joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 1986

Eurovision laulukilpailu 1986 järjestettiin 3. toukokuuta 1986 Grieghallenissa Bergenissä Norjassa. Kilpailun juonsi 20 vuotta aiemmin Norjaa Euroviisuissa edustanut Åse Kleveland.

Italia ja Kreikka vetäytyivät kilpailusta. Islanti osallistui ensimmäistä kertaa ja Alankomaat sekä Jugoslavia palasivat kilpailuun vuoden tauon jälkeen.

Tästä vuodesta lähtien lisättiin sääntöihin että kenraaliharjoituksen pitää olla identtinen finaalin kanssa johtuen edellisvuonna pahennusta herättäneestä Lill Lindforsin hametempusta.

Kilpailun voitti Belgia ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran Sandra Kimin esittämällä kappaleella ”J'aime la vie”. Sandra Kim oli voittonsa aikaan vasta 13-vuotias, mikä tekee hänestä kaikkien aikojen nuorimman euroviisuvoittajan. Kim tunnetaan myös animaatiosarjan Olipa kerran elämä tunnuskappaleen esittäjänä. 

Suomea kilpailussa edusti Kari Kuivalainen itse säveltämällään kappaleella ”Päivä kahden ihmisen” joka esitettiin nimellä Never the end. Kappale sijoittui viidenneksitoista saaden 22 pistettä.

Kappaleet

Kapellimestarit
Isoa-Britanniaa lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Lisäksi Tanskan delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Egil Monn-Iversen.
 - Rolf Soja
 - Nikica Kalogjera
 - Jean-Claude Petit
 - Egil Monn-Iversen
 - esitettiin ilman orkesterisäestystä
 - Gunnar Þórdarsson
 - Harry van Hoof
 - Melih Kibar
 - Eduardo Leyva
 - Atilla Şereftuğ
 - Yoram Zadok
 - Noel Kelehan
 - Jo Carlier
 - Hans Blum
 - Martyn Ford
 - Richard Österreicher
 - Anders Berglund
 - Egil Monn-Iversen
 - Ossi Runne
 - Colin Frechter

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1986

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1986
Bergenin historia
Kukkakauppa

Kukkakauppa on kasveihin erikoistunut kauppa, jossa myydään muun muassa leikkokukkia, ruukkukasveja ja kasvinhoitotarvikkeita. Lisäksi useimmat kukkakaupat tarjoavat sidontaa, jolloin niistä on mahdollisuus saada kukkakimppuja, asetelmia, suruvihkoja sekä muita alan töitä. Monet kukkakaupat ovat laajentaneet toimintaansa myös hautauspalveluihin.

Kukkakauppoja on Suomessa noin 2 000. Tosin jo yli puolet kukkaostoksista tehdään muualta kuin kukkakaupoista eli esimerkiksi marketeista, rautakaupoista tai ruokakaupoista.

Kukkien myynnissä suurimmat sesongit ovat joulu ja kevät. Sesonkien alkaminen on varhaistunut asiakkaiden asenteiden ja EU:n aiheuttaman tuonnin vapautumisen myötä, nyt kasveja eri puolilta maailmaa on saatavilla ympäri vuoden.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomen kukkakauppiasliitto

Kaupat
Ulkopolitiikka (lehti)

Ulkopolitiikka on vuonna 1961 perustettu sitoutumaton kansainvälisiin suhteisiin erikoistunut lehti, jota julkaisee Ulkopoliittinen instituutti. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvä lehti syventää kansainvälisestä politiikasta, taloudesta ja ilmiöistä käytävää keskustelua Suomessa.

Ulkopolitiikka julkaisee kotimaisten ja ulkomaisten asiantuntijoiden haastatteluja, pitkiä artikkeleita ajankohtaisista ilmiöistä, kolumneja ja kommentteja sekä uutisjuttuja. Lehden kirja-arviot tarjoavat mahdollisuuden seurata kansainvälisen politiikan uusinta ulkomaista kirjallisuutta.

Lehden internetsivuilla on sähköisessä arkistossa vapaasti käytettävissä osa vanhempien lehtien artikkeleista. UP-lehden voi tilata tai ostaa irtonumeroita myös sähköisenä näköislehtenä Lehtiluukusta.

Lehti sai kunniamaininnan Vuoden laatulehti 2008 -kilpailussa, jonka järjestivät kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry sekä Akateeminen kirjakauppa. Vuonna 2012 lehti jakoi palkinnon musiikkilehti Basson kanssa.

Lehteä julkaisi aluksi Paasikivi-seura. Varojen puutteessa lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 1968. Vuonna 1971 sitä alkoi julkaista Ulkopoliittinen instituutti.

Päätoimittajia 
 Eino S. Repo
 Jan-Magnus Jansson
 Jaakko Blomberg
 Jaakko Iloniemi
 Jaakko Kalela
 Tapani Vaahtoranta
 Teija Tiilikainen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.ulkopolitiikka.fi

Aikakauskirjat
Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Kansainvälinen politiikka
Pelastuskoira

Pelastuskoiralla tarkoitetaan viranomaisten avuksi kadonneiden ihmisten etsintään koulutettua koiraa. Pelastuskoirat voivat olla joko viranomaiskäytössä olevia työkoiria tai siviilien oman työnsä ohella kouluttamia lemmikkikoiria, jotka kutsutaan tarvittaessa avustamaan etsinnässä. Käytännön etsintätehtävät voivat sisältää mm. metsään eksyneen etsintää, kadonneen jäljestämistä ja poikkeusoloissa ihmisten etsintää sortuneista rakennuksista (rauniokoira).

Pelastuskoira on erinomainen apu etsinnöissä tarkan hajuaistinsa, kestävyytensä ja ketteryytensä ansiosta. Koira kykenee seuraamaan useita tunteja vanhoja jalanjälkiä, jotka eivät ole silmin nähtävissä. Raunioilla etsintäkoirat mahtuvat kokonsa ja ketteryytensä ansiosta nopeasti ahtaisiinkin paikkoihin. Ne myös kykenevät havaitsemaan ja ilmaisemaan ihmisen tämän ollessa useita metrejä sortumien alla.

Yleensä koira ilmoittaa ihmisen löytymisestä haukkumalla, muulla ääntelyllä tai hakukokeissa erityisen hakurullan avulla. Kaikki selvästi erotettavat ilmaisutavat kuitenkin hyväksytään ja viime kädessä koiranohjaajan vastuulla on tulkita, onko koira löytänyt jotain.

Koulutus 

Virkatehtävissä toimiville pelastuskoirille on luotu yhtenäinen koulutusjärjestelmä. Päästäkseen pelastustehtäviin koiran on läpäistävä pelastuskoirakoe, johon kuuluvat tottelevaisuus- ja ketteryyskoe sekä lajivalinnasta riippuen joko haku-, jäljestys- tai rauniokoe. Näiden lisäksi pelastuskoiran on ohjaajineen suoritettava käyttöönottotarkastus  ennen pääsyä viranomaisjohtoisiin etsintöihin.

Alueellisesti toimintaa ohjaavat pelastuskoirayhdistykset, joiden kattojärjestönä toimii Suomen Pelastuskoiraliitto tai Suomen Palveluskoiraliitto. Yhdistykset järjestävät harjoituksia ja kokeita. Useimmat yhdistykset kouluttavat sekä jälkeä että hakua, mutta rauniokoulutusta on harvemmilla, sillä harjoituksiin tarvittavia raunioratoja on lähinnä isompien kaupunkien läheisyydessä.

Pelastuskoiratoiminta ei ole rajattua vain tietyn rotuisille koirille. Pelastuskoiria onkin ollut perhoskoirasta saksanpaimenkoiraan. Erittäin suuret rodut eivät sovellu kaikkeen pelastuskoiratoimintaan, ja koiran on oltava rakenteeltaan terve ja hyväkuntoinen.

Pelastuskoirakokeessa on monia samankaltaisia piirteitä kuin palveluskoirakoe sisältää, mutta siinä keskitytään enemmän käytännön etsintätöissä tarvittaviin taitoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen Pelastuskoiraliitto
Pelastuskoirista Länsi-Uudenmaan Pelastuskoirayhdistyksen sivuilla
Pelastuskoira-asiaa Oulun Seudun Etsintäkoirien sivut 
Pelastuskoira-asiaa Espoon Pelastuskoirien sivuilla
Pelastuskoiratoiminta ja perhoskoirat

Työkoirat
Koira
Total Death

Total Death on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen kuudes studioalbumi. Puolet levyn sanoituksista ovat muiden kuin Darkthronen jäsenten käsialaa. Edellisten albumien sanoitukset ovat lähes kaikki olleet rumpali Fenrizin kirjoittamat. Total Deathin sanoittajia ovat mm. Emperorista tuttu Ihsahn, Ulverista tuttu Garm ja Satyriconista tuttu Satyr, joista viimeksi mainittu laulaa levyllä myös taustoja.

Kappalelista 
"Earth's Last Picture" (5:12, Garm)
"Blackwinged" (4:31, Nocturno Culto)
"Gather For Attack On The Pearly Gates" (4:53, Nocturno Culto)
"Black Victory Of Death" (4:00, Ihsahn)
"Majestic Desolate Eye" (3:07, Nocturno Culto)
"Blasphemer" (4:01, Carl-Michael Eide)
"Ravnajuv" (4:20, Nocturno Culto)
"The Serpents Harvest" (5:43, Satyr)

Muusikot 
 Fenriz – rummut
 Nocturno Culto – kitara, bassokitara, laulu
 Satyr – taustalaulu

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arvioita  

Vuoden 1996 albumit
Darkthronen albumit
Aniliini

Aniliini (, ’sininen’, 'indigo') on yksinkertainen aromaattinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C6H7N ja rakennekaava C6H5NH2. Aniliinia käytetään 4,4'-metyleenidianiliinin, polyuretaanin, tekokuitujen, väriaineiden ja lääkkeiden valmistuksessa sekä vulkanoinnin kiihdytinaineena kumituotteiden valmistuksessa. Yhdisteestä käytetään myös nimiä bentseeniamiini, aminobentseeni ja fenyyliamiini.

Aniliini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön öljymäinen neste, jolla on tunnusomainen haju. Aniliini muuttuu ruskeaksi ilman tai valon vaikutuksesta. Sen moolimassa on 93,1 g/mol, sulamispiste −6 °C, kiehumispiste 184 °C, suhteellinen tiheys 1,02 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 3,4 g/100 ml, taitekerroin 1,586 nD20, leimahduspiste 70 °C c.c., itsesyttymislämpötila 615 °C ja CAS-numero 62-53-3.

Otto Unverdorben havaitsi ensimmäisen kerran aniliinin vuonna 1826 indigon uuttamisen yhteydessä. Friedlib Runge huomasi, että aniliinia esiintyy myös kivihiilitervassa. Kivihiiliterva oli ollut ei-toivottu sivutuote valokaasun valmistuksessa, mutta nyt sitä voitaisiin hyödyntää tekstiiliteollisuudessa. Tärkeän askeleen otti August von Hofmann yhdeksän vuotta myöhemmin onnistuessaan erottamaan aniliinia kivihiilestä.

Anilismi on aniliinin aiheuttama myrkytystila.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tukes, Kemikaalien EU-riskinarviointi ja –vähennys: Aniliini (pdf)
PubChem: Aniline 
Human Metabolome Database (HMDB): Aniline 
DrugBank: Aniline 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Aniline 
ChemBlink: Aniline 

Amiinit
Aromaattiset yhdisteet
Byron Nelson

John Byron Nelson, Jr. (4. helmikuuta 1912 Waxahachie, Texas – 26. syyskuuta 2006) oli yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä golf-ammattilaisista. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1932. Byron voitti urallaan lukuisia turnauksia, mutta ehkäpä parhaiten hänet muistetaan kaudesta 1945, jolloin hän voitti 18 turnausta, joista 11 peräkkäin. Toinen merkittävä Byronin saavutus oli vuosien 1944–1945 aikana hänen pelaamansa 54 turnausta, joista hän voitti kaikkiaan 31. Byron lopetti uransa jo 34-vuotiaana viettääkseen enemmän aikaa Texasin karjafarmillaan.

Byron tunnettiin lempinimellä "Lord Byron", joka juontuu hänen tyylikkäästä swingistään ja hienostuneista tavoistaan. Hän kuoli 94-vuotiaana 26. syyskuuta 2006, kodissaan Texasissa. PGA-tuorilla pelataan vuotuisesti Texasissa kilpailu, joka on kantanut Byron Nelsonin nimeä vuodesta 1968 lähtien.

PGA Tour -voitot
1935 (1) New Jersey State Open
1936 (1) Metropolitan Open
1937 (2) The Masters, Belmont Country Club Match Play
1938 (2) Thomasville Open, Hollywood Open
1939 (4) Phoenix Open, North and South Open, U.S. Open, Western Open
1940 (3) Texas Open, Miami Open, PGA Championship
1941 (3) Greater Greensboro Open, Tom O'Shanter Open, Miami Open
1942 (3) Oakland Open, The Masters, Tom O'Shanter Open
1944 (8) San Francisco Victory Open, Knoxville War Bond Tournament, New York Red Cross Tourney, Tom O'Shanter Open, Nashville Open, Texas Victory Open, San Francisco Open, Minneapolis Four-Ball (Harold "Jug" McSpadenin kanssa)
1945 (18) Phoenix Open, Corpus Christi Open, New Orleans Open, Charlotte Open, Greater Greensboro Open, Durham Open, Atlanta Open, Montreal Open, Philadelphia Inquirer, Chicago Victory National Open, Tom O'Shanter Open, Canadian Open, Knoxville Invitational, Esmeralda Open, Seattle Open, Glen Garden Open, PGA Championship, Miami Four-Ball (Harold "Jug" McSpadenin kanssa)
1946 (6) Los Angeles Open, San Francisco Open, New Orleans Open, Houston Open, Columbus Invitational, Chicago Victory National Open
1951 (1) Bing Crosby Pro-Am

Miesten Major-turnausten voitot ovat tummennettuina.

Aiheesta muualla
Byron Nelsonin profiili Golf Legendsissa 
BBC: American golf legend Nelson dies 

Yhdysvaltalaiset golfaajat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Tour de France Soundtracks

Tour de France Soundtracks on Kraftwerkin albumi, joka julkaistiin 2003. Albumin julkaisu oli alun perin ajoitettu Tour de Francen 100-vuotispäivälle. Albumi muistuttaa kansitaiteeltaan yhtyeen vuonna 1983 julkaistua Tour de France -singleä, ja se sisältää myös uudistetun version kyseisestä kappaleesta.

Kraftwerkin tavallisesta kaavasta poiketen albumista ei tehty erikseen saksan- ja englanninkielisiä versioita. Albumin sanoitukset ovat ranskaa, saksankielisiä Vitamin ja Elektro-Kardiogramm -kappaleita lukuun ottamatta.

Vuoden 2009 remasteroidussa levykokoelmassa The Catalogue albumin nimi on lyhennetysti Tour de France.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 
 Okke Komulainen: Tour de France Soundtracks. Soundi 8/2003.
 Janne Kuusinen: Tour de France Soundtracks. Desibeli.net 13.8.2003.

Vuoden 2003 albumit
Kraftwerkin albumit
Mauro

Mauro on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Ilaria Mauro (s. 1988), italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä
 Mauro Ramos (1930–2002), brasilialainen jalkapalloilija. 
 Nikolai Mauro (1897–1959), suomalainen kauppaneuvos
Aikuislukio

Aikuislukio on oppilaitos, joka antaa lukion tai peruskoulun oppimääriin kuuluvaa opetusta erityisesti aikuisille.

Aikuislukion oppimäärään kuuluu vähintään 44 kurssia. Alle 18-vuotiaana lukion aloittaneen on suoritettava 48 kurssia. Tavallisessa lukiossa kursseja vaaditaan vähintään 75. Aikuislukiossa voi opiskella myös esimerkiksi vain yhtä ainetta, korottaa valmiin yo-tutkinnon arvosanoja tai täydentää tutkintoa. Tällaisista tutkintoon johtamattomista opinnoista peritään yleensä maksu.

Aikuislukion opiskelijan tulee pääsääntöisesti olla vähintään 18-vuotias, mutta lukion rehtori voi erityisistä syistä hyväksyä nuoremmankin opiskelijan. Kaksois- ja kolmoistutkintojen syventävät kurssit joudutaan yleensä käymään aikuislukiolla, koska kyseiseen koulutusmuotoon kuuluvat vain pakolliset 44 (tai 48) kurssia.

Koska aikuislukion oppitunnit pidetään usein illalla, kutsutaan aikuislukiota myös iltalukioksi.

Aikuislukiot Suomessa 
Lista aikuislukioista, joista on Wikipedia-artikkeli:
 Tampereen aikuislukio 
 Helsingin aikuislukio
 Espoon aikuislukio
 Oulun aikuislukio

Aiheesta muualla
Opetushallituksen aikuislukiosivusto

Lukio
Goatlord

Goatlord on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen seitsemäs studioalbumi, joka oli alun perin äänitetty vuosina 1990 ja 1991, Soulside Journeyn ja A Blaze in the Northern Skyn välisenä aikana. Albumin lauluosuudet äänitti Fenriz vasta vuonna 1996. Syynä levyn alkuperäiseen julkaisemattomuuteen oli Darkthronen muutos death metallista black metalliin. Hieman progressiivisemman ja jazzahtavamman Goatlordin sijaan yhtye julkaisi jo edellä mainitun A Blaze in the Northern Skyn, paljolti yksinkertaisemman albumin.

Albumin taustalauluja hoitaa myös edellisellä levyllä kuultu Satyr, joka tunnetaan paremmin Satyriconin pääjäsenenä.

Kappalelista 
"Rex" (3:48)
"Pure Demoniac Blessing" (2:35)
"(The) Grimness Of Which Shepherds Mourn" (4:23)
"Sadomasochistic Rites" (4:04)
"As Desertshadows" (4:42)
"In His Lovely Kingdom" (3:24)
"Black Daimon" (3:50)
"Toward(s) The Thornfields" (3:37)
"(Birth Of Evil) Virgin Sin" (3:25)
"Green Cave Float" (4:02)

Muusikot 
 Fenriz – rummut, laulu
 Nocturno Culto – kitara
 Zephyrous - kitara
 Dag Nilsen - basso
 Satyr – taustalaulu

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arvioita 

Vuoden 1997 albumit
Darkthronen albumit
Keltti (Kuusankoski)

Keltti on kylä ja kaupunginosa Kuusankoskella Kouvolassa, Kymenlaaksossa Kymijoen varrella. Kylä on laajaa maaseutualuetta ja sijaitsee Kuusankosken, Kouvolan keskustan, Elimäen ja Iitin välimaastossa. Keltti on osa Maunukselan rekisterikylää, ja se liitettiin Iitistä Kuusankoskeen vuonna 1931. Kylässä on asukkaita noin 200. Lähimmät palvelut ovat Kuusankosken keskustassa (Kuusaalla), Tervaskankaalla ja Korjalassa, joihin on matkaa 2–5 kilometriä. Keltissä kylätoiminta on aktiivista. Siellä sijaitsee Keltin Myllytupa ja  Keltin nuoret ry (vuonna 1969 perustettu nuorisoyhdistys), joka nykyisin toimii myös Keltin kyläyhdistyksenä. Kymijoessa Keltin kohdalla sijaitsee vuosina 1939–1940 rakennettu Keltin voimalaitos, sekä Keltin jätevedenpuhdistamo, joka on valmistunut vuonna 2014.

Keltti oli yksi niistä rajakohdista, mistä alkoi venäläisten hyökkäyksellä Suomen sota. Kenraalin Nikolai Bagrationin komentamasta 21. divisioonasta neljä pataljoonaa tuli rajan yli Suomen puolelle 21. helmikuuta 1808.

Keltissä nykyisen Kymen Paviljongin nurkalta kulki 1200-luvulta vuoteen 1810 Ylinen Viipurintie jatkuen sitten Kymijoen toisella rannalla Ruotsulan puolella. Kulkijat vietiin Kymijoen yli lautalla. Tämän tien uoma on nähtävissä maastossa vielä nykyisinkin.

Lähteet
Kouvolanseudulle.fi → Keltti

Aiheesta muualla
 Keltin kotisivut
  Keltin Myllytuvan omat sivut

Kouvolan kylät
Kouvolan kaupunginosat
Kuusankoski
Sandman

Sandman voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

The Sandman, Neil Gaimanin luoma sarjakuva
The Sandman, yhdysvaltalainen fantasiadraama-televisiosarja
Hiekkamies, Marvelin sarjakuvahahmo
James Fullington, nimeä The Sandman käyttävä yhdysvaltalainen showpainija
Sandman, vuonna 2006 perustettu suomalainen rockyhtye
Sandman, Nukkumatti, kansansatujen hahmo, joka heittää unihiekkaa lasten silmiin, niin että lapset hierovat silmiään ja tulevat unisiksi

Sandman, seuraavien henkilöiden sukunimi:
Albert ”Abbe” Sandman (1910–1943), suomenruotsalainen runoilija
Felix Sandman (s. 1998), ruotsalainen laulaja
Gustaf Zakris Sandman (1837–1822), Viipurin merikoulun johtaja
Helena Sandman (s. 1972), suomalainen arkkitehti
Irmelin Sandman Lilius (s. 1936), suomenruotsalainen kirjailija[
Jonas Albert Sandman (1866–1947), suomalainen kollegineuvos, kalastuksentarkastaja ja valokuvaaja
Rut Forsblom-Sandman (1912–1963), suomenruotsalainen kirjailija
Waldemar Sandman (1855–1910), suomalainen sanomalehdentoimittaja.
Eurovision laulukilpailu 1987

Eurovision laulukilpailu 1987 järjestettiin 9. toukokuuta 1987 Palais du Centenaireissa Brysselissä Belgiassa. Kilpailun juonsi Viktor Lazlo.

Kilpailuun osallistui ennätysmäärä maita, 22. Vain Malta, Monaco ja Marokko puuttuivat aikaisemmin osallistuneista maista. EBU asetti Euroviisuihin osallistuvien maiden ylärajaksi 22, koska kilpailulähetyksen pelättiin venyvän liian pitkäksi.

Kilpailun voitti Irlannin edustaja Johnny Logan kappaleella "Hold Me Now". Voitto oli Irlannin kolmas ja Johnny Loganin toinen. Suomea kilpailussa edusti Vicky Rosti kappaleellaan ”Sata salamaa”, se sijoittui viidenneksitoista saaden 32 pistettä.

Kappaleet

Kapellimestarit
Sveitsiä lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Lisäksi isäntämaan ylikapellimestari Jo Carlier avusti Kyproksen delegaatiota. Isäntämaa Belgian kappaleen johti puolestaan Freddy Sunder, sillä Belgian edustajan valitsi flaaminkielinen televisioyhtiö, kun taas ranskankielinen yhtiö oli vastuussa kansainvälisen kilpailun järjestämisestä.
 - Terje Fjærn
 - Kobi Oshrat
 - Richard Österreicher
 - Hjálmar H. Ragnarsson
 - Freddy Sunder
 - Curt-Eric Holmquist
 - Gianfranco Lombardi
 - Jaime Oliveira
 - Eduardo Leyva
 - Garo Mafyan
 - Yiorgos Niarchos
 - Rogier van Otterloo
 - Alec Mansion
 - Ronnie Hazlehurst
 - Jean-Claude Petit
 - Laszlo Bencker
 - Jo Carlier
 - Ossi Runne
 - Henrik Krogsgaard
 - Noel Kelehan
 - Nikica Kalogjera
 - esitettiin ilman orkesterisäestystä

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1987

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1987
Eurovision laulukilpailu 1993

Eurovision laulukilpailu 1993 oli 38. Eurovision laulukilpailu. Se järjestettiin 15. toukokuuta 1993 Irlannin Millstreetissä. Kilpailun juonsi Fionnuala Sweeney.

Kilpailun voitti jo toisen kerran peräkkäin Irlanti Niamh Kavanaghin esittämällä kappaleella ”In Your Eyes”. Suomea edusti Katri Helena kappaleella ”Tule luo”. Se sijoittui seitsemänneksitoista saaden 20 pistettä. Bosnia-Hertsegovina, Slovenia ja Kroatia osallistuivat ensimmäistä kertaa. Kilpailuun osallistui 25 maata, mikä oli suurin osallistujamäärä koko kilpailun historiassa siihen mennessä.

Kappaleet

Kapellimestarit
Lähes jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Bosnia-Hertsegovinan oma kapellimestari Sinan Alimanović oli jäänyt loukkuun Sarajevoon Bosnian sodan keskelle ja delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan.

 - Vittorio Cosma
 - esitettiin ilman orkesterisäestystä
 - Norbert Daum
 - Marc Sorrentino
 - George Keller
 - Haris Andreadis
 - Bert Candries
 - Joseph Sammut
 - Jon Kjell Seljeseth
 - Christian Kolonovits
 - Armindo Neves
 - Christian Cravero
 - Curt-Eric Holmquist
 - Noel Kelehan
 - Francis Goya
 - Jože Privšek
 - Olli Ahvenlahti
 - Noel Kelehan
 - Nigel Wright
 - Harry van Hoof
 - Andrej Basa
 - Eduardo Leiva
 - Giorgos Theophanous
 - Amir Frohlich
 - Rolf Løvland

Pistetaulukko 
Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty keltaisella taustavärillä. Italian vapaaehtoinen vetäytyminen ensi vuoden kisasta päästi Kyproksen mukaan. Yhteysongelmien vuoksi Malta antoi pisteensä joukon viimeisenä, alun perin ne olisi pitänyt saada esiintymisjärjestyksen mukaisesti Belgian ja Islannin välissä.

Kvalifikacija za Millstreet 
Kisoihin halukkaita Itä-Euroopan maita olisi ollut enemmänkin kuin kisaan mahtui mukaan. Niinpä EBU järjesti 4. maaliskuuta 1993 seitsemälle halukkaalle itäeurooppalaiselle maalle niin sanotun esikarsinnan ”Kvalifikacija za Millstreet” Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Tähän esikarsintaan osallistuivat Kroatia, Slovenia, Bosnia-Hertsegovina, Viro, Romania, Unkari ja Slovakia. Bosnia-Hertsegovina, Slovenia, ja Kroatia saivat paikan varsinaiseen kilpailuun. Näin kisojen osallistujamäärä oli 25 ja kasvoi vain kahdella edellisvuodesta.

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1993

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1993
Pyhäselän Urheilijat

Pyhäselän Urheilijat (PyU) on vuonna 1945 perustettu pyhäselkäläinen urheiluseura Pohjois-Karjalassa. Seuran lajeina ovat hiihto, jääkiekko, lentopallo, pesäpallo, salibandy ja yleisurheilu. Seuran puheenjohtaja on Maija Törmänen. Keihäänheiton maailmanmestari Aki Parviainen on Pyhäselän Urheilijoiden kasvatti.

Seura on saanut Wihurin palkinnon vuonna 2006 työstään urheilun hyväksi.

Yleisurheilu 
Yleisurheilussa Pyhäselän Urheilijat on Suomen parhaimpia seuroja (seuraluokittelun seitsemäs 2005). Seuralla on myös merkittävää junioritoimintaa. Vuoden 2011 seuraluokittelussa seura on sijalla 45.

Salibandy 
Salibandyssa Pyhäselän Urheilijat (Pyhis) pelaa kakkosdivisioonassa. Seurassa myös juniorijoukkueita; A-, C-, D-, E- ja F-juniorit. Päätös olla rakentamatta uutta liikuntahallia entisen Pyhäselän kunnan alueelle ”korvamerkityillä” liitosrahoilla oli melkoinen karhunpalvelus mm. salibandyjaostolle, sillä tulevaisuuden näkymät harjoitteluolosuhteiden paranemiseen ovat tällä hetkellä todella heikot, mikä on osaltaan
näkynyt myös valmentajien siirtymisessä muihin alueen seuroihin.

Lentopallo 
Miesten lentopallojoukkue pelasi parhaimmillaan kaudella 1999-2000 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Supersarjassa.
Tällä hetkellä lentopallossa toimii vain tyttöjoukkueita E-B –ikäluokissa. Miehet pelasivat Liperi Volleyn kanssa yhdistetyssä joukkueessa kakkossarjassa kaudella 2010-11. Yhtenä joukkueen kotisaleista toimii Reijolan koulu. Syksyllä 2010 joukkue selviytyi Suomen Cupissa aina välieriin saakka. Kauden 2010-11 päätteeksi seurayhdistelmä nousi Lentopallon 1-sarjaan. Sen enempää Liperissä kuin Pyhäselässäkään ei ole ykkössarjan mitat täyttävää salia. Joukkue kuitenkin pelaa tällä hetkellä kotiottelunsa Reijolan koululla ja käyttää kaudesta 2011-12 lähtien nimeä Susiraja Volley, eli lyhemmin SURVO. Joukkueen kotipaikaksi on kuitenkin nimetty Liperi.

Pesäpallo 

Pesäpallossa PyU pelasi enimmäkseen Piirisarjan tasolla aina 1940-luvun lopulta 2000-luvun taitteeseen saakka. Maakuntasarjassa joukkue käväisi jo 1963 yhden kauden verran ja pelasi myöhemmin kolme kautta vuosina 1996-1998.   Ikämiesten (yli 35 v) SM-turnauksessa PyU on parhaimmillaan sijoittunut neljännelle sijalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pyhäselän Urheilijoiden kotisivu
Pyhis.net

Suomalaiset yleisurheiluseurat
Pyhäselkä
Joensuulaiset urheiluseurat
Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Jacques-Louis David

Jacques-Louis David (30. elokuuta 1748 Pariisi – 29. joulukuuta 1825 Bryssel) oli vaikutusvaltainen ranskalainen uusklassiseen koulukuntaan kuulunut taidemaalari. Hänen maalauksensa vaikuttivat siihen, että maalausten tyyli alkoi siirtyä rokokoon kevytmielisyydestä klassiseen askeettisuuteen ja vakavuuteen, mikä sopi yhteen myöhäisvaiheen ancien régimen moraalisen ilmapiirin kanssa.

Myöhemmin Davidista tuli Ranskan vallankumouksen aktiivinen tukija ja Maximilien Robespierren ystävä. Robespierre halusi Davidin suunnittelevan vallankumoushallinnon julkiset puitteet; Davidin käsialaa olivat muun muassa vallankumousoikeutta koristaneet Brutuksen, Lepeletier de Saint-Fargeaun ja Jean-Paul Marat’n rintakuvat, joiden edessä tuomarit istuivat mustissa viitoissa, valkeissa solmioissa ja töyhtöhatuissa, kaulassaan trikolorinauhassa kannettava mitali varsinaisena virkatunnuksenaan. 

Samoin Davidista tuli oikeusistuntojen ja teloituksien virallinen kuvittaja; kuuluisa on hänen ankarin vedoin tehty pelkistetty piirroksensa kuningatar Marie Antoinettesta pyövelinrattailla.

Ranskan tasavallan aikana David oli käytännössä taiteen alan diktaattori. Robespierren kukistuttua David vangittiin. Jostain syystä häntä ei kuitenkaan mestattu, kuten useimmat hirmuvallan apureista.

Vapauduttuaan vankilasta David liittyi Napoleonin puolelle. Tuohon aikaan hän kehitti empiretyylinsä, joka tunnetaan siitä, että se käytti lämpimiä venetsialaisia värejä. Davidilla oli useita oppilaita, muun muassa Jean-Auguste-Dominique Ingres, mikä tekee hänestä Ranskan 1800-luvun taiteen merkittävimmän vaikuttajan.

Galleria

Aiheesta muualla 

 Jacques-Louis David (Olga’s Gallery) 

Ranskalaiset taidemaalarit
Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt
Vapaamuurarit
Vuonna 1748 syntyneet
Vuonna 1825 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hellblazer

Hellblazer on DC Comicsin Vertigo-merkin alla julkaisema sarjakuvasarja. Se sijoittuu nykyaikaan, yliluonnollisuuksia sisältävään vaihtoehtomaailmaan ja sen päähenkilönä on eräänlainen nykyaikainen velho John Constantine. Sarjakuva on jatkunut vuodesta 1988.

John Constantine-hahmon kehitti alun perin Alan Moore erääseen Rämeen olento-sarjan jaksoon. Alun perin Constantine oli Stingiä ulkonäöltään muistuttava, moraaliltaan kyseenalainen sadetakkiin pukeutuva nykyajan maagi ja seikkailija. Myös The Sandmanissa sivuosassa esiintyvälle hahmolle luotiin vuonna 1988 oma sarjakuvansa, Hellblazer, jonka käsikirjoittajana aloitti Jamie Delano ja piirtäjinä John Ridgway ja Dave McKean. Sarjakuvan nimeksi kaavailtiin ensin Hellraiseria, mutta kun samaan aikaan julkaistiin sarjakuvaan liittymätön Clive Barkerin samanniminen elokuva, nimi vaihdettiin. 

Hellblazer on tummasävyinen sarjakuva, jonka päähenkilö Constantine tekee "suuremman hyvän" periaatteella moraalisesti kyseenalaisia asioita, kuten manipuloi ihmisiä toimimaan tavoitteidensa eteen, luoviessaan taustalla käytävässä suuressa yliluonnollisessa konfliktissa. Constantine aiheuttaa välillisesti monen ystävänsä kuoleman, ja ystävät vainoavat häntä silloin tällöin ilmestyvänä äänettömänä haamujoukkona. Tämän ja muiden syiden vuoksi Constantine kärsii psyykkisistä tuskatiloista, joita yrittää lievittää alkoholilla vajoten toisinaan kadulla eläväksi rappioalkoholistiksi saakka.

Muissa medioissa

Elokuva
Keanu Reevesin tähdittämä elokuva Constantine (2005) perustuu löyhästi Hellblazeriin. Fanit ovat syyttäneet sitä päähenkilön muuttamisesta: sarjakuvissa Constantine on maailmaa kiertävä englantilainen, joka yrittää luovia puolueettomana Taivaan ja Helvetin välisessä sodassa, kun taas elokuvassa hän on Los Angelesiin asettunut amerikkalainen, joka selvästi asettuu Taivaan puolelle.

Videopeli
Samannimisen elokuvan pohjalta julkaistiin myös Constantine-peli, joka seuraa löyhästi elokuvan tapahtumia.

Aiheesta muualla 
 Vesa Vitikainen: Hellblazer – savua ja tulta. Kvaak.fi 26.8.2005.

DC Comics -sarjakuvalehdet
Fantasiasarjakuvat
Kauhusarjakuvat

he:ג'ון קונסטנטין
Eurovision laulukilpailu 1994

Eurovision laulukilpailu 1994 järjestettiin 30. huhtikuuta 1994 Dublinissa Irlannissa. Kilpailun juonsivat Cynthia ní Mhurchú ja Gerry Ryan.

Kilpailun voitti Irlanti jo kolmannen kerran peräkkäin Paul Harringtonin & Charlie McGettiganin kappaleella "Rock ’n’ Roll kids". Suomea kilpailussa edusti CatCat kappaleella "Bye Bye Baby". Vaikka suomalaisten odotukset olivat korkealla ja kappaletta pidettiin yleisesti yhtenä ennakkosuosikkina, Suomi sai vain 11 pistettä ja sijoittui vasta 22. sijalle ja samalla Suomi karsiutui seuraavan vuoden kisasta ensimmäistä kertaa Euroviisujen historiassa. Kilpailuun osallistuivat ensimmäistä kertaa Venäjä, muista entisistä neuvostotasavalloista Viro ja Liettua sekä muut itäblokin maat eli Romania, Unkari, Puola ja Slovakia (Tšekin ensiesiintyminen tapahtui vasta 2007). Edellisenä vuonna viimeisille sijoille jääneet Tanska, Belgia, Israel, Turkki, Slovenia ja Luxemburg joutuivat jättämään kilpailun väliin EBU:n asettamien uusien sääntöjen takia. Luxemburg ei ole vielä tähänkään päivään saakka palannut kilpailuun. Italia jätti kilpailun väliin vapaaehtoisesti.  

Kilpailun sensaatioksi nousi väliaikanumero, jonka esitti Riverdance, joka aloitti maailmanvalloituksen juuri tästä tapahtumasta.

Kappaleet

Kapellimestarit
Lähes jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan ei johtanut itse Irlannin viisua, mutta hän avusti Romanian, Kreikan ja Puolan delegaatioita.

 - Anders Berglund
 - Olli Ahvenlahti
 - esitettiin ilman orkesterisäestystä
 - Giorgos Theophanous
 - Frank McNamara
 - Michael Reed
 - Miljenko Prohaska
 - Thilo Krassman
 - Valeriano Chiaravalle
 - Urmas Lattikas
 - Noel Kelehan
 - Anthony Chircop
 - Harry van Hoof
 - Norbert Daum
 - Vladimir Valović
 - Tomas Leiburas
 - Pete Knutsen
 - Sinan Alimanović
 - Noel Kelehan
 - Herman Weindorf
 - Josef Llobell
 - Péter Wolf
 - Lev Zemlinski
 - Noel Kelehan
 - Alain Goraguer

Pistetaulukko 
Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty keltaisella taustavärillä.

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1994

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1994
Eurovision laulukilpailu 1995

Eurovision laulukilpailu 1995 järjestettiin 13. toukokuuta 1995 Dublinissa Irlannissa. Kilpailun juonsi Mary Kennedy.

Irlanti on tähän mennessä ainoa euroviisumaa, joka on järjestänyt viisut useamman kuin yhden kerran peräkkäin. Norja otti toisen euroviisuvoittonsa Secret Gardenin esittämällä kappaleella "Nocturne". Suomi, Viro, Liettua, Romania, Sveitsi, Slovakia ja Alankomaat joutuivat pitämään välivuotta heikon menestyksen takia. Edellisenä vuonna poisjääneistä maista Italia ja Luxemburg eivät palanneet kilpailuun. Kilpailevien maiden määrä rajattiin 23:een maahan.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Puola, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan.

 - Noel Kelehan
 - Noel Kelehan
 - Herman Weindorf
 - Sinan Alimanović
 - Geir Langslet
 - Michael Finberg
 - Frank McNamara
 - Michael Kienzl
 - Eduardo Leiva
 - Melih Kibar
 - Stipica Kalogjera
 - Michel Bernholc
 - Miklós Malek
 - Alec Mansion
 - Mike Dixon
 - Thilo Krassman
 - Giorgos Theophanous
 - Anders Berglund
 - Frede Ewert
 - Jože Privšek
 - Gadi Goldman
 - Ray Agius
 - Haris Andreadis

Pistetaulukko

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1995
Kajaanin lentoasema

Kajaanin lentoasema  sijaitsee Kajaanin Paltaniemellä noin seitsemän kilometriä Kajaanin keskustasta pohjoiseen. Lentoasemaa alettiin rakentaa vuonna 1939, ja sen ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1957. Nykyinen asemarakennus on valmistunut vuonna 1993. Vuoden 1977 kuntaliitokseen saakka lentoasema sijaitsi Kajaanin maalaiskunnan alueella. Kajaanin lentoasemalla tarjottiin lennonjohtopalvelua vuoteen 1990 asti, nykyään vain lennontiedotuspalvelua ( Aerodrome Flight Information Service eli AFIS). Nykyään Kajaanissa ei myöskään ole ILSin lisäksi muita radiosuunnistuslaitteita, joten mittarilähestymisen suorittaminen edellyttää GPS-varustusta.  Kaksi NDB-majakkaa oli tarjolla vuosina 1957–2003 sekä VOR/DME "KNI" 1995–2015. ILS tarjotaan vain kiitotielle 07 (kiitotien länsipää) 

Vuonna 2002 lentoaseman kautta kulki 106 000 matkustajaa, mutta matkustajamäärä on sen jälkeen laskenut, ja vuonna 2010 se oli enää noin 66 000. Matkustajamäärä on kuitenkin noussut vuoden 2010 pohjalukemista. 

Kajaanin lentoasema on matkustajamäärältään Suomen kolmanneksitoista suurin lentoasema. Danish Air Transport lensi sieltä reittilentoja Helsinkiin vuosina 2021-2022 (aiemmin reittiä operoi Finnair), kunnes operaattoriksi vaihtui jälleen Finnair syksyllä 2022. Arkisin lentoasemalta on lentoyhteys Helsinkiin neljästi ja viikonloppuisin kahdesti päivässä. Virolainen lentoyhtiö Estonian Air liikennöi Kajaanin ja Tallinnan välillä vuonna 2012 noin puolen vuoden ajan, kunnes lopetti kannattamattomana. Kenttää käyttävät satunnaisesti ympäri vuoden myös liikelentoyhtiöt sekä yleisilmailukoneet. Lentoaseman ainoa kiitotie 07/25 on 2 499 metriä pitkä. Aiemmin lentoasemalla oli myös toinen, poikittainen kiitotie, mutta se on poistettu käytöstä.

Lentoasemalla toimii kahvila Air Cafe, jonka yhteydessä on myös lahjatavarapuoti.

Finavia on valinnut Kajaanin lentoaseman vuoden lentoasemaksi kolme kertaa – 1994, 1999 ja 2007.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Matkustajatilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Finavia – Kajaanin lentoasema
Suomen ilmailukäsikirja – Kajaanin lentoasema 

Kajaanin liikenne
Suomen lentoasemat
Suomen sodanaikaiset lentokentät
Kemijärven rautatieasema

Kemijärven rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa rataosalla Laurila–Kelloselkä. Asema sijaitsee noin kilometrin päässä Kemijärven liikekeskustasta Särkikankaalla.

Historiaa ja nykytila 
Rautatie Rovaniemeltä Kemijärvelle avattiin 1934. Paikalle rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema puinen asemarakennus sekä vesitornilla varustettu kolmepaikkainen veturitalli.  

Talvisodan rauhansopimuksen mukaisesti 1940 aloitettiin rautatien rakentaminen Kemijärveltä itään, valtakunnan rajalle. Rata avattiin liikenteelle 1941. Saksalaiset tuhosivat radan Lapin sodan yhteydessä, ja rata saatiin avattua uudelleen liikenteelle vasta 1947. Radalla oli henkilöliikennettä vuosina 1947–1949 sekä 1961–1967, minkä jälkeen radalla on ollut lähinnä puutavarakuljetuksia. Kuljetukset loppuivat 2012 ja rata suljettiin liikenteeltä saman vuoden joulukuussa.  

Myös Kemijärven alkuperäinen asemarakennus tuhoutui sodassa, ja paikalle rakennettiin vuonna 1955 uusi tiilirakennus, johon keskitettiin asema-alueen matkustajatoiminnot. Sodassa tuhoutuneet veturitalli ja tavararamakasiini rakennettiin myös uudelleen. Kemijärven asemarakennus siirtyi VR-Yhtymän omistukseen 1995, ja veturitalli on yrityskäytössä. Lipunmyynti on päätetty sulkea vuoden 2016 aikana.   

Kemijärven asemalta on noin kilometrin matka Kemijärven keskustaan, ja aseman siirrosta Pajulaan on ollut keskustelua. Paikalla on ollut aiemmin, vuoteen 1970, Pajulan seisake, joka oli myös henkilöliikenteen pääteasema vuosina 1967-1970 Kelloselkään menneen liikenteen loputtua.   

Nykyisin Kemijärven liikenne koostuu lähinnä yöjunista. Puutavaraliikenne on siirtymässä Isokylään rakennettavaan puuterminaaliin.  

VR-Yhtymä lakkautti yöjunaliikenteen Kemijärvelle kannattamattomana 2. syyskuuta 2006. Välillä Rovaniemi–Kemijärvi kulki sen jälkeen yksi taajamajunapari, johon on voinut vaihtaa Rovaniemelle kulkevasta yöjunasta. Yöjunaliikenne Kemijärvelle alkoi uudestaan ostoliikenteenä alkuvuodesta 2008. Sähköistys valmistui Kemijärvelle vuonna 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Kertomus Kemijärven yöjunayhteyksistä 
 Kuvia Kemijärven asemalta 
 Aseman tiedot

Rautatieasema
Lapin henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Ansa ja Oiva

Ansa ja Oiva ovat kirjailija Timo Parvelan luoma henkilöpari, joka on seikkailut omassa televisiosarjassaan ja kahdessa lastenkirjassa. 

Ansan ja Oivan nimikkotelevisiosarjaa tuotettiin vuosina 1995–2001, ja alkuvuosina sitä esitettiin Veturi-ohjelman yhteydessä. Sarjassa Ansa (Mari Vainio) on vaunuemäntä ja Oiva (Ari-Kyösti Seppo) konduktööri. Suosion siivittäminä he lopulta saivat oman televisio-ohjelman, jossa kaksikko perustaa televisioaseman. Jaksoja kertyi lähes 300, kunnes sarja lopetettiin Ylen televisiouudistuksen myötä. 

Timo Parvela on kirjoittanut kaksi Ansa ja Oiva -kirjaa. NIistä ensimmäinen, vuonna 1999 ilmestynyt Ansa ja Oiva sai Finlandia-palkintoehdokkuuden.

Ansasta ja Oivasta on tehty myös kaksi äänitettä, Ansa ja Oiva veturiorkestereineen ja Ansa ja Oiva: Hei Kelaa! Ansa ja Oiva: Hei Kelaa! on Edel Recordsin vuonna 2001 tuottama äänite, jossa Mari Vainio ja Ari-Kyösti Seppo laulavat Timo Parvelan ja Pentti Rasinkankaan sanoittamia, Rasinkankaan säveltämiä lauluja.

Televisio-ohjelmat 
Ansan ja Oivan televisio-ohjelmissa vieraili monia tunnettuja näyttelijöitä, kuten esimerkiksi Juha Veijonen, Heikki Määttänen, Jarmo Koski, Peter Franzén, Erja Manto, Mikko Kivinen, Vesa Vierikko, Heikki Nousiainen, Petteri Summanen, Susanna Haavisto, Tapio Liinoja, Kari Väänänen, Susanna Roine, Asko Sarkola, Jussi Lampi, Martti Suosalo, Kai Lehtinen ja Antti Pääkkönen.

Ansa ja Oiva

Veturi-ohjelmassa junaemäntä Ansa ja konduktööri Oiva tapaavat junassa, jossa ei ole matkustajia. Matkan varrella junaan hyppää monenlaisia matkustajia. Ohjelmaa esitettiin YLE TV1-kanavalla keväästä 1995.

Näyttelijät

Muissa rooleissa mm.:

Ansan ja Oivan TV-asema

Ansan ja Oivan TV-asema oli Yle TV1 -kanavalla vuosina 1999–2001 esitetty sarja, joka sai alkunsa Ansan ja Oivan suosiosta Veturi-ohjelman yhteydessä. Jaksoja kertyi lähes 300 kunnes sarja lopetettiin Ylen televisiouudistuksen myötä. Vuosien varrella ohjaajina toimivat Timo Lehtinen, Jusa Simonen ja Mikko Ylöstalo.

TV-asemassa kaksikko perustaa televisioaseman, jonka lähetyksiin kuuluivat muun muassa Skidilieriö, Satukulmio, Makukolmio, Yllätyshullut ja Nukkesairaala. Jaksoja on julkaistu myös DVD:inä.

Näyttelijät

Kirjat 
Timo Parvela on kirjoittanut kaksi Ansa ja Oiva -kirjaa. Ensimmäinen, Ansa ja Oiva, ilmestyi vuonna 1999. Kirjan alussa kaupunkielämään kyllästynyt kaksikko päättää muuttaa maalle. Siellä he aloittavat maanviljelyn viljelemällä karjalanpiirakoita, sokeria ja muita hyödyllisiä eineksiä. Kirja oli Finlandia-palkintoehdokas vuonna 1999. Toinen kirja, Ansa ja Oiva suurkaupungissa, julkaistiin vuonna 2000. Ansa ja Oiva muuttavat maaseudulta kaupunkiin kerrostaloasuntoon ja yrittävät sopeutua kaupunkielämän vaatimuksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto: Ansa ja Oiva

Lastenohjelmat

Suomalaiset lastenkirjat
1990-luvun suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Junior-Filmi

Junior-Filmi oli Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Osmo Harkimon perustama elokuvayhtiö. Se meni konkurssiin vuonna 1952.

Kassila tutustui Suomi-Filmin mainospäällikköön Tarkakseen ja ehdotti yhteistyötä Radio tekee murron -elokuvan parissa. Sen yllättävän menestyksen johdosta he päättivät perustaa elokuvayhtiön. Kassila lähti yhtiöstä ensimmäisenä. Tarkas jäi tuotantopäälliköksi kunnes siirtyi konkurssin jälkeen Fennada-Filmiin.

Junior-Filmin tuottamat elokuvat
 Yö on pitkä (1952)
 Valkoinen peura (1952)

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Andrea Anders

Andrea Anders (s. 10. toukokuuta 1975 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan NBC:n tilannekomediassa Joey. Sen jälkeen hän on näytellyt CBS:n tilannekomediassa The Class.

Ennen esiintymistään Joeyssa Anders esiintyi televisiosarjoissa Kylmä rinki, Guiding Light ja One Life to Live sekä vieraili Kovassa laissa ja Pelastajassa. Hänellä oli myös pieni rooli elokuvassa Stepfordin naiset vuonna 2004.

Aiheesta muualla 
 CBS.com
 TV.com

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Fukushima

Fukushima () on Fukushiman prefektuurin pääkaupunki Tōhokun alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisrajalla Nakadōrin alueella. Fukushima on merkittävä liikenteellinen solmukohta, mutta pääkaupunkiasemastaan huolimatta vasta prefektuurin kolmanneksi suurin kaupunki Iwakin ja Kōriyaman jälkeen. Kaupungissa on 283 430 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 767,74 neliökilometriä.

Fukushima on ollut jo pitkään yksi Tōhokun alueen keskuksista, ja se kehittyi Edo-kaudella linnakaupunkina. Nykymuotoinen Fukushiman kaupunki perustettiin vuonna 1907. Vuoden 2011 Tōhokun maanjäristys aiheutti vahinkoja kaupungissa. Kaupungin maine on kärsinyt Fukushiman ydinvoimalaonnettomuudesta, joka tapahtui maaliskuussa 2011. Ydinvoimala sijaitsee 60 kilometrin päässä Fukushiman kaupungista.

Maantiede 

Fukushima sijaitsee Azuma- ja Abukumavuorten välissä, Fukushiman prefektuurin koilliskulmassa. Sen läpi virtaa Tōhokun toiseksi suurin joki Abukumajoki. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometrin päässä prefektuurin keskellä sijaitsevasta Inawashirojärvestä ja 260 kilometriä pohjoiseen Tokiosta. 

Kaupungin korkein kohta sijaitsee 1 974 metrin korkeudessa ja matalin kohta 55 metrin korkeudessa meren pinnasta.

Ilmasto

Liikenne 

Fukushiman kulkuyhteydet muualle Japaniin ovat hyvät. Tōhoku Shinkansen -linja ja Yamagata Shinkansen -linja pysähtyvät Fukushimassa, ja kaupunkiin on vuonna 1993 avattu Fukushiman lentoasema. Lisäksi vuodesta 2004 Fukushiman ja Sendain välillä on kulkenut pikabusseja tarkoituksena parantaa työntekijöiden liikkuvuutta kaupunkien välillä.

Nähtävyydet 
Kaupungissa sijaitsee useita temppeleitä kuten Kuroiwa Kokuzō, Tennō-ji, Daizō-ji ja Iō-ji. Fukushimasta löytyy myös Iwaya Kannon, Shinobuvuoren itärinteellä sijaitseva kallioseinämä, johon on Edo-kaudella kaiverrettu kuusi buddhan kuvaa.

Talous 
Fukushima on Japanin suurin persikantuottoalue, ja kaupungin erikoisuus on Kayaban päärynät. Fukushimasta on myös lähtöisin Japanin pankki (), jolla on yhä sivutoimisto Renga-dōrilla.

Fukushiman kaupunki tuotti hyödykkeitä vuonna 2006 yhteensä 410 900 000 euron edestä. Samalla kaupungin talous on kohentunut, mikä näkyy erityisesti kaupungin keskustassa, johon on viime vuosien aikana kohonnut lukuisia korkeita asuintaloja ja toimistorakennuksia. Kuitenkin kaupunki kuuluu osaksi Sendain satelliittikaupunkeja, ja monet kaupungin asukkaista kulkevat sinne töihin. Vuoden 2004 marraskuusta lähtien kaupunki onkin pyrkinyt saamaan työntekijöitä tulemaan Sendaista Fukushimaan töihin tarjoamalla erilaisia etuuksia.

Merkittäviä yrityksiä, joilla on päämaja alueella ovat:
 Japanin pankki – Nihon ginkō
 Fukushima ginkō
 Nittō bōseki – kehräystehtaat
 Daiyū Eight – vähittäismyyntiketju

Koulutus 
Korkeakoulut kaupungissa:

 Fukushiman yliopisto
 Fukushiman lääketieteellinen yliopisto
 Fukushima gakuin -yliopisto

Ystävyyskaupungit 
Fukushimalla ei ole varsinaisia ystävyyskaupunkeja, mutta se toimii yhteistyössä seuraavien kaupunkien kanssa kulttuurin ja yhteistyön parantamisen nimessä:

 Baden-Baden, Saksa
 Tokio, Japani

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fukushiman kaupungin kotisivut 

Fukushima
Valtakunnansyyttäjä


Valtakunnansyyttäjä on Suomen ylin syyttäjä. Virka on perustettu vuonna 1996, jolloin ylimmän syyttäjän tehtävät siirtyivät pois valtioneuvoston oikeuskanslerilta. Valtakunnansyyttäjä toimii valtakunnansyyttäjänvirastossa, jossa on myös apulaisvaltakunnansyyttäjä sekä noin kymmenen valtionsyyttäjää. Valtakunnansyyttäjänviraston alaisuudessa toimivat paikallistasolla kihlakunnansyyttäjät.

Luettelo valtakunnansyyttäjistä

Valtakunnansyyttäjät 
Suomen ensimmäisenä valtakunnansyyttäjänä toimi Matti Kuusimäki 1997–2010. Hänen jäätyään eläkkeelle virkaan nimettiin Matti Nissinen vuonna 2010. Nissinen irtisanottiin tammikuussa 2018 virkavelvollisuuden rikkomisen johdosta ja siitä seuranneen puolen vuoden irtisanomisaikana virkaa hoiti  apulaisvaltakunnansyyttäjä Raija Toiviainen. Myöhemmin Toiviainen nimitettiin valtakunnansyyttäjän virkaan 1. elokuuta 2018 alkaen. Toiviainen hoiti virkaa lokakuuhun 2022 asti, jolloin valtakunnansyyttäjänä aloitti Ari-Pekka Koivisto.

Apulaisvaltakunnansyyttäjät 
Apulaisvaltakunnansyyttäjänä toimii Jukka Rappe. Aiemmin apulaisvaltakunnansyyttäjinä ovat toimineet Raija Toiviainen (2016–2018), Jorma Kalske (2002–2016) ja Martti Jaatinen (1997–2002).

Lähteet

Aiheesta muualla
Valtakunnansyyttäjä Valtakunnansyyttäjänvirasto

Oikeuslaitos
Suomen viranomaiset
Jackass: Number Two

Jackass: Number Two on 22. syyskuuta 2006 ensi-iltansa saanut jatko-osa vuonna 2002 julkaistulle komediaelokuvalle Jackass: The Movie. Alkuperäisestä Jackass-porukasta mukana ovat lähes kaikki, Johnny Knoxville, Bam Margera, Ryan Dunn, Chris Pontius, Steve-O, Dave England, Ehren McGhehey, Preston Lacy ja Jason "Wee-Man" Acuña. Ainoastaan Chris Raab ei ole mukana. Elokuvan kuvaukset aloitettiin tammikuussa 2006 ja se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. syyskuuta 2006. Ensimmäisenä viikonloppunaan elokuva tuotti 29 miljoonaa dollaria ja vei ykkössijan Yhdysvaltojen Box Office -listalla. Elokuvan jälkeen julkaistiin "Jackass 2.5", jossa on ylijäämämateriaalia Number Twon kuvauksista.

Juoni
Jackass: Number Two -elokuvassa ei ole keskeistä juonta, vaan se koostuu yksittäisistä stunteista ja piloista ykkösosan tapaan.

Elokuva alkaa Ennio Morriconen kappaleella The Ecstasy of Gold, jonka aikana pääosissa olevat Jackass-ryhmän jäsenet pakenevat autioitunutta asuinaluetta pitkin heidän perässään juoksevia härkiä. Yksitellen härät niittaavat Jackass-ryhmän jäsenet pois pelistä, kunnes jäljelle jää Johnny Knoxville, joka heittää ilmoille tutun fraasin “Hi, I’m Johnny Knoxville, welcome to Jackass!”, ja elokuvan otsikkoteksti “Jackass: Number Two” ilmaantuu kuvaan. Johnny ei pääse ikkunasta läpi ja härkä puskee hänet läpi.

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä tätä jatko-osaa ei maksa vaivaa yrittää arvioida normaaleilla kriteereillä, koska se on samanlainen törkyvitseistä ja temppukokeiluista koottu kimara kuin edeltäjänsä Jackass: The Movie (2002). ”Eritteitä ja kakkakeppostelua elokuvassa piisaa siinä määrin, että rainan voisi monimielisesti todeta olevan ihan perseestä.” Elokuvan parasta antia on Valotiestä piilokamerajakso Pahasta papasta, kyseenalaisinta taas eläinten kiusaaminen.

Lähteet 

Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jeff Tremainen ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Nekropoli

Nekropoli (kreikan sanasta nekropolis ’kuolleiden kaupunki’) tarkoittaa isoa hautausmaata tai hautapaikkaa, missä haudoille on rakennettu omat rakennelmat. Termiä käytetään pääasiassa kuvaamaan hautausmaita, jotka sijaitsevat muinaisten kansojen kaupunkien ja keskusten läheisyydessä.

Historia ja tarkoitus
Maailman vanhin nekropoli lienee Maltalla sijaitseva Hal Saflienin hypogeum, joka on noin vuodelta 2500 eaa.

Nekropoleja rakennetaan useista syistä. Joskus niiden tarkoitus on pelkästään uskonnollinen, mistä on esimerkkinä Egyptin Kuninkaiden laakso. Eri uskonnoissa uskottiin usein kuolemanjälkeiseen elämään, jolloin haudoille rakennettiin "asumuksia" ja rakennelmia. Toiset kulttuurit ovat taas luoneet nekropoleja, koska kaupungissa on ollut hautauskielto; hyvinä esimerkkeinä etruskien rakentamat nekropolit, joita löytyy Italiasta, eteläisestä Toscanasta ja pohjoisesta Latiumista. Rooman valtakunnassa nekropoleja muodostui samasta syystä teiden varsille heti kaupunkien ulkopuolelle, esimerkiksi Via Appia Rooman ja Alyscamps Arlesin ulkopuolella.

Eräs hyvin huomattava historiallinen nekropoli on Samarkandissa sijaitseva Shahi Zinda, johon on haudattu entisten hallitsijaperheiden jäseniä.

1800-luvun aikana nekropoleja rakennettiin taas viktoriaanisen suurellisen ja yksityiskohtaisen muodin innoittamana. 

Nykyaikainen nekropoli löytyy esimerkiksi Colmasta, Kaliforniasta. Se on San Franciscon esikaupunki, jonne on haudattu jo vuosikymmenien ajan San Franciscon ja muiden lähikaupunkien kuolleet. Kaupunkilaiset näkivät tarpeelliseksi haudata kuolleet kaupungin ulkopuolelle.

Katso myös
Katakombi
Krypta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hautaus