joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Heikki Jaatinen

Heikki Jaatinen (14. huhtikuuta 1829 Pälkjärvi – 14. elokuuta 1879 Helsinki) oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja valtiopäivämies.   

Jaatisen vanhemmat olivat lampuoti Matti Jaatinen ja Maria Könönen. Hän muutti 1853 Ruskealaan, saatuaan uuden avioliiton myötä haltuunsa joukon rälssitiloja, ja sitten Hiitolaan, jossa eli viimeiset vuosikymmenensä. Jaatista pidettiin rohkeana ja esiintymiskykyisenä talonpoikana. Tammikuun valiokunnassa 1862 hän ajoi ponnekkaasti muun muassa kansallisen sotaväen perustamista.

Jaatinen oli edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1877-1878 ja puolusti suomen kielen asemaa esimerkiksi tekemällä ehdotuksen, että suomenkielisillä seuduilla tuomarit velvoitettaisiin antamaan asiakirjaksi suomeksi. Valtiopäiväedustaja Tahvo Jaatinen oli Heikki Jaatisen veli.

Heikki Jaatisen ensimmäinen puoliso oli  Maria Kopperi (k. 1858) ja toinen vuodesta 1859 Katariina Lukka (k. 1881), joka oli talollisen Juhana Karjalaisen leski.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hiitolan pitäjäsivut (Hännilä). Viitattu 17.1.2013.
 Jaatisen kysymys lääkintöhallitukselle 22.6.1861. Otava: Sanomia Viipurista, nro 26, 6.7.1861, s. 3. Viitattu 17.1.2013.

Suomalaiset maanviljelijät
Tammikuun valiokunta
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Athena Karkanis

Athena Irene Karkanis () on kanadalainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa elokuvasta Survival of the Dead sekä FBI-agentti Lindsey Perezin roolista elokuvissa Saw IV ja Saw VI.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Elävät henkilöt
Kanadalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Savonlinnan keskussairaala

Savonlinnan keskussairaala on Itä-Savon sairaanhoitopiirille kuuluva keskussairaala. Keskussairaala on rakennettu Savonlinnan kaupungin lahjoittamalle, noin kymmenen hehtaarin tontille. Keskussairaala sijaitsee Pihlajaveden rannalla Hernemäessä Talvisalon saarella, noin vajaa kahden kilometrin päässä Savonlinnan keskustasta. Savonlinnan keskussairaalan on suunnitellut Arkkitehti Martti Välikangas ja keskussairaala aloitti toimintansa vuonna 1955. Savonlinnan keskussairaalaa on laajennettu ja muutettu monesti.  Savonlinnan keskussairaalan leikkaus- ja päivystystiloja laajennettiin ja peruskorjattiin vuosina 2009–2010.

Katso myös 

 Luettelo Suomen sairaaloista

Lähteet

Aiheesta muualla
 ISSHP:n verkkosivut

Savonlinnan rakennukset ja rakennelmat
Suomen sairaalat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Martti Välikankaan suunnittelemat rakennukset
Itä-Savon sairaanhoitopiiri
Sweet Desire

Sweet Desire on suomalaisen metalliyhtyeen Lullacryn ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1999 levymerkillä Heart, Trust & Respect Records.

Kappaleet 

Albumille nauhoitettiin myös kaksi kappaletta, May the Times Change sekä cover-versio The Cultin kappaleesta The Rain, mutta ne julkaistiin vasta vuonna 2014 levyn uudelleen masteroidun painoksen mukana.

Kokoonpano 
 Heavy Hiltunen – basso
 Sauli Kivilahti – kitara
 Sami Leppikangas – kitara
 Jukka Outinen – rummut
 Tanya Kemppainen – laulu

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1999 albumit
Vuoden 1999 esikoisalbumit
Lullacryn albumit
Itä-Savon sairaanhoitopiiri

Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntayhtymä eli Sosteri on Savonlinnan seudun kuntien ylläpitämä sairaanhoitopiiri.  ISSHP kuntayhtymä Sosteriin kuulu neljä kuntaa. Kuntayhtymän tehtävänä on järjestää sairaanhoitopiirissä jäsenkuntien puolesta laissa säädetty erikoissairaanhoito sekä huolehtia laissa kuntayhtymälle säädetyistä muista tehtävistä. Kuntayhtymän kotipaikka on Savonlinna. Itä-Savon sairaanhoitopiiri on väestöpohjaltaan noin 40 000 ja on Manner-Suomen pienin sekä Ahvenanmaan jälkeen Suomen toiseksi pienin sairaanhoitopiiri. Sosterin palveluksessa on noin 1 600 henkilöä. 

Sosterin palvelutarjonta kattaa terveyden ja sairauden hoidon (perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon) ja sosiaalipalvelut sekä ympäristöterveydenhuollon, johon kuuluvat eläinlääkintä ja terveysvalvonta. Terveyden ja sairauden hoidon toteuttamiseksi Itä-Savon sairaanhoitopiiri Sosteriin kuuluu muun muassa Savonlinnan keskussairaala ja viisi terveysasemaa. Savonlinnan keskussairaalan erityistason sairaanhoidosta vastaa Kuopion yliopistollinen sairaala.

Historiaa 
Savonlinnan keskussairaalan valmistuttua 1955 perustettiin Savonlinnan keskussairaalapiiri, joka muuttui Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntainliitoksi vuonna 1988. Kuntainliitto muuttui Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntayhtymäksi vuonna 1993. Vuoden 2007 alusta aloitti uuden tyyppinen Sosteri, Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntayhtymä. Sairaanhoitopiiri on pienentynyt seudun asukasmäärän pienentyessä. Lisäksi siitä on jättäytynyt kuntia pois: Kesälahti vuonna 2006, Joroinen vuonna 2008 ja Parikkala vuonna 2010.

Jäsenkunnat 

Sosteriin kuuluvat Itä-Savon kunnista Enonkoski, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.  Jäsenkunnista Savonlinna ja Enonkoski hankkivat kaikki sote-palvelut Sosterilta. Rantasalmi ja Sulkava hankkivat kuntayhtymästä erikoissairaanhoidon, ympäristöterveydenhuollon sekä sosiaalipalveluiden viranomaistehtävät. Sosterin ympäristöterveydenhuollon alue kattaa lisäksi ympäristökunnat Juva ja Puumala.

Sairaalat ja terveysasemat 

Sosterin vastuulla on Savonlinnan keskussairaala ja viisi terveysasemaa. 

Sosterin erikoissairaanhoidon piiriin kuuluvien Rantasalmen ja Sulkavan kuntien sosiaali- ja terveyspalvelut (mm. Rantasalmen ja Sulkavan sosiaali- ja terveysaseman palvelun) tuottaa pääasiassa Terveystalo näiden kuntien tekemien sopimuksen perusteella.

Hyvis -terveysportaali 
Hyvis-sivuilta löytyy luotettavaa, asiantuntijoiden tarkastamaa tietoa hyvinvoinnista ja terveydestä. Sivuilla voit testata ja seurata terveyttäsi, etsiä sosiaali- ja terveyspalveluita sekä asioida sähköisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sairaanhoitopiirin sivusto (sosteri.fi)
 Hyvis -terveysporttaali. Asiantuntijoiden tarkastamaa tietoa hyvinvoinnista ja terveydestä (hyvis.fi)

Savonlinnan seutukunta
Pohto (sukunimi)

Pohto on suomenkielinen sukunimi. Pohto-nimisiä henkilöitä:

 Heikki Pohto, suomalainen puhallinmuusikko
 Matti Pohto (1817–1857), suomalainen kirjankeräilijä
 Mauri Pohto (1905-1989), suomalainen hammaslääketieteen professori
 Urho Pohto (1915–1995), suomalainen poliitikko

Kuvitteellisia Pohtoja 
 Pohdot, Maalaiskomedia-sarjan perhe
 Pohto, Matti Kurjen karjalainen vihollinen suomalaisessa kansantarussa

Sukunimet
Vuolle

Vuolle (erisnimissä myös Wuolle tai Vuoltee) voi tarkoittaa seuraavia:

Yleisnimi
 Vuolle  eli niva, voimakas virtapaikka joessa.

Paikannimi

Vuolle
 Vuolle, kylä Kälviällä Kokkolassa
 Vuolle (myös Vuollekangas), kyläkunta Nivalassa
 Vuolle, postitoimipaikka Peräseinäjoella Seinäjoella
 Vuolle ja Vuolteensilta Tampereella
 Vuolle, kylä (vir.) Porissa

Vuoltee
 Vuoltee, kylä Kylmäkoskella Akaassa
 Vuoltee, kylä Alastarolla Loimaalla
 Vuoltee, kylä Kokemäellä
 Vuolteen kartano, kartano Kokemäellä
 Vuoltee, kylä Paimiossa
 Vuoltee (vir. Vuolle), kylä Porissa
 Vuolteen kanava Puumalassa
 Vuolteen voimalaitos, voimalaitos Alastarolla Loimaalla.

Sukunimi
Vuolle (myös Wuolle) on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Alfred Vuolle (1876–1944), ammattiyhdistysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja
 Alpo Vuolle (1916–1997), näytelmäkirjailija
 Bernhard Wuolle (1876–1962), professori, Rautatiehallituksen pääjohtaja ja ministeri
 Jallu Vuolle (1890–1956), näyttelijä ja runonlausuja
 Jouko Vuolle, Yleisradion urheilutoimittaja
 Olga Vuolle (1894–1966), kirjailija
 Pauli Vuolle (1939–2016), liikuntatieteilijä ja professori
 Reino Vuolle (1895–1918), jääkäriluutnantti
 Saimi Vuolle (1889–1966), puvustaja ja näyttelijä
 Tuija Vuolle (s. 1942), näyttelijä.

Katso myös
 Vuolle-Apiala
 Vuolle-opisto, Oulun Heinäpäässä toimiva kansan- ja kansalaisopisto

Vuollerim
 Vuollerim, taajama Jokimukan kunnassa Ruotsissa
 Vuollerimin kirkko, kirkko Vuollerimissä
 Vuollerimin piiri, Ruotsin piiri

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Emma Koivisto

Emma Koivisto (s. 25. syyskuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut naisten maajoukkueessa 61 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.

Koivisto edustaa kaudella 2021 englantilaista Brighton & Hove Albionia. Kaudet 2018–2020 hän edusti ruotsalaista Kopparbergs/Göteborg FC:tä ja kaudet 2014–2017 yhdysvaltalaista Florida State Universityn joukkuetta, jonne hän siirtyi Naisten Liigassa pelaavasta FC Hongasta kesällä 2014. Honkaan hän tuli HJK:sta kaudeksi 2013.

Maajoukkueessa Koivisto esiintyi ensimmäisen kerran 2012 ja osallistui 2013 EM-kisojen karsintoihin. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Irlantia vastaan. Vuonna 2013 hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Suomi selviytyi välieriin. Nuorten EM-kisojen jälkeen Koivisto aloitti naisten maajoukkueessa MM-karsinnat 2015 Kanadan kisoihin. Koivisto pelasi Suomen joukkueessa niin ikään Kanadassa pidetyissä vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Muuta 

Koivisto on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän valmistui Hankenista keväällä 2022. Koiviston lopputyö käsitteli naisten jalkapallon sponsoroinnin vaikutuksia sponsorifirman osakekurssiin.

Lähteet 
Emma Koivisto Suomen Palloliiton sivuilla
Euroopan jalkapalloliitto UEFA

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Bonar Bain

Bonar Bain (4. helmikuuta 1923 Lethbridge, Alberta – 18. helmikuuta 2005 Edmonton, Alberta) on kanadalainen näyttelijä. Myös hänen identtinen kaksosveljensä Conrad Bain on työskennellyt näyttelijänä. Bonar Bain esitti eräässä Second City Television -televisiosarjan jaksossa veljensä Conradin roolihahmon ”Hank Bainin” ”pahaa” kaksosveljeä. Veljekset esittivät kaksosia myös TV-sarjassa Maude.

Populaarikulttuurissa
Bonar Bain on ikuistettu laulun ”Bober” sanoitukseen. Laulu on Mike Keneally Bandin vuonna 2004 julkaisemalla albumilla Dog. Laulussa Keneally kertoo, että hänen koiransa Bober on ”saanut nimensä puolittain Conrad Bainin veljen mukaan”.

Filmografia
 Maude – Arnold Harmon (Vivian's Surprise) (1977)

 Powder Heads – Dispatcher (1980) 
 
 SCTV Network – Hank Bain (Zontar) (1981) 

 Running Brave – yliopiston professori (1983) 

 Draw! – pokerinpelaaja

Aiheesta muualla

Lähteet

Vuonna 1923 syntyneet
Kanadalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 2005 kuolleet
Jallinoja

Jallinoja on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Piia Jallinoja (s. 1967), suomalainen sosiologi ja terveyssosiologian professori
 Reijo Jallinoja (s. 1941), suomalainen arkkitehti
 Riitta Jallinoja (s. 1943), suomalainen sosiologi, Reijo Jallinojan puoliso
M. Agejev

M. Agejev (, oikea nimi Mark Lazarevitš (myös Ljudvigovitš, Leontjevitš) Levi, Марк Лазарьевич (Людвигович, Леонтьевич) Леви; 8. elokuuta 1898 Moskova, Venäjä – 5. elokuuta 1973 Jerevan, Armenian neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija.

M. Agejev syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen. Hän valmistui lukiosta ja kääntyi luterilaiseksi vuonna 1916. Agejev opiskeli Moskovan yliopistossa vuosina 1916–1920, mutta ei suorittanut tutkintoa. Vuonna 1925 hän muutti Saksaan ja asui myöhemmin Istanbulissa Paraguayn passilla. Agejevin omaelämänkerrat sisältävät monia yksityiskohtia, joita ei ole voitu todentaa.

Agejevin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1934. Samana vuonna julkaistiin osa hänen Kokaiiniromaanistaan (Roman s kokainom), joka ilmestyi erillisenä kirjana Pariisissa vuonna 1936. Sen aiheena on moskovalaisen koululaisen persoonallisuuden hajoaminen kokaiinin vaikutuksesta aikana ennen Venäjän vallankumousta.

Kirjailija anoi pääsyä Neuvostoliittoon vuonna 1939 ja vuonna 1942 hänet karkotettiin Turkista kotimaahansa. Hän asettui asumaan Jerevaniin, jossa hän opetti saksaa Jerevanin yliopistossa ja Armenian tiedeakatemiassa.

Kokaiiniromaani käännettiin useille kielille 1980-luvun alussa, ja vuonna 1983 lännessä ilmestyi sen venäjänkielinen uusintapainos. Kirjallisuustutkija Nikita Struve esitti hypoteesin, jonka mukaan romaanin tekijä olisi Vladimir Nabokov. Agejevin kirjeenvaihto ja häntä koskevat asiakirjat osoittavat tämän laajalle levinneen väitteen perättömäksi.

Suomennos
 Kokaiiniromaani (Roman s kokainom). Suom. Anton Nikkilä. Helsinki: Like, 1998 ISBN 951-578-569-3 (2. p. 2003).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kokaiiniromaani Lib.ru-sivustolla 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Norjalainen kettuloukku

Norjalainen kettuloukku on suurikokoinen ketun elävänä pyydystämiseen tarkoitettu loukku. Se on perinteisesti rakennettu 7-10 sentin läpimittaisista mänty- tai kuusiriuista, mutta nykyään käytetään myös sahalautaa tai vahvaa metalliverkkoa (supiverkko). Loukku on varustettu molemmista päistä sulkuluukuilla, jotka sulkeutuvat laukaisumekanismin välityksellä eläimen tarttuessa syöttinä olevaan haaskaan.

Kettuloukku sijoitetaan tavallisesti metsäsaarekkeeseen, pellon reunalle, ladon läheisyyteen tai muuhun paikkaan, jossa ketun tiedetään oleskelevan tai käyttävän kulkureittinä. Loukkua pidetään mahdollisimman pitkään samassa paikassa, jotta ketut tottuvat sen hajuun. Loukkua voidaan käyttää osan vuotta ketun ruokintapaikkana pitämällä luukkuja avoimina, jolloin kettu tottuu käyttämään sitä säännöllisesti.

Suomen metsästyslainsäädännön mukaan loukku on käytävä tarkistamassa vähintään kerran vuorokaudessa ja saalis otettava metsästäjän haltuun tai päästettävä vapaaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Norjalaisen kettuloukun kuvia ja mittatietoja

Ansat
Marcin Burkhardt

Marcin Burkhardt (s. 25. syyskuuta 1983) on puolalainen jalkapalloilija pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä azerbaidžanilaista Simurq PFC:tä. Hän on pelannut myös Ruotsissa IFK Norrköpingissä.

Aiheesta muualla

Marcin Burkhardt (90minut.pl)

Puolalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Miki Liukkonen

Miki Liukkonen (s. 8. heinäkuuta 1989 Oulu) on suomalainen kirjailija, runoilija ja muusikko. Kirjoittamisen lisäksi Liukkonen on soittanut kitaraa vaihtoehtorock-yhtyeessä The Scenes.

Elämä ja ura 
Liukkonen on kotoisin Oulusta. Lapsuutensa hän vietti Saarelan omakotialueella. Yläasteen hän kävi Myllytullin kuvaamataitoluokalla ja on kertonut aikoneensa alun perin kuvataiteilijaksi. Liukkonen kirjoitti ylioppilaaksi Madetojan musiikkilukiosta vuonna 2009. Lukiosta valmistumisen jälkeen hän on elänyt vapaana kirjailijana. Sittemmin hän on muuttanut Helsinkiin.

Vuonna 2009 Liukkonen voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun. Hänen esikoiskokoelmansa Valkoisia runoja ilmestyi vuonna 2011 WSOY:n kustantamana. Kokoelma sai hyvän vastaanoton ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Liukkosen toinen runokokoelma Elisabet ilmestyi 2012. Kokoelman nimeä kantavan runon Liukkonen kirjoitti syöpään kuolleelle äidilleen. Liukkosen runoja on julkaistu myös runoantologioissa. Vuonna 2012 Oulun kirjailijaseura myönsi Liukkoselle Nuori Pakkala -kirjallisuuspalkinnon.

Vuonna 2013 ilmestyi Liukkosen esikoisromaani Lapset auringon alla. Teos oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Kirja on paitsi kertomus isästä ja pojasta, myös keltaisesta väristä, pyramidien purkamisesta, uskonnollisista lahkoista sekä jazzista. Vuonna 2014 Oulun juhlaviikoilla sai ensiesityksensä Liukkosen kirjoittama monologinäytelmä Tornado. Vuonna 2015 ilmestyi Liukkosen kolmas runokokoelma Raivon historia.

Liukkosen toinen romaani O ilmestyi vuonna 2017 ja oli Finlandia-palkintoehdokkaana. Vuonna 2019 ilmestyi Liukkosen kolmas romaani, Hiljaisuuden mestari, joka on Helsingin Sanomien Jukka Petäjän mukaan ”äärimmäisen mielenkiintoinen, neuroottinen ja omapäinen romaani”.

Laulaja Behm ilmoitti toukokuussa 2022 kihlautuneensa Liukkosen kanssa.

Teokset

Runokokoelmat

Romaanit

Näytelmät 
 Tornado, monologinäytelmän käsikirjoitus (Ohjaus: Ossi Koskelainen)

Muu tuotanto
 Lyhyt elämäkerta sieltä täältä, runo Maailma on sun -antologiassa, Tammi 2014
 Marokon jälkeen, novelli Grantan ensimmäisessä suomalaisessa laitoksessa, Otava, 2013
 Runoja antologiassa Septimi - Nuorta suomalaista runoa, Kirja kerrallaan 2011
 Runoja antologiassa Runosuomi 2011, Varsinais-Suomen Taidetoimikunta, 2011
 Eurooppa ennen Egon Friedellia, runo EU-maiden välisessä valokuva -ja runoantologiassa. Peliti associati, 2010
 Runoja antologiassa Meissä on jotain yhteistä, KAKS - Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2010

Diskografia 

 
 Beige (Sound of Finland, 2014)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Miki Liukkosen maailma -ohjelma Yle Areenassa
 
 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Malaja Kokšaga

Malaja Kokšaga (, ) on Volgan sivujoki Venäjän Marin tasavallassa. Joki virtaa tasavallan pääkaupunki Joškar-Olan kautta.

Joki saa alkunsa Marin tasavallan pohjoisrajan tuntumasta Šuran kylän alueelta. Malaja Kokšagan pituus on 194 kilometriä ja sen valuma-alue on 5160 km² suuruinen.

Lähteet 

Volgan vesistö
Marin tasavallan joet
Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto

Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto oli aamuyöllä 26. marraskuuta 1977 tapahtunut tihutyö, jossa tuhottiin Suomen Kommunistisen Puolueen niin sanotun taistolaisen siiven äänenkannattajaa Tiedonantajaa painanut Kirjapaino Kursiivi Helsingin Lauttasaaressa. Muita kirjapainossa painettuja lehtiä olivat Enhet ja Pioneeritoveri.

Kirjapainosta löydettiin myös sinne sijoitettu omatekoinen pommi, joka ei kuitenkaan ollut ehtinyt räjähtää. Lisäksi rakennuksen ulkoseiniä oli töhritty hakaristein. Poliisi vangitsi palon sytyttämisestä epäillyn miehen 9. joulukuuta. Vasemmisto vaati tapauksen vuoksi valtiovallalta toimia äärioikeistoa vastaan. Tapaus ja sen oikeuskäsittely herättivät huomiota myös ulkomailla.

Tuhopoltosta tuomittiin Isänmaallisen Kansanrintaman jäseniä, muun muassa uusnatsina ja okkultistina tunnettu Pekka Siitoin, ”puoluesihteeri” Seppo Lehtonen, Timo Pekkala ja kaksi kotkalaista henkilöä.

Lähteet 

Tuhopoltot Suomessa
Vuoden 1977 rikokset
1970-luvun rikokset Suomessa
Poliittinen väkivalta Suomessa
Lauttasaari
Rikokset Helsingissä
Äärioikeisto Suomessa
Teollisuuspalot
Rakennuspalot
Jatagan

Jatagan () on turkkilainen sapelityyppi, jota käytettiin osmanien valtakunnan aikana 1500-luvun puolivälistä 1800-luvun loppuun. 

Tyypillisen jataganin terä on 60-80 cm pitkä, yksipuolinen ja kaartuu selvästi eteenpäin. Teräpuoli on karkaistu kovaksi, mutta tylsä selkäpuoli on yleensä pehmeämpi. Kahva koostuu kahdesta vastakkaisesta levystä, jotka on kiinnitetty ruodon läpi. Kahvan pää on leveä ja muistuttaa muodoltaan korvaa. Kahvalevyjen välinen rako on yleensä täytetty koristellulla metallinauhalla. Terän ja kahvan välissä olevassa helassa ei tavallisesti ole suojaa tai väistintä. Kahvalevyt on yleensä valmistettu luusta, norsunluusta, sarvesta tai hopeasta. Kahvan leveä korvamainen takaosa estää leikatessa veitsen putoamisen tai luistamisen. 

Miekan rakenteessa oli alueellisia eroja. Esimerkiksi Balkanin alueen malleissa kahvan korvamainen peräosa oli suurempi ja kahvalevyt olivat tavallisesti valmistettu luusta tai norsunluusta, kun anatolialaisissa jataganeissa kahvan peräosa oli pienempi ja kahvalevyt valmistettu sarvesta tai hopeasta. Huotra valmistettiin puusta, kankaasta, nahasta ja metallista, ja se kiinnitettiin siihen liitetyn koukun avulla vyönä toimivaan kankaaseen.

Suurin osa jataganeista valmistettiin 1750-1860 välillä ja niitä käytettiin sekä paraatiaseina sekä taistelussa. Yleensä koristeellisimmat jataganit toimivat sotilaiden ja myös siviilien mukanaan kantamina statussymboleina.

Aiheesta muualla 

 Turkish cultural foundation: Yatagan, The Turkish Sword

Osmanien valtakunta
Miekat
Samuli Helavuori

Samuli Helavuori (s. 3. huhtikuuta 1991 Pori) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Edsbyns IF:ää.

Helavuori kuuluu Suomen jääpallomaajoukkueeseen. Hän on pelannut urallaan kahdeksan kertaa MM-kilpailuissa. 

Helavuori on edustanut kasvattajaseuransa Porin Narukerän lisäksi ruotsalaista Bollnäsiä. Keväällä 2021 Helavuori siirtyi Bollnäsistä Edsbyns IF:ään.

Keväällä 2022 Helavuori voitti uransa ensimmäisen Ruotsin mestaruuden. Kauden päätteeksi hänet valittiin myös ensimmäistä kertaa Vuoden jääpalloilijaksi Suomessa.

Saavutukset 

Seurajoukkueessa
 SM-pronssia: 2010, 2011
 Elitserienin mestaruus: 2022 (Edsbyns IF)
 Elitserienin hopea: 2017 (Bollnäs)
 Maailmancupin voittoa: 2019 (Bollnäs)

Maajoukkueessa
 MM-hopea: 2016
 MM-pronssi: 2017, 2018, 2019

Henkilökohtaisesti
 Vuoden jääpalloilija: 2022

Lähteet 
 Internet Bandy Database

Viitteet 

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Pavel Borodin

Pavel Pavlovitš Borodin (s. 25. lokakuuta 1946 Šahunja, Gorkin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen valtiomies, joka toimi Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliiton pääsihteerinä vuosina 2000–2012. Sitä ennen hänellä oli johtava virka Boris Jeltsinin valtionhallinnossa Venäjällä.

Hän oli opiskellut Uljanovskin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1972. Vuoteen 1980 hän toimi rakennustyössä. Sen jälkeen hän toimi hallinnollisissa tehtävissä Jakutiassa vuoteen 1993.

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdystie 8693

Yhdystie 8693 on Kuusamon Käylästä Liikasenvaaraan kulkeva tie. Sen pituus on 25 kilometriä ja on koko matkan osoitenimeltään Liikasenvaarantie.

Nähtävyydet

Oulankajoen varrella sijaitsee Kiutaköngäs noin puolen kilometrin päässä yhdystiestä. Joen toisella puolella sijaitsee puolestaan tien kulussa mainittu Oulangan tutkimusasema.

Lähteet

8693
Kuusamon liikenne
Bolšaja Kokšaga

Bolšaja Kokšaga (, ) on Volgan sivujoki Venäjän Kirovin alueella ja Marin tasavallassa.

Bolšaja Kokšagan pituus on 297 kilometriä ja sen valuma-alue on 6 330 km² suuruinen.

Joki saa alkunsa Kirovin alueen lounaisosista Kiknurin piirin Kogšagan kylän koillispuolelta. Joki jatkaa alueen lounaisimpien kunnallispiirien keskustaajamien eli Kiknurin piirin Kiknurin (kaupunkityyppinen taajama, jossa 2010 asui 4 970 asukasta) ja Santšurskin piirin Santšurskin (kaupunkityyppinen taajama, jossa 2010 asui 4 727 henkeä) kautta. Joen keskijuoksulla sijaitsee Bolšaja Kokšagan luonnonpuisto. Joki liittyy Volgaan Marinmaan Zvenigovon piirin kahden kylän lähistöllä. Joensuun länsirannalla on Kokšamaryn kylä (kyläkunnassa 2 107 asukasta) ja itärannalla Kokšaiskojen kylä (kyläkunnassa 1 897 asukasta).

Lähteet

Aiheesta muualla

Bolšaja Kokšagan luonnonpuistosta Venäjän suojelualueiden sivustolla  (oopt.info)

Volgan vesistö
Marin tasavallan joet
Kirovin alueen joet
2C-D

2C-D on psykedeelinen fenetyyliamiini, ja sitä käytetään joskus enteogeenina. Se syntetisoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1970, ja sen käyttöä ihmisille tutki myöhemmin Alexander Shulgin. Kirjassaan PiHKAL Shulgin listaa annostukseksi 20–60 mg, mutta monet ovat suositelleet suurempaa annosta.

Annostus 

Pienemmillä annoksilla (10 mg tai vähemmän) 2C-D:tä on tutkittu potentiaalisena älylääkkeenä eli nootropiinina. 2C-D:tä otetaan tavallisesti suun kautta, mutta sitä voidaan myös nuuskata. Nuuskaaminen voi aiheuttaa kovaa kipua, mutta tällöin myös annokset ovat 1–15 mg luokkaa.

Ominaisuudet 

2C-D:stä ei ole olemassa paljoa tietoa, esimerkiksi sen myrkyllisyydestä, koska sitä ei ole laajemmalti tutkittu. Shulginin mukaan 2C-D:n vaikutus kestää tyypillisesti 4–6 tuntia, ja Shulgin itse kuvaili ainetta "farmakologiseksi tofuksi", joka tarkoittaa sitä että sekakäytettäessä sitä muiden aineiden kanssa, sen vaikutus voi olla huomattavasti voimakkaampi; tofu itsessään imee makua itseensä.

Laki 
2C-D on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.

Katso myös 
 NBOMe
 Psykedeeliset tryptamiinit‎
 Lysergihapon amidit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Erowid-portaali 
 PiHKAL-kirja osoitteessa Erowid 
 isomerdesign.com 

Psykedeeliset fenetyyliamiinit
Hawker Fury

Hawker Fury on kaksitasoinen hävittäjälentokone. Se oli brittiläisvalmisteinen mäntämoottorihävittäjä, jota suunniteltiin ja valmistettiin Britanniassa maailmansotien välissä.

Hawker Fury oli vielä joissain maissa käytössä toisen maailmansodan puhjetessa. Royal Air Force aloitti Hawker Furyn palveluskäytön vuonna 1931. Tyyppi oli ensimmäisiä 200 mailin tuntinopeuden (322 km/h) ylittäneitä koneita. Pyörien muotosuojat saaneet Mk II -tyypin koneet saatiin käyttöön vielä vuonna 1937. Sen suurin nopeus oli 359 km/h. Mk II:ta edelsivät niin kutsutut Intermediate- ja High Speed -kehitysversiot, jotka rahoitettiin yksityisen rahoituksen turvin.

Aktiiveissa taistelutoimissa one otti osaa taisteluihin italialaisia vastaan vuosina 1940–1941. Niin kutsuttu merivoimien muunnos Hawker Nimrod oli Tanskan käytössä, kun Saksa käynnisti salamasodan Tanskaa vastaan vuonna 1940.

Hawker Furyn moottori oli 640 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel VI -V-moottori, joka oli alkusarjan tuotantoon verraten 20% tehokkaampi. Aseistuksena oli kaksi ohjaamon eteen asennettua 7,7 mm runkokonekivääriä. Koneen lakikorkeus oli 8  990 metriä.

Tekniset tiedot

Lähteet
Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 159)
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 8)

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.aviation-history.com/hawker/fury.html
http://www.aviastar.org/air/england/hawker_fury.php

Fury
Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1930-luvun hävittäjälentokoneet
Vartiolaiva Merikarhu

VL Merikarhu oli Suomenlahden merivartioston vartiolaiva. Merirajan valvonnan ja Suomenlahdella partioinnin lisäksi alusta käytettiin ympäristön valvonta- ja suojelutehtävissä. Aluksessa on kiinteä öljyntorjuntajärjestelmä ja se pystyy toimimaan myös kemikaali-onnettomuuksissa. VL Merikarhu pystyy kulkemaan 50 senttimetrin kiintojäässä 5 solmun nopeudella 

Rajavartiolaitos luopui Merikarhun käytöstä vuonna 2019 ja alusta yritettiin myydä. Keväällä 2020 Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto anoi rajavartiolaitoksen esikunnalta, että alus luovutettaisiin vastikkeetta koulutus- ja harjoituskäyttöön.  Valtioneuvosto päätti marraskuussa 2020 aluksen luovutuksesta oppilaitokselle.

Tehtävät 
 Merirajan vartiointi sekä Suomenlahden aluemeren, yleisen järjestyksen ja turvallisuuden valvonta     
 Rajaliikenteen valvonta
 Alueellisen koskemattomuuden valvonta ja turvaaminen, tarvittaessa voimakeinoin
 Meritilannekuvan ylläpito ja täydennys
 Meripelastusvalmius ja siihen osallistuminen
 Valmius toimia onnettomuuspaikan pelastustöiden johtoaluksena/johtajana (OSC = On-Scene-Coordinator)
 Vedenalainen etsintä, tutkinta ja paikantaminen sekä vedenalaiset nosto- ja korjaustyöt
 Ympäristön valvonta yhdessä Suomen ympäristökeskuksen kanssa

Kalusto 
 Merirajan valvontajärjestelmä
 ELOP-valvontakamera(video- ja lämpökamera)
 Integroitu navigointijärjestelmä ja DP-paikallaanpitojärjestelmä
 AES-90 valvontalaite kohteiden seurantaan merialueella
 Syvyyspommit sekä 12,7 mm konekivääri
 Valmiusvene (RIB) partiointiin ja meripelastukseen, nopeus noin 50 solmua
 Klein-Viistokaikuluotain ja ROV-laitteisto vedenalaisiin tehtäviin
 Aluksella on 2–4 sukeltajaa, jotka operoivat 0–60 metrin syvyydessä
 Pintailmajärjestelmä
 Suurtehovesi/vaahtotykki
 Siirrettävä palo- ja vauriontorjuntakalusto
 Lääkintähytti, varustettu mm. hapenanto- ja lääkitysvälinein, sekä paarit helikopteriin vinssausta varten
 Mobimar-kiinteä öljynkeräysjärjestelmä kapasiteetiltaan 60m³/h ja siirrettävää öljyntorjuntapuomia 400 metriä
 Kyky toimia räjähdysvaarallisilla tai myrkyllisiä kaasuja sisältävällä alueella sisätilojen hermeettisyyden, kaasusuojapukujen ja -antureiden avulla
 Kannettavat happi- ja säteilymittarit
 Näytteenotovarustus (ympäristövahingoissa)

Katso myös 
 Suomen rajavartiolaitos
 VL Telkkä (1999, poistunut 2014)
 VL Tavi (2002, poistunut 2014)
 VL Tiira (2004, poistunut 2014)
 VL Tursas (1986)
 VL Uisko (1987)
 VL Turva (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen rajavartiolaitos
Öljyntorjunta-alukset
Vartiolaivat
Trudoljubivaja ptšela

Trudoljubivaja ptšela (, ”Työteliäs mehiläinen”) oli kirjailija Aleksandr Sumarokovin Pietarissa vuonna 1759 julkaisema Venäjän ensimmäinen yksityinen kirjallisuuslehti. Sumarokov julkaisi lehdessä ensimmäiset satiiriset teoksensa ja jatkoi kamppailuaan Mihail Lomonosovia vastaan. Muita tekijöitä olivat muun muassa Grigori Kozitski, Aleksandr Ablesimov ja Aleksei Rževski. Sensuurin aiheuttamista poistoista ja viivästymisistä kärsineen lehden ilmestyminen lakkasi jo samana vuonna ilmeisesti keisarillisen hovin tyytymättömyyden takia.

Lähteet

Venäläiset kirjallisuuslehdet
Fjodor Emin

Fjodor Aleksandrovitš Emin (, ennen kastetta Muhammed-Ali Emin; 1735 – 27. toukokuuta 1770 Pietari) oli yksi Venäjän ensimmäisistä romaanikirjailijoista.

Fjodor Eminin omiin kertomuksiin perustuvat tiedot hänen vaiheistaan ennen Venäjälle päätymistä ovat ristiriitaisia. Vuonna 1761 esitetyn asiakirjojen todistaman version mukaan hänen isoisänsä oli Itävallan armeijan puolalainen upseeri, joka 1700-luvun alussa siirtyi Turkin palvelukseen ja kääntyi muslimiksi. Bosnian bein luona kasvanut isä sai käskynhaltijan paikan Naupaktosissa ja meni naimisiin kristityn orjan kanssa. 1750-luvun alussa Emin opiskeli Venetsiassa ja asui jonkin aikaa Lesbosin saarella, jonne hänen isänsä oli karkotettu. Sieltä he siirtyivät Algeriaan, jossa isä nimitettiin armeijan ylipäälliköksi ja poika yleni upseeriksi. Isän kuoltua Emin päätyi erinäisten vaiheiden jälkeen Portugaliin ja sieltä Lontooseen, jossa hänet kastettiin Venäjän lähetystön kirkossa. Toisten tietojen mukaan hän olisi syntynyt Puolassa, Unkarissa tai Kiovassa. Vuonna 1761 Emin saapui Pietariin, jossa hän työskenteli ulkoasian kollegiossa kääntäjänä, opetti italiaa ja meni naimisiin.

Emin oli kielellisesti hyvin lahjakas. Hän osasi vähintään kahdeksaa eri kieltä ja julkaisi jo vuonna 1763 ensimmäiset portugalista ja espanjasta venäjäksi kääntämänsä romaanit. Samana vuonna hän siirtyi Katariina II:n kabinetin kääntäjäksi ja julkaisi ensimmäisen oman romaaninsa Nepostojannaja Fortuna, ili Pohoždenije Miramonda (”Ailahteleva onnetar tai Miramondin seikkailut”), joka pohjautuu omaelämänkerrallisiin aiheisiin. Muita teoksia olivat Prikljutšenija Femistokla (”Temistokleen seikkailut”, 1763) sekä Venäjän ensimmäinen kirjeromaani Pisma Ernesta i Dorarvy (”Ernestin ja Dorarvan kirjeet”, 1766), jonka taustalla on Jean-Jacques Rousseaun Julie, tai uusi Héloïse (1761). Eminin seikkailu- ja rakkausjuoniin perustuvat pikareskiromaanit sisältävät myös pohdintoja ajankohtaisista yhteiskunnallisista aiheista. Teostensa välityksellä hän kävi polemiikkia romaanikirjallisuuteen kielteisesti suhtautuneen Aleksandr Sumarokovin kanssa.

Vuoden 1766 jälkeen Emin keskittyi historian tutkimukseen. Keskeneräiseksi jäänyt Rossijskaja istorija žizni vseh drevnih ot samogo natšala Rossii gosudarei (1767–1769) on sekundäärilähteisiin perustuva kaunokirjallinen esitys Venäjän historiasta. Vuonna 1769 Emin julkaisi satiirista aikakauslehteä Adskaja potšta (”Helvetinposti”), joka yhdessä Nikolai Novikovin Trutenin kanssa esitti polemiikkia Katariina II:n lähipiireineen julkaisemaa Vsjakaja vsjatšina -lehteä vastaan. Kirjailijan viimeiseksi teokseksi jäi uskonnollinen traktaatti Put k spaseniju (”Tie pelastukseen”), josta otettiin yli 50 painosta vuosina 1780–1917.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Fjodor Emin 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1735 syntyneet
Vuonna 1770 kuolleet
Peuramaa

Peuramaa (ruots. Hjortlandet) on kylä Kirkkonummella. Se sijaitsee 30 kilometriä Helsingistä länteen. Peuramaalla sijaitsee monitoimikeskus, johon kuuluvat laskettelukeskus Peuramaa Ski, golfkeskus Peuramaa Golf sekä hevostilat Peuramaa Horse.

Peuramaa Ski

Peuramaa Ski on yksi Uudenmaan suosituimmista laskettelukohteista. Peuramaa Skin tärkein kohderyhmä on lapsiperheet. Siellä sijaitsee muun muassa Suomen pisin mattohissi. Rinteitä on neljä: leveä päärinne, jyrkkä kisarinne, leppoisa aurinkorinne sekä taitajille viettävä keskirinne. Peuramaa Skillä on vuokraamo, josta voi vuokrata talviurheiluvälineitä. Vuokraamossa on myös kamapörssi, huolto, testikeskus ja skishop.

Peuramaa Skissä on myös hiihtokoulu, joka on suunnattu lapsille. Se sisältää lasten alkeis- ja jatkokurssit sekä suksilla että lumilaudalla. Se tarjoaa myös yksityistunteja.

Peuramaa Skin rinneravintola sijaitsee laskettelurinteiden alapuolella. Rinneravintolassa on myös erillinen kabinettitila, jota voi varata erilaisiin tilaisuuksiin.

Peuramaa Golf

Peuramaa Golf Hjortlandet (PGH) sijaitsee laskettelukeskuksen läheisyydessä. Se sisältää kolme eri kenttää: 18-reikäiset kentät Porkkala ja Vanha Peura sekä par 3 -kenttä Pikku Peura.

Peuramaa Golfiin kuuluu myös harjoittelualueet, halfway-house sekä Ravintola Peura.

Peuramaa Horse
Peuramaa Horse on hevostila, joka sijaitsee laskettelukeskuksen ja golfin välissä. Peuramaa Horse sisältää monia erilaisia palveluja, muun muassa hevosten koulutusta, ratsastustunteja ja hevosen kuntoutusta. Peuramaa Horsen alueella voi järjestää erityyppisiä tilaisuuksia, siellä on muun muassa kabinetti- ja kokoustila.

Vuonna 2008 Peuramaa Horse -tiloilla kuvattiin Tallitähdet-televisiosarjaa, joka esitettiin syksyllä 2008 Yle TV2 -kanavalla.

Muuta 
Peuramaan alueella sijaitsee Ilmetton-niminen pieni järvi.

Lähteet
Peuramaa Skin kotisivut
Peuramaa Golfin kotisivut 
Peuramaa Horsen kotisivut

Viitteet 

Kirkkonummen kylät
Kirkkonummen urheilu
Suomen urheilupaikat
Jerker Lysell

Jerker Lysell (s. 27. huhtikuuta 1989 Bollnäs) on ruotsalainen suunnistaja ja sprintin maailmanmestari sekä EM-mitalisti.

Ensimmäisen maailmancupvoittonsa Lysell otti Göteborgin pudotussprintissä vuonna 2011. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia sprinttimatkalla.  Saman vuoden kesäkuussa hän voitti Sankt Gallenissa järjestetyn maailmancupin sprintin. Maailmancupissa 2013 hän voitti keskimatkan takaa-ajokilpailun Napierissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jerker Lysellin kotisivut

Ruotsalaiset suunnistajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Paavo Turakainen

Paavo Kalevi Turakainen (s. 1942) on Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden laitoksen emeritusprofessori. Turakaisen erityisasiantuntemus liittyy teoreettisen tietojenkäsittelytieteen alaan kuuluvaan automaattien ja formaalien kielten teoriaan. Uransa aikana hän tutki varsinkin algoritmiseen ratkeavuuteen ja ratkeamattomuuteen liittyviä kysymyksiä. 

Turakaisen vanhemmat ovat Paavo Jalmari Nummela ja Ida Maria Turakainen. Hän tuli ylioppilaaksi Parikkalan yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965 ja lisensiaatiksi 1967. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1968.  Turakaisen väitöskirjan aihe oli On Probabilistic Automata and Their Generalizations () ja sen ohjaajana toimi Arto Salomaa. Turun yliopistossa Turakainen toimi assistenttina 1965–1969 ja matematiikan dosenttina vuodesta 1969. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelyopin vt. apulaisprofessori hän oli 1969–1970 ja apulaisprofessori 1970 sekä sovelletun matematiikan professori 1970–1971. Samaan aikaan Turakainen toimi myös Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelyopin professorina.

Turakainen oli Oulun yliopiston matematiikan professori vuodesta 1971 ja jäi eläkkeelle 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä, minkä jälkeen hän alkoi harrastaa runojen kirjoittamista. Turakainen on ottanut vaikutteita etenkin Eino Leinolta ja kirjoittaa runonsa kalevalamittaan. Syyskesällä 2006 hän voitti Iltalehden rakkausaiheisen runokilpailun, johon lähetettiin yli 4 000 runoa. Turakainen on käyttänyt nimimerkkejä Elämän kirjosieppo, Elämänkirjo-Sieppo ja Elämänkirjosieppo.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Paavo Turakaisen kirjoittamia runoja Kalevalaisen Runokielen Seuran verkkosivuilla

 Helsingin yliopiston professorit
Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
 Suomalaiset matemaatikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Micah Hyde

Micah Anthony Hyde (s. 10. marraskuuta 1974 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija. Hänellä on myös Jamaikan kansalaisuus. Hyde edustaa kaudella 2012–2013 Englannin seitsemänneksi korkeimmalla sarjatasolla Southern Leaguessa pelaavaa St Albans Cityä. Jamaikan maajoukkueessa hän on esiintynyt 17 kertaa vuosina 2001–2004.

Englannin mestaruussarjassa Hyde on pelannut viiden kauden ajan Watfordin riveissä sekä kolme kautta Burnleyn joukkueessa. Valioliigan otteluita hänelle kertyi Watfordissa kauden 1999–2000 aikana yhteensä 34. Hyde teki niissä kolme maalia.

Kesällä 1995 Micah Hyde pelasi lainasopimuksella kymmenen ottelun ajan Euran Pallossa.

Lähteet
Transfermarkt

Viitteet

Englantilaiset jalkapalloilijat
Jamaikalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Martti Kiilholma

Martti Johannes Kiilholma (s. 3. kesäkuuta 1950 Pomarkku) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen seuransa oli Kankaanpään Urheilijat.

Kiilholma osallistui maastojuoksun MM-kilpailuihin Puolan Chepstowissa vuonna 1976 ja Pariisissa 1980 sekä yleisurheilun MM-kisoihin Helsingissä 1983. Helsingin kisoissa hän edusti Suomea maratonilla, mutta joutui keskeyttämään.

Vuonna 1983 Kiilholma voitti Pohjois-Kaliforniassa ensimmäistä kertaa järjestetyn California International Marathonin.

Henkilökohtaiset ennätykset
5 000 metriä: 13.47,70, Turku 1978
10 000 metriä: 28.28,74, Lappeenranta 1980
Maraton: 2.13.30, Houston 1984

Saavutukset
10 000 metrin SM-pronssia 1980
Maratonin SM-pronssia 1977
Maastojuoksun SM-pronssia (15 km) 1978

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Suomalaiset maastojuoksijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
MM-rallikausi 2013

MM-rallikausi 2013 on 41. kausi nykyiselle rallin maailmanmestaruussarjalle. Kausi alkoi Monte Carlosta 16. tammikuuta ja päättyi Walesin ralliin 17. marraskuuta. Hallitseva maailmanmestari Sébastien Loeb ajoi kaudella vain neljä kilpailua, joten maailmanmestarin nimi vaihtui ensimmäistä kertaa kymmeneen vuoteen. Autonvalmistaja Ford vetäytyi sarjasta omana tallinaan. Volkswagen liittyi sarjaan omana tallinaan voittaen heti kuljettajien ja valmistajien mestaruuden debyyttikaudellaan. Sarjan mestaruuden voitti ranskalainen Sébastien Ogier, joka varmisti mestaruutensa Ranskan rallissa. Toiseksi sijoittui belgialainen Thierry Neuville ja kolmanneksi suomalainen Jari-Matti Latvala.

Tallit ja kuljettajat

Kuljettajien pisteet
Yläindeksissä olevat numerot tarkoittavat Power Stagen sijoituksia.

Lähteet
Eino Hirvonen

Eino Hirvonen (18. heinäkuuta 1902 Kitee – 20. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja, ekonomi ja liikemies. Hän oli Kuusinen Oy:n johtaja 1929-1940, toimitusjohtaja 1940–1948 ja uudestaan toimitusjohtaja 1954–1960 ja puheenjohtaja 1960-1962.  Hän suoritti ekonomin tutkinnon Kauppakorkeakoulussa 1923 ja kauppatieteen kandidaatin (KTM) tutkinnon 1925. Helsingin kauppakorkeakoulun hallituksen puheenjohtajana Hirvonen toimi 1950-1965. Kauppatieteiden kunniatohtorin arvo hänelle myönnettiin 1950.

Hirvonen oli tarmokkaasti mukana monessa Kauppakorkeakouluun liittyvässä toiminnassa. Hän oli KY:n puheenjohtaja 1927–1928 ja 1933–1935. Hän oli Kauppakorkeakoulun koulurakennukseen rakentamisen suurelta osin rahoittaneen toimikunnan puheenjohtaja 1947–1949. Kauppakorkeakoulun hallituksessa hän toimi 1946-1975. Hirvonen toimi myös Superteks oy:n, Ekonomiyhdistyksen, Helsingin tukkukauppiaiden yhdistyksen sekä Suomen tukkukauppiaiden liiton puheenjohtajana sekä Huhtamäki-yhtymän, Liikesivistysrahaston kannatusyhdistyksen, Karjalaisen kulttuurin edistämisäätiön, Kaupallisten ja teknillisten tieteiden tukisäätiön ja Paulon säätiön hallituksissa sekä Suomen kansallisopperan hallintoneuvostossa.  Hirvosen työn mittavuudesta kertovat KY:n, Suomen Tukkukauppiaiden liiton, Suomen Liikemiesyhdistyksen, Suomen Vattuuriliiton, Suomen Ekonomiliiton ja Liikesivistysrahaston kunniajäsenyys ja Suomen Ekonomiliiton kunniapuheenjohtajuus. Tunnustukseksi lukuisista kansalaisansioistaan hän sai mm. Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin ja VR4:n. Hirvonen toimi Bulgarian pääkonsulina 1942-1950. Hänelle myönnettiin myös BulgSivAR K, ItTAR K ja RuotsVR K. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. 

Hirvosen puoliso oli Aili Kuusinen. Heillä oli lapset KTM Jouko Hirvonen ja LKT Petri Hirvonen.

Paulon Säätiö jakaa Eino Hirvonen -stipendiä Helsingin kauppakorkeakoulussa opiskelleille tai opiskeleville kauppatieteen maistereille vientikoulutusta edistäviin tutkimuksiin ja toimintaan.Liikesivistysrahastossa Eino Hirvosella on oma nimikkorahasto.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Sepp Wiegand

Sepp Wiegand (s. 9. tammikuuta 1991) on saksalainen ralliautoilija. Hän kilpaili IRC-sarjassa vuonna 2012 sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2013 Wiegand saavutti uransa ensimmäiset WRC-pisteet ajamalla kahdeksanneksi Monte Carlon rallissa. Hän sijoittui toiseksi kaudella 2014 rallin EM-sarjassa Esapekka Lapin jälkeen.

Aiheesta muualla
Wiegand at eWRC

Saksalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Rana Daggubati

Rana Daggubati (s. 14. joulukuuta 1984 Chennai, Tamil Nadu, Intia), yleensä pelkästään Rana, on intialainen näyttelijä. Hän on esiintynyt hindin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Rana sai vuoden parhaan miestulokkaan palkintoja sekä Tollywood- että Bollywood-debyyteistään, vuosina 2010 ja 2011 ilmestyneillä elokuvilla Leader ja Dum Maaro Dum.

Ennen näyttelijänuraansa Rana on työskennellyt myös elokuvatuottajana. Ensimmäinen hänen tuottamansa elokuva oli vuoden 2006 Bommalata, joka sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan kansallisen elokuvapalkinnon. Vuonna 2006 hän sai myös parhaista erikoistehosteista Nandi Awards -palkinnon elokuvalla Sainikudu.

The Times of Indian järjestämässä äänestyksessä Rana valittiin vuoden 2011 lupaavimmaksi miestulokasnäyttelijäksi Bollywoodissa. Sama lehti valitsi hänet myös vuoden 2011 20:nneksi haluttavimmaksi mieheksi.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Rana Daggubatin kotisivut

Intialaiset näyttelijät
Intialaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Kimmo Heinonen (poliitikko)

Kimmo Anssi Mikael Heinonen (s. 7. maaliskuuta 1977 Seinäjoki) on suomalainen poliitikko ja yrittäjä. Hän on kotoisin Seinäjoelta.

Kimmo Heinonen on Tukkutalo Heinonen Oy toimitusjohtaja ja omistaja sekä valtakunnallisen tukkukauppaketjun Suomen Palvelutukkurit Oy:n entinen hallituksen puheenjohtaja. 

Hän toimi Seinäjoen kaupunginhallituksen puheenjohtajana kaudella 2013–2017, ja valittiin valtuuston puheenjohtajaksi kaudelle 2017–2021. Lisäksi hän on toiminut Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2001 lähtien ja toimi Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtajana kuusi vuotta. Heinonen oli myös Suomen Kuntaliiton valtuuston jäsen. Heinonen on puoluetaustaltaan kokoomuslainen ja on toiminut Kokoomuksen eri järjestötehtävissä. Lisäksi hän on toiminut yhdeksän vuotta Seinäjoen Yrittäjien puheenjohtajana ja Etelä-Pohjanmaan yrittäjien varapuheenjohtajana. Hän oli vuonna 2012 perustetun pesäpallon fuusioseura JymyJussit Oy:n ensimmäinen puheenjohtaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Seinäjoen kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Johan Hisinger

Johan Hisinger, ennen aateloimistaan vuonna 1770 Hising (31. tammikuuta 1727 Tukholma – 19. toukokuuta 1790 Fagervik), oli ruotsalaissyntyinen Hisinger -suvun ruukinisäntä ja vuorineuvos. 

Hisingerin vanhemmat olivat Mikael Hising ja Margareta Frodbom. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1756 oli Magdalena Catharina Wittfoot (1734–1782) ja toinen vuodesta 1783 Johanna Elisabet Krook (1747–1788). Hisinger kirjoittautui Uppsalan yliopistoon vain 10-vuotiaana 1737. Hän aikoi ensin virkamiesuralle ja oli Ruotsin vuorikollegion palveluksessa 1747–1758. Isänsä  kuoltua hän otti kuitenkin 1760-luvun alkuun mennessä yksin haltuunsa tämän osittain omistamat Skogbyn, Billnäsin, Fagervikin, Taalintehtaan ja Björkbodan rautatehtaat Suomessa. Fagervikiin Hisinger muutti asumaan 1758 ja rakennutti sinne sekä useita tuotantotiloja että uuden päärakennuksen, Fagervikin kartanon. 

Hisinger harjoitti myös suonviljelyä ja puutarhahoitoa, hän oli puutarhanhoidon uranuurtajia Suomessa. Hän rakennutti Fagervikiin jo noin 1760  kasvihuoneen, jollaisia ei ollut koko Uudellamaalla vielä 1820-luvullakaan kuin pari kolme. Suoviljelykokemuksistaan Hisinger laati vuonna 1786 artikkelin Rön och Försök wid Mossars och Kärrs uppodling julkaisuun Hushållnings Journal. Hän oli myös filantrooppi ja kulttuurin harrastaja, järjesti kartanonsa työntekijöiden lapsille koulumestarin ja hankki ison kirjaston. Hisinger oli Aurora-seuran jäsen ja Henrik Gabriel Porthanin ystävä. Hänet lyötiin Vaasa-ritarikunnan jäseneksi 1775 ja vuorineuvos hänestä tuli 1778. Hisingerin kuoltua Kuninkaallinen Isänmaallinen Seura teetti muistomitalin hänen kunniakseen. Hisingerin poika, vapaaherra ja ratsumestari Michael Hisinger (1758–1829) jatkoi isänsä työtä ruukinpatruunana.

Lähteet

Aiheesta muualla
Uppslagsverket Finland
Svenskt biografiskt lexikon

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuorineuvokset
Ruotsalaiset yritysjohtajat
Ruotsalaiset aateliset
Ruotsalaiset virkamiehet
Vuonna 1727 syntyneet
Vuonna 1790 kuolleet
Natural Boogie

Natural boogie on Kari Peitsamon Skootterin albumi vuodelta 1993.

Kappaleet 

 Natural boogie
 Million dollar face, million dollar song
 Sweet religion
 This old fart
 I love drugs
 Rokissa on ideaa
 My horse is a rocker
 Woke up this morning
 I just love the way you rock'n'roll
 Nainen-Woman
 Night tripper
 Rauma blues

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1993 albumit
Olivier Burri

Olivier Burri (s. 4. syyskuuta 1963) on sveitsiläinen ralliautoilija. Hän on voittanut Sveitsin rallisarjan mestaruuden vuosina 1991–1993 ja 1995. Hän on voittanut Valaisin rallikilpailun kuudesti vuosina 1993–1995, 2001, 2003 ja 2006 sekä Tessinin rallikilpailun vuonna 2002. Vuonna 2013 Burri saavutti uransa ensimmäiset WRC-pisteet ajamalla yhdeksänneksi Monte Carlo -rallissa.

Aiheesta muualla 
 Tulokset eWRC-sivustolla 

Ralliautoilijat
Sveitsiläiset autourheilijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lilyhammer

Lilyhammer on norjalais-amerikkalainen draamakomedia-televisiosarja. Pääosassa oleva Steven Van Zandt esittää newyorkilaista mafia-jäsentä, joka yrittää aloittaa uutta elämää Lillehammerissa, Norjassa todistettuaan muita mafiajäseniä vastaan oikeudenkäynnissä. Ensimmäinen esityskausi alkoi Norjan NRK1-kanavalla 25. tammikuuta 2012 ja ensimmäinen jakso keräsi ennätysmäiset 998 000 katsojaa. Sarjan ensiesitys Pohjois-Amerikassa oli Netflixillä 6. helmikuuta 2012, jolloin kaikki sen kahdeksan jaksoa tulivat saataville. Lilyhammer on ensimmäinen Netflixin kautta pääasiassa julkaistavaksi tuotettu sarja.

Norjan ja Pohjois-Amerikan (Kanada ja Yhdysvallat) ohella useat kansalliset televisioyhtiöt ostivat sarjan ja sitä esitettiin syksyllä 2012 muun muassa BBC Four -kanavalla Britanniassa ja SVT-kanavalla Ruotsissa. Sarja on esitetty myös Saksassa, Australiassa, Tanskassa ja Ranskassa. Suomessa sarjan esitti Yle Fem keväällä 2012.

Sarjan toista tuotantokautta alettiin kuvata Oslossa tammikuussa 2013.

Lähteet

Norjalaiset televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Netflix-alkuperäissarjat
Draamakomediasarjat
NRK:n televisio-ohjelmat
Kari Peitsamon Skootteri (albumi)

Kari Peitsamon Skootteri on Kari Peitsamon Skootterin albumi vuodelta 1985.

Kappaleet

A-puoli 
 On pakko vatkaa
 Takaisin Teksasiin
 Unelmissa yli kuun
 Kun tukka lähtee
 Yksi kunnon biisi

B-puoli 
 Mississippi voodoo mies
 Sudenkorento
 Tillikan villikissa
 Kuka puijaa ketä

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1985 albumit
Hjelmman

Hjelmman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Fredrik Werner Hjelmman (1857–1932), suomalainen laamanni ja senaattori
 Göran Hjelmman (1898–1969), suomalainen anatomian professori
 Johannes Hjelmman (1861–1940), suomalainen lääkäri ja professori, Fredrik Werner Hjelmmanin veli
 Leonard Hjelmman (1869–1952), Teknillisen korkeakoulun professori, puolustusministeri
 Sixtus Hjelmman (1869–1949), Ilmavoimien komentaja.