joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pseudoliitti

Pseudoliitti on satelliittipaikannuksen signaalia imitoiva laite, "pseudo-satelliitti", jollaisten avulla pyritään paikantamaan sisätiloissa  etenkin GPS-päätelaitteilla, joissa on yleensä sisäänrakennettu kyky ottaa vastaa tällaisia L1-taajuudella lähettyjä signaaleja. Tämä mahdollistaa  - tavallisen tai erikoisvastaanottimen - GPS-vastaanottimen käytön paikoissa, joihin GPS-signaali ei luotettavasti pääse etenemään. Käytännössä tällaista tukea on vain GPS-paikannukselle muiden satelliittipaikannusjärjestelmien (Beidou, Compass, Galileo) tai niiden käytön (GLONASS) ollessa aloitusvaiheessa.

Pseudoliitteja käytetään myös ulkotiloissa, joissa joko halutaan lisätä paikannustarkkuutta ja -luotettavuutta (esim. lentoasemat, toistaikseksi vain kokeellisesti valituilla testikentillä) tai sellaisissa paikoissa, joihin satelliittipaikannuksen signaali ei ainakaan jatkuvasti pääse etenemään (syvät avoluohokset, vuonot jne.) Ilmailun Yhdysvalloissa käytössä olevan WAAS- ja EUssa kehiteltävän EGNOS-järjestelmän puitteissa pseudoliitteja on kaavailtu lentokoneiden tarkkuuslähestymisen avusteeksi korvaten ILS-järjestelmän. Tämä käyttö on kuitenkin vasta kehitysasteella.

Teknologia ei ole ainoa tapa korvata satelliittipaikannus katveellisissa paikoissa, esim. GSM-paikannus, kiihtyvyysanturit ja gyroskoopit voivat toteuttaa ainakin lyhytaikaisesti kohteen paikan määrityksen. 

Mm. Mars-tutkimuksessa on pohdittu mars-ajokkien suunnistamisen avuksi pseudoliitteja, jolloin kyseessä ei ole GPS-satelliittien hyödyntämiseen liittyvästä toiminnasta vaan pseudoliitti-termin lainaamisesta muuhun käyttöön.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mars Rover Navigation Using GPS Self-Calibrating Pseudolite Arrays
Satamatesti Helsingissä vuonna 2007
Geodeettisen laitoksen ESA-projekti koskien EGNOSin pseudoliitteja

Paikannus
FS Courbet (1911)

Courbet oli Ranskan ja toisessa maailmansodassa Vapaan Ranskan laivaston Courbet-luokan taistelulaiva. Alus oli ensimmäinen Ranskan valmistama dreadnought-taistelulaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1910. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1911 ja otettiin palvelukseen 19. marraskuuta 1913.

Palvelus 
Marraskuussa 1913 alus liitettiin Toulonissa Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 1. viirikköön, jossa palvelivat saman aikaisesti sen sisaralus FS Jean Bart ja vanhat taistelulaivat Voltaire sekä Diderot.

Alus oli Ensimmäisen maailmansodan laivueensa mukana Välimerellä ollen 12. huhtikuuta 1915 saakka 1. laivueen komentajan vara-amiraali Bouet de Lapeyèren lippulaiva. Alus oli 16. elokuuta 1914 Albanian rannikolla Jean Bartin, Parisin ja yhdentoista vanhan taistelulaivan kanssa. Osaston suojana oli risteilijöitä sekä lukuisa joukko hävittäjiä. Osasto kohtasi Itävalta-Unkarin laivaston panssarikansiristeilijä SMS Zentan ja sen seurana olleen hävittäjä SMS Uhlan. Courbet avasi tulen saaden osuman panssarikansiristeilijään, minkä jälkeen jokainen taistelulaiva ampui vuorollaan. Risteilijä upposi, mutta hävittäjä pääsi pakenemaan. Osaston päätehtävänä oli tukea Montenegron maavoimien taistelua sen puolustautuessa hyökännyttä Itävalta-Unkarin armeijaa vastaan. Loppusodan se oli valvomassa Otrantonsalmen sulkua, joka Itävalta-Unkarin laivaston pääsyn Adrianmereltä.

Sotien välillä alusta modernisoitiin useaan otteeseen, mutta siitä huolimatta sitä ei laskettu ensimmäisen luokan alukseksi toisen maailmansodan alkaessa. Alus olikin pääosan sotienvälisestä ajasta tykistökoululaivana.

Saksan hyökättyä Ranskaan aluksen varustaminen aloitettiin kiireesti. Se tuki liittoutuneiden joukkojen Cherbourgin puolustusta kesäkuussa ennen vetäytymistään Britteinsaarille. Operaatio Catapultissa brittijoukot miehittivät sen 3. heinäkuuta, ja se liittyi Vapaan Ranskan laivastoon viikkoa myöhemmin.

Alus palveli varasto- ja ilmatorjunta-aluksena Portsmouthissa, kunnes se riisuttiin aseista 31. maaliskuuta 1941. Alukselta poistettiin kattilat ja moottorit  1944, kun sen käyttöä aallonmurtajana Normandiassa suunniteltiin. Hylky romutettiin sodan jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Courbet-luokan taistelulaivat
Ranskalaiset ensimmäisen maailmansodan taistelulaivat
Ranskalaiset toisen maailmansodan taistelulaivat
Vapaan Ranskan laivaston sotalaivat
Reijo Paavilainen

Reijo Paavilainen (s. 11. marraskuuta 1946 Eura) on suomalainen kuvanveistäjä ja mitalien muotoilija. Hänet tunnetaan parhaiten Suomen Pankille suunnitelluista juhlarahoista. Hän on myös suunnitellut seinäveistoksen tasavallan presidentin virka-asuntoon Mäntyniemeen. Hän asuu Pyhärannassa.

Suunnittelutöitä 

Paavilainen suunnitteli ensimmäisen juhlarahansa vuonna 1985 Kalevalan juhlavuoden kunniaksi. Juhlarahan tilaaja oli Suomen Pankki ja raha lyötiin Suomen Rahapajassa. Raha valittiin vuonna 1987 kansainvälisessa numismaattisessa kilpailussa Washingtonissa vuoden kauneimmaksi metallirahaksi.  Tämän juhlarahan jälkeen Paavilainen on vuoden 2011 alkuun mennessä suunnitellut sekä Suomen markkamääräisiä että euromääräisiä juhlarahoja enemmän kuin kukaan muu muotoilija.

Paavilainen on kahdesti voittanut amerikkalaisen World Coin News -lehden kansainvälisen kilpailun. Vuonna 1992 voittoisa oli hänen sotainvalidien juhlarahansa ja vuonna 1994 yleisurheilun EM-kisojen juhlarahansa.  

Juhlarahojen ohella Paavilainen on suunnitellut mitaleja eri tilaajille vuoteen 1996 mennessä yhteensä 50 kappaletta. Mitalit voidaan jakaa aiheeltaan ja muotokieleltään kolmeen ryhmään. Ensimmäinen on laaja ryhmä urheilumitaleja. Toisen ryhmän muodostavat muut 1980-luvun, muodoltaan suorakulmaiset ja rakenteellista sommittelua ilmentävät mitalit. 1990-luvun kaarevaa ja aaltoilevaa muotokieltä hyödyntävät mitalit voidaan nähdä kolmantena mitalien ryhmänä.

Kuvia julkisista töistä

Yksityiselämä 
Paavilaisen avopuoliso on kuvataiteilija Eija Suneli. Hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Paavilainen Suomen Taiteilijaseuran sivuilla
 Paavilaisesta kertovan kirjan esittely
 Neljä videota Reijo Paavilaisesta työstämässä veistoksiaan: http://archive.poriartmuseum.fi/?categories=teosesittelyt
 Kaksi Reijo Paavilaisen haastattelunauhoitetta: http://archive.poriartmuseum.fi/?categories=haastattelut

Suomalaiset kuvanveistäjät
Suomalaiset muotoilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Halosen talo

Halosen talo on vanha jugendrakennus vastapäätä Jyväskylän rautatieasemaa. Sen on suunnitellut rakennusmestari ja taidemaalari Antti Halonen. Tiili- ja hirsirakenteinen tehdasrakennus valmistui vuonna 1910, ja se toimi alkuun Halosen harmonitehtaana ja tehtailija Aapeli Halosen perheen asuinrakennuksena. Muita talon asukkaita ovat olleet muun muassa Viktor Kilpinen ja Oskar Raja-aho.

Harmonitehtaan toiminnan loputtua 1960-luvun alkupuolella rakennus päätyi Valion omistukseen. Asuinkerroksessa oli useita vuokra-asuntoja ja tehdassali muutettiin autokorjaamoksi. Jyväskylän kaupunki osti purkutuomion saaneen Halosen talon 1980. Talo kunnostettiin ja suojeltiin rakennushistoriallisesti arvokkaana kohteena.

Vuonna 1983 rakennukseen muutti grafiikan paja. Työpajatilat kunnostettiin alakertaan vanhoihin tehdassaleihin ja toiseen kerrokseen perustettiin keskuksen ylläpitämä Galleria Harmonia. Toiminnan laajetessa grafiikan pajan nimi muutettiin Jyväskylän Grafiikkakeskukseksi. Osa toisen kerroksen asuinhuoneista on edelleen vierashuone- ja muussa asuinkäytössä.

Vuonna 1995 Luovan valokuvauksen keskukselle kunnostettiin kellarikerrokseen pimiö ja muut työskentelytilat ja samassa yhteydessä Galleria Harmoniasta tuli Grafiikkakeskuksen ja Luovan valokuvauksen keskuksen yhteinen taidegrafiikkaan ja valokuvaan erikoistunut galleria.

Aiheesta muualla
Halosen talo 100 vuotta 
 Suomalainen urkuharmoni on jo vanha ja - voitokas. Reportterimme silmäilee harmonien tekoa maan vanhimmassa urkuharmonitehtaassa Jyväskylässä, Seura, 23.06.1937, nro 25, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Jyväskylän nähtävyydet
Suomen taidegalleriat
Jyväskylän asuinrakennukset
Heijastuspiste

Heijastuspiste on piste, josta antimateriahiukkaset "heijastuvat" takaisinpäin kuljettuaan ensin poispäin Maan ilmakehästä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
NASA's Fermi Catches Thunderstorms Hurling Antimatter into Space

Astrofysiikka
Chahār Mahāl ja Bakhtīārī

Chahār Mahāl ja Bakhtīārī on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa. Provinssin pääkaupunki on Shahr-e Kord. Vuonna 2010 provinssissa eli noin 893 000   asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Iranin provinssit
Esfahan (provinssi)

Esfahan () on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa. Provinssin pääkaupunki on Esfahan.

Provinssin pinta-ala on 107 029  neliökilometriä. Esfahanin provinssissa oli vuonna 2011 yhteensä 1 454 826 ruokakuntaa, joihin kuului 4 879 312 asukasta. Kaupunkilaisia heistä oli 4 168 219 ja maaseutuväestöä 710 989. Ilman vakituista asuinpaikkaa oli 104 henkeä.

Esfanin provinssissa oli vuonna 2011–2012 yhteensä 23 aliprovinssia (šahrestan), jotka jakautuivat yhteensä 47 piirikuntaan (bakhsh). Näihin sijoittui 103 kaupunkia ja 126 alimman aluehallinnollisen tason maaseutupiiriä (dehestan, kyläyhteisö ympäristöineen).
Aliprovinssitason aluejako oli seuraava:
 Aran & Bidgol
 Ardestan
 Esfahan
 Borkhar
 Tiran & Karvan 
 Chadegan
 Khomeinishahr
 Khansar
 Khour& Biyabanak
 Dehaghan
 Semirom
 Shahin Shahr& Meymeh 
 Shahreza 
 Faridan 
 Fereydunshahr
 Falavarjan
 Kashan
 Golpayegan
 Lenjan 
 Mobarakeh 
 Naeen
 Najafabad 
 Natanz

Lähteet 

Iranin provinssit
Martini (juoma)

Martini on klassinen cocktail, joka koostuu ginistä ja vermutista. Juomaan kuuluu myös koristelu oliivilla tai sitruunankuorella.

Juoman alkuperä on tuntematon, mutta sen synnystä on esitetty useita teorioita. Alun perin martinissa oli huomattavasti enemmän vermuttia kuin nykyään; esimerkiksi 1920-luvulla tyypillinen ginin ja vermutin suhde oli 2:1. Yhdysvaltain kieltolain kumoamisen jälkeen hyvälaatuista giniä oli helposti saatavilla, ja vermutin määrä martineissa väheni 1900-luvun kuluessa huomattavasti.

Populaarikulttuurissa erityisesti James Bond tunnetaan martinien ystävänä. 

Martinista on monenlaisia muunnelmia, joista vodkamartini, jossa käytetään vodkaa ginin sijasta, on juuri Bondin tunnetuksi tekemä.

Katso myös 
 Gibson  - oliivin sijaan käytetään koristeena hillosipulia.
 Perfect Martini  - kuivan vermutin sijaan käytetään kuivan ja makean valkoisen vermutin 1:1 seosta.
 Vodkamartini - gini on korvattu vodkalla.

Drinkit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gīlān

Gīlān on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Kaspianmeren rannalla. Provinssin pääkaupunki on Rašt. Vuonna 2010 provinssissa eli noin 2,45 miljoonaa asukasta. Se on Iranin toiseksi tiheimmin asuttu provinssi. Monet sen asukkaat elävät maaseudulla. Alueella on jonkun verran elintarvike- ja metsäteollisuutta.

Gīlānin provinssiin kuuluu Elbursvuoriston luoteispää sekä Kaspian alangon länsiosa. Provinssin korkein vuori on Kūh-e Somām eli Somāmūs (3689 m). Vuorten itärinteet ovat Kaspianmereen laskevien jokien uurtamat. Vuoret ovat edelleen seismisesti aktiivisia, ja vuonna 1990 maanjäristys surmasi noin neljäkymmentätuhatta henkeä. Provinssin alavan osan muodostavat kaksi alluviaalitasankoa: Safīdrūdin suisto idässä ja Fūmanātin tasanko lännessä.

Topografia on luonut provinssiin erityisen ilmaston: vallitsevien pohjoisenpuoleisten tuulten mukana kostea ilma virtaa Kaspianmereltä tasangon yli ja nousee vuorenrinteitä ylös, mikä aiheuttaa säännöllisiä orografisia sateita. Vuotuinen sademäärä on rannikolla 1200–1800 mm, tasankoalueella hiukan alle tuhat millimetriä ja vuoristossa 1500–1800 mm, paikoin jopa 2400 mm.

Sateiden ansiosta Gīlānin kasvillisuus on rehevämpää kuin muualla Iranissa. Havupuut ovat harvinaisempia kuin muualla, ja niiden sijasta vuorten rinteillä kasvaa seka- ja lehtimetsää. Tärkein viljelykasvi on riisi. Karjatalous keskittyy vuoristoalueille. Rannikolla on kaviaarintuotantoon keskittyviä kalanviljelylaitoksia.

Provinssissa puhutaan kolmea iranilaista kieltä: gilakia, rūdbārīa ja tališia, sekä tatia, kurdia, azeria ja romanikieliä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin provinssit
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2011

Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2011.

Lähteet 
 Suomen Virallinen Latauslista – Menneet listat

2011
Latauslista 2011
Hamadān (provinssi)

Hamadān on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa, Zagrosvuorten alueella. Provinssin pääkaupunki on Hamadān. Vuonna 2010 provinssissa eli noin 1,7  miljoonaa   asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Iranin provinssit
Herra Koipeliini -palkinto

Herra Koipeliini -palkinto on suomalaisen sarjakuvayhteisö Kvaakin tunnustuspalkinto parhaasta käännössarjakuvasta. Palkinnon nimi on peräisin ensimmäisestä vuonna 1857 julkaistusta suomennetusta sarjakuvakirjasta Herra Koipeliini. Palkinto myönnettiin ensi kertaa vuonna 2010.

Palkitut 

Ilmoitettu vuosiluku teoksen ilmestymisvuosi. Palkinto jaetaan aina seuraavan vuoden tammikuussa.

 2009 – Hayao Miyazaki: Tuulen laakson Nausicaä, suom. Heikki Valkama (Sangatsu Manga)
 2010 – Suomalaiset sarjakuvan pienkustantajat
 2011 – Benito Jacovitti: Cocco Bill: Kamomillacowboy saapuu kaupunkiin, suom. Kirsi Kinnunen ja Saila Kinnunen (Zum Teufel!)
 2012 – Craig Thompson: Habibi, suom. Ida Takala (Like)
 2013 – Mauro Boselli ja Andrea Venturi: Tex Willer - Uudisraivaajat, suom. Renne Nikupaavola (Egmont Kustannus)
 2014 – Jacques Tardi: Kirottu sota!, suom. Heikki Kaukoranta (Jalava)
 2015 – Charlie Christensen: Aarne Ankka – kansankodin pesänjakajat, suom. Ville Hänninen ja Vesa Kataisto (Zum Teufel)
 2016 – Garth Ennis ja Steve Dillon: Preacher 1–4, suom. Petri Silas ja Antti Koivumäki (RW Kustannus)
 2017 – Lewis Trondheim ja Stéphane Oiry: Maggy Garrisson, suom. Anssi Rauhala (Sininen Jänis)
2018 – Hermann Huppen: Bois-Mauryn tornit, suom. Kirsi Kinnunen (Sininen Jänis)
2019 – Jean-Michel Charlier ja Victor Hubinon: Kapteeni vailla nimeä, Punaparta 2, suom. Anssi Rauhala (Egmont)
2020 – Stan Sakai: Usagi Yojimbo 1 – Samurai, suom. Vesa Heino (Zum Teufel)

Lähteet 

Sarjakuvapalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Ilām (provinssi)

Ilām on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa,  Irakin vastaisella rajalla. Provinssin pääkaupunki on Ilam. Vuonna 2010 provinssissa eli noin 566 000  asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Iranin provinssit
Mieszko I

Mieszko I (~930–25. toukokuuta 992) oli Puolan ensimmäinen historiallinen hallitsija ja varhaisin tunnettu Piast-suvun jäsen. Mieszko oli polaanien ruhtinas ja hän yhdisti myöhemmin useat puolalaiset heimot valtansa alle. Hän kääntyi myös katolilaisuuteen. Mieszkon kuoltua vuonna 992 häntä seurasi vallassa hänen poikansa Boleslaus I Rohkea.

Elämäkerta
Mieszkon noustessa valtaan vuonna 990 hän peri valmiiksi polaanien ja kujaavien maat Oderin ja Veikselin väliseltä alueelta. Myös masovit olivat riippuvaisia Mieszkon valtakunnasta. Miezko alkoi laajentamaan valtakuntaansa sotimalla saksalaisia maakreivejä vastaan alueensa länsi- ja pohjoisosissa. Tähän sotaan tukea saadakseen hän avioitui Böömin herttuan tyttären kanssa vuonna 966 ja kääntyi samalla kristinuskoon. Sota tuottikin tulosta ja Miezko valloitti alueita Oderin länsipuolelta, minkä lisäksi hän valloitti Pommerin alueen. Vuonna 986 Mieszko alistui silloisen keisari Otto III:n vasalliksi. Hän meni uudestaan naimisiin, tällä kertaa Nordmarkin kreivin tyttären kanssa. Tämän jälkeen hän kävi sotaa Böömiä vastaan valloittaen vislaanien ja slensaanien alueita. Vuonna 992 Miezko asettui paavin valtaan lahjoittaen maansa tälle. Mieszko kuoli vuonna 992.

Lähteet

Viitteet

Puolan kuninkaat
Vuonna 930 syntyneet
Vuonna 992 kuolleet
Khorāsān-e Razavi

Razavi Khorasan tai Khorāsān-e Razavi () on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan koillisnurkassa. Provinssin pääkaupunki on Mašhad (2,75 milj. as., VL2011).

Seutu on keskeinen osa historiallista Khorasanin (myös muodossa Khurasan) seutua. Se oli hyvin laaja, nykyisen Intian koillisosaan, eteläiseen Turkmenistaniin, ja Pohjois-Afganistaniin ulottuva alue.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan provinssissa eli 5 994 402 miljoonaa asukasta (1 717 362 ruokakuntaa). Tämä oli 7,98 prosenttia koko Iranin väestöstä. Asukkaista kaupunkilaisia oli 4 311 210, maaseutuväestöä 1 682 405 ja vailla pysyvää oleskelupaikkaa 787 henkeä. Etnisesti melko äskettäin kolmeen maakuntaan (Pohjois-Khorasan, Razavi Khorasan ja Etelä-Khorasan) jaettu Iranin Khorasanin alue on erittäin kirjavaa: persialaisia, arabeja, turkkilaisia, kurdeja, mongoleita, belutšeja sekä pieniä juutalaisten, romanien ja lurien ryhmittymiä.  

Razavi Khorasanin provinssi on merkittävä osatekijä Iranin talouselämässä. Alueella muodostui vuonna 2011–2012 (persialainen vuosi 1390) noin 331 292 miljardin Iranin rialin osuus maan bruttokansantuotteesta, joka vastasi 5,32 prosentin osuutta koko Iranin BKT:stä. Euroiksi muutettuna tämä oli noin 20,21 miljardia EUR. Asukasta kohti tämä oli kuitenkin vain noin 3 372 euroa vuodessa, mikä oli selvästi Iranin keskiarvoa (5 054 EUR/vuosi) vähemmän.

Provinssissa oli alkuvuonna 2013 yhteensä 28 aliprovinssitason hallintoaluetta (šahrestan), jotka jakautuivat  70 piirikuntaan (bakhsh). Näissä oli 72 kaupunkia ja 164 alimman aluehallintotason maaseutupiiriä (dehestan, kyläyhteisö ympäristöineen). Aliprovinssitason jako oli seuraava:

 Bajestan
 Bakharz
 Bardeskan 
 Binalood
 Chenaran
 Dargaz
 Davarzan
 Fariman
 Firooze
 Gonabad
 Joghatay
 Jovin
 Kalat
 Kashmar
 Khalil Abad
 Khaf
 Khooshab
 Mah-Velat
 Mašhad
 Neyshabur
 Quchan
 Rashtkhar
 Sabzevar
 Serakhs
 Taybad
 Torbat-e-Jam
 Torbat-e-Heydariyeh
 Zaveh

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Iranin provinssit
Khorāsān-e Shomali

Khorāsān-e Shomali eli Pohjois-Khorasan on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan koillisosassa. Provinssin pääkaupunki on Bojnūrd. Vuonna 2011 provinssissa eli 867 727 asukasta.
Se on yksi kolmesta provinssista, jotka muodostettiin vuonna 2004 kun Khorasanin provinssi jaettiin osiin. Sen nimi tarkoittaa paikkaa, josta aurinko on kotoisin, ja viittaa Khorasanin sijaintiin maan koillisosassa.

Provinssin pinta-ala on 28 434 neliökilometriä. Paikallishallintoa varten provinssi jakautuu kahdeksaan aliprovinssitason kuntaan (šahrestan, tilanne alkuvuonna 2013):
 Esfarayen
 Bojnurd
 Jajarm 
 Raz & Jargalan
 Shirvan
 Faruj
 Garmeh
 Maneh ja Samalqan

Lähteet

Aiheesta muualla

 About North Khorasan Province  (untoldiran.com)
 Iran Provinces: North Khorasan (Botschaft der Islamischen Republik Iran in Berlin)   (iranbotschaft.com)
 Khorasan: Behind the Mysterious Name of the Newest Terrorist Threat (25.9.2014)  (time.com)
Northern Khorasan (Central Asia in the Early Middle Ages, Introduction to the history of the regions)  (kroraina.com)

Iranin provinssit
Kordestān

Kordestān on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan luoteisosassa. Provinssin pääkaupunki on Sanandaj. Vuonna 2010 provinssissa eli noin 1,47 miljoonaa  asukasta.

Lähteet 

 

Iranin provinssit
Lorestān

Lorestān (; lurin kielellä: لورسو, Lurisô; myös muodossa Luristan) on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa. Provinssin pääkaupunki on Khorramābād. 

Merkkejä lampaiden ja vuohien paimentamisesta Lorestanissa on löydetty jo ajanjaksolta 9000–7000 eaa. Seudun vuosistolaaksoista ja Zagrosvuoren juurelta tunnetaan monia varhaisen kivikauden kyläasutuksia 7. vuosituhannelta eaa. Kylät tulivat toimeen metsästyksellä, kalastuksella, keräilytaloudella, laiduntamisella ja maanviljelyllä. 

Nimi ’Lorestan’ on merkitykseltään lurien maa. Lurit ovat seudun alkuperäiskansaa, johon on sekoittunut aineksia iranilaisesta ja arabiväestöstä. He puhuvat puhua omaa persian murrettaan, ja ovat šiiamuslimeja. Osalle perinteisestä nomadiväestöstä usko ja rukosten harjoitus oli paljolti ritualistista, koska suuri osa paimentolaisista ei puhunut tai ymmärtänyt arabiaa eikä ollut edes lukutaitoista. Heidät asutettiin Pahlavien kaudella, ja vain harvat elävät enää nykyään paimentolaisuudesta. 

Laajasti ymmärrettynä Lorestan alkaa lännessä Irak rajalta ja Kermānshāhista, ja erottaa Khūzestānin alankoalueen sisämaan ylängöstä. Lorestanissa on laaja luoteesta kaakkoon suuntautuva vuoristo, jonka huippujen välissä on kosteita maakaistaleita rehevine laidunmaineen. Ulompia rinteitä peittävät tammimetsät, joukossa on  jalavaa, vaahteraa, pähkinä- ja mantelipuita.  

Nykyisen Lorestanin provinssin pinta-ala on 28 294 neliökilometriä. Väestö (2011) koostui 462 528 ruokakunnasta, joihin kuului yhteensä 1 754 243 asukasta. Heistä kaupunkilaisiksi kirjattiin 1 075 951 ja maaseutuväestöksi 677 416 henkeä. Vailla pysyvää asuinpaikkaa oli 876 asukasta.

Provinssissa oli vuonna 2011–2012 yhteensä kymmenestä (10) aliprovinssitason hallintoaluetta (šahrestan), jotka jakautuivat 27 piirikuntaan (bakhsh). Näihin sijoittui 25 kaupunkia ja 84 alimman aluehallinnollisen tason maaseutupiiriä (dehestan, kyläyhteisö ympäristöineen). Aliprovinssitason jako oli seuraava:
 Azna
 Aligudarz
 Borujerd
 Poldokhtar
 Khorramabad
 Delfan
 Doreh
 Dorud
 Selseleh
 Kuhdasht

Lähteet 

 

Iranin provinssit
Markazī

Markazī   on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa. Provinssin pääkaupunki on Arak (Arāk). Vuonna 2010 provinssissa eli noin  1,4 miljoonaa  asukasta.

Lähteet 

 

Iranin provinssit
Māzandarān

Māzandarān   on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Kaspianmeren rannalla. Provinssin pääkaupunki on Sārī. Vuonna 2010 provinssissa eli noin  kolme miljoonaa  asukasta. Aikaisemmin sassanidien valtakaudella ja abbasidien valtakunnassa provinssi tunnettiin nimellä "Tabaristan". Sieltä oli kotoisin kuuluisa islamin oppinut al-Tabari (838–923).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin provinssit
Qazvīn (provinssi)

Qazvīn   on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Provinssin pääkaupunki on Qazvīn. Vuonna 2010 provinssissa eli noin  1,2 miljoonaa  asukasta.

Lähteet 

 

Iranin provinssit
Teheran (provinssi)

Teheran () on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Provinssin pääkaupunki on Iranin pääkaupunki Teheran.

Vuonna 2010 silloisen Teheranin provinssin luoteisosasta perustettiin uusi Ālborzin provinssi hallintokaupunkinaan Karaj. Jäljelle jääneen Teheranin provinssin pinta-ala on 13 690 neliökilometriä. Väestö (2011) koostui 3 732 190 taloudesta, ja yhteensä 12 183 391 asukkaasta. Heistä kaupunkilaisiksi kirjattiin 11 305 832 ja maaseutuväestöksi 877 437 henkeä. Vaille pysyvää asuinpaikkaa kirjattiin 122 asukasta.

Teheranin provinssin pinta-ala oli persialaisen kalenterin 1391 lopussa (alkuvuonna 2013) 13 689 neliökilometriä. Provinssissa oli 16 aliprovinssia (šahrestan≈ kunta), jotka jakautuivat yhteensä 33 piirikuntaan (bakhsh). Näihin sijoittui 43 kaupunkia ja 71 alimman aluehallinnollisen tason maaseutupiiriä (dehestan, kyläyhteisö ympäristöineen). Aliprovinssitason jako oli seuraava:

 Baharestan,
 Damavand,
 Eslamshahr, 
 Firuzkuh,
 Malard,
 Pakdasht,
 Pardis,
 Pishva,
 Qarchak,
 Qods,
 Rey,
 Robatkarim,
 Shahriar,
 Shemiranat,
 Teheran, ja
 Varamin

Lähteet 

 

Iranin provinssit
Ganslern

Ganslern, tai pidemmin Ganslernhang, on laskettelurinne Kitzbühelissä Itävallassa, jossa lasketaan Hahnenkammin alppihiihtokilpailujen pujottelu.

Ganslern-rinteessä on paljon jyrkkyysvaihteluita, kumpuja ja se on kalteva, minkä vuoksi se kuuluu maailmancupin haastavimpiin pujottelurinteisiin. Se sijaitsee syöksylaskurinne Streifin vieressä, mutta sillä on oma maalialue. Nimi Ganslern tulee vieressä virtaavasta Gänsbach-joesta. Kilpailujen ulkopuolella Ganslern on kaikkien laskettelijoiden vapaasti käytettävissä.

Historia
Hahnenkammin pujottelu laskettiin ensimmäisen kerran vuonna 1937 Ganslern-rinteessä. Jo ennen maailmancupin perustamista vuonna 1967, se kuului kiinteästi FIS:n kilpailukalenteriin. Vuosina 1938, 1964, 1988, 1993 ja 2021 pujottelu on täytynyt perua.

Hahnenkammin pujottelu on laskettu vuosina 1954 ja 1998 lumenpuutteen takia ja vuosina 2007 ja 2008 suuremman yleisökapasiteetin vuoksi Vorderganslern-rinteellä: normaalin lähtöpaikan jälkeen rinne menee niinkutsutun Vorderganslernin (Ganslernin editse) kautta syöksylaskun maalisuoralle ja päättyy syöksylaskun maalialueelle.

Eniten voittoja Ganslern-rinteessä on ruotsalaisella Ingemar Stenmarkilla, viisi kappaletta.

Reitti
Ganslernin yläasema sijaitsee 1 004 metriä merenpinnan yläpuolella Ganslern-tuolihissin yläaseman vieressä.

Gansler alkaa Goasweg / Hinterganslern -jyrkänteellä, jonka lopussa on haastava oikealle kääntyvä mutka. Sen jälkeen tulee rinteen jyrkin kohta Steilhang 70 % jyrkkyydellä. Steilhangin jälkeen tulee Höhenweg, joka on voimakkaasti kumpuileva osuus, suurimmasta kummusta laskija lentää jopa ilmaan. Sitten tulee Doppelwelle, jossa rinteen jyrkkyysvaihtelut ovat suuria.

Doppelwellen jälkeen tulee voimakkaasti vasemmlle kalteva Querfahrt Hohenegg -osuus. Sen jälkeen on vasemmalle kääntyvä Stadl‐Kurve, jossa laskijoiden täytyy säilyttää nopeutensa rinteen viimeisimmälle Talei-osuudelle, jonka alussa on pieni jyrkänne ja sen jälkeen rinne loivenee huomattavasti.

Hahnenkammin pujottelu päättyy 811 metriä merenpinnan yläpuolella Rasmusleiten-alueelle lähelle Kitzbühelin keskustaa.

Lähteet
Skigebiet Kitzbühel kitzbuehel.com 
Ganslern  kitzbuehel.com 
Kitzbühel ski map bergbahn-kitzbuehel.at 
The Classic „Ganslernhang“ hahnenkamm.com 
The Ganslern (Slalom) hahnenkamm.com

Viitteet

Itävallan laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Kitzbühel
Stephen R. Lawhead

Stephen R. Lawhead on (s. 2. heinäkuuta 1950 Kearney, Nebraska) yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan historiallisen fantasian kirjoittajana.

Lähteet

Suomennettu romaani

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 

Historiallisten romaanien kirjoittajat
Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Chuenisbärgli

Chuenisbärgli (myös Kuonisbergli) on laskettelurinne Adelbodenin kunnassa Bernin kantonissa Sveitsissä.

Chuenisbärgli tunnetaan alppihiihdon maailmancupin miesten tekniikkalajikilpailujen isäntäpaikkana.

Reitti
Chuenisbärglin yläasema sijaitsee 1 730 metriä merenpinnan yläpuolella, jossa on myös suurpujottelun lähtöpaikka. Se on yksi miesten maailmancupin vaikeimpia suurpujottelurinteitä.

Chuenisbärgli alkaa Kanonenrohr (Tykinputki) jyrkänteellä, jonka jälkeen on kaltevat ja kumpuilevat Schnittenmedli ja Wintertal (Talvilaakso) osuudet. Tämän jälkeen tulee radan loivin osuus, Chäla, ennen Zielhang loppujyrkännettä, jossa sijaitsee rinteen jyrkin kohta. Chuenisbärglin suurpujottelu päättyy 1 310 metriä merenpinnan yläpuolelle ja se on 1 290 metriä pitkä.

Rinteessä kilpaillaan myös pujottelussa, ja sen lähtö sijaitsee 1 513 metriä merenpinnan yläpuolella. Pujottelun pituus on 622 metriä ja sen maali sijaitsee 1 302 metriä merenpinnan yläpuolella.

Kansainväliset Adelbodenin alppihiihtopäivät

Vuonna 1955 järjestettiin ensimmäiset Kansainväliset Adelbodenin alppihiihtopäivät (). Vuodesta 1967 alkaen kilpailut ovat kuuluneet maailmancupiin. Vuosina 1988, 1990, 1993 ja 1994 kilpailut täytyi siirtää muihin paikkoihin lumenpuutteen vuoksi. Kansainvälisen hiihtoliiton vaatimusten vuoksi Chuenisbärglille rakennettiin vuonna 2005 uusi neljän hengen tuolihissi. Samalla paikalla oli edellisten 40 vuoden ajan käytössä ankkurihissi.

Adelboden kuuluu eniten katsojia kerääviin kilpailuihin 35 000 katsojalla rinteen varrella sekä maalialueen tilapäisissä katsomoissa. Vuodesta 1994 alkaen entinen maailmancuplaskija Hans Pieren on toiminut kilpailunjohtajana.

Voittajat
Itävalta on menestynein maa 23 voitolla (13 suurpujottelussa ja 10 pujottelussa). Toiseksi menestynein maa on Sveitsi 17 voitolla (11 suurpujottelussa ja 6 pujottelussa). Kolmanneksi menestynein maa on Ranska 12 voitolla (10 suurpujottelussa ja 2 pujottelussa).

Seuraavat alppihiihtäjät ovat voittaneet Adelbodenin alppihiihtopäivillä useammin kuin kerran:

9 voittoa
 Marcel Hirscher
5 voittoa
 Ingemar Stenmark
3 voittoa
 Gustav Thöni
 Hermann Maier
 Benjamin Raich
 Alexis Pinturault

2 voittoa
 Marc Girardelli
 Henrik Kristoffersen
 Jean-Claude Killy
 Léo Lacroix
 Ludwig Leitner
 Fritz Wagnerberger
 Marc Berthod
 Georges Schneider
 Pirmin Zurbriggen

Vuoriniitty
Kesäisin Chuenisbärgliä käytetään vuoriniittynä, laidunmaata on alueella 24 hehtaaria. Se on yksityisomistuksessa. Niityllä on nautakarjaa, vasikoita ja vuohia. Niittymökki vuodelta 1946 toimii talvisin rinneravintolana.

Lähteet
Ski regions, Adelboden  Adelboden.ch 
Adelboden-Lenk infosnow.ch 
Race Course  weltcup-adelboden.ch 
History  weltcup-adelboden.ch 
Results – Adelboden fis-ski.com

Aiheesta muualla
Adelbodenin maailmancup-kilpailujen virallinen sivusto  
Adelbodenin maailmancup-kilpailujen podiumsijoitukset FIS:n sivuilla 

Sveitsin laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Adelboden
Leyton Orient FC

Leyton Orient Football Club on jalkapalloseura Lontoon Waltham Forestin kaupunkipiiristä. Seura pelaa kaudella 2021–2022 Englannin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosliigassa, jonne se nousi takaisin National Leaguesta keväällä 2019.

Historia 
Vuonna 1881 Glyn Cricket Club perusti jalkapallojaoston, mitä pidetään Leyton Orientin syntynä. Vuonna 1888 seura otti käyttöön Orient-nimen, ja vuonna 1898 nimi vaihdettiin Clapton Orientiksi, sillä seuraan tuli paljon vaikutteita Claptonista. Vuonna 1938 seura siirtyi nykyiseen kotipaikkaansa Leytoniin. Toisen maailmansodan jälkeen seuralla oli talousongelmia ja samoihin aikoihin seuran nimi vaihdettiin Leyton Orientiksi. Vuonna 1962 Leyton Orient nousi 1. divisioonaan. FA Cupissa Leyton Orient saavutti parhaan tuloksensa vuonna 1978, kun se eteni välieriin, joissa se hävisi Arsenalille. Seuralla oli jälleen 1990-luvulla talousongelmia. Vuonna 2001 seura nousi 11 vuoden jälkeen ykkösliigaan.

Joukkueen pitkäaikaisimpia managereja ovat olleet Billy Holmes vuosina 1907–1922 ja Alec Stock 1949–1959. Johnny Carey toimi managerina vuosina 1961–1963, jolloin joukkue nousi 1. divisioonaan ja pelasi siellä ainoan kautensa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lontoon jalkapalloseurat
Vuonna 1881 perustetut urheiluseurat
Frigyes Turán

Frigyes Turán (s. 10. tammikuuta 1974 Budapest) on unkarilainen ralliautoilija. Kilpailtuaan pitkään kotimaansa ralleissa, hän osallistui neljään WRC-kilpailuun kaudella 2010. Hän ajoi kahdeksanneksi Bulgarian rallissa saavuttaen neljä pistettä. Espanjan rallissa hän oli seitsemäntenä, mutta joutui keskeyttämään 13 erikoiskokeella kolarin seurauksena.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Unkarilaiset ralliautoilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoden nuori muotoilija

Vuoden nuori muotoilija on Design Forum Finlandin vuosittain myöntämä palkinto nuorelle suunnittelijalle. Se voidaan myöntää yhdelle tai useammalle henkilöille tai ryhmälle, joka on osoittanut uutta luovaa näkemystä ja osaamista muotoilun alalla. Palkinnon tarkoituksena on kannustaa nuoria muotoilijoita tinkimättömään ja omaleimaiseen työskentelyyn. 

Palkinnon suuruus on 5 000 euroa ja siihen liittyy myös palkintonäyttely. Vuonna 2018 palkintoon kuului lisäksi ensimmäistä kertaa residenssijakso Suomen Ranskan instituutin IF Studios -residenssiohjelmassa. Palkintoa on jaettu vuodesta 2000 lähtien.

Palkitut 
 2000: muotoilijat Harri Koskinen ja Ilkka Suppanen
 2001: sisustusarkkitehti Karola Sahi ja arkkitehti Eeva Lithovius
 2002: muotoilija ja puuseppä Tuuli Autio ja muotoilija ja hopeaseppä Pyry Tamminen
 2005: graafiset suunnittelijat Antti Hinkula ja Teemu Suviala
 2006: teollinen muotoilija Jukka Korpihete ja kalustemuotoilija Mikko Paakkanen
 2007: kenkäsuunnittelija Julia Lundsten ja muotoilija Janne Kyttänen
 2008: muotoilijat Nathalie Lahdenmäki ja Naoto Niidome
 2009: muotoilijat Terhi Tuominen ja Mikko Laakkonen
 2010: muotoilijaryhmät Imu ja Aivan!
 2011: kuvittaja Laura Laine ja vaatesuunnittelija Heikki Salonen
 2012: muotoilija Linda Bergroth ja luova kollektiivi OK Do
 2013: muotoilijat Mari Isopahkala ja Iina Vuorivirta
 2014: kenkäsuunnittelija Minna Parikka
 2015: muotoilija Pyry Taanila
 2016: muotoilija, graafinen suunnittelija Laura Väinölä
 2017: tekstiili- ja pintasuunnittelija Reeta Ek
 2018: puuseppämestari Antrei Hartikainen
 2019: muotoilija Laura Väre
 2020: keraamikko Matias Liimatainen
 2021: muotoilija Hanna Anonen
 2022: muotoilija, vaatesuunnittelija Laura Juslin ja arkkitehti Lilli Maunula 
Lähde

Lähteet 

Muotoilupalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Hjalliksen kanssa

Hjalliksen kanssa (vuodesta 2013 syksyllä Hjallis) on Hjallis Harkimon isännöimä keskusteluohjelma MTV3-kanavalla. Ohjelmassa Harkimo haastattelee talouden ja politiikan vaikuttajia sekä muita julkisuuden henkilöitä.

Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 27. tammikuuta – 31. maaliskuuta 2011, toinen 8. maaliskuuta – 10. toukokuuta 2012 ja kolmas 7. maaliskuuta – 9. toukokuuta 2013. Syksyllä alkoi neljäs kausi, joka esitettiin 2. marraskuuta – 21. joulukuuta 2013 ja ohjelman nimeksi vaihdettiin Hjallis. Neljännellä kaudella poiketen vieraita on yhden sijasta kolme. Sarjan viides kausi esitettiin 26. syyskuuta – 19. joulukuuta 2014. Kuudes tuotantokausi alkoi 11. maaliskuuta 2016. Kuudennella kaudella joka jaksossa on kaksi vierasta.

Vieraat

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi 

Toisen tuotantokauden keskikatsojamäärä oli 400 000. Tuotantokauden ensimmäistä, katsotuinta jaksoa seurasi 700 000 katsojaa.

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Viides tuotantokausi

Kuudes tuotantokausi

Lähteet
 http://www.mtv3.fi/hjalliksenkanssa/

Viitteet

Aiheesta muualla
 Hjallis-ohjelman verkkosivut 

Keskusteluohjelmat
Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Adolf Hamilton

Adolf Ludvig Knut Hamilton (30. lokakuuta 1882 – 22. helmikuuta 1919) oli ruotsalainen kreivi ja upseeri. Suomen sisällissodan aikana hän toimi Pietarsaaren tykistökoulun johtajana. Yhdessä V. P. Nenosen kanssa hänellä oli keskeinen rooli Suomen tykistön luomisessa.

Ura 
Hamiltonin isä oli kreivi ja poliitikko Hugo Hamilton. Hänen puolisonsa oli Ebba Maria Augusta Mörner af Morland. Ruotsissa Adolf Hamilton oli kapteeni Svean tykistörykmentin reservissä (Svea artilleriregemente). Helmikuussa 1918 hän matkusti Suomeen ottamaan osaa Suomen sisällissotaan. Adolf Hamilton toimi Pietarsaaressa toimineen valkoisten tykistökoulun päällikkönä. Hän osallistui myös Tampereen taisteluun.

Hamilton kuoli keuhkotulehdukseen 36-vuotiaana helmikuussa 1919.

Osallisuus Pietarsaaren tapahtumiin 

Adolf Hamiltonin toimiessa Pietarsaaren tykistökoulun päällikkönä paikallinen suojeluskunta järjesti Pietarsaaren kaupunginhotellissa 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 1918 juhlat kaupunkiin saapuneiden 97 tykistöjääkärin kunniaksi. Ennen juhlien alkua jääkärien edustajat olivat sopineet Adolf Hamiltonin kanssa tykistön tulevasta organisoimisesta. 

Juhlien toisena päivänä niiden jatkuessa iltamyöhään humaltuneet osanottajat päättivät aloittaa oikeudenkäynnin kaupungin raatihuoneen putkassa sisällissodan alusta saakka vangittuina olleita kuutta suomenkielisen työväenyhdistyksen johtohenkilöä vastaan. Kun vangit oli haettu hotelliin ja "oikeudenkäyntiä" oltiin aloittamassa, paikalla ollut insinööri, varatuomari ja Vaasan läänin lääninsihteeri Johannes Jääskeläinen esitti vastalauseensa toteamalla, että oikeudenkäynti on vastoin Suomen lakia ja että seurue ei ole sopivassa kunnossa jakamaan oikeutta. Tämän seurauksena Jääskeläinen joutui itse syytettyjen joukkoon. Jääskeläistä ja työväenyhdistyksen johtohenkilöitä syytettiin siitä, että he olivat suunnitelleet tykistökoulun räjäyttämistä. 

Yhteensä seitsemän henkilön kuolemantuomion allekirjoitti kreivi Adolf Hamilton, ja se pantiin täytäntöön heti samana yönä. Tuomitut, joita epäiltiin ammuttiin Strengbergin tupakkatehtaan seinää vasten, minkä jälkeen ruumiit vietiin kasaan työväentalon portaiden eteen. 

Adolf Hamilton kirjoitti kirjeessä isälleen: ...kauan pelätty tihutyö ammusvarastoani vastaan oli kaikesta päättäen tulossa. Klo 1 kokoontui kenttäoikeus ja klo 3 oli kaikki ohi. En olisi koskaan uskonut, että pystyisin niin kepeällä kädellä allekirjoittamaan ja toteuttamaan elämäni ensimmäiset kuolemantuomiot.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Tykistökoulu ja Hamilton
 Marjatta Cronvall: Seitsemäs mies, toimittaneet Emilia Cronvall ja Janne Mäkelä. Edita Prima Oy ISBN 978-951-37-4781-7

Ruotsalaiset kreivit
Ruotsalaiset sotilaat
Suomen sisällissodan ruotsalaiset
Suomen sisällissodan terroriin osalliset henkilöt
Ruotsin skotlantilaiset
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Reimar Lüst

Reimar Lüst (25. maaliskuuta 1923 Barmen, Saksa – 31. maaliskuuta 2020) oli saksalainen tähtitieteilijä ja Euroopan avaruusjärjestön entinen pääjohtaja.

Lüst syntyi papin pojaksi. Hän kävi keskikoulua ja lukiota vuodet 1933–1941 Wilhelmsgymnasium Kasselissa ja Humanistische Gymnasiumissa Kasselissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Saksan laivastoon kuuluneen sukellusveneen luutnantin arvoinen konepäällikkö. Vuodet 1943–1946 hän oli sotavankina Yhdysvalloissa Texasissa ja Englannissa. 
 
Lüst opiskeli vuodet 1946–1949 fysiikkaa Johann Wolfgang Goethe-Universität -yliopistossa Frankfurt am Mainissa. Hän väitteli vuonna 1951 teoreettisesta fysiikasta. Hän toimi Göttingenissä sijaitsevassa Max Planck -instituutissa. Vuodet 1955–1956 hän oli Fulbright-stipendiaattina Enrico Fermi Institutessa Chicagossa ja Princetonin yliopistossa. Vuonna 1959 hän alkoi opettaa Ludwig-Maximilians-Universität-yliopistossa Münchenissä.

Hän toimi vierailevana professorina New Yorkin yliopistossa (1959) ja Massachusetts Institute of Technologyssa (1961) sekä California Institute of Technologyssä (1962).

Lüst toimi teknisenä johtajana Euroopan avaruusjärjestön edeltäjäorganisaatiossa ESROssa vuodet 1962–1964 ja ESROn johtokunnan varapuheenjohtajana vuodet 1968–1970. Vuodet 1963–1972 Lüst oli Max-Planck-Institut für extraterrestrische Physik -yksikön johtaja.

Lüst toimi eräiden saksalaisten yliopistojen johtokunnissa 1960-luvun puolivälistä alkaen. Hän vastaavassa tehtävässä 1970-luvulta 1990-luvun loppuun saksalaisessa avaruusteollisuudessa.

Hän toimi Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajana vuodet 1984–1990.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hydrodynamik. Bibliographisches Institut, 1978, ISBN 3-411-01540-3
 Künstliche Wolken – ein Mittel der Weltraumforschung in: Jahrbuch der Max-Planck-Gesellschaft. 1968, S. 150–172
 Der Wissenschaftsmacher. Reimar Lüst im Gespräch mit Paul Nolte. C. H. Beck, München 2008
 Quelle für weite Teile: Pressemitteilung zur Verleihung der Ehrenbürgerschaft der Freien Hansestadt Bremen
 Interview mit Reimar Lüst, das Hans von Storch und Klaus Hasselmann mit ihm geführt haben (PDF, 8 MB)
 Angela Grosse: Der Willy Brandt der Wissenschaft – Artikkeli Hamburger Abendblattissa 25.3.2008, vrt. Der Wissenschaftsmacher, DZ'', 27.3.2008
 Reimar Lüst Max-Planck-Gesellschaftin sivustolla 
 Prof. Roland Zdeněk Bulirsch: Reimar Lüst – Leben und Werk
 

Saksalaiset tähtitieteilijät
Saksalaiset fyysikot
Astrofyysikot
ESA
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Tarja Raninen

Tarja Raninen on suomalainen tietokirjailija. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1982 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1996. Raninen on työskennellyt järjestöissä tiedottajana ja mainostoimistoissa copywriterina. Vuonna 1995 hän perusti oman viestintätoimistonsa Texthousen, jonka toimialoina ovat yritysviestintä, tekstisuunnittelu ja käännöstyöt. 2000-luvulla Raninen on erikoistunut oppi- ja tietokirjojen käsikirjoittamiseen ja toimittamiseen. 

Vuonna 2010 ilmestyi Tarja Ranisen kirjoittama ja toimittama tietoteos Paperitehtaan kasvattama kylä, joka kertoo lasten ja nuorten elämästä Myllykosken paperitehdaspaikkakunnalla 1960- ja 1970-luvuilla.

Teokset
Paperitehtaan kasvattama kylä, Myllykosken kotiseutyhdistys, 2010
Soivia kohtaamisia [toimittajat: Laura Huhtinen-Hildén, Tarja Raninen, Tuire Ranta-Meyer ; valokuvat: Teemu Malva, Heidi Söderholm]. Metropolia ammattikorkeakoulu, kulttuuri ja luova ala, 2010
Tarja Raninen, Riitta Kittilä, Heti hätiin, WSOY, 2009.
Mathildan muodonmuutos : kansalais- ja vapaaehtoistoiminnan uudet kasvot, Anna Raninen, Tarja Raninen, Ilpo Toni, Göran Tornaeus. Helsinki : Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTY : WSOY Oppimateriaalit, 2008.
Jukka-Pekka Asikainen, Tarja Raninen, Mainosvalokuvauksen ABC, WSOY, 2005.
Tarja Raninen, Jaana Rautio, Mainonnan ABC : harjoituksia, WSOY, 2004
Tarja Raninen, Jaana Rautio, Mainonnan ABC : vastauksia, WSOY, 2004 
Tarja Raninen, Jaana Rautio, Mainonnan ABC : käsikirja, WSOY, 2003.

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Luettelo Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajista

Tämä on luettelo Euroopan avaruusjärjestön ja sitä edeltäneiden länsieurooppalaisten avaruusorganisaatioiden ESROn ja ELDOn pääjohtajista.

ELDOn johto

ESROn johto

ESAn johto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
ESA
Luettelot henkilöistä
Jan Nepomnjaštši

Jan Aleksandrovitš Nepomnjaštši (; s. 14. heinäkuuta 1990 Brjansk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen shakin suurmestari. Vuonna 2010 hän voitti shakin Euroopan mestaruuden ja Venäjän mestaruuden.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 

Venäläiset shakinpelaajat
Shakin suurmestarit
Shakin Venäjän-mestarit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Vihreä kemia

Vihreä kemia pyrkii kehittämään mahdollisimman ympäristöystävällisiä kemiallisia yhdisteitä ja -prosesseja erilaisiin tarpeisiin. Termi on saanut alkunsa 1990-luvulla. Paul Anastas ja John Warner muotoilivat 12 vihreän kemian periaatetta vuonna 1998.

Vihreän kemian periaatteet 
 Jätteen synnyn ehkäisy 
 Atomiekonomia 
 Vaarattomat kemialliset synteesit 
 Turvallisten kemikaalien suunnittelu 
 Turvallisten liuottimien käyttö ja apuyhdisteiden käytön välttäminen 
 Energian käytön minimoiminen 
 Uudistuvien lähtöaineiden käyttö 
 Tarpeettoman johdosten muodostumisen välttäminen 
 Katalyyttien suosiminen 
 Tuotteiden hajoaminen elinkaaren lopussa 
 Reaaliaikaiset analyysit 
 Onnettomuuksien välttäminen esimerkiksi oikeilla kemikaalivalinnoilla

Lähteet

Aiheesta muualla 
Green Chemistry. U.S. Environmental Protection Agency. 
Royal Society of Chemistry: Green Chemistry julkaisun kotisivu 

Ympäristökemia
Googie-arkkitehtuuri

Googie-arkkitehtuuri, tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimityksillä populuxe ja Doo-Wop, on futuristista arkkitehtuuria, johon vaikuttivat sen alkuaikana 1930-luvulla autot ja 1950-luvulta lähtien avaruustekniikka ja ydintekniikka. Tyylin katsotaan toden teolla alkaneen 1940-luvun lopussa Etelä-Kaliforniassa, ja se jatkui 1960-luvun puoliväliin, jolloin toisen maailmansodan jälkeistä teknologiavillitystä vastaan nousi reaktio. Kaliforniassa sen muotokieltä käytettiin avaruusaiheiseen mainontaan ruokaloissa, motelleissa ja keilaradoilla. Eero Saarisen TWA Flight Center -lentoasemarakennus on tämän tyylin vakavimpia edustajia.

Googie-tyyli esiintyy katon ja muiden rakenteiden kaarevina muotoina sekä lasin, teräksen ja neonvalojen runsaana käyttönä. Googie toi suunnitteluun lentävät lautaset, atomit, paraabelit jne. Suomessa Espoon Haukilahden vesitorni edustaa tätä tyyliä. Tyylin nostatus muodiksi Yhdysvalloissa oli yhteydessä avaruuskilpaan liittyvään propagandaan. 

Arkkitehti John Lautner suunnitteli vuonna 1949 Googies-kahvilan Los Angelesiin Sunset Boulevardin ja Crescent Heights-kadun risteykseen, rakennus purettiin vuonna 1989. Toimittaja Douglas Haskell lausui "House and Home" -lehdessä kahvilasta 1950-luvun alussa: "This is Googie architecture." Termi sai siitä alkunsa.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
 Learning from Las Vegas, by Robert Venturi 1972 (ISBN 978-0262720069)
 Googie: Fifties Coffee Shop Architecture by Alan Hess, 1986 (ISBN 978-0877013341)
 Populuxe: the Look and Life of Midcentury America by Thomas Hine, 1986 (ISBN 978-1585679102)
 LA Lost and Found: An Architectural History of Los Angeles by Sam Hall Kaplan 1987 Pages 145-155
 Southern California in the 50s by Charles Phoenix 2001
 Los Angeles Neon by Nathan Marsak and Nigel Cox 2002
 Mimo: Miami Modern Revealed by Eric P. Nash and Randall C. Robinson, Jr. 2004
 The Leisure Architecture of Wayne McAllister by Chris Nichols, 2007 (ISBN 978-1586856991)

Aiheesta muualla

 Lotta Living, an online Community for fans of Googie architecture (and the message board for the LAC Modern Committee and Recent Past PReservation Network
 Recent Past Preservation Network
 DOCOMOMO, Dutch-founded DOcumentation and COnservation of buildings, sites and neighborhoods of the MOdern MOvement
 John Lautner Foundation, Googie architect site

Arkkitehtuurin suuntaukset
Head Held High

Head Held High on puolalaisen grindcore-superyhtye NYIAn ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2004.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Bogdan Kondracki – laulu
 Szymon Czech – kitarat
 Jarosław Łabieniec – kitarat
 Piotr Bartczak – basso
 Wojciech Szymański – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2004 albumit
Vuoden 2004 esikoisalbumit
NYIAn albumit
Antigama / NYIA

Antigama / NYIA on kahden puolalaisen grindcore-yhtyeen Antigaman ja NYIAn split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2007.

Kappaleet
NYIA

Antigama

Kokoonpanot 
Nyia
 Kuba Leonowicz – laulu
 Bartosz Rogalewicz – kitarat, samplet
 Maciej Banaszewski – basso
 Wojciech Szymański – rummut

Antigama
 Łukasz Myszkowski – laulu
 Sebastian Rokicki – kitarat
 Szymon Czech – basso
 Krzysztof "Sivy" Bentkowski – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Antigaman albumit
NYIAn albumit
Vuoden 2007 split-albumit
More Than You Expect


More Than You Expect on puolalaisen grindcore-yhtye NYIAn toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2007.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jakub Leonowicz – laulu
 Szymon Czech – kitarat
 Jarosław Łabieniec – kitarat
 Maciej Banaszewski – basso
 Wojciech Szymański – rummut

Arvostelut 
 Metal Storm: 7.8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

NYIAn albumit
Vuoden 2007 albumit
Länsi-Etelämanner

Länsi-Etelämanner eli Läntinen Etelämanner on toinen Etelämantereen perinteisesti jaotelluista alueista. Se on alueista pienempi ja sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla. Itä-Etelämantereesta sen erottaa Transantarktiset vuoret.

Termi Länsi-Etelämanner on hyväksytty nimitys Transantarktisen vuoriston länsipuolisesta alueesta. Nimitystä on käytetty jo yli sata vuotta, mutta virallisesti sen hyväksyi vuonna 1962 Advisory Comittee of Antarctic Names.

Maantiede 
Länsi-Etelämanner sijaitsee Transantarktisen vuoriston Tyynenmeren puoleisella alueella. Siellä sijaitsevat muun muassa Antarktiksen niemimaa, Grahaminmaa, Ellsworthinmaa, Marie Byrdin maa ja joitain erillisiä saaria. Alueen meriä ovat Weddellinmeri ja Rossinmeri. Länsi-Etelämanner voidaan jakaa kahteen osaan, pääalueeseen ja erittäin suureen niemimaahan, jonka Weddellinmeri ja Rossinmeri erottavat pääalueesta.

Länsi-Etelämanner on Itä-Etelämannerta alavampaa; keskikorkeus lännessä on 1 800 metriä, idässä 3 000 metriä. Länsi-Etelämantereen uskotaan lämpenevän ilmastonmuutoksen vaikutuksesta mantereen itäosaa nopeammin, joka taas on jopa jäähtynyt maapallon keskilämpötilan noususta huolimatta.

Länsi-Etelämantereen läheisyydessä sijaitsee suuri Länsi-Etelämantereen mannerjäätikkö, joka tosin on viime aikoina kutistunut merkittävästi.

Katso myös 
 Itä-Etelämanner

Lähteet 

Etelämanner
Formula BMW

Formula BMW oli nuorille kuljettajille tarkoitettu pikkuformulaluokka, jossa ajettiin BMW:n valmistamilla autoilla ja moottoreilla. Pisteitä jaettiin kymmenelle parhaalle järjestyksessä 20, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 3, 2, 1. Joka kilpailuviikonloppuna ajetaan kaksi kilpailua, joissa toisessa käännetyssä järjestyksessä 10 parhaan osalta. Sarja järjestettiin euroopassa, aasiassa ja amerikassa nimillä Formula BMW ADAC, Formula BMW Asia, Formula BMW USA, Formula BMW UK ja Formula BMW Pacific. Sarja järjestettiin vuosina 1998-2010. Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Stefan Mücke, André Lotterer, Hannes Lachinger, Timo Glock, Nico Rosberg, Maximilian Götz, Ho-Pin Tung, Sebastian Vettel, Marchy Lee, Andreas Wirth, Tim Bridgman, Nico Hülkenberg, Salman Al-Khalifa, Richard Philippe, Dean Smith, Christian Vietoris, Earl Bamber, Robert Wickens, Niall Breen, Jens Klingman, Jazeman Jaafar, Daniel Morad, Marcus Ericsson, Ross Jamison, Esteban Gutiérrez, Alexander Rossi, Rio Haryanto, Felipe Nasr, Gabriel Chaves, Richard Bradley ja Robin Frijns. 

Vuodet 2011–2013 sarja tunnettiin Euroopassa nimellä Formula BMW Talent Cup. Sarjan mestaruuden voittivat Stefan Wackerbauer, Marvin Dienst ja Robin Hansson.

Mestarit