Johannes Pakaslahti

Johannes Heikki Pakaslahti (s. 7. tammikuuta 1945) on suomalainen dosentti, koulutukseltaan taloustieteiden sekä valtiotieteiden tohtori, ja entinen rauhanliikkeen aktivisti. Hänen isänsä oli diplomaatti ja ministeri Aaro Pakaslahti.

Pakaslahti oli nuorena merkittävä taistolaisvaikuttaja, mutta tuli ensin tunnetuksi rauhanliikkeessä. Hänet nimitettiin Helsingin Sadankomitean kansainvälisten asioiden sihteeriksi vuonna 1966 ja valtakunnallisen Sadankomitean varapuheenjohtajaksi 1967. Vuonna 1969 Pakaslahti oli Sadankomitealiiton puheenjohtajana. Hän oli tuona vuonna yhtenä syytetyistä niin sanotuissa yllytysoikeudenkäynneissä. Pakaslahti tuomittiin aseistakieltäytymiseen yllyttämisestä raastuvanoikeudessa vuoden ja kolmen kuukauden vankeuteen, minkä hovioikeus alensi 60 päiväsakkoon. Presidentti Urho Kekkonen armahti hänet sakkorangaistuksestakin tammikuussa 1971 samassa yhteydessä Erik Schüllerin kanssa. Käännyttyään taistolaiseksi Pakaslahti luopui pasifismistaan. Hän kirjoitti keväällä 1970 Ylioppilaslehteen Schüllerille osoitetun provosoivan kirjoituksen ”Erik, ota ase!”, jossa hän kehotti nuoria vasemmistolaisia menemään armeijaan hankkimaan hyödyllistä taistelukoulutusta. Samana keväänä hänet syrjäytettiin Sadankomitealiiton puheenjohtajan paikalta hänen hävittyään vaalin Ilkka Taipaleelle.

Pakaslahti opiskeli Itä-Saksassa ja toimi samalla vuosina 1972–1979 Tiedonantajan Berliinin-kirjeenvaihtajana. Hän raportoi muidenkin sosialistimaiden asioista ja teki raportteja myös Yleisradiolle. Pakaslahti oli liittynyt Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) jo 1960-luvulla. Hänet nimitettiin SKP:n kansainväliseen jaostoon vuonna 1981.

Pakaslahti toimi Suomen Rauhanpuolustajien pääsihteerinä vuosina 1980–1986 ja Rauhan Puolesta -lehden päätoimittajana vuodesta 1979 aina 1980-luvun lopulle. Sen jälkeen Pakaslahti oli Maailman rauhanneuvoston pääsihteerinä vuosina 1986–1989. Hän pyrki pääsihteerikautenaan uudistamaan Maailman rauhanneuvoston toimintaa ja lähentämään sitä ei-kommunistiseen ydinsodan vastaiseen rauhanliikkeeseen, mikä johti kiistoihin järjestön sisällä. Neuvostoliitto nosti Pakaslahden pääsihteeriksi avittaakseen muutosta Maailman rauhanneuvoston toiminnassa. Rauhanneuvostossa glasnost-ajan uudistuspyrkimykset henkilöityivät Pakaslahteen, kun taas neuvoston puheenjohtaja Romesh Chandra jarrutti niitä. Pakaslahti jättäytyi aktiivisesta politiikasta 1980-luvun loppupuolella.

Pakaslahti väitteli taloustieteiden tohtoriksi Itä-Saksassa 1970-luvulla ja valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa 2000. Jälkimmäinen väitöskirja käsitteli Euroopan unionin sosiaalista ulottuvuutta.

Alpo Rusi väitti vuonna 2011 julkaistussa teoksessaan Tiitisen lista: Stasin vakoilu Suomessa 1960–1989, että Pakaslahti olisi ollut 1980-luvulla Itä-Saksan tiedustelupalvelun tietolähde (inoffizieller mitarbeiter) koodinimellä ”Andreas”. Tutkija Kimmo Elo kyseenalaisti Rusin väitteen vuonna 2014 osoittamalla, että saatavilla olevat Stasin asiakirjat eivät tue oletusta Pakaslahdesta ja ”Andreaksesta” samana henkilönä.


Kirjoja 
  (Johan von Bonsdorffin kanssa)
  (Riitta Pakaslahden kanssa)
 
 
 
 
 
 
 
  (Perustuu Pakaslahden väitöskirjaan The social dimension of the European Union: Studies on the impact of integration.)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset järjestöjohtajat
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Suomalaiset pasifistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt