joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Manfred Schmidt

Manfred Schmidt (15. huhtikuuta 1913 Bad Harzburg – 28. heinäkuuta 1999 Ambach, Münsing) oli saksalainen sarjakuvataiteilija ja humoristinen matkakirjailija.

Manfred Schmidt kasvoi Bremenissä. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa julkaistiin, kun hän oli 14-vuotias. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän pyrki elokuva-alalle, mutta ura ei osoittautunut tuottoisaksi. Hän opiskeli taideteollisuuskoulussa ja työskenteli Ullstein-kustantamossa lehdistöpiirtäjänä. Toisen maailmansodan aikana hän ei juuri piirtänyt, mutta sodan loppuvaiheessa hän kuvitti propagandalehtisiä, joiden oli tarkoitus horjuttaa Eurooppaan saapuneiden amerikkalaissotilaiden taistelumielialoja.

Kun Schmidt sai käsiinsä Teräsmies-sarjakuvia, hän piti kerrontamuotoa alkeellisena ja ryhtyi parodioimaan sitä Nikke Knatterton -sarjakuvalla, jota julkaistiin Quick-kuvalehdessä vuosina 1950–1959. Knatterton on ylivertainen yksityisetsivä, ja hahmon esikuvana oli Schmidtin mukaan Hans Albersin esittämä Sherlock Holmes. Knattertonista tuli suosittu niin Saksassa kuin ulkomaillakin, ja hahmosta tehtiin sekä näytelmä- että piirroselokuvia. 1970-luvulla Schmidt tuotti ja ohjasi televisiolle 15-osaisen piirroselokuvasarjan Nikke Knatterton: Mestarietsivän seikkailut.

Schmidt toimi myös sarjakuvakriitikkona ja kirjoitti aiheesta useita kirjoja. Lisäksi hän julkaisi matkakertomuksia.

Teoksia
 Bilderbuch für Überlebende. Mit einer Vorrede von Werner Finck, 1947
 Der fröhliche Bleistift: Male Männchen mit Manfred Schmidt, 1950
 Alles halb so schlimm: Ein Trostbuch für und gegen so ziemlich alles, 1956

Matkakertomuksia 
 Hab Sonne im Koffer, Oldenburg: Stalling 1961
 ... und begibt sich weiter fort, Oldenburg: Stalling 1962
 12 × hin und zurück: Neue Reisereportagen, Oldenburg: Stalling 1963
 Zwischen Dur und Müll, Oldenburg: Stalling 1964
 Weiteres Heiteres, Oldenburg: Stalling 1965
 Der Reiselustwecker, Oldenburg: Stalling 1967
 Manfred Schmidts Reise-ABC, Oldenburg: Stalling 1969
 Alles Gute von Manfred Schmidt, Oldenburg: Stalling 1970

Kokoelmia 
 Mit Frau Meier in die Wüste, 1967
 Frau Meier reist weiter, 1968
 Auf Kreuzfahrt mit Frau Meier, 1991
 Das Beste von Manfred Schmidt, 1968
 Mit spitzer Feder durch die Welt, 1978
 Das schnellste Hotel der Welt, 1983
 Heitere Geschichten, 1984
 Nick Knatterton: Alle aufregenden Abenteuer des berühmten Meisterdetektivs, 2007
 Reisereportagen, 2013

Saksalaiset sarjakuvantekijät
Huumori
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Xanadu

Xanadu voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Xanadu, Kublai-kaanin kesäpääkaupunki
Xanadu-projekti, hypertekstien mallinnustapa
Xanadu, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1980
Xanadu, alue Saturnuksen kuun Titanin pinnalla
Xanadu-talot, Yhdysvalloissa 1970-luvulta alkaen rakennettuja kokeellisia asuintaloja
Xanadu, kuvitteellinen rakennus elokuvassa Citizen Kane
Xanadu 2.0, Bill Gatesin asunnon lempinimi
Xanadu, sarjakuvahahmo Taika-Jimin koti
Xanadu, videopelisarja joka on haarautunut Dragon Slayer -sarjasta
Kenneth Copeland

Kenneth Copeland (s. 6 joulukuuta 1936, Lubbock Texas) on yhdysvaltalainen kristitty televisioevankelista ja uskonnollisen Kenneth Copeland Ministries (KCM) -organisaation perustaja. Copeland lukeutuu karismaattiseen liikkeeseen. Hän on tunnettu kontroversiaalista opetuksestaan, jota on myös sanottu menestysteologiaksi.
Copeland kääntyi kristinuskoon marraskuussa 1962 ja toimi aluksi Oral Robertsin lentäjänä. Hän on opiskellut Oral Roberts -yliopistossa ja myös muun muassa Kenneth E. Haginin johdolla.

Opetus ja kritiikki 
Sivustollaan Copelandin organisaatio julistaa muun muassa uskovansa uskovien ihmisten pelastuvan Kristuksen veren tähden, uskovien ikuiseen pelastukseen ja kadotettujen ikuiseen kadotukseen. Järjestö julistaa myös ihmisten parantumista Jeesuksen nimen kautta, vesikastetta, sekä siitä erillistä Pyhän Hengen kastetta. KCM:n motto "Jeesus on Herra" perustuu Roomalaiskirjeen jakeeseen 10:9.

Paavo Hiltunen ja Leo Meller kritisoivat Copelandia vuonna 1992 opista, jonka mukaan Jeesuksen fyysinen kärsimys olisi "maksanut hinnan" ihmisen ruumiin tarpeista, kuten paranemisesta. Hiltusen ja Mellerin mukaan kyseessä on harhaoppi, jonka mukaan Kristuksen veri ei riitä ihmisten lunastukseksi. Copeland on heidän mukaansa opettanut myös, että Kristus "otti päälleen saatanan luonnon", eli käytännössä maksoi synnit saatanalle, eikä kristinuskon Jumalalle. Hiltunen ja Meller myös kertovat Copelandin kutsuneen Kristukseen uskovia ihmisiä pieniksi jumaliksi.

Liiketoiminta ja politiikka 
Copelandia on kritisoitu liiketoiminnastaan, muun muassa osakeyhtiönsä konkurssin jäljiltä maksamattomista palkoista, ja organisaationsa kalliista yksityislentokoneesta, jota on väitetty käytetyn myös yksityiskäyttöön.

Copeland tuki presidenttiehdokas Mike Huckabeen vaalikampanjaa vuonna 2008.

Yksityiselämä 
Kenneth ja Gloria Copeland avioituivat 1963. Heillä on kolme lasta, John Copeland, Terri Pearsons ja Kellie Copeland-Kutz, joka toimii myös julistajana.

Suomennetut teokset 
 Kielen voima (The Power of the Tongue). Suomentanut Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus Oy, 1988. ISBN 951-95790-7-9
 Tervetuloa perheeseen (Welcome to the Family). Suomentanut Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus Oy, 1987. ISBN 951-95790-4-4
 Vapaaksi pelosta (Freedom from Fear). Suomentanut Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus Oy, 1988. ISBN 951-95790-6-0

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset evankelistat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Haavikko-niminen mies

Haavikko-niminen mies on vuonna 2009 ilmestynyt kirjailija ja kustantaja Paavo Haavikkoa käsittelevä elämäkertateos, jonka on laatinut Mauno Saari.

Haavikon poika Heikki Haavikko jätti käräjäoikeudelle pyynnön estää kirjan julkaisu, koska hän ei saanut kirjaa ennakkoon luettavakseen. Käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi vaatimuksen. Kiistan vuoksi Heikki Haavikko antoi isänsä teosten uusintapainosten julkaisuoikeudet WSOY:lle..

Kirjan tyyli ja sisältö 

Mauno Saaren kirjan lähdeaineistona ovat olleet Haavikon omat teokset, Saaren muistiinpanot Haavikon kanssa käymistä keskusteluista ja hänen tekemänsä haastattelut sekä muiden kirjoittamat tekstit. Saaren kirjoitustyyli ei tarkkaan erottele hänen ja Haavikon puhetta ja kirjoitusta, vaikka ero on lukijalle olemassa.

Katso myös 
 Paavo Haavikko, isä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Haastateltavana Mauno Saari. Aamun kirja 9.10.2009.

Vuoden 2009 kirjat
Suomalaiset elämäkerrat ja muistelmat
Reijo Kanerva

Reijo Juhani Kanerva (29. tammikuuta 1944 Ylöjärvi – 1. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.

Tukimiehenä pelannut Kanerva edusti urallaan Lielahden Kipinää, Kalevan Pallo-Poikia 1962–1963, Åbo IFK:ta 1964–1965, Upon Palloa 1966–1967 ja Tampereen Palloilijoita 1968–1973. Hän voitti ÅIFK:ssa Suomen Cupin 1965. Kaikkiaan Kanerva pelasi viiden kauden aikana 81 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 

Kanerva pelasi Suomen miesten maajoukkueessa vuosina 1964–1967 yhteensä 17 maaottelua. Urheilumme kasvot -teoksessa vuodelta 1973 Kanervaa kuvailtiin "raisuotteiseksi ja uhrautuvaksi puolustuspelaajaksi", joka voitti Suomen joukkueessa topparina Pohjolan mestaruuden vuonna 1966.

Jääkiekkoa Kanerva pelasi SM-liigassa maalivahtina Upon Pallossa ja Vehmaisten Urheilijoissa vuosina 1967–1969. Hän oli joukkueen kokoonpanossa kahdeksassa ottelussa ja pelasi yhden ottelun.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Arvo Kanerva

Arvo Kanerva (s. 27. toukokuuta 1902) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä pelannut Kanerva edusti urallaan 1923–1934 Turun Palloseuraa ja Turun Urheiluliittoa.  Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1928 ja hopeaa vuosina 1923, 1926 ja 1930. Kanerva toimi Turun Palloseuran kapteenina ja hän suunnitteli seuran ensimmäisen logon, joka otettiin käyttöön 1923.

Kanerva pelasi maajoukkueessa vuonna 1929 yhden maaottelun.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1902 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Lehtokärpässieni

Lehtokärpässieni (Amanita vaginata var. alba) on harmaakärpässienen (A. vaginata) valkoinen muoto. Sen lakki on 5–12 senttimetriä leveä. Heltat ovat melko tiheät ja valkoiset. Jalka on 10–15 senttimetriä pitkä, valkoinen ja siinä on rengas. Malto on valkoista. Sieni on syömäkelpoinen, mutta sen voi sekoittaa tappavan myrkylliseen valkokärpässieneen. Lehtokärpässieni kasvaa melko harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa ja puistoissa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet 

Kärpässienet
Hellstén

Hellstén, Hellsten, Hällsten tai Hällstén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alfred Hällsten (1893–1953), suomalainen jääkäri
 Martti Hellstén (1896–1967), suomalainen jääkärikapteeni
 Essi Hellstén (s. 1990), Suomen Neito 2007
 Harri Hellsten (s. 1951), suomalainen jääkiekkoilija
 Jakob Hällsten (1807-1851), kappalainen, oppihistorian dosentti
 Juha Hellsten (s. 1976), suomalainen kestävyysjuoksija
 Karl Fredrik Hellsten, suomalainen poliitikko, yksi SDP:n perustajajäsenistä
 Konrad Hällstén (1835–1913), suomalainen fysiologi
 Martti Hellstén (1896–1967), suomalainen jääkärikapteeni
 Nils Hellsten (1885–1963), ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja
 Nils Hellsten (1886–1962), ruotsalainen miekkailija
 Ritva Hellsten, suomalainen kirjailija, runoilija, kirjallisuuden kääntäjä, kieltenopettaja ja kirjallisuuskriitikko
 Tapani Hellstén, Kevan varatoimitusjohtaja, Hämeenlinnan entinen kaupunginjohtaja
 Tommy Hellsten (s. 1951), suomalainen teologi ja kirjailija
 Voitto Hellsten (1932–1998), suomalainen pikajuoksija
 Väinö Ilmari Hellsten (1896–1930), suomalainen jääkäri

Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Hellstén:

 Kustaa Adolf Paasio (1869–1935, vuoteen 1894 Hellstén), suomalainen pappi ja lähetystyöntekijä
 Juho Kusti Paasikivi (1870–1956, vuoteen 1887 Hellstén), tasavallan presidentti

Katso myös
Hallsten

Lähteet
Toivo Korpilinna

Toivo Anselm Korpilinna (sukunimi aik. Wallenius; 5. maaliskuuta 1891 Kymi – 2. huhtikuuta 1938 Lappeenranta) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Toivo Korpilinnan kirjalliseen tuotantoon kuului romaaneita ja näytelmiä. Hän oli toimittajana Lappeenrannassa ilmestyneessä Etelä-Saimaa-lehdessä. Korpilinna kuoli huhtikuun alussa 1938 lyhyen sairauden jälkeen.

Kuunnelma- ja näytelmäkirjailija Esko Korpilinna oli Toivo Korpilinnan poika.

Teoksia 
 Vapaus, veljeys ja tasa-arvo.  Ahjo, Helsinki 1918
 Punaiset housut : kolminäytöksinen sotilaskomedia.  Seuranäytelmiä 238. Karisto 1924, 2. painos 1927, 3. painos 1938
 Pieni paholainen, komedia.  1925
 Merikylpylä, näytelmä.  1926
 Suojattu alue : kirja äidistäni.  Schildt, Helsinki 1926
 Kiusaaja : kolminäytöksinen huvinäytelmä.  Teatterikirjasto 2.  Karisto 1927
 Näköharha, romaani.  Otava 1927
 Siveysapostolit : kolminäytöksinen komedia.  Teatterikirjasto 4.  Karisto 1928
 Taisteluharjoitus : 3-näytöksinen sotilas-ilottelu.  Näytelmäkirjasto n:o 1.  Pori 1929
 Veljiemme komedia.  Kirja, Helsinki 1929
 Näyttelijöitä kiertueella.  Kirja, Helsinki 1930
 Kenraaliparaati : kolminäytöksinen farssi.  Seuranäytelmiä 320.  Karisto 1931
 Voittajat tulevat : romaani Valtakylän aukeilta.  WSOY 1932

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1987

Vuoden 1987 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut () olivat toiset UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta, mutta neljän karsintalohkon parhaat joukkueet pelasivat Norjassa välierät ja mitaliottelut. Mestaruuden voitti Norja.

Tulokset

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1987
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1984

Vuoden 1984 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut () olivat ensimmäiset UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisat eivät olleet viralliset, sillä osallistuneita joukkueita oli 16, mikä on alle puolet UEFA:n jäsenmaista. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan neljän karsintalohkon parhaat joukkueet pelasivat kaksiosaiset välierät ja finaalin. Mestaruuden voitti Ruotsi.

Tulokset

Välierät

Loppuottelut

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1984
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Danny Welbeck

Danny Welbeck (s. 26. marraskuuta 1990 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia. Aiemmin hän on usean vuoden ajan edustanut muun muassa Manchester Unitedia ja Arsenalia sekä kaudella 2019–2020 Watfordia.

Welbeck siirtyi Manchester Unitedin akatemiaan kesällä 2007. Hän debytoi edustusjoukkueessa syyskuussa 2008 liigacupin ottelussa. Ensimmäisellä kaudellaan Welbeck pelasi kolme liiga- ja 10 cup-ottelua, muun muassa Unitedin voittoon päättyneen liigacupin loppuottelun Tottenhamia vastaan. Kauden 2009–2010 puolivälissä Welbeck lainattiin mestaruussarjan Prestoniin. Kauden 2010–2011 hän pelasi lainasopimuksella Sunderlandissa.

Welbeck nousi Manchester Unitedin vakiokokoonpanoon kaudella 2011–2012: hän pelasi 30 valioliigaottelua ja teki yhdeksän maalia. Unitedin mestaruuteen päättyneellä kaudella 2012–2013 hän pelasi 27 ottelua, joissa teki tosin vain yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän teki 25 ottelussa yhdeksän maalia. Hän voitti Unitedissa Community Shieldin 2011 ja 2013. 

Welbeck siirtyi Arsenaliin elokuussa 2014. Ensimmäisellä kaudellaan lomtoolaisseurassa hän teki 25 valioliigaottelussa neljä maalia. Hän oli loukkaantumisen takia sivussa Arsenalin voitokkaasta FA Cupin loppuottelusta, aiemmilla kierroksilla hän pelasi kolme ottelua. Vuoden 2017 FA Cupissa hän pelasi neljä ottelua, mukaan lukien voitokas loppuottelu. Hän voitti 2017 myös FA Community Shieldin. Hän pelasi neljä alkulohko-ottelua Arsenalin matkalla tappiolliseen Eurooppa-liigan finaaliin kaudella 2018–2019. Hän pelasi Arsenalissa viiden kauden aikana kaikkiaan 88 valioliigaottelua, joissa teki 16 maalia. 

Kesällä 2019 Welbeck siirtyi vapaalla siirrolla Valioliigan Watfordiin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 18 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Lokakuun lopulta alkaen hän oli kolme kuukautta poissa kentiltä loukkaantumisen vuoksi. Lokakuussa 2020 hän teki sopimuksen Brightonin kanssa. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 24 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Tammikuun hän oli sivussa polvivaivojen vuoksi.

Maajoukkue 
Welbeck edustaa Englannin maajoukkuetta, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Ghanaa vastaan maaliskuussa 2011. Vaikka Welbeck pelasi jo Englannin nuorisomaajoukkueissa, hän oli voinut valita myös Ghanan, jota olisi saanut edustaa vanhempiensa kautta. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Belgiaa vastaan 2012. Hän pelasi Englannin kaikissa neljässä ottelussa EM-kilpailuissa 2012 tehden myös maalin ottelussa Ruotsia vastaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi kaksi ottelua. Hän kuului myös Englannin neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2018 mutta pelasi vain runsaat kymmenen minuuttia viimeisessä alkulohko-ottelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Profiili Manchester Unitedin sivuilla

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack Albertson

Jack Albertson (16. kesäkuuta 1907 Malden, Massachusetts – 25. marraskuuta 1981 Hollywood) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, tanssija ja muusikko, joka esiintyi sekä vaudevilleteatterissa että elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa lienevät elokuvissa Jali ja suklaatehdas (1971) ja S/S Poseidonin seikkailu (1972) sekä päärooli vuosina 1974–1978 esitetyssä tilannekomediasarjassa Chico and the Man. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Albertson kuoli syöpään ollessaan 74-vuotias. Hänet tuhkattiin ja tuhka siroteltiin Tyyneenmereen.

Albertson syntyi juutalaiseen perheeseen. Myös hänen siskonsa Mabel oli näyttelijä.

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Tony-palkinnon saajat
Cycle of Life

Cycle of life on helsinkiläisen heavy metal -yhtye Sarcofaguksen vuonna 1980 ilmestynyt debyyttialbumi.

Kappalelista 

b) Incarnation
c) Cycle Closes

Kokoonpano 
 Kimmo Kuusniemi – kitara
 Esa Kotilainen – kosketinsoittimet
 Juha Kiminki – basso
 Hannu Leidén – laulu
 Ari Pekka Roitto – rummut
 Hanna Heikinheimo – huilu ("Hermit")

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 1980 esikoisalbumit
Sarcofaguksen albumit
Henry Jones

Henry Burk Jones (1. elokuuta 1912 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 17. toukokuuta 1999 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Jonesin tunnetuin rooli oli elokuvassa Vaarallista kylvöä (The Bad Seed, 1956). Lisäksi hän esiintyi näytelmissä My Sister Eileen, Hamlet, The Time of Your Life, They Knew What They Wanted, The Solid Gold Cadillac ja Sunrise at Campobello, joista viimeksi mainitusta hän sai Tony-palkinnon parhaasta sivuroolista. 

Jones esiintyi urallaan yli 180 elokuvassa ja sarjassa. Elokuvista tunnetuimpiin lukeutuvat Minkäpä tyttö sille voi, Armoton ase, Houkuttelevat huulet, Vertigo – punainen kyynel, Morsian käteisellä, Karhunmarjapensas, Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat, Dingus – lännen kauhu, Varokaa revolverisankaria! ja Araknofobia. Televisiossa Jones esiintyi muun muassa ohjelmissa Alfred Hitchcock esittää, The Eleventh Hour, Channing, Phyllis, Yöjuttu, Emergency!, Hämärän rajamailla ja Burns ja Allen.

Jones kuoli 86-vuotiaana vammojen aiheuttamiin komplikaatioihin pudottuaan korkealta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1988

Vuoden 1988 kesäolympialaisten jalkapalloturnaus järjestettiin 17. syyskuuta – 1. lokakuuta 1988. Tämä oli 19. kerta, kun jalkapallokilpailut järjestettiin olympialaisissa. Turnaukseen osallistui 16 maata. Kuten edellisessä olympiaturnauksessa neljä vuotta aiemmin turnaukseen saivat osallistua myös ammattilaisjalkapalloilijat. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1972 kaikki turnaukseen selviytyneet maat osallistuivat turnaukseen.

Turnauksen suurin yllätys nähtiin alkulohkossa, kun Sambia voitti Italian nuoret ammattilaisjalkapalloilijat maalein 4-0. Sambian vuoden 1988 olympiajoukkueen pelaajista kuusi kuoli vuoden 1993 lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa 18 Sambian jalkapallomaajoukkuen pelaajaa.

Olympiakultaa voitti Neuvostoliitto. Se voitti loppuottelussa Brasilian jatkoajan jälkeen maalein 2–1.

Karsinnat 

Vuoden 1988 olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 maata. Isäntämaa Etelä-Korea selviytyi kisoihin ilman karsintoja. Muut paikat jakaantuivat siten että Euroopan karsinnoista kisoihin selviytyi 5 maata, Etelä-Amerikasta 2, Pohjois- ja Keski-Amerikasta 2, Afrikasta 3 ja Aasiasta 3.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Maalintekijät
Turnauksen maalikuningas oli seitsemän maalia tehnyt Brasilian Romário.

7 maalia
 Romário
6 maalia
 Igor Dobrovolski
 Kalusha Bwalya
5 maalia
 Oleksi Myh’ailytšenko
4 maalia
 Jürgen Klinsmann
3 maalia
 Carlos Alfaro
 Pietro Paolo Virdis
 Jan Hellström
 Frank Mill
2 maalia

 Bebeto
 Ahmad Radhi
 Andrea Carnevale
 Arminas Narbekovas

 Peter Lönn
 Nabil Maaloul
 Holger Fach
 Wolfram Wuttke

 Dragan Stojkovic
 Refik Šabanadžovic
 Derby Makinka

1 maali

 Néstor Fabbri
 Frank Farina
 John Kosmina
 André Cruz
 Edmar
 Geovani Silva
 Adán Paniagua
 Carlos Castañeda
 Karim Alahi
 Mudhafar Taufek
 Alberigo Evani

 Ciro Ferrara
 Massimo Crippa
 Massimo Mauro
 Ruggiero Rizzitelli
 Stefano Desideri
 Noh Soo-Jin
 Rashidi Yekini
 Yury Savichev
 Jonas Thern
 Leif Engqvist
 Tarak Dhiab

 Brent Goulet
 John Doyle
 Mike Windischmann
 Christian Schreier
 Fritz Walter
 Gerhard Kleppinger
 Roland Grahammer
 Wolfgang Funkel
 Jonson Bwalya
 Stone Nyirenda

Oma maali
 Rocael Mazariegos

Lopputulokset

Mitalistit

Lähteet

Kesäolympialaiset 1988
1988
Olympialaiset
Olympialaiset
Särkelä itte

Särkelä itte on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1947. Elokuva perustuu Ilmari Turjan tilausnäytelmään Särkelä itte (1944). Sen pääosissa näyttelevät Hillevi Lagerstam, Uuno Laakso ja Aku Korhonen. Elokuva on mustavalkoinen.

Tuotanto
Käsikirjoituksen Turja näytelmän pohjalta tekivät Särkkä ja Saarikivi, vaikka alkuteksteissä tekijäksi on merkitty Turja. Turja ei ollut lopputulokseen tyytyväinen, vaan sanoi julkisestikin, että hyvästä aiheesta syntyi huono elokuva. Saarikivi ei tehnyt enää elokuvia SF:lle, koska kyllästyi kuuntelemaan puhetta rahasta.

Särkelä lukee elokuvassa Salon Seudun Sanomia, ja lopussa mainittu puhelinnumero 61 186 kuului SF:n pääkonttorin puhelinvaihteelle.

Särkän ohjaama koira-aiheinen lyhytelokuva Uskolliset ruskeat silmät sai vuoden lyhytelokuva-Jussin.

Juoni 
Elokuvan päähenkilö on kovasydäminen ja turhamainen tehtaanjohtaja Julius Särkelä (Uuno Laakso). Häntä ärsyttää erityisesti patruuna Fallsten (Artturi Laakso), jonka poikaan Marttiin (Ekke Hämäläinen) Särkelän tytär Saara (Hillevi Lagerstam) on lisäksi ihastunut. Maalaisukko Heroja (Aku Korhonen) saapuu Särkelän luokse perimään antamaansa lainaa takaisin.

Arviot
Näytelmän ensi-illasta ei vielä ollut kulunut kovin pitkään, ja aikalaiskriitikot vertasivat elokuvaa siihen, näytelmän eduksi. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) ei pidä Särkelästä luotua hahmoa oikeana Särkelänä, ja monen mielestä elokuva oli teatterimainen. Olavi Veistäjä (Aamulehti) löysi kuitenkin myönteistäkin, esimerkiksi Uuno Laaksosta Särkelänä.  

Televisioesitysten yhteydessä Kari Uusitalo otsikoi: ”Mainettaan parempi”. Elokuvan vuoropuhelua on eräs kriitikko luonnehtinut meheväksi mutta kuvallista ilmaisua jähmeäksi ja tasapaksuksi.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1947 suomalaiset elokuvat
Orvo Saarikiven ohjaamat elokuvat
Toivo Särkän käsikirjoittamat elokuvat
Teräs-Kiekko

Teräs-Kiekko (TeKi) on raahelainen jääkiekkoseura. Se perustettiin vuonna 1979, samalla Pattijoen Tempauksen jääkiekkojaosto lakkautettiin. Teräs-Kiekko kuuluu Suomen Työväen Urheiluliittoon. Seuran nimi viittaa Raahessa toimivaan terästehtaaseen. Edustusjoukkue pelasi 1980-luvulla II-divisioonan (nyk. Suomi-sarja) kärkikahinoissa. Teräs-Kiekon edustuskiekkoilu loppui 1994, kun raahelainen edustuskiekkoilu yhdisti voimansa ja perustettiin Raahe-Kiekko. 

Kaudella 2014–2015 Teräs-Kiekon edustusjoukkue teki paluun 20 vuoden tauon jälkeen. Edustusjoukkue pelaa Pohjoisen alueen II-divisionaa. Teräs-Kiekolla on edustusjoukkueen lisäksi naistenjoukkue, ja se on aloittanut myös junioritoiminnan (tyttöjoukkue) uudelleen. 

Talvella 2022 TeKin juniorit (U11) voittivat Leppävirran koko kentän turnauksen.

Kasvatit pääsarjatasolla

Joonas Donskoi
Jyri Junnila
Sari Kallioinen
Piia Kauppila
Harri Korpela

Markus Poukkula
Sami Rajaniemi
Miikka Salomäki
Nelli Salomäki

Pääsarjakiekkoilijat miesten joukkueessa
 Jakov Dejev
 Valeri Falitšev
 Harri Helama
 Kari Myllyniemi
 Mikko Perkkiö
 Anatoli Semjonov
 Sami Suutarinen
 Vladimir Terehov
 Veikko Torkkeli

Muita tunnettuja Teräs-Kiekossa pelanneita
Juha Junno
Kari Sihvonen

Lähteet

Raahelaiset urheiluseurat
Jääkiekon II-divisioonaseurat
Grace Adler

Grace Elizabeth Adler on fiktiivinen henkilö komediasarjasta Will & Grace. Hän asuu New Yorkissa ja toimii sisustussuunnittelijana. Hänen paras ystävänsä on Will Truman ja assistenttinsa Karen Walker. Gracea esittää näyttelijätär Debra Messing.

Yleistä

Grace syntyi Schenectadyssa, New Yorkissa 26.4.1967 juutalaisen perheen keskimmäisenä tyttärenä. Hän on kovin neuroottinen ja hieman pinnallinen ja itsekäs. Grace luulee aina olevansa samannäköinen kuin monet punatukkaiset kaunottaret, kuten Rita Hayworth tai Julia Roberts.

Sarjassa vitsaillaan usein Gracen suurten jalkojen, pienten rintojen ja huonon lauluäänen kustannuksella. Grace on allerginen ampiaisille ja on demokraatti. Hänellä on venäläiset ja saksalaiset sukujuuret (hän puhuu yhdessä jaksossa isoäidistään, joka oli venäläinen ja Adler on saksalainen nimi).

Sukulaiset

Grace kasvoi kolmen tyttären perheessä, äiti Bobbi Adler Debbie Reynolds on näyttelijä ja varsinaisen huomionkipeä. Hän esittää usein hahmoja, jotka ovat oikeasti miehiä, esimerkiksi "Kuningatar Lear"(Kuningas Lear). Isä Martin Adler (Adam Arkin) on hieman pettynyt kaikkiin tyttäriinsä, ja vitsailee usein kaikkien heidän kustannuksellaan. Martin rakastaa katsoa televisiota ja on kiitollinen saadessaan olla yksin.

Gracen isosisko on nimeltään Janet. Janet on jokseenkin kevytkenkäinen, eikä pysty pitämään työpaikkaa. Janetiä esittää Geena Davis.

Gracen pikkusiskon nimi on Joyce, ja tämä on hieman ylipainoinen ja ylensyö pakonomaisesti. Joycea esittää Sara Rue. Joyce nähdään ainoastaan jaksossa, jossa näemme 1980-luvulla kuinka Grace ja Will vielä tutustuvat toisiinsa seurustelun merkeissä. Joyce vähän ihastuu Williin ja pettyy kovin, kun Will tulee kaapista. Joyce syyttää Gracea että on "pilannut" Willin.

Grace seurustelee usean eri miehen kanssa sarjan aikana, kunnes menee naimisiin Tri Leo Marcusin kanssa. Liitto kärsii kovasti Leon työstä Lääkärit ilman rajoja -järjestössä ja päättyy lopulta, kun Leo pettää Gracea yhdellä ulkomaankomennuksellaan. 

Leo ja Grace tapaavat pari vuotta eron jälkeen lentokoneessa matkalla Lontooseen, ja he rakastelevat. Gracelle selviää viikkoja myöhemmin, että tuo kohtaaminen johti raskauteen. Grace päättää olla kertomatta Leolle tulevasta lapsesta, kun saa selville, että Leo on kihloissa. Lopulta Leo kuitenkin jättää kihlattunsa ja palaa viimeisillään raskaana olevan Gracen luo ja he menevät uudelleen naimisiin. Heidän tyttärensä Lila menee lopulta naimisiin Willin ja Vincen pojan, Benin, kanssa, ja näin Willistä ja Gracesta tulee lopulta oikeasti sukua toisilleen.

Lähteet
http://www.nbc.com/Will_&_Grace_Finale/bios/Grace_Adler.shtml#main

Televisiohahmot
Red and Anarchist Skinheads

Red and Anarchist Skinheads (RASH) on vasemmistolainen rasismin ja fasismin vastainen skinhead -ryhmittymä.

RASH sisältää redskinejä ja anarkistiskinheadeja. Virallisesti RASHin perustivat 1. tammikuuta 1993 Mayday Crewn jäsenet, joka oli New Yorkin alueella toimiva vasemmistoskinheadien ja punkkarien ryhmä. The Mayday Crew perustettiin, kun New York Cityn Skinheads Against Racial Prejudice (SHARP) -ryhmittymän kanssa syntyi riitaa rasismin vastainen mutta oikeistolaisen skinheadin murhattua homoseksuaalisen miehen. Pian syntyi tarve verkostoitua muissakin maailman maissa. Muiden maiden RASH muodostui jo alun perin vasemmistolaisista skinhead-ryhmistä. RASHin verkkosivujen mukaan ryhmän joitakin tavoitteita ovat:
 Oikaista väärä tieto siitä, että kaikki skinheadit ovat rasisteja niin median kuin suuren yleisönkin keskuudessa.
 Pitää yllä ja laajentaa aitoa skinheadien alakulttuuria musiikin (kuten Oi!, Ska, Reggae, Soul, Hardcore, Streetpunk) ja pukeutumismuodin, fanzinejen, flaiereiden, konserttien, tanssihallien ja kokoontumisten avulla.
 Luoda tilaa vasemmistolaisille ajatuksille skinheadpiireissä.
 Taistella fyysisesti ja poliittisesti ääri-oikeistolaisia ideologioita vastaan skinheadpiireissä.
 Saada takaisin alakulttuurin hyvä maine jonka boneheadit ja rasistit ovat vieneet.
 Niveltää yhteen nuoren työväenluokkaisen, monirotuisen skinheadalakulttuurin ja vasemmistolaisten ajatusten yhteys.
 Organisoitua omiensa fyysiseen itsepuolustukseen vihollisten väkivallantekojen varalta.
 Osallistua organisoituna ja aktiivisena skinhead-ryhmänä radikaalivasemmisto- ja anarkistiliikkeisiin.
 Varmistaa, että näkymämme antifasistisesta radikaalivasemmistosta (työväenluokkainen, monirotuinen, kadulla muodostunut ja militantti) säilyy hengissä tulevaisuudessakin.

Skinhead
Anarkismi
Antifasismi
Vasemmistolaiset järjestöt
Pönttövuoren rautatietunneli

Pönttövuoren tunneli on rautatietunneli Jyväskylä–Pieksämäki-rataosuudella Laukaassa, lähellä Lievestuoretta ja Jyväskylän (entinen Jyväskylän maalaiskunta) rajaa. Tunneleita on kaksi, niistä vanhempi valmistui 1917 ja uudempi 1995. Vain uudempi tunneli on nykyään käytössä.

Historia

Vanha tunneli 
Jyväskylä–Pieksämäki-rataa rakennettaessa vuonna 1914 päätettiin alun perin kiertää Pönttövuori. Ratalinjan oikaisemiseksi päädyttiin kuitenkin tunnelin rakentamiseen. Sitä ennen Suomessa oli puhkaistu vain 156-metrinen Pohjankurun tunneli rantaradalla. Tunnelin vaativuuden vuoksi otettiin ensimmäisen kerran Suomessa käyttöön runsaasti koneita. Tunnelin rakentaminen alkoi vuonna 1914. Sitä valmistui käsityönä 30 ja konetyönä lähes 60 metriä kuukaudessa. Juhannusaattona 1917 tunnelia kummastakin päästä louhineet ryhmät kohtasivat vuoren sisällä. Kiskot Pönttövuoren tunneliin saatiin vuoden 1918 alussa. Vanha tunneli on 1 223 metriä pitkä, ja se oli Suomen pisin tunneli vuoteen 1964 saakka, jolloin Jyväskylä–Haapajärvi-rataosuudelle valmistui 2 734 metrin pituinen Kangasvuoren tunneli.

Tunneliin virtaava vesi oli varsinkin talvisaikaan ongelmana. Tämä ratkaistiin peittämällä tunnelin suuaukot verhoilla ja myöhemmin kummassakin päässä olleilla pariovilla. Tunnelin päissä olivat myös vahtituvat ja opastimet. 

Vanhempi tunneli ratakiskoineen on poistettu käytöstä. Se on myös tunnettu kulttuurihistoriallisena ”Savon ja Hämeen rajana”. Huomionarvoinen piirre vanhassa tunnelissa on sen suoruus: tunnelin toinen pää on koko ajan näkyvissä.

Uusi tunneli 
Vanha tunneli kävi liian matalaksi, kun Jyväskylä–Pieksämäki-rataosuutta sähköistettiin vuonna 1995. Tunnelia olisi pitänyt laajentaa, mutta halvemmaksi tuli rakentaa vanhan viereen lähes 200 metriä pidempi uusi tunneli. Uuden tunnelin pituus on 1 421 metriä.

Lähteet 
 Pönttövuoressa 70 vuotta sitten. Pertti Itkosen kotisivu.
 Tunnelitarinaa. Pertti Itkosen sivu Suomen pisimmistä rautatietunneleista.
 Seikkailu Pönttövuoren tunnelissa. Huvipuisto.net.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Pönttövuoren tunneli, osa 11. Täydennysosa. Tietosanakirja 1922. (Rakentamisaikainen artikkeli.)

Suomen rautatietunnelit
Laukaan liikenne
Laukaan rakennukset ja rakennelmat
Elephant Man

Elephant Man, tunnetaan myös nimellä the Energy God (oik. O'Neil Bryan, s. 11. syyskuuta 1975 Kingston, Jamaika) on dancehall-muusikko.

Biografia 
Elephant Manin taiteilijanimi tulee hänen suurista korvistaan. Nuoruusiässä häntä kutsuttiin myös ”Dumboksi”. Elephant Man aloitti musiikkiuransa Scare Dem Crewin jäsenenä, ja jatkoi myöhemmin soolo-artistina. Hänellä on useita ”tavaramerkkejä”: kelta-oranssit hiukset sekä matala ääni. Hänelle on myös tyypillistä omat live-esitykset, joissa hän riehuu, juoksee ympäriinsä sekä kiipeää lavan puitteisiin ja monitoreihin.

Diskografia 
 2000: Comin 4 U
 2001: Log On
 2002: Higher Level
 2003: Good 2 Go
 2008: Let's Get Physical

Singlet 

Elephant Man on myös vieraillut Kat DeLunan ”Whine Up” -kappaleella vuonna 2008.

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Jamaikalaiset reggaemuusikot
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Korhonen (yritys)

Huonekalutehdas Korhonen on 1910 perustettu Kaarinan Littoisissa toimiva huonekalutehdas, joka tunnetaan erityisesti Alvar Aallon suunnittelemien Artek-kalusteiden valmistajana.

Tehtaan perusti Turussa 1910 Otto Korhonen yhdessä kolmen muun puusepän kanssa. Nimellä Oy Huonekalu- ja Rakennustyötehdas Ab toiminut yritys valmisti Turun Nummenmäellä aluksi kirveiden ja muiden työkalujen varsia Venäjän armeijalle ja sisusti Crichton-Vulcan-telakan tekemiä sukellusveneitä ja panssarilaivoja. 

1920-luvulla tehdas aloitti yhteistyön Turkuun toimistonsa perustaneen Alvar Aallon kanssa ja on siitä pitäen valmistanut Aallon suunnittelemia huonekaluja. Niitä on tehtaan tuotannosta 75 prosenttia. Suurin yksittäinen Korhosen ja Aallon hanke oli Paimion parantola.

Yrityksen tuotanto siirtyi Turusta Littoisiin vähittäin vuosina 1965–1982.

Yritys on saanut Fennia-palkinnon vuonna 2007 Heikki Ruohon muotoilemista Flip-tuolista ja -pöydästä.

Korhosen tytäryhtiö on Mobel, joka kehittää ja markkinoi julkisten tilojen kalusteita. Mobelin malliston pääsuunnittelija ja yrityksen taiteellinen johtaja on sisustusarkkitehti Jouko Järvisalo

Sveitsiläisen Vitran omistukseen siirtynyt Artek osti Korhosen liiketoiminnan vuonna 2014.

Samasta sukuhaarasta on irronnut raisiolainen huonekaluvalmistaja P. O. Korhonen, jonka toiminta päättyi 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla
Korhosen verkkosivusto
Mobel 

Huonekaluvalmistajat
Littoinen
Puusepänteollisuus
Suomalaiset teollisuusyritykset
Sisustusalan tuotemerkit
Pro Finnish Design

Pro Finnish Design on vuosina 1990–2001 yritykselle myönnetty suomalainen muotoilupalkinto. Palkinto myönnettiin joka toinen vuosi.

Palkinnon perustivat Design Forum Finland ja Fennia-ryhmä. Palkinnon tilalla on nykyisin Fennia Prize.

Lähteet

Muotoilupalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Fennia-palkinto

Fennia Prize on yrityksille suunnattu muotoilukilpailu, jonka tavoitteena on tukea korkeatasoisten tuotteiden ja palveluiden tuottamista ja edistää teollisuuden kilpailukykyä ja kansainvälistymistä. Palkintoa on myönnetty Fennia Prize -nimellä vuodesta 2003 lähtien.

Kilpailu tarjoaa yrityksille mahdollisuuden erottautua kilpailijoista innovatiivisella ja vastuullisella muotoilulla, jolla on taloudellista merkitystä.

Fennia Prize -palkinnot (Grand Prix -palkinto ja kunniamaininnat) luovutetaan yrityksille tunnustuksena muotoilun kokonaisvaltaisesta ja innovatiivisesta käyttämisestä tuotteiden, palveluiden ja liiketoimintakonseptien suunnittelemisessa ja toteuttamisessa, tuotekehityksessä, valmistuksessa ja yrityskuvassa.

Kilpailun järjestävät joka toinen tai kolmas vuosi suomalaisen muotoilun promootio-organisaatio Design Forum Finland, Fennia-konserni (Fennia lahjoittaa palkintosummat ) , Elo ja Patentti- ja rekisterihallitus, joka jakaa IPR-kunniamaininnan ansiokkaasta immateriaalioikeuksien hyödyntämisestä. 

Fennia Prize -palkintoa edelsi Pro Finnish Design -palkinto (vuosina 1990–2001).

Fennia Prize -palkittuja

Lähteet 

Muotoilupalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Sara Anzanello

Sara Anzanello (30. heinäkuuta 1980 Ponte di Piave, Italia – 25. lokakuuta 2018 Torino, Italia) oli italialainen lentopalloilija, joka pelasi ensi kertaa Italian maajoukkueessa vuonna 1998 ollessaan 17-vuotias. Vuonna 2002 hän kuului maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Vuonna 2007 Anzanello pelasi lentopallon maailmancupin kultaa voittaneessa joukkueessa. Anzanello on kuulunut mitaleja saaneisiin joukkueisiin myös FIVB:n World Grand Prixissä. Vuoden 2006 World Grand Prixissä hän oli vuoden "paras torjuja".

Anzanello edusti azerbaidžanilaista joukkuetta, kun hänellä todettiin vakava hepatiitti. Hänelle tehtiin sen takia vuonna 2013 maksansiirto. Anzanello kuntoutti itsensä sen jälkeen pelikuntoon ja pelasi kaudella 2015–2016 italialaisessa Serie B1 -joukkueessa. Hänellä todettiin kesällä 2018 leukemia, ja hän kuoli siihen lokakuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Italialaiset lentopalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Kaupungin kaunein lyyli

Kaupungin kaunein lyyli on Jukka Parkkisen kirjoittama romaani. Parkkinen voitti teoksellaan Topelius-palkinnon.

Kirjan henkilöt 
Sami on hyvä matematiikassa ja kotitaloudessa.
Jali on nyrkkeilijä, atleetikko, jolle isä on ongelma.
Pelkonen on kotleetikko, joka pitää kotitöistä.
Hannele on kaunis ja tanssii balettia.
Telle on Pelkosen sisko
Juha on Pelkosen etunimi
Lempi Tuomainen
Untamo on kaupunki, jossa pojat asuvat
Uolevi
Tohtori Livingstone on sanonta, ei henkilö
Aino, Hannelen äiti
Jalin äiti
Jalin isä
Pelkosen äiti
Pelkosen isä
Painaja
Valmentaja
Rouva Fors
Sivula
Tytär
Lipunmyyjä

Juoni 

Sami, Jali ja Pelkonen yrittävät tehdä vaikutuksen Kaupungin kauneimpaan lyyliin eli Hanneleen.

Lähteet

Jukka Parkkisen teokset
Vuoden 1986 kirjat
Suomalaiset nuortenkirjat
Helvetinkolu

Helvetinkolu on kalliomuodostuma Helvetinjärven kansallispuistossa Ruovedellä. Helvetinkolu on 40 metriä pitkä, 38 metriä syvä ja vain pari metriä leveä sola, joka laskee jyrkästi Ison Helvetinjärven rantaan.

Helvetinkolu on myös Helvetinjärven kansallispuiston tunnus.

Historia 
Helvetinkolu muodostui noin 150–200 miljoonaa vuotta sitten, kun maankuori liikahteli. Samaan aikaan syntyi myös noin 20 kilometriä pitkä Isosta Helvetinjärvestä Luomajärven kautta Koverojärveen päättyvä rotkojärvien jono. Helvetinkolu tuli tunnetuksi nähtävyydeksi jo 1800-luvulla. Siellä on vierailleet monet kuuluisat taiteilijat ja kirjailijat, kuten Akseli Gallen-Kallela ja J. L. Runeberg. Helvetinkolun alue suojeltiin 1950-luvulla. Sitä on käytetty myös susiansana.

Helvetinkolusta sai visuaalisia vaikutteita ja nimensä Suomen paviljonki Sevillan maailmannäyttelyssä vuonna 1992. Rakennuksen suunnittelivat Juha Jääskeläinen, Juha Kaakko, Petri Rouhiainen, Matti Sanaksenaho ja Jari Tirkkonen.

Lähteet 

Ruoveden luonto
Ruoveden nähtävyydet
Pirkanmaan nähtävyydet
Korjus

Korjus on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Elisa Korjus, suomalainen laulaja 
Jaakko Korjus (1926–1998), suomalainen toimittaja ja kirjailija 
Kevin Korjus (s. 1993), virolainen moottoriurheilija
Miliza Korjus (1909–1980), virolais-yhdysvaltalainen oopperalaulaja ja näyttelijä
Olli Korjus (s. 1939), suomalainen historianharrastaja ja tietokirjailija
Seppo Korjus (s. 1942), suomalainen näyttelijä ja muusikko
Tapio Korjus (s. 1961), suomalainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja
Tapio Korjus (s. 1950), suomalaisen musiikkialan vaikuttaja
Vesa Korjus (s. 1981), suomalainen aitajuoksija
Gatineau Olympiques

Gatineau Olympiques on kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue. Se pelaa Ligue de hockey junior majeur du Québecissa eli LHJMQ:ssa. Joukkueen kotiareena on Robert Guertin Centre Gatineaussa, Quebecissa.

Joukkue perustettiin vuonna 1960 nimellä Hull Hawks. 1970 nimi muutettiin Hull Festivalsiksi ja tällä nimellä joukkue pelasi vuoteen 1976 asti, kunnes nimi vaihdettiin Hull Olympiquesiin. Nykyisen muotonsa joukkueen nimi sai vuonna 2003.

Joukkue

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Louis Robitaille 
 Apuvalmentaja: Raphaël-Pier Richer 
 Apuvalmentaja: Darren Rumble 
 Maalivahtivalmentaja: Jean-Martin Hamel 
 Videovalmentaja: Luc Therrien 
 Fysiikkavalmentaja: Francis Touchette 
 Huoltopäällikkö: Serge Haché 
 Apulaistoimitusjohtaja: Martin Raymond 
 Pelaajakehitysjohtaja: Jean-François Fortin 
 Omistaja: Derick Brassard 
 Konsultti: Maxime Joyal 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gatineau Olympiquesin verkkosivut  / 
 Gatineau Olympiquesin EliteProspects sivut

Kanadalaiset jääkiekkoseurat
Québecin urheiluseurat
Vuonna 1960 perustetut urheiluseurat
Haavikko (täsmennyssivu)

Haavikko voi viitata seuraaviin:

Sukunimi
Anna-Liisa Haavikko (s. 1960), suomalainen toimittaja
Hanna Haavikko (s. 1975), suomalainen keskimatkojen juoksija
Heikki Haavikko (s. 1960), suomalainen kustantaja, Arthousen toimitusjohtaja
Kaarina Haavikko (o.s. Kataja, 1928–2018), suomalainen hammaslääkäri, lasten hammashoidon ja hampaiden oikomisopin professori
Paavo Haavikko (1931–2008), suomalainen kirjailija
Ritva Haavikko (o.s. Hanhineva, e. Rainio, s. 1929), suomalainen kirjallisuudentutkija

Paikannimi
Haavikko, kylä Venäjällä Leningradin alueella

Fiktiossa 

 Haavikon ravitalli, Merja Jalon kirjasarja

Katso myös
 Haavisto

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Forest Lawn Memorial Park

Forest Lawn Memorial Park on hautausmaa, jonne on haudattu enimmäkseen kuuluisia ihmisiä. Hautausmaa sijaitsee Hollywoodin lähellä Hollywood Hillsissä.

Joitakin kuuluisia haudattuja
 Steve Allen
 Gene Autry
 David Carradine
 William Conrad
 Bette Davis
 Sandra Dee
 Marty Feldman
 Carrie Fisher
 Andy Gibb
 Buster Keaton
 Fritz Lang
 Charles Laughton
 Stan Laurel
 Arthur Lee
 Liberace
 Ed McMahon
 Brittany Murphy
 Ricky Nelson
 Bill Paxton
 Jeff Porcaro
 Mike Porcaro 
 Freddie Prinze
 Lou Rawls
 John Ritter
 Isabel Sanford
 Telly Savalas
 Rod Steiger
 Lee Van Cleef
 Jack Webb
 Ronnie James Dio
 Paul Walker
 Lemmy Kilmister
Mary Kay Bergman

Los Angelesin hautausmaat
Vapaaehtoinen liike ihmiskunnan lopettamiseksi

Vapaaehtoinen liike ihmiskunnan lopettamiseksi (; VHEMT) on kansainvälinen liike. Se kannattaa ihmisten pidättäytymistä lisääntymisestä tapana vähentää populaatiota. Liike opettaa, että nykyihmisen vapaaehtoisella poistumisella muun muassa vältettäisiin kasvi- ja eläinlajien sukupuuttoja sekä turhaa inhimillistä kärsimystä.

Tämän filosofian tai maailmankatsomuksen nimesi 1990-luvulla VHEMT:iksi liikkeen tunnettu puolestapuhuja, yhdysvaltalainen Les U. Knight. Liike ei pidä itseään organisaationa, vaan laajana yksilöiden joukkona.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liikkeen esittely monilla kielillä

Ihminen
Ympäristöjärjestöt
Kansalaisliikkeet
Jaakobin tikapuut

Jaakobin tikapuut () on Arnold Schönbergin säveltämä oratorio. Siitä piti tulla yksi Schönbergin pääteoksista, mutta lukuisista yrityksistä huolimatta se jäi torsoksi. Oratorion toimitti esityskuntoon ja täydensi Schönbergin oppilas Winfried Zillig. Libreton Schönberg kirjoitti itse.

Lähteet 

 Oratoriot
Arnold Schönbergin teokset
The Two Ronnies

The Two Ronnies oli brittiläinen sketsikomediasarja, jota esitettiin 1971–1986. Pääosissa esiintyivät Ronnie Barker ja Ronnie Corbett. Barker myös käsikirjoitti suuren osan sketseistä salanimellä Gerald Wiley. Wileyn todellinen henkilöllisyys pysyi pitkään salassa myös muilta sarjan tekijöiltä, sillä Barker halusi varmistaa, että hänen käsikirjoituksensa hyväksytään niiden laadun, eikä hänen nimensä takia.

Lähteet

Brittikomediat
Sketsisarjat
1970-luvun televisiosarjat
1980-luvun televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Pixie Lott

Pixie Lott (oikealta nimeltään Victoria Louise Lott, s. 12. tammikuuta 1991 Lontoo, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja tanssija. Hänen debyyttisinglensä ”Mama Do (Uh Oh, Uh Oh)” julkaistiin kesäkuussa 2009, ja se meni suoraan Britannian singlelistan ykköseksi.

Vuonna 2010 Lott oli ehdokkaana kolmessa BRIT Awards -palkintokategoriassa.

Diskografia

Albumit 
 Turn It Up (2009)
 Young Foolish Happy (2011)

Singlet 
 ”Mama Do (Uh Oh, Uh Oh)” (2009)
 ”Boys and Girls” (2009)
 ”Cry Me Out” (2009)
 ”Gravity” (2010)
 ”Turn It Up” (2010)
 ”Broken Arrow” (2010)
 ”All About Tonight” (2011)
 ”What Do You Take Me For?” (mukana Pusha T) (2011)
 ”Kiss the Stars” (2012)
 ”Nasty” (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto
 
 
 

Brittiläiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Hotakainen

Markus Hotakainen (s. 1963) on suomalainen tietokirjailija ja tiedetoimittaja. Hän on kirjoittanut kymmenen lähinnä tähtitiedettä, avaruustutkimusta sekä säätä käsittelevää tietokirjaa, joista kaksi on suunnattu lapsille ja nuorille. Hotakainen on saanut Lauri Jäntin säätiön tietokirjapalkinnon, Valtion tiedonjulkistamispalkinnon sekä Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon..  Hänen Mars-kirjansa on julkaistu myös USA:ssa nimellä Mars - From Myth and Mystery to Recent Discoveries. Lisäksi Hotakainen on suomentanut yli kaksikymmentä kirjaa.

Palkinnot ja tunnustukset
Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinto 2009

Teokset 
 
 Avaruuden saaret, Juhani Westman, toim. Markus Hotakainen ja Heikki Oja. 1986
 Avaruustutkimuksen näkymiä : seminaarisarja Helsingin yliopiston Tähtitieteen laitoksella keväällä 1987, toim. Markus Hotakainen. 1988.
 Gastronominen keittokirja, Sami Garam, Markus Hotakainen, Jiipee Mattila, Pekka Ailio. 2008
 Lieksan käyttöohje, Markus Hotakainen & Mika Uimonen, esipuhe: Markku Pölönen, piirrokset: Vesa Lehtimäki, 2008
 Maailma tutuksi. 1–5,  päätoim.: Juha Honkala,  suomentajat, kirjoittajat ja asiantuntijat: Markus Hotakainen ym., 2001. 
 Mars : myytistä maisemaksi, Markus Hotakainen. 2005
 Opas aurinkokuntaan, Markus Hotakainen.
 Suomen säähistoria, Helsinki-kirjat 2010
 Tiede [Elektroninen aineisto] : CD-ROM-tietosanakirja, suomennos ja asiantuntijasovellus: Markus Hotakainen Ismo Nuuja Matti Virtanen, toimitus: Synnöve Takala, alkutuotteen tuotantoryhmä päätoim.: Richard Williams. 1995.
 Tiede : kuvasanakirja, alkuteoksen toimituskunta: Lorna Ainger ym., suomennos ja asiantuntijasovellus: Markus Hotakainen ym., 1994
 Tietoretki : lasten tietokirjasto. Osa 10, Maailma ja avaruus, toimituskunta: Anja Schone ym., julkaisija:] Weilin + Göös. 2006
 Tildan tähdet : lasten oma avaruuskirja, Markus Hotakainen. 2007
 Tähtitaivas, Markus Hotakainen, koko taivaan tähtikartat: Hannu Karttunen, tähdistökartat ja muut piirrokset: Markus Hotakainen, 2003
 Tähtitiede : kiehtova avaruus, Heikki Lehto, Markus Hotakainen, Henrik Kahanpää, piirrokset: Heini Karjanmaa ym., 1999
 Tähtitieteen sanakirja, asiantuntija: Markus Hotakainen, toim.: Juha Honkala, kuvat: Mikko Moilanen ym., 1999.

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lil Mama

Niatia Jessica Kirkland (s. 4. lokakuuta 1989 Harlem, New York, New York), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Lil Mama on yhdysvaltalainen rap/R&B -artisti. Lil Mama syntyi New Yorkin Harlemissa, mutta muutti sieltä myöhemmin Brooklyniin. Lil Mama toimii parhaillaan tuomarina MTV:n ohjelmassa Americas Best Dance Crew.

Diskografia

Albumit
 2008: VYP (Voice of the Young People)

Singlet
 "Lip Gloss" (2007)
 "G-Slide (Tour Bus)" (USA: 2007, UK:2008)
 "Shawty Get Loose" (feat. Chris Brown & T-Pain) (2008)
 "What Is It (Strike a Pose)" (feat. T-Pain) (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Otto Hotakainen

Otto Hotakainen (5. huhtikuuta 1908 Halsua – 22. lokakuuta 1990 Halsua) oli halsualainen mestaripelimanni. Muusikkona hän oli itseoppinut.

Hotakaisen esityksiä vuosilta 1969–1980 on koottu CD-kokoelmalle Polkka-Otto.

Otto Hotakaiselle myönnettiin mestaripelimannin arvonimi vuonna 1970. Myös hänen poikansa Risto Hotakainen on saanut mestaripelimannin arvon.

Diskografia 
 Polkka-Otto, KICD 57, 1998 Kansanmusiikki-instituutti.
 Otto Hotakainen: Mestaripelimanni, OMK 17 1989, Olarin musiikki.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomalaiset kansanmusiikkilevyt
 Muistokirjoitus
 Kansanmusiikki-intituutti

Suomalaiset kansanmuusikot
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Kamarikuoro Kaamos

Kamarikuoro Kaamos on vuonna 2007 perustettu noin kolmikymmenjäseninen helsinkiläinen sekakuoro. Sen laulajissa on monen eri alan väkeä kanttorista restonomiin, ja joukossa on myös musiikin opiskelijoita. 

Kuoron ohjelmisto käsittää eurooppalaista a cappellaa saksalaisesta romantiikasta skandinaaviseen nykymusiikkiin. Kaamos järjestää konsertteja sekä yksin että muiden kokoonpanojen kanssa. Kesäkuussa 2009 se palkittiin Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa kahdella kultaleimalla. Saman vuoden syyskuussa Kaamos osallistui myös kolmatta kertaa järjestettyyn kansainväliseen Harald Andersén -kamarikuorokilpailuun. Vuonna 2010 Kaamos mm. konsertoi Radion sinfoniaorkesterin kanssa ja teki ensimmäisen ulkomaanmatkansa Itävaltaan sekä kotimaankiertueen Pohjanmaalle. Itävallassa Kaamos osallistui Spittal an der Draun 47. kansainväliseen kuorokilpailuun, jossa se palkittiin kolmannella palkinnolla sekä kansanlaulu- että taidelaulukategoriassa.

Kuoroa on sen perustamisesta saakka johtanut Dani Juris.

Aiheesta muualla
 Kaamoksen kotisivut

Suomalaiset sekakuorot
Helsingin musiikki
Seychellien vaakuna

Seychellien vaakuna on Seychellien tunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.

Vaakunan kilven alaosaan on kuvattu kilpikonna vihreällä pohjalla. Taustalla on kookospalmu ja meri, jossa on kaksi saarta ja vene. Vaakunaa ympäröi molemmin puolin miekkakala. Vaakunan alla on maan latinankielinen motto: "Finis Coronat Opus"''', Loppu kruunaa työn''.

Seychellit
Valtioiden vaakunat
Richard Fleischer

Richard O. Fleischer (8. joulukuuta 1916 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 25. maaliskuuta 2006 Woodland Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen ohjauksiaan ovat muun muassa elokuvat Bodyguard, The Clay Pigeon, Follow Me Quietly, Armored Car Robbery, Ashanti – seikkailu Afrikassa ja The Narrow Margin. 

Fleischeristä tuli entistäkin kuuluisampi, kun hän otti ohjattavakseen Disneyn elokuvia, kuten Sukelluslaivalla maapallon ympäri (20000 Leagues Under the Sea), Barabbas, Fantastinen matka ja Tohtori Dolittle.

Hän ohjasi monia toimintaelokuvia, joista tunnetuimmat ovat Violent Saturday, Bandito, Viikingit ja Raakaa peliä. 1980-luvulla hänen kuuluisimmat elokuvansa olivat Red Sonja ja Conan hävittäjä.

Fleischer kuoli nukkuessaan 89-vuotiaana. Hänen terveytensä oli viimeisenä vuotena ollut horjuva.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Richard Fleischerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet