joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kyttyränirkko

Kyttyränirkko (Notodonta dromedarius) on keskikokoinen, erikoisen violetinsävyinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Helposti tunnistettava perhonen. Etusiivet ovat pohjaväriltään violetinharmaat. Siiven tyvessä etureunassa on keltainen laikku ja siiven poikki kulkee kaksi keltaista, punaruskealla varjostunutta poikkiviirua. Viirujen välissä sijaitseva keskitäplä on pitkänomainen, punaruskea ja reunoiltaan keltainen. Siiven kärkiosassa on himmeä, punaruskea poikkijuova. Siiven takareunassa on sisemmän poikkiviirun kohdalla tumma suomutupsu. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja etusiipiä vaaleammat. Niiden takareunan ulkonurkka on muuta siipeä tummempi. Lajilla on pohjoisessa muoto f. frigida (f. polaris), jonka siivet ovat läpikuultavat, vaaleammat ja kuviointi on himmeää. Siipiväli 37–46 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Kyttyränirkkoa tavataan koko Euroopassa ja idässä Etelä-Siperiaan Baikalille. Suomessa sitä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Etelä- ja Keski-Suomessa se on kuitenkin yleisempi. Perhoset lentävät kahtena pitkäaikaisena ja osin päällekkäisenä sukupolvena toukokuusta syyskuuhun lennon ollessa runsainta heinäkuun loppupuoliskolla. Lämpiminä kesinä lajilla saattaa ehkä esiintyä jopa kolmannen sukupolven yksilöitä.

Elinympäristö ja elintavat 
Kyttyränirkko on varsin yleinen laji, jota tavataan jokseenkin kaikenlaisissa koivuja kasvavissa ympäristöissä. Perhosia tavataan usein myös avoimilla alueilla, kaukana tyypillisiltä elinpaikoiltaan. Perhoset aloittavat lennon illan hämärtyessä ja molemmat sukupuolet tulevat helposti valolle.

Naaras munii lehtien alapintojen reunuksille 150–250 munaa yksitellen. Toukat elävät yksin ja oleskelevat pääasiassa lehtien alapuolella tai lehtiruodilla. Toukka koteloituu maahan maa-aineksella naamioituun kotelokoppaan. Kesäkotelot kuoriutuvat parin viikon kuluttua, syyskotelot talvehtivat.

Ravintokasvi 
Toukka elää koivuilla (Betula) sekä pajuilla (Salix), vähäisissä määrin myös muutamilla muilla lehtipuilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: Tummien nirkkolajien tunnistaminen 
Suomen Perhoset: Kyttyränirkko
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Saarnakivi (Mietoinen)

Saarnakivi on Mynämäellä entisen Mietoisten kunnan Pyhärannassa sijaitseva siirtolohkare. 

Paikallisen perimätiedon mukaan Pyhäranta oli ensimmäisen Suomen ristiretken maihinnousupaikka vuonna 1155 ja piispa Henrik olisi pitänyt kiven luona ensimmäisen saarnansa. Yksityistien varrella sijaitsevan kiven juurella on vuonna 2005 paljastettu muistolaatta. 

Mietoisten Saarnakiven kautta kulkee piispa Henrikin maihinnousupaikalta Mynämäen kirkolle johtava noin 15 kilometrin pituinen Pyhän Henrikin rantatien pyhiinvaellusreitti. Se on vuodesta 2005 lähtien ollut Pyhän Henrikin tien pyhiinvaellukseen liittyvä osa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mietoisten kyläportaali – Pyhän Henrikin rantatien pyhiinvaellusreitti 

Suomen siirtolohkareet
Mynämäen luonto
Mietoinen
Piispa Henrik ja Lalli
Santavuori (sukunimi)

Santavuori on suomalainen sukunimi:

 Martti Santavuori (1906-1972), suomalainen kirjailija, suomentaja ja upseeri
 Ritva Santavuori (s. 1932), Helsingin ent. kaupunginviskaali
 Tuomas Santavuori (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
 Usko Santavuori (1922–2003), suomalainen toimittaja
 Vesa Santavuori (1945–2012), suomalainen toimittaja

Sukunimet
Toivo Heikkilä

Toivo Heikki Heikkilä (4. elokuuta 1906 Eräjärvi – 15. toukokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri.

Heikkilä työskenteli Suomen ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1931. Vuosina 1940–1944 hän toimi lähetystösihteerinä Berliinissä ja Budapestissa ja vuosina 1948–1955 Suomen kaupallisena edustajana Berliinissä. Vuosina 1944–1946 hän työskenteli pääministeri J. K. Paasikiven ja vuosina 1946–1948 pääministeri Mauno Pekkalan sihteerinä. Vuodesta 1954 hän oli pääkonsuli, ulkoministeriön poliittisen osaston apulaispäällikkö 1955–1957, asiainhoitaja Budapestissä 1957–1960, Budapestin-suurlähettiläs vuodesta 1960 ja Rio de Janeiron -suurlähettiläs 1963–1964.

Vuonna 1965 Heikkilä julkaisi niin kutsuttuihin vaaran vuosiin 1944–1948 keskittyneen muistelmateoksen "Paasikivi peräsimessä", joka nousi myyntimenestykseksi. Pääministerin sihteerinä Heikkilä oli ollut hyvällä tarkkailupaikalla ja päässyt seuraamaan läheltä myös J. K. Paasikiven yksityiselämää. Presidentti Urho Kekkonen kommentoi kirjaa opetusneuvos Yrjö Kalliselle huhtikuussa 1966 lähettämässään kirjeessä: ”Heikkilän kirjassa on paljon pätevää ajan kuvausta, mutta monessa kohti siinä on ala-arvoista tekstiä.”

Julkaisuja
Paasikivi peräsimessä: Pääministerin sihteerin muistelmat 1944−1948, Otava 1965.
Paasikiven sihteerin salaiset muistelmat 1932-1944, toim. Antti Heikkilä, Patexpert, 1997

Lähteet

Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Paintball Sissos

Paintball Sissos Oy on paintball- eli värikuula-alan yritys jonka toimenkuvaan kuuluu muun muassa maahantuonti, vienti, kotimaan myynti, vuokraus ja markkinointi.
Sissoksella on Pohjoismaiden suurin paintballmyymälä sekä Suomen suurin paintballsisäpelihalli Helsingin Jätkäsaaressa.

Yrityksen historia 

Paintball Sissos Oy aloitti toimintansa raumalaisena perheyrityksenä vuonna 1995. Värikuula-aseiden maahantuonti aloitettiin samana vuonna.
Vuonna 1998 Sissos laajensi toimintaansa ostamalla Rauman Aseaitan liiketoiminnan ja aloittamalla ampuma-aseiden myynnin. Vuosina 2002-2012 Rauman liike sijaitsi Papinhaan yritysalueella. Nykyisen liike sijaitsee Metallitiellä valtateiden 8 ja 12 risteyskohdassa. Myymälän koko on yli 700 neliömetriä.

2003 Sissos laajensi taas toimintaansa ja aloitti kalastustarvikkeiden vähittäismyynnin ostaessaan Rauman Pyyntivälineen liiketoiminnan.

Liiketoiminta laajeni pääkaupunkiseudulle 2002 jolloin Sissos avasi myymälän Espooseen. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 Helsingin Sissos toimi Myllypurossa. 1.8.2011 Sissos muutti Helsingin Jätkäsaaren Bunkkeriin ja marraskuussa myymälän yhteyteen avautui suuri sisäpelihalli.

Vuonna 2007 yritys päätettiin hajauttaa selvemmiksi osiksi ja Rauman kalastus- ja metsästysliiketoiminta eriytettiin Sissos-Myymälä Oy:ksi ja Sissos-Tuote Oy jatkoi paintballtuotteiden markkinoijana. Sittemmin Sissos-Tuote vaihtoi nimeään toimintaa paremmin kuvaavaksi ja on nykyisin Paintball Sissos Oy.

Sissos ulkomailla 

Sissos Pro Shop on toiminut Helsinborgissa vuodesta 2007 ja Latvian Riiassa vuodesta 2008

Paintball Bunkkeri ja Sissos Arena 

Paintball Bunkkerissa on 45x30m kokoinen Sup´air syndeillä (erikokoisia ja -muotoisia ilmatyynyjä) ja tekonurmella varustettu paintballkenttä. Sisäpelihalli sijaitsee Helsingin Jätkäsaaressa Länsiterminaalin läheisyydessä. Sissos järjestää myös ulkopelejä Vantaan Malminkartanon ulkopelikentällä Sissos Arenalla.

Lähteet 
 http://www.paintballsissos.fi/

Aiheesta muualla 
 Suomen Paintball-liitto http://www.spbl.org/
 Suomalainen paintball-aiheinen portaali http://www.paintball.fi/

Paintball
Suomalaiset yritykset
E. L. Karhu

Emmy Karhu, taiteilijanimeltään E.L. Karhu (s. 1982 Helsinki) on suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta dramaturgian koulutusohjelmasta vuonna 2008.

Karhu on sekä kirjoittanut näytelmiä että toiminut esitys- ja elokuvadramaturgina. Karhu on käsitellyt töissään mm. yksilönvapauden ja -vastuun teemoja, problematisoinut yhteiskunnallisia epäkohtia sekä pohtinut hulluuden ja selväjärkisyyden eri ulottuvuuksia. Hänen tuotantonsa tutkii myös niitä mahdollisuuksia, mitä muodon, kielen ja tyylin variaatio antaa teoksille. Karhun näytelmiä on käännetty useille eri kielille.

Näytelmät 
Valitut – triptyykki (2005) (Teatteri Siperia-Tampereen Työväen Teatteri)
Kuokkavieraat eli Virkamiesten armosta (2007) (Helsingin ylioppilasteatteri)
Leipäjonoballadi (2008) (Teatteri Takomo)
Tsaarin kakarat (2010) (Kotkan kaupunginteatteri)
kuka tahansa meistä – dokumentti (2012) (Teatteri 2.0-Kansallisteatteri)
Prinsessa Hamlet (2017) (Q-teatteri)

Esitykset ja elokuvat 
Lumikko (2009) (TaiK/ELO)
Globen uupuneet (2010) (Kansallisteatteri)
Solta – matka manalaan (2011) (Kuriton Company)
Hedda Gabler (2012) (Kotkan kaupunginteatteri)

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Näytelmät.fi
Hedda Gabler-arvio 
Tsaarin kakarat-arvio
Leipäjonoballadi-arvio
Valitut - triptyykistä

Pöyhönen, Emilia
Pöyhönen, Emilia
Pöyhönen, Emilia
Arrasin taistelu (1917)

Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Arrasissa Ranskassa 9. huhtikuuta – 16. toukokuuta 1917 käyty taistelu. Arrasissa brittiläinen siirtoarmeija hyökkäsi osana ranskalaisen kenraali Robert Nivellen suunnittelemaa hyökkäystä, jolla saksalaiset piti saada perääntymään Aisnejoen taakse. Koko operaatiota kutsutaan nimillä Aisnen ensimmäinen taistelu ja Nivellen offensiivi.

Taistelun kulku 

Tehtävään määrättiin kolme brittiarmeijaa. Hyökkäyksen kärjessä oli kenraali Edmund Allenbyn 3. armeija. Pohjoisempana kohti Vimyn harjannetta pyrki kenraali Henry Hornen 1. armeija, jossa oli myös kanadalaisia. Kenraali Hubert Goughin oli määrä hyökätä Allenbyn eteläpuolella Bullecourtin ympäristössä. Vastassa olivat Saksan keisarikunnan 6. armeijan sotilaat johtajanaan kenraali Ludwig von Falkenhausen. Operaatio alkoi viisipäiväisellä tykistötulella, jonka jälkeinen ensimmäinen hyökkäyspäivä oli menestyksekäs. Erityisesti kunnostautuivat kanadalaiset, jotka etenivät kuusi kilometriä ja valloittivat Vimyn harjanteen. Gough sen sijaan ei juurikaan menestynyt. Brittilentäjät kärsivät operaatiossa huomattavia menetyksiä. Huhtikuussa 1917 sai surmansa 33 prosenttia brittilentäjistä.

Brittien ylipäällikkö Douglas Haig jatkoi Arrasin taistelua toukokuun puoliväliin asti, ja taistelut keskittyvät Bullecourtiin. Operaation jatkaminen johtui osittain siitä, että sen avulla saksalaiset eivät olisi hyötyneet ranskalaisjoukkoihin levinneestä kapinoinnista ja epäjärjestyksestä.

Tavoitteena ollutta suurta läpimurtoa ei saatu. Vimyn harjanteen taistelussa vallattiin kukkula numero 145. Yksi syy epäonnistumiseen oli panssarivaunujen puute. Hyökkääville brittijoukoille oli luvattu 200 uutta Mark IV -panssaria, mutta vain 45 Mark II -koulutuspanssaria saatiin brittien tueksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ensimmäisen maailmansodan länsirintaman taistelut
1917
Yhdistyneen kuningaskunnan taistelut
Australian historia
Kanadan taistelut
Uuden-Seelannin historia
Pas-de-Calais
Arrasin taistelu (1918)

Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Koillis-Ranskan Arrasissa keväällä 1918 käyty taistelu, jota nimitetään myös nimillä St. Mihiel ja Operaatio Michael (taistelun saksalainen koodinimi). Taistelu oli osa Saksan vuoden 1918 kevätoffensiivia eli Kaiserschlachtia.

Saksalainen kenraali Erich Ludendorff arveli voivansa hyötyä siitä, että alue oli brittiläisten ja ranskalaisten joukkojen saumakohta. Sen vuoksi hän aloitti kolmen armeijan, kaikkiaan 63 divisioonan voimin 21. maaliskuuta 1918 hyökkäyksen niitä vastaan Sommejoen eteläpuolella. Tarkoitus oli edetä Arrasista St. Quentiniin ja La Fèreen ulottuvalla 80 kilometrin pituisella rintamanosalla. Puolustautuvilla briteillä oli käytössä 26 divisioonaa. Britit pyrkivät pitämään asemansa, mutta ranskalaiset halusivat vain estää etenemisen Pariisin suuntaan, kuten Ludendorff oli arvellut. Päävastuu alueen puolustuksesta annettiin 26. maaliskuuta ranskalaiselle kenraali Ferdinand Fochille.

Hyökkäys repi brittien puolustuksen auki hyökkäyksen rajuuden ja sankan sumuverhon vuoksi. Saksalaiset etenivät vajaassa viikossa 65 kilometriä lähelle Amiensin kaupunkia ja aiheuttivat puolustajille noin 240 000 sotilaan tappiot. Hyökkääjät olivat kuitenkin jo melko uupuneita. Ludendorff käski 5. huhtikuuta keskeyttämään hyökkäyksen, koska oli käynyt selväksi, ettei sillä saavuteta ratkaisevaa voittoa Sommen alueella. Saksa siirsi toimintansa painopisteen tämän jälkeen operaatio Georgetteen Lysnejoen suunnalla.

Lähteet

Ensimmäisen maailmansodan länsirintaman taistelut
1918
Ranskan taistelut
Yhdistyneen kuningaskunnan taistelut
Australian historia
Kanadan taistelut
Uuden-Seelannin historia
Yhdysvaltain taistelut
Pas-de-Calais
Maria Matinmikko

Maria Matinmikko (s. 1983 Oulu) on suomalainen runoilija ja kirjailija.

Matinmikon esikoisrunokokoelma Valkoinen ilmestyi maaliskuussa 2012 ntamon kustantamana. Matinmikko sai teoksesta Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun palkinto myönnettiin esikoisteokselle. Valkoinen oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Trilogian toisen osan, Musta, julkaisi Mahdollisen Kirjallisuuden Seura marraskuussa 2013.

Matinmikko asuu Helsingissä. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja opiskellut kirjoittamista muun muassa Oriveden Opiston sanataiteen ohjelmassa ja Oulu-opistossa. Hän kuuluu Nuoren Voiman Liiton hallitukseen.

Teokset
 
 
Värit. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2017. ISBN 978-952-234-427-4
Lähes tunnistamaton mahdollisuus menettää. Markku Eskelinen ja Maria Matinmikko. Post-Oulipo ry ja Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-94-1104-7
Kolkka: Runoromaani. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-564-6

Lähteet

Aiheesta muualla
 Matinmikon kotisivu
 

Suomalaiset kirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Artturi Helenius

Artturi (Arthur) Helenius (30. tammikuuta 1878 Viipuri – 17. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Kulttuurirahaston ensimmäinen suurlahjoittaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1938.

Artturi Heleniuksen vanhemmat olivat Wilhelm Helenius ja Katarina Turunen ja puoliso vuodesta 1907 Aina Maria Broman. Helenius kävi keskikoulun ja kauppaopiston. Hän toimi Juvankosken paperitehtaan kassanhoitajana ja isännöitsijänä Parikkalassa 1899–1904, oman sahaliikkeen Helenius perusti 1904. Vuodesta 1906 hän toimi Parikkalan Särkisalmen sahan toimitusjohtajana ja yksinomistajana vuodesta 1914. Sulkavan Kukkapään sahan omistaja ja toimitusjohtaja Helenius oli  1914–1922, Pohjolan huopa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1914 ja Kirvun ja Karjalan huopatehtaiden vuodesta 1927.  Helenius oli Suomen Kulttuurirahaston ensimmäinen miljoonalahjoittaja ja toinen kunniajäsen. Hän testamenttasi rahastolle yli sata miljoonaa markkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Viipurin miljoonapamaus, Suomen Kuvalehti, 05.02.1938, nro 5, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset lahjoittajat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Liigacup 2013

Liigacup 2013 on alkuvuodesta 2013 pelattava jalkapallokilpailu, johon osallistuvat Veikkausliigan 12 joukkuetta.

Alkulohkovaihe 
Joukkueet on jaettu kolmeen lohkoon, joissa kussakin pelataan kaksinkertainen sarja siten, että kaikki joukkueet kohtaavat toisensa sekä kotona että vieraissa. Kaksi parasta kustakin lohkosta ja kaksi parasta lohkossaan kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta etenee pudotuspeleihin. Jatkoon päässeet joukkueet saavat aloittaa Suomen Cupissa muita joukkueita myöhemmältä kierrokselta. Alkulohkovaihe pelataan 15. tammikuuta–6. maaliskuuta välisenä aikana.

Lohko 1

Lohko 2

Lohko 3

Pudotuspelit
Mikäli lohkojen kolmanneksi sijoittunut joukkue valikoituu pelaamaan saman alkulohkon joukkuetta vastaan, vaihtavat kolmanneksi sijoittuneet paikkaa puolivälieräotteluissa.

Puolivälierät

Välierät

Finaali

Maalintekijät 

Viisi maalia:
  Eero Markkanen (JJK)
  Aleksi Paananen (KuPS)
  Pekka Sihvola (MYPA)

Neljä maalia:
  Petteri Pennanen (TPS)
  Ats Purje (KuPS)
  Demba Savage (HJK)

Kolme maalia:
  Mikael Forssell (HJK)
  Jarno Parikka (VPS)
  Akseli Pelvas (HJK)
  Ville Saxman (RoPS)
  Erfan Zeneli (HJK)

Kaksi maalia:

  Nikolai Alho (HJK)
  Pim Bouwman (FC Inter)
  Loorents Hertsi (FC Lahti)
  Jaakko Hietikko (FC Honka)
  Antti Mäkijärvi (FC Honka)
  Patrick Poutiainen (JJK)

  Youness Rahimi (FC Honka)
  Roope Riski (TPS)
  Olli Tynkkynen (FC Lahti)
  Jussi Vasara (FC Honka)
  Shahdon Winchester (FF Jaro)

Yksi maali:

  Henri Aalto (FC Honka)
  Santeri Ahola (JJK)
  Sasha Anttilainen (MYPA)
  Diego Assis (IFK Mariehamn)
  Wayne Brown (TPS)
  Omar Colley (KuPS)
  Vini Dantas (FC Lahti)
  Babacar Diallo (FC Inter)
  Uros Djeric (VPS)
  Jonas Emet (FF Jaro)
  John Fitzpatrick (VPS)

  Xhevdet Gela (MYPA)
  Guy Gnabouyou (FC Inter)
  Tamás Gruborovics (FC Inter)
  Antti Hynynen (KuPS)
  Miikka Ilo (KuPS)
  Markus Joenmäki (FC Lahti)
  Petteri Jokihaara (IFK Mariehamn)
  Tommi Kari (FC Lahti)
  Jonne Kemppinen (FC Lahti)
  Aleksandr Kokko (RoPS)
  Jussi Kujala (KuPS)

  Thomas Kula (FF Jaro)
  Mathias Kullström (FF Jaro)
  Mika Lahtinen (RoPS)
  Juho Lehtonen (TPS)
  Jussi Länsitalo (FC Lahti)
  Sebastian Mannström (HJK)
  Emenike Mbachu (RoPS)
  Mika Mäkitalo (FC Lahti)
  Jonathan Okafor (MYPA)
  Dennis Okaru (TPS)
  Nicholas Otaru (RoPS)

  Joel Perovuo (HJK)
  Olli Pöyliö (RoPS)
  Hassan Sesay (MYPA)
  Simon Skrabb (FF Jaro)
  Roger Thompson (IFK Mariehamn)
  Ilja Venäläinen (KuPS)
  Jerry Voutilainen (KuPS)
  Mattias Wiklöf (IFK Mariehamn)
  Olajide Williams (MYPA)
  Ilari Äijälä (FC Honka)
  Robin Östlind (IFK Mariehamn)

Oma maali:
  Faith Friday Obilor (RoPS, (VPS:aa vastaan)
  Mikk Reintam (JJK, TPS:aa vastaan)

Lähteet 

Liigacup
Vuoden 2013 jalkapallo
Nokia 5140

Nokia 5140 on Nokian vuonna 2003 julkaistu matkapuhelin. Nokian 5140 on mallin 5120 seuraaja valmistajan roiske- ja pölysuojatussa mallisarjassa. Mallin erikoisuuksina ovat mm. vatupassi, kompassi, lämpö- ja desibelimittari.

Ominaisuudet 
ennakoiva tekstinsyöttö
sekuntikello
pelit: Adventure Race, lisää ladattavissa internetistä

Katso myös
Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Nokia 5140 - GSMArena

Aiheesta muualla 
 Nokia 5140/5140i - Tuki
 Nokia 5140 - Käyttöohjeet
 Nokia 5140i - Käyttöohjeet 

5140
Vuoden 2003 matkapuhelimet
Viinitila

Viinitila on maatila, jolla valmistetaan viiniä tai hedelmäviiniä tilan omissa tarhoissa kasvatetusta tai muualta tuodusta raaka-aineesta, tavallisesti viinirypäleistä. Viinitiloilla on joskus myös erilaisia palveluja ja toimintoja, kuten viininmaistatusta, ruokailupalveluja, majoitusta ja erilaisia virkistyspalveluja. Suomen viinitiloilla valmistetaan ja myydään kotimaisista marjoista ja hedelmistä tehtyjä niin kutsuttuja tilaviinejä. Vuonna 2011 Suomessa oli noin 40 viinitilaa. Suomen alkoholilain muutos vuonna 1995 teki tilaviinitoiminnan lailliseksi Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viini
Maatalous
Nokia 3330

Nokia 3330 on Nokian vuonna 2001 julkaistu matkapuhelin.

Ominaisuudet 
ennakoiva T9-tekstinsyöttö
WAP
profiilit
laskin
chat-toiminto
muunnin
pelit: Snake II, Pairs II, Space Impact, Bantumi ja Bumper

Katso myös
Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Nokia 3330 - GSMArena

Aiheesta muualla 
 Käyttöohjeet  

3330
Vuoden 2001 matkapuhelimet
Demarkaatiolinja

Demarkaatiolinja on sopimuksella määritelty, usein aselevon jälkeen määrätty rajalinja. Esimerkiksi Suomen itärajalla on ollut demarkaatiolinjoja Neuvosto-Venäjän kanssa Tarton rauhan jälkeen 1920 sekä Neuvostoliiton kanssa Moskovan rauhan jälkeen 1940.

Tunnettuja demarkaatiolinjoja ovat nykyisin Kyproksen saaren halki kulkeva raja, joka erottaa Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan, sekä Korean niemimaan halki kulkeva Pohjois- ja Etelä-Korean raja.

Lähteet

Rajat
Ashram

Ashram on luostarin kaltainen meditaatiokeskus, jossa henkinen yhteisö, esimerkiksi jooganharjoittajat, kokoontuvat. Ashramissa on puitteet opetusten monipuoliselle soveltamiselle ja jatkuvalle yhdessä oppimiselle. Ashramin tehtävä on tarjota tukea ja kannustusta harjoittelulle.

Hindulaisuus
Jooga
Johanna Mappes

Riitta Johanna Mappes (s. 13. lokakuuta 1965 Valkeakoski) on suomalainen evoluutioekologi ja professori. Hän toimii evoluutiekologian professorina Jyväskylän yliopistossa. Mappes keskittyy tutkimuksessaan lajienvälisiin vuorovaikutussuhteisiin, erityisesti kemiallisesti puolustautuvien saaliseläinten varoitussignaalien ja mimikrian evoluutioon mutta myös suvullisen ja suvuttoman lisääntymisen sekä bakteerien virulenssin evoluutioon.

Akateeminen ura

Johanna Mappes valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1991 ja filosofian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjatyönsä käsitteli koivuluteiden (Elasmucha grisea) lisääntymistaktiikkaa ja jälkeläisten hoitoa. Hänen muita tutkimuslajejaan ovat muun muassa täpläsiilikäs (Parasemia plantaginis), kyy, koloradonkuoriainen (Leptinotarsa decemlineata) ja Hygrolycosa rubrofasciata –hämähäkki.
   
Mappes on valmistumisensa jälkeen toiminut tutkijana Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Hän toimi vuosina 1996–2004 myös Suomen akatemian akatemiatutkijana. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ekologian ja ympäristönhoidon määräaikaiseksi professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Mappes sai vuonna 2003 Suomen Akatemian kannustuspalkinnon (“Young Dynamic Researcher Award”) tutkimusansioistaan, erityisesti nk. keinomaailmamenetelmän (novel world) käytöstä varoitussignaalien evoluution tutkimuksessa.

Vuodesta 2008 Mappes on toiminut evoluutioekologian vakinaisena professorina Jyväskylän yliopistossa. Yliopistoviran ohella hän toimi Suomen Akatemian määräaikaisena akatemiaprofessorina toimikaudella 2009–2013. Mappes johtaa vuosina 2012–2017 Suomen Akatemian nimeämää biologisten vuorovaikutusten huippututkimusyksikköä.

Mappes on Suomen Tiedeseuran jäsen.

Tutkimusalana peto-saalis -vuorovaikutussuhde  

Saalistaminen tai loisinta aiheuttaa saaliseliölle painetta kehittää puolustuskeinoja, kuten myrkkyjä, käyttäytymistä tai suojaväritystä. Saalistaja puolestaan joutuu reagoimaan näihin suojautumisstrategioihin. Mappes on selvittänyt, miten saaliin ja saalistajan tai loisen ja isäntäeliön vuorovaikutus kehittyy. Lajien keskinäisen vuorovaikutuksen lisäksi myös taudit ja pedot vaikuttavat saalistaja-saalis -parin evolutiiviseen kehitykseen. Mappesin tutkimuksella pedon ja saaliin suhteesta voi olla huomattavia taloudellisia tai terveydellisiä merkityksiä, sillä esimerkiksi mikrobit voivat suojakeinona kehittää virulentin kannan eli ne voivat alkaa aiheuttamaan tauteja.

Lähteet

Suomalaiset biologit
Jyväskylän yliopiston professorit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Raivio (sukunimi)

Raivio on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Raivio-nimisiä henkilöitä:

Antti Raivio (s. 1962), näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija
Asko Raivio (1947–1989), muusikko
Derek Raivio (s. 1984), yhdysvaltalainen koripalloilija
Jouko Raivio (s. 1939), tutkija ja dekkarikirjailija
Juha Raivio (s. 1972), muusikko
Kaari Raivio (1934–2021), kirjeenvaihtaja ja tietokirjailija
Kari Raivio (s. 1940), lääkäri, Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri
Leo Raivio (1966–2018), näyttelijä
Markus Raivio (s. 1973), muusikko ja musiikkituottaja
Matti Raivio (1893–1957), maastohiihtäjä
N. A. Raivio (1909–1993), tietokirjailija
Pauli Raivio (s. 1960), ravivalmentaja
Petri Raivio (s. 1979), televisiotoimittaja ja -juontaja ja tietokirjailija
Ville Raivio, miesten klassisen vaatetustyypin asiantuntija ja tietokirjailija
Yrjö Raivio (1915–1997), kirkkoherra ja kirjailija.
Sauna – puhtaasti suomalainen

Sauna – puhtaasti suomalainen on Kirjakaaren vuonna 2011 julkaisema kovakantinen valokuvateos. Kirjaan on koottu läpileikkaus ja kattava kuvaus suomalaisesta saunakulttuurista. Kirjan syntyyn myötävaikutti Sauna from Finland -järjestön perustaminen vuonna 2009.

Sisältö 
Sauna – puhtaasti suomalainen on suomalaisen saunasielunelämästä kertova kuvateos. Teoksessa tutustutaan suomalaisen saunakulttuurin tämänpäiväiseen moninaisuuteen, lisäksi kirja sisältää saunomis- ja ruokaohjeita. Teos esittelee myös gondoli- ja puhelinkoppisaunan sekä muita saunakulttuurin oheisilmiöitä, kuten turvesaunan ja saunajoogan. Pääosassa on kuitenkin suomalaisten suhde saunaan.

Kirjan valokuvat ovat eri puolilta Suomea, aina vanhoista metsäsaunoista moderneihin kylpylöihin. Kuvitus on pääasiallisesti kerätty kirjan yhteistyökumppaneilta ja sauna-alan yrityksiltä sekä matkailu- ja saunayhteisöiltä. 

Yhteen kirjan sivuista on sisällytetty koivunlehden-tuoksu.

Kirja on käännetty neljälle kielelle, japaniksi, saksaksi, englanniksi ja venäjäksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Visit Sauna 
 Keskisuomalaisen arvostelu
 Kaupunkilehden arvostelu
 Suomela-lehden arvostelu
 Sauna puhdistaa suomalaisen, Koillissanomat Kulttuuriosio, Risto Pikkupeura, 6.7.2011, sivu 6
 Kirjat: Lempeä pala suomalaisuutta, Karjalainen, Mia Rouvinen, 25.8.2011, sivu 18
 Sauna ja suomalaisuus, Turun Sanomat Kulttuuriosio, Teea Jokihaara, 24.6.2011, sivu 28
 Sauna puhtaasti suomalainen, Sauna-lehti, Raili Vihavainen ja Risto Elomaa, 3/2011, sivu 28
 Sauna lämpiää yhä useammin, Maaseudun tulevaisuus, Katja Koljonen, 1.7.2011, sivu 20
 Yksinkertainen hiljainen ylistys, Aamulehti (Ylänurkka), Jorma Pokkinen, 24.6.2011, sivu A02
 Sauna-kirja kustantajan sivuilla.

Saunakulttuuri
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2011 kirjat
Harmonirkko

Harmonirkko (Notodonta torva) on melko yleinen, harmaa yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat tasaisen harmaat ilman minkäänlaisia punertavia sävyjä. Siiven poikki kulkee kaksi aaltoilevaa poikkiviirua, joiden vierellä on vaaleaa varjostumaa. Keskitäplä on tumma, mutta sitä ympäröi vaalea reunus. Siiven takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat harmaat, mutta etusiipiä vaaleammat. Takasiivissä on tumma keskitäplä, vaalea kaarijuova sekä tumma laikku takareunan ulkonurkassa. Siipiväli 40–45 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Harmonirkko on boreaalinen laji, joka on 1900-luvun aikana levinnyt länteen ja etelään. Nykyisin sitä tavataan Itä-Ranskasta ja Italian pohjoisosista Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja Venäjän läpi Kiinaan, Koreaan ja Japaniin saakka. Länsi-Euroopasta laji puuttuu. Suomessa sitä tavataan suurimmassa osassa maata pohjoisimpien havaintojen ollessa Keski-Lapista ja Inarista. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuulta elokuulle ja toinen, harvinaisempi ja vähälukuisempi, heinäkuulta syyskuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Euroopassa harmonirkon elinpiiriä ovat lehti- ja sekametsät, metsanlaiteet, pensaikot ja kulttuuriympäristöt. Idempänä se on taigalaji. Perhosten määrä vaihtelee vuosittain, mutta yleensä se on harvalukuinen. Perhosten lento alkaa illan hämärtyessä ja voi jatkua lämpimänä yönä aamuyölle saakka. Koiraat tulevat helposti valolle, naaraat varsin harvoin. Naaraan tuottama feromoni houkuttelee harmonirkkokoiraiden lisäksi myös tamminirkon (Drymonia ruficornis) koiraita.

Parittelu kestää yleensä parin kohtaamista seuraavaan yöhön saakka. Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieniksi ryhmiksi lehtien alapinnoille. Toukat elävät yksinään ja niitä löytää lehtien alapinnoilta, sivuilta tai oksilta. Suurin osa toukista elänee latvustoissa, vaikka niitä voi löytyä alemmiltakin oksilta. Toukka koteloituu maahan, maa-aineksella naamioituun valkoiseen kotelokoppaan. Kotelo talvehtii lähes aina kaksi kertaa ennen perhosen kuoriutumista.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasvi on pääasiassa haapa (Populus tremula), mutta joissakin määrin myös pajut (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Laji.fi: Harmonirkko (Notodonta torva)
 ITIS: Notodonta torva 
 Iowa State University, Bug Guide: Species Notodonta torva 
 Pherobase: Semiochemicals of Notodonta torva, the Large dark prominent 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Haapanirkko

Haapanirkko (Notodonta tritophus) on melko harvinainen ja Suomessa levinneisyydeltään eteläinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Suomessa tavattavat haapanirkot kuuluvat värimuotoon f. tiefi, jota tavataan jonkin verran myös Ruotsissa. Etusiipien pohjaväri on kellertävän vaalea. Siiven tyviosa sisempään poikkiviiruun saakka on mustanharmaa, samoin kärkiosa aivan ulko- ja takareunaa lukuun ottamatta. Keskitäplä on kellertävä ja valkoreunuksinen. Aaltoviiru erottuu siiven kärkiosassa valkoisena. Siiven takareunassa on suomutupsu. Lännempänä Euroopassa vallitsevalla värimuodolla etusiipien pohjaväri on ruskea. Takasiivet ovat valkoiset ja takareunan ulkonurkassa on tumma laikku. Siipiväli 40–55 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Haapanirkkoa tavataan Euroopasta Kaukasukselle, Iraniin ja Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyys rajoittuu maan eteläisempiin osiin pohjoisimpien havaintojen ollessa likimain Vaasa-Joensuu-linjalta. Perhosia on lennossa toukokuun alkupuolelta elokuun lopulle. Heinäkuun lopun jälkeen tavattavat perhoset lienevät toista sukupolvea ja Keski-Euroopassa lajilla on säännönmukaisesti kaksi sukupolvea.

Elinympäristö ja elintavat 
Haapanirkko elää valoisissa lehtimetsissä, metsänreunoilla sekä puistoissa ja kulttuuriympäristöissä. Laji on esiintymiseltään paikoittainen ja vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ovat suuria. Joinakin vuosina laji voi olla lähes kadoksissa. Perhosten lento alkaa illan hämärryttyä ja jatkuu keskiyön tietämille. Molemmat sukupuolet tulevat varsin hyvin valolle ja naaraita saattaa olla valolle lentäneistä yksilöistä jopa enemmistö, mikä saattaa kertoa naaraiden liikkuvan melko lähellä maanpintaa.

Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieninä ryhminä lehtein alapinnoille. Toukat oleskelevat lehtien alapinnoilla ja myöhemmin lehden sivulla tai oksilla. Täysikasvuisina toukat koteloituvat maa-aineksella naamioituun kotelokoppaan maakoloon tai maahanpudonneiden lehtien väliin. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka syö ensisijaisesti haapaa (Populus tremula), mutta joskus myös pajuja (Salix) ja koivuja (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Nokia 3530

Nokia 3530 on Nokian vuoden 2002 viimeisellä neljänneksellä julkaistu matkapuhelin.

Ominaisuudet 
ennakoiva tekstinsyöttö
vaihdettavat värikuoret

Katso myös
Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Nokia 3530 - GSMArena

Aiheesta muualla 
 Käyttöohjeet  

3530
Vuoden 2002 matkapuhelimet
Bryan Bouffier

Bryan Bouffier (s. 1. joulukuuta 1978 Die, Drôme) on ranskalainen ralliautoilija.

Ura

Bouffierin parhaisiin saavutuksiin kuuluu vuoden 2011 Monte Carlo -rallin voitto, joskaan kilpailu ei tuolloin kuulunut rallin MM-sarjaan. Vuosina 2007–2009 Bouffier voitti Puolan kansallisen mestaruussarjan ja kaudella 2010 kotimaansa Ranskan mestaruuden.

Ensimmäiset MM-pisteensä Bouffier sai vuoden 2013 Monte Carlo -rallista sijoituttuaan Citroën DS3 WRC:llä viidenneksi. Seuraavana vuonna hän paransi sijoitustaan kyseisessä rallissa tullen tehdastallin Ford Fiesta WRC:llä toiseksi.

Kaudella 2014 Bouffier ajoi tietyissä osakilpailuissa Hyundain tehdastallin Hyundai i20 WRC:llä.

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Unshine

Unshine on helsinkiläinen goottimetallin yhtye, joka on perustettu vuonna 2001. Yhtye luonnehtii musiikkiaan "druidimetalliksi".

Syyskuussa 2012 yhtye solmi levytyssopimuksen Massacre Recordsin kanssa. Unshinen uusi albumi on ajoitettu julkaistavaksi helmikuussa 2013.

Jäsenet 
 Susanna Vesilahti – laulu
 Jari Hautala – kitara
 Harri Hautala – kitara, kosketinsoitin
 Teemu Vähäkangas – basso
 Jukka Hantula – rummut

Entiset jäsenet 
 Esa Pennala – basso
 Mika – kosketinsoitin

Diskografia 
Studioalbumit
 
 
 
 
Singlet
 
 

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Unshinen kotisivu
 

Suomalaiset goottimetallin yhtyeet
Earth Magick


Earth Magick on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Unshinen ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Low Frequency Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Harri Hautala, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano

Yhtye 
 Susanna Vesilahti – laulu
 Jari Hautala – kitara
 Harri Hautala – kitara, kosketinsoitin
 Teemu "Teemal" Vähäkangas – basso
 Jukka "Stibe" Hantula – rummut

+

 Mika 'Lordi' Koivunen – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Hemmo Hirvonen – äänittäjä, miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija
 Studio Ole Mulle Hellä – yhtyekuva
 Timo Tyynismaa – layout, design

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Earth Magick discogs.com -sivustolla

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Unshinen albumit
Etelä-Aasian alueellinen yhteistyöjärjestö

Etelä-Aasian alueellinen yhteistyöjärjestö (SAARC) on järjestö, jonka tavoitteena on taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistäminen sekä Etelä-Aasian alueen kulttuurinen kehitys. Se perustettiin 8. joulukuuta 1985. Perustajavaltioina olivat Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka. Järjestön päämaja sijaitsee Katmandussa, Nepalissa. 

Kansainväliset talousjärjestöt
Aasian talous
Etelä-Aasian alueellisen yhteistyöjärjestön jäsenvaltiot
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Aasian kansainväliset järjestöt
The Enigma of Immortals


The Enigma of Immortals on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Unshinen toinen studioalbumi. se on julkaistu vuonna 2008 levymerkillä Low Frequency Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Harri Hautala, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano

Yhtye 
 Susanna Vesilahti – laulu
 Harri Hautala – kitarat, kosketinsoitin
 Jari Hautala – kitarat
 Teemu Vähäkangas – basso
 Jukka "Stibe" Hantula – rummut

+

 Katriina Laturi – taustalaulu kappaleessa "Catherine His Beloved"

Tuotanto 
 Toni Näykki – äänittäjä, miksaaja
 Jarno Hänninen – äänittäjä, miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija
 Valtteri Hirvonen – valokuvat
 Emilia Kaupinmäki – layout, design
 Katrina Sesum – kansitaide

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2008 albumit
Unshinen albumit
Saints of Sulphur

Saints of Sulphur on suomalaisen power metal -yhtyeen Force Majeuren toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2011 levymerkillä Scandal Music Company.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ricky Tournee – laulu
 Jussi Reuhkala – kitara
 Eemeli Ojanen – kitara
 Tuomas Väänänen – basso
 Jaakko "Jake" Nylund – rummut
 Kari "Huikka" Huikuri – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Dangerdog: 
 Imperiumi.net: 8–/10
 V2.fi: 
 Vertigomag:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 albumit
Force Majeuren albumit
Porasenjoki

Porasenjoki () on Keski-Pohjanmaalla virtaava joki. Se saa alkunsa Perhosta, sen Porasjärvestä, ja virtaa länteen Sääksjärveen, josta jatkaa matkaansa pohjoiseen Vetelin kunnan Patanan ja Räyringin kylien ohitse Kruunupyyhyn. Siellä se yhdistyy Svartbäckeniin muodostaen lyhyen matkaa Krokuånin, joka laskee Peckasjön-järven.

Porasenjoki on leveydeltään 2–4 metriä, ja siinä on useita virtapaikkoja, joihin Räyringin kalastuskunta on tehnyt istutuksia ja kunnostuksia. Joen rannassa on myös nuotiopaikkoja ja polkuja. Räyringin kylältä Evijärvelle vievän tien varrella on opasteet, jotta joen löytää.

Lähteet 

Vimpelin luonto
Veteli
Kruunupyy
Perho
Suomen joet
The King of Kong

The King of Kong (The King of Kong: A Fistful of Quarters) on yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 2007. Se kertoo kolikkopeli Donkey Kongin maailmanennätyksen tavoittelusta. Elokuvan on ohjannut Seth Gordon.

Myöhemmin kastikemyyjänä ja ravintolanomistajana menestyneestä Billy Mitchellistä tuli 1980-luvun alussa Donkey Kongin maailmanennätyksen siivittämänä maineikas videopelaaja. Lopulta vuonna 2003 Steve Wiebe monien yllätykseksi rikkoi Mitchellin ennätyksen omassa autotallissaan ja ylitti samalla miljoonan pisteen rajan. Kaikki eivät kuitenkaan hyväksyneet tulosta rehellisin keinoin saavutetuksi, ja aiheesta kehiteltiin salaliittoteoria. Mitchellin 1 062 800 pisteen tulos ja sen tallentamiseen käytetty menetelmä on herättänyt epäilyksiä. Huhtikuussa 2018 Twin Galaxies -verkkosivusto ilmoitti poistavansa kaikki Mitchellin tulokset ja ovat ilmoittaneet päätöksestään Guinness World Recordsille ja ensimmäinen miljoonan pisteen tuloksen saavuttanut on Steve Wiebe.

Dokumentissa Billy Mitchellistä annetaan kuva menestyvänä ja työteliäänä liikemiehenä mutta myös henkilönä, jolla on hyvin kielteisiä piirteitä. Hänen muun muassa kerrotaan lähettäneen käskyläisiä tutkimaan Steve Wieben pelikonetta. Lisäksi hänen esitetään välttelevän Wieben kohtaamista yleisön edessä käytävässä pelissä.

Eräässä The King of Kongin kohtauksessa Mitchell kävelee häntä tervehtineen Wieben ohi tätä mitenkään noteeraamatta ja sanoo sen jälkeen vaimolleen: ”On tiettyjä henkilöitä, joiden kanssa en halua viettää turhan paljon aikaa”. The A.V. Clubille helmikuussa 2008 antamassaan haastattelussa Mitchell väitti osan kyseisessä tilanteessa käydystä keskustelusta leikatun pois ja kertoi, että todellisuudessa hän ei vain halunnut häiritä Wieben pelaamista. Toisaalta tuottaja Ed Cunninghamin mukaan tilanne näytettiin täsmälleen sellaisena kuin se tapahtuikin. Cunningham mainitsi myös dokumentista syntyneen kirjoittelun opettaneen hänelle paljon siitä, kuinka merkittävästi ihmisten näkemys totuudesta muokkautuu oman mielipiteen mukaiseksi, mikäli aiheeseen liittyy vahvasti heidän oma etunsa. Samassa haastattelussa ohjaaja Seth Gordon viittasi Cunninghamin totuuden luonnetta sivunneen kommentin jälkeen elokuvaan Rashomon – paholaisen portti.

Dokumentin valmistumisen jälkeen Billy Mitchell, Steve Wiebe ja plastiikkakirurgi Hank Chien ovat kukin vuorollaan parantaneet Donkey Kongin ME-tulosta. Elokuussa 2012 uudeksi maailmanennätykseksi vahvistettiin Hank Chienin 25. heinäkuuta 2012 tekemä 1 127 700 pistettä, jota edeltävä ennätys oli hänen saman vuoden toukokuussa keräämänsä 1 110 100 pistettä. Chienin Donkey Kong -innostus sai alkunsa juuri The King of Kong -dokumentin näkemisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2007 dokumenttielokuvat
Donkey Kong
Käärönirkko

Käärönirkko (Gluphisia crenata) on eteläisessä Suomessa yleinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Käärönirkon etusiivet ovat muodoltaan heimolle epätyypillisesti melko pyöreät eikä niiden takareunassa ole suomutupsua. Siipien pohjaväri on tumman harmaa ja niiden kuviointi on yleensä melko epämääräistä. Tavallisesti kuitenkin siiven poikki kulkevat kaksi mustaa, vaaleavarjoista poikkiviirua sekä vaalea keskitäplä ovat erotettavissa. Ulompi poikkiviiru tekee siiven keskiosaa kohti teräviä mutkia. Poikkiviirujen välinen alue on muuta siipeä ruskeampi. Lisäksi lähellä siiven ulkoreunaa voi erottua himmeänä mustahko poikkiviiru. Takasiivet ovat vaalean ruskeanharmaat, ulkoreunastaan tummemmat, ja niissä on vaalea kaarijuova. Siipiväli 25–36 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Käärönirkkoa tavataan Keski- ja Pohjois-Euroopasta Baltian ja Venäjän poikki Kiinaan ja Japaniin. Suomessa laji on etelässä yleinen ja pohjoisimmat havainnot ovat suunnilleen Vaasan-Kuopion korkeudelta. Perhoset ovat liikkeellä kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen lentää toukokuulta elokuun alkuun ja toinen, harvinaisempi, elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Käärönirkko elää sekametsissä, metsänreunoilla, rannoilla ja kulttuuriympärisöissä suosien valoisia ja lämpimiä paikkoja. Laji on paikoittainen ja paikkauskollinen, mutta joskus sitä voi tavata elinympäristönsä ulkopuolellakin. Perhoset lentävät iltahämärästä alkaen, mutta usein vasta melko myöhäisestä illasta aamuyölle saakka. Koiraat tulevat valolle, naaraat harvoin ja ne lentävät luultavasti enimmäkseen latvustoissa.

Naaras munii 100–175 munaa lehtien alapinnoille yksittäin tai korkeintaan muutaman kymmenen munan ryhmiksi. Toukat piilottelevat yleensä yhteensitomiensa lehtien välissä ja suurin osa niistä elää todennäköisesti latvustoissa. Myös koteloituminen tapahtuu yhteensidottujen lehtien väliin rakennetussa kotelokopassa. Kotelo talvehtii usein kaksi kertaa, joskus jopa neljä.

Pohjoisamerikkalaisen Gluphisia septentrionis -lajin koirailla esiintyy erikoinen tapa kerätä natriumsuoloja lätäköiden vedestä. Koirasperhosen imukärsä on etupuolelta avoin ja siihen liittyy kiinteiden hiukkasten suodattimena toimivia karvoja. Koiraat imevät useiden tuntien ajan vettä lätäköistä poistaen sitä samaan aikaan ruiskauksina peräaukkonsa kautta. Perhonen poistaa suolistonsa läpi kulkenutta vettä keskimäärin 18 ruiskausta minuutissa ja kukin ruiskaus voi kantautua kymmenien senttimetrien päähän. Perhosen lätäköllä viettämien tuntien aikana sen suoliston läpi kulkee jopa 600 kertaa perhosen oman painon verran nestettä. Suolistossa tapahtuu selektiivisä ionien talteenottoa, sillä tämän käyttäytymisen seurauksena perhosen kudosten natriumpitoisuus kasvaa, mutta kaliumpitoisuus pysyy ennallaan. Koska käärönirkon koiraiden imukärsän rakenne on samanlainen, luultavasti myös se kerää natriumia samaan tapaan.

Ravintokasvi 
Toukka on haavalla (Populus tremula) elävä monofagi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
A Warm Glimpse

A Warm Glimpse on suomalaisen progressiivisen death metalin yhtyeen Farmakonin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Elitist Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Marko Eskola – basso, laulu
 Toni Salminen – kitara
 Lassi Paunonen – kitara
 Riku Airisto – rummut

Muut tekijät 
 Sami Leiniäinen – äänittäjä
 Pirkka Rännäli – miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Eemeli Haverinen – valokuvat, kansikuva
 Timo Vuorensola – kansikuva

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Farmakonin albumit
Vol. 4 (Lullacryn albumi)

Vol. 4 on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Lullacryn neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Spinefarm Records. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 34.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt S. Vauhkonen ja sanoittanut S. Kivilahti, ellei toisin mainittu.

Japanin bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Tanja Lainio – laulu
 Sami Vauhkonen – kitara
 Sauli Kivilahti – kitara
 Heavy Hiltunen – basso
 Jukka Outinen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Aila Leppikangas, E. Valovirta*, Heikki Pöyhiä, J. Outinen, Tunkki, Vesseli – taustalaulu
 Euge Valovirta – kitara (kappale 1)
 Jameye – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Anssi Kippo – tuottaja, äänittäjä, musiikkiohjelmoija, kosketinsoitin
 Mikko Karmila – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Ville Juurikkala – valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Vol. 4 discogs.com -sivustolla

Vuoden 2005 albumit
Lullacryn albumit
Where Angels Fear

Where Angels Fear on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Lullacryn viides studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2012 yhtyeen rumpalin omalla levymerkillä OUTO recordings. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 45.

Maaliskuussa 2012 Playground Music julkaisi levystä CD + DVD -erikoispainoksen, joka sisältää studiodokumentin levyn teosta sekä bonuskappaleen "Wings of Destruction".

Albumin on tuottanut, äänittänyt ja miksannut Mikko Herranen, joka myös laulaa levyllä Tanja Lainion kanssa dueton kappaleessa Feel My Revenge.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tanja Lainio – laulu
 Heavy Hiltunen – basso
 Sami Leppikangas – kitara
 Sauli Kivilahti – kitara
 Jukka Outinen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Mikko Herranen – kosketinsoitin (kappaleet 1–8, 10 & 11), taustalaulu
 Mari M – taustalaulu
 hmi Pöyhiä – taustalaulu (kappaleet 3 & 5)
 Sonnikuoro – taustalaulu (kappaleet 3 & 5)
 Jaakko Nieminen – sello (kappaleet 9 & 11)

Tuotanto 
 Mikko Herranen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Sami Leppikangas – tuottaja, kansien suunnittelu & taitto
 Svante Forsbäck – masteroija
 Aila Leppikangas – valokuvat, kuvitus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Where Angels Fear discogs.com -sivustolla

Vuoden 2012 albumit
Lullacryn albumit
Lauri Hendell-Auterinen

Lauri Juhana Hendell-Auterinen (25. huhtikuuta 1878 Kuopio – 3. toukokuuta 1938 Helsinki) oli tietosanakirja-alan uranuurtajia Suomessa, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. 

Hendellin vanhemmat olivat kuuromykkäinkoulun johtaja Gustaf Kristian Hendell ja Liisi Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1897 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1901 ja filosofian maisteirksi 1926. Hendell työskenteli oppikoulun opettajana 1903–1914 ja Helsingin yliopiston kanslerinsihteerinä 1922–1938. Hän toimi vuonna 1909 ilmestymisen aloittaneen Tietosanakirjan toimitussihteerinä 1906–1919 ja 1930-luvulla ilmestyneen Ison Tietosanakirjan päätoimittajana 1928–1938.

Hendell oli naimisissa vuodesta 1907 Mathilda Louise (Liisi) Donnerin kanssa.

Julkaisuja
Kirja ja kirjapainotaito, 1912, uudistettu 2. p. V. A. Vuorion kanssa 1942.

Lähteet

Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Populaarimusiikin museo

Populaarimusiikin museo on suomalaisen populaarimusiikin verkkomuseo, josta löytyy tietoa suomalaisista  musiikkivaikuttajista, esittäjistä ja tekijöistä. Sivusto toimii osoitteessa www.pomus.net ja sitä ylläpitää Kevyen Musiikin Museon kannatusyhdistys ry, jonka kannatusjäseniä ovat mm. Teosto ry, Elvis ry, Suomen Musiikkikustantajat ry, Gramex ry, Musiikkituottajat ry sekä Suomen Muusikkojen Liitto ry. 

Sivuston tarkoitus on toimia luotettavana ja nopeana kevyen musiikin tietolähteenä niin tutkijoille, median edustajille kuin tavallisille musiikin harrastajillekin. Pomus.netin päätoimittajana toimii tällä hetkellä Petri Kaivanto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pomus.net

verkkojulkaisut
Suomalaiset musiikkisivustot
Suomen museot
Elektroniset tietoteokset
Simon Livson

Simon Livson (s. 1982 Jerusalem) on suomalainen rabbi. Hän aloitti Helsingin juutalaisen seurakunnan rabbina heinäkuussa 2012. Tammikuussa 2013 Livsonista tuli Suomen juutalaisten eli Helsingin ja Turun juutalaisten seurakuntien ylirabbiini. Hän oli Suomen 17. ylirabbiini ja ensimmäinen tehtävässä toiminut suomalainen.

Simon Livsonin suku polveutuu Vitsebskistä Suomeen asettuneista juutalaisista. Hänen Helsingistä lähtöisin oleva isä, Ariel Livson, muutti 22-vuotiaana Jerusalemiin opiskelemaan arkeologiaa. Hän palasi perheineen Suomeen vuonna 1989 ja toimi maanviljelijänä Pohjois-Savossa Varpaisjärvellä, jossa myös Simon Livson vietti nuoruutensa. Lukion ja armeijan jälkeen hän opiskeli Helsingissä liiketaloutta ja valmistui tradenomiksi. Vuonna 2006 Livson lähti opiskelemaan isänsä tavoin Jerusalemiin. Hän on lisäksi opiskellut rabbin tehtävään New Yorkissa. Rabbi Simon Livson toimi Suomen ylirabbina 2012-2021.

Simon Livsonin isän veli Dennis Livson tunnetaan Muumimaailman perustajana sekä animaatiotuottajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vähäsarja, Petri: Suomen ylirabbiini Simon Livson: ”Ääri-islam on meille vähintään yhtä suuri uhka kuin uusnatsit”. Seurakuntalainen 23.5.2019.

Rabbit
Suomen juutalaiset
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Fire Within (EP)

Fire Within on suomalaisen goottimetallin yhtyeen Lullacryn EP-levy. Se on julkaistu vuonna 2004 levymerkillä Century Media Records. EP debytoi Suomen virallisen singlelistan sijalla 14.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Sami Vauhkonen ja sanoittanut Sauli Kivilahti sekä sovittanut Lullacry, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Tanja Lainio – laulu
 Sami Vauhkonen – soolokitara, tuottaja
 Sauli Kivilahti – kitara
 Heavy Hiltunen – basso
 Jukka Outinen – rummut

Vierailevat muusikot 

 Jameye – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Anssi Kippo – tuottaja, äänittäjä
 Tero Kostermaa – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja
 Mika Jussila – masteroija

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Fire Within discogs.com -sivustolla

Vuoden 2004 EP:t
Lullacryn albumit
Crucify My Heart

Crucify My Heart on suomalaisen goottimetalliyhtyeen Lullacryn kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2003 levymerkillä Spinefarm Records.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 9, ja se pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Kimmo Aroluoma & Lullacry.

Kokoonpano 
 Tanja Lainio – laulu
 Sami Vauhkonen – kitara
 Sauli Kivilahti – kitara
 Heavy Hiltunen – basso
 Jukka Outinen – rummut

+

 Jameye – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Mikko Karmila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Toni Härkönen – valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Crucify My Heart discogs.com -sivustolla

Vuoden 2003 albumit
Lullacryn albumit
Mikko Karmilan tuottamat albumit