Italian sosiaalinen liike

Italian sosiaalinen liike (Movimento Sociale Italiano, MSI; myöhemmin Italian sosiaalinen liike – Kansallinen oikeisto, Movimento Sociale Italiano–Destra Nazionale, MSI–DN) oli Italiassa vuosina 1946–1994 toiminut antikommunistinen oikeistopuolue, jota pidettiin uusfasistisena.

Italian sosiaalisen liikkeen perustivat vuonna 1946 entiset diktaattori Benito Mussolinin kannattajat. Sitä edelsi vuonna 1945 perustettu lyhytikäinen Fronte dell'Uomo Qualunque (”kadunmiehen rintama”). Puolueen ensimmäinen johtaja oli Giorgio Almirante, joka oli toiminut Italian sosiaalisen tasavallan propagandajohtajana toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Almiranten tavoitteena oli antaa puoleesta moderni kuva ja välttää pelkkään fasismin ajan nostalgiaan vajoaminen. Almiranten kehotuksesta MSI vältti fasistisen symboliikan käyttöä, sillä Italian tasavallan perustuslaki kielsi fasistiset puolueet. Kaikkiaan puolueen suhtatuminen Italian fasistiseen menneisyyteen vaihteli vuosien varrella. Puolueen alkuperäisessä aatteessa keskeisiä teemoja olivat kommunismin vastustaminen, isänmaallisuus ja kansankunnan ”elinvoiman” puolustaminen. Almiranten jälkeen puolueen johtajina toimivat Augusto De Marsanich, Arturo Michelini ja Gianfranco Fini.

MSI sai jo vuoden 1948 parlamenttivaaleissa kuusi edustajaa Italian edustajainhuoneeseen. 1950-luvulta 1970-luvulle saakka sillä oli yleensä noin 25 edustajaa. Italian suurten puolueiden kesken vallitsi koko kylmän sodan ajan yhteisymmärrys siitä, että MSI tulisi pitää oppositiossa. Toisinaan kristillisdemokraattien hallitukset kuitenkin nojasivat sen tukeen saadakseen enemmistön parlamentissa. Vuonna 1960 tämä johti Genovassa antifasistisiin mellakoihin, joiden seurauksena kristillisdemokraattien hallitus kaatui. Vuonna 1972 MSI liittoutui Partito Democratico Italiano di Unità Monarchica -nimisen monarkistisen puolueen kanssa, ja ne muodostivat yhdessä Destra Nazionale (”Kansallinen oikeisto”) -nimisen liittouman. Puolueet yhdistyivät virallisesti tammikuussa 1973, jolloin nimeksi tuli MSI–DN. Maltillinen siipi kuitenkin erkani uudelleen puolueesta jo 1976.

MSI:n kannatus nousi uudelle tasolle 1980-luvun alussa. Gianfranco Fini tuli puheenjohtajaksi vuonna 1987. Toiseksi puolueen näkyväksi hahmoksi kohosi 1990-luvun alussa Benito Mussolinin pojantytär Alessandra Mussolini. Vuoden 1993 paikallisvaaleissa Fini oli lähellä tulla valituksi Rooman ja Mussolini Napolin pormestariksi, kun MSI sai kummassakin kaupungissa liki kolmanneksen äänistä. Niin sanotun tangentopoli-korruptioskandaalin paljastuminen samoihin aikoihin hyödytti MSI:tä, sillä Italian johtavista puolueista poiketen se ei ollut sotkeentunut korruption verkostoon.

Vuonna 1994 MSI:n tilalle perustettiin uusi Kansallinen liitto (Alleanza Nazionale, NA), joka liittoutui Silvio Berlusconin perustaman Forza Italia -puolueen kanssa. Kansallinen liitto sai vuoden 1994 parlamenttivaaleissa 13,4 prosentin kannatuksen ja pääsi mukaan Berlusconin lyhytikäiseen ensimmäiseen hallitukseen. MSI lakkautettiin virallisesti seuraavana vuonna. Finin johtamana AN otti nyt selkeämmin etäisyyttä uusfasistiseen perintöönsä. Fini irtisanoutui ”kaikenlaisista diktatuureista” sekä omista aiemmista lausunnoistaan, joissa hän oli ihaillut Benito Mussolinia. Entisen MSI:n radikaalisiipi perusti tällöin Fiamma Tricolore (”Trikoloriliekki”) -nimisen puolueen.

Lähteet

Kirjallisuutta  
 Nicola Guerra: Il linguaggio politico di piazza della destra radicale e dei movimenti neofascisti negli Anni di Piombo, Mediterranean Language Review Harrassowitz Verlag, Wiesbaden 2020. Teoksen verkkoversio
 Nicola Guerra: Il linguaggio degli opposti estremismi negli anni di piombo. Un’analisi comparativa del lessico nelle manifestazioni di piazza, Italian Studies Taylor & Francis, London 2020. Teoksen verkkoversio

Italialaiset puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet