joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maurissa Tancharoen

Maurissa Tancharoen Whedon (s. 28. marraskuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, tuottaja, näyttelijä ja laulaja. Hän on työskennellyt aviomiehensä Jed Whedonin ja tämän velipuolen Joss Whedonin kanssa internetmusikaalissa Dr. Horrible’s Sing-Along Blog (2008) ja televisiosarjassa Dollhouse (2009–2010). Lisäksi hän loi Whedonien kanssa televisiosarjan S.H.I.E.L.D. Agentit (2013–2020), jonka showrunner hän on yhdessä Jed Whedonin ja Jeffrey Bellin kanssa.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Hugo-palkinnon saajat
Woodoo

Woodoo oli 1970-luvun alussa toiminut suomalainen progressiivisen rockin yhtye, joka julkaisi yhden albumin vuonna 1971.

Historia 
Woodoon perustajajäseniä olivat rumpali Esa "Nätsi" Rosvall ja saksofonisti Pentti Ilmonen, jotka molemmat olivat aikaisemmin soittaneet Pentti Oskari Kankaan yhtyeessä. He esiintyivät Turku Jazztapahtumassa keväällä 1970 ja myöhemmin ensimmäiseen varsinaiseen kokoonpanoon tulivat mukaan Jukka Siikavire (kitara ja laulu) sekä Alarik Repo (basso). Yhtyeen kappaleista vastasi Siikavire.

Woodoon ainoan albumin Taikakulkunen julkaisi Finnlevyn progeen keskittynyt UFO-levymerkki vuonna 1971. Samana kesänä yhtye esiintyi muun muassa järjestyksessään toisessa Ruisrockissa sekä myöhemmin syksyllä Yle TV2:n kaikkien aikojen ensimmäisessä värilähetyksessä. Kesällä 1971 Woodoo soitti myös Siikavireen säveltämässä Tampereen Popteatterin musikaalissa Huuto ihmisestä. Vuonna 1972 yhtyeeseen liittyivät toinen lyömäsoittaja Ippe Kätkä, kitaristi Patti Karlsson sekä laulaja Raija Alenius. Uudeksi basistiksi vaihtui samalla Make Lindfors. Woodoo ei kuitenkaan saavuttanut suurta suosiota ja hajosi vuotta myöhemmin.

Jäsenet  
 Pentti Ilmonen – saksofoni (1970–1973)
 Esa "Nätsi" Rosvall – rummut, lyömäsoittimet (1970–1973)
 Jukka Siikavire – kitara, huilu, laulu (1971–1973)
 Alarik Repo – basso (1971–1972)
 Raija Alenius – laulu (1972–1973)
 Patti Karlsson – kitara (1972–1973)
 Ippe Kätkä – rummut, lyömäsoittimet (1972–1973)
 Make Lindfors basso (1972–1973)

Diskografia 
 Taikakulkunen (1971)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Woodoo diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
 Woodoo - Taikakulkunen (1971) albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify.com

Suomalaiset progressiivisen rockin yhtyeet
Mats Löfström

Mats Åke Löfström (s. 27. lokakuuta 1983 Eckerö) on ahvenanmaalainen poliitikko, joka valittiin Ahvenanmaan vaalipiirin edustajaksi eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Åländsk Samlingin listalta. Hänet valittiin uudestaan eduskuntaan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa För Åland -nimiseltä yhteislistalta.

Poliittinen toiminta 
Löfström toimi vuodesta 2012 europarlamentaarikko Carl Haglundin erityisavustajana Brysselissä. Kun Haglund valittiin kesällä 2013 puolustusministeriksi, jatkoi Löfström europarlamentaarikko Nils Torvaldsin erityisavustajana. Hän vastasi talouteen ja raha-asioihin, kalatalouteen sekä Ahvenanmaahan liittyvistä asioista.

Vuonna 2015 Löfström valittiin Ahvenanmaan vaalipiirin edustajaksi eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Åländsk Samlingin listalta. Åländsk Samling on poliittinen allianssi, joka koostuu Ahvenanmaan pääpuolueista. Löfström valittiin Åländsk Samlingin listalle Ahvenanmaan keskustan ehdokkaana. Hänet valittiin kansanedustajaksi 5217 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hänet valittiin jatkamaan kansanedustajana 11051 äänellä.

Eduskunnassa hän toimii osana ruotsalaista eduskuntaryhmää, kuten aiemmatkin Ahvenanmaan edustajat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nykyiset kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Ahvenanmaalaiset poliitikot
Ahvenanmaan vaalipiiri
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Virta (sukunimi)

Virta (harvinaisempi kirjoitusasu Wirta) on suomalainen sukunimi. Sana virta on voinut tarkoittaa virran äärellä olevaa asumusta ja sitä kautta tulla sukunimeksi. Nimi oli vanhastaan käytössä Kannaksella, ja lisäksi sitä esiintyy nuorehkona, otettuna länsisuomalaisena nimenä.

Tunnettuja nimenkantajia 
 Aleksi Virta, suomalainen kosketinsoittaja
 Ari Wirta (s. 1960), suomalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija
 Arvo Wirta (1895–1958), komentaja, Merisotakoulun johtaja ja yritysjohtaja
 Auli Virta (s. 1951), yleisurheilija
 Cira Virta (s. 2003), salibandyn pelaaja
 Hannu Virta (s. 1963), suomalainen  jääkiekkoilija, maailmanmestari, olympiamitalisti
 Harri Virta (s. 1962), Kaarinan kaupunginjohtaja
 Ilkka Virta, suomalainen kitaristi ja kitarapedagogi
 Jalmari Virta (1884–1938), kansanedustaja (Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä)
 Jonttu Virta (s. 1956), suomalainen kitaristi (Dingo, Sleepy Sleepers, ...)
 Juhani Virta (1935–2016), geofyysikko, professori
 Kalle Virta, suomalainen pastori, sosionomi ja muusikko, Kansan Raamattuseuran varatoiminnanjohtaja
 Kari Virta (1932–2014), suomalainen arkkitehti
 Karl-Emil Virta (1899–1930), suomalainen pikajuoksija
 Kasperi Virta (s. 2003), suomalainen tanssija ja lapsinäyttelijä
 Kyösti Virta (s. 1946), suomalainen kirjailija
 Marjaana Virta (s. 1958), suomalainen graafinen suunnittelija
 Marjukka Virta, suomalainen ringettepelaaja
 Mikko Virta (s. 1982), suomalainen kitaristi
 Mikko Virta (s. 1974), suomalainen kestävyys-, este- ja maastojuoksija
 Oiva Virta (1906–1971), suomalainen kuvataiteilija
 Olavi Virta (1915–1972), suomalainen tangolaulaja ja näyttelijä
 Patrik Virta (s. 1996), suomalainen jääkiekkoilija
 Pauli Virta (1945–2011), suomalainen muusikko (Olavi Virran poika)
 Pauliina Virta (s. 1984), suomalainen esteratsastaja
 Pekka Virta (s. 1969), suomalainen  jääkiekkoilija, ammattivalmentaja
 Päivi Virta (s. 1964), suomalainen jääkiekkoilija
 Raimo Virta, suomalainen laulaja
 Sofia Virta (s. 1990), suomalainen opettaja, terapeutti, yrittäjä ja vihreiden kansanedustaja
 Teppo Virta (1962–2020), suomalainen jääkiekkoilija
 Tessa Virta (s. 1967), suomalainen pianisti ja laulaja
 Timo Virta, Eljas Verve (s. 1959), suomalainen blues- ja jazzkitaristi
 Tommi Virta (s. 1975), suomalainen koripalloilija.
 Tony Virta (s. 1972), suomalainen jääkiekkoilija
 Ulla Virta (s. 1946), taiteilija
 Vilho Virta (1869–1897), toimittaja ja sosialisti
 Viljo Johannes Wirta (s. 1897), suomalainen jääkärivääpeli.

Salanimenä 
 Kalevi Virta, oik. Reijo Lehtovirta (1935–1999), suomalainen saksofonisti, säveltäjä ja sovittaja
 Lauri Virta, oik. Yrjö Halme (1894–1978), suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Nikolai Virta, oik. Nikolai Karelski (1906–1976), neuvostovenäläinen kirjailija

Fiktiossa 
 Mika Wirta, Heikki Määttäsen esittämä toimittaja ja uutisankkuri Iltalypsy-ohjelmassa
 Toivo Virta, poliisi Mika Waltarin Komisario Palmu -rikosromaaneissa ja niihin perustuvissa elokuvissa

Lähteet 

Sukunimet
Aubrey Plaza

Aubrey Christina Plaza (s. 26. kesäkuuta 1984 Wilmington, Delaware) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänen tunnetuin roolinsa lienee April Ludgate televisiosarjassa Puisto-osasto. Plazalla on ollut myös sivurooleja elokuvissa. Ensimmäisen pääroolinsa hän näytteli elokuvassa Safety Not Guaranteed vuonna 2012.

Plaza aloitti uransa teatterista, jossa hän näytteli sketseissä ja improvisaatioesityksissä. Myöhemmin hän on esiintynyt elokuvissa Funny People (2009), Scott Pilgrim vastaan maailma (2010), Dirty Grandpa (2016) ja Ingrid Goes West (2017). Plaza on myös esiintynyt ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa Monsterit-yliopisto (2013) ja animaatiosarjassa The Legend of Korra.

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Fitnesspäiväkirjat

Fitnesspäiväkirjat on AVA-kanavalla vuosina 2015–2016 esitetty tositelevisiosarja, jossa seurattiin neljän tunnetun suomalaisen naisen fitnessharrastusta. Ohjelman teemoina olivat kuinka treenataan oikein, miten syödään terveellisesti ja miten voidaan kokonaisvaltaisesti hyvin. 

Ohjelma oli pääosin ohjelmassa esiintyvien itsensä kuvaama. 

Vuonna 2019 sarja uusiutui Fitnesspäiväkirja-nimellä.

Ensimmäinen tuotantokausi 
Ensimmäisellä tuotantokaudella ohjelmassa esiintyivät Venla Savikuja, Mari Valosaari, Eevi Teittinen ja Nanna Koivisto (nyk. Karalahti), sekä heidän miehensä ja poikaystävänsä. Kauden kuvaukset alkoivat marraskuussa 2014.

Jaksot

Toinen tuotantokausi 
Fitnesspäiväkirjojen toinen tuotantokausi esitettiin keväällä 2016. Kaudella esiintyivät edellisellä kaudella mukana olleiden Eevi Teittisen ja Nanna Karalahden (ent. Koivisto) lisäksi Oona Kivelä ja Janni Hussi. MTV Katsomo -palvelussa esitettiin lisäksi bloggaaja Johanna Alvestadin kuvaamaa materiaalia.

Jaksot

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset tositelevisiosarjat
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2016

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2016 järjestettiin Yhdysvalloissa 14.–24. huhtikuuta 2016. Kyseessä olivat järjestyksessä 18:nnet jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Turnauksen voitti historiansa kolmatta kertaa Suomi kukistamalla loppuottelussa Ruotsin lukemin 6–1. Isäntämaa Yhdysvallat puolestaan voitti pronssia voittamalla Kanadan pronssiottelussa suurinumeroisesti 10–3. Yhdysvallat pelasikin erinomaisesti voittamalla kaikki lohkopelinsä ja puolivälierän. Tie finaaliin tuli kuitenkin pystyyn välierässä, jonka se hävisi lopulta mestariksi nousseelle Suomelle maalein 2–4. Tämä välierätappio jäikin Yhdysvaltojen ainoaksi tappioksi.

Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 2000 kisojen, kun kultamitali meni kolmikon Yhdysvallat, Kanada tai Venäjä ulkopuolelle.

Otteluareenat

Joukkueet 

A-lohko
 
 
 
 
 

B-lohko

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Putoamissarja

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset 

Pääsarjan kisat 

1. divisioona   A-Lohko

 B-lohko

2. divisioona   A-lohko

 B-lohko

3. divisioona A-lohko
 
 B-lohko

Tilastot

Pistepörssi

Maalivahdit

Palkinnot 
Paras pelaaja
 Hyökkääjä:  Clayton Keller

Tähtikentällinen
 Maalivahti:  Ukko-Pekka Luukkonen
 Puolustajat:  Adam Fox,  David Quenneville
 Hyökkääjät:  Tyson Jost,  Jesse Puljujärvi,  Clayton Keller

IIHF:n valitsemat parhaat pelaajat
 Maalivahti:  Filip Gustavsson
 Puolustaja:  Adam Fox
 Hyökkääjä:  Tyson Jost

Lähteet 
 Viralliset sivut 
 USA Hockeyn kisasivusto  
 Turnaus IIHF:n sivuilla 
 Leijonat.fi − U18 MM-kisat 2016

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ruotsin joukkueen mediaopas

2016
Vuoden 2016 jääkiekko
Alle 18-vuotiaiden Maailmanmestaruuskilpailut 2016
Antti Koskinen

Antti Koskinen on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:

Antti Koskinen (1922–1982), suomalainen laulutaiteilija, kanttori-urkuri ja laulupedagogi
Antti Koskinen, (1929–1988), suomalainen kilpa-ampuja
Antti Koskinen (s. 1944), suomalainen jääkiekkotuomari
Antti Koskinen (s. 1988), suomalainen jalkapalloilija.
Johan Rheborg

Carl Johan Rheborg (s. 5. kesäkuuta 1963 Täby) on ruotsalainen koomikko. Hän kuuluu ruotsalaiseen komediaryhmään Killinggänget. Rheborg on 188 senttimetriä pitkä.

Rheborg aloitti koomikon uransa vuonna 1986. Hänet tunnetaan muun muassa NileCity -tv-ohjelmassa esittämistään hahmoista Percy Nilegård ja Farbror Barbro sekä Kenny Starfighterista ja Hjälp! -sarjan Örjan Laxista. Vuodesta 2010 Rheborg on myös esittänyt Fredde Schilleriä suositussa komediasarjassa Solsidan. Vuonna 2020 hänet valittiin esittämään Agatha Christien luomaa suomalaisetsivää Sven Hjersonia samannimiseen saksalais-ruotsalaiseen TV-sarjaan.

Rheborg on ollut naimisissa Kristina Rheborgin kanssa vuodesta 1989 asti Heillä on vuosina 1991 ja 1993 syntyneet tyttäret Linnea ja Emma.

Lähteet 

Ruotsalaiset koomikot
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Big Bang!

Big Bang! on huhti–kesäkuussa 2015 Nelosella esitetty kahdeksanosainen imitaattori Jarkko Tammisen viihdeohjelma, jossa nähtiin Tammisen laulu- ja puheimitaatioita sekä vaihtuvia vieraita. Tammisen lisäksi ohjelmassa nähtiin vaihtuvissa rooleissa Pirjo Heikkilä, Niina Lahtinen, Janne Kataja, Santtu Karvonen, Teemu Aromaa, Jarkko Miettinen sekä Laura Voutilainen. Viikoittain myös laulaja-lauluntekijä Anssi Kela versioi akustisesti yhden suomalaisen hitin.

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Viihdeohjelmat
Bidham Lama

Bidham Lama on nepalilainen taekwondoin.

Lama saavutti Soulin Aasian kisoissa 1986 ja Barcelonan MM-kilpailuissa 1987 pronssia alle 50 kg:n sarjassa. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Kathmandun Aasian-mestaruuskilpailuissa 1988. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui kolmanneksi näytöslajina olleen taekwondon alle 50 kg:n sarjassa.

Lähteet 

Nepalilaiset taekwondoinit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Bumerang

Bumerang () oli venäläinen BTR-sarjan korvaajaksi kaavailtu panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvon prototyyppi.

Ominaisuudet

Bumerang esiintyi valokuvassa ensimmäisen kerran sen jälkeen, kun julkisuuteen vuosi kuvia Venäjän voitonpäivän paraatin harjoituksista. Vuodon jälkeen Venäjän puolustusministeriö julkaisi virallisia kuvia verkkosivuillaan. BTR-sarjasta poiketen Bumerangilla oli monia yhtäläisyyksiä länsimaisten kahdeksanpyöräisten miehistönkuljetusajoneuvojen kanssa. Ajoneuvon ajaja oli sen vasemmalla puolella moottorin ollessa oikealla. Tykkitorni ja miehistönkuljetustilat olivat vaunun takaosassa. Bumerangin runko oli V-muotoinen ja sen takaosassa oli potkuri vedessä liikkumista varten.

Valokuvatun Bumerangin tykkitorni oli huputettu ja sillä ei ollut pääaseistusta. Pääase oli ilmeisesti poistettu paraatiharjoitusta varten, tai kyseessä oli Bumerangin komentopaikkaversio. Tykkitornin uskottiin olevan mallia AU-220M.

Venäjä ilmoitti 30. heinäkuuta 2018 keskeyttävänsä hankkeen.

Lähteet

Kuljetuspanssariajoneuvot
Françoise d’Aubigné de Maintenon

Françoise d’Aubigné de Maintenon eli Madame de Maintenon (23. marraskuuta 1635 – 15. huhtikuuta 1719) oli ranskalainen markiisitar ja kuningas Ludvig XIV:n toinen vaimo. Avioliitosta huolimatta hän ei saanut kuningattaren asemaa, koska avioliittoa ei virallistettu.

Hän oli naimisissa runoilija Paul Scarronin kanssa, ja hänet tunnettiin tuolloin nimellä Madame Scarron. Jäätyään leskeksi hän toimi vuodesta 1660 kuninkaan lasten kasvattajana ja sai jo silloin vaikutusvaltaa kuninkaaseen. Lopulta hänestä tuli Ludvig XIV:n rakastajatar. Kuningas osti hänelle Maintenonin kunnassa olevan linnan Château de Maintenonin ja teki hänestä Maintenonin markiisittaren. He avioituivat salaa vuonna 1685 sen jälkeen, kun kuningas oli jäänyt leskeksi ensimmäisestä avioliitostaan Marie-Thérèse d’Autrichen kanssa. 

Madame de Maintenon oli kiihkeä katolilainen ja vaikutti siihen, että hugenotteja suojellut Nantesin edikti kumottiin kuninkaallisella Fontainebleaun ediktillä 1685.

Kuninkaan kuoleman 1715 jälkeen madame vetäytyi Saint-Cyriin, jossa toimi hänen vuonna 1684 perustamansa koulu, varattomille aatelistytöille tarkoitettu Maison royale de Saint-Louis.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan kuninkaalliset
Vuonna 1635 syntyneet
Vuonna 1719 kuolleet
Vie mut minne vaan

Vie mut minne vaan on joulukuussa 1990 ilmestynyt Yön single, jolla ovat ensimmäistä kertaa mukana yhtyeen uudet jäsenet Jesu Hämäläinen, Frogley ja Mikko Kangasjärvi. B-puolen Hohto on Jussi Hakulisen ensimmäinen Yölle tekemä kappale sitten vuoden 1985. Single nousi Radio Ykkösen kokoamalla myyntilistalla sijalle 11.

Muusikot 
Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara
Jesu Hämäläinen – basso 
Frogley – rummut
Mikko Kangasjärvi – kosketinsoittimet

Kappaleet 
A-puoli
 
B-puoli

Lähteet 
YÖ: Vie mut minne vaan Finnmusic.

Viitteet

Yön kappaleet
Vuoden 1990 kappaleet
Zigong (Sichuan)

Zigong () on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, 170 kilometriä Chengdusta eteläkaakkoon ja noin 40 kilometriä Neijiangista lounaaseen. Kaupunki sijaitsee Jangtsejoen sivuhaaran, Tuojoen (Tuojiang) vesistössä, sen pienemmän sivuhaaran (Fuxijoen) äärellä.

Kaupunki tunnetaan yli 1 900 vuoden ajalta suolatuotannostaan. Paikkakunnan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Zigongin dinosaurusmuseo, Zigongin suolahistorian museo ja kiinalaisten värilyhtyjen museo.

Hallinnollinen jako

Vuonna 2010 Zigongin väkiluku oli 2,68 miljoonaa, joista varsinaisessa kaupungissa asui 1,26 miljoonaa. Piirikuntatasolla Zigong jakautuu neljään kaupunkipiiriin ja kahteen piirikuntaan seuraavasti:  

 1. Zìliújĭng Qū (自流井区), kaupunkipiiri, 346 403 as.
 2. Dà'ān Qū (大安区), kaupunkipiiri, 382 245 as.
 3. Gòngjĭng Qū (贡井区), kaupunkipiiri, 260 607 as.
 4. Yántān Qū (沿滩区), kaupunkipiiri, 272 809 as.
 5. Róng Xiàn (荣县), piirikunta, 590 640 as.
 6. Fùshùn Xiàn (富顺县), piirikunta, 826 195 as.

Lähteet

Aiheesta muualla

Zigongin dinosaurusmuseo  (zdm.cn)

Sichuanin kaupungit
Sichuanin prefektuurit
Äänekosken Huima (koripallo)

Äänekosken Huima (myös Huimabasket) on äänekoskelaisen urheiluseura Äänekosken Huiman koripallojaosto. Sen naisten edustusjoukkue pelasi Naisten Korisliigassa, mutta putosi vuonna 2018 naisten ykkösdivisioonaan ja 2019 putosi sieltäkin pois. Huima voitti naisten Suomen mestaruuden vuonna 2003 ja on saavuttanut yhteensä kuusi SM-mitalia. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut historiansa aikana pääsarjassa 14 kauden ajan muttei ole yltänyt mitaleille. Vuonna 1999 se sijoittui neljänneksi. Huiman kasvateista tunnetuimpiin lukeutuvat muun muassa Jouko Heikkinen, Jyri Lehtonen ja Antti Kanervo.

Historia 

Huima nousi koripallossa miesten mestaruussarjaan vuonna 1975 (SM-sarjan 1975-76 taulukko) ja pelasi siellä vuoteen 1978. Uudelleen SM-sarjassa se pelasi vuosina 1981–1982, 1986–1987 ja 1996–2005.

Koripallon naisjoukkue on noussut sittemmin seuran menestyksekkäimmäksi joukkueeksi. Naisjoukkue pelasi ensimmäisen kerran SM-sarjassa kaudella 1996–1997. Eräs seuran historian merkittävimmistä pelaajista on yhdysvaltalainen Kenya Robinson..

Toukokuussa 2016 ulos valtakunnallisista sarjoista pudottautunut Huima aloitti virallisesti seuran kehitysprojektin, jonka tarkoitus oli muodostaa Huiman koripallosta pääsarjatasokelpoinen vuoteen 2020 mennessä. Päävalmentajana toimi Juha Sten.

Pelaajia 
Lähde:

 Matti Asikainen
 Louis Banks
 Andrew Gooden
 Jarmo Lehtonen
 Pentti Puromäki
 Pena Ranta
 Jouko Rytkönen
 Chuck Threeths
Jani Vakoniemi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Huiman koripallojaoston kotisivut

Suomalaiset koripalloseurat
Koripallo
Sammalvuoren metrovarikko

Sammalvuoren metrovarikko on länsimetroon kuuluva maanalainen varikko Espoonlahden ja Kivenlahden metroasemien välillä. Varikko sijoittuu Espoon Sammalvuoreen, Saunalahden kaupunginosan kaakkoisosaan.

Varikko suunniteltiin aluksi rakennettavaksi joko Sammalvuoreen tai Harmaakallioon, mutta paikaksi valittiin lopulta Sammalvuori Harmaakallion osoittauduttua kelvottomaksi rakennuspaikaksi. Varikon rakentaminen alkoi marraskuun 2014 lopulla osana länsimetron toista rakennusvaihetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sammalvuoren metrovarikko Länsimetron verkkosivuilla 

Helsingin metro
Rakenteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Saunalahti (Espoo)
Askolin

Askolin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Arthur Askolin, pianotehtailija, jonka samannimisen yrityksen osti 1947 Westerlund
 Hjalmar Askolin-Ingelberg (1882–1956), eversti ja liikemies, Maini Askolinin puoliso (ent. Ingelberg)
 Johannes Askolin (1843–1912), kauppias, tehtailija
 Maini Askolin (1890–1932), perijätär
 Timo Askolin (s. 1951), jalkapallovalmentaja

Katso myös 
 Askola (täsmennyssivu)
Laihian kirkko

Laihian kirkko on Tukholman yli-intendentinvirastossa vuonna 1797 päivättyjen piirustusten mukaan vuosina 1803-1805 Laihialle rakennettu tyyliltään varhaista uusklassismia edustava suuri puinen tasavartinen ristikirkko.

Kirkon rakennutti vaasalainen raatimies Herman Höckert, se on järjestyksessä Laihian kolmas kirkko. Laihian ensimmäinen kirkko oli rakennettu vuonna 1508 ja vihitty Pyhän Botvidin muistolle. Kirkko tuhoutui vuonna 1642 ja sen tilalle rakennettiin uusi kirkko. Tämä kirkko purettiin vuonna 1809 ja sen hirsistä rakennettiin Ylipotin luhtiaitta Laihian Potilan kylään. Kirkon läntiseen sakarapäätyyn liittyy korkea suorakulmainen torni lyhtyineen, tornin kellot ovat vuosilta 1724 ja 1869 ja tornin huipulla on kukko. Kirkon ristikeskustassa on pieni kattoratsastaja. Tornissa on kaareutuva kupu. Kirkkosalin sisäkatteena on päädyistään pyöristetyt puuholvit, jotka yhtyvät ristikeskustassa. Sisäseinät ovat hirsipintaiset. Sakasti on sijoitettu kirkon kuorisakaraan, poikkisakaroita käytetään seurakuntatiloina. Kirkon pinta-ala on 800 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 1200 hengelle. Kirkon alttaritaulun Lasaruksen herättäminen on maalannut Lennart Segerstråle vuonna 1956. Kirkossa on lisäksi veistoksia 1400-luvun alttarikaapista. Kirkon urut valmisti Kangasalan urkutehdas alun perin vuonna 1943 ja laajensi niitä 49+2 -äänikertaisiksi vuonna 1957.

Kirkon pohjoisen ristivarren päässä on kirkkomuseo, jossa on muun muassa kirkon alkuperäinen vaasalaisen Immanuel Almin 1807 maalaama alttaritaulu. Kirkkoa on korjattu vuosina 1913, 1956 ja 1978. Ensin mainittuna vuonna toteutettiin suuria korjaus- ja muutostöitä Vaasan lääninarkkitehti Alfred Wilhelm Stenforsin suunnitelman mukaan. Torniin tehtiin korkea lyhdynmuotoinen katto, kuorin takainen sakaristo purettiin ja uusi sakaristo erotettiin väliseinällä itäisen ristivarren päästä. Muutkin poikkisakarat katkaistiin väliseinillä.

Kirkkotarhan sankaripatsaan on suunnitellut Kalervo Kallio. Patsas sijaitsee Matti Visantin Suomen sisällissodan Iäisyyden portti -muistomerkin edustalla. Raivaajapatsaan on veistänyt Veikko Leppänen vuonna 1956.

Laihian kirkko kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet 

Kirkko
Pohjanmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1800-vuosikymmenellä rakennetut kirkot
Aleksei Lukjanuk

Aleksei Vasiljevitš Lukjanuk (, s. 12. joulukuuta 1980 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen ralliautoilija.

Ura
Lukjanuk aloitti ralliautoilun vuonna 2006.
Lukjanukin ensimmäinen MM-ralli oli vuoden 2013 Suomen ralli, jossa hän sijoittui WRC3-luokan parhaana 16:nneksi. Samana vuonna Lukjanuk ajoi ensimmäisen EM-osakilpailunsa Latviassa Rally Liepajassa. 
2014 hän voitti Viron ja Venäjän mestaruudet ja sijoittui EM-sarjassa tuotantoautojen cupissa sijalle 5. ERC kokonaiskilpailussa sijoitus oli 18. Seuraavana vuonna hän sai ajettavakseen Ford Fiesta R5:n jolla voitti Latvian kansallisen Rally Liepajan ja myöhemmin syksyllä EM-sarjaan kuuluneen Rallye International du Valaisin Sveitsissä.

Saavutuksia
 ERC mestaruus 2018
 ERC 2. 2016
 ERC 3. 2015
 Viron rallimestaruus 2014
 Venäjän rallimestaruus 2014

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset ralliautoilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Joona Veteli

Joona Veteli (s. 21. huhtikuuta 1995 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Veteli aloitti uransa FC Kemissä, jossa hän pelasi Nelosta kauden 2010 ja Pohjois-Suomen Kolmosta kaudet 2011–2012. Kaudella 2011 hän pelasi kaksi peliä Ykkösessä PS Kemin riveissä. Hän siirtyi kaudella 2012 Kakkosessa pelanneeseen TP-47:ään, jossa hän pelasi kaikkiaan kolme kautta ja 61 Kakkosen ottelua.

Keväällä 2015 Veteli solmi yksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla pietarsaarelaisen FF Jaron kanssa. Jaro-kauden jälkeen Veteli palasi kotiseudulleen Veikkausliigaan nousseen PS Kemin riveihin. PS Kemin riveissä Veteli pelasi kauden ja siirtyi kaudeksi 2017 Norjaan maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Fredrikstad FK:n riveihin, jonka kanssa Veteli teki kolmivuotisen sopimuksen. Vuoden 2019 lopulla Veteli teki kaksivuotisen sopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Kahden ILves-kauden jälkeen Veteli siirtyi kaudeksi 2022 Kuopion Palloseuran riveihin. Valitettavasti Vetli loukkaantui heti keväällä ja pääsi aloittamaan KuPS:n riveissä vasta syyskuussa 2022.

Kauden 2022 loppuun mennessä Veteli oli pelannut kuusi kautta Veikkausliigaa ja 108 veikkausliigaottelua ja tehnyt niissä 7 maalia.

Saavutukset
 Veikkausliigahopeaa kaudella 2022 KuPS:n riveissä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Veteli transfermarktin sivulla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995  syntyneet
Elävät henkilöt
Argentiinan ralli 2015

Argentiinan ralli 2015 (viralliselta nimeltään XION Rally Argentina 2015) oli MM-rallikauden 2015 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 23.–26. huhtikuuta. Kilpailun päätukikohtana toimi  Córdoban kaupunki.

Citroënin tehdaskuljettajat ottivat kilpailussa kaksoisvoiton, ja ykkössija oli Kris Meeken uran ensimmäinen MM-tasolla. Meekestä tuli samalla ensimmäinen MM-osakilpailun voittanut britti sitten vuoden 2002 Safari-rallin. Toiselle brittikuljettajalle, kolmanneksi sijoittuneelle Elfyn Evansille kyseessä oli uran ensimmäinen palkintokorokesijoitus.

Vuoden 2015 kilpailu oli järjestyksessään historian 35. Argentiinan ralli. 12 erikoiskokeesta koostunut reitti oli pituudeltaan yhteensä 315,86 kilometriä.

Ensimmäinen kilpailupäivä

Ylivoimaisessa MM-johdossa ollut Sébastien Ogier kilpailu meni pilalle jo toisella erikoiskokeella, kun hän jäi kärkipaikalta reitin varrelle teknisen ongelman vuoksi. Pitkän avauspäivän jälkeen kilpailun johdossa oli Kris Meeke, yli minuutin erolla Citroën-tallikaveriinsa Mads Østbergiin.

Neljännellä erikoiskokeella keskeyttämään joutui kotiyleisön suosikki, Chevroletilla ajanut tennistähti David Nalbandian.

Toinen kilpailupäivä

Toisen päivän erikoiskokeille pohja-ajat ajoivat Rally 2 -säännön turvin mukana olleet Volkswagen-kuljettajat Ogier ja Andreas Mikkelsen, jotka löytyivät yleiskilpailusta päivän jälkeen kuitenkin vasta sijoilta 23 ja 14. Kilpailun kärki säilyi muuttumattomana edellispäivään verrattuna, joskin Meeken johtoasema pieneni hieman.

EK 9 ajettiin lähes kaikkien autokuntien osalta siirtymänä, kun Hyundain Hayden Paddon ajoi ulos, ja osui tieltä suistuessaan hypyn jälkeen ulkomutkassa olleisiin katsojiin. Kuusi katsojaa loukkaantui onnettomuudessa, joista kaksi vakavasti.

Kolmas kilpailupäivä

Kilpailun viimeisenä päivänä ajettiin kaksi erikoiskoetta, joista jälkimmäinen oli Power Stage -erikoiskokeena ajettu 16,32 kilometrin pituinen El Condor. Ensimmäisen EK:n uhriksi joutui lähes koko kilpailun kolmantena ajanut Jari-Matti Latvala.

Power Stagella keskeyttämään joutuivat sekä Mikkelsen että neljäntenä ollut Thierry Neuville, jotka molemmat rikkoivat autonsa täsmälleen samaan kiveen.

Power Stage -tulokset

Lopputulokset

Kilpailuun osallistui yhteensä 33 autokuntaa, joista maaliin selvisi lopulta 26.

MM-tilanne (4/13)

Kuljettajien MM-sarja

Lähteet

Aiheesta muualla 

MM-rallikausi 2015
Argentiinan ralli
Saarkylä

Saarkylä () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 17 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2012).

Saarkylä mainitaan ilmeisesti ensimmäisen kerran ruotsalaisten vuosina 1618–1623 laatimassa verokirjassa nimellä Narofschoi Ostrof. Vuonna 1848 siellä asui inkeroisia, inkerinsuomalaisia ja venäläisiä. Myöhemmin kylä mainitaan inkeroisten asumana. Maailmansotien välisenä aikana se kuului Viron Inkeriin.

Kylän talot toimivat kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 70 henkeä. Saarkylästä ei ole kunnollista tieyhteyttä kunnan muihin kyliin.

Lähteet

Viitteet

Viron Inkerin kylät
Jaaman piiri
Väikylä

Väikylä () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 18 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on kymmenen vakituista asukasta (vuonna 2012).

Väikylän kauppapaikka mainitaan ensimmäisen kerran saksalaisissa kronikoissa vuonna 1380 nimellä Russische Dorf (”venäläinen kylä”). Venäläisissä lähteissä se esiintyy vuodesta 1384 lähtien nimillä Narovski Bereg ja Narovskoje. 1800-luvulla kylän viralliseksi nimeksi vakiintui Venkul, joka vuonna 1997 muutettiin muotoon Venekjulja. Nimeä Väikylä on selitetty väki-sanan pohjalta, kun taas muodon Venekylä on arveltu perustuvan kansallisuudennimeen venäläinen.

Vuonna 1848 kylässä asui inkeroisia, venäläisiä ja inkerinsuomalaisia. Myöhemmin se mainitaan inkerois-venäläisenä sekakylänä. Kylän asukkaat olivat valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Ivangorodin ortodoksiseen seurakuntaan. Ammatikseen he harjoittivat Narvaan saapuvien laivojen lastausta. Vuonna 1862 kylässä oli 35 taloa ja 276 asukasta. 

Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen Väikylästä tuli volostin keskuspaikka, kunnes 1900-luvun alussa volostihallinto siirrettiin Narvusiin. Maailmansotien välisenä aikana kylä kuului Viron Inkeriin.

Väikylään johtaa huonokuntoinen, osittain päällystämätön tie Kallivieristä. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, joista osa sijaitsee hieman ylempänä Rosonajoen varrella. Suurin osa taloista toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 250 henkeä. Palveluihin kuuluu kauppa. Lähistöllä sijaitsee lasten kesäleiri.

Lähteet

Viitteet

Viron Inkerin kylät
Jaaman piiri
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack

Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack (ääntäminen: fä'jsak ), (29. maaliskuuta 1763 Rostock – 30. lokakuuta 1818 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas. Hän osallistui Suomen sotaan kesällä ja syksyllä 1808.

Ernst von Vegesackin isä oli hollantilainen kapteeni ja äiti Sofia Magdalena von Blücher. Von Vegesackin perhe muutti Ruotsiin vuonna 1777 ja nuori Ernst pääsi Paašiksi Kustaa III:n hoviin. Ernst von Vegesack avioitui vuonna 1791 Anna Beata Hammarfein kanssa. Vuonna 1802 von Vegesack nimitettiin vapaaherraksi.

”Ernst von Vegesackin marssi”, jonka on säveltänyt Johann Ignaz Stranensky vuonna 1808, vahvistettiin 30. marraskuuta 1992 Saaristomeren Laivaston kunniamarssiksi. Puolustusvoimauudistuksen jälkeen Ernst von Vegesackin marssi on Rannikkolaivaston kunniamarssi.

Sotilasura 

 Von Vegesack aloitti sotilaspalvelunsa kornettina Hevoshenkikaartissa.
 Vuonna 1788 kapteenina hänet lähetettiin johtamaan vapaaehtoiskomppaniaa tanskalaisia vastaan.
 Kustaa III määräsi hänet jääkäripataljoonan johtajaksi Suomeen rajaselkkauksiin.
 Vuosina 1790 -1794 hän johti Taalainmaan rykmenttiä.
 Vuonna 1800 hän oli hetken aikaa Savon prikaatin komentaja, jonka jälkeen hän oli kokoamassa armeijakuntaa Göteborgissa englantilaisia vastaan.
 Vuonna 1802 hän oli Götan kaartin päällikkö.
 Vuonna 1804 hän johti Västerbottenin rykmenttiä.
 Vuonna 1806 hänet nimitettiin Älvsborgin rykmenttiin.
 Pommerin sodassa hän johti neljättä prikaatia ja haavoittui vaikeasti.
 Vuonna 1808 hänet ylennettiin Länsiarmeijan oikean siiven komentajaksi ja sotajoukon kanssa hän kävi Norjassa.
 Vuonna 1808 von Vegesack nimitettiin Länsi-Suomeen suunnitellun maihinnousudivisioonan johtoon. Suomessa hänen johtamansa joukko oli Lemun taistelussa, Lapväärtin taistelussa ja Oravaisten taistelussa.
 Vuosina 1813 – 1814 von Vegesack taisteli ranskalaisia vastaan Pohjois-Saksassa Napoleonin sodissa.
 Vuonna 1814 hän taisteli Norjassa.

Sotaoikeuteen von Vegesack joutui, koska hänen maihinnousulaivastonsa rantautui Kristiinankaupunkiin 28. elokuuta 1808. Kuningas oli käskenyt hänen rantautua Poriin. Sotahovioikeus vapautti hänet, mutta Kustaa IV Adolf tuomitsi hänet henkilökohtaisesti elinkautiseen vankeuteen. Tuomiota ei pantu täytäntöön koska kuningas syrjäytettiin.

Ylennykset 
 1784 Kornetti
 1788 Kapteeni
 1790 Majuri
 1790 Everstiluutnantti
 1795 Generaladjutant vid flygeln
 1800 Eversti
 1807 Kenraalimajuri
 1812 Kenraaliluutnantti
 1816 ”Generalinspectör”

Kunniamerkit

Maininta Vänrikki Stoolin tarinoissa 
Ernst von Vegesack mainitaan Vänrikki Stoolin tarinoiden Wilhelm von Schwerin runon viimeisessä säkeistössä:

"Valitus ei kuulunut miehuuton,
syvä kaipaus vaan,
kehuks nuorena kaatunehen urohon
ei sanaakaan;
elon aamua Vegesack vain ylistää,
ja paareja Adlercreutz silittää,
ja Drufvasta harvoin nähty
helo kyynel herkähtää."

Lähteet  
Nordisk familjebok, upplaga 3, band 20, 1934
Ruotsin Aateliskalenteri s. 379

Aiheesta muualla 

Ernst von Vegesackin marssi

Ruotsalaiset aateliset
 Ruotsalaiset sotilaat
Ruotsalaiset kenraalit
Suomen sota
Vänrikki Stoolin tarinoiden esikuvat
Vuonna 1763 syntyneet
Vuonna 1818 kuolleet
Chantal Mouffe

Chantal Mouffe (s. 1943) on belgialainen politiikan teoreetikko. Mouffe on tullut tunnetuksi sosialistisen yhteiskuntateorian jälkimarxilaisena uudistajana, joka korosti luokkataistelun olevan vain yksi monista yhteiskunnallisen vastakkainasettelun muodoista.

Vuonna 1985 Mouffe julkaisi Ernesto Laclaun kanssa hänet esiin nostaneen teoksen Hegemony and Socialist Strategy: Towards a Radical Democratic Politics. Mouffe toimii politiikan teorian professorina Westminsterin yliopistossa Lontoossa.

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 1943 syntyneet
Politiikan tutkijat
Yhteiskuntafilosofit
Belgialaiset henkilöt
Rami Lehto

Rami Juhani Lehto (s. 15. maaliskuuta 1973 Lahti) on suomalainen perussuomalainen poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen vaalipiiristä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 2019 vaaleissa. Hän on myös Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.

Poliittinen ura 
Lehto on ollut Perussuomalaisten jäsen vuodesta 2007 alkaen. Hänet valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa 396 äänellä ja toiselle kaudelle 1 579 äänellä vuoden 2012 vaaleissa. Vuodesta 2009 hän on ollut Perussuomalaisten Lahden valtuustoryhmän puheenjohtaja ja vuodesta 2013 kaupunginhallituksen toinen varapuheenjohtaja. Kuntavaaleissa 2017 Lehto valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 1 320 äänellä.

Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Lehto sai 4 755 ääntä jääden varasijalle. Vaaleissa 2015 Lehto sai 6 705 ääntä Hämeen vaalipiirissä ja tuli valituksi eduskuntaan. Eduskuntavaaleissa 2019 Lehto sai 7 297 ääntä Hämeen vaalipiirissä ja tuli valituksi.

Yksityiselämä 
Lehto on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän kuuluu evankelis-luterilaiseen kirkkoon.

Vuonna 2015 Lehdon lapset haastoivat isänsä käräjille. Syynä olivat elatusmaksut, joiden määrä oli määritelty Lehdon tulojen perusteella ennen tämän kansanedustajuutta. Lehto ei suostunut sopimaan elatusmaksujen korotuksista tulojen noustua huomattavasti, joten asia vietiin oikeuteen.

Koulutukseltaan Lehto on sähkövoimatekniikan mekaanikko.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rami Lehdon verkkosivusto
 

Perussuomalaiset poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Lahden kaupunginvaltuutetut
Hämeen vaalipiiri
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Karstala

Karstala () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 16 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on viisi vakituista asukasta (vuonna 2012).

Karstalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla. Lähiseudun muista kylistä poiketen sitä pidettiin venäläisenä, joskin sen asukkaat puhuivat myös suomea, inkeroista ja viroa tai jonkinlaista ”sekakieltä”. Kylän asukkaat olivat valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Haavikon ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 19 taloa ja 142 asukasta. Maailmansotien välisenä aikana Karstala kuului Viron Inkeriin.

Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, jotka jakautuvat kahteen kylänosaan. Suurin osa taloista toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 60 henkeä. Karstalaan ei ole kunnollista maantieyhteyttä.

Lähteet

Viitteet

Viron Inkerin kylät
Jaaman piiri
Kallivieri

Kallivieri () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 16 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on 17 vakituista asukasta (vuonna 2012).

Kallivieri mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1571 nimellä Pustoška. Myöhemmin sen nimeksi vakiintui Fitinka ja vasta 1800–1900-lukujen vaihteessa Kallivieri. Vuonna 1848 kylässä oli 189 asukasta, joista kaksi kolmasosaa oli inkerinsuomalaisia ja loput inkeroisia. Ennen maaorjuuden lakkauttamista asukkaat olivat valtion talonpoikia. Luterilaiset kuuluivat Kosemkinan ja ortodoksit Haavikon seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 29 taloa ja 235 asukasta.

Maailmansotien välisenä aikana Kallivieri kuului Viron Inkeriin. Vuonna 1930 sinne rakennettiin luterilainen kirkko. Se suljettiin vuonna 1940, kun Viro liitettiin Neuvostoliittoon ja alue palautettiin osaksi Venäjää.

Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, joista osa toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 48 henkeä. Palveluihin kuuluu kauppa. Aikaisemmin kylässä toimi maatalousyritys Pribrežnojen karjatila. Lähistöllä sijaitsee suuri puutarhapalsta-alue. Kallivieriin johtaa asfaltoitu tie Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) väliseltä maantieltä.

Lähteet

Viitteet

Viron Inkerin kylät
Jaaman piiri
Daniil Tarasov (jääkiekkohyökkääjä)

Daniil Vladimirovitš Tarasov (; s. 20. kesäkuuta 1991) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän on edustanut kaudesta 2015–2016 lähtien KHL-liigan Dinamo Moskovaa.

Ura 
1. kesäkuuta 2012 Worcester Sharks solmi Tarasovin kanssa sopimuksen kaudeksi 2012–2013. Hänestä tuli täten ensimmäinen venäläinen pelaaja, joka edustaa Worcesteria Sharksia. Tulokaskaudellaan Tarasov pelasi runkosarjassa 43 peliä, joissa teki 14 maalia ja 28 pistettä. Hän pelasi lisäksi myös ECHL:ssä San Francisco Bullsissa 17 ottelua. 2. huhtikuuta 2013 Tarasov siirtyi San Jose Sharksin NHL-kokoonpanoon ansaiten kaksivuotisen sopimuksen.

Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäläiset jääkiekkoilijat
Pyhän Kolminaisuuden luostari

Pyhän Kolminaisuuden luostari voi viitata seuraaviin luostareihin:

 Pyhän Kolminaisuuden luostari, Chaniá, Kreikka
 Pyhän Kolminaisuuden luostari, Meteora, Kreikka
 Pyhän Kolminaisuuden luostari, Leningradin alue, Venäjä
 Pyhän Kolminaisuuden skiitta, Athos, Kreikka.
 Petsamon Pyhän Kolminaisuuden luostari, Petsamo, Venäjä
Petri Honkonen

Petri Erkki Olavi Honkonen (s. 29. heinäkuuta 1987 Pylkönmäki) on suomalainen Suomen Keskustaa edustava poliitikko ja kansanedustaja vuodesta 2015. Ammatiltaan hän on historian ja yhteiskuntaopin aineenopettaja. Hänet valittiin syyskuussa 2019 Suomen Keskustan varapuheenjohtajaksi. Hänet nimitettiin tiede- ja kulttuuriministeriksi 29. huhtikuuta 2022 Antti Kurvisen siirryttyä maa- ja metsätalousministeriksi. Honkonen toimi Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajana syyskuusta 2020 huhtikuuhun 2022.

Koulutus ja työura 
Honkonen valmistui ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta 2006 ja filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta 2014. Hän on työskennellyt hankekoordinaattorina, eduskunta-avustajana, aineenopettajana ja maatalouslomittajana.

Poliittinen toiminta 
Honkonen valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2015 Keski-Suomen vaalipiiristä ja kuuluu Keskustan eduskuntaryhmään. Hän aloitti edustajana 22. huhtikuuta 2015. Aiemmin Honkonen on ollut ehdokkaana europarlamenttivaaleissa 2014. Honkonen toiminut vuonna 2012 Suomen keskustan puoluehallituksen jäsenenä ja Keskustan opiskelijaliiton puheenjohtajana. Hän on Saarijärven kaupunginvaltuutettu vuodesta 2013.

Honkonen on sivistysvaliokunnan ja ympäristövaliokunnan jäsen sekä työelämä- ja tasa-arvovaliokunta varajäsen. Hän on Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen sekä Euroopan neuvoston Suomen valtuuskunnan varajäsen.  

Syyskuussa 2015 hänet valittiin nuorten kansanedustajien verkoston puheenjohtajaksi.  

Syyskuussa 2019 hänet valittiin Suomen Keskustan varapuheenjohtajaksi.

Elokuussa 2020 Honkonen ilmoittautui ehdolle Keskustan puheenjohtajakisaan.

Honkonen valittiin Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajaksi 26. syyskuuta 2020.

Näkemyksiä

Kulttuuri 
Honkosen mukaan kuntien tulee panostaa kirjasto-, museo- ja kulttuuripalveluihin. Honkosen mielestä kulttuuri- ja museopalvelut rakentavat suomalaista kulttuuria. Honkonen on kannattanut korkeakoulutuksen aloituspaikkojen lisäämistä myös maakuntayliopistoissa.

Honkosen näkemyksen mukaan Suomen ilmapiiri on tunkkainen uskonnonvapauden suhteen. Honkosen mielestä pienellä vähemmistöllä ei ole oikeutta estää toisten perinteiden harjoittamista. Honkosen mielestä kirkkoon kuulumattoman vähemmistön ei tarvitse osallistua joulujuhlaan mutta Opetushallituksen on taattava kristityn enemmistön vapaus viettää perinteistä kristillistä joulujuhlaa kouluissa.

Maa- ja metsätalous 
Honkosen mukaan Suomessa on maailman edistyksellisin metsälainsäädäntö.

Aluepolitiikka 
Honkosen mukaan sote-uudistus on tarpeellinen, koska muutoin veroprosentteja joudutaan nostamaan. Honkosen mielestä kokoomus pelkää rahojen siirtoa etelän kaupungeista maakuntiin. Honkonen esitti vuonna 2021, että ihmiset ovat omilla päätöksillään valinneet hajauttamisen ja virta vie väljempään Suomeen.

Yksityiselämä 
Honkonen asuu Saarijärvellä Kalmarin kylällä. Hänellä on yksi lapsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Nykyiset kansanedustajat
Suomen nykyiset ministerit
Suomen Keskustan poliitikot
Saarijärven kaupunginvaltuutetut
Keski-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Critical legal studies

Critical legal studies -liike (CLS) oli 1970- ja 1980-luvuilla Yhdysvalloissa vaikuttanut oikeusajattelun tapa, joka kehittyi amerikkalaisen oikeusrealismin kritiikistä. CLS kritisoi vallitsevia oikeusjärjestelmiä, ja se pohjautuu hyvinkin erilaisiin juridisiin ja yhteiskuntateoreettisiin perinteisiin. Yksi päällimmäisistä kritiikin kohteista oli tuohon aikaan esiintynyt liberalistinen käsitys oikeuden ja yhteiskunnan välisestä suhteesta.

Aiheesta muualla 
 Tieteen termipankki: Critical legal studies
 The Bridge: Critical legal studies movement 
Sosiologia
Kriittinen teoria
Oikeusfilosofia
Nurmijärven seurakuntatalo

Nurmijärven seurakuntatalo, alkujaan Jongunjoen rajaseutukirkko, on Lieksan Nurmijärvellä sijaitseva arkkitehti Rafael Blomstedtin suunnittelema puinen torniton pitkäkirkko, joka vihittiin käyttöön 18. heinäkuuta 1948. Kirkkosalin lisäksi tiloihin kuuluu kaksi seurakuntasalia ja aikoinaan asuinkäytössä ollut huoneisto. Kirkkosalin erikoisuutena ovat neliönmuotoiset mäntyviilulevyt. Kirkon pinta-ala on 100 neliötä ja siellä on noin 50 istumapaikkaa. Erillinen puinen kellotapuli rakennettiin 1956, kellot ovat samalta vuodelta. Alttarilla on Harry Kivijärven veistos Krusifiksi. Kirkollista toimintaa varten oli aikanaan olemassa rajaseututoimikunta, jolla oli rajaseutusisar ja rajaseutupappi, joka asui kirkon yhteydessä. Toiminta-alue eli rajaseutupiiri käsitti myös Kuhmon puolella olevan Jonkerin kylän. Tästä syystä rakennusta nimitetään yhä rajaseutukirkoksi, vaikka se onkin nyt Lieksan seurakunnan käytössä.

Lähteet 

Lieksan rakennukset ja rakennelmat
Pohjois-Karjalan kirkkorakennukset
Suomen puiset pitkäkirkot
Miraakkelinäytelmä

Miraakkelinäytelmä on keskiaikainen näytelmälaji, jonka keskeinen aihe on ihme. Se syntyi noin 900–1100-luvulla ja kuvaa Neitsyt Marian tai kristillisten pyhimysten elämää ja etenkin heihin liittyviä ihmetekoja. Nykyään miraakkelinäytelmä erotetaan yleensä Raamatun kertomuksiin keskittyvistä mysteerinäytelmistä, joiden kultakautta miraakkelinäytelmät edelsivät. Keskiajalla tällaista erottelua ei kuitenkaan käytetty.

Keskiajalla miraakkelinäytelmiä esitettiin varsinkin Ranskassa, Englannissa ja Saksassa. Tunnettuja näytelmiä ovat Ludus De Sancta Katharina, Miracles de Notre Dame, johon kuuluu 42 näytelmää, Marienklage ja Mariken van Nieumeghen. Neitsyt Marian lisäksi etenkin Pyhä Nikolaus oli näytelmissä suosittu hahmo. Suomessa keskiajalta säilynyt Piispa Henrikin surmavirsi on ilmeisesti liittynyt piispan kohtalosta ja ihmeistä kertoneeseen mirakkelinäytelmään.

Lähteet 

Keskiajan kirjallisuus
Teatteri
CAS (täsmennyssivu)

CAS, CaS tai Cas voi tarkoittaa seuraavia:

 CAS, (Court of Arbitration for Sport), urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin
 CAS, Cogne Acciai Speciali, italialainen terästuotteiden valmistaja 
 CAS-numero, (Chemical Abstract Service), yhdysvaltalainen kemikaalien tunnistenumerojärjestelmä
 Kalibroitu ilmanopeus, englanninkielinen lyhenne CAS
CaS, kalsiumsulfidi
 Cas, Kassiopeian tähdistön lyhenne
 CAS-latenssi (Column Access Strobe latenssi), tietokoneen muistin ajoitus
Computer Algebra System, matemaattinen ohjelmisto symboliseen laskentaan
 Cowboy Action Shooting (CAS), ampumaurheilulaji
Luettelo maailman kultavarannoista

Tämä on luettelo maailman kultavarannoista joulukuussa 2010.

Lähteet 

Keskuspankit
Kulta
Lappli-Talot

Lappli-Talot Oy oli torniolainen puutaloja käsitöinä valmistava talotehdas, joka aloitti toimintansa vuonna 1978 rakennuspalveluyhtiönä. Omat tuotantotilat Tornion Laivaniemeen valmistuivat 1982.Tällä hetkellä Lappli-Talot valmistaa noin 300 talopakettia vuodessa Suomen lisäksi mm. Ruotsiin ja Norjaan. Lappli oli erikoistunut yksilöllisten talopakettien valmistukseen, ja Lapplin rakentamista taloista 90 % tehdään asiakkaan omien suunnitelmien tai arkkitehdin suunnitelmien mukaan.

Lappli-Talot oli osa kotimaista PRT-Forest -konsernia. Konsernin päätoimialoja ovat mekaaninen puu- ja rakennustarviketeollisuus sekä pientaloteollisuus. Liikevaihto vuonna 2017 oli 141 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 707 ammattilaista. 

Lappli-Talojen lisäksi PRT-Forest-konserniin kuuluivat myös muun muassa Kontiotuote Oy, Piklas Ikkunat ja Ovet Oy, Mellano Oy sekä Jukkatalo Oy.

Lappli lopetti toimintansa vuonna 2020 heikentyneen tilauskannan vuoksi. Ennen toiminnan lopettamista tuotantoa siirrettiin Torniosta Pyhännällä muutama vuosi sitten.

Lähteet

Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Tornio
Rakentamisen tuotemerkit
Electrosonic

Electrosonic on suomalaisomisteinen mutta nykyisin vain Suomen ulkopuolella toimiva yritys, joka suunnittelee, toteuttaa ja ylläpitää vaativia video- ja äänijärjestelmiä yritys-, opetus-, valvonta- ja tapahtumakäyttöön. Maailmanlaajuisesti Electrosonic Group työllistää yli 400 henkilöä toimipaikoissaan Yhdysvalloissa, Britanniassa, Ruotsissa, Kiinassa ja Arabiemiraateissa. Electrosonicin hallituksen puheenjohtaja on suomalainen Philip Aminoff ja sen emoyhtiö on Helectron Oy Ab.

Electrosonicin audiovisuaalisia esitysjärjestelmiä kuten videoseiniä on käytössä museoissa, planetaarioissa, teemapuistoissa, kokoushuoneissa, valvomoissa, tv-studioissa ja -tarkkaamoissa, hotelleissa ja kasinoissa, yleisötapahtumissa kuten maailmannäyttelyissä sekä digitaalisina opasteina.

Historiaa
Electrosonicin perustivat Lontoossa 1964 Denis Naisbitt, Michael Ray ja Robert Simpson. Yritys oli ensimmäisiä multivisiotekniikan kuten diaprojektorien häivelaitteiden ja nauhamuistin avulla tapahtuvan diaesitysten ohjelmoinnin kehittäjiä. Electrosonicin kansainvälinen toiminta sai alkunsa Expo ’67 -maailmannäyttelystä Montrealissa vuonna 1967. Vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyyn Electrosonic rakensi maailman siihen asti suurimman videoseinän, joka koostui 850 monitorista.

Vuonna 1986 suomalainen Helvar osti aluksi vähemmistöosuuden Electrosonicista. Philip Aminoff toimi yhtiön toimitusjohtajana 1993–1998 ja on vuodesta 2002 alkaen ollut sen hallituksen puheenjohtaja. 1990-luvun puolivälissä Helvar ja Electrosonic julkaisivat yhteistä tuoteluetteloa nimellä Helvar Electrosonic Group, vaikka valaistus- ja esitystekniikkaliiketoiminnot toimivat täysin erillisinä. Vuonna 2010 Electrosonic luopui laitteistomyynnistä ja keskittyi av-järjestelmien suunnittelu- ja palvelutoimintaan.

Electrosonic on laajentunut ostamalla yrityksiä Los Angelesista, Lontoosta ja New Yorkista. Yritys etsii uutta kasvua etenkin Lähi-idän ja Kaukoidän markkinoilta.

Suomessa toimiva Electrosonic Lightinen Oy Ab kuului vuoteen 2010 asti Electrosonic-ryhmään, mutta on nyt turkulaisen Audico Systemsin omistuksessa. Ranskassa ja Etelä-Afrikassa toimivat Electrosonic-nimiset yritykset eivät kuulu Electrosonic Groupiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Electrosonicin 50-vuotishistoriikki verkossa

Kirjallisuutta
Simpson, Robert: Electrosonic – 50 Years on the Audio-Visual Frontline.

Suomalaiset yritykset
Salminen (täsmennyssivu)

Salminen tarkoittaa seuraavia:

Salminen, sukunimi
 J. N. Salminen Oy, tamperelainen nahkatehdas
 Radio Salminen, Iisalmessa toiminut paikallisradioasema
 Salminen, kylä Kuusamossa
 Salminen, kylä Nilsiässä
 Salminen, kylä Suonenjoella
 Salminen, kylä Vieremällä
 Salminen, rautatieseisake Jokioisilla
 Salminen, rautatieliikennepaikka Suonenjoella
 Salminen, järvi Itä-Karttulassa Karttulan kunnassa
 Salminen, järvi Airakselassa Karttulan kunnassa
 Salminen, järvi Kuhmossa
 Salminen, järvi Lapinlahdella
 Salminen, järvi Muhoksella
 Salminen, järvi Posiolla
 Salminen, järvi Sonkajärvellä
 Salminen, järvi Sotkamossa
 Salminen, järvi Taivalkoskella
 Iso-Salminen, järvi Saarijärvellä ja Äänekoskella
 Pieni-Salminen, järvi Konginkankaalla.