joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sebastian Ingrosso

Sebastian Carmine Ingrosso (s. 20. huhtikuuta 1983) on ruotsalainen italialaistaustainen DJ, musiikkituottaja. Hän varttui Solnassa, Ruotsissa. Ingrosso on osa Axwellin ja Steve Angellon kanssa Swedish House Mafiaa sekä toinen osa puoli duosta Axwell & Ingrosso.

Diskografia

DJ Mix albumit
Mixmag presents Ibiza Closing (October issue, 2010)
Sensation White – Celebrate Life Official compilation (CD1) (2010)
Golden Wave (Steve Angellon kanssa) (2009)
Mixmag compilation (August issue, 2008)
Ministry of Sound presents Sessions 14 (2007)
Mixmag presents Ibiza 4AM (Steve Angellon kanssa) (2005)
Subliminal Sessions 8 (Steve Angellon kanssa) (2005)

Aiheesta muualla 
 
 Sebastian Ingrosso Twitter -sivustolla

Ruotsalaiset elektronisen musiikin artistit
Ruotsalaiset DJ:t
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Grönroos

Grönroos on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alli Grönroos (s. 1930), ruotsinsuomalainen runoilija
 Börje Grönroos (1929–2015), suomalainen nyrkkeilijä ja yleisurheilija
 Christian Grönroos (s. 1947), suomalainen palvelu- ja asiakassuhdemarkkinoinnin professori
 Edvard Grönroos (1842–1928), suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos
 Emerik Grönroos (s. 1994), suomalainen jalkapalloilija
 Fredrik Edvard Grönroos (1849–1920), suomalainen tuomari ja valtiopäivämies
 Georg Grönroos (1885–1927), suomalainen näyttelijä
 Gustaf Hjalmar Grönroos (1863–1929), suomalainen lääkäri ja anatomi
 Henrik Grönroos (1908–2007), suomalainen kirjastonhoitaja ja kunniatohtori
 Henrik Grönroos (s. 1969), suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja
 Janne Grönroos (s. 1984), suomalainen radiojuontaja ja stand up -koomikko
 Jari Grönroos (s. 1964), suomalainen nyrkkeilijä
 Jarl-Axel Grönroos (1919–1968), suomalainen mikrobiologian professori
 J. A. W. Grönroos (1861–1916), suomalainen tivoliyrittäjä ja Sariolan tivoli- ja sirkussuvun kantaisä
 Jouni Grönroos (s. 1967), suomalainen koripallovalmentaja
 Lambert Grönroos (1890–1982), suomalainen punakaartin päällikkö
 Matti Grönroos (1931–2016), suomalainen lääkäri ja professori
 Osmo Grönroos (1892–1945), suomalainen jääkärimajuri
 Sami Grönroos, suomalainen hip hop -artisti
 Simo Grönroos (s. 1983) , suomalainen kaupunginvaltuutettu ja Perussuomalaiset-puolueen puoluesihteeri
 Sonia Grönroos (s. 1984), suomalainen nyrkkeilijä
 Teuvo Grönroos (s. 1946), suomalainen muusikko
 Toivo Grönroos (1900–1925), suomalainen kirjailija
 Toni Alfthan-Grönroos (1870–1947), suomalainen piirustuksenopettaja ja taidemaalari
 Walton Grönroos (1939–1999), suomalainen oopperalaulaja
Kuusikarvajalka

Kuusikarvajalka (Calliteara abietis) on melko harvinainen, harmaankirjava yöperhonen. Vanhemmassa kirjallisuudessa se esiintyy kuusikehrääjänä.

Koko ja ulkonäkö 
Keskikokoinen yöperhonen, jonka naaraat ovat selvästi koirasta kookkaampia ja sävyltään vaaleampia. Siipien pohjaväri on harmaanruskea, naaraalla vaaleanharmaa ja etusiiven poikki kulkee selvästi kahdesta kolmeen mustan- tai tummanruskeaa poikkijuovaa, joista uloimmainen on selvästi mutkitteleva. Sen ja siiven ulkoreunan välissä on vaalea poikkijuova. Siiven ulkoreunan ripsissä vuorottelevat vaaleat ja tummat alueet. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja niissä on himmeä, tumma keskitäplä. Siipiväli on naaraalla 47–56 mm, kun koiraat jäävät 38–45 mm kokoon.

Toukka on vihreä ja hyvin pitkäkarvainen. Sen kyljillä ja selässä on mustavalkoiset pitkittäisjuovat. Jaokkeissa 4–7 on kellanruskeat karvatupsut, joiden sivut ovat valkoiset. Pään sivuilla on pitkät, mustat, eteenpäin osoittavat karvatupsut ja jaokkeessa 11 pitkä keltainen perätupsu. Toukka kasvaa 32–42 mm pitkäksi.

Levinneisyys ja lentoaika 
Kuusikarvajalka on taigalaji, jota tavataan varsin harvinaisena Keski-Euroopassa yleistyen pikkuhiljaa itää ja pohjoista kohti. Idässä levinneisyys ulottuu Venäjän poikki aina Japaniin saakka ja pohjoisessa Ruotsin ja Suomen keskiosiin. Suomessa kuusikarvajalka elää Kokkola-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Kuusimetsien laji, jolla ei ole mainittavaa vaellustaipumusta. Se on yleensä esiintymiseltään paikoittainen, mutta joinakin vuosina huomattavan runsaslukuinen. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, mutta koiraat vasta lähellä keskiyötä. Koiraat myös lentävät valolle, naaraat erittäin harvoin ja naaraiden arvellaan oleskelevan pääasiassa korkealla latvustoissa. Koiraat etsivät naaraita naaraan tuottamien feromonien tuoksun perusteella, mutta ne tulevat myös tuhkakarvajalkanaaraiden luokse, joten feromonin tuoksu ei ole kovin lajityypillinen.

Naaras munii 130–200 munaa muutaman kymmenen munan ryhminä kuusien oksille, ilmeisesti pääasiassa latvustoon. Toukat kuoriutuvat parin viikon sisällä ja viettävät ensimmäisen vuorokauden täysin paikoillaan ja syömättä. Pienet toukat voivat levittäytyä tuulen mukana muihin seudun puihin. Toukat talvehtivat keskenkasvuisina kaarnankoloissa ja voivat kantautua joulukuusien mukana sisätiloihin. Luonnossa niitä tapaa harvoin. Toukat ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa ja koteloituvat löyhän kotelokopan sisään oksille.

Ravintokasvi 
Toukka elää ensisijaisesti metsäkuusella (Picea abies), mutta siitä on havaintoja myös siperianlehtikuuselta (Larix sibrica) ja jopa katajalta (Juniperus communis).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Kuusikarvajalka (Calliteara abietis)
 Kuusikarvajalka (Calliteara abietis) toukka
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Calliteara abietis 
 Norges sommerfugler 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 

Villakkaat
Galneryus

Galneryus on japanilainen power metal -yhtye. Bändin perusti kitaristi Syu laulajan Masahiro "Yama-B" kanssa Osakassa vuonna 2001.

Jäsenet
 Syu - Kitara (2001–)
 Yuhki - Koskettimet (2003–)
 Masatoshi Ono - Laulu (2009–)
 Taka - Basso (2009–)
 Lea - Rummut (2020–)

Entiset jäsenet
 Junichi Satoh - Rummut (2003–2016)
 Yama-B - Laulu (2001–2008)
 Yu-To - Basso (2006–2008)
 Tsui - Basso (2003–2006)
 Yoshinori Takaoka - Koskettimet (2002)
 A - Koskettimet (2001–2002)
 Shogo Himuro - Basso (2001–2002)
 Toshihiro Yui - Rummut (2001–2002)
 Fumiya - Rummut (2016–2020)

Julkaisut

Albumit
 Flag of Punishment (2003.10.22)
 Advance to the Fall (2005.03.23)
 Beyond the End of Despair (2006.07.12)
 One for All - All for One (2007.08.22)
 Reincarnation (2008.09.10)
 Resurrection (2010.06.23)
 Phoenix Rising (2011.10.05)
 Angel of Salvation (2012.10.02)
 Vetelgyus (2014)
 Under the Force of Courage (2015)
 Ultimate Sacrifice (2017)
 Into the Purgatory (2019)
Union Gives Strength (2021)

EPt
 Rebel Flag (2002.08.23)
 United Flag (2001)
 Kizuna (2012)

Singlet
 "Everlasting (CD+DVD)" (2007.06.27)
 "Everlasting" (2007.06.27)
 "Alsatia/Cause Disarray" (2008.03.19)
 "Shining Moments" (2008.07.30)
 "Beginning of the Resurrection" (2010.04.21, digital EP)
 "Future Never Dies" (2011.09.07, digital EP)
 "Kizuna" (January 25, 2012)
 "Hunting for your Dream" (2012.07.18, EP)

DVDt
 Live for Rebirth (DVD+CD) (2006.11.22)
 Live for All - Live for One (DVD+CD) (2008.03.05)
 Live in the Moment of the Resurrection (2 DVD) (2010.12.08)
 Phoenix Living in the Rising Sun (2012)
 Reliving the Ironhearted Flag (2014)
 Attitude to Live (2015)
 The Sense of Our Lives (2016)
 Just Play to the Sky ~What Could We Do For You...?~ (2018)
 Falling Into The Flames Of Purgatory (2020)

Video
 "Struggle for the Freedom Flag" (Flag of Punishment)
 "Silent Revelation" (Advance to the Fall)
 "My Last Farewell" (Beyond the end of despair)
 "Everlasting" (Everlasting (Single))
 "New Legend" (One For All - All For One)
 "Alsatia" (Alsatia/Cause Disarray (Single))
 "Shining Moments" (Reincarnation)
 "Destiny" (Resurrection)
 "You're the only" (Beginning Of The Resurrection EP)
 "Future Never Dies" (Future Never Dies EP)
 "Kizuna" (絆(Kizuna))
 "Hunting for your Dream" (Angel of Salvation)
 "Angel of Salvation" (Angel of Salvation)

Aiheesta muualla
 
 
 Viralliset sivut

Japanilaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Japanilaiset power metal -yhtyeet
Japanilaiset sinfoniset metalliyhtyeet
Jon Lancaster

Jon Lancaster (s. 10. joulukuuta 1988 Leeds) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura 
Lancaster ajoi kartingia vuosina 1999–2006, kunnes hän siirtyi kilpailemaan Formula Ford -sarjaan. Siellä hän kilpaili Star of Silverstone -sarjaa voittaen yhden kilpailun. Hän ajoi samana vuonna Formula Renault’n talvisarjassa neljä kilpailua. Vuonna 2007 Lancaster kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi samana vuonna Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. 

Vuonna 2008 Lancaster ajoi Formula 3 -eurosarjassa ART-tallin autolla sijoittuen sarjan 12:nneksi. Hän oli samana vuonna Formula 3 Masters -kilpailun kolmas. Vuonna 2009 Lancaster kilpaili FR 3.5 -sarjassa. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan 13:nneksi. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ollen jälleen kolmastoista.

Vuonna 2011 Lancaster ajoi FIA Formula 2 -sarjassa kaksi kilpailua saavuttaen 14 pistettä ja neljä kilpailua Auto GP -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2012 Lancaster kilpaili GP2-sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa. Hänet kuitenkin korvattiin budjettiongelmien myötä heti kauden avausviikonlopun jälkeen Brendon Hartleyllä. Vuonna 2013 Lancaster teki paluun GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Silverstonen sprinttikilpailussa. Hän ajoi voittoon myös Nürburgringin sprinttikilpailussa. Hän sijoittui lopulta sarjan 11:ksi. Vuonna 2014 Lancaster jatkoi GP2:ssa MP Motorsport -tallissa. Hän ajoi vain kaksi kilpailua kunnes hänet korvattiin Tio Ellinasilla. Myöhemmin Lancaster palasi jälleen GP2-sarjaan korvaten Facu Regalian Hilmer Motorsport -tallissa. Hän saavutti kuusi pistettä.

GP2-tulokset

Lähteet 

Brittiläiset autourheilijat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Blast

Blast on Manu Larcenetin sarjakuva. WSOY julkaisee sarjaa suomeksi. Suomentaja on Heikki Kaukoranta.

Suomennetut albumit

Aiheesta muualla 
 Reijo Valta: Blast – pysähdyksen tuokio. Pois työpöydältä 30.8.2011.
 Katariina Norontaus: Täydellisen pysähdyksen hetkeä etsimässä. Turun sanomat 4.9.2011.
 Jukka Laine: Kun joku liikahtaa, paikoillaan pysyvien mielestä tämä pakenee. Kvaak.fi 21.8.2011.
 Jokke Saharinen: Blast 1: Röykkiö ihraa . Savon sanomat 11.10.2011.
 Janne Suominen: Larcenet’n pimeä puoli . Lumo 10.2.2012.
 Jokke Saharinen: Blast iskee jälleen . Savon sanomat 9.12.2012.

Ranskalainen sarjakuva
Sarjakuva-albumisarjat
Sabu (krakkeri)

Sabu (oik. Hector Xavier Monsegur) on yhdysvaltalainen krakkeri ja LulzSec-krakkeriryhmän perustaja. Monsegurin johdolla ryhmä hyökkäsi useita suuryrityksiä ja Yhdysvaltain virastoja vastaan. Uhreina olivat muun muassa Sony, FBI ja CIA. Monsegur suostui salaa yhteistyöhön FBI:n kanssa jäätyään kiinni elokuussa 2011, koska ei halunnut joutua eroon lapsistaan. Kiinni jäätyään hän jatkoi esiintymistään muun muassa Twitterissä kuten ennenkin. Monsegurin paljastukset johtivat useisiin pidätyksiin maaliskuussa 2012.  Monsegurin ansiosta viranomaiset onnistuivat lisäksi estämään yli 300 hakkerointiyritystä ja välttämään miljoonien dollarien taloudelliset vahingot.

Viranomaisten kanssa tehdyn yhteistyön vuoksi Monsegur istui lopulta vankilassa yhteensä vain seitsemän kuukautta. Normaalitapauksessa Monsegur olisi voinut saada yli 20 vuoden mittaisen vankeusrangaistuksen.

Lähteet

Krakkerit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vesuviuksen tulivuorenpurkaus 79

Vesuviuksen purkaus Rooman aikoina vuonna 79 jaa. tuhosi Pompejin, Herculaneumin ja monia lähistön pikkukaupunkeja ja kyliä. Valtava räjähdysmäinen purkaus purki ulos 4 km3 vulkaanisia aineksia. Purkauksen alkamispäiväksi on perinteisesti oletettu 24. elokuuta 79 Plinius nuoremman kirjoittaman silminnäkijäkuvauksen mukaan, mutta vuonna 2018 Pompejista löydetty seinäkirjoitus viittaisi sen tapahtuneen lokakuun 17. päivän jälkeen. Purkaus alkoi kello 10 valtavalla räjähdyksellä, joka hajotti ja sinkosi kilometrien korkeuteen laavatapin, joka oli estänyt tulivuoren kaasuja purkautumasta. Purkaus sinkosi ilmaan suuria hohkakiven lohkareita ja pyöreitä tennispallon kokoisia lapilleja. Hetkeä myöhemmin tuhkaa alkoi sataa ympäristöön. Tämän jälkeen maa järisi voimakkaasti ja rakennuksia sortui. Vesisade muutti Vesuviuksen rinteen vyöryväksi mutavelliksi, ja kuuma lieju vyöryi tulivuoren rinnettä alas seuraavana päivänä. Lopulta laava virtasi tulivuoren rinnettä alas. Taivas pimeni tulivuoren ympärillä 2–3 päiväksi, ja purkauspilvestä satoi lapilleja jopa 10 kilometrin säteellä.

Räjähdys säikytti monet Pompejin asukkaista pakoon sataman laivoihin ja pitkin eteläisiä teitä. Ruoka jäi pöydälle, kotieläimet paikoilleen ja leivät uuniin, kun ihmiset pakenivat pakokauhun vallassa. Noin 2 000–3 000 kuoli kuumaan tuhkaan ja myrkkykaasuihin, kuten hiilidioksidiin, sen tunkeutuessa kellareihin, joista ihmiset etsivät suojaa tuhkasateelta. Kaupunkiin satoi pian räjähdyksen jälkeen lapilleja ja kiviä metrin paksuudelta. Hetkeä myöhemmin tuhkaa satoi toinen metri, mitä seurasi vielä maanjäristys. Kolmessa tunnissa kaupunki oli hautautunut 4–5 metriä syvän tuhka- ja hohkakivikerrostuman alle. Ihmiset hautautuivat elävältä maanjäristyksen sortamiin taloihin.

Kaiken kaikkiaan tuhkaa satoi Pompejiin 3–6 metriä. Vuoren huipulta alas laaksoon syöksyvä tuhkapilvi poltti ja hautasi alleen Pompeijin ja Herculaneumin sekä monien muiden pikkukaupunkien ihmisiä. Pompejiin satoi 3 metriä vulkaanista tuhkaa ja muita purkaustuotteita. Herculaneum hautautui 15–30 metrin paksujen vulkaanisten kerrosten ja mutavirtojen alle, jotka syntyivät sateen huuhtoessa liejua tulivuoren rinteiltä. Myös laavaa virtasi kaupunkiin. Stabiae peittyi tuhkaan vasta seuraavana päivänä. Luoteistuuli kuljetti tuhkaa kaakkoon laajentaen tuhoja entisestään.

Purkausta ennakoivat voimakkaat maanjäristykset olivat alkaneet vuonna 62 jaa. Plinius nuoremman mukaan nämä järistykset eivät olleet vaarallisia, koska ne olivat tavallisia Campaniassa. 24. elokuuta 79 Plinius nuorempi näki puuta muistuttavan tuhkapilven nousevan 32 kilometrin korkeuteen. Purkaus jatkui 19 tuntia ja tappoi paikalla liikkuneen Plinius vanhemman ehkä myrkkykaasuihin. Ihmiset ja rakennukset hiiltyivät jopa 750 °C:n kuumuudessa. Purkauksen arvellaan tappaneen yhteensä ehkä 10 000 ihmistä.

Lähteet 

Tulivuorenpurkaukset
Ensimmäinen vuosisata
Onnettomuudet Italiassa
Rooman valtakunta
Campania
Gudrun

Gudrun on pääasiassa Saksassa ja pohjoismaissa esiintyvä naisen etunimi. Nimi on germaanista alkuperää.

Nimen muinaisskandinaavisen muodon Guðrún tulkitaan merkitsevän Jumalan salaista viisautta. Skandinaavisessa mytologiassa Gudrun oli Sigurdin puoliso.

Saksan kielessä alkumuodoiksi katsotaan muinaisyläsaksan gunt (taistelu) ja rúna(salaisuus). Gudrun (Kudrun) on keskiyläsaksalaisen eepoksen sankaritar. Tarina kirjoitettiin muistiin noin vuonna 1230 Itävallassa. Siinä Gudrun ei suostu ryöstäjänsä puolisoksi vaan joutuu vuosiksi vankeuteen. Vihdoin sulhanen vapauttaa hänet.

Suomessa nimi Gudrun on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 506 henkilölle. Gudrunin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 7. maaliskuuta.

Tunnettuja Gudruneja ja Guðrúneja 

 Gudrun Burwitz (1929–2018), saksalainen Stille Hilfe -järjestön aktiivi, Heinrich Himmlerin tytär
 Gudrun Ensslin (1940–1977), saksalainen terroristi, Punaisen armeijakunnan jäsen
 Guðrún Helgadóttir (1935–2022), islantilainen kirjailija ja poliitikko
 Gudrun Annette Høie (s. 1970), norjalainen painija
 Gudrun Houlberg (1889–1940), tanskalainen näyttelijä
 Gudrun Mörne (1905–1981), suomenruotsalainen toimittaja ja lastenkirjailija
 Gudrun Pausewang (1928–2020), saksalainen kirjailija
 Gudrun Schyman (s. 1948), ruotsalainen poliitikko
 Gudrun Wagner (1944–2007), saksalainen musiikkifestivaalien järjestäjä, 
 Gudrun Zapf-von Hesse (1918–2019), saksalainen typografi, kalligrafi ja kirjansitoja

Lähteet 

Etunimet
Varela

Varela on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Amancio Amaro Varela (s. 1939), espanjalainen jalkapalloilija
 Antonio María Rouco Varela (s. 1936), espanjalainen kardinaali, Madridin arkkipiispa
 Félix Varela (1788–1853), kuubalainen pappi
 Fernando Varela (s. 1979), espanjalainen jalkapalloilija
 Guillermo Varela (s. 1993), uruguaylainen jalkapalloilija
 Jazmín Beccar Varela (s. 1986), argentiinalainen näyttelijä
 Juan Carlos Varela (s. 1963), Panaman presidentti
 Leonor Varela (s. 1972), chileläinen näyttelijä
 Obdulio Varela (1917–1996), uruguaylainen jalkapalloilija
 Silvestre Varela (s. 1985), portugalilainen jalkapalloilija
 Tulio Manuel Chirivella Varela (1932–2021), venezuelalainen katolinen arkkipiispa
Rouva Presidentti (elokuva)

Rouva Presidentti on presidentti Tarja Halosen arjesta kertova dokumenttielokuva, jonka ensi-ilta oli 30. maaliskuuta 2012. Elokuvassa seurataan Halosen elämää lähes puolentoista vuoden ajan. Rouva Presidentti -dokumenttielokuvan tuottivat Helsinki-filmi ja Funny-Films. 

Elokuva seuraa Halosen toimintaa ja työtä esimerkiksi YK:ssa, valtiopäivien avajaisissa, kesällä Naantalin Kultarannassa, valtiovierailuilla Venäjällä sekä Etelä-Afrikassa ja Namibiassa kuten myös maakuntamatkoilla vaikkapa Forssassa.

Arvioita 
Elokuva sai sekä Helsingin Sanomien että Hufvudstadsbladetin arviossa neljä tähteä.
Nähtyään dokumentin kutsuvierasensi-illassa ensi kertaa kokonaan presidentti Halonen itse kommentoi elokuvaa: "Hauska elokuva. Valitettavasti tunnistin itseni siitä."

Elokuvassa esiintyvät henkilöt

Esko Aho
Jörn Donner
Krista Kiuru      
Mari Kiviniemi
Dmitri Medvedev     
Hannu Mäkelä     
Sauli Niinistö     
Bruce J. Oreck
Vladimir Putin     
Alexander Stubb     
Jutta Urpilainen 
Paavo Väyrynen     
Jacob Zuma
Tarja Halonen  
Pentti Arajärvi  
Eila Nevalainen  
Heli Sariola  
Päivi Kairamo-Hella  
Ann-Mari Nyroos  
Sanna Viitanen  
Jukka Jokinen  
Marko Kivelä  
Kaarle Vikström  
Jukka Lindstedt

Arvostelut

Lähteet

Aiheesta muualla   
 Rouva Presidentin FB-sivu
 Rouva Presidentin virallinen sivu ja traileri 

Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2012 dokumenttielokuvat
Tarja Halonen
Koivuposliinikas

Koivuposliinikas (Pheosia gnoma) on hyvin yleinen keskikesän yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Siipien pohjäväri on valkoinen. Etusiiven etureunassa, lähellä siiven kärkeä on likimain siiven puoleen väliin ulottuva musta laikku ja takareuna on musta koko siiven leveydeltä. Siiven ulkoreunasta takareunaa kohti työntyy ruskea alue, joka vaalenee etureunastaan ja ulottuu siiven tyveen saakka. Etusiiven takakulmassa takareunan mustaan vyöhykkeeseen työntyy leveä, valkoinen kiilanmuotoinen täplä. Takasiivet ovat vaaleat, etureunastaan ruskeammat. Takasiiven poikki kulkee harmaa poikkiviiru, ja siiven takakulmassa on suuri, tummassa täplä. Pohjoisessa siipien pohjäväri on ruskea. Siipiväli vaihtelee koiraalla 35–47 mm ja naaraalla 40–52 mm.

Varsin samannäköinen laji on haapaposliinikas (Pheosia tremulae).

Levinneisyys ja lentoaika 
Koivuposliinikasta tavataan Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan kautta Venäjälle ja edelleen Venäjän kaukoitään. Se puuttuu suurelta osin Välimeren ympäristöstä. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji on selvästi harvinaisempi pohjoisessa. Perhoset lentävät joko kahtena sukupolvena, ensin touko-kesäkuussa ja uudelleen heinä-elokuussa tai yhtenä pitkänä sukupolvena. Hyvin lämpiminä kesinä syys-lokakuussa on tavattu jopa kolmannen sukupolven perhosia.

Elinympäristö ja elintavat 
Koivuposliinikas elää lehtimetsissä, niiden laitamilla, soilla ja puutarhoiss. Se on varsin yleinen, mutta yksilömäärät vaihtelevat vuosittain jonkin verran. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat lentävät valolle, mutta naaraita tavataan valoilta harvoin. Päivisin ne lepäävät puiden rungoilla, joilla siipikuviointi häivyttää perhosen hahmon tehokkaasti. Viileällä säällä perhonen voi viettää useita vuorokausia leväten liikkumattomana samalla paikalla.

Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se munii oksien kärkiosiin. Nuoret toukat elävät ryhmissä, vanhemmat yksittäin, yleensä korkealla latvustoissa. Toukka oleskelee lehden reunalla, josta sitä on vaikea havaita. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa jolloin ne kehräävät harmaankotelokopan ja koteloituvat sen sisään. Kotelo talvehtii, usein kaksi kertaa.

Ravintokasvi 
Toukka elää koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: koivuposliinikas 
 Suomen perhostutkijain seura: vaaleat nirkot - lajien erottavia tuntomerkkejä 
 toukka 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Lauri Kaila

Lauri Gustaf Gabriel Kaila (sukunimi vuoteen 1901 Johansson; 26. toukokuuta 1876 Hämeenkyrö – 26. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori, lehtori ja kirjailija.

Kailan vanhemmat olivat rovasti Josua Johansson ja Lovisa Vilhelmina Borg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895, filosofian maisteriksi 1897, teologian kandidaatiksi 1904, teologian lisensiaatiksi 1906 ja teologian tohtoriksi 1907. Kaila vihittiin papiksi 1897.

Kaila toimi Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1921 sekä Helsingin suomalaisen normaalilyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina ja sittemmin yliopettajana 1921–1945.

Kaila oli naimisissa vuodesta 1905 Karin Synnöve Schreyn kanssa.

Teoksia 
 Rukouksen merkitys. Suomen lähetysseura, Helsinki 1919
 Galatalaiskirjeen selitys teoksessa Uuden testamentin selitysteos 2 nide : Apostolien teot ja kirjeitä ; toimittajat J. A. Mannermaa ja Eero Hyvärinen. WSOY 1920-1926
 Raamatun henkilöitä 1 : Joosef ja Elia. WSOY 1934
 Marttyyri : historiallinen murhenäytelmä : prologi ja kahdeksan kuvaelmaa. Kuva ja sana, Helsinki 1946
 Uskonnonopetuksen ohjeita. Kuva ja sana, Helsinki 1946

Lähteet 
 
 

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Härkäpää (perhonen)

Härkäpää (Phalera bucephala) on kookas, melko yleinen ja hyvin helposti tunnistettava yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Kookas perhonen, jonka naaraat ovat koiraita suurempia ja rotevampia. Lepäävä perhonen pitää siipiään kiertyneenä ruumiin sivuille ja muistuttaa erehdyttävästi tasapaksua oksanpätkää. Etusiivet ovat kiiltävän harmaat ja niissä on himmeää poikkijuovitusta. Siiven kärjessä on laaja, melko pyöreä, kellanruskea laikku, jolla on siiven puolella punaruskea reunus. Takasviivet ovat vaalean kellanruskeat ja niiden keskiosassa on harmahtavaa väriä. Ruumis on tukeva ja perhosen niskassa on kellanruskea huppumainen tupsu. Siipiväli naaraalla 53–62 mm ja koiraalla 48–56 mm.

Toukka on oranssi ja siinä on viisi mustaa, katkeilevaa pitkittäisraitaa. Pää on musta ja otsalla on keltainen, Y-kirjaimen muotoinen kuvio. Toukka on kauttaaltaan pitkähköjen, vaaleiden karvojen peittämä. Täysikasvuisena se on 70–80 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Härkäpäätä tavataan jokseenkin koko Euroopassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä levinneisyys yltää Kaukasukselle ja Koreaan saakka. Suomessa se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun korkeudelta. Lentää kesäkuun alusta elokuun alkuun, huipun ollessa heinäkuun loppupuoliskolla.

Elinympäristö ja elintavat 
Härkäpää elää erilaisissa kuivahkoissa lehti- ja sekametsissä, pensaikoissa, puistoissa ja puutarhoissa. Yksilömäärät vaihtelevat vuosittain. Perhoset lentävät pimeän laskeutumisesta aamuyölle melko nopeasti muutaman metrin korkeudella maanpinnasta. Koiraat tulevat valolle, naaraat vain harvoin. Päivällä perhonen näyttelee katkennutta oksankappaletta ja häirittynä pudottautuu kuollutta esittäen maahan.

Naaras munii suurina munaryhminä lehtien alapinnoille kaikkiaan 250–320 munaa, jotka kuoriutuvat reilua viikkoa myöhemmin. Pienet toukat elävät suurissa ryhmissä, joissa voi olla jopa 150 toukkaa ja viihtyvät auringonpaisteessa lehtien yläpinnoilla. Viimeisen toukkavaiheen alkaessa ryhmät hajoavat. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun lopulla ja kulkevat pitkiäkin matkoja etsien sopivaa koteloitumispaikkaa, jonka löydettyään ne kaivautuvat maahan useiden senttimetrien syvyyteen ja rakentavat sinne pienen onkalon. Kotelo talvehtii, joskus kaksikin kertaa.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla lehtipuilla ja pensailla, etenkin koivuilla (Betula) ja pajuilla (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Härkäpää (Phalera bucephala)
 Suomen perhostutkijain seura: härkäpää 
Suomen Perhoset: Härkäpää
 toukka 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 UniProt: Taxonomy - Phalera bucephala 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Phalera bucephala 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Phalera bucephala (buff tip moth) 

Nirkot
Läroverket för gossar och flickor

Läroverket för gossar och flickor (”Oppikoulu pojille ja tytöille”) oli Helsingissä vuosina 1883–1977 toiminut yksityinen ruotsinkielinen oppikoulu. Se oli Suomen ensimmäinen virallinen yhteiskoulu. Koulun perustivat professori Fridolf Gustafsson, assessori Uno Kurtén ja anatomian professorin apulainen Georg Asp. 

Ensimmäisenä rehtorina toimi vuoteen 1900 pastori K. T. Broberg, jonka mukaan koulua ruvettiin kutsumaan nimellä ”Brobergska samskolan” eli ”Broban”. Virallinen nimi oli vuoteen 1912 Helsingfors läroverk för gossar och flickor (kirjoitettiin myös muodossa ”lärovärk”) ja siitä eteenpäin Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors.

Koulu toimi 1895 alkaen Gustaf Nyströmin suunnittelemassa omassa koulutalossa osoitteessa Korkeavuorenkatu 23. Molemmille sukupuolille annetun yhteisopetuksen vuoksi koulua pidettiin alkuaikoinaan pahennusta herättävänä ja valtionapua anottaessa senaatin kirkollisasiain toimituskunnan päällikkö Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen totesi pitävänsä oppilaitoksen kasvatusperiaatteita ”lievästi sanoen epäilyttävinä”.

Läroverket för gossar och flickor yhdistettiin syksyllä 1973 yksityisen Laguska skolanin kanssa ja seuraavana vuonna uuden koulun nimeksi tuli Minerva skolan, johon yhdistettiin 1975 myös Tölö svenska samskolan. Koko koulu kunnallistettiin Helsingin kaupungille peruskouluun siirryttäessä syksyllä 1977, minkä jälkeen toiminta jatkui vain Töölössä. Entisessä Korkeavuorenkadun koulurakennuksessa on toiminut vuodesta 1978 Taideteollisuusmuseo (nyk. Designmuseo).

Rehtorit 

 1883–1900 Karl Theodor Broberg
 1900–1905 J. M. Granit
 1905–1917 Jakob Einar Meinander
 1917–1925 Rolf Krogerus
 1925–1944 Fritiof Freudenthal
 1944–1947 Torsten Steinby
 1947–1968 Eric W. Nyström
 1968–1973 Hilding August Karling
 1973–1977 Margareta Grigorkoff

Tunnettuja entisiä oppilaita 
 Widar Brenner, kasvitieteilijä
 Uno Brummer, toimittaja, kääntäjä, kirjailija
 Elsa Bruun, kirjastonhoitaja ja -johtaja
 Ruth Dahl, kirjailija
 Emil Fabritius, arkitehti
 Greta Hällfors-Sipilä, kuvataiteilija
 Ernst Häyrén, kasvitieteilijä
 Tove Jansson, kirjailija, taidemaalari, pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija
 Viktor Jansson, kuvanveistäjä
 Ruben Lagus, jääkärikenraalimajuri
 Tor Nessling, vuorineuvos
 Gunnar Nordström, fyysikko
 Gunnar von Numers, rautatievirkailija, runoilija
 Kalle Nyman, apteekkari
 Per-Olof Nyström, mainospiirtäjä
 Gunna Möller, taiteilija
 Oskar August Rosenqvist, rehtori, Svenska handelshögskolan
 Axel Salingre, hammaslääkäri, kauppaneuvos
 Gunnar Takolander, lakitieteen lisensiaatti, pankinjohtaja, poliitikko
 Elli Tompuri, näyttelijä
 Edward Wegelius, lentokoneinsinööri
 Michael Widenius, ohjelmoija, yrittäjä

Lähteet

Helsingin oppilaitokset
Suomen ruotsinkieliset oppilaitokset
Cajsa Warg

Anna Christina Cajsa (Kajsa) Warg (23. maaliskuuta 1703 Örebro - 5. helmikuuta 1769 Tukholma oli ruotsalainen taloudenhoitaja ja keittokirjailija.

Cajsa Wargin isä oli raatimies Anders Warg ja äiti Karin Livijn. Hän muutti kotoa jo nuorena ansaitakseen elantonsa ja pääsi taloudenhoitajaksi (”husmamsell”) merkittäviin tukholmalaisperheisiin, kuten Wolter Reinhold von Stackelbergille, Berndt Otto von Stackelbergille ja lopulta valtiosihteeri, ylipostitirehtööri, vapaaherra Leonard Klinckowströmille Tukholmaan.

Warg julkaisi äidiltään saamallaan perinnöllä palveluspaikoissaan kokoamiaan reseptejä vuonna 1755 kirjana nimellä Hjelpreda I hushållningen för unga Fruentim(b)er, ja kirja ilmestyi sittemmin useina painoksina. 14. ja viimeinen painos ilmestyi 1822.

Etunimelle Cajsa tai Kajsa ei ole historiallisia vahvistuksia, vaan hänen nimensä on ollut aina Christina, vaikka hänet nykyisin tunnetaan Cajsana.

Warg tunnetaan Ruotsin keittotaidon äitinä. Häneltä on peräisin lentävä lause ”man tager vad man haver” (otetaan mitä on), tosin sitä ei löydy hänen keittokirjastaan.

Wargin keittokirja ei ollut ensimmäinen ruotsalainen keittokirja, kuten usein sanotaan, vaan gastronomisessa bibliografiassa kolmaskymmeneskolmas, mutta se oli kylläkin omana aikanaan laajimmalle levinnyt.

Lähteet 

Keittokirjailijat
Ruotsalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1703 syntyneet
Vuonna 1769 kuolleet
Anarkistinen insurrektionalismi

Anarkistinen insurrektionalismi (kapinallinen anarkismi) on Italiassa 1970-luvulla kehittynyt anarkismin suunta, jonka juuret ovat klassisessa anarkismissa, etenkin Bakuninin, Malatestan ja Luigi Galleanin kirjoituksissa. Insurrektionalismi hylkää syndikalistiset metodit aikansa eläneinä, ja painottaa epämuodollista organisaatiota, joka koostuu perussoluista ja läheisryhmistä. Insurrektionalistien päämäärä on yleinen kapina, kansannousu, joka kehittyy anarkistiseksi vallankumoukseksi. Perinteisen ”luokkasodan” käsitteen sijaan insurrektionalistit ovat puhuneet ”sosiaalisesta sodasta”. Insurrektionaaliseen anarkismiin liitetään usein termi ”teon propaganda” (), jolla tarkoitetaan erilaisia väkivallan tekoja, kuten pommituksia ja salamurhia. Näistä kuuluisimpia ovat Leon Czolgoszin suorittama Yhdysvaltain presidentti William McKinleyn murha sekä Gaetano Brescin suorittama Italian kuningas Umberto I:n murha.

Anarkistisen insurrektionalismin keskeinen teoreetikko on italialainen Alfredo M. Bonanno. Insurrektionalismi on voimakkainta Välimeren maissa sekä Etelä-Amerikassa. 2000-luvulla insurrektionalismi on ollut anarkismin voimakkaimmin kasvavimpia suuntauksia, ja sen vaikutukset näkyvät yhä enemmän eri maiden anarkistiliikkeissä.

Aiheesta muualla 
 Takku
 Act for freedom now!
 Writings of Alfredo Bonanno
 325 Magazine

Anarkismi
Eurocup Mégane Trophy

Eurocup Mégane Trophy oli Euroopassa ajettava autourheilusarja, jonka järjesti Renault Mégane Renault Sport. Sarja perustettiin vuonna 1976. Vuodet 2005-2013 sarja oli osa World Series by Renault-sarjaa. Sarjassa ajettiin Renaultin valmistamilla urheiluautoilla ja moottoreilla. Sarjassa jaettiin pisteitä kymmenelle parhaalle järjestyksessä 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Lisäksi vuoteen 2010 saakka paalupaikasta sai lisäpisteen. 

Sarjan mestaruuden voittivat Jan Heylen, Jaap van Lagen, Pedro Petiz, Michaël Rossi, Mike Verschuur, Nick Catsburg, Stefano Comini, Albert Costa ja Mirko Bortolotti. Eniten vanhan sarjan mestaruuksia on Massimo Sigalalla, joka voitti sarjan mestaruuden viidesti peräkkäin vuosina 1986-90. Lisäksi Luca Rangoni voitti sarjan mestaruuden neljästi vuosina 2000–2003. Vuosi 2013 jäi sarjan viimeiseksi kaudeksi ja korvattiin vuonna 2015 uudella Renault Sport Trophy -sarjalla.

Autourheilusarjat
Renault
Hopealehmus

Hopealehmus (Tilia tomentosa) on lehmusten sukuun kuuluva puulaji, joka kasvaa luontaisena Kaakkois-Euroopassa, ainakin Etelä-Unkarissa ja Pohjois-Balkanilla.

Hopealehmuksen tieteellinen lajinimi tomentosa (huopainen) viittaa lajin lehtien alapinnan ja nuorten haarojen tiheään tähtikarvoitukseen. Tämä on lajin tuntomerkki, sillä lehdet näyttävät alta hopeisilta. Hopealehmus on nopeakasvuinen puu, jonka latvus on säännöllisen muotoinen. Sitä on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa istutettu runsaasti puistopuuksi. Laji menestyy Suomessa hyvin aivan etelässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Puutarha.net: Hopealehmus (Tilia tomentosa)
 ITIS: Tilia tomentosa 
 United States Department of Agriculture (USDA): Tilia tomentosa 

Lehmukset
Euroopankeltis

Euroopankeltis (Celtis australis) on hamppukasvien (aiemmin jalavakasvien) heimoon sijoitettu puu, joka kasvaa luontaisena Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lounais-Aasiassa. Sitä tavataan pääasiassa Välimeren tuntumassa Portugalista ja Marokosta itään. Istutettuna puuta tavataan myös Keski- ja Länsi-Euroopassa.

Ulkonäkö ja koko 

Euroopankeltiksen runko kasvaa vankaksi ja on sileäkaarnainen, hopeanharmaa.  Puu kasvaa korkeimmillaan 20-metriseksi.  Laji muistuttaa jonkin verran Pohjois-Amerikassa esiintyvää keltislajia amerikankeltistä (Celtis occidentalis), jonka kaarna on kuitenkin selvästi kyhmyinen. Euroopankeltiksen soikeiden sahalaitaisten lehtien kärki on pitkä ja kapea. Lehtien yläpinta on karhea kovatyvisten karvojen vuoksi. Puun hedelmä on mehevä ja marjaa muistuttava.

Euroopankeltiksen hedelmät ovat rypäleenkaltaisia ja kypsinä väriltään ruskeanmustia. Ne ovat syömäkelpoisia ihmiselle, mutta hyvin vähän käytettyjä. Siemenistä on silti mainintoja jo muinaisissa egyptiläisten ruokaohjeissa.

Lähteet 

Hamppukasvit
African Care

African Care ry on vuonna 2001 perustettu kansalaisjärjestö, joka pyrkii vahvistamaan erityisesti naisten asemaa ja toimintamahdollisuuksia Suomessa sekä kehitysmaissa. Yhdistyksen perustajajäseninä oli ryhmä pääkaupunkiseudulla asuvia sosiaali- ja terveysalan koulutettuja afrikkalaisnaisia. 

Järjestön puheenjohtajana toimii Batulo Essak.

Suomen toiminta 
Kotimaan toiminnalla African Care pyrkii vahvistamaan maahanmuuttajanaisten asemaa yhteiskunnassa. Toiminta on keskittynyt etenkin maahanmuuttajanaisten ja -perheiden terveyden ja hyvinvoinnin edistämiseen.

Päättyneet hankkeet 
 Maahanmuuttajanaisten ja heidän perheidensä hyvinvointia, terveyttä ja osallisuutta vahvistava hanke (20152017)
 Kehitysmaiden naisvaikuttajat -globaalikasvatushanke (2015)
 Kulttuurien kohtaamisia – kunnia-ajattelu haasteena koulumaailmassa (2013)
 Terveys elämäntavaksi – terveyden edistämishanke (2012)
 Kulttuurit – ihmisten kohtaamisia (2012)
 Oikeus sanoa EI -rikoksentorjuntahanke (2011)
 Terve Perhe (2009-2011)
 Itsenäiset naiset (2006-2007)
 Maahanmuuttajanaisten rikoksentorjuntahanke pääkaupunkiseudulla/afrikkalaisnaiset (2005-2006)
 Monikulttuuristen naisten ohjelma (2004)

Kehitysyhteistyö 
African Care koordinoi ulkoasiainministeriön hanketuella kehitysyhteistyöhankkeita Somaliassa yhteistyössä paikallisten järjestöjen kanssa. Hankkeilla on vahvistettu mm. naisten asemaa ja koulutus- ja työllistymismahdollisuuksia, parannettu seksuaali- ja lisääntymisterveyttä, koulutettu monipuolista terveydenhuoltohenkilöstöä ja tuotettu maksuttomia terveyspalveluita alueen asukkaille.

Nykyiset hankkeet  
 Haweenka - Somalian naiset päätöksenteossa

Päättyneet hankkeet 
 Yasmin - Naisten resurssikeskus
Synnytysklinikka- ja koulutushanke
Kokonaisvaltainen HIV/AIDS-valistustyö
Operation Theatre Initiative Incorporated to HIV/AIDS Elimination
Sagal – työ ja toimeentulomahdollisuuksia Banadir naisille

Lähteet

Aiheesta muualla 
 African Care ry

Kehitysyhteistyöjärjestöt
Cornelia Sideri

Cornelia Sideri (s. 29. joulukuuta 1938) on romanialainen entinen meloja. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sai pronssia 500 metrin kajakkikaksikossa yhdessä Hilde Lauerin kanssa.

Lähteet 

Romanialaiset melojat
Romanialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Haapaposliinikas

Haapaposliinikas (Pheosia tremula) on jokseenkin yleinen, nirkkoihin kuuluva yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Haapaposliinikas muistuttaa huomattavan paljon hieman yleisempää koivuposliinikasta (Pheosia gnoma). Siipien pohjaväri on valkoinen. Etusiiven takareuna on koko siiven leveydeltä musta ja siiven ulkoreunan ruskea väri kapenee vyöhykkeeksi mustan alueen etupuolelle ja ulottuu siiven tyveen saakka. Siiven etureunassa on kärjestä suunnilleen siiven puoliväliin ulottuva mustanruskea laikku. Siiven ulkoreunasta suuntautuu sisäänpäin muutamia kapeita valkoisia viiruja ja takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat hyvin vaaleanharmaat ja niiden takareunassa on melko tarkkarajainen tumma laikku. Pohjoiset yksilöt ovat harmaamman sävyisiä kuin perusmuoto. Siipiväli on koiraalla 39–50 mm ja naaraalla 42–56 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Haapaposliinikkaan elinalue kattaa lähes koko Keski- ja Etelä-Euroopan ulottuen idässä Turkkiin ja Keski-Aasiaan saakka. Suomessa haapaposliinikasta tavataan melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa pohjoisrajan ollessa suunnilleen Kemi-Lieksa-linjalla. Perhoset lentävät kesäkuun alusta elokuun alkuun lennon hipun ollessa heinäkuun lopulla. Lämpiminä vuosina osittainen toinen sukupolvi on lennossa elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Haapaposliinikas elää kuivilla ja lämpimillä paikoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Se vaatii elinpaikaltaan enemmän lämpöä kuin koivuposliinikas. Perhoset lepäävät päivisin matalalla puiden rungoilla tai oksilla ja aloittavat lennon pimeän laskeuduttua. Lento jatkuu keskiyöhön, joskus aamuyölle saakka. Koiraat tulevat valolle selvästi naaraita useammin. Perhosta ei yleensä tavata samalta paikalta kovin runsaslukuisena ja yksilömäärissä on suurta vuosittaista vaihtelua.

Naaras munii oksille ja lehdille 175–200 munaa pieninä ryhminä. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluttua ja toukat elävät aluksi ryhminä, myöhemmin yksittäin. Toukka syö lehteä reunasta alkaen ja aina syötyään jonkin aikaa se palaa lehtiruodille, jolla se lepää pää lehteen päin. Täysikasvuinen toukka koteloituu elo-syyskuun vaihteessa maakoloon, karikkeeseen tai lehtien väliin tekemäänsä kotelokoppaan. Toisen sukupolven toukat koteloituvat lokakuussa. Kotelo on talvehtiva vaihe.

Ravintokasvi 
Toukka elää haavalla (Populus tremula) sekä pajuilla (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: haapaposliinikas 
 Suomen perhostutkijain seura: vaaleat nirkot - lajien erottavia tuntomerkkejä 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Kärsänirkko

Kärsänirkko (Pterostoma palpinum) on yleinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Kärsänirkko esiintyy Pohjoismaissa kahtena hieman erinäköisenä alalajina, joiden levinneisyysalueetkin ovat erilaiset.

Alalaji P. p. palpinum on levinneisyydeltään eteläisempi. Etusiivet ovat harmaanruskeat, joskus tummemmat, ja siipisuonten kohdalla on kapeita tummia viiruja. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee viistottain kaksi tummaa, varjomaista poikkijuovaa. Takasiivet ovat lähes yksiväriset, vain reunoja kohti hieman tummenevat ja samanväriset kuin etusiivet. Alalaji P. p. lapponicum on pohjoisempi. Sen takasiivet ovat lähes yksivärisen valkoiset eikä etusiivissäkään ole selvää kuviointia. Molemmilla alalajeilla Etusiiven ulkoreuna on voimakkaasti aaltoileva ja siiven sisäänpäin kaartuvassa takareunassa on leveä suomutupsu. Molemmilla sukupuolilla on paksut ja pitkät huulirihmat, jotka osoittavat kärsämäisesti eteenpäin. Lisäksi koiraalla on selvästi siipiä pitemmän takaruumiinsa kärjessä pitkä, kaksihaarainen tupsu. Keskiruumiin päällä on huppumainen karvatupsu eikä perhosen päätä ole helppo nähdä. Naaras on kookkaampi ja sillä on rotevampi vartalo. Siipiväli on naaraalla 44–54 mm kun koiraat jäävät 39–48 mm:n kokoon.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan ja Etelä-Euroopassa on oma alalajinsa P. p. ponticum. Idässä levinneisyys ulottuu Kiinan pohjoisosiin. Suomessa alalajia P. p. palpinum tavataan koko maan etelä- ja keskiosissa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle saakka. Alalajia P. p. lapponicum tavataan siitä pohjoiseen aina Saariselän korkeudelle saakka. Alalaji P. p. palpinum lentää lahtena päällekkäisenä sukupolvena ensin toukokuusta kesäkuun loppuun ja runsaslukuisempana toisena sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun loppuun. Alalaji P. p. lapponicum lentää kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Kärsänirkko viihtyy lehti- ja sekametsissä, pensaikoissa sekä puutarhoissa ja puistoissa, pohjoisessa usein jokien rannoilla, ja sitä tapaa harvoin tyypillisen elinympäristön ulkopuolella. Laji on yleinen, mutta perhosia tapaa harvoin runsaslukuisina. Päivisin puiden rungoilla tai kasvillisuudessa lepäävät perhoset aloittavat lennon iltahämärässä ja lentävät keskiyöhön, joskus aamuyöllekin. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraita ei valolta tapaa juuri koskaan.

Naaras munii 75–130 munaa yksitellen tai parin munan ryhmiksi. Toukat elävät luultavasti enimmäkseen latvustoissa ja niitä tapaa tavallisesti vain yksittäin. Ensimmäinen toukkasukupolvi on täysikasvuinen heinäkuussa, toinen syys-lokakuussa. Kotelo on maanpinnalla tai heti sen alla karikkeella naamioidun kotelokopan sisällä. Kotelo talvehtii, usein kahdesti ennen aikuisen perhosen kuoriutumista.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat haapa (Populus tremula) sekä pajut (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: kärsänirkko 
 toukka
 Norges sommerfugler 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Hugo Rüster

Hugo Rüster (15. tammikuuta 1872 – ?) oli saksalainen soutaja. Hän kilpaili Hampurin RC Favorite-Hammonialle. Hän osallistui vuoden 1900 kesäolympialaisiin Pariisissa ja sai pronssia perämiehellisessä nelikossa.

Lähteet 

Saksalaiset soutajat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1872 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Matti Klemettilä

Matti Klemettilä (20. lokakuuta 1875 – 23. elokuuta 1964) oli suomalainen monarkisti, joka päätti vuonna 1937 pyrkiä Suomen kuninkaaksi nimellä Matti I. Hän suunnitteli kuninkaana menevänsä naimisiin joko jonkun amerikkalaisen miljoonaperijättären kanssa tai sitten Englannin prinsessa Margaretin kanssa. Uusi kuninkaanlinna oli tarkoitus rakentaa Helsingin Tähtitorninmäelle.

Klemettilä oli 1900-luvun alussa menestyvä vaasalainen kauppias, joka oli mukana perustamassa Maalaisliittoa ja sanomalehti Ilkkaa. Hän menetti kuitenkin omaisuutensa konkurssissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Tämän jälkeen Klemettilä työskenteli muun muassa renkinä, ja näihin aikoihin myös hänen kuningassuunnitelmansa syntyivät.

1950-luvulla Klemettilä vieraili säännöllisesti eduskuntatalossa, ja hänestä tuli eräänlainen talon epävirallinen maskotti. Hän lähetti kirjelmiä kansanedustajille ja tarjosi muun muassa omaa ministerilistaansa jokaiseen uuteen hallitukseen. Kun Klemettilä täytti vuonna 1950 75 vuotta, kutsui hän koko eduskunnan kotiinsa Kirkkonummelle syntymäpäiväkahveille. Kukaan kutsutuista ei ilmestynyt paikalle, mutta Klemettilä sai lukuisia onnittelusähkeitä. Myös 1955 Klemettilän täyttäessä 80 vuotta muun muassa silloinen pääministeri Urho Kekkonen lähetti hänelle onnittelusähkeen.

Eräänä päivänä vuonna 1960 Klemettilä marssi Yleisradion studioon pyytäen lupaa antaa hallitsijavakuutuksensa radiossa. Paikalla ollut toimittaja Niilo Ihamäki mietti asiaa hetken, ja lopulta hallitsijavakuutus tallennettiinkin ääninauhalle.

Kirjallisuutta 
 Sinikka Klemettilä : Matti I Suuri : Matti Klemettilän ihmeellinen elämä. Kirjapaja 2009 ISBN 9789516079816

Lähteet 

Kruununtavoittelijat
Suomalaiset eksentrikot
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Itkupaju

Itkupaju (Salix babylonica) on pajujen suvun puulaji, jota tavataan luonnonvaraisena Kiinassa ja viljeltynä koristekasvina laajalti Euraasiassa. Lajista on kehitetty lukuisia lajikkeita ja risteymiä.

Ulkonäkö 
Itkupaju kasvaa suurimmillaan 18-metrikseksi puuksi, jonka rungon kaarna on harmaan musta ja uurteinen. Oksanhaarat ovat selvästi riippuvia. Lehdet ovat lähes suikean muotoisia, 9–16 senttimetriä pitkiä, lähes sileitä, sahalaitaisia ja pitkäkärkisiä.

Käyttö 
Pohjoismaissa viljellään koristepuina joitain itkupajusta periytyviä risteymiä ja niiden lajikkeita. Muun muassa kyynelsalavaa (Salix × pendulina), joka on itkupajun ja salavan (Salix fragilis) välinen risteymä ja riippasalavaa (Salix × sepulcralis), joka on itkupajun ja valkosalavan (Salix alba) risteymä. Suomessa menestyy ainakin kyynelsalava.

Lähteet 

Pajut
Puut
Vanajansalava

Vanajansalava (Salix × alopecuroides) on pajujen sukuun kuuluva pensaaksi tai harvoin puuksi kasvava lajiristeymä. Sitä viljellään koristekasvina. Lähteestä riippuen vanajansalava määritetään joko salavan (Salix fragilis) ja jokipajun (Salix triandra) tai kujapajun (Salix × rubens, salavan ja  valkosalavan risteymä) ja jokipajun väliseksi risteymäksi.

Ulkonäkö 
Vanajansalava kasvaa kahdesta kymmeneen metriä korkeaksi. Sen silmut ovat suippoja, korvakkeet suuria ja suikealapaiset lehdet hienosahalaitaisia, 8–16 senttimetriä pitkiä. Laji muistuttaa jokipajua, johon verrattuna lehtien suippukärki on pitkä, kaksi senttimetriä pitkä lehtiruoti karvainen, jokipajun lehtiruodit ovat yleensä lyhyempi, kaljuuntuvia, ja korvakkeista osa varisevia.

Levinneisyys 
Suomessa vanajansalava on vakiintunut viljelykarkulainen Etelä-Hämeessä Vanajaveden rannoilla, missä sitä on aiemmin luultu jokipajuksi, jota tavataan Suomessa vain pohjoisessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Vanajansalavan (Salix ×alopecuroides) levinneisyys Suomessa.

Pajut
Kenraali Kim Il-sungin laulu

Kenraali Kim Il-sungin laulu on kappale Korean Demokraattisen Kansantasavallan valtiopäämiehelle Kim Il-sungille.

Sanoitus

Luettelo näistä lauluista 
 Kenraali Kim Jong-ilin laulu

Lähteet

Pohjois-Korean musiikki
Propagandamusiikki
Propaganda Pohjois-Koreassa
William Penn (amiraali)

Sir William Penn (n. 1621 Bristol – 16. syyskuuta 1670 Walthamstow) oli englantilainen amiraali ja Pennsylvanian perustajan William Pennin isä.

Penn lähti nuorena merille, ja hänestä tuli 1643 laivan kapteeni. Kaksi vuotta myöhemmin hän meni naimisiin Margaret van der Schurenin kanssa. Englannin sisällissodassa hän oli parlamentaristien puolella. Penn lähetettiin 1650 vapauttamaan Välimerellä prinssi Ruprechtia etsivä Robert Blake. Penn toimi alueella Azoreilta Maltalle, mutta ei löytänyt Ruprechtia. Vuodesta 1652 Penn osallistui ensimmäiseen Englannin–Hollannin sotaan Blaken vara-amiraalina. Penn sai 1653 kenraalia vastanneen laivaston sotilasarvon general at sea, ja hänelle myönnettiin palveluksestaan sodassa maita Irlannista.

Pennin alaisuuteen asetettiin syyskuussa 1654 joukko, jonka tarkoituksena oli Englannin–Espanjan sodassa vallata espanjalaisilta maita Länsi-Intiasta ja perustaa tukikohta Englannin laajentumista varten. Maajoukkoja johti Robert Venables. Retkikunta epäonnistui tavoitteissaan, mihin oli osittain syynä Pennin ja Venablesin erimielisyydet. Sairastuttuaan Penn lähti kesäkuussa 1655 takaisin Englantiin. Sekä Penn että Venables joutuivat Englannissa vangiksi Lontoon Toweriin. Penn vapautettiin lokakuussa 1655 anteeksipyyntönsä jälkeen. Hän vetäytyi eläkkeelle tilalleen Irlannin Macroomiin.

Protektoraatin kaaduttua 1659 kenraali George Monck tarjosi Pennille uutta tilaisuutta laivastossa. Hänet valittiin myös vuoden 1660 konventtiparlamenttiin. Penn järjesti laivueen, joka toi valtansa takaisin saaneen kuningas Kaarle II:n toukokuussa 1660 takaisin Englantiin. Penn lyötiin ritariksi kesäkuussa. Hänestä tuli myös Yorkin herttuan (tuleva kuningas Jaakko II) ja uudistetun laivaston tärkeä neuvonantaja. Aktiiviseen palvelukseen Penn palasi toisessa Englannin–Hollannin sodassa. Hän ajautui riitoihin Monckin kanssa, ja hänet pakotettiin eroamaan. Huonontuvan terveytensä takia Penn vetäytyi kokonaan julkisuudesta ja kuoli syyskuussa 1670.

Lähteet 

Brittiläiset amiraalit
Vuonna 1621 syntyneet
Vuonna 1670 kuolleet
Danilo

Danilo-nimisiä henkilöitä:

 Danilo (Danilo Luiz da Silva) (s. 1991), brasilialainen jalkapalloilija
 Danilo (Danilo Larangera) (s. 1984), brasilialainen jalkapalloilija
 Danilo (Danilo Barbosa da Silva) (s. 1996), brasilialainen jalkapalloilija
 Danilo (Marcos Danilo Padilha) (1985–2016), brasilialainen jalkapalloilija
 Danilo Pereira (s. 1991), portugalilainen jalkapalloilija
 Danilo I, useita Montenegron hallitsijoita:
 Danilo I (n. 1670–1735), Montenegron ruhtinaspiispa vuosina 1696–1735
 Danilo I (1826–1860), Montenegron ruhtinaspiispa ja ruhtinas vuosina 1851–1860
 Danilo (1871–1939), Montenegron kruununprinssi