa)
Ruusupuu (Muutti pois ja lopetti toimintansa myöhemmin)
Rosso (Lakkautti toimipisteensä)
Farkkuliike Redneck (Lopetti toimintansa)
Arnolds (Lakkautti toimipisteensä)
Lähivakuutus (Muutti Säästöpankin tiloihin Valtakadulle)
Parturi kampaamo Paakki (Muutti Valtakadulle)
Lastenvaateliike Ansa ja Oiva (Lopetti toimintansa)
Tampereen puhelin (Lopetti toimipisteensä)
Minnan Kangasaitta (Muutti Valtakatu 18)
Hesburger (Muutti Torikeskukseen)
Life (Muutti Torikeskukseen)
Tiimari (Muutti Torikeskukseen ja lopetti toimintansa myöhemmin)
Merjan kirppis (Lopetti toimintansa, toiminta jatkui myöhemmin Ankkuri kirppis nimellä Torikeskuksessa)
Parturi-Kampaamo Klixs (Lopetti toimintansa)
Työvoimatoimisto (Siirtyi Akaaseen)
Yrityspalvelukeskus (Koskikaran yläkerrassa 3. kerros)
Wilhelmiina (Lopetti toimintansa)
Vapaa Valinta (Lopetti toimintansa Tokmannin avattua)
Ravintola Karpuzi (Lopetti toimintansa Ravintola Stellan tieltä)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koskikaran kotisivut

Suomen kauppakeskukset
Valkeakosken rakennukset ja rakennelmat
1. kaupunginosa
Kohta taas on joulu

Kohta taas on joulu on laulaja Irwin Goodmanin vuonna 1972 julkaistu jouluaiheinen albumi. Albumi julkaistiin vuonna 1997 CD-versiona.

Kappaleet

Muusikot 
 Matti Bergström - kapellimestari (1, 2, 8) ja basso
 Markku Johansson - kapellimestari (3-7, 9-12) ja trumpetti
 Arto Alaspää, Kari Fall, Marjukka Gustafsson, Kai Lind ja Irma Tapio - taustalaulut
 Martti Metsäketo - taustalaulu ja basso
 Juhani Aaltonen, Erik Dannholm, Unto Haapa-aho, Paavo Honkanen ja Erkki Lehtola - saksofonit
 Kaj Backlund - trumpetti
 Juhani Aalto ja Sointu Huuskonen - pasuunat
 Aaro Kurkela - haitari
 Pirjo Bergström, Paul "Nacke" Johansson ja Esa Katajavuori - koskettimet
 Antero Jakoila, Heikki Laurila, Ilpo Saastamoinen, Nono Söderberg ja Taisto Wesslin - kitarat
 Ilkka Willman - basso
 Tapani "Nappi" Ikonen, Ilpo Kallio, Matti Oiling ja Esko Rosnell - rummut ja lyömäsoittimet
 Soila Ahlgren, Keijo Aulanne, Pauli Granfelt, Erkki Inkinen, Pirkko Saukkonen, Tauno Tiikkainen ja Jukka Tirkkonen - viulut
 Jorma Juntunen - alttoviulu
 Károly Garam ja Esko Haapaniemi - sellot
Lähde:

Lähteet 

Vuoden 1972 joulualbumit
Irwin Goodmanin albumit
Suomalaiset joulualbumit
Bergön lossi

Bergön lossi on Merenkurkussa, Korsnäsin Bredskäretin ja Maalahteen kuuluvan Bergön saaren välillä, tiellä 6732 liikennöivä lossi. Lossin hyötykuorma on 90 tonnia ja kuivapaino 170 tonnia. Lossi liikennöi aikataulujen mukaan. Lossitoiminnasta vastaa Finferries eli Suomen lauttaliikenne Oy. Matka Bergön ja Bredskäretin välillä on 1 166 metriä, joka vie lossilta noin kymmenen minuuttia. Liikenne työllistää kuusi bergöläistä.

Lauttayhteys Bergöön tuli vuonna 1962, jota ennen vuorolaiva M/S Södern liikennöi Bergöstä Vaasaan kolmesti viikossa. Ensimmäinen vaijerilossi tuli välille vuonna 1974. Vuonna 2004 Bergön lossi kuljetti melkein 125 000 ajoneuvoa. Talvisin lauttaa käyttävät pääasiassa mantereelle töihin matkaavat kyläläiset. Kesällä seassa on paljon huvila-asukkaita sekä turisteja.

Nykyisin Pohjanmaalla on ainoastaan kaksi lossia. Toinen on Bergön lossi ja toinen Eskilsön lossi Kaskisten ja Närpiölle kuuluvan Eskilsön saaren välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bergön lossin tekniset tiedot ja aikataulu 

 
Suomen lautta-alukset‎
Maalahden liikenne
Korsnäs
Bergö