joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katri Lylynperä

Katri Lylynperä (s. 3. tammikuuta 1994 Vammala) on suomalainen maastohiihtäjä. Lylynperä edustaa Vuokatti Ski Teamia.

Lylynperä osallistui ensimmäisen kerran maastohiihdon maailmancupiin maaliskuussa 2013: hän oli Salpausselän vapaan sprintissä 51:s. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran oltuaan 21:s Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2015. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Rukan perinteisen sprintissä marraskuussa 2021.

Lylynperä on osallistunut kolme kertaa sekä nuorten että alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kymmenenneksi nuoremman ikäluokan perinteisen hiihtotavan sprintissä 2013. Hän toimi Suomen lipunkantajana Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2012. Hän sijoittui kisoissa viidenneksi vapaan hiihtotavan sprintissä.

Lylynperä sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 perinteisen hiihtotavan sprintissä 32:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 45:s. Obertsdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä 8:s. Pekingin olympialaisissa 2022 Lylynperä oli vapaan hiihtotavan sprintissä 23:s.

Lylynperä voitti vapaalla hiihtotavalla sprinttikultaa Imatran SM-hiihdossa 2019.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Presidentinpalatsi (Ateena)

Presidentinpalatsi () on Kreikan presidentin virka-asunto. Palatsi toimi aiemmin Kreikan kuninkaallisena palatsina Vanhan kuninkaanpalatsin eli nykyisen Kreikan parlamenttitalon jälkeen. Tämän vuoksi sitä on kutsuttu aiemmin Uudeksi kuninkaanpalatsiksi (Νέα Ανάκτορα, Néa Anáktora). Rakennus sijaitsee Ateenan keskustassa Iródou Attikoú -kadulla rakennuksesta nimensä saaneessa Anáktoran kaupunginosassa.

Palatsin rakentaminen alkoi vuonna 1891 ja se valmistui vuonna 1897. Se rakennettiin kuningas Yrjö I:n käskystä tämän pojan Konstantin I:n (Konstantínos I) käytettäväksi tämän tultua täysi-ikäiseksi. Siksi palatsia on kutsuttu myös ”Konstantínoksen palatsiksi” ja ”Kruununprinssin palatsiksi”. Palatsin suunnitteli arkkitehti Ernst Ziller. Palatsia käytettiin väliaikaisena kuninkaallisena palatsina sen jälkeen, kun tulipalo oli vuonna 1909 tuhonnut suuren osan kuninkaallisesta palatsista. Kun Konstantinoksesta tuli kuningas Yrjö I:n murhan jälkeen vuonna 1913 palatsista tuli virallisesti kuninkaallinen palatsi.

Kreikan valtiomuodon muuttuessa palatsi toimi vuosina 1924–1935 ensimmäistä kertaa presidentinpalatsina ja vuosina 1935–1974 jälleen kuninkaallisena palatsina. Palatsista tuli toisen kerran presidentinpalatsi monarkian lakkauttaneen vuoden 1974 kansanäänestyksen jälkeen.

Palatsi edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja siinä on kolme kerrosta. Rakennuksen ympärillä on aidattu puutarha. Palatsin lähellä sijaitsevat parlamenttitalon lisäksi muun muassa Kansallispuutarha eli entinen kuninkaallinen puutarha, Kreikan pääministerin virka-asunto Máximoksen huvila sekä eusonien eli presidentillisen vartiokaartin kasarmi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan rakennukset ja rakennelmat
Kreikan palatsit
Kreikan presidentti
Kreikan virka-asunnot
Máximoksen huvila

Máximoksen huvila (; myös Megaro Maksimou) on Kreikan pääministerin virka-asunto. Se sijaitsee Iródou Attikoú -kadulla Anáktoran kaupunginosassa Ateenan keskustassa. Sen lähellä sijaitsevat Presidentinpalatsi, Parlamenttitalo sekä Kansallispuutarha.

Huvila edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Sen on suunnitellut Anastásios Chélmis ja sen alkuperäinen omistaja oli Aléxandros Michalinós. Huvilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1912 ja se valmistui vuonna 1921. Rakennus on saanut nimensä Dimítrios Máximoksesta, joka saattoi rakentamisen loppuun ja asui huvilassa 1920-luvun alusta lähtien. 1940-luvun alun saksalaismiehityksen aikana rakennus toimi Saksan Egeanmeren amiraalin asuntona ja sodan jälkeen jonkun aikaa Yhdysvaltain suurlähettilään asuntona.

Máximos toimi itse Kreikan pääministerinä vuonna 1947. Vuonna 1952 hän myi rakennuksen huokeaan hintaan Kreikan valtiolle. Se jäi kuitenkin käyttämättä vuoteen 1982, jolloin se kunnostettiin pääministerin virka-asunnoksi. Rakennuksessa toimii myös pääministerin kanslia.

Kreikkalaisessa kielenkäytössä esimerkiksi mediassa termi Mégaro Maxímou viittaa yleisesti pääministeriin tai koko hallitukseen.

Lähteet 

Ateenan rakennukset ja rakennelmat
Kreikan huvilat
Kreikan virka-asunnot
Eloonjääneet

Eloonjääneet () on yhdysvaltalainen post-apokalyptinen televisiosarja. Se perustuu Kass Morganin vuonna 2013 alkaneeseen samannimiseen kirjasarjaan.

Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa The CW-televisiokanavalla 19. maaliskuuta 2014. Suomessa sarjaa esitetään Subin kanavalla.

Eloonjääneet voitti Saturn-palkinnon parhaana nuorisolle suunnattuna televisiosarjana vuonna 2015.

Juoni 

97 vuotta sitten ydinsota tuhosi kaiken elämän maapallolta. Eloonjääneet ihmiset asuvat Arkissa, joka on suuri avaruusasema. Elämä Arkissa on haasteellista ja ankaraa. Pienetkin rikokset johtavat kuolemantuomioon, mutta alle 18-vuotiaat vangitaan. Näistä nuorisorikollisista 100 lähetetään tutkimaan Maan kelpoisuutta ylläpitämään ihmiselämää. Laskeuduttuaan nuoret huomaavat nopeasti etteivät ole ainoat eloonjääneet.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjaa esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa The CW-televisiokanavalla 19. maaliskuuta 2014. 2015 tammikuussa The CW ilmoitti tilanneensa sarjasta kolmannen tuotantokauden, jonka esittäminen aloitettiin vuonna 2016. Sarjan neljäs kausi esitettiin vuonna 2017 ja viides kausi 2018.

The CW tilasi kuudennen tuotantokauden toukokuussa 2018. Sarjan viimeinen eli seitsemäs kausi esitettiin vuonna 2020.

Tuotantokaudet

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Post-apocalypse
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Yhdysvaltalaiset seikkailusarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
The CW:n televisio-ohjelmat
Cissy

Cissy oli vuoden 1978 aikana toiminut suomalainen lauluduo, jonka muodostivat helsinkiläiset ystävykset Tuula Sipinen ja Carita Hautanen. 

Sipinen ja Hautanen olivat keväällä 1978 äänitysstudiossa seuraamassa Paula Koivuniemen albumin nauhoitusta, jolloin musiikkituottaja Timo Lindström kysyi tytöiltä, olisivatko he kiinnostuneita kokeilemaan laulamista levylle. Näin syntyi lauluduo Cissy, jonka ensisinglellä olivat diskotyyliset kappaleet Taas, taas (Dance Bunny Honey) ja Sua ilman (Livin' Without You). Duolle suunniteltiin omaa albumia syksyksi ja osallistumista Syksyn sävel -kilpailuun, mutta kumpikaan ideoista ei toteutunut eikä duosta enää sen jälkeen kuultu. Carita Hautanen (nyk. Virkkunen) aloitti kuitenkin seuraavana vuonna viisi vuotta kestäneen menestyksekkään soolouran nimellä Mona Carita.

Discografia 
Taas, taas/ Sua ilman (1978)

Lähteet
 Tony Latva ja Petri Tuunainen: Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa (artikkeli Mona Carita), s. 293–294. Porvoo–Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
 https://www.discogs.com/artist/1882026-Cissy-2

Suomalaiset yhtyeet
Suomalaiset duot
Kielletyt leikit (Carolan albumi, 1970)

Kielletyt leikit on Carolan esikoisalbumi vuodelta 1970.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Muusikot 
Studio-orkesteri (A1, A3, A5, A6, B3-B6), 

johtajinaan Rauno Lehtinen (A1), Esa Pethman (B5), Esa Katajavuori (B6) sekä Aarno Raninen (A2, A3, A5, B3, B4)

 Esa Pethman - huilu
 Seppo Paakkunainen - huilu ja sopraanosaksofoni
 Reijo Lehtovirta - huilu, altto- ja baritonisaksofoni
 Kaj Backlund, Markku Johansson ja Tauno Virtanen - trumpetti
 Juhani Aalto ja Henrikki Virkki - pasuuna
 Esa Katajavuori - piano
 Aarno Raninen - urut
 Eero Lupari, Taisto Wesslin ja Olle Wiberg - kitara
 Matti Bergström ja Martti Metsäketo - basso
 Ilpo Kallio ja Matti Oiling - rummut ja lyömäsoittimet
 Keijo Aulanne, Ulf Hästbacka, Erkki Inkinen, Pertti Kiri, Seppo Kurki, Jussi Pesonen, Olavi Pälli, Tauno Tiikkainen, Jukka Tirkkonen ja Timo Vartiainen - viulu
 Jorma Juntunen ja Ahti Pilvi - alttoviulu
 Heikki Rautasalo - sello

Kalevi Falk -yhtye (A2, A4, B1, B2)

 Aarno Raninen - kapellimestari, piano, urut ja haitari
 Pentti Lahti - alttosaksofoni
 Pekka Heinonen - trumpetti
 Lauri Sydänmaanlakka - kitara
 Jussi Mikkola - basso
 Heikki Vennola - rummut
 Martti Metsäketo - congat

Aiheesta muualla 

 Kielletyt leikit discogs.com -sivustolla
 Albumi Fono.fi:in tietokannassa

Lähteet 

Carolan albumit
Vuoden 1970 esikoisalbumit
Samsung Galaxy S6

Samsung Galaxy S6 on Samsung Electronicsin 1. maaliskuuta 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelin esiteltiin yhdessä Samsung Galaxy S6 Edgen kanssa Barcelonan MCW-messuilla. Puhelimessa on Androidin Lollipop-käyttöjärjestelmä eli versio 5.0. S6 on Samsung Galaxy S5:n seuraaja.

Samsung Galaxy S6:ssa on 5,1 tuuman Gorilla 4 -lasista valmistettu Quad HD -kosketusnäyttö, sen mitat ovat 143,4 x 70,5 x 6,8 millimetriä ja paino 138 grammaa. Uutuutena puhelimessa on myös se, että sen voi ladata langattomasti. Tallennustilaa on saatavilla 32, 64 tai 128 gigatavua. Puhelimen takakuori on nyt ensimmäistä kertaa Samsungin puhelimissa lasista. Samsung toi myöhemmin markkinoille myös Samsung Galaxy S6 Edge+ -mallin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Galaxy S6
Android-pohjaiset laitteet‎
Mikail Bill

Mikail Bill (tunnetaan paremmin pelaajanimellään Maikelele; s. 3. toukokuuta 1991) on ruotsalainen tietokonepelaamisen ammattilainen. Hän pelaa Counter-Strike: Global Offensivea eli CS:GO:ta. Bill kuului vuosina 2014-2015 kotimaansa Ninjas in Pyjamas-joukkueeseen, joka on yksi maailman tunnetuimmista CS:GO -joukkueista. Hän liittyi Ninjas in Pyjamasiin marraskuussa 2014, jota ennen hän edusti Unwanted-joukkuetta. Helmikuussa 2015 Bill siirtyi pois Ninjas in Pyjamasista.

Bill on voittanut Ninjas in Pyjamasin kanssa Winter Assemblyn tammikuussa 2015. Hänellä on myös edelliseen joukkueensa, LGB eSportsin kanssa yksi turnausvoitto. Bill tunnetaan taiteilijanimellä Maikelele. Aiemmin hänet on tunnettu taiteilijanimellä eksem.

Lähteet 

Ruotsalaiset elektronisen urheilun ammattilaiset
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
MM-rallikausi 1989

MM-rallikausi 1989 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 17. kausi. Kilpailukalenteri koki pieniä muutoksia, kun Olympus-ralli poistui kalenterista ja Australian ralli tuli uutena kalenteriin. Vastoin pitkiä perinteitä, Ruotsin ralli oli tänä vuonna ensimmäinen osakilpailu ja vasta toisena tuli Monte Carlo -ralli.

Kausi 1989 meni jälleen Lancian komennossa. Lancia voitti kuusi ensimmäistä kilpailua, missä oli jaossa valmistajien pisteitä. Miki Biasioni voitti mestaruuden ja hänestä tuli toinen tuplamestari.

Toyota Team Europe oli ainut joka pystyi hieman panemaan kampoihin Lancialle kuskeinaan Juha Kankkunen, Kenneth Eriksson sekä lupaava espanjalainen Carlos Sainz. Lancian alkukauden dominointi oli kuitenkin liikaa Toyotalle, vaikka onnistumisia tuli pitkin kautta, mutta Toyotalla oli vielä paljon teknisiä ongelmia. Kankkunen taisteli kuljettajien toisesta sijasta, mutta taipui kuitenkin kolmannelle sijalle.

Mitsubishi Ralliart lähti kauteen Galant VR-4 -autolla, jolla saavutettiinkin kaksi osakilpailuvoittoa, kun Mikael Ericson voitti Suomen rallin ja Pentti Airikkala voitti RAC-rallin. Mitsubishi saavutti neljännen sijan valmistajien sarjassa.

Vuonna 1989 Ruotsin rallia, Uuden-Seelannin rallia sekä Norsunluurannikon rallia ei laskettu mukaan valmistajien maailmanmestaruuskilpailuun.

Kuljettajien maailmanmestaruussarja

Valmistajien maailmanmestaruus

Lähteet
Bysanttilainen ja kristillinen museo

Bysanttilainen ja kristillinen museo () on historiallinen museo Ateenassa Kreikassa. Museo on keskittynyt bysanttilaisen keskiajan kulttuuriperintöön ja se on alallaan maailman merkittävimpiä. Museo sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustan itäosassa.

Museo on perustettu vuonna 1914. Se toimi alun perin Ateenan akatemian rakennuksessa ja siirtyi nykyiseen sijaintipaikkaansa Ilísian huvilaan (βίλα Ιλίσια, Víla Ilísia) vuonna 1930. Huvila oli aiemmin Piacenzan herttuattaren talviasunto ja tunnetaan siksi myös nimellä Mégaro Doúkissas tis Plakentías (Μέγαρο Δούκισσας της Πλακεντίας). Se on valmistunut vuonna 1848. Rakennus muunnettiin museokäyttöön sopivaksi ja sitä on edelleen laajennettu myöhemmin.

Kokoelmat 

Museon kokoelmiin kuuluu noin 25 000 esinettä. Ne ovat noin vuosilta 200–1900, toisin sanoen bysanttilaisen ajan lisäksi sitä edeltäneeltä myöhäisantiikin ajalta sekä sitä seuranneelta niin kutsutulta jälkibysanttilaiselta ajalta. Suurin osa esineistöstä on peräisin kreikkalaisesta maailmasta sekä Vähästä-Aasiasta ja Balkanilta. Esineistöön kuuluu muun muassa erilaista varhaiskristillistä esineistöä sekä suuri määrä ikoneita (n. 3 500) ja muuta kirkkotaidetta, kuten kirkkojen seinämaalauksia ja mosaiikkeja, kirkkotekstiilejä ja veistoksia, käsikirjoituksia yms.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Βυζαντινό και Χριστιανικό Μουσείο - Byzantine and Christian Museum. Museon verkkosivut.  

Ateenan museot
Bysantin valtakunta
Ağrın maakunta

Ağrın maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 11 376 km2 ja se sijaitsee maan itäosassa Iranin rajalla. Pohjoisessa maakunta rajoittuu Karsin maakuntaan, koillisessa Iğdırin maakuntaan, etelässä Vanin maakuntaan, lounaassa Muşin ja Bitlisin maakuntaan ja luoteessa Erzurumin maakuntaan.  Maakunnan pääkaupunki on Ağrı.

Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 547 210.

Piirikunnat

Maakunta on jaettu kahdeksaan piirikuntaa.
Ağrı
Diyadin
Doğubeyazıt
Eleşkirt
Hamur
Patnos
Taşlıçay
Tutak

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Sam Byram

Samuel Mark ”Sam” Byram (s. 16. syyskuuta 1993 Thurrock) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelaa Englannin mestaruussarjan Norwich Cityssä.

Byram teki debyyttinsä kasvattajaseuransa Leeds Unitedin edustusjoukkuessa kauden 2012–2013 alussa. Hän siirtyi tammikuussa 2016 West Ham Unitediin ja pelasi siellä kausina 2016–2019 Valioliigassa 27 ottelua. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi Valioliigaan nousseeseen Norwich Cityyn pelattuaan edellisen kauden lainalla Nottingham Forestissa.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti

Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti () on Venäjän ortodoksisen kirkon eli Moskovan patriarkaatin alainen, vuodesta 1990 lähtien kuitenkin autonomisesti toiminut kirkko Ukrainassa. Moskovan patriarkaatiin kuuluvana se on kanonisoitu, eli muut ortodoksisen maailman kirkot tunnustavat sen aseman. Kirkon päämiehenä on kesästä 2014 alkaen toiminut Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Onufri (). 

Razumkov-tutkimuskeskuksen vuonna 2006 tekemän kyselyn perusteella Moskovan patriarkaattin Ukrainan ortodoksinen kirkko oli Ukrainan toiseksi suosituin kirkko Ukrainan ortodoksinen kirkon (Kiovan patriarkaatti) jälkeen. Vastaajista 10,9 prosenttia kuului siihen, mikä oli 29,4 prosenttia uskontokuntien jäsenistä. Kyselyyn vastanneiden enemmistö (62,5 prosenttia vastaajista) kertoi kuitenkin, ettei ole uskova tai kuulu mihinkään kirkkoon.  Kyselyssä ei kuitenkaan tehty erottelua uskontokuntiin kuulumattomien uskovien ja uskonnottomien tai ateistien välille.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti (viralliset sivut)  (orthodox.org.ua)
Kirkot taistelevat Ukrainassa (12.10.2014)  (suomenmaa.fi)
Lehti: Venäjän ortodoksinen kirkko yrittää pysytellä erossa Ukrainan ja Venäjän informaatiosodasta (17.06.2014)  (seurakuntalainen.fi)
Kirkot tuomitsevat Krimin miehityksen (4.3.2014)  (ort.fi)
Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti (UOK-MP)  (ortodoksi.net)

Ortodoksiset paikalliskirkot
Moskovan patriarkaatti
Kristinusko Ukrainassa
Carola (Carolan albumi)

Carola on Carolan toinen albumi vuodelta 1975.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Aiheesta muualla 
 Carola discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Carolan albumit
Vuoden 1975 albumit
Olacaceae

Olacaceae on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Santalales-lahkossa.

Tuntomerkit 
Kasvien lehtiasento on kaksirivinen. Kukat ovat 4–6-lukuisia, joskus erilaisvartaloisia, joskus verhiöttömiä. Heteitä on sama määrä kuin terälehtiä tai kaksi kertaa enemmän; suvussa Dulacia on kolme toimivaa hedettä ja 3–6 joutohedettä. Sikiäimessä on kalvottomia tai joskus yksikalvoisia siemenaiheita. Hedelmä on toisinaan hyvin kookkaan verhiön suojaama.

Levinneisyys 
Heimo on pienuudestaan huolimatta levinnyt kaikkialle tropiikkiin.

Luokittelu 
Olacaceae sisältää kolme sukua ja 57 lajia, joista 40 kuuluu sukuun Olax. Muut suvut ovat Dulacia ja Ptychopetalum.

Heimo on aikaisemmin käsitetty paljon laajemmaksi, mutta on nyttemmin hajonnut useaksi pikkuheimoksi sukulaisuustutkimusten ja fylogenian selvittämisen edistyessä. Noita pikkuheimoja ovat Olacaceae-heimon lisäksi Aptandraceae, Coulaceae, Erythropalaceae, Octoknemaceae, Strombosiaceae ja Ximeniaceae.

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, heinäkuu 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/olacaceae-s.str.gif
 Laji.fi: Olacaceae
 iNaturalist: Heimo Olacaceae
 ITIS: Olacaceae 
 UniProt: Taxonomy -  Olacaceae 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Olacaceae 

Santalales
Kasviheimot
Sibuyaninmeri

Sibuyaninmeri on pieni epävirallinen merialue Filippiineillä, joka erottaa Visayasin saariryhmän Pohjois-Filippiinien Luzonin saaresta.

Sibuyaninmerta rajaavat etelässä Panayn saari, lännessä on Mindoro, itäpuolella on Masbate sekä pohjoisessa Marinduque ja Luzonin saaren Bicolin niemimaa.

Sibuyaninmeri on yhteydessä Tablasinsalmen kautta Sulunmereen lännestä, Isla Verden väylän kautta Etelä-Kiinan mereen luoteessa ja Jintotolon kanaalin kautta Visayaninmereen kaakossa. Rombloninsaaret ovat Sibuyaninmeressä.

Historia

Osa Leytenlahden taistelusta käytiin Sibuyaninmerellä 24. lokakuuta 1944, jossa Japanilainen taistelulaiva Musashi upposi taistelussa ja muita vahingoittui.

Lähteet

Aiheesta muualla

Filippiinien maantiede
Tyynimeri
Opetussuunnitelman perusteet

Opetussuunnitelman perusteet ovat Suomen perus- ja lukio-opetuksessa Opetushallituksen laatima kansallinen normi, jonka mukaan jokaisen opetuksen järjestäjän on laadittava opetussuunnitelma.. 

Opetussuunnitelman perusteet perustuvat perusopetuslakiin ja muuhun lainsäädäntöön. Koulutuksen järjestäjien on noudatettava opetussuunnitelman perusteita. Niissä määrätään opetussuunnitelman sisällöstä, opetettavien oppiaineiden tavoitteista ja keskeisistä sisällöistä, opiskelun tuen järjestämisestä, maahanmuuttajataustaisten oppilaiden opetuksesta sekä oppilasarvioinnista ja todistuksista. Oppilasarviointia varten on määritelty hyvän osaamisen kuvaukset ja annettu päättöarvioinnin kriteerit. 

Peruskoulun alkuvaiheessa ei ollut opetussuunnitelman perusteita, vaan koko Suomessa käytettiin valtakunnallista opetussuunnitelmaa nimeltään Peruskoulun opetussuunnitelma, POPS. Ensimmäiset peruskoulun opetussuunnitelman perusteet laadittiin vuonna 1985. Tästä alkaen perusteet on uudistettu kymmenen vuoden välein: 
Peruskoulun opetussuunnitelman perusteet 1994, Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet 2004 ja Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet 2014.

Opetussuunnitelman perusteet 2014
Opetushallitus antoi vuoden 2014 lopulla perusteet, joiden pohjalta otetaan vuonna 2016 käyttöön perusopetuksen uusi opetussuunnitelma. Perusteissa korostetaan oppilaan aktiivista roolia, vuorovaikutustaitoja ja laaja-alaista osaamista. Asiakirjaan on kirjattu tulevaisuudessa tarvittavia laaja-alaisia taitoja, kuten kulttuurinen osaaminen, ajattelu ja oppiminen, opiskelu- ja työelämässä tarvittava osaaminen sekä monilukutaito, jolla tarkoitetaan kykyä erilaisten tekstien tulkintaan ja tuottamiseen, taitoa toimia tekstien kanssa monissa tilanteissa ja erilaisissa tehtävissä. Monilukutaito on kykyä hankkia, muokata, tuottaa, esittää ja arvioida tietoja eri muodoissa ja erilaisten välineiden avulla. Monilukutaidon tarkoittamaan teksti-käsitteeseen sisältyy monenlaisia viestejä, kuten liikennemerkki, kartta, musiikkivideo, matemaattinen todistus ja romaani.

Lähteet 

Suomen koulutus
Opetus
Microsoft Azure

Microsoft Azure on Microsoftin julkinen pilvipalvelu. Azurea voidaan käyttää sekä virtuaalipalvelinten alustana (Infrastructure as a Service, IaaS) että kehittäjille tarkoitettuna kehitysalustana (Platform as a Service, PaaS). Microsoft Azure tarjoaa myös erilaisia valmiita pilvipalvelukomponentteja esimerkiksi mobiililaitteiden hallintaan (Microsoft Intune), dokumenttien suojaamiseen (Azure Rights Management Service), suurten datamassojen analysointiin (Big Data) ja koneoppimiseen (Azure Machine Learning). Lisäksi Azure toimii monen Microsoftin oman pilvisovelluksen, kuten esimerkiksi Dynamics CRM Onlinen alustana.

Azure julkistettiin Microsoftin Professional Developers Conference -tapahtumassa lokakuussa 2008, jolloin siitä käytettiin koodinimeä "Project Red Dog". Virallisesti palvelu julkaistiin nimellä Windows Azure helmikuussa 2010, kunnes se nimettiin Microsoft Azureksi 25. päivä maaliskuuta 2014 .

Lähteet  

Microsoft
Pilvipalvelut
M47 Patton

M47 Patton on amerikkalainen panssarivaunu, joka on nimetty Toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain kolmannen armeijan komentajan kenraali George S. Pattonin mukaan. Kenraali Patton oli kokeneimpia amerikkalaisia panssarikenraaleja sodan aikana. M47 Patton on edelleenkehitetty malli M46 Patton -panssarivaunusta.

Tuotanto
M47 Pattonin tuotanto aloitettiin huhtikuussa 1951, mutta otettiin palveluskäyttöön vasta seuraavana vuonna teknisten vikojen takia. M47 Patton oli ensimmäinen amerikkalainen kokonaan uusi panssarivaunu sitten Toisen maailmansodan. Se käytti T42 -panssarivaunua varten suunniteltua uudelleenmuotoiltua tykkitornia 90 millimetrin M36 tykillä ja optisella M12 etäisyysmittarilla. Vaunu suunniteltiin hyökkäyksellisiä taistelutehtäviä varten.

M47 Patton oli viimeinen amerikkalainen panssarivaunu, jossa oli viiden sotilaan miehistö. Vaunua ei vielä oltu varustettu ABC-suojauksella, yötaistelukyvyllä tai tietokoneistetulla ammunnanhallintajärjestelmällä. M47 Pattoneita valmistettiin kaikkiaan 8676 kappaletta pääasiassa Nato-maiden käyttöön käytettäväksi Varsovan liiton maita vastaan.

Käyttö

M47 Patton ei koskaan päätynyt taistelukäyttöön Yhdysvaltojen joukoissa. Monissa Euroopan maissa, muun muassa Ranskassa, Belgiassa, Länsi-Saksassa ja Itävallassa se muodosti pääosan ensimmäisten modernien panssarijoukkojen kalustosta. M47 Pattoneita toimitettiin myös Espanjaan ja Portugaliin, joissa molemmissa vaunun modernisoidut versiot säilyivät palveluskäytössä aina 1980-luvulle saakka. Muita käyttäjiä olivat Kreikka, Jugoslavia, Etelä-Korea sekä useat Lähi-idän maat. Iran päivitti omat M47M -vaununsa paremmalla moottorilla ja ammunnanhallintajärjestelmällä. Nämä vaunut ovat edelleen Pakistanin asevoimien käytössä.

Vuonna 1953 palveluskäyttöön otettu M48 Patton korvasi nopeasti M47:n Yhdysvaltojen asevoimien ensisijaisena taisteluvaununa. M47 ei koskaan päätynyt kohtaamaan taistelussa sen odotettuja päävastustajia, joita olivat neuvostovalmisteiset T34-85, IS2 ja IS3. Myös muut maat kuin Yhdysvallat käyttivät M47 -vaunua vain vähäisesti, minkä takia sen todellisesta taistelukyvystä ei ole tarkkaa tietoa.

Viimeisin päivitys M47 Pattoniin tehtiin espanjalaisten toimesta vuosina 1993-1996, kun vanhat M47E1 ja E2 mallit (22 kpl) uudelleenrakennettiin M47ER3 -korjauspanssarivaunuiksi, joiden käsittelykyky riitti jopa Leopard II A4 -taistelupanssarivaunulle. M47ER3 on edelleen palveluskäytössä Espanjassa.

Lähteet
 http://afvdb.50megs.com/usa/m47patton.html
 http://www.patton-mania.com/M47_Patton/m47_patton.html
 http://www.globalsecurity.org/military/systems/ground/m47.htm
 http://jedsite.info/tanks-mike/mike-number-us/m47_series/m47er3/m47er3-intro.html

Aiheesta muualla 

 http://www.tanks-encyclopedia.com/coldwar/US/M47_Patton.php
Yhdysvaltain taistelupanssarivaunut
Cow Evolution

Cow Evolution on Tapps Tecnologia da Informação Ltda.:n 27. elokuuta 2014 julkaisema videopeli. Se on saatavilla Androidille ja iOS:lle.

Pelin tarkoituksena on hoitaa lehmätilaa, jossa on erilaisia lehmiä, jotka muuttavat muotoaan mitä omituisemmiksi. Evoluution jatkuessa maatilaa voi laajentaa oman tilan ulkopuolelle. Lehmät ulostavat kolikoita, joilla voi ostaa pelin kaupasta uusia lehmiä ja myös muita asioita. Myös oikealla rahalla voi ostaa pelissä tarvikkeita. Lehmät ulostavat sitä enemmän, mitä näyttöä naputtaa. Samanlaisia lehmiä yhdistämällä saa myös aikaan mutaatioita.
 
Muita Evolution -pelejä ovat muun muassa Platypus Evolution, Goat Evolution, Giraffe Evolution, Zebra Evolution, Chicken Evolution ja Octopus Evolution.

Lehmät:

Farm: Baby Cow, Adult Cow, Mootant, Hypercow, Mamooth ja Alpa Cow

Lähteet

Vuoden 2014 videopelit
IOS-pelit
Android-pelit
Aura Koivisto

Aura Koivisto (s. 1964) on suomalainen kirjailija. Hän asui aiemmin miehensä kanssa Vormsissa Virossa, mutta on sittemmin muuttanut Kuhmoon jossa asui vuonna 2021. Hän on Sesse ja Ilkka Koiviston kolmesta lapsesta nuorin.

Aura Koiviston ensimmäinen kirja julkaistiin vuonna 1974, kun hän oli kymmenvuotias.

Teoksia 
 Kurttunaamainen Leo (1974)
 Kurttunaaman kaverit (1975)
 Karhu pakkasessa ja muita eläintarinoita (1978)
 Korkeasaaren suosikit (yhdessä Bo Bjurströmin kanssa, 1979)
 Tynnyrisiat (1980)
 Villiviinirunoilija (1981)
 Irtolaisina Euroopassa (1986)
 Marjaana-saukon talvi (1988)
 Possunokkien puutarha (1989)
 Metsäretkiä (1992)
 Majavien ottolapsi ja muita satuja (yhdessä Niko Tainan kanssa, 1994)
 Haapa, elämänpuu (yhdessä  Risto Sauson kanssa, 1997)
 Satavuotias Nurmeksen kirkko (yhdessä Matti Hiltusen kanssa, 1997)
 Suutarin perheen kesä: elämää Puu-Nurmeksessa vuonna 1909 (yhdessä Anu Vanaksen kanssa, 1988)
 Kilin kesä ja kanan pesä (yhdessä Risto Sauson kanssa, 2000)
 Kuonot pöydällä, 2001
 Oma herne ja valitut pavut (yhdessä Risto Sauson kanssa, 2013)
 Mies ja merilehmä. Luonnontutkija Georg Stellerin kohtalokas tutkimusmatka. Into, 2019.
 Kadonneet eläimet (yhdessä Anu Vanaksen kanssa, 2020)
 Merilintuja ja lintuihmisiä (2021)
 Ei mikä tahansa metsä : lähde retkelle luonnonmetsään (2021)

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Leevi Launonen

Leevi Launonen (s. 24. toukokuuta 1955) on suomalainen kristillinen kirjailija, kasvatustieteilijä, lauluntekijä ja sanoittaja, ja vuosina 2005–2018 hän oli Ristin Voiton päätoimittaja. Hän on toiminut myös Jyväskylän Kortepohjan koulun rehtorina. Hän tuli kasvatustieteiden maisteriksi vuonna 1983, ja vuonna 2000 Launonen väitteli kasvatustieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta. Väitöskirjassaan Launonen käsittelee suomalaisen koulun eettisen kasvatuksen muuttumista. Kirjassa Eheytetty koulupäivä (2005) hän yhdessä Lea Pulkkisen kanssa esitti idean koulupäivän pidentämisestä siten, että oppituntien välillä olisi harrastuksia. Launonen oli pääosin 1970-luvulla vaikuttaneen Boanerges-yhtyeen jäsen. Launonen on naimisissa, ja hänellä on kolme aikuista lasta.

Teoksia 
Voit kasvaa ihmissuhteissa (yhdessä Veli-Matti Kärkkäisen kanssa, 1986)
Eettinen kasvatusajattelu suomalaisen koulun pedagogisissa teksteissä 1860-luvulta 1990-luvulle (väitöskirja 2000)
Koulu kasvuyhteisönä: kohti uutta toimintakulttuuria (yhdessä Lea Pulkkisen kanssa, 2004)
Eheytetty koulupäivä: lapsilähtöinen näkökulma koulupäivän uudistamiseen (yhdessä Lea Pulkkisen kanssa, 2005)
Seurakuntien perhetyöt: Ison Kirjan nuorisotoiminnot (2008)
Kutsuva kirkko: arkkitehti Veikko Gröhnin elämäntyö (yhdessä Veikko Gröhnin kanssa, 2010)
Seurakunnan mediaopas (2011)
Kirjoitettu on: seurakuntaneuvos Valtter Luodon elämä ja työ (2012)
Tohtori Hyvätahto (yhdessä Vilho Kivikankaan kanssa, 2014).
Nina Åström – Toisin silmin. Aikamedia, 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 1
Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 2
Leevi Launosen haastattelu TV7:ssä, osa 3.

Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Suomalaiset kasvatustieteilijät
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Flowers in the Water

Flowers in the Water on Heikki Sarmannon esikoisalbumi vuodelta 1969. Sillä soittaa Sarmannon sekstetti, ja levy äänitettiin Jyväskylän kesä -tapahtumassa 1969. Levyllä soittavat Sarmanto itse (piano), Juhani Aaltonen (saksofoni), Esa Pethman ja Bertil Lövgren (trumpetti), Teppo Hauta-Aho (basso) ja Matti Koskiala (rummut).

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Muusikot 
 Heikki Sarmanto – piano
 Teppo Hauta-aho – basso
 Juhani Aaltonen – alttosaksofoni, tenorisaksofoni 
 Esa Pethman – tenorisaksofoni
 Matti Koskiala – rummut, lautaset 
 Bertil Lövgren – trumpetti

Tuotanto 
 Hannu Kiviranta – äänitys
 Matti Louhi – äänitys
 Joop Nieuwland – kansikuvan suunnittelu

Aiheesta muualla 
 Flowers in the Water discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 1969 esikoisalbumit
Heikki Sarmannon albumit
Haminan Seurahuone

Haminan Seurahuone on vuonna 1890 valmistunut hotelli-ravintolarakennus Haminassa. Rakennus on kaupungin omistama ja se on ollut vuokrattuna siinä hotelli- ja ravintolaliiketoimintaa harjoittaville yhtiöille.

Rakennuksen historia 
Seurahuone on alkujaan A. W. Mayerin rakennuttama vuonna 1890 hotelli-ravintolaksi valmistunut kaksikerroksinen kivirakennus. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kiseleff & Heikel. Rakennus on korotettu kaksikerroksiseksi vuonna 1947. Sisustus tuhoutui osittain 24. syyskuuta 1951 sattuneessa tulipalossa. Tulipalon jälkeen rakennus korjattiin, ja sinne maalasi koristemaalauksia muun muassa taiteilija Eino Kauria. Toiseen kerrokseen teki maalaukset Tove Jansson.

Janssonin maalaukset 
Haminan kaupungin kiinteisöstrategiassa vuodelta 2014 päätettiin, että kaupunki voi myydä kiinteistön. Kaupunkilaisten keskuudessa nousi kuitenkin esiin halu säilyttää Tove Janssonin seinämaalaukset edelleen kaupungin omistuksessa, vaikka rakennukselle tulisikin uusi omistaja. Janssonin vuonna 1952 maalaamat kaksi seinämaalausta sijaitsevat Marskin sali -kabinetissa, joka ei ole ollut juurikaan yleisön käytössä. Maalaukset ovat noin viisi metriä leveitä ja 1,5 metriä korkeita. Ne esittävät historiallista Haminaa, myrskyävää merta ja upseereita rannalla daamiensa kanssa. Mielikuvituspuolta edustaa meren pohjalla loikoileva merenneito. Maalaukset tilattiin Haminan kaupungin 300-vuotisjuhliin. Toivomus on, että maalaukset voisivat olla yleisön nähtävillä siinä tilassa, johon se alun perin tilattiin ja tehtiin. Maalausten siirtämistä muualle on harkittu, mutta niiden siirtäminen on vaativa työ. Toistaiseksi maalaukset ovat saaneet olla sijoillaan, koska kaupunki on vuokrannut Seurahuoneen kiinteistön liiketoiminnan harjoittamista varten.

Hotelli- ja ravintolaliiketoiminta 
Hotelli- ja ravintolatoimintaa rakennuksessa harjoitti vuoden 2019 tammikuuhun asti Kymen Seudun Osuuskauppa (KSO), joka halusi keskittyä toimimiseen S-ryhmän ketjuravintoloiden ja -hotellien parissa. Haminan Seurahuone oli ketjujen ulkopuolinen, ja myös liian pieni yksikkö. KSO myi liiketoiminnan kotkalaiselle Kotkan Saaret Oy:lle tammikuun 2019 alkupuolella; toiminnan harjoittaminen siirtyi uudelle yrittäjälle helmikuun 2019 alussa. 

Seurahuoneella on 12 hotellihuonetta.

Tove Janssonin maalauksia pääsee katsomaan tilauksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Haminan Seurahuone 

Haminan rakennukset ja rakennelmat
Ravintolat Suomessa‎
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Olavi Elo

Kauko Olavi Elo (5. huhtikuuta 1913 Pori – 13. huhtikuuta 1979 Pori) oli suomalainen ampuja. Satakunnan Ampujia edustanut Elo osallistui kaksiin olympialaisiin ja voitti urallaan neljä henkilökohtaista maailmamestaruutta sekä kolme joukkuekilpailun MM-kultaa. Helsingin MM-kilpailuissa 1937 hän oli kisojen paras ampuja voitettuaan kaksi maailmanmestaruutta. Elon muut saavutukset käsittävät lukuisten MM-mitalien lisäksi muun muassa kaksi Pohjoismaiden mestaruutta sekä 11 Suomen mestaruutta. Vuonna 1949 hänet valittiin Vuoden urheilija -äänestyksessä Suomen kolmanneksi parhaaksi urheilijaksi kestävyysjuoksija Viljo Heinon ja ampuja Pauli Janhosen jälkeen.

Elo lopetti uransa Buenos Airesissa vuonna 1949 järjestettyihin MM-kilpailuihin ja ryhtyi johtamaan isänsä perustamaa rautakauppaa Porissa. Hänen kilpailuissa käyttämänsä aseet ovat nykyään esillä Suomen Metsästysmuseossa Riihimäellä.

Olympialaiset ja MM-kilpailut 
Elo osallistui pienoiskiväärin makuuammunnan 50 metrin kilpailuun vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa, jossa hänen sijoituksensa oli 15. sekä vapaakiväärin asentojen 300 metrin kilpailuun 1948 Lontoon olympialaisissa sijoittuen kuudenneksi tuloksella 1 095.

Vuoden 1937 MM-kisoissa Helsingissä Elo voitti kultaa sotilaskiväärin 3×20 laukauksen kilpailussa sekä vapaakiväärin pystyasennon kilpailussa. Hänen muut henkilökohtaiset maailmanmestaruutensa tulivat 1949 Buenos Airesin MM-kisoista, jossa Elo saavutti kultaa vapaakiväärin 3×40 laukauksen kilpailussa sekä vapaakiväärin pystyammunnassa. Pystyasennon voittotulos 364 oli uusi maailmanennätys. Samoissa kisoissa hän kuului myös Suomen maailmanmestarijoukkueeseen 50 metrin pienoiskiväärissä ja 300 metrin vapaakiväärin asennoissa. Luzernnissa 1939 Elo voitti kultaa 50 metrin pienoiskiväärin asentojen joukkuekilpailussa.

Mitalit MM-kisoissa

Henkilökohtainen kilpailu 
Kultaa
300 m vapaakivääri, makuu (1937 Helsinki)
300 m sotilaskivääri, asennot (1937 Helsinki)
300 m vapaakivääri, asennot (1949 Buenos Aires)
300 m vapaakivääri, pysty (1949 Buenos Aires)
Hopeaa
300 m vapaakivääri, asennot (1937 Helsinki)
300 m sotilaskivääri, pysty (1937 Helsinki)
300 m vapaakivääri, pysty (1947 Tukholma)
300 m sotilaskivääri (1949 Buenos Aires)
Pronssia
300 m vakiokivääri, pysty (1947 Tukholma)
50 m pienoiskivääri, polvi (1949 Buenos Aires)

Joukkuekilpailu 
Kultaa
50 m pienoiskivääri, pysty (1939 Luzern)
300 m vapaakivääri, asennot (1949 Buenos Aires) 
50 m pienoiskivääri, asennot (1949 Buenos Aires)
Hopeaa
300 m vapaakivääri, asennot (1937 Helsinki)
300 m vapaakivääri, makuu (1937 Helsinki)
300 m vapaakivääri, polvi (1937 Helsinki)
300 m vapaakivääri, asennot (1939 Luzern)
300 m vapaakivääri, asennot (1947 Tukholma)
50 m pienoiskivääri, makuu (1947 Tukholma)
300 m sotilaskivääri (1949 Buenos Aires)
Pronssia
50 m pienoiskivääri, pysty (1937 Helsinki)
50 m pienoiskivääri, pysty (1947 Tukholma)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Olavi Elo - maailman paras ampuja, Seura, 12.01.1938, nro 2, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset ampujat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Benaki-museo

Benaki-museo tai Benákis-museo () on museo Ateenassa Kreikassa. Museon perusti vuonna 1930 Antónis Benákis isänsä Emmanouíl Benákiksen muistoksi ja se on nykyisin lahjoitettu Kreikan valtiolle.

Museon pääpaikka on Benákisten suvun kartanossa Vasilíssis Sofías -kadulla Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustassa. Lisäksi museolla on useita muita rakennuksia eri puolella Ateenaa. Museon kokoelmat ovat Benákisten keräämiä tai peräisin muun muassa lahjoituksista.

Kokoelmat 

Museon kokoelmiin kuuluu suuri määrä kreikkalaista taidetta esihistorialliselta ajalta nykypäiviin. Lisäksi museo esittelee muun muassa aasialaista, koptilaista sekä Etelä-Amerikan alkuperäisasukkaiden taidetta. Museon islamilaisen taiteen kokoelma on nykyään sijoitettu erilliseen Islamilaisen taiteen museoon, joka toimii Kerameikóksen kaupunginosassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Μουσείο Μπενάκη - Benaki Musem. Museon verkkosivut.   

Ateenan museot
Kykladisen taiteen museo

Kykladisen taiteen museo () on arkeologinen museo Ateenassa Kreikassa. Se keskittyy Egeanmeren alueen esihistoriallisten kulttuurien, niin kutsutun kykladisen kulttuurin sekä muun muassa kyproslaisen kulttuurin, taiteeseen.

Museo on perustettu vuonna 1986 Níkos ja Dólly Goulandríksen 1960-luvulta lähtien kerättyä kokoelmaa varten. Se toimii kahdessa rakennuksessa, uudemmassa päärakennuksessa sekä myöhemmin laajennokseksi hankitussa mutta vanhemmassa Stathátoksen huvilassa. Ne sijaitsevat Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustassa.

Kokoelmat 

Museon kokoelmiin kuuluu noin 3 000 esinettä. Niistä suuri osa on kykladisen kulttuurin esineistöä, kuten kykladisia idoleita eli jumalankuvia, keramiikkaa ja aseita varhaiselta pronssikaudelta, sekä kyproslaista muinaisesineistöä 3000-luvulta eaa. varhaiskristilliselle ajalle 500-luvulle. Museon kokoelmiin kuuluu myös antiikin kreikkalaista taidetta, kuten kuvanveistoa, keramiikkaa, pronssiesineitä ja koruja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Μουσείο Κυκλαδικής Τέχνης - Museum of Cycladic Art. Museon verkkosivut.  

Ateenan museot
Kreikan arkeologiset museot
Kykladinen kulttuuri
Numismaattinen museo (Ateena)

Numismaattinen museo () on numismaattinen eli rahamuseo Ateenassa Kreikassa. Museo toimii Ateenan ydinkeskustassa Panepistimíou-kadulla arkeologi Heinrich Schliemannin entisessä kartanossa, jonka nimi on Ilíou Mélathron (Ιλίου Μέλαθρον, ”Ilionin palatsi”).

Historia 

Museo on perustettu vuonna 1834 ja se on Kreikan vanhimpia julkisia museoita. Sen kokoelma oli alun perin sijoitettu Ateenan yliopiston rakennukseen yhdessä Kreikan kansalliskirjaston kokoelman kanssa. Vuonna 1867 museosta tuli virallisesti osa kansalliskirjastoa.

Museon nykyinen rakennus Ilíou Mélathron oli alun perin Schliemannin perheen koti. Se rakennettiin vuosina 1878–1879 ja sen suunnitteli Ernst Ziller. Schliemann oli Troijan löytäjä ja kaivaja, ja siksi rakennus sai Troijaan viittaavan nimen. Rakennus on kaksikerroksinen ja koristeltu antiikin maailmaan viittaavalla koristelulla sekä kirjoituksilla, kuten lainauksilla Homeroksen Iliaasta.

Kokoelmat 

Museon kokoelmiin kuuluu rahoja eri aikakausilta ja eri puolilta maailmaa. Se esittelee erityisesti rahoja antiikin ajalta kreikkalaisesta ja roomalaisesta maailmasta sekä bysanttilaiselta ajalta. Museo esittelee myös uuden ajan ja nykyajan rahoja, mukaan lukien nykyaikaisen Kreikan valtion käyttämät kolikot ja setelit. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa mitaleja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Νομισματικό Μουσείο - Numismatic Museum of Athens. Museon verkkosivut.  

Ateenan museot
Numismatiikka
Sotamuseo (Ateena)

Sotamuseo () on museo Ateenassa Kreikassa. Se keskittyy sotahistoriaan ja sotilaalliseen esineistöön. Museo on perustettu vuonna 1975 ja se toimii Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustassa sijaitsevassa modernissa rakennuksessa.

Museo esittelee eri aikojen aseistusta antiikista nykyaikaan. Uusin aineisto liittyy Kreikan vaiheisiin toisessa maailmansodassa sekä maan osallistumiseen Korean sotaan ja Kyproksen miehityksen aikaisiin tapahtumiin. Museon kokoelmiin kuuluu aseistuksen lisäksi myös paljon valokuvia, karttoja ja muuta aineistoa sekä suuri kirjasto. Museon ulkotiloissa on vanhoja lentokoneita ja helikoptereita, tykkejä sekä muuta aseistusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Πολεμικό Μουσείο - War Museum. Museon verkkosivut.  

Ateenan museot
Woima-sonni

Woima-sonni on Miina Äkkijyrkän puuveistos vuodelta 2006.

Äkkijyrkkä aloitti teoksen vuonna 2006 Haminan Tervasaaressa, jossa se oli yhä vuosien jälkeen keskeneräisenä. Haminan kaupunki halusi rapistuvan teoksen pois, ja vuonna 2013 se siirrettiin Lohjalle Aira Samulinin Hyrsylän mutkaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Woima-sonni vetää katseita puoleensa.  Vantaan Sanomat

Suomen patsaat ja veistokset
Lohja
Jääkiekon Suomensarja 1966–1967

Jääkiekon Suomensarja 1966–1967 oli jääkiekon Suomensarjan 27. kausi. Sarja pelattiin kolmessa lohkossa jotka oli jaettu maantieteellisesti itälohkoon, länsilohkoon ja pohjoislohkoon. SM-sarjaan nousivat lohkovoittajat Upon Pallo Lahdesta ja Kärpät Oulusta, itälohkon kärkipaikan jakoivat tasapisteillä HIFK ja Töölön Vesa, uusintaottelun sarjanoususta voitti HIFK maalein 4-2.
Nousuottelua seurasi paikanpäällä 10 814 katsojaa mikä oli uusi yleisöennätys kansallisissa jääkiekko-otteluissa Suomessa. Suomensarjassa kävi 113 253 katsojaa mikä oli miltei kaksi kertaa enemmän kuin edellisellä kaudella (67 086). Yleisömäärien nousuun vaikutti etenkin Helsinkiin valmistunut jäähalli jossa pelasivat itälohkon suurseurat HJK ja HIFK sekä Töölön Vesa ja Karhu-Kissat.

Sarjataulukot

Länsilohko

Uusintaottelu

Itälohko

Uusintaottelu

Pohjoislohko

Upon Pallo, Oulun Kärpät ja Helsingin IFK nousivat SM-sarjaan. Hämeenlinnan Tarmo, Tampereen Kisatoverit, Mikkelin Palloilijat, Joensuun Peli-Toverit, Kalevan Pallo ja Kajaanin Palloilijat putosivat maakuntasarjaan. Suomensarjaan maakuntasarjasta nousivat Imatran Ketterä, Tampereen Hilpara, Heinolan Palloilijat-47, Raahen Vesa, Åbo IFK ja Raholan Pyrkivä Tampereelta.

Yleisömäärät

Lähteet

Jääkiekon Suomensarja
Vuoden 1966 jääkiekko
Vuoden 1967 jääkiekko
Vysokototšnyje kompleksy

NPO Vysokototšnyje kompleksy (), lyh. NPO VK on myös englanninkielisellä nimellä High Precision Systems tunnettu aseteollisuuskonserni. Se on Venäjän valtionkorporaatio Rostehin holdingyhtiönä toimiva tytäryhtiö. NPO VK:n pääkonttori sijaitsee Moskovassa.

Aseteollisuuskonserni perustettiin vuonna 2009. Sittemmin siihen on liitetty uusia suuria aseteollisuusyrityksiä, kuten KBM (Konstruktorskoje bjuro mašinostrojenija) ja Tulan asetehtaat. Nykyään (2015) NPO VK-konserniin kuuluu noin 20 tytäryritystä, joista ainakin osalla on myös kaksoiskäyttö- tai siviilituotantoa. Konsernissa työskentelee yli 45 000 henkeä.

Aseteollisuuskonsernin päätuotteisiin kuuluvat muun muassa:
 taktiset ohjus- ja ilmatorjuntajärjestelmät, lyhyen matkan raketti- ja tykistöjärjestelmät sekä ohjukset maa-, ilma- ja merivoimille (mm. Iskander-M, eli SS-26)
 panssarintorjuntaohjus-  ja hyökkäysasejärjestelmät
 tykistön ohjattujen ammusten laitteistot
 panssaroitujen ajoneuvojen asejärjestelmät ja kevyiden panssaroitujen ajoneuvojen taistelujärjestelmät

NPK Vysokototšnyje kompleksy oli eräs niistä Venäjän valtionyrityksistä, joihin muun muassa Yhdysvallat ja Euroopan unioni kohdistivat pakotetoimenpiteitä Venäjän federaation vuosina 2014–15 Ukrainaan kohdistaneiden sotilaallisten toimien (Etelä-Ukrainaan kuuluvan Krimin sotilasmiehitys, osallistuminen Donbassin sotaan) johdosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 KRET and VP join list of Russian companies cleared for export (24.2.2015)  (janes.com)
 Russia delivers Pantsir-S1 surface-to-air missile systems to Iraq without delay (20.2.2015)
 Gun for the PAK FA will be tested in 2015 (2015)  (globalaviationreport.com)
 Russian Defense Ministry to get two Iskander-M missile systems (18.7.2014)  (tass.ru)
 “High-Precision Systems” is Developing a Next-Generation Pantsyr (11.9.2013) 
 Company Overview of OAO Hydrometpribor, Safonovsky Plant  (bloomberg.com), ОАО Safonovski zavod Gidrometpribor  (npovk.ru)

Rosteh
Venäläiset aseteollisuusyritykset
Jukka Moilanen

Jukka Moilanen (s. 24. maaliskuuta 1955 Mänttä) oli Ulvilan kaupunginjohtaja. 

Koulutukseltaan Moilanen on insinööri (YAMK) teknologiaosaamisen johtaminen -linjalla. Ulvilan kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan toukokuussa 2012 hän voitti Tomi Lähteenmäen äänin 22-13. Hän aloitti kaupunginjohtajana seuraavan lokakuun alusta. Kaupunginjohtajaksi Moilanen siirtyi Satakuntaliiton alueiden käytön johtajan virasta. Hän oli sosiaalidemokraattien edustajana kaupunginvaltuuston jäsenenä ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana Harjavallassa , jossa hänen isänsä on toiminut kunnanjohtajana 1960-luvulla.  SDP-taustaisella Moilasella ei ollut puolueen jäsenkirjaa hänen tavoitellessaan Satakunnan maakuntajohtajan tehtävää.

Moilanen harrastaa kilpaurheilua ja musiikkia.   Moilanen on julkaissut kolme omakustannelevyä: Pienen pojan haaveet (2012), Viimeinen kesä (2015) ja Kirje kotiin (2018) . Hän on saavuttanut SM-hopeaa 10 kilometrin maantiejuoksussa, Euran Raikun M55 joukkueessa.

Lähteet 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Ulvilan kaupunginjohtajat
Harjavallan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Syksy ja muita lauluja

Syksy ja muita lauluja on Heikki Sarmannon albumi vuodelta 1976. Levyllä kuullaan hänen Aaro Hellaakosken, Pentti Saarikosken, Lauri Pohjanpään ja Eino Leinon runoihin säveltämiä lauluja, joita tulkitsevat Maija Hapuoja, Harri Saksala ja Károly Garam.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Muusikot 
 Heikki Sarmanto - piano, laulu
 Tapani Tamminen - basso 
 Károly Garam - sello, laulu
 Reino Laine - rummut, bongot
 Seppo Siirala - kitara
 Juhani Aaltonen - huilu
 Harri Saksala - laulu
 Maija Hapuoja - laulu
 Aale Lindgren - oboe
 Matti Koskiala - lyömäsoittimet   
 Pekka Pöyry - saksofoni
 Esa Kamu - viulu 
 Seppo Ristolainen - viulu

tuotanto 
 Mikael Wiik - tuottaja
 Per Wallenius - äänitys

Aiheesta muualla 
 Syksy ja muita lauluja discogs.com -sivustolla
 Albumi Fono.fi:in tietokannassa

Lähteet 

Vuoden 1976 albumit
Heikki Sarmannon albumit
Maija Hapuojan albumit
Etsikko

Etsikko on suomalaisen Rotox-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1975. Alkuperäiset luettelotunnukset Hi-Hat HILP 113 ja Hi-Hat HICAS 1013.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 Eero Raittinen – laulu 
 Eero Lupari – kitarat, laulu 
 Upi Sorvali – rummut, perkussiot, laulu 
 Uppe Siitonen – basso 
 Hillel Tokazier – piano, jousisyntetisaattori, VCS 3 syntetisaattori

Tuotanto 
 Tommi Liuhala – tuottaja
 Anders Oredson – äänitys

Aiheesta muualla 
 Albumi Fono.fi:in tietokannassa
 Etsikko discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 1975 esikoisalbumit
Suomalaiset progressiiviset rockalbumit
Tommi Liuhalan tuottamat albumit
Katukiekon maailmanmestaruuskilpailut 2011

Katukiekon maailmanmestaruuskilpailut 2011 olivat yhdeksännet katukiekon maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Slovakian Bratislavassa. Mestaruuden vei Tšekki, toiseksi tuli Kanada ja kolmanneksi Slovakia.

Lohko A

Lohko B

Sijoituspelit

Sijat 7-10

Sijat 9-10

Sijat 7-8

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset 

2011
Vuoden 2011 urheilu
Bratislavan urheilu
Loimalammi

Loimalammi on Kanta-Hämeessä Forssassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueeseen.

Maantiede 
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen laskee ympäröivän Viksberginsuon ojia. Lammen vedenpinnan taso on samalla tasolla läheisen Pyhäjärven kanssa (96,5 metriä). Lammen luusuana toimii avosuon poikki kaivettu 550 metriä pitkä kanava, joka yhtyy Loimijokeen 2,3 kilometriä Pyhäjärven luusuasta. Lampea ympäröi avosuo, joka on halkaisijaltaan lähes 800 metriä, ja jonka reuna on pääosin peltomaata tai metsäisen suon reunaa. Lammen avoveden rantaviiva on 0,68 kilometriä pitkä.

Luonto 
Alue on luonnonsuojelualue.

Lähteet 

Pyhäjärven–Kuivajärven alue
Forssan järvet
Lintupaju

Lintupajun luhta on Suomen tärkeisiin lintualueisiin (FINIBA) kuuluva lintualue Loimijoen varressa Jokioisilla Lounais-Hämeessä. Se sijaitsee Loimijoen laakson leventymässä laajojen peltojen keskellä Jokioisten keskustaajaman ja Vaulammin puolivälissä yhdystien 2804 varressa kohdassa, jossa Loimijoen pohjoinen sivujoki Jänhijoki yhtyy Loimijokeen. Alueella on lintutorni. 

MTT:llä oli vuoteen 2006 asti lähellä Lintupajun luhtaa samanniminen koetila.

Lähteet

Aiheesta muualla

Jokioisten luonto
Suomen tärkeät lintualueet
Luojan kiitos!

Luojan kiitos! on suomalainen, australialaiseen Thank God You're Here-formaattiin perustuva viihdeohjelma, jota esitettiin MTV3-kanavalla maalis–toukokuussa 2015. Ohjelman juontajana toimi Heikki Paasonen ja tuomarina Pirkka-Pekka Petelius.

Jokaisessa jaksossa neljä vierailevaa näyttelijää tai julkisuudesta tuttua henkilöä joutuivat lavastettuun kohtaukseen, joista he eivät tienneet ennakkoon mitään. Kohtaukset alkoivat sanoilla ”Luojan kiitos...”. Ohjelmassa oli mukana viisi vakionäyttelijää Teijo Eloranta, Misa Palander, Annika Poijärvi, Iida-Maria Heinonen sekä Jussi Puhakka, joiden osalta kohtaukset olivat käsikirjoitettuja.

Jakson päätteeksi tuomarina toimiva Pirkka-Pekka Petelius päätti, kuka vierailijoista suoriutui kohtauksistaan parhaiten.

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Viihdeohjelmat