joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Messukylän lukio

Messukylän lukio (MELU) oli Tampereella vuosina 1976–2010 toiminut yleislukio, joka hoiti vuosina 1996–2010 opetusministeriön myöntämää viestinnän erityistehtävää. Messukylän lukio oli vuodesta 1996 Suomen ainoa viestinnän erityislukio ja Itä-Tampereen ainoa lukio.

Messukylän lukio syntyi vuonna 1976, kun Messukylän yhteiskoulu eriytettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä Messukylän lukioksi ja Ristinarkun yläasteeksi. Messukylän yhteiskoulu oli perustettu vuonna 1959 oppikouluksi Messukylän alueen lapsille. Aloitteen teki Tampereen Messukylän Lions-klubi. Valtioneuvosto myönsi kahdeksanluokkaiselle oppikoululle luvan vuonna 1960, ja jo saman vuoden syksyllä kaksi ensimmäistä luokkaa aloittivat toimintansa.

Messukylän lukion viestintälinjalla opeteltiin taitoja tekstin, kuvan ja äänen tuottamisessa sekä julkaisemisessa. Lukion tarjoamiin noin 30 erilaiseen viestinnän kurssiin kuului viestinnän, journalismin, valokuvauksen, äänen, radiotyön, videokuvauksen ja ilmaisutaidon kursseja.

Koulussa toimitettiin myös omaa verkkolehteä Turmelua, joka pureutui nuorille tärkeisiin ajankohtaisiin asioihin. Aikaisemmin lukiolaiset tekivät omaa televisio-ohjelmaa Impulssia, mutta sen toimittaminen jouduttiin lopettamaan TV-Tampereen omistajanvaihdoksen takia. Omien medioiden ohessa viestintälinjalaiset osallistuvat lukuisiin erilaisiin viestintäaiheisiin projekteihin ulkopuolisten yhteistyökumppaneiden kanssa.

Samassa rakennuksessa Messukylän lukion kanssa toimi peruskouluopetusta tarjoava Ristinarkun koulu. Ristinarkun koulu jäi Messukylän lukion toiminnan päätyttyä alkuperäiseen koulurakennukseen, jonka on suunnitellut arkkitehti Aarne Ervi. Lukio toimi varsinaisesti rakennuksen laajennusosassa, joka oli Aarne Heinon arkkitehtitoimiston suunnittelema. 

Messukylän lukion rehtoreina toimivat fil. maist. Liisa Lindroos (vt. 1960–1962), fil. kand. Jouko Punnonen (1962–1995), fil. maist. Hannu Mattila (1995–2002) ja fil. kand. Heini Mäenpää (2003–2010).

Lukio oli 2000-luvun alkuvuosina toistuvasti lakkautusuhan alla Tampereen kaupungin tilankäytön tehostamissyistä, ja vuonna 2009 tehtiin päätös lakkauttaa lukio. Messukylän lukio yhdistettiin Sammon keskuslukioon syksyllä 2010. Kaikille Messukylän lukiossa aloittaneille opiskelijoille luvattiin siirtymisestä huolimatta Messukylän lukion päästötodistus, mutta todellisuudessa opiskelijoille jaettiin Sammon keskuslukion päästötodistukset.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Messukylän lukion kotisivut 
 Lukion opetussuunnitelma (sis. viestinnän OPS) 
 Messukylän lukion 50-vuotisjuhlakirja Ei Melu tyhjästä syntynyt – Messukylän yhteiskoulu 50 vuotta

Tampereen lukiot
Lukio
Sergei Lebedev

Sergei Nikolajevitš Lebedev (s. 9. huhtikuuta 1948, Džizak) on venäläinen armeijankenraali. Hän oli ulkomaantiedustelun johtaja vuodesta 2000 ja vuodesta 2007 Itsenäisten valtioiden yhteisön toimeenpaneva sihteeri. Hän osaa saksaa ja englantia.

Lebedev valmistui 1970 Kiovan polyteknillisen instituutista Tšernihivissä. Samana vuonna hän työskenteli lyhyen aikaa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestössä valittuna sihteerinä Tšernihivin kaupunginkomiteassa. 1971-1972 hän suoritti asevelvollisuutensa Kiovan sotilaspiirissä. 1973 alkaen hän työskenteli valtion turvallisuuskomitean vastavakoilussa ja vuodesta 1975 ulkomaantiedustelussa, Neuvostoliiton turvallisuuskomitean ensimmäisessä päähallinnossa sekä vuodesta 1991 Venäjän federaation ulkomaantiedustelun saksalaisella osastolla.

Vastatiedusteluoppinsa Lebedev hankki valtion turvallisuuskomitean Kiovan koulussa ja (yleisen) tiedustelukoulutuksen punaisella merkillä palkitutta valtion turvallisuuskomitean instituutissa.

Hän suoritti 1978 tutkinnon ulkoministeriön diplomaattiakatemiasta. Uransa hän aloitti vuonna 1975 KGB:n ulkomaantiedustelussa. Sittemmin presidentiksi valitun Vladimir Putinin hän tapasi heidän palvellessaan DDR:ssä. Lebedev palveli Saksan demokraattisen tasavallan lisäksi myös Saksan liittotasavallassa. 1998-2000 hän oli ulkomaantiedustelun virallinen edustaja Yhdysvalloissa kenraaliluutnantin arvoisena.

20. toukokuuta 2000 – 9. lokakuuta 2007 Lebedev toimi ulkomaantiedustelupalvelun johtajana. 2000 hänet ylennettiin kenraalieverstiksi ja 2003 armeijakenraaliksi joulukuussa.

Venäläiset kenraalit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Monitasokamera

Monitasokamera on erikoisrakenteinen elokuvakamera, jota käytetään animaatioelokuvien teossa. Monitasokamera koostuu alaspäin suunnatusta kamerasta, palkkirakenteisesta telineestä sekä useista päällekkäisistä lasilevyistä, joiden päälle voidaan asettaa piirroksia tai muuta materiaalia. Monitasokameralla kuvatut otokset luovat vahvan kolmiulotteisuuden vaikutelman, ja sillä voidaan kuvata erilaisia kamera-ajoja ja panorointeja.

Monitasokameran esiaste kehitettiin jo elokuvan alkuvaiheessa. Lotte Reiniger käytti sellaista vuonna 1926 valmistuneessa siluettitekniikkaa hyödyntäneessä animaatiossaan Prinssi Ahmedin seikkailut. Ensimmäisen varsinaisen monitasokameran rakensi Ub Iwerks vuonna 1933. Samantyyppinen laitteisto otettiin käyttöön myös Max Fleischerin animaatiostudiolla. Tunnetuin monitasokameran käyttäjä oli The Walt Disney Company, joka käytti William Garityn kehittämää mallia. Kameraa käytettiin menestyksellisesti useissa Disneyn tuottamissa elokuvissa, muun muassa Lumikissa, Pinokkiossa ja Fantasiassa. 

Nykyisin tietokoneohjelmilla päästään samantyyppisiin syvyysvaikutelmiin, ja ne ovat pääosin syrjäyttäneet monitasokameran. Tunnetuin monitasokameraa yhä käyttävä animaattori on Juri Norstein.

Elokuvateknologia
Animaatio
Philip José Farmer

Philip José Farmer, kirjailijanimi Kilgore Trout (26. tammikuuta 1918 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija.

Yksityiselämä
Farmer syntyi Indianan Terre Hautessa mutta asui suuren osan elämästään Peoriassa Illinoisissa.Hänen puolisonsa oli Bette Virginia Andre.

Opiskelu ja tuotanto 
Farmer opiskeli Peoria High Schoolissa ja sitten englannin kieltä Bradleyn yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1950. Hän julkaisi ensimmäisen kertomuksensa vuonna 1946 ja oli tuottelias sekä romaanien että novellien kirjoittajana. Monet hänen teoksensa muodostavat yhtenäisiä sarjoja. Hänet palkittiin useilla merkittävillä science fiction -alan palkinnoilla, kuten kolmella Hugolla, joista ensimmäisen hän sai vuonna 1953. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden grand mastereista.

Farmer järkytti lukijoita 1950-luvulla kuvaamalla seksiä muukalaisten kanssa ja haastoi genren syövyttävillä taruilla, jotka sijoittuvat hänen suunnittelemiinsa outoihin maailmoihin. Hänen ensimmäinen menestys saavutettiin vuonna 1953 tarinalla The Lovers, joka kertoo miehestä, jonka vietteli muukalainen, jolla on epätavallinen lisääntymisjärjestelmä. Kaksi johtavaa science fiction -toimittajaa hylkäsi tarinan; molemmat sanoivat, että sen graafinen kuvaus lajien välisestä sukupuolesta sai heidät fyysisesti sairaiksi.

Farmerin teoksia ovat muun muassa Valon yö (1966), jonka päähenkilönä on hänen muistakin kirjoistaan tuttu Isä Carmody, sekä Elämän ja kuoleman virta (1971), josta tuli Jokimaailma-sarjan ensimmäinen osa. Hän on kirjoittanut myös Kurt Vonnegutin romaaneissa esiintyvän henkilöhahmon Kilgore Troutin nimissä alun perin julkaistun teoksen Venus on the Half-Shell (1975). 

Elämän ja kuoleman virta sai vuonna 1972 Hugo-palkinnon.

Suomennetut teokset 
 Elämän ja kuoleman virta (To Your Scattered Bodies Go, 1971); suom. Leena Tamminen, Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-14963-2 Sarja: Jokimaailma
 Valon yö (Night of light), suom. Petri Salin, WSOY 1992 ISBN 951-0-18369-5
 Lordi Tyger' (Lord Tyger), suom. Sari Kallioinen & Anita Puumalainen, WSOY 1993 ISBN 951-0-18944-8

Suomennettuja novelleja 
 ”Vuonna 1492!” (1952). Aikakone 4/1986.
 ”Äiti” (1953). Portti 1/1984.
 ”Kukaan ei ole täydellinen” (1991). Portti 2/1992.
 Viidakkoruttoskidi sekoilee, suom. Sari Kallioinen & Anita Puumalainen, teoksessa Ensimmäinen kerta, Jalava 1991 Sarja: Jalavan scifi-sarja: 20

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Philip José Farmerin virallinen kotisivu 
 Virallinen MySpace-fanisivu 
 Philip José Farmerin kansainvälinen bibliografia 
 
Philip José Farmer Science Fiction Awards Database -sivustolla 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Hugo-palkinnon saajat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Marijampolė

Marijampolė on teollisuuskaupunki ja Marijampolėn läänin hallinnollinen keskus Etelä-Liettuassa. Kaupunki sijaitsee Puolan rajan ja Venäjälle kuuluvan Kaliningradin alueen tuntumassa, lähellä Vištytis-järveä. Kaupunki kuuluu Sudovian seutuun. Vuonna 2012 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 40 388 asukasta.

Historia

Ensimmäinen tunnettu maininta kaupungista on vuodelta 1667. Itsehallinnon ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1792 Liettuan  suurherttuana toimineen Puolan kuninkaan Stanislovas Augustasin käskystä.

Venäjän keisarikunnan aikana kaupunki kuului Suwałkin kuvernementtiin, jossa se oli oman kihlakuntansa keskus. Esimerkiksi vuonna 1897 kaupungissa asui 6 737 henkeä.

Kaupunki on nimetty Neitsyt Marian mukaan; sana pol tarkoittaa: "kaupunki". Neuvostomiehityksen aikana, vuosina 1955–1989 kaupunki kantoi nimeä Kapsukas () Liettuan kommunistisen puolueen perustajajäsenen Vincas Mickevičius-Kapsukasin mukaan.

Asukasluvun kehitys

Nähtävyyksiä ja liikenneyhteyksiä 

Kaupungin nähtävyyksiä ovat mm. suuri valkoinen Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkko ja vuonna 1923 rakennettu Marijampolėn rautatieasema, jonka naapurissa sijaitsee kaupungin linja-autoasema. Viereisessä kunnassa on Liettuan sodanjälkeisen vastarintaliikkeen museo.

Ystävyyskaupungit 
 Kokkola, Suomi
 Bergisch Gladbach, Saksa
 Suwalki, Puola
 Piotrków Trybunalski, Puola
 Hordaland, Norja
 Viborg, Tanska

Lähteet
Stadsgården

Stadsgården on satama-alue Södermalmin kaupunginosan pohjoisosassa, Tukholmassa, Ruotsissa. Alue sijaitsee Tukholman keskustassa, Slussenin välittömässä läheisyydessä Saltsjönin rannalla. Kapean laiturialueen ja Södermalmin jyrkän kallioleikkauksen väliin on rakennettu vilkasliikenteinen Stadsgårdsleden, joka johtaa muun muassa Nackaan. Helsingistä, Turusta ja ahvenanmaalta liikennöivän Viking Linen terminaali sijaitsee Stadsgårdenissa. Valokuvataiteen museo Fotografiska sijaitsee niiden terminaalien välissä vanhassa satamamakasiinissa.

Aiheesta muualla 

Ruotsin Itämeren satamat
Tukholman liikenne
Savon radan museo

Savon radan museo on Pieksämäellä sijaitseva museo, joka on keskittynyt savon radaan ja Pieksämäen seudun rautatieliikenteen historian esittelyyn. 

Museo toimii rautatieaseman vanhassa asemarakennuksessa ratapihan itäpuolella. Rakennus on valmistunut vuonna 1889, ja museo avattiin yleisölle aseman täytettyä sata vuotta 1. lokakuuta 1989. Sen perusnäyttelyyn kuuluu hieman alle 300 esinettä ja noin 100 valokuvaa.

Lähteet 

Suomen rautatiemuseot
Pieksämäen rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Jizzax

Jizzax (kyrillisillä aakkosilla Жиззах, ) on  139 200 asukkaan (2006) kaupunki Keski-Uzbekistanissa ja saman nimisen alueen pääkaupunki.

Kaupunki sijaitsee Samarkandin luoteispuolella. Jizzax oli tärkeä piste silkkitiellä Samarkandin jälkeen ennen Jilanutin solaa Turkistanin vuorilla. Nimi tarkoittaa "pientä linnoitusta" kuolleella sogdin kielellä. 1800-luvulle mennessä kaupungista kehittyi Buharan emiraatin merkittävä linnoitus. Venäläinen kenraali Mihail Tšernajev epäonnistui ensimmäisessä yrityksessään valloittaa se, mutta onnistui toisella kerralla menettäen hyökkäyksessään kuusi miestä vastaan puolustajien 6 000 tappiot. Vuonna 1916 kaupunki oli venäläisvastaisen kansannousun keskipisteenä, mutta se taltutettiin nopeasti. Kaupungin kuuluisin asukas, tuleva kommunistisen puolueen pääsihteeri Šarof Rašidov syntyi kaupungissa 1917 ja siellä on hänelle omistettu museo.

Nykyisin kaupungissa on kaksi yliopistoa, joissa on noin 7 000 opiskelijaa. Kaupungin jalkapallojoukkueen Sogdiana Jizzax pelaa Uzbekistanin liigassa.

Lähteet 

Uzbekistanin kaupungit
Leipziger Straße

Leipziger Straße on itä–länsisuuntainen katu Saksan pääkaupungin Berliinin keskustassa. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa ja alkaa Leipziger Platzilta päättyen Spittelmarktille. Katu on noin 1,5 kilometrin pituinen. Nykyinen Leipziger Straße luotiin vuonna 1688. Nimi on peräisin Leipzigiin johtaneesta, samalla paikalla sijanneesta varhaisemmasta tiestä. 

Leipziger Straßen varrella sijaitsee muun muassa Saksan liittoneuvoston rakennus, entinen Preussin parlamentin ylähuone, joka on rakennettu vuonna 1904. Muihin katua reunustaviin huomattaviin rakennuksiin lukeutuu muun muassa Saksan valtiovarainministeriön rakennus, jossa aiemmin toimi Natsi-Saksan Reichsluftfahrtministerium ja joka rakennettiin vuosina 1935–36 arkkitehti Ernst Sagebielin suunnitelmien pohjalta.

Berliinin kadut
Pyhän Tapanin tuomiokirkko (Passau)

Pyhän Tapanin tuomiokirkko (, myös Passaun tuomiokirkko, ) on barokin tyylisuuntaa edustava kirkko saksalaisessa Passaun kaupungissa Baijerissa. Se on Passaun roomalais-katolisen hiippakunnan pääkirkko.

Nykyisen tuomiokirkon paikalla on sijainnut kirkkoja vuodesta 730 lähtien. Nykyinen, barokkia edustava ja noin 100 metriä pitkä kirkkorakennus rakennettiin vuosina 1668–93. Se korvasi tulipalossa vuonna 1662 tuhoutuneen edeltäjänsä, josta on jäljellä vain myöhäisgotiikkaa edustava itäinen osa. Tuomiokirkon pääpiirustukset laati Carlo Lurago, sen sisätilojen koristelusta vastasi Giovanni Battista Carlone ja freskot kirkkoon teki Carpoforo Tencalla.

Tuomiokirkossa on yhdet maailman suurimmista uruista. Uruissa on 17 774 pilliä ja 233 äänikertaa.

Aiheesta muualla 
 Tietoa tuomiokirkosta Passaun hiippakunnan sivuilla 
 Euroopan suurimmat urut, Suomen Kuvalehti, 26.05.1928, nro 22, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Ala-Baijeri
Baijerin kirkot
Katedraalit
Kivikirkot
Kaltimon kanava

Kaltimon kanava on yksi kolmesta Pielisjoen kanavista yhdessä Joensuun ja Kuurnan kanavien kanssa. Kanavan yhteydessä on Kaltimon voimalaitos. Kanava ja voimalaitos sijaitsevat noin 4 kilometriä Enon kirkonkylän keskustasta etelään. Kanavan pituus on 1 700 metriä ja pudotuskorkeus 9 metriä. Kanavassa on vaaka-akseliset segmenttiportit: kanavan alaportti on ylösnostettava ja alukset kulkevat sen alitse. Vastaavasti yläportti laskeutuu veden alle, ja alukset kulkevat sen ylitse. Sulkuporttien koneistot ovat sähkömekaanisia.

Kanavan yli kulkevan kiinteän sillan sekä alaportin alikulkukorkeudet ovat 10,5 metriä. Kanavan käyttö suoritetaan Joensuun kanavan kaukokäyttökeskuksesta. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.

Rakentaminen 
Kaukas ja Enso-Gutzeit sopivat vuonna 1953 Pielisen vesivoiman rakentamisesta. Kaltimon voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin toukokuussa 1956. Rakentamisen ajaksi joen pääuoma erotettiin työpadolla ja kuivattiin, vesi johdettiin Nesterinsaaren itäpuolelle. Koneaseman viereen rakennettiin säännöstelypato ja uittosulku, Kaltimon uusi kanava. Kesällä 1958 työmaalla työskenteli noin 500 rakentajaa. Työpadot avattiin elokuussa ja Pielisjoki ohjattiin entiseen uomaansa. Nesterinsaaren itäinen haara suljettiin maapadolla.

Koneasema rakennettiin kahta koneistoa varten, joista ensimmäinen kytkettiin valtakunnan verkkoon syyskuussa 1958 ja toinen joulukuussa. Kaltimon voimalaitoksen suunnittelivat arkkitehdit E. Kråkström ja A. Korhonen. 

Kaltimon kanava korvasi samalla kohdalla joen itäisessä haarassa olleet Nesterinsaaren ja Saapaskosken kanavat. Nesterinsaaren kanava jäi joen itäiseen haaraan rakennetun maapadon ja patoaltaan alle. Veden pinnan nosto voimalan yläpuolelle syntyneessä patoaltaassa muutti yläjuoksun ympäristöä. Kaltimon vanha kanava ja Häihän kanava jäivät altaaseen ja menettivät merkityksensä. Pielisjoen ylittävä maantiesilta oli rakennettava uudelleen ja toiseen paikkaan. Kaltimon pahvitehdas räjäytettiin nousevan veden tieltä.

Katso myös 
Pielisjoen sillat

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Liikennevirasto: Kaltimon kanava
 Suomen kanavat: Kaltimon vanha kanava

Eno
Suomen kanavat
Joensuun liikenne
Joensuun rakennukset ja rakennelmat
Pielisen reitin valuma-alue
Pohjoiskorkia

Pohjoiskorkia on matalin Suursaaren neljästä huipuista sekä siellä sijaitseva majakka. Huipun korkeus Suomenlahden pinnasta on 106 metriä ja se sijaitsee Suurkylän luoteispuolella.

Pohjoiskorkian majakka perustettiin vuonna 1723. Majakka vaurioitui toisen maailmansodan aikaisissa taisteluissa, ja se korvattiin ensin ristikkorakenteisella tornilla. Nykyinen metallilevyrakenteinen torni pystytettiin vuonna 1965.

Majakan korkeus on 23 metriä maanpinnasta ja valo siten 132 metriä merenpinnasta. Se lähettää kolme sekuntia valkeaa valoa 7,5 sekunnin välein.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen matkailijayhdistys: Pohjoiskorkia ja Pohjoiskorkian majakka 1930-luvulla
Postileimat.com: Pohjoiskorkian majakka Kappelniemestä kuvattuna. Etualalla Suurkylä 
Toinen kuva
Postileimat.com: Kuva lähempää Pohjoiskorkian majakasta

Suursaari
Venäjän majakat
Tom Berenger

Thomas "Tom" Michael Berenger, alkujaan Moore, (s. 31. toukokuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Berenger syntyi Chicagossa ja opiskeli journalismia Missourin yliopistossa. Hän halusi näyttelijäksi ja muutti 1970-luvulla New Yorkiin, jossa hän sai roolin sarjasta One Life to Live.

Berenger voitti vuonna 1987 parhaan miessivuosan Golden Globen työstä elokuvassa Platoon – nuoret sotilaat. Hän oli lisäksi ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on ollut myöhemminkin rooleja lukuisissa kansainvälisesti tunnetuissa elokuvissa, joista mainittavimmat ovat Syntynyt 4. heinäkuuta (1989) Training Day (2001) ja Inception (2010).

Berengerillä on ollut neljä avioliittoa. Kolmannen avioliiton Patricia Patricia Alvaranin kanssa hän solmi 1998. Näyttelijällä on kaikkiaan kuusi lasta. 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Ariel (elokuva)

Ariel on vuonna 1988 ensi-iltaan tullut Aki Kaurismäen elokuva.

Juoni

Elokuva kertoo rautakaivosmies Taisto Kasurisesta, jonka isä tekee itsemurhan. Taisto tottelee isänsä ajatuksia omasta tulevaisuudestaan ja suuntaa matkansa etelään päin. Elokuvassa kuvataan ihmisen päättäväisyyttä ja sen vaikutusta yksilön tarinaan kaurismäkeläisinä kauniina kuvina, maailmassa vailla myötätuntoa.

Rooleissa

Palkinnot 
 Elokuvatuotannon laatutuki 1988 (yhdessä Sirpin ja kitaran kanssa) 260 000 mk
 Moskovan elokuvajuhlat 1989: parhaan miesnäyttelijän palkinto Turo Pajala
 FIPRESCI:n palkinto 1989 Aki Kaurismäki, Turo Pajala
 The National Society of Film Critics, USA: vuoden paras ulkomainen elokuva 1990

Aiheesta muualla 
 Ariel -elokuvan DVD-version esittely Filmgoer -sivustolla.
 Ariel-elokuva Yle Areenassa

Lähteet 

Vuoden 1988 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset rikosdraamaelokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset road moviet
Arvottomat

Arvottomat on Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1982. Se on Kaurismäen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva. Kaurismäki sai elokuvan ohjauksesta Jussin vuonna 1983. Arvottomien käsikirjoituksen hän teki yhdessä veljensä Akin kanssa, joka toimi myös apulaisohjaajana. Matti Pellonpää näytteli elokuvassa ensimmäisen pääosansa.

Elokuvaa pidetään merkkiteoksena, jonka ansiosta suomalaisessa elokuvassa alkoi uusi aikakausi. Kulttielokuvaksi noussut road movie -lajityyppiä edustava elokuva matkaa Suomessa, jota ei enää ole, sillä monet kuvauspaikat hävitettiin pian kuvausten päättymisen jälkeen.

Juoni 

Matti Pellonpään esittämä pikkurikollinen Manne riitautuu paikallisen rikollispomon (Esko Nikkari) kanssa ja joutuu lähtemään pakomatkalle ystävänsä Harrin ja mystisen Veeran kanssa, ajellen Volgalla. Manne on saanut haltuunsa arvokkaan taulun, jota myös pahat pojat havittelevat.

Näyttelijät

Arvioita 

Iltalehden Jyrki Laelman mukaan rikosfilmiltä näyttävä elokuva on ”myös paljon muuta, sillä se on sekä pako että mollisointuinen balladi kadonneesta maailmasta”.

Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Aki Kaurismäen Tulitikkutehtaan tyttö ja Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia. Arvottomat jakoi toisen sijan Erik Blombergin Valkoisen peuran kanssa.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Elokuvatuotannon laatutuki 1982
 Valtion elokuvataiteilijapalkinto 1982: Aki Kaurismäki
 Jussit 1983: paras ohjaus: Mika Kaurismäki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 1982 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Mika Kaurismäen ohjaamat elokuvat
Varjoja paratiisissa

Varjoja paratiisissa on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. Varjoja paratiisissa on niin kutsutun työläistrilogian ensimmäinen elokuva. Trilogiaan kuuluvat lisäksi  Ariel ja Tulitikkutehtaan tyttö. Elokuva sai vuoden elokuva -Jussin ja Kaurismäki ohjaus-Jussin. Elokuva merkitsi alkua Kaurismäen kansainväliselle menestykselle: se esitettiin Cannesin elokuvajuhlien "Ohjaajien sarjassa" vuonna 1987 ja elokuvan Pariisin-ensi-ilta huhtikuussa 1988 sai myös hyvän vastaanoton.

Tarinassa roskakuski Nikander (Matti Pellonpää) ihastuu ruokakaupan kassaan (Kati Outinen). Melankolisen huumorin sävyttämässä lakonisessa kuvauksessa kohteena on pieni ihminen, kuten kriitikko toteaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Varjoja paratiisissa - Yle Areena

Vuoden 1986 suomalaiset elokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romanttiset draamakomediaelokuvat
Iisalmen Peli-Karhut

Iisalmen Peli-Karhut Ry eli IPK on iisalmelainen jääkiekkoseura, joka pelaa kotiottelunsa Kankaan jäähallissa. Seuran miesten joukkue pelaa Mestiksessä, jonne se nousi vuonna 2016 voitettuaan Imatran Ketterän Suomi-sarjan loppuottelussa.

Ehkä tunnetuin IPK:n pelaaja on Risto "Rise" Kurkinen (samanniminen pelaaja on pelannut myös JYP:ssä), joka pelasi parikymmentä kautta II Divisioonassa ja suurimman osan niistä IPK:ssa numerolla 24. Parhaana kautenaan 1996–97 Rise teki 87 pistettä. Niistä 32 oli maaleja ja 55 syöttöä. Pitkän uransa aikana hän teki yli tuhat pistettä, ja hänen seurojaan IPK:n lisäksi olivat muun muassa Kajaanin Hokki, Keravan Shakers ja Tuusulan Kiekko.

Nykyinen joukkue

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Niko Härkönen 
 Apuvalmentaja: Marko Tuomainen 
 Maalivahtivalmentaja: Janne Borg 
 Toimitusjohtaja/joukkueenjohtaja: Jarmo Ylisipola 
 Huoltopäällikkö: Pekka Huttunen

Tunnettuja pelaajia

Kasvatit SM-liigassa 

Mikko Hakkarainen
Otto Huttunen
Henri Kivioja
Mikko Komulainen
Mika Kononen
Pasi Kouvalainen
Ilkka Vaarasuo
Juha Virtanen

Seurassa pelanneet NHL-pelaajat 
 Otto Leskinen
 Ilkka Pikkarainen

Mestiksessä palkitut

Kapteenit Mestiksessä 
2016–2019  Otto Huttunen
2019–2020  Aatu Hämäläinen
2020–2022  Ville Järvinen
2022–  Otto Huttunen

Valmentajat 2010-luvulla 
2010–2012  Jarmo Ylisipola
2012–2013  Sauli Tapaninaho
2013–2014  Jarmo Ylisipola
2014–2017  Jukka Niiranen
2017–2019  Janne Sinkkonen (17. tammikuuta 2017 alkaen)
2019  Tommi Miettinen (3. tammikuuta 2019 alkaen)
2019–  Niko Härkönen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu
Patrick Head

Patrick Head (s. 5. kesäkuuta 1945 Farnborough, Englanti, Iso-Britannia) on Formula 1 -sarjassa kilpailevan WilliamsF1 -tallin toinen perustaja. Hän toimi myös tallin teknisenä johtaja, mutta lopetti päivittäisen työskentelyn tallissa vuoden 2011 päätteeksi. Head on edelleen tallin toinen omistaja yhdessä Frank Williamsin kanssa. Head oli syytteessä Ayrton Sennan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Italian syyttäjänvirasto epäili, että onnettomuus olisi johtunut viallisesta materiaalista autossa. Syytteet kuitenkin hylättiin vuonna 2005, koska lainsäädäntö piti mahdollista rikosta vanhentuneena.

Aikaisempi elämä 
Kun Head syntyi, hänen isänsä ajoi Jaguar-tallissa. Koulun jälkeen Head liittyi Royal Navyyn, mutta pian hän huomasi, että armeija ei ollut häntä varten. Ensin hän yritti päästä opiskelemaan Birminghamiin ja myöhemmin Bournemouthiin. Vuonna 1970 Head valmistui insinööriksi ja liittyi Lola Racing Cars -autonvalmistajan riveihin.

Head oli tarmokas uusien projektien kehittäjä ja hänestä tuli vakiintunut autojen suunnittelija, jolloin hän ja Frank Williams tapasivat. Myöhemmin Head vaihtoi alaa ja alkoi suunnitella veneitä.

Vuonna 1976 Frank Williams päätti perustaa oman F1-tallin ja pyysi Headia liittymään uuteen talliin. Yhden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 1977 Williams Grand Prix Engineering perustettiin. Talli ajoi aluksi Marchin rungolla. Vuonna 1978 Saudian tukemana australialaiskuski Alan Jones liittyi talliin. Kun tallilla ei ollut rahaa, Frank Williams hoiti tallin asiat puhelinkopissa. Rahan puutteesta huolimatta Head onnistui suunnittelemaan auton.

1986 Frank Williams loukkaantui pahasti auto-onnettomuudessa. Head toimi tallin johtajana sillä aikaa, ja WilliamsF1 voitti 1986 tallimestaruuden ja 1987 kuljettajien sekä tallien välisen mestaruuden.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 WilliamsF1

Formula 1 -tallien työntekijät
Brittiläiset insinöörit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
AIK IF

AIK IF (Allmänna Idrottsklubben Ishockeyförening, joskus yksinkertaisesti AIK), aikaisemmin AIK Hockey, on ruotsalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Solnan kunnasta Tukholman pohjoispuolelta. AIK perustettiin Tukholmassa vuonna 1891 ja jääkiekkojaosto 1921. Seura siirrettiin Solnaan 1937, mutta jääkiekkojoukkue on aina pelannut kotiottelunsa Tukholmassa, pääasiassa Hovetissa, mutta suosituimmat ottelunsa Globenissa, jonka suurin kapasiteetti on 14 119. AIK IF pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, HockeyAllsvenskanissa.

Historia
AIK on lyhenne sanoista "Allmänna Idrottsklubben", joka suomennettuna tarkoittaa "Yleinen urheiluseura". Nimi valittiin ilmaisemaan sitä, että seura oli auki kaikille ja myös sitä, että yksi seuran päälajeista oli yleisurheilu. Tuota aikaa kutsuttiin ruotsiksi "allmän idrott".

AIK on pelannut 66 kautta korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2013–2014 päätteeksi AIK putosi pääsarjatasolta SHL:stä. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden seitsemästi ja ollut toinen viidesti.

Jäädytetyt numerot

1  Leif Holmqvist
5  Bert-Ola Nordlander
11  Peter Gradin

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Anton Blomqvist 
 Apuvalmentaja: Mikael Sundell 
 Maalivahtivalmentaja: Christopher Heino Lindberg 
 Videovalmentaja: Nicklas Pettersson 
 Huoltopäällikkö: Thomas Kratz 
 Toimitusjohtaja: Christoffer Malm 

Lähde: EliteProspects

Katso myös
AIK

Lähteet

Aiheesta muualla

AIK
HockeyAllsvenskan-joukkueet
Trilemma (taloustiede)

Trilemmalla tarkoitetaan talouspolitiikan rajoitetta, joka on opittu osin "kantapään kautta". Maalla ei voi samaan aikaan olla seuraavia kolmea:
 Kiinteää valuuttakurssia.
 Vapautettuja kansainvälisiä pääomanliikkeitä.
 Itsenäistä rahapolitiikkaa.

Asia on pohjimmiltaan melko helppo ymmärtää. Jos kahdessa maassa on eri korkotaso, jos valuuttakurssi on uskottavasti kiinteä eikä sijoituksia rajan ylitse säännöstellä, tarjoutuu mahdollisuus periaatteessa valtaviin keinotteluvoittoihin. Rahaa voi lainata alemman koron maasta ja sijoittaa korkean koron maahan, mikä aiheuttaa paineita sekä valuuttakurssin muutokselle että korkojen tasoittumiselle. Rahapoliittisen ohjauskoron nostaminen aiheuttaa näissä oloissa helposti ulkomailta otettavien luottojen määrän kasvua, ja toimii vastoin tarkoitustaan ikään kuin rahapolitiikan löysäämisenä.

Obstfeld, Shambaugh ja Taylor (2005, The Journal of Economics and Statistics, vol 87) ovat tehneet empiiristä analyysiä mahdollisuuksista ylläpitää ulkomaisesta korkotasosta poikkeavaa korkotasoa. Aineistoja oli kolme, yksi klassisen kultakannan ajalta (1870–1914), toinen Bretton Woods -järjestelmän ajalta (1959–1970) ja kolmas nykyajalta (1973–2000). Oli selvästi havaittavissa, että ulkomaisen korkotason muutokset vaikuttivat kunkin maan korkotasoon voimakkaammin, jos pääomanliikkeiden sääntely oli vähäisempää. 

Yhtenä trilemman realisaationa voi pitää Suomen 1990-luvun alun lamaa. Suomi yritti 1980-luvun lopulla ylläpitää kiinteää valuuttakurssia, vapaita pääomaliikkeitä ja itsenäistä rahapolitiikkaa.

Talouspolitiikka
Tomi Koivusaari

Tomi Samuel Koivusaari (s. 11. huhtikuuta 1973) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Amorphis-metalliyhtyeestä, jossa hän soittaa kitaraa. Hän on Amorphiksen perustajajäseniä, ja vuosina 1990–1997 sekä kokoelmalla Magic & Mayhem – Tales from the Early Years hän lauloi murinavokaaleja. Hän on myös Verenpisara-yhtyeen jäsen. Hän soitti myös vuosina 1996–2006 Ajattarassa taiteilijanimellä Samuel Lempo. Koivusaari on myös vieraillut myös useiden muiden yhtyeiden julkaisuilla.

Koivusaari aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Violent Solution, joka perustettiin vuonna 1987. Vuonna 1989 hän oli perustamassa myös Abhorrence-yhtyettä, joka ehti lyhyen olemassaolonsa aikana julkaista EP:n ja demon. Molemmat yhtyeet hajosivat vuonna 1990, mutta Koivusaari lähti Violent Solutionista Abhorrencen perustamisen jälkeen.

Koivusaari soittaa ESP-merkkisillä sähkökitaroilla ja hänellä on artistisopimus kitaravalmistajan kanssa. Tomi suosii erityisesti ESP:n Eclipse -malleja ja useimmat hänen käyttämistään kitaroista on rakentanut yksittäiskappaleina ESP Custom Shop.

Julkaisut

Abhorrence

Amorphis

Ajattara

Verenpisara

Vierailut 
 Waltari: 
 Waltari: 
 Charon: 
 Ville Kalliosta: 
 Moonsorrow: 
 Black Sun Aeon: 
 Jytäjyrsijät:

Lähteet

Amorphisin jäsenet
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
George Maharis

George Maharis (s. 1. syyskuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa ei rajoittunut rooleihin televisiossa, mutta elokuva-alalla hän ei koskaan päässyt yhtä pitkälle kuin televisiossa. 

Maharis syntyi Queensissa yhdeksi kreikkalaisten vanhempiensa seitsemästä lapsesta. Hän opiskeli Actors' Studiolla. Hän aloitti vuonna 1960 roolinsa Buz Murdockina televisiosarjassa Route 66 ja oli tästä hyvästä vuonna 1962 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Hän jätti sarjan myöhemmin terveysongelmistaan johtuen; hänellä oli todettu hepatiitti. Hän on myöhemmin vieraillut muun muassa sarjassa Murhasta tuli totta.

Maharis esiintyi uransa aikana useissa elokuvissa, joista viimeisin on Doppelganger – kaksoisolento (1993). Hänellä oli 1960-luvulla myös toissijainen ura muusikkona Epic Recordsille. Hän oli heinäkuussa 1973 Playgirl-lehden Man of the Month. Hänen pidätyksensä 21. marraskuuta 1974 aiheutti aikanaan pienoisen skandaalin – hän oli jäänyt kiinni seksin harrastamisesta poikaystävänsä kanssa losangelesilaisessa miestenhuoneessa. 

Maharis harrastaa impressionistista maalaustaidetta ja elää tätä nykyä täysin vetäytyneenä näyttelijänuraltaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset muusikot
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Amerikankreikkalaiset
Keskustori

Keskustori on Tampereen keskustassa, Hämeenkadun varrella sijaitseva torialue. Keskustori sijaitsee Tammerkosken länsirannalla, ja sen lähistöllä on monia Tampereen tärkeitä rakennuksia. Keskustorin laidalla sijaitsevat muun muassa Raatihuone, Vanha kirkko ja Tampereen Teatteri. Torista käytettiin nimeä Kauppatori vuoteen 1936 asti. Tori on Tampereen keskeinen tapahtumapaikka: siellä pidetään konsertteja, markkinoita ja poliittisia tilaisuuksia. Keskustori on myös tärkeä joukkoliikenteen solmukohta, ja Tampereen keskusta rakentuu sen ympärille.

Tampereen vuoden 1822 asemakaavaluonnoksessa nykyinen Keskustori esiintyi nimellä Suurtori, rinnakkaisniminä olivat käytössä Isotori ja Kauppatori. Vuodelta 1830 peräisin olevissa palovakuutuskirjoissa toria kutsuttiin myös Kirkkotoriksi. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1930-luvulla toteutetussa suuressa kadunnimiuudistuksessa. Uutta nimeä perusteltiin sillä, ettei torilla enää käyty kauppaa samalla tavoin kuin aikaisemmin. Näin ollen torin nimeämisperusteena on ainoastaan sen keskeinen sijainti. Linja-autoliikenteen alkuaikoina 1920-luvulla silloinen Kauppatori oli paikallisliikenteen lisäksi kaikkien Tampereelta maaseudulle ja muihin kaupunkeihin suuntautuneiden linjojen lähtöpaikka. Vuonna 1929 tori jäi ainoastaan paikallisliikenteen linja-autojen käyttöön, kun kaukolinjat siirtyivät kahdelle erilliselle kaukolinja-autoasemalle ydinkeskustan ulkopuolelle ja tämän välivaiheen jälkeen vuonna 1938 nykyiselle linja-autoasemalle.

Keskustoria ympäröivät rakennukset ja rakennelmat

Katso myös 
 Aleksis Kiven katu
 Keskustorin suihkukaivo
 Kirjastonpuisto
 Kirkkokatu
 Molinin talo
 Runoilija ja muusa
 Syrjäsen mausoleumi
 Viistokatu
 Tampereen taistelun loppuvaiheessa tapahtunut punavankien kokoaminen

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila
 Keskustori 360° -kulttuuriraitin esite ja video
 Koskesta voimaa -verkkojulkaisu
 VirtualTampere: Ilmapanoraamakuva Keskustorista

Tampereen aukiot
Tampereen nähtävyydet
Tammerkoski
Nalkala
Saha (täsmennyssivu)

Saha on:
saha, työkalu
saha, sahateollisuuden tehdasrakennus, jossa tuotetaan lautoja yms.
saha, musiikki-instrumentti
Saha, kylä Halikossa
Saha, Jakutia, Venäjän federaatioon kuuluva tasavalta Pohjois-Aasiassa
saha eli jakuutti, turkkilainen kieli
Saha, kraatteri Kuussa.

Saha-nimisiä henkilöitä:
Esko Saha (1917–1990), suomalainen näyttelijä
Hannu Saha (s. 1956), suomalainen säveltäjä ja kansanmuusikko
Iisakki Saha (1865–1924), suomalainen kansanedustaja
Joonas Saha (s. 1984), suomalainen jääkiekkotuomari
Kalle Saha (1852–1933), suomalainen kansanrunoilija
Louis Saha (s. 1978), ranskalainen jalkapalloilija
Meghnad Saha, (1893–1956), intialainen fyysikko
Mikael Saha (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija
Topi Saha (s. 1987), suomalainen muusikko

Lähteet
Nymphenburgin linna

Nymphenburgin linna () on barokin tyylisuuntaa edustava palatsi Baijerin pääkaupungissa Münchenissä, Saksassa. Linna oli aikoinaan Baijerin hallitsijoiden kesäresidenssi.

Historia 

Palatsin rakennuttivat Baijerin vaaliruhtinas Ferdinand Maria ja tämän puoliso Savoijin Henriette Adelheid poikansa Maksimilian II Emanuelin syntymisen kunniaksi. Linnan suunnitteluvastuun he antoivat italialaiselle arkkitehdille Agostino Barellille vuonna 1664. Keskuspaviljonki valmistui vuonna 1675.

Vuonna 1701 vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuel käynnisti linnan järjestelmälliset laajennustyöt. Kaksi uutta paviljonkia rakennettiin Barellin luoman linnan etelä- ja pohjoispuolelle. Suunnittelusta vastasivat sveitsiläiset arkkitehdit Enrico Zucalli ja Giovanni Antonio Viscardi. Myöhemmin linnan eteläosaa laajennettiin lisää ja siitä muodostettiin hovitallit. Pohjoiseen rakennettiin tasapainon vuoksi orangeria eli sitruspuiden talvehtimiseen tarkoitettu rakennus. Maksimilian II Emanuelin pojan Kaarle Albertin (myöhempi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII) aikana linna-alueelle rakennettiin niin kutsuttu Schlossrondell.

Heinäkuussa 1741 solmitun Nymphenburgin rauhan myötä Kaarle VII liittoutui Ranskan ja Espanjan kanssa Itävaltaa vastaan. Linna toimi kauan Baijerin hallitsijoiden kesäresidenssinä. Kuningas Maksimilian I Joosef kuoli siellä vuonna 1825, ja kuningas Ludvig II syntyi siellä vuonna 1845.

Nykyisin Nymphenburg on avoinna yleisölle, mutta se on myös edelleen koti Wittelsbachin kuninkaallisen suvun päämiehelle.

Nymphenburgin posliini 
1700-luvun hoveissa posliini oli hyvin suosittu materiaali, ja sen valmistustaidossa kilpailtiin. Vuonna 1747 kreivi Sigmund vom Haimhausen, josta myöhemmin tuli Baijerin tiedeakatemian esimies, perusti ensimmäisen baijerilaisen posliinitehtaan Neudeck in der Auhun. Tehdas siirrettiin vuonna 1761 Nymphenburgin linnaan nykyiselle paikalleen. Tehtaan johtoon tuli vuonna 1788 Mathias Flurl, joka käänsi pitkään tappiota tehneen tuotannon painopisteen rokokookoriste-esineistä uusklassismiin ja vuonna 1804 tuhotutti vanhat muotit.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Schlossanlage Nymphenburg

Saksan linnat
Münchenin rakennukset ja rakennelmat
Sara Foster

Sara Foster (s. 5. helmikuuta 1981) on kanadalais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän on muusikko David Fosterin tytär.

Foster on vieraillut muun muassa Entouragessa ja Jimmy Kimmel Live! -talk show’ssa. Hän juonsi vuonna 2000 lyhyen aikaa Entertainment Tonightista lohkaistua ET on MTV -show’ta. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli rooli elokuvassa Big Bounce – huijaus Havaijilla vuonna 2004. 

Foster on esiintynyt myös Backstreet Boysin musiikkivideolla ”Shape of My Heart” ja elokuvassa Pikku-Enkelit – Vaarallinen tehtävä. Hän oli aiemmin kihloissa näyttelijä Ashley Hamiltonin kanssa ja seurustelee nykyisin saksalaisen tennispelaaja Tommy Haasin kanssa.

Foster sijoittui vuonna 2005 Maxim-lehden ”Hot 100” -listan kymmenennelle sijalle.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Gummersbach

Gummersbach on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja on Oberbergischer Kreis -piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 50 kilometriä itään Kölnistä.

Historia 
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta paikkakunnasta on peräisin vuodelta 1109. Tuolloin sen nimi kirjoitettiin muodossa Gummeresbracht. Kaupunginoikeudet Gummersbach sai kuitenkin vasta vuonna 1857. Vuoden 1892 heinäkuun 27. päivänä kaupungille vahvistettiin sen nykyinen vaakuna. Vuoden 1969 ja 1975 alueuudistusten myötä suuri osa silloisista Gimbornin ja Lieberhausenin kunnista liitettiin Gummersbachiin. Gummersbachiin liitettiin myös pienempiä osia Wiehlistä ja Marienheidesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Waiblingen

Waiblingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin ja on Rems-Murr-Kreisin piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 15 kilometriä koilliseen Stuttgartista ja on osa sen metropolialuetta.

Historia 
Varhaisin tunnettu maininta Waiblingenistä on peräisin vuodelta 885, jolloin se mainittiin karolingisessa asiakirjassa. Waiblingenille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1250. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1634 kaupunki tuhottiin lähes täysin. Se jälleenrakennettiin sodan jälkeen, ja kaupungin nykyinen vanhakaupunki on peräisin vuosilta 1640–1700.

Waiblingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajapyykin vuoden 1960 tienoilla. 1. joulukuuta vuonna 1971 kaupunkiin liitettiin Beinsteinin kunta ja 1. tammikuuta vuonna 1975 Bittenfeldin, Hegnachin, Hohenackerin ja Neustadtin kunnat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Bergkamen

Bergkamen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueella, noin 15 kilometriä koilliseen Dortmundista ja 15 kilometriä lounaiseen Hammista. Hallinnollisesti kaupunki kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin ja Unnan piirikuntaan. Kaupungin asukasluku oli 49 011 vuonna 2011. Sen pinta-ala on 44,8 neliökilometriä. 

Kaupunki on jaettu kuuteen eri kaupunginosaan (), Heiliin, Mitteen, Oberadeniin, Overbergeen, Rüntheen ja Weddinghofeniin. Kaupungin pohjoisrajan muodostaa Lippe-joki. Itärajalla kulkee autobahn A1, etelärajalla autobahn A2.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Charlottenburg-Wilmersdorf

Charlottenburg-Wilmersdorf on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Se luotiin vuonna 2001 liittämällä yhteen silloiset hallintoalueet Charlottenburg ja Wilmersdorf. Charlottenburg-Wilmersdorfin pinta-ala on 64,7 neliökilometriä. Vuoden 2016 kesäkuun lopussa hallintoalueen asukasluku oli 334 351 ja asukastiheys 5 166 as./km².

Hallintoalueen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Charlottenburgin linna ja Berliinin olympiastadion. Siellä sijaitsee myös Berliinin teknillinen yliopisto, Berliinin taidekorkeakoulu ja Deutsche Oper Berlin.

Hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat (Ortsteile) 
 Charlottenburg
 Charlottenburg-Nord
 Grunewald
 Halensee
 Schmargendorf
 Westend
 Wilmersdorf

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Berliinin hallintoalueet
Sid Melton

Sid Meltzer eli Melton (23. toukokuuta 1920 – 2. marraskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Melton syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, ja esitti Alf Monroen roolin sarjassa Green Acres. Hänellä oli myös pitkä elokuvaura, jonka aikana hän esiintyi muun muassa elokuvissa Ilo irti (1949), Seikkailujen maailma (1951), Jerry kimonossa (1958), Lemmen tunnelissa (1958) ja Sheila Levine on kuollut ja elää New Yorkissa (1974).

Vuonna 2005 Melton osallistui 99-vuotiaana Alzheimerin tautiin kuolleen Eddie Albertin hautajaisiin muiden entisten Green Acres -tähtien, Mary Grace Canfieldin ja Frank Cadyn, kanssa. Hänen veljensä oli käsikirjoittaja Lewis Meltzer.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Itävallan Grand Prix 2001

Itävallan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. toukokuuta 2001 A1-Ringilla Itävallassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut David Coulthard, jolle voitto oli kauden toinen.

Tulokset

Muuta 

Juan Pablo Montoyan ensimmäinen eturivin lähtöruutu (2.)
Sauber-talli saavutti 100 MM-pisteen rajan.
Asiatech-moottoreiden ensimmäinen MM-piste.
Palkintokorokkeella ei ruiskutettu samppanjaa lento-onnettomuudessa lauantaina menehtyneen Mclarenin moottorivalmistajan Paul Morganin muiston vuoksi.

Lähteet 

2001
Ricardo Montalbán

Ricardo Gonzalo Pedro Montalbán Merino (25. marraskuuta 1920 – 14. tammikuuta 2009) oli amerikkalaistunut meksikolainen näyttelijä. Hän esitti Mr. Roarkea sarjassa Seikkailujen saari (1978–1984) ja Khan Noonien Singhiä elokuvassa Star Trek II: Khanin viha (1982) sekä alkuperäisen Star Trek -televisiosarjan jaksossa ”Avaruuden kylvöä” (”Space Seed”). Televisiossa hän esiintyi sarjassa Columbo vuonna 1976.

Montalbán syntyi Méxicossa Jennaro Montalbán ja Ricarda Merinon poikana. Hänellä on veli Carlos ja sisko Carmen. Hän oli uskovainen katolilainen ja ilmoitti uskon yhdeksi keskeisistä arvoista elämässään. Hänet palkittiin Emmy-palkinnolla vuonna 1978. 

Montalbánilla oli lukuisia keskeisiä elokuvarooleja. Hän esiintyi myös musikaalissa Jamaica (1957–1959), josta oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi 1958. Hänet muistetaan lisäksi Chrysler Cordoban mainoksista 1970-luvun lopulta. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Montalbán oli 26. lokakuuta 1944 alkaen naimisissa Georgiana Youngin kanssa. Pariskunta sai yhdessä neljä lasta. Näyttelijä joutui käyttämään pyörätuolia vuodesta 1993, mutta vanhoilla päivilläänkin hän toimi ääninäyttelijänä sarjoissa Bittipää (1995–1997) ja Kim Possible (vuodesta 2002). 

Montalbán kuoli 14. tammikuuta 2009 88-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ricardo Montalbánin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Meksikolaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Assurnasirpal II

Assurnasirpal II (myös Aššur-nāṣir-apli) oli muinaisen Assyrian valtakunnan kuningas vuosina 884–859 eaa. Hän laajensi Assyriaa kovin ottein. Hän seurasi isäänsä Tukulti Ninurta II:ta, vuonna 884 eaa. ja valtasi Mesopotamian ja nykyisen Libanonin aluetta.

Sotaretket 
Assurnasirpal II muutti Assyrian armeijan sodankäyntitavan  entistä julmemmaksi. Vihollismaiden väestöä surmattiin joukoittain, ja myös naiset ja lapset surmattiin. Taloihin ja temppeleihin vangittuja ihmisiä poltettiin. Vallattujen alueiden väestöä vietiin pakkosiirtolaisuuteen ja valloitetuille alueille perustettiin sotilaiden asuttamia siirtokuntia. Armeijaa uudistettiin liittämällä siihen  ensi kertaa ratsuväkiosastoja sitten Babylonian kuninkaan Nebukadnessarin kokeilun jälkeen. 

Assyrian armeijan tekemistä julmuuksista tiedetään, koska Assurnarsirpal II määräsi ne ikuistettavaksi piirtokirjoituksiin. Toteavaan tyyliin hallitsija muisteli että "Paljon vankeja minä poltin, toisten annoin elää. Muutamilta heistä hakkasin poikki kädet tai jalat, toisilta leikkasin nenän ja korvat ja monilta miehiltä puhkaisin silmät. Näiden kirjoitusten johdosta monilla nykyajan ihmisillä on kuva assyrialaisista poikkeuksellisen raakana kansana, mikä ei ole täysin paikkansa pitävää.
Idässä Assyria teki monia sotaretkiä ja tunkeutui Vähä-Zabin lähteille asti.

Laajentunut valtakunta tarvitsi kunnollisen virkakoneiston. Assurnasirpal II oli taitava hallintomies ja perusti kouluja uusien virkamiesten saamiseksi.

Julma soturikuningas osoittautui yllättäen myös taiteen suosijaksi. Hänen hallintokaudeltaan ovat peräisin monet assyrialaisen reliefitaiteen parhaat saavutukset. Assurnasirpal suosi myös ulkomaisia taiteilijoita assyrialaisten taiteilijoiden ohella. Varat taiteeseen saatiin vallatuille alueille määrätystä ankarasta verorasituksesta.

Assurnarsirpalin seuraaja oli hänen poikansa Salmanassar III.

Kalhun palatsi 
Assurnasirpal II rakensi ja uudisti Kalakhin (Kalhun) eli nykyisen Nimrudin assyrialaisen kaupungin käyttäen muun muassa sotavankeja. Nimrudin palatsi valmistui 879 eaa. ja silloin pidettiin juhla, johon kutsuttiin suuri määrä maan eliittiä ja tavallista kansaakin, ja ulkomaalaisiakin.

Austen Henry Layard teki kaivauksia ja  löysi Assurnasirpal II:n kirjaston ja Kalhun palatsin 1840-luvulla.

Kalhun palatsi on  nyky-Irakin huomattavimpia nähtävyyksiä. Kalhun palatsin esineistöä on näytteillä British Museumissa Lontoossa. Muutamia muita reliefejä on näytteillä Münchenissä, Japanissa ja Yhdysvalloissa.

Assurnarsirpal II: kauden reliefit kuvaavat tarkasti yksityiskohtia, kuten esineiden ulkonäköä ja vaatteita. Miesten parrat on kuvattu huolellisesti ja he ovat usein lihakset ovat suuria, ikäänkuin kuvatakseen assyrialaisten voimaa. Kasvot ovat sen sijaan melko ilmeettömiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Assyrian kuninkaat
Monacon Grand Prix 2001

Monacon Grand Prix 2001 oli Formula 1 -kauden 7. osakilpailu, joka ajettiin 27. toukokuuta 2001 Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden neljäs.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: David Coulthard – 1.17,430
Nopein kierros: David Coulthard – 1.19,424 (kierroksella 68)
David Coulthard lähti kilpailuun muiden takaa auton sammuttua lämmittelykierrokselle lähdettäessä.
Jaguar-tallin ensimmäinen palkintosija.

Lähteet 

Monacon Grand Prix
Maltalaiset eurokolikot

Maltalaiset eurokolikot ovat Maltalle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euroalueen maissa samanlainen, mutta tunnuspuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Malta siirtyi käyttämään euroa vuoden 2008 alussa.

Yhden, kahden ja viiden sentin kolikoihin on kuvattu Mnajdran temppeli. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin kolikoihin on kuvattu Maltan vaakuna. Yhden ja kahden euron kolikoihin on kuvattu maltanristi.

Kaikissa Maltan eurokolikoissa on kääntöpuolella lisäksi Euroopan unionin kaksitoista tähteä ja kolikon lyöntivuosi.

Maltalaiset eurokolikot

Kahden euron erikoisrahat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Website of the Maltese ministry of Finance on Euro change-over
 The Euro Information Website- Malta
 2 euron erikoisrahat
 Euroopan keskuspankki - Maltan eurokolikot

Eurokolikot maittain
Maltan talous
Olaf Wildeboer

Olaf Wildeboer (s. 4. maaliskuuta 1983 Sabadell, Katalonia) on nykyisin Alankomaita edustava uimari, joka osallistui kesäolympialaisiin 2004 Espanjan väreissä. Hänen vanhempansa ovat kummatkin alun perin alankomaalaisia, mutta muuttivat Espanjaan vuonna 1978. Hänen veljensä Aschwin on myös uimari, ja edustaa Espanjaa. Kummatkin pojat ovat syntyneet Espanjassa. Wildeboer on 181 senttiä pitkä ja painaa 74 kiloa.

Kesäolympialaisissa 2004 Wildeboer sijoittui 17. 200 metrin vapaauinnissa, ollen näin ensimmäinen, joka karsiutui välierävaiheesta. Välieräpaikkaan olisi tarvittu 0,11 sekuntia parempi aika.

Lähteet 
Zwemkroniek 
Olaf Wildeboerin kotisivut 
Sport1 
Ad 

Espanjalaiset uimarit
Alankomaalaiset uimarit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt