joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Meidän Tammela

Meidän Tammela ryhmä on puoluepoliittisesti sitoutumaton vuonna 2017 perustettu kansalaisjärjestö, joka vaikuttaa Tammelan kunnallispolitiikassa. Ryhmä osallistui ensimmäistä kertaa kuntavaaleihin vuonna 2017 jolloin se keräsi 10,5% äänistä. Äänikertymällä ryhmä sai läpi kolme edustajaa Tammelan kunnanvaltuustoon ja saavutti siten kunnan neljänneksi suurimman ryhmän aseman.

Vuoden 2021 kuntavaaleissa ryhmä säilytti paikkamääränsä ja oli edelleen Tammelan neljänneksi suurin ryhmä yhdessä Perussuomalaisten kanssa.

Vaalit

Luottamuspaikat

Valtuustokausi 2017 - 2021

Valtuustokausi 2021 - 2025

Neuvottelut luottamuspaikkajaosta kaudelle 2021 - 2025 
Tammelassa neuvottelut kestivät pitkään ja niiden aikana eri neuvotteluosapuolet käyttivät myös julkisia puheenvuoroja Forssan Lehden mielipidepalstalla. Neuvotteluiden edetessä ryhmät jakaantuivat kahteen tekniseen liittoumaan, joista toinen koostui Tammelan Keskustan, Sosialidemokraattien ja Meidän Tammelan yhteensä 15 valtuutetusta ja toinen Tammelan Kokoomuksen sekä ns. ryhmä 6:n yhteensä 12 valtuutetusta. Ryhmä 6 oli vaalien jälkeen paikkaneuvotteluita varten muodostettu tekninen liittouma, johon kuului Tammelan Perussuomalaisten kolme valtuutettua, Tammelan Vihreiden valtuutettu, Tammelan Kristillisdemokraattien valtuutettu sekä vaaleissa Keskustan ehdokkaana ollut valtuutettu Simo Pärssinen, joka vaalien jälkeen irtaantui Keskustan ryhmästä ja 16.8.2021 valtuuston kokouksessa ilmoitti liittyneensä sitoutumattomana Tammelan Perussuomalaisten valtuustoryhmään.

Neuvotteluosapuolet ilmoittivat 2.8.2021 pääseensä sopuun valtuustokauden 2021 - 2025 luottamuspaikkojen jaoista. Valittujen henkilöiden nimiä ja lautakuntien kokoopanoja ei tässä yhteydessä vielä julkistettu. Uuden kunnanvaltuuston ensimmäisessä kokouksessa 16.8.2021 kuitenkin ns. ryhmä 6 ilmoitti etteivät hyväksy neuvottelutulosta ja vaativat kunnanhallituksen jäsenten valintaa suhteellista vaalitapaa käyttäen. Kokouksessa järjestettiin lopulta useita vaaleja ja se venyi yli viiden tunnin mittaiseksi päättyen klo. 00:19 seuraavan vuorokauden puolella. Äänestykset eivät vaikuttaneet jo aiemmin 2.8.2021 sovittuun luottamuspaikkojen jakoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Meidän Tammela
Suomalaiset sitoutumattomien järjestöt
Versailles’n Diana

Versailles’n Diana tai toiselta nimeltään Artemis on roomalainen marmorikopio kreikkalaisesta metsästyksen jumalatar Artemista esittäneestä pronssipatsaasta. Se on näytteillä Louvren taidemuseossa. Alkuperäisen teoksen oli tehnyt kreikkalainen kuvanveistäjä Leokhares.

Patsas on valmistettu joko 100 tai 200 luvulla jaa. Alkuperäinen oli valmistettu ehkä vuonna 325 eaa. Se esittää Dianaa metsästämässä, hänen vierellään on peura. Diana on pukeutunut lyhyeen mekkoon ja hänellä on jaloissaan sandaalit. Toisessa kädessä on jäänne jostain esineestä, jonka arvellaan olleen jousen. Eräiden lähteiden mukaan se on löydetty Nemin Dianan temppelin raunioista kun taas toiset lähteet ilmoittavat sen olevan peräisin Villa Adrianasta.  

Paavi Paavali IV lahjoitti teoksen Ranskan kuningas Henrik II vuonna 1556, koska se kuulemma muistutti kuninkaan rakastajatarta Diane de Poitiersia. Kuningas sijoitti sen Fontainebleaun palatsin pihalle yhdessä muiden roomalaisten veistosten kanssa. Kun kuningas päätti vuonna 1602 asettua Pariisiin Louvreen, sitä varten rakennettiin oma galleriakäytävä.

Aurinkokuningas Ludvig XIV siirrätti teoksen Versailles’n palatsiin sen peilisaliin, missä se oli aina vallankumoukseen saakka. Vallankumouksen yhteydessä se siirrettiin takaisin Louvreen vuonna 1798 ja sen julistettiin kuuluvan Ranskan suurimpiin aarteisiin. Teosta restauroitiin vuonna 1802.

Patsaasta on valmistettu kopioita jo antiikin aikana. Niitä on löydetty Leptis Magnasta, Annabasta ja Antalyasta. Versailles’n Dianasta  on valmistettu useita kopioita myös myöhemmin, ensimmäinen vuonna 1605. Myös Titanicin ensimmäisen luokan matkustajien salongissa oli kopio teoksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen ensimmäinen taidenäyttely.
 Diana of Versailles. 

Antiikin veistokset
Vatikaanivaltion paavillinen komissio

Vatikaanin paavillinen komissio (, ) on Vatikaanivaltion lainsäädännöllinen elin eli käytännössä parlamentti. Sillä on lisäksi myös Vatikaanin lain mukaan juridinen ja toimeenpaneva valta Vatikaanissa. Komission presidentti käyttää toimeenpanevaa valtaa Vatikaanissa.

Komissio koostuu seitsemästä kardinaalista, jotka paavi nimittää viideksi vuodeksi kerrallaan. Sitä johtaa presidentti..

Nykyiset jäsenet 
Paavi Franciscus nimitti komission jäsenet viimeksi 2018. He eivät edusta mitään puolueita..

Lähteet 

Vatikaanivaltio
Parlamentit
Lachlan Morton

Lachlan Morton (s. 2. helmikuuta 1992 Port Macquarie) on australialainen maantiepyöräilijä ja maastopyöräilijä, joka ajaa EF Education–EasyPost -joukkueessa. Hänen ammattilaisuransa isoin saavutus on etappikilpailu Tour of Utahin voitto vuonna 2016.

2021 Alt Tour
Vuonna 2021 Morton suoritti "Alt Tour" -haasteen, jossa hän ajoi yksin ilman ulkoista huoltoa siirtymät mukaan lukien saman reitin kuin vuoden 2021 Ranskan ympäriajossa. Morton lähti matkaan Ranskan ympäriajon ensimmäisen etapin alkamispäivänä 26. kesäkuuta Bretagnesta. Mortonin reittiin sisältyi etappien väliset siirtymät joten kokonaisuudessaan matkaa kertyi 5 510 kilometriä, kun tavallisen Ranskan ympäriajon pituus tuona vuonna oli 3 383 kilometriä. Päivittäisellä ajamisella Mortonilla kului matkaan 18 päivää ilman yhtäkään lepopäivää, kun tavallisen Ranskan ympäriajon kesto oli 21 kilpailupäivää ja kaksi lepopäivää. Morton saapui maaliin Pariisiin 13. heinäkuuta, eli viisi päivää aiemmin kuin itse kilpailijat. Nousumetrejä Mortonille kertyi 42 200 metrin sijasta 65 500. Morton nukkui matkallaan teltassa ja hoiti polkupyörän huollon sekä ruokahuollon itse.

Saavutuksia 

Lähteet: Peo Cycling Stats, Cycling Archives
2010
Tour de l'Abitibi, kokonaiskilpailun sekä 3. (aika-ajo) ja 6. etapin voitto
2012
Tour de la Guadeloupe, nuorten kilpailun voitto
2013
Tour of Utah, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
USA Pro Challenge, nuorten kilpailun voitto
2016
Tour of the Gila, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Tour of Utah, kokonaiskilpailun sekä 3. ja 7. etapin voitto
Tour of Hokkaido, 3. etapin voitto
2017
Kalifornian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2019
Tour of Utah, 5. etapin voitto

Lähteet

 Australialaiset pyöräilijät
 Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjankävijäin merkintöjä

Pohjankävijäin merkintöjä on Kira Jääskeläisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2019.

Elokuvassa Jääskeläinen seuraa tutkimusmatkailija Sakari Pälsin käyttämää reittiä, jonka Pälsi teki vuosien 1916-1919 välisenä aikana tutkiakseen Siperiassa sijaitsevaa Tšukotkan aluetta sekä siellä asuvia ihmisiä. Elokuvan taustamateriaaleina on käytetty Pälsin matkalta laatimia kirjeitä ja muistiinpanoja sekä hänen kuvaamaansa elokuvaa Arktisia matkakuvia (1917), jonka materiaalia yhdistetään Jääskeläisen kuvaamiin kohtauksiin.

Lähteet 

Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Lincolnin piirikunta (Arkansas)

Lincolnin piirikunta on yksi Yhdysvaltojen piirikunnista. Piirikunta sijaitsee Arkansasin osavaltiossa. Siellä asuu 13 695 asukasta.

Väestö 
Lincolnin piirikunnassa asuu 13 695 asukasta. Väestön keski-ikä on 39 vuotta. Suurin osa piirikunnan äänioikeutetuista asukkaista kannatti vuoden 2016 vaaleissa republikaanien Donald Trumpia.

Historia 
Lincolnin piirikunta perustettiin 28. maaliskuuta 1871. Se nimettiin Abraham Lincolnin mukaan.

Lähteet 

Arkansas’n piirikunnat
Fan (elokuva)

Fan (suomeksi ”Fani”) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Maneesh Sharma ja kirjoittanut Sharma ja Habib Faisal. Elokuvan on tuottanut Aditya Chopra. Shah Rukh Khan näyttelee kaksoisroolissa elokuvatähti Aryan Khannaa ja hänen pakkomielteistä faniaan Gaurav Chandnaa, joka näyttää aivan häneltä. Gaurav hakkaa kilpailevan näyttelijän miellyttääkseen Aryania, mutta idoli rankaiseekin häntä, mikä saa murtuneen fanin suunnittelemaan kostoa.

Näyttelijät

Soundtrack

Palkinnot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2016 intialaiset elokuvat
Intialaiset toimintatrillerit
Intialaiset psykologiset jännityselokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Jenny Offill

Jenny Offill on yhdysvaltalainen kirjailija. Kirjallisuutensa ohella hän opettaa kirjoittamista Columbian yliopistossa. Muun muassa The New York Times nosti hänen teoksensa Syvien pohdintojen jaosto vuonna 2018 yhdeksi 15:stä teoksesta, jotka muuttavat tapaamme lukea ja kirjoittaa. Se oli ehdolla mm. Folio Prizen, Pen Faulkner Awardin ja International Dublin Awardin saajaksi, ja siitä ollaan sovittamassa elokuvaa.   Hänen uudempi romaaninsa, Ilmastoja, kertoo Donald Trumpin valinnan jälkeisestä ajasta Yhdysvalloissa ja se valittiin Women's Prize For Fiction -ehdokkaaksi.

Suomennetut teokset 
 Syvien pohdintojen jaosto (2018)
 Ilmastoja (2020)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Shahin Doagu

Shahin Doagu (s. 1984 Iran) on suomalais-iranilainen toimittaja ja uutisankkuri, joka on vuodesta 2019 lähtien työskennellyt MTV Uutisissa. Aiemmin hän oli lehtitoimittajana Keskisuomalaisessa ja Maaseudun Tulevaisuudessa.

Doagu muutti Suomeen kiintiöpakolaisena perheensä kanssa Iranista vuonna 1990.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset uutisankkurit
Marjo Keiramo

Marjo Keiramo on diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori Aalto-yliopistosta. Hän on viides nainen, joka on väitellyt laiva- ja meritekniikan alalta Suomessa.  Keiramo on kehittänyt mallin risteilylaivojen konseptisuunnitteluun. 

Hän oli 10 vuotta töissä Turun telakkaa pyörittävissä yhtiöissä, ensin Kvaerner Masa Yardsissa joka muuttui omistajavaihdoksen myötä STX:ään. Keiramo oli muutaman vuoden Pietarsaaressa luksuspurjeveneitä rakentavan Baltic Yachtsin toimitusjohtaja. Vuodesta 2012 lähtien Keiramo on ollut kehittämässä uusia laivakonsepteja Royal Caribbeanin Euroopan-organisaatiossa.

Lähteet 

Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset laivanrakentajat
Elävät henkilöt
Mjini Magharibin alue

Mjini Magharibin alue on yksi Tansanian 31 alueesta. Se sijaitsee Ungujan saarella, ja sen pääkaupunki on Sansibar. Alueen väkiluku on 593 678.

Alueet 
Minji Magharibin alue on jaettu kahteen alueeseen:

 Magharibi (370 645 asukasta)
 Minji (223 033 asukasta)

Lähteet 

Tansanian alueet
Foylen sota

Foylen sota on brittiläinen dekkari draamasarja, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja vähän sen jälkeiseen aikaan. Foylen sodan loi Midsomerin murhien käsikirjoittaja ja luoja Anthony Horowitz ja sen teetätti ITV pitkään jatkuneen Komisario Morsen jälkeen. Vuonna 2007 ITV:n ohjelmien johtaja lopetti Foylen sodan, mutta hänen seuraajansa Peter Fincham joutui elvyttämään ohjelman valituksien ja julkisen vaatimuksen seurauksena.

Sen julkaisu alkoi 27.10.2002 ja loppui 18.1.2015. Sarja lopetettiin, koska tuotantokustannuksia pidettiin liian suurina.

Sarjan päähenkilö on ylitarkastaja Christopher Foyle, jota esittää Michael Kitchen. Muita hahmoja ovat Samantha "Sam" Stewart (Honeysuckle Weeks), ylikonstaapeli (myöhemmin komisario) Paul Milner (Anthony Howell) ja Christopherin poika Andrew Foyle (Julian Ovenden).

Lähteet 

Brittiläiset rikossarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Toinen maailmansota fiktiossa
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
David Lumsden

Sir David James Lumsden (s. 19. maaliskuuta 1928 Newcastle-upon-Tyne) on brittiläinen cembalisti, urkuri, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi..

Lumsden opiskeli urkujensoittoa Durhamin katedraalissa Conrad Edenin ja Salisburyssa David Willcocksin johdolla. Tämän jälkeen hän pääsi stipendillä Cambridgen yliopiston Selwyn Collegeen, jossa pääsi Boris Ordin opetukseen. Hän sai opetusta myös Patrick Hadleylta. Lumsden sai musiikin kandidaatin arvon vuonna 1951 ja neljä vuotta myöhemmin filosofian tohtorin arvon väitöskirjalla Elisabetin aikakauden luuttumusiikista. Toimiessaan vuonna 1954 St Mary's -kirkon urkurina Nottinghamissa Lumsden perusti Nottinghamin Bach-kuoron (Nottingham Bach Choir), jota johti vuoteen 1959. Vuonna 1959 hän seurasi Meredith Daviesia New Collegen (Oxfordin yliopisto) kuoronjohtajana. Hänen johdollaan kuoro teki yhteistyötä Magdalen Collegen kuoron kanssa muun muassa äänittämällä BBC:lle ja esiintymällä yhdessä Westminster Abbeyn 900-vuotisjuhlassa (1965). Ensimmäisen kerran 600-vuotisen historiansa aikana kuoro myös teki esiintymisen ulkomailla, Miamissa. Samalla kuoron ohjelmisto laajeni; levytyksiä tehtiin modernien säveltäjien, kuten Benjamin Brittenin, Igor Stravinskyn ja Kenneth Leightonin teoksista. Inkorporaation kautta Lumsden sai myös Oxfordin yliopiston tohtorinarvon vuonna 1959.

Lumsden toimi vuosina 1976–1982 Glasgow'n Royal Scottish Academy of Musicin ja vuosina 1982–1993 Lontoon Royal Academy of Musicin rehtorina. Hän sai ritarinarvon vuonna 1985 ja jäi eläkkeelle 1993. Hänen poikansa on kuoronjohtaja Andrew Lumsden.

Lähteet 

Brittiläiset cembalistit
Brittiläiset urkurit
Brittiläiset kuoronjohtajat
Musiikkipedagogit
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Tom & Jerry (vuoden 2021 elokuva)

Tom & Jerry on vuonna 2021 valmistunut yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Elokuva perustuu Chloë Grace Moretzn ja Michael Peñaan luomiin Tom ja Jerry -hahmoihin. Elokuvan ohjasi Tim Story. Elokuvassa Tomin ja Jerryn kuullaan poikkeuksellisesti puhuvan ja laulavan.

Elokuva julkaistiin teattereissa ja HBO Maxissa 26. helmikuuta 2021.

Juoni 
Jerry-hiiri säikäyttää hääsuunnittelijn, joka palkkaa Tomin päästäkseen eroon hiirestä isossa hotellissa järjestettävien suurellisten häiden alla.

Tom & Jerry on sekoitus animaatiota ja näyteltyä elokuvaa.

Tom & Jerryn päärooleissa nähdään Chloë Grace Moretz (Naapurit 2, The Addams Family), Michael Peña (Cesar Chavez, American Hustle, Ant-Man), Rob Delaney (Deadpool 2, Fast & Furious: Hobbs & Shaw), Colin Jost (How to be Single, Saturday Night Live) sekä Ken Jeong (Crazy Rich Asians, Kauhea kankkunen, Transformers: Kuun pimeä puoli).

Elokuvan on ohjannut Tim Story (Fantastic Four, Think Like a Man, Barbershop) ja tuottanut Chris DeFaria (Lego elokuva 2, Ready Player One, Gravity). Kevin Costellon käsikirjoitus perustuu William Hannan ja Joseph Barberan luomiin hahmoihin. Vastaavat tuottajat ovat Tim Story, Adam Goodman, Steven Harding, Sam Register, Jesse Ehrman ja Allison Abbate.

Näyttelijät

Alkuperäiset

Suomenkieliset äänet

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuoden 2021 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Elokuvat hiiristä
Elokuvat kissoista
Warner Brosin elokuvat
HBO Max -alkuperäiselokuvat
Tom & Jerry -elokuvat
Trois-Rivières Lions

Trois-Rivières Lions on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Trois-Rivièresin kaupungista, Québecin provinssista. Joukkue pelaa ECHL-liigaa ja toimii yhteistyöseurana NHL-liigassa pelaavalle Montreal Canadiensille ja AHL:ssä pelaavalle Laval Rocketille.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 31. lokakuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Éric Bélanger 
 Apuvalmentaja: Pascal Rhéaume 
 Maalivahti- & Videovalmentaja: Alex Cousineau 
 Fysiikkavalmentaja: Kyle Sutton 
 Huoltopäällikkö: Jean Huynh 
 Puheenjohtaja: Mark Weightman 
 Toimitusjohtaja: Marc-André Bergeron 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Trois-Rivières Lionsin verkkosivut 

ECHL-seurat
Kanadalaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 2020 perustetut urheiluseurat
Lintilä (täsmennyssivu)

Lintilä voi tarkoittaa muun muassa:

Maantiede 
Lintilä, kylä Salon Perniössä

Sukunimi 
Aaro Lintilä (1928–1986), suomalainen poliitikko ja kansanedustaja (Keskusta), Mika Lintilän isä
Lasse Lintilä (s. 1968), suomalainen keilaaja
Mika Lintilä (s. 1966), suomalainen poliitikko, kansanedustaja ja ministeri (Keskusta)

Täsmennyssivut
Sukunimet
Guled & Nasra

Guled & Nasra on Khadar Ahmedin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva vuodelta 2021.

Kansainvälisesti elokuvaa on esitetty nimellä The Gravedigger’s Wife.

Elokuva on Ahmedin ensimmäinen pitkän näytelmäelokuvan ohjaus ja se kuvattiin Djiboutissa.

Guled & Nasra on ensimmäinen suomalaiselokuva, joka on kuvattu kokonaan Afrikan mantereella. Se on myös ensimmäinen somalinkielinen suomalaiselokuva. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kansainvälisenä ammattituotantona, jossa puhutaan somalin kieltä.

Elokuvan teemoja ovat rakkaus, ystävyys, perhe-elämä sekä uhrautuminen. Se kertoo haudankaivaja Guledista, jonka vaimo Nasra sairastuu munuaissairauteen. Guled pyrkii pelastamaan Nasran hengen ja päättää kerätä kokoon tarvittavat rahat leikkausta varten.

Näyttelijät

Tuotanto 
Elokuva on kansainvälinen tuotanto. Sen ohjaaja ja käsikirjoittaja Khadar Ayderus Ahmed on somalitaustainen, mutta asuu Suomessa. Näyttelijät ovat syntyisin Somaliasta, mutta Abdi asuu Suomessa ja Warsame Kanadassa. 

Tuotantoon on tullut rahaa Saksasta ja Ranskasta. Tuotannon päävastuullinen on suomalainen elokuvayhtiö Bufo. 

Kuvauksen ja lavastuksen päävastuulliset ovat Suomesta. Leikkaaja ja säveltäjä ovat saksalaisia. Äänisuunnittelijat ja miksaajat ovat Saksasta ja Suomesta. Puvustaja tuli ranskalaisen rahoituksen kautta.

Palkinnot ja ehdokkuudet 
Elokuva valittiin vuoden 2021 Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikko -esityssarjaan ensimmäisenä suomalaisena pitkänä elokuvana. 

Afrikkalaisilla elokuvajulilla Nigerian Lagosissa elokuva sai viisi Afrikan elokuva-akatemian palkintoa. Se sai parhaan elokuvan palkinnon. Lisäksi Omar Abdi palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, Nadine Otsobogo-Boucher sai palkinnon parhaasta maskeeraussuunnittelusta ja Antti Nikkinen lavastuksesta. Se sai myös Ousmane Sembene -palkinnon, joka myönnetään parhaalle afrikkalaisella kielellä puhutulle elokuvalle.

Toronton elokuvajuhlilla sille myönnettiin elokuvataiteen monimuotoisuutta edistävä Amplify Voices Award.

Se palkittiin Afrikan suurimman elokuvafestivaalin Fespacon pääpalkinnolla, 30 000 euron arvoisella Golden Stallion -palkinnolla.

Se valittiin Somalian ehdokkaaksi tavoittelemaan Oscar-palkintoa ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Se oli Somalian ensimmäinen Oscar-ehdokas. Se ei kuitenkaan päässyt kilpailussa loppupeleihin saakka.

Se valittiin ehdolle Jussi-palkinnon saajaksi yhdeksässä kategoriassa: paras elokuva, ohjaus, naispääosa, miespääosa, käsikirjoitus, musiikki, lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu ja maskeeraussuunnittelu.

Arvosteluja

Lähteet 

Vuoden 2021 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Saksalaiset elokuvat
Ranskalaiset elokuvat
Anderson (Etelä-Carolina)

Anderson on yksi Yhdysvaltain kaupungeista. Se sijaitsee Andersonin piirikunnassa, Etelä-Carolinan koillisosissa. Siellä asuu 27 676 asukasta. Väestö kasvoi vuosina 2010-2019 noin 1 200 asukkaalla eli 4,7 prosentilla. 54,7 prosenttia asukkaista on naisia.

Anderson nimettiin vuonna 1741 syntyneen Robert Andersonin mukaan. Kaupunki perustettiin joulukuussa 1826.

Lähteet 

Etelä-Carolinan kaupungit
Janjanbureh

Janjanbureh tai Janjangbureh (ennen vuotta 1995 Georgetown) on kaupunki Gambiassa ja myös Central Riverin hallinnollinen keskus. Siellä asuu 3 789 asukasta, joista reilu kolmannes on alle 14-vuotiaita. Kaupungin väestöstä pieni enemmistö on miehiä.

Kaupunki perustettiin vuonna 1823.

Lähteet 

Gambian kaupungit
Brikama

Brikama tai Birikama on kaupunki Gambian rannikolla, maan länsiosissa. Se sijaitsee maan pääkaupungista, Banjulista, 35 kilometriä lounaaseen.

Brikamassa asuu 730 895 asukasta, ja naisia on noin 20 000 enemmän kuin miehiä.

Lähteet 

Gambian kaupungit
Elgin (Illinois)

Elgin on kaupunki Illinoisin pohjoisosissa, Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Cookin ja Kanen piirikunnissa. Kaupungissa asuu 110 849 asukasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1835.

Väestö 
Kaupungin väestö on kasvussa. Kaupungin 110 849 asukkaasta 50,4 prosentin enemmistö on naisia. Reilu neljännes asukkaista on syntynyt ulkomailla. Yhdessä kotitaloudessa asuu keskimäärin tasan kolme henkilöä. Alle puolessa kotitalouksista puhutaan englantia.

Historia 
Elgin perustettiin vuonna 1835 noin 60 kilometrin päähän Chicagosta.

Lähteet 

Illinoisin kaupungit
Cookin piirikunta (Illinois)
Francesco Alberoni

Francesco Alberoni (s. 31. joulukuuta 1929 Borgonovo Val Tidone, Piacenzan maakunta, Italia) on italialainen sosiologi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Rakastuminen (Innamoramento e amore, 1979),  Erotiikka (L'erotismo, 1986) ja Kateus (Gli invidiosi, 1991). Hän on toiminut professorina eri yliopistoissa ja Italian valtiollisen yleisradioyhtiön RAI:n johtotehtävissä.

Alberonin teoksessa Il volo nuziale (1992, suom. Häälento, 1995) hän kuvaa parinmuodostusta baaritiskiperspektiivin yläpuolelta. Hän näkee naisten liikkeen kohti halutuimpia miehiä. Hän katsoo, että naista vetää puoleensa sellainen mies, jota oman yhteisön jäsenet pitävät parhaana ja haluttavimpana. Nuorilla naisilla taas on yhteiskunnassa kohtalaisen korkea arvoaste. Nuoret tytöt voivat siis kirjoittajan mukaan hakea partneria halutuimpien miesten keskuudesta.

Teoksia

L'elite senza potere (1963)
Statu Nascenti (1968)
Classi e generazioni (1970)
Italia in trasformazione (1976)
Movimento e istituzione (1977)
Innamoramento e amore (1979, suom. Rakastuminen, 1984)
Le ragioni del bene e del male (1981)
L'albero della vita (1982)
L'amicizia (1984, suom. Ystävyys, 1989)
L'erotismo (1986, suom. Erotiikka, 1988)
I giovani verso il Duemila (1986)
Pubblico & privato (1987)
L'altruismo e la morale (1989, suom. Hyvä ja paha, 1990)

Genesi (1989)
Gli invidiosi (1991, suom. Kateus, 1993)

Il volo nuziale (1992, suom. Häälento, 1995)Valori (1993)L'ottimismo (1994)Ti amo (1996)Il primo amore (1997)
Abbiate coraggio (1998)
Le sorgenti dei sogni (2000)
La speranza (2001)
L'arte del commando (2002)Il mistero dell'innamoramento (2003)Sesso e amore'' (2005)

Lähteet

Aiheesta muualla

Italialaiset professorit
Italialaiset kirjailijat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Henrik Nordbrandt

Henrik Nordbrandt (s. 1945 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen runoilija. Hänen esikoisrunokokoelmansa Digte ilmestyi 1966. Tyylillisesti hän on modernisti, aiheet ovat usein Turkista ja Kreikasta. Hän on opiskellut Kööpenhaminan yliopistossa itämaisia kieliä ja oleskellut paljon Välimeren maissa. Hän on ollut Tanskan akatemian jäsen vuodesta 2014.

Palkinnot ja tunnustukset
 Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinto: 1995
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto: 2000
 Ruotsin Akatemian pohjoismainen palkinto: 1990
 Tanskan akatemian palkinto

Suomennettuja runoja
Lähde
 Harpunsoiton oppitunti, suom. Senta Teräsalmi, antologiassa 80–90: pohjoismainen antologia, Helsinki: Laatusana 1990 ISBN 951-9062-24-6 Runo on teoksesta 84 digte' (1984).

J. K. Ihalaisen suomentamia runoja julkaisussa Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti'', 2002; nro 3
 Esimerkki
 Meidän rakkautemme on kuin Byzantion
 Minne tahansa matkustammekin
 Uni metsästä
 Uni raitiovaunusta
 Valheita

Lähteet

Tanskalaiset runoilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaikki isäni hotellit

Kaikki isäni hotellit (The Hotel New Hampshire) on Tony Richardsonin käsikirjoittama ja ohjaama draamakomediaelokuva vuodelta 1984. Se perustuu John Irvingin samannimiseen romaaniin ja kertoo isän hotellibisnesten perässä Yhdysvaltojen Mainesta Itävallan Wieniin muuttavasta perheestä. Pääosia näyttelevät Beau Bridges, Lisa Banes, Nastassja Kinski, Jodie Foster, Rob Lowe ja Seth Green.

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1991 sen olevan hämmentävä ja kysymyksiä herättävä, sillä käsikirjoittaja-ohjaaja Richardson on hänestä käsitellyt Irvingin hullua ja vakavaa, rönsyilevää ja monimerkityksellistä tarinaa arkailevasti. Näyttelijätyökään ei häntä vakuuta: ”Beau Bridges on ajoittain hieman kalpea isänä, hotellikapitalisti Win Berrynä, eikä Lisa Banes saa riittävästi ’lihaa ja verta’ oikeamieliseen Mary Berryyn, Irvingin äitiyden ilmentymään. Nastassja Kinski näyttää pörröisen herttaiselta wieniläisten jaksojen Susie-karhuna.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvasovitusta mielikuvituksettomana yritelmänä, jonka kiinnostavin roolihahmo on täytetty koira. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.

Lähteet

Vuoden 1984 elokuvat
Draamakomediaelokuvat
Romaaneihin perustuvat elokuvat
Kanadalaiset elokuvat
Brittiläiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvat
Tony Richardsonin ohjaamat elokuvat
Frida Vigdorova

Frida Abramovna Vigdorova (, 16. maaliskuuta 1915 Orša – 7. elokuuta 1965 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Frida Vigdorova syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui Moskovan pedagogisesta instituutista vuonna 1937 ja työskenteli venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana. Vidgorovan teosten aiheena on etupäässä lasten ja nuorison kasvatus. Romaani Kodin onni (Semeinoje stšastje, 1962) kertoo nuoren naisen kohtalosta ennen toista maailmansotaa ja sen aikana. Vidgorova tunnetaan myös kirjailija Iosif Brodskin (Joseph Brodsky) oikeudenkäynnistä tekemistään muistiinpanoista, jotka julkaistiin New Yorkissa vuonna 1965. Hän oli naimisissa satiirikko Aleksandr Raskinin kanssa.

Suomennettu teos
 Kodin onni. Suom. Vieno Levänen. Moskova–Petroskoi: Edistys, 1965.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Brandolinin laki

Brandolinin laki on käsite, joka painottaa sitä miten vaikeaa väärien, valheellisten tai muuten harhaanjohtavien väitteiden korjaus on suhteessa väitteen esittämiseen: "The amount of energy needed to refute bullshit is an order of magnitude larger than to produce it." eli "Väärien väitteiden oikaisemisen vaiva on kertaluokkaa suurempi kuin niiden esittäminen."

Alkuperä
Ensimmäisen kerran Brandolinin lain esitti Alberto Brandolini tammikuussa 2013. Brandolini sanoi inspiroituneensa luettuaan Daniel Kahnemannin kirjan Thinking, Fast and Slow juuri ennen kuin hän katsoi journalistin Marco Travaglio sekä entisen pääministeri Silvio Berlusconinin väittelyä poliittisessa puheohjelmassa.

Samantyylisiä käsitteitä

Samanlaisia ajatuksia ovat esittäneet filosofit jo aikaisemmin. George Horne kirjoitti:Pertness and ignorance may ask a question in three lines, which it will cost learning and ingenuity thirty pages to answer. When this is done, the same question shall be triumphantly asked again the next year, as if nothing had ever been written upon the subject. And as people in general, for one reason or another, like short objections better than long answers, in this mode of disputation (if it can be styled such) the odds must ever be against us; and we must be content with those for our friends who have honesty and erudition, candor and patience, to study both sides of the question.

Katso myös
 Poen laki

Lähteet

Internet-kulttuuri
Alba Ribas

Alba Ribas (s. 5. tammikuuta 1988 Barcelona, Katalonia, Espanja) on espanjalainen näyttelijä joka on syntynyt Kataloniassa. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Anna Fritzin roolista elokuvassa The Corpse of Anna Fritz.

Elokuvat 
 elokuva. rooli, vuosi
 Te quiero, imbécil, Ana, 2020
 Derecho a soñar, –, 2019
 Las Chicas del Cable, Gimena, 2017
 Cites, Sara Diaz, 2016
 The Corpse of Anna Fritz, Anna Fritz, 2015
 Barcelona, noche de verano, Katherine, 2013
 Animals, Laura, 2012
 XP3D Paranormal Xperience 3D, Diana, 2011
 Diario de una ninfómana,  Val 21 Años, 2008
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Espanjalaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Annastiina Hintsa

Annastiina Eveliina Hintsa (s. 1987) on suomalainen yritysvalmentaja ja toimitusjohtaja. Hintsa on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja suorittanut Aalto-yli­opiston kansainvälisen CEMS-maisteriohjelman. Hintsa on valmennusyritys Hintsa Performancen toimitusjohtaja. Hintsa Performance myy hyvinvointialan valmennusta. Aiemmin Hintsa on työskennellyt konsulttiyhtiö McKinseyssä. Hintsa on harrastanut 250 km ultrajuoksua. Hän on kertonut avoimesti mm. burn-outistaan  sekä syömishäiriöstään.

Annastiina on urheilulääkäri ja ortopedi Aki Hintsan tytär. Hänen sisarensa on Lotta Hintsa.

Lähteet 

Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset yritysjohtajat
Sofi Häkkinen

Sofi Häkkinen (s. 24. tammikuuta 1990 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija ja ohjaaja. Häkkinen oli Seinäjoen Taidehallin Kesäkuvataiteilija vuonna 2020.  Häkkinen asuu ja työskentelee Helsingissä.

Häkkinen on valmistunut kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2016 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2018. Hän on opiskellut kuvataidetta myös Lapin yliopistossa ja Saksassa Universität der Künste Berlinissä (UdK). Häkkinen kirjoitti gradunsa Aalto-yliopistolle huumorista nykytaiteessa. 

Häkkinen on tehnyt veistoksia mm. makaroneista. Hän on ollut toteuttamassa useita kuvanveistäjä Hanna Vihriälän teoksia, sekä Viikin tekniikan museossa olevaa Taina Väisäsen suunnittelemaa Hehkulamppupilveä.
Häkkinen on myös monitaideryhmä Recover Laboratoryn perustaja ja toinen ohjaaja. Häkkinen toimii myös videotaiteilijana ja hänen liveprojisointejaan on nähty muun muassa muusikko Maija Vilkkumaan, rap-artisti Pyhimyksen konserteissa, sekä Penkinlämmittäjät-televisiosarjassa. Monitaiteen alalla  toimiva Häkkinen on tehnyt erilaisten poikkitaiteellisten performanssien lisäksi esimerkiksi kuvataidenäyttelyitä näyttelijä Riku Niemisen kanssa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Sofi Häkkisen verkkosivut

Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kuvanveistäjät
Suomalaiset videotaiteilijat
Äystön junaonnettomuus

Äystön junaonnettomuus tapahtui Suupohjan radalla puolen kilometrin päässä Teuvan rautatieasemasta tiistaina 14. heinäkuuta 1936 kun tavarajuna ajoi työjunan perään. Onnettomuus ei vaatinut henkilövahinkoja mutta tavarajunasta murskautui veturi ja seitsemän tavaravaunua sekä työjunasta kolme vaunua. Vahingot olivat useita miljoonia markkoja.

Työjuna oli tulossa tiistai-iltana kello 17 aikaan Äystön pysäkiltä Teuvan asemalle kun noin puolen kilometrin päässä Tevan asemalta sen perään ajoi takana tullut tavarajuna, jossa oli veturin lisäksi 33 puutavaralastissa ollutta H-vaunua. Tavarajunan kuljettaja ei ehtinyt radassa olevan käänteen vuoksi havaita työjunaa ajoissa ja jarrutus aloitettiin liian myöhään. Törmäyksen voimaa lisäsi radassa ollut alamäki. Työjunan kaksi viimeistä vaunua kasautuivat tavarajunan veturin päälle ja veturi ja vaunut kaatuivat radan viereen. Tavarajunasta murskautui seitsemän vaunua ja veturia sekä työjunasta kolme vaunua, lisäksi tuhoutui tavarajunassa lastina ollutta puutavaraa. Tavarajunan kuljettaja ja lämmittäjä sekä työjunassa olleet työmiehet pelastuivat. Rataa tuhoutui onnettomuuspaikalla noin 50–60 metrin matkalta.

Äystön laiturivaihteen hoitajan olisi pitänyt pysäyttää tavarajuna ellei edellä kulkenut työjuna ollut sitä ennen saapunut Teuvan asemalle. Näin ei kuitenkaan tapahtunut vaan tavarajuna saattoi jatkaa matkaansa.

Lähteet 

Teuva
Vuoden 1936 onnettomuudet
Junaonnettomuudet Suomessa
1930-luvun junaonnettomuudet
1930-luvun onnettomuudet Suomessa
Yasin (rap-artisti)

Yasin Abdullahi Mahamoud (s. 11. tammikuuta 1998 Rinkeby, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen rap-artisti ja kuuluu Ruotsin suosituimpiin. Hän sai vuonna 2021 kymmenen kuukauden vankeustuomion toisen räppärin sieppauksen valmistelusta. Yasin on rikoksenuusija.

Lähteet 

Ruotsalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Argent Moon


Argent Moon on Insomniumin EP-levy, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2021. Kappaleisiin The Conjurer ja The Reticent on julkaistu videot.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 8/10
 Kaaoszine: 7/10

Lähteet 

Vuoden 2021 EP:t
Insomniumin albumit
Annikki Linnoila

Ansa Annikki Linnoila (3. syyskuuta 1910 Nurmes – 1. joulukuuta 2006) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Kristinan roolin komediassa Gabriel, tule takaisin. Elokuvissa ja televisiossa Linnoilalla oli lähinnä avustajatason rooleja juhlavieraina, vanhoinapiikoina ja palvelijoina.

Ura 
Linnoilan vanhemmat olivat metsänhoitaja Bror Veikko Linnoila ja Alli Inkeri Kurikka. Hän opiskeli Suomen Näyttämöopistossa 1932–1934. Linnoilalla oli useita näyttelijänkiinnityksiä: Lahden Teatteri 1935–1936, Karhumäen Teatteri jatkosodan vuosina, Kotkan Maakuntateatteri 1944–1945, Mikkelin Teatteri 1945–1947 ja Helsingin Ympäristöteatteri alkaen 1949.

Linnoilan rooleja olivat muun muassa rouva Manningham (Ilmiantaja), Kaisa (Pohjalaisia), Manta (Olenko tullut haaremiin) ja Kristina (Gabriel, tule takaisin). Linnoila ohjasi näytelmiä nuorisoseuroissa ja antoi lausuntaesityksiä.

Linnoila näytteli useissa kymmenissä teatterielokuvissa vuosina 1952–1962. Hänellä oli ollut jo 1930-luvulla kreditoimattomat roolit elokuvissa Ne 45000 ja VMV 6. Linnoilan roolitehtävät olivat 1950-luvulla edelleen avustajatasoisia. 1960-luvun alussa Linnoila näytteli Eemelin äitiä Marjaanaa elokuvissa Oho, sanoi Eemeli ja Molskis, sanoi Eemeli, molskis!.

Linnoila teki sivurooleja useissa televisiotuotannoissa vuosina 1962–1971. Hän näytteli muun muassa minisarjassa Mummoni ja Mannerheim.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Ulla-Sisko Tamminen

Ulla-Sisko Tamminen (o.s. Ahonen, s. 31. joulukuuta 1942 Juupajoki) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. 1960-luvulla taiteellisen uransa aloittanut Tamminen on yksi Keski-Uudenmaan Teatterin perustajajäsenistä.

Ura 
Tamminen syntyi Yrjö Ahosen ja Laina Järvenpään perheeseen. Hän suoritti opintoja muun muassa Joensuun musiikkiopistossa. Taiteellisen uransa Tamminen aloitti iltanäyttelijänä Lahden kaupunginteatterissa 1967–1969, minkä jälkeen hän toimi vierailevana näyttelijänä Riihimäen Teatterissa 1969–1972. Ura jatkui tarpeistonhoitajana ja näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1973–1979. Vuosina 1979–1981 Tamminen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa ja vuodesta 1982 alkaen vapaana taiteilijana. Vuosina 1998–2011 Tamminen näytteli Keski-Uudenmaan Teatterissa, jonka perustajiin hän kuuluu.

Tammisen roolitehtäviä ovat muun muassa Martta Niskavuori (Niskavuoren naiset), Siipirikko (Niskavuoren Heta), Illusia (Pessi ja Illusia), Siiri (Myöhästynyt hääyö), Celia (Volpone), Sofia (Vaimoke) ja Hulda (Pastori Jussilainen).

Tammisen ohjauksia ovat muun muassa Katupeilin takana, Lumikit, Naisten hurmaaja, Terveisiä Berthalta ja Tuntematon potilas.

Puhenäyttämön ohella Tamminen on näytellyt sivuosia muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Niskavuori, Jäähyväiset presidentille, Kovaa maata, Kun taivas repeää ja Venny.

Tamminen näytteli 1980-luvulla myös radiossa. Lisäksi hän on opettanut näyttelijäntyötä kansalais- ja työväenopistoissa.

Ulla-Sisko Ahonen avioitui näyttelijä Simo Tammisen kanssa 1969.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Keski-Uudenmaan teatteri ry

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Simo Tamminen

Simo Sulevi Edmund Tamminen (s. 17. toukokuuta 1942 Orimattila) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa 1981–2010. Tamminen on yksi Keski-Uudenmaan Teatterin perustajajäsenistä.

Ura 
Tamminen syntyi Oskari Tammisen ja Esteri Perttulan perheeseen. Hän suoritti opintoja muun muassa Suomen Nuoriso-opistossa. Taiteellisen uransa Tamminen aloitti teatteriohjaajana Etelä-Hämeen Nuorisoliitossa 1966–1969, jatkoi kiinnitettynä näyttelijänä Riihimäen Teatterissa 1969–1972, Joensuun kaupunginteatterissa 1972–1979 ja Suomen Kansallisteatterissa 1981–2010. Tamminen vieraili Lahden Karirannan kesäteatterissa jo 1963, sittemmin hän on vieraillut useissa kesäteattereissa, kuten Samppalinnan kesäteatterissa 1990-luvulla.

Tammisen rooleja ovat olleet muun muassa Akusti (Niskavuoren Heta), Esko ja Teemu (Nummisuutarit), eno (Myöhästynyt hääyö), Jepihodov (Kirsikkapuisto), Urpo (Arvottomat) ja kanttori Leivo (Vaimoke). Tammisen laulurooleihin lukeutuu muun muassa Tolari (Tukkijoella).

Tammisen ohjauksia ovat muun muassa Kaunotar ja Hirviö, Lääkäri vastoin tahtoaan, Pessi ja Illusia, Punahilkka, Puumaalaus ja Tuhkimo.

Puhenäyttämön ohella Tamminen on näytellyt sivuosia muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Talvisota, Koirankynnen leikkaaja, Hyvä poika, Kovaa maata, Taivas sinivalkoinen ja Kotikatu.

Tamminen näytteli 1980-luvulla myös radiossa. Lisäksi hän on opettanut näyttelijäntyötä ja luovaa ilmaisua opistoissa.

Simo Tamminen avioitui näyttelijä Ulla-Sisko Ahosen kanssa 1969. Pariskunta antoi yhteisen kiertue-esityksen 1986–1989.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Keski-Uudenmaan teatteri ry

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Pärttyli

Pärttyli on vanha suomalainen miehen etunimi, joka pohjautuu Jeesuksen opetuslapsen Bartolomeuksen nimeen. Vuosina 1908–1929 Pärttylillä oli Suomen almanakassa nimipäivä 24. elokuuta.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä tilastoitu 176 Pärttyli-nimistä henkilöä.

Tunnettuja Pärttylejä
Urpo Veikko Pärttyli Hoikkala (s. 1924), agronomi ja toimitusjohtaja
Kyösti Pärttyli Kiuasmaa (1930–1986), historioitsija ja apulaisprofessori
Bartholdus ”Pärttyli” Vhaël (1667–1723), pappi, runoilija ja fennisti

Lähteet

Etunimet
Vaasan läänin vaakuna

Vaasa läänin vaakuna oli vuosina 1776–1997 toimineen läänin heraldinen tunnus. Läänin viimeisen vaakunan suunnitteli heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962 ja se oli käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997. Vaakuna koostui Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunasta ja Vaasa-suvun tunnuskuvasta. Sen heraldinen selitys kuuluu "halkoisen kilven oikeanpuolisessa sinisessä kentässä kuusi juoksevaa hopeakärppää, joiden hännänpäät mustat, sijoitettuina 2:2:2. Vasemmanpuolisessa kultakentässä musta Vaasain tunnuskuva. Kilven päällä kreivikunnan kruunu."

Historiaa 
Vuonna 1776 Pohjanmaan läänin eteläosista, Uudenmaan ja Hämeen läänin pohjoisosista sekä Turun ja Porin läänin koillisosista muodostettu Vaasan lääni käytti tunnuksenaan Vaasain kuningassuvun vaakunasta johdettua vaakunaa, jossa hopeapalkin lohkaisemalla sini-punaisella kentällä oli kuvattuna Vaasa-suvun tunnuskuviona käytetty kultainen rynnäkkörisukimppu. Läänin varhaisimmissa sinetissä kyseinen vaakuna on lisäksi esitetty aaltoisen reunuksen ympäröimänä, joskin reunuksellinen malli hävisi käytöstä 1800-luvulle mentäessä. Vaasa-suvun vaakuna säilyi läänin tunnuksena Suomen itsenäistymisen alkuvuosiin saakka, kunnes vuonna 1919 valtioneuvoston päätöksellä kaikki Suomen läänien vaakunat määrättiin koostumaan läänin alueen kattaneiden historiallisten maakuntien vaakunoista. Tällöin Vaasan läänin tunnukseksi vakiintui vaakuna, jonka heraldinen oikea kenttä koostui Hämeen vaakunasta, viitataten läänin itäosiin, ja vasen kenttä Pohjanmaan vaakunasta, viitaten läänin länsiosiin. Arvojärjestykseltään herttuakunnaksi luokitellun Hämeen vaakuna sijoitettiin vaakunassa ensimmäiseksi, jolloin myös vaakunan arvokruunu oli herttuallinen. Kyseistä lääninvaakunaa ei kuitenkaan koskaan vahvistettu virallisesti käyttöön.

Vuonna 1960 Vaasan läänin itäosista muodostettiin Keski-Suomen lääni, jolloin Hämeen maakuntavaakunan käyttäminen läänin tunnuksessa ei ollut enää perusteltua. Vuonna 1962 Suomen lääneille vahvistettiin uudet vaakunat, jotka suunnitteli heraldikko Ahti Hammar. Uudessa vaakunassa kuvattiin pienentyneen läänin alueeseen viitaten Pohjanmaan maakunnan vaakuna, sekä musta Vaasain tunnus kultaisella kentällä viittaamassa läänin nimeen ja sen keskuskaupunkiin Vaasaan. Kyseinen musta-kultainen vaakuna oli ollut Vaasa-suvun tunnuksena ennen suvun nousua Ruotsin kuningassuvuksi. Uusi vaakuna säilyi käytössä vuoteen 1997 saakka, jolloin Vaasan lääni kokonaisuudessaan liitettiin osaksi Länsi-Suomen lääniä, jonka vaakunan kolme kärppää viittasivat entisen Vaasan läänin pohjalaisalueisiin. Vaasan läänin vaakunan aiheet esiintyvät yhä Pohjanmaan nykymaakunnan vaakunassa.

Galleria

Lähteet

Viitteet 

Suomen läänien vaakunatVaakuna
Halla (etunimi)

Halla on Pohjoismaissa käytetty naisen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on heinäkuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 220–230 Halla-nimistä naista. 

Hallalla ei ole nimipäivää almanakassa.

Tunnettuja Halloja
 Halla Margrét Árnadóttir (s. 1964), islantilainen laulaja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Halla (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Japanese Boy

Japanese Boy on skotlantilaisen laulajan Anekan kappale vuodelta 1981. Kappale julkaistiin singlenä samana vuonna. Kappaleesta tuli suuri hitti Euroopassa ja single saavutti listaykkösiä yhdeksässä eri maassa. Singleä on myyty maailmanlaajuisesti yli viisi miljoonaa kappaletta.

Kappale ei osoittanut menestystä Japanissa. Aneka on kertonut, että syynä oli se, että kappale kuulosti ”liian kiinalaiselta”.

Suomessa kappaleesta on julkaistu käännöskappaleita, joista esimerkkinä Armi Aavikon vuonna 1981 julkaistu ”Iltaloma”.

Kappalelista

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 1981 kappaleet
Suomen singlelistan ykköset
Game Over (U.D.O:n albumi)


Game Over on U.D.O.n studioalbumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2021. Kappale "Kids And Guns" ottaa kantaa Yhdysvaltojen löyhiin aselakeihin ja nuorisorikollisuuteen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider - laulu
 Andrey Smirnov - kitara
 Fabian Dee Dammers - kitara
 Tilen Hudrap - basso
 Sven Dirkschneider - rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 6-/10
 Metalliluola: 7/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

 Vuoden 2021 albumit
U.D.O.:n albumit
Mommy (vuoden 2014 elokuva)

Mommy on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut kanadalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut, tuottanut ja leikannut Xavier Dolan sekä tähdittänyt Anne Dorval, Antoine Olivier Pilon ja Suzanne Clément.

Mommy sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 22. toukokuuta 2014, jossa se palkittiin Tuomariston palkinnolla.

Elokuva kuvattiin Quebecissä epätavanomaisella 1:1-kuvasuhteella.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 elokuvat
Kanadalaiset elokuvat
Draamaelokuvat
Tikkurilan Silkki

Tikkurilan Silkki on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva historiallinen tehdasrakennuskokonaisuus. Keravanjoen mutkaan vuonna 1934 perustetussa punatiilisessä korttelissa on toiminut muun muassa kutomo, värjäämö, painamo, tarkkaamo ja pakkaamo. Kortteli on suojeltu asemakaavalla.

Historia 
Saksalaissyntyisen insinööri Kurt Wrede perusti silkkitehtaan alun perin Helsinkiin vuonna 1933 nimellä Suomen Silkkiteollisuus Oy. Siitä tuli Suomen ensimmäisiä silkkitehtaita. Seuraavana vuonna toiminta siirrettiin Tikkurilaan. Kokonaisuus rakentui vuosina 1934–1964: ensimmäiset osat suunnitteli Herman Kues ja uudemmat Matti Finell. Tehdastiloja rakennettiin ja laajennettiin pala kerrallaan sitä mukaa kun uusille koneille ja toiminnoille tarvittiin tilaa. Vuosikymmenten aikana korttelissa on ollut arviolta noin 20 rakennusvaihetta.

Tehdasalue oli laaja: se työllisti 1950-luvulla jopa 550 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin esimerkiksi Finn-Marin-valmisvaatteita, muotikankaita, lippuja ja pöytäliinoja. 

Vuonna 1958 toiminta siirtyi Wreden yritykseltä Suomen Puuvillateollisuudelle ja sittemmin Finlaysonille. Silkkikutomon ja -värjäämön toiminta lopetettiin vuonna 1977. Tehtaan tiloissa jatkettiin vielä lippujen valmistusta, kunnes toiminta päättyi kokonaan vuonna 1990.

Syyskuussa 2005 alueen omistaja Renor Oy ilmoitti aloittavansa suunnittelemaan uusia asuntoja entisten tehtaiden tiloihin. Sitä ennen aikomus oli kunnostaa rakennuksia enimmäkseen toimistoiksi. Vuonna 2019 silkkitehdas muutettiin peruskorjauksen myötä toimistotiloiksi ja asuinkäyttöön. Tehtaan eteläisin osa purettiin, ja sen paikalle rakennettiin asuinkerrostalo, joka valmistui tammikuussa 2020. Tehtaan teknisen johtajan Moritz Kranckin kodiksi vuonna 1952 valmistunut Åvikin puinen huvila Tikkurilantien varressa purettiin vuonna 2013.

Katso myös 
 Kulttuuritehdas Vernissa, vernissa- ja sittemmin maalitehdas silkkitehtaan lähellä

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tikkurila
Vantaan suojellut rakennukset
Suomen teollisuusrakennukset
Tommy Rundgren

Tommy Rundgren on suomalainen uimari, radiojuontaja ja urheiluselostaja. Rundgren oli nuorempana maajoukkuetason uimari. Sittemmin hän on siirtynyt töihin mediaan: Rundgren on toiminut juontajana Radio Voimassa ja urheiluselostajana Eurosportilla.

Talviolympialaisissa 2018 Rundgren selosti maastohiihtoa Eurosportille. Kesäolympialaisissa 2021 hän selostaa TV5:llä uintia.

Lähteet

Suomalaiset uimarit
Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset urheiluselostajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Baptistinen suksessio

Baptistinen suksessio on yksi monista teorioista baptistikirkkojen alkuperästä ja jatkumisesta. Teorian mukaan baptistikirkolla on Johannes Kastajasta asti katkeamaton ketju kirkkoja, joilla on samanlaisia näkemyksiä kuin nykyisillä baptisteilla. Ryhmiin lasketaan kuuluviksi usein paulikiaanit, valdolaiset, lollardit ja anabaptistit.

Teoria 

Teoriassa esitetään, että baptisteilla on katkeamattomat juuret varhaiskirkkoon asti. Liike olisi sen mukaan syntynyt siten, että ajan myötä piispat tai pastorit alkoivat ottaa liikaa valtaa itselleen, mikä johti katolisen kirkon syntymään ja virheisiin.

Ryhmät, jotka ovat peräkkäin linjassa, ovat montanolaisuus, novatiolaisuus, donatolaisuus, paulikiaanit, kataarit, valdolaiset, petroprussilaiset, arnoldistit, henrikaanit ja anabaptistit. 

Teorian kannattajat väittävät, että ryhmät, kuten bogomiilit tai paulikiaanit, olivat opissaan baptistisia gnostilaisuuden sijasta.

Hisel Berlin argumentoi, että monet väitteet montanolaisuutta vastaan ovat vääriä, koska suurin osa lähteistä on vihamielisiä. Lisäksi hän korosti, että montanolaisuus seurasi uskovaisten kastetta. Esimerkiksi Tertullianus, joka erosi katolisesta kirkosta ja kääntyi montanolaisuuteen. Hänen mukaansa novatiolaiset harjoittivat uskovaisten kastetta ja hyväksyivät uudelleenkasteen. Hän myös kiisti väitteet, että kataarit, paulikiaanit taikka bogomilit olisivat gnostilaisia, sillä että väitteet olisivat vihamielisiä sekä vääriä.

Lähteet 

Näennäishistoria
Kristilliset käsitteet
Missä se Väinö on?

Missä se Väinö on? on J. Karjalaisen säveltämä kappale. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 levyllä J. Karjalainen Electric Sauna.

Väinö on Jukka Karjalaisen pojan nimi. Kappaleen sanoituksen ovat tehneet Karjalainen ja Malang Cissokho. Senegalilaissyntyinen Cissokho soitti Electric Sauna -yhtyeessä lyömäsoittimia ja kora-harppuluuttua. Karjalainen pyysi häntä kirjoittamaan kappaleeseen jotakin mandingon kielellä. Säkeistössään Cissokho toivottaa Väinölle pitkää elämää.

Kappaleesta tuli oli kaikkien aikojen ensimmäinen mandingonkielinen laulu, joka nousi Suomen listaykköseksi. Kappale valittiin Emma-gaalassa Vuoden biisiksi 1996. Albumi myi platinaa ja siitä tuli J. Karjalaisen siihen astisen uran myydyin levy.

Nuotit 

 Henriksson, Raimo, ja Olli Heikkilä. Suuri Toivelaulukirja: 16. Helsinki: Warner/Chappell Music Finland : Suuri Suomalainen Kirjakerho, 2001.
 Hynynen, Ari. Musikantti: 5-6. Helsingissä: Otava, 1997.
 Karjalainen, J., Jukka Karjalainen, Esa Kaartamo, ja J. Karjalainen. Laulumies. Helsinki: [WSOY] : Johnny Kniga, 2002.
 Leskelä, Ari toimittaja, et al. Hitit: 90-luku. Helsinki: F-Kustannus, 2008.
 Leskelä, Ari, et al. Kesäbiisit. Helsingissä: F-Kustannus, 2017.
 Leskelä, Ari, et al. Kitarahitit: 2. Helsinki: F-Kustannus, 2010.
 Rikkinen, Eila. Suomipopin Helmiä: 3, Lauluja Dirlandasta Suolaiseen Sateeseen. Helsinki: Helmi Kustannus, 2004.
 Rokkivihko: 96. Helsinki: Love Kustannus, 1996.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mitä J. Karjalaisen Missä se Väinö on -kappaleessa olevat mandingonkieliset sanat tarkoittavat suomeksi?
 J. Karjalainen & Electric Sauna: Missä se Väinö on? 8.2.1997 Yle Areena

J. Karjalaisen kappaleet
Suomalaiset musiikkikappaleet
Tšekin parlamentti

Tšekin parlamentti () on Tšekin lainsäädännöllinen elin, joka kokoontuu Prahassa, Malá Stranan kaupunginosassa. Varhaisimmat merkinnät tšekkiläisestä parlamentarismista ovat 1200-luvulta, jolloin Böömin kuningaskuntaan perustettiin edustajainhuone aatelistolle, papistolle ja kaupungeille. Näistä viimeisin oli mukana tosin vain osittain.. 

Vuoden 1992 perustuslain nojalla parlamentti koostuu kahdesta kamarista:

 Edustajainhuone (alahuone)
 Senaatti (ylähuone).

Lähteet 

Tšekin politiikka
Parlamentit