joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ohjaustehostin

Ohjaustehostin on ajoneuvojen apulaite, joka vähentää ohjaamiseen tarvittavaa voiman määrää ja auttaa kuljettajaa pyörien kääntämisessä (vrt. servo). Ohjaustehostimen keksijäksi mainitaan 1920-luvulla eläneet Klara Gailis ja George Jessup  Massachusettsista Yhdysvalloista,  mutta sen patentoi ensimmäisenä Francis W. Davis (US Patent Office 30.8.1932) 
 
Ensimmäinen kaupallinen ohjaustehostin oli vuosimallin 1951 Chrysler Imperialissa ja sitä kutsuttiin nimellä Hydraguide. 2000-luvun alussa esitelty automaattinen pysäköinti on jatkoa ohjaustehostimen toimintoihin. 

Ohjaustehostimet toimivat hydraulisesti, sähköisesti tai sähkön ja hydrauliikan yhdistelmänä.

Hydraulijärjestelmät  
Hydraulinen järjestelmä toimii hihnavetoisella pumpulla, jota ajoneuvon moottori pyörittää. Pumppu luo hydraulista painetta ja kaksitoiminen mäntä vie voiman ohjaustangolle. Voiman määrää säädetään ohjauspyörään kytketyillä venttiileillä. Haittapuolena on energian kulutusta aiheuttava pumpun vastus myös silloin kun ohjauspyörää ei käännetä. Haittapuolena voidaan pitää myös sitä, että moottorin sammuessa ajon aikana ohjaustehostin lakkaa toimimasta jolloin ohjauksen muuttuminen raskaaksi voi yllättää autoilijan. Yleensäkin hydraulisella tehostimella varustetun käymättömän auton ohjaaminen rullattaessa vaihde vapaalla tai kytkinpoljinta painaen voi täten aiheuttaa vaaratilanteita.

Sähköjärjestelmät  
Sähköiset järjestelmät ovat uudempaa teknologiaa. Ne käyttävät nimensä mukaisesti sähköisiä komponentteja. Niiden toiminta perustuu pitkälti antureihin. Kun ohjauspyörää käännetään, anturit lähettävät siitä tiedon ohjausyksikölle ja tietokone laskee tarvittavan voiman. Tarvittava lisävoima tuotetaan sähkömoottorin avulla. Sähköisen järjestelmän etuina pidetään parempaa hyötysuhdetta, haittoina rajoitettua voimaa ja ohjaustuntumaa.

Sähkö-hydraulijärjestelmät  
Sähköhydraulijärjestelmät, myös hybridijärjestelmät, käyttävät samaa toimintatapaa kuin hydraulinen järjestelmä. Hybridijärjestelmässä hydraulista painetta tuottavaa hydraulimoottoria ei kuitenkaan pyöritetä hihnavedolla auton moottorista, vaan erillisellä sähkömoottorilla.

Lähteet  

 
Autotekniikka
Luontodirektiivin I liite

Luontodirektiivin I liite määrittelee suojeltavia luontotyyppejä, erilaisia ekologisia ympäristöjä, joiden suojelemista pidetään tärkeänä. Jokainen suojeltava luontotyyppi on luokiteltu ja määritelty numerolla.

Suomessa suojelu tapahtuu Natura 2000 -ohjelmassa, mutta eräiden kaupunkien ympäristötoimet ovat määritelleet myös Natura 2000 -alueisiin kuulumattomia pienempiä alueita myös saman luokituksen mukaisesti. Monet ympäristökeskukset ilmoittava Natura 2000 -alueen yhteydessä Lintudirektiivin I liitteen lintujen sekä Luontodirektiivin II liitteen lajien lisäksi Luontodirektiivin I liitteen ympäristötyypit.

Yhdellä Natura 2000 -alueella voi olla useita Natura 2000 -luontotyyppejä. Natura 2000 -luontotyyppejä on useita. Alla on mainittu joitain Suomen kannalta edustavia luontotyyppejä.

Merenrannikot
 Vedenalaiset hiekkasärkät
 Jokisuistot
 Rannikon laguunit
 Laajat matalat lahdet
 Riutat
 Rantavallit
 Kivikkorannat
 Kasvipeitteiset merenrantakalliot
 Harjusaaret
 Ulkosaariston luodot ja saaret
 Merenrantaniityt
 Itämeren hiekkarannat
 Kapeat murtovesilahdet
 Liikkuvat alkiovaiheen dyynit
 Liikkuvat rantakauradyynit
 Kiinteät, ruohokasvillisuuden peittämät dyynit
 Variksenmarjadyynit
 Metsäiset dyynit
 Dyynien kosteat soistuneet painanteet
 Kuivat kanerva- ja variksenmarjadyynit

Sisävedet
 Karut kirkasvetiset järvet
 Niukka-keskiravinteiset järvet
 Kalkkilammet ja -järvet
 Luontaisesti runsasravinteiset järvet
 Humuspitoiset järvet ja lammet
 Pikkujoet ja purot
 Fennoskandian luonnontilaiset jokireitit

Nummet, niityt ja pensastot
 Kuivat nummet
 Kuivat niityt ja pensaikot kalkkipitoisella alustalla
 Runsaslajiset jäkkiniityt
 Runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt
 Alvarit ja kalkkivaikutteiset kalliokedot
 Siniheinäniityt
 Kosteat suurruohoniityt
 Tulvaniityt
 Alavat niitetyt niityt
 Vuoristojen niitetyt niityt
 Lehdes- ja vesaniityt

Tunturit
 Tuntureiden vyörysoraikot ja -lohkareikot
 Tunturijoet ja -purot
 Pensaskanervavarvikot
 Tunturikankaat
 Karut tunturiniityt
 Tuntureiden rehevät puronvarsisuot
 Tunturikoivikot

Suot
 Keidassuot
 Muuttuneet ennallastamiskelpoiset keidassuot
 Vaihettumissuot ja rantasuot
 Lähteet ja lähdesuot
 Taarnaluhtalehdot
 Huurresammallähteet
 Letot
 Aapasuot
 Palsasuot

Kallioiset luontotyypit
 Kalkkikalliot
 Silikaattikalliot
 Kallioiden pioneerikasvillisuus

Metsät
 Luonnonmetsät
 Maankohoamisrannikon primäärisukkessiovaiheiden luonnontilaiset metsät
 Lehdot
 Jalopuumetsät
 Raviini- ja rinnelehdot
 Vanhat tammimetsät
 Puustoiset suot
 Tulvametsät
 Harjumetsät
 Hakamaat ja kaskilaitumet
 Metsäluhdat

Natura 2000
Vihorlatin suojeltu maisema-alue

Vihorlatin suojeltu maisema-alue on suojelualue Slovakian itäosassa Karpaatteihin kuuluvassa Vihorlat-vuoristossa. Se sijaitsee Humennén, Sobrancen ja Sninan piirien alueella.

Vihorlat-vuoriston alue on vulkaanista alkuperää. Pyökit, tammet, saarnet, pihdat ja vaahterat ovat alueella yleisiä. Eläinlajeista alueen merkittävimpiä ovat ilves, villikissa, susi, saukko, mustahaikara, viirupöllö, pikkukiljukotka ja huuhkaja. Alueen erikoisuus on maanvyörymän seurauksena muodostunut Morské oko -järvi.

Vihorlatin suojeltu maisema-alue on osa Unesco maailmanperintöluettelon kohdetta Karpaattien pyökkimetsät.

Aiheesta muualla 
Alue Slovakia.travel-sivustolla 

Slovakian luonnonsuojelualueet
The Score – An Epic Journey


The Score – An Epic Journey on sinfonista metallia soittavan Epica-yhtyeen vuonna 2005 ilmestynyt soundtrack-albumi alankomaalaiseen independent-elokuvaan Joyride.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2005 soundtrackit
Epican albumit
Flinck

Flinck (myös Flink) on Suomessa ja Ruotsissa esiintyvä, 1700-luvun loppupuolelle ominainen ruotsinkielinen sotilasnimi, joita annettiin ruotujakoisessa armeijassa palvelleille sotilaille. Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Flinck

 Anni Flinck (1915–1990), sosialidemokraattien kansanedustaja
 Govert Flinck (1615–1660), alankomaalainen taidemaalari
 Hannes Flinck (sittemmin Hako) (1893–1984), suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, Oulun Näyttämön johtaja 1931–1933
 Jason Flinck (s. 1971), Brother Firetribe -yhtyeen basisti
 Kalle Kaihari (vuoteen 1935 Flinck, 1899–1989), tamperelainen kauppaneuvos, Anni Flinckin sisar
 Edwin Linkomies (vuoteen 1928 Flinck, 1894–1963), antiikintutkija, Helsingin yliopiston professori ja rehtori, pääministeri
 Markku Flinck (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
 Tapio Flinck (s. 1950), suomalainen jääkiekkoilija
 Tuija Flinck, Tampereen yhteiskoulun lukion rehtori
 Tuomas Flinck (s. 1999), koripalloilija

Flink

 Jarmo Flink (s. 1948), suomalainen jalkapalloilija.
 Lena Lymareva-Flink (s. 1992), ukrainalainen lentopalloilija
 Markku Flink (s. 1964), on suomalainen käsikirjoittaja, dramaturgi ja toimittaja
 Mattias Flink (s. 1970), ruotsalainen vänrikki ja murhaaja
 Mårten Flink (1897–1943), suomalainen jääkärikapteeni
 Oskar Flink (1867–1915), suomalainen Kuopiossa vaikuttanut rakennusmestari, rakennusurakoitsija ja tehtailija
 Pinja Flink (s. 1975), suomalainen näyttelijä
 Raimo Flink (s. 1940), suomalainen keksijä ja kirjailija
 Simo Kaario (e. Flink, 1876–1944), suomalainen näyttelijä
 Sofi Flink (s. 1995), ruotsalainen keihäänheittäjä
 Toivo Flink (s. 1949), suomalainen historian dosentti ja runoilija
 Toni Flink (s. 1970), suomalainen urheilutoimittaja
 Turo Flink (1943–2012), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Werner Aro (e. Flink, 1873 –1929), suomalainen räätäli, luennoitsija ja kansanedustaja

Muut 
Flink, videopeli
The Misadventures of Flink, videopeli

Lähteet
Terminator – Pelastus

Terminator – Pelastus () on vuonna 2009 julkaistu yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on käsikirjoittanut John Brancato ja Michael Ferris ja ohjannut McG. Elokuva on neljäs osa Terminator-elokuvien sarjassa. Sen pääosissa ovat Christian Bale, joka esittää tulevaisuuden vastarinnan johtajaa John Connoria, sekä Sam Worthington, joka esittää kyborgi Marcus Wrightia.

Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 21. toukokuuta ja Euroopassa 3. kesäkuuta 2009.

Juoni 
Warner Bros. julkaisi seuraavan juonikuvauksen touko-kesäkuussa 2008. Elokuva sijoittuu maailmanlopun jälkeiseen aikaan vuoteen 2018, jolloin koneet hallitsevat maailmaa. John Connor (Christian Bale) on mies, jonka kohtalo on johtaa ihmiskunnan vastarintaliikettä taistelussa Skynetiä ja sen terminaattoreita vastaan.

Tulevaisuus, johon Connor on kasvatettu uskomaan, muuttuu, kun maisemiin ilmestyy Marcus Wright (Sam Worthington), muukalainen jonka viimeinen muisto liittyy kuolemantuomioon. Connorin on selvitettävä, onko Marcus lähetetty tulevaisuudesta vai pelastettu menneisyydestä vai kenties pelastettu menneisyydessä jotta häntä ei lähetettäisi tulevaisuuteen. Skynetin valmistellessa viimeistä tuhon aaltoa Connor ja Marcus lähtevät matkalle, jossa heille selviää totuus salaisuudesta ihmiskuntaa kohtaavan tuhon aikana.

Roolit

Tuotanto 
Elokuvan kuvaukset alkoivat 5. toukokuuta 2008 Albuquerquessä New Mexicossa. Aiemmassa kolmessakin osassa mukana ollut Stan Winston vastasi myös Salvationin erikoistehosteista.

Soundtrack 
Vuonna 2009 julkaistiin Terminator Salvation Original Soundtrack albumi Reprise Recordsin kautta.

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Terminator – pelastus on edeltäjänsä Terminator 3 – koneiden kapinan (2003) tapaan aivan joutavaa jatkoa 25 vuotta aiemmin alkaneeseen filmisarjaan, kun ensimmäinen jatko-osa Terminator 2 oli vielä hyvä. Hänestä Christian Balen kyvyt menevät hukkaan konsolipelimäisessä, näyttävässä mutta hengettömässä räiskimiselokuvassa, josta puuttuu täysin kahden ensimmäisen osan eettinen pohdiskelu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Terminator-elokuvat
McG:n ohjaamat elokuvat
Post-apocalypse-elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Columbia Picturesin elokuvat
Matteo Carrara

Matteo Carrara (s. 25. maaliskuuta 1979 Alzano) on italialainen maantiepyöräiijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 Colpack-Astro-joukkueessa. Kaudeksi 2003 hän siirtyi De Nardi-Colpack -talliin. Kaudella 2004 hän kipaili Lampre-joukkueessa ja seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Barloworld-Valsir-talliin, mutta palasi kaudeksi 2006 Lampreen. Kauden 2007 hän ajoi Unibet.com-tallissa ja kauden 2008 belgialaisessa Quick·Step - Innergetic -joukkueessa. Ammattilaisuransa viimeiset vuodet 2008–2012 hän edusti Vacansoleil-tallia.

Saavutuksia 

2003
Criterium d'Abruzzo, voitto 
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Tour of Qinghai Lake, pistekilpailun sekä 2. ja 5. etapin voitto
2006
Lombardian ympäriajo, kuudes
2007
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Euskal Bizikleta, kokonaiskilpailussa kolmas
2009
Circuit de Lorraine, voitto
2010
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
2011
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s

Lähteet 
Matteo Carrara trap-friis.dk-tietokannassa 
Matteo Carrara cyclingarchives.com-tietokannassa

Viitteet 

Italialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Peltokallio

Pekka Samuel Peltokallio (21. tammikuuta 1926 Ylistaro – 19. heinäkuuta 2017 Espoo) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria
Peltokallion vanhemmat olivat rovasti Jussi Heikki Peltokallio ja Sylvi Elisabeth Heikinheimo ja puoliso vuodesta 1954 Kerttu Mirjami Kuronen. Peltokallio tuli ylioppilaaksi 1944 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Uransa alkuvuosina hän työskenteli lääkärinä Etelä- ja Keski-Suomessa. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1969–1975 ja sen jälkeen kirurgian apulaisprofessori 1975–1993. Peltokallio tutki varsinkin urheilulääketiedettä ja urheilukirurgiaa. Hän toimi Suomen urheilulääkäriyhdistyksen puheenjohtajana 1969–1972 ja Suomen edustajana alan kansainvälisessä järjestössä International Federation of Sports Medicine (FIMS) 1962–1969.

Teokset
Carcinoma of the colon a clinical study of 603 patients. Norstedt, 1965 (väitöskirja)
 Urheilulääketieteen keskeisiä kysymyksiä, toim. Erkki Merikallio & Pekka Peltokallio. Hki : Suomen urheilulääkäriyhdistys, 1969.
Ei se pelkää jolla pelaa: Pekka Peltokallion parhaat kaskut huippu-urheilijoistamme ja -lääkäreistämme. WSOY, 1975
Kuntoile terveesti, toim. Pekka Peltokallio ja Lauri Kultti Weilin + Göös, 1977. ISBN 951-35-1641-5
Naurudoping, WSOY, 1978 ISBN 951-0-08952-4
Tyypilliset urheiluvammat. Luitpold-Werk, 1980, 2. p. 1982
Kirurgin kuntopuntari, kaskuja akilleen kantapäästä ja lääkärin vastaanotolta. WSOY, 2000 ISBN 951-0-24823-1
Tyypilliset urheiluvammat. Osa 1, Medipel, 2003 ISBN 952-91-5394-5
Tyypilliset urheiluvammat osa 2 Medipel, 2003 ISBN 952-91-5395-3 – Koko teoksen ISBN 952-91-5393-7
 ”Meidän Pekasta tulee lääkäri”, Medipel, 2006 ISBN 952-91-9804-3 (Muistelmat)

Aiheesta muualla
Pekka Peltokallion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Lähteet

Suomalaiset kirurgit
 Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Suomalaiset urheilulääkärit
Ulrike Holzner

Ulrike Holzner (s. 18. syyskuuta 1968) on entinen saksalainen rattikelkkailija, olympiamitalisti.

Holzner saavutti hopeaa vuoden 2002 olympialaisista Salt Lake Citystä kahden naisen kelkassa yhdessä Sandra Prokoffin kanssa. Seuraavana vuonna hän saavutti samasta lajista niin ikään hopeaa Prokoffin kanssa Winterbergin MM-kilpailuissa.

Lähteet
Kahden naisen kelkan olympiamitalistit
Kahden naisen kelkan MM-mitalistit
Ulrike Holzner FIBT:n tietokannassa

Saksalaiset rattikelkkailijat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
City of Evil

City of Evil on Avenged Sevenfold -yhtyeen kolmas levy, jonka Warner Brothers julkaisi 6. kesäkuuta 2005. Toisin kuin edellisellä levyllä Waking the Fallen, laulaja M. Shadows suosii myös puhdasta laulutyyliä edellislevyjen pelkän karjumisen sijaan. Albumi on yhtyeen menestynein levy.

Kappale "Betrayed" on omistettu Dimebag Darrelille. Kappale "Bat Country" on puolestaan suora viittaus elokuvaan Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa, jossa elokuvan päähenkilöt muun muassa ajavat huumeiden vaikutuksen alaisena avoautolla erämaassa. Kappaleen videolla päähenkilöiden tilalla ovat bändin jäsenet, jotka myös käyttäytyvät samalla tavalla kuin elokuvan päähenkilöt. Myös kappaleen musiikkivideo alkaa elokuvan alussa esitetyllä lauseella "He who makes a beast of himself gets rid of the pain of being a man.", vapaasti suomennettuna: "Hän, joka tekee itsestään pedon, pääsee eroon miehenä olemisen kivusta."

Albumi saa nimensa "Beast and the Harlot" - kappaleen sanoista.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Avenged Sevenfold.

Kokoonpano
 M. Shadows - laulu
 Synyster Gates - kitara, laulu ja piano kappaleissa "Beast and the Harlot" ja "Sidewinder"
 Zacky Vengeance - kitara, taustalaulu
 Johnny Christ - basso, taustalaulu kappaleessa "Strength of the World"
 The Rev - rummut, taustalaulu, piano kappaleessa "Seize the Day"

Lähteet

Vuoden 2005 albumit
Avenged Sevenfoldin albumit
Espen Bjervig

Espen Bjervig (s. 30. kesäkuuta 1972) on norjalainen entinen hiihtäjä.

Bjervigin ainoa arvokisamitali tuli 1999 Ramsaun MM-kisoista, missä hän hiihti avausosuuden Norjan hopealle jääneessä viestijoukkueessa. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa on kahdeksas sija kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa samoissa kisoissa.

Maailmancupissa Bjervig saavutti yhden osakilpailuvoiton, vuoden 1999 tammikuussa Otepäässä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan seitsemäs, samaisella kaudella.

Aiheesta muualla

Norjalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Phoenix (albumi)


Phoenix on power metal -yhtye Dreamtalen neljäs albumi, joka valmistui vuonna 2008. Tällä albumilla laulajana toimii Erkki Seppänen.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Rami Keränen sekä sanoittanut Erkki Seppänen, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Erkki Seppänen – laulu
 Rami Keränen – kitara
 Seppo Kolehmainen – kitara
 Pasi Ristolainen – basso
 Arto Pitkänen – rummut
 Akseli Kaasalainen – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 DangerDog: 
 Imperiumi.net: 8–/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Phoenix discogs.com -sivustolla 

Dreamtalen albumit
Vuoden 2008 albumit
Užin kansallispuisto

Užin kansallispuisto (, lyhennys Ужанський НПП tai Ужанський НП) on luonnonsuojelualue Ukrainassa, Taka-Karpatian hallinnollisella alueella. Suojelualue sijaitsee Užjoen yläjuoksun läheisyydessä ja on nimetty tämän joen mukaan. Už tämä on Tonavan sivujoki Tisza vesistöön kuuluvan Laborecin sivuhaara. 

Kansallispuisto perustettiin vuonna 1999. Suojelualueena seutu on ollut kuitenkin jo vuodesta 1912. Se kuuluu Slovakian, Puolan ja Ukrainan alueella sijaitsevaan Itä-Karpaattien biosfäärialueeseen. Lisäksi se on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Karpaattien pyökkimetsät.

Kansallispuistossa on merkittäviä luonto- ja kulttuurihistoriallisia kohteita. Alueelta löytyy sekä pyökkivaltaisia aarniometsiä että puuarkkitehtuuria. Puiston alueella on turisteja varten tehty vaellusreittejä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ukrainan luonnonsuojelualueet
Taka-Karpatian alue
Suomen strategisen johtamisen seura

Suomen Strategisen Johtamisen Seura (SSJS) on 1989 perustettu yhdistys. SSJS on Suomen johtava strategiaosaajien verkosto.
Seura on näkemyksellinen, puhutteleva ja utelias strategia-ammattilaisten yhteisö, joka edistää jäsentensä oppimista ja verkostoitumista sekä tukee suomalaisten yritysten ja yhteisöjen strategiaosaamista. 

Strategisella johtamisella tarkoitetaan organisaatioiden johtamisessa tehtäviä päätöksiä, jotka ovat luonteeltaan kauaskantoisia ja siten vaikeasti muutettavia.

Seurassa on n 350 jäsentä. Jäsenet ovat yritysten ja organisaatioiden strategiaosaajia, akateemisen strategiatutkimuksen edustajia sekä strategiakonsultteja. Jäsenyys edellyttää kokemusta strategisesta johtamisesta ja aitoa paloa erilaisiin strategiateemoihin. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Jouni Flyktman ja yhteisöpalvelujen johtajana Emilia Tolonen.

Aiheesta muualla
SSJS

Suomalaiset järjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Pöllölaakson aarre

Pöllölaakson aarre oli suomalainen MTV3-kanavalla vuosina 1995–1996 viihde-kilpailuohjelma. Sitä esitettiin kerran viikossa lauantai-iltaisin. Ohjelma kesti kokonaisuudessaan noin kaksi tuntia, jonka välissä esitettiin MTV3:n Kymmenen uutiset ja Tulosruutu. 

Ohjelman juontajina olivat Mika Ala-Panula, Pertti Salovaara ja Alexandra Ounaskari.

Ohjelmassa studioyleisön piti osallistua erilaisiin tehtäviin päästäkseen loppukilpailuun, jossa esitettiin tietokilpailukysymyksiä, joihin oikein vastaamalla voitti pääpalkinnon.

Ohjelmassa esiintyi myös aikansa suosittuja artisteja ja yhtyeitä, kuten Aikakone, Sonic Dream Collective ja Halavatun papat.

Osioiden välissä esitettiin sketsejä, joissa esiintyivät Eija Ahvo, Susanna Haavisto, Heikki Kinnunen ja Erkki Saarela. Sama näyttelijänelikko on aiemmin näytellyt muun muassa MTV:n vuosina 1985–1987 esitetyssä sketsiviihdesarjassa Soitinmenot .

Lähteet

Suomalaiset kilpailuohjelmat
Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Gentile Bellini

Gentile Bellini (noin 1429 Venetsia  – 23. helmikuuta 1507) oli italialainen taidemaalari. Hänen isänsä oli taidemaalari Jacopo Bellini, ja hän sai nimensä Gentile Jacopon mestarin Gentile da Fabrianon mukaan. Vuonna 1474 hänestä tuli Venetsian dogen virallinen muotokuvamaalari.

Elämä
Gentilen sukuun kuului maineikkaita taiteilijoita. Hänen isänsä Jacopo Bellini oli venetsialainen uranuurtaja öljyvärin käytössä taiteilijan työssä, hänen veljensä Giovanni Bellini ja lankonsa Andrea Mantegna.  Gentile opiskeli maalausta isänsä työhuoneessa. Vaikka nykyisin Gentile usein jää maineikkaampien sukulaistensa varjoon, omana aikana häntä pidettiin Venetsian merkittävimpiin kuuluvana elävänä maalarina, ja hänellä riitti toimeksiantoja. Muotokuvamaalarin kyvyt ilmenivät jo varhain.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gentile Bellini, "A World History of Art"
 Gentile Bellinin näyttely 

Italialaiset taidemaalarit
Renessanssin taidemaalarit
Oulun lastulevytehdas

Oulun lastulevytehdas eli Nuottasaaren lastulevytehdas oli Oulu Oy:n lastulevytehdas, joka sijaitsi Oulun Nuottasaaressa Temmeksentien alkupäässä. Tehdas aloitti tuotannollisen toiminnan vuonna 1960. Tehdasta laajennettiin 1969–70. Tehdas valmisti lastulevyä. Nykyään tehdas on suljettu ja poistettu käytöstä. Tehtaan rakennukset ovat jäljellä ja niissä on muuta teollista toimintaa.

Aiheesta muualla 
 Sisäkuva tehtaasta
 Toinen sisäkuva tehtaasta
 Tehdas ulkoa
 Tehdas ulkoa

Oulu
Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Mikko Halvari

Mikko Johannes Halvari (s. 4. maaliskuuta 1983 Porvoo) on suomalainen kymmenottelija. Halvarin seura on Keski-Uudenmaan Yleisurheilu ja häntä valmensi Jussi Välimäki. Halvari on 182 cm pitkä ja painaa 85 kg. Jo nuorena Halvari oli lahjakas kiekonheitossa, mutta myös muutkin yleisurheilulajit sujuivat.

Saavutukset
 2002 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen pronssi
 2007 SM-kilpailujen hopea
 2008 Pekingin olympialaiset 2008 (26. 6486 pisteellä)
 2010 Barcelonan EM-kilpailut (20. 7483 pisteellä)

Henkilökohtaiset ennätykset

Otteluennätys
7736, Täby, 6. kesäkuuta 2010

Lajikohtaiset ennätykset

Lähteet 
 
 

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Sotilasmiljoonat

Sotilasmiljoonat olivat Suomen suuriruhtinaskunnan Venäjän keisarikunnalle vuosina 1902–1916 maksama korvaus siitä, ettei suomalaisia kutsuntalakkojen jälkeen enää yritetty saada asevelvollisiksi Venäjän keisarikunnan armeijaan. Maksun suuruus vuonna 1909 oli 10 miljoonaa markkaa, minkä jälkeen se nousi vuosittain miljoonalla. Kaikkiaan maksuja suoritettiin 195 miljoonaa markkaa. Tämän järjestelyn ansioista suomalaisten ei tarvinnut osallistua ensimmäisen maailmansodan taisteluihin osana Venäjän keisarikunnan armeijaa.

Toisen sortokauden aikana vuodesta 1909 lähtien suomalaiset eivät enää olisi suostuneet maksamaan sotilas­miljoonia, ja eduskunta yritti estää niiden suorittamisen alentamalla veroja, jottei niiden tuotto riittäisi maksuun. Markovin senaatti kuitenkin myönsi niihin tarvittavat varat, ja vastaava summa säästettiin valtion muista menoista, pää­asiassa koulutus- ja lääkintä­menoista.

Lähteet 

Asevelvollisuus Suomessa
Suomen suuriruhtinaskunta
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1960

Vuoden 1960 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut olivat järjestyksessään ensimmäiset ja sen finaalit järjestettiin Ranskassa. Kilpailut voitti Neuvostoliitto, joka löi loppuottelussa Jugoslavian jatkoajan jälkeen maalein 2–1.

Turnaus pelattiin pudotuspelimuodossa. Karsintoihin otti osaa vain 17 joukkuetta, ja joukosta puuttui monta huomattavaa maata kuten Länsi-Saksa, Italia ja Englanti. Karsintaottelut pelattiin kaksiosaisina siten, että ottelupari kohtasi toisensa kertaalleen kummankin kotikentällä. Karsintojen neljä parasta joukkuetta pääsivät varsinaiseen lopputurnaukseen, jonka isäntä valittiin joukkueiden selvittyä.

Francon oikeistodiktatuurin alainen Espanja ei suostunut matkustamaan Neuvostoliittoon, joka oli tukenut tasavaltalaista hallitusta Espanjan sisällissodassa, ja luovutti puolivälierissä. Neljän parhaan joukossa oli isäntämaa Ranskan lisäksi kolme kommunistista valtiota: Neuvostoliitto, Tšekkoslovakia ja Jugoslavia. Välierissä Neuvostoliitto voitti helposti Tšekkoslovakian 3–0 Marseillessa. Toisessa ottelussa Jugoslavia voitti 5–4 oltuaan kahdesti jo kahden maalin tappioasemassa. Pronssiottelussa Tšekkoslovakia voitti murtuneen Ranskan 2–0.

Finaalissa Jugoslavia teki ensimmäisen maalin, mutta Neuvostoliitto legendaarisen maalivahti Lev Jašinin johdolla tasoitti 49. minuutilla. Varsinaisen peliajan jälkeen tilanne oli tasan 1–1. Kun jatkoaikaa oli jäljellä seitsemän minuuttia, Viktor Ponedelnik teki maalin ja toi Neuvostoliitolle ensimmäisen Euroopan mestaruuden.

Karsinnat

Esikarsintakierros

Neljännesvälierät

Puolivälierät 

Espanja kieltäytyi matkustamasta Neuvostoliittoon, joka sai ottelusta luovutusvoiton.

Lopputurnaus

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät 

Finaaliturnaus, 2 maalia:

 François Heutte
 Valentin Ivanov
 Viktor Ponedelnik
 Milan Galić
 Dražan Jerković

Karsinnat mukaan lukien, 5 maalia

  Titus Buberník
  Just Fontaine
  Jean Vincent

Lähteet 

 RSSSF

Viitteet 

1960
Euroopan-mestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut 1960
Vastaanotettu kuningatargambiitti

Vastaanotettu kuningatargambiitti on kuningatargambiitin muunnelma ja mustan kolmanneksi suosituin vastaus avaukseen. Vastaanotettua kuningatargambiittia luonnehtivat siirrot
1.d4 d5
2.c4 dxc4

Muunnelma ei ole aito gambiitti, sillä valkea saa sotilaan halutessaan takaisin. Paljon yleisempää on kuitenkin odottaa ja kehittää ensin upseereja peliin. Sotilaan saisi heti takaisin pelaamalla 3.Da4+ Rc6 4.Dxc4 tai 4.e3 ja 5.Lxc4. Normaalimpia vastauksia ovat kuitenkin 3.Rf3, Rc3, e3 ja e4. Musta pelaa yleensä jossain vaiheessa peliä siirron ...c5, jonka jälkeen valkea voi joko lyödä sotilaan pelaamalla dxc5 tai odottaa, että peli jatkuu ...cxd4 ja exd4. Tällöin valkealle tulee eristetty sotilas d-linjalle, mikä luo voittomahdollisuuksia molemmille pelaajille.

Valkea jatkaa yleensä 3.Rf3, mikä estää mustaa pelaamasta 3...e5. Tämän jälkeen valkea ottaa sotilaan jossain vaiheessa takaisin siirroilla e3 ja Lxc4. Toinen vaihtoehto on pelata heti 3.e3 tarkoituksena ottaa sotilas välittömästi takaisin. Tällöin musta ei voi pelata 3...b5, koska peli jatkuisi 4.a4 c6 5.axb5 cxb5? 6.Qf3 ja valkea voittaa ainakin upseerin. Siirto 3.e3 tukkii kuitenkin valkean kuningatarlähetin tien, joten valkea pelaa lähetin joskus ensin ruutuun f4 tai g5. 3.e4 on valkean aggressiivisin vastaus. Siinä valkea ottaa keskustan haltuunsa. Siirto on tilastollisesti vahva. Mustan vastauksiin kuuluvat niin 3...e5, 3...Rc6 kuin 3...Rf6:kin.

Kuningatargambiitin vastaanottaminen oli suosituimmillaan 1800-luvulla. Nykypelaajista sitä ovat harrastaneet muun muassa Sergei Rublevski, Andrei Kharlov, Susan Polgar, Milan Matulovic ja Anthony Miles.

Avaus sijoittuu ECO-koodistolla koodeille D20-D29.

Katso myös
Luettelo shakkiavauksista
Luettelo gambiiteista

Lähteet

Shakkiavaukset
Ludvig III (Baijeri)

Ludvig III (syntyjään Ludwig Leopold Joseph Maria Aloys Alfred) (7. tammikuuta 1845 München, Baijeri – 18. lokakuuta 1921 Sárvár, Unkarin kuningaskunta) oli Baijerin viimeinen kuningas vuosina 1913–1918. Hän oli Baijerin prinssi Luitpoldin ja Itävallan arkkiherttuatar Augusten lapsi. Ludvig seurasi aluksi isäänsä Baijerin sijaishallitsijana vuonna 1912. Jo seuraavana vuonna hän ajoi läpi perustuslain muutoksen, jonka nojalla syrjäytettiin hänen serkkunsa, mielenvikainen kuningas Otto, ja Ludvig itse kruunattiin kuninkaaksi.

Ludvigin lyhyt hallintokausi oli konservatiivinen. Hallitsijana hän sai vaikutteita paavi Leo XIII:n kiertokirjeestä Rerum Novarumista. Häntä kutsuttiin joskus nimellä ”Millibauer”, ”meijerifarmari”, koska hän oli suuresti kiinnostunut maataloudesta ja viljelystä.

Ludvigia syytettiin sokeasta Preussin seuraamisesta, ja hänen epäsuosionsa kasvoi ensimmäisen maailmansodan aikana. Kun sota kesti ja rintama läheni Baijeria, valtiossa puhkesi saksalainen sosialistinen vallankumous. Juuri ennen sodan loppumista Ludvig pakeni perheineen Münchenin palatsista. Hän oli ensimmäinen saksalainen monarkki, joka syöstiin valtaistuimeltaan. Pari päivää sodan jälkeen Ludvig kirjoitti käskyn, joka vapautti sotilaat ja siviilivirkailijat valoistaan. Kurt Eisnerin johtaman tuoreen tasavallan hallitus tulkitsi tämän eroilmoitukseksi.

Ludvigin veli Leopold oli sotamarsalkka Saksan armeijassa.

Baijerin kuninkaat
Sijaishallitsijat
Vuonna 1845 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Esikaupunkipiiri (Vladikavkaz)

Esikaupunkipiiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan itäosassa Venäjällä Kaukasiassa. Esikaupunkipiiri on maaseutualuetta, joka ympäröi tasavallan pääkaupungin Vladikavkazin ja sen lähiympäristön käsittävää Vladikavkazin kaupunkipiiriä, paitsi kaupunkipiirin etelä- ja kaakkoisrajoilla, jotka rajoittuvat naapuritasavaltoihin.

Muutoin Vladikavkazin esikaupunkipiiri rajoittuu lännessä Alagirin ja Ardonin piireihin, pohjoisessa Pravoberežjen piiriin, idässä Ingušiaan ja etelässä Georgiaan.  Esikaupunkipiirin pinta-ala on 1 460 km² ja vuonna 2002 piirissä oli 102 990 asukasta. Vladikavkazin esikaupunkipiirin hallinnollinen keskus on Oktjabrskojen kylä. Tämän lisäksi piiriin kuuluu 18 muuta kylää, mm. Gizil, Nogir ja Sunža.

Itäosa piiristä kuului vuoteen 1944 Tšetšeenien ja inguušien autonominen sosialistinen neuvostotasavaltaan. Stalinin karkottaessa inguušit 1944 alue liitettiin Pohjois-Ossetiaan. Inguušien palatessa alueella asui muita, mikä on johtanut näihin päiviin asti kestäneeseen konfliktiin. Konflikti kärjistyi 1989 ja kesti vuoteen 1992 jolloin syys-lokakuussa osseettijoukot ajoivat 40 000–60 000 inguušia alueelta. Suurin osa pakeni Ingušiaan, joka heinäkuussa 1995 luopui vaateesta alueeseen. Moskova painosti Pohjois-Ossetian viranomaisia sallimaan pakolaisten paluun viiteen kylään, mutta suurempi pakolaisten paluu on estetty. Sittemmin tyhjäksi jääneelle alueelle on muuttanut osseetteja Etelä-Ossetiasta sotaa ja Georgian vainoja.

Lähteet
 Ossetia-Ingushetia , RAND

 

Pohjois-Ossetia-Alanian piirit
Teijo-talot

Teijo-Talot on suomalainen rakennusalan yritys, joka on erikoistunut toimittamaan tehtaalla täysin valmiiksi rakennettuja moduuleista koostuvia tilakokonaisuuksia. Betoniperustus kulkee kiinteästi moduulitoimituksen mukana.

Yrityshistoria

Teijo-Talot Oy on perustettu vuonna 2000 Perniön Teijolle. Tehdas valmistaa rakennuksia, jotka rakennetaan kiinteitä perustuksia myöten valmiiksi tehtaalla ja kuljetetaan rakennuspaikalle. Siirron mahdollistaa erityinen alun perin hyötymallisuojattu nostomenetelmä.
Tehtaiden  nykyinen tuotantokapasiteetti on noin  250 modulia tai rakennusta vuodessa.

Perniön tehtaan lisäksi perustettiin tuotantolaitokset Keski-Pohjanmaan Halsualle, Hämeeseen Tuulokseen, Savoon Varkauteen ja  Lappiin Sodankylään. Tehtaat olivat itsenäisiä (Teijo-Talot Oy, Teijo-Talot Pohjanmaa Oy, Teijo-Talot Häme Teijo-Talot Savo ja Teijo-Talot Lappi Oy) joilla oli yhteinen valmistuskonsepti, markkinointi ja tuotemerkki. Kaikki viisi toimivaa tehdasta ja Teijo-Rent Oy fuusioituvat yhdeksi yhtiöksi 1.6.2015. Kuluttajille suunnatut pientalotoimitukset loppuivat keväällä 2018. Nykyään Teijo-Talot rakentaa pääasiassa kouluja, päiväkoteja, terveysasemia, hoivakoteja sekä toimisto- ja tuotantotiloja julkiselle sekä yksityiselle sektorille.

Tuotantokonsepti

Teijo-Talot valmistetaan tehtaalla valmiiksi joko yhtenä kokonaisena tai useampana rakennusmoduulina. Moduulit toimitetaan täysin valmiina tontille, jonne on tehty Teijo-Talojen maarakennusohjeiden mukaan sorapatja salaojineen. Rakennuspaikalla talo kytketään teräsbetonilaatassa olevan asennusaukon kautta  vesi-, viemäri- ja sähköverkkoihin. Yhdessä osassa toimitettavat rakennukset ovat  jo jopa saman päivän aikana käyttöönottovalmiina ja käyttöönottotarkastettuina. Modulaarisuus ei rajoita tilakokonaisuuden kokoa. Suurempia kokonaisuuksia saadaan käyttämällä useampia moduuleja. Yksittäisen moduulin maksimikoko on kuljetussyistä 7 x 14,5 metriä.

Mallisuojatun nostomenetelmän sekä erityisen teräsbetonilaatan ansiosta rakennukset voidaan myöhemmin siirtää helposti toiseen rakennuspaikkaan.

Katso myös
 Siirrettävä talo

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen internet-sivusto

Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Rakentamisen tuotemerkit
Aleksei Pažitnov

Aleksei Pažitnov (Алексей Пажитнов, s. 14. maaliskuuta 1956) on Neuvostoliitossa syntynyt, mutta nykyisin Yhdysvalloissa asuva insinööri ja tietokonepelien suunnittelija. Hänet tunnetaan parhaiten pulmapeli Tetriksen kehittäjänä.

Pelit 

Videopelisuunnittelijat
Venäläiset insinöörit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Shebele

Shebele (, , , ) on joki Etiopiassa ja Somaliassa. Se alkaa Etiopian ylängöltä ja virtaa kaakkoon Somaliaan kohti Mogadishua. Lähellä Mogadishua se kääntyy jyrkästi lounaaseen ja virtaa rannikon suuntaisesti. Mogadishun eteläpuolella joki kuivuu vuosittain. Lähes joka vuosi se kuivuu lähellä Jubban suuta, mutta sateisina vuosina se yltää Jubbaan asti ja laskee Intian valtamereen. 

Joen nimi tarkoittaa 'tiikerinjokea'. Sen pituus on 1 130 km, josta Etiopian puolella on noin 1 000 km ja Somaliassa noin 130 km. 

Joki on antanut nimensä kahdelle alueelle eli gobolille: Shabeellaha Hoose ja Shabeellaha Dhexe.

Lähteet
WSOY Facta - Shabele Lähteistetty 28. toukokuuta 2010.

Viitteet

Etiopian joet
Somalian joet
Jubban vesistö
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2007

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2007 olivat 16. alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut (aikaisemmalta nimeltään nuorten maailmanmestaruuskilpailut). Kisat pelattiin Kanadassa 30. kesäkuuta – 22. heinäkuuta.

Kilpailujen mestaruuden voitti Argentiina, joka voitti Torontossa pelatussa loppuottelussa Tšekin 2–1. Pronssia sai Chile ennen Itävaltaa. Maalikuninkuuden voitti Argentiinan Sergio Agüero kuudella maalillaan.

Lähteet 

 
2007
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2007
Toronton urheilu
Kauhavan vaakuna

Kauhavan vaakunan  heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen irtonainen mantovanristi, alapuolellaan kilven reunasta reunaan ulottuva punainen neliherttainen helavyö; helat ja hertat kultaa”. Mantovanristi kuvastaa urheutta, ja vaakunan neljä helaa yhdistyneitä kuntia. Vaakunan suunnitteli Reijo Helläkoski Kortesjärven vaakunan pohjalta, ja se otettiin käyttöön Alahärmän, Kauhavan, Kortesjärven ja Ylihärmän yhdistyttyä uudeksi Kauhavan kaupungiksi vuonna 2009.

Vanha vaakuna 

Entisen Kauhavan vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen, hopeahelainen puukko, joka on tupessa kärki alaspäin, saatteena sen kummallakin puolella kaksi kultaista tulusrautaa”. Puukko symboloi paikkakunnan pienteollisuutta ja tulukset liittyvät nuorisoseuraliikkeen syntyvaiheisiin ja pitäjän osuuteen siinä. Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1952. Kaupungin lakkautuessa vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009.

Lähteet 
 

Vaakuna
Suomen kuntien vaakunat
Mogens Glistrup

Mogens Glistrup (s. 28. toukokuuta 1926 Rønne, Bornholm, Tanska – 1. heinäkuuta 2008 Kongens Lyngby) oli tanskalainen poliitikko ja Tanskan edistyspuolueen johtaja ja perustaja, juristi 1950, asianajaja 1955 ja vero-oikeuden lehtori Kööpenhaminan yliopistossa 1956-1963. Veroasianajaja Glistrup tuli tunnetuksi Tanskassa, kun hän ilmoitti vuonna 1971 televisiossa, ettei ole maksanut veroja moneen vuoteen. 

Hänet erotettiin Tanskan asianajajaliitosta sen jälkeen, kun hänet oli tuomittu verorikoksesta, ja samoin hän menetti paikkansa Tanskan kansankäräjillä, mutta suoritettuaan rangaistuksensa hän nousi jälleen kansankäräjille.

Glistrup kampanjoi kiivaasti islamia vastaan, ja hän kirjoitti aiheesta laajan kirjan. Hänet tuomittiin useaan otteeseen rasismista, joka on Tanskassa rikos. Hänellä oli yhteyksiä myös Ruotsin äärioikeistolaisten johtajakaksikkoon Bert Karlssoniin ja Ian Wachtmeisteriin. 

Vuonna 2013 tehty elokuva 'Spies & Glistrup', kertoo Mogens Glistrupista ja Simon Spiesistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Politikern Mogens Glistrup död Sydsvenskan. 2.7.2008. 

Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Pakolaispolitiikka
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Qullai Ismoili Somonī

Qullai Somoni tai Qullai Ismoili Somonī  (; ) on Tadžikistanin ja Pamir-vuoriston korkein vuori. Se kohoaa 7 495 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Historia 

Neuvostoliiton aikoina vuori oli maan korkein kohta. Se oli vuosina 1932–1962 nimeltään Pik Stalina () ja vuosina 1962–1998 Pik Kommunizma (ven. пик Коммунизма. suom. Kommunismin huippu). Nykyinen nimi tulee Tadžikistanin "kansakunnan isästä"  Ismail I:stä.

Vuorelle kiipesi ensimmäisen kerran neuvostoliittolainen vuorikiipeilijä Jevgeni Abalakov vuonna 1933.

Vuoren pohjoispuolella on kolme jäätikköä.

Lähteet

Tadžikistanin vuoret
Guadalupenkeiju

Guadalupenkeiju (Hydrobates macrodactyla) on äärimmäisen uhanalainen Tyynellä valtamerellä Guadalupen saarella Meksikossa elävä ulappalintu. Lajista ei ole varmoja havaintoja vuoden 1912 jälkeen, ja se saattaa olla jo kuollut sukupuuttoon.

Kooltaan guadalupenkeiju on noin 23 cm. Lajin selkä on musta lukuun ottamatta siipien valkoisia pisteitä sekä valkoista v-kirjaimen muotoista juovaa selässä. Linnun vatsa on hieman selkää vaaleampi. Guadalupenkeiju muistuttaa myrskykeijua (Hydrobates leucorhoa) ja eroaa siitä lähinnä vaaleamman vatsansa perusteella .

Guadalupenkeijun tiedetään pesivän pehmeässä maaperässä mäntyjen ja sypressien juuristoissa. Guadalupenkeijukannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Kannan vähentymisen syyksi arvellaan saarelle levinneitä kissoja ja elinympäristön tuhoutumista vuohien takia.

Lähteet 

Ulappalinnut
Uhanalaiset linnut
Aflatoksiinit

Aflatoksiinit ovat homesienten tuottamia terveydelle haitallisia mykotoksiineja, joista aflatoksiini B1 ja G1 ovat karsinogeenisia eli syöpää aiheuttavia aineita. Myrkyllisin on aflatoksiini B1. Niitä ei pidä sekoittaa alfatoksiineihin, jotka ovat bakteerien tuottamia proteiinitoksiineja.

Vaikutusmekanismi 

Aflatoksiini B1:n vaikutus perustuu siihen, että se metaboloituu elimistössä hyvin reaktiiviseksi epoksidiksi. Tämä epoksidi voi kiinnittyä pysyvästi solutuman DNA:han, erityisesti guaniinin typpiatomiin ja aiheuttaa erityyppisiä mutaatioita. Siitä voi seurata esim. syöpäsolun syntyä estävän p53-geenin vaurioituminen. Aflatoksiini B1 on erittäin voimakas maksasyöpää aiheuttava aine, mutta voi aiheuttaa syöpää koe-eläimissä useissa muissakin elimissä. Se on saman vaikutusmekanismin perusteella myös suoraan myrkyllinen muun muassa maksasoluille. Akuutisti tappava annos eri eläinlajeilla vaihtelee 0,5–60 mg/kg. Myös syöpää aiheuttava kyky on hyvin erilainen eri eläinlajeilla, muun muassa rotalle aflatoksiini B1 on kaikkein voimakkain tunnettu syöpää aiheuttava aine, kun taas hiirelle syöpää ei synny.

Myrkytykset 
Aflatoksiineja erittävät monet homesienet. Niistä merkittävimpiä ovat Aspergillus-suvun homeet. Useimmiten aflatoksiinit ovat seoksia.

Aflatoksiinit todettiin 1960 kalkkunoita tappaneen niin sanotun Turkey X -sairauden aiheuttajiksi. Myrkky oli peräisin Aspergillus flavus -homeesta, josta aflatoksiini on saanut nimensä. Myöhemmissä tutkimuksissa on löydetty myös kolme muuta aflatoksiinia muodostavaa hometta: Aspergillus parasiticus, Aspergillus nomius ja Aspergillus tamarii.

Aflatoksiini on erityinen ongelma pähkinöissä. Niitä voi kuitenkin esiintyä monissa muissa elintarvikkeissa, myös viljoissa, jos sato pääsee homehtumaan. Trooppisissa maissa, etenkin Afrikassa, suuri maksasyövän esiintyvyys on yhdistetty aflatoksiinialtistukseen. Riski on erityisen suuri hepatiittien (virusten aiheuttaman maksatulehduksen) yhteydessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Reddy,S.V. and Farid Waliyar: Properties of Aflatoxin and it producing fungi  
International Agency for Research on Cancer (IARC) - Summaries & Evaluations: AFLATOXINS 
Some Naturally occurring Substances: Food Items and Constituents, Heterocyclic Aromatic Amines and Mycotoxins 
Aspergillus.org.uk: Secondary metabolites of aspergillus species 
National Toxicology Program, Department of Health and Human Services, Report on Carcinogens, Thirteenth Edition: Aflatoxins (pdf) 

Mikrobitoksiinit
Karsinogeenit
Homemyrkyt
Onkologia
Cathy Hopkins

Cathy Hopkins (s. 23. tammikuuta 1953 Manchester) on brittiläinen nuortenkirjailija, joka on kirjoittanut kirjasarjan Frendejä, kundeja (). Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa vielä suomentamattomat kirjasarjat Cinnamon Girl ja Truth, Dare. Hänen kirjojaan on julkaistu 30 eri maassa.

Varhaiset vuodet

Hopkinsin vanhemmat ovat Claire ja Wilfred Hopkins. Hänen isänsä Wilfred kirjoitti useita muistelmia nimellä Billy Hopkins. Hänen kirjoissaan Claire tunnetaan Laurana ja Cathy Lucyna. Hopkins asui Keniassa 11-vuotiaaksi asti. Hänen ollessaan 18 vuotta perhe palasi Afrikasta, ja hän lähti opiskelemaan Manchester Art Collegeen jättäytyen pois vuoden opiskelun jälkeen liittyäkseen 
rockbändiin nimeltä Driving Rock and the Rockettes, joka kiersi paikallisia lukioita ja yliopistoja lämmittelybändinä sellaisille yhtyeille kuten esimerkiksi Wizard ja Average White Band.

Hopkins työskenteli terapeuttina mielisairaalassa ennen palaamistaan lukioon ja loppututkinnon saavuttamista. Hän aloitti kirjojen kirjoittamisen vuonna 1986 ja kouluttautui aromaterapeutiksi kirjoittamisen lisäksi.

Frendejä, kundeja -sarja
(Vain suomennetut osat)
 Frendejä, kundeja ja biletoppeja
 Frendejä, kundeja ja tähtihetkiä
 Frendejä, kundeja ja luksuselämää
 Frendejä, kundeja ja pyjamabileitä
 Frendejä, kundeja ja muotiguruja 
 Frendejä, kundeja ja megamokia
 Frendejä, kundeja ja vetovoimaa
 Frendejä, kundeja ja väärinkäsityksiä
 Frendejä, kundeja ja irtiottoja
 Frendejä, kundeja ja suklaasydämiä
 Frendejä, Kundeja ja iltapukuja
 Frendejä, Kundeja ja rusketusraitoja

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu

Englantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Sigizmund Levanevski

Sigizmund Aleksandrovitš Levanevski (s. 15. toukokuuta 1902 – katosi 13. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen puolalaista syntyperää oleva lentäjä ja Neuvostoliiton sankari (1934).
Sigizmund Levanevski syntyi puolalaisen perheen lapsena Pietarissa, hänen veljensä Józef Lewoniewski (1899–1933) oli puolalainen urheilulentäjä. Sigizmund osallistui lokakuun vallankumoukseen bolševikkien puolella ja osallistui myöhemmin Venäjän sisällissotaan palvellen puna-armeijassa vuodesta 1918 alkaen. 1925 hän valmistui Sevastopolin lentosotakoulusta ja tuli sotilaslentäjäksi. Vuonna 1930 hän jäi reserviläiseksi.

13. heinäkuuta 1933 hän pelasti yhdysvaltalaisen lentäjän James Matternin, jonka oli ollut pakko laskeutua Anadyriin yrittäessään lentää maailman ympäri.
Huhtikuussa 1934 Levanevski osallistui arktiseen pelastusoperaatioon pelastamalla ihmisiä uppoavalta Tšeljuskin-laivalta. Tämän johdosta hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvo. 

Vuonna 1936 hän lensi Los Angelesista Moskovaan. 

12. elokuuta 1937 Levanevskin johtama kuusihenkinen lentomiehistö aloitti lennon Moskovasta Yhdysvaltoihin Pohjoisnavan kautta.
Radioyhteydet koneeseen katkesivat seuraavana päivänä kello 17.58 Moskovan aikaa kun lennon miehistö oli kertonut huonontuvasta säästä.
Etsinnöistä huolimatta koneen miehistöä ei koskaan löydetty ja heidät julistettiin kuolleeksi.

Aiheesta muualla
 Check-Six.com—Missing!—Sigizmund Levanevsky 
 The Search for Russia’s Lindbergh Alaska Science Forum 
Vladimir Vojir: The Mystery of Levanevsky’s Aircraft 
Vladimir Vojir: Záhada letounu Levaněvského 

Neuvostoliiton sankarit
Neuvostoliittolaiset lentäjät
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1902 syntyneet
Kadonneet henkilöt
Vuonna 1937 kuolleet
Matti Koskenkorva

Matti Koskenkorva (25. joulukuuta 1880 Haapavesi – 8. lokakuuta 1965) oli suomalainen maastohiihtäjä, joka menestyi kansainvälisestikin 1900-luvun alkuvuosina.

Koskenkorva alkoi kilpailla hiihtäjänä vasta 24-vuotiaana. Hän osallistui Oulun hiihdon 30 kilometrille ensimmäisen kerran vuonna 1905 ja sijoittui kolmanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti Oulussa ensimmäisen voittonsa. Tammikuussa 1908 hän hiihti 30 kilometrillä epävirallisen maailmanennätyksen 1.38.05. Samana vuonna hän uusi Oulun hiihdossa 30 kilometrin voittonsa ja sijoittui elämänsä ensimmäisessä 60 kilometrin kilpailussaan toiseksi.

Vuonna 1909 Koskenkorva pääsi edustamaan Suomea Pohjoismaisiin kisoihin Tukholmaan. Hän hiihti 60 kilometriä aikaan 4.34.45 ja voitti toiseksi sijoittuneen lähes 13 minuutilla. Palkintopokaalinsa hän vaihtoi myöhemmin ompelukoneeseen, joka oli köyhälle maalaisperheelle tärkeämpi kapistus. Samana vuonna hän voitti kolmannen kerran Oulun hiihdon 30 kilometrin kilpailun ja kukisti Helsingin kansainvälisissä hiihtokisoissa Ruotsin Haldo Hanssonin niukasti. Seuraavana vuonna Koskenkorva sijoittui Viipurin kansainvälisissä talvikisoissa 30 kilometrin hiihdossa toiseksi.

Vuonna 1911 Suomi ja Ruotsi kilpailivat vapaaherra Reinhold von Willebrandin pokaalista Helsingissä ja Matti Koskenkorva avusti Suomen joukkuevoittoon oltuaan kilpailussa nopein ajalla 2.23.58 lähes 18 minuutin erolla seuraavaan. Oulussa hän voitti jo neljännen kerran. Vuoden 1913 Pohjoismaisissa kisoissa Östersundissa hän hiihti 60 kilometriä aikaan 5.05.24 ja voitti Ruotsin Albin Lingvallin yli 25 minuutilla ja Norjan Lauritz Bergendahlin tasan puolella tunnilla. Oulun hiihdossa hän voitti 60 kilometrin kilpailun. Hän paransi Oulussa myös 30 kilometrin epävirallista ME-tulostaan hiihtämällä kymmenen kilometrin kierrokset aikoihin 31.49, 31.26 ja 31.22 ja saaden loppuajakseen 1.34.37. Kesällä 1914 Koskenkorva loukkaantui pahasti töissään sahalla lankunkantajana. Hän palasi kuitenkin kilpaladuille ja osallistui seuraavana talvena Holmenkollenin 50 kilometrin kilpailuun, jossa hän sai ajan 4.46.40 ja sijoittui yhdeksänneksi vaikka joutui hiihtämään lähes koko matkan katkenneella suksella.

Sotavuosina Koskenkorva kilpaili vähemmän ja innostusta heikensi myös rahapalkintojen poistuminen. Suomen talvikisoissa vuonna 1919 Helsingissä hän sijoittui nuorempiensa seurassa 30 kilometrillä viidenneksi ja 60 kilometrillä kolmanneksi. Puijolla hän voitti 50 kilometrin kilpailun ja jätti Tapani Nikun toiseksi yli kolmella minuutilla. Kaksikko palasi Iisalmesta saakka kotiinsa Haapavedelle hiihtämällä. Ainoan Suomen mestaruutensa Koskenkorva voitti yli 45-vuotiaitten sarjan 10 kilometrillä vuonna 1926. Viimeisen kerran hän kilpaili Ounasvaaralla vuonna 1929 sijoittuen kolmanneksi.

Matti Koskenkorvan tytär Venla kilpaili myös hiihtäjänä ja voitti Ounasvaaralla vuonna 1928.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Henkilögalleria  KirjastoVirma: Hilkka Merikallio, 2005. (Viitattu 10.10.2008)
 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Jokipii (sukunimi)

Jokipii on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

A. E. Jokipii (1893–1968), lääninrovasti, asessori, kirkkohistorioitsija ja kirjallisuuskriitikko
Annukka Jokipii (s. 1975), liiketaloustieteen professori, Vaasan yliopiston vararehtori
Elina Jokipii (s. 1971), valokuvataiteilija 
Feeliks Jokipii (1893–1963), jääkärikapteeni 
Markku Jokipii, toimittaja
Martti Jokipii (s. 1892), jääkärivääpeli
Mauno Jokipii (1924–2007), suomalainen historiantutkija ja professori

Katso myös
 Yli-Jokipii

Aiheesta muualla
Jokipii: sukunimi-info, Tuomas Salste

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Lapinleinikki

Lapinleinikki (Coptidium lapponicum, syn. Ranunculus lapponicus) on pohjoisen pallonpuoliskon havumetsävyöhykkeen ja arktisen alueen leinikkikasvi (Ranunculaceae). Laji on Suomessa rauhoitettu ja se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV mainittuihin kasveihin.

Elinympäristö ja koko 
Monivuotinen lapinleinikki on kasvaa 10–15 cm, joskus jopa 20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, rento ja nivelikäs. Kasvi juurtuu usein nivelkohdistaan maahan. Pitkäruotisia lehtiä on vähän. Lehtilapa on 2–6 cm leveä, munuaismainen ja kolmijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat vastapuikeita ja kärjestä matalahalkoisia.

Pitkäperäiset kukkavarret ovat lehdettömiä. Keltaiset kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa. Verholehtiä on kolme kappaletta, terälehdet ovat 4–8 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Suomessa lapinleinikki kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelmistö koostuu 3–4,5 mm pitkistä pähkylöistä, jotka ovat muodoltaan pitkäomaisia ja niissä on lyhyt, käyrä ota.

Levinneisyys 
Lapinleinikin levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa sitä tavataan Norjan, Ruotsin ja Suomen keski- ja pohjoisosissa sekä Pohjois-Venäjällä. Levinneisyysalue jatkuu edelleen itään läpi Pohjois-Siperian, Venäjän kaukoidässä laji levittäytyy myös etelämmäksi. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue kattaa Alaskan ja suurimman osan Kanadaa. Lisäksi lajia tavataan Grönlannissa ja Huippuvuorilla.

Suomessa lapinleinikkiä kasvaa Järvi-Suomen pohjoisosista ja Pohjois-Karjalasta Lappiin. Lapinleinikin kasvupaikat tunnetaan Suomessa kuitenkin puutteellisesti. Laji on alueellisesti uhanalainen Järvi-Suomessa, Pohjanmaalla ja Pohjois-Karjalassa, mutta Lapissa laji on yleinen

Elinympäristö 
Lapinleinikki kasvaa kosteilla paikoilla, kuten ruoho- ja heinäkorvissa, kosteissa lehdoissa ja viidoissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Suomen Lajitietokeskus: Lapinleinikki (Coptidium lapponicum)

Leinikkikasvit
Myrkylliset kasvit