joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stiftelsen för Åbo Akademi

Stiftelsen för Åbo Akademi () on säätiö, joka perustettiin 18. kesäkuuta 1917 tavoitteenaan perustaa ja ylläpitää ruotsinkielistä yliopistoa Turussa. Säätiön hallituksen puheenjohtaja on asianajaja, OTT Gisela Knuts ja valtuuskunnan puheenjohtaja kauppaneuvos Peter Boström.

Historia 
Säätiön alkupääoma oli 3,47 miljoonaa markkaa ja vuonna 1918 perustetun Åbo Akademin toiminta rahoitettiin täysin säätiön pääomatuotoilla kunnes se sai ensimmäisen valtionavustuksensa vuonna 1956.

Valtiolle päävastuu Akademin toiminnasta siirtyi vasta 1. elokuuta 1981 erillisellä valtion ja Stiftelsen för Åbo Akademin välisellä sopimuksella. Sopimuksen jälkeen säätiö on määritellyt päämäärikseen turvata, ylläpitää ja tukea Åbo Akademin toimintaa sekä suomenruotsalaista kulttuurielämää ja tieteellistä tutkimusta.

Toiminta 
Säätiö ylläpitää muun muassa Sibelius-museota, Ett Hem -museota, Casa Haartmania, Åbo Svenska Teaterin rakennusta, uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistunutta Donner-instituuttia ja Forum Marinum -säätiötä.

Omistuksia 
 Säätiö on Veritas Eläkevakuutuksen suurin osakkeenomistaja 18,45 % osuudella

Lähteet

Aiheesta muualla 
Säätiön omat kotisivut

Åbo Akademi
Suomenruotsalaiset säätiöt
Puolan ympäriajo

Puolan ympäriajo (Tour de Pologne) on Puolassa järjestettävä maantiepyöräilyn etappikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja vuoteen 1952 se järjestettiin lähinnä satunnaisesti. Vuodesta 1953 lähtien kilpailu on kuitenkin järjestetty vuosittain. Kilpailu koostuu 7 tai 8 etapista ja kokonaismittaa sille on 2000-luvun alkuvuosina kertynyt noin 1200–1300 km. Kilpailu kuuluu UCI World Touriin.

Voittajat

Lähteet 
Tulokset memoire-du-cyclisme.net-sivustolla 
Tulokset cyclingarchives.com-sivustolla 

UCI ProTour
Puolan urheilu
Pyöräilykilpailut
Stunt Car Racer

Stunt Car Racer (julkaistu myös nimellä Stunt Track Racer) on ajopeli, jossa ajetaan vuoristoratamaisilla kilparadoilla. Pelin kehitti Geoff Crammond ja sen on julkaissut MicroStyle vuonna 1989 (MicroProsen julkaisunimike).

Pelaaminen 
Peli eroaa muista ajopeleistä siinä, että radat ovat korkeita ja kaiteettomia. Ne muistuttavat enemmän vuoristoratoja kuin perinteisiä kilpa-autoratoja. Lisäksi radoilla on hyppyreitä ja kuoppia. Ratojen vaikeat kohdat pitää oppia muistamaan, ja niihin pitää löytää sopiva ajonopeus, jotta auto pysyisi radalla.

Pudonneet autot nostetaan takaisin radalle nosturin avulla, mutta siinä kuluu aikaa. Autoissa ei ole vaihteita, mutta rajatun ajan toimiva turbo löytyy. 

Yksinpelissä on neljä divisioonaa, joista kussakin on kaksi rataa ja kaksi vastustajaa. Yhteensä kilparatoja on siis kahdeksan. Molempia vastustajia vastaan ajetaan kerran kummallakin divisioonan radalla. Jokaisessa kisassa on kolme kierrosta. Divisioonan voittaja nousee ylempään divisioonaan ja vähiten pisteitä saanut putoaa alempaan. Kaikkia ratoja voi harjoitella, mutta varsinaiseen kilpailuun ylempien divisioonien radoille pääsee vain voittamalla ensin alemmat divisioonat.

Voittamalla kaikki divisioonat pääsee SuperLiigaan, jossa autot kulkevat paljon lujempaa ja voittaminen on vaikeampaa, jopa helpoilla radoilla. 

Ruudun yläreunassa näkyvä halkeama toimii vauriomittarina. Kun halkeama ulottuu ruudun oikeaan laitaan, on auto hajonnut ja kisa hävitty. Auto hajoaa helposti ilman ulosajojakin, jos ajaa hyppyrit väärillä nopeuksilla. Isommat vauriot näkyvät reikinä, joiden seurauksena auto jatkossa hajoaa nopeammin. Tietokoneen auto ei koskaan putoa radalta. 

Pelissä on mahdollisuus myös kilpailla ihmisvastustajaa vastaan yhdistämällä kaksi tietokonetta nollakaapelilla.

PC-versiossa on julkaisuvuodesta johtuen EGA-tasoinen grafiikka. Atari ST:n ja Amigan versiot käyttävät korkeampaa resoluutiota ja laajempaa väripalettia. Niissä on keskenään samanlainen grafiikka. Amstrad CPC:n ja ZX Spectrumin versiot on ohjelmoinut Pete Cooke, joka teki muitakin 3D-grafiikkaan perustuvia pelejä näille koneille. Commodore 64:n versio julkaistiin myöhemmin myös moduulina.

Peli sai ilmestyessään hyvän vastaanoton. Pelin erikoiset radat olivat uudenlainen kokemus.

Aiheesta muualla
 
 
 Stunt Car Racer Home of the Underdogs -sivustolla
 Stunt Car Racer arvostelu  Your Sinclair -sivustolla.
 Stunt Car Racer '80s DOS Games -sivustolla

Ajopelit
Amiga-pelit
Amstrad CPC -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 64 -pelit
MS-DOS-pelit
ZX Spectrum -pelit
Vuoden 1989 videopelit
Miika Elomo

Miika Elomo (s. 21. huhtikuuta 1977 Turku) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija. Hän toimi vuosina 2014–2015 SM-liigajoukkue Turun Palloseuran päävalmentajana ja sitä ennen apuvalmentajana. Nykyään hän valmentaa norjalaista Storhamaria.

Elomo aloitti uransa 1994 I-divisioonassa Kiekko-67:n joukkueessa. Kauden lopulla hän siirtyi TPS:n riveihin, jossa pelasi myös  kauden 1995–1996. Hänet valittiin NHL:n vuotuisessa varaustilaisuudessa 1995 numerolla 23 Washington Capitalsiin.

Seuraavaksi kaudeksi laitahyökkääjänä pelannut Elomo siirtyikin Yhdysvaltoihin, mutta sai peliaikaa vain Washingtonin farmijoukkueesta Portland Piratesista, joten hän palasi Suomeen kesken kauden 1997–1998 HIFK:hon.

Hän palasi Amerikkaan 1999–2000, ja sai peliaikaa Washington Capitalsin kokoonpanossa kahden ottelun verran, ja sai yhden syöttöpisteen. Loppukauden hän pelasi farmijoukkueessa. Vuonna 2000 hänet myytiin Calgary Flamesiin, muttei saanut sielläkään peliaikaa. Elomo pelasikin koko kauden 2000–2001 Calgaryn farmijoukkueessa AHL-liigan Saint John Flamesissa, joka sitten voittikin liigan mestaruuden, eli Calder Cupin .

Elomo palasi voitokkaan AHL-kauden jälkeen Suomeen ja TPS:aan. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden 2001–2002 Turusta Bluesiin . Elomo pelasi runsaat kolme kautta Bluesissa. Hän joutui jättämään kauden 2004–2005 kesken pahan rannevamman takia , eikä ole pelannut tämän jälkeen liigatasolla .

Myös Miika Elomon veljet Teemu Elomo ja Tommi Elomo ovat jääkiekkoilijoita.

Yksityiselämä 
Elomo tuomittiin heinäkuussa 2022 Varsinais-Suomen käräjäoikeudessa 60 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen naishenkilön pahoinpitelystä ja laittomasta uhkauksesta. Hän oli viiltänyt vuonna 2019 naista veitsellä käsivarteen.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Miika Elomo - nhlfinns.com

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Washington Capitalsin varaamat pelaajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Rytin II hallitus

Rytin II hallitus oli Suomen tasavallan 24. hallitus, jonka muodostivat SDP, Maalaisliitto, Kokoomus, RKP ja Edistyspuolue. Hallituskoalitio muodosti enemmistöhallituksen. Hallitus toimi 27. maaliskuuta 1940 – 4. tammikuuta 1941 eli 284 päivän ajan. Pääministeri Risto Ryti valittiin eronneen Kyösti Kallion loppukaudeksi presidentin tehtäviin kesken hallituskauden, 19. joulukuuta 1940. Pääministerin sijaiseksi valittiin Karl Rudolf Walden.

Rytin toisen hallituksen toimikautta sävyttivät kevään ja kesän 1940 aikana Moskovan rauhansopimuksen solmimisesta aiheutuneet toimet. Suurin ja polttavin niistä oli Neuvostoliitolle luovutetulta alueelta siirtyneen väestön – noin puoli miljoonaa henkeä – asuttaminen muun Suomen alueelle. Kesäkuussa eduskunta hyväksyi hallituksen esityksestä siirtoväen pika-asutuslain. Huolimatta talvisodan päättäneen Moskovan rauhansopimuksen solmimisesta ei luotettu rauhantilan säilymiseen, mitä osoitti heti hallitusta nimitettäessä tehty päätös hallitukselle laajat toimintavaltuudet antaneen sotatilan pitämisestä voimassa toistaiseksi. Huhtikuun lopulla 1940 hallitus päätti lisäksi jatkaa sotasensuurin voimassaoloa toistaiseksi.

Heinäkuussa 1940 tapahtunut Baltian maiden miehitys ja liittäminen Neuvostoliittoon aiheutti Suomessa suurta huolestuneisuutta. Tämän jälkeen Neuvostoliitto kovensi painostustaan myös Suomea kohtaan esittämällä uusia, rauhansopimukseen perustumattomia vaatimuksia. Marraskuussa 1940 Suomeen kantautui tietoja Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin matkasta Berliiniin, jossa hän oli Adolf Hitlerin kanssa keskustellessaan huomauttanut, että Saksan ja Neuvostoliiton välinen, Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukainen etupiirijako oli toteutunut muiden maiden paitsi Suomen osalta ja vaatinut Neuvostoliitolle oikeutta saada lopullisesti selvittää välinsä Suomen kanssa. Kaikki tämä, kuten myös toukokuussa 1940 perustetun Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran (SNS) esiintyminen, lisäsi suomalaisten pelkoa siitä, että Suomi joutuisi ennen pitkää kokemaan Baltian maiden kohtalon.

Kansanhuoltoministeri Väinö Tanner, joka oli puheissaan useaan otteeseen hyökännyt SNS:aa vastaan ja syyttänyt sitä Neuvostoliiton "viidenneksi kolonnaksi", joutui eroamaan hallituksesta Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin vaatimuksesta elokuussa 1940 ja hänen tilalleen tuli kauppa- ja teollisuusministeri, Enso-Gutzeit Oy:n toimitusjohtaja, vuorineuvos Väinö Kotilainen. Kotilaisen tilalle kauppa- ja teollisuusministeriksi tuli OTK:n johtaja Toivo Salmio.

Kokoonpano

Lähteet
 

Risto Ryti
Suomen hallitukset
Sami Ryhänen

Sami Ryhänen  (s. 22. toukokuuta 1980 Vantaa) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Ryhänen aloitti junioritason pelaamisen Espoossa pelaamalla muun muassa Bluesin C-junioreissa, jonka jälkeen hän siirtyi HIFK:n B-junioreihin. A-junioreissa hän aloitti HIFK:ssa, mutta palasi syksyksi 1999 Espooseen pelaamaan Bluesin A-junioreihin. Kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi Mestis-joukkue Jää-Kotkiin, josta kuitenkin sai nopeasti lähteä, ja uusi pelipaikka löytyi Ranskan I-divisioonan Strasbourgista. Kaudella 2001–2002 Ryhänen yritti uudelleen Mestiksessä, tällä kertaa KJT:ssä, mutta joutui lähtemään KJT:stäkin kesken kauden. Seuraavat vuodet hän pelasi Ranskan pääsarjan Clermontissa, Allsvenskanin Halmstadissa ja Uppsalassa sekä Norjan Elitserienin Stjernenissä.

Läpimurtonsa Mestiksessä Ryhänen teki Kirkkonummen Salamoissa kaudella 2005–2006, jolloin hän aloitti kauden tehopisteillä 10+24 ja johti Mestiksen pistepörssiä, kun siirtyi kesken kauden SM-liiga-seura Lukkoon. Lukossa Ryhänen pelasi 22 ottelua ja teki 12 tehopistettä. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi SaiPaan.

SaiPassa Ryhänen pelasi puolitoista kautta. Hänet vapautettiin sopimuksestaan kesken kauden 2007–2008 pelillisten syiden takia. Loppukauden Ryhänen pelasi Allsvenskanin IF Björklövenissä, jossa hän oli sarjan paras aloittaja. Keväällä 2008 Ryhänen teki sopimuksen Espoon Bluesin kanssa. Bluesissa Ryhänen pelasi 43 ottelua, hän oli joukkueensa toiseksi tehokkain pelaaja. Hän siirtyi tammikuussa 2009 Tapparaan vaihdossa Teemu Nurmeen. Kesällä 2009 Ryhänen pelasi rullakiekkoa Tampereella Pahalammen joukkueessa numerolla 95,7.

Tapparassa Ryhänen teki runkosarjassa 10 ottelussa tehot 1+6 ja karsinnoissa 3 ottelussa tehot 0+1. Ryhänen ei kuitenkaan jatkanut seurassa alkukauden 2009–2010 jälkeen. Kesken kauden 2009–2010 Ryhänen siirtyi Lempäälän Kisaan. LeKissä Ryhänen pelasi runkosarjassa 10 ottelua ja teki 10 pistettä. Playoffeissa Ryhänen pelasi 8 ottelua ja teki 6 pistettä. LeKi oli lopulta Mestiksen neljäs, kun LeKi hävisi pronssiottelun KooKoolle.

Kaudella 2010–2011 Ryhänen pelasi kolmessa joukkueessa. Hän aloitti slovenialaisessa Itävallan pääsarjassa pelaavassa HDD Olimpija Ljubljana. Sieltä hän siirtyi Allsvenskanin Almtunaan ja loppukauden hän edusti Serie A:n SV Ritteniä. Seuraavan kauden Ryhänen aloitti Tanskan pääsarjan Aalborgissa, mutta hän siirtyi kesken kauden Britannian EIHL-sarjan Nottingham Panthersiin, jossa voitti Challenge Cupin ja pudotuspelien mestaruuden. Kesällä 2012 Ryhänen teki sopimuksen Ranskan pääsarjan Dijonin kanssa. Hän ei kuitenkaan sopeutunut joukkueeseen harjoitusleirin aikana, palasi Britanniaan ja teki sopimuksen Dundee Starsin kanssa.

Ryhänen pelaa jääkiekon lisäksi rullakiekkoa. Vuoden 2007 MM-kisoissa hän oli Suomen toiseksi paras pistemies joukkueen voittaessa hopeaa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset rullakiekkoilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Kyalami

Kyalami on eteläafrikkalainen moottorirata. Rata sijaitsee Gautengissa lähellä Johannesburgia. Rataa on käytetty Grand Prix- ja Formula 1 -autoilussa ja se on isännöinyt Etelä-Afrikan Grand Prix’ta useaan otteeseen. Rata on lisäksi isännöinyt viidesti World Superbike -sarjaa vuosina 1998–2002.

Alkuperäinen vuonna 1961 valmistunut rata (kauden 1967 jälkeen pidennettiin kymmenellä metrillä), joka oli käytössä kunnes poliittiset tahot pudottivat radan kilpailuista pois, oli nopeamutkainen rata.  Kun rata uudelleen rakennettiin 1987, Crowthorene, Barbecue ja Juksei -mutkat joko poistettiin kokonaan tai niitä muutettiin radikaalisti. Uudistuksen seurauksena radasta tuli kapea ja hidas. Erikoinen piirre radan uudistuksessa oli, että aikaisemmin rataa oli ajettu myötäpäivään, mutta uudistuksen myötä vastapäivään. 

Etelä-Afrikan apartheid-rotuerottelupolitiikan päätyttyä F1-sarja palasi Kyalamiin kaudella 1992. Uusitulla radalla kuitenkin kilpailtiin vain kahdesti. On melko epätodennäköistä, että Formula 1 palaisi radalle.

Radan ympäristöstä on kehittynyt asuttu esikaupunkialue.

Formula 1:n Grand Prix -voittajat
F1-kuljettajista Nigel Mansell ja Alain Prost ovat onnistuneet saavuttamaan voiton sekä uudella että vanhalla radalla. Voitoissa mitattuna parhaiten radalla on menestynyt Niki Lauda kolmella voitollaan.

Lähteet

Etelä-Afrikan moottoriradat
Formula 1 -radat
Copa de la Liga

Copa de la Liga () oli espanjalainen jalkapallokilpailu, jonka Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto järjesti vuosina 1982–1986. Siihen ottivat osaa korkeimman sarjatason Primera Divisiónin kaikki seurat sekä alempien sarjatasojen parhaat.

Idean kilpailusta keksi Barcelonan puheenjohtaja Josep Lluís Núñez tavoitteenaan seurojen taloudellisen tilanteen parantaminen televisiointioikeuksista ja lipunmyynnistä saatujen tulojen turvin. Kilpailu lopetettiin kuitenkin jo neljän vuoden jälkeen ajanpuutteen vuoksi.

Kilpailun voittaja oli oikeutettu paikkaan seuraavan kauden UEFA Cupissa.

Loppuottelut

Lähteet 

 RSSSF: Spain – List of League Cup Finals (Luettu 7. helmikuuta 2007)

Espanjan jalkapallocupit
Roland de Wolfe

Roland de Wolfe on englantilainen pokeriammattilainen. Hän oli aiemmin brittiläisen pelilehden Inside Edgen pokeritoimittajana. De Wolfen lempinimi on "The Sheep" (lammas). Hän oli Gavin Griffinin jälkeen toinen pelaaja, joka saavutti niin sanotun Triple Crownin eli EPT-, WPT- ja WSOP-voiton.

Roland de Wolfe pelasi jo nuorena poolia ja korttipelejä rahasta. Vartuttuaan hän alkoi kiertää pokeriturnauksia toimittajana.. 

De Wolfe voitti The Gutshot Poker Festivalilla Lontoossa syyskuussa 2004 ja sijoittui rahoille seuraavana kesänä heinäkuussa WSOP:n $ 1,000 No Limit Hold'em turnauksessa. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti World Poker Tourin Grand Prix de Paris -turnauksen lyöden lopussa suomalaisen Juha Helpin. Turnauksen ykköspalkinto oli 479 680 euroa. WPT:n Fourth Annual Five-Star World Poker Classicissa huhtikuussa 2006 Roland de Wolfe oli neljäs. European Poker Tour -voiton de Wolfe saavutti lokakuussa 2006 Dublinin The Irish Masters -osakilpailussa. Turnauksen ykköspalkinto oli 554 300 euroa.

World Series of Pokerissa de Wolfe oli parhaimmillaan ollut kolmas: vuonna 2006 2000 dollarin no limit hold'em shootout -turnauksessa. Kolmossija toi 65 520 dollaria. Kesäkuussa 2009 de Wolfe onnistui voittamaan 5 000 dollarin sisäänoston pot limit omaha hi/lo -turnauksen ja näin saavutti toisena pelaajana voiton kaikissa kolmessa isossa turnaussarjassa (EPT, WPT ja WSOP). WSOP-turnauksen ykköspalkinto oli 246 616 dollaria. Syksyllä 2010 de Wolfe oli World Series of Poker Europen pääturnauksessa neljäs.

De Wolfen uran suurin voittosumma tuli WPT:n vuoden 2006 mestaruuskilpailusta, jossa hän ansaitsi kolmostilastaan Joe Bartholdi Jr:n ja David Matthew'n jälkeen 1 025 205 dollaria Helmikuussa 2010 de Wolfe voitti Mansion Poker Les A London Openin 2000 punnan turnauksen.

Kesäkuussa 2011 Roland de Wolfen pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,3 miljoonaa dollaria. Hän edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Roland de Wolfe Full Tilt Pokerin sivuilla
 WPT:n profiili
 

Brittiläiset pokerinpelaajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Power Macintosh 8600

Power Macintosh 8600 on Applen 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone, joka julkaistiin yhdessä Power Macintosh 7300 ja 9600 -mallien kanssa. Power Macintosh 8600 oli teknisiltä ominaisuuksiltaan lähellä malliston lippulaivaa 9600, mutta ei sisältänyt yhtä paljon laajennusmahdollisuuksia. Laitteen arkkitehtuurissa oli ongelmia, joka hidasti sen jakelua. Ensimmäinen, 200 MHz:n suorittimella varustettu versio oli laajemmin saatavilla vasta neljä kuukautta julkaisunsa jälkeen. Myöhemmin julkaistu, 300 MHz:n suorittimella päivitetty malli myöhästyi myös. Power Macintosh 8600:n tuotanto lakkautettiin 17. helmikuuta 1998.

Tekniset tiedot
 200, 250 tai 300 MHz:n PowerPC 604e/604ev -suoritin
 32 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 1 Gt:n saakka (70 ns 168-pin DIMM)
 3 PCI-laajennuspaikkaa
 2 tai 4 Gt:n kiintolevy (SCSI)
 CD-ROM-asema (12-nopeuksinen)
 ZIP-asema
 käyttöjärjestelmä: System 7.5.5 – Mac OS 9.1

Lähteet

Aiheesta muualla
 Power Macintosh 8600/200, 8600/250 ja 8600/300 -mallien tekniset tiedot AppleSpecissä
 Power Macintosh 8600 Low End Macissa
 Power Macintosh 8600/200, 8600/250 ja 8600/300 EveryMac.comissa

Applen tietokoneet
Vuoden 1997 tietokoneet
Kultainen kypärä

Kultainen kypärä on jääkiekon SM-liigassa Suomen jääkiekkoilijat ry:n kauden päätyttyä myöntämä palkinto. Palkinto annetaan pelaajalle, jonka pelaajat ovat äänestäneet keskuudestaan kauden parhaaksi. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin kauden 1986–1987 päätteeksi.

Äänestäjinä ovat liigapelaajat, ja jokainen pelaaja antaa kolmelle liigapelaajalle pisteet, ensimmäiselle viisi pistettä, toiselle kolme ja kolmannelle yhden pisteen. Jokainen pelaaja siis äänestää kolmea parhaaksi katsomaansa pelaajaa, jotka eivät saa olla oman joukkueen edustajia. Vain kaksi pelaajaa on saanut palkinnon kahdesti (Juha Riihijärvi ja Kimmo Rintanen) ja neljä kertaa ulkomaalainen pelaaja on vienyt voiton (Brian Rafalski, Tim Thomas, Cory Murphy ja Tomáš Záborský). Palkintojenjakotilaisuudessa jaetaan myös kaksi muuta pelaajien äänestämää palkintoa: parhaalle erotuomarille Kultainen pilli ja parhaalle Mestis-pelaajalle Kultainen kiekko.

Vuodesta 1994 lähtien jaetun, jääkiekkotoimittajien valitseman Lasse Oksanen -palkinnon voittaja on voittanut myös Kultaisen kypärän vuosia 1997, 1999, 2001, 2013, 2019, 2021 ja 2022 lukuun ottamatta.

Kultaisen kypärän saajat

Veikkauksen Kultainen kypärä 
Veikkauksen Kultaista kypärä on Veikkauksen Vedonlyönnin symboli, jota pitää hallussaan eniten tehopisteitä joukkueessaan tehnyt pelaaja. SM-liigakauden kolmannesta runkosarjakierroksesta lähtien kullakin kierroksella jokaisen liigajoukkueen tehokkain kenttäpelaaja pelaa ottelussa kultaisen kypärän kanssa. Kun runkosarja on tullut päätökseen, viimeinen kultaista kypärää yllään pukenut pelaaja pelaa kultaisen kypärän avulla myös kahdessa ensimmäisessä pudotuspelissä. Lisäksi jokaisessa joukkueessa eniten tehopisteitä tehnyt pelaaja palkitaan runkosarjan päättyessä erityispalkinnolla. Uudistuksen lanseerasi Veikkaus vedonlyöntinsä markkinoimiseksi.

Jääkiekon SM-liigan verkkosivustolla tiedotetaan, että "mikäli paras pistemies on loukkaantunut tai ei voi jostain muusta syystä pelata, kantaa Kultaista kypärää joukkueen paras ottelupöytäkirjaan merkitty pistemies." Kypärään liittyy myös Liigan järjestämä kilpailu, jossa seurataan, kuka pelaajista on eniten pitänyt tätä tunnusta. "Pelaaja, joka runkosarjassa pelaa eniten otteluita Kultainen kypärä päässään ja sijoittuu Liigan pistepörssissä 20 parhaan joukkoon, voittaa Veikkauksen asettaman 10 000 euron palkinnon." Kultaisen kypärän konsepti sai alkunsa kaudella 1994–1995. Idean panivat alulle silloinen Veikkauksen Vedonlyönnin tiedotusjohtaja Risto Nieminen ja Hjallis Harkimo.

Lähteet 

Jääkiekon SM-liigan palkinnot
ISO 14001

ISO 14001 on ympäristöasioiden hallintaa käsittelevä kansainvälinen standardisarjan päästandardi, joka on laajasti käytössä maailmalla ympäristöasioiden hallinnan perustana. 

Standardin ensimmäinen versio julkaistiin 1996 
, ja se on sittemmin kasvanut maailman toiseksi suosituimmaksi hallintajärjestelmäksi heti ISO 9000-standardin jälkeen.

Standardin osa-alueet
Standardi sisältää peruselementit tehokkaalle ympäristöjohtamisjärjestelmälle, ja sitä voidaan soveltaa minkä tahansa tyyppiseen ja kokoiseen organisaatioon, niin julkisella kuin yksityiselläkin sektorilla.

Standardi vaatii organisaatiota määrittämään ympäristöpäämääränsä ja -tavoitteensa, sekä johtamisjärjestelmän, jolla nämä tavoitteet saavutetaan. Lisäksi standardi vaatii, että organisaatio pitäytyy näissä vaatimuksissa myös prosesseissaan, menettelyohjeissaan ja toiminnoissaan.

Standardin päävaatimukset ovat:

 ympäristöpolitiikka 
 suunnittelu 
 järjestelmän toteuttaminen ja toiminnot 
 tarkastukset ja korjaavat toimenpiteet
 johdon katselmus 

Standardiin liittyviä sertifikaatteja myöntävät akkreditoidut sertifiointialan yritykset. Vuoden 2017 lopussa suomessa oli ISO 14001 -sertifikaatteja 1 480 kappaletta.

Asteittain siirtyminen vihreämpään suuntaan

Standardi vaatii organisaatiota selvittämään kaikki ympäristövaikutuksensa ja niihin liittyvät näkökohdat. Se vaatii toteuttamaan toimenpiteitä, joilla parannetaan prosessien toimivuutta painopistealueilla ja merkittävimmissä ympäristönäkökohdissa.

Standardin hyödyt

Ympäristöjärjestelmän käyttöönotolla voidaan saavuttaa useita liiketoiminnallisia hyötyjä vaatimustenmukaisuuden lisäksi. Näitä ovat muun muassa kustannustehokkuuden parantaminen, henkilöstön ympäristötietoisuuden edistäminen ja vastuullisuuden osoittaminen sidosryhmille.

Uusin versio

Uusin versio standardista on ISO 14001:2015 joka julkaistiin 15. syyskuuta 2015. SFS julkaisi standardin suomeksi marraskuussa 2015 nimellä SFS-EN ISO 14001.

Muita standardeja

ISO 14001 -standardiin liittyvät läheisesti myös nämä standardit:
 ISO 14004: Ohjeita ympäristöjohtamisjärjestelmän kehittäjille
 ISO 14005: Opastusta ympäristöjohtamisjärjestelmän käyttöönottoon ja ympäristönsuojelun tason arviointiin
 ISO 14006: Ohjeita ympäristönäkökohdat huomioon ottavan suunnittelun liittämisestä ympäristöjohtamisjärjestelmään

Lisäksi ISO 14000-standardiperheessä on lukuisia muitakin standardeja ympäristöasioiden hallintaan liittyen, joilla on liittymäkohtia ISO 14001-standardiin. Näitä ovat muun muassa ISO 14031, ISO 14020 ja ISO 14040.

Aiheesta muualla
ISO 14000 standardisarja

Lähteet

ISO

ja:ISO 14000#ISO 14001
Timrå IK

Timrå IK on ruotsalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssa. Seura on perustettu vuonna 1928. Seuran alkuperäinen nimi oli Wifstavarvs IK. Jääkiekko tuli mukaan lajivalikoimaan vuodesta 1938 alkaen. Kausi 2012–2013, jonka päätteeksi Timrå putosi Allsvenskaniin, oli seuran 16. kausi Elitserienissä. Timrå IK nousi takaisin Elitserieniin, kauden 2020-2021 päätteeksi. Aikaisemmat kaudet ovat olleet vuosina 1975–1976, 1977–1978, 1981–1982 ja 2000–2012. Timrå IK:n kotihallina toimii vuonna 2003 modernisoitu E.ON Arena, entinen Timrå Isstadion, jonne mahtuu 5 800 katsojaa, joista 4 400 istumapaikoille. Alkuperäinen Timrå Isstadion oli käyttöönottovuonnaan 1966 Ruotsin kahdeksas jäähalli.

Jäädytetyt numerot 
 5 Lennart Svedberg
 20 Henrik Zetterberg

Muita maineikkaita pelaajia

 Thommy Abrahamsson
 Johan A. Andersson
 Peter Andersson
 Johan Backlund
 Aki-Petteri Berg
 Bo Berggren
 Petr Čáslava
 Kjell Dahlin
 Inge Hammarström
 Jonathan Hedström
 Miikka Kiprusoff

 Anton Lander
 Peter Lindmark
 Erling Lindström
 Finn Lundström
 Kent Manderville
 Fredrik Modin
 Matt Murley
 Joakim Nilsson
 Niklas Nordgren
 Lennart Norberg
 Bert-Ola Nordlander

 Mats Näslund
 Kevin O'Shea
 Matti Pauna
 Håkan Pettersson
 Timo Pärssinen
 Magnus Pääjärvi
 Tommy Sjödin
 Petr Vampola
 Fredrik Warg

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Anders Karlsson 
 Apuvalmentaja: Lars Marklund 
 Apuvalmentaja: Andreas Molinder 
 Maalivahtivalmentaja: Michal Zajkowski 
 Fysiikkavalmentaja: Sandra Nordenberg 
 Huoltopäällikkö: Anders Huss 
 Huoltopäällikkö: John Westin 
 Puheenjohtaja: Jonas Torines 
 Toimitusjohtaja: Kimmo Kapanen 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seuran kotisivut 
Eurohockey joukkueinfo 

HockeyAllsvenskan-joukkueet
Timrån kunta
Skellefteå AIK

Skellefteå AIK on ruotsalainen pääsarjatason jääkiekkojoukkue. Seuran perustamisvuosi on 1921. Jääkiekko tuli mukaan lajivalikoimaan vuonna 1943 ja eriytyi omaksi yhdistyksekseen vuonna 1985. Joukkue on voittanut Ruotsin mestaruuden kolmesti, vuosina 1978, 2013 sekä 2014.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Robert Ohlsson 
 Apuvalmentaja: Andreas Falk 
 Apuvalmentaja: Pierre Johnsson 
 Maalivahtivalmentaja: Krister Holm 
 Fysiikkavalmentaja: Stefan Thomson 
 Huoltopäällikkö: Torbjörn Lundqvist 
 Huoltopäällikkö: Mikael Lundström 
 Presidentti: Pea Israelsson 
 Toimitusjohtaja: Erik Forssell 
 Urheilutoimenjohtaja: Niclas Lundkvist 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seuran kotisivut 
Eurohockey joukkueinfo 

SHL-joukkueet
Skellefteån kunta
Arto Lehtiö

Arto Lehtiö (s. 28. joulukuuta 1938, Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Hän on Suomen Jääkiekkoleijona numero 126.

Lehtiö toimi poikien ja nuorten maajoukkueiden huoltajana vuosina 1970–1980 ja 1984–1991. Vuosina 1980–83 hän oli Suomen jääkiekkomaajoukkueen huoltaja. Alle 20-vuotiaiden maajoukkueen huoltajana hän sai maailmanmestaruuden vuonna 1987 ja MM-pronssia 1988.

Arto Lehtiö on ollut Suomen Jääkiekkomuseon hallituksen jäsen vuodesta 1983 lähtien.

Aiheesta muualla 
Lehtiön tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Suomalaiset jääkiekkohuoltajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Lars Gallenius

Lars Gallenius (s. 1658 Oulu – 25. maaliskuuta 1753 Pietarsaari) oli suomalainen kirkkomaalari ja kiertävä muotokuvamaalari eli konterfeijari. 

Galleniuksen vanhemmat olivat Eskil Matsson Kukko, joka oli vanhaa oululaista porvarissukua, ja Margareta Grelsdotter Kukko. Hänen puolisonsa oli Catharina Lundinus vuodesta 1690. Heillä oli poika Lars Gallenius, joka oli Pietarsaaren pitäjänapulainen. Gallenius oli ensimmäinen "vapaan taiteen harjoittaja". Hän sai porvarinoikeudet Oulun kaupungin maalarina 1688.

Gallenius on maalannut Hailuodon puukirkon maalaukset ja sen kuoritraveen 1690 sekä Raahen (1684) ja Sotkamon (1719) kirkkojen alttaritaulut. Teerijärven kirkon neliosaisen alttaritaulun osan Jeesus ristillä hän maalasi 1746 ja Haapajärven kirkkoon todennäköisesti Pyhää Paavalia esittävä puulle maalatun kuvan 1747. Tornion kirkon itäinen holvikupu vuodelta 1688 on hänen maalaamansa, samoin kuin taulut Vaellus Emmaukseen (Raahen kirkko 1684) ja Ehtoollinen (Sotkamon kirkko 1719). Hänen työtään on myös Tenholan kirkon maalauskoristelu sekä allegoriat ja legendat Kärsimysten puutarha (Kuusiston kirkko 1660–1670-luku) ja Aadam ja Eeva (Pöytyän kirkko 1681).

Lähteet

Taidehistorian runkomoniste
Taidehistoria

Sukututkimus

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1658 syntyneet
Vuonna 1753 kuolleet
Muotokuvamaalarit
Nanny Kaunisto

Nanny Kaunisto (o.s. Rivas, ent. Ringvall, 7. toukokuuta 1911 Hämeenlinna – 22. joulukuuta 2006 Helsinki) oli silmätautien erikoislääkäri ja taiteenkerääjä.

Kaunisto ja hänen puolisonsa, lääketieteen tohtori Yrjö Kaunisto, keräsivät huomattavan, 78 teoksen suuruisen, taidekokoelman, jonka hän lahjoitti Ateneumille vuonna 2005 yhteisen testamentin perusteella. Kokoelmassa oli muun muassa 35 Helene Schjerfbeckin työtä. Lahjoitukseen liittyi myös muuta omaisuutta, josta muodostettiin Yrjö ja Nanny Kauniston rahasto Suomen Kulttuurirahastoon. Rahastosta myönnettävillä varoilla Valtion taidemuseo hankkii uusia töitä.

Kokoelman alku juontuu vuoteen 1943, jolloin Yrjö Kaunisto lääkintäkapteenina kävi äitinsä kanssa tapaamassa Schjerfbeckiä Luontolan parantolassa ja osti ensimmäiset maalaukset, kukka-aiheiset guassit. Kaunistot toivoivat Kuusisaaren-kodistaan museota teoksille, mutta Viljo Revellin suunnittelemaan rakennukseen olisi tarvittu niin suuria muutoksia, että ajatuksesta luovuttiin.

Nanny Kaunisto valmistui lääkäriksi 1938. Hän julkaisi artikkeleita sokeuden syistä ja sarveiskalvon dystrofiasta. Hän avioitui Yrjö Kauniston kanssa 1937. He olivat tavanneet opiskellessaan lääketiedettä Helsingin yliopistossa.

Lähteet
Helsingin Sanomat 8.2.2007 s. C7
Suomen kulttuurirahasto 

Suomalaiset lääkärit
Taiteen keräilijät
Suomalaiset keräilijät
Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Fire and Ice

Fire and Ice on kitaravirtuoosi Yngwie J. Malmsteenin vuonna 1992 julkaisema, kahdeksas soololevy.

Kappaleet

Kokoonpano 

Yngwie J. Malmsteen – kaikki sähkö- ja akustiset kitarat, laulu, sitar, Taurus-bassopedaalit.
Göran Edman – laulu
Bo Werner – rummut ja taustalaulu
Mats Olausson – kosketinsoittimet
Lolo Lännerbäck – huilu
Michael von Knorring – rummut "Leviathan"-kappaleessa

Vuoden 1992 albumit
Yngwie Malmsteenin albumit
Jääkiekon SM-liigakausi 2002–2003

Kausi 2002–2003 oli jääkiekon SM-liigan 28. kausi. Mestaruuden voitti Tappara. Toiseksi tuli Kärpät ja kolmanneksi Hämeenlinnan Pallokerho. Runkosarjan pistepörssin voitti Tomas Kucharcik ja pudotuspelien pistepörssin Esa Pirnes.

Runkosarja

Runkosarjan pistepörssi

Runkosarjan pistepörssi (puolustajat)

Maalivahtien torjuntapörssi (vain yli 20 ottelua pelanneet)

Playoffsit
Ensimmäistä kertaa puolivälierissä oli käytössä paras seitsemästä -menetelmä, jatkoon pääsi nyt neljällä voitolla. Välierissä ja finaaleissa oli vielä paras viidestä -menetelmä.

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelut

Lopulliset sijoitukset

Palkitut

Lähteet
 Hockey Archives 
Jääkiekkolehti 7/2006: SM-liigan kausijulkaisu 2006–2007

Aiheesta muualla
 YLE Elävä arkisto: Kärpät - Tappara 2003 

Jääkiekon SM-liigakaudet
Jääkiekkosarjojen kausi 2002–2003
Javier Arizmendi

Ángel Javier Arizmendi de Lucas (s. 3. maaliskuuta 1984 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa pelaavaa Mallorcaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 

Arizmendi on Atlético Madridin kasvatti ja debytoi seuran edustusjoukkueessa 15. helmikuuta 2004 Barcelonaa vastaan. Kauden 2004–2005 hän pelasi lainassa Racing Santanderissa. Kaudeksi 2005–2006 Arizmendi palasi takaisin Atléticoon, mutta pelasi vain yhden ottelun, ja tammikuussa 2006 hänet myytiin Deportivo La Coruñaan. Kauden 2007–2008 alla Arizmendi siirtyi viisivuotisella sopimuksella Valenciaan.

12. elokuuta 2008 Arizmendi siirtyi 4 miljoonan euron siirtosummalla Real Zaragozaan kuusivuotisella sopimuksella. Hän kuului ensimmäisellä kaudellaan joukkueen runkopelaajiin ja viimeisteli 38 ottelussa yhdeksän maalia.

30. kesäkuuta 2010 Arizmendi teki kuusivuotisen sopimuksen madridilaisseura Getafen kanssa. Kaudeksi 2011–2012 hänet lainattiin sveitsiläiseen Neuchâtel Xamaxiin, jota valmensi hänelle jo Deportivosta tuttu Joaquín Caparrós. Arizmendi palasi Getafeen kuitenkin jo tammikuussa 2012 sveitsiläisseuran ajauduttua talousvaikeuksiin ja lopulta konkurssiin.

Maajoukkueura 

Arizmendi oli mukana vuoden 2003 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja ratkaisi Kanadaa vastaan pelatun puolivälieräottelun Espanjan hyväksi jatkoaikamaalillaan tultuaan vaihdosta kentälle 10 minuuttia aiemmin. Ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa Arizmendi teki harjoitusottelussa Englantia vastaan 7. helmikuuta 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Javier Arizmendin tilastot BDFutbol-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Verkkosyöte

Verkkosyöte () on päivittyvän tiedon välitystapa. Nimensä mukaisesti sitä yleensä käytetään World Wide Webissä. Sisällöntuottaja syndikoi () tuottamansa tiedon syötetiedostomuodossa, ja mahdollistaa sen tilaamisen (). Sisällön käyttäjä aggregoi () tiedon käyttämällä lukijaohjelmaa (muita termejä lukija, aggregaattori, syötteenlukija, feed-lukija tai uutistenlukija). Lukijaohjelmia on monen tyyppisiä: se voi olla paitsi oma ohjelmansa (esimerkiksi RSSOwl), myös esimerkiksi selaimen sisään rakennettu lukija (esimerkiksi Mozilla Firefoxin ”Live Bookmarks”) tai selainlaajennus. Lukijoita on myös toteutettu web-sivustoina, esimerkiksi Bloglines ja Google Reader, ja monet nykyiset käyttäjän muokattavissa olevat portaalit (esimerkiksi My Yahoo! ja iGoogle) tukevat syötteitä.

Yleisimmät syötteiden tiedostomuodot ovat RSS ja Atom.

Syndikoinnin etuna on, että käyttäjä voi lukijaohjelman avulla seurata helposti esimerkiksi kymmenien uutissivustojen ja blogien päivityksiä, ilman että niiden päivityksiä tarvitsee erikseen käydä tutkimassa. Syötemuodot myös tukevat HTML:n käyttöä, joten niiden avulla voidaan tarjota kokonaisia artikkeleja kuvineen. Lisäksi ne mahdollistavat muidenkin mediaelementtien käytön; esimerkiksi podcasting pohjautuu juuri tähän. Sähköpostin kautta lähetettäviin automaattipäivityksiin verrattuna niillä on se etu, että käyttäjän ei tarvitse antaa sähköpostiosoitettaan, ja seuraamisen lopettaminen onnistuu ilman erillistä komentoa.

World Wide Web
Antti Tykinvalaja

Antti Tykinvalaja (Antti Kallenpoika) on Mika Waltarin luoma kuvitteellinen hahmo historiallisessa romaanissa Mikael Karvajalka ja sen jatko-osassa Mikael Hakim. Hän tulee tarinaan mukaan Mikael Karvajalan ensimmäisen kirjan luvussa yhdeksän vuonna 1517. Rouva Pirjo ottaa hänet suojiinsa, kuten Mikaelin aiemmin. Pojista tulee näin ollen kasvinveljekset. Waltari kuvaa Antin rotevaksi, hidasjärkiseksi, harmaasilmäiseksi maalaispojaksi, päätään Mikael Karvajalkaa pidemmäksi. Hän on köyhistä oloista Laitilan pitäjästä ja on tullut Turkuun sepän oppiin. Antin "isolla ja emolla ei ole muuta rikkautta kuin lapset". Valtavien voimiensa takia Antti joutuu moniin hankaluuksiin, mutta toisaalta ne pelastavat hänet ja Mikaelin monesta kiperästä tilanteesta. Luonteeltaan hän on säyseä, mutta alkoholia juotuaan saattaa muuttua aggressiiviseksi. Hänestä tulee tarinan edetessä valiosoturi ja taitava tykinvalaja.

Antti seuraa Mikaelia tämän retkillä ympäri Eurooppaa ja Välimeren aluetta, mutta poistuu välillä tarinasta palatakseen Mikaelin seuraan yllättävissä käänteissä. Kuvaillusta älyllisestä heikkolahjaisuudestaan huolimatta Antti oppii useita kieliä ja tekee väliin teräviäkin huomioita. Hän kyseenalaistaa Mikaelin ratkaisuja ja ihmettelee tämän monimutkaisia ajatuksia. Mikael huomaa jo tutustuessaan Anttiin, että tällä on ovela tyhmäksi heittäytymisen taito. Mikaelin mielestä Antti ei tule toimeen pahassa maailmassa ilman häntä, mutta käytännössä tilanne on usein päinvastoin. Mikael Hakimissa Antti saa arabialaisen nimen Antar. Hän joutuu kamppailemaan myös mielenterveys- ja alkoholiongelmien kanssa. Uskonnollisissa asioissa Antin maanläheinen suhtautuminen korostuu jyrkkänä vastakohtana Mikaelin syvääluotaaville pohdiskeluille.

Esimerkki Antin runsassanaisesta puheenparresta: "Kuuntelen aina mielihyvin hurskaita opetuksiasi, rakas veljeni Mikael, mutta miten on pääsi laita ja pysytkö jaloillasi, sillä rosvolaiset voivat palata enkä tahtoisi tappaa ketään. Olipa kova onni, että sait tärskyn päähäsi juuri opin porttien edessä, sillä pää on sinulle arin kohta, kun taas minulle poloiselle pää on tuskin muuta varten tarkoitettu kuin voidakseni niistää nenäni."

Lähteet

Kirjallisuuden henkilöhahmot
Mika Waltari
Kalajauho

Kalajauho on joko kokonaisesta kalasta tai ruokakalan perkuujätteistä keittämällä, puristamalla, kuivaamalla ja lopuksi jauhamalla valmistettu teollisuustuote, jota käytetään ensi sijassa kasvatetun kalan ja karjan rehuna. Lopputuotteena on ruskea jauho tai pelletit. Puristusvaiheessa kalasta poistetaan rasva ja saadaan kalaöljyä, joka voidaankin katsoa kalajauhoteollisuuden toiseksi päätuotteeksi.

Tuotantomäärät
Maailman kalajauhon tuotanto vuonna 2005 oli noin 6,2 miljoonaa tonnia ja kalaöljytuotanto noin 0,9 miljoonaa tonnia. Lähes puolet kalajauhotuotannosta tuli Etelä-Amerikan Tyynenmeren rannikolta Perusta (33 %) ja Chilestä (13 %); seuraavaksi tärkein tuotantoalue on Kaukoitä (Thaimaa, Kiina, Japani, yhteensä 15 %). Euroopan kärkimaat ovat Tanska, Islanti ja Norja (yhteensä 9 %). Etelä-Amerikan saaliissa on ollut suuria heilahteluja El Niño –sääilmiön takia; silti maailman kokonaistuotantomäärä on pysynyt jokseenkin vakaana viimeisten 20 vuoden ajan.

Raaka-aineet
Kalajauhoa valmistetaan enimmäkseen varta vasten pyydetystä ulappaveden kalasta, joka on joko liian pientä ihmisravinnoksi tai jää käyttämättä markkinoiden puuttuessa. Toinen tärkeä raaka-aineen lähde ovat ruokakalan, kuten esimerkiksi turskan, perkuujätteet. Rehukalaksi käytettävän ulappakalan troolipyynti on viime vuosikymmeninä noussut keskeiseksi valtamerikalastuksen muodoksi. Esimerkiksi Koillis-Atlantilla teollisuuskalaksi pyydettävän mustakitaturskan saaliit ovat suuremmat kuin minkään muun kalan; Pohjanmeren kalastuksen kokonaissaaliista yli puolet oli kalajauhoksi prosessoitua tuulenkalaa. EU:ssa Tanskaa lukuun ottamatta kalajauhoa kuitenkin tuotetaan lähinnä perkuujätteistä.

Etelä-Amerikan länsirannikolla, joka siis on tärkein rehukalan kalastusalue, ensisijaiset saaliskalat ovat perunsardelli (Engraulis ringens),  perunpiikkimakrilli (Trachurus murphyi) ja chilensilli (Stangomera bentincki). Euroopassa tärkeimmät kalajauhon lähteet ovat villakuore, mustakitaturska, tuulenkalat, kilohaili, harmaaturska ja silli. 

Kalajauhoksi vuosittain käytetty kokonaiskalamäärä 2000-luvun alussa oli 30–35 miljoonaa tonnia (kuivaamattomana), joka on noin kolmannes maailman kaikesta kalansaaliista. Kalanviljely puolestaan tuotti noin 45 miljoonaa tonnia eli 43 % ihmisravinnoksi käytetystä määrästä.

Kalajauhon käyttö
Kalajauhosta suurin osa käytetään kalanrehuna vesiviljelyssä (v. 2003 53 %, v. 2005 46 %; kalaöljystä osuus on noin 87 %). Sianrehuksi käytetään 24 %, siipikarjan rehuksi 22 % ja lemmikkieläimet saavat myös osansa. Kalajauhon käyttö märehtijöiden rehussa on EU:ssa kielletty vuodesta 2001 lähtien hullun lehmän tautiin (BSE) liittyen. Kalajauho itse ei aiheuta BSE-riskiä, mutta väärinkäytösten tai sekaannusten välttämiseksi kaikki eläinperäinen rehu on kielletty.

Lähteet
FIN: Fishmeal Information Network  
FAO Newsroom 4 September 2006

Rehu
Kalastus
Elintarviketeollisuus
Kala- ja äyriäistuotteet
Pleasure to Kill

Pleasure to Kill on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1986 julkaistu toinen albumi. Albumi on yleisilmeeltään todella väkivaltainen, nopeatempoinen ja aggressiivinen ja sisältää paikoitellen jopa death metalisia aineksia. 

Pleasure to Kill lasketaan usein yhdeksi 1980-luvun merkittävimmistä thrash metal -albumeista, yhdessä mm. Slayerin Reign in Bloodin ja Metallican Master of Puppetsin kanssa.

Kappaleet

Kokoonpano 
Mille Petrozza – laulu, kitarat
Jürgen Reil – rummut, laulu
Rob Fioretti – basso

Kreatorin albumit
Vuoden 1986 albumit
Endless Pain

Endless Pain on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1985 julkaistu esikoisalbumi. Se on yhtyeen levyistä ainoa, jossa on havaittavissa black metal -vaikutteita.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Jürgen Reil – rummut, laulu
 Rob Fioretti – basso

Vuoden 1985 albumit
Vuoden 1985 esikoisalbumit
Kreatorin albumit
Skädäm

Skädäm on suomalainen rock-yhtye. Yhtye perustettiin Kauhajoella vuonna 1984, ja se voitti vuonna 1985 Rock-Kuningas-kilpailun. Skädämin tunnetuin kappale on ”Katujen kuningatar”. Yhtye hajosi vuonna 1987 mutta teki paluun esiintymislavoille vuonna 1997 ja esiintyi siitä lähtien harvakseltaan aina vuoteen 2018 saakka, jonka jälkeen yhtye julkisti tekevänsä täysimittaisen paluun uusien julkaisujen myötä.

Yhtye julkaisi vuonna 2019 uuden singlen ensi kertaa sitten vuoden 1986. Kyseisen julkaisun jälkeen Skädämiltä ollaan kuultu useita uusia kappaleita, viimeisimpänä keväällä 2022 päivänvalon nähnyt single ”Tien päällä taas”.

Skädämin alkuperäiskokoonpanosta on yhtyeen nykymiehistössä jäljellä kolme jäsentä; solisti ja keulakuva Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari, rumpali ja solisti-Jukan veli Esko ”Eepo” Mänty-Sorvari, sekä kitaristi Pasi Tuovinen. Toinen alkuperäiskitaristeista, Jukka ”Riitis” Riitaluoma, erosi virallisesta kokoonapanosta vuoden 2018 lopulla, mutta toimii edelleen yhtyeen taustalla laulunkirjoittajana ja tuottajana.

Kokoonpano

Alkuperäiskokoonpano (1984-1987) 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari (laulu)
 Jukka ”Riitis” Riitaluoma (kitara ja taustalaulu)
 Pasi Tuovinen (kitara)
 Jukka ”Örtsi” Ojala (basso)
 Esko ”Eepo” Mänty-Sorvari (rummut)

Live-kokoonpano (1997-2011) 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari (laulu)
 Jukka ”Riitis” Riitaluoma (kitara ja taustalaulu)
 Pasi Tuovinen (kitara)
 Jukka ”Örtsi” Ojala (basso)
 Esko ”Eepo” Mänty-Sorvari (rummut)
 Juha ”Junnu” Kinnunen (koskettimet)

Live-kokoonpano (2018) 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari (laulu)
 Jukka ”Riitis” Riitaluoma (kitara ja taustalaulu)
 Pasi Tuovinen (kitara)
 Teemu Broman (basso)
 Esko ”Eepo” Mänty-Sorvari (rummut)
 Juha ”Junnu” Kinnunen (koskettimet)

Nykyinen kokoonpano (2019-) 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari (laulu)
 Asko ”Daffy” Terävä (kitara)
 Pasi Tuovinen (kitara)
 Miikka Salonen (basso)
 Esko ”Eepo” Mänty-Sorvari (rummut)
 Jani Kemppinen (koskettimet)

Diskografia

Studioalbumit 
 Mustat joutsenet (1986)

Singlet 
 ”Katujen kuningatar / Tuuli” (1986)
 ”Silmissäs on taikaa / Saku Sammakko” (1986)
 ”Sydän sykkii / Vielä jää” (1986)
 ”Älä lähde pois / Ilman sua” (1986)
 ”Kaipuu” (2019)
 ”Maria” (2019)
 ”Tää sydän” (2021)
 ”Tien päällä taas” (2022)

Katso myös 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvarin kotisivusto (arkistoitu 13.12.2007)
 Skädäm esittää kappaleen "Älä lähde pois" Hittimittari-ohjelmassa 9.1.1986 Yle Areena

Suomalaiset rockyhtyeet
1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
Snuff the Punk

Snuff The Punk on Rock-yhtye P.O.D.:n ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1994. Levystä julkaistiin re-masteroitu versio 1999.

Snuff The Punkin aikoihin P.O.D.:n tapaisia yhtyeitä ei vielä hirveästi arvostettu tai tunnettu, joten levy ei myynyt erityisen hyvin. Myyntiä ei myöskään missään nimessä lisännyt yhtyeen tuolloisen levy-yhtiön Rescue Recordsin tuntemattomuus. 1990-luvun alussa P.O.D.:n sanoitukset olivat vielä melko lailla hataria, ja heidän musikkinsa oli sekava yhdistys punkkia ja rokkia. Musiikin laadullahan tosin ei ollut väliä, kun yhtye halusi vain ilmaista uskoaan Jumalaa ja Jeesusta kohtaan.

Albumi on kuitenkin merkittävä ollen ensimmäisiä nu metal-genreen kategorisoituja albumeita, ellei peräti ensimmäinen. Albumi julkaistiin 25. tammikuuta 1994, kuin nu metal -pioneerinä pidetyn Kornin ensi albumi ilmestyi vasta saman vuoden syksyllä.

Kappaleet
 "Coming Back" - 3:50
 "Let The Music Do The Talking" - 3:47
 "Draw The Line" - 2:52
 "Who Is Right?" - 3:52 
 "Get It Straight" - 3:21
 "Run" - 3:21
 "Snuff The Punk" - 3:06
 "Can You Feel It?" - 4:52
 "Three In The Power of One" - 4:22
 "Every Knee" - 4:20
 "Who's In This House?/Murder" - 7:18

Lähteet

Vuoden 1994 albumit
Vuoden 1994 esikoisalbumit
P.O.D.:n albumit
Management Events

Management Events Oy on ylimmän johdon kutsuvierastilaisuuksiin ja konferensseihin erikoistunut yritys. Yritys tuo yhteen toimiala- ja toimenkuvakohtaisesti suurimpien organisaatioiden päättäjät. Management Events järjestää vuosittain lähes 200 kutsuvierastilaisuutta ympäri Eurooppaa. Tilaisuudet tarjoavat kutsuvieraille ajankohtaista tietoa, mahdollisuuden verkostoitua keskeisten päättäjien kanssa sekä kohdata johtavat ratkaisuntarjoajat tuleville hankinnoilleen. 

Yritys toimii Euroopassa ja Aasiassa 11 maassa: Hollanti, Itävalta, Norja, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Turkki ja Singapore. Yritys työllistää noin 300 henkeä ja työntekijöiden keski-ikä on 28 vuotta.

Yrityksen perustaja, Olli Muurainen, on palkittu muun muassa Suomen Entrepreneur of the Year 2010 -tunnustuksella.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Extreme Aggression

Extreme Aggression on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1989 julkaistu neljäs albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Jürgen Reil – rummut
 Rob Fioretti – basso
 Jörg Trzebiatowski – kitarat

Kreatorin albumit
Vuoden 1989 albumit
Pentewere

Pentewere oli Egyptiä hallinneen faaraon Ramses III:n (noin 1194–1153 eaa.) poika. 

Pentewere oli muinaiseksi egyptiläiseksi hyvin pitkä, 180 cm. Hän oli salaliitossa äitinsä Tejen kanssa isäänsä vastaan. Heillä oli melko varmasti tukea työläisiltä, jotka eivät olleet saaneet palkkaansa faaraolta ja joiltakin hovin jäseniltä, sillä jopa hovin jäsenet olivat tyytymättömiä Ramsekseen. Tejellä ei kuitenkaan ollut vaikutusvaltaa hovissa, sillä faaraon ykkösvaimo oli Iset. Myös Isetillä oli poika, tuleva faarao Ramses IV. 

Penteweren ja hänen äitinsä tavoitteena oli, että Pentewere nousisi valtaistuimelle Ramseksen seuraajaksi. Salaliitto ei onnistunut, ja Ramses III eli vielä niin pitkään että ehti rangaista kaikkia salajuoneen osallistuneita. Historiallisten lähteiden mukaan kaikki juoneen osallistuneet korkea-arvoiset – Pentewere mukaan lukien – pakotettiin tekemään itsemurha. Se oli siihen aikaan kunniakkaampi kuolintapa kuin julkinen teloittaminen.  Faaraoiden Egyptissä yleisin teloitustapa oli keihästäminen. Itsemurha tehtiin yleensä myrkyllä. Penteweren äidin kuolintapaa ei tiedetä.

Pentewere oli kuollessaan hyvin nuori. Hänellä ei ollut edes puhjennut kaikkia viisaudenhampaita. Penteweren kiireellä palsamoidun ruumiin tutki yhdysvaltalainen egyptologi Bob Brier. Ruumiin puolestaan löysi ranskalainen Gaston Maspero.  Ei kuitenkaan ole täysin varmaa, että onko löydetty mies tosiaan Pentewere.

Aiheesta muualla
The Mystery of Unknown Man E 
Tieteen kuvalehti

Muinaiset egyptiläiset
Enemy of God

Enemy of God on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 2005 julkaistu kahdestoista studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Sami Yli-Sirniö – kitarat
 Christian Giesler – basso
 Jürgen Reil – rummut

Kreatorin albumit
Vuoden 2005 albumit
Wilhelm Küchelbecker

Wilhelm Küchelbecker (, Vilgelm Karlovitš Kjuhelbeker; 21. kesäkuuta (J: 10. kesäkuuta) 1797 Pietari, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta (J: 11. elokuuta) 1846 Tobolsk) oli venäläinen runoilija ja dekabristi.

Küchelbecker syntyi Pietarissa venäjänsaksalaiseen perheeseen. Hän kasvoi Virossa ja oli Aleksandr Puškinin opiskelutoveri Keisarillisessa Aleksanterin lyseossa Tsarskoje Selossa. Vuonna 1820 Küchelbecker matkusti ulkomaille A. L. Naryškinin sihteerinä. Italian ja Kreikan vapausliikkeet tekivät Küchelbeckeriin suuren vaikutuksen, ja matkansa aikana hän tapasi J. W. von Goethen. Vuonna 1821 Küchelbecker luennoi Pariisissa Venäjän kirjallisuudesta, mutta suurlähetystö käski häntä lopettamaan luennot ja palaamaan heti Venäjälle.

Küchelbecker oli saksalaisesta taustastaan huolimatta kansallismielinen venäläinen. Hän taisteli Kaukasian sodassa ja osallistui joulukuussa 1825 dekabristikapinaan, jonka tavoitteena oli estää keisari Nikolai I:n valtaannousu. Hän aikoi ampua keisarin veljen, suuriruhtinas Mihailin, mutta kapina epäonnistui, ja Küchelbecker pakeni ulkomaille. Hänet vangittiin Varsovassa ja tuomittiin kuolemaan. Hän oli vankina muun muassa Suomenlinnan ja Käkisalmen linnoituksessa. Kymmenen vankeusvuoden jälkeen hänet karkotettiin vuonna 1835 Itä-Siperiaan ja siirrettiin 1844 Länsi-Siperiaan.

Küchelbecker kirjoitti Puškinin muistoksi elegian, kun tämä oli saanut surmansa kaksintaistelussa. Küchelbecker kuoli tuberkuloosiin Siperiassa Tobolskissa 1846.

Venäläinen säveltäjä Dmitri Šostakovitš käytti Küchelbeckerin runoa "O Delvig!" ("О Дельвиг, Дельвиг!") neljännessätoista sinfoniassaan vuonna 1969. Juri Tynjanov kirjoitti hänestä romaanin Kjuhlja (1925).

Teoksia
 Разлука, 1817		
 Поэты, 1820		
 К Прометею, 1820 (julk. 1926)
 Пророчество, 1822 (julk. 1891)
 Греческая песнь, 1821 (julk. 1939)
 К Ахатесу, 1821 (julk. 1939)
 Тень Рылеева, 1827 (julk. 1862)
 Участь русских поэтов, 1845
 Аргивяне, tragedia, 1822–1824
 О направлении нашей поэзии, особенно лирической, в последнее десятилетие, 1824
 Смерть Байрона, 1824
 Сирота, runoelma, 1833 (julk. 1939)
 Ижорский I–II, 1829–33 (julk. 1836); III, 1840–41 (julk. 1939)
 Иван — купецкий сын, satunäytelmä 1832–1842 (julk. 1939)
 Прокофий Ляпунов, tragedia 1834 (julk. 1938)
 Последний Колонна, romaani 1832–1843 (julk. 1937)

Lähteet 

Baltiansaksalaiset
Venäläiset runoilijat
Vuonna 1797 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet