joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ian Arkley

Ian Arkley (s. 1970) on brittiläinen metallimusiikin kitaristi-laulaja, joka tunnetaan parhaiten töistään yhtyeissä Seventh Angel, Ashen Mortality ja Paramaecium. Nykyisin hän soittaa yhtyeessä My Silent Wake. Hänen tapansa soittaa kitaraa ja kitarasooloja on taiturimaista ja tunnistettavan melankolista. Ammatiltaan Arkley on veturinkuljettaja.

Historia
Vuosina 1987–1992 Arkley soitti suositussa thrash metal -yhtyeessä Seventh Angel, joka julkaisi albumit The Torment (1990) ja Lament for the Weary (1992). Jälkimmäisestä albumista eräs kriitikko sanoi, että se "sisältää joitain hänen parhaita koskaan kuulemiaan kitarasooloja". Lament for the Weary -albumilla alkoi myös kuulua Ian Arkleyn kiinnostus doom metalia ja goottimusiikkia kohtaan. 

Seventh Angelin hajottua 1992 Arkley perusti goottilaisen death-doom metal -yhtyeen Ashen Mortalityn Melanie Boltonin kanssa vuonna 1993. Tuossa yhtyeessä Arkley alkoi harjoittaa murinalaulua ja goottirocktyylille ominaista matalaa, puhdasta baritonilaulua. Ashen Mortality julkaisi täyspitkät albumit Sleepless Remorse (1996) ja Your Caress (1998).

Vuonna 1999 Arkley soitti sessiokitaristina australialaisessa doom metal -yhtye Paramaeciumissa albumilla A Time to Mourn.

Vuonna 2005 Ashen Mortalityn hajottua Arkley perusti entisten jäsenten kanssa uuden goottilaisen death-doom metal -yhtyeen My Silent Waken. Yhtye julkaisi nimi-ep:n vuonna 2005 sekä täyspitkät albumit Shadow of Sorrow 2006 ja The Anatomy of Melancholy 2007.

Ian Arkley teki myös yhdysvaltalaisen Visionaire-yhtyeen James Allinin kanssa yhteishankkeen nimellä Century Sleeper, joka julkaisi albumin Awaken (2006).

Eräs Arkleyn nykyisistä yhtyeistä on myös hänen Alan Southornin kanssa perustamansa psykedeelinen rockyhtye The Other Window.

Nykyisin Ian Arkley mainitsee vaikuttajikseen heavy metal -yhtyeet Black Sabbath, Led Zeppelin ja Iron Maiden; doom metal -yhtyeet Trouble, My Dying Bride ja Paradise Lost; goottirockyhtyeet Dead Can Dance, Bauhaus, The Sisters of Mercy ja Fields of the Nephilim; death metal -yhtyeen Obituary ja grindcore-yhtyeen Napalm Death; dark metal -yhtyeen Antestor; muusikot kuten Nick Cave, Mike Oldfield ja Leonard Cohen sekä folk- ja keskiajan musiikin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 My Silent Wake -yhtyeen kotisivut 
 Century Sleeper -yhtyeen kotisivut  
 The Other Window -yhtyeen kotisivut 
 Ashen Mortality -yhtyeen kotisivut  
 Seventh Angel -yhtyeen kotisivut  
 

Englantilaiset kitaristit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Glims

Glims eli Talomuseo Glims on vanha espoolainen maatila Karvasmäen kylässä Bembölessä. Glims on toiminut maatilana ainakin 1500-luvulta 1900-luvun alkuun saakka. Museoalueen muodostavat 11 alkuperäisillä paikoillaan olevaa rakennusta, joista vanhimmat ovat peräisin 1700-luvulta. Alue muutettiin museoksi vuonna 1958. Talomuseo Glims on osa KAMU Espoon kaupunginmuseota.   

Glims sijaitsee keskellä Espoota, lähellä Jorvin sairaalaa ja lähellä entistä Helsinki-Turku valtatietä eli niin sanottua Kuninkaantietä. Talon lähellä virtaa Glimsinjoki.

Historia 
Ensimmäinen nimeltä tunnettu isäntä Glimsissä oli Peder Nilsson, josta on tieto vuodelta 1540. Vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta peräisin olevat luhtiaitta ja päärakennus. Talon on omistanut Lönnbergin suku 1807—1950. Glims on ollut toimiva maatila vielä 1900-luvun alussa. Glimsissä on ollut kestikievari ainakin kolmeen otteeseen 1700- ja 1800-luvuilla. Museona Glims on ollut vuodesta 1958. Talomuseo Glimsissä järjestetään vaihtuvia näyttelyitä sekä tapahtumia, kuten työnäytöksiä ja opastuksia. Päärakennuksessa on myös museopuoti ja alapihalla kahvila.

Rakennukset 
Glimsin kaksi asuinrakennusta ja luhtiaitta muodostavat oman yhtenäisen pihapiirinsä. Tuparakennuksessa voi tutustua 1800-luvun lopun asumiseen. Rakennuksessa on myös kestikievarihuone.

Galleria

Lähteet 
Espoon kaupunginmuseo: Glims talomuseo: Elämyksiä eilisestä.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Espoon kaupunginmuseo: Talomuseo Glims
 Glimsin virtuaalinäyttely 
 Talomuseo Glimsin Facebook-sivu

Espoon museot
Karvasmäki
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Assi Koivisto

Assi Elina Koivisto-Allonen (s. 20. toukokuuta 1957 Turku) on presidentti Mauno Koiviston ja Tellervo Koiviston tytär. Hän on vanhempiensa ainoa lapsi. Assi Koivisto on koulutukseltaan ekonomi ja työskentelee Access Partners Oy:n toimitusjohtajana.

Koiviston ensimmäinen puoliso oli liikemies Jari Komulainen. Toinen ja nykyinen puoliso on diplomi-insinööri Heikki Allonen. Koivistolla ei ole omia biologisia lapsia, mutta perheeseen kuuluvat Allosen kaksi lasta hänen edellisestä avioliitostaan.

Vuoden 1982 presidentinvaalissa Koivisto valittiin isänsä valitsijamieheksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Muutoin hän ei ole osallistunut politiikkaan.

Koivisto voitti Suomen mestaruuden painonnostossa 60-vuotiaiden naisten 55-kilon sarjassa vuoden 2019 huhtikuussa tempauksen ja työnnön yhteistuloksella 58 kiloa. Hän alkoi nostaa painoja kärsittyään selkäkivuista, joihin se auttoi.

Lähteet 

Mauno Koivisto
Suomen presidenttien lapset
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Baryytti

Baryytti eli raskassälpä on sulfaattimineraali, joka on kemiallisesti bariumsulfaattia (BaSO4). Baryytin nimi on johdos antiikin kreikan kielen sanasta barús, joka tarkoittaa raskasta. Baryytti on tärkeimpiä barium-metallin lähteitä.

Baryyttiä esiintyy kalkkikivessä sinkkipitoisissa juonissa. Sitä esiintyy joskus selestiinin ja anglesiitin kanssa. Vuonna 2017 baryyttiä tuotettiin 8,65 miljoonaa tonnia. Suurimmat tuottajamaat olivat Kiina, Intia ja Marokko.

Käyttö 
Baryytin tärkein käyttökohde on öljyn- ja kaasunporauksessa tarvittava painoaine. Baryyttiä käytetään myös hapen ja rikin isotooppianalyyseissä. Bariumsulfaattia käytetään pyrotekniikassa ja varjoaineena röntgenkuvauksissa.

Lähteet 
 https://www.mindat.org/min-549.html
 

Sulfaattimineraalit
Boško Janković

Boško Janković (s. 3. tammikuuta 1984 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka on edustanut urallaan serbialaista Belgradin Punaista tähteä, espanjalaista RCD Mallorcaa, italialaista US Palermoa, sekä edustamaansa italialaista Genoaa. Janković on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Janković siirtyi elokuussa 2006 Mallorcaan kasvattajaseurastaan Belgradin Punaisesta Tähdestä. Hän oli yhdeksällä maalillaan Mallorcan paras maalintekijä kaudella 2006-2007. Kaudeksi 2007-2008 Janković siirtyi US Palermoon.

Janković kuuluu Serbian maajoukkueeseen. Hän on pelannut 24 maaottelua ja tehnyt 5 maalia. Nuorten maaotteluita Jankovićille on kertynyt 14 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Jankovićin viralliset kotisivut  
 Boško Janković

Serbialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Taneli Kekkonen

Taneli Kaleva Kekkonen (4. syyskuuta 1928 Helsinki – 11. heinäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja toinen presidentti Urho Kekkosen kaksospojista. Taneli Kekkonen oli naimisissa vuodesta 1952 K. A. Fagerholmin tyttären Brita Fagerholmin (1927–2013) kanssa ja heillä oli kaksi lasta Timo Kekkonen (s. 1957) ja Tea Kekkonen (s. 1963). 

Koulutukseltaan Taneli Kekkonen oli valtiotieteen kandidaatti, ja hän toimi ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1952. Kekkonen toimi uransa aikana suurlähettiläänä Belgradissa, Ateenassa, Roomassa 1975–1980, Maltalla, Varsovassa 1980–1984 ja viimeksi Tel Avivissa 1984–1985.

Kun Kekkonen jäi kiinni rattijuopumuksesta 1980-luvun alussa, ulkoministeriö kutsui hänet kotiin Tel Avivista. Kekkonen masentui syvästi ja ilmoitti vaimolleen Britalle tekevänsä itsemurhan. Vaimo aneli odottamaan ainakin vuoden. Sen vuoden Kekkonen istui ulkoministeriön työhuoneessaan virka-ajalla eikä hänelle osoitettu enää tehtäviä. 11. heinäkuuta vuonna 1985 Taneli Kekkonen teki itsemurhan hirttäytymällä.

Kirjallisuutta
 Linnankivi, Marja: Kekkosten miniänä. Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5366-3

Lähteet 

Suomen presidenttien lapset
Urho Kekkonen
Suomen suurlähettiläät
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Veli-Matti Kaitala

Veli-Matti Kaitala (taiteilijanimeltään Veli-Matti, ) oli suomalainen lapsitähti ja yksi Suomen tunnetuimpia sekä käytetyimpiä lapsinäyttelijöitä 1940-luvulla. Parhaiten hänet muistettaneen nimiroolista seikkailukomediassa Pikku-Matti maailmalla (1947). Veli-Matti toimi myös laulajana ja oli aikuisena pääammatiltaan opettaja.

Ura 

Edvin Laine etsi Suomisen Ollin menestyksen innostamana esiintymiskykyisiä poikia ja tyttöjä esiintymään elokuvissaan, joissa päärooleja tähdittäisivät lapset. Laine löysi Kaitalan sanomalehti-ilmoituksella elokuvaan Nokea ja kultaa (1945). Tarjokkaita oli 250, joista koekuvaukseen kutsuttiin kuusi. Rooliin valittiin Kaitala, Laineen sanoin ”nuori, pirteä poika, jolla on tummat silmät ja hyvä lauluääni!”. Lehti-ilmoituksessa rooliin oli alun perin haettu 12-14-vuotiasta poikaa, mutta Kaitala oli vasta yhdeksänvuotias. 

Kaitala onnistui elokuvassa ja sai uusia rooleja Laineen ohjauksissa Kirkastuva sävel (1946), Pikku-Matti maailmalla (1947) ja Laitakaupungin laulu (1948). Kaikissa niissä Kaitalan roolina oli resuisissa vaatteissa elämän nurjiin puoliin tutustuva köyhä poika. Kaitala ilmaisi Laineelle toiveensa hyväosaisesta hahmosta, ja siitä innostuneena Laine keksi antaa hänelle varakkaassa ympäristössä kasvavan pojan roolin. Elokuva oli Toivo Kauppisen käsikirjoituksen pohjalta kesällä 1948 tehty Kaitalan viides elokuva Onnen-Pekka.

Veli-Matti teki viimeisen lapsiroolinsa elokuvassa Aaltoska orkaniseeraa (1949), joka käsitteli sodanjälkeistä asuntopulaa. Tässä Kaitala ei enää tehnyt varsinaista sooloroolia, vaan oli enemmänkin yhtenä jäsenenä lapsikollektiivissa. Parikymppisenä hän teki viimeisen elokuvaroolinsa traagisessa Hauhian osassa Edvin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955).

Yksityiselämä 
Elokuvauransa jälkeen Kaitala opiskeli ekonomiksi ja suoritti opettajan tutkinnon vuonna 1963. Hän työskenteli kansakoulunopettajana Tampereella eikä omien sanojensa mukaan haikaillut näyttelijänuralle. Kaitala oli naimisissa kuvanveistäjä Nina Ternon (1935–2003) kanssa. Hän kuoli sairauskohtaukseen vain 42-vuotiaana ja hänet haudattiin Kiikoisten hautausmaalle Sastamalaan.

Elokuvat 
 Nokea ja kultaa (1945)
 Kirkastuva sävel (1946)
 Pikku-Matti maailmalla (1947)
 Laitakaupungin laulu (1948)
 Onnen-Pekka (1948)
 Aaltoska orkaniseeraa (1949)
 Tuntematon sotilas (1955)

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset lapsinäyttelijät
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Fred Hoyle

Sir Frederick Hoyle (24. kesäkuuta 1915 – 20. elokuuta 2001) oli brittiläinen tähtitieteilijä ja tieteiskirjailija. Vuonna 1948 hän esitti pysyvän tilan teorian yhdessä Hermann Bondin ja Thomas Goldin kanssa.

Hoyle oli innostunut tähtitieteellisen tiedon kansantajuistamisesta. Hän piti vuonna 1950 radiossa kosmologian esitelmäsarjan, joka koottiin myöhemmin kirjaksi. Tässä radio-ohjelmassa Hoyle ensimmäisenä käytti vastustamastaan alkuräjähdysteoriasta nimitystä ”Big bang”. Hän kirjoitti myös muita yleistajuisia kirjoja, televisiosarjan käsikirjoituksen sekä tieteiskirjoja. 

Hoyle valittiin Royal Societyyn vuonna 1957 ja lyötiin ritariksi 1972.

Hoylen tunnetuin tieteisromaani on Musta pilvi (1957), joka kertoo aurinkokuntaan saapuvasta jättiläismäisestä, älykkäästä avaruuden pilvestä. Romaanin Los Angeles ei vastaa (1966) päähenkilönä on säveltäjä. Infernossa (1973) maapalloa uhkaa tuho Linnunradan ytimen räjähtämisen vuoksi. Skotlantilainen tähtitieteilijä nousee maapalloa kohtaavien myrskyjen jälkeen klaanipäälliköksi ja rakentamaan yhteiskuntaa uudelleen vanhojen tapojen mukaisesti. 

Hoyle vieraili syksyllä 1982 Suomessa esitelmöimässä yleisölle alkuaineiden synnystä tähdissä.

Suomennettuja teoksia

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1. Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2005.

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset tähtitieteilijät
Brittiläiset aateliset
Bruce-mitalistit
Englantilaiset tieteiskirjailijat
Kosmologit
Royal Societyn jäsenet
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Kriittinen laitos

Kriittinen laitos eli kriittinen editio on kauno- tai tietokirjallisuudesta tai sävellyksestä laadittu kommentoitu julkaisu, joka pohjautuu huolelliseen lähdeaineiston tutkimukseen. 

Kirjallisten teosten kriittiset laitokset esittelevät teoksen syntyä, historiaa ja kontekstia ja selittävät sanoja ja käsitteitä sekä teoksen yhteyksiä muuhun kirjallisuuteen ja aatehistoriaan. Kriittiset laitokset ovat perusteoksia, jotka palvelevat laajasti kirjallista kulttuuria.

Sävellysten kriittisten laitosten ensisijaisia lähteitä ovat säveltäjän käsikirjoitukset, säveltäjän hyväksymät käsikirjoituskopiot sekä säveltäjän hyväksymät painetut laitokset. Lähteiden tulkintaan vaikuttaa merkittävästi sävellyksen syntyaika. Esimerkiksi varhaisessa länsimaisessa musiikissa nuottikirjoitus sisältää usein vain rakenteellisen rungon ja jättää lopullisen soivan tuloksen esiintyjien päätettäväksi. Tieteelliseen kriittiseen laitokseen kuuluu myös tekstiosa, jossa esitellään käytetyt lähteet, arvioidaan niiden luotettavuutta sekä mahdollisesti esitetään teoksen syntyhistoriaa valottavia tietoja. 

Suomalaisen kirjallisuuden tekstikriittisiin laitoksiin luetaan esimerkiksi Johan Ludvig Runebergin koottujen teosten editio. Myös Aleksis Kiven Nummisuutareista julkaistiin kriittinen laitos vuonna 2010. Samoin Mikael Agricolan Abc-kiriasta on valmistunut kriittinen laitos sarjassa Mikael Agricolan teosten tieteelliset editiot.

Tekeillä on Elias Lönnrotin teosten kriittinen laitos. Zacharias Topeliuksen teoksista julkaistaan vuosikymmenen aikana historiallis-kriittinen laitos, jonka ensimmäinen osa on ilmestynyt vuonna 2010. Svenska litteratursällskapet i Finlandin vuonna 2008 käynnistämä hanke julkaisee Georg August Wallinin tuotannon tekstikriittisenä laitoksena kuudessa osassa alkaen vuodesta 2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisee Kalevalan kriittisen edition verkossa vuonna 2020.

Suomalaisen musiikin merkittävin kriittinen julkaisuhanke on Jean Sibeliuksen sävellysten kokonaisjulkaisu, jota valmistelevat Kansalliskirjasto, Sibelius-Seura ry ja musiikkikustantamo Breitkopf & Härtel. Työ käynnistyi vuonna 1996, ja ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 1998.

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 
 
 Aleksis Kivi, Nummisuutarit – digitaalinen kriittinen editio. Toimittaneet Jyrki Nummi (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko ja Petri Lauerma. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011.

Aiheesta muualla 
 Edith – suomalaisen kirjallisuuden kriittiset editiot. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
 Jean Sibelius Works. Sibeliuksen teosten kriittisen edition verkkosivut (Kansalliskirjasto).
 Tekstuaalitieteiden sanasto. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
 The European Society for Textual Scholarship. 
 Society for Textual Scholarship.

Filologia
Tekstuaalitieteet
Musiikkitiede
Johan Bargum

Johan Eric Ragnar Bargum (s. 13. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen ruotsinkielinen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novellikokoelmia ja näytelmiä.

Henkilöhistoria
Bargumin äiti oli kirjailija Viveca Hollmerus, isä puolestaan kauppaneuvos Eric Bargum. Johan Bargum tuli ylioppilaaksi vuonna 1962 ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1969. Bargum oli Lilla Teaternin johtaja vuosina 2000–2001 ja teatterin hallituksen puheenjohtaja 2001–2003.

Tuotanto 
Bargumin esikoisteos, novellikokoelma Svartvitt, julkaistiin vuonna 1965. Bargum on kirjoittanut näytelmiä yksin ja yhdessä Bengt Ahlforsin kanssa. Tunnetuin niistä lienee aidsista kertova Onko Kongossa tiikereitä? (1986). Myös hänen proosatekstissään on paljon dialogia. Vuonna 2006 ilmestynyt Ensilumi on Bargumin ensimmäinen lastenkirja. Sen on kuvittanut Kristiina Louhi.

Novellikokoelmat

Romaanit

Näytelmät
 Som smort, 1970
 Bygga bastu, 1971
 Virke och verkan, 1972
 Veronica, 1976
 Finns det tigrar i Kongo?, 1987 (Bengt Ahlforsin kanssa)
 Maries barn, 1990 (Bengt Ahlforsin kanssa)
 Kalla mig inte Sessan, 1996
 Den första snön, 1996
 Smussel, 2000
 Fröken, chmapagne!, 2009

Kuunnelmat
 Startkapitalet, 1993
 Ericson, Ericson, 1997

Lähde

Palkinnot 
 Svenska litteratursällskapet i Finlandin kirjallisuuspalkinto 1966, 1969, 1987 ja 2004
 kirjallisuuden valtionpalkinto 1969, 1971, 1977 ja 1987
 valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1982
 Ruotsin radion romaanipalkinto 1987
 Näytelmäkirjailijaliiton Lea-palkinto 1988
 Längmanska kulturfonden i Sverigen palkinto 2005
 Tollanderin palkinto 2007
Lähde

Bargum sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria Loikkanen: Ensilumi. Onnimanni 2/2007.

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
John Bardeen

John Bardeen (23. toukokuuta 1908 – 30. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän on ainoa, joka on saanut Nobelin fysiikanpalkinnon kahdesti, ensin transistorista 1956 ja sitten suprajohtavuuden perusteoriasta 1972.

Bardeen opiskeli diplomi-insinööriksi Wisconsinin yliopistossa, meni töihin öljy-yhtiöön, kyllästyi työhön ja meni jatkamaan opintojaan Princetonin yliopistoon. Siellä hän opiskeli sekä matematiikkaa että fysiikkaa ja väitteli matemaattisesta fysiikasta 1936. Hänen kiinteän olomuodon fysiikkaan liittyvää väitöskirjaansa ohjasi Nobel-palkittu Eugene Paul Wigner.

Sodan jälkeen hän meni töihin Bell Labsiin, jossa julkisti vuonna 1947 yhdessä Walter Brattainin ja William Shockleyn kanssa transistorin. Työ palkittiin Nobelilla 1956.

Bardeen palasi akateemiseen maailmaan 1951 siirtyessään Illinoisin yliopistoon, Urbana-Champaign'iin. Hänen ensimmäinen jatko-opiskelijansa oli Nick Holonyak, joka keksi myöhemmin LEDin. Bardeen työskenteli Leon Cooperin ja Robert Schriefferin kanssa tuottaakseen perusselityksen suprajohtavuudesta. Tämä työ, jota kutsutaan heidän nimiensä alkukirjainten mukaan BCS-teoriaksi, toi Nobelin palkinnon 1972.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset insinöörit
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Candace Bushnell

Candace Bushnell (s. 1. joulukuuta 1958 Glastonbury, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja sanomalehtikolumnisti.

Ura
Candace Bushnell tunnetaan etenkin seksikolumnistaan The New York Observer -lehdessä ja kirjastaan Sinkkuelämää (Sex and the City). Hän alkoi kirjoittaa kolumnia 1993. Vuonna 1996 osa kolumneista julkaistiin kirjana. Kirjan pohjalta tehtiin suosittu televisiosarja Sinkkuelämää.

Sittemmin Bushnell on kirjoittanut useita romaaneja, muun muassa Reittä pitkin (Trading Up) ja Kynsin hampain (Lipstick Jungle). Romaanin Kynsin hampain pohjalta on tehty televisiosarja Lipstick Jungle. Vuonna 2010 Bushnell julkaisi Sinkkuelämää-sarjan Carrie Bradshaw’n lukioaikoihin sijoittuvan nuortenromaanin Carrien nuoruusvuodet (The Carrie Diaries). Bushnellissa ja Carrie Bradshaw’ssa on nähty paljon samaa: he ovat kummatkin seksikolumnisteja ja nauttivat New Yorkin yöelämästä.

Yksityiselämä
Candace Bushnell meni naimisiin balettitanssija Charles Askegardin kanssa vuonna 2002. Pari asui Manhattanilla New Yorkissa. Bushnell ja Askegaard erosivat vuonna 2011. Bushnell asuu nykyään maalla ja harrastaa ratsastusta.

Teokset 
 Sinkkuelämää (Sex and the City, 1996). Suom. Arto Schroderus. Tammi, 2000.
 Neljä blondia (Four blondes, 2001). Suom. Arto Schroderus. Tammi, 2001.
 Reittä pitkin (Trading Up, 2003). Suom. Liisa Laaksonen. Tammi, 2004.
 Kynsin hampain (Lipstick Jungle, 2005). Suom. Liisa Laaksonen. Tammi, 2007.
 Hissillä huipulle (One Fifth Avenue, 2008). Henna Kaarakainen. Tammi 2012.
 Sinkkuelämää: Carrien nuoruusvuodet (The Carrie Diaries, 2010). Suom. Liisa Laaksonen. Tammi, 2010.
 Sinkkuelämää: Ensimmäinen kesä New Yorkissa (Summer in the City, 2011). Suom. Liisa Laaksonen. Tammi, 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Candace Bushnellin viralliset kotisivut. 
 Candace Bushnellin kolumneja The New York Observer -lehdessä. 
 Candace Bushnell kustannusyhtiö Tammen sivuilla.
 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset kolumnistit
Sinkkuelämää
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Җ

Җ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy dungaanin, kalmukin ja tataarin aakkosiin. Se kuului myös turkmeenin kyrillisiin aakkosiin vuosina 1938–1991, kunnes kirjaimisto vaihdettiin latinalaiseen. Kirjaimen pohjana on kyrillinen ж, johon on lisätty alapidennys.

Ääntäminen
Җ ääntyy dungaanissa soinnittomana palatoalveolaarisena affrikaattana // tai soinnittomana retroflektisenä affrikaattana //, kalmukissa soinnillisena postalveolaarisena affrikaattana //, tataarissa soinnillisena palatoalveolaarisena frikatiivina //. Turkmeenissa kirjaimella merkittiin soinnillista postalveolaarista affrikaattaa //. Nykyisessä latinalaisiin kirjaimiin pohjautuvassa aakkostossa äänteen merkkinä on ž.
Alea iacta est

Alea iacta est on latinankielinen lentävä lause. Se tarkoittaa sanantarkasti ”Noppa on heitetty”, mutta se suomennetaan yleisesti ”Arpa on heitetty”.

Roomalaisen kirjailijan Suetoniuksen mukaan Alea iacta est ovat Julius Caesarin lausumat sanat, kun hän ylitti joukkoineen Rubikonin ja lähti Roomaan kaapatakseen vallan. Tämä tapahtui tammikuun kymmenentenä päivänä (tai 11. päivää) vuonna 49 eaa. Tarinan mukaan Caesar seisoi Rubikon-joen pohjoisrannalla 5000 miehen joukko-osaston kanssa. Tilanne oli viimeinen mahdollisuus kääntyä takaisin, sillä joen ylittäminen olisi sodanjulistus, koska tällöin astuttiin provinssista Rooman alueelle. Pohtiessaan seuraavaa siirtoa sanotaan paikalla olleen Caesarin armeijaan kuulumattoman hahmon ottaneen torven Caesarin armeijaan kuuluneelta mieheltä, ja puhaltaneen hyökkäysmerkin. Tämä käsitettiin korkeammilta voimilta tulleena merkkinä, jolloin Caesar Plutarkhoksen mukaan lausui kreikaksi "heitettäköön arpa" ja Suetoniuksen mukaan latinaksi "arpa on heitetty", minkä jälkeen joen ylitys alkoi.

Lähteet 

Latinankieliset fraasit
Lentävät lauseet
Seulonnan keskeiset artikkelit

sv:Lista över latinska ordspråk och talesätt#A
Harissa

Harissa on tunisialainen, erittäin tulinen punainen tahna, joka valmistetaan chilistä ja muista mausteista. Harissa on erittäin tärkeä raaka-aine tunisialaisessa ruoanlaitossa. Sitä käytetään myös algerialaisessa ja marokkolaisessa keittiössä.

Harissa maustetaan valkosipulilla, kuminalla, roomankuminalla, korianterilla ja oliiviöljyllä. Joskus siihen käytetään chilin lisäksi myös tomaattia.

Harissaa käytetään sekä ruoanvalmistuksessa että pöytämausteena. Pohjoisafrikkalaisessa kuskusissa harissalla on tärkeä rooli. Sitä käytetään paljon myös voileipien täytteenä ja tunisialaisissa pastaruoissa.

Valmista harissaa myydään peltipurkeissa ja tuubeissa. Purkki-harissaan voi olla syytä lisätä oliiviöljyä, jos se tarjoillaan pöytämausteena. Öljykerros harissan päällä myös parantaa sen säilyvyyttä avatussa purkissa.

Algerialainen keittiö
Marokkolainen keittiö
Tunisialainen keittiö
Maustekastikkeet
Taiga (draamasarja)

Taiga-draama on japanilainen televisio-ohjelmagenre. Draamaa toimintaan yhdistävät historialliset sarjat sijoittuvat maan historian romantisoiduimpiin vaiheisiin.

Vuodesta 1963 lähtien Japanin yleisradioyhtiö NHK on tuottanut joka vuodelle uuden taiga-draaman. Periodidraama-elokuvien (jidaigeki) suosio on Japanissa ollut korkeaa kautta aikain. Näiden sarjojen modernisoitu klassinen estetiikka kiinnostaa laajempaa nyky-yleisöä kuin riisutumpi ja vakavampi, 1900-luvun puolivälissä kultakauttaan elänyt jidaigeki-elokuva. 

Useimmat NHK:n taiga-sarjat sijoittuvat Sengoku- tai Azuchi-Momoyama-kausille tai Edo-kauden alkuun, eli historian sotaisiin tai muutoin kiihkeisiin muutoskausiin. Sarjojen juonet ovat uudelleenkerrontoja klassisista, historiallisiin tapahtumiin perustuvista kabuki-näytelmistä tai romaaneista. Päähahmot kuuluvat historiallisiin aatelis- ja samuraisukuihin. Esimerkkinä vuoden 2005 sarja Yoshitsune, jonka pääjuoni kertoo Minamoto-klaanin kenraalista. Sama tarina oli myös vuoden 1966 taiga-sarjan pohjalla.

Taigalla on myös ulkomaisia faneja. Sarjoja on esitetty myös Japanin ulkopuolella, ei kuitenkaan Suomessa.

Lista sarjoista

Katso myös 
jidaigeki

Aiheesta muualla 
NHK:n Taiga-draamat listattuna DramaWiki-sivustolla

Japanin televisio
Draamasarjat
Damage Done

Damage Done on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 20. elokuuta 2002 julkaistu kuudes studioalbumi.

Levyltä on julkaistu videona kappale ”Monochromatic Stains”. Se on toteutettu monokromaattisessa formaatissa ja muistuttaa niin visuaalisesti kuin temaattisestikin Tri Caligarin kabinetti -elokuvaa. Levyn japanilainen versio sisältää bonusraidan ”The Poison Well”. Levy on julkaistu myös vinyylinä.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Mikael Stanne: laulu
 Anders Jivarp: rummut
 Niklas Sundin: kitara
 Martin Henriksson: kitara
 Michael Nicklasson: basso
 Martin Brändström: elektroniikka

Videot 
 Monochromatic Stains (2002)

Vastaanotto 
Levy on saanut Soundin arvostelussa neljä tähteä viidestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Dark Tranquillityn albumit
Vuoden 2002 albumit
Character


Character on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 25. tammikuuta 2005 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Levyltä on julkaistu videona aiemmin samannimisellä EP:lläkin julkaistu ”Lost to Apathy” ja myöhemmin ”The New Build”.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 30 ja pysyi listalla kolme viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikael Stanne – laulu
 Martin Henriksson – kitarat
 Niklas Sundin – kitarat
 Michael Nicklasson – basso
 Anders Jivarp – rummut
 Martin Brändström – kosketinsoitin, elektroniikka

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Dark Tranquillityn albumit
Vuoden 2005 albumit
Haven (Dark Tranquillityn albumi)

Haven on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 25. heinäkuuta 2000 julkaistu viides studioalbumi. Albumi on ensimmäinen, joka nauhoitettiin yhtyeen nykyisellä kokoonpanolla.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikael Stanne – laulu
 Anders Jivarp – rummut
 Martin Henriksson – kitarat
 Niklas Sundin – kitarat
 Michael Nicklasson – basso
 Martin Brändström – elektroniikka

Arviot 
 Allmusic: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2000 albumit
Dark Tranquillityn albumit
Projector

Projector on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 10. elokuuta 1999 julkaistu neljäs studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin heidän nykyisen levy-yhtiönsä Century Media Recordsin kautta. Albumi on varsin kokeellinen ja erityylinen kuin yhtyeen aiemmat julkaisut, koska Projectorilla Dark Tranquillityn pyrkimyksenä oli irrottautua niin sanotusta Göteborg-soundista. Kokeiluihin kuuluivat muun muassa ensi kertaa pääroolia ottaneet Mikael Stannen puhtaat laulut. Projectorilla esiintyy myös viimeistä kertaa yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Fredrik Johansson. Albumilta julkaistu video ThereIn muokkautui Ruotsissa radiohitiksi, ja Projector oli myös Grammis-ehdokkaana.

Kappalelista

Kokoonpano 

 Mikael Stanne: laulu
 Niklas Sundin: kitarat
 Fredrik Johansson: kitarat
 Anders Jivarp: rummut
 Martin Henriksson: basso

Videot
ThereIn (1999)

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1999 albumit
Dark Tranquillityn albumit
The Mind’s I

The Mind’s I on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 18. syyskuuta 1997 julkaistu kolmas studioalbumi. Levyltä on julkaistu videoina kappaleet ”Zodijackyl Light” ja ”Hedon”.

Kappalelista

Kokoonpano 

 Mikael Stanne: laulu
 Fredrik Johansson: kitarat
 Niklas Sundin: kitarat
 Martin Henriksson: basso
 Anders Jivarp: rummut

Videot
Zodijackyl Light (1996)
Hedon (1997)

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1997 albumit
Dark Tranquillityn albumit
The Gallery

The Gallery on death metal -yhtye Dark Tranquillityn vuonna 1995 julkaistu toinen studioalbumi. Albumia pidetään yhtenä niin sanotun Göteborg-soundin merkkiteoksina In Flamesin The Jester Racen ja At the Gatesin Slaughter of the Soulin rinnalla.

Albumia on sanottu yhtyeen parhaimpiin kuuluvana ellei parhaimpana.

Kappalelista

Kokoonpano 

 Mikael Stanne: laulu
 Fredrik Johansson: kitarat
 Martin Henriksson: basso
 Anders Jivarp: rummut
 Niklas Sundin: kitarat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1995 albumit
Dark Tranquillityn albumit
Skydancer

Skydancer on death metal -yhtye Dark Tranquillityn vuonna 1993 julkaistu debyyttialbumi. Albumilla laulaa nykyinen In Flamesin vokalisti Anders Fridén.

Kappalelista

Kokoonpano 

 Anders Jivarp: rummut
 Mikael Stanne: kitarat
 Anders Fridén: laulu
 Martin Henriksson: basso
 Niklas Sundin: kitarat

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1993 albumit
Vuoden 1993 esikoisalbumit
Dark Tranquillityn albumit
Fiction


Fiction on melodisen death metal -yhtye Dark Tranquillityn 17. huhtikuuta 2007 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Levyltä on julkaistu videona kappale ”Focus Shift”. Fiction debytoi Suomen albumilistalla sijalla 19.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikael Stanne – laulu
 Martin Henriksson – kitarat
 Niklas Sundin – kitarat
 Michael Nicklasson – basso
 Anders Jivarp – rummut
 Martin Brändström – elektroniikka

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8.5/10
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 9–/10
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Dark Tranquillityn albumit
Vuoden 2007 albumit
Valkeakosken kanava

Valkeakosken kanava on Valkeakosken kaupungin keskustassa sijaitseva Mallasveden ja Vanajaveden yhdistävä 495 metriä pitkä kanava.  Kanava rakennettiin 1866–1869 jolloin siihen tuli 2 sulkua joiden pituudet olivat 35,6 metriä ja leveydet 7,55 metriä.  Kanavan kautta alkoi heti sen valmistuttua vilkas tavaraliikenne jota tosin haittasi laivareitin matala noin 1,5 metrin syväys.

Uittoliikenteen lisääntyessä 1950-luvulla vanha kanava osoittautui huonosti tähän käyttöön sopivaksi ja niinpä sen eteläpuolelle rakennettiin 1950–1955 uusi uittokanava jossa oli yksi 160 metriä pitkä, 8 metriä leveä ja 2,5 metrin syvä sulku. Vanha kanava täytettiin maalla uuden kanavan valmistuttua. Uudessa kanavassa sulkuportit ovat tekniikaltaan sektoriportteja joiden koneistot ovat sähkömekaanisia.

Uitot loppuivat Valkeakosken kanavassa 1960-luvun lopulla ja siitä lähtien se on palvellut lähinnä huviveneliikennettä. 2000-luvun alussa myös osa täytetystä vanhasta kanavasta kaivettiin esiin ja siitä tehtiin matkailunähtävyys.

Kanava on itsepalvelukanava jonka valvonta suoritetaan Muroleen kanavalta käsin. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla
Valkeakosken kaupungin sivu kanavasta  
Väylävirasto – Valkeakosken kanava

Suomen kanavat
Valkeakosken liikenne
Valkeakosken rakennukset ja rakennelmat
Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue
Niklas Sundin

Niklas Sundin (s. 13. elokuuta 1974) on ruotsalainen muusikko. Hän soittaa kitaraa yhtyeissä Dark Tranquillity ja Laethora.

Sundin oli yksi Dark Tranquillityn perustajajäsenistä. Dark Tranquillityn ohella hän on soittanut kitaraa vuosina 1993–1995 Hammerfallissa ja tehnyt sanoituksia In Flamesille. Sundin on ammatiltaan graafinen suunnittelija ja on suunnitellut lukuisille yhtyeille kansitaidetta. Sundin on suunnitellut Dark Tranquillityn levyjen kansikuvat vuodesta 1999 lähtien. Hän on suunnittelustudio Cabin Fever Median perustaja.

Aiheesta muualla 
 Niklas Sundin Dark Tranquillityn sivustolla 
 Cabin Fever Media

Ruotsalaiset metallimusiikin kitaristit
Ruotsalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Phú Quốc

Phú Quốc on Vietnamille kuuluva saari, joka sijaitsee Siaminlahdella aivan Kambodžan rannikon edustalla. Saaren pääkaupunki on nimeltään Dương Đông. Saaren eteläosassa sijaitsee An Thoin satamakaupunki. Phú Quốcin väkiluku on nykyään noin 75 000, yli kymmenkertainen verrattuna vuoteen 1975, jolloin saarella asui vain 5 000 henkilöä. Kolmionmuotoinen saari on 50 km pitkä ja leveimmältä kohdaltaan vain 25 km, pinta-alaa sillä on 597 neliökilometriä. Hallinnollisesti Phú Quốc kuuluu Kiên Giangin maakuntaan.

Koko eteläinen Vietnam kuului vielä 1600-luvulla Khmerien valtakuntaan, kunnes vietnamilaiset valloittivat alueen itselleen. Kiista saaren (khmerinkieliseltä nimeltään Koh Tral) omistuksesta jatkuu kuitenkin edelleen.

Vielä 1990-luvun puolivälissä saarella toimi vain kaksi melko alkeellista hotellia, ja vain toisella niistä oli lupa ottaa vastaan ulkomaisia vieraita. Armeija valvoi tiukasti aluetta ja liikkuminen oli rajoitettua. Phú Quốcin pohjoisrannalla sijaitsee edelleen peräti kuusi Vietnamin armeijan tukikohtaa. Saaren eteläkärjessä sijaitsee merivoimien tukikohta. Matkailu on kuitenkin noussut saaren yhdeksi pääelinkeinoksi.

Muita tärkeitä elinkeinoja ovat kalastus ja pippurinviljely. Kalastuksesta saa elantonsa valtaosa Phú Quốcin asukkaista. Saalis myydään saaren lukuisille tehtaille, jotka valmistavat vietnamilaisen keittiön perusmaustetta, hapatettua kalakastiketta (nước mắm). Saarella on yhteensä vajaa sata kalakastiketehdasta, joiden tuotto on yhteensä 8–10 miljoonaa litraa vuodessa. Suurin osa tehtaista on vaatimattomia, kotitarpeiksi ja lähikylän torille myyntiin tehtailevia nyrkkipajoja. Pääosasta tuotantoa vastaa viisi suurinta Phú Quốcin kalakastiketehdasta. Phú Quốcin kalakastike on Vietnamissa erityisen arvostettua.  

Phú Quốcin erottaa manner-Vietnamista meren lisäksi myös maaperän laatu. Useista yrityksistä huolimatta riisinviljely ei ole koskaan onnistunut mäkisellä saarella. Phú Quốc voikin nykyään ylpeillä tiheällä aarniometsällä, joka peittää yli 70 % saaren pinta-alasta. Metsässä elää lukuisia harvinaisia eläinlajeja, joita ei vielä ole kunnolla edes kartoitettu. Metsäpeite kätkee suojiinsa myös jokia, pieniä vesiputouksia ja kirkasvetisiä lähteitä. 

Phú Quốcin saari tunnetaan myös siitä, että siellä on kehittynyt aivan oma koirarotunsa. Aidon phu quocinkoiran erottaa selässä olevasta läikästä, missä karva kasvaa kierteisinä kaarteina. Uskollinen ja nokkela koirarotu palvelee isäntäänsä erityisesti metsästys- ja vahtikoirana.

Aiheesta muualla

Vietnamin maantiede
Aasian saaret
Mika Kurvinen

Mika Kurvinen (s. 2. marraskuuta 1983 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja musiikkivideo-ohjaaja. Hän teki tunnetuimman roolinsa televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän esitti Teemu Korhosta vuosina 2000–2003. Ruudusta hän poistui keväällä 2004.

Salattujen elämien jälkeen Kurvinen on näytellyt muun muassa elokuvissa Sooloilua ja Elokuu sekä televisiosarjoissa Tappajan näköinen mies ja Toisen kanssa. Kesällä 2007 Kurvinen teki The Voice TV:lle Jäämerelle ja takaisin -nimisen ohjelman yhdessä Heikki Paasosen kanssa, jossa he ajoivat moottoripyörällä jäämeren rannalle.

Näyttelijän toiden lisäksi Kurvinen on työskennellyt myös kameran toisella puolella, muun muassa musiikkivideo-ohjaajana. Hän on ohjannut videoita muun muassa Olavi Uusivirralle, Sunrise Avenuelle ja PMMP:lle. PMMP:n "Viimeinen valitusvirsi" -kappaleen musiikkivideosta Kurvinen sai kunniamaininnan Oulun musiikkivideofestivaaleilla vuonna 2010.

Mika Kurvinen on seurustellut näyttelijä Henna Tanskasen kanssa. Tanskanen esitti Salatuissa elämissä Kurvisen näyttelemän Teemu Korhosen Aamu-siskoa. Kurvinen ja Tanskanen ovat myös entisiä koulukavereita Kallion lukiosta.

Filmografia näyttelijänä

Elokuvat

Lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Ohjaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Mika Kurvinen Suomalaisessa musiikkivideoarkistossa

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset musiikkivideo-ohjaajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Pianokonsertto nro 2 (Rahmaninov)

Sergei Rahmaninovin pianokonsertto nro 2 c-molli op. 18 on romantiikan aikakauden tunnetuimpia pianokonserttoja. 

Rahmaninov sävelsi konserton vuosina 1900–1901 ja omisti sen tri Nikolai Dahlille. Toinen ja kolmas osa valmistuivat vuonna 1900 ja ensimmäinen osa vuonna 1901. Kantaesitys oli 9. marraskuuta (27. lokakuuta) 1901 Moskovassa. Kantaesityksen johti Aleksandr Ziloti ja Rahmaninov oli itse solistina.

Osat
Moderato
Adagio sostenuto
Allegro scherzando

Huomioita

Lähteet

Aiheesta muualla
 Partituuri, yms. International Music Score Library Project

Pianokonsertto
Pianokonsertot
1900-vuosikymmenen musiikkiteokset
Kalakastike

Kalakastike on maustekastike, joka valmistetaan hapatettujen kalojen käymisliemestä. Se on keittiön tärkein perusmauste monessa Kaakkois-Aasian alueen keittiössä, erityisesti Vietnamissa ja Thaimaassa. Vietnamissa se kulkee nimellä nước mắm ja Thaimaassa nam pla (น้ำปลา). Myös Laosissa, Kambodžassa, Burmassa ja Filippiineillä kalakastikkeella on perinteisesti ollut tärkeä sija keittiön perusmausteena. 

Hyvin suolaista ja voimakkaan hajuista kalakastiketta käytetään soijakastikkeen tapaan, ja se korvaa pitkälti suolan käytön ruoanvalmistuksessa. Ruokaan sekoitettuna sen maku on miedompaa. Kalakastiketta käytetään kala-, liha-, muna- ja vihannesruokien sekä riisin maustamiseen.

Kalasaalis – pääasiassa pieniä anjovissukuisia kaloja – puhdistetaan ja joko ladotaan heti tuoreeltaan puusammioihin kerroksittain suolan kanssa tai kalojen annetaan aloittaa hapatusprosessi ja ne laitetaan sammioihin vasta parin, kolmen päivän kuluttua. Suhde on yksi osa suolaa ja kolme osaa kalaa.
 
Vietnamilaiset itse ovat vakuuttuneita, että nước mắm on paitsi herkullista, myös ravitsevaa ja terveellistä. Siinä on tallella tiivistetyssä muodossa kaikki kalan tärkeät ravintoaineet. Yksi arvostetuimmista kalakastikkeen valmistuspaikoista on Phú Quốcin saari Siaminlahdella.

Kalakastike Euroopassa

Antiikin Roomassa valmistettiin vastaavaa kalakastiketta, jolloin se tunnettiin nimellä garum. Euroopassa kalakastikkeen valmistamisen perinne katkesi antiikin Rooman tuhouduttua.

Lähteet

Aiheesta muualla

Maustekastikkeet
Inkerin Kirkko

Inkerin Kirkko on Inkerin kirkon lehti, joka perustettiin joulukuussa 1991 jo ennen kuin Inkerin kirkko itsenäistyi Viron evankelis-luterilaisen kirkon rovastikunnasta itsenäiseksi Venäjän federaation alueella toimivaksi kirkokseen.

Lehden perusti Inkerin rovastikunta ja sen ensimmäinen päätoimittaja oli Leino Hassinen ja toimitussihteeri Tatjana Paas. Aluksi lehti ilmestyi 18-sivuisena suomen- ja venäjänkielisenä painoksena, minkä jälkeen 1994 ne yhdistettiin yhdeksi kaksikieliseksi painokseksi, jonka sivumäärä oli 28. Päätoimittajaksi tuli Aarre Kuukauppi. 1996 toimitussihteeriksi tuli Timo Kivioja ja vastaavaksi toimittajaksi Tatjana Paas. 

2001 lehti jakautui jälleen suomen- ja venäjänkieliseksi painokseksi ja toimitussihteerinä oli 2001–2003 Svetlana Kuukauppi. Kahden vuoden ajan lehteä julkaisi moskovalainen Luterilainen tunti, joka liitti siihen omia sivujaan.

2004 venäjänkielisen painoksen vastaavaksi toimittajaksi tuli Pavel Krylov ja suomenkielisen Sisko Pörsti. Svetlana Kuukauppi palasi 1.4.2007 venäjänkielisen lehden toimittajaksi. Vuoden 2009 alusta suomenkielisen lehden vastaava toimittaja on Tuulikki Vilhunen ja toimittaja Kristiina Paananen.

Inkerin kulttuuri
Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Hans Lund

Hans ”Tuna” Lund (23. syyskuuta 1950 – 6. marraskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.

Lund aloitti turnauspokerin vuonna 1977 ja voitti World Series of Pokerin (WSOP) 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen vuonna 1978. Vuosikymmentä myöhemmin hän oli toinen samassa turnauksessa vuoden 1988 WSOP:ssa.

Vuonna 1990 WSOP:n pääturnauksessa hän pääsi aina lopun kaksinpeliin asti, jossa hävisi Mansour Matloubille. Oltuaan johdossa, hän meni all-in A9-kädellä Matloubin kymppiparia vastaan. Turnilla tuli ässä, mutta riverin kymppi vei potin Matloubille. Myöhemmin peli päättyi Matloubin kuutosparilla Lundin nelosparia vastaan. Lund oli rahoilla myös WSOP:n vuosien 1991 (19.) ja 1992 (kolmas) pääturnauksessa.

Lund voitti toisen WSOP-rannekkeensa 1 500 dollarin Ace to Five Draw -turnauksessa vuonna 1996.

Lund lopetti säännöllisen turnauspelaamisen vuonna 1997, mutta senkin jälkeen pelasi sijoittuen useasti rahasijoille muun muassa WSOP- ja WPT-turnauksissa. Lund kuoli syöpään 59-vuotiaana marraskuussa 2009.

Marraskuussa 2009 Lundin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,9 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 CardPlayer.com:n artikkeli (luettu 12.3.2007)

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Harry Angelman

Tri Harry Angelman (13. elokuuta 1915 – 8. elokuuta 1996) oli englantilainen lastenlääkäri, jonka mukaan Angelmanin oireyhtymä on nimetty. Hän kuvasi sen ensimmäistä kertaa julkaisemalla vuonna 1965 raportin kolmesta oireyhtymän vammauttamasta lapsesta. 

Angelman syntyi Birkenheadissa ja kuoli 80-vuotiaana Portsmouthissa. Hän puhui oireyhtymästä kärsivistä lapsista "nukkelapsina", ja pian syndroomasta alettiin käyttää nimitystä "iloisen nuken oireyhtymä". Nykyinen suositeltu muoto on Angelmanin oireyhtymä. 

Brittiläiset lääkärit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Adler Mannheim

Adler Mannheim () on Mannheimista kotoisin oleva saksalainen jääkiekkojoukkue. Joukkue pelaa Saksan DEL-liigassa, joka on Saksan korkein seurataso jääkiekossa. Nykyään Mannheim pelaa kotiottelunsa SAP Arenalla. Sitä ennen joukkue pelasi Friedrichsparkenin jäästadionilla. 

Adler Mannheim on voittanut DEL:n mestaruuden seitsemän kertaa ja sitä edeltäneen Saksan sarjan mestaruuden kerran (1980).

Adler Mannheim perustettiin 19. toukokuuta vuonna 1938, nimellä Mannheimer Eis- und Rollsport-Club. Toisen maailmansodan loputtua joukkue jatkoi toimintaansa vuonna 1948.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Pavel Gross 
 Apuvalmentaja: Mike Pellegrims 
 Maalivahtivalmentaja: Rostislav Haas 
 Videovalmentaja: Florian Keinz 
 Fysiikkavalmentaja: Petter Pettersson 
 Kehitysvalmentaja: Marcel Goc 
 Toimitusjohtaja: Matthias Binder 
 Urheilutoimenjohtaja: Jan-Axel Alavaara 
 Joukkueenjohtaja: Youri Ziffzer 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Mannheim
Risk (albumi)

Risk on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin kahdeksas studioalbumi. Albumia äänitettiin vuonna 1999 tammikuusta huhtikuuhun, ja levy-yhtiö Capitol Records julkaisi sen 31. elokuuta 1999. Albumi jäi yhtyeen viimeiseksi Capitol Recordsin julkaisemaksi studioalbumiksi. Riskillä Megadethin kokoonpano koki muutoksen ensimmäisen kerran sitten vuoden 1990, sillä albumilla yhtyeen rumpalina soittaa ensimmäisen kerran Jimmy DeGrasso. Risk jäi myös kitaristi Marty Friedmanin viimeiseksi levytykseksi yhtyeen kanssa, sillä hän erosi Megadethista kesken albumin julkaisua seuranneen maailmankiertueen.

Risk oli musiikillisesti huomattavan paljon kevyempi albumi kuin Megadethin uran aiemmat levytykset. Albumin uusi tyylisuunta vaikutti paljon levynmyyntiin, ja Riskiä pidettiin sekä kaupallisesti että musiikillisesti epäonnistuneena. Muutoksista huolimatta albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan sijalle 16., ja ylitti kultalevyrajan jo julkaisuvuonnaan.

Risk oli englanninkielisen nimensä mukaisesti todellinen riski, sillä albumin teosta ei enää ollutkaan pääsääntöisesti vastuussa Dave Mustaine vaan yhtyeen muut jäsenet ja tuottajat. Dave Mustaine näki itsekin, että hänen luotsaamansa thrash metal -yhtyeen loppu oli lähellä. Albumilla on monia poprock- ja alternative rock -kappaleita, mutta yhtyeen faneille se ei kuulostanut Megadethilta. Toisaalta taas yhtyeen nimi ja maine ei sopinut valtavirtaradiokanaville, joille sen materiaali olisi paremmin sopinut.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine - laulu, kitarat
 Marty Friedman - kitarat
 David Ellefson - basso & taustalaulu
 Jimmy DeGrasso - rummut

Singlet
Breadline (1999)
Crush 'Em (1999)

Videot
Breadline (1999)
Crush 'Em (1999)
Insomnia (1999)

Lähteet

Vuoden 1999 albumit
Megadethin albumit
The World Needs a Hero

The World Needs a Hero on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin yhdeksäs studioalbumi. Albumia äänitettiin vuonna 2000 kolmessa eri äänitysstudiossa, ja levy-yhtiö Sanctuary Records julkaisi albumin vuoden 2001 toukokuussa. Albumi oli ensimmäinen Sanctuary Recordsin julkaisema Megadethin levytys, sillä yhtyeen pitkäaikainen levy-yhtiö Capitol Records oli päättänyt yhteistyön yhtyeen kanssa vuosi ennen albumin julkaisemista.

The World Needs a Hero oli ensimmäinen Megadethin levytys soolokitaristi Al Pitrellin kanssa, mutta samalla myös yhtyeen viimeinen rumpali Jimmy DeGrasson kanssa. Albumi jäi myös väliaikaisesti basisti David Ellefsonin viimeiseksi Megadethissa, kunnes hän palasi yhtyeeseen vuonna 2010.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine: laulu, kitarat
 Al Pitrelli: kitarat, taustalaulu
 David Ellefson: basso
 Jimmy DeGrasso: rummut

Singlet
Moto Psycho (2001)

Videot
Moto Psycho (2001)

Vuoden 2001 albumit
Megadethin albumit
Perttu Haapanen

Perttu Haapanen (s. 16. maaliskuuta 1972) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä Sibelius-Akatemiassa 1994–2002 Erkki Jokisen ja Paavo Heinisen johdolla. Vuonna 2002 hän valmistui musiikin maisteriksi parhailla arvosanoilla ja vuonna 2004 hän perehtyi elektroakustiseen musiikkiin pariisilaisessa IRCAM-instituutissa. Hän toimi Musiikin aika -festivaalin taiteellisena johtajana 2009–2013.

Haapasen keväällä 2007 Musica Nova -festivaaleilla ensiesityksensä saanut teos Ladies Room on sävelletty suppealle sinfoniaorkesterille ja sen libretto sisältää tekstejä Scotland Yardin arkistoista, kapellimestari, mezzosopraano Jutta Seppiseltä, Raamatusta, Paul Celanilta ja Googlesta. Teos oli Teosto-palkintoehdokkaana syksyllä 2008.

Lähteet 
 Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Perttu Haapasen taidemusiikkia koskeva blogi

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Cool Britannia

Cool Britannia on iskulause, fraasi tai käsite, joka viittaa Britannian kulttuuriin 1990-luvulla.  Ilmaisu on väännös 1700-luvun patrioottisesta ”Rule, Britannia!” -laulusta. Sillä on vahva yhteys Tony Blairin New Labour -kampanjaan, joka halusi korostaa Britannian kulttuuriperinnön, nuorekkuuden ja trendikkyyden kohtaamista.

Termi viittasi lähinnä Lontoon trendeihin. Näitä edustivat esimerkiksi sellaiset rockyhtyeet kuin Oasis ja Blur, muotisuunnittelijat, näyttelijät, nuoret taiteilijat, lehdet ja toimittajat - sanalla sanoen ne Britannian piirit, jotka olivat sillä hetkellä kuumaa kansainvälistä muotia. Cool Britannia ja brittipop ovat hyvin voimakkaasti sidoksissa toisiinsa.
 
Vuonna 1997 Vanity Fair -lehti julkaisi Cool Britannia -erikoisnumeron, jonka kannessa poseerasivat Liam Gallagher ja hänen silloinen vaimonsa Patsy Kensit yläosattomissa Union Jack -koristellulla sängyllä. Otsikko kuului ”London Swings! Again!”. Tämä viittasi 1960-luvun svengaavaan Lontooseen. Puhuttiinkin yleisesti Lontoon toisesta tulemisesta. Jo vuonna 1998 ihmiset alkoivat väsyä fraasiin ja 2000-luvulle tultaessa sitä on käytetty lähinnä ironiseen sävyyn.

Cool Britannia -ilmiöön yhdistettyjä henkilöitä: Liam Gallagher, Noel Gallagher, Richard Ashcroft, Kate Moss, Naomi Campbell, Patsy Kensit, Meg Matthews, Stella McCartney, Damon Albarn, Graham Coxon, Ozwald Boateng, Alexander McQueen, Damien Hirst, Elizabeth Hurley, Jarvis Cocker, Geri Halliwell, Emma Bunton.

Katso myös 
 Cool Japan

Brittiläinen kulttuuri
Tunnuslauseet
Richard Holloway

Richard Holloway  (s. 1933) on skotlantilainen tietokirjailija, radiopersoona ja entinen Edinburghin piispa. Anglikaanisen kirkon ravistelijana tunnettu Holloway puolusti ihmisoikeuksia kirjassaan "Katse kaukaisuuteen" ja vaati kirkkoa mukautumaan ympäröivän maailman muutoksiin.

Teoksia

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 H. Juutilainen: Katse kaukaisuuteen. Ultra.
 Marjatta Ripsaluoma: Katse kaukaisuudessa, ei ikuisuudessa. Keskipohjanmaa 2006.
 Sari Sjöberg: Quo vadis, kristinusko? Uskonnontutkija 1/2007. 
 Martti Mäkisalo: Myötätunto ja sääli pelastavat elämälle. Helsingin sanomat 21.5.2009.
 Jari O. Hiltunen: Sääli ei ole sairautta. Satakunnan kansa 15.6.2009.

 

Brittiläiset piispat
Anglikaaniset piispat
Brittiläiset tietokirjailijat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt