joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lastenkamarikonsertit

Lastenkamarikonsertit tarkoittavat nykymusiikkikonsertteja, joita Suomen Musiikkinuoriso ry järjesti vuosina 1962–1963 Helsingissä ja Jyväskylässä. Konsertit saivat lisänimensä säveltäjä Nils-Eric Ringbomin kielteisestä konserttiarvostelusta, jonka mukaan ensimmäisen konsertin lopputuloksena oli vain ”hillitöntä ja tarkoituksetonta lastenkamarimekkalaa”. Arvostelussaan Ringbom käytti happeningin käsitettä ensimmäisenä Suomessa.

Suomen Musiikkinuoriso ry oli perustettu vuonna 1957 edistämään nuorten säveltäjien toimintaa. Yhdistys järjesti aluksi äänilevykonsertteja, ja ensimmäinen varsinainen konsertti järjestettiin 2. joulukuuta 1962, ja ohjelmassa oli sekä ulkomaista että kotimaista nykymusiikkia: Folke Raben teoksia, John Cagen 4′33″ sekä Erkki Salmenhaaran Suoni successivi I, Henrik Otto Donnerin Ideogramme I ja Kari Rydmanin Sonata I. Musiikkiesityksissä tavoiteltiin erikoisia tehoja mm. potkimalla pianoa, särkemällä olutpulloja ja heittelemällä herneitä. Donnerin teoksessa 12 matkaradiota loi taustahälyä muusikoiden lyhyille repliikeille. Yleisön ja lehdistön mielenkiinto oli suurta.

Lastenkamarikonserttien arvostelut jakaantuivat kahteen leiriin: nykymusiikista kiinnostuneet (esimerkiksi Erik Bergman, Seppo Heikinheimo, Ilkka Oramo ja Martti Vuorenjuuri) arvioivat niitä myönteisesti, jopa innostuneesti, ja pitivät kokeilevuutta tarpeellisena, kun taas vanhemman polven edustajat (esimerkiksi Einar Englund, Joonas Kokkonen, Taneli Kuusisto ja Nils-Eric Ringbom) päätyivät kielteisiin näkemyksiin ja pitivät konsertteja sensaationtavoitteluna ja jopa osoituksena nykymusiikin kriisistä ja rappiosta.

Nils-Eric Ringbomin arvostelun jälkeen konserteille annettiin nimeksi "Lastenkamarikonsertit". Näitä konsertteja järjestettiin vuosina 1962–1963 toistakymmentä.

Lokakuussa 1963 Suomen Musiikkinuoriso päätti järjestää Lastenkamarikonsertin asemesta "Sabotaashikonsertin", johon Lastenkamarikonserttien kausi käytännössä päättyi.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

1900-luvun taidemusiikki
Suomen musiikki
M/S King Seaways

King Seaways (tunnettu aiemmin nimillä Nils Holgersson, Val de Loire ja King of Scandinavia) on DFDS Seawaysin omistama ja operoima matkustaja-autolautta. Se liikennöi tällä hetkellä reitillä Newcastle–Amsterdam.

King Seawaysin sisaraluksia ovat Olau Hollandia, Olau Britannia ja Princess Seaways.

Historia

TT-Line 
Nils Holgersson valmistui Schichau Seebeckswerftin telakalta Saksasta vuonna 1987 Wallenius Rederietille, joka rahtasi laivan TT-Linen liikenteeseen välille Trelleborg–Travemünde. Vuonna 1992 Wallenius Rederiet myi aluksen Rederi AB Gotlandille, josta oli tullut TT-Linen uusi osakas. Laiva jatkoi TT-Linen liikenteessä samalla reitillä vuoteen 1992 asti. Vuoden 1992 joulukuussa laiva myytiin Brittany Ferries -yhtiölle Ranskaan. Laiva jatkoi liikennettä TT-Linen väreissä 21. joulukuuta 1992 asti.

Brittany Ferries 
Tammikuussa 1993 laivan nimi muutettiin Val de Loireksi ja se kävi La Spezian telakalla remontoitavana. Remontin kustannukset nousivat 70 miljoonaan puntaan.

9. kesäkuuta 1993 Val de Loire aloitti säännöllisen reittiliikenteen Brittany Ferries-yhtiön väreissä reiteillä Roscoff–Cork/Plymouth ja Plymouth–Santander.

Vuonna 2005 laiva asetettiin liikenteeseen reitille St Malo/Cherbourg–Portsmouth.

Marraskuussa 2005 laiva myytiin DFDS-yhtiölle Tanskaan. Liikenne Brittany Ferriesille jatkui kuitenkin 19. helmikuuta 2006 asti.

DFDS Seaways 

Helmikuussa 2006 laivan nimi vaihdettiin King of Scandinaviaksi. Saman vuoden maaliskuussa laiva aloitti liikenteen välillä Amsterdam–Newcastle DFDS Seawaysin väreissä. 27. tammikuuta 2011 King of Scandinavia sai DFDS Seawaysin uudistuessa uuden värityksen ja uuden nimen King Seaways.

Tulipalo 28. joulukuuta 2013 
28. joulukuuta 2013 noin kello 22:45 Ison-Britannian aikaa laivalla havaittiin tulipalo. Laiva oli tuolloin normaalilla reittimatkallaan Newcastlesta IJmuideniin mukanaan 946 matkustajaa ja 127 miehistön jäsentä. Palo havaittiin nopeasti, mutta kuusi ihmistä jouduttiin kuljettamaan sairaalaan savun hengittämisen vuoksi. Sairaalaan joutuneista kaksi kuului miehistöön ja loput neljä olivat matkustajia. Laiva palasi tulipalon jälkeen takaisin Newcastleen, eikä muille matkustajille koitunut tapauksesta välitöntä vaaraa. Kaksi matkustajaa pidätettiin pian palon jälkeen epäiltyinä palon sytyttämisestä.

Nimihistoria 
1986–1993: Nils Holgersson
1993–2006: Val de Loire
2006–2011: King of Scandinavia
2011–: King Seaways

Katso myös 
M/S Princess Seaways

Lähteet

Aiheesta muualla 

 DFDS Seaways
 The Ferry Site

Autolautat
DFDS Seawaysin alukset
Ilkka Pöyhönen

Ilkka Pöyhönen (s. 31. elokuuta 1948 Helsinki) on Lappeenrannan teknillisen yliopiston entinen rehtori ja puutekniikan professori. Yliopiston rehtorina Pöyhönen toimi vuosina 2008–2014.

Pöyhönen on opiskellut Teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1972 ja väitteli tekniikan tohtoriksi puun mekaanisesta teknologiasta vuonna 1991. Hän on toiminut vuosina 1977–1989 Suomen Sahat ry:n toimitusjohtajana, Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton apulaisjohtajana 1989–1992 ja myöhemmin Metsäteollisuus ry:n mekaanisen metsäteollisuuden yksikön johtajana vuosina 1995–1997.

Pöyhönen toimi 1995–1997 Lappeenrannan teknillisen yliopiston konetekniikan osaston dosenttina, puutekniikan osa-aikaisena professorina 1996–1997 ja konetekniikan osaston johtajana 1998–1999. Yliopiston konetekniikan osaston puutekniikan professorin virkaan hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1997.

Pöyhönen valittiin Lappeenrannan teknillisen yliopiston rehtoriksi elokuussa 2008. Rehtorinvaalissa hän sai 44 ääntä vaalikollegion 49:stä äänestä. Pöyhönen oli aiemmin toiminut vuodesta 1999 yliopiston opetuksesta vastaavana vararehtorina. Hänen oli määrä jäädä eläkkeelle vuoden 2014 alussa, mutta yliopiston hallitus sopi Pöyhösen toimikauden jatkamisesta lukukauden loppuun, kunnes uusi rehtori on saatu valittua rauhassa eri hakijoiden joukosta.

Pöyhösen seuraajaksi valittiin lopulta maaliskuussa 2014 maatalous- ja metsätieteiden tohtori Anneli Pauli, joka aloitti rehtorin tehtävässä 1. heinäkuuta 2014 Pöyhösen toimikauden päättyessä.

Lähteet 

Lappeenrannan teknillisen yliopiston professorit
Lappeenrannan teknillisen yliopiston rehtorit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Täyttä hepreaa

”Täyttä hepreaa” on suomen kielessä käytetty metafora jostain, mikä on täysin käsittämätöntä. Sen alkuperä voi olla latinankielisessä fraasissa  "Graecum est; non legitur" ("se on kreikkaa, sitä ei voi lukea").

Muissa kielissä

Lähteet 

Suomenkieliset sanat ja sanonnat
Sanaleikit
Heprea
Kyösti Mäkimattila

Kyösti Johannes Mäkimattila (s. 13. huhtikuuta 1976 Yläne) on suomalainen laulaja, joka valittiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2013. Ennen tangokuninkuutta hän toimi Varjokuva-yhtyeen rumpalina. Nykyään Varjokuva toimii hänen taustayhtyeenään, ja kokoonpanoon on valittu uusi rumpali.

Mäkimattila on lisäksi tehnyt sanoituksia oman soolotuotantonsa lisäksi myös muille artisteille. Varjokuvalle hän on kirjoittanut joitakin käännöstekstejä ja yhden oman sanoituksen. Mäkimattilalta on julkaistu myös kolme runokirjaa. Lisäksi osa runoista on sävelletty lauluiksi.

Ura 

Kyösti Mäkimattilan ensimmäinen sooloalbumi Suuntatähti sisälsi suuremmaksi osaksi vanhoja tango- ja iskelmäkappaleita. Albumin nimikkokappale "Suuntatähti" on Olli Leppäsen ja Mäkimattilan käsialaa. Ensimmäisen kerran se julkaistiin 2011 Olli Leppäsen levyllä Elämä on tässä.

Mäkimattila julkaisi vuonna 2014 joululevyn nimeltä Joulumuistoni, jonka nimikkokappale on levyn tuottajana toimineen Mika Toivasen säveltämä ja Mäkimattilan sanoittama. Kappale perustuu hänen samannimiseen runoonsa.

Mäkimattilalta ilmestyi Yössä soi Americano -niminen sooloalbumi lokakuussa 2015 ja seuraava pitkäsoitto Varjoista valoihin marraskuussa 2016.

Mäkimattila julkaisi vuonna 2018 albumin Olet maailmassa ainut huhtikuussa 2018 yhdessä Riku Niemi Orchestran kanssa. Albumi sisältää muista soololevyistä poiketen uusia kappaleita, joista suurin osa on Niemen kirjoittamia. Helsingin Sanomat antoi albumille täydet viisi tähteä. Niemen säveltämästä ja Mäkimattilan sanoittamasta "Rakkautesi on valo" -kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo.

Mäkimattila on oman soolotuotantonsa lisäksi levyttänyt Heidi Pakarisen kanssa kappaleet "Tango kuuluu kaikille" ja "Siks' oon mä suruinen". "Tango kuuluu kaikille" on myös Mäkimattilan sanoitus. Tämän lisäksi Mäkimattila on sanoittanut Heidille kappaleen "Sitä et koskaan kysynyt".

Mäkimattila purki levytyssopimuksensa Sony Music Finlandin kanssa kesällä 2020.

Yksityiselämä 
Mäkimattila on hakenut syksyllä 2022 avioeroa. Hänellä on vuosina 2006, 2008 ja 2011 syntyneet tyttäret. Hän on julkisuudessa kertonut kärsineensä alkoholiongelmasta, mutta lopettaneensa juomisen kokonaan vuonna 2011.

Diskografia

Yhdessä Varjokuva-yhtyeen kanssa 

 Varjokuva (2007)
 Toinen tie (2008)
 Monta polkua (2010)
 Live at Parola (2012) (nimellä Mr. Breathless & Varjokuva)

Sooloura 

 (nimellä Kyösti Mäkimattila & Varjokuva)
 (yhdessä Riku Niemi Orchestran kanssa)

Kirjallinen tuotanto 
Suuntatähti (Aurinko Kustannus, 2013)
Rakkaani (Otava, 2014)
Yösydänhetkiä (Otava, 2017)
Valoina toisillemme

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kyösti Mäkimattilan kotisivut

Suomalaiset laulajat
Paattinen
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset runoilijat
Tangokuninkaat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Eerste divisie (amerikkalainen jalkapallo)

Eerste divisie on amerikkalaisen jalkapallon alempi sarjataso Alankomaissa. Se jakautuu A- ja B-sarjaan. Vuonna 2014 molemmilla tasoilla pelasi kuusi joukkuetta. Alankomaissa oli kaksi kilpailevaa lajiliittoa vuosina 1997–2001. Liittojen yhdistettyä luotiin kolmiportainen sarjajärjestelmä aiemman kahden kilpailevan sarjan sijasta. Alankomaiden toinen ja kolmas sarjataso olivat nimeltään Tweede divisie ja Derde divisie vuoteen 2014 saakka, jolloin ne saivat nykyisen nimensä.

Joukkueet 2014

Eerste divisie A
 Almere Phantoms
 Amersfoort Untouchables
 Den Haag Raiders
 Eindhoven Raptors
 Lelystad Commanders
 Rotterdam Trojans

Eerste Divisie B
 Enschede Broncos
 Groningen Giants
 Leiden Lightning
 Maastricht Wildcats
 Spijkenisse Scouts
 Utrecht Dominators

Lähteet

Alankomaiden urheilu
Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Schwarzenberg (suku)

Schwarzenberg on vanha keskieurooppalainen aatelissuku. Se on alkujaan frankkilaisen Seinsheimin suvun haara. Suvun kantaisä oli keisari Sigismundin sotapäällikkö Erkinger von Seinsheim (1362–1437), joka sai vuonna 1429 paronin arvon ja alkoi käyttää nimeä Schwarzenberg Frankenissa omistamansa samannimisen linnan mukaan. Hänen pojistaan saivat alkunsa suvun kaksi päähaaraa. Nuorempi haara sai 1566 kreivin arvon, mutta sammui vuonna 1646. Vanhempi haara korotettiin vuonna 1599 kreivilliseen arvoon ja vuonna 1670 valtakunnanruhtinaiksi. Sillä oli laajat maaomistukset Böömissä, Baijerissa, Itävallassa, Steiermarkissa ja Unkarissa. Vanhempi haara jakautui 1700-luvun lopulla kahteen majoraattiin. Niistä vanhempi sammui mieslinjalta vuonna 1965.

Tunnettuja sukuun kuuluneita ovat olleet muun muassa saksalainen oikeusoppinut Johann von Schwarzenberg (1463–1528), itävaltalainen sotamarsalkka Karl Philipp zu Schwarzenberg (1771–1820), Itävallan pääministeri Felix zu Schwarzenberg (1800–1852) sekä Tšekin ulkoministeri Karel Schwarzenberg (s. 1937), joka on suvun nykyinen päämies.

Lähteet

Aiheesta muualla

Aateli
Saksalaiset suvut
Itävallan aateli
Elfyn Evans

Elfyn Rhys Evans (s. 28. joulukuuta 1988 Dolgellau, Wales) on walesilainen toisen polven ralliautoilija.

Ralliura
Vuonna 2006 Evans sijoittui toiseksi F1000 Rally Championship -sarjassa. Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Fiesta Sporting Trophy -sarjassa. Vuonna 2008 Evans voitti sekä Englannin että Irlannin Fiesta Sporting Trophy -sarjojen mestaruudet. Vuonna 2010 Evans voitti Fiesta SportTrophy UK ja Junior British Rally Championship -sarjojen mestaruudet. 

Vuonna 2011 Evans sijoittui toiseksi British Rally Championship-sarjassa. Seuraavana vuonna hän voitti WRC Academy -sarjan mestaruuden.

Tehdaskuljettajana MM-tasolla
Evans otti uransa ensimmäiset MM-pisteet kaudella 2013 Sardinian rallista, jossa hän sijoittui Fordin tehdastallin Ford Fiesta RS WRC -autolla kuudenneksi. 

Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Evans saavutti kolmannella sijalla keskeytysten sävyttämässä vuoden 2015 Argentiinan rallissa. Seuraava palkintosija tuli Korsikassa 2015, jossa sijoitus oli 2. Kolmas palkintosija tuli hienon taistelun jälkeen Argentiinan MM-rallista 2017, jossa oli lähellä myös uran ensimmäinen voitto, sijoitus toinen. Hän sijoittui toiseksi myös Suomen rallissa ennen kuin otti uransa ensimmäisen voiton Walesin rallissa 2017.

Evans siirtyi kaudeksi 2020 Toyota Gazoo Racingille. Hän otti uransa toisen voiton kauden toisessa kilpailussa Ruotsissa, ja hänestä tuli ensimmäinen Ruotsin rallin voittanut brittikuljettaja. Syyskuussa 2020 Evans voitti Turkin MM-rallin.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Muuta
Evans on kotoisin Walesin kymrinkielisimmästä kreivikunnasta Gwyneddistä, ja hän puhuu itsekin kymriä äidinkielenään. Evansin isä on walesilainen entinen ralliautoilija ja Britannian mestari Gwyndaf Evans. Uransa jälkeen hän on johtanut Evansin suvun omistamaa Ford-autokauppaa kotikaupungissaan Dolgellaussa. Yritys myös tukee Elfynin ralliuraa, ja oli osatekijänä hänen sopimuksessaan Fordin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Evansin omat kotisivut

Brittiläiset ralliautoilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Andrej Hlinka

Andrej Hlinka (27. syyskuuta 1864 Stará Černová, Itävallan keisarikunta – 16. elokuuta 1938 Ružomberok, Tšekkoslovakia) oli slovakialainen katolinen pappi ja poliitikko, joka johti Slovakian itsenäisyysliikettä maailmansotien välisessä Tšekkoslovakiassa. Hän perusti vuonna 1913 Slovakian kansanpuolueen ja johti sitä kuolemaansa asti.

Hlinka toimi vuodesta 1905 Ružomberokin pienen teollisuuskaupungin pappina ja ryhtyi esiintymään slovakialaisen nationalismin tukijana. Marraskuussa 1906 hän joutui oikeuden eteen yllytettyään slovakkeja epälojaaliuteen Unkaria kohtaan. Hän sai kahden vuoden vankeustuomion, jota toukokuussa 1907 vielä pidennettiin puolellatoista vuodella hänen jatkettua kiihotustaan seurakunnalleen pitämässään jäähyväispuheessa. Vuonna 1913 hän osallistui Slovakian kansanpuolueen (SLS) perustamiseen ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi. Puolue oli kansallismielinen ja korosti kristillisyyttä. Sen nimi muutettiin 1925 muotoon Hlinkan Slovakian kansanpuolue (HSLS).

Itävalta-Unkarin valtakunnan hajotessa vuonna 1918 Hlinka asettui tukemaan tšekkien ja slovakkien yhdistämistä samaan valtioon. Hän kuitenkin pettyi pian Tšekkoslovakiaan ja laati vuonna 1919 Pariisin rauhankonferenssia varten muistion, jossa ehdotti Slovakialle kansanäänestystä itsenäisyydestä. Vuoteen 1922 mennessä hän ajoi puolueensa oppositioon Prahan hallitusta vastaan ja syytti tšekkejä autonomian riistämisestä Slovakialta. Eräiden hallinnollisten muutosten jälkeen Hlinka omaksui maltillisemman kannan ja salli 1927 puoluettaan edustaneen Jozef Tison osallistumisen Tšekkoslovakian hallitukseen. Puolue kuitenkin palasi oppositioon vuonna 1929 sen jälkeen kun sen johtomiehiin kuulunut Béla Tuka oli tuomittu maanpetoksesta Unkarin agentiksi väitettynä. 1930-luvulla Hlinkan puolue teki yhteistyötä Tšekkoslovakian muiden separatististen vähemmistökansallisuuksien, unkarilaisten ja sudeettisaksalaisten kanssa.

Hlinkan kuoltua elokuussa 1938 Josef Tiso seurasi häntä HSLS:n johdossa. Saman vuoden lokakuussa Tšekkoslovakian hallitus joutui Sudeettialueiden kriisin seurauksena myöntämään Slovakialle autonomian. Toisen maailmansodan aikana Tiso johti natsi-Saksan luomaa Slovakian nukkevaltiota, jossa Hlinkaa kunnioitettiin kansallissankarina. Sodan jälkeisenä kommunistien vallan aikana Hlinka julistettiin fasistiksi, mutta uudelleen itsenäistyneessä Slovakiassa hänestä on jälleen tehty kunnioitettu hahmo. Hänen kuvansa oli vuosina 1993–2009 Slovakiassa käytössä olleessa tuhannen korunan setelissä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Slovakialaiset poliitikot
Tšekkoslovakialaiset poliitikot
Slovakialaiset papit
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Kansainvälinen työläisurheiluliitto

{{Korjattava|' Nimettävä uudelleen, liiton nimi muuttui 2011: CSIT, History;huom.  on  (työläinen on ).}}Kansainvälinen työ- ja amatööriurheiluliitto (, lyh. CSIT') on vuonna 1946 Brysselissä, Belgiassa perustettu urheiluliittojen keskusliitto, jonka päämaja on Wienissä, Itävallassa. Se perustettiin jatkamaan toiseen maailmansotaan loppuneen Sosialistisen työläisurheiluinternationaalin toimintaa. 

Nykyään CSIT:llä on 38 jäsenjärjestöä 30 eri maassa. Niihin kuuluu yhteensä yli 20 000 urheiluseuraa, joissa on noin 15 miljoonaa henkilöjäsentä. Suomesta CSIT:n jäsenenä on Suomen Työväen Urheiluliitto.

Liitto on vuodesta 2008 lähtien järjestänyt CSIT maailman urheilukisoja'', jotka ovat keränneet tuhansia osanottajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Confédération Sportive Internationale Travailliste et Amateur 

Kansainväliset urheilujärjestöt
Tea Finni

Tea Elina Finni (o.s. Hytönen, s. 15. heinäkuuta 1980 Vaasa) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Joensuun Katajaa ja hänen valmentajanaan toimi Ari Nummela. Kalevan kisoista Finni voitti kolme hopeaa ja kaksi pronssia 400 metrin aitajuoksussa. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2005 jälkeen.

Lähteet 
 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Saksan Formula 3

Saksan Formula 3 oli kansainvälinen moottoriurheilusarja, jossa kaikki kilpailut ajettiin pääasiassa Saksassa. Joitakin kilpailuja ajettiin muun muassa Itävallassa, ja Alankomaissa. Moni Saksan F3 mestareista ovat ajaneet Formula 1:ssä, joista tunnetuimpia kuljettajia ovat Karl Wendlinger, Michael Schumacher, Pedro Lamy, Jos Verstappen, Norberto Fontana, Jarno Trulli, Nick Heidfeld, Christijan Albers ja Giorgio Pantano. Muita tunnettuja Saksan F3:ssa ajaneita kuljettajia ovat muun muassa Mika Häkkinen, Heinz-Harald Frentzen, Tom Kristensen, Sakon Yamamoto, Alexander Wurz, Ralf Schumacher, Bernd Schneider ja Gary Paffett.

Sarjan ensimmäinen kausi alkoi jo vuonna 1950, jonka sarjan ensimmäisen mestaruuden voitti Toni Kreuzer. Sarjassa ajettiin Dallaran valmistamilla autoilla. Autot käyttivät Mercedes-Benzin, Volkswagenin ja Mugen-Hondan moottoreita. Autoissa käytettiin Cooper Tiren renkaita. Pisteitä jaettiin ensimmäisessä ja kolmannessa kilpailussa kymmennelle parhaalle järjestyksessä 25, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Toisessa kilpailussa jaetaan myös kymmenelle parhaalle järjestyksessä 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Kilpailun nopeimmasta kierroksesta saa 2 pistettä. Paalupaikasta saa 3 pistettä.

Vuosi 2014 jäi sarjan viimeiseksi vuodeksi.

Kausittain

Formula-sarjat
Saksan moottoriurheilu
Infestissumam

Infestissumam () on ruotsalaisen metalliyhtye Ghostin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 10. huhtikuuta 2013. Albumin tuottajana toimi Nick Raskulinecz ja se äänitettiin Nashvillessä, Tennesseessä. Loma Vista Recordings julkaisi sen Pohjois-Amerikassa 16. huhtikuuta yhteistyössä Republic Recordsin kanssa, joka on osa Universal Music Groupia Albumin teema jatkuu siitä mihin edellisen albumin (Opus Eponymous) teema loppui eli Antikristuksen syntymästä.

Albumi on myynyt Ruotsissa kultaa.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 67/100
 AllMusic: 
 The Guardian: 
 Imperiumi.net: 8/10
 Pitchfork: 5.8/10
 Soundi:

Lähteet

Vuoden 2013 albumit
Ghostin albumit
Norjan 1. divisioona (amerikkalainen jalkapallo)

Norjan 1. divisioona () on amerikkalaisen jalkapallon korkein sarjataso Norjassa.

Joukkueet 2015
Eidsvoll 1814s
Kristiansand Gladiators
Lura Bulls
NTNUI Nidaros Domers
Oslo Vikings
Vålerenga Trolls

Mestarit

2014: Kristiansand Gladiators
2013: Eidsvoll 1814s
2012: Oslo Vikings
2011: Oslo Vikings
2010: Eidsvoll 1814s

2009: Eidsvoll 1814s
2008: Eidsvoll 1814s
2007: Eidsvoll 1814s
2006: Eidsvoll 1814s
2005: Eidsvoll 1814s
2004: Eidsvoll 1814s
2003: Vålerenga Trolls
2002: Oslo Vikings
2001: Eidsvoll 1814s
2000: Oslo Vikings

1999: Oslo Vikings
1998: Oslo Vikings
1997: Vålerenga Trolls
1996: Vålerenga Trolls
1995: Vålerenga Trolls
1994: Vålerenga Trolls
1993: Vålerenga Trolls
1992: Oslo Vikings
1991: Oslo Vikings
1990: Oslo Vikings

1989: Vålerenga Trolls
1988: Vålerenga Trolls
1987: Vålerenga Trolls
1986: Vålerenga Trolls

Lähteet
NM 1986-2012 

Norjan palloilusarjat
Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Luettelo Suomen jätinkirkoista

Tämä on luettelo Suomen jätinkirkoista, joka perustuu jätinkirkkojen varsin epämääräiseen määritelmään. Niiden rakentamisen tarkoituksesta ei ole vielä päästy yksimielisyyteen. Siksi voi olla, ettei kaikkia jätinkirkkoja ole tunnistettu tai luokiteltu oikein, ja ne puuttuvat siksi alla olevasta luettelosta. Osa jätinkirkoiksi tulkituista rakennelmista on luokiteltu jätinkirkoiksi pienin varauksin, mutta sisältyvät silti tähän luetteloon.

Jätinkirkot ovat joissakin tapauksissa olleet kivikautisen kylän keskuksia ja niiden ympärillä on löydetty monipuolisia rakenteita.

Taulukoissa on ilmoitettu kohteen karttanimi tai todennäköinen kutsumanimi. Jätinkirkon ajoitus saattaa puuttua tutkimuksien keskeneräisyyden vuoksi. Kuntaan on lisätty sulkuihin myös entisen kunnan nimi. Osa kohteista sisältää useita jätinkirkkoja ja ne kuvaillaan samassa artikkelissa. Kohteet on lueteltu maakunnittain: ensimmäisenä on Pohjois-Karjalan ainoa kohde ja sen jälkeen etelästä pohjoiseen Pohjanmaan maakuntien ja Lapin jätinkirkot.

Pohjois-Karjala

Etelä-Pohjanmaa

Pohjanmaa

Keski-Pohjanmaa

Pohjois-Pohjanmaa

Lappi

Lähteet 
Seuraavissa lähteissä on luetteloita jätinkirkoista, jotka on lueteltu tässä artikkelissa.

Aiheesta muualla 
 
 Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset, Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
 Korteniemi, Markku: Jätinlinnojen funktiosta, Muinaistutkija 1998.

jätinkirkoista
Ristivedon tuulipuisto

Ristivedon tuulipuisto on kuuden tuulivoimalan tuulipuisto Merijärven Pyhänkoskella Ristivuoren ulkoilualueen lähistöllä. Puisto valmistui vuonna 2013. Puiston investoi Perhonjoki Oy. Puisto oli valmistuessaan ensimmäinen sisämaan tuulipuisto Suomessa.

Suomen tuulipuistot
Merijärvi
Pohjois-Pohjanmaan rakennukset ja rakennelmat
Kauhajoen Koulukeskuksen liikuntahalli

Kauhajoen koulukeskuksen liikuntahalli (Kauhajoen liikuntahalli) on Kauhajoen Aninkujalla sijaitseva urheiluhalli. Hallissa pelaa koripallon kotiottelunsa Kauhajoen Karhu. Liikuntahallin voi jakaa kolmeen osaan. Hallissa on putkikäytävä, jossa on juoksurata sekä hyppy- ja heittopaikka. Putkikäytävän kautta on myös kulkuyhteys Kauhajoen Yhteiskoulun liikuntasaliin. Katsomossa ja salitilassa on 1 500–2 000 istumapaikkaa. Hallin pinta-ala 1 049 m², korkeus 10,25 m. Kauhajoen Koulukeskuksen liikuntahallissa pelataan Kauhajoen Karhun koripallojoukkueen kotiottelut. Karhun koripalloilijat ovatkin suurin yksittäinen Koulukeskuksen liikuntahallia hyödyntävä taho, mutta myös muut lajijaostot ja läheiset koulut käyttävät salia omiin tarpeisiinsa. Tästä hyvänä esimerkkinä ovat Kauhajoen lukion vanhaintanssit, jotka nykyisin järjestetään nimenomaan Koulukeskuksen liikuntahallissa.

Lähteet 

Suomen urheiluhallit
Koulukeskuksen liikuntahalli
Jatke Areena

Jatke-areena (virallisesti Mansikka-ahon palloiluhalli) on vuosina 1972–1973 rakennettu urheiluhalli Kouvolassa, Pikku-Palomäellä. Kouvolan Sanomien mukaan urakkasopimus allekirjoitettiin Rakennusliike W. P. Henttonen kanssa 7. marraskuuta 1972. Harjannostajaisia vietettiin 30. maaliskuuta 1973 ja vihkiäistilaisuus oli 2. syyskuuta 1973. Kouvolan Kouvot ja Sudet Salibandy pelaavat kotiottelunsa hallissa. Mansikka-ahon urheiluhallin nimi vaihtui vuonna 2017 Jatke areenaksi, kun Kouvot ja Jatke oy solmivat yhteistyösopimuksen.

Lähteet 

Suomen urheiluhallit
Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Kouvolan urheilu
Loimaan liikuntahalli

Loimaan liikuntahalli (Puistokadun liikuntahalli) on urheiluhalli Loimaalla. Nilan Bisons pelaa kotiottelunsa hallissa. Hallissa on tiloja seuraaville lajeille: koripallo, lentopallo, sulkapallo, salibandy, futsal, voimistelu ja jumpat, lyhyen matkan juoksu, pituushyppy ja yleisurheilun heittolajit.

Lähteet 

Loimaan urheilu
Loimaan rakennukset ja rakennelmat
Suomen urheiluhallit
Pyörähdyskappale

Pyörähdys­kappale on kolmi­ulotteinen kappale, jonka voidaan ajatella syntyvän jonkin käyrän rajoittaman tasoalueen pyörähtäessä avaruudessa jonkin kiinteän suoran, akselin ympäri.

Yksinkertaisimpia pyörähdys­kappaleita ovat lieriö ja kartio. Lieriö syntyy kahden suoran välisen alueen pyörähtäessä toisen suoran ympäri, kartio taas janan pyörähtäessä sen toisen pääte­pisteen kautta kulkevan suoran ympäri.  Ympyrän pyörähtäessä halkaisijansa ympäri syntyy pyörähdyskappaleena pallo. Jos ympyrä pyörähtää kokonaan sen ulko­puolella olevan suoran ympäri, saadaan renkaan tai munkkirinkelin muotoinen, toruspinnan rajoittama kappale.  Ellipsin pyörähtäessä isoakselinsa ympäri syntyy pyörähdysellipsoidi.

Käytännössä pyörähdys­kappaleita ovat muodoltaan monet astiat sekä yleensä sorvin avulla valmistetut esineet.

Pyörähdyskappaleet ovat symmetrisiä kaikkien akselin ympäri tehtyjen rotaatioiden suhteen. Niiden poikki­leikkaus akselia vastaan kohti­suorilla tasoilla on ympyrä.

Pyörähdyskappaleen rajapinta on pyörähdyspinta.

Tilavuus 

Mikäli pyörähtävää aluetta rajoittava käyrä voidaan esittää jonkin funktion kuvaajana, voidaan pyörähdys­kappaleen tilavuus määrittää integraalilaskennan avulla.  Oletetaan, että f on välillä [a,b] jatkuva positiivinen funktio ja että pyörähtävää aluetta A rajoittavat käyrä y = f(x) sekä suorat y=0, x=a ja y=b. Tällöin alueen A pyörähtäessä x-akselin ympäri syntyy pyörähdys­kappale, johon kuuluvat pisteet (x,y,z) toteuttavat epäyhtälöt

 
 

Tämän pyörähdyskappaleen tilavuus on

 .

Korkeammissa ulottuvuuksissa 

Jos käyrä y=f(x) pyörähtää x-akselin ympäri (n+1)-ulotteisessa avaruudessa, on x-akseli kohtisuoraan n-ulotteista avaruutta vastaan, jolloin jokainen käyrän piste rajaa n-ulotteisen pallon tilavuuden. Tämän pyörähdyskappaleen tilavuus on

 

Missä  on gammafunktio.

Pyörähtääkseen on kappaleen kunkin pisteen rajattava pallopinta. Tämän pallopinnan ulottuvuudet määräävät ne koordinaattiakselit, jotka ovat kohtisuorassa pyörähdyksen akselia vastaan. Esimerkiksi kun käyrä  pyörähtää -avaruudessa x-akselin ympäri, rajaa jokainen sen piste -tason suuntaisen ympyrän. Tästä seuraa, että n-ulotteisessa avaruudessa pyörähdyksen akselin ei välttämättä ole oltava suora, vaan se voi olla enintään -ulotteinen. Esimerkiksi -avaruudessa -tason ympäri pyörähtävän kappaleen pisteet rajaavat kukin ympyrän -tasossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kappaleet (geometria)
Integraalilaskenta
Etholén

Etholén tai Etholen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Arvid Adolf Etholén (1798–1876), merenkulkija, tutkimusmatkailija, hallintovirkamies ja Venäjän Amerikan (Alaskan) kuvernööri
 Alexander Etholén (1873–1916), tilanomistaja, yritysjohtaja ja valtiopäivämies, Arvid Adolf Etholénin pojanpoika
 Eriikka Etholén-Paju (s. 1974), televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja
 Gabriel Etholén (1795–1866), kenraalimajuri, Arvid Adolf Etholénin veli
 Hans Etholén, kitaristi
 Jalmari Etholén (1901–1992), pikajuoksija ja korkeushyppääjä
 Justus Etholén (1791–1869), kauppias ja kauppaneuvos, Arvid Adolf Etholénin veli
 Mauritz Etholén (1806–1870), juristi ja virkamies, valtioneuvos, Arvid Adolf Etholénin veli
 Valtteri Etholen (s. 1983), salibandyn pelaaja

Entisenä sukunimenä
 Louise af Forselles, o.s. Etholén (1850–1934), kristillisten järjestöjen vaikuttaja

Katso myös 
Etola
Minna Myllykoski

Minna Kristiina Myllykoski (s. 20. kesäkuuta 1982 Ylistaro) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Lapuan Virkiää ja hänen valmentajanaan toimii Henry Leppäaho. Kalevan kisoista Myllykoski on voittanut hopeaa ja pronssia sekä 5 000 metrin juoksusta että 10 000 metrin juoksusta. Lisäksi hän on saavuttanut SM-kultaa puolimaratonilla sekä SM-hopeaa maastojuoksussa 6 kilometrin matkalta.

Lähteet 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Fabergé

Fabergé oli pietarilainen kultaseppäsuku, joka aloitti toimintansa 1800-luvun alussa. Suvun kultasepät valmisti muun muassa Venäjän hoville ylellisyysesineitä. Suku oli alkujaan ranskalainen hugenottisuku.

 Agathon Fabergé (1876–1951), kultaseppä
 Peter Carl Fabergé (1846–1920), kultasepistä maineikkain 
 Gustav Fabergé (1814–1893), kultaseppä
 Oleg Fabergé (1923–1993), kultaseppä

Katso myös
Fabergé (yritys)
Fabergén pääsiäismunat

Venäläiset suvut
Yayoi

Yayoi tarkoittaa seuraavia asioita:
Yayoi-kausi Japanin historiallinen kausi (n. 300 eaa. - 250)
Henkilöt
Yayoi Kusama, japanilainen nykytaiteilija
Yayoi Urano, japanilainen naispainija
Keisarillisen Japanin laivasto
Yayoi (1905), Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä
Yayoi (1925), Mutsuki-luokan hävittäjä
Jennings (kirjasarja)

Jennings-kirjat ovat  brittiläisen kirjailija Anthony Buckeridgen luoma lastenkirjasarja, jonka 25 osaa ilmestyivät vuosina 1952–1994. Kustannusosakeyhtiö Tammi julkaisi yksitoista niistä suomeksi vuosina 1965–1971, suomentajana muiden muassa Ulf Erik Qvickström.

Jennings-kirjat kertovat humoristisesti noin 11-vuotiaasta sisäoppilaitoksessa opiskelevasta pojasta, hänen kaveristaan Darbishirestä ja heidän hyväntahtoisista hölmöilyistään ja väärinkäsityksistään koulutovereiden riemuksi mutta opettajien ja muun henkilökunnan harmiksi.

Buckeridgen teossarja perustuu kirjailijan omiin sisäoppilaitoskokemuksiin 1920-luvulla hänen seurattuaan itseään pari vuotta nuoremman Jennings-nimisen pojan toilailuja. Myöhemmin Buckeridgesta tuli sisäoppilaitoksen opettaja, ja hänellä oli tapana kertoa oppilaille muistelmiaan tuosta pojasta. Toisen maailmansodan jälkeen Buckeridge kirjoitti tarinoista kuunnelmasarjan BBC:n Children’s Hour -ohjelmaan, kunnes päätti alkaa kirjoittaa tarinoita myös kirjoiksi. 

Vuonna 1995 televisiotoimittaja Michael Crick haastatteli 83-vuotiasta Buckeridgea ja kysyi, tietääkö tämä Jennings-pojan myöhemmistä vaiheista. Buckeridge ei tiennyt, mutta Crick alkoi selvittää asiaa ja löysi kirjasarjan alkuperäisen esikuvan vanhainkodista Uuden-Seelannin Eteläsaarelta. Tämä Diarmaid Jennings ei muistanut Anthony Buckeridgea eikä ollut koskaan kuullutkaan Jennings-kirjoista. Buckeridge ja Jennings aloittivat kuitenkin kirjeenvaihdon, ja vanhainkodin hoitajat lukivat herra Jenningsille Buckeridgen kirjoja. Diarmaid Jennings kuoli 96-vuotiaana 2009. Kirjailija Buckeridge kuoli viisi vuotta aiemmin 92-vuotiaana.

Jennings-kirjoja on käännetty suomen lisäksi ainakin ranskaksi, ruotsiksi ja norjaksi. Ranskassa päähenkilön nimeksi tuli Bennett ja Norjassa Stompa. Norjalaiskirjoissa myös tarinat muutettiin tapahtuviksi norjalaiskoulussa. Stompa-tarinoiden pohjalta tehtiin Norjassa 1960-luvulla myös neljä elokuvaa.

1990-luvun alussa BBC teki kahdesta Jennings-kirjasta radioversiot Stephen Fryn lukemana. Kolmas Jennings-tarina, Jennings’ Little Hut, radioitiin 2010 lukijana Mark Williams. Vuonna 2011 kuusi Jennings-kirjaa tallennettiin äänikirjoiksi, lukijana Simon Vance.

Kirjailija Jari Tervo on maininnut Jennings-kirjat omina tärkeinä lapsuuden lukukokemuksinaan.

Suomennetut Jennings-kirjat

Jennings koulussa, 1965 (Jennings Goes to School 1950)
Jennings salapoliisina, 1965 (Jennings Follows a Clue 1951)
Jenningsin maja, 1966 (Jennings’ Little Hut 1951)
Jennings kiipelissä, 1967 (Jennings & Darbishire 1952)
Jennings oli sitä mieltä, 1967 (According to Jennings 1954)
Ystävämme Jennings, 1968 (Our Friend Jennings 1955)
Kiitos Jenningsin, 1968 (Thanks to Jennings 1957)
Jenningsin päiväkirja, 1969 (Jennings’ Diary 1953)
Jennings luonnontieteilijänä, 1969 (Take Jennings for Instance 1958)
Jenningsin hyvät päätökset, 1970 (Trouble with Jennings 1960)
Jennings, kukapa muu, 1971 (Jennings As Usual 1959)

Lähteet

Aiheesta muualla
Jennings-kirjasarjasta blogissa 5555 luettua kirjaa
Jennings-kirjojen fanisivusto The Linbury Court (englanniksi)

Lastenkirjasarjat
Brittiläiset romaanit
Haikka

Haikka on Muuratsalon saaressa sijaitseva niemi Jyväskylän Säynätsalossa. Niemessä on asuinalue. 

Asuinalueen ruutukaavaan pohjautuvan asemakaavan on 1926 suunnitellut arkkitehti Wivi Lönn. Rakennukset perustuvat asutus- ja sosiaalihallituksen tyyppipiirustuksiin ja valmistuivat 1920- ja 1930-luvulla. Se oli saaren ensimmäinen asuinalue ja tarkoitettu Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n työntekijöille..

Saaritien päässä Haikan niemen kärjessä pienellä saarella on Haikan sektoriloisto. Loisto valmistui 1943 Majakan lähellä on pieni kahvila Ruokala Salo, jonka miljöö on säilynyt muuttumattomana, kaurismäkeläisenä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilmakuva Haikasta, Kansalaisen karttapaikka

Säynätsalo
Päijänteen niemet
Muuratsalo
Kulkurin masurkka

Kulkurin masurkka on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama värielokuva vuodelta 1958. 

Elokuva edustaa pitkään yleisönkin suosiossa ollutta kulkuriromantiikkaa hyödyntävää lajia. Lajin peruselokuvia ovat Laulu tulipunaisesta kukasta (1938) ja Kulkurin valssi (1941).

Kulkurin masurkka on Fennada-Filmin ensimmäinen värillinen näytelmäelokuva. Sovcolor-väreissä kuvattu elokuva meni kaupaksi myös Neuvostoliittoon. Kulkurielokuvien perinteisestä kaavasta poiketen elokuvan loppu ei ole onnellinen. Elokuva oli tarkoitettu tunnelmaltaan kesäiseksi, mutta ohjaajan ja kuvaajan muiden tehtävien vuoksi kuvaukset alkoivat vasta elokuussa, ja tunnelma on siksi paikoin syksyinen. Katsojamäärät olivat melko tarkkaan vuoden keskitasoa, eli yleisö piti elokuvasta, toisin kuin kriitikot.

Arviot
Aikalaisarvioissa aihe todettiin tyhjiin kalutuksi. Jurkka pääosassa saa kiitosta, mutta Paula Talaskivi katsoo ohjaaja Tarkaksen saavan liian vaativia aiheita. Elokuvaa sinänsä hän luonnehtii sanoin: ”murheellinen tapaus”.

Eräässä myöhemmässä televisioajan arviossa todetaan, että kestävintä antia elokuvassa on Esko Töyrin kuvaus, joka ”hivelee maisemia kuin naisen kasvoja”.

Näyttelijät

Lähteet

Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1958 suomalaiset elokuvat
Norge/Vänerbanan

Norge/Vänerbanan on Y-muotoinen ratalinja Ruotsissa. Radan pääosuus kulkee Göteborgin päärautatieasemalta Kilin asemalle, pääosin Vänernin länsirannikkoa pitkin. Erikstadista Konsjøhön on haara, joka jatkuu Norjan puolella Østfoldbanenina. Rataosuuksien pituudet ovat 122 kilometriä Göteborgista Erikstadiin, 180 kilometriä Göteborgista Konsjøhön, ja 232 kilometriä Göteborgista Kiliin. Rata on yksiraiteinen Göteborgin ja Öxneredin välistä 82 kilometrin pituista osuutta lukuun ottamatta, joka valmistui vuonna 2012 kaksiraiteiseksi. "Norge/Vänerbananille" on suunnitteilla lisää hankkeita vuosille 2020-2025.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin rataverkko
Norjan rautatiet
Voikosken kalliomaalaus

Voikosken kalliomaalaus on pieni ja sään haalistama kalliomaalaus Sarkaveden eteläpäässä Voikosken niskan rantakalliossa Kouvolan puolella Mäntyharjun kanssa yhteisestä rajasta Kymenlaaksossa. Maalaus on haalistunut ja jäkälän peittämä. Sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977.

Sijainti 
Kohde sijaitsee Voikosken niskalla sen itärannalla Kasakkaharjun länsilounaaseen aukeavassa pystykalliossa, joka sijaitsee pienen lahdelman rannalla rantapuiden takana. Paikalle pääsee jalan ja veneellä, mutta virtaukset tulisi huomioida jäällä kulkiessa.

Maalaukset
Maalaukset ovat vaalenneet ja osin tuhoutuneet, eikä kaikkea saa näkyviin edes vahvistamalla punaväriä digitaalivalokuvista. Osa kuvioista on myös harmaan jäkälän peittämiä. Ne sijaitsevat 0,5−2,5 metriä järvenpinnan yläpuolella.

Vasemmanpuoleisin kuvio sijaitsee ylhäällä ja esittää kädetöntä koukkupolvista ihmistä. Se on 23 senttimetriä pitkä. Tämän oikealla puolella 20 senttimetriä pitkä pystyviiva, joka on katkelma jostakin kuviosta. Aivan alhaalla on ilmeisesti 26 senttimetriä pitkä ihmishahmo, mutta siltä puuttuu toinen käsi ja jalka. Timo Miettinen on erottanut ihmisellä ylös koukistetut kädet ja soikean pään. Jalan ja viereisen pyöreähkön kuvion välille on vedetty kaareva viiva. Antti Lahelma ehdottaa tulkintaa, jossa kuvio merkitsee oliota, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi käärme.

Oikealla erottuu vaivoin venekuvio, joka on osittain jäkälien peittämä. Se on maalattu hieman vinosti vasemmalle nousevaksi. Jäkälän vuoksi ei voi sanoa, ovatko kuvataanko miehistöä viivoilla vai kolmioilla. Niitä näyttäisi olevan 5−6 jäsentä.

Katso myös 
Sarkavedessä on kaksi muutakin kalliomaalausta 9 kilometriä pohjoiseen noin 600 metrin etäisyydellä toisistaan:
 Kannonaluksen kalliomaalaus
 Haukkavuoren kalliomaalaukset

Lähteet 
 
 Muinaistaideyhdistys: Voikoski 
 Luukkonen, Ismo: Voikoski

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
 Kivikäs, Pekka: Suomen kalliomaalaukset, Kulttuurin Keski-Suomi 
 
 Valkealan kylät: Kalliomaalaus - Voikoski, Sakaravesi 
 Suomen Museo Online: Valkealan Voikosken kalliomaalaus, useita valokuvia

Suomen kalliomaalaukset
Valkeala
Kouvolan historia
Jussi Ketonen

Jussi Antero Ketonen (s. 1952) on suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva matemaatikko. Hän asuu nykyisin Palo Altossa Kaliforniassa. Hän on nuorin tohtoriksi väitellyt suomalaissyntyinen henkilö.

Ketosen vanhemmat ovat professori Oiva Ketonen ja maisteri Sirkka Elina Munter.

Ketonen valmistui filosofian kandidaatiksi Åbo Akademista 15-vuotiaana vuonna 1968. Hän väitteli vuonna 1971 19-vuotiaana tohtoriksi Wisconsinin yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli Everything You Wanted to Know About Ultrafilters But Were Afraid to Ask.

Ketonen on ollut naimisissa vuodesta 1973 yhdysvaltalaisen kirjailijan Rachel Lodenin (s. 1948) kanssa.

Julkaisuja 
 Strong compactness and other cardinal sins, Ann. Math. Logic 5, 47-76, 1972
 Banach spaces and large cardinals. Fundamenta Mathematicae, 81:291{303), 1974
 Miroslav Benda and Jussi Ketonen : On regularity of ultrafilters. Israel J. Math. 17, 231-240, 1974
 On the existence of P-points in the Stone-Cech compactification of integers. Fundamenta Mathematicae, 92:91–94, 1976
 The structure of countable Boolean algebras. Annals of Mathematics 108 (1): 41–89, 1978
 Efficient theorem proving in set theory. In P. Suppes (Ed.), University-level computer-assisted instruction at Stanford: 1968-1980. Stanford University, Institute for Mathematical Studies in the Social Sciences,1981
 Jussi Ketonen and Robert M. Solovay : Rapidly growing Ramsey functions. Annals of. Mathematics, 113(2):267–314, 1981
 Jussi Kctonen and Joseph S. Weening : The Language of an Interactive Proof Check. Department of Computer Science, Stanford University, Report No. STAN-E-83-992, Decembcr 1983 (Pdf-tiedostona)
 Gianluigi Bellin and Jussi Ketonen : A decision procedure revisited : Notes on direct logic, linear logic and its implementation. Theoretical Computer Science 95 : 115-142, 1992 (Pdf-tiedostona )
 On a decidable fragment of predicate calculus. (Pdf-tiedostona)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset matemaatikot
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyrstöveitsikalat

Pyrstöveitsikalat (Apteronotidae) on veitsikaloihin kuuluva heimo. Heimo nlajeja tavataan makeista vesistä Keski- ja Etelä-Amerikasta. Eräitä pyrstöveitsikalalajeja pidetään akvaariokaloina.

Lajit ja anatomia
Pyrstöveitsikalojen heimo jaetaan 13 sukuun ja lähteestä riippuen 45–64 lajiin. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkänomainen ruumiinmuoto, selän pitkähkö siimamainen elin ja hyvin pitkä peräevä. Suurin laji Apteronotus magdalenense voi kasvaa 1,3 m pitkäksi. Pyrstöveitsikalat ovat ainoita kaloja veitsikalojen lahkossa, joilla on pyrstöevä. Eräillä heimon pyrstöveitsikalaljeilla on pitkä kuono. Heimon kalat pystyvät tuottamaan korkeataajuuksisen heikon sähkökentän ja erotuksena muista sähköelin on muodostunut hemokudoksesta ei lihaskudoksesta.

Levinneisyys ja elintavat
Pyrstöveitsikalojen levinneisyysalue ulottuu Panamasta Argentiinaan ja Etelä-Amerikassa ainoa maa, josta heimon lajeja ei tavata on Chile. Useimmat niistä elävät nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa. Pyrstöveitsikalojen ravintoa ovat pienemmät kalat, vesihyönteiset ja niiden toukat. Eräät lajit syövät myös sienieläimiä. Mustaveitsikalaa (Apteronotus albifrons) ja samettiveitsikalaa (A. leptorhynchus) pidetään akvaariokaloina.

Lähteet

Veitsikalat
Kinnekullebanan

Kinnekullebanan on 121 kilometriä pitkä sähköistämätön yksiraiteinen ratalinja, joka kulkee Ruotsin Håkantorpista Lidköpingin ja Mariestadin kautta Gårdsjöhön.Gårdsjössä rata yhdistyy Västra stambananiin ja Håkantorpissa Älvsborgsbananiin. Radalta puuttuu sekä automaattinen kulunvalvonta että keskitetty liikenteenohjaus.

Lähteet

Ruotsin rataverkko
Länsi-Götanmaan lääni
Nadia Nadim

Nadia Nadim (s. 2. tammikuuta 1988 Kabul, Afganistan) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 100 maaottelua ja tehnyt niissä 38 maalia. Hän pelasi vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän saavutti hopeaa ja teki maalin puolivälierässä Saksaa sekä loppuottelussa Alankomaita vastaan. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2009. Sadannen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2022, kun Tanskan naismaajoukkue pelasi ensi kertaa Parkenilla ja voitti Brasilian 2–1.

Nadim edustaa seuratasolla yhdysvaltalaista, NWSL:ssä pelaavaa Racing Louisvilleä. Aiemmin hän on pelannut IK Skovbakkenissa ja Fortuna Hjørringissä, yhdysvaltalaisseuroissa Sky Blue FC ja Portland Thorns, vuonna 2018 englantilaisessa Manchester Cityssä sekä tammikuusta 2019 kesään 2021 ranskalaisessa Paris Saint-Germainissa.

Nadim syntyi Afganistanissa. Hänen isänsä oli kenraali, jonka Taliban teloitti vuonna 2000. Perhe pakeni Pakistanin kautta Eurooppaan ja päätyi Tanskaan. Nadim sai Tanskan kansalaisuuden vuonna 2008 ja pääsi Tanskan maajoukkueeseen vuonna 2009 Tanskan jalkapalloliiton taisteltua onnistuneesti FIFA:a vastaan hänen edustusoikeudestaan.

Nadim opiskeli Aarhusin yliopistossa kirurgiksi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tanskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
INS Vikramaditya

INS Vikramaditya (, ) Intian laivaston vuonna 2004 tilaama ja syksyllä 2013 käyttöönsä saama lentotukialus. Se on entinen Neuvostoliiton laivaston Kiev-luokan lentotukialus. Sen lentokonekalustoksi on hankittu Venäjältä MiG-29K (Fulcrum D) -suihkuhävittäjäkoneita.

Valmistus 
Neuvostoliitto tilasi neljännen Kiev-luokan lentokannella varustetun risteilijän (projekti 1143) Mustanmeren telakalta Mykolajevista Ukrainasta. Sen köli laskettiin 17. helmikuuta 1978 ja alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1982 nimellä Baku. Alus valmistui Neuvostoliiton laivastolle 11. joulukuuta 1987.

Palvelus 
Baku nimettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Admiral Gorškoviksi, koska Baku muuttui itsenäisen Azerbaijanin valtion pääkaupungiksi. Alus myytiin 20. tammikuuta 2004 Intialle, joka ilmoitti aluksen nimeksi INS Vikramaditya.

Alus astui palvelukseen Intian merivoimissa 16 marraskuuta 2013.

Lähteet
Russian-ships.info

Viitteet

Aiheesta muualla

First Day Cover & Stamp of INS Vikramaditya released (4.12.2013)  (indiannavy.nic.in)
About INS Vikramaditya - The newest & largest ship of Indian Navy (18.11.2013)  (indiannavy.nic.in)
Navy's largest ship 'INS Vikramaditya' Commissioned (16.11.2013)  (indiannavy.nic.in)

Intian laivaston lentotukialukset
Manuel Chuanguira Machado

Manuel Chuanguira Machado (s. 11. kesäkuuta 1950) on mosambikilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. joulukuuta 1981 ja nimitettiin Guruén hiippakunnan johtoon 6. joulukuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. toukokuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi Jaime Pedro Gonçalves, jota avustivat Peter Stephan Zurbriggen ja Bernardo Filipe Governo.

Chuanguira Machado erosi tehtävistään piispana 9. lokakuuta 2009.

Lähteet 

Mosambikilaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksander Vinter

Aleksander Vinter (s. 16. huhtikuuta 1987) on norjalainen muusikko, joka toimii tuottajana nimellä Savant ja on aiemmin toiminut tuottajana  nimillä Vinter in Hollywood,  Vinter in Vegas, Datakrash, Blanco, Megatron, Numa, The Protos ja Twin World. Hän väittääkin musikaalisen lahjakkuutensa johtuvan savantismin tuomasta erikoiskyvystä ja pystyvänsä luomaan lähes albumin pituisia musiikkikokonaisuuksia vain muutamassa päivässä. Hänellä on diagnosoitu useita neurologisia poikkeavuuksia, muun muassa Aspergerin oireyhtymä. Aleksander Vinterin kerrotaan tehneen ainakin 10 000 kappaletta.

Aleksander Vinter julkaisi ensialbuminsa Outbreak vuonna 2009 nimellä Vinter in Hollywood. Albumi oli ehdolla vuoden 2009 Spellemannsprisenin elektronisen musiikin kategoriassa. Vuonna 2011 Vinter teki sopimuksen SectionZ Records levy-yhtiön kanssa ja julkaisi albumit Mamachine ja Ninür.

Diskografia

Albumit

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
About Savant, MTV
Savant, Beatport
SAVANT: Who is Savant?, Onesheet

Norjalaiset muusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Autismin kirjon henkilöt
Savant-lahjakkaat henkilöt
Talia Castellano

Talia Joy Castellano (18. elokuuta 1999 Orlando, Florida – 16. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen lapsi, joka sairastui syöpään 7-vuotiaana ja sairasti sitä yli kuusi vuotta. Hänellä oli miljoonia faneja Facebookissa ja YouTubessa, jossa hänellä oli tili TaliaJoy18. Hänen kuolemansa aikoihin TaliaJoy18:n katsojaluvut ylittivät 39 miljoonaa. Hän tuli kuuluisaksi meikkitaiteilijana ja korvasi hiuksettomuutensa meikillä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tubettajat
Vuonna 1999 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
William Edward Cousins

William Edward Cousins (20. elokuuta 1902 Chicago – 14. syyskuuta 1988) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan George William Mundelein 23. huhtikuuta 1927. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Forman titulaaripiispaksi 17. joulukuuta 1948, ja piispaksi vihkiminen seurasi 7. maaliskuuta 1949. Pääkonsekraattorina toimi Samuel Alphonsus Stritch, jota avustivat John Joseph Boylan ja Albert Rudolph Zuroweste. 

Cousins sai 19. toukokuuta 1952 nimityksen Peorian piispaksi ja 18. joulukuuta 1958 Milwaukeen arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 17. syyskuuta 1977.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Javier Manquillo

Javier "Javi" Manquillo Gaitán (s. 5. toukokuuta 1994 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Newcastle Unitedia. Manquillo on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Javi Manquillo pelasi aluksi kaksosveljensä Víctorin kanssa Real Madridin juniorijoukkueissa. Vuonna 2008 veljekset siirtyivät yhdessä Atlético Madridiin, josta Víctor jatkoi myöhemmin matkaansa kolmanteen madridilaisseuraan Rayo Vallecanoon. 

Manquillo nostettiin Atléticon edustusjoukkueeseen jo vuonna 2011, mutta sai peliaikaa enimmäkseen B-joukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä joulukuussa 2012 Deportivo La Coruñaa vastaan pelatussa ottelussa, joka päättyi Atléticon 6–0-voittoon. Hän pelasi neljä ottelua Atléticon voittaessa Espanjan cupin 2013 ja kolme ottelua seuran voittaessa Espanjan-mestaruuden 2014.

Elokuussa 2014 Atlético lainasi Manquillon Liverpooliin kahden kauden mittaisella lainasopimuksella. Lainapesti Englantiin päätettiin kuitenkin keskeyttää kaikkien osapuolten suostumuksella jo yhden kauden jälkeen vähäisen peliajan vuoksi. Manquillo pelasi kauden 2015–2016 lainalla ranskalaisseura Marseillessa ja kauden 2016–2017 englantilaisseura Sunderlandissa. Heinäkuussa 2017 hän siirtyi Newcastle Unitediin.

Javi Manquillo pelasi Espanjan eri juiniorimaajoukkueissa aina alle 21-vuotiaisiin saakka. Hän pelasi kaksi ottelua Espanjan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012. Hän edusti maataan heinäkuussa 2013 Turkissa pelatussa alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa, jossa pelasi neljä ottelua.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt