joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaukovalvontatutka

Kaukovalvontatutka on pitkille, yli 300 km:n valvontaetäisyyksille tarkoitettu lennonvarmistuksen tai ilmapuolustuksen tutka. Ilmakehän vaimennusominaisuuksien vuoksi se käyttää matalaa 3 GHz:n taajuutta (10 cm:n aallonpituus) tai 1 GHz:n taajuutta (30 cm:n aallonpituus). Niitäkin rajoittaa maanpinna kaarevuus ja maalin on oltava korkealla, jos se on kaukana.

Yli horisontin tutka () on LF-, MF-, HF- ja VHF-radiotaajuusalueilla toimiva kantamaltaan taivaanrannan taakse ulottuva tutka, jonka tehtävänä voi olla toimia ennakkovaroitustutkana. Matalan taajuuden vuoksi OTH-tutka voi käyttää radioaaltojen etenemistapaa, joka perustuu pinta-aaltoon tai ionosfääriheijastukseen, joita maanpinnan kaarevuus ei haittaa.

Suomen puolustusvoimien kaukovalvontatutkana on nykyään Thomson TRS 22XX. Tämä tutkatyyppi kykenee havaitsemaan lentäviä laitteita 500 kilometrin päästä, mutta sillä on äärietäisyydellä runsaan kymmenen kilometrin katvealue, joka johtuu juuri maan kaarevuudesta. Tutka on kolmiulotteinen (3D-tutka) eli se kykenee suunnan lisäksi ilmoittamaan myös lentokorkeuden. Samassa laitekompleksissa on myös toisiotutka.

Katso myös 
Lähivalvontatutka
Keskivalvontatutka

Lähteet 

Tutka
Ilmavalvonta
Hotelli Belvedere

Hotelli Belvedere oli Viipurissa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa toiminut hotelli, joka sijaitsi Salakkalahden kaupunginosassa silloisten Salakkalahdenkadun ja Karjalankadun kulmauksessa. Arkkitehti Fredrik August Odenwallin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1879. Värikkään historian omaava hotelli on toiminut muun muassa Venäjän hajotetun duuman istuntopaikkana sekä Suomen punakaartin päämajana.

Rakentaminen 
Hotelli Belvederen rakennutti viipurilainen liikemies Frans Ehrenburg. Hän oli jo vuodesta 1868 lähtien pitänyt Torkkelinpuistossa sijainnutta samannimistä hotelli-ravintolaa, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1887. Sen oli niin ikään suunnitellut F. A. Odenwall. Uudessa Belvederessä oli alun perin 38 huonetta, ja sitä pidettiin kaupungin tasokkaimpana hotellina. Sen tiloissa kokoontui muun muassa vuonna 1897 perustettu Viipurin Lauluveikot, joka järjesti paikassa konsertteja ja illanviettoja.

Venäjän duuma ja Lenin 
Keisari Nikolai II:n hajotettua Venäjän duuman heinäkuussa vuonna 1906 piti osa duuman kapinallisiksi kutsutuista jäsenistä istunnon Hotelli Belvederessä. Myöhemmin vankilaan joutuneet osallistujat julkaisivat niin sanotun Viipurin manifestin, jossa he kehottivat Venäjän kansaa vastustamaan hallitusta passiivisella vastarinnalla. Samaan aikaan hotellissa majaili myös kaksoisagentti Jevno Azef, joka toimi sekä vallankumouksellisten että Venäjän hallituksen lukuun. Venäläinen kirjailija Aleksandr Solženitsyn kuvaa lyhyesti Belvederessä pidettyä duuman istuntoa vuonna 1983 ilmestyneessä suomentamattomassa romaanissaan Oktiabr 1916.

Myöhemmin saman vuoden elokuussa Vladimir Lenin asui Belvederessä parin viikon ajan yhdessä puolisonsa Nadežda Krupskajan kanssa. Hän toimitti hotellissa uutta Proletarija-nimistä lehteään, jonka ensimmäinen numero ilmestyi 21. elokuuta 1906. Rakennuksen seinässä on heidän vierailustaan kertova muistolaatta. Belvederen tunnettuihin vieraisiin kuului 1910-luvun alussa myös nuori runoilija Osip Mandelštam, joka kääntyi Viipurin metodistikirkossa juutalaisuudesta kristinuskoon.

Ensimmäisen maailmansota ja myöhemmät vuodet 
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 hotellissa piti majaansa Suomeen sijoitetun Venäjän 42. erillisen armeijakunnan esikunta. Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa vuonna 1918 punaisten kansanvaltuuskunta siirtyi Helsingistä noin kolmen viikon ajaksi Belvedereen ennen kuin suuri osa sen jäsenistä pakeni Pietariin.

Hotelli Belvedere lopetti toimintansa ilmeisesti 1920-luvun alkuun mennessä, jolloin rakennukseen tehtiin muutostöitä arkkitehti Uno Ullbergin piirustusten mukaan. 1930-luvun lopulla paikalla oli kuitenkin Uusi Belvedere -niminen matkustajakoti. Sotavuosina hotelli vaurioitui pahoin, ja rauhan tultua se muutettiin asunnoiksi. Nykyään rakennuksen ensimmäinen kerros on liiketiloina ja kaksi muuta asuinkäytössä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viipurin hotellit
Viipurin historia
Suomen hotellit
Ilmavartioasema

Ilmavartioasema oli talvisodan aikana etäällä ilmapuolustusalukeskuksesta ole ilmavalvonta-asema, josta lähetettiin puhelimella tieto vihollisen lentokoneiden liikkeistä.

Ilmavartioasemina käytettiin tunnetusti korkeita paikkoja, kuten kolmiomittaustorneja tai kellotapuleita. Jatkosodan aikana kotirintamaa ei paljoa pommitettu lukuun ottamatta Helsingin suurpommituksia 1944 keväällä.

Rintamilla ilmavartioasemat olivat tilapäisrakenteisia.

Lähteet
Suomen ilmavalvonta talvisodassa, toiminta ja kokemukset, kadettialikersantti Jussi Pajunen, maanpuolustuskorkeakoulu, pro gradu, 2008

Viitteet

Aisti-ilmavalvonta
The Barren Throne

The Barren Throne on islantilaisen death metal -yhtye Beneathin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2014.

Kappaleet

Kokoonpano 

Yhtye
 Benedikt Natanael Bjarnason – laulu
 Unnar Sigurðsson – kitara
 Jóhann Ingi Sigurðsson – kitara
 Gísli Rúnar Guðmundsson – bassokitara
 Ragnar Sverrisson – rummut

Tuotanto
 Wojtek Wiesławski – tuottaja
 Sławek Wiesławski – tuottaja
 Raymond Swanland – kansikuva
 Valli Dordingull – layout

Arvostelut 
 Heavy Metal Tribune: 
 The Metal Observer: 8.5/10
 Metal Temple: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Beneathin albumit
Dario Benuzzi

Dario Benuzzi (s. 1946) on italialainen autourheilija. 

Benuzzi on toiminut Ferrarilla katuautojen testikuljettajana 70-luvulta lähtien. Hän toimi myös 80-luvun lopulta vuoteen 1993 saakka Scuderia Ferrari -tallin F1-testikuljettajana.

Benuzzi oli vuonna yksi olympiatulen soihdunkantajista, soihdun kulkiessa läpi Maranellon matkalla kohti vuoden 2006 Torinon talviolympialaisia. Benuzzi ojensi soihdun eteenpäin toiselle Ferrarin testikuljettajalle Luca Badoerille.

Italialaiset autourheilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Bambuorneero

Bambuorneero (Clibanornis dendrocolaptoides) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Bambuorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö
Bambuorneero elää erilaisissa metsissä 800 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta.

Lähteet

Ruso-orneerot
Viiruselkäorneero

Viiruselkäorneero, aikaisemmalta nimeltään peukaloisokapyrstö (Spartonoica maluroides) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Viiruselkäorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa,Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Viiruselkäorneero elää murto- tai makeavetisillä marskimailla, joilla on laaja-alaisia piikkiputki- (Eryngium) ja kaislakasvustoja (Scirpus).

Lähteet 

Orneerot
Lawrence Gilliard Jr.

Lawrence "Larry" Gilliard, Jr. (s. 22. syyskuuta 1971 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoista Langalla D'Angelo Barksdalena ja The Walking Deadista Bob Stookeyna.

Gilliardin perhe muutti Baltimoreen hänen ollessaan 7-vuotias. Gilliard opiskeli klassista musiikkia Baltimoren taidekoulussa ja Juilliardissa ennen kiinnostusta näyttelemiseen. Elokuvadebyyttinsä Gilliard teki esittämällä ruumista elokuvassa Straight Out of Brooklyn vuodelta 1991.

Gilliard on naimisissa näyttelijätär Michelle Paressin kanssa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Maria Turtschaninoff

Maria Turtschaninoff [turtša'niːnof] (s. 21. helmikuuta 1977 Helsinki) on suomenruotsalainen fantasiakirjailija ja freelance-toimittaja. Hän voitti vuoden 2014 Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan Maresi: Punaisen luostarin kronikoita.

Turtschaninoff opiskeli ihmisekologiaa Göteborgin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2000 ja muutti takaisin Helsinkiin, jossa työskenteli toimittajana Yle Radio Vegassa. Hän on myös avustanut sanomalehti Västra Nylandia.

Ensimmäisen teoksensa, keittokirjan Min mat och mammas (2006), Turtschaninoff kirjoitti yhdessä äitinsä Christine Saarukan kanssa. Hänen ensimmäinen romaaninsa De ännu inte valda ilmestyi vuonna 2007.

Turtschaninoffin romaanit Arra, Anaché ja Maresi sijoittuvat samaan fantasiamaailmaan. Arra oli vuonna 2009 ehdolla Finlandia Junior -palkinnon saajaksi ja sai Svenska litteratursällskapet i Finlandin palkinnon vuonna 2010. Lokakuussa 2014 Turtschaninoff voitti Svenska Ylen kirjallisuuspalkinnon teoksellaan Maresi, ja kirja voitti myös Finlandia Juniorin. Vuonna 2017 hänelle myönnettiin Svenska kulturfondenin suuri kulttuuripalkinto ja 2018 Längmanin säätiön palkinto.  Vuonna 2017 hänet valittiin yhdeksi 39:stä lupaavimmista eurooppalaisesta alle 40-vuotiaasta lasten ja nuorten kirjojen kirjailijasta Hay-festivaalilla Tanskan Aarhusissa.  Fantasiatrilogian teoksia oli vuoteen 2022 mennessä julkaistu yli 30 kielellä ja kirjan Maresi elokuvaoikeudet myytiin 2016 englantilaiselle Film4-elokuvayhtiölle. Kirjan Suomaa käännösoikeudet oli vuoteen 2022 mennessä myyty 15 maahan ja lontoolainen Pushkin Press -kustantamo teki kirjasta maailmanlaajuisen englanninkielisen julkaisusopimuksen.

Lapsena Turtschaninoff esiintyi televisiosarjassa Harjunpää ja ahdistelija (1985), jossa hän näytteli Timo Harjunpään tytärtä. Myös hänen isänsä Peter Turtschaninoff nähtiin pienessä sivuosassa.

Turtschaninoff asuu Karjaalla.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
Kirjailijan verkkosivusto.

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Puiden tarinoita: Ritari

Puiden tarinoita: Ritari on käsikirjoittaja Iiro Küttnerin kirjoittama ja sarjakuvataiteilija Ville Tietäväisen kuvittama satukirja. Sen on vuonna 2014 julkaissut Books North, ja se kuuluu sarjaan Puiden tarinoita, jonka kussakin kirjassa puu kertoo tarinoita ihmisistä.

Küttner on sanonut kirjan tekemisestä, että ensin hän päättää, miten kirja päättyy. "Tarinat eivät olisi voineet syntyä niin, että ensin olisi mietitty, mitä lukijat haluavat." Hän ei suuntaa kirjojaan millekään kohderyhmälle: "En usko kohderyhmiin pennin vertaa." Harri Römpötti kirjoittaa arviossaan, että Ritari alkaa perinteisen kaavan mukaan, mutta jatko ei menekään ennalta arvattavasti. Tarina ei sijoitu tiettyyn aikaan eikä paikkaan, mutta sillä on kuitenkin kytköksiä nykyaikaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teos kustantajan sivulla
 Suvi Ahola: Professori ja sarjakuvataiteilija tekivät lastenkirjan, jossa puut kertovat Helsingin Sanomat 17.3.2014

Suomalaiset sadut‎
Suomalaiset lastenkirjat
Vuoden 2014 kirjat
Ecliptica – Revisited: 15th Anniversary Edition

Ecliptica – Revisited on power metal -yhtye Sonata Arctican yhdeksäs albumi. Se julkaistiin 24. lokakuuta 2014. Albumi on uudelleenäänitys Sonata Arctican debyyttialbumista nykyisellä kokoonpanolla.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.

Kappaleet 

I Can't Dance (bonuskappale, Genesis -cover)

Kokoonpano 
 Tony Kakko – laulu, kosketinsoittimet
 Pasi Kauppinen – basso
 Henrik Klingenberg – kosketinsoittimet
 Tommy Portimo – rummut
 Elias Viljanen – kitara

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Inferno:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 esikoisalbumit
Sonata Arctican albumit
Tremellales

Tremellales on hyytelösienten luokkaan kuuluva lahko. Siihen kuuluville lajeille on yhteistä meduusamainen rakenne. Lahkoon kuuluvia heimoja ovat Carcinomycetaceae, Cuniculitremataceae, Phragmagmoxenidiaceae, Rhynchogastremataceae, Sirobasidiaceae, Tetragoniomycetaceae ja Tremellaceae.

Lähteet 

Hyytelösienet (luokka)
Annihilated

Annihilated on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye, jonka kitaristit Eric Matranga ja Robert Fimbres perustivat vuonna 2008 Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Vuonna 2012 yhtye julkaisi EP-levyn Injected, jolla bassokitaraa soitti Decapitatedissa soittanut Marcin Rygiel. Heinäkuussa 2013 Blabbermouth uutisoi Annihilatedin solmineen levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Esikoisalbumi, XIII Steps to Ruination, julkaistiin 28. lokakuuta 2014.

Jäsenet 
 Eric Cohen – bassokitara
 Eric Matranga – kitara, laulu (2010–)
 Scotti Fuller – rummut (2011–)

Entiset jäsenet 
 Marcin Rygiel – bassokitara (2011–?)
 Robert Fimbres – kitara, taustalaulu (2011–?)

Diskografia

Aiheesta muualla 
 
 Annihilated Unique Leader Recordsin kotisivulla

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset brutaalit death metal -yhtyeet
Batman: Arkham Knight

Batman: Arkham Knight on Rocksteady Studiosin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema avoimeen pelimaailman sijoittuva toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin vuoden 2015 kesäkuussa PlayStation 4- ja Xbox One -pelikonsoleille sekä Microsoft Windowsille. Batman: Arkham Knight perustuu sarjakuvakustantamo DC Comicsin Batman-hahmoon. Peli on neljäs osa Batman: Arkham -pelisarjassa.

Tapahtumiltaan peli sijoittuu noin yhdeksän kuukauden päähän videopelin Batman: Arkham City (2011) tapahtumista. Pelissä Batman kohtaa Gotham Cityyn palanneen Linnunpelättimen, joka on koonnut yhteen mittavan joukon Batmanin vihollisia tuhotakseen Batmanin lopullisesti.

Pelin tarina

Lähtökohta 
Batman: Arkham Knight sijoittuu tapahtumiltaan noin yhdeksän kuukauden päähän Batman: Arkham Cityn tapahtumista. Jokerin kuoltua Gotham Cityn rikollisuus on kääntynyt laskuun, mutta hänen kuolemansa kalvaa edelleen Batmania. Tämä antaa tilaisuuden Batmanin muille vihollisille, kuten Pingviinille, Kaksinaamalle ja Harley Quinnille, ryhtyä yhteistyöhön tehdäkseen lopun Batmanista. Halloweenina Linnunpelätin käynnistää superroistojen hyökkäyksen Gotham Cityyn, minkä vuoksi kaupungin yli kuusi miljoonaa siviiliä joutuu pakenemaan. Jäljelle jäävät ainoastaan rikolliset, minkä vuoksi kaupungin poliisivoimat ovat pahasti alakynnessä ja Batmanin on aloitettava Gotham Cityn pelastaminen.

Ääninäyttelijät

Vastaanotto 
Pelin Windows-versiolla on Metacritic-kerääjäsivustolla 70/100 pistettä ja PlayStation 4-versiolla on 87/100 pistettä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Virallinen sivusto 
Peli GameFAQsin sivuilla 

Vuoden 2015 videopelit
DC Comics -universumiin perustuvat videopelit
Hiiviskelypelit
Beat ’em up -pelit
Avoin pelimaailma -pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Windows-pelit
Batman-pelit
Yksinpelit
Chris Tierney

Chris Tierney (s. 1. heinäkuuta 1994) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Ottawa Senatorsissa.

Ura 
Tierney pelasi vuosina 2010–2014 OHL-joukkue London Knightsissa. San Jose Sharks varasi hänet vuoden 2012 varaustilaisuudessa. Tierney teki Sharksin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen 2. huhtikuuta 2013.

Harjoitusleirin jälkeen Tierney pääsi kaudella 2014–2015 Sharksin kokoonpanoon ja teki debyyttinsä 8. lokakuuta 2014 Los Angeles Kingsiä vastaan.

Syyskuussa 2018 Tierney siirtyi Sharksista Ottawa Senatorsiin osana Erik Karlssonista tehtyä vaihtokauppaa.

Lokakuussa 2020 Tierney teki Senatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä seitsemän miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin pelaajat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
MGM-52 Lance

MGM-52 Lance on telalavetilta ammuttava taktinen ydinohjus, jonka valmistaja on LTV Vought -yhtymä. Se saapui korvaamaan vanhentuneita Sergeant- ja Honest John -ohjustyyppejä, joista jälkimmäinen oli itse asiassa ohjaamaton rakettiase. MGM-52 Lance käytti M113-, M548-, M688- ja M752-tukiajoneuvoja. Palvelukseen astuminen tapahtui vuonna 1972. Lance-ohjukset poistettiin käytöstä vuonna 1992, jolloin niiden palvelusura oli kestänyt tasan kaksi vuosikymmentä. Ohjuksesta oli A-, B ja C-versiot; niistä B oli tarkoitettu merivoimien käyttöön.

Lähteet 
McNab, Chris: Military Vehicles – 300 of the world's most effective military vehicles, 2003. Lewis International Inc. & Amber Books Ltd.  ISBN 1-930983-20-4. (s. 43)

Viitteet

Aiheesta muualla 
http://www.astronautix.com/lvs/mgm52a.htm (kuollut linkki)
http://missilethreat.com/missiles/mgm-52-lance/ 
http://www.designation-systems.net/dusrm/m-52.html
http://www.historyofwar.org/articles/weapons_MGM-52_Lance.html
http://www.militaryfactory.com/munitions/detail.asp?munitions_id=Missile-MGM52-Lance 
http://www.atominfo.pl/przeglad/mgm52.html  
http://www.onwar.com/weapons/rocket/missiles/USA_Lance.html 
Lance missile (ballistic weapon) -- Encyclopedia Britannica

Yhdysvaltain ydinaseet
Yhdysvaltalaiset ohjukset
Axel Gyldén

Clas Axel Gyldén (15. joulukuuta 1879 Viipuri – 4. lokakuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita jugend-tyylisiä rakennuksia Viipuriin.

Henkilöhistoria ja ammattiura
Gyldénin vanhemmat olivat lääninagronomi Axel Gyldén (1838–1915) ja Antonia Sofia Hausen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1899 ja suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1903. Gyldén oli valmistuttuaan työssä apulaisena Gesellius, Lindgren & Saarisen arkkitehtitoimistossa sekä Nyström, Petrelius & Penttilän toimistossa. Vuonna 1906 hän muutti Viipuriin ja perusti sinne arkkitehtitoimiston arkkitehti Uno Ullbergin kanssa. Yhteistyö jatkui vuoteen 1909 saakka, jonka jälkeen Gyldén piti toimistoa omissa nimissään. Hän opetti myös tyylioppia ja sommittelua Viipurin taiteenystävien piirustuskoulussa.

Axel Gyldén oli naimisissa vuodesta 1909 Hulda Gunnel Grotenfeltin kanssa. Gyldénin sisar oli kuvanveistäjä Eva Gyldén.

Töitä 
 1907 Ruhtinas Obolenskin huvila Vuoksenniskalla, nykyinen Saimaanhovi, alkuperäisen uusbarokkityylisen rakennuksen ulkoasua muutettu perusteellisesti 1952–1954 tehdyssä korjauksessa (Uno Ullbergin kanssa) 
 1908 Kulmahalli Torkkelin- ja Punaisenlähteen kadun kulmassa, Viipuri, purettu 1930-luvun lopulla (Uno Ullbergin kanssa)
 1909 Hackman & Co:n toimisto- ja asuinrakennus Pohjoisvallin ja Piispankadun kulmassa, Viipuri (Uno Ullbergin kanssa)
 1910 Thesleffin talo, Pohjoisvallikatu 19, Viipuri
 1911 Hovioikeudenneuvos Uno Gaddin jugendhuvila Pirttikallio, Ruokolahti, Haloniemi
 1912 Eden oy:n liike- ja asuintalo, Vaasankatua 13, Viipuri
 1912 Varatuomari Fritz Wiikin huvila Rantalinna, Ruokolahti, Haloniemi
 1914 Konkkalan parantola Kärstilänjärven pohjoisrannalla

Lähteet 
 Otto-Ivar Meurman : Viipurin arkkitehdit, Viipurin Suomalaisen Kirjallisuusseuran toimitteita 2, Helsinki 1977, Gyldénistä elämäkerta s. 124–128

Viitteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Tridekanoli

Tridekanoli eli 1-tridekanoli eli n-tridekanoli eli n-tridekyylialkoholi eli n-tridekaani-1-oli on primäärinen suoraketjuinen alkoholi, jossa on kolmetoista hiiliatomia. Yhdiste on palavaa ja se on huoneenlämmössä puhtaana yhdisteenä kiinteää, kiteistä ainetta. Tridekanolin molekyylikaava on C13H28O ja rakennekaava CH3(CH2)12OH. Epäpuhtaana kaupallisena seoksena, joka sisältää yhdisteen isomeerejä, se on väritöntä miellyttävänhajuista nestettä.

Tridekanolin moolimassa on 200,36 g/mol, sulamispiste 32,5–33,5 °C, kiehumispiste 152 °C (1,9 kPa:n paineessa), tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 121 °C (o.c. seos) ja CAS-numero 112-70-9. Tridekanoli ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja eetteriin. Tridekanolia käytetään muun muassa hajusteena. Altistuminen yhdisteelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

PubChem: 1-tridecanol 
Human Metabolome Database (HMDB): Tridecanol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Tridecanol 
ChemBlink: 1-Tridecanol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Tridecan-1-ol 
Pherobase: Semiochemical - 13OH 
Pherobase: Floral Compound - 13OH 

Alkoholit
Norjan alueet

Norjan alueet on Norjan aluejako, jossa maan läänit on ryhmitelty viideksi alueeksi.

Østlandet
 Akershusin lääni
 Buskerudin lääni
 Hedmarkin lääni
 Opplandin lääni
 Oslo
 Telemarkin lääni
 Vestfoldin lääni
 Østfoldin lääni

Sørlandet
 Itä-Agderin lääni
 Länsi-Agderin lääni

Vestlandet
 Hordalandin lääni
 Møren ja Romsdalin lääni
 Rogalandin lääni
 Sognin ja Fjordanen lääni

Trøndelag
 Etelä-Trøndelagin lääni
 Pohjois-Trøndelagin lääni

Pohjois-Norja
 Finnmarkin lääni
 Nordlandin lääni
 Tromssan lääni
Linden Vey

Linden Vey (s. 17. heinäkuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-seura SKA Pietarissa.

Vey on Los Angeles Kingsin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2009. 28. kesäkuuta 2014 Vey vaihdettiin Kingsistä Vancouver Canucksiin, joka antoi tilalle toisen kierroksen varauksensa vuoden 2014 varaustilaisuuteen.

Tilastot 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Party Rock Anthem

Party Rock Anthem on yhdysvaltalaisen dancepopmusiikkituottajaduo LMFAO:n kappale, jolla myös vierailee brittiläislaulaja Lauren Bennett sekä yhdysvaltalainen musiikkituottaja GoonRock. Se julkaistiin heidän toisen, Sorry for Party Rocking-studioalbumin ensimmäisenä singlenä vuonna 2011. Kappale interpoloi Rick Rossin kappaleen "Hustlin" sanoja. "Party Rock Anthem" on tällä hetkellä listattu Billboard Hot 100-listan kaikkien aikojen viidenneksi parhaimmaksi kappaleeksi listavuosilta 1958-2013.

Kappale pääsi singlelistan kärkeen Australiassa, Islannissa, Belgiassa, Brasiliassa, Kanadassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Sveitsissä, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa. Se myös pääsi viiden parhaimman joukkoon Suomessa, Norjassa ja Italiassa. Maailmanlaajuisesti se oli vuoden 2011 kolmanneksi myydyin digitaalinen single 9,7 miljoonan kopion myynnillä. Se on myös Australian historiassa valtion myydyin kappale ja Yhdysvaltain historian kolmanneksi myydyin digitaalinen kappale.

"Party Rock Anthem" on pääosin elektronista sävellystä. Liitettynä vuonna 2012 julkaistuun elokuvaan 21 Jump Street se voitti MTV Movie Awardin kategoriassa "Paras musiikki". Kappale voitti myös kategoriassa "Suosikkikappale" vuoden 2012 Nickelodeon Kids’ Choice -palkintogaalassa.

Lähteet

Vuoden 2011 kappaleet
LMFAO:n kappaleet
Kulttuuritalo Martinus

Kulttuuritalo Martinus  on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva, vuonna 1987 valmistunut konsertti- ja kulttuuritalo, joka tarjoaa tiloja erilaisille tapahtumille kokouksista ja seminaareista musiikki- ja  kulttuuritilaisuuksiin. Se on rakennuskokonaisuutta, jonka pääkäyttäjiä ovat Martinlaakson lukio ja Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercuria. Martinus on Vantaan kulttuurielämän päänäyttämö. Se oli vuonna 1974 perustetun Vantaan kaupungin ensimmäinen uusi kulttuurirakennus.
 
Katsomopaikkoja kulttuurisalin pääsalissa eli Martinus-salissa on noin 440 henkilölle, joista kuusi on invalidipaikkaa. Remontoidut tilat avautuvat käyttöön jälleen lokakuussa 2016. Konserttitalon lämpiöön mahtuu noin sata henkeä; tila soveltuu myös pienimuotoisiin konsertteihin ja muihin tapahtumiin. Talossa työskentelee n. 10 henkilöä vakituisesti.

Martinus-salin akustiikan on suunnitellut Heikki T. Tuominen. Hyvän akustiikan ansiosta salissa on tehty monia nauhoituksia äänitteitä varten sekä tv-tallennuksia. Martinus on Vantaan viihdeorkesterin kotisali.

Kulttuuritalon seinällä on tiilireliefityö (1994), jonka on suunnitellut arkkitehti Reijo Perko. Lämpiössä on Taisto Raudan veistossommitelma Vastavirtaan ui lohen suku.

Kulttuuritalo Martinuksen johtajana toimii 1.8.2017 lähtien Christian Sandström. Talon ensimmäisenä toiminnanjohtajana 1986–1996 toimi Harri Saksala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kulttuuritalo Martinus - Sali - Panorama (vuodelta 2011)  (vantaa.fi)

Suomen konserttitalot
Vantaan rakennukset ja rakennelmat
Martinlaakso
Vantaan kulttuuri
Dominic Solanke

Dominic Ayodele Solanke-Mitchell (s. 14. syyskuuta 1997 Reading) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia. Pelipaikaltaan Solanke on hyökkääjä. 

Solanke debytoi Chelsean paidassa Mestarien liigasa lokakuussa 2014 tultuaan vaihdosta kentälle NK Mariboria vastaan. Elokuussa 2015 Solanke siirtyi kauden 2015–2016 kattavalla lainasopimuksella Chelsean yhteistyöseuraan, Alankomaiden Eredivisien SBV Vitesseen. Hän debytoi pääsarjatasolla elokuussa 2015 Feyenoordia vastaan ja teki avausmaalinsa seuraavalla kierroksella SC Cambuurin verkkoon. Liverpool julkisti 10. heinäkuuta 2017 virallisesti hankkineensa Solanken hänen sopimuksensa päätyttyä Chelseassa. Hän pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 21 ottelua ja teki yhden maalin mutta ei saanut seuraavalla kaudella enää edustusjoukkueessa peliaikaa. Tammikuussa 2019 Solanke siirtyi Bournemouthiin.

Solanke voitti kesällä 2014 alle 17-vuotiaiden EM-kultaa Englannin kanssa ollen maan paras maalintekijä turnauksessa neljällä maalillaan Maltalla järjestetyssä turnauksessa. Vuonna 2017 Solanke valittiin alle 20-vuotiaiden MM-kisojen parhaaksi pelaajaksi Englannin voittaessa kultaa. Hän teki seitsemässä ottelussaan neljä maalia, joista yhden puolivälieräottelussa Meksikoa vastaan ja kaksi välierässä Italiaa vastaan. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi yhden ottelun.

Solanke pelasi Englannin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan.

Lähteet

Viitteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Polaskia

Polaskia on meksikolainen kaktuskasvisuku, joka on saanut nimensä yhdysvaltalaisen kaktusharrastajan, Charles Polaskin mukaan.

Tuntomerkit 
Polaskia-kaktukset ovat puumaisia, 4-5 m korkeita, runsashaaraisia ja tiheän latvuksen muodostavia lajeja. Varret ovat kirkkaan vihreitä ja haarautuvat toistuvasti. Niissä on 7-12 uurretta, joiden reunat ovat aaltoilevia. Areolit eli kääpiöversot ovat kilpimaisiä ja sijaitsevat lähekkäin uurteiden reunoilla. Keskipiikit voivat puuttua, säteittäispiikkejä on kolmesta kahdeksaan, ja ne ovat harmahtavia tai mustahkoja. Kukat ovat pieniä, avoinna yötä päivää, ruukkumaisia tai kellomaisia ja valkoisia, kermanvalkeita tai kellertävänvihreitä. Hedelmä on pallomainen, punainen, mehukas ja syötävä. Siemenet ovat pieniä, päärynän tai munan muotoisia ja mustia.

Levinneisyys 
Suvun kaksi lajia, Polaskia chende ja Polaskia chichipe, kasvaa Etelä-Meksikossa Oaxacan ja Pueblan osavaltioiden alueella.

Lähteet 
Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. Timber Press; Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet 

 Kaktuskasvit
Danny Ings

Daniel William John "Danny" Ings (s. 23. heinäkuuta 1992 Winchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa. Oikeajalkaisen Ingsin pelipaikka on hyökkääjä.

Ura

Seurajoukkueura 
Ings on AFC Bournemouthin kasvatti. Hän edusti seuran edustusjoukkuetta vuodet 2009–2011. Vuonna 2010 Ings kävi lainalla Dorchester Townissa, joka pelasi Conference Southissa. Elokuussa 2011 Ings siirtyi Englannin Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnley FC:hen. Kaudella 2012–2013 hänestä tuli seuran ykköshyökkääjä Jay Rodriguezin siirryttyä Southampton FC:hen. Ings valittiin Mestaruussarjan kauden 2013–2014 pelaajaksi hänen pelattuaan hienon kauden Burnleyn noustessa Valioliigaan. Ingsin ensimmäinen valioliigamaali tuli lokakuussa 2014 Evertonia vastaan. Kaudella 2014–2015 Ings teki 35 pelaamassaan ottelussa 11 maalia, mutta Burnley putosi takaisin Mestaruussarjaan.

Kesäkuussa 2015 Ings siirtyi Valioliigan Liverpool FC:hen. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa 2015 West Ham Unitedia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa kuussa Norwich Cityä vastaan. Toisen maalin hän teki lokakuussa Evertonia vastaan mutta oli sen jälkeen loukkaantumisen takia poissa pelikentiltä yli puoli vuotta. Seuraavalla kaudella hän pelasi vain reservijoukkueessa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Valioliigassa kahdeksan ottelua ja teki West Bromwich Albionia vastaan yhden maalin.

Kesällä 2018 Ings siirtyi lainalle Southamptoniin. Hän pelasi kauden aikana Valioliigassa 24 ottelua ja teki seitsemän maalia, joista kaksi joulukuussa Arsenalia vastaan Southamptonin luvuin 3–2 voittamassa ottelussa. Kesällä 2019 hän siirtyi Southamptonin omistukseen. Kaudella 2019–2020 hän teki pelaamissaan 38 valioliigaottelussa 22 maalia, joista viisi viidessä peräkkäisessä ottelussa marras-joulukuussa. Kaksi maalia samassa ottelussa hän teki joulukuussa Aston Villaa ja kesäkuussa Watfordia vastaan. Hän sijoittui koko liigan maalintekijätilastossa jaetulle toiselle sijalle. Kaudella 2020–2021 hän teki 29 valioliigaottelussa 12 maalia. Hän teki kaksi maalia syyskuussa Tottenhamia ja toukokuussa Crystal Palacea vastaan.

Maajoukkueura 
Ings pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa 13 ottelua vuosina 2013–2015. Noissa otteluissa syntyi neljä maalia. Vuoden 2015 ikäluokan EM-kilpailuissa Ings pelasi kolmessa ottelussa.

Englannin miesten maajoukkueessa Ings tuli vaihtopelaajana kentälle lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Kaksi seuraavaa maaotteluaan hän pelasi vuonna 2020, ja jälkimmäisessä niistä ystävyysottelussa Walesia vastaan hän pelasi täydet minuutit ja teki joukkueensa kolmesta maalista viimeisen.

Lähteet 
 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Pseudorhipsalis

Pseudorhipsalis on muutamalajinen kaktuskasvisuku.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat päällyskasveina kasvavia ja pensasmaisia kaktuksia, joilla on kaarevat ja tyvestä liereät, muutoin litteät ja lehtimäiset varret. Ne ovat piikittömiä. Kasvit ovat päiväkukkijoita, ja kukat ovat suppilomaisia tai ratasmaisia, valkoisia tai kellertäviä. Pohjuksessa on muutama pieni suomu. Hedelmä on marjamainen ja väriltään vaalea, usein purppuransävyinen. Munanmuotoiset siemenet ovat tummanruskeita.

Levinneisyys 
Suku kasvaa Keski-Amerikassa ja Karibian alueella, yksi laji (P. ramulosa) myös suuressa osassa Etelä-Amerikkaa.

Lajit 
Suvussa on kuusi lajia:
Pseudorhipsalis acuminata
Pseudorhipsalis alata
Pseudorhipsalis himantoclada
Pseudorhipsalis horichii
Pseudorhipsalis lankesteri
Pseudorhipsalis ramulosa

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet 

 Kaktuskasvit
Jätkän rakkaus

Jätkän rakkaus on Tulipunaruusujen studio-albumi vuodelta 1994

Kappaleet 
Jätkän rakkaus 
Hammaslääkärin veli 
Harmaa varpunen 
Orvon osan sain 
En ole 'Mr. Muovimani' 
Haloo, haloo naiset 
Nyt kun oot mennyt 
Muista ystävää 
Tää on se maa 
Elämä ottaa, elämä antaa 
Oot poissa 
Reiluja reiskoja, huimia veikkoja

Vuoden 1994 albumit
Tulipunaruusujen albumit
Humppatusina

Humppatusina on Tulipunaruusujen studioalbumi vuodelta 1977

Kappaleet 
Pohjola
Heili Karjalasta
Silmät tummat kuin yö
Tulipunaruusut
Bella Ciao
Pustan sävel (alkup. Minek a szöke ennekem)
Irja
Tammerkoski
Odessa (alkup. Djadja vanja)
Kuusamoon
Yö altailla
Ilta Oulunjoella

Vuoden 1977 albumit
Tulipunaruusujen albumit
Pygmaeocereus

Pygmaeocereus on vähälajinen eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku, joka on läheistä sukua ruostekaktuksille (Haageocerus).

Tuntomerkit 
Lajit ovat pienikokoisia, yksivartisia tai mätästäviä, usein tuskin maanpinnan yläpuolelle kohoavia kaktuksia, joilla on tavallisesti mehevät juuret. Varsi on pallomainen, vihreä, halkaisijaltaan yhdestä viiteen senttimetriä. Siinä on 8-15 uurretta, joiden väleissä on usein kyhmyjä. Areolit ovat pyöreitä tai pitkänomaisia ja villakarvaisia. Piikkejä niissä on useita, ja ne ovat tavallisesti erilaistuneet keski- ja säteittäispiikeiksi. Pituutta piikeillä voi olla puoli senttiä. Kasvit kukkivat yöllä, kukka on leveän suppilomainen, valkoinen ja kuusi senttimetriä leveä. Kukan tyvimalja on pitkä ja hoikka. Hedelmä on pallomainen tai päärynän muotoinen.

Levinneisyys 
Suku on kotoisin Perusta.

Lajit 
Lajeja suvussa on kolme:
Pygmaeocereus bieblii
Pygmaeocereus bylesianus
Pygmaeocereus familiaris

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet 

 Kaktuskasvit
Remo Ronkainen

Remo Ronkainen (s. 22. toukokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen pappi ja entinen poliitikko.

Ronkainen työskentelee Suomen ev.lut kirkossa pastorina Helsingissä. Aikaisemmin hän on työskennellyt pastorina Turussa. Ronkainen toimi vuosina 2015-16 KD Nuorten puheenjohtajana. Koulutukseltaan hän on teologian maisteri Helsingin yliopistosta. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän jäi Turussa yli 300 äänellä varavaltuutetuksi. Ronkainen oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja sai 500 ääntä. Hän luopui poliittisista luottamustoimista vuonna 2020 muutettuaan perheineen Helsinkiin. 

Ronkainen vihittiin papin virkaan toukokuussa 2015. Sotilasarvoltaan hän on reservin luutnantti. Ronkainen on myös toiminut useita vuosia pop-yhtye GFM:n laulajana.

Lähteet

KD Nuorten puheenjohtajat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Rauhocereus riosaniensis

Rauhocereus on kaktuskasveihin kuuluva suku, jossa on vain yksi laji, R. riosaniensis. Tieteellinen sukunimi viittaa Heidelbergin yliopiston kasvitieteen professori Werner Rauhiin, joka oli maineikas mehikasvien eli sukkulenttien tutkija. Lajin läheisin sukulainen on Browningia-suku.

Ulkonäkö ja koko 
R. riosaniensis on pylväsmäinen, enimmäkseen pensastava ja tyvestään haarova kaktus. Se muodostaa usein jopa neljän metrin korkuisia tiheikköjä. Varren väritys on sinertävän vihreä ja siinä viisi tai kuusi uurretta, joiden väleihin muodostuu kyhmyjä. Areoleissa on villakarvaa ja muutama tukeva piikki, jotka ovat alta punertavia, päältä kellertäviä, myöhemmin harmaantuvia, enintään viisi senttiä pitkiä. Kukat sijaitsevat varren yläpäässä, ovat avoinna päivisin; kehä on kellomainen ja jopa viisi cm leveä. Pohjuksessa on pieniä suomuja ja kiharia ruskeita karvoja. Hedelmä on munanmuotoinen, punainen ja mehevä, ja kukan jäänteet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat pieniä ja kiiltävän mustia.

Levinneisyys 
Laji on kotoisin Perun pohjoisosasta.

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet 

 Kaktuskasvit
Bonnierin taidehalli

Bonnierin taidehalli () on Ruotsissa Tukholmassa sijaitseva taidemuseo. Se sijaitsee Vasastanin kaupunginosassa Bonnierhusetin vieressä. Se on ruotsalaisen ja kansainvälisen nykytaiteen keskus, jossa pidetään näyttelyitä, keskusteluja ja seminaareja. Silitysraudan muotoinen rakennus on rakennettu lasista ja teräksestä. Taidehallin lähtökohtana on toininut Jeannette Bonnierin vuonna 1985 perustama säätiö, joka perustettiin hänen auto-onnettomuudessa kuolleen tyttärensä Maria Bonnier Dahlinin muistoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bonnierin taidehallin kotisivut 

Ruotsin taidemuseot
Tukholman museot
Niin paljon kauniita tyttöjä

Niin paljon kauniita tyttöjä on Tulipunaruusujen studioalbumi vuodelta 1982.

Kappaleet 
Hei vaan heilat entiset
Elämäni valo
Silloin ruusut kukkivat
Anna mun kaikki kestää
Itse laskuni maksan
Syksy tullut on
Niin paljon kauniita tyttöjä
Odottavan aika pitkä on
Onneni summa
Kaiken kanssasi jakaisin
Syrjähyppy
On kaikki muuttunut

Vuoden 1982 albumit
Tulipunaruusujen albumit
P21

P21 on Pitkärannan ja Prääsän välinen asfaltoitu maantie Karjalan Tasavallassa Venäjällä, jonka pituus on noin 138 kilometriä. Tie alkaa Pitkä­rannasta tieltä A131 ja päättyy Prääsässä Kuolan valtatiehen M18. Tien varrella on seitsemän kylää ja taajamaa. Tie on oikaistu ja peruskorjattu hyväkuntoinen maantie.

Lähteet 

Karjalan tasavallan tiet
Romantiikkaa ruusutarhassa

Romantiikkaa Ruusutarhassa on suomalaisen Raimo Piipposen studioalbumi vuodelta 1976.

Kappaleet
 Kyllikki
 Romantiikkaa ruusutarhassa
 Tulipunaruusut
 Paula
 Kielon jäähyväiset
 Marusja
 Ilta Oulunjoella
 Tuohinen sormus
 Leirinuotiolla
 Lesken lempi
 Unelmatyttö
 Jääkukkia
 

Vuoden 1976 esikoisalbumit
Tulipunaruusujen albumit
Kadotettu nuoruus

Kadotettu nuoruus on Tulipunaruusujen studio-albumi vuodelta 1982

Kappaleet 
Kadotettu nuoruus 
Kesäkissa 
Kotimaani tämä Suomi on 
Afrodite, Afrodite 
Tillin tallin 
Sabrina, Sabrina 
Rattattaa 
Hio-hio-hoi 
Tuokoon horsmia rentut 
Sano da da 
Voi Ulla, voi Ulla (Levyn etiketissä virheellisesti: Voi olla, voi olla)
Keltainen ruusu

Vuoden 1989 albumit
Tulipunaruusujen albumit
Anders Nilsen

Anders Nilsen (s. 23. kesäkuuta 1988) on norjalainen muusikko ja koomikko, joka tunnetaan tanssimusiikista höystettynä huumorilla. Nilsenin tunnetuin kappale lienee vuonna 2014 julkaistu Salsa Tequila. Salsa Tequila oli kaupallinen menestys muutamassa Euroopan maassa. Hänen ensimmäinen singlensä 20.000 julkaistiin vuonna 2013. Salsa Tequila sisältää yksittäisiä espanjan kielen sanoja. Nilsen sanoo kappaleessa kuitenkin, ettei osaa puhua espanjaa (no hablo español). Nilsenin isä Leif Nilsen on myös muusikko.

Lähteet 

Norjalaiset muusikot
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Jaakko Puhakka

Jaakko Antero Puhakka (s. 17. maaliskuuta 1954 Eno) on Tampereen teknillisen yliopiston rehtori sekä ympäristötekniikan professori . Puhakka toimi Itä-Suomen yliopiston akateemisena rehtorina 2015-2017.

Henkilöhistoria
Puhakka syntyi opettaja Antti Puhakan ja terveydenhoitaja Rauha Pajarisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on diplomi-insinööri Ritva Vaaranrinta. Puhakka tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1973, suoritti Helsingin yliopistossa maatalous- ja metsätieteiden maisterin tutkinnon 1981 ja lisensiaatin tutkinnon 1986 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1990.

Ammattiura
Toimittuaan Helsingin yliopistossa tutkijana 1981–1983 ja Tampereen teknillisessä korkeakoulussa tutkijan eri tehtävissä 1983 ja 1985–1989 hän oli viimeksi mainitussa ympäristö- ja biotekniikan apulaisprofessori 1995–1997 ja professori vuodesta 1998. Vesi- ja ympäristötekniikan laitoksen esimies hänestä tuli 1997 ja Helsingin yliopiston ympäristöbiotekniikan dosentti 1991. Hän on myös toiminut yliopiston tutkimuksesta vastaavana vararehtorina (2014), luonnontieteiden tiedekunnan varadekaanina sekä kemian ja biotekniikan laitoksen johtajana. Puhakka on tehnyt tutkimusta ympäristöä säästävän kaivostekniikan parissa ja tutkinut mm. kiveä syöviä mikrobeja. Yhdysvalloissa Puhakka oli vierailevana tutkijana  1983–1984 ja vierailevana apulaisprofessorina 1991–1994.

Puhakan vuonna 2015 alkanut toimikausi Itä-Suomen yliopiston akateemisena rehtorina kestää viisi vuotta ja hänen virkansa päätoimipaikka on yliopiston kampus Joensuussa.

Lähteet

 Vuonna 1954 syntyneet
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Itä-Suomen yliopisto
Tampereen teknillisen yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Elävät henkilöt
Marta Bassino

Marta Bassino (s. 27. helmikuuta 1996) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa Centro Sportivo Esercitoa. Hän on parisuurpujottelun maailmanmestari ja suurpujottelun maailmancupin voittaja.

Bassino saavutti kultaa Italian-mestaruuskilpailujen suurpujottelussa maaliskuussa 2014. Alppihiihdon Eurooppa-cupissa Bassino voitti Sestrieren suurpujottelun tammikuussa 2014. Vuoden 2014 nuorten MM-kilpailuissa Jasnássa Bassino voitti kultaa suurpujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli suurpujottelussa yhdestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurpujottelussa viidenneksi ja alppiyhdistetyssä kymmenenneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui alppiyhdistetyssä ja suurpujottelussa 13:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän jakoi parisuurpujottelun kullan Katharina Liensbergerin kanssa sekä oli alppiyhdistetyssä kuudes, supersuurpujottelussa yhdestoista ja suurpujottelussa kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui supersuurpujottelussa 17:nneksi.

Maailmancup 
Bassino kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lenzerheiden suurpujottelussa maaliskuussa 2014 päästen heti pisteille oltuaan 19:s. Toistamiseen hän saavutti saman sijoituksen Aspenin suurpujottelussa marraskuussa 2014. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Åren suurpujottelussa maaliskuussa 2015. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2016 oltuaan kolmas. Hän oli samalla kaudella kolmas myös Plan de Coronesin ja Aspenin suurpujotteluissa. Tammikuussa 2018 hän sijoittui toiseksi Lenzerheiden alppiyhdistetyssä. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli neljäs.

Kaudella 2018−2019 Bassino sijoittui kolmanneksi Kronplatzin suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Killingtonin suurpujottelussa marraskuussa 2019. Hän oli samalla kaudella toinen Lienzin suurpujottelussa sekä kolmas Altenmarktin alppiyhdistetyssä ja Sestrieren parisuurpujottelussa. Banskossa hän sijoittui toiseksi sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides ja suurpujottelucupissa neljäs.

Kaudella 2020−2021 Bassino voitti kauden avanneen Söldenin suurpujottelun sekä Courchevelin ensimmäisen suurpujottelun ja Kranjska Goran molemmat suurpujottelut. St. Antonin supersuurpujottelussa hän oli toinen. Kronplatzin suurpujottelussa hän oli kolmas. Hän voitti suurpujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi.

Kaudella 2021-2022 Bassino sijoittui suurpujottelussa toiseksi Åresa ja Méribelissä sekä 
kolmanneksi Courchevelin jälkimmäisessä kilpailussa ja Kransjka Gorassa. Suurpujottelucupissa hän oli viides ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Middle-earth: Shadow of Mordor

Middle-earth: Shadow of Mordor on Monolith Productionsin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka julkaistiin alun perin 30. syyskuuta 2014 Microsoft Windowsille. Peli on sittemmin julkaistu myös PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, Xbox 360:lle ja Xbox Onelle. Peli perustuu J. R. R. Tolkienin teoksiin.

Peli on toimintaroolipeli, joka sijoittuu avoimeen pelimaailmaan, joten pelaaja voi tutkia maailmaa vapaasti. Pelissä voi päätarinan lisäksi useita sivutehtäviä pelattavaksi. Pelaaja ohjaa Talionia, jolla on hengen kaltaisia kykyjä. Hänen tulee kostaa Sauronille, joka murhasi hänen perheensä. Peli sijoittuu Hobitin ja Taru Sormusten Herrasta -sarjan välille.

Pelille on julkaistu seuraaja Middle-earth: Shadow of War.

Vastaanotto 

Middle-earth: Shadow of Mordor on saanut positiivisen vastaanoton. IGN antoi pelille arvosanaksi 9.3/10, Game Informer 8.25/10, GameSpot 8/10, GameTrailers 8.7/10 ja Eurogamer 8/10. Suomessa Gamereactor totesi pelin olevan "ehdoton ostos toiminnallisista seikkailupeleistä pitäville pelaajille" ja antoi arvosanaksi 8/10, Dome.fi antoi 4,5/5.

Peli on voittanut muun muassa Interactive Achievement Awards -palkinnon Vuoden seikkailupeli sekä Game Developers Choice Awards Vuoden Peli (Game of the Year).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Virallinen sivusto  

Vuoden 2014 videopelit
Toimintaroolipelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
PlayStation 3 -pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox 360 -pelit
Xbox One -pelit
J. R. R. Tolkienin teoksiin perustuvat videopelit
PlayStation 4 Pro -tehostetut pelit
Alexander Bustamante

Sir William Alexander Clarke Bustamante (24. helmikuuta 1884 Hanover, Jamaika – 6. elokuuta 1977 Irish Town, Jamaika) oli jamaikalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, josta tuli itsenäistyneen Jamaikan ensimmäinen pääministeri. 

Bustamante nousi jamaikalaisten tietoisuuteen 1940-luvulla perustaessaan työväenpuolueen ja samalla saaren ensimmäisen ammattijärjestön, Bustamante Trade Unionin. Jamaikan autonomiseen hallitukseen Bustamante valittiin ensi kertaa 1944, silloin liikenneministeriksi. Britannian myönnettyä Jamaikalle itsenäisyyden 1962 Bustamantesta tuli maan ensimmäinen pääministeri.

Bustamanten alkuperäinen nimi oli William Alexander Clarke. Hän syntyi Jamaikan Hanoverin kaupungissa irlantilaisen isän ja mustaihoisen äidin katoliseen perheeseen. Hän sanoi ottaneensa nimekseen Bustamanten kunnianosoituksena espanjalaiselle merikapteenille, jonka oli nuorena tuntenut. Bustamante työskenteli poliisina Kuubassa, ravintoneuvojana newyorkilaisessa sairaalassa ja liikennetarkastajana Panamassa, jossa tapasi tulevan vaimonsa. Palattuaan kotisaarelleen 1932 hän valikoitui pian itsenäisyysliikkeen johtajaksi, joka sai mainetta kirjoituksillaan Daily Gleaner- ja Jamaica Standard -lehdissä sekä brittiläisissä sanomalehdissä. Vuonna 1937 hänet valittiin  Jamaica Workers' Unionin (JWU) rahastonhoitajaksi. Vuoden 1938 lakkojen aikana Bustamantesta tuli enimmäkseen tummaihoisen työväestön äänitorvi. JWU:sta tuli Bustamante Industrial Trade Union, joka on yhä maan suurin ammattijärjestö.

Vuonna 1940 Bustamante sai vankilatuomion Kingstonin satamamellakoiden takia. Vuonna 1944 Jamaikaan tuli yleinen äänioikeus, paljolti itsenäisyysliikkeen ajamana. Bustamante vapautui vankeudesta ja perusti Jamaikan työväenpuolueen 1943, joka sai 22 parlamentin 32 paikasta ensimmäisissä yleisissä vaaleissa. Pääministeriksi (chief minister) Bustamante nousi 1953 ja pysyi virassa vuoden 1955 vaaleihin, jolloin työväenpuolue hävisi vaalit. 1940-luvun lopulla Bustamante toii myös pääkaupunki Kingstonin pormestarina.

Jamaikan itsenäistyttyä 1962 Bustamante nousi taas pääministeriksi vuoteen 1967 asti, mutta alkoi sairastella vuoden 1964 paikkeilla ja luovutti vallan käytännössä varamiehelleen Donald Sangsterille. Vuonna 1969 Bustamante sai Jamaikan korkeimman tunnustuksen, kansallissankarin arvonimen.

Lähteet

Jamaikan pääministerit
Liikenneministerit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Kalampáka

Kalampáka (; joskus myös Kalambáka tai Kalabáka) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Καλαμπάκας, Dímos Kalampákas), joka sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 650,2 neliökilometriä ja väkiluku 21 991. Varsinaisen Kalampákan kaupungin väkiluku on 8 330 (vuonna 2011).

Kalampáka sijaitsee Thessalian luoteisosassa. Nykyinen Kalampákan kunta muodostui, kun Kalampáka, Aspropótamos, Chásia, Kastaniá, Kleinó, Malakási, Tymfaía ja Vasilikí yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta tunnetaan ennen kaikkea sen alueella sijaitsevasta Meteoran luonto- ja luostarialueesta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Kunnan osat 

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kalampákan kunta muodostuu kahdeksasta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Καλαμπάκας . Kalampákan kunnan verkkosivut.
Alvis Saracen

Alvis Saracen (FV603) on brittiläinen panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo eli lyhennettynä APC (Armoured Personnel Carrier). Ajoneuvotyypin valmistaja on Alvis Vickers. 6x6 pyöräajoneuvoa käytettiin paljon partiontitehtäviin Pohjois-Irlannissa, silloin kun Pohjois-Irlannin kriisi vallitsi. Ajoneuvo käytti 190 hv (119 kW) tehoista Rolls-Roycen 8-sylinteristä bensiinimoottoria ja se ylti 72 km/h:n enimmäiseen tienopeuteen. Maastossa huippunopeus oli noin 30 km/h. Vaunun miehistö- ja kuljetuskapasiteetti oli 2+10. Aseistuksena toimi 2x 7,62 mm (0.30 in) konekiväärit.

Tätä ajoneuvotyyppiä käytettiin lisäksi useissa muissa maissa kuten Australiassa. Ajoneuvo kehiteltiin 1950-luvulla ja se oli vuoteen 1952 mennessä aktiivikäytössä Britannian armeijalla. Toinen vastaavanlainen, eli saman tyypin 6x6 panssaroitu pyöräajoneuvo oli Alvis Saladin - mutta toisenlaisiin käyttötarkoituksiin kuten tiedustelutoimintaan. Tämän ajoneuvon syrjäytti vähitellen myöhempänä 1960-luvulta alkaen, liikkumiskykyisempi eli maastokelpoisempi FV 432 Trojan.

Lähteet 

Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009. Suom. Petri Kortesuo. ISBN 978-951-23-5145-9.

Aiheesta muualla 

Army Guide - SARACEN, Infantry fighting vehicle
Alvis FV603 Saracen - Armored Personnel Vehicle / Armored Car - History, Specs and Pictures - Military Tanks, Vehicles and Artillery
FV 603 Saracen
Alvis Saracen - Yorkshire Air Museum
Tank Museum

 Kuljetuspanssariajoneuvot
 Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien kalusto