joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sampo-konekivääri

Sampo-konekivääri L-41 on Aimo Lahden suunnittelema ilmajäähdytteinen, vyösyöttöinen ja kaasumäntätoiminen kevyt konekivääri. Ase perustui Lahden vuonna 1934 kehittämään Sampo-pikakivääriin, sekä tähystäjä- ja ohjaajakonekivääreihin.

Kehitys ja rakenne 
Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä. 

Kaasumännän etupäässä oli erillinen säädin tulinopeuden säätämistä varten. Tähtäimet perustuivat sotilaskivääriin m/39. Takatähtäin oli lukkorungon päällä ja etutähtäin kaasusylinterin yläpuolella. Sarjatuotantoaseissa oli lyhyempi piippu, osa muodoista oli yksinkertaistetumpia sekä lukkorungossa oli kiilaura erillisen tähtäimen asennusta varten.

Kokeilut aseella 
Aseen prototyypit valmistuivat syksyllä 1941 Valtion Kivääritehtaalta. Koeammuntojen jälkeen tilattiin ensimmäinen 50 aseen sarja. Aseita valmistui 26 kappaletta, jotka koeammuttiin heinäkuussa 1942. Huonon materiaalin (pehmeät sulkupinnat) vuoksi aseet palautettiin korjattavaksi. 16. syyskuuta 1942 aseille suoritettiin vastaanottotarkastus ja ne jaettiin rintamakäyttöön. Aseita valmistui lisäksi vielä yhdeksän kappaletta, jotka toimitettiin myös rintamalle. Aseet palvelivat sodan loppuun saakka rintamalla. Aseita valmistettiin yhteensä vain 35 kappaletta.

Aseissa ilmeni vuoden 1943 alkuun mennessä seuraavia vikoja:
 Toimintahäiriöitä huonolaatuisilla patruunoilla.
 Rikkoutuneita lukkoja ja palautusjousia.
 Piipun kuumenemista ja sen aiheuttamia haittavaikutuksia aseen käsittelyssä.
 Jalusta oli liian kevyt ja hankala asentaa paikalleen.

Halvemmin kustannuksin levyprässäyksellä valmistettavan saksalaisen MG-42 tultua testeihin L-41 jatkokehittelystä luovuttiin.

Lähteet 
 Puolustusvoimat, Sotamuseo, Helsinki
 Palokangas, Markku: Kehitys pikakivääristä kevyeen konekivääriin
 Palokangas, Markku: Vapaussodan konetuliaseet
 Palokangas, Markku: Sotilaskäsiaseet Suomessa 1918-1988 osa II ja III
 Sotatieteen laitos: Talvisodan historia 1
 Erjola, Risto: Asetuotanto Suomessa toisen maailman sodan aikana
 Harvila, Lauri: Suomen armeijan käyttämät aseet
 Timo Hyytinen: Arma Fennica 2 Sotilasaseet, Gummerus, Jyväskylä, 1987

Viitteet

Aiheesta muualla
 Weapons Finnish Army almost had in World War 2

Konekiväärit
Jatkosodan aseet
Vladimir Puriškevitš

Vladimir Mitrofanovitš Puriškevitš (, 12. elokuuta 1870 Kišinjov – helmikuu 1920 Novorossijsk, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja Venäjän toisen, kolmannen ja neljännen valtakunnanduuman jäsen Bessarabian kuvernementista ennen vallankumousta. Hän oli köyhää aatelista syntyperää. Puriškevitš oli äärioikeistoa edustava monarkisti.

Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän perusti mustasotnialaisen Venäjän kansan liiton, joka ajoi Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta ja itsevaltiuden säilyttämistä. Vuonna 1908 se erosi Arkkienkeli Mikaelin liitoksi. Puriškevitš tuli tunnetuksi duumassa radikaalin monarkistisen oikeiston edustajan tunteisiin vetoavista puheistaan ja antisemitismistään. Poliittista linjaansa hän luonnehti ”Minua oikeammalla on vain seinä!”.

Kun duuma kesäkuussa 1910 hyväksyi yleisvaltakunnallisen lainsäädännön ulottamisen Suomeen, Puriškevitš iloitsi latinankielisellä lausahduksella ”Finis Finlandiae!” ().

Ensimmäisen maailmansodan aikana Puriškevitš erosi duumasta ja hoiti sairaalajunaa rintamalla.

Puriškevitš osallistui Grigori Rasputinin murhaan ruhtinas Feliks Jusupovin ja Dmitri Pavlovitš Romanovin kanssa viimeisenä yrityksenä pelastaa tsaarinvalta. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän ajoi neuvostojen hajottamista ja lokakuun vallankumouksen jälkeen perusti Komitean isänmaan pelastamiseksi. Bolševikkien Tšeka kuulusteli häntä ja löysi hänen kirjeenvaihtonsa kenraali Aleksei Kaledinin kanssa, mutta vapautti hänet. Vapauttamisensa jälkeen Puriškevitš liittyi välittömästi Anton Denikinin joukkoihin Etelä-Venäjällä, jossa hän toimitti monarkistista Blagovest-lehteä. Puriškevitšin ilmoitettiin kuolleen lavantautiin Novorossijskissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Hronos.km.ru: Puriškevitš 

Venäläiset poliitikot
Venäläiset murhaajat
Antisemitismi
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Nollendorfplatzin metroasema

Nollendorfplatzin metroasema on Berliinin metron ainoa asema, jolla pysähtyy jopa neljä linjaa. Se on linjojen U3 ja U4 pääteasema. Lisäksi asemalta kulkevat linjat U1 ja U2. Asemalla on hissit. Lasikupoli rakennettiin uudelleen vuonna 1999 vanhan, ennen sotaa valmistetun näköiseksi. Pikabussilinja M19 pysähtyy asemalla.

Asema avattiin vuonna 1902 ja se sijaitsee Nollendorfplatzin aukiolla Schönebergin pohjoisosassa.

Berliinin metroasemat
Teiresias

Teiresias () on Kreikan jumaltaruston hahmo, joka tietää kaiken ja osaa ennustaa. 

Tarinan mukaan Teiresias on muuttunut naiseksi lyötyään yhdynnässä olevia käärmeitä sauvalla, ja lyötyään toisen kerran takaisin mieheksi. Hän on puoleksi mies ja puoleksi nainen. Hera on hävittänyt Teiresiaan näkökyvyn suuttuessaan tälle.

Teiresias esiintyy useissa vanhoissa, erityisesti antiikin ajan, näytelmissä ja teksteissä, kuten esimerkiksi Sofokleen Kuningas Oidipuksessa.

Kreikkalaisen mytologian sankarit
Antiikin oraakkelit
Český Krumlov

Český Krumlov () on pieni kaupunki Etelä-Böömin läänissä Tšekin tasavallassa. Sen nimessä käytetään määrettä Český, böömiläinen, erotukseksi Moravsky Krumlovista maan kaakkoisosassa Määrissä. Český Krumlov tunnetaan hienosta arkkitehtuuristaan ja vanhasta kaupunginosasta, joka on Unescon maailmanperintöluettelokohde. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 12 981 asukasta.

Český Krumlovin linna Vltava-joen rannalla on goottilaista tyyliä ja sen rakentamisen aloittivat vuonna 1250 Krumaun veljekset. Suurin osa vanhasta kaupungista on 1300–1600-luvuilta ja edustaa gotiikkaa, renessanssia ja barokkia. Vanhankaupungin ydinalue on joen hevosenkenkämutkassa linnaa vastapäätä. 

Kommunismin kaudella vanha kaupunki pääsi rapistumaan rauhassa, mutta samettivallankumouksesta alkaen sitä on restauroitu. Nykyisin alue on saksalaisten ja itävaltalaisten turistien suosiossa (vrt. Tallinnan vanha kaupunki).

Elokuvat Pinokkion seikkailut ja Hostel on kuvattu suurimmaksi osaksi Český Krumlovin kaupungissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin virallinen tietosivu   
Český Krumlov UNESCOn sivuilla  
VirtualCzech.cz: Český Krumlov

Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Tšekin kaupungit
Kurfürstenstraßen metroasema

Kurfürstenstraßen metroasema sijaitsee Berliinin metron linjalla U1. Vuonna 1926 avattu asema ei ole esteetön. Se sijaitsee Kurfürstenstraßella, jonka mukaan se on nimetty.

MetroBus-linja M48 pysähtyy aseman läheisyydessä.

Berliinin metroasemat
Altamira

Altamira on kalliomaalauksistaan tunnettu luola Espanjan Kantabriassa Santillana del Marin kunnassa 30 kilometriä länteen Santanderista. Sen maalaukset löydettiin vuonna 1879. Altamira on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 1985. Vuonna 2008 kohteen määrittelyä laajennettiin koskemaan myös muita alueen luolia, joissa on jäänteitä esihistoriallisesta asutuksesta.

Luola on 270 metriä pitkä ja sen leveys vaihtelee kahdesta kuuteen metriin. Luolasto on syntynyt karstimaan liikkeistä. Luolan suuaukko sulkeutui kivivyöryssä 13 000 vuotta sitten, ja avautui uudelleen 1879 läheisellä louhoksella tehtyjen räjäytysten takia. Arkeologiset tutkimukset ovat paljastaneet että luolassa on asunut ihmisiä kahteen otteeseen Solutrén kulttuurin aikana (noin 18 500 vuotta sitten) ja Madeleinen kulttuurin aikana (16 500 – 14 000 vuotta sitten). Näiden asutuskausien välissä luola on ollut eläinten lymypaikkana. 

Luola suljettiin matkailijoilta vuonna 1977, kun huomattiin hengitysilmasta tiivistyneen kosteuden vahingoittavan maalauksia. Luolista on tehty maanpinnalle jäljennös, jossa pääsee vierailemaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Altamira-museo

Espanjan luolat
Kalliokuvat
Kantabria
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Arkeologiset kohteet Espanjassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Permanentti

Permanentti on kemiallinen tapa kihartaa hiukset. Siinä hiusten sisältämien keratiiniketjujen väliset rikkisidokset ensin hajotetaan, jolloin ketjut pääsevät liukumaan toistensa lomassa. Kun hiukset on muotoiltu halutulla tavalla kiharalle, rikkisidokset palautetaan, jolloin keratiiniketjuissa olevat rikkiatomit tarttuvat toisiinsa ja siten hius jää pysyvästi siihen muotoon, jolla se kiinnittymisen vaiheessa on, yleensä kiharaan.

Permanentti tarkoittaa pysyvää, ts. pysyvää kiharaa. Muita ilmaisuita permanentille ovat "Mini Vogue", pehmennys, rakennemuokkaus, suoristuspermanentti ja volyymipermanentti tai tyvikohotus. Kullakin nimityksellä viitataan saman kemiallisen käsittelyn erilaisiin hiusten kihartumisen asteisiin. Permanentti sanana kalskahtaa vanhanaikaiselta, ja siksi mainoksissa lanseerataan uusia ilmaisuja.

Permanentin varsinainen käyttötarkoitus on olla kampauksen pohja. Hiuksen rakenne tehdään muokkautuvaksi niin, että kampauksen keinoin saadaan näyttävä ja ilmava lopputulos. Liian hyväkuntoinen hius ei kampaudu ja pysy muodossaan niin hyvin kuin rakennekäsitelty, esim. permanentattu. 

Kauneudenhoito
Hiukset
Gleisdreieckin metroasema

Gleisdreieckin metroasema on Berliinin metron asema, jolla linjat U1, U2 ja U3 risteävät. Aseman nimi tarkoittaa kolmioraidetta, jollainen paikalla oli vuoteen 1912 asti. Asemalla ei ole hissejä.

26. syyskuuta 1908 kaksi metrojunaa törmäsi raideristeyksessä, kun toinen kuljettajista ei havainnut seis-opastetta. Junista toinen putosi sillalta. Onnettomuus vaati 18 kuolonuhria ja 21 vakavasti loukkaantunutta. Tämän jälkeen asema rakennettiin kaksikerroksiseksi. Nykyisin U2 alittaa U1:n asemalla. Gleisdreieck toimi M-Bahnin pääteasemana vuosina 1984-1991.

Aseman lähellä sijaitsee Berliinin tekniikan museo.

Berliinin metroasemat
Möckernbrücken metroasema

Möckernbrücke on asema Berliinin metroverkossa. Linjat U1 ja U7 risteävät asemalla. U1 pysähtyy maan päällä ja U7 aseman vieritse kulkevan joen toisella puolella maan alla. Asema ei ole esteetön. Asema sijaitsee läntisessä Kreuzbergissä.

Berliinin metroasemat
Kukkakaali

Kukkakaali (Brassica oleracea var. botrytis) on kaalin muunnos. Kukkakaalilla on ylöspäin varsilehtien suojaama kupu, joka on muodostunut nuorista, kutistuneista ja epämuodostuneista kukinnoista. Se muistuttaa rakenteeltaan, vaikka ei väriltään, parsakaalia. Kukkakaalista löytyy myös eksoottisen näköisiä muunnelmia, kuten Romanesco, jonka kukinnot ovat täysin symmetrisiä ja muodostavat fraktaalikierteitä.

Kukkakaalia syödään useimmiten keitettynä tai höyrytettynä, joskus gratiinissa, mutta se sopii myös raakana dipattavaksi. Raa'assa kukkakaalissa on paljon C-vitamiinia (61 mg/100g), mutta se aiheuttaa helposti ilmavaivoja. Kukkakaali on tärkeä kesäkeiton ainesosa.

Kukkakaalin viljely on vaikeampaa kuin muiden kaalilajikkeiden. Suomen ilmastossa taimia pitää esikasvattaa sisällä. Siihen tulee helposti tuhohyönteisiä. Liian lämpimässä ilmastossa kukkakaali ei tuota kukintoja.

Kukkakaalia on viljelty parin tuhannen vuoden ajan Egyptissä, Syyriassa ja Turkissa.

Kukkakaali valittiin vuonna 2001 vuoden vihannekseksi.

Ravintosisältö per 100 g 
 Energiaa 104,6 kJ/25 kcal
 Proteiinia 1,98 g
 Hiilihydraattia 5,3 g
 josta sokereita 2,734 g
 Rasvaa 0,1 g
 josta tyydyttynyttä 0,032 g
 kertatyydyttymättömät rasvat 0,014 g
 monityydyttymättömät rasvat 0,099 g
 Ravintokuitua 2,5 g
 Natriumia 30 mg
 Kaliumia 303 mg

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica oleracea var. botrytis 

Kaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hallesches Torin metroasema

Hallesches Tor on Berliinin metron asema Kreuzbergissä, Friedrichstraßen eteläpäässä. Asema sijaitsee Berliinin juutalaisen museon läheisyydessä, joen partaalla. Asemalla ei ole hissejä. MetroBus-linja M41 pysähtyy asemalla. Linjat U1 ja U6 risteävät Hallesches Torilla. Asema avattiin 18. helmikuuta 1902.

Berliinin metroasemat
Prinzenstraßen metroasema

Prinzenstraßen metroasema on asema U1:llä, yhdellä Berliinin metron linjoista. Se sijaitsee Kreuzbergissä. Aseman vieressä on pieni Böcklerpark-niminen puisto, jossa järjestetään usein musiikkitapahtumia. Puistossa on myös suosittu uima-allasalue. Asemalla on hissi länteen päin käytettävälle laiturille.

Berliinin metroasemat
Kottbusser Torin metroasema

Kottbusser Torin metroasema on metroasema Berliinissä Kreuzbergin alueella. Linjat U1 ja U8 kohtaavat asemalla. Asema sijaitsee samaa nimeä kantavalla aukiolla, jota kutsutaan puhekielessä myös nimellä Kotti. Alueen maine on huono johtuen muuhun Kreuzbergiin verrattuna suuresta määrästä rikoksia. Asema avattiin 18. helmikuuta 1902, eikä sillä ole hissejä.

Berliinin metroasemat
Görlitzer Bahnhofin metroasema

Görlitzer Bahnhofin metroasema on asema Berliinin metron linjalla U1. Metroasema on saanut nimensä samalla paikalla ennen maailmansotia sijainneesta rautatieasemasta, joka puolestaan oli nimetty Saksin osavaltiossa sijaitsevan Görlitzin kaupungin mukaan. Ensimmäinen juna asemalta kulki 13. kesäkuuta 1866; metrojunat aloittivat liikennöinnin 12. helmikuuta 1902. Asema sijaitsee Kreuzbergissä alueella, jolla on rajuja vappumellakoita. Asemalla pysähtyy myös MetroBus-linja M29.

Berliinin metroasemat
Schlesisches Torin metroasema

Schlesisches Tor on Berliinin metron asema linjalla U1. Asema sijaitsee itäisessä Kreuzbergissa Spreen länsirannalla. Hissejä asemalla ei ole.

Berliinin metroasemat
Lee Van Cleef

Lee Van Cleef (oik. Clarence Leroy Van Cleef Jr, 9. tammikuuta 1925 Somerville, New Jersey – 16. joulukuuta 1989 Oxnard, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän näytteli kaikkiaan noin 90 elokuvassa, pääasiassa spagettiwesterneissä ja toimintaelokuvissa.

Elämä ja ura 
Van Cleef syntyi New Jerseyssä vuonna 1925. Hänellä oli osittain hollantilaiset sukujuuret.

Toisessa maailmansodassa Van Cleef palveli Yhdysvaltain laivastossa. Pian sodan jälkeen hän aloitti näyttelijänuransa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli vuonna 1952 valmistuneessa lännenelokuvaklassikossa Sheriffi. Suuren yleisön tietoisuuteen hän kuitenkin tuli roolisuorituksistaan Sergio Leonen dollaritrilogia-klassikoissa Vain muutaman dollarin tähden sekä Hyvät, pahat ja rumat, joissa hän toimi Clint Eastwoodin vastanäyttelijänä. Eastwoodin siirryttyä tämän jälkeen Hollywoodiin toimintaelokuvien pariin, jatkoi Van Cleef edelleen lännenelokuvien parissa. 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alkupuolella hänet nähtiin muiden muassa Gianfranco Parolinin Sabata-trilogian ensimmäisessä ja viimeisessä osassa Sabata – salaperäinen ratsastaja ja Sabatan paluu, sekä elokuvassa Kosto odottaa. Yhdysvaltalaisista lännenelokuvista tunnetuimpia ovat muun muassa Mies joka ampui Liberty Valancen sekä 7 rohkeata miestä -elokuvan kolmas jatko-osa Seitsemän rohkean kosto.

1980-luvulle tultaessa lännenelokuvien kulta-aika oli jo takana päin. Van Cleef kuitenkin jatkoi uraansa erilaisten toimintaelokuvien parissa. Hän muun muassa esitti pääosaa Master Ninja -nimisessä elokuvasarjassa sekä joissakin muissa toimintaelokuvissa, kuten John Carpenterin kulttimaineen saavuttaneessa klassikossa Pako New Yorkista ja Chuck Norrisin tähdittämässä The Octagon – hiljaiset tappajat -elokuvassa. 

Van Cleef kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1989.

Valikoitu filmografia 
 Sheriffi (1952)
 Häikäilemättömät (1955)
 Nuoret leijonat (1958)
 Lainsuojattoman jäljillä (1959)
 Mies joka ampui Liberty Valancen (1962)
 Vain muutaman dollarin tähden (1965)
 Hyvät, pahat ja rumat (1966)
 Kosto odottaa (1967)
 Sabata – salaperäinen ratsastaja' (1970)
 Kapteeni Apassi'''' (1971)
 Sabatan paluu' (1971)
 The Octagon – hiljaiset tappajat (1980)
 Pako New Yorkista'' (1981)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Amerikanalankomaalaiset
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Siltasaari

Siltasaari () on Kallion kaupunginosaan kuuluva osa-alue Helsingin kantakaupungissa. Se sijaitsee Pitkänsillan pohjoispuolella, ja käytännössä osa-alue kattaa Hakaniementorin lähiseudut. Alueesta puhutaan usein Hakaniemenä, mutta Hakaniemi ei ole virallinen osa-alue. 

Lännessä ja etelässä Siltasaaren osa-alue rajoittuu mereen (Eläintarhanlahti-Kaisaniemenlahti-Siltavuorensalmi). Pohjoisrajan muodostavat Porthaninrinne, Toinen linja, Hämeentie ja Näkinkuja. Idässä raja kulkee Sörnäisten rantatiellä, jonka toisella puolen sijaitsee Merihaka. Naapurikaupunginosia ovat Pitkänsillan lounaispuolella Kluuvi ja Hakaniemen sillan eteläpuolella Kruununhaka. Siltasaaren pohjoispuolella on toinen Kallion kaupunginosan osa-alue Linjat ja koillis- ja itäpuolella Sörnäinen, johon myös Merihaka kuuluu. 

Siltasaaressa oli vuonna 2019 asukkaita hieman yli 2 500, ja työpaikkoja oli vuonna 2012 hieman alle 5 000.

Historia 

Aikoinaan Siltasaari oli saari, jonka kautta Helsingistä pohjoiseen johtanut vanha tie kulki. Se sijaitsi kahden sillan välissä, joista Pitkäsilta johti kaupunkiin ja Pikkusilta pohjoispuoliselle manterelle, Hämeentielle. 1890-luvulla kuitenkin saaren pohjoispuolinen salmi täytettiin, ja paikalla on nyt Hakaniemen tori. Nykyiseen Siltasaaren osa-alueeseen kuuluu kuitenkin entisen saaren lisäksi myös sen pohjoispuolista mannerta, muun muassa alkuperäinen Hakaniemi.

Kadunnimi Säästöpankinranta viittaa alueella 1800-luvun alkupuolella sijainneeseen Sparbanken-nimellä tunnettuun ravintolaan. Nimi syntyi alkujaan kyseisessä ravintolassa ahkerasti aikaansa viettäneiden ja rahojaan kuluttaneiden ylioppilaiden keskuudessa. Säästöpankinranta on ollut virallinen kadunnimi vuodesta 1893 lähtien; kadun suomenkielinen nimi oli vuoteen 1928 saakka Säästöpankinrantakatu.

Rakennuksia 

Siltasaaressa sijaitsevat muun muassa:

 1890-luvulla perustettu Hakaniementori ja vuonna 1914 valmistunut Hakaniemen kauppahalli 
 Helsingin työväentalo (1908), nykyisin Helsingin työväenyhdistyksen ylläpitämä kokoushotelli Paasitorni 
 Arenan talo (1929)
 John Stenbergin ranta 2 (1938), Wärtsilän pääkonttori vuoteen 2018 asti
 Metallitalo (1965), jossa toimii SAK:n johto; myös useiden suurimpien SAK:laisten ammattiliittojen päätoimistot ovat Siltasaaressa
 Ympyrätalo (1968)
 Saariniemenkatu 6 (1979), SDP:n entinen puoluetoimisto, paikalla oli aiemmin Mika Waltarin kotitalo
 Hakaniemen metroasema (1982)
 Hotelli Hilton Strand (entinen Strand Intercontinental, John Stenbergin ranta 4, 1988) 
 Hakaniemen Sokos, entinen Maxi ja sitä aiemmin Elannon tavaratalo
 Moskovan kaupungin Helsingille vuonna 1990 lahjoittama Maailman rauha -veistos (Hakaniemenranta)

Aiemmin sijainneita
 aiemmin Siltasaaressa sijaitsivat myös Suomen Työväen Säästöpankin pääkonttori ja Suomen Sosialidemokraatti/Demokraatti -lehden toimitus, joka siirtyi sieltä pois vuonna 1976

Katso myös 
 Siltasaarelaiset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Siltasaari Google Maps -satelliitissa

Kallio
Helsingin entiset saaret
Helsingin osa-alueet
Teoreettinen fysiikka

Teoreettinen fysiikka on fysiikan osa-alue, jossa tutkimus ei välittömästi perustu kokeelliseen tutkimukseen vaan tutkittavaa kohdetta kuvaavien matemaattisten mallien tarkasteluun. Teoreettisen fysiikan pyrkimyksenä on selvittää mekanismit luonnossa kokeellisesti havaittavien prosessien taustalla. Matematiikka on teoreettisen fysiikan keskeisin työväline ja monilla osa-alueilla fysiikan ja matematiikan välistä rajaa onkin vaikeaa – ellei mahdotonta – määritellä.

Teoreettinen fysiikka elää kuitenkin jatkuvassa vuorovaikutuksessa kokeellisen tutkimuksen kanssa, sillä kun ilmiötä selittävä malli on luotu, sen pohjalta tehtyjä ennusteita tulee pystyä varmentamaan myös kokeellisesti, jotta mallia voitaisiin pitää merkityksellisenä kuvauksena luonnosta. Teoreettinen malli ilman kokeellista varmennusta ei ole sinänsä vielä pätevä. Teoreettisen fysiikan ehkä käytännöllisimpänä piirteenä voidaan kuitenkin pitää sen kykyä tuottaa tietoa sellaisista luonnon ilmiöistä, joiden tuottaminen laboratoriossa tai havaitseminen paikan päällä on käytännössä mahdotonta. Nykyään teoreettista fysiikan tutkimusta tehdään hyvin pitkälti tietokoneilla, jolloin puhutaan myös laskennallisesta fysiikasta.

Koulutus Suomessa 
Teoreettista fysiikkaa opetetaan Suomessa ainakin Turun, Helsingin, Oulun ja Jyväskylän yliopistoissa. Koulutus sisältää fysiikan lisäksi huomattavan runsaasti puhtaan matematiikan opiskelua.

Tunnettuja teoreettisia fyysikoita 
 Paul Dirac
 Albert Einstein
 Enrico Fermi
 Richard Feynman
 Galileo Galilei
 Stephen Hawking
 Werner Heisenberg
 Isaac Newton
 Erwin Schrödinger

Suomalaisia  
 Kari Enqvist

Kotimaiset tutkimuslaitokset 
Teoreettinen fysiikka / Helsingin yo
Teoreettinen fysiikka / Turun yo 
Teoreettinen fysiikka / Oulun yo
Fysiikka / Jyväskylän yo

de:Physik#Theoretische Physik
Pinokkio

Pinokkion seikkailut (, suomennettu myös mm. nimillä Pitkänenän seikkailut ja Pinokkio) on italialaisen Carlo Collodin kirjoittama saturomaani. Sen alkupuoli julkaistiin sarjamuodossa vuosina 1881–1883, ja koko kirja ilmestyi helmikuussa 1883. Kirja kertoo eläväksi muuttuvan Pinokkio-puunuken ja hänen isänsä, köyhän nukentekijän Geppetton, seikkailuista. Pinokkion nenä on yleensä lyhyt, mutta se pitenee jos hänellä on stressiä tai jos hän valehtelee.

Kirja kuuluu nykyään lastenkirjallisuuden klassikoihin. Tämä maailmanhistorian eräs eniten painetuista tarinoista on käännetty yli 200 kielelle. Kirjan pohjalta on tehty useita muita teoksia, muun muassa Disneyn animaatioelokuva Pinocchio (1940) sekä elokuvat Pinokkion seikkailut (1996) ja Pinocchio (2002). Pinokkiosta on myös tehty myös useita animesarjoja, kuten Nippon Animationin tekemä vuonna 1976 valmistunut sarja, ja saksalainen animaatiosarja, jossa Pinokkio seikkailee muun muassa huvipuistossa. Lisäksi Ruotsiin on tehty pronssinen Pinokkiota esittävä patsas.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pinokkio kuvitettuna iltasatuna Iltasatu-verkkopalvelussa
Pinokkion seikkailut Gutenberg-projektissa 

Sadut
Italialaiset kirjat
Vuoden 1883 kirjat
Aichi D3A

Aichi D3A (, kyū-kyū-shiki kanjō bakugekiki, lyhyemmin Kyūkyūkanbaku, liittoutuneiden raportointinimi Val) oli Aichi Kōkūkin tukialuskäyttöön valmistama yksimoottorinen syöksypommittaja, joka palveli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimissa toisessa maailmansodassa. Tyyppi oli vuoden 1941 Pearl Harborin hyökkäyksen pääkonetyyppinä.

Historia 

Aichi D3A tilattiin vuonna 1936 edeltäneen Aichi D1A -konetyypin korvaajaksi. Uudessa koneessa oli katettu ohjaamo, mutta laskutelineet olivat kiinteät ja muotolevyillä päällystetyt. Prototyyppejä ja palveluskoekäyttökoneita valmistettiin yhteensä kahdeksan, ja ensimmäinen niistä teki ensilentonsa tammikuussa 1938. Prototyyppi- ja esituotantovaiheesta edettiin D3A1-sarjatuotantomallin valmistukseen. 1 000-hevosvoimaisella (746 kW) Mitsubishi Kinsei 43- tai hieman tehokkaammalla, 1 070-hevosvoimaisella (898 kW) Mitsubishi Kinsei 44 -tähtimoottorilla varustettua mallia valmistettiin kaikkiaan 470 kappaletta. Konetyyppi oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien tukipilari toisen maailmansodan alkuvuosina, ja osallistui muun muassa Pearl Harborin hyökkäykseen.

Ensimmäisen version seuraajaksi kehitettiin paranneltu D3A2-versio, joka tuli palveluskäyttöön syksyllä 1942. Konetyyppi oli jo tuolloin vanhentunut, mutta D3A2-versiota rakennettiin tästä huolimatta 1 016 yksilöä. Suuri osa säästyneistä koneista muunnettiin vuodesta 1943 eteenpäin D3A2-K-harjoituskoneiksi. Monia koneita käytettiin myös kamikazehyökkäyksissä liittoutuneiden aluksia vastaan.

Tekniset tiedot (D3A2)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aichi Kōkūkin ilma-alukset
Japanilaiset pommikoneet
1930-luvun pommikoneet
Talvipuutarha

Helsingin Talvipuutarha on yleisölle avoin kasvihuone Helsingissä Eläintarhan alueella Töölönlahden pohjoispuolella osoitteessa Hammarskjöldintie 1 A. Talvipuutarhassa on nähtävillä laaja kirjo kasveja, joista merkittävä osa tropiikista.

Talvipuutarhan takana on yleisöltä suljettu Helsingin kaupunginpuutarha, jossa kasvatetaan muun muassa kukkia kaupungin puistoihin. Mäen korkeimmalla kohdalla on kaupunginpuutarhurin virka-asunto.

Talvipuutarhan rakennus rakennettiin alun perin kenraalimajuri Jakob Julius af Lindforsille, joka lahjoitti sen Suomen puutarhayhdistykselle. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Gustaf Nyström. Talvipuutarha avattiin yleisölle 1893. Lahjoittajan toivomuksen mukaisesti pääsy kokoelmiin on alusta lähtien ollut maksuton. Helsingin kaupunki osti vuonna 1907 talvipuutarhan sekä muut puutarhayhdistyksen rakennukset, joiden alueelle kaupunginpuutarha luotiin.

Lasinen rakennus on kolmiosainen, palmuhuone, kaktushuone ja länsisiipi. Talvipuutarhassa oli ennen vuonna 2012 valmistunutta remonttia kaikkiaan noin kaksisataa vierasperäistä kasvia, kattoon asti ulottuvia palmuja ja satavuotiaita kamelioita. Toinen kamelioista kuoli. Päädyssä on seinämaalaus, jonka on 1893 tehnyt Salomo Wuorio.

Talvipuutarhan kasvihuoneissa on lapsille suunnattuja erityisnäyttelyitä: joulu- ja pääsiäissisustukset. Aikaisemmin pääsiäissisustukseen kuuluivat pienet tiput, mutta keväällä 2006 niitä ei tuotu esille lintuinfluenssapelon takia. Isossa kasvihuoneessa on myös allas, jossa ui koikarppeja. 

Talvipuutarhan edessä, kohti Töölönlahden rantaa pitkin kulkevaa Helsinginkatua, on pengerretty ruusutarha. Paikka on lämmin ja aurinkoinen. Niinpä se on ensimmäisiä paikkoja, joissa sipulikukat nousevat keväällä.

Peruskorjaus
Talvipuutarha oli suljettuna remontin takia keväästä 2010 syksyyn 2011. Remonttiin jouduttiin, kun vuonna 2007 tehty kuntotarkastus paljasti, että teräsrunko on huonokuntoinen. Remontissa kaikki lasit irrotettiin, murskattiin ja vietiin kaatopaikalle, sillä kitin vuoksi niitä ei voinut kierrättää. Murskaa tuli 40 tonnia. Teräsosat hiekkapuhallettiin ja maalattiin. Säilyneet kasvit istutettiin kesän 2011 aikana uudelleen, jopa kuolleen kamelian runko säilytettiin köynnöstukena. Suuria rahapuita ja monia korkeita kasveja ei voitu säilyttää.

Puutarhaan on tuotu uusia kasveja Helsingin ja Tarton yliopistojen kasvitieteellisistä puutarhoista. Huonekuuset kaadettiin, koska niitä ei voitu siirtää. Niiden hävittämisen ansiosta suihkulähdeallas näkyy paremmin, samoin Wuorion tekemä seinämaalaus.

Katso myös
 Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha (Kaisaniemi ja Kumpula)
 Gardenia-Helsinki (Viikki)

Lähteet
 5 vihreää helmeä Helsingissä, Toivekoti & puutarha s. 92, Nro 4, 2010

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Helsingin kaupungin rakennusvirasto, Talvipuutarha
 Virtuaalinen kaupunkikierros – Helsingin talvipuutarha 
 Talvipuutarhan puisto

Helsingin nähtävyydet
Suomen kasvitieteelliset puutarhat
Taka-Töölö
Axel Olof Freudenthal -mitali

Axel Olof Freudenthal -mitali on Ruotsalaisen kansanpuolueen vuosittain pidettävien puoluepäiviensä yhteydessä jakama mitali. Se on nimetty tunnetun kielentutkija-svekomaanin Axel Olof Freudenthalin mukaan. RKP jakaa mitaleja niille henkilöille, joiden se katsoo ansioituneen ruotsin kielen aseman edistämisessä erityisesti Suomessa. Vuonna 2006 jaettiin viisi Axel Olof Freudenthal -mitalia ja tuoreimmat kaksi mitalia jaettiin vuonna 2007. Tähän asti ainoa kultainen Freudenthal-mitali on myönnetty Elisabeth Rehnille. Hopeisia mitaleita on jaettu 16 ja pronssisia 29.

Freudenthal-mitalistit

Kultainen

Hopeinen

Pronssinen

Keskustelu ja jakamisen mahdollinen lopettaminen 
Mitalia ei ole jaettu vuoden 2007 jälkeen. Julkisessa keskustelussa perussuomalaisten kansanedustaja Jussi Niinistö arvosteli mitalin jakamista kysymällä, miten ”tunnetun rasistin nimellä voidaan jakaa mitalia?” RKP:n puheenjohtaja Carl Haglundin mukaan RKP ei enää jaa mitalia, koska vaikka Freudenthal olikin ansiokas kielentutkija, ”Freudenthalin mielipiteet olivat kyseenalaisia” ja RKP ei ”halua jakaa palkintoa, joka loukkaa ihmisiä”.

RKP:n viestintäpäällikön Marcus Hagstromin mukaan mitalia ei anneta rasismin edistämisestä, mutta koska väitteet rasistiyhteyksistä ja Freudenthalin rotuopista ovat tulleet mitalin yhteydessä yhä enemmän esille, on mitalin asemaa pohdittu puolueessa. Hänen mukaansa päätöstä mitalin jatkamisesta tai lopettamisesta ei vielä ole tehty.

Katso myös 
Axel Lille -mitali (Axel Lille)
Alma Skog -mitali (Alma Skog)

Lähteet

Ansiomerkit
Ruotsalainen kansanpuolue
Plantin-Moretus-museo

Plantin-Moretus-museo on kuuluisiin kirjanpainajiin Christoffel Plantijniin ja Jan Moretukseen erikoistunut museo Antwerpenissä, Belgiassa. Museo sijaitsee heidän entisen painoyrityksensä tiloissa.

Plantijn perusti 1500-luvulla painoyhtiön, joka siirtyi hänen vävynsä Moretuksen omistukseen Plantijnin kuoltua. Vuonna 1876 Edward Moretus myi yrityksen Antwerpenille, ja vuotta myöhemmin kaupunki oli avannut asuin- ja painotilat yleisölle. Vuonna 2005 museo listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon ensimmäisenä museona.

Plantin-Moretus-museo omistaa poikkeuksellisen kokoelman typografista materaalia. Museossa on vanhimmat säilyneet painokoneet muotteineen, loistava kirjasto, loisteliaasti koristetut sisätilat ja Plantijnin yrityksen koko arkisto.

Kokoelma
Biblia Polyglotta, Raamattu viidellä kielellä (1568–1573)
Thesaurus Teutoniae Linguae
Abraham Orteliuksen tekemä maantieteen kirja: Theatrum Orbis Terrarum (ensimmäinen todellinen karttakirja)
Rembert Dodoensin tekemä kirja yrteistä: Cruydeboeck
Andreas Vesaliuksen ja Joannes Valverden tekemä anatomian kirja
Simon Stevinin kirja desimaalinumeroista

Aiheesta muualla
Musea Antwerpen – Museum Plantin-Moretus  
UNESCOn sivuilla 

Antwerpenin rakennukset ja rakennelmat
Belgian museot
Unescon maailmanperintökohteet Belgiassa
Historialliset museot
Psykosomatiikka

Psykosomatiikka on lääketieteellinen ja psykologinen käsite henkisen ja ruumiillisen hyvinvoinnin välisestä yhteydestä. Henkiset sairaudet kuten masennus ja normaalit tunnereaktiot kuten ahdistus voivat aiheuttaa psykosomaattisia fyysisiä oireita. 

Historian aikana on ollut useita psykosomaattisia teorioita, kuten refleksiteoria ja neurastenia, jotka ovat osoittautuneet vääriksi.  Myös allergiaa, astmaa ja epilepsiaa luultiin aiemmin psykosomaattisiksi sairauksiksi, koska  niiden fysiologisia perusteita ei tuolloin ymmärretty. Impotenssia pidettiin niin ikään psykosomaattisena sairautena, mutta sittemmin on saatu selville, että se voi johtua esimerkiksi somaattisista sairauksista, alkoholin ja tupakkatuotteiden käytöstä, hormonitoiminnan häiriöistä tai lääkityksestä. 

Pitkään elänyt teoria siitä, että psykologiset tekijät kuten stressi tai myönteinen elämänasenne lisäisivät syöpäriskiä tai edesauttaisivat syövästä parantumista on osoittautunut vailla tieteellistä pohjaa olevaksi.

Psykosomatiikkaa on myös se, että fyysiset oireet ja sairaudet vaikuttavat psyykkiseen tilaan.

Lähteet

Viitteet

Katso myös
Psykiatria

Kirjallisuutta
 Hyyppä, M. (1997), Tunteet ja oireet. Uusin psykosomatiikka. Kirjayhtymä.

Aiheesta muualla
 Arno Forsius: Sielun ja ruumiin yhteys lääketieteen historiassa

Psykiatria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Glomma

Glomma eli Glåma (eri nimiä käytetään eri osissa jokivartta) on Norjan pisin joki. Joen pituus on 604 km. Se alkaa Rørosin läheltä Etelä-Trøndelagista ja laskee Oslovuonoon Fredrikstadissa, Østfoldissa. Se kulkee lisäksi Hedmarkin ja Akershusin läänien alueella. Joen valuma-alueen pinta-ala on 42 441 km², josta 422 km² sijaitsee Ruotsissa.

Vesivoimalaitoksia Glommassa 
Glomman vesivoimalat tuottavat sähkövoimaa yhteensä noin 1300 MW teholla. Joen yläjuoksulla Trøndelagissa sijaitsevat Kuråsfossin vesivoimalaitos (11 MW) ja Ormhaugfossen vesivoimalaitos (1 MW), Hedmarkissa Braskereidfossin vesivoimalaitos (40 MW), Kongsvingerin vesivoimalaitos (43 MW), Rendalenin vesivoimalaitos (94 MW), Røstefossin vesivoimalaitos (3 MW), Skjefstadfossin vesivoimalaitos (4 MW) ja Strandfossenin vesivoimalaitos (23 MW), Romerikessa Bingsfossin vesivoimalaitos (33 MW), Funnefossin vesivoimalaitos (40 MW) ja Rånåsfossin vesivoimalaitos (125 MW), ja alajuoksulla Østfoldissa Borregaardin vesivoimalaitos (51 MW), Hafslundin vesivoimalaitos (31 MW), Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos (230 MW), Sarpsfossin vesivoimalaitokset (80 MW), Solbergfossin vesivoimalaitos (208 MW) ja Vamman vesivoimalaitos (344 MW).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Klæboe, Halvdan: Glommas bifurkasjon ved kongsvinger, 2008

Norjan joet
Tournain katedraali

Tournain Notre-Damen katedraali on Belgian merkittävimpiä arkkitehtonisia monumentteja. Paikallisesta siniharmaasta kivestä tehty kirkkorakennus on Scheldejoen eteläisellä törmällä Tournain kaupungissa. Katedraalin rakentaminen aloitettiin 1100-luvulla ja rakennus yhdistää kolmen eri aikakauden tyyliä: päälaiva edustaa raskasta ja karua romaanista arkkitehtuuria, poikkilaiva siirtymävaiheen aikakautta ja kuori goottilaista tyyliä. Poikkilaiva on rakennuksen ominaisin piirre viisine kellotorneineen ja puoliympyrän muotoisine päineen.

Päälaivan rakentaminen aloitettiin 1100-luvun ensimmäisellä kolmanneksella. Gotiikkaa enteillen siinä on parvi toisessa kerroksessa arkadin ja triforion välissä. Klerestorion (keskilaivan yläosa) pilasterit pyöreäkaaristen ikkunoiden välissä kannattelevat 1700-luvun holvausta, joka tehtiin korvaamaan alkuperäinen puinen sisäkatto.

1100-luvun keskivaiheilla rakennetun poikkilaivan siipien puoliympyrän muotoiset päät on ominaisuus, joka on lainattu tietyiltä Reininmaan kirkoilta, ja joka myös siirtyi eteenpäin Koillis-Ranskan Noyon’n ja Soissons’n katedraaliin. Poikkilaivaa reunustavat keskustornit kohoavat 83 metrin korkeuteen.

Piispa Gautier de Marvis puratti alkuperäisen romaanisen kuorin ja korvasi sen uudella gotiikkatyyliin tehdyllä kuorilla, joka sai inspiraationsa muun muassa Amiens’n katedraalista. Uutta kuoria tehtiin vuodesta 1242 vuoteen 1255. Koko katedraali piti uudelleenrakentaa samalla tyylillä, mutta nämä suunnitelmat eivät ikinä edenneet. Kuori on paikalla, jossa aiemmin oli roomalainen temppeli, joka kuitenkin tuhottiin melko pian valmistumisensa jälkeen. Sekä kirkon kuori että sitä ympäröivät kappelit on koristeltu eri aikojen veistoksilla ja maalauksilla. Katedraalin taidekokoelmiin kuuluukin lukuisia merkittäviä taidetoksia, kuten myös erilaisia esineitä pyhäinjäännösten säilyttämiseksi.

Pääsisäänkäynti julkisivulla on rakennettu 1300-luvulla ja koristeltu patsailla eri aikakausilta. Siinä olevat profeettojen patsaat tekivät alueen kivenhakkaajat 1300-luvulla. Kahden oven väliin on sijoitettu kirkon suojelijan Neitsyt Marian patsas.

Ainoat myöhemmät lisäykset olivat läntinen eteinen ja suuri goottinen kappeli, joka rakennettiin yhden sivulaivan viereen niin, että alkuperäiset seinät ja ikkunat hävisivät prosessissa.

Katedraali liitettiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Travel info: Our Lady's Cathedral 
Tournain kaupunki  
Tournain katedraali UNESCOn sivuilla 

Belgian kirkot
Unescon maailmanperintökohteet Belgiassa
Kivikirkot
Leeds United FC

Leeds United Football Club on englantilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1919 Leedsissä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Elland Roadin stadionilla, jonka kapasiteetti on 40 204 katsojaa. Joukkueen lempinimi on "The Whites" () tai Peacocks (Riikinkukot)

Leeds pelaa Englannin Valioliigassa, jonne se nousi 2020. Leeds on voittanut Englannin mestaruuden kolme kertaa, kuten myös Mestaruussarjan (entisen 1. divisioonan). Perinteisen FA Cupin Leeds United voitti 1972. Eurokentillä Leeds on voittanut Messucupin kahdesti vuosina 1968 ja 1971.

Leeds on viime vuosina kärsinyt rajuista talousvaikeuksista. Toukokuussa 2007 seura asetettiin selvitystilaan lähes 100 miljoonan punnan velkojen takia. Se toi seuralle 10 pisteen pistevähennyksen sarjassa ja varmisti Leedsin putoamisen Ykkösliigaan. Joukkue joutui aloittamaan kauden 2007–2008 15 miinuspisteellä. Se kuitenkin sijoittui sarjassa viidenneksi ja pääsi nousupudotuspeleihin, mutta ei onnistunut sarjanousussa.

Saavutuksia

Englannissa 
 Liigamestaruus (1. div.) 1968–69, 1973–74, 1991–92, 2019–2020
 1. divisioonan kakkossija 1964–65, 1965–66, 1969–70, 1970–71, 1971–72
 2. divisioonan mestaruus 1923–24, 1963–64, 1989–90
 2. divisioonan kakkossija 1927–28, 1931–32, 1955–56
FA Cupin voitto 1972
 FA Cupin 2. sija 1965, 1970, 1973
 Liigacupin voitto 1968
 Liigacupin kakkossija 1996
Charity Shieldin voitto 1969, 1992
Charity Shieldin 2. sija 1974
FA Youth Cupin voitto 1993, 1997

Eurokentillä

Messucupin voitto 1968, 1971, 2. sija 1967
Euroopan cupin 2. sija 1975
Cup-voittajien cupin 2. sija 1973

Entisiä pelaajia 
Billy Bremner, Eddie Gray, Lee Chapman, Allan Clarke, John Lukic, Jack Charlton, Peter Lorimer, Gary McAllister, Éric Cantona, Tony Yeboah, Nigel Martyn, Gary Kelly, Paul Robinson, Rio Ferdinand, Alan Smith, Mark Viduka, Harry Kewell, Vinny Jones, Lucas Radebe, David Batty, Danny Rose, Fabien Delph, Lewis Cook, Kasper Schmeichel, Jonathan Woodgate, Aaron Lennon, James Milner, Esa Viitanen, Sebastian Sorsa, Mikael Forssell, Mika Väyrynen

Entisiä valmentajia 

  Marcelo Bielsa
  Billy Bremner
  Thomas Christiansen
  Brian Clough
  George Graham
  Gary McAllister
  Garry Monk
  Don Revie
  Uwe Rösler
  Jock Stein
  Terry Venables
  Neil Warnock
  Howard Wilkinson
  Dennis Wise

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 Suomalaisten Leeds-kannattajien keskustelualue

Englantilaiset jalkapalloseurat
Leeds
West Yorkshiren urheilu
Helsinkimissio

Helsinkimissio ry. (vuoteen 2005 asti Helsingin Kaupunkilähetys) on vuonna 1883 perustettu sosiaalialan järjestö, jonka tehtävänä on vähentää yksinäisyyttä ja lisätä hyvinvointia. Helsinkimissio on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.  Järjestö toimii noin sadan työntekijän ja tuhannen vapaaehtoisen voimin.

Historia 
Helsingin Kaupunkilähetyksen perusti vuonna 1883 pastori K. August Hildén. Järjestön toiminnan käynnistäjiin kuului Suomen sosiaalityön uranuurtajiin kuulunut diakonissa Cecilia Blomqvist, joka myöhemmin oli mukana myös Tukenasi ry:n työssä (entinen Turun Kaupunkilähetys ry). Helsingin Kaupunkilähetys järjesti pyhäkouluja lapsille ja pyhäkoulunopettajille pidettiin harjoituskokouksia pastori Otto Lillqvistin johdolla. Pyhäkoulutoiminta oli luonteeltaan sisälähetystä. Järjestön johtajana toimi yli 30 vuotta, vuodesta 1933 vuoteen 1969, teologian tohtori Veikko Päivänsalo.

HelsinkiMissio vietti 130-vuotisjuhlaansa vuonna 2013. HelsinkiMissio on tässä ajassa käynyt läpi suuria muutoksia.

Toiminta 
HelsinkiMissio toimii senioreiden, nuorten keskustelu- ja kriisityön, lapsiperheiden, työikäisten, katuväkivallan tekijöiden sekä erityisryhmien parissa. HelsinkiMission Work to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä työelämässä, kun taas oppilaitoksiin suunnattu School to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä yläkoulu- ja toisen asteen oppilaitoksissa. 

Ammattiosaamiseen ja vapaaehtoistoimintaan perustuvan työn tarkoituksena on etsiä, löytää ja auttaa yksinäisiä kaupunkilaisia sekä haastaa kaikki toimimaan yksinäisyyttä vastaan.

HelsinkiMission toiminnanjohtaja on Tuula Colliander. Yhdistyksen hallituksessa ja valtuuskunnassa on edustettuna joukko Suomen elinkeinoelämän ja yhteiskunnan vaikuttajia. Valtuuskunnan puheenjohtajana on kauppaneuvos Hannu Tonteri sekä varapuheenjohtajina Sohlberg säätiön puheenjohtaja Tiina Tallberg ja kirja-alan asiantuntija Leena Majander-Reenpää. Hallituksen puheenjohtajana toimii Juha Ruotsalainen ja varapuheenjohtajana rahoitusjohtaja Mikko Hyttinen.

Nykyisin HelsinkiMissio toimii valtakunnallisesti.

Katso myös 
 Agricolaliike

Lähteet 
Helsinkimission kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Maan kummallisin tavaratalo. Mitätön kalossipari on ollut alkuna Helsingin Kaupunkilähetyksen 'Muru-kokoelman' suurelle tavarapaljoudelle, josta nykyään voi ostaa melkeinpä mitä tahansa, Seura, 27.07.1938, nro 30, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Helsinkiläiset järjestöt
Hyväntekeväisyysjärjestöt
Roswell (televisiosarja)

Roswell on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota tehtiin kolme tuotantokautta vuosina 1999–2002. Sarjassa seurataan kolmen ihmismuodon ottaneen avaruusolion elämää (Max, Isabel ja Michael, myöhemmin myös Tess) Roswellin pikkukaupungissa New Mexicossa. Avaruusoliot ovat vuoden 1947 ufon maahansyöksyn eloonjääneitä.

Sarjan pilottijakso perustui Melinda Metzin kirjoittamaan Roswell High -nuortenkirjasarjaan. Suomessa Roswellia esitti MTV3.

Näyttelijät

Katso myös 

 Roswellin tapaus
 Roswell (New Mexico)

Aiheesta muualla 

 TV.com: Roswell
 MTV3 Internet: Roswell

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
The WB:n televisio-ohjelmat
UPN:n televisio-ohjelmat
Ajan nuoli

Ajan nuoli on astronomi Arthur Eddingtonin vuonna 1927 kehittämä termi, jota käytetään puhuttaessa ajan suunnasta neliulotteisessa relativistisessa maailmankuvassa. Tällainen suunta voidaan Eddingtonin mukaan määrittää atomien, molekyylien ja muiden kappaleiden järjestyksestä.

Fysikaaliset prosessit ovat mikroskooppisella tasolla joko täysin tai melkein symmetrisiä ajan suhteen. Ajan suhteen symmetrisyys tarkoittaa sitä, että ilmiötä kuvaava teoria pysyy samana, vaikka ajan suunnan kääntää vastakkaiseksi. Makroskooppisella tasolla näin ei näytä olevan: on olemassa ilmiselvä ajan suunta (tai virta). Ajan nuoli on mitä tahansa mikä kuvaa tällaista aika-asymmetriaa.

Fyysikko Seth Lloyd sanoo, että kvanttiepävarmuus antaa puserruksen lomittumiselle, oletetulle ajan nuolen lähteelle.

Katso myös 

 Ajan ja avaruuden filosofia

Lähteet  

Aika
Fysiikan filosofia
Wolf’s Lair Abyss


Wolf's Lair Abyss on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin vuonna 1997 julkaisema EP. Sen nimi juontunee oslolaisesta black metal -kaupasta nimeltä Wolf's Lair.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Maniac – laulu
 Blasphemer – kitara
 Necrobutcher – basso
 Hellhammer – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 1997 EP:t
Mayhemin albumit
Eiran sairaala

Eiran sairaala on yksityinen sairaala Ullanlinnan kaupunginosassa Helsingin eteläosassa. Arkkitehtuuriltaan merkittävä jugendrakennus sijaitsee Tehtaankadun ja Laivurinkadun risteyksessä osoitteessa Tehtaankatu 28. Rakennuksen suunnitteli Lars Sonck ja se valmistui vuonna 1905. 

Sairaala nimettiin tukholmalaisen Eira-nimisen sairaalan mukaan, joka taas oli saanut nimensä islantilaisissa Edda-runoissa esiintyvältä lääkintätaidon jumalattarelta Eiriltä. Viereinen Eiran kaupunginosa on nimetty sairaalan mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sairaalan kotisivu

Helsingin sairaalat
Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset
Ullanlinna
Jugend
Ilmarinen (höyrylaiva)

Ilmarinen oli Suomen ensimmäinen höyrylaiva, joka rakennettiin Kiteen Puhoksessa vuonna 1833.

Laivan rakennutti pohjoiskarjalainen teollisuusmies Nils Ludvig Arppe, ja sen rahoitukseen osallistui viipurilaisen Hackman & Co -kauppahuoneen johtaja Johan Fredrik Hackman. Laivan rakennusmateriaalina oli puu ja se oli tyypiltään siipiratashinaaja, mitoiltaan 26,2 × 4 m. Englantilaisen Clarken konepajan valmistaman höyrykoneen teho oli 34 hevosvoimaa.

Ilmarinen hinasi lotjia mm. Utran, Puhoksen ja Varkauden sahoilta Joutsenoon ja Lauritsalaan. Sieltä sahatavara kuljetettiin edelleen maitse Viipuriin. Paluukuormina tuotiin elintarvikkeita Savon ja Karjalan kauppiaille. 

Ilmarinen lopetti purjehduksensa 1844. Todennäköisesti se romutettiin Puhoksessa samana vuonna.

Laiva maksoi tiettävästi 40 000 ruplaa. Se tuotti ensimmäisinä toimintavuosinaan voittoa.

Nils Ludvig Arppe tunnetaan myöhemmiltä vuosiltaan muun muassa Värtsilän  ja Möhkön ruukkien omistajana.

Lähteet 
 Höyrylaiva Ilmarinen 

Höyrylaivat
 Kitee
Kaposvár

Kaposvár [] () on Somogyn läänin pääkaupunki Unkarissa. Se sijaitsee Budapestista 186 kilometriä lounaaseen. 

Kaposvárin pinta-ala on 113,59 km² ja väkiluku 67 663 (vuonna 2009).

Historia 
Kaposvárin alueella oli asutusta jo noin vuonna 5 000 eaa. Kelttiläiset heimot saapuivat noin 400 eaa. Kaupunki mainittiin asiakirjoissa nimellä Kapos ensimmäistä kertaa vuonna 1009. Ottomaanit hallitsivat kaupunkia vuodesta 1555 vuoteen 1686. 

Kaposvárista tuli läänin pääkaupunki vuonna 1749. Sen merkitys kasvoi 1800-luvulla sen sijaitessa Budapestin ja Zagrebin välisen rautatien varrella. 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla kaupunkiin liitettiin Kaposszentjakabin, Kaposfüredin, Toponárin ja Töröcsken kylät. Kaposvárin yliopisto perustettiin vuonna 2000.

Ystävyyskaupungit 
 Bath, Iso-Britannia
 Cần Thơ, Vietnam
 Darhan, Mongolia
 Glinde, Saksa
 Koprivnica, Kroatia
 Miercurea Ciuc, Romania
 Rauma, Suomi
 Saint-Sébastien-sur-Loire, Ranska
 Schio, Italia
 Tver, Venäjä
 Üsküdar, Turkki

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut    
 Info Kaposvár 

Unkarin kaupungit
Freddie Highmore

Alfred Thomas "Freddie" Highmore (s. 14. helmikuuta 1992 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa  Finding Neverland – tarinan lähteillä, Jali ja suklaatehdas, Santapeikko, Arthur ja minimoit, August Rush, Kultainen kompassi, Spiderwickin kronikat ja Toast, sekä roolistaan Norman Batesina televisiosarjassa Bates Motel. Hän on näytellyt myös draamasarjassa The Good Doctor vuodesta 2017 alkaen.

Yksityiselämä 
Highmore syntyi Camdenissa Lontoossa showalan perheeseen. Hänen äitinsä Sue Latimer on kykyjenetsijä, jonka asiakkaita ovat muun muassa Daniel Radcliffe ja Imelda Staunton, ja hänen isänsä Edward Highmore on näyttelijä. Freddie Highmorella on vuonna 1995 syntynyt veli Albert eli Bertie. Highmore asuu Highgatessa, joka sijaitsee Pohjois-Lontoossa.

Highmore harrastaa klarinetin- ja kitaransoittoa, ja on innokas jalkapallofani. Hänen suosikkijoukkueensa on Arsenal FC. Vuonna 2010 hänet hyväksyttiin Emmanuel Collegeen Cambridgen yliopistoon opiskelemaan espanjaa ja arabiaa.

Ura 
Highmoren ura alkoi pienillä televisiorooleilla hänen ollessaan seitsemänvuotias. Hän on näytellyt kahdessa elokuvassa perheenjäsentensä kanssa: elokuvassa Women Talking Dirty veli Bertie esitti hänen veljeään, ja elokuvassa Jaakko ja pavunvarsi isä Edward näytteli hänen isäänsä.

Vuonna 2004 Highmore teki läpimurron elokuvassa Finding Neverland – tarinan lähteillä, jossa hänen sivupääroolinsa Peterinä sai paljon ylistävää kritiikkiä. Hän sai myös useita ehdokkuuksia ja palkintoja, muun muassa Screen Actors Guild -palkinnon. Vuonna 2005 Highmore näytteli Jalia elokuvassa Jali ja suklaatehdas, ja siihen häntä suositteli Johnny Depp. Depp oli esiintynyt elokuvassa Finding Neverland, ja oli tuolloin vaikuttunut Highmoren kyvyistä näyttelijänä.

Seuraavaksi Highmore näytteli kahta roolia elokuvassa August Rush vuonna 2007, ja hänen rinnallaan näyttelivät muun muassa Keri Russell, Jonathan Rhys Meyers ja Robin Williams. Seuraavana vuonna hän näytteli elokuvassa Spiderwickin kronikat, jossa hän näytteli kaksosroolin Simon ja Jared Gracena.

Vuonna 2010 Highmore näytteli pääroolin televisioelokuvassa Toast, joka perustuu kokki Nigel Slaterin omaelämäkertaan.

Filmografia 
 Women Talking Dirty (1999)
 Happy Birthday Shakespeare (2000)
 Avalonin usvat (2001)
 Jaakko ja pavunvarsi (2001)
 I Saw You (2002)
 Santapeikko (2004)
 Finding Neverland – tarinan lähteillä (2004)
 Tiikeriveljekset (2004)
 Jali ja suklaatehdas (2005)
 Arthur ja Minimoit (2006)
 A Good Year – Mainio vuosi (2006)
 August Rush (2006)
 Kultainen kompassi (2007)
 Spiderwickin kronikat (2008)
 A Fox's Tale (2008)
 Astro Boy (2009)
 Arthur ja Maltazard (2009)
 Arthur ja kaksi maailmaa (2010)
 Master Harold... and the Boys (2010)
 Toast (2010)
 Selviytymisen taide (2011)
Justus ja urheat ritarit (2013)
 Bates Motel (2013–2017)
The Journey (2016)
Almost Friends (2016)
Close to the Enemy (2016)
The Good Doctor (2017–)
Dragon Rider (2020)
Leonardo (2021–)
The Vault (2021)

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset lapsinäyttelijät
Englantilaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt