joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Panssarikauhu

Panssarikauhu (, viralliselta nimeltään Raketenpanzerbüchse, lyhennettynä RPzB), on saksalaisten toisessa maailmansodassa kehittämä 88 millimetrin uudelleenladattava sinko. Olalta laukaistavaa asetta kutsuttiin joukkojen keskuudessa myös nimellä Ofenrohr (savupiippu). 

Saksalaiset alkoivat kehitellä uudentyyppistä asetta panssarintorjuntakiväärin korvaajaksi alkuvuodesta 1943 Tunisiassa sotasaaliiksi saamiensa yhdysvaltalaisten kuudenkymmenen millimetrin M1A1-sinkojen pohjalta. 

Toisin kuin lyhytkantoinen ja kertakäyttöinen panssarinyrkki, raskaampi panssarikauhu oli uudelleenladattava, ja ammuksen huomattavasti suurempi lähtönopeus teki aseen tehokkaaksi jopa sadan metrin päästä. Ensimmäinen malli RPzB 43 oli 164 cm pitkä ja painoi tyhjänä noin 9,25 kiloa. Sitä seurasi lokakuussa 1943 RPzB 54, joka oli varustettu käyttäjää raketin peräsuihkulta suojaavalla levyllä; ase painoi tyhjänä 11 kiloa. Seuraavassa mallissa, PzB-54/1, oli paranneltu raketti, lyhyempi putki ja sen käyttöetäisyys oli pidentynyt noin 180 metriin.

Käyttö Suomessa 

Myös suomalaisilla oli jatkosodan loppuvaiheessa käytössä Saksasta toimitettuja panssarikauhuja. Panssarikauhut ja panssarinyrkit olivat tärkeässä asemassa jatkosodan aikana kesän 1944 torjuntataisteluissa. Esimerkiksi sotamies Eero Seppänen tuhosi Siiranmäen taistelussa yhden vuorokauden aikana kuusi vihollispanssaria. Lapin sodan aikana aseita käytettiin myös saksalaisia joukkoja vastaan.

Kesän 1944 taisteluissa oli panssarikauhujen ammusten kulutus 3 200 kpl, joten
sodan päättyessä oli varastossa 14 748 laukausta. Varasto jäi melko suureksi, noin
4,6-kertaiseksi, kesän 1944 kulutukseen verrattuna.

Katso myös 
 Raketen-Panzerbüchse 43

Aiheesta muualla

 pkymasehist.fi
 http://www.armyrecognition.com/forum/viewtopic.php?t=459 
 Englanninkielinen, sivulla on aseen suomenkielinen ohjekuva

Panssarintorjuntasingot
Jatkosodan aseet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kassiakaneli

Kassiakaneli (Cinnamomum aromaticum, syn. Cinnamomum cassia) eli kiinankaneli on Myanmarista peräisin oleva kolmemetrinen puu, jonka kuoresta saadaan kanelia.

Kassiakanelia käytetään mausteena yleensä suolaisissa ruoissa ja säilöntämausteissa. Suomessa ja muualla Euroopassa myytävä kaneli on usein kassiakanelia, joka sisältää paljon maksalle myrkyllistä kumariinia. Kumariini voimistaa kanelin aromia, ja sen vuoksi kassiakanelilla saadaan sillä maustettuihin tuotteisiin voimakkaampi aromi kuin ceyloninkanelilla. Kanelialdehydi antaa kassiakanelille sen ominaisen maun ja tuoksun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elintarviketurvallisuusvirasto: Kaneli ja kumariini 
ITIS: Cinnamomum cassia 
Flora of China: Cinnamomum cassia 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cinnamomum aromaticum 
Gernot Katzer's Spice Pages: Cassia (Cinnamomum cassia) 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cinnamomum aromaticum 
Food Component Database (FooDB): Chinese cinnamon (Cinnamomum aromaticum) 

Kanelipuut
Maustekasvit
Myrkylliset kasvit
Sykofantti

Sykofantti (kreik. συκοφάντης sanoista συκο, viikuna ja φανης, näyttää) oli antiikin Kreikassa yksityinen syyttäjä, joka vastasi antiikin Rooman delatoria. Järjestelmää väärinkäytettiin ja sykofantit saivat huonon maineen, koska syyttäjä sai osuuden tuomitun maksamista sakoista tai hänet saatettiin lahjoa luopumaan syytteistä.

Termin alkuperä voi juontaa juurensa henkilöön, joka ilmiantoi ihmisiä lainvastaisesta viikunoiden viennistä ulkomaille tai niiden varastamisesta pyhistä viikunapuista. Toinen mahdollinen selitys on se, että sakot maksettiin tavallisesti viikunoina, viininä tai öljynä ja sakkoja keräävää henkilöä kutsuttiin sykofantiksi, koska hän ”esitteli ne julkisesti” eli luovutti ne valtion edustajille.

Myöhemmin termin merkitys on laajentunut tarkoittamaan ihmisiä, jotka pyrkivät mielistelemään vallanpitäjiä saadakseen valtaa ja vaikutusmahdollisuuksia kunniansa ja periaatteittensa kustannuksella.

Lähteet 

Antiikin Kreikka
Haukkumasanat
Dodi Al-Fayed

Emad El-Din Mohamed Abdel Moneim Fayed (, 15. huhtikuuta 1955 Aleksandria, Egypti – 31. elokuuta 1997 Pariisi, Ranska) oli egyptiläisen liikemiehen Mohamed Al-Fayedin poika. Hänet tunnetaan parhaiten nimellä Dodi Al-Fayed. Hänen isänsä Mohamed Al-Fayed omisti Harrodsin tavaratalon Lontoossa, Hôtel Ritz Parisin Pariisissa sekä monia muita kiinteistöjä Lontoossa ja Pariisissa. 

Dodi Al-Fayed kävi koulunsa sveitsiläisessä Le Roseyn sisäoppilaitoksessa.  Dodi Al-Fayed asui koko ikänsä Englannissa ja Ranskassa. Hän seurusteli Walesin prinsessa Dianan kanssa tämän avioeron jälkeen. Al-Fayed toimi elokuvatuottajana. Hän osallistui muun muassa elokuvien Tulivaunut (1981), FX - murha tilauksesta (1986 ja sen jatko-osa vuonna 1991), Hook - Kapteeni Koukku (1991) ja Tulipunainen kirjain (1995) tuotantoon.

Kuolema 

31. elokuuta 1997 Diana ja Dodi Al-Fayed saivat surmansa auto-onnettomuudessa Pariisissa. Dodi ja Diana olivat olleet Dodin isän omistamassa Hôtel Ritz Parisissa syömässä. Kun paparazzit olivat odottamassa pariskuntaa Ritzin aulassa, Dodi ja Diana poistuivat takaovesta. Auton lähtiessä liikkeelle Al-Fayedin omistamaa asuntoa kohti paparazzit lähtivät seuraamaan sitä moottoripyörillään, jolloin Dodi käski autonkuljettajaansa Henri Paulia ajamaan ylinopeutta. Kun he saapuivat Place de l'Alman alittavalle tunnelille, kuljettaja ei saanut autoa tielle ja auto törmäsi päin tunnelin betonipylvästä ja Dodi ja Henri Paul saivat surmansa. Ainoa eloonjäänyt oli Dodin henkivartija Trevor Rees-Jones. Auto-onnettomuuden syy oli kuljettaja Henri Paulin rattijuopumus. Monet paparazzit ehtivät ottaa kuvia prinsessasta ennen kuin ambulanssi haki Dianan sairaalaan. Sairaalassa Diana kuoli noin kolme ja puoli tuntia kolarin jälkeen aamuyöllä klo 03.57. Dodi ja Henri Paul olivat jo kuolleet kolaripaikalla. 

Dodi haudattiin Brookwoodin hautausmaalle, Wokingiin, Surreyn kreivikuntaan, mutta hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Al-Fayedin omistamalle kartanolle Skotlantiin. Hänen isänsä pystytti muistomerkin Dodille ja Dianalle Harrodsin tavarataloon vuonna 1998, ja toisen suuremman vuonna 2005.

Katso myös
Diana

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset elokuvatuottajat
Egyptiläiset elokuvatuottajat
Brittiläiset julkisuuden henkilöt
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Idiootti

Idiootti () on nykyisessä merkityksessään loukkaava ilmaus, jolla tarkoitetaan vähälahjaista tai tyhmää ihmistä. Arkikielessä "idiootiksi" saatetaan haukkua ketä tahansa, joka tekee puhujan mielestä jotain tyhmää tai ajattelematonta.

Antiikin Kreikan Ateenassa idiootti oli henkilö, joka ei osallistunut julkiseen elämään kuten demokraattiseen kaupungin hallitsemiseen, mitä pidettiin vapaiden miesten velvollisuutena. Hellenistisessä Egyptissä idiootti tarkoitti sotilasta. Merkitys oli johdettu lyhentämällä sotilaiden palkat maksaneesta viranomaisesta idios logoksesta eli kuninkaallisesta kassasta.

1800- ja 1900-luvun lääketieteessä ja psykologiassa idiootiksi määriteltiin henkilö, joka oli vaikeasti kehitysvammainen ja jonka älykkyysosamäärä oli alle 35. Idiotian vanha suomenkielinen nimitys oli tylsämielisyys. Nykyään suositeltava ilmaus on vaikea älyllinen kehitysvammaisuus. Sana idiootti on nykyisin jäänyt pois tieteellisestä käytöstä.

Katso myös
 Imbesilli
 Debiili

Lähteet 

Antiikin Kreikka
Haukkumasanat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hajupihka

Hajupihka tai pirunpihka (kansanomaisesti pirunpaska) on voimakastuoksuista pihkaa, jota saadaan pirunkeltaputki-kasvista (Ferula assa-foetida). Pirunkeltaputki on monivuotinen, porkkanan kanssa samaan heimoon kuuluva kasvi, jonka rungosta ja juuresta saadaan maitomaista pihkaa, joka kuivuu hajupihkaksi. Jo muinaisen Rooman keittiöissä hajupihkaa käytettiin mausteena. Hajupihkaa käytetään erityisesti intialaisissa kasvisruoissa. Sitä myydään yleensä vehnäjauholla yms. jatkettuna jauheena, jotta maustaminen olisi helpompaa.

Tuoreen hajupihkan haju on erittäin voimakas ja epämiellyttävä, mutta kypsennyksen jälkeen maku tuo ruokaan miedon sipulimaisen/valkosipulimaisen maun. Useissa länsimaissa maustetta kutsutaankin pirunpaskaksi, jonka sievistelevät keittokirjailijat ovat sitten muuttaneet pirunpihkaksi tai hajupihkaksi. Koska sipuli ja valkosipuli ovat pahan hajunsa takia kielletty Intian brahmaaneilta, he käyttävät pirunpihkaa antamaan ruokaan samaa makua. Keskiajalla väitettiin, että pirunpihka auttaa keuhkoputkentulehdukseen ja lievittää hysterian oireita. Tässä on kyseessä eri aine kuin suomalaisessa kansanperinteessä tunnettu pirunpaska, jota käytettiin pirunviulun soittamisessa. Suomalainen pirunpaska oli tinktuurasta ja kumihartsista valmistettu seos.

Lähteet 

Sarjakukkaiskasvit
Hartsit
Maustekasvit
Mohamed Al-Fayed

Mohamed Abdel Moneim Fayed (,  s. 27. tammikuuta 1933) on egyptiläissyntyinen liikemies joka asuu Britanniassa. Mohamed al-Fayed omisti Harrodsin tavaratalon Lontoossa ja hotelli Ritzin Pariisissa.

Elämäkerta
Al-Fayed syntyi Bakosissa, lähellä Aleksandriaa, köyhän opettajan esikoiseksi. Hänellä oli monta työtä, hän myi kadulla Coca-Colaa ja sanomalehtiä. Hänen onnensa kääntyi, kun hän avioitui saudiarabialaisen asetehtailija Adnan Khashoggin sisaren kanssa. Hän oli töissä Khashoggin yrityksessä Saudi-Arabiassa, jossa nousi vaikutusvaltaiseen asemaan. Fayed perusti oman laivanvarustamon Egyptiin. Hän avioitui 1980-luvulla suomalaisen Heini Wathénin kanssa ja heillä on neljä yhteistä lasta: : muotisuunnittelijana toiminut Jasmine (s. 1980), lapsena kuuroutunut valokuvaaja Karim (s. 1983), hyväntekijä Camilla Al Fayed (s. 1985) ja ympäristöaktivisti Omar (s. 1987). Al-Fayedilla on kaksi suurta taloa Espoon Westendin Lyökkiniemessä.

Al-Fayed muutti Isoon-Britanniaan vuonna 1974, hän ryhtyi ostamaan hiilikaivoksia vuonna 1975. Hänestä tuli kaivosalalla rikas mies, ja vuonna 1979 hän osti Hôtel Ritz Paris’n yhdessä veljensä kanssa. Samana vuonna Al Fayed  sai kunnialegioonan jäsenyyden presidentti François Mitterrandilta.

Vuonna 1985 Al-Fayed ja hänen veljensä Ali ostivat lontoolaisen Harrods-tavaratalon 615 miljoonalla punnalla. Se myytiin Qatarin kuninkaallisen perheen sijoitusyhtiölle vuonna 2010, huhujen mukaan 1,5 miljardilla punnalla.

Al-Fayed on hakenut monta kertaa Britannian kansalaisuutta, mutta sitä ei ole myönnetty. Hänellä on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien kansalaisuus.

Mohammed Al-Fayedin poika Dodi Al-Fayed kuoli 31. elokuuta 1997 auto-onnettomuudessa Walesin prinsessa Dianan kanssa Pariisissa. Al-Fayed piti onnettomuutta salaliittona jonka taustalla on MI6 ja Edinburghin herttua prinssi Philip joka ei Al-Fayedin mukaan pitänyt siitä että Diana oli alkanut seurustella Dodin kanssa joka oli   muslimi.   

Vuonna 2003 Al-Fayed muutti Surreystä Sveitsiin. Syynä oli Britannian korkea verotus, mutta taustalla oli myös hänen poikansa Dodi Al-Fayedin ja Dianan kuolema. Vuonna 2005 hän muutti takaisin Britanniaan, koska ”piti sitä kotinaan”.

Lähteet

Egyptiläiset liikemiehet
Egyptiläiset miljardöörit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Salaliittoteoreetikot
Jakovlev Jak-7

Jakovlev Jak-7 () oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen yksimoottorinen, joko yksi- tai kaksipaikkainen hävittäjälentokone.

Tausta 
Jak-7 suunniteltiin kaksipaikkaiseksi jatkokoulutuskoneeksi. Uuden koneen perustana oli Jakovlev Jak-1:n prototyyppi I-26. Tämän UTI-26-koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 4. heinäkuuta 1940. 
UTI-26-koneessa oli kaksi ohjaamoa peräkkäin ja näiden välinen kommunikointijärjestelmä sekä yksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääri. Siipiä oli siirretty taaksepäin tasapainon vuoksi.

Ensimmäisissä Jak-7UTI-malleissa oli sisäänvedettävä laskuteline. Osa alkuperäisistä sarjatuotantokoneista oli kaksipaikkaisia Jak-7V-koneita (V - "Vyvozoni", tutustuminen). Tässä oli kiinteä laskuteline. Kaksipaikkaisesta harjoituskoneesta kehitettiin nopea versio matkustajan kuljettamiseen, Se sai tunnuksen Jak-7K ("Kurjerski" eli kuriiri).

Jak-7:ta kehitti eteenpäin K. A. Sinelštšikovin ryhmä, joka oli määrätty suunnitteluryhmästä valvomaan koneiden valmistusta. Sinelštšikov kehitti koneesta aseistetun mallin  20 mm ŠVAK-tykillä ja kahdella 7,62 mm ŠKAS-konekiväärillä. Takaohjaamo säilytettiin mahdollisia kuriiritehtäviä tai lisäpolttoainetta varten. Kone sai tyyppimerkinnän Yak-7/M-105P käyttämänsä Klimov M-105PA-moottorin mukaan. Jakovlev suhtautui epäillen uuteen koneeseen, mutta tehdastesteissä kone osoittautui paremmaksi kuin Jak-1. Osasyynä olivat koulutusmalliin tehdyt muutokset, kuten suuremmilla pyörillä ja paremmilla jarruilla varustettu laskuteline ja parempi korkeusperäsin.

Puolustuskomitea määräsi elokuussa 1941 koneen sarjavalmistukseen tehtaissa N°301 ja N°153, mutta tehdas 301 oli evakuoitava Novosibirskiin. Näin vuonna 1941 saatiin valmistettua vain 60 konetta.

Alkuvuodesta 1942 valmistettu kone sai tyyppimerkinnäkseen Jak-7A. Aseistuksena oli kaksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääriä ja yksi 20 mm ŠVAK-tykki. Kone pystyi kuljettamaan kuusi RS-82 -rakettia tai kaksi FAB 100 kg -pommia. Lentäjät pitivät koneen raskaasta aseistuksesta ja ohjattavuudesta. Myös raskasta 37 mm konetykkiä, tyypiltään MPŠ kokeiltiin A-sarjan mallimuunnoksessa.  Edelleen 45 mm tykkiä, mallia NS-45 koetettiin evaluoida, joskin enemmän Jak-9:ään.

Eniten valmistettu oli Jak-7B, jonka valmistus alkoi toukokuussa 1942 ja jatkui joulukuuhun 1943. Tässä mallissa ŠKAS:t korvattiin raskailla 12,7 Berezin UB -konekivääreillä. Kesään 1942 mennessä sen voimanlähteeksi saatiin parannettu Klimov M-105PF -moottori (1 180 hv).

Heinäkuussa 1942 koelennettiin Jak-7D-versio (D - Dalnyi eli pitkänmatkan versio). Kehitystyön tuloksena valmistui Jak-7DI ("Dalnyi Istrebitel") joka sai nimen Jak-9.

Jak-7 koneita valmistettiin 6 399 kappaletta vuoden 1943 alkuun mennessä. Näistä yli 5 000 oli tyyppiä Jak-7B.

Tekniset tiedot

Lähteet 
 http://www.wio.ru/tacftr/yak.htm
 IPMS Finland: Jak-9 T vanhentunut linkki

Viitteet 

Jak-007
Neuvostoliittolaiset hävittäjälentokoneet
1940-luvun hävittäjälentokoneet
Ryytineito

Ryytineito (Nigella sativa), jota kutsutaan myös nimillä maustenigella, rohtoneidonkukka ja mustakumina, on yksivuotinen leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva yrtti, joka kasvaa noin 60 cm korkeaksi. Ryytineidon siemeniä käytetään ruoanlaitossa joskus pippurin korvikkeena ja erityisesti linssi- ja kasvisruoissa. Ryytineitoa tuotetaan pääasiassa Intiassa.

Miljoonat ihmiset Aasiassa, Afrikassa ja Lähi-idässä käyttävät ryytineitoa lisäämään terveyttä. Seesaminnäköinen, mutta väriltään musta, aromaattinen mauste käy moneen eri tarkoitukseen: hoitona ja lääkkeenä hengitysongelmiin, vatsa- ja sisäelinongelmiin, parantamaan munuaisten ja maksan toimintaa, auttamaan verenkiertoa ja immuunisysteemiä sekä moniin muihin yleisvaivoihin.

Vuodesta 1959 yli 200 tutkimusta kansainvälisissä yliopistoissa tukee tämän kasvin perinteistä käyttöä, joka on aloitettu jo ainakin 1 400 vuotta sitten.

Ryytineidon kemiallinen rakenne on hyvin rikas ja monipuolinen. Pääaineosan (nigelloni) lisäksi kasvi sisältää 15 aminohappoa, proteiineja, hiilihydraattia, rasvoja, alkaloideja, raakakuituja ja kivennäisaineita, kuten kalsiumia, rautaa, natriumia ja kaliumia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ryytineito (Nigella sativa)
 JSTOR Global Plants: Nigella sativa 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Nigella sativa 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Nigella sativa 
 United States Department of Agriculture (USDA): Nigella sativa 
 Flora of Pakistan: Nigella sativa 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Nigella sativa 
 Gernot Katzer's spice pages: Nigella (Nigella sativa) 

Neidot
Maustekasvit
Kasvot Marsissa

Kasvoiksi kutsutaan laajaa pinnanmuotoa ja ylänköä Cydoniassa Mars-planeetalla. ”Kasvoilla” on pituutta noin kolme kilometriä, leveyttä noin 1,5 kilometriä, ja ne sijaitsevat noin kymmenen astetta pohjoiseen Marsin päiväntasaajalta. ”Kasvot” kuvattiin ensi kertaa Marsia kiertäneellä Viking 1 -luotaimella 25. heinäkuuta 1976, kun se etsi sopivaa laskeutumispaikkaa Viking 2 Lander -laskeutumisalukselle. Kuvassa on paljon tummia pisteitä, jotka johtuvat puuttuvasta kuvadatasta, kuvatietojen siirto-ongelmien aiheuttamista niin sanotuista bittivirheistä. Bittivirheet muodostavat osan yhdestä "silmästä" ja "sieraimista" ihmisen kasvoja muistuttavassa luonnonvoimien kuluttamassa kalliossa, joka näkyy lähellä kuvan keskiosaa. Kalliomuodostelman syvät varjot luovat illuusion nenästä ja suusta. Muodostelman läpimitta on 1,5 kilometriä, ja auringon kulma on noin 20 astetta. Kuva on otettu 1 873 kilometrin korkeudelta. Planeettageologit pitävät muodostumaa luonnollisesti syntyneenä.

Kuva tuotiin yleisön tietoisuuteen kuusi päivää myöhemmin NASAn lehdistötiedotteessa. Tulkintojen enemmistön mukaan Viking 1:n ottamassa kuvassa oleva muodostuma on luonnollinen pinnanmuoto, jonka kasvomaisuutta vahvistaa kuvaushetken matalalla olevan auringon valon suunta. Kuvan epätarkkuus peittää pinnan epätasaisuuksia. Kuva sai monet maallikot uskomaan, että Marsissa on ollut älyllistä elämää joskus kauan sitten. Kuvasta tehtiin paljon näennäistieteellisiä tulkintoja. Myöhemmissä paljon tarkemmissa kuvissa vuosilta 1998 ja 2001 ”kasvot” eivät enää juuri muistuta ihmiskasvoja, vaan osoittautuivat luonnollisiksi pinnanmuodoiksi..

Cydonian väitetty yhteys Aveburyyn 

Kasvojen lisäksi Cydoniassa on muitakin näennäistieteilijöiden kummallisina pitämiä pinnanmuotoja. Näihin kuuluvat muiden muassa ”pyramidi” ja ”spiraalitorni”. Useiden kasvoja ympäröivien pinnanmuotojen väitettiin täsmäävän muodoltaan ja keskinäiseltä sijainniltaan Britannian Aveburyn megaliittisten monumenttien kanssa, aivan kuin Aveburyssä olisi peilikuva Marsin kasvoja ympäröivästä seudusta. Esimerkiksi kasvoja lähinnä olevaa kraatterin väitettiin vastaavan Aveburyn maakehää, ja jopa kraatterin kehässä olevan aukon väitettiin vastaavan aukkoa Aveburyn kehässä. Erona on tosin mittakaava, joka on Marsissa 14 kertaa suurempi. Lisäksi itse kasvoille ei löydy Aveburyn vastaavalta paikalta vastinetta, vaan niiden alue on peltoa. Tutkijat eivät ole ottaneet kantaa näennäistieteilijöiden löydöksiin.

Kasvot populaarikulttuurissa 
Kasvot ovat esiintyneet muun muassa yhdysvaltalaisessa Operaatio Mars (”Mission to Mars”) -elokuvassa vuodelta 1999, eräässä Mikki Hiiri -jaksossa, jossa marsilaiset olivat niitä piirtäneet, sekä tietokonepeleissä Zak McKracken and the Alien Mindbenders ja UFO Enemy Unknown.

Englantilainen vaihtoehtorock-yhtye Muse on tehnyt aiheesta kappaleen ”Knights of Cydonia”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Caption of JPL Viking Press Release P-17384

Näennäistiede
Mars
Seesami

Seesami eli öljyseesami (Sesamum indicum) on Afrikasta kotoisin oleva yksivuotinen yrtti (korkeus n. 1,8 m.), jota nykyisin viljellään enimmäkseen Intiassa, Kiinassa ja joissakin Afrikan maissa.

Käyttö 
Seesamin siemenet sisältävät runsaasti kadmiumia tai muita raskasmetalleja, minkä vuoksi niitä voi nauttia kerralla korkeintaan kaksi ruokalusikallista. Päivittäiskäyttöä ei suositella.

Seesamin siemenistä voidaan puristaa seesamiöljyä tai valmistaa makeisia kuten halvaa. Seesamin siemenistä valmistetaan myös tahinia, jota laitetaan mm. hummukseen. Niitä voidaan lisätä myös leipiin ja leivonnaisiin. Ruoanlaitossa raa'at seesaminsiemenet neuvotaan paahtamaan pannulla ennen käyttöä, vasta silloin ne saavat tyypillisen makunsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Seesami (öljyseesami) – Sesamum indicum
Fineli: Seesaminsiemenen ravintosisältö 
ITIS: Sesamum indicum 
United States Department of Agriculture (USDA): Sesamum orientale 
Flora of China: Sesamum indicum 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Sesamum indicum 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Sesamum indicum (sesame) 

Seesamikasvit
Maustekasvit
Öljykasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lääkekasvit
Nuuk

Nuuk (, Nuukin murretta Nook/Нooк) on Grönlannin pääkaupunki, sekä sen suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Grönlannin länsirannikolla Godthåbsfjordenin lahden suulla, noin 240 kilometriä napapiiriltä etelään. Vuonna 2013 Nuukin asukasluku oli 16 583.

Nuukissa järjestetään vuosittain lumiveistosfestivaali maaliskuussa ja maraton elokuussa. Grönlannin kulttuurikeskus, Katuaq, sijaitsee Nuukissa. Nuuk on Huddingen ystävyyskaupunki.

Historia
Kaupungin perusti vuonna 1728 norjalainen luterilainen lähetyssaarnaaja Hans Egede. Egede oli kuullut paljon tarinoita valtameren takana sijaitsevasta vihreästä maasta, joka olisi skandinaavien asuttama. Hän halusi lähteä etsimään tuota maata ja levittää sinne luterilaista kristinuskoa, joskaan koko skandinaaviasutuksesta ei ollut kuultu mitään yli kolmeen sataan vuoteen. Egede oli kuitenkin vakuuttunut, että maassa asuvat skandinaavit olivat pysyneet katolisina tai jopa menettäneet kristillisen uskonsa ja pyysi Tanskan kuninkaalta Fredrik IV:ltä lupaa lähteä matkaan. Egeden saavuttua Grönlantiin 1721, ei skandinaaviasutuksesta ollut enää mitään jäljellä, mutta sen sijaan hän tapasi inuitteja, perusti luterilaisen lähetysaseman Godthåb-vuonon rannalle ja ryhtyi levittämään kristinuskoa heidän keskuuteensa.

Kulkuyhteydet
Nuukiin matkustaminen on käytännössä mahdollista ainoastaan lentokoneella tai helikopterilla, poikkeustapauksissa laivalla. Suurin osa Grönlantiin lennettävistä kansainvälisistä yhteyksistä lennetään Kangerlussuaqin lentoasemalle, jossa on maan ainoa jumbojeteille riittävän suuri kiitotie. Air Greenland lentää päivittäin vuoroja Kangerlussuaqin ja Nuukin lentoaseman välillä. Jatkoyhteyden kesto on noin tunti. Air Greenland lentää Nuukiin myös muualta Grönlannista, joskaan vuoroja maan muilla sisäisillä reiteillä ei välttämättä lennetä päivittäin. Nuukin ja Grönlannin muiden asutuskeskusten välillä ei ole tieyhteyksiä eikä rautateitä. Kaupungin sisällä kulkemiseen voi käyttää busseja tai takseja, vaikka kaupungin suhteellisen pienestä koosta johtuen kulkeminen on helppoa myös kävellen.

Katso myös

 Grönlannin kansalliskirjasto
 Nuukin tuomiokirkko
 Nuuk-stadion
 Hans Egeden patsas

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nuukin kaupungin kotisivut 
 Nuuk Tourism
 Greenland.com: Nuuk  

Seulonnan keskeiset artikkelit
Best of Ozz

Best of Ozz on Ozzy Osbournen vuonna 1989 julkaistu kokoelmalevy. Best of Ozz -levyt sisältävät kappaleita vain Ozzyn neljältä ensimmäiseltä studioalbumilta (Blizzard Of Ozz, Diary Of A Madman, Bark at the Moon ja The Ultimate Sin), sillä No Rest For The Wicked -levyltä ei ole albumilla mukana yhtään kappaletta, vaikka se julkaistiin kokoelmaa edeltävänä vuonna.

Kappaleet

Kokoonpano 

 Ozzy Osbourne - laulu
 Randy Rhoads - kitarat (kappaleet 1, 3, 5, 7 ja 9)
 Jake E. Lee - kitara (kappaleet 2, 4, 6, 8 ja 10)
 Bob Daisley - basso (kappaleet 1, 3, 5–9)
 Phil Soussan - basso (kappaleet 2, 4 ja 10)
 Lee kerslake - rummut (kappaleet 1, 3, 5, 7 ja 9)
 Tommy Aldridge - rummut (kappaleet 6 ja 8)
 Randy Castillo - rummut (kappaleet 2, 4 ja 10)
 Don Airey - koskettimet (kappaleet 5–6 ja 8)
 Mike Moran - koskettimet (kappaleet 2, 4 ja 10)

Lähteet 

Vuoden 1989 kokoelma-albumit
Ozzy Osbournen kokoelma-albumit
Lotinapellon piiri

Lotinapellon piiri () on hallintopiiri Leningradin alueella Laatokan itäpuolella 239 km Pietarista itään. Piiri on perustettu vuonna 1927 ja piirin pinta-ala on 4 900,6 km². Asukkaita on 34 300. Piirin hallinnollisena keskuksena on Lotinapellon kaupunki (22 500 asukasta).

Piiriin kuuluu Lotinapellon kaupungin lisäksi Svirstroin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä kolme maalaiskuntaa: Aljohovštšina, Janega ja Vahnova Kara.

Piirin alueella sijaitsee Pyhän Kolminaisuuden luostari.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lotinapellon piirin sivusto 
 Lotinapellon piiri Leningradin alueen sivustolla
Inhuman Rampage

Inhuman Rampage on DragonForce-yhtyeen kolmas pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 2006. Albumia oli tammikuun 2007 alkuun mennessä myyty yli 100 000 kappaletta. Se ylsi sijalle 103 Yhdysvaltain viikoittaista levymyyntiä kartoittavalla Billboard 200 -listalla. 

Kappaleet

Japanin-version bonusraita

DVD-uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
 "Through the Fire and Flames", musiikkivideo 
 "Operation Ground and Pound", musiikkivideo
 "My Spirit Will Go On", esitys Metal Hammer Awards -tilaisuudesta
 Behind-The-Scenes Rockumentary

Jäsenet 
 ZP Theart – laulu
 Sam Totman – kitarat
 Herman Li – kitarat
 Adrian Lambert – basso
 Vadim Pružanov – koskettimet
 Dave Mackintosh – rummut

Tuotanto 
 Karl Groom – äänittäjä, miksaaja
 Sam Totman – miksaaja
 Herman Li – äänittäjä, miksaaja, kannen kuva
 Vadim Pružanov – miksaaja
 Eberhard Köhler – masteroija (Powerplay Mastering, Berliini)
 Chie Kimoto – kannen kuva
 Daniel Bérard – kannen kuva

Arviot 
 Allmusic: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 
 dragonforce.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 

DragonForcen albumit
Vuoden 2006 albumit
Steve-O

Stephen Gilchrist Glover (s. 13. kesäkuuta 1974 Lontoo, Iso-Britannia), tunnettu paremmin taiteilijanimellä Steve-O, on brittiläinen rullalautailija ja televisioesiintyjä. Hänen nykyinen kotipaikkansa on Los Angeles, Kalifornia. Hän oli mukana televisiosarja Jackassissä, sarjasta tehdyssä elokuvassa Jackass The Movie, ja on nykyään mukana televiosarja Wildboyzissa Chris Pontiuksen kanssa. Jackass The Moviessa Steve-O otti selkäänsä tatuoinnin joka esittää häntä itseään. Steve-O on tehnyt myös neljä elokuvaa: Don´t Try This At Home 1 & 2, Steve-O: Out On Bail ja Steve-O: Early Years. Nykyään Steve-O tekee myös videoblogia ja prank-videoita YouTubeen.

Elämä 
Gloverin äiti, Donna Gay oli kanadalainen ja hänen isänsä Richard Edward "Ted" Glover oli amerikkalainen.
Nuorena Glover matkusti ympäri maapalloa liikemies-isänsä kanssa ja oppi jo nuorena puhumaan kolmea eri kieltä. 
Yksitoistavuotiaana Glover kiinnostui rullalautailusta ja metallimusiikista.
Miamin yliopistossa Glover lopulta keskeytti opiskelun, mikä johti välirikkoon vanhempien kanssa.
Glover lähti seikkailemaan pitkin Amerikan maanteitä, ja hänen isänsä lopetti hänen kulujensa maksamisen. Gloverista tuli pian koditon ja hän vietti yönsä kavereidensa luona. Glover toimi ammattiskeittaajana ja sirkuspellenä, kunnes hän liittyi mukaan Jackass-sarjaan. Steve-O on myös Duudsonien ystävä. Hän on myös ollut Suomessa Duudsoneiden kuvauksissa.

Glover pidätettiin itsensä paljastamisesta vuonna 2002, kun hän erästä stunttia tehdessään esiintyi yökerhossa kivekset niitattuna kiinni reiteensä. Vuonna 2003 Glover pidätettiin huumausaineiden hallussapidosta, kun hän stuntin takia nielaisi marihuanalla täytetyn kondomin ja siten salakuljetti huumausaineita Ruotsiin. Vuonna 2008 Glover pidätettiin epäiltynä mm. vandalismista .

Maaliskuussa 2008 huumepäissään riehunut ja itsemurhauhkauksilla lähipiirinsä huolestuttanut Glover joutui pakkohoitoon mielisairaalaan. Hän epäili huumeiden tuhonneen aivonsa ja näki hoitoon joutumisen rangaistuksena siitä ahdistuksesta, jota hän oli aiheuttanut läheisilleen itsetuhoisella käytöksellään.

Glover on vegaani. Hän on seurustellut Kat von D:n kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset sivut 
 

Brittiläiset rullalautailijat
Steve-O
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
200 km/h in the Wrong Lane

200 km/h in the Wrong Lane on venäläisen tyttöduo t.A.T.u.:n, eli Julija Volkovan ja Lena Katinan, ensimmäinen kansainvälisesti julkaistu ja pääosin englanninkielinen albumi. Se julkaistiin 10. joulukuuta 2002 ja se sisältää suunnilleen samat kappaleet kuin edellinen, ainoastaan Venäjällä julkaistu 200 по встречной (200 Po Vstrechnoi) -albumi, vain englanninkielisinä. Albumin julkaisi Interscope Records ja siitä päävastuussa olivat tuottajat Trevor Horn ja Martin Kierszenbaum sekä tyttöjen manageri Ivan Šapovalov.

Singlejulkaisut albumilta ovat All the Things She Said, Not Gonna Get Us, promo-single 30 Minutes ja How Soon Is Now?.

Albumia myytiin yli viisi miljoonaa kappaletta ympäri maailman ja menestyi kiitettävästi myös Suomessa. Albumin julkaisun ja t.A.T.u.:n lesbo-markkinakikkojen jälkeen duon arveltiin hajonneen vuonna 2003, mutta 200 km/h in the Wrong Lane sai seuraajan vuonna 2005 albumista Dangerous and Moving.

Kappaleluettelo 

 Not Gonna Get Us (Nas Ne Dogonyat) 
 All the Things She Said (Ya Soshla S Uma)
 Show Me Love
 30 Minutes
 How Soon Is Now?
 Clowns (Can You See Me Now?)
 Malchik Gay
 Stars (Zachem ya)
 Я Сошла С Ума (Ya Soshla S Uma)
 Нас Не Догонят (Nas Ne Dogonyat)
 Show Me Love (Extended Version)
 30 Minutes (Remix)

Albumi sisältää myös Behind the Scenes with Julia and Lena Part 2 -videon sekä kappaleen All the Things She Said musiikkivideon.

T.A.T.u.:n albumit
Vuoden 2002 albumit
Böhse Onkelz

Böhse Onkelz on saksalainen rockyhtye.

Stephan Weidner, Kevin Richard Russell ja Peter Schorowsky perustivat Böhse Onkelzin marraskuussa 1980 Frankfurt am Mainissa. Vuonna 1981 kokoonpanoon liittyi myös Matthias "Gonzo" Röhr, joka oli aiemmin soittanut kitaraa muun muassa Antikörper-yhtyeessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen LP:nsä Der nette Mannin 1984. Böhse Onkelz hajosi 2005. Onkelz teki kuitenkin paluun 2014 ja järjesti 20. ja 21. kesäkuuta konsertit Hockenheimin radalle, johon saapui yhteensä 220 000 fania kuuntelemaan yhtyettä. Myös kesäkuussa 2015 yhtye kokosi faninsa Hockenheimringille. Vuorossa oli neljä konserttia (19., 20., 26. ja 27. kesäkuuta). Vuonna 2016 yhtye julkaisi LP:n Memento.

Yhtyettä on syytetty koko sen olemassaolon ajan äärioikeistolaisuudesta perusteena muun muassa alkuaikojensa kappaleet, esimerkiksi Türken raus (1981), SS-Staat (1981), ja Deutschland den Deutschen (1983), joiden tekstit käsittelivät ulkomaalaisten karkottamista ja holokaustin toteuttamista. Yhtye esiintyi varsinkin 1980-luvulla säännöllisesti uusnatsistisissa tapahtumissa. Myöhempinä vuosinaan yhtye on kuitenkin kiistänyt syytökset ja ottanut etäisyyttä aiempaan toimintaansa. Se on julistautunut epäpoliittiseksi ja myös kieltänyt poliittiset symbolit konserteissaan.

Tuotanto

 1982: Kill the Hippies – Oi! (EP)
 1984: Der nette Mann
 1985: Böse Menschen – Böse Lieder
 1985: Mexico (EP)
 1987: Onkelz wie wir…
 1988: Kneipenterroristen
 1989: Lügenmarsch (EP)
 1990: Es ist soweit
 1991: Wir ham’ noch lange nicht genug
 1992: Live in Vienna
 1992: Ich bin in dir (single)
 1992: Heilige Lieder
 1993: Weiß
 1993: Schwarz
 1994: Gehasst, verdammt, vergöttert …die letzten Jahre (Best Of)
 1995: Finde die Wahrheit (single)
 1995: Hier sind die Onkelz
 1996: E.I.N.S.

 1997: Live in Dortmund (VHS + CD)
 1997: Danke für nichts - Die CD zum Buch
 1998: Terpentin (single)
 1998: Viva Los Tioz
 2000: Dunkler Ort (single)
 2000: Ein böses Märchen… aus tausend finsteren Nächten
 2001: Tour 2000 (DVD, VHS, CD)
 2001: 20 Jahre – Live in Frankfurt (2 DVD + 2 CD)
 2001: Gestern war Heute noch Morgen (Best Of)
 2002: Keine Amnestie für MTV (single)
 2002: Dopamin
 2004: Onkelz vs. Jesus (single)
 2004: Adios
 2005: Live in Hamburg
 2005: La Ultima / Live in Berlin (2 DVD)
 2007: Vaya Con Tioz (4 DVD)
 2016: Memento (CD, LP, Download)

Saksalaiset hard rock -yhtyeet
Saksalaiset punkyhtyeet
Saksalaiset metalliyhtyeet
Linda (täsmennyssivu)

Linda voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Linda, naisen etunimi
 Linda (Svetlana L'vovna Geiman), venäläinen muusikko
 Linda, rinnakkaisohjelmointiin kehitetty kieli
 Linda, henkilö kreikkalaisessa mytologiassa
 Linda, henkilö Viron kansalliseepoksessa, Kalevipoegissa
 Linda, Miguel Bosén vuonna 1978 julkaisema musiikkialbumi
 Linda, aavekaupunki Tasmaniassa
 Linda Line, virolainen varustamo
 Loma Linda, kaupunki Kaliforniassa
 7169 Linda, päävyöhykkeen asteroidi
 2686 Linda Susan, päävyöhykkeen asteroidi
 Hurrikaani Linda, hirmumyrsky itäisellä Tyynellämerellä syyskuussa 1997

Sukunimi 
 Solomon Linda (1909-1962), eteläafrikkalainen säveltäjä, laulaja ja muusikko
 Sou Tit Linda (s. 1989), kambodžalainen pikajuoksija
Lustosavikronologia

Lustosavikronologia on iänmääritysjärjestelmä, joka perustuu savikerrostumiin. Menetelmällä voi määrittää lampien ikää ja tutkia esimerkiksi jään vetäytymistä joltakin alueelta. Tunnetuin savikronologia on Ruotsin savikronologia, joka kattaa 13 200 vuotta. Menetelmää kehitti ja teki tunnetuksi Gerard De Geer Ruotsissa 1900-luvun alkupuolella. Hyvin vanhoja lustosavia on Japanin Suigetsu-järvessä ja myös Puolan Gościąż- ja Perespilno- järvissä.

Katso myös 
Iänmääritys
Vuosirengasajoitus
Paleoklimatologia
Suigetsu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

  

Jäätikkötiede
Iänmääritys
Petri Takala

Petri Takala (s. 1968 Forssa) on suomalainen meteorologi. Hän toimii Forecan päämeteorologina. Takala työskenteli  1998–2011 MTV3-kanavalla. Televisiossa esiintyessään hänellä oli tapana  kävellä pää kenossa kohti kameraa lähetyksen päätteeksi. Hänen kertomansa mukaan tämä oli ohjaajan työtä helpottava merkki siitä, että säätiedotus oli tältä erää päättynyt.

Lähteet

Suomalaiset televisiokasvot
Suomalaiset meteorologit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Mäkelä (jääkiekkoilija)

Mikko Matti Mäkelä (s. 28. helmikuuta 1965 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja olympiamitalisti. Hän oli voittamassa olympiapronssia Lillehammerissa 1994 ja MM-hopeaa 1992 ja 1994.

Mäkelä on jääkiekkoleijona numero 139. Jääkiekkoleijonaksi hänet valittiin vuonna 2004.

Pelaajaura 
Mäkelä voitti hopeaa nuorten EM-kilpailuissa 1983 (U-18) ja MM-kilpailuissa 1984 (U-20). Suomen mestaruuden Mäkelä voitti 1985 ja 1993, Ruotsin mestaruuden 1994, ja Saksan mestaruuden vuonna 1996. Hän pelasi kaikkiaan 81 A-maaottelua, osallistui olympialaisiin 1992 ja 1994, MM-kilpailuihin 1985, 1992 ja 1994 sekä Kanada-cupiin 1987.

NHL:ään Mäkelän varasi New York Islanders vuonna 1983 neljännellä kierroksella numerolla 65. Mäkelä pelasi New York Islandersissa, Los Angeles Kingsissä, Buffalo Sabresissa ja Boston Bruinsissa yhteensä 423 ottelua tehoin 118 + 147 = 265.

Valmennusura 
Vuosina 2002–2003 Mäkelä toimi WHL-seura Lethbridge Hurricanesin päävalmentajana. Samalla Mäkelästä tuli ensimmäinen eurooppalaisvalmentaja WHL-sarjassa.

Saavutuksia 
 U18 EM-hopea (1983)
 U20 MM-hopea (1984)
 U20 MM-turnauksen paras maalintekijä (1985, 11 maalia)
 Valinta U20 MM-turnauksen tähdistökentälliseen (1985)
 SM-Liigan pistepörssin voitto (1991–1992)
 SM-Liigan kultainen kypärä (1991–1992)
 2 Suomen mestaruutta (1984–1985, 1992–1993)
 Ruotsin mestaruus (1993–1994, Malmö IF)
 Saksan mestaruus (1995–1996, Düsseldorfer EG)
 2 MM-hopeaa 1992 (turnauksen pistepörssin 2., 2+8=10), 1994
 Olympiapronssia 1994

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Mäkelä Encyclopedia of Ice Hockey:n tietokannassa 
 Mikko Mäkelä nhlfinns.com:ssa
Mäkelän tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Aarne Honkavaara -palkinnon voittajat
Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittajat
New York Islandersin varaamat pelaajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Geologian tutkimuskeskus

Geologian tutkimuskeskus (, , lyh. GTK) on työ- ja elinkeinoministeriön alainen virasto. Se tutkii kallioperää ja maaperää. Geologian tutkimuskeskuksella on Suomessa neljä tutkimusyksikköä eri puolilla maata. GTK:n päätoimipaikka sekä Etelä-Suomen yksikkö sijaitsevat Otaniemessä Espoossa, Itä-Suomen yksikkö Kuopiossa, Länsi-Suomen yksikkö Kokkolassa ja Pohjois-Suomen yksikkö Rovaniemellä. Lisäksi on pienemmät yksiköt Lopella ja Outokummussa. GTK:lla oli vuonna 2020 411 työntekijää. 

Lain mukaan tutkimuskeskuksen tulee tuottaa  kansainvälisesti korkeatasoista tieteellistä geologian alan tietoa ja osaamista sekä innovaatioita yhteiskunnan ja elinkeinoelämän tarpeisiin, edistää elinkeinoelämän ja alueiden kilpailukykyä ja tukea yhteiskuntapolitiikan suunnittelua ja toimeenpanoa.

Toiminta 
Tutkimuskeskuksen toimialoista  suurin on mineraalisektori, johon kuuluu esimerkiksi kaivostoiminta.  Siihen käytetään puolet tutkimusbudjetista. Neljännes budjetista käytetään turve- ja kalliolämpöenergian ja loput yhdyskuntarakentamisen tutkimukseen.

Historiaa 
Vuonna 1877 vuorihallituksen yhteyteen perustettiin Geologinen toimisto. Geologinen Komissioni perustettiin sen jatkajaksi vuonna 1886. Myöhemmin laitoksen nimeksi tuli Geologinen tutkimuslaitos, Geologian tutkimuslaitos ja nykyinen Geologian tutkimuskeskus.

Huhtikuussa 2021 Kimmo Tiilikainen valittiin Geologian tutkimuskeskuksen pääjohtajaksi. Hän aloittaa tehtävässään kesäkuussa 2021.

Pääjohtajat 
Laitoksen johdossa ovat toimineet
 K.A. Moberg 1886–1893
 Johannes Sederholm 1893–1933
 Aarne Laitakari 1935–1960
 Vladi Marmo 1960–1969
 Herman Stigzelius 1970–1980
 Kalevi Kauranne 1980–1991
 Veikko Lappalainen 1992–1997
 Raimo Matikainen 1997–2003
 Elias Ekdahl 2004–2014
 Mika Nykänen 2014–2021
Kimmo Tiilikainen 2021-

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Geologian tutkimuskeskus

Geologian tutkimuslaitokset
Työ- ja elinkeinoministeriö
Suomen tutkimuslaitokset
Ukrainalaisten nationalistien kongressi

Ukrainalaisten Nationalistien Kongressi (Конгрес Українських Націоналістів) on 1997 perustettu ukrainalainen puolue, joka vaalii Stefan Banderan muistoa. Puoleen puheenjohtajana on maakaasunjakeluyritys Ukrainan Naftogazin johtaja Oleksei Ivženko.

Vaalit

2004 presidentinvaali 26. joulukuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -ryhmittymään
2002 parlamenttivaalit 30. maaliskuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -ryhmittymään.

Aiheesta muualla
Congress of Ukrainian Nationalists  

Ukrainalaiset puolueet
Nationalistiset puolueet
Ukrainalainen kansanliike

Ukrainalainen kansanliike (Український Народний Рух) on jo Neuvostoliiton aikana järjestäytymisensä aloittanut ukrainalainen puolue.

Vaalit

2004 presidentinvaali 26. joulukuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon
2002 parlamenttivaalit 30. maaliskuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon.

Aiheesta muualla
People's Movement 

Ukrainalaiset puolueet
Ukrainan liberaalipuolue

Ukrainan liberaalipuolue () on ukrainalainen liberaalipuolue. Se on Liberal Internationalin tarkkailijajäsen.

Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa puolue sai 0,04 % äänistä, eikä paikkoja.  Presidentinvaaleissa 2004  puolue ei tukenut Viktor Juštšenkoa kannattavaa Meidän Ukrainamme -koalitiota, vaikka vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue kuului kyseiseen koalitioon.

Aiheesta muualla
Ukrainan liberaalipuolueen kotisivu  

Liberaalit puolueet
Ukrainalaiset puolueet
Ukrainan nuorisopuolue

Ukrainan nuorisopuolue () on ukrainalainen puolue.

Vaalit

2004 presidentinvaali 26. joulukuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon
2002 parlamenttivaalit 30. maaliskuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon.

Ukrainalaiset puolueet
Ukrainan kansanliike

Ukrainan kansanliike () on vanha ukrainalainen uudistuspuolue, joka juontaa juurensa vuoden 1989 Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen kuuluvan Ukrainan kommunistisen puolueen vastustukseen. 

Sen näkyvin edustaja on Ukrainan ulkoasiainministeri Borys Tarasjuk. Vuosien 2002, 2004 ja 2006 presidentinvaaleissa puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon.

Liikkeen puheenjohtaja oli vuodesta 1989 Ivan Dratš ensin yksin ja sitten helmi-maaliskuun 1992 kokouksen jälkeen yhtenä kolmesta puheenjohtajasta. Liike muodostui puolueeksi joulukuussa 1992.

Lähteet

Aiheesta muualla
People's Movement of Ukraine  
Народний Рух України 

Ukrainalaiset puolueet
Euroopan solidaarisuus

Euroopan solidaarisuus () on ukrainalainen puolue. Se rekisteröitiin maaliskuussa 2001 ja oli alkujaan nimeltään Solidaarisuus (). Lokakuun 2014 parlamenttivaaleissa puolue nousi lähes 22 prosentin ääniosuudella maan suurimmaksi poliittiseksi ryhmäksi, koska se voitti myös suuren määrän kansanedustaia myös vaalipiireistä. Kaikkiaan puolue sai 132 kansanedustajaa Ukrainan parlamenttiin. Puoleen nimi oli Petro Porošenkon blokki () vuodesta 2014 vuoteen 2019, jolloin se sai nykyisen nimensä.

Historia

Puoluetta on pidetty Ukrainan sosiaalidemokraattisesta puolueesta erkaantuneena. Petro Porošenko valittiin maan parlamenttiin ensimmäisen kerran sosiaalidemokraattien jäsenenä vuonna 1998 ja vuonna 2001 hän perusti Solidaarisuuden. Hän oli perustamassa myös Alueiden puolue -puoluetta ja liittyi 2002 Viktor Juštšenkon Meidän Ukrainamme -vaaliliittoon.

Vuoden 2002 vaalien jälkeen Solidaarisuus-puolue ei osallistunut vaaleihin. Kesäkuussa 2003 Julija Tymošenkon johtaman Batkivštšyna-puolueen edustaja Juri Stets nimettiin puolueen johtoon.

Puolueen rekisteröinti peruutettiin 2013, koska se ei ollut osallistunut vaaleihin kymmeneen vuoteen.

Alkuvuodesta 2014 Porošenko valittiin Vapauden ja ukrainalaisen nationalismin kansallinen allianssi "hyökkäys" -puolueen johtoon, ja se liitettiin Solidaarisuuteen, joka sai näin laillisen aseman. Puolueen nimi muutettiin 10. ylimääräisessä puoluekokouksessa elokuussa 2014. Samalle sen johtajaksi valittiin Juri Lutsenko.

Parlamenttivaalit 2014

 Syksyn 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa puolue sai 21,82 prosentin valtakunnallisen kannatuksen, joka toi 63 parlamenttipaikkaa (Ukrainassa puoluelistoja äänestämällä valitaan puolet parlamentista eli yhteensä 225 kansanedustajaa). Tämän ohella puolue menestyi erittäin hyvin vaalipiireissä, ja voitti kaikkiaan 69 kansanedustajaa, kun suhteelliseen vaalitapaan pohjautuva äänestys päästiin toteuttamaan 197 yhden edustajan vaalipiirissä. Näin puolue nousi parlamentin suurimmaksi ryhmäksi 132/423 paikkaosuudella. 

On huomattava, että Venäjän jatkaessa Krimin miehitystä ja tukiessa Itä-Ukrainan yhteiskuntarauhaa häiritsevää separatistitoimintaa (Donbassin sota), näiden alueiden 27 vaalipiirikohtaista kansanedustajapaikkaa jätettiin toistaiseksi valitsematta.
 
Ennen vaaleja se liittoutui Vitali Klytškon UDAR-puolueen kanssa, jonka edustajat saivat kolmanneksen sen vaalilistan paikoista. Ukrainan 2011 vaalilaki kuitenkin kielsi puolueiden väliset vaaliliitot parlamenttivaaleissa. Tästä syystä Petro Porošenkon blokkiin liittyneiden, valituksi tulleiden kansanedustajien tulisi pysytellä tässä ryhmittymässä parlamentissakin.

Lähteet

Viitteet

Ukrainalaiset puolueet
Kristillisdemokraattinen liitto

Kristillisdemokraattinen liitto () on ukrainalainen puolue.  Se perustettiin vuonna 1997 nimellä Kristillis-kansallinen liitto ().

Puolue on kuulunut 1998 vaaliryhmittymään Eteenpäin Ukraina, vuosina 2002, 2006 ja 2007 Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme/Meidän Ukrainamme-Kansan itsepuolustus -koalitioon. Vuonna 2010 se kannatti Julija Tymošenkoa presidentiksi.

Puolueen edustajat erotettiin syyskuussa 2011 Meidän Ukrainamme -parlamenttiryhmästä, koska he tukivat Mykola Azarovin hallitusta.

Puolueen johtaja David Žvania valittiin 2012 radaan yhden edustajan piiristä Illitšivskin kaupungista. Hän liittyi Alueiden puolueen parlamenttiryhmään.

Ukrainalaiset puolueet
Euroopan kristillinen poliittinen liike
Natalia Vitrenkon blokki "Kansan oppositio"

Natalia Vitrenkon blokki "Kansan oppositio" oli kahden ukrainalainen radikaalivasemmistolaisen puolueen muodostama koalitio Ukrainan vuoden 2006 parlamenttivaaleihin. Lista sai 2,93 % äänistä ja jäi alle äänikynnyksen. 

Jäseninä olivat:
 Ukrainan edistyksellinen sosialistinen puolue
 Rus

Ukrainalaiset puolueet
Kaukosäädin

Kaukosäädin on laite, jolla voidaan ohjata toista laitetta etäältä.

Historia
Yhdysvaltalainen Eugene Polley kehitti vuonna 1955 television kaukosäätimen, jolla oli mahdollista säätää äänenvoimakkuutta ja vaihtaa kanavaa. Se perustui television kulmiin sijoitettuihin valokennoihin, joihin kohdistettiin valonsäde.

Käyttö
Yleisin kaukosäätimen sovellus on television hallinta. Kotikäytössä olevat kaukosäätimet ovat nykyisin yleensä langattomia, eli ne eivät ole kiinteässä yhteydessä säädettävään laitteeseen. Suurin osa viihde-elektroniikkalaitteiden kaukosäätimistä välittää komennot kohteeseen digitaalisen infrapunasignaalin avulla.

Toiminta
Kaukosäädin lähettää videonauhurille, televisiolle tai muulle laitteelle infrapunasäteen, jonka sisältämä tieto vaihtaa esimerkiksi kanavaa tai muuttaa äänen voimakkuutta. Tieto on kaksijärjestelmällä muodostettu pulssijono, jonka vastaanotin tulkitsee. Silmälle näkymätön infrapunavalo tuotetaan valodiodilla ja otetaan vastaan infrapunakennolla, joka toimii valokennon tavoin.

Kaukosäädin muistuttaa ulkomuodoltaan ja toiminnaltaan taskulaskinta. Napin painallus lähettää sähkösignaalin mikropiiriin, joka puolestaan lähettää pulssijonon valodiodille. Valodiodista käytetään usein lyhennettä LED. Pulssijono muodostuu nollista ja ykkösistä eli välillä virta kulkee, välillä ei kulje. Jokainen virtasykäys saa valodiodin lähettämään infrapunavaloa

Vastaanottimen päässä on infrapunalle herkkä valokenno, joka antaa infrapunapulssien tahdissa vaihtelevan sähkövirran. Pulssijono tulkitaan mikropiirissä, joka ohjaa vastaanotinta esim. televisiosta.

Katso myös
 Radio-ohjaus

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kuluttajavirasto (Viitattu 28.12.2008)

Viihde-elektroniikka
Optinen tiedonsiirto vapaassa tilassa
Mike Myers

Michael John Myers (s. 25. toukokuuta 1963 Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, koomikko ja tuottaja. Myers on asunut koko elämänsä Kanadassa, mutta on ylpeä englantilaisuudestaan. Hänellä on kolmen maan kansalaisuus: Kanadan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen. Hänen molemmat vanhempansa ovat kotoisin Liverpoolista, Englannista, ja hänen veljensä Paul Myers on muusikko. Myers kuului vuosina 1989–1995 Saturday Night Live -huumorisarjan vakijäsenistöön ja esiintyi pääosassa Dana Carveyn kanssa ohjelman hahmojen pohjalta tehdyissä Wayne's World -elokuvissa.

Myersin ehkä tunnetuin rooli on Austin Powers. Powers teki ensiesiintymisensä Myersin itsensä käsikirjoittamassa agenttielokuvaparodiassa Austin Powers – kumma jätkä (1997). Myers näytteli elokuvassa sekä Austin Powersia että tämän arkivihollista Tohtori Pahaa (Dr. Evil). Elokuva sai vuonna 1999 jatko-osan Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua. Tämä oli sarjan menestynein elokuva, ja Myers näytteli siinä Austinin ja Tohtorin lisäksi myös Paksu Paskiainen (Fat Bastard) -nimistä lihavaa skottia. Myersin seuraava menestyskomedia oli elokuva Shrek, jota tehtäessä Myers avoimesti puolusti elokuvan mautonta huumoria. Elokuvaan on tehty jo kolme jatko-osaa. Kolmas osa Austin Powers -trilogiasta Austin Powers ja kultamuna (2002) oli ensimmäinen Powers-elokuva, jossa Austin suuteli naispääosan esittäjää. Elokuvassa Myers näytteli edellisten rooliensa lisäksi nyt vielä Kultamunaa. Myers on esiintynyt myös elokuvissa Katti (The Cat In The Hat), 54 ja Huippunäkymät (View From The Top). 

Vuonna 2010 Forbes julkaisi "Hollywood's Animation A-List" -listan, jossa lueteltiin kymmenen menestyksekkäintä Hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa. Menestys mitattiin elokuvien lipputulojen perusteella, jonka myötä Myers oli listan ensimmäinen.

Myers on naimisissa Kelly Tisdalen kanssa, ja pari sai esikoisensa vuonna 2011.

Elokuvat 

 John and Yoko: A Love Story (TV) (1985)
 Elvis Stories (1989)
 Wayne's World (1992)
 Apua, vaimoni on teurastaja (So I Married an Axe Murderer) (1993)
 Wayne's World 2 (1993)
 Austin Powers – kumma jätkä (Austin Powers - International Man of Mystery) (1997)
 The Thin Pink Line (1998)
 Studio 54 (1998)
 Pete's Meteor (1998)
 Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua (Austin Powers: The Spy Who Shagged Me) (1999)
 Mystery, Alaska (1999)
 Shrek (2001)
 Austin Powers ja kultamuna (Austin Powers in Goldmember) (2002)
 Huippunäkymät (View from the Top) (2003)
 Shrek 3-D (2003)
 Nobody Knows Anything! (2003)
 Katti (The Cat in the Hat) (2003)
 Shrek 2 (2004)
 Night of Too Many Stars: An Overbooked Event For Autism Education (TV) (2006)
 Shrek kolmas (Shrek the Third) (2007)
 Shrek the Halls (TV) (2007)
 Love Guru (The Love Guru) (2008)
 Kunniattomat paskiaiset (2009)
 Shrek ja ikuinen onni (Shrek Forever After) (2010)
 Bohemian Rhapsody (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Kanadalaiset koomikot
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Kanadalaiset elokuvatuottajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit