joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karol Zalewski

Karol Zalewski (s. 7. elokuuta 1993) on puolalainen pikajuoksija. Hän kilpailee 100, 200 ja 400 metrillä. Hän edustaa seuratasolla Olsztyniä.

Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2012 Zalewski oli 200 metrillä neljäs ja juoksi Puolan hopeaa voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2013 Zalewski voitti kultaa 200 metrillä silloisella ennätyksellään 20,41. Samoissa kisoissa hän voitti Puolan pikaviestijoukkueessa hopeaa. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2015 Zalewski voitti kultaa 200 metrillä ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä.

Moskovan MM-kisoissa 2013 Zalewski jäi välieriin 200 metrillä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli 200 metrillä kahdeksas. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa 4 × 400 metrin viestistä uudella Puolan ennätyksellä. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.

Zalewski karsiutui 200 metrillä välierissä Amsterdamin EM-kilpailuissa ja alkuerissä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän juoksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 avausosuuden Puolan joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä maailmanennätysajalla 3.01,77. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän selviytyi välieräjuoksuun, muttei startannut siihen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Puolan 4 × 400 metrin sekaviestijoukkueessa. 400 metrillä hän karsiutui alkuerissä. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi.

Zalewskin ennätys 100 metrillä on vuonna 2013 Bydgoszczissä juostu 10,25, 200 metrillä Sopotissa 2016 juostu 20,26 ja 400 metrillä 45,11 Berliinistä vuodelta 2018.

Lähteet 

Puolalaiset pikajuoksijat
Puolalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Millerit (televisiosarja)

Millerit () on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin CBS:llä 3. lokakuuta 2013. Sarjan pääosassa on Will Arnettin esittämä uutistoimittaja Nathan Miller, joka kertoo vanhemmilleen eronneensa vaimostaan. Tilanteet mutkistuvat koko perheessä, kun myös vanhemmat päättävät erota ja muuttavat lastensa luo.

Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3:lla 9. elokuuta 2014.

Juoni 
Sarjan pääosassa on uutistoimittaja Nathan Miller, joka on eronnut vaimostaan Janicesta. Hän pyrkii salaamaan eroa vanhemmiltaan, mutta he saavat asian selville ja Nathanin innoittamana myös he päättävät erota. Nathanin äiti muuttaa asumaan poikansa luo, ja Nathanin isä muuttaa tyttärensä, Nathanin siskon Debbien, luo.

Näyttelijät

Pääosissa

Sivuosissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Malcolm Lowry

Malcolm Lowry (28. heinäkuuta 1909 New Brighton, Merseyside, Englanti – 27. heinäkuuta 1957 Ripe, East Sussex, Englanti) oli brittiläinen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on Tulivuoren juurella vuodelta 1947, jonka Modern Library valitsi vuonna 1998 1900-luvun 11. parhaaksi englanninkieliseksi romaaniksi. Teos on myös Le Monden listalla Vuosisadan 100 kirjaa.

Lowry sai valmiiksi ja julkaisi elinaikanaan ainoastaan teokset Ultramarine (1933) ja Tulivuoren juurella (1947). Tarinakokoelma Hear Us O Lord from Heaven Thy Dwelling Place julkaistiin postuumisti 1961.

Teos Tulivuoren juurella perustuu paljolti Lowryn omiin kokemuksiin ulkomailla ja hänen omaan alkoholismiinsa. Teoksen perusteella John Huston ohjasi vuonna 1984 ensi-iltansa saaneen samannimisen elokuvan.

Teokset 
 Ultramarine 1933
 Under the Volcano 1947, suomeksi: Tulivuoren juurella, suomentaja Juhani Jaskari, WSOY 
 Hear Us O Lord from Heaven Thy Dwelling Place (1961) sisältää seitsemän novellia, joista huomiota ovat saaneet
"Through the Panama"
"The Forest Path to the Spring"
 Selected Poems of Malcolm Lowry (1962)In Ballast to the White Sea ilmestyy 2014Lunar caustic (eli Swinging the Maelstrom) (1968) omaelämäkerrallinenDark as the Grave Wherein My Friend Is Laid (1968)October Ferry to Gabriola (1970) keskeneräinenThe Cinema of Malcolm Lowry: A Scholarly Edition of Malcolm Lowry's "Tender is the Night" toim. Miquel Mota & Paul Tiessen (1990)The 1940 Under The Volcano (1994)La Mordida toim. Patrick A. McCarthy (1996)

 Palkinnot ja tunnustukset 
 Governor General's Awards 1961

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Foxcroft, Nigel H., The Kaleidoscopic Vision of Malcolm Lowry: Souls and Shamans'' (Lexington Books: Lanham, MD, 2019). ISBN 978-1-4985-1657-0

Brittiläiset kirjailijat 
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Ken Breitenbach

Ken Breitenbach (s. 9. tammikuuta 1955 Welland, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Hänen varattiin vuoden 1975 NHL-varaustilaisuudessa toisella kierroksella Buffalo Sabresiin. NHL-uransa aikana Breitenbach teki 68 ottelussa yhden maalin ja antoi 13 maaliin johtanutta syöttöä.

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Bernhard Severin Ingemann

Bernhard Severin Ingemann (28. toukokuuta 1789 Torkilstrup, Falster, Tanska – 24. helmikuuta 1862 Sorø) oli tanskalainen prosaisti ja runoilija.

Elämänvaiheet 
Ingemanin isä oli pappi ja hän kävi latinankoulua Slagelsessa ja tuli ylioppilaaksi 1086. Hän opiskeli filosofiaa Kööpenhaminan yliopistossa. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Digte" ilmestyi 1811 ja sai hyvän vastaanoton. Ensimmäiset virtensä hän kirjoitti 1816 ja julkaisi ne kirjassa Julegave. En Samling af Digte. Hänen runoissaan, näytelmissään ja historiallisissa romaaneissaan on aikakauden johtavan ajatussuunnan, romantiikan vaikutus tuntuva. Hän teki 1818-19 pitkän matkan Italiaan ja Ranskaan ja asettui sen jälkeen Sorön akatemian (kansan­opiston) opettajaksi.

Ingemann kirjoitti lukuisia runoja ja näytelmiä sekä historiallisia romaaneja. 1910-luvulla hänen neljä Tanskan keskiaikaa kuvaavaa historiallista romaaniaan on suomennettu

Virsirunoilija 
Ingemann tunnetaan ennen muuta virsirunoilijana. Tanskan kirkon virsikirjassa on 29 hänen kirjoittamaansa virttä.

Suomen ev.-lut. kirkon virsikirjassa on kaksi Ingemannin virttä: 30 "Maa on niin kaunis" (Dejlig er jorden, suom. 1887, Hilja Haahti 1903)  ja 444 "On yksi Isä meillä" (Igennem nat og trængsel -virren mukaan Magnus Brostrup Landstadin  1863 kirjoittama virsi En Gud og alles Fader, ruots. Edvard Evers 1902, suom. Per Boreman 1942, Anna-Maija Raittila 1984). 

Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa on kolme hänen virttäänː 60 "On yksi Isä meillä", 297 "Maa on niin kaunis" (Suom. Hilja Haahti 1903, uud. virsikirjatyöryhmä 1997, 2000) ja 495 "Idästä nousee päivän koi" ((I østen stiger solen op, Suom. William Snell 1968, Uud. suom. Niilo Rauhala 1996, säv. Oskar Lindberg 1938)

Ingemann on Suomessakin tunnetun hengellisen laulun ”Maa on niin kaunis” sanoittaja. Suomenkieliset sanat on tehnyt Hilja Haahti vuonna 1903. Ingemannin ystävä pappi Ferdinand Fenger pyysi, että tämä sepittäisi uudet sanat lauluun, jonka sävelmä on lähtöisin sleesialaisesta kansanlaulujen kokoelmasta ja jonka hän oli nähnyt eräässä saksalai­sessa lähetyslehdessä. Fenger mieltyi tähän kansanlaulun ”Schönster, Herr Jesu” sävelmään ja  pyysi B. S. Ingeman­nia kirjoittamaan sävelmään uudet sanat. Ne julkaistiin ensimmäisen kerran Dansk Kirketidene -lehdessä 1850. Virsi on Suomessa, Tanskassa ja Norjassa jouluvirsi, mutta Ruotsissa se on virsikirjan osastossa Pyhiinvaellus.

Suomennetut teokset 
 Waldemar Seier: historiallinen romani. Suomentanut Erkki Almberg. Suomalaisen kirjallisuuden seura 1872. 2. painos. Suomentanut Maija Halonen. Otava 1914
 Eerik Menvedin lapsuus: historiallinen romaani, osat 1-3. Suomentanut Maija Halonen. Otava 1913.
Kuningas Eerik ja lainsuojattomat: historiallinen romaani, osat 1-2. Suomentanut Maija Halonen. Otava 1915–1916
Tanskan prinssi Otto. Suomentanut Maija Halonen. Otava 1917

Lähteet 
 Sverigesradio.se

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia B. S. Ingemannin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa ja Project Gutenbergissä
 

Tanskalaiset kirjailijat
Tanskalaiset virsirunoilijat
Vuonna 1789 syntyneet
Vuonna 1862 kuolleet
Jukka Suikki

Jukka Suikki (s. 17. kesäkuuta 1974 Lappeenranta) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Suikki pelasi Veikkausliigaa FC Hämeenlinnassa, FF Jarossa ja Tampere Unitedissa vuosina 2002–2005 yhteensä 70 ottelua, joissa hän teki 14 maalia. Kaudella 2005 hän voitti TamU:ssa SM-pronssia. Suikin ensimmäinen ottelu liigatasolla oli 28. huhtikuuta 2002 pelattu AC Allianssi–FC Hämeenlinna, joka päättyi 2–1. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 6. kesäkuuta 2002, kun Hämeenlinna voitti kotonaan FC Jazzin 3–0.

Suikki edusti myös Lahden Reipasta, IF Gnistania, AC Vantaata, Tampereen Pallo-Veikkoja ja Tampereen Ilvestä.

Lähteet 

 Jukka Suikki Playerhistory-sivustolla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Hakekaa kätilö

Hakekaa kätilö (eng. Call the Midwife) on Jennifer Worthin muistelmiin pohjautuva draamasarja, joka kuvaa kirkon ylläpitämän Nonnatus-talon kätilöiden rankkaa arkea ja vähävaraisen yhteisön elämää 1950-luvun Itä-Lontoossa, Poplarin kaupunginosassa.
Karun arjen ja surullistenkin elämäntarinoiden seasta pilkottaa välillä onnen aurinko niin kätilöille kuin lapsiperheillekin. Sarjan alussa esitellään päähenkilö Jenny Lee, joka saapuu Nonnatus-taloon.

Sarjaa on esitetty tammikuusta 2012 lähtien yhteensä kahdeksan tuotantokauden verran. Yhdeksäs tuotantokausi saa ensi-iltansa Isossa-Britanniassa 2020 alkuvuodesta. BBC on kertonut jatkavansa sarjaa ainakin 11. kauteen asti, eli sarja on saanut rahoitusta ainakin vuoteen 2022 asti.

Henkilöt

Hoitajat 
 hoitaja Jenny Lee (es. Jessica Raine)
 hoitaja Camilla "Chummy" Fortescue-Cholmondeley-Browne (es. Miranda Hart)
 hoitaja Beatrix "Trixie" Franklin (es. Helen George)
 hoitaja Cynthia Miller (es. Bryony Hannah)
 hoitaja Patsy Mount (es. Emerald Fennell)

Nunnat 
 sisar Julienne (es. Jenny Agutter)
 sisar Evangelina (es. Pam Ferris)
 sisar Monica Joan (es. Judy Parfitt)
 sisar Bernadette/Shelagh Turner (es. Laura Main)
 sisar Winifred (es. Victoria Yeates)

Muut henkilöt 
 Fred Buckle (es. Cliff Parisi)
 konstaapeli Noakes (es. Ben Caplan)
 tohtori Patrick Turner (es. Stephen McGann)

Lähteet

Aiheesta muualla
Yle Areena - Hakekaa kätilö! 

Brittiläiset sairaalasarjat
Kirjoihin perustuvat televisiosarjat
Brittiläiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Rikhard Lumberg

Rikhard "Riku" Lumberg (s. 1977) on suomalainen entinen nyrkkeilijä. Lappeenrantalaista Lauritsalan Terästä edustanut Lumberg saavutti urallaan neljä SM-kultaa 67 kg:n sarjassa vuosien 1997 ja 2002 välillä.

Ura 
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Lumberg voitti vuonna 1997, jolloin hän kukisti loppuottelussa Amin Asikaisen. Lumberg ja Asikainen olivat vastakkain SM-finaaleissa myös 1999 ja 2000, joista Lumberg oli parempi jälkimmäisessä. Hän edusti Suomea EM-kilpailuissa vuosina 2000 ja 2002. Vuonna 2000 Lumberg sijoittui viidenneksi häviten toisen kierroksen ottelunsa lopulta mestaruuden voittaneelle Turkin Bülent Ulusoylle. Kaksi vuotta myöhemmin Lumberg hävisi jo ensimmäisen ottelunsa. Vuoden 2001 MM-kisoista hän joutui jäämään pois käsivamman takia. Vuoden 2002 EM-kilpailuihin uransa lopettanut Lumberg muistetaan myös viimeisenä suomalaisnyrkkeilijänä, joka voitti vuonna 2011 ammattilaisuransa lopettaneen Amin Asikaisen.

Yksityiselämä 
Urheilu-uransa jälkeen Lumberg on toiminut muun muassa poliisina. Hän valmistui poliisiammattikorkeakoulusta vuonna 2005 ensimmäisenä romanitaustaisena henkilönä. Nykyään Lumberg työskentelee asiantuntijana Ihmisoikeusliitossa.

Saavutukset 
SM-kultaa (67kg): 1997, 2000, 2001, 2002

Lähteet 

Suomalaiset nyrkkeilijät
Suomalaiset poliisit
Suomen romanit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Andri Protsenko

Andri Protsenko (, s. 20. toukokuuta 1988) on ukrainalainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä. 

Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Protsenko saavutti pronssia korkeushypyssä sisäratojen ennätystuloksellaan 236. Ulkoratojen ennätyksensä 240 hän hyppäsi Lausannen Timanttiliigan osakilpailussa heinäkuussa 2014. Vuoden 2014 EM-kisoissa Protsenko oli tuloksella 233 toinen maanmiehensä Bohdan Bondarenkon jälkeen. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 Protsenko sai hopeaa tuloksella 226. Hän saavutti 2022 pronssia sekä Eugenen MM-kilpailuissa tuloksella 233 että Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 227.

Lontoon olympialaisissa 2012 Protsenko sijoittui finaalissa yhdeksänneksi, Rio de Janeirossa 2016 neljänneksi ja karsiutui loppukilpailusta vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. Hän karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa 2009, 2011, 2013, 2015, 2017 ja 2019. EM-kilpailuissa hän oli viides 2018 ja yhdeksäs 2016 sekä karsiutui loppukilpailusta 2010 ja 2012. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs 2016 ja karsiutui loppukilpailusta 2012. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 2015. 

Protsenko saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 ja pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän sai hopeaa universiadeissa 2013.

Lähteet

Viitteet 

Ukrainalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer

8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer () oli Saksan Waffen-SS:n ratsuväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.

SS-Ratsuväkiprikaati 
Loppuvuodesta 1941 perustettiin Varsovan lähistöllä SS-ratsuväkidivisioona. Se osallistui Neuvostoliiton talvihyökkäyksen torjuntaan vuoden vaihteessa 1941-1942 ollen taisteluissa aina syyskuuhun 1942 saakka.

Perustaminen 
Se perustettiin 1942 SS-ratsuväkiprikaatista, jota täydennettiin 9000 saksalaista syntyperää olevalla miehellä (Volksdeutsche) Romanian Transilvaniasta. Divisioonaan kuului kolme SS-ratsuväkirykmenttiä, tykistörykmentti, tiedustelupataljoona, panssarintorjuntapataljoona ilmatorjuntapatteristo, pioneeripataljoona, viestipataljoona, täydennyspataljoona sekä rynnäkkötykkipatteri. Maaliskuussa 1944 divisioona nimettiin Florian Geyerin mukaan. Florian Geyer oli frankenilainen ylimys ja ritari, joka oli Martin Lutherin seuraaja. Hänet tunnetaan parhaiten johtajana talonpoikaissodassa (Bauernkrieg) vuosina 1522–1525.

Palvelus 
Divisioona oli partisaanien vastaisissa tehtävissä rintaman takana muun muassa Brjanskissa ja Vjasmassa sekä Balkanilla, ennen kuin se siirrettiin Budapestiin, jossa se tuhoutui taistelussa puna-armeijaa vastaan.

Divisioonan 17. rykmenttia käytettiin perustettaessa 22. SS-ratsuväkidivisioona Maria Theresia vuonna 1943.

Lähteet

 http://www.axishistory.com/books/119-germany-waffen-ss/germany-waffen-ss-divisions/1274-8-ss-kavallerie-division-florian-geyer

Viitteet 

Waffen-SS:n yksiköt
Divisioonat
Platz der Republik

Platz der Republik on suuri, nykyään nurmikkona oleva aukio Berliinin Tiergartenissa valtiopäivätalon edustalla.

Kyseessä oli alkujaan Preussin armeijan paraatikenttä, joka 1860-luvulla nimettiin Königsplatziksi eli ”Kuninkaanaukioksi”. Aukion länsilaidalla oli 1844 valmistunut Kroll-ooppera, joka vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja purettiin sodan jälkeen. Itälaidalle rakennettiin vuosina 1884–1894 valtiopäivätalo entisen kreivi Raczyńskin palatsin paikalle. Aukion nimi muutettiin vuonna 1926 Platz der Republikiksi eli ”Tasavallan aukioksi”. Vanha nimi palautettiin kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933, mutta vuodesta 1948 aukio on ollut jälleen Platz der Republik.

Siegessäule-voitonpylväs pystytettiin 1873 aukion keskelle, mutta se siirrettiin vuonna 1939 Adolf Hitlerin Welthauptstadt Germania -kaupunkisuunnitelman tieltä pari kilometriä lännemmäs nykyiselle paikalleen. Pylvään mukana siirrettiin pois myös Otto von Bismarckin, Albrecht von Roonin ja Helmuth von Moltken muistomerkit, jotka oli pystytetty aukion kolmelle sivulle vuosina 1901, 1904 ja 1906.

Kylmän sodan aikana Platz der Republik sijaitsi Länsi-Berliinin reunalla aivan rajan läheisyydessä, ja sen merkitys oli vähäinen. Nyttemmin sen merkitys on jälleen kasvanut, kun Saksan liittopäivät ovat palanneet vanhaa valtiopäivätaloon. Aukion pohjoislaidalle rakennettiin 2000-luvulla Band des Bundes -niminen hallintorakennusten kokonaisuus, johon kuuluu myös uusi liittokanslerinvirasto Bundeskanzleramt. Aukion länsi- ja eteläsivut ovat rakentamattomat.

Platz der Republikille valtiopäivätalon eteen pystytettiin vuonna 1990 Saksojen yhdistymisen kunniaksi ”yhtenäisyyden lippuna” (Fahne der Einheit) tunnettu suuri Saksan lippu, joka liehuu salossa yötä päivää.

Platz der Republikilta etelään kulki aikoinaan Siegesallee (”Voitonkatu”) -niminen puistokatu, jonka varrelle pystytettiin Vilhelm II:n aikana suuri määrä Saksan historian merkkihenkilöitä esittäneitä marmoripatsaita. Koko katua ei ole nykyään enää olemassa ja patsaat on viety muualle.

Aiheesta muualla

Berliinin aukiot
Sadamu Komachi

Sadamu Komachi (小町 定 Komachi Sadamu?, 18. huhtikuuta, 1920 – 15. heinäkuuta, 2012) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hävittäjälentäjä sekä hävittäjä-ässä. Hän oli arvoltaan sotilasmestari (Suomessa vastaava arvo oli lentomestari). Komachi oli syntyisin Ishikawan prefektuurista ja hän aloitti ilmailu-uransa kesäkuussa 1940, lentokoulusta valmistuttuaan. 

Komachi oli kotimaassaan melko kuuluisa sota-aikana. Hänen saavutuksistaan kirjoitettiin usein, muiden muassa kotiprefektuurin sanomalehdissä. Lisäksi hän oli huomattavan pitkä ja varsinkin japanilaiseksi, yli 180 cm. Hän osallistui muiden muassa Korallimeren taisteluun, Salomosaarien taisteluihin Guadalcanalilla sekä taisteluun Mariaaneista missä ammuttiin alas. Saburo Sakain tavoin, hänkin taisteli Mitsubishi A6M Reisenillä sekä Kawanishi N1K-1 Shiden-Kai "George" -konetyypillä. Sotilasilmailu-uransa aikana suoritti Sadamu Komachi arviolta 2 500 lentotuntia sekä osallistui 180 "kurvatappeluun" (tark. kaartotaistelua, ). Hän teki kaksi pakkolaskua ja hänet ammuttiin alas kerran. Komachin lentäjätoverit arvioivat hänen saaneen noin 40 pudotusta, mutta Komachin oman arvion mukaan, määrä olisi ollut vain puolet tästä.

Komachi selvisi, Sakain ja Akamatsun tavoin sodasta hengissä. Hän esiintyi myös USA:ssa, yhteisissä veteraanilentäjien tapaamisissa.

Lähteet

Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 30-32)

Japanilaiset sotilaat
Japanilaiset lentäjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Ranskantorakka

Ranskantorakka eli TV-torakka (Supella longipalpa) on russakansukuisten (Ectobiidae) heimoon kuuluva torakkalaji, joka kestää kuumuutta ja korkeampia lämpötiloja kuin russakka.

Väritykseltään ranskantorakka on kellanruskea, 12–14 millimetrin pituinen, js sen selkäkilvessä on tumma täplä. Naaras on lentokyvytön lyhyiden siipiensä vuoksi, kun taas koiras kykenee lentämään hyvin. Munakotelon koko on noin 4 mm x 2,5 mm. Toukka-asteita on 6–8 kappaletta.

Alkuperä 
Ranskantorakka on alun perin kotoisin Afrikasta. Se on levinnyt Suomeen 1960-luvulla ja sitä on tavattu siitä lähtien monin paikoin asuinrakennuksista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Ranskantorakka (Supella longipalpa)
Vieraslajit.fi: Ranskantorakka (Supella longipalpa)
Pherobase: Semiochemicals of Supella longipalpa, the Brownbanded cockroach 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Supella longipalpa brown-banded cockroach, kuvia 

Russakansukuiset
Don Page

Don N. Page on kanadalainen fyysikko, joka työskentelee Albertan yliopistossa Kanadassa. Hänen työnsä keskittyvät kvanttikosmologiaan ja teoreettiseen painovoimafysiikkaan. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna  1976 Kalifornian teknisessä yliopistossa (Caltech).

Kanadalaiset fyysikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Rantatarhayökkönen

Rantatarhayökkönen (Lacanobia oleracea) on yleinen pienehkö yökköslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet punertavanruskeat, joissa kullanväriset täplät. Kärjissä hopeinen viiru. Siipien kärkiväli noin 34–44 mm. Tuntosarvet ohuet ja yhtenäiset.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan, idässä Japaniin saakka. Etelä-Suomessa yleinen, Keski-Suomessa harvinaisempi. Rantatarhayökkösen lentoaika on toukokuun lopulta syyskuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Esiintyy rannikoilla ja saaristossa, erityisesti kulttuuriympäristöissä ja rannoilla.
Aikuinen käy kukilla ja tulee valolle sekä syötille. Talvehtii punaruskeassa kotelossa.

Ravintokasvi 
Rantatarhayökkösen toukka on moniruokainen polyfagi. Toukkien ravintokasveina ovat matalat ruohovartiset kasvit, puutarhakasveista esimerkiksi salaatit, krassit ja pelargonit, ritarinkannukset ja kasvihuoneessa tomaatit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Rantatarhayökkönen (Lacanobia oleracea)
Perhostutkijainseura: Rantatarhayökkönen (Lacanobia oleracea)
Ötökkätieto: Rantatarhayökkönen (Lacanobia oleracea)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Lacanobia oleracea (bright-line brown-eye moth) 

Tarhayökköset
Nicolas Ritz

Nicolas Ritz (s. 26. helmikuuta 1992 Dijon, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Ura

Seuraura
Ritz on Ducs de Dijonin kasvatti. Hän teki joukkueessa pääsarjadebyyttinsä Ligue Magnusissa 17-vuotiaana kaudella 2009–2010. Kolmannella kaudellaan 2011–2012 Ritz voitti Dijonissa Ranskan Cupin. Kaudella 2012–2013 hän teki turnauksessa yhteensä kuusi osumaa, joilla Ritz oli joukkueen paras maalintekijä. Ritz oli runkosarjassa Dijonin kolmanneksi paras maalintekijä kymmenellä osumallaan ja jakoi kevään 2013 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tim Crowderin kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi Ligue Magnusin kauden parhaana nuorena pelaajana Trophée Jean-Pierre Graffilla.

Kaudella 2013–2014 Ritz nousi Dijonin kapteeniksi ja voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin sekä runkosarjassa tehoilla 17+14=31 että pudotuspeleissä tehoilla 5+4=9. Ritzilla ei runkosarjassa myös Dijon paras teholukema (+15). Hänet palkittiin kauden päätteeksi Ligue Magnusin parhaana ranskalaispelaajana Trophée Albert Hasslerilla.

Heinäkuussa 2014 Ritz teki kolmen kuukauden mittaisen try-out -sopimuksen SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Hän pelasi kaudella 2014–2015 kymmenen runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes Ritz jäi lokakuun lopulla ilman jatkosopimusta. Marraskuussa hän siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella kotimaahansa Rapaces de Gapin riveihin. Ritz voitti siellä kauden päätteeksi Ranskan-mestaruuden.

Ritz siirtyi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella Norjan GET-ligaenin Lillehammer IK:hon. Hän oli tehoilla 13+16=29 joukkueen toiseksi paras maalintekijä Eric Melandin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kaudeksi 2016–2017 Ritz siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxiin.

Maajoukkueura
Ritz edusti Ranskaa MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014 ja 2016 sekä Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2012 sekä II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011. Ritz voitti vuoden 2011 turnauksen A-lohkon piste- ja syöttöpörssin, hänellä oli paras aloitusprosentti (75,44%) ja hänet palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä. Ritz voitti A-lohkon kultaa ja oli nostamassa Ranskaa seuraavaksi vuodeksi I-divisioonan B-sarjaan. Hän voittikin myös vuoden 2012 B-sarjan turnauksen kultaa ja oli nostamassa joukkuetta I-divisioonan A-sarjaan. Ritz palkittiin Ranskan parhaana pelaajana ja hän voitti myös turnauksen jäähypörssin 20 minuutillaan.

Ritz pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010.

Muuta
Ritzin isä Olivier toimii Ducs de Dijonin presidenttinä.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ranskalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Tetsuzō Iwamoto

Tetsuzō Iwamoto (jap. 岩本 徹三, Iwamoto Tetsuzō, 15. kesäkuuta 1916 – 20. toukokuuta 1955) oli keisarillisen Japanin laivaston hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Iwamoton arvioitiin saaneen arviolta 80–87 ilmavoittoa. Todellinen lukumäärä ei todennäköisesti tule koskaan täysin selviämään. Aliluutnantti ( - tai sub-lieutenant) Iwamoto saavutti enimmät ilmavoittonsa Rabaulissa, Tyynenmeren sodassa.

Iwamoto syntyi Hokkaidōn prefektuurissa, kesäkuussa 1916 poliisin poikana. Nuori Tetsuzō oli omapäinen ja uhmasi auktoriteetteja. Vuonna 1934 nuori Iwamoto karkasi kotoaan ja pettäen omien vanhempiensa toiveet, maanviljelijänä toimimisesta sukutilalla. Masudan maa- ja metsätalouskoulun jälkeen, hän värväytyi keisarillisen Japanin laivastoon. Myöhemmin hän siirtyi lentokoulutukseen, sillä laivastossa lentäjillä oli muita paremmat edut.

Tetsuzō Iwamoto aloitti toimintansa taistelulentäjänä Kiinan vastaisella rintamalla. Tulikaste tuli Nankingin taistelussa aikana 25. helmikuuta 1938, jolloin Iwamoto palveli 12. lentorykmentissä, jossa palveli myös Saburō Sakai. Kiinassa ”Tetsun” laskettiin saaneen jo 14 ilmavoittoa. Myöhemmin hän osallistui Pearl Harborin hyökkäykseen, Zero-hävittäjällä lentotukialus Zuikakulta toimien.

Iwamoto tunnettiin Rabaulilla ja Trukilla nuorempien lentäjien kouluttajana, joka suosi ”iske ja syöksy pakoon” -taktiikkaa. Iwamoto sai useita lempinimiä, kuten: ”Tiikeri-Tetsu” ja ”Zerojen ässien ässä”.

Iwamoton päiväkirja löydettiin hänen kuolemansa jälkeen. Siinä on ilmoitettu huima 202 viholliskoneen voittoluku. Japanilaiset sotahistorioitsijat ovat korjanneet tuota määrää huomattavasti alaspäin.

Lähteet
Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 10-12)

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.acesofww2.com/japan/aces/iwamoto/ 
http://ww2db.com/person_bio.php?person_id=561
http://www.warbirdcolors.com/get_aces.asp?K 
http://asisbiz.com/il2/Zero/A6M2-21-Shokaku-332Kokutai-EI-101-Iwamoto.html 
http://imperialjapanesehistory.tumblr.com/post/7590493035/sub-lieutenant-tetsuzo-iwamoto-iwamoto (multimediaesitys)
http://www.starduststudios.com/tetsuzo-iwamoto.html
http://cieldegloire.com/010_iwamoto_t.php  
http://dogfighthistory.be/Dogfighthistory/Japanese_Aces_WWII.html 

Japanilaiset sotilaat
Japanilaiset lentäjät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Ristiinan kirkko

Ristiinan kirkko on Mikkelin Ristiinassa sijaitseva puinen ristikirkko. Kirkko valmistui vuonna 1775 ja rakennusmestarina toimi Eskil Collenius. Kirkon alttaritaulu on Alexandra Såltinin maalaama.

Historiaa 
Ristiina erotettiin itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1649 ja samana vuonna valmistui seurakunnan ensimmäinen kirkko. Sen rakennutti Pietari Brahen puoliso Kristiina Katariina Brahe. Huonokuntoisen ja pienen kirkon tilalle valmistui vuonna 1775 nykyinen. Vuonna 1843 kirkkoa laajennettiin ristisakaroiden väliin rakennetuilla suorakulmaisilla osilla. Kirkkoa voikin nykymuodossaan pitää kahtamoisena eli kaksoisristikirkkona. Se on peruskorjattu 1997.

Kirkon sankarihautausmaan sankariristi on paljastettu vuonna 1951 ja sen on suunnitellut kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta – Ristiinan kirkko

Mikkelin kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Kirkko
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Hiroyoshi Nishizawa

Hiroyoshi Nishizawa (27. tammikuuta, 1920 – 26. lokakuuta, 1944) oli keisarillisen Japanin laivaston taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Nishizawa syntyi 27. tammikuuta 1920, sakea valmistavan yhtiön johtajan poikana Naganon prefektuurissa. Hiroyoshi liittyi laivastoon vuonna 1936, työskenneltyään lankatehtaalla. Nishizawa valmistui 1939 laivastopilotiksi. Hän lensi Mitsubishi A6M Reisen- eli Zero-konetyypillä, jota ennen A5M Claudella.

Myöhemmin Hiroyoshi Nishizawasta tuli eräs Japanin eniten ilmavoittoja keränneistä hävittäjälentäjistä, sekä yksi "Rabaulin Siivouskolmikon" kolmesta jäsenestä. Nishizawaa koulutti Saburō Sakai. Hänen arvonsa oli sotilasmestari ja hän keräsi 36 pudotusta Sakaidan mukaan. Muut tämän lentokolmikon jäsenestä ja ässistä, olivat Saburō Sakai ja Toshio Ōta. Sakain muistelmateos nimeltä Samurai! nosti Nishizawan kuuluisuuteen. Nishizawan lempinimi oli Paholainen, hän pudotti yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa 6 kappaletta Grumman F4F Wildcateja, mikä tapahtui 7. elokuuta 1942. 

Osana Nishizawan nimeen liittynyttä legendaa, oli tämän lentäminen ilman laskuvarjoa. Hän vastusti Japanin lentojoukkojen pysyväistä määräystä laskuvarjon käyttämisestä lentotehtävillä, koska koki hallitsevansa paremmin lentokonettaan ilman sitä. Vaikka Hiroyoshi Nishizawa oli etenkin kaartotaisteluitten asiantuntija, hän ei onnistunut kouluttajan ominaisuudessa niinkään hyvin. Häneltä puuttui Sakaidan mukaan tarvittava motivaatio tehtävässä, johon oli turhautunut. Monen muun johtavan huippuässän tavoin, Nishizawa oli yksilötaistelija. Hän oli myös eräänä keskeisenä avainhenkilönä, suojaamassa ensimmäistä menestyksellistä kamikaze-itsemurhalentotehtävää Leytenlahden taistelussa 25. lokakuuta 1944. Nishizawa menehtyi kuitenkin itse jo seuraavana päivänä.

Nishizawa pyysi siirtoa kamikaze-lentäjäksi, mutta tähän pyyntöön ei suostuttu - koska tämä oli liian arvokas hävittäjälentäjänä. Hän kuoli ollessaan matkustajana, armeijan lentojoukkojen Ki-49 Donryu "Helen" -tyyppisessä pommikoneessa 26. lokakuuta 1944. Hän oli matkalla hakemaan taistelukoneita täydennyksenä lentorykmenttiinsä. Armeijan ilmavoimien Ki-49 Donryu Helen -sotilaslentokone ammuttiin alas lentomatkan aikana, Grumman F6F Hellcat-hävittäjien toimesta. Nishizawaa kuljettaneen koneen on oletettu myös olleen DC-3 -tyyppiä. Hiroyoshi Nishizawa ylennettiin postuumisti luutnantiksi.

Lähteet 
Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 36-38)
 Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 58)

Viitteet

Aiheesta muualla 
http://dogfighthistory.be/Dogfighthistory/Japanese_Aces_WWII.html 

Japanilaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Japanilaiset lentäjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Stan Rogers

Stanley Allison Rogers (29. marraskuuta 1949 Hamilton – 2. kesäkuuta 1983 Kentucky) oli kanadalainen laulaja-lauluntekijä. Rogers tunnettiin täyteläisestä baritoniäänestään ja folk-lauluistaan, jotka hän usein kirjoitti ja esitti perinteisellä kelttiläisellä tyylillä. Hänen musiikkinsa ei saavuttanut laajaa soittoa kaupallisilla radiokanavilla, eikä häntä elinaikanaan tunnettu folk-piirien ulkopuolella.

Rogersin Franklinin retkikunnasta kertova kappale Northwest Passage vuodelta 1981 valittiin kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi kanadalaiseksi lauluksi radiokanava CBC:n äänestyksessä vuonna 2005, ja sitä pidetään Kanadan ”epävirallisena kansallislauluna”. Rogers otti paljon vaikutteita musiikkiinsa Kanadan rannikkoelämästä, sekä työväen elämästä. Hän osasi valloittaa yleisön kirjoittamalla lauluja, joihin kansa pystyi samaistumaan. Useat artistit ovat nauhoittaneet omia versioitaan Rogersin kappaleista. Cansossa, Nova Scotiassa, järjestetään vuosittain Rogersin muistolle Stan Rogers Folk Festivaali.

Yksityiselämä 
Rogers oli naimisissa Ariel Rogersin kanssa. Heillä on yksi lapsi, Nathan Rogers (s. 1979), joka on seurannut isänsä jalanjäljissä muusikon uraa. Nathan on esittänyt useita isänsä kappaleita omiensa lisäksi.

Rogers esiintyi usein veljensä Garnet Rogersin (s. 1955) kanssa. Garnet lauloi, soitti kitaraa ja viulua, sekä sovitti Stanin kappaleita uransa alussa. Stanin kuoleman jälkeen Garnet on jatkanut soolouraa muusikkona.

Stan sai ensimmäisen kitaransa sedältään Leeltä ollessaan 5-vuotias. Lee oli itse valmistanut kitaran yhdessä päivässä lahjaksi Stanille. Kyseinen kitara näkyy Turnaround-albumin kannessa seinällä ilman kieliä.

Kuolema 
Rogers sai surmansa 2. kesäkuuta 1983 Air Canadan lennolla 797 syttyneessä tulipalossa. Turmassa kuoli 22 muutakin matkustajaa ja heidän todennäköinen kuolinsyynsä oli myrkyllisen savun hengittäminen. Rogers oli palaamassa Kerville Folk Festivaaleilta Kanadaan. Rogersin ruumis tuhkattiin, ja tuhkat ripoteltiin Nova Scotian rannikolle.

Diskografia

Singlet 

 "Here's To You Santa Claus" b/w "Coventry Carol" (1970; RCA)
 "Fat Girl Rag" b/w "Seven Years Along" (1971, RCA)
 "Three Pennies"/"Past Fifty" b/w "Guysborough Train" (1974, CBC Promo)

Albumit 

 Fogarty's Cove (1977)
 Turnaround (1978)
 Between the Breaks... Live! (1979)
 Northwest Passage (1981)
 For the Family (1983)
 From Fresh Water (1984)
 In Concert (1991)
 Home in Halifax (1993)
 Poetic Justice (1996)
 From Coffee House to Concert Hall (1999)
 The Very Best of Stan Rogers (2011)

Lähteet

Kanadalaiset laulaja-lauluntekijät
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
MINT (talous)

MINT-maihin lukeutuvat Meksiko, Indonesia, Nigeria ja Turkki. Lyhenne muodostuu näiden maiden englanninkielisten nimien alkukirjaimista ja sitä on käytetty lähinnä kansainväliseen talouteen ja sijoittamiseen liittyvissä yhteyksissä. Lyhenteellä viitataan neljään väkiluvultaan suurimpaan sellaiseen niin sanottuihin BRICS-maihin kuulumattomaan maahan, joiden painoarvon kansainvälisessä taloudessa oletetaan tulevaisuudessa huomattavasti nousevan.

Lähteet 

Meksikon talous
Indonesian talous
Turkin talous
Kansainvälinen talous
Talousmaantiede
Albertan yliopisto

Albertan yliopisto () on julkinen tutkimusyliopisto Kanadan Edmontonissa. Vuonna 1908 perustetulla yliopistolla on neljä kampusta Edmontonissa, yksi Camrosessa ja hallintoyksikkö Calgaryssä. Opiskelijoita on lähes 40 000 ja työntekijöitä noin 15 000, mikä tekee yliopistosta Albertan provinssin neljänneksi suurimman työnantajan. 

ARWU- eli Shanghain yliopistoranking-listalla Albertan yliopisto oli vuonna 2013 Kanadan yliopistoista sijalla 5-6, maailman yliopistoista 101-150.

Yliopiston erikoistutkimusaloja ovat kestävä metsänhoito, painonhallinta, etnomusikologia ja elokuvatutkimus.

Opintoalat
Albertan yliopistossa on 18 yksikköä:
 Alberta School of Business: liiketaloustieteet
 Faculty of Arts: humanistiset tieteet
 Augustana Campus Camrosessa: humanistisia aineita, luonnontieteitä ja yhteiskuntatieteitä
 Campus Saint Jean: ranskankielinen yksikkö, alat kuten Augustanassa
 Faculty of Education: kasvatustiede
 Faculty of Engineering: tekniikka, IT, materiaalifysiikka yms.
 Faculty of Extension: elinikäinen oppiminen
 Faculty of Graduate Studies and Research: jatko-opintoja ja tutkimusta
 Faculty of Law: oikeustiede
 Faculty of Medicine and Dentistry: lääketiede ja hammaslääketiede
 Faculty of Native Studies: kansatiede
 Faculty of Nursing: hoitotiede
 Faculty of Pharmacy and Pharmaceutical Sciences: farmasia, farmakologia
 Faculty of Physical Education and Recreation: liikuntatieteet
 Faculty of Rehabilitation Medicine: Pohjois-Amerikan ainoa kuntoutukseen ja terapiamuotoihin erikoistunut tiedekunta
 School of Public Health: terveystiede
 Faculty of Science: biologia, kemia, IT, meteorologia, ilmastontutkimus, matematiikka, tilastotiede, fysiikka ja psykologia
 St. Joseph’s College ja St. Stephen’s College: teologispainotteisia undergraduate-kursseja, myös etäopetuksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Edmonton
Kanadan yliopistot ja korkeakoulut
Amerikantorakka

Amerikantorakka (Periplaneta americana) eli sokeritorakka on suurin Suomessa tavattavista torakoista, sen pituus on 28–45 mm. Väritykseltään se on kiiltävän punaruskea. Amerikantorakan tuntosarvet ovat pitkät, jalat pitkät ja piikikkäät ja sillä on muiden torakoiden tapaan kaksi perälisäkettä. Naaraalla siivet yltävät vatsan päälle, kun uroksella siivet ovat ruumista pidemmät.
Amerikantorakka on yöaktiivinen ja tulee esiin vasta hämärissä. Torakka on kaikkiruokainen, mutta se voi kuitenkin elää kolmekin kuukautta ilman vettä ja ravintoa.

Alkuperä 
Amerikantorakka on alun perin kotoisin Afrikasta, josta se on kulkeutunut Amerikkaan. Amerikantorakka leviää lähinnä ruokalähetysten mukana.

Lähteet 
rentokil.fi: Amerikantorakka
vieraslajit.fi: Amerikantorakka (Periplaneta americana)

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Amerikantorakka (Periplaneta americana)
ITIS: Periplaneta americana 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Periplaneta americana (American cockroach) 
Pherobase: Semiochemicals of Periplaneta americana, the American cockroach 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Periplaneta americana (American cockroach) 
Bug Guide: Periplaneta americana - American Cockroach 

Torakat
Ola (nimi)

Ola on etunimi, joka eri maissa esiintyy sekä miehillä että naisilla. Norjassa ja Ruotsissa se on miehen nimi, lyhentymä nimestä Olaf, Olof tai Olav. Puolassa se esiintyy naisen nimenä, joka on lyhentymä nimestä Aleksandra.
 
Suomessa nimi Ola on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 705 miehelle ja ainakin 30 naiselle. Usein se esiintyy Suomessa Olavin puhuttelunimenä. Olan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. heinäkuuta, Olavin päivänä.

Tunnettuja Ola-nimisiä 

 Ola Beyrath (1876–1961), suomalainen lastenkirjailija
 Ola Brenner (1900–1989), suomalainen agronomi, rehtori, paikallishistorioitsija ja maanviljelysneuvos
 Ola Brunkert (1946–2008), ruotsalainen ABBA-yhtyeen rumpali 
 Ola By Rise (s. 1960), norjalainen jalkapallomaalivahti ja -valmentaja 
 Ola Castrén (1882–1913), suomalainen filosofian tohtori ja työväenliikkeen vaikuttaja
 Ola Elvestuen (s. 1967), norjalainen poliitikko ja ministeri
 Ola Fløene (s. 1969), norjalainen autourheilija
 Ola Fogelberg (1894–1952), suomalainen sarjakuvataiteilija
 Ola Forsell (1899–1964), suomalainen piirustuksenopettaja ja taidemaalari
 Ola Fredricson (s. 1968), ruotsalainen jääpalloilija ja valmentaja
 Ola Gjeilo (s. 1978), norjalainen säveltäjä ja pianisti
 Ola Hansson (1919–1995), suomalainen arkkitehti 
 Ola Hansson (1860–1925), ruotsalainen kirjailija 
 Ola Vigen Hattestad (s. 1982), norjalainen maastohiihtäjä 
 Ola Håkansson (s. 1945), ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja tuottaja, Ola and the Janglers -yhtyeen perustaja
 Ola Johansson (s. 1957), ruotsalainen jääpalloilija 
 Ola Johansson (1922–2004), suomalainen näyttelijä
 Ola John (s. 1992), alankomaalainen jalkapalloilija 
 Ola Kettunen (1928–2015), amerikansuomalainen huonekalu- ja sisustussuunnittelija
 Ola Kolehmainen (s. 1964), suomalainen jalkapalloilija
 Ola Kyllönen (1955−2022), suomalainen kosketinsoittaja ja kitaristi
 Ola Källenius (s. 1969), ruotsalainen yritysjohtaja
 Ola Laiho (s. 1934), suomalainen arkkitehti
 Ola Magnell (1946–2020), ruotsalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja kitaristi 
 Ola Borten Moe (s. 1976), norjalainen poliitikko ja ministeri
 Ola Okshovd (1872–1960), norjalainen pelimanni
 Ola Onabule, brittiläis-nigerialainen soul- ja jazzlaulaja ja -lauluntekijä
 Ola Rapace, oik. Pär Ola Norell (s. 1971), ruotsalainen näyttelijä
 Ola Ray (s. 1960), yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä
 Ola Rosendahl (1939–2008), suomalainen poliitikko 
 Ola Rudner (s. 1953), ruotsalainen viulisti ja kapellimestari
 Ola Salo, oik. Rolf Ola Anders Svensson (s. 1971), ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
 Ola Svensson (s. 1986), ruotsalainen laulaja 
 Ola Toivonen (s. 1986), ruotsalainen jalkapalloilija 
 Ola Tuominen (s. 1958), suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä 
 Ola Tuomisto, Olavi Tuomisto (1921–1982), suomalainen arkkitehti
 Ola Ullsten (1931–2018), Ruotsin pääministeri 1978–1979
 Ola Zweygbergk (1912–2004), suomalainen kirjankustantaja ja pilapiirtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Olav

Olav on etupäässä pohjoismaissa esiintyvä miehen etunimi, jonka suomenkielinen vastine on Olavi. Nimi johtuu muinais­skandinaavisista sanoista, jotka merkitsevät esi-isiensä jälkeläistä, sukunsa vesaa. Tässä muodossa nimi on yleinen varsinkin Norjassa, Ruotsissa tavallisempi mukaelma on Olof.

Suomessa nimi Olav on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1112 henkilölle. Olavin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. heinäkuuta, Norjan kuningas Olavi Pyhän muistopäivänä.

Tunnettuja Olav-nimisiä

Kuninkaita 

 Olav Kyrre (1050–1093), Norjan kuningas 1067–1093 
 Olav Tryggvason (964–1000), Norjan kuningas 995–1000

Muita 

 Olav Ahlbäck (1911–1989), suomalainen kielitieteilijä
 Olav Aukrust (1883–1929), norjalainen runoilija ja antroposofi
 Olav Beddari (1928–2014), norjalainen opettaja, rehtori ja kirjailija
 Olav Magne Dønnem (s. 1980), norjalainen mäkihyppääjä
 Olav Duun (1876–1939), norjalainen kirjailija ja opettaja
 Olav Gullvåg (1885–1961), norjalainen kirjailija
 Olav Hagen (1921–2013), norjalainen hiihtäjä
 Olav Hansson (s. 1957), norjalainen mäkihyppääjä
 Olav H. Hauge (1908–1994), norjalainen runoilija
 Olav Jensen (1895–1966), norjalais-suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos 
 Olav Christopher Jenssen (s. 1954), norjalainen jalkapalloilija ja kuvataiteilija 
 Olav Jordet (s. 1939), norjalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari 
 Olav Kjelbotn (1898–1966), norjalainen hiihtäjä
 Olav Lundanes (s. 1987) norjalainen suunnistaja 
 Olav S. Melin (s. 1950), suomalainen journalisti ja päätoimittaja 
 Olav Roots (1910–1974), virolainen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä
 Olav Selvaag (1912–2002), norjalainen insinööri ja rakennusurakoitsija
 Olav Sletto (1886–1963), norjalainen kirjailija ja kansanopiston johtaja
 Olav Sunde (1903–1985), norjalainen keihäänheittäjä
 Olav Valen-Sendstad (1904–1963), norjalainen pappi ja filosofian tohtori 
 Olav Økern (1911–2000), norjalainen maastohiihtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Kameruninruostegueretsa

Kameruninruostegueretsa (Piliocolobus preussi) on Piliocolobus-sukuun kuuluva laji. Sitä tavataan ainakin Kamerunissa ja Nigeriassa. Lajin kanta on
vähentynyt viime aikoina pääasiassa metsästyksen vuoksi. Laji on äärimmäisen uhanalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.arkive.org/preuss-red-colobus/procolobus-preussi/image-G70972.html 
 http://www.wcsnigeria.com/Wildlife/Preussredcolobus.aspx#.U9eGz7Gc6M0  

Lehtiapinat
Uhanalaiset nisäkkäät
Calum Chambers

Calum Chambers (s. 20. tammikuuta 1995 Petersfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan Aston Villaa. Hän on pelipaikaltaan laitapuolustaja.

Chambers siirtyi Arsenaliin heinäkuussa 2014 Southamptonista. Hän oli heti elokuussa voittamassa FA Community Shieldiä. Hän pelasi neljä ensimmäistä ottelua Arsenalin voittaessa FA Cupin 2015. Kauden 2016–2017 hän pelasi lainasopimuksella Middlesbrough'ssa ja kauden 2018–2019 hän oli lainalla Fulhamissa. Tammikuussa 2022 hän siirtyi Aston Villaan. Kauden 2021–2022 loppuun mennessä hän on pelannut Valioliigassa 162 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.

Chambers on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa kolme ottelua, kaikki vuonna 2014.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Märkisches Museum

Märkisches Museum on Berliinissä toimiva museo. Se on Berliinin kaupungin ja sitä ympäröivän Brandenburgin alueen historiaa esittelevä museo, jota ylläpitää Berliinin kaupunginmuseon säätiö (Stiftung Stadtmuseum Berlin). Museon nimi tarkoittaa ”Markin museota”, mikä viittaa historialliseen Mark Brandenburgiin eli Brandenburgin rajakreivikuntaan. Museorakennus sijaitsee Mitten kaupunginosassa Spreejoen etelärannalla.

Museo perustettiin vuonna 1874 ja se toimi alkuun Berliinin historiallisessa luostarikorttelissa sijaitsevassa Podewilsin palatsissa. Sen nykyinen rakennus valmistui vuosina 1901–1907 Berliinin kaupunginarkkitehti Ludwig Hoffmannin suunnittelemana. Punatiilinen rakennus yhdistelee uusgotiikkaa ja uusrenessanssia, ja sen eri osissa voi nähdä arkkitehtonisia vaikutteita Brandenburgin alueen keskiaikaisista linnoista ja kirkoista. Esimerkiksi aumakattoinen torni muistuttaa Wittstockin piispanlinnan tornia, julkisivun goottilaiset ornamentit ja pääoven vierellä seisova Roland-patsas puolestaan Brandenburg an der Havelin Katariinankirkkoa. Rakennus vaurioitui toisessa maailmansodassa, mutta vauriot korjattiin vuosina 1953–1958. Rakennusta restauroitiin uudelleen 1996–2001.

Museossa on esillä muun muassa keskiaikaista kirkkotaidetta ja aseita. Yksi esineistä on Brandenburgin portin päällä seisoneen alkuperäisen nelivaljakkopatsaan yhden hevosen pää, joka on ainoa alkuperäisestä veistoksesta säilynyt osa. Museossa on myös Anton von Wernerin ja Edvard Munchin maalauksia. Museorakennus on samalla vuonna 1995 perustetun kaupunginmuseon säätiön päätoimipiste. Säätiön alaisuuteen kuuluu useita museoina toimivia historiallisia rakennuksia Berliinissä.

Museon takana olevassa  Köllnischer Park -puistossa pidetään kaupungin symboleina kahta elävää karhua. Karhulinna rakennettiin 1930-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Museon kotisivu 

Berliinin museot
Eclipse (huvijahti)

M/Y Eclipse on Blohm + Vossin rakentama suuri huvijahti, jonka omistaa venäläinen miljardööri Roman Abramovitš. Laivan ulko- ja sisätilat on suunnitellut Terence Disdale Design. Alus luovutettiin Abramovitšille 9. joulukuuta 2010. Eclipse on maailman toiseksi suurin huvijahti Azzamin ollessa sitä 17,3 metriä pidempi. Laivan hinnaksi on arvioitu 340 miljoonaa euroa. Arviot kuitenkin vaihtelevat, ja joissakin lähteissä hinnaksi mainitaan suurempia summia, jopa 780 miljoonaa euroa.

Ominaisuudet

Eclipsessä on kaksi helikopterikenttää, 24 vierashyttiä, kaksi uima-allasta, useita poreammeita ja disco. Laiva on varustettu myös kolmella veneellä ja pienellä sukellusveneellä, joka kykenee sukeltamaan 50 metriin. Laivalla on 70 miehistön jäsentä vastaamassa laivan ohjauksesta sekä vieraiden palvelusta. 

Turvallisuussyistä laivassa on myös hälytinjärjestelmä. Lehdistön mukaan laivasta löytyy armeijatason ohjussuojaus sekä paparazzeilta suojaava, kameroita häiritsevä laserjärjestelmä, mutta sen toiminta on kyseenalaistettu.

Laiva on vuokrattavana 1,24 miljoonan euron viikkohintaan SuperYachtsMonaco-yrityksen kautta, mutta Motor Boat & Yacht Magazine uskoo, että aluksen listaaminen vuokrattavaksi olisi vain keino välttää verotusta Euroopassa (vuokrattavana olevasta huvijahdista ei tarvitse maksaa kiinteistöveroa).

Kuvia

Lähteet

Huvialukset
Blohm + Voss
Mikkelin Pitäjänkirkko

Mikkelin Pitäjänkirkko (vuoteen 2013 Mikkelin maaseurakunnan kirkko) on Mikkelissä sijaitseva puukirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Charles Bassi ja se valmistui 1817. Kirkko on Suomen suurimpia puukirkkoja ja malliltaan kaksoisristikirkko, jonka pohjapiirroksessa on kaksi ristiä päällekkäin. Alttaritaulu on Amélie Lundahlin tekemä jäljennös Pierre Paul Prud'honin maalaamasta taulusta, joka kuvaa Kristusta ristillä.

Kirkko tunnettiin vuoteen 2013 asti Mikkelin maaseurakunnan kirkkona. Maaseurakunnan yhdistyttyä uuteen Mikkelin tuomiokirkkoseurakuntaan kirkko nimettiin Mikkelin Pitäjänkirkoksi.

Katso myös 
Mikkelin pitäjän vanha kirkko

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pitäjänkirkko
Suomen puiset kaksoisristikirkot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Kaukola (Mikkeli)
Mikkelin maalaiskunta
Suomen 1810-luvulla rakennetut kirkot
Alex Wesby

Alex Wesby (s. 7. toukokuuta 1980 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän on pelannut urallaan yhteensä kolme kautta Suomen pääsarjassa.

Templen yliopiston joukkueessa vuosina 1999–2003 pelannutta Wesbyä ei varattu NBA:n vuoden 2003 varaustilaisuudessa. Hän siirtyi ammattilaiseksi Eurooppaan ja pelasi Ranskassa, Ruotsissa, Kyproksella, Alankomaissa ja Suomessa, jossa hän saavutti kahdesti SM-hopeaa ja yhden cup-hopean. Kesällä 2014 Wesby siirtyi jälleen Ruotsin pääsarjaan. Heinäkuussa 2016 hän palasi kaksivuotisella sopimuksella Itävaltaan.

Saavutukset 
Lähde:

Henkilökohtaiset saavutukset 
Korisliigan kuukauden pelaaja, helmikuu 2007
Ruotsin pääsarjan vuoden pelaaja 2011
Ruotsin pääsarjan vuoden puolustuspelaaja 2011

Joukkuesaavutukset 
SM-hopeaa 2006 ja 2014
Suomen cupin hopeaa 2006
Itävallan pääsarjan hopeaa 2004
Itävallan cup 2004
Ruotsin mestaruus 2009 ja 2011
hopeaa 2005, 2008 ja 2013

Lähteet 
 Alex Wesby Suomen Koripalloliitto

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Profiili eurobasket.com 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt