joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Diablo II: Lord of Destruction

Diablo II: Lord of Destruction on Blizzard Northin kehittämä ja Blizzard Entertainmentin vuonna 2001 Windowsille julkaisema Diablo II -tietokonepelin laajennus.

Uudistukset

 Viides näytös, eli eräänlainen pelialue, jonka päävastustajana toimii Baal.
 Ethereal-varusteet ja aseet. Nämä ovat tavaroita, joita ei rikkoutumisen jälkeen voi korjata, mutta ne sisältävät parempia ominaisuuksia kuin tavaran normaali versio.
 Jewel-esineet. Haarniskoihin, kilpiin, päähineisiin sekä aseisiin kiinnitettäviä esineitä, jotka antavat lisää/parantavat tavaran ominaisuuksia.
 Charm-esineet. Pitämällä näitä eri kokoisia esineitä inventaariossa pelaaja saa käyttöönsä tavaran antamia ominaisuuksia.
 Laajennettu stash, eli arkku, jossa voi säilyttää tavaroita. Noin kaksi kertaa edeltäjänsä kokoinen.
 Kaksi uutta hahmoluokkaa: salamurhaaja ja druidi.
 Vaihtoehtoiset aseet/kilvet.
 Rune-kivet. Jalokivien tapaan esineisiin lisättäviä riimukiviä. Nämä ovat suosittuja, periaatteessa Diablon ”valuuttaa”, sillä lisäämällä näitä tietyssä järjestyksessä tavaroihin voi saada runewordin, joka antaa paljon lisävoimaa varusteisiin.
 Toisin kuin emopelissä, palkkasoturit voivat seurata pelaajaa läpi näytösten, pitää joitakin aseita ja varusteita sekä saada kokemuspisteitä. 
 Hahmoluokkakohtaiset tavarat, joita voi pitää vain tietyn hahmoluokan edustaja.
 Elite-esineet, vielä voimakkaampia versioita aseista tai panssareista.
 Uusia uniikkeja ja sarjavarusteita.
 Mahdollisuus pelata korkeammalla resoluutiolla (800 x 600).

Uudet hahmoluokat

Druidi

Ääni: Michael Bell

Druidi () kykenee kutsumaan avukseen esimerkiksi korppeja ja susia, ja voi itsekin muuntautua eläimen muotoon. Tällöin hän ei kuitenkaan voi käyttää normaaleja taitojaan. Druidi voi myös käyttää elementaalivoimia, kuten loitsia meteorisateen tai hurrikaanin. Druidi osaa kutsua eläimiä myös silloin, kun on itse eläin. Druidilla on erilaisia hyökkäysmuotoja ollessaan eläimen muodossa, kuten esimerkiksi tulikourat.

Salamurhaaja

Ääni: Lara Jill Miller

Salamurhaaja () on erikoistunut lähitaisteluun. Tämä hahmoluokka on kuitenkin erilainen verrattuna Barbaariin tai Paladiiniin, sillä salamurhaaja voi muun muassa jättää maahan ansoja, jotka ovat kuolettavia varomattomille vihollisille. Salamurhaajan vahvuus perustuu nopeaan liikkeeseen ja peräkkäisten iskujen nopeuteen. Salamurhaaja kykenee myös suorittamaan erilaisia hyökkäyssarjoja tai yksittäisiä hyvin voimakkaita hyökkäyksiä aivan kuten Barbaari.

Aiheesta muualla 
 Arreat Summit – Blizzardin virallinen Diablo-sivusto, paljon hyödyllistä tietoa 
 Diablo Wiki – Wikipedian Diabloon erikoistunut alasivusto 
 Diablo II.net – Suosittu ja informatiivinen fanisivusto 

Windows-pelit
Diablo
Vuoden 2001 videopelit
Mikrofilmi

Mikrofilmaus on visuaalisten aineistojen tallennusmenetelmä.

Mikrofilmiä tuotetaan käytössä olevalla teknologialla (ennen mikrokuvauskamera, nyt mikrofilmitulostus) käytössä olevista järjestelmistä ja tiedostomuodoista. Tuotettu mikrofilmi kehitetään (kuten tavallinen filmi) ja varastoidaan. Kun tulee tarve tarkastella filmille tallennettuja tietoja, voidaan valaista filmiä ja suurentaa tallennettu kuva siten, että sitä voidaan tarkastella. Nykyteknologiassa kuva suurennetaan joko valon, peilien ja linssien avulla filmiltä analogiselle näytölle, josta se voidaan tulostaa paperille, tai käytetään digitaalista mikrofilmiskanneria, joka digitoi filmillä olevan kuvan ja tallentaa sen haluttuun tiedostomuotoon haluttuun käyttöympäristöön. Mikrofilmi on täten  tuottamisensa jälkeen täysin järjestelmäriippumaton tallennus- ja arkistointimedia.

Mikrofilmi on nykyisin käytössä olevista medioista paperin ohella ainoa, joka todistettavasti säilyy yli 100 vuotta.

ANSI/ISO-standardien mukaisesti valmistetulle hopeagelatiinimikrofilmille on, kun se on Talle ry:n Laatupiirin asettamien vaatimusten mukaisesti kehitetty, myönnetty arkistokelpoisuus siten, että julkishallinnon pysyvästi säilytettävät asiakirjat voidaan siirtää mikrofilmille pitkäaikais- ja pysyvään säilytykseen.

Entisaikojen mikrokuvauskameralla tapahtuneesta mikrofilmien tuottamisesta on siirrytty asiakirjojen tallennukseen mikrofilmille suoraan sähköisestä (digitaalisesta) muodosta. Paperiasiakirjat digitoidaan skannerilla, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. Digitaaliset asiakirjat muunnetaan tarvittaessa TIFF-kuviksi, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. 

Tässä ero "perinteiseen" COM-tulostukseen ("Computer Output on Microfilm -fiche), joka tyypillisesti pystyi käyttämään ainoastaan ASCII-muotoista dataa. Nyt voidaan tulostaa mikrofilmille myös grafiikkaa, tosin asiakirjojen tallennukseen tarkoitetut mikrofilmitulostimet ja niiden käyttämä mikrofilmi eivät tuota hyvälaatuista kuvaa, koska kuvamuoto on "bitonal" eli mustavalkoinen.

2000-luvun alkupuolella Suomeen ryhdyttiin tuomaan myös harmaasävymikrofilmiä sekä värimikrofilmiä tuottavia mikrofilmitulostimia. Nämä laitteet käyttävät pääsääntöisesti 35 mm:n rullamikrofilmiä, kun edellä mainittu mustavalkofilmiä tuottava laite käyttää 16 mm:n mikrofilmiä.

Tallennusvälineet
Haavipallo

Haavipallo eli lacrosse on erittäin vanha pohjoisamerikkalainen pallopeli, jota alkujaan pelasivat lähes kaikki Yhdysvaltain ja Kanadan intiaaniheimot. Suomessa sitä on alettu pelata vasta 2000-luvulla. Intercrosse on liikunnanopettajien lacrossesta kehittelemä koululiikuntaan soveltuva lacrossen kevyempi versio. Lajin ehkä kovatasoisin sarja maailmassa on amerikkalainen Major League Lacrosse (MLL).

Pelistä on olemassa myös halleissa pelattava versio, boxlacrosse.

Säännöt

Lacrossea pelataan 10-henkisellä joukkueella, johon kuuluu maalivahti, kolme puolustajaa, kolme keskikenttäpelaajaa ja kolme hyökkääjää. Tavoitteena on laukoa pallo vastapuolen maaliin ja eniten maaleja tehnyt joukkue voittaa. Lacrossea pelataan haavipäisellä mailalla eli crossella. Hyökkääjien ja keskikenttäpelaajien mailat ovat 40-42-tuumaisia ja puolustajien 52-72-tuumaisia. Haavinpään täytyy olla 6,5-10 tuuman levyinen, paitsi maalivahdin haavin, joka saa olla 10-12 tuumaa leveä. Pallon tulee olla kuminen ja se saa olla väriltään valkoinen, sininen, keltainen tai oranssi. Sen ympärysmitan tulee olla 7,75-8 tuumaa ja painon 5-5,25 unssia. Kaikkien pelaajien täytyy käyttää kypärää, jossa on kasvo- ja leukasuojus, sekä hanskoja. Maalivahtia lukuun ottamatta kaikkien pelaajien täytyy käyttää hartiasuojia. Maalivahdin täytyy käyttää kaula- ja rintasuojia.

Historia
Haavipallo oli alkujaan Pohjois-Amerikan intiaanien pelaama pallopeli, jota pelasivat lähes kaikki nykyisten Yhdysvaltain ja Kanadan alueen heimot. Intiaanit kutsuivat peliä esimerkiksi nimellä tewaraathon, sodan pikkuveli. Pelin avulla harjoiteltiin sodankäyntiä ja se oli alkuperäisasussaan hyvin väkivaltainen. Loukkaantumisilta ei vältytty ja joskus peleissä saattoi jopa kuolla. Pelillä oli intiaaneille myös iso uskonnollinen merkitys. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka olivat kosketuksissa pelin kanssa. He antoivat pelille sen nykyisen nimen lacrosse, joka tarkoittaa "piispan sauvaa".

Haavipallo oli ohjelmassa vuosien 1904 ja 1908 Olympialaisissa.

Suomalaisia seuroja 
Miehet ja pojat:
 Vaasa Wishpooshs
 Turku Titans
 Helsinki Chiefs
 Lahti Predators
 ReLax, Kokkola
 Noulax, Järvenpää
 Oulu Saints
 LTU Lacrosse, Littoinen
 TuTo Lacrosse, Turku

Naiset:
 Helsinki Chiefettes
 Helsinki Cherookies
 Turku Titans Ladies
 Jyväskylä Queens
 Lahti Predators Women

Katso myös 

 Luettelo haavipallon ammattilaistason pelaajista
 Haavipallo olympialaisissa
 Lacrossen SM-sarja

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ruslan Hasbulatov

Ruslan Imranovitš Hasbulatov (, ) (s. 22. marraskuuta 1942 Groznyi, Venäjän SFNT) on venäläinen ekonomisti ja poliitikko, joka toimiessaan Venäjän federaation kansanedustajien kongressin puhemiehenä oli Boris Jeltsinin vastaisen opposition johtohahmo Venäjän perustuslaillisessa kriisissä vuonna 1993. Kansallisuudeltaan hän on tšetšeeni.

Tšetšenialaiset poliitikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Rex Stout

Rex Todhunter Stout (1. joulukuuta 1886 – 27. lokakuuta 1975) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Stoutin luomista hahmoista merkittävimmät olivat newyorkilainen yksityisetsivä Nero Wolfe ja tämän apulainen Archie Goodwin. 

Stout julkaisi yli 47 Nero Wolfe -kirjaa, joista viimeinen A Family Affair (suom. Nero Wolfen viimeinen juttu, 1997) ilmestyi 1975. Kaikki Nero Wolfe - romaanit on suomennettu, lisäksi hän on kirjoittanut pienoisromaaneja ja novellikokoelmia. 

Robert Goldsborough kirjoitti Stoutin kuoleman jälkeen 1980-luvulla lisää Nero Wolfe -tarinoita.

Nero Wolfe -kirjoista on tehty elokuvia, kuunnelmia ja televisiosarjoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Pekka Siistonen

Pekka Siistonen on suomalainen studiomuusikko, joka on vaikuttanut monien muiden artistien ja yhtyeiden levyillä ja keikoilla. Pekka Siistonen on kotoisin Äänekoskelta ja oli nuoruudessaan musiikin lisäksi urheilija. Hän pelasi vielä A-nuori-ikäisiin saakka Äänekosken Huimassa kori- ja jalkapalloa. Pekka Siistonen on myös säveltäjä, sovittaja ja miksaaja. Musiikkia hän on tehnyt mm. elokuviin Nuoruuteni savotat ja Pekko Aikamiespojan poikamiesaika.

Tampereen Työväen Teatterin musikaalissa "Vuonna 85 - manserockmusikaali" hän vastaa musiikin sovituksesta sekä soittaa lavayhtyeessä "Alabama House Band".

Lähteet 

Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset sessiomuusikot
Dingo
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Siena

Siena on kaupunki Keski-Italiassa Toscanan alueella, 322 metrin korkeudessa. Se on Sienan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2015 siellä oli arviolta 53 903 asukasta.  Sienan historiallinen keskusta on sisällytetty Unescon maailmanperintöluetteloon. Keskusta jakautuu vanhastaan 17 kaupunginosaan (contrada), joista useimmilla on jonkin eläimen nimi ja oma vaakunansa, jossa on kaupunginosan nimikkoeläimen kuva.

Historia 

Sienan asuttivat ensimmäisinä etruskit. Legendan mukaan kaupungin perusti Rooman perustaja Remuksen poika Senius. Romuluksen ja Remuksen kuvia on kaikkialla Sienassa. Siena tunnettiin roomalaisaikana nimellä Saena Julia.

Siena oli syrjässä roomalaisten kulkureiteiltä, eikä kristinuskokaan levinnyt sinne ennen kuin 400-luvulla. Kaupunki alkoi kukoistaa vasta langobardien vallattua lähiseudut. Välttääkseen bysanttilaisten hyökkäykset langobardit ohjasivat Roomasta pohjoiseen kulkevan liikenteen Sienan kautta, ja pyhiinvaeltajien virta rikastutti kaupunkia seuraavien vuosisatojen ajan. 

Kaarle Suuri sai kaupungin haltuunsa vuonna 774. Toscanan kreivitär Matildan kuoltua 1114 hänen valtakuntansa hajosi useihin pieniin ruhtinakuntiin. Siena julistautui itsenäiseksi 1167. 1100-luku oli Sienan kulta-aikaa, ja monet merkittävät rakennukset kuten Sienan katedraali ovat siltä vuosisadalta. Sienan yliopisto on perustettu vuonna 1203.

1300-luvulla Siena oli Euroopan suurimpia kaupunkeja. Se oli myös rikas pankkikeskus, jossa oli paljon villakutomoita. Niiden tuotolla rahoitettiin komeita rakennuksia ja taidetilauksia. Sienan vauraus päättyi mustan surman riehuttua kaupungissa vuonna 1348. Tällöin väkiluku romahti 100 000:sta noin kolmannekseen.

Vuonna 1557 Siena liitettiin Medicien hallitsemaan Toscanan suurherttuakuntaan. Silloin alkoi Sienan historiassa kausi, jolloin se oli oikeastaan pelkkä mitätön maakuntakaupunki. Tässä oli kuitenkin se etu, että keskiaikainen ydinosa säilyi, sillä siellä ei 1400-luvun alun jälkeen juuri rakennettu uutta eikä purettu vanhaa.

Syrjäisenä seutuna Siena säästyi toisen maailmansodan tuhoilta ja alkoi kasvaa 1900-luvun jälkipuoliskolla. Tuona aikana Monte dei Paschi di Siena, kaupungin vanhin, vuonna 1472 perustettu pankki, nousi yhdeksi Italian suurimmista rahalaitoksista.

Nähtävyyksiä 
Sienan tärkeimpiä nähtävyyksiä Sienan katedraalin lisäksi on kaupungin keskustassa oleva aukio, Piazza del Campo. Muista nähtävyyksistä suosituimpia ovat katedraalimuseo, Museo dell’Opera del Duomo sekä entinen sairaala, Ospedale di Santa Maria della Scala, joka toimii nykyään museo- ja kulttuuritilana.

Palio di Siena 
Sienan palio on kahdesti vuodessa, 2. heinäkuuta ja 16. elokuuta käytävä hevosten laukkakilpailu, jossa kilpailevat kaupungin seitsemäntoista kaupunginosaa. Kilpailun puitteet ovat mahtavat, ja se on Sienan suosituin turistitapahtuma. Kilpailuun liittyy paljon juonittelua kaupunginosien kesken.

Urheilu 
Jalkapalloseura AC Siena putosi Italian pääsarjasta 2013. Sienalainen koripalloseura Mens Sana Basket on voittanut Italian mestaruuden kolmesti 2000-luvulla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hirvaskoski

Hirvaskoski on kylä Pudasjärven kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, Oulun läänissä. 

Kylä sijaitsee valtatie 20:n varrella, Puolangalle johtavan kantatien 78 risteyksessä ja Korentojärven länsirannalla. Hirvaskosken kylän eteläpuolitse virtaa Iijoki. Kylästä lähtee tieyhteys Jongun kylään.

Alueella sijaitsee muun muassa Hirvaskosken peruskoulu sekä kahvio.

Kylässä toimi vuosina 1842–1877 Timosen ruukki, joka valmisti rautaa lähiseudun järvistä nostetusta järvimalmista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pudasjärven kaupunki: Hirvaskoski 

Pudasjärven kylät
Viivi

Viivi on suomalainen naisen etunimi. Viivin nimipäivä on 2. toukokuuta. Nimen ruotsinkielinen vastine on Vivi, jonka nimipäivä on ruotsinkielisen kalenterin mukaan samana päivänä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Viivi on Suomessa annettu 7889 ja Vivi 1100 henkilölle.

Nimen alkuperä

Eloisaa ja ihanaa tarkoittava Viivi on todennäköisesti suomenkielinen muunnos Vivianista ja Vivianesta, mutta sen oletetaan myös liittyvän nimeen Sofia. Viivin nimipäivä on Vuokon nimipäivänä, mutta Vuokolla ei ole mitään tekemistä Viivi-nimen kanssa.

Tunnettuja Viivejä 

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

 Viivi Altonen, Miss Suomi 2020
 Viivi Avellán, toimittaja ja juontaja
 Viivi Avikainen, aitajuoksija ja moniottelija
 Viivi Huuska, musiikkivideo-ohjaaja ja valokuvaaja
 Viivi Hyvönen, kirjailija
 Viivi Kanerva (o.s. Voutilainen), koripalloilija
 Viivi Koivu (o.s. Villa), kivääriampuja
 Viivi Korhonen, laulaja
 Viivi Lehikoinen, aitajuoksija
 Viivi Luik, virolainen kirjailija ja runoilija
 Viivi Orvasto, laulaja ja lauluntekijä
 Viivi Paarmio, kuvanveistäjä
 Viivi Pumpanen, malli ja juontaja, Miss Suomi 2010
 Viivi Pyhäjärvi, lentopalloilija
 Viivi Rajamäki, kirjailija
 Viivi Maria Saarenkylä, harmonikansoittaja
 Viivi von Schrowe-Kallio, taidemaalari
 Viivi Tamminen, ääninäyttelijä
 Viivi Vainikka, jääkiekkoilija ja olympiamitalisti

Tunnettuja Vivejä ja Wivejä 

 Vivi Friedman, suomalainen elokuvaohjaaja
 Vivi Gioi, oik. Vivien Trumphy, italialainen näyttelijä
 Vivi-Anne Hultén, ruotsalainen taitoluistelija
 Wivi Lönn, suomalainen arkkitehti
 Vivi Munsterhjelm (o.s. Dahlberg), suomalainen taidemaalari 
 Wivi Nordberg, suomenruotsalainen kirjailija
 Wivi Roslander, suomalainen kirjanpitäjä ja SDP:n kansanedustaja
 Vivi-Ann Sjögren, suomenruotsalainen kirjailija.
 Vivi Wahlström, suomalainen näyttelijä

Kuvitteellisia Viivejä
 Viivi, sarjakuvassa Viivi ja Wagner
 Viivi, Nakke Nakuttajan tyttöystävä
 Viivi Vemmelsääri (Babs Bunny), hahmo Tiny Toons -piirrossarjassa
 Viivi, hahmo Tikun ja Takun pelastuspartio -piirrossarjassa
 Viivi Pusu, Tittamari Marttisen kirjasarjassa.
 Viivi, lasten ohjelmassa oktonautit

Muita Viivejä
 Viivi, huonekalumerkki
 Iloinen Viivi, Marimekko-myymälä Savossa.

Lähteet

Etunimet
Uusi ylioppilastalo

Uusi ylioppilastalo (), alkuperäiseltä nimeltään Osakuntatalo, on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan (HYY) uudempi ylioppilastalo Helsingissä Mannerheimintien varrella, osoitteessa Mannerheimintie 5, Vanhan Ylioppilastalon vieressä. Nimestään huolimatta se ei ole HYYn uusin ylioppilastalo, sillä vuonna 2008 valmistui Domus Gaudium. Uusi ylioppilastalo on osa ylioppilaskunnan omistamaa Kaivopihan kiinteistöä. Siinä sijaitsevat HYYn keskustoimisto sekä useiden osakuntien ja muiden opiskelijajärjestöjen tilat. Lisäksi osa rakennuksesta on vuokrattu ulkopuoliseen liike- ja toimistokäyttöön. 

Uusi ylioppilastalo valmistui vuonna 1910, ja sen suunnittelivat arkkitehdit Armas Lindgren ja Wivi Lönn. Rakennuksessa toimii edelleen viisi Helsingin yliopiston viidestätoista osakunnasta: Eteläsuomalainen osakunta, Savolainen osakunta, Varsinaissuomalainen osakunta, Åbo Nation ja Östra Finlands Nation. Uuden ylioppilastalon A-rappu sekä on edelleen vain opiskelijatoiminnan käytössä.

Historia 
Talon alkuperäinen nimi oli Osakuntatalo ja sen pääkäyttäjiä yliopiston suomenkieliset osakunnat: Eteläsuomalainen Osakunta, Hämäläis Osakunta, Satakuntalainen osakunta, Varsinaissuomalainen osakunta osakunta, Viipurilainen osakunta ja Savolainen osakunta. Myöhemmin talossa ovat majailleet myös Karjalainen Osakunta, Kymenlakson Osakunta, Östrafinlands Nation sekä Åbo Nation. 

70-luvun alussa tilojen käyttö muuttui radikaalisti osakuntien menetettyä enemmistönsä HYYn edustajistossa. HYY korotti osakuntien vuokria radikaalisti, ja Uuteen ylioppilastaloon jäivät vain Savolainen osakunta ja Varsinaissuomalainen Osakunta.

Rakennus 
Uusi ylioppilastalo valmistui vuonna 1910, ja se vihittiin käyttöön 26. marraskuuta 1910. Sen arkkitehdit olivat Armas Lindgren ja Wivi Lönn. Sisätilojen jako on lähinnä Lönnin käsialaa, kun Lindgren vastasi fasadin ulkoasusta.      

Vuonna 1942 B-rappuun lisättiin kaksi kerrosta ja A-rappuun kattohuoneisto, joka nykyään tunnetaan nimellä Vinni 

Rakennuksen Ylioppilasaukiolle suuntautuvan pääsisäänkäynnin yläpuolella on neljä veistosta, jotka kuvanveistäjä Johannes Haapasalo teki Armas Lidgrenin ideoinnin mukaan. Vuolukiveen veistetyt hahmot kuvaavat neljää luonteenpiirrettä: melankolikko, sangviinikko, flegmaatikko ja koleerikko.

Kortteliin on suunnitteilla Hyatt-ketjun hotelli, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2022. Sen on määrä käsittää Uuden ylioppilastalon B-rappu sekä viereinen Seurahuoneen kiinteistö.

Katso myös
Virgin Oil Co.
Hotelli Hansa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Uusi ylioppilastalo
 Uusi Uusi Leppäsuon jättömaalle? – Ylioppilaslahti 4/99 

Armas Lindgrenin suunnittelemat rakennukset
Wivi Lönnin suunnittelemat rakennukset
Helsingin suojellut rakennukset
Kluuvi
Jugend
Meyer Lansky

Meyer Lansky (4. heinäkuuta 1902 Hrodna, Venäjän keisarikunta – 15. tammikuuta 1983 Miami Beach, Florida), synt. Meier Suchowlański, oli yhdysvaltalainen gangsteri ja yksi Kansallisen rikossyndikaatin päämiehistä. Hänet tunnettiin älykkäänä liikemiehenä ja "mafian kirjanpitäjänä".

Elämä ja ura 
Lansky syntyi puolanjuutalaiseen perheeseen silloisessa Venäjän keisarikunnassa. Perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1911 ja asettui New Yorkiin Lower East Siden alueelle, missä hänellä oli köyhä ja väkivaltainen lapsuus. Teini-ikäisenä hän johti Bugsy Siegelin kanssa katujengiä.

Lanskyn rikollinen toiminta laajeni, ja hän johti Siegelin kanssa myös palkkamurharyhmää, joka johti myöhemmin Murder Inc.:n kehittymiseen. Hän oli ystävänsä Charles "Lucky" Lucianon kanssa perustamassa "kansallista rikossyndikaattia", joka toimi verkostona muun muassa amerikanjuutalaisten ja -italialaisten rikollisjärjestöjen välillä. Lansky oli vaikutusvaltainen hahmo mafiassa ja hoiti sen raha-asioita, mistä hän sai maineen "mafian kirjanpitäjänä".

Vuoteen 1936 mennessä Lansky oli aloittanut uhkapelitoiminnan Floridassa, New Orleansissa ja Kuubassa. Hän sijoitti myös Siegelin kasinohankkeisiin Las Vegasissa ja muun muassa hotelleihin ja golfkenttiin. Kuuban vallankumouksen jälkeen Lansky perusti Bahamasta johtavan salaisuusvaltion pohjois- ja eteläamerikkalaiselle likaiselle rahalle. Bahama ei Yhdysvaltojen pettymykseksi reagoinut, kun pankkisalaisuuden rikkominen säädettiin rikolliseksi. Lanskyn toiminta laajeni edelleen, ja hän oli mukana muun muassa huumekaupassa.

Lansky oli ollut syytettynä useasti, mutta hänet tuomittiin vain kerran: vuonna 1953 hän sai muutaman kuukauden vankeustuomion uhkapelisyytteistä. Vuonna 1970 hän sai vihjeen häneen kohdistetusta veronkiertosyytteestä, ja hän pakeni Israeliin, mistä hänet kuitenkin luovutettiin Yhdysvaltoihin oikeudenkäyntiä varten. Häntä syytettiin useista rikoksista, mutta hänet kuitenkin vapautettiin, osittain hänen heikon terveydentilansa vuoksi. Lansky kuoli keuhkosyöpään vuonna 1983.

Populaarikulttuurissa

 Elokuvan Kummisetä II (1974) hahmo Hyman Roth perustuu Meyer Lanskyyn. Tarinan mukaan Lansky soitti pian elokuvan ensi-illan jälkeen Rothia näytelleelle Lee Strasbergille ja kehui tämän roolisuoritusta, mutta sanoi, että tämä olisi voinut tehdä hahmosta vähän sympaattisemman.
 Lansky on keskeinen hahmo Bugsy Siegelin elämäkertaelokuvassa Bugsy (1991). Häntä esittää Ben Kingsley.
Elokuvassa Lansky (1999) Lanskyä esittää Richard Dreyfuss.
 Vuoden 2005 elokuvassa The Lost City Lanskyä näyttelee Dustin Hoffman.
 Lansky inspiroi Robert De Niron esittämää David ”Noodles” Aaronsonia elokuvassa Suuri gangsterisota (1984) .
 HBO:n sarjassa Boardwalk Empire nuorta Lanskyä näyttelee Anatol Yusef.
Vuoden 2021 elokuvassa Lansky Harvey Keitel näyttelee Lanskyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Amerikanjuutalaiset
Yhdysvaltalaiset rikolliset
Janina Fry

Janina Päivänsäde Fry (o.s. Frostell, s. 12. marraskuuta 1973 Porvoo) on suomalainen malli, juontaja, laulaja ja muotisuunnittelija. Hän voitti Suomen Neito -kauneuskilpailun vuonna 1993 ja tuli samana vuonna Miss Maailma -kisoissa kuudenneksi. Koulutukseltaan hän on kosmetologi ja merkonomi. Hän on juontanut Bella-ohjelmaa televisiokanava Nelosella.

Fry on sanoittanut Laura Voutilaisen vuoden 2002 euroviisukappaleen ”Addicted to You”. Lisäksi hän on tehnyt sanoituksia myös omalle soolotuotannolleen.

Alusvaatemallisto Janina Frostell Collection tuli myyntiin 1999. Malliston suunnitteli Angela Camillini. Suunnittelussa huomioitiin myös Fryn ajatuksia ja toiveita.

Malliaikoinaan Frostellina tunnetun Fryn nimi yhdistettiin julkisuudessa moniin tunnettuihin miehiin. Romanssihuhujen yhteydessä mainittiin mm. Peter Nygård, muusikko Petri Alanko, Iiro Seppänen ja olympiamitalisti Alberto Tomba.

Fry meni naimisiin Warner Music Finlandin markkinointijohtaja Mark Fryn kanssa 8. heinäkuuta 2007. Heidän tyttärensä Sophia syntyi saman vuoden maaliskuussa. Heillä on myös kesäkuussa 2010 syntynyt Brandon-niminen poika.

Hän on lanseerannut Janina F -vaatemalliston K-Citymarket-ketjulle. Yhteistyö alkoi syksyllä 2012 alusvaatteilla, yöasuilla ja kodin tuotteilla. Mallisto on myynnissä yksinoikeudella K-citymarketeissa maaliskuusta 2013 lähtien. Yhteistyö jatkuu edelleen ja uusia mallistoja tulee myyntiin joka kevät ja syksy.

Vuonna 2008 Fry sopi Tokmanni-ketjun kanssa toisesta hänen nimellään julkaistavasta tuotesarjasta.

Fry poistatti kummatkin rintansa vuonna 2018, koska hän kantaa rinta- ja munasarjasyövälle altistavaa BRCA2-geenivirhettä.

Fry asettui RKP:n ehdokkaaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä.

Julkaisut
Studioalbumit
 
 

Singlet
 
 
 
 
 
 
 
 

Vierailut
 Rockin da North – 
 Darude –

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset mallit
Suomalaiset muotisuunnittelijat
Suomalaiset poplaulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Susikoira Roi

Susikoira Roi on oululaisen kirjailija Jorma Kurvisen kirjoittama nuortenkirjasarja, jossa seurataan nuoren Tomi-pojan ja tämän pelastaman saksanpaimenkoira Roin seikkailuja. Kirjasarjan ensimmäinen teos, Susikoira Roi, ilmestyi vuonna 1976 ja viimeinen, Susikoira Roi ja karkulainen, vuonna 2002.

Kirjasarjan kaksi ensimmäistä osaa, Susikoira Roi sekä Susikoira Roi ja seikkailu saaristossa, on myös kuvattu televisiosarjoiksi. Sarjojen pääosassa Tomia esitti Paavo Westerberg, ja Roin roolissa nähtiin poliisikoira Jami.

Susikoira Roi -kirjoihin pohjautuva uusi seikkailuelokuva julkaistaan C Morella joulukuussa 2022. Elokuva kuvattiin kesällä 2022 pääosin Raahessa, ja sen tuotannosta vastaavat Whatevergroup ja Lucy Loves Drama.

Susikoira Roi -kirjat
 Susikoira Roi (Otava 1976)
 Susikoira Roi ja seikkailu saaristossa (Otava 1977)
 Susikoira Roi Lapissa (Otava 1978)
 Susikoira Roin tunturiseikkailu (Otava 1979)
 Susikoira Roi ja yhdeksäs C (Otava 1980)
 Susikoira Roi kesäduunissa (Otava 1982)
 Susikoira Roi ja muukalaiset (Otava 1989)
 Susikoira Roi ja ohittajat (Otava 1990)
 Susikoira Roi ja pimeän pesä (Otava 1991)
 Susikoira Roi ja merikapteenin arvoitus (Otava 1992)
 Susikoira Roi ja koulun kingi (Otava 1993)
 Susikoira Roi ja kahvilakeikka (Otava 1994)
 Susikoira Roi ja pelimies (Otava 1995)
 Susikoira Roi ja kultakello (Otava 1996)
 Susikoira Roi ja vaihto-oppilas (Otava 1997)
 Susikoira Roi ja pyromaani (Otava 1998)
 Susikoira Roi vaarallisilla vesillä (Otava 1999)
 Susikoira Roi ja ilmiantaja (Otava 2000)
 Susikoira Roi ja kioskimurto (Otava 2001)
 Susikoira Roi ja karkulainen (Otava 2002)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Susikoira Roi Elävässä arkistossa

Jorma Kurvisen teokset
Kirjasarjat
Suomalaiset nuortenkirjat
Kuvitteelliset koirat
Jaakob (Iisakin poika)

Jaakob () oli Raamatun Vanhan Testamentin patriarkka, jolle Jumala antoi nimen Israel. Hän oli Iisakin nuorempi kaksospoika, ja patriarkka Abrahamin pojanpoika, joka sai esikoisoikeuden. Hänestä kerrotaan Ensimmäisen Mooseksen kirjan 25.–49. luvuissa.

Jaakobin hautaa näytetään Hebronissa. Hänen, kuten Iisakin, Rebekan, Aabrahamin ja Saaran hautoja merkitsevät monumentit, jotka ovat Saladinin rakennuttamassa moskeijassa. Tämä siksi, että myös muslimit pitävät Aabrahamia ja hänen poikiaan profeettoina.

Jaakob Raamatussa

Vanhan Testamentin kertomuksessa Jaakob anastaa petoksella Iisakilta esikoiselle, kaksosveljelleen Esaulle, tarkoitetun siunauksen ja esikoisoikeuden. Tämän jälkeen hän pakenee Mesopotamiaan enonsa Laabanin luo. Jaakob aikoo mennä naimisiin enonsa tyttären Raakelin kanssa ja sopii Laabanin kanssa, että Jaakob palvelee häntä seitsemän vuotta ja saa Raakelin vaimokseen. Jaakob kuitenkin joutuu petoksen uhriksi: Laaban antaa hänelle Raakelin sijasta vanhimman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antaa myös Raakelin Jaakobille vaimoksi ehdolla, että tämä palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta. Raakel oli Jaakobin suuri rakkaus, Lea vain "velvollisuusvaimo". Tästä johtuu, että nimenomaan Raakelin pojat olivat Jaakobille lempilapsia. Osa pojista syntyi lisäksi kahden jalkavaimon, Silpan ja Bilhan, lapsina. 

Raakel kuoli ennen paluuta Iisakin luo. Hänet haudattiin Beetlehemin liepeille, missä paikkaa osoittaa edelleen pyhäkkö, joka on rakennettu ristiretkeläisten aikakaudella eli noin vuonna 1000 jaa.

Raamatun kertomuksessa Jaakob pakenee salaa Laabanin luota ja suuntaa Kanaanin maahan Gileadin vuorille. Laaban saavuttaa Jaakobin vuorilla ja he tekevät sovinnon. Laaban antaa paikalle nimen Mispa "vartiopaikka".

Esau seuraa 400 miehen suuruisen armeijan avulla Jaakobia, ja myös Jaakob ja Esau tekevät sovinnon. Jaakob painii Herran enkelin kanssa, mistä tulee tunnettu ilmaus Jaakobin paini. Tällöin Jumala antaa Jaakobille uuden nimen Israel.

Jaakobilla oli kaksitoista poikaa: Lean synnyttämiä olivat Ruuben, Simeon, Leevi, Juuda, Isaskar ja Sebulon, hänen orjattarensa Silpan lapsia olivat Dan ja Naftali, Raakelin orjattaren Bilhan lapsia olivat Gad ja Asser, ja Raakelin lapsia Joosef ja Benjamin. Jaakobilla oli myös yksi tytär, Diina. Jaakobin pojat olivat Raamatun mukaan samannimisten Israelin heimojen kantaisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jaakob suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
 Jaakob uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ahti Haljala

Ahti Kalevi Haljala () oli suomalainen näyttelijä. Haljala muistetaan muun muassa Antti Metsolan roolista televisiosarjassa Metsolat ja 1970-luvun Rintamäkeläiset-sarjan Veikko Honkosena sekä Pertsa ja Kilu -filmeistä Pertsan isänä.
__notoc__

Elämäkerta 
Ahti Haljala oli kotoisin Kuhmoisista, mistä hän lähti jatkosotaan marraskuussa 1943. Hänet komennettiin JR 44:n ryhmänjohtajaksi. Hän haavoittui Kaukoijärven kylässä 30. kesäkuuta 1944 luodin raapaistessa hänen päätään. Joukkosidontapaikalla paljastui, että kyseessä oli kaksi luotia, joista toinen oli jäänyt pääluuhun. Haavoittuminen aiheutti Haljalalle pysyvän oikean käden vamman: käden puristusvoima oli vain puolet entisestä. 

Sodan jälkeen Haljala haki ja pääsi ensimmäisten joukossa kolmivuotiseen teatterikouluun Helsinkiin vuonna 1947. Samalla kurssilla olivat muiden muassa Jussi Jurkka, Mikko Niskanen, Leo Jokela, Rauni Mollberg ja Veikko Sinisalo. Haljala avioitui myöhemmin kurssitoverinsa Helinä Viitasen kanssa. Haljala näytteli 1950–1960-luvuilla Hämeenlinnassa, Lappeenrannassa, Kotkassa, Vaasassa ja Oulussa kunnes päätyi 1965 Tampereen Työväen Teatteriin, mistä jäi eläkkeelle 1987.

Eläkkeelle jäämisen jälkeen Haljalaa ja Helinä Viitasta pyydettiin mukaan televisiosarja Metsoloihin. Sarjan suosio yllätti heidät, ja kaupungilla heitä jopa puhuteltiin roolihahmojensa mukaan Antiksi ja Annikiksi. Metsoloissa hän näytteli 41 jaksossa.

Haljalan viimeiseksi esitykseksi näyttämöllä jäi Tampereen Työväen Teatterin näytelmä Rakastettu Johansson vuosina 2001–2002.

Filmografia
 Viimeinen koukkaus (meijerin yövahti)
 Metsolat Karjalan kunnailla (Antti Metsola)
 Metsolat – Muistojen joulu (Antti Metsola)
 Kaikki pelissä (isäntä Perttu Ristamäki)
 Metsolat (Antti Metsola)
 Mustajärven oudot linnut
 Sirkuspelle Hermanni (Isoisä)
 Kotirappu (Eelis Liimatainen)
 Syöksykierre 
 Rintamäkeläiset (Veikko Honkonen)
 Heikki ja Kaija
 Pertsa ja Kilu (Pertsan isä)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ahti Haljalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Töölön tulli

Töölön tulli () on aukio ja tienristeyskohta, joka sijaitsee nimestään huolimatta Meilahden kaupunginosassa Helsingissä. Se on myös aukiolla ja sen liepeillä sijaitsevien raitiovaunu- ja linja-autopysäkkien nimi.

Töölön tullin kohdalla Mannerheimin­tiestä erkanee Munkki­niemeä ja Turunväylää kohti kohti johtava Tukholmankatu. Muut aukiolta lähtevät tai sitä sivuavat kadut ovat Topeliuksenkatu, Laakson sairaalaan johtava Lääkärin­katu sekä pieni Töölöntullinkatu. Aukiolla on taksiasema. 

Aukio sai nimensä asemakaavaan vuonna 1938. Nimi viittaa hieman etelämpänä, silloisen Läntisen viertotien (nyk. Mannerheimintien) varrella 1900-luvun alkuvuosina sijainneeseen Helsingin läntiseen tulliin eli Espoon tulliin, joka tunnettiin myös Viiden pennin tullina.  Ennen kuin Meilahti vuonna 1906 liitettiin Helsinkiin, paikalla kulki kaupungin ja Helsingin maalais­kunnan välinen raja. Tullinpuomin kivipylväät on jätetty historiallisiksi muistomerkeiksi molemmin puolin ajorataa, ja niihin on kiinnitetty kaupunkitullin historiasta kertovat muistolaatat.

Töölön tulli on rajakohtana myös katujen nimeämisessä. Sen eteläpuolella Helsingin kanta­kaupungissa katujen nimet, muutamaa valtaväylää sekä Eiran ja Kaivopuiston katuja lukuun ottamatta, päättyvät yleensä sanaan katu, pohjoispuolella sen sijaan sanaan tie. Jälkiosaa katu Helsingissä käytettiin ainakin aikaisemmin eräin poikkeuksin vain kanta­kaupungissa, kun taas jälkiosaa tie on yleisesti käytetty pienilläkin asuntokaduilla väljemmin rakennetuissa kaupungin­osissa, varsinkin liitos­alueilla mutta myös kanta­kaupungin eräillä ­reuna-alueilla.

Rakennuksia 
Aukiota reunustavista rakennuksista suurin on Tukholmankadun alkupäässä sijaitseva ns. Auratalo, jossa vuonna 2016 avattiin Hotelli Cumulus Meilahti Hotellin nimi on ollut helmikuulta 2018 alkaen Scandic Meilahti. 

Rakennus on vuonna 1962 valmistunut, Erkko Virkkusen suunnittelema 11-kerroksinen tornitalo, joka alkujaan oli Keskinäisen vakuutus­yhtiö Auran pääkonttori. Kun vakuutusyhtiö vuonna 1978 muutti Tapiolaan, talo vuokrattiin Helsingin yliopistolle. Myöhemmin se on ollut toimistokäytössä, ja sen alakerrassa on toiminut Nordea-pankin konttori ja Alkon myymälä.

Aukion toisella laidalla, Mannerheimintien ja Topeliuksenkadun kulmassa on nimellä Tullinpuomi tunnettu, vuonna 1940 valmistunut Olli Pöyryn suunnittelema asuin­kerros­talo, jonka ala­kerrassa aikoinaan oli elokuva­teatteri Sininen Kuu sekä Tullin­puomi-niminen ravintola. Nykyisin entisessä elokuvasalissa toimii kuntosali. Mannerheimintien, Tukholmankadun ja Topeliuksenkadun väliin jäävällä kolmiomaisella alueella on vuonna 1952 valmistunut Shellin huoltoasema. Aikaisemmin sen paikalla oli Svea-niminen huvila.

Lähteet

Helsingin aukiot ja torit
Meilahti
Etruria

Etruria oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä Tyrrhenia. Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.

Maantiede
Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.

Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.

Kaupunkivaltiot
Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista (polis), joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat 12 kaupungin liiton, jonka mallina oli Vähän-Aasian joonialaiskaupunkien liitto dodekapolis. Kaupungit olivat Veji, Caere, Tarquinia, Vulci, Vetulonia, Rusellae, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia (Rusellae liittyi mukaan Vejin tilalle). Volsiniin luona sijainnut Fanum Voltumnae oli liiton kokoontumispaikka. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin 275 000, joista Vejin asukkaita oli 32 000, Caeren ja Populonian 25 000 ja Tarquinian 20 000. Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.

Myöhempi Etruria

Nimi Etruria tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.

Lähteet

Etruskit
Italian maantiede
Coffee House

Coffee House on suomalainen kahvilaketju, jolla on 17 kahvilaa Suomessa Näistä viisi sijaitsee pääkaupunkiseudulla. Ketju perustettiin Helsingissä. Ketjun pohjoisin kahvila on Kittilässä (Levin keskuksessa). Coffee House on osa S-ryhmää.

Luettelo kahviloista 

 Espoo, Iso Omena
 Helsinki, Kauppakeskus Kaari
 Helsinki, Sokos Helsinki
 Hyvinkää
 Joensuu
 Järvenpää, Prisma
 Kittilä
 Kouvola
 Kuopio
 Lappeenranta, Iso Kristiina
 Oulu, Rotuaari/Valkea
 Porvoo, Taidetehdas
 Pori, Sokos
 Raisio,  Mylly
 Turku, Sokos Wiklund
 Rovaniemi
 Vantaa, Jumbo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto. Coffeehouse.fi

S-ryhmä
Kahvilaketjut
Huuhkajan kierros

Huuhkajan kierros on luontopolku Lapinlahden kunnassa Pohjois-Savossa. Tiilikanjokeen rajautuva Huuhkajan harjualue, jossa polku kulkee, on osa 3 200 hehtaarin laajuista Älänteen Natura 2000 -aluetta. Luontopolku on 6 kilometrin, ja polulla on kaksi tulentekopaikkaa.

Lähteet

Retkeilyalueet
Lapinlahti
Kissanpiiskaajankuja

Kissanpiiskaajankuja () on katu Kristiinankaupungin kantakaupungissa, hieman Kauppatorin eteläpuolella. Katu päättyy lännessä Läntiseen Pitkäänkatuun ja idässä merenrannan tuntumaan. Poikkikadut ovat Itäinen Pitkäkatu ja Rantakatu.

Kissanpiiskaajankuja sijaitsee puutaloalueella ja on Suomen kolmanneksi kapeimpana katuna (kapeimmillaan 299 cm) matkailunähtävyys. Suomen kapein katu on Raumalla sijaitseva Kitukränn ja Naantalissa sijaitseva Kristiinankatu on toiseksi kapein. 

Kadun nimi on peräisin yhdeksänhäntäisen kissan käyttäjästä eli purjelaivojen ajoilta, jolloin miehistöä saatettiin rangaista piiskaamalla. Vanhaan merenkulkukaupunkiin sana lienee kulkeutunut merimiestarinoiden mukana ja otettu kadunnimeksi, mutta merenkulkijoiden kadottua suurelta osin nimen alkuperä on jäänyt useimmille kaupungin asukkaille tuntemattomaksi.

Lähteet 
Kristiinankaupunki (epävirall. sivusto): Kantakaupunki http://www.ravenproductions.net/KRS/fi/index.htm (6.9.2005)

Viitteet

Kristiinankaupunki
Suomen kadut
Oulun urheilutalo

Oulun urheilutalo (myös Pyrinnön urheilutalo) on Oulun kaupungin omistama ja ylläpitämä liikuntahalli Oulun Hollihaan kaupunginosassa lähellä Torinrantaa, osoitteessa Kuusiluodonkatu 15. Urheilutalo on valmistunut keväällä 1962.

Ouluhallin laajennuksen valmistuttua urheilutalo suljettiin toukokuussa 2021, ja rakennus on määrä purkaa.

Liikuntatilat

Kuntosalit
Urheilutalolla oli kolme kuntosalia. Kaksi niistä oli hallin aukioloaikoina yleisön käytettävissä, yhteen saattoi varata vakiovuoroja.

Peilisali
Urheilutalolla oli myös 245 neliömetrin peilisali aerobic- ja tanssiharjoittelua varten. Myös peilisaliin saattoi varata vakiovuoroja, ja se oli vapaasti käytettävissä vapailla vuoroilla.

Palloilusali
Palloiluhallissa oli normaaliin tapaan valmiudet seuraaville lajeille:
 salibandy: (kaukalo 20 m × 37 m)
 lentopallo: (iso kenttä tai 3 harjoituskenttää)
 sulkapallo: (5 kenttää)
 koripallo: (iso kenttä)
 futsal
Vakiovuorojen ulkopuolella sali oli vapaasti käytettävissä. Tila oli jaettavissa kolmeen osaan. Lattiapinnoiteena oli joustoparketti. Vapaa korkeus oli yhdeksän metriä.

Salissa oli kiinteät katsomotilat, jossa oli kesän 2005 kunnostuksen jälkeen 687 istumapaikkaa. Lisäksi käytettävissä oli 500 tuolia.

Salia voitiin käyttää sarjaotteluihin, tapahtumiin (messut, näyttelyt) sekä muuhun kilpailutoimintaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oulun kaupunki: Urheilutalo

Hollihaka
Urheilutalo
Tukisukka

Tukisukat on yleisnimitys elastisille sukille, jotka tukevat jalkojen pehmytkudoksia määrätyllä paineella. Tukisukka -nimitystä käytetään hyvin monenlaisista tuotteista, vain erittäin vähän tukevista tukisukista aina kaikkein tehokkaimpiin lääkinnällisiin hoitosukkiin. Myös kompressiosukka -nimitystä käytetään, mutta silloin puhutaan yleensä lääkinnällisistä hoitosukista tai urheilukompressiosukista. 

Kevyen tuen tukisukkia käytetään pääasiassa erilaisten laskimovaivojen ennaltaehkäisyssä. Paine on sukissa suurimmillaan nilkassa, ja se vähenee polvea kohti noustessa. Tuki-, hoito- ja kompressiosukat edistävät verenkiertoa jaloissa tukemalla ja tehostamalla laskimoläppien toimintaa. Näin verenkierto helpottuu laskimoissa ja turvotus vähenee.  

Lievän kompression tukisukkia voivat käyttää terveet ihmiset turvotuksen ja jalkojen väsymysoireiden ennaltaehkäisyyn. Näissä sukissa kompressio on noin 12-17 mmHg. Lievän kompression tukisukissa koko valitaan usein kengän koon perusteella, mutta suositeltavaa olisi mitata myös nilkan ja pohkeen paksuus oikean koon ja puristusvoiman takaamiseksi.  

Lääkinnällisiä hoitosukkia on saatavana kompressioluokissa 1-4 ja lääkinnälliset hoito- eli tukisukat ovat suunniteltu käytettäväksi sairauksien hoitoon, kuten vaikeiden laskimo- ja imusuonivaurioiden sekä säärihaavojen hoidossa ja suonikohjuleikkauksen jälkeen. Ne eroavat kevyen tuen tukisukista siinä, että niiden tuen voimakkuus on tehokkaampi ja niiden tuen voimakkuutta säätelee eurooppalaiset standardit. 

Kompressioluokan 1 lääkinnällisen hoitosukan paine on n. 15-21 mmHg. Näitä sukkia käytetään yleisesti vähäisen turvotuksen, suonikohjujen ja veritulppien (tromboosi) ennaltaehkäisyssä ja hoidossa. Kompressioluokan 1 hoitosukat käyvän oikein hyvin myös lentosukkina. Kompressioluokan 2 lääkinnällisen hoitosukan paine nilkan alueella on 23-32mmHg, ja sitä käytetään laskimoperäisen turvotuksen hoitoon, laskimoperäisen säärihaavan ennaltaehkäisyyn ja hoitoon sekä mw. suonikohjutoimenpiteen jälkeen. Kompressioluokan 3 ja 4 käytön ohjeistaa yleensä lääkäri ja käyttöaiheet ovat vaikeasta laskimoiden vajaatoiminnasta ja imutieperäisestä turvotuksesta johtuvat oireet. 

Lääkinnällisiä hoitosukkia ei tulisi käyttää valtimoverenkiertohäiriöistä johtuvan turvotuksen hoitoon eikä henkilöille, joilla on alentunut ihotunto (neuropatia) tai vaikea ihotulehdus. Jos alaraajaturvotuksen syynä on esimerkiksi sydämen vajaatoiminta, hoitosukkien hankinnasta on tärkeä neuvotella hoitavan lääkärin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lääketiede
Asusteet
Leimahduspiste

Leimahduspiste on alin lämpötila, jossa nesteestä normaalipaineessa haihtuu niin paljon höyryjä, että ne muodostavat nestepinnan päällä olevan ilman kanssa palavan kaasuseoksen. Leimahduspisteen lämpötila voidaan ilmaista joko lyhenteellä c.c. eli closed cup, jolloin mittaus on tehty suljetun astian menetelmällä tai lyhenteellä o.c. eli open cup, jolloin mittaus on tehty avoimen astian menetelmällä.

Eräiden aineiden leimahduspisteitä [°C]
 Bensiini -46
 Etyylieetteri -45
 Asetoni -19
 Etanoli 13
 1-butanoli 35
 Etikkahappo 40 

Ruokaöljyjen leimahduspisteitä [°C]
 Soijapapuöljy  220
 Maissiöljy  321
 Auringonkukkaöljy  320
 Maapähkinäöljy   282
 Pellavansiemenöljy   321
 Oliiviöljy  225
 Laardi   260
 Kookospähkinäöljy   287
 Palmuöljy   162

Nesteet saattavat syttyä myös leimahduspisteensä alapuolella olevissa lämpötiloissa, jos ne ovat erittäin hienojakoisessa sumumaisessa muodossa tai ovat koostuneet eri jakeista kuten öljytuotteet. Nesteseoksien leimahduspiste voi olla alempi kuin yksittäisten seoksessa olevien aineiden leimahduspisteet.

Nesteen leimahduspiste määritetään nostamalla hitaasti nesteen lämpötilaa, kunnes nesteen pinnasta alkaa vapautua höyryjä. Kun höyryt muodostavat oikean suhteen ilman kanssa, syntyy höyryn ja hapen syttyvä seos. Tämä voidaan todeta pinnan yläpuolelle viedyn pistoliekin avulla, jolloin liekki leiskahtaa koko nestepinnan yli. Alin lämpötila, jossa tämä leiskahdus tapahtuu on nesteen leimahduspiste. Kun pistoliekki poistetaan, nestepinta ei kuitenkaan syty palamaan. Mikäli nestettä lämmitetään edelleen ja höyryn määrä kasvaa tarpeeksi, voi syttyä allaspalo, joka ei sammu itsestään ennen polttoaineen tai hapen loppumista.

Aineiden leimahduspisteet on otettava huomioon aineiden kuljetuksissa ja varastoinnissa paloturvallisuuden kannalta.

Lähteet

Kemialliset ominaisuudet
Lämpötila
Polttoaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jumalan valtio

Jumalan valtio (, "Jumalan kaupungista/valtiosta", myös De Civitate Dei contra Paganos, "Jumalan valtio pakanoita vastaan") on kirkkoisä Augustinuksen tunnetuin teologinen ja filosofinen teos ja yksi länsimaisen kirjallisuuden merkkiteoksista. Se käsittelee Jumalaa, marttyyriutta, juutalaisia ja kristillistä filosofiaa.

Historia 

Teos on kirjoitettu noin vuosien 413 ja 426 välillä. Augustinus kirjoitti sen selittääkseen kristinuskon suhdetta kilpaileviin uskontoihin ja filosofioihin sekä Rooman valtakunnan hallintoon, jonka kanssa kristinusko alkoi olla tiukasti sidoksissa. Teos kirjoitettiin suunnilleen samoihin aikoihin kun visigootit ryöstivät Rooman vuonna 410. Tapahtuma jätti roomalaiset šokkiin, ja osa ihmisistä syytti kristinuskon omaksumista ja vanhojen pakanallisten jumalten hylkäämistä tapahtumasta – sitä pidettiin vanhojen jumalten kostona. Augustinus kirjoitti teoksensa kristinuskon puolustuskirjoitukseksi. Hän haki lohdutusta Jumalan taivaan valtakunnasta maallisen kaupungin sijasta.

Vaikka kristinusko oli tuolloin jo julistettu valtakunnan viralliseksi uskonnoksi, Augustinus kirjoitti teoksensa enemmän hengelliseksi kuin poliittiseksi viestiksi. Hänen mielestään kristinuskon tulisi käsitellä mystistä, taivaallista Jerusalemin kaupunkia maallisen politiikan sijasta.

Sisältö 

Augustinuksen kuvaus Jumalan valtiosta on seuraavanlainen: Jumalan valtio on hänelle niiden ihmisten joukko, jotka haluavat hylätä maalliset nautinnot ja jotka omistavat elämänsä kristillisten arvojen tavoittelemiselle. Näin se on suuressa ristiriidassa "Ihmisten kaupungin" kanssa, sillä jälkimmäinen koostuu ihmisistä, jotka ovat poistuneet Jumalan kaupungista.

Vaikka teema muodostaa teoksen rungon, Augustinus käsittelee laajalti myös eri filosofisia aiheita. Augustinus käsittelee laajalti muun muassa häntä edeltänyttä kreikkalaista filosofiaa, erityisesti platonilaisuutta. Hänen mukaansa juuri platonilaiset olivat edenneet filosofiassa pisimmälle, ja niin myös teologiset keskustelut tuli käydä ennen kaikkea heidän kanssaan. Tässä voidaan havaita Augustinuksen oma keski- tai uusplatonilainen tausta. Jumalan valtio vertautuu myös nimellään Platonin teokseen Valtio.

Kirjallisuutta

Suomennokset

Aiheesta muualla

Teos 

 Augustinus: De civitate Dei. The Latin Library. 
 Augustine: The City of God. New Advent. 
 Augustine: The City of God. Christian Classics Ethereal Library.

Arvioita 

 Kahlos, Maijastina: Augustinuksen kaksi valtakuntaa . Tieteessä tapahtuu 7/2000.
 Kahlos, Maijastina: Augustinuksen jaettu ihmiskunta. Historiallisia arvosteluja 11/2003.
 Karimies, Ilmari: Pyhä Augustinus: Jumalan valtio (1. osa). Etsijä 3/2003.
 Kekäläinen, Osmo: Kristinuskon puolustus. Agricola 5.1.2004.
 Sihvola, Juha: Kirkkoisä, synti ja valta. Helsingin Sanomat 20.9.2003.
 Tontti, Jarkko: Suvaitsemattomuuden ylistys. Niin & näin 1/2004.

Augustinuksen teokset
Kirjat poliittisesta filosofiasta
Tunnustukset

Tunnustukset () on kirkkoisä Augustinuksen omaelämäkerrallinen teos, joka koostuu kolmestatoista kirjasta. Sitä pidetään yleisesti maailmankirjallisuuden ensimmäisenä omaelämäkertana.

Historia 

Augustinus eli ja kirjoitti 300-luvun lopussa ja 400-luvun alussa. Teoksen Tunnustukset hän kirjoitti noin vuosina 397–398. Tuolloin Augustinus oli noin 40-vuotias. Näin kirja ei ole Augustinuksen elämän täydellinen elämäkerta; kirjan kirjoittamisen jälkeen hän eli vielä pitkään ja kirjoitti muun muassa merkittävimmän teoksensa Jumalan valtio.

Kirjaa pidetään yleisesti ensimmäisenä länsimaisena omaelämäkertana, ja se antoi vaikutteita kristillisille kirjoittajille seuraavaksi tuhanneksi vuodeksi, koko keskiajalle. Teos on merkittävä myös teologisesti ja filosofisesti, sillä Augustinus mietiskelee siinä oman elämänsä lisäksi Jumalaa, maailmaa, luomista, ikuisuuden ja ajan olemusta sekä muun muassa muistin toimintaa. Kirjan useimmat suomennokset (ja muut käännökset) ovat lyhennelmiä, joista on poistettu filosofista aineistoa.

Sisältö 

Augustinus kertoo kirjassa omasta syntisenä kuvaamastaan nuoruudesta ja kääntymyksestään kristinuskoon. Teos sisältää yhtenäisen selonteon hänen ajattelunsa kehityksestä, ja se on laajamittaisin yhden henkilön elämää kuvaava kertomus neljänneltä ja viidenneltä vuosisadalta.

Kirjan lukujen teemat 

 Augustinuksen lapsuus ja nuoruus 15-vuotiaaksi saakka.
 Hänen joutumisensa huonoon seuraan, mikä sai hänet varastamaan ja antamaan myöten himoille.
 Hänen opintonsa Karthagossa, hänen kääntymyksensä manikealaisuuteen ja yhä jatkunut himoissa eläminen 16–19-vuotiaana.
 Ystävän menettäminen, Aristoteleen teosten opiskelu ja muu elämä 20–29-vuotiaana.
 Luopuminen manikealaisuudesta piispa Ambrosiuksen vaikutuksesta Milanossa 29-vuotiaana.
 Siirtyminen kirkkoa kohti 30-vuotiaana edelleen Ambrosiuksen vaikutuksesta.
 Siirtyminen Jumalan suurempaan tuntemiseen 31-vuotiaana.
 Kääntyminen kristinuskoon 32-vuotiaana, Simplicianuksen neuvot muiden käännyttämiseksi.
 Kaste 33-vuotiaana, Monica-äidin kuolema, ystävien Nebridiuksen ja Vecunduksen kuolema, retoriikan opintojen hylkääminen.
 Tunnustamisen arvon mietiskelyä, muistin toiminnan pohdiskelua.
 Mietelmiä Ensimmäisestä Mooseksen kirjasta ja luomisesta.
 Lisää mietelmiä Ensimmäisestä Mooseksen kirjasta.
 Ensimmäisen Mooseksen kirjan merkityksen ja Pyhän Kolminaisuuden pohdiskelu.

Suomennos 

Kirjan suomennosta ei ole pidetty kaikin puolin tyydyttävänä.

Kirjallisuutta

Suomennokset

Muuta kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla

Teos 
 Augustinus: Confessiones. The Stoa Consortium. 
 Augustine: The Confessions. Christian Classics Ethereal Library.

Muuta 
 Pilkington, J. G.: Confessions: Explanations. New Advent. 

Augustinuksen teokset
Omaelämäkerrat