joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Arkása

Arkása () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 531 (vuonna 2011).

Arkásan kylä sijaitsee Kárpathoksen länsirannikon eteläosassa linnuntietä noin yhdeksän kilometriä länsilounaaseen Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta. Kylä on perinyt nimensä antiikin ajan Arkesseian kaupungilta, joka sijaitsi sen lähellä. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa varhaisbysanttilaisen, 400-luvulla rakennetun Pyhän Anastasian (Agía Anastasía) kirkon rauniot lattiamosaiikkeineen. Antiikin Arkesseian rauniot sijaitsevat nykyisellä Palaiókastron vuorella.

Nykyisin Arkásan kylässä on pienimuotoista turismia. Kylän lähellä on joitakin rantoja. Ágios Nikólaoksen ranta, joka on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Nikolaokselle omistetusta kappelista, sijaitsee noin kilometrin kylästä etelään.

Arkása muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αρκάσας, Topikí Koinótita Arkásas), johon kuuluvat varsinaisen Arkásan kylän lisäksi Foiníkin kylä sekä pienet saaret Diakóftis (Diakóptis) ja Charkiás (Chalkiás). Koko yhdyskunnan väkiluku on 564.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etelä-Egean saarten kylät
Kárpathos
Tepa Lukkarinen

Teuvo "Tepa" Lukkarinen (s. 1959) on kemiläinen laulaja ja lauluntekijä. Lukkarinen on kitaristi, laulaja, trubaduuri ja musiikkialan yrittäjä. 

Lukkarinen on julkaissut De Soto -orkesterin kanssa neljä täysipitkää albumia. De Soton lisäksi hän on kitaristina Arwid W. & Arabian Kuu yhtyeessä. Hän säestää muun muassa Maya Paakkaria The Grand men -kokoonpanossa sekä esiintyy trubaduurina. Hän soittaa Jope Ruonansuun ja CMX:n ensimmäisillä albumeilla.

Lukkarinen on toiminut myös äänittäjänä, ääniteknikkona mm: Mark Harman, Sue Moreno, Robert Gordon.

Diskografia 
My Thang (1991)
Friday Night (1994)
Party Time (1998)
Upright&Frozen Alive (2009)
Rocky Road  (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla
https://www.tepalukkarinen.com/

Suomalaiset kitaristit
Elävät henkilöt
Bad Mergentheim

Bad Mergentheim (tai Mergentheim ennen vuotta 1926 ) on Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, jossa asui vuoden 2018 lopussa yli 23 000 henkeä. Kaupunki siirtyi Saksalaisen ritarikunnan omistukseen 1200-luvulla, vuosina 1525–1809 se toimi ritarikunnan tukikohtana. Mergentheimissa sijaitsee useita keskiaikaisia rakennuksia sekä ritarikunnan linnoitus. 

Bad Mergentheim kehittyi kylpyläkaupungiksi 1800-luvulla, jolloin eräs paimen havaitsi paikallisen lähteen veden olevan mineraalipitoista. Toisessa maailmansodassa kaupungissa toimi sotilassairaala, jonka vuoksi se säästyi raskaimmalta pommitukselta.

Maantiede

Ilmasto

Lähteet

Saksan kaupungit
Baden-Württembergin kunnat
Luettelo hotelleista Suomessa

Luettelo hotelleista Suomessa on luettelo Suomessa sijaitsevista hotelleista.

Suurimmat hotellit
Vuonna 2019 Suomen suurin hotelli oli Vantaalla sijaitseva Sokos Hotel Flamingo. Toiseksi suurin hotelli oli Helsingissä sijaitseva Scandic Park Hotel ja kolmanneksi suurin Helsingin Kampissa sijaitseva Sokos Hotel Presidentti. Helsingin Jätkäsaaressa sijaitseva Clarion Hotel Helsinki sisältää 425 hotellihuonetta.

Tulevia hotelleja

Vuonna 2020 Helsingin päärautatieaseman siipeen avataan 483 huoneen Scandic-hotelli.

Mall of Triplan hotelli on Original Sokos Hotel Tripla ja siinä on 430 huonetta. Hotelli valmistuu vuonna 2020.

Vuonna 2023 avattavaksi suunniteltu Nordic Choice Hotelsin Helsinki-Vantaan lentoasemalle rakennettava hotelli olisi Suomen suurin hotelli yli 700 huoneellaan.

Taulukko

Lähteet

hotellit
Bombay Jayashri

Bombay Jayashri Ramnath on intialainen karnaattisen musiikin laulaja.

Jayashri syntyi Kolkatassa musikaaliseen sukuun. Hänen vanhempansa ovat Seethalakshmy ja N. N. Subramaniam, joista molemmat ovat sekä esiintyjiä että musiikinopettajia. Hän saikin varhaisimman musiikkikasvatuksensa vanhemmiltaan. Mumbaihin muutettuaan hän jatkoi musiikkiopintojaan Pandit Mahavir Jaipurwalen, T. R. Balamanin ja Ajay Pohankarin johdolla; hän sai siellä opetusta myös bharatanatyamtanssissa Mahalingam Pillailta ja Kalyanasundaram Pillailta. Vuonna 1989 Jayashri muutti Chennaihin karnaattisen musiikin edistyneitä opintoja varten. Hän sai siellä opetusta viulisti Lalgudi Jayaramanilta ja opiskeli lisäksi veenansoittoa.

Jayashrin esiintymispaikkoja Intiassa ovat olleet muiden muassa Rashtrapati Bhavan ja Kansallinen esittävien taiteiden keskus. Ulkomailla hän on esiintynyt esimerkiksi Sydneyn oopperatalossa sekä Carnegie Hallissa, jossa esiintyneistä karnaattisista muusikoista hän oli M. S. Subbulakshmin jälkeen toinen. Jayashrin kansainvälisiä yhteistyökumppaneita ovat olleet muiden muassa Hisham Abbas ja Eero Hämeenniemi. Vuonna 2008 laulaja esiintyi ensimmäisessä karnaattisesta musiikista tehdyssä elokuvassa (Margazhi Raagam).

Jayashri on tehnyt musiikkia musikaaleja, elokuvia, näyttämöesityksiä ja omia albumeitaan varten. Hän kirjoitti ja esitti Piin elämä -elokuvaa varten laulun "Pi's Lullaby", jolla sai vuonna 2012 Oscar-ehdokkuuden. Opetustyötä Jayashri on tehnyt Sangeet Natak Akademissa ja Goan yliopistossa. Lasten opetusta varten hän perusti vuonna 2014 Hitham-säätiön. Hän myös perusti T. M. Krishnan ja Youth Association for Classical Musicin kanssa vuosittaisen, kerrallaan viikon kestävän Svanubhava-tapahtuman Chennaissa. Hän on ollut mukana kirjoittamassa kahta kirjaa: Professor Sambamoorthy: The Visionary Musicologist (muut kirjoittajat T. M. Krishna, Sanjay Subrahmanyam) ja Voices Within (muut kirjoittajat T. M. Krishna, Mythili Chandrasekar).

Lähteet 

Intialaiset laulajat
Vinansoittajat
Musiikkikirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Toyoda

Toyoda on seuraavien japanilaisten henkilöiden sukunimi:

Akio Toyoda (s. 1956), Toyota-yhtiön toimitusjohtaja
Eiji Toyoda (1913–2003), Toyota-yhtiön toimitusjohtaja
Hisakichi Toyoda (1912–1976), uimari, olympiavoittaja
Kiichirō Toyoda  (1894–1952), autonvalmistaja Toyotan perustaja
Nayuha Toyoda (s. 1986), japanilainen jalkapalloilija
Sakichi Toyoda (1867–1930), keksijä ja alkuperäisen Toyota Industries -yhtiön perustaja
Shōichirō Toyoda (s. 1925), Toyota-yhtiön toimitusjohtaja
Soemu Toyoda (1885–1957), amiraali
Teijirō Toyoda (1885–1961), amiraali, Japanin ulkoministeri
Yōhei Toyoda (s. 1985), jalkapalloilija
David Gordon Green

David Gordon Green (s. 9. huhtikuuta 1975 Little Rock, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut komediaelokuvan Pineapple Express – ohutta yläpilveä (2008) ja ohjasi sekä tuotti draamaelokuvan Joe (2013).

Sittemmin Green on ohjannut ja käsikirjoittanut kauhuelokuvia: Halloween-elokuvasarjan yhdestoista osa Halloween sai ensi-iltansa vuonna 2018 ja sen suora jatko-osa Halloween Kills kaksi vuotta myöhemmin. Green käsikirjoitti Halloween-elokuvan Jeff Fradleyn ja Danny McBriden kanssa sekä jatko-osan McBriden ja Scott Teemsin kanssa. Trilogian päätösosa Halloween Ends saa ensi-iltansa vuonna 2021.

Filmografia

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1975 syntyneet
Jason Blum

Jason Ferus Blum (s. 20. helmikuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän on Blumhouse Productions-tuotantoyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja. Elokuvayhtiö on tuottanut lukuisia elokuvia kuten Paranormal Activity, Sinister, Happy Death Day ja Halloween.

Blum oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinto-kategoriassa elokuvilla Whiplash (2014), Get Out (2017) ja BlacKkKlansman (2018).
Hän sai vuonna 2014 Emmy-palkinnon parhaasta televisioelokuvasta The Normal Heart (2014). Hän voitti Emmy-palkinnon dokumentti-minisarjalla The Jinx (2015).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1969 syntyneet
Teollisuuden Palkansaajat TP

Teollisuuden palkansaajat TP ry on jäsenliittojensa yhteistyö- ja vaikuttamisjärjestö. TP:ssa on 14 ammattiliittoa kaikista kolmesta palkansaajien keskusjärjestöstä. TP:n liittojen edustamilla aloilla työskentelee noin 400 000 palkansaajaa. TP:n pääsihteerinä toimii PhD Merja Jutila Roon ja puheenjohtajana kaudella 2021–2022 Toimihenkilöliitto ERTOn puheenjohtaja Juri Aaltonen.

TP:n tutkimustoiminnan keskiössä on julkaisusarja Edistys, joka esittää konkreettisia ratkaisuehdotuksia poliittisen päätöksenteon tueksi erityisesti teknologiseen kehitykseen, teollisuuteen ja osaamiseen liittyvissä kysymyksissä.

TP:n jäsenliitot

Johto 

Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n toimintaa johtaa hallitus, jonka puheenjohtajuus kiertää kahden vuoden välein eri keskusjärjestöistä olevien liittopuheenjohtajien kesken. Nykyistä pääsihteeriä Merja Jutila Roonia (7/2019–) edelsi pääsihteerit Matti Hirvola (1/2017–7/2019), Ismo Kokko (1/2016–12/2016) ja Markku Laine (2/2014–12/2015) sekä elinkeino- ja edunvalvonta-asiamies Jouko Ahonen (5/2011–1/2014).

Edistys-julkaisusarja 
Edistys on Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n julkaisusarja, joka visioi tulevaisuutta, tuottaa uusia näkökulmia yhteiskunnalliseen keskusteluun ja esittää konkreettisia ratkaisuehdotuksia poliittisen päätöksenteon tueksi. Julkaisusarjan jatkuvia teemoja ovat työn ja työelämän murros, koulutus ja osaaminen, teknologinen kehitys ja innovaatiovetoinen kasvu sekä teollisuuden kilpailukyky. Edistys-julkaisusarjassa on julkaistu vaihtuvin teemoin raportteja, analyysejä ja katsauksia suomalaisista työmarkkinoista ja työelämästä.

Aiheesta muualla
 Edistys-julkaisusarja Teollisuuden Palkansaajien verkkosivuilla

Suomalaiset työmarkkinajärjestöt
Ajatushautomot
Yhteenluodut

Yhteenluodut on singlejulkaisu vuodelta 2015, jonka Marion Rung levytti Petri Munckin studioilla Nummelassa.
Kappaleen on säveltänyt Maria Söder (Kikka Laitinen), sanoittanut Kalle Munck ja sovittanut Petri Munck. 

Vuoden 2015 kappaleet
Israelin ja Jordanian rauhansopimus

Israelin ja Jordanian rauhansopimus oli 26. lokakuuta 1994 solmittu rauhansopimus Israelin ja Jordanian välillä. Sopimus päätti tuohon saakka virallisesti maiden välillä vallinneen sotatilan. Molemat maat tunnustivat toisensa ja sopivat rajojensa määrittelystä, sekä esimerkiksi vesivarantojensa jaosta.

Tausta
Israelin ja Jordanian välillä oli käyty salaisia diplomaattisia keskusteluja jo pitkään ennen varsinaisen rauhansopimuksen allekirjoittamista. Mailla oli kuitenkin useita esteitä, joiden takia sopimusta ei saatu aikaan aikaisemmin. Jotkin piirit olivat ennakoineet Jordanian tekevän rauhansopimuksen Egyptin Anwar Sadatin solmittua vastaavan sopimuksen vuonna 1978. Jordanian kuningas Husseinille vastaavan sopimuksen teki kuitenkin hankalaksi muiden arabimaiden ankara kritiikki Egyptin solmimaa sopimusta kohtaan. Ongelma oli myös palestiinalaiskysymys, joka kuitenkin muuttui vuonna 1994.

Oslon prosessin kautta Israel ja Jasser Arafatin johtama PLO solmivat Kairon sopimuksen, jolla niin sanottu Palestiinalaishallinto aloitti toimintansa Gazassa ja Jerikossa. Palestiinalaisten solmittua sopimuksen Hussein saattoi seurata heidän esimerkkiään.

Sopimus

Israelin ja Jordanian rauhansopimus allekirjoitettiin 26. lokakuuta 1994. Sopimus solmittiin virallisesti Wadi Arabassa maiden välisellä rajalla. Paikalla seremoniassa olivat Israelin pääministeri Jitzhak Rabin, Jordanian kuningas Hussein ja Yhdysvaltojen presidentti Bill Clinton. Mukana oli myös 5 000 vierasta, jonka lisäksi tapahtuma televisioitiin. Sopimus merkitsi maiden välillä aina tuohon saakka virallisesti vallinneen sotatilan päättymistä. Maat solmivat täydet diplomaattisuhteet ja tunnustivat toisensa. Sopimukseen sisältyi myös hyökkäämättömyyssopimus, sopimuksen maiden välisten vesivarojen jaosta ja sopimus maiden vastaisesta rajasta, johon tehtiin joitakin pieniä muutoksia.

Seuraukset

Lisäksi vuonna 1991 Jordaniassa oli hyväksytty valtiosopimus, jonka mukaan Jordania oli legitiimi territoriaalinen kokonaisuus ja monarkia. Jordanialle oli tärkeää, että Israel tunnustaisi samaan tapaan maan legitiiminä valtiona. Etenkin Israelin oikeistossa oli vallinnut käsitys, jonka mukaan "Jordania on Palestiina" ja Jordanian valtiota ei erikseen hyväksytty.

Israel halusi puolestaan sopimuksen Jordanian kanssa, jotta tämä estäisi kolmansien osapuolien mahdolliset hyökkäykset Israelia vastaan Jordanian kautta. Sopimus takasi rauhan maan pisimmällä ulkomaanrajalla. Sopimus oli heti sen solmimisen jälkeen hyvin suosittu Israelissa.

Jordaniassa sopimus oli myös ulkopoliittinen ratkaisu Yhdysvaltojen suhteen. Jordania oli ollut puolueeton Persianlahden sodan aikana, mikä oli kiristänyt maiden välejä. Yhdysvallat tuki kuitenkin Jordanian ja Israelin välisen rauhansopimuksen solmimista. Etenkin Jordaniassa toivottiin sopimuksen johtavan myös taloudelliseen kehitykseen. Taloudellinen kehitys oli kuitenkin tulevina vuosina huomattavasti odotuksia hitaampaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sopimusteksti, The Royal Hashemite Court

Arabien–Israelin konflikti
Bill Clintonin presidenttikausi
Israelin historia
Jordanian historia
Rauhansopimukset
1994
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2020

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2020 oli tarkoitus järjestää Kanadan Halifaxissa ja Trurossa. Turnaus peruttiin 7. maaliskuuta 2020 koronavirusepidemian vuoksi. Isäntäkaupunkien Halifaxin ja Truron oli määrä järjestää seuraavan vuoden turnaus.

Vaikka ylimmän sarjatason turnaus perutiin, niin 2. divisioonan B-lohkon ja 3. divisioonan turnaukset järjestettiin.

2. divisioonan B-lohkon ja 3. divisioonan lopputulokset 

2. divisioonan B-lohko 

3. divisioona

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Kanadan jääkiekko
Vuoden 2020 jääkiekko
Peruutetut urheilutapahtumat
Veikko Loimaranta

Veikko Loimaranta (s. 21. joulukuuta 2000 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Loimaranta osaa pelata myös laidassa.

Ura

Seuraura 
Loimaranta on Etelä-Vantaan Urheilijoiden kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Jokereihin kaudeksi 2014–2015. Kesken kauden 2018–2019 Loimaranta siirtyi seuran A-nuorten SM-liigajoukkueesta Karhu-Kissojen A-nuorten Mestisjoukkueeseen.

Kaudeksi 2019–2020 Loimaranta siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Hän oli tehoilla 18+24=42 joukkueen toiseksi paras pistemies Niko Kautiaisen jälkeen ja Loimaranta voitti SaiPan sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Hän sai seurassa tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 29. lokakuuta 2019 Porin Ässiä vastaan. Loimaranta merkittiin SaiPan 13. hyökkääjäksi. Loimaranta jäi ottelussa lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa hän sai SM-liigassa neljännessä ottelussaan 26. joulukuuta 2019 KooKoota vastaan. Loimaranta merkittiin jälleen SaiPan 13. hyökkääjäksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.31 minuuttia ja Loimaranta keräsi teholukeman –1. Liigauransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 9. tammikuuta 2020 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Loimaranta sai loppukaudella vastuuta SaiPan kärkiketjuissa asti, kun joukkue kärsi loukkaantumisista ja seuran oli jättänyt mm. Teemu Ramstedt. Hän pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 25 runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4. Loimaranta pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä. 

Maaliskuussa 2020 Loimaranta teki SaiPan kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Kaudella 2020–2021 hän nousi yllättäen aina SaiPan ykkösketjun oikeaan laitaan asti Jarno Koskirannan ja Tomáš Záborskýn rinnalle ja teki 50 runkosarjaottelussa tehot 6+15=21, joilla Loimaranta sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Syyskuussa 2021 hän teki SaiPan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2021–2022 Loimaranta oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 7+18=25. Hän oli myös SaiPan ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja.

Maajoukkueura 
Loimaranta on pelannut kaksi poikien maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Saimaan Pallon pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjoismaiden neuvoston ympäristöpalkinto

Pohjoismaiden neuvoston ympäristöpalkinto on Pohjoismaiden neuvoston myöntämä vuosittainen palkinto, joka myönnetään ”pohjoismaiselle yritykselle, organisaatiolle tai henkilölle, joka on esikuvallisesti ottanut luonnon ja ympäristön huomioon toiminnassaan tai joka on muutoin antanut merkittävän panoksen luonto- ja ympäristötyöhön”, kuten neuvosto perustelee. Palkintoa on jaettu vuodesta 1997.

Palkitut

1995: Torleif Ingelög (Ruotsi)
1996: Inuit Circumpolar Conference (Grönlanti)
1997: Institut for Produktudvikling, Tanskan teknillinen yliopisto (Tanska)
1998: Jarðvegsvernd-hanke ja sen johtaja Ólafur Arnalds (Islanti)
1999: Ålands Natur & Miljö (Ahvenanmaa)
2000: Ympäristöjärjestö Bellona (Norja)
2001: Mats Segnestam (Ruotsi)
2002: Arne Næss (Norja)
2003: Nuorisojärjestö Luonto-Liitto ry (Suomi)
2004: Coalition Clean Baltic
2005: Ann-Cecilie Norderhaug (Norja)
2006: Bogi Hansen (Färsaaret)
2007: Albertslundin kunta (Tanska)
2008: Marorka (Islanti)
2009: Ulkoilujärjestö I Ur och Skur (Ruotsi)
2010: Merkur Andelskasse (Tanska), Ekobanken (Ruotsi) ja Cultura bank (Norja)
2011: Scandic Hotels (Norja)
 2012: Olli Manninen, uraauurtavasta metsiensuojelutyöstä pohjoisten metsien puolesta (Suomi)
 2013: Selina Juul, ruokahävikkiä vähentävä Stop Spild Af Mad -liike (Tanska)
 2014: Reykjavík (Islanti)
 2015: SEV, energiayhtiö (Färsaaret)
 2016: Steen Olesen ja Klaus Pedersen "Too Good to Go" -mobiilisovellus (Tanska)
 2017: Jonne Hellgren, RePackin johtaja, yrityksen pakkaustuotteesta, joka ottaa huomioon ympäristön (Suomi)
 2018: PISUNA luonnonvaraneuvosto Attussa (Grönlanti).
 2019: Greta Thunberg (Ruotsi) – Ei ota palkintoa vastaan
 2020: Jens-Kjeld Jensen (Färsaaret)
 2021: Big Climate Database -tietopankki (Tanska)
 2022: Maarianhaminan kaupunki (Ahvenanmaa)

Lähteet

Pohjoismaiden neuvoston palkinnot
Ympäristöpalkinnot
Étoile Rouge (Cotonou)

Étoile Rouge (, ) on Cotonoussa, Beninissä sijaitseva suuri aukio, joka toimii liikenneympyränä ja monumenttina. 

Beninissä on useita kansantasavallan (1975–1990) aikaisia monumentteja, joista ”Punatähti” on suurin. Monumentin suunnittelivat ja rakensivat neuvostoliittolaiset ja sen paljasti vuonna 1975 kenraali Mathieu Kérékou. Hän pyrki afrikkalaiseen marxilaisuuteen ja pystytti maahan useita muistomerkkejä. 

Punatähden aukio on suuri liikenneympyrä, jossa on viisisakarainen, punaiseksi maalattu paviljonkirakennelma. Keskeltä nousee pylväs, jonka huipulla on seisova, lihaksikas mies, joka on veistetty sosialistisen realismin tyylin sankariksi. Häntä kutsutaan nimellä ”Jacob”. Miehen selässä on ase, vasemmassa kädessä oksakimppu ja kuokka ylös kohotetussa oikeassa kädessä. Nämä muistuttavat aikansa beniniläisistä perusarvoista: ase asevelvollisuudesta, polttopuut olivat aikoinaan 90 prosenttisesti väestön energian lähde ja kuokka symboloi Beninin talouden perustaa, maataloutta.

Punatähden alueelle pääsy oli kielletty marxilaishallinnon aikana. Siellä järjestettiin tärkeimpiä valtiollisia juhlatilaisuuksia. Kun Beninin poliittinen järjestelmä alkoi muuttua 1990-luvulla viheralueeksi muutetusta Punatähdestä tuli nuorison suosima paikka, jossa taiteilijat esittelivät teoksiaan ja urheilijat, muun muassa nyrkkeilijät esiintyvät.

Kuvia teoksesta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Place de l'étoile rouge : symbole d'une époque, 2019 Office de Radiodiffusion et Télévision du Bénin (ORTB), 

 
Beninin taide
Cotonou
Muistomerkit
Oulun seudun liikenne

Oulun joukkoliikenteen (7.9.2022 alkaen Oulun seudun liikenne) järjestämisestä vastaa kunnallinen Oulun joukkoliikenne, joka muun muassa suunnittelee aikataulut ja vastaa lippujärjestelmästä. Itse liikennöinnin hoitavat yksityiset liikennöitsijät, joilta kaupunki tilaa liikenteen kilpailutuksen jälkeen. Reitistön muodostavat kolme keskustan tuntumassa liikennöivää city-linjaa, 15 kaupunkilinjaa ja 25 seutulinjaa.

Paikallisliikenteessä on käytössä Waltti-lippujärjestelmä, maksu menee siis vyöhykkeiden mukaan (Oulussa olevat vyöhykkeet: A-City, A, B, C ja D). Yhden vyöhykkeen alueella on ilmainen vaihto-oikeus toiseen linja-autoon 60 minuutin ajan matkan alkamisesta, kahden ja kolmen vyöhykkeen-alueella on ilmainen vaihto oikeus 80 minuutin ajan matkan alkamisesta. Neljän vyöhykkeen alueella ilmainen vaihto-oikeus on 120 minuuttia.

Keskustan alueella linja-autot käyttävät pääosin Torikatua ja Saaristonkatua, joista ensiksi mainittu on keskeisimmiltä osiltaan varattu pelkästään joukkoliikenteelle. Vuonna 2019 paikallisliikenteessä tehtiin 9,6 miljoonaa matkaa.

Kesäisin matkailijoita palvelee Suomen ensimmäinen junabussi, Potnapekka, joka on ollut liikenteessä vuodesta 1989.

Ennen heinäkuuta 2014 Oulussa ei ollut kunnallista liikennelaitosta, vaan linja-autoliikenteestä vastasivat yksityiset liikennöitsijät, paikallisliikennettä hoitanut Koskilinjat sekä seutuliikennettä hoitaneet V. Alamäki, A. Mörö ja Kylmäsen Liikenne. Nykyään paikallisliikennettä hoitaa Koskilinjat, Revon Turistiliikenne ja Oubus, sekä V. Alamäki ajaa Ely-keskuksen linjaa 59 Oulu–Hailuoto.

Osana seudullisen joukkoliikenteen kehittämistä Oulu on ottanut käyttöön citybussit, jotka kiertävät keskustan tuntumassa kolmella eri linjalla alueilla, joilta joukkoliikenne on aiemmin puuttunut. Citybussiliikenne oli ostoliikennettä jo ennen joukkoliikenteen järjestämisvastuun siirtymistä kaupungille, ja sen suunnittelusta vastasi kaupungin tekninen keskus. Citybussiliikenteessä on käytössä paikallisliikennettä halvempi taksa, citybussiliikenne kuuluu A-City vyöhykkeeseen. Rakenteeltaan citybussit ovat pakettiautomaisia linja-autoja.

Kaukoliikenteen linja-autoyhteyksiä Oulusta on eri puolille Suomea. Kaukoliikenteen solmukohtana toimii rautatieaseman vieressä sijaitseva Oulun linja-autoasema, joka on valmistunut vuonna 1983.

Lähimaksu otettiin käyttöön maksuvälineeksi syksyllä 2021.

Oulun joukkoliikenteen linjat (talvi, 22-23)

Kaupunkilinjat

Seutulinjat

Citybussit

Viikonlopun yölinjat

Katso myös 

 Oulun liikenne
 Luettelo Suomen joukkoliikenteen linjoista kaupungeittain

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Oulun joukkoliikenne

Suomen joukkoliikenne
Oulun liikenne
Kempeleen liikenne
Declan Rice

Declan Rice (s. 14. tammikuuta 1999 Kingston upon Thames, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka on edustanut maajoukkuetasolla myös Irlantia. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia.

Seurajoukkueura 
Rice on alun perin Chelsean kasvatti. Hän pelasi seuran junioriakatemiassa 14-vuotiaaksi asti, kunnes liittyi West Ham Unitedin junioriakatemiaan.

Rice nousi West Ham Unitedin junioreista edustusjoukkueeseen ja pelasi ensimmäisen kerran Valioliigassa 21. toukokuuta 2017 ottelussa Burnleyta vastaan. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Valioliigassa 26 ottelua ja pelasi kauden loppupuolella säännöllisesti ottelut alusta loppuun. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 34 liigaottelua sekä teki maalin tammikuussa Arsenalia ja maaliskuussa Newcastle Unitedia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi täydet minuutit West Hamin kaikissa 38 liigaottelussa ja teki maalin heinäkuussa 2020 kauden kolmanneksi viimeisessä ottelussa Watfordia vastaan. Hänet valittiin kauden päätteeksi West Hamin kauden parhaaksi pelaajaksi. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 valioliigaottelua alusta loppuun, mutta joutui jättämään kuusi peliä väliin polvivamman vuoksi.

Kaudella 2021–2022 Rice pelasi 36 pääsarjaottelussa ja toimi valtaosan kaudesta West Hamin kapteenina. Hän myös debytoi Eurooppa-liigassa 16. syyskuuta 2021 ottelussa Dinamo Zagrebia vastaan, jossa hän teki maalin. West Ham eteni turnauksessa välieriin asti ja Rice valittiin kauden päätteeksi Eurooppa-liigan vuoden joukkueeseen. Rice valittiin myös toukokuussa 2022 West Hamin kauden parhaaksi pelaajaksi.

Maajoukkueura

Irlanti 
Englannissa irlantilaistaustaisessa perheessä kasvanut Rice edusti junioritasolla Irlantia. Hänet valittiin vuonna 2016 Irlannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueen vuoden pelaajaksi ja vuonna 2018 Irlannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen vuoden pelaajaksi. Rice pelasi vuonna 2018 kolme maaottelua Irlannin A-maajoukkueessa.

Englanti 
Rice ilmoitti helmikuussa 2019 halustaan edustaa aikuisten tasolla Englantia, jonka riveissä hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa EM-karsinnassa Tšekkiä vastaan 22. maaliskuuta 2019. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Kansojen liigan ottelussa Islantia vastaan marraskuussa 2020 ja toisen MM-karsintaottelussa Unkaria vastaan syyskuussa 2021. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän pelasi kahdessa ensimmäisessä ottelussa täydet minuutit ja senkin jälkeisissä otteluissa avauskokoonpanossa. Hän muodosti EM-turnauksessa Kalvin Phillipsin kanssa vakiokaksikon hopeaa saavuttaneen Englannin joukkueen keskikentän pohjalla.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Sergei Soldatov

Sergei Soldatov (24. kesäkuuta 1933  Narva – 24. tammikuuta 2003 Tallinna) oli virolainen, neuvostomiehityksen aikainen toisinajattelija.

Soldatov syntyi virolais-venäläiseen sekaperheeseen ja kävi koulunsa loppuun Jõhvissä. Sen jälkeen hän kävi Leningradin  teknillisen korkeakoulun, minkä jälkeen työskenteli tallinnalaisissa tehtaissa ennen kuin pääsi luennoitsijaksi Tallinnan polyteknilliseen instituuttiin. 

Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi KGB suoritti kotietsinnän Soldatovin asunnossa 20.7.1969, koska häntä epäiltiin yhteistyöstä Taisteluliitto poliittisten oikeuksien puolesta -nimisen järjestön kanssa. Soldatovia ei tuomittu vankeuteen, mutta hän menetti insinöörinvirkansa. Soldatovin kuulustelupöytäkirja on julkaistu vuonna 1979. 

1970-luvun alussa Soldatov toimi maanalaisen sanomalehden toimittajana ja oli jäsen kielletyssä Viron demokraattisessa liikkeessä. Hän oli  toisinajattelija Tunne Kelamin ystävä ja hänellä oli myös yhteyksiä muihin venäjänkielisiin toisinajattelijoihin ympäri Neuvostoliittoa. 

Vuonna 1974 KGB pidätti joukon hänen ystäviään kuten Kalju Mätikin, Artjom Juškevitsin ja Mati Kiirendin, päätti Soldatov mennä piiloon. Hänet pidätettiin seuraavana vuonna ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Vankeustuomionsa hän suoritti Mordvan autonomisella alueella sijainneella työleirillä josta hän vapautui vuonna 1981. Pian vapauttamisen jälkeen Soldatov ja hänen vaimonsa Ludmila karkotettiin Neuvostoliitosta. 

Soldatovin perhe asettui asumaan Länsi-Saksaan ja Aleksandr Solženitsynin avustuksella pääsi töihin Radio Free Europeen tekemään vironkielisiä ohjelmia.
Viroon Soldatov palasi vuonna 2000 eikä ollut aina tyytyväinen kotimaassaan tapahtuneeseen kehitykseen.

Lähteet 
 Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat
 Virolaiset henkilöt
 Vuonna 1933 syntyneet
 Vuonna 2003 kuolleet
Myles Amine

Myles Nazem Amine (s. 14. joulukuuta 1996) on yhdysvaltalainen vapaapainija, jolla on myös San Marinon kansalaisuus. Hänen äitinsä sanmarinolainen isoisä muutti synnyinmaastaan Yhdysvaltoihin 1900-luvun alussa. Myles Amine edustaa veljensä Malik Aminen tapaan kansainvälisissä kilpailuissa San Marinoa.

Amine saavutti Yhdysvaltojen edustajana hopeaa kadettien (eli 17-vuotiaiden) Pan-Amerikan-mestaruuskilpailujen kreikkalais-roomalaisen painin 63 kg:n sarjassa 2013. Bukarestin EM-kilpailuissa 2019 hänestä tuli veljensä ohella ensimmäinen San Marinon edustaja painin EM-kilpailuissa kautta aikojen. Myles Amine sijoittui vapaapainin 86 kg:n painoluokassa yhdeksänneksi.

Amine saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 pronssia vapaapainin 86 kg:n sarjassa. Tämä oli San Marinon ensimmäinen painin arvokisamitali. Saman vuoden Nur-Sultanin MM-kilpailuissa hän sijoittui 86-kiloisissa viidenneksi. Hän saavutti samassa painoluokassa EM-hopeaa Roomassa 2020 ja EM-pronssia Varsovassa 2021.

Amine saavutti Tokion 2020 olympialaisissa pronssia 86 kg:n painoluokassa. Hän voitti 86-kiloisten Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2022.

Lähteet 

Sanmarinolaiset vapaapainijat
Sanmarinolaiset olympiamitalistit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Luis Carlos Murillo

Luis Carlos Murillo (s. 16. lokakuuta 1990 Turbo, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on aiemmin edustanut Veikkausliigassa myös Kuopion Palloseuraa ja Helsingin Jalkapalloklubia.

Luis Carlos Murillo aloitti jalkapallouransa kotimaassaan Kolumbiassa, jossa ensimmäinen aikuisten joukkue oli Manizalesin kaupungin Once Caldas. Kahdeksan kauden ja yli sadan Kolumbian pääsarjaottelun jälkeen hän siirtyi kauden 2018 alussa Suomeen Veikkausliigaan Kuopion Palloseuran riveihin. Kaudella 2018 Murillo oli InStat-yhtiön mukaan Veikkausliigan paras pelaaja ja KuPS käytti Murillon sopimuksessa olleen jatko-option.
KuPS:n riveissä Murillo oli mukana kaudella 2018 pronssia saavuttaneessa joukkueessa ja kaudella 2019 KuPS:n Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Kahden KuPS-kauden jälkeen Murillo siirtyi kaudeksi 2020 helsinkiläisen HJK:n riveihin. HJK:ssa Murillo voitti Veikkausliigan kausilla 2020 ja 2021. Alkuvuonna 2022 Murillo siirtyi Maltan Valioliigaan Valletta FC:n riveihin. Huhtikuussa 2022 Murillo jatkoi matkaansa Yhdysvaltoihin Valley United FC:n paitaan, mutta jätti seuran vain kuukautta myöhemmin. Elokuussa 2022 Murillo teki sopimuksen VPS:n kanssa.

Saavutukset
 Suomen mestaruus: 2019 KuPS:n ja 2020 ja 2021 HJK:n riveissä
 Suomen mestaruuspronssia: 2018

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luis Carlos Murillo soccerwayn sivustolla

Kolumbialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Konan

Konan tai Kōnan voi tarkoittaa:

Paikat 
 Konan, Japanin kaupunki Shigan prefektuurissa
 Kōnan, Japanin kaupunki Aichin prefektuurissa
 Kōnan, Japanin kaupunki Kōchin prefektuurissa
 Kōnan, Japanin entinen maaseutukaupunki Saitaman prefektuurissa
 Kōnan, Japanin entinen maaseutukaupunki Kagawan prefektuurissa
 Kōnan, Japanin entinen maaseutukaupunki Shigan prefektuurissa
 Kōnan, kaupunginosa Tokion Minaton erillisalueella
 Kōnan-ku, yksi Japanin Jokohaman kaupungin suuralueista

Henkilöt 
 Didier Ya Konan (s. 1984), norsunluurannikkolainen jalkapalloilija
 Oussou Konan (1989–2022), norsunluurannikkolainen jalkapalloilija
 Charles Konan Banny (s. 1940), Norsunluurannikon entinen pääministeri
 Henri Konan Bédié (s. 1935), Norsunluurannikon entinen presidentti

Muita 
 Kōnan-rautatiet, japanilainen Aomorin prefektuurissa toimiva rautatieyhtiö
Janakkalan Sanomat

Janakkalan Sanomat on Janakkalassa ilmestyvä sanomalehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa, torstaisin. Janakkalan Sanomien päätoimittaja on Ella Nurmi. Janakkalan Sanomat kuului vuoden 2020 maaliskuuhun saakka Alma Media -konserniin. Sen omistaa maaliskuusta 2020 lähtien Sanoma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Janakkalan Sanomien verkkosivut

Suomalaiset paikallislehdet
Janakkala
Sanoman sanomalehdet
Esa Pietilä

Esa Pietilä (s. 1964) on suomalainen säveltäjä ja saksofonisti. Hän on sooloprojektien ja sävellystyön ohella saanut mainetta muiden muassa johtamansa Esa Pietilä Trion sekä vuonna 2008 perustetun 4 Streams -kvartetin toiminnan tiimoilta. Hänellä on ollut Suomessa ja ulkomailla myös lukuisia yhteistyösuhteita vakiintuneiden kokoonpanojensa ulkopuolella.

Pietilä on säveltänyt eri kokoonpanoille soolosoitinkappaleista orkesterimusiikkiin. Hän on yhdistellyt eri genrejä työssään, jonka tuloksena on teoksia muun muassa sinfoniaorkesterille, saksofonikvartetille ja muille kamarikokoonpanoille, jazzyhtyeelle, big bandille, soolosoittimille sekä nauhalle ja solistille. Pietilän kiinnostuksen kohteisiin on kuulunut myös sävelletyn musiikin ja improvisaation yhdisteleminen keskenään. Pietilän laajimpien töiden joukossa on Avanti!-kamariorkesteria ja nykyjazztrioa varten sävelletty 40-minuuttinen konsertto Graffiti Play. Esa-Pekka Salonen johti lokakuussa 2014 sen kantaesityksen, jossa Pietilä esiintyi myös itse trionsa kanssa. Hän on käyttänyt usein live-elektroniikkaa ja mikrotonaalisuutta. Avanti!-orkesterin ohella hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Zagros Ensemblen ja UMO:n kanssa. Salosen ohella muita kapellimestareita, jotka ovat kantaesittäneet Pietilän teoksia, ovat olleet Ville Matvejeff, Hossein Pishkar, Tuomas Turriago ja Petri Komulainen. Pietilän oma instrumentti on tenorisaksofoni, jota varten hän on luonut paljon uutta ohjelmistoa etenkin erikokoisten orkesterien kanssa soitettuna.

Pietilä kantaesitti vuonna 2016 Kalevi Ahon hänelle omistaman konserton tenorisaksofonille ja orkesterille.

Pietilä sai vuonna 2016 Yrjö-palkinnon. Vuonna 2013 The New York City Jazz Record -lehti myönsi Pietilän Liberty Ship -yhtyeelle tämän debyyttilevystä vuoden parhaan albumin tunnustuksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset jazzsaksofonistit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
FCR 2001 Duisburg

FCR 2001 Duisburg oli Saksan Bundesliigassa pelannut naisten jalkapalloseura.

Seura perustettiin 2001, kun FCR Duisburg 55:n naisjalkapalloijat perustivat oman seuran. FCR Duisburg 55:n riveissä naiset olivat voittaneet Saksan mestaruuden kaudella 1999–2000 ja cupin 1998. Itsenäisenä seurana Duisburg voitti Saksan cupin kahdesti ja sijoittui Bundesliigassa viidesti toiseksi. Seuran suurin menestys oli UEFA Cupin voitto 2009. 2010-luvulla seura kärsi taloudellisista vaikeuksista ja lopulta FCR 2001 Duisburg lakkautettiin ja naisten jalkapallotoiminta yhdistyi MSV Duisburgin kanssa vuoden 2014 alusta lähtien.

Saavutukset 
 Saksan mestaruus
  2000
 Saksan cup
 1998, 2009, 2010
 UEFA Cup 
 2009

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 2001 perustetut urheiluseurat
Duisburg
Rytmimuna

Rytmimuna on eräänlainen soitin, jonka sisällä on pieniä esineitä, kuten riisiä, jotka munaa ravistaessa liikkuvat munan sisällä. Kyseistä soitinta käytetään lähinnä päiväkodeissa ja oppilaitoksisissa, mutta myös virallisissa musiikkiesityksissä. Yleensä rytmimunaa soitetaan yhdessä rytmikapuloiden kanssa.

Soittimet
Khanewal

Khanewal on Pakistanin Punjabin provinssissa sijaitseva kaupunki, jossa asuu vuoden 2017 väestönlaskennan noin 227 000 henkeä. Se on samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupungissa sijaitsee rautatieasema, joka sai alkunsa vuonna 1904. 

Khanewalin lähistöllä sijaitsee kirkko, jonka rakentamista Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys on tukenut.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Jair Silva

Jair Tavares da Silva (s. 3. elokuuta 1994, Barra de Santo Antônio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Tällä hetkellä Silva pelaa romanialaisessa FC Petrolul Ploieștissa.

Ura 
Jair Silva pelasi kotimaassaan Brasiliassa Ituano FC:ssä São Paulon osavaltion mestaruussarjassa.

Jairin pelaajaura Suomessa alkoi, kun hän siirtyi Ituanosta kaudeksi 2016 lainalle Ykkösessä pelanneeseen AC Ouluun. Jair pelasi kaudella 2016 yhteensä 25 Ykkösen ottelua, ja hän teki kauden päätteeksi kahden vuoden jatkosopimuksen AC Oulun kanssa. Jair pelasi kaudella 2017 yhteensä 19 ja kaudella 2018 yhteensä 27 Ykkösen ottelua. Kauden 2018 päätteeksi hänet valittiin Ykkösen parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Jair pelasi kausina 2016–2018 AC Oulussa yhteensä 71 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.

Jair Silva siirtyi kaudeksi 2019 Veikkausliigassa pelanneeseen Tampereen Ilvekseen. Jair debytoi Veikkausliigassa 7. huhtikuuta 2019 ottelussa KPV–Ilves. Hän pelasi kahdella Ilves-kaudellaan yhteensä 46 liigaottelua. Kauden 2020 jälkeen hän siirtyi mestarijoukkue-HJK:n riveihin.

Huhtikuussa 2021 Silva tuomittiin Oulun käräjäoikeudessa vuonna 2016 tapahtuneesta 12-vuotiaan lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. HJK purki Silvan sopimuksen päättymään välittömästi kuultuaan tuomiosta kesäkuussa 2022.

HJK:n jälkeen Silva solmi kahden vuoden sopimuksen Romanian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Liga II:ssa pelaavan FC Petrolul Ploieștin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jair Silva Palloliiton sivuilla
 Jair Silva Veikkausliigan sivuilla
 Jair Silva Soccerwayn sivuilla

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
War of the Worlds (televisiosarja)

War of the Worlds on brittiläis-ranskalainen science fiction draamasarja, jonka on luonut ja käsikirjoittanut Howard Overman. Sarjan ohjaa Gilles Coulier ja Richard Clark. Sarja perustuu H. G. Wellsin samannimiseen romaaniin The War of the Worlds.

Näyttelijät

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2019)

|}

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
Scifi-sarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Ranskalaiset televisiosarjat
Canal+:n televisio-ohjelmat
Luettelo Helsingin metron asemista

Helsingin metro on 35 kilometriä pitkä leveäraiteinen metrojärjestelmä, joka yhdistää Helsingin keskustan itäisiin kaupunginosiin ja länteen, Etelä-Espooseen. Pääkaupunkiseudulla on maailman pohjoisin ja Suomen ainoa metrojärjestelmä.

Käytössä olevat asemat 
Käyttäjät-sarakkeessa listattuna asemien päivittäiset keskimääräiset käyttäjät arkipäivinä vuonna 2019.

Valmistuneet metrolinjat 
Asemien matkustajamäärät ovat arvioita vuodelle 2035.

Kartta metroasemista

Lähteet 

Helsinki
O'Neillin sylinteri

O’Neillin sylinteri on avaruusasemakonsepti, jonka yhdysvaltalaisprofessori Gerard O’Neillin esitteli kirjassaan The High Frontier: Human Colonies in Space. O’Neillin teos julkaistiin vuonna 1976 muutamaa vuotta ennen ensimmäisten avaruusasemien laukaisua. Hän visioi avaruuteen perustettavan siirtokunnan, joka rakentuisi suuren sylinterimäisen avaruusaseman sisäpinnalle. O’Neillin sylinterit olisivat pituudeltaan noin 32 kilometriä ja niiden halkaisija olisi noin kahdeksan kilometriä. O’Neillin esittelemä siirtokunta koostuisi kahdesta vastakkaissuuntaisesti pituusakselinsa ympäri pyörivistä sylintereistä. Pyöriminen aikaansaisi sylinterin pinnalla keinotekoisen painovoiman ja vastakkaiset pyörimissuunnat kumoaisivat pyörimissuunnan aiheuttamat gyroskooppiset vaikutukset. Asemalle voitaisiin asuttaa tuhansista miljooniin ihmisiä.

Aiheesta muualla 

Tiilikuusta Spacelabiin – Avaruusasemat kautta aikain – ESA

Avaruusasemat
Joe Morton

Joe Thomas Morton Jr. (s. 18. lokakuuta 1947 Harlem, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Morton tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Terminator 2 – Tuomion päivä (1991), Speed – Kuoleman kyydissä (1994), Salaisuus pinnan alla (2000), Paycheck (2003) ja American Gangster (2007).

Morton palkittiin parhaan miesvierailijan Emmy-palkinnolla draamasarjassa Scandal.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Maija Kairamo

Maija Kairamo (o.s. Santaholma; s. 1935 Oulu) on suomalainen arkkitehti, joka työskenteli vuodet 1963–1998 Museovirastossa rakennussuojelun piirissä. Hän on kuulunut lisäksi urallaan Docomomon, Icomosiin ja Suomen Unesco-komiteaan. Jäätyään Museovirastosta eläkkeelle Kairamosta tuli 2000-luvulla Viipurin kaupunginkirjaston restaurointityön keskeisiä henkilöitä. Hän oli kirjaston Suomen restaurointiyhdistyksen pääsihteeri ja oli ominaisuudessa vastaanottamassa muun muassa Europa Nostra -palkintoa. Restaurointityö sai myös World Monuments Fundin Knoll-modernismipalkinnon.

Kairamon puoliso oli vuosina 1956–1973 arkkitehti Erkki Kairamo ja vuosina 1960–1968 heillä oli myös yhteinen arkkitehtitoimisto. He erosivat.

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Lucas Braathen

Lucas Braathen (s. 19. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa.

Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fassassa 2019 Braathen saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2018 sijoittuen heti pisteille ollen 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 oltuaan kuudes Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti lokakuussa 2020 voitettuaan Söldenin suurpujottelun. Tammikuussa 2022 hän voitti Wengenin pujottelun ja oli toinen Kitzbühelin pujottelussa. Maaliskuussa 2022 hän sijoittui Kranjska Goran ja Méribelin suurpujotteluissa toiseksi. Hän sijoittui pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi.

Braathen voitti suurpujottelun Euroopoa-cupin kokonaiskilpailun kaudella 2018−2019. Hän voitti kauden aikana kolme osakilpailua.

Lähteet 

Norjalaiset alppihiihtäjät
Elävät henkilöt
Vuonna 2000 syntyneet
Super League Vrouwenvoetbal

Super League Vrouwenvoetbal () on Belgian korkein naisten sarjataso jalkapallossa. Sarja perustettiin 2015, kun Alankomaiden ja Belgian yhteinen BeNe League lakkautettiin.

Sarjassa pelaa nykyään kuusi joukkuetta.

Joukkueet kaudella 2019–2020

Mestarit 
 2016 – Standard Liège
 2017 – Standard Liège
 2018 – RSC Anderlecht
 2019 – RSC Anderlecht
 2020 – RSC Anderlecht
 2021 – RSC Anderlecht

Lähteet 

Belgian jalkapallosarjat
Helga West

Helga West, koko nimeltään Helga Sofia West, pohjoissaameksi Biennaš-Jon Jovnna Piera Helga (s. 1986 Utsjoki) on suomensaamelainen teologi, toimittaja ja runoilija.

Elämäkerta 
Helga West syntyi Outakosken kylässä Utsjoen Suomen puoleisessa osassa Saamenmaata. Hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2017. Westin gradun aiheena oli norjansaamelaisen Tore Johnsenin saamelainen teologia, jossa pyritään sovittamaan yhteen kristillistä uskoa ja saamelaista uskomusmaailmaa. Hänen tekeillä olevan väitöskirjansa tarkastelee "Sovinnon" teemaa, saamelaisten kristillistämisen historian tutkimista, sen tunnustamista ja siitä oppimista. Akateemisen uransa lisäksi hän työskentelee freelance-toimittajana muun muassa YLE:lle   

Helga West debytoi runoilijana vuonna 2018 pohjoissaamenkielisellä runokokoelmalla. Runokokoelman teemana on avioliitto, jota kuvattiin häistä avioeroon. Kirjan julkaisi saamelainen kustantaja ČálliidLágádus ("Kirjailijoiden kustantaja") Norjassa. Kirja oli osa Frankfurtin kirjamessujen vuoden vieraan Norjan saamelaisohjelmaa vuonna 2019.

Bibliografia

Teologina

Runoilijana

Lähteet

Ulkoiset linkit 
 Helga Westin blogi (englanniksi, suomeksi ja pohjoissaameksi) 
 Sanomalehtiartikkeli Helga Westistä tutkijana 

Saamelaiset henkilöt
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Koreansembra

Koreansembra (Pinus koraiensis) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Koreassa, Japanissa, Kiinassa ja Venäjällä.

Ulkonäkö 

Koreansembra on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 50 metriä korkeaksi. Sen kaarna on harmaanruskeaa, harmaata tai harmaanmustaa. Viiden kimpuissa kasvavat neulaset ovat noin 6–12 senttimetriä pitkiä. Kävyt kasvavat yksittäin tai viidenkin kävyn ryppäissä. Ne ovat munanmuotoisia ja noin 9–14 senttimetriä pitkiä. Siemenet ovat siivettömiä.

Levinneisyys 
Koreansembra kasvaa luonnonvaraisena Korean, Japanin, Kiinan pohjoisosien ja Venäjän Kaukoidän vuoristoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Koreansembra (Pinus koraiensis)
 Arboretum Mustila: Koreansembra (Pinus koraiensis)
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pinus koraiensis 

Männyt
Heli Kurjanen

Heli Kurjanen (s. 1980 Tampere  ) on suomalaisen Lunette-kuukautiskupin kehittäjä ja sitä valmistavan Lune Groupin toimitusjohtaja. Kurjanen on koulutukseltaan ylioppilas.

Ura

Käytyään kuvataidelukion Kurjanen muutti Juupajoelle miehensä kotikylään ja hänestä tuli äiti parikymppisenä. Hän aloitti Oriveden ammattiopistossa suunnitteluassistentin koulutuksen ja harjoitteli siellä tietokoneen käyttöä: nettisivujen tekoa ja markkinointimateriaalien laatimista. Koulutuksen aikana hän sai toisen lapsensa ja suunnitteli hoitavansa lapsiaan pitkään kotona. Saadakseen muita haasteita kotiäitiyden rinnalle, hän avasi naapurinsa kanssa verkkokaupan kestovaipoille vuonna 2004. 

Vuonna 2005 tuolloin 25-vuotias Kurjanen koki, etteivät hänen käyttämänsä kuukautiskupit tuntuneet mukavilta käyttää: ne olivat liian pitkiä ja hankalia puhdistaa. Siksi hän päätti alkaa miehensä innostamana valmistaa itse parempia. Kurjanen oli  piirtänyt koulussa lvi- ja sähköpiirustuksia ja tällä kokemuksella hän piirsi ruutupaperille silikonikupin. Turun läheltä hän löysi alihankkijan, joka käytti lääketieteellistä silikonia.  Lunette-kuukautiskupit tulivat myyntiin puolisen vuotta myöhemmin. Lune Groupin hän perusti joulukuussa 2005.

Vuonna 2014 yrityksen liikevaihto oli noin miljoona euroa. ja vuoteen 2016 liikevaihto oli yli kolminkertaistunut 3,5 miljoonaan euroon.

Tunnustuksia
Vuonna 2017 Lune Group sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon
Vuonna 2019 Business and Professional Women -naisjärjestön Suomen liitto valitsi Kurjasen vuoden naiseksi.

Yksityiselämä
Kurjanen asuu Juupajoella Kopsamon kylässä. Hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kurjanen Twitterissä

Elävät henkilöt
Suomalaiset yrittäjät
Mauri Backman

Mauri Kalevi Backman (10. syyskuuta 1934 Hyvinkää – 11. joulukuuta 2006) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän hallitsi Suomessa kevyttä keskisarjaa 1950-luvun lopulla ja nyrkkeili ammattilaisena 1960-luvun alkupuoliskon.

Backman nousi nuorten sarjassa Suomen-mestariksi vuonna 1953. Seuraavana vuonna hän voitti aikuisten Suomen-mestaruuden välisarjassa. Tämän jälkeen hän nousi kevyeeseen keskisarjaan (alle 71 kg), jossa hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1955 ja 1957–1960 sekä TUL:n mestaruuksia. Hän edusti Hyvinkään Pontevaa sekä huippuvuosinaan Hämeenlinnan Kisaa ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.

Prahan EM-kilpailuissa 1957 Backman hävisi ainoassa ottelussaan itäsaksalaiselle Rolf Caroliille. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti tanskalaisen Leif Hansenin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan samoin pistein mestaruutensa uusineelle italialaiselle Giovanni Benvenutille. Backman voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1957 ja saavutti PM-pronssia vuonna 1959. Hän otteli maaotteluissa 15 kertaa ja voitti otteluistaan yhdeksän.

Backman otteli ammattilaisena ensimmäisen kerran 24. lokakuuta 1960 ranskalaista Robert Martinezia vastaan. Kaikkiaan hän otteli vuosina 1960–1965 ammattilaisena 30 kertaa ja saavutti 20 voittoa sekä hävisi kahdeksan kertaa ja päätyi kahdesti ratkaisemattomaan. Hän oli Euroopan rankinglistalla sarjassaan parhaimmillaan kuudes.

Backman pelasi jalkapalloa Suomensarjassa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa ja kilpaili myös hiihdossa.

Lähteet 

Suomalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Diva of Finland

Diva of Finland on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maria Veijalainen. Elokuvan pääosissa ovat Suvi-Tuuli Teerinkoski, Linda Manelius, Jutta Myllykoski, Sonja Sippala, Meri Nenonen, Mikko Neuvonen ja Lauri Tilkanen.

Diva of Finland sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019.

Rooleissa

Juoni 
Elokuvan tarina sijoittuu Pohjois-Pohjanmaalaisen Pudasjärven kunnan alueelle. Henna (Suvi-Tuuli Teerinkoski) odottaa pääsevänsä pois tuppukylästä ylioppilaskirjoitusten jälkeen. Naapuriin muuttaa vantaalainen Silja (Linda Manelius), joka on Hennaa kauniimpi ja lahjakkaampi. Silja vaikuttaa saavan kaiken, mistä Henna voi vain haaveilla, joten Henna alkaa seuraamaan Siljaa sosiaalisessa mediassa ja oikeassa elämässä, ja kateus sokaisee hänet, kirjaimellisesti.

Vastaanotto 

Helsingin Sanomien kriitikko piti elokuvaa raikkaana nuortenelokuvana. Erityisesti pääosanesittäjiä Suvi-Tuuli Teerinkoskea ja Linda Maneliusta kiiteltiin erinomaisiksi ja karismaattisiksi. Keskisuomalainen antoi elokuvalle neljä tähteä, piti sitä ”lajityypissään erinomaisen taiturimaisena” ja luonnehti elokuvaa ”itsevarmaksi, eheäksi ja kummallisella tavalla vetovoimaiseksi”. Episodin toimittaja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä perustellen: ”Teinidiivailu on sympaattinen tarina aikuisuuden kynnyksen haasteista, mutta elokuvana se on levoton ja poukkoileva kuin teinin mieliala.”

Lähteet 
 https://ses.fi/tilastot-ja-tutkimukset/kotimaiset-katsojaluvut/
 https://ses.fi/elokuva/diva-of-finland/
 https://www.episodi.fi/elokuvat/diva-of-finland/
 https://www.finnkino.fi/event/303178/title/diva_of_finland/ 
 https://youtu.be/97DNQ3Q2WsI?t=167
 https://www.savonsanomat.fi/kulttuuri/elokuvat/Elokuva-arvio-Nuorille-aikuisille-suunnattu-Diva-of-Finland-on-lajityypissään-taiturimainen-elokuva/1449953

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamakomediaelokuvat