joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Janne Lahtela

Janne Lahtela (s. 28. helmikuuta 1974 Kemijärvi) on suomalainen, uransa lopettanut yksi kautta aikojen menestyneimmistä freestyle- ja kumparelaskijoista. Hän voitti kultamitalin 2002 talviolympialaisissa. Neljä vuotta aikaisemmin Naganon olympialaisista Lahtela voitti hopeaa hänen serkkunsa Sami Mustosen voittaessa pronssia.

Lahtela osallistui olympialaisiin viidesti. Suomalaisista talviurheilijoista enemmän olympiaedustuksia on vain kuudella; Harri Kirvesniemi, Marja-Liisa Kirvesniemi, Raimo Helminen, Teemu Selänne ja Hannu Manninen, kullakin kuusi kertaa; sekä Janne Ahosella seitsemän kertaa. Lahtela toimi myös Suomen joukkueen lipunkantajana 2006 Torinon kisojen avajaisissa.

15. kesäkuuta vuonna 2006 Lahtela ilmoitti lopettavansa kilpauransa, 32-vuotiaana. Hän ehti kilpailla kumparelaskun maailmancupissa 17 vuoden ajan. Lokakuussa 2006 Janne Lahtela teki sopimuksen Japanin Freestyle-joukkueen päävalmentajana toimimisesta. Vuonna 2011 hän alkoi tehdä harjoitusohjelmia myös motocrossin MM-sarjassa kilpaileville Toni Erikssonille ja Ludde Söderbergille. Toukokuussa 2015 hänet valittiin Suomen freestylemaajoukkueen päävalmentajaksi.

Saavutuksia

Olympialaiset
 Albertville 1992 18. sija
 Lillehammer 1994 9. sija
 Nagano 1998 hopeamitali 
 Salt Lake City 2002 kultamitali
 Torino 2006 16. sija
Maailmanmestaruuskilpailut
 1993 11. sija
 1997 22. sija
 1999 kumparelasku kultaa, parikumparelasku hopeaa
 2001 kumparelasku 15. sija, parikumparelasku 5. sija
 2003 kumparelasku 9. sija, parikumparelasku 4. sija
 2005 kumparelasku 8. sija
Nuorten maailmanmestaruuskisat
1986–1987 Suomutunturi kumpareet 11.
1988–1989 Hundfjället SWE kumpareet 8. baletti 14. hypyt 13. yhteiskilpailu. pronssi.
1989–1990 Pyhätunturi kumpareet voitto.
1990–1991 Le Sauze FRA kumpareet pronssi.
1993–1994 Nuorten MM-kilpailut Laajavuori kumpareet voitto.
Freestylehiihdon Suomen-mestaruuskilpailut
1985–1986 16-vuotiaat yhteiskilpailu 12.
1986–1987 16-vuotiaat kumpareet hopea.
1988–1989 16-vuotiaat yht. hopea.
1991–1992 kumpareet voitto.
1992–1993 kumpareet hopea
1993–1994 kumpareet voitto.
1996–1997 kumpareet voitto.
1999–2000 kumpareet voitto, parikumpareet voitto
2002–2003 kumpareet hopea
2003–2004 kumpareet hopea
 Maailmancup
 20 voittoa kumparelaskussa, 3 voittoa parikumparelaskussa 
 Kokonaiskilpailun voittaja kumparelaskussa 1998–1999, 1999–2000 ja 2003–2004; parikumparelaskussa 1999–2000 ja 2002–2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Janne Lahtelan kotisivut
 Lahtela Suomen Hiihtoliiton sivuilla
 Ylen Elävä arkisto: Freestylen ensimmäiset olympiamitalistit
 Ylen Elävä arkisto: Janne Lahtelasta kumpareiden kuningas

Suomalaiset freestylehiihtäjät
Suomalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Sopimussotilas

Sopimussotilas on vuonna 1999 käyttöön otettu Suomen puolustusvoimien sotilasvirka, jonka tarkoituksena on tuottaa ammattitaitoista reserviä. Sopimussotilaan tehtävät määräytyvät pitkälti palveluspaikan mukaan. Perusyksiköissä heidän tehtävänsä on auttaa kantahenkilökuntaa koulutusten ja harjoitusten pitämisessä. Lisäksi heitä on muun muassa vartiopäällikköinä ja teknisissä erikoistehtävissä. Myös EU-valmiusjoukkoon kouluttautuvat ovat sopimussotilaita.

Työsopimus on tyypiltään määräaikainen ja kestoltaan enintään yksi vuosi.

Sopimussotilaat palvelevat reservin arvonsa mukaan, siis aliupseerikurssin suorittaneet alikersantin, kersantin tai ylikersantin palvelusarvossa ja reserviupseerikurssin käyneet vänrikin/aliluutnantin tai luutnantin palvelusarvossa (ennen v. 2007 ylikersantin). Miehistökoulutuksen saaneet ovat korpraaleja tai ylimatruuseja.

Sotilastehtävät
Eos

Eos () eli Aurora (lat.) on aamuruskon jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa. Hän kulkee aamuisin veljensä Helioksen eli auringon edellä ja kulkee päivän aikana taivaankannen yli. Illalla Eos muuttuu Hesperaksi eli illaksi Okeanos-meren länsireunalla.

Eoksella on kaksi sisarusta: auringon jumala Helios ja kuun jumalatar Selene. Eos solmi avioliiton titaani Astraioksen kanssa ja synnytti tähdet ja tuulet.

Eoksella on ollut muitakin lemmensuhteita. Yksi rakastajista oli Tithonos, jonka kanssa Eoksella oli Memnon-niminen poika, jonka Akhilleus surmasi Troijan sodassa. Tithonos sai lahjaksi ikuisen elämän, mutta ei kuitenkaan ikuista nuoruutta. Entinen rakastaja muuttui vanhemmiten kaskaaksi ja haikailee pensaikoissa lyhytaikaisiksi jääneitä rakkauden ilojaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Theoi Project: EOS

Antiikin Kreikan jumalattaret
Titaanit
Epione

Epione () oli kreikkalaisessa mytologiassa kivunlievityksen jumalatar. Hän on Asklepioksen puoliso sekä Panakeian, Makhaonin ja Podaleirioksen äiti. 

Epione on myös mittarisuvun nimi.

Aiheesta muualla 
 Theoi.com: Epione

Antiikin Kreikan jumalattaret
Erato

Erato (, "ihana, rakastettava") oli kreikkalaisessa mytologiassa lyyrisen runouden, hymnien ja lemmenlaulun muusa eli runotar. Hänet kuvattiin lyyran kanssa. Hän oli dryadi ja Arkaan puoliso. Hänellä oli Arkaan kanssa pojat Azan, Afeidas ja Erato.

Muusat
Kleio

Kleio (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa historian ja sankarirunouden muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein pergamenttikäärön tai kirjojen kanssa. Hänellä oli Makedonian kuninkaan Pieroksen kanssa yksi poika, Hyakinthos. 

Muusat
Postosuchus

Postosuchus oli arkosauri, joka eli triaskauden lopulla noin 222–215 miljoonaa vuotta sitten. Se eli nykyisen Pohjois-Amerikan alueella. Useita fossiileita on löydetty Petrifield Forestista Arizonasta.

Postosuchus oli aikansa suurin peto ja tyypillinen nopeiden petojen edustaja. Se oli kuusi metriä pitkä ja pystyi nousemaan noin kaksi metriä korkeaksi ja painoi noin tonnin. Se omaksui omituisen seisonta-asennon. Kallo oli puoli metriä pitkä ja voimakas.

Lähteet 

Esihistorialliset matelijat
Arkosaurit
Oikos

Oikos ry on vuonna 1947 perustettu ainejärjestö  Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa, jonka tarkoituksena on järjestää jäsenilleen virikkeellistä toimintaa. Järjestön jäsenet ovat pääasiallisesti kuluttajaekonomian ja ravitsemustieteen opiskelijoita. Järjestön nimi perustettaessa oli Kotitalousylioppilaat. Värikkäiden vaiheiden myötä järjestön nimi vaihdettiin 1970-luvun pyörteissä Kapustaksi ja vuonna 1993 järjestö sai nykyisen nimensä.

Sana oikos tulee kreikan kielestä. Muinaiskreikassa oikos tarkoitti perheen perusyksikköä. Oikos sisälsi ydinperheen sekä orjat. Oikos-sana tarkoitti siis perhettä, taloa ja kotitaloutta.

Aiheesta muualla 
Oikos Ry:n kotisivut

Helsingin yliopisto
Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Jan-Carl Raspe

Jan-Carl Raspe (s. 24. heinäkuuta 1944 Berliini – k. 18. lokakuuta 1977 Stuttgart) oli Punaisen armeijakunnan (RAF) keskeisiä toimijoita.

Kemiaa ja sosiologiaa opiskellut Raspe liittyi Punaiseen armeijakuntaan 1971. Hänet pidätettiin 1. kesäkuuta 1972 yhdessä Andreas Baaderin ja Holger Meinsin kanssa. 

Raspe kuoli ilmeisesti ammuttuaan itseään pistoolilla päähän samana yönä, jona myös Andreas Baader ja Gudrun Ensslin tekivät itsemurhan Stammheimin vankila‎n eristysosastolla.

Viranomaisten mukaan asianajajat olivat salakuljettaneet vangeille ampuma-aseet ja Ensslinin käyttämän veitsen. Kyseiset asianajajat kostivat tämän epäilyn julkistamisen kertomalla lehdistölle, että heidän mielestään kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.

Lähteet

Saksalaiset terroristit
Itsemurhan tehneet
Punainen armeijakunta
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Martti Vainaa & Sallitut aineet

Martti Vainaa & Sallitut aineet oli vuonna 2001 perustettu  pop-yhtye. Se oli alun perin trio, kunnes laajeni viisimiehiseksi vuonna 2005. Uransa alkuaikoina yhtye keskittyi cover-kappaleiden soittamiseen, mutta laati niihin myös omia sanoituksiaan ja sovituksiaan. Nykyisessä kokoonpanossaan yhtye on keskittynyt oman tuotannon laatimiseen. Vuonna 2003 yhtye teki jyväskyläläiselle salibandy-seura Happeelle kannustuslaulun ”Pelimies”, josta tuli kesän 2005 kesähitti. Se nousi välittömästi julkaisunsa jälkeen singlelistan ykköseksi viikolla 28 ja saavutti TOP20-listalla yhteensä 26 listaviikkoa. Ylen virallisten viikoittaisten myyntiraporttien 2005 mukaan Pelimies-single oli myydyin single Suomessa vuonna 2005. Toiminta ei virallisesti koskaan päättynyt, mutta yhtyeen jäsenet siirtyivät elämässään eteenpäin kukin omalla urallaan. Viimeisin julkinen keikka oli Happee-salibandyseuran SM-kultajuhlissa Jyväskylän Hippos-hallissa 20.4.2014. Yhtyeen jäsenet käyttivät salanimiä todellisten henkilöllisyyksien suojelemiseksi.

Diskografia

Albumit 

 Onnellinen nyt (albumi, 2. marraskuuta 2005)

Demot ja singlet 

 Pakko piikittää (demo, 2002)
 Pelimies / Toyotan takana (single, 6. heinäkuuta 2005)
 Playboy-Hanna (radio-/promosingle, 19. lokakuuta 2005)
 Playboy-Hanna / Pelimies 2006 Dance Remix (single, 11. tammikuuta 2006)
 Onnellinen nyt (nettisingle, 19. kesäkuuta 2006)
 Toinen Nainen (single 2007)

Kokoonpano 

 Max Poster/Kimmo Rantamäki (laulu/kitara)
 Dan Suker (kitara/taustalaulu)
 Wolf Gustav (basso/taustalaulu)
 Dick Burner (koskettimet/taustalaulu)
 Lazy Diamond / Mikko Kekäläinen (rummut/taustalaulu)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen sivusto
 

Suomalaiset popyhtyeet
Maamme kirja


Maamme kirja () on Zacharias (Sakari) Topeliuksen kirjoittama, alun perin ruotsiksi vuonna 1875 ilmestynyt kirja, jossa hän kuvailee Suomea, sen maakuntia, luontoa, kansaa ja historiaa.  Maamme kirjaa luettiin kouluissa vuosikymmeniä, 1940-luvulle saakka. Kirjaa myytiin vuoteen 1907 mennessä 240 000 kappaletta, mikä teki siitä kustannusliike Edlundin myyntimenestyksen. Alempien luokkien lukukirjaksi laadittua teosta uudistettiin kielellisesti ja sisällöllisesti säännöllisin väliajoin. Esimerkiksi vuonna 1923 Maamme kirjasta ilmestyi uudistettu painos. 

Koulujen oppikirjalle tuli tarvetta, kun Suomi alkoi kasvaa kohti yhtenäisempää taloudellista, liikenteellistä ja poliittista kokonaisuutta. Saimaan kanava (1856) ja rautateitä (1862 alkaen) rakennettiin, lehdistöstä tuli merkittävä vaikuttaja, valtiopäivät alkoivat kokoontua ja koululaitos laajeni. Topelius kannatti kaksikielistä Suomea todeten sen esimerkiksi Helsingfors Tidningarin numerossa 6 vuonna 1848. Lisäksi hän antoi sen näkyä Maamme kirjassa: "Nytpä ymmärrän sen. Tämä maa on minun isänmaani. Joko minä suomen kielellä kutsun sen Suomenmaaksi, tahi ruotsiksi nimitän sen Finland, on se kuitenkin aina sama maa."

Koululaitoksen roolista tuli tärkeä, sillä sen piti lisätä kansalaisten isänmaatietoisuutta ja tuottaa maalle työvoimaa. Topeliuksen isänmaakäsitys painottui näiden tavoitteiden mukaisesti työhön. Hänen mukaansa Suomi oli köyhä ja karu, eikä se tarjonnut helppoa elämää. Isänmaa oli kuin ankara työnantaja, joka ”potki” laiskuuteen taipuvaisia kansalaisiaan ja sai näistä parhaat puolet näkyviin. Topelius sitoi kansalaisten työvoiman isänmaan palvelukseen. Tähän ohjasi 1870-luvun Suomen voimakas taloudellisen kasvun tavoittelu. Kansainvälinen nousukausi ei ollut vielä ehtinyt saada mukaansa Suomea, jota rasitti suurten nälkävuosien perintö.

Topeliuksen Suomi-kuvaa on jo vanhastaan pidetty ihanteellisena. Sitä elähdyttää isänmaallisuus ja uskonnollinen henki. Topelius nimittäin kuvasi Maamme kirjassa, että suomalaiset olivat taipuvaisia laiskotteluun. Suomalainen hevonen osoittautui työjuhtana isäntäänsä paremmaksi. Topelius kuvasikin juuri suomenhevosen kansan esikuvaksi.

Topeliuksen Maamme kirja on inspiroinut nimellään ja käsittelytavallaan myös muita suomalaisia kirjailijoita. Jörn Donner julkaisi vuonna 1967 teoksen Uusi maammekirja: Lukukirja aikuisille suomalaisille, ja vuonna 1992 teoksen Uusin Maammekirja. Erkki Pulliainen julkaisi vuonna 1982 teoksen Uudempi Maammekirja.

Katso myös
 Suomi-kuva

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Maamme kirja, 38. painos, 1934
 Maamme kirja, 1. painos, 1876
 Maamme kirja, Wikisource

Suomalaiset kirjat
Historialliset oppikirjat
Vuoden 1875 kirjat
Zachris Topeliuksen teokset
Polyhymnia

Polyhymnia (, "monta laulua") oli kreikkalaisessa mytologiassa pyhän laulun ja kaunopuheisuuden muusa eli runotar. Hänet kuvataan vakavamielisenä, ajatuksiinsa vaipuneena ja mietiskelevänä naisena. Hän on usein pukeutunut pitkään viittaan ja nojaa pylvääseen. Joskus Polyhymnia tunnetaan myös geometrian, miimisen näytelmän, mietiskelyn ja maanviljelyn muusana.

Muusat
Thaleia (muusa)

Thaleia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa komedian ja paimenrunouden muusa eli runotar. Thaleia oli Zeuksen ja Mnemosynen tytär, yhdeksästä muusasta kahdeksas. Hänet kuvataan usein komedioissa käytetyn naamion ja paimensauvan kera.

Muusat
Urania

Urania (, "taivaallinen") oli kreikkalaisessa mytologiassa tähtitieteen ja tähdistä ennustamisen muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein pitämässä maapalloa vasemmassa ja vaarnaa oikeassa kädessä.

Aiheesta muualla 

Muusat
Suomen Leijonan ritarikunta

Suomen Leijonan ritarikunta on nuorin Suomen kolmesta virallisesta ansioritarikunnasta. Se perustettiin 11. syyskuuta 1942. Ritarikunta on sekä siviili- että sotilasritarikunta. Kunniamerkit on suunnitellut Oskar Pihl. Suurmestarina toimii tasavallan presidentti, joka kantaa suurristiä.

Risti on valkoiseksi emaloitu yrjönristi, jonka punaisessa keskiössä on vaakunaleijona. Nauhat ovat punaiset.

Kunniamerkit
Suomen Leijonan suurristi (SL SR)
Suomen Leijonan I lk:n komentaja (SL K I)
Suomen Leijonan komentaja (SL K)
Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali (SL PF) – myönnetään taiteilijoille
Suomen Leijonan I lk:n ritari (SL R I)
Suomen Leijonan ritari (SL R)
Suomen Leijonan ansioristi (SL Ar)

Kuvia

Katso myös 
 Pyhän Karitsan ritarikunta
 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta
 Vapaudenristin ritarikunta

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 
 Ruusun ja leijonan matkassa, Yle Areena (Dokumentti Suomen kunniamerkkijärjestelmän 100-vuotisesta historiasta ja sen roolista maamme identiteetin rakentumisessa.)
 Ruusun ja Leijonan matkassa – suomalainen kunniamerkkiperinne on pitänyt pintansa, Yle.fi (Dokumenttiin liittyvä artikkeli)

Suomalaiset ritarikunnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Esau

Esau (Vanhassa kirkkoraamatussa Eesau) () oli Raamatun Vanhassa testamentissa Iisakin ja Rebekan poika ja patriarkka Jaakobin vanhempi kaksosveli. Raamatun mukaan hän oli edomilaisten kantaisä. Esaun jälkeläiset liittyvät myös arabien esi-isänä pidettyyn Ismaeliin avioliiton kautta. Esau metsästi paljon. Hän oli loistava metsästäjä. Luonteeltaan Esau on kuvattu suorasukaiseksi ja helposti kiihtyväksi, mutta myös jalomieliseksi. 

Esau oli isänsä Iisakin, hänen veljensä Jaakob taas äitinsä Rebekan lempilapsi. Rebekka juonitteli sokean Iisakin myöntämään esikoisoikeuden Esaun sijasta Jaakobille; Raamatussa ei tosin tarkemmin kerrota, mitä aineellisia tai henkisiä etuja esikoisoikeus merkitsi. Palattuaan eräänä päivänä metsästysretkeltään Esau pyysi veljeltään linssiateriaa. Jaakob vaati vastineeksi esikoisoikeutta, mihin Esau suostui. Aikanaan Jaakob sai Iisakilta esikoispojalle kuuluvan siunauksen ja pakeni heti tämän jälkeen kodistaan äitinsä neuvosta. Kuultuaan tapahtuneesta Esau raivostui ja päätti tappaa Jaakobin. Vuosia myöhemmin Esau kuuli Jaakobin sanansaattajilta, että veli halusi tavata hänet. Esau riensi syleilemään ja suutelemaan Jaakobia ja veljekset itkivät yhdessä; tämä on varmaankin koko Raamatun tunteikkain tapaamiskohtaus. Viimeisen kerran veljekset tapasivat isänsä Iisakin hautajaisissa. 

Länsimaisissa uskonnoissa Esauta pidetään metaforana kaikille, jotka petkutetaan huonoihin vaihtokauppoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esausta uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt
Pyhä Eskil

Pyhä Eskil oli piispa ja Södermanlandin pyhimys yhdessä pyhän Botvidin kanssa. Hänet kivitettiin vuonna 1080. Hän oli kotoisin Englannista ja toimi piispana nykyisen Eskilstunan kaupungin tienoilla 1000-luvun puolivälissä.

Eskilin legenda on säilynyt 1200-luvun jälkipuoliskolta. Tuna mainitaan hiippakuntana ja piispan asuinpaikkana n. 1120. Legendan mukaan Eskil oli kotoisin Englannista ja saarnasi kristinuskoa kuningas Inge vanhemman aikana, joka kääntyi kristinuskoon. Ingen seuraaja Blotsven kunnioitti kuitenkin vanhoja jumalia. Eskil yritti estää uhrijuhlan järjestämistä, mutta hänet surmattiin kivittämällä ja kirveeniskulla nykyisen Strängnäsin kaupungin alueella. Eskil kuvataankin useimmiten kolme kiveä kädessään. Hänen ruumiinsa vietiin Tunaan, jonne hänet haudattiin. 1200-luvulla vietettiin marttyyripiispa Eskilin muisto- ja kuolinpäivää 11. kesäkuuta erityisesti Strängnäsin hiippakunnassa, muualla Ruotsissa kesäkuun 12. päivänä, koska perinteisesti 11. kesäkuuta oli suurempiarvoisen, apostoli Barnabaan, muistopäivä. 

Kirkollisessa taiteessa Eskilin tunnusmerkkinä on piispanhiippa ja kolme kiveä kuolintavan mukaan. Pyhä Eskil on kuvattu muun muassa Piispa Henrikin sarkofagin kansilaatassa.

Eskilstunan kaupunki on saanut nimensä Eskilin mukaan.

Lähteet

Ruotsalaiset piispat
Ruotsalaiset pyhimykset
Brittiläiset pyhimykset
Esra

Esra oli Esran kirjan mukaan juutalainen pappi ja kirjanoppinut. Häntä on usein pidetty varsinaisen lakiin perustuvan juutalaisuuden perustajana.
Esran kirjan mukaan kuningas Artahsastan (Artakserkses) antoi lähtöluvan Esralle vuonna 457 eaa. Esra sai luvan viedä kultaa ja hopeaa Jerusalemin uudelleenrakentamiseen. Esran joukko oli suhteellisen pieni – vajaat kaksikymmentätuhatta juutalaista – verrattuna aikaisemmin muuttaneiden lukumääriin. Esra sai valtuudet asettaa tuomareita ja lakimiehiä tuomitsemaan lainrikkojia kuolemaan tai vankeuteen. Hän sai juutalaiset luopumaan pakanallisista vaimoistaan ja hyväksymään hänen Baabelista tuomansa lain (444 eaa.). 

Esran kirjan kuvaamien tapahtumien ajoitukseen ja historiallisuuteen liittyy huomattavia epävarmuustekijöitä. On epäselvää liittyvätkö tapahtumat Artakserkses I:n, II:n vai III:n kuninkuuden aikaan. Toisaalta tutkimuksessa on edelleen epäselvää heijastavatko Esran kirjassa kuvatut tapahtumat ylipäänsä historiaa. Esraan tai hänen tekoihinsa ei viitata muissa aikalaislähteissä. Ongelmia lisää se, että Esran ja Nehemian kirjat ovat kaksi vuosisataa kestäneen toimitusprosessin tuloksia. 

Heprealaisessa Raamatussa Esran ja Nehemian kirjat olivat alkujaan yksi kirja nimeltään "Esran kirja".

Esran kirja jatkuu siitä, mihin Aikakirjat päättyvät. Aikakirjat päättyvät Kyyros II Suuren määräykseen juutalaisten kotimaahan paluusta. Esran kirjan alkuosa (luvut 1–6) kertoo ensimmäisten pakko­siirtolaisten paluusta Babyloniasta Juudeaan ja jälkiosa (luvut 7–10) toisesta paluusta, jossa myös Esra itse oli mukana. Esran kirjan luvut kuvaavat temppelin uudelleenrakentamista.

Tradition mukaan Esra kirjoitti Raamatun Esran kirjan lisäksi myös 1. ja 2. Aikakirjan sekä Esterin kirjan. Lisäksi on olemassa kaksi Esran mukaan nimettyä apokryfikirja: Kreikkalainen Esran kirja ja Esran ilmestys, joiden nimikkeinä Vulgatassa on Kolmas ja neljäs Esran kirja (3. ja 4. Esdras).

Katso myös 

 Esran kirjat

Aiheesta muualla 

 Esra suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
 Esrasta uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paperback Writer

Paperback Writer on pääosin Paul McCartneyn kirjoittama kappale (vaikkakin se on merkitty parivaljakko Lennon-McCartneyn tekemäksi). Se julkaistiin The Beatlesin yhdennentoista singlen A-puolella Yhdysvalloissa 30. toukokuuta 1966 ja Britanniassa 10. kesäkuuta samana vuonna. Kappale meni ykköseksi muun muassa Britannian, Yhdysvaltojen, Länsi-Saksan, Tanskan ja Australian myyntilistoilla. B-puolen ”Rain” oli John Lennonin käsialaa.

Kappale ja taustat
Laulu oli esitetty itseään kustantajalle kauppaavan ”roskaromaanikirjailijan” näkökulmasta, joka halusi julkaista säädyttömän tarinan säädyttömästä herra Learista. Kappale oli samalla The Beatlesin ensimmäinen varsinainen single, joka ei ollut rakkauslaulu. (Tätä linjaa tosin edusti myös Rubber Soul -albumin ”Nowhere Man”, joka julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa.) Alkusysäyksen ”Paperback Writerin” tekemiseen lienee antanut McCartneyn täti, joka oli pyytänyt Paulia tekemään laulun jostakin muusta aiheesta kuin rakkaus. Laulu saattoi myös toimia eräänlaisena kunnianosoituksena aloitteleville kirjailijoille, joihin lukeutui myös John Lennon, jonka esikoiskirja Hispanialainen jakovainaa oli ilmestynyt vuonna 1964.

”Paperback Writerissa” yhtye laulaa neliäänisesti. Merkittävää on myös aikaisempaa raskaampi bassosoundi sekä Gibson SG:llä Humbucker-mikrofonia käyttämällä soitettu kitarariffi. Abbey Roadin studioiden äänitystekniikkaa oli kehitetty uusilla laitteilla, kuten kompressoreilla, oskillaattoreilla ja limittereillä. Beatlesin musiikki muuttuikin merkittävästi ”Paperback Writerin” ja sen B-puolella olevan ”Rain”-kappaleen toimiessa suunnannäyttäjinä uudenlaiseen ja monipuolisempaan äänimaailmaan. ”Paperback Writer” erosi kaikista muista 1966 julkaistuista Beatlesin kappaleista sikäli, että se oli ainoa, jota voitiin esittää kiertueilla.

Mark Shipper on kirjoittanut kirjan nimeltä Paperback writer: Beatlesien elämä ja toiminta (Johanna kustannus, 1982). Kirjan on suomentanut Juice Leskinen.

Lähteet
Nyman, Jake: Onnenpäivät 2, Tammi, 1995, ISBN 951-31-0573-3

Viitteet

The Beatlesin kappaleet
Vuoden 1966 kappaleet
Polyneikes

Polyneikes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen poika. Hänen ja hänen veljensä Eteokleen välinen kaksintaistelu päättyi molempien kuolemaan. Polyneikes oli myös Ismenen ja Antigonen veli. 

Kreikkalainen mytologia
Sytytystulppa

Sytytystulppa on ottomoottorissa sylinterinkanteen kierretty keramiikkaeristeinen metalliosa, johon johdettu suurjännitteinen sytytysvirta synnyttää kipinän palotilassa olevien tulpan kärkien välissä ja siten sytyttää polttonesteen ja ilman seoksen moottorissa.

Tavallisessa sytytystulpassa on kaksi elektrodia eli kärkeä, keskikärki ja sivukärki. Niiden kärkiväli on normaalisti 0,6–0,9 mm mutta joissakin tapauksissa suurempi, jopa 2,5 mm. Nykyisin käytetään usein ns. monikärkitulppia, joissa on useampi kuin yksi sivuelektrodi.

Erikoisrakenteisessa pintapurkaussytytystulpassa kipinä "liukuu" keskikärjen ja ulkokärjen välissä olevaa eristemateriaalia pitkin, eikä "hyppää" ilmassa kärjestä toiseen kuten tavanomaisissa sytytystulpissa.
Nykyisin sytytystulppa on moottorimallikohtainen osa, joka on valmistettu tietyllä kärkirakenteella, sivukärkien lukumäärällä, kärkivälillä, ja tietyllä lämpöarvolla usein vain yhtä moottorimallia varten.

Kärkien valmistusmateriaalina käytetään erikoismetalliseoksia, koska ne joutuvat kestämään suuria mekaanisia, sähköisiä ja lämpörasituksia. Sytytystulpat ovat kuluvia osia ja ne on määrävälein vaihdettava. Sytytystulppien käyttöikä on eräissä moottorimalleissa jopa 160 000 km. Lasersytytystä on kaavailtu sytytystulppien korvaajaksi korkean puristussuhteen moottoreissa.

Katso myös 
 Plasmasytytys

Lähteet

Aiheesta muualla 

Polttomoottorit
Auton sähköjärjestelmät
Rudolf Eucken

Rudolf Eucken (5. tammikuuta 1846 – 15. syyskuuta 1926) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina Jenassa 1874–1919. Teoksissaan Eucken esitteli idealistista filosofiaa. Hän sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1908.

Suomennetut teokset

Muita teoksia 

 Der Kampf um einen geistigen Lebensinhalt (1896) 
 Der Wahrheitsgehalt der Religion (1901) 
 Grundlinien einer neuen Lebensanschauung (1907) 
 Geistige Strömungen der Gegenwart (1908) 
 Können wir noch Christen sein? (1911) 
 Present Day Ethics in their Relation to the Spiritual Life (1913) 
 Der Sozialismus und seine Lebensgestaltung (1920)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Rudolf Euckenin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

Saksalaiset filosofit
Saksalaiset kirjailijat
Moraalifilosofit
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1846 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Europa (mytologia)

Europe () oli kreikkalaisessa mytologiassa Foinikian prinsessa. Europe synnytti Zeukselle kolme poikaa: Minoksen, Sarpedonin ja Rhadamanthyksen. Roomalaisessa tarustossa hänet tunnettiin latinankielisellä nimellä Europa.

Ryöstö 
Europen ryöstöstä on olemassa kaksi erilaista myyttiä. Ensimmäisen mukaan Zeus rakastui Europeen ja muutti itsensä kesyksi valkoiseksi häräksi Europen isän Agenorin karjalauman joukkoon. Kun Europe seurueineen oli poimimassa kukkia kedolla, hän huomasi härän ja päätti hyväillä sitä ja nousi lopulta sen selkään. Tällöin Zeus juoksi Europe selässään mereen ja ui Kreetan saarelle, jossa hän paljasti oikean hahmonsa. Täällä Europesta tuli saaren ensimmäinen kuningatar hänen mentyään naimisiin kuningas Asterionin kanssa, joka lapsettomana adoptoi tämän kolme Zeuksen kanssa saamaa poikaa. 

Toisen version mukaan Europen sieppasivat minolaiset ja veivät hänet mukaan Kreetalle kostaakseen Ion sieppauksen.

Vaikutus 
Jo Hesiodos kertoi Euroopan mantereen olevan nimetty Europen mukaan. Myöhemmin Europen mukaan on nimetty Jupiterin kuu Europa ja asteroidi 52 Europa.

Europe ja Zeus ovat kuvattuina kreikkalaiseen kahden euron kolikkoon.

Kreikkalainen mytologia
Kuuma piste

Kuuma piste eli kuuma kohta () on paikka Maan kuoressa, missä havaitaan pitkäaikaista tulivuoritoimintaa suunnilleen samassa kohdassa. Tulivuoritoiminta ei selity laattatektonisella mekanismilla, ts. laattojen reunojen keskinäisellä toiminnalla.

Kuuma piste pysyy paikallaan, kun taas litosfäärilaatta sen päällä liikkuu vuosimiljoonien kuluessa. Kuumassa kohdassa tapahtuu kivisulan eli magman nousua Maan vaipasta ylöspäin kuorikerroksen alaosaan – kuuman kohdan alla on pluumi. Tällöin Maan kuoreen syntyy ainakin 100–200 km leveä kilpitulivuori. Kuuman kohdan ikä on kymmeniä miljoonia vuosia.

Kuumia kohtia on havaittu yhteensä noin 50. 

Havaijisaaret ovat syntyneet yksi toisensa jälkeen valtamerilaatan ylittäessä kuuman kohdan. Emperor-Havaijin kuuma piste aktivoitui 70 miljoonaa vuotta sitten. Mauna Loa ja Kilauea ovat nuorimpia saariryhmän tulivuoria. 

Kuuma piste on synnyttänyt myös Marshall-Ellice-tulivuoriketjun. Kuuma piste on osallistunut Islannin tulivuoritoimintaan. Merkittävimpiä ovat Havaijin lisäksi Réunion, Yellowstone, Galápagossaaret ja Islanti. Vähemmän aktiivisia ovat esimerkiksi Azorit, Bermuda, Bouvet’nsaari, Ascension, Jan Mayen, Saint Helena ja Tristan da Cunha.

Marsissa on valtavan suuria kuumien kohtien synnyttämiä tulivuoria, esimerkiksi Olympus Mons. Koska Mars muistuttaa jäätynyttä alku-maata, kuumat kohdat lienevät Maan nuoruudessa olleet nykyistä aktiivisempia.

Lähteet 

 Hot Spot Oulun yliopisto  
 U.S. Geological Survey 

Laattatektoniikka
Vulkanologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pärnunjoki

Pärnunjoki () saa alkunsa Järvamaan maakunnasta Pandiveren ylängöltä Roosna-Allikun alueelta ( on lähde), ja virtaa Paiden ja Türin kaupunkien kautta Pärnumaan maakuntaan laskien Itämereen Pärnunlahdella Pärnun kaupungin kohdalla.

Mainitsemisen arvoisia sivujokia ovat Võhman ja Põltsamaan kaupunkien välistä alkunsa saava Navestijoki sekä Viljandin kaupungista alkava Raudnajoki. Molemmat joet laskevat Pärnujokeen Soomaan kansallispuiston alueella lähellä Toria.

Pärnujoessa on paljon koskia, ja vähävetisenä aikana kivet törröttävät hankaloittaen melontaa. Matalapohjaiset kosket voi meloessa ylittää kanoottia koskessa vetäen. Tällöin sandaalit ovat hyvät jalassa. – Sindissä Pärnun ja Torin välillä on useamman metrin korkuinen pato, jonka pystyy kiertämään alavirtaan mentäessä oikealta puolelta maakannaksen yli.

Lähteet 

Pärnumaa
Viron joet
Riianlahteen laskevat vesistöt
Pärnun alavesistöalue
Latvian vesistöt
Häntä

Häntä on selkärankaisen maaeläimen uloke eläimen takapuolen ja selän väliseudulla, jonkin verran peräaukon yläpuolella. Hännän sisällä kulkee luinen selkärangan jatke, joka on kiinni lantioluussa. Lintujen, kalojen ja selkärangattomien eläinten häntää kutsutaan pyrstöksi.

Hännän käyttötarkoitus 

Joillakin eläimillä häntä on vain jäänne, mutta useilla sillä on selkeitä käyttötarkoituksia.

Häntä voi olla tasapainoelin, kuten kenguruilla ja dinosauruksilla. Myös monet kissat pitävät itsensä tasapainossa juostessaan kovaa vauhtia. Lumileopardit puolestaan käyttävät pitkää tuuheaa häntäänsä nukkuessaan lämmikkeenä kasvojen edessä. Monet eläimet - esimerkiksi koiraeläimet - käyttävät häntää kommunikaatiovälineenä ja sosiaalisen arvojärjestyksen viestimiseen. Hännällä suojataan myös peräaukkoa loisilta ja roskilta.

Moni iso eläin huitoo hännällä kiusallisia hyönteisiä. Jotkut liskot puolustautuvat lyömällä hännällään, toiset (esimerkiksi sisiliskot) taas pudottamalla sen sätkiväksi valesaaliiksi saalistajalle.

Häntää voi käyttää myös viidentenä raajana. Monet kiipeilevät eläimet voivat ottaa tukevia otteita hännällään tai jopa roikkua häntänsä varassa. Liito-oravat puolestaan käyttävät häntäänsä peräsimenä ilmaliitojen aikana. 

Kalojen pyrstö on myös eräänlainen häntä ja sitä heiluttamalla ne voivat liikkua eteenpäin. Hännän englanninkielinen sana tail tarkoittaakin myös pyrstöä. Ristiriitaisesti käärmeen peräpäätä kutsutaan yleisesti sekä pyrstöksi että hännäksi.

Häntä ihmisillä
Ihmisillä ja ihmisapinoilla ei ole häntää, vaan pelkkä luinen surkastuma, häntäluu, joka ei ulotu ruumiin ulkopuolelle. Tutkimuksessa on löydetty geeni, jonka ansiosta ihmisillä ei ole häntää. Vielä on jäljellä kysymys, miksi evoluutio suosi hännättömyyttä.

Erittäin harvoin käy niin, että vastasyntyneellä ihmislapsella on surkastunut häntä. Tällaiset hännäntyngät kuitenkin leikataan liki aina pois heti synnytyksen jälkeen. Pisin tunnettu häntä ihmisellä on ollut eräällä 12-vuotiaalla pojalla, noin 23 senttiä. Ilmiötä pidetään atavismina.

Lähteet 

Eläinten anatomia
Ruumiinosat
Retusaari

Retusaari (, ) on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki.

Saaren nimi 
Sen nimen arvellaan tulevan ranskan pientä linnaketta, reduttia, tarkoittavasta sanasta redoute, mikä vaikuttaa epätodennäköiseltä, koska varustuksien rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1703 (ensimmäinen linnake, Kronslott, valmistui heti seuraavana vuonna) ja saarella on varmuudella ollut nimi jo ennen sitä. Yhtä mahdollinen selitys nimelle onkin aunuksen (livvin), lyydin, vepsän ja inkerikkojen (isurin) 'redu', joka tarkoittaa lokaa, kuraa tai mutaa. Vrt. myös suomen 'retunen' -> rähjäinen, epäsiisti, 'retuperällä' -> hunningolla ja 'retale'. 

Sanalla retu saattaa toisaalta olla mytologinen tausta. Karjalan kielessä käytetään paholaisesta (tai pirusta) nimitystä retusilmä. Myös viron etelämurteissa on tähän liittyviä käsitteitä: reutus (paha henki) ja reustada (soimata).

Inkerin suomalaisille Retusaari oli yksinkertaisesti vain "Saari".

Saaren historia 
Retusaari jaettiin Novgorodinmaan ja Ruotsin kuningaskunnan kesken Pähkinäsaaren rauhassa 1323. Se siirtyi kokonaan Ruotsille ja hallinnollisesti osaksi Inkeriä Stolbovan rauhassa 1617. Vuonna 1703 suuressa Pohjan sodassa Venäjän joukot valtasivat saaren ja Ruotsin oli virallisesti luovuttava siitä Uudenkaupungin rauhassa 1721.

Pietari Suuren aikana saari oli kivennapalaisten laidunmaata.

Retusaarella oli 1920-luvulle asti suomalaista asutusta, jonka luterilaiset muodostivat Kronstatin evankelis-luterilaisen seurakunnan, jonka Neuvostoliiton hallinto tuhosi 1930-luvulla. Nykyään toimintaa jatkaa Inkerin kirkon Pietarin rovastikuntaan kuuluva Kronstadtin Pyhän Elisabetin seurakunta.

Lähteet 

Pietarin saaret
Kronstadt
Viktor Jerofejev

Viktor Vladimirovitš Jerofejev (; s. 19. syyskuuta 1947 Moskova) on venäläinen kirjailija, joka on joutunut toisinajattelijan kirjoihin niin Leonid Brežnevin Neuvostoliitossa kuin Putinin Venäjälläkin.

Elämä 

Jerofejevin isä oli Josif Stalinin läheinen työtoveri ja suurlähettiläs. Perhe asui Pariisissa Jerofejevin lapsuudessa, ja niinpä hänen teoksiaan on käännetty runsaasti ranskaksi. Jerofejev valmistui 1970 Moskovan yliopistosta. Väitöskirjansa hän teki 1970 Fjodor Dostojevskista ja ranskalaisesta eksistentialismista.

Hän toimi Neuvostoliiton aikana Metropol-nimisen nuorten kirjailijoiden aikakausjulkaisun toimittajana ja julkaisi teoksia niin sallitusti kuin epävirallisella samizdat-sektorillakin. Jerofejevin mielipiteet katkaisivat kirjailijaliiton jäsenyyden ja hänen isänsä uran.

Toisinajattelijana hän lukeutui räväkkään, normeja koettelevaan siipeen, jonka läntinen vastine oli 1960-luvun kulttuuriradikalismi. Muun kirjallisen tuotannon ohella Jerofejev on kirjoittanut Alfred Schnittken oopperan Elämä idiootin kanssa libreton, joka perustuu hänen saman nimiseen novelliinsa.

Venäjällä hän joutui 2000-luvun alussa Našin hampaisiin, ja hänen teoksiaan koetettiin saada kirjakauppaboikottiin. Syytöksinä olivat ”pornografisuus” ja ”epäkansallisuus”. Toisaalta venäläinen sivistyneistö suhtautuu häneen kalseasti, ja muun muassa sananvapausaktivisti Andrei Bitovin mukaan hän ”ei ole eläessään kirjoittanut yhtään ainutta totuudellista sanaa”. Hänet erotettiin välillä Venäjän kirjailijaliitosta, mutta hän on taas sen jäsen.

Jerofejev asuu nykyisin Moskovassa, ja hänellä on ollut vuodesta 1998 ohjelma Apokrif valtiollisen tv-yhtiön Rossijan Kultura-kanavalla. Hän kirjoittaa kolumneja Frankfurter Allgemeine Zeitungiin ja The New Yorkeriin.

Jerofejev kirjoittaa keväällä 2022 romaania, jonka työnimi on suomennettuna Suuri gopnik. Se on omaelämäkerrallinen, mutta kertoo myös Vladimir Putinin elämästä ja tämän hallinnon ajasta.

Suomennetut teokset

Dokumenttielokuvia 
 Venäjän vapain mies, 2012

Lähteet 
 Mukkulan kansainvälinen kirjailijakokous - Viktor Jerofejev.
 Matti Mäkelä, "Te saatatte ihmiset tolaltaan ja saatte siitä tyydytystä", Viktor Jerofejev kääntää Venäjän sielun apposen auki

Viitteet

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Makuuhaava

Makuuhaava eli painehaava (decubitus) on ihovaurio, joka syntyy sellaisiin potilaisiin, jotka joutuvat makaamaan tai istumaan pitkiä aikoja eivätkä kykene vaihtamaan asentoa. Painehaavoja esiintyy sellaisissa ruumiinalueilla, joilla luut ovat pinnassa ja joutuvat paineen alaisiksi, kuten esimerkiksi ristiluu, lantio sekä olka- ja kantapäät. Painehaavat ovat yleisiä myös pyörätuolia käyttävillä.

Painehaava on hapenpuutteesta johtuva kudosvaurio iholla ja ihonalaisissa kudoksissa. Vaurion voi aiheuttaa paine, ihon venyminen, hankaus tai kaikki tekijät yhdessä. Paine estää veren normaalin kierron iholla, jolloin iho ei saa ravinteita ja heikkenee.

Painehaava voi syntyä jo muutamassa tunnissa tai päivässä ja sen ensimmäinen oire on ihon punoitus ja kuumoitus sekä aristus painettaessa. Jos makuuhaavaa ei hoideta, saattaa iho rikkoutua ja infektoitua. Pahimmassa tapauksessa voi syntyä jopa luuhun asti ulottuvia haavoja.

Makuuhaavoja ehkäistään potilaan ihoa hoitamalla sekä asentoa välillä vaihtamalla.

Syvyysluokitus

 I-asteen painehaava: Iho on ehjä, mutta punoittaa eikä punoitus häviä 30 minuutin kuluessa paineenpoiston tai asennonvaihdon jälkeen. Ihon värin vaaleneminen, turvotus ja kovettumat voivat olla painehaavan merkkejä. Hoidettuna ennalleen palautuva tila.
 II-asteen painehaava: Ihon pinta on rikki. Epiteelikudos on vaurioitunut ja haava ulottuu mahdollisesti verinahkaan asti, mutta ei sen läpi. Iholla saattaa olla rakkuloita. Kivulias. Hoidettuna ennalleen palutuva tila.
 III-asteen painehaava: Haava ulottuu ihonalaiseen kudokseen. Mahdollisesti nekroottinen vaurio näkyy kraatterina, ellei peity ruven alle. Haava saattaa muodostaa fistelin tai ontelon. Lihaskalvo on ehyt. Haava on infektioriski ja vaatii kirurgista hoitoa.
 IV-asteen painehaava: Haava ulottuu ihonalaisiin kudoksiin, lihakseen, luuhun, jänteeseen. Haavaan liittyy laajaa pehmytosakudoksen kuoliota, mahdollisesti luutulehdusta sekä kuivumista ja anemiaa. Haava saattaa olla kokoihovaurio tai iholla voi näkyä vain pieni fisteliaukko. Haavan pohjalla ei yleensä ole kivuntunnetta. Haava on sepsisriski ja vaatii kirurgista hoitoa.

Makuuhaavan hoito 
Oleellisinta on pyrkiä ennaltaehkäisemään makuuhaavan synty.Toisin sanoen, on tärkeätä tiedostaa tilanne, jossa riski makuuhaavan syntymiseen on suurentunut (esim. kipsihoito).

Makuuhaavan hoidon kulmakivi, syvyysluokituksesta riippumatta, on haavan aiheuttaneen paineen poistaminen. Muu hoito riippuu haavan koosta, luonteesta ja potilaaseen liittyvistä asioista. Hoito on joko kirurginen (haavan kirurginen puhdistus ja mahdollisesti plastiikkakirurginen peitto) tai konservatiivinen eli haavan paikallishoito tai molemmat. Haavan ominaisuuksien mukaisesti valitaan sopiva haavanhoitotuote. On olemassa tutkimuksia, joissa on todettu että tuotteet, jotka ovat sekä laajakirjoisesti antimikrobisia että epitelisaatiota eli uuden ihon kasvua tukevia edesauttavat makuuhaavan paranemista. Esimerkkinä on CE- merkitty pihkasalvavalmiste. Kansainvälistä konsensusta haavanhoitotuotteen valinnassa painehaavan paikallishoidossa ei tällä hetkellä kuitenkaan ole.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ihotaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lennart Daléus

Lennart Daléus (s. 25. kesäkuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen  keskustapuolueessa toiminut poliitikko. Hän oli puolueen puheenjohtaja vuodesta 1998 vuoteen 2001. 

Daléus, joka oli ollut keskustapuolueen puoluehallituksen jäsen vuodesta 1986, valittiin Ruotsin valtiopäiville ensimmäistä kertaa vuonna 1991. Valtiopäivien maatalousvaliokunnan johdossa vuodesta 1994 toiminut Daléus valittiin keskustan puheenjohtajaksi tehtävässä yli kymmenen vuotta toimineen Olof Johanssonin jälkeen vain kolme kuukautta ennen valtiopäivävaaleja vuonna 1998. Puolue nosti uuden johtajansa vahvasti esiin vaalikampanjassaan, jonka tunnuslause oli Det här är Lennart. Keskustapuolue sai valtiopäivävaaleissa 5,1 prosenttia äänistä, joka oli puolueen heikoin tulos sitten puolueen ensimmäisten valtiopäivävaalien vuonna 1914. Daléus toimi puoluejohtajana vielä kaksi vuotta vaalien jälkeen, kunnes erosi tehtävästä vuoden 2001 alussa. Hänen seuraajakseen valittiin Maud Olofsson. 

Daléus jätti politiikan tultuaan valituksi Greenpeace Pohjolan pääsihteeriksi vuonna 2002. Hän on myös luopunut keskustapuolueen jäsenyydestä. Hän on aiemmin toiminut Ruotsin Maan ystävien puheenjohtajana vuosina 1971–1976.

Daléus jäi eläkkeelle Greenpeacesta 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lennart Daléus (C), Tidigare riksdagsledamot Sveriges Riksdag

Ruotsin Keskustapuolueen poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Greenpeace
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Sotilasreservi

Sotilasreservi on valtion asevoimien sotaa varten koulutettu joukko, joka käsketään palvelukseen kriisin uhatessa. Näin se voi muodostaa valtaosan maan asevoimien sodanajan vahvuudesta.

Sodassa reserviksi kutsutaan joukkoja, jotka eivät sillä hetkellä ole välittömässä taistelukosketuksessa, vaan ovat siirtyneet rintamalta omien joukkojen taakse lepoon tai ovat varalla esimerkiksi vahvoja keskitettyjä sotatoimia varten.

Reservi Suomessa 
Suomessa asevelvollinen kuuluu varusmiespalveluksen jälkeen reserviin:
 miehistöön kuuluva sen vuoden loppuun, jona hän täyttää 50 vuotta;
 upseeri, opistoupseeri ja aliupseeri sen vuoden loppuun, jona hän täyttää 60 vuotta;
 upseeri, jolla on everstin tai kommodorin tai niitä ylempi sotilasarvo, niin kauan kuin hän on palveluskelpoinen.
Reservin ulkopuolella asevelvollinen kuuluu varareserviin.

Sotilaallisten taitojen ylläpitämiseksi reserviin kuuluvia käsketään määräajoin kertausharjoituksiin, joihin jokainen reserviläinen on sotilasviranomaisen käskystä velvollinen osallistumaan, ellei laillista estettä ole.

Kertausharjoituksissa palvelleita reserviläisiä ylennetään vuosittain tietyin edellytyksin.

Reserviläinen voi asepalveluksen jälkeen täyttää siviilipalvelushakemuksen, minkä jälkeen hänet osoitetaan lyhyeen koulutukseen. Koulutuksen jälkeen asepalveluksen suorittanut ei ole enää reservissä vaan siviilivarannossa, kuten siviilipalveluksen suorittaneet. Siviilivarantoon siirtymisen jälkeen ei voi tulla kutsutuksi kertausharjoituksiin eikä aseellisiin maanpuolustustehtäviin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Reservissä intti.fi

Suomen puolustusvoimat
Sodankäynti
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pikku-Kalle

Pikku-Kalle on useissa vitseissä esiintyvä viisasteleva ja suorapuheinen poika, joka otettiin käyttöön 1970-luvun lopulla. Usein hän käyttäytyy koulussa sopimattomasti ja hermostuttaa vanhempiaan, vaikkei hän yleensä olekaan pahantahtoinen. Osassa vitseistä esiintyy myös pikku Kallen naispuolinen vastine pikku Liisa.

Pikku-Kalle muissa maissa

 Alankomaat: Jantje (dem. "Jan")
 Armenia: Vartanik (Deminutiivi Vartanista)
 Brasilia: Joãozinho (deminutiivi  João) tai Juquinha
 Bulgaria Ivancho (bulgarian Иванчо, Ivanista), yleensä nuoren tytön Mariykan kanssa (Марийка, dim. Mariya)
 Espanja: Jaimito 
 Intia: Tintumon (malajalamin kielellä)
 Italia: Pierino
 Kreikka: Totos (Τοτός), Bobos (Μπόμπος)
 Kroatia: Perica
 Latvia: Jānītis
 Liettua: Petriukas
 Meksiko: Pepito (dem. "Pepe" <- dem. "Jose", Joosef)
 Portugali ja Brasilia: Joãozinho
 Puola:  Jaś, Jasio, Jasiu(dem. "Jan")
 Ranska: Toto
 Romania: Bulă
Ruotsi: Lille Kalle
 Saksa: Fritzchen
 Serbia: Perica
 Slovenia: Janezek 
 Sri Lanka: Amdan (Emden)
 Tšekki: Pepícek (dem. Pepa, joka taas dem.Josef)
 Ukraina:  Vovochka (dem. "Vladimir")
 Uusi-Seelanti: Little Hone
 Venäjä: Vovochka (dem. "Vladimir")
 Viro: Juku
 Britannia ja Yhdysvallat: Little Johnny

Lähteet 

Vitsit
Kuvitteelliset lapset
Repe Sorsa

Repe Sorsa (Daffy Duck) on Warner Bros. -yhtiön animaatioissa esiintyvä piirroshahmo ja yksi Looney Tunesin hahmoista tunnetuimpia. Repe tunnetaan kiivaasta luonteestaan ja koomisesta puheviastaan.

Historia
Repe Sorsa teki ensiesiintymisensä Tex Averyn ohjaamassa lyhytanimaatiossa Porky’s Duck Hunt (1937) Putte Possun kanssa. Nimensä hahmo sai toisessa pätkässään Daffy Duck and Egghead (1938).

Alkuaikojen Repe on sekopäisesti käyttäytyvä ja ääntelevä hahmo, mikä oli uutta piirroselokuvissa. Hahmo pysyi kahjona 1940-luvunkin aikana, vaikka ulkoisesti se hoikistui ja piteni. 1950-luvulla Repe muuttui aiempaa ilkeämmäksi ja alkoi esiintyä Väiski Vemmelsäären kanssa samoissa pätkissä. Samalla se sai puheeseensa ässävian. 1960-luvulla Repe piirrettiin roiston rooliin Speedy Gonzales -lyhytanimaatioissa.

Repe Sorsan tunnetuimpia lyhytanimaatioita ovat Chuck Jonesin ohjaamat kolme metsästysaiheista Väiski-pätkää Rabbit Fire (1951), Rabbit Seasoning (1952) ja Duck! Rabbit! Duck! (1953), joissa Väiski toistuvasti jujuttaa Repeä Elmerin metsästäessä kumpaakin, sekä tieteisaiheinen Duck Dodgers in the 24½th Century (1953).

Vuonna 1968 julkaistua Skyscraper Caper -pätkää seuranneen pitkän tauon jälkeen Warner Bros. julkaisi seuraavan Repe Sorsa -lyhytanimaation The Duxorcist vuonna 1987. Sitä seurasi uusia lyhytanimaatioita ja pitkä elokuva Space Jam (1996). Sen jälkeen Repe on esiintynyt muiden Looney Tunes -hahmojen kanssa useissa uusissa elokuvissa ja animaatiosarjoissa.

Suomessa Repe Sorsa oli myös vakiohahmo Nakke-sarjakuvalehdessä.

Repen alkuperäinen ääninäyttelijä oli Mel Blanc, joka kuoli vuonna 1989. Suomeksi Repe Sorsaa ovat esittäneet muun muassa Antti Pääkkönen ja Pekka Autiovuori.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Looney Tunes -hahmot
Kuvitteelliset linnut
Rockwell B-1 Lancer

Rockwell B-1 Lancer on pitkän matkan strateginen pommikone, jota käyttää Yhdysvaltain ilmavoimat. Yhdessä B-52 Stratofortress -koneiden ja B-2 Spirit -häivepommittajien kanssa se muodostaa Yhdysvaltain pitkän matkan ilmavoimien selkärangan.

Historiaa 

B-1-projekti alkoi jo vuonna 1965. Tarkoitus oli luoda ääntä nopeampi pitkän matkan pommittaja, joka korvaisi B-58 Hustlerin. Konetyyppiä edelsi XB-70 Valkyrie. Ensimmäinen prototyyppi teki ensilentonsa 23. joulukuuta 1974. Kone pystyi yli 2,5 Machin vauhtiin. Tämä B-1A-malli ei kuitenkaan koskaan päässyt tuotantoon. Projekti lopetettiin vuonna 1977. Yhteensä neljä konetta valmistui.

Presidentti Reagan käynnisti B1-projektin uudelleen vuonna 1981, jolloin tarkoitus oli kehittää uusi häivepommittaja. Tästä syntyikin sittemmin B-2 Spirit. B-1-koneen kehitystä jatkettiin omaan suuntaansa, ja konetyyppi teki ensilentonsa lokakuussa 1984. Ensimmäinen kone luovutettiin kesäkuussa 1985. Koneen hinnaksi muodostui noin 200 miljoonaa dollaria kappaleelta. USAF:llä on seitsemisenkymmentä B-1-konetta käytössä, tähän mennessä on 100 lentokonetta valmistettu tyyppiä B-1B. Koneessa on muuttuvageometrinen siipi, eli tilanteen mukaan sen siivet joko levitetään tai vedetään koneen runkoa vasten (yliääninopeudessa).

Kone suunniteltiin lentämään matalalla maastoa seuraten suurella nopeudella ja tunkeutumaan kohteeseen tutkan alapuolelta. Koneen suunnittelussa on myös jonkin verran tavoiteltu häiveominaisuuksia, ja sen tutkamaalipinta on koneen kokoon nähden pieni mutta huomattavasti suurempi kuin varsinaisissa häivekoneissa F-117:ssä, B-2:ssa ja F-22:ssa

Kone pystyy kantamaan suuremman asekuorman kuin B-52.

Koneen virallinen kutsumanimi on Lancer, mutta lentäjille se on "Bone" (B one).

Toimintaan B-1 osallistui ensi kerran Irakissa joulukuussa 1998 (Operaatio aavikkokettu). Sen jälkeen konetta on käytetty Kosovossa, Afganistanissa ja Irakissa. Vuonna 2014 kone suoritti pommituslentoja Isis-järjestöä vastaan ainakin Kobanên kaupungin hallinnasta käytyjen taisteluiden aikana.

Tekniset tiedot

Aiheesta muualla 

http://www.netti.fi/~halle/planes/usa/b-1.htm

Yhdysvaltalaiset pommikoneet
Rockwellin ilma-alukset
Nebukadressar

Nebukadressar (myös Nebukadnesar, Nebukadnessar) tarkoittaa seuraavia asioita:

 Nebukadressar I, Babylonian kuningas
 Nebukadressar II, Babylonian kuningas
 Nebukadressar III, Babylonian kuningas
 Nebukadressar IV, Babylonian kuningas
 Nebukadressar, Matrix-elokuvasarjassa esiintyvä alus.
Fregolin oireyhtymä

Fregolin oireyhtymä on harvinainen mielenhäiriö: potilas luulee kaikkia ihmisiä ympärillään samaksi henkilöksi, joka vain vaihtaa nopeasti valepukuaan. Oireyhtymä on nimetty italialaisen näyttelijän Leopoldo Fregolin (1867–1936) mukaan, joka vaihtoi esiintymisasuaan nopeasti roolista toiseen esitystensä aikana. Oireyhtymän kuvasivat lääketieteelle ensimmäisinä P. Courbon ja G. Fail vuonna 1927.

Katso myös
 Capgrasin oireyhtymä

Lähteet

Oireyhtymät
Psyykkiset harhat
Lasikuitu

Lasikuitu on erittäin kapeista lasisäikeistä tehty materiaali, jota käytetään eristeiden ja tekstiilien valmistuksessa. Arkikielessä lasikuidulla tarkoitetaan yleensä lasikuidulla vahvistettuja muovimateriaaleja eli lujitemuoveja. Ne kuuluvat komposiittimateriaaleihin.

Historia

Lasikuidun valmistamiseen tarvittava perustekniikka, jossa vedetään pitkiä säikeitä sulasta lasista, on tunnettu jo pitkään. Lasinvalmistajat ovat kautta aikojen kokeellisesti valmistaneet lasikuitua, mutta sen massatuotanto alkoi vasta, kun tarvittava hienomekaniikka oli kehitetty. Lasikuitua on valmistettu teollisesti vasta vuodesta 1936. Suomen ainoa lasikuitutehdas oli toiminnassa vuosina 1969–2011.

Käyttökohteet

Lasikuitua käytetään laajamittaisesti veneissä, koska lasikuitu on kevyttä ja vedenkestävää eikä kärsi korroosiosta tai lahoamisesta: käyttökohteita ovat soutuveneet, purjeveneet ja moottoriveneet. Suurin lasikuidun käyttökohde on veneenrakennus ja -korjaus. Lisäksi lasikuidusta valmistetaan myös aitoja, kylpytynnyreitä, uima-altaita, kylpyammeita, kypäriä, putkia ja säiliöitä. Lisäksi lasikuitua käytetään lipputangoissa ja puistojen penkeissä. Lasikuitu soveltuu erinomaisesti kosteisiin ja märkiin käyttökohteisiin sekä jatkuvaan suoraan kosketukseen veden kanssa. Lasikuidusta myös tehdään kalastukseen vapoja ja seiväshyppyyn seipäitä. Lasikuidusta valmistetaan myös sammutuspeitteitä, koska lasikuitu on paloturvallista. Lasikuidusta valmistetaan myös piirilevyjä. Lasikuitua käytetään myös rakentamisessa, esimerkiksi kattomateriaalina tai betonin vahvikkeena. Ensimmäisessä Chevrolet Corvettessa vuonna 1953 oli lasikuituinen kori. Auton korimateriaalina lasikuitu on korroosiota kestävää ja kevyttä, mutta henkilöautojen korimateriaalina käytetään yleensä lasikuidun sijaan terästä ja osin ABS/PC-muovia. Lasikuitua käytetään kuitenkin toisinaan rekkojen koreissa. Kilpailevia materiaaleja eri sovelluksissa ovat ruostumaton tai galvanoitu teräs, alumiini, hiilikuitu ja ABS-muovi. Lasikuidun heikkoutena on sen vaikea kierrätettävyys.

Katso myös 
Lasikuitukaapeli

Aiheesta muualla 

Keraamit
Rakennusmateriaalit
Kuvanveiston materiaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit