joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elfving

Elfving on suomalainen yritysryhmä, joka toimii teknisen tukkukaupan alalla. Yrityksen perusti vuonna 1910 Hemming Elfving. Elfvingin ensimmäinen päätoimiala oli keksien valmistus Hangon Keksi -yhtiössä Hangossa. Tämä liiketoiminta myytiin Fazerille vuonna 1927. Sen jälkeen yritys siirtyi kalastusalalle noin vuosikymmeneksi. Sota-ajan jälkeen yrityksen toiminta suuntautui tekniseen tukkukauppaan, joka on nykyäänkin keskeinen osa yrityksen toimintaa.

Ryhmän yritykset
Oy Elfving Holding Ab on konsernin holdingyhtiö. Oy Elfving Ab markkinoi Stihl-moottori- ja -raivaussahoja, Viking-puutarhakoneita ja Ariens-lumilinkoja ja -ruohonleikkureita. 

Hausjärvellä toimiva Elfving Opasteet Oy Ab tekee opaste- ja varoituskylttejä ja liikennemerkkejä ja tuo maahan tieliikennettä ohjaavia laitteita. Sen tytäryhtiön Tielinja Oy:n erikoisalaa ovat tie- ja katumerkinnät maaleilla ja massoilla, 

Oy Elfving Safety Ab markkinoi työvaatteita, turvajalkineita ja  henkilösuojaimia. Forteco Finland Oy Espoon Suomenojalla tuo maahan Peugeot-mopoja ja -skoottereita sekä Aixam-mopoautoja. Oy Harry Marcell Ab on kodinkoneiden, kuten Nilfisk-pölynimurien maahantuoja, ja Oy Raketti Ab myy metsänkorjuukoneiden tarvikkeita.

Yritysryhmän liikevaihto on noin 45 miljoonaa euroa, ja se työllistää noin 110 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Oy Elfving Ab

Suomalaiset yritykset
Tukkukaupat
Elfving (täsmennyssivu)

Elfving tai Elving voi tarkoittaa seuraavia:

Oy Elfving Ab, teknisen alan maahantuoja ja tukkukauppa.
Elvingin torni

Sukunimi
(Lausutaan yleensä [elving])
Anton Elving (1855–1928), tilanomistaja, liikemies ja toimitusjohtaja
Arvo Elfving (1886–1969), kirurgi ja urologi
Betty Elfving (1837–1923), kirjailija
Carl-Axel Elfving (1920–1988), ruotsalainen näyttelijä
David Pizzoni Elfving (s. 1985), ruotsalainen jääpalloilija
Ester Elfving (1870–1950), kirjailija ja presidentti K. J. Ståhlbergin toinen puoliso vuodesta 1920
Fredrik Elfving (1854–1942), kasvitieteilijä
Gustav Elfving (1908–1984), matemaatikko
Harry Elving (1881–1946), ylilääkäri ja professori
Hemming Elfving (1887–1965), liikemies
Jenny Elfving (1871–1932), puutarhaviljelyksen edistäjä
Johan Fredrik Elfving (1801–1891), piirilääkäri ja professori
Karl Oskar Elfving nuorempi (1872-1946), metsänhoitaja, Karl Oskar Elfving vanhemman poika
Karl Oskar Elfving vanhempi (1835–1876), juristi ja Vaasan pormestari
Karl Östen Elfving (1874–1936), asutushallituksen ylijohtaja, maatalousministeri
Nils Elfving (s. 1925), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Hemming Elfvingin poika
Otto Elfving (1874–1944), kansanedustaja sosialidemokraattisesta puolueesta
Peter Elfving (1677–1726), lääketieteilijä
Rudolf Elving (1849–1927), vuorineuvos
Sari Elfving (s. 1974), kirjailija
Östen Nils Oskar Elfving (s. 1914) juristi, lainsäädäntöneuvos, korkeimman oikeuden jäsen

Lähteet  

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Espanja yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Espanja on yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailujen viimeisimpien vuosien menestyneimpiä maita. Kisahistorian ensimmäisinä vuosikymmeninä se ei menestynyt, sillä se saavutti ensimmäiset pistesijansa vasta vuonna 1966 ja ensimmäisen mitalinsa vuonna 1978. Vuoden 2002 kisoissa se sijoittui mitalitilastossa toiseksi. Kaikkiaan maa on saavuttanut 26 kultamitalia ja yhteensä 78 mitalia. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on 11. sijalla. Vuoden 2010 EM-kilpailuja isännöi espanjalaiskaupunki Barcelona.

Espanjan EM-kisahistorian ainoa kolminkertainen kultamitalisti on korkeushyppääjä Ruth Beitia. Kaksinkertaisia kultamitalisteja ovat kävelijä Francisco Javier Fernández ja kestävyysjuoksijat Marta Domínguez ja Nuria Fernández. Maan kultamitaleista yhdeksän on peräisin sileiltä kestävyysjuoksumatkoilta, viisi keskimatkoilta, yksi pikajuoksusta, yksi estejuoksusta, yksi aitajuoksusta, kolme korkeushypystä sekä kuusi kävelystä.

Espanjan EM-menestys kisoittain 

Espanja joutui odottamaan ensimmäistä EM-mitaliaan pitkään. Budapestissa 1966 se saavutti vasta ensimmäiset pistesijansa, kun Carlos Perez sijoittui maratonilla neljänneksi, Ignacio Sola seiväshypyssä viidenneksi ja Alberto Esteban 800 metrin juoksussa seitsemänneksi. Helsingissä 1971 maan pisteurheilijat olivat 5 000 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Javier Alvarez Salgado, 10 000 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Mariano Haro Cisneros sekä maratonilla kahdeksanneksi päätynyt Agustin Fernandez. Roomassa 1974 Luis Sarrian, Juan Sarrasquetan, Miguel Arnaun ja José Luis Sanchez Paraison muodostama joukkue sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi, Carmen Valero naisten 1 500 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Mariano Haro Cisneros 10 000 metrillä kahdeksanneksi. Vasta Prahassa 1978 Espanja sai ensimmäisen EM-mitalinsa, kun Jorge Llopart voitti kultaa 50 kilometrin kävelyssä.

Espanjan menestyneimmät EM-kisaurheilijat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Espanjan EM-kisahistoriaa Espanjan yleisurheiluliitto 

Espanjan yleisurheilu
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut maittain
Raija Jurkko

Raija Jurkko (o.s. Koskinen, s. 28. toukokuuta 1963 Lappeenranta) on suomalainen voimanostaja.

Jurkko on voittanut voimanoston maailmanmestaruuden alle  sarjassa vuosina 1995, 2001–2006, yhteensä seitsemän kertaa. Lisäksi hän on saanut samassa sarjassa MM-hopeaa 1998 ja pronssia 1994. Sarjassa alle  hän on saavuttanut MM-kisoista hopeaa 1996, 1997, 1999 ja 2000. Penkkipunnerruksen MM-kilpailuissa hän on saanut pronssia sarjassa alle  1998.

Jurkko on voittanut voimanoston Euroopan mestaruuden alle  sarjassa vuosina 2000, 2002, 2004 ja 2005. Alle  sarjassa hän on saavuttanut EM-kilpailuissa yhteensä kuusi kultaa 1997, 2007–2011 sekä hopeaa 1995, 1996 ja 1999. Penkkipunnerruksen EM-kilpailuissa hän on saavuttanut alle  sarjassa kultaa 1997 ja hopeaa 2000.

Jurkko voitti World Games -kilpailuissa kultaa alle  sarjassa 2001. Hän on parantanut useita kertoja maailmanennätyksiä 44:n ja  painoluokissa. Jurkko nimettiin Euroopan voimanostoliiton kuuluisuuksien galleriaan toukokuussa 2008. Hänet valittiin Suomen vuoden naisurheilijaksi 1997.

Jurkko on ammatiltaan sisätautien erikoislääkäri. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kesämäen lukiosta vuonna 1982 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994.

Lähteet 

Suomalaiset voimanostajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Tyana

Tyana tai Tyanna () oli antiikin aikainen kaupunki Vähässä-Aasiassa. Kreikkalaisen legendan mukaan sen perusti Traakian kuningas Thoas, ja kaupunkia kutsuttiin nimellä Thoana. Luwiaksi sen nimi oli Tuhana tai Tuwanna ja se oli itsenäisen kuningaskunnan pääkaupunki. Myöhemmin sitä hallitsivat kreikkalaiset ja roomalaiset. Ksenofon mainitsee Tyanan nimellä Dana ja kertoo sen olleen suuri ja varakas kaupunki. Kreikkalainen filosofi Apollonios oli syntynyt Tyanassa. Rooman keisari Caracallan aikana kaupungista tuli roomalainen colonia, Antoniana colonia Tyana. 

Kun Palmyran valtakunta irtautui roomasta 260-luvulla, Tyana asettui palmyralaisten puolelle. Keisari Aurelianuksen lähtiessä sotaretkelle vuonna 272 Palmyraa vastaan, Tyanan asukkaat sulkivat ovensa roomalaisilta. Aurelianuksen kerrottiin tällöin julistaneen, ettei jättäisi koiraakaan eloon vallattuaan kaupungin. Tyanan lopulta kukistuttua, Aurelianus päätti kuitenkin säästää kaupungin, sillä filosofi Apollonioksen kerrottiin ilmestyneen Aurelianukselle näyssä ja kehottaneen häntä säästämään synnyinkaupunkinsa.

Vuonna 371 Itä-Rooman keisari Valens muodosti Cappadociasta uuden provinssin Cappadocia Secundan ja teki Tyanasta sen pääkaupungin. Muslimien vallattuan Tyanan, siitä tuli muslimivaltakunnan rajakaupunki, mutta menetti tärkeytensä.

Tyanan rauniot sijaitsevat Kemerhisarin luona, 4,8 kilometriä Niğdestä etelään. Siellä sijaitsee muun muassa roomalaisen akveduktin rauniot.

Lähteet 

Catholic Encyclopedia

Rooman valtakunnan kaupungit
Carl-Axel Elfving

Carl-Axel Elfving (oik. Karl Axel Elfving s. 12. tammikuuta 1920 Örnsköldsvik, Ruotsi – 12. tammikuuta 1988 Enskede, Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, joka näytteli yli 70 elokuvassa ja televisiotuotannossa, muun muassa Ingmar Bergmanin elokuvissa. Hänen erikoisuutensa oli oman kotimurteen, norrlannin murteen käyttö.

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset näyttelijät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Grumentum

Grumentum oli antiikin aikainen kaupunki Lucaniassa nykyisen Grumento Novan kunnassa, noin 50 kilometriä Potenzasta etelään. Alueella oli ollut asutusta jo 500-luvulta eaa. lähtien, ja 200-luvulla eaa. roomalaiset perustivat alueelle linnoituksen. Toisen puunilaissodan aikana vuonna 215 eaa. karthagolainen kenraali Hanno lyötiin Grumentumissa, ja vuonna 207 eaa. Hannibal asetti kaupunkiin päämajansa. Liittolaissodan aikana Grumentum oli vahva linnoitus, ja myöhemmin siitä tuli roomalainen colonia, luultavasti Sullan tai Augustuksen aikana. 300-luvulla kaupunki hylättiin ja vuonna 954 lähistölle perustettiin uusi kaupunki Saponara (tai Saponaria).

Lähteet 

Rooman valtakunnan kaupungit
Potenzan maakunta
Henry Seebohm

Henry Seebohm (12. heinäkuuta 1832 Bradford Yorkshire – 26. marraskuuta 1895 Lontoo) oli englantilainen terästeollisuusmies ja lintutieteilijä.

Henry Seebohmin vanhemmat olivat Ester Wheeler saksalaissyntyinen kveekari Benjamin Seebohm.

Seebohm oli teollisuusmies, joka aloitti Seebohm and Dieckstahl Ltd:ssä Sheffieldissä. Hän matkusteli laajalti tutkimassa lintuja ja yleistä luonnonhistoriaa. Matkastaan Siperian tundralla Jenisein alueella hän julkaisi kaksi kirjaa, Siberia in Europe (1880) ja Siberia in Asia (1882). Postuumisti julkaistiin The Birds of Siberia (1901). Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista Seebohm hyväksyi amerikkalaisperäisen kolminimisen trinomijärjestelmän, jossa Linnén luoman binomijärjestelmän suku- ja lajinimen lisäksi on myös alalajistatus.

Seebohm oli myös taidemaalari ja maalasi etenkin lintujen munia, joista hän julkaisi kirjan vuonna 1885.

Seebohm nimesi ainakin neljä uutta lintulajia: himalajankirjorastas (Zoothera dixoni), äyriäishuuhkaja (Bubo blakistoni), okinawantikka (Sapheopipo noguchii) ja taiwanintiainen (Parus holsti).

Seebohmin kunniaksi on nimetty neljä lintulajia: kosteikkokerttunen (Amphilais seebohmi), luzoninsilkkikerttunen (Cettia seebohmi), rinnemetsäkerttunen (Bradypterus seebohmi) ja cajamarcansirkku (Atlapetes seebohmi).

Muita teoksia 
 A History of British Birds (1883)
 History of British Birds with Coloured Illustrations of  their Eggs (1885)
 The Geographical Distribution of the family Charadriidae (1887)
 The Birds of the Japanese Empire (1890)
 A Monograph of the Turdidae (1898).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Classicnatureprints.com

Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1832 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Qatarin ympäriajo

Qatarin ympäriajo on UCI Asia Tour -sarjaan kuuluva maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestetään Qatarissa tammikuun lopussa tai helmikuun alussa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002 ja siihen on osallistunut monia maailman parhaisiin kuuluvia kirimiehiä. Kuusietappinen kilpailu on vuodesta 2012 ollut kategorialuokitukseltaan 2.HC, sitä ennen 2.1. vuodesta 2005 ja alkuvuosina 2.3. Kilpailun järjestää Amaury Sport Organisation, joka vastaa myös muun muassa Ranskan ympäriajon järjestämisestä.

Kokonaiskilpailun kolme parasta

Lähteet 
Tulokset www.memoire-du-cyclisme.net-sivustolla 
Tulokset www.cyclingarchives.com-sivustolla

Viitteet 

Pyöräilykilpailut
Qatarin urheilu
Annihilationismi

Annihilationismi tai annihilaatio-oppi on kristillinen oppijärjestelmä eli doktriini, jonka mukaan uskosta osattomat ihmiset tuomitaan kuolemansa ja ylösnousemuksensa jälkeen tuhottaviksi, ikuisen piinan sijasta. 

Jotkut annihilationistit, kuten esimerkiksi adventistit, edustavat kantaa jossa syntiset joutuvat kärsimään tulisessa järvessä syntiensä perusteella määrätyn ajan ennen kuin heidän olemassaolonsa lakkaa. 

Toiset annihilationistit, kuten esimerkiksi Jehovan todistajat, eivät usko tulessa piinaamiseen ja pitävät sitä pakanallisena oppina.

Annihilationismista käytetään myös käsitettä tyhjiinraukeaminen. Käsite ei ole saavuttanut virallista tukea kristillisiltä suuntauksilta lukuun ottamatta yksittäisiä herätysliikkeitä. Valtaosan kirkko-oppien mukaan syntiset joutuvat ikuiseen helvettiin, josta käytetään toisinaan sanaa kadotus.

Historia 

Annihilaatio-opille on pyritty etsimään perusteita Uudessa testamentissa sekä Paavalin kirjeissä että Johanneksen evankeliumissa mainitusta syntisen sielun kuolemanjälkeisestä tuhoamisesta. Tästä mahdollisuudesta keskusteltiin kristikunnan alun teologiassa ja myös kaikkien mahdollisuudesta pelastua (apokatastasis). Nämä näkökulmat hävisivät läntisessä kristillisyydessä ikuiselle helvetille ja viimeistään keskiajan kynnyksellä piinahelvetistä tuli ainoa mahdollinen tulkinta.

Tyhjiinraukeamiseen sai heikosti kannatusta ennen 1800-lukua. Merkittävin annihilationismia kannattanut liike oli 1800-luvun puolivälissä milleriläisestä adventismista irtaantunut seitsemännen päivän adventistit eli Adventtikirkko. Se syntyi Pohjois-Amerikassa toisen herätysliikeaallon myötä. 

Toinen milleriläisestä adventismista 1870-luvulla erkaantunut Jehovan todistajat -liike peri myös tyhjiinraukeamisopin. Adventtikirkon näkemys on ns. konditionalistinen. Annihilaatio tapahtuu lopullisesti vasta jumalattomien ylösnousemuksen jälkeen tapahtuvan tekojen mukaisen rankaisemisen jälkeen.

Kirkollinen kahden tuhannen vuoden helvettiperinne on asetettu uudessa teologiassa kyseenalaiseksi. Samalla annihilaatio-oppi on saanut joidenkin protestanttisten teologien tukea puolelleen, vaikkakaan se ei ole saavuttanut virallista tukea kristillisiltä suuntauksilta lukuun ottamatta yksittäisiä herätysliikkeitä. Karkeasti jakaen nykyisten läntisten kristillisten teologien johtopäätökset ovat joko sielun katoaminen tai ikuinen kärsimys. Toisinaan teologit liikkuvat näiden kahden välisellä rajamaalla ja kirjoittajan lopullinen kanta jää epäselväksi.

Lähteet

Viitteet 

Protestanttinen teologia
Adventismi
Jehovan todistajat
Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko

Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko (, tunnetaan myös nimellä Suomi Synodi, ) oli vuosina 1890–1962 toiminut amerikansuomalaisten luterilainen kirkko, joka tunnettiin enemmän suomalaisuudestaan kuin opillisista kannoistaan. Kirkon toiminta-alueita olivat Michigan ja Ohio.

Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko oli pienin vuonna 1962 perustetun Amerikan luterilaisen kirkon (Lutheran Church in America, LCA''') perustajajäsenistä. Amerikan luterilaista kirkkoa oli perustamassa suomalaisten lisäksi osa saksalaisista, tanskalaisista, ruotsalaisista ja slovakeista. 1. tammikuuta 1988 Amerikan luterilainen kirkko yhdistyi yhdeksi yhtenäiseksi Amerikan evankelis-luterilaiseksi kirkoksi (Evangelical Lutheran Church in America, ELCA) yhdessä Amerikkalaisen luterilaisen kirkon (The American Lutheran Church) evankelis-luterilaisten kirkkojen yhdistyksen kanssa (The Association of Evangelical Lutheran Churches). Näin ollen amerikansuomalaiset ovat nykyään siis ELCA:n jäseniä.

Kirkolla oli läheiset suhteet emäkirkkoonsa Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Piispa Juho Koskimies vieraili vuonna 1921 Suomi Synodissa ja dogmatiikan ja siveysopin professori Antti J. Pietilä vuonna 1925. Vuonna 1930 40-vuotisjuhlissa arkkipiispa Gustaf Johanssonin edustajana vieraili Lapuan piispa Kaarlo Reetrikki Kares. Talvisodan takia Suomesta ei päässyt osallistujia kirkon 50-vuotisjuhliin. Vuosina 1915–1916 ja 1935–1938 käytiin keskusteluja kirkon yhdistymisestä Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, mutta nämä neuvottelut eivät kuitenkaan johtaneet tuloksiin. Kirkkojen yhdistyminen pysyi silti tavoitteena vielä ainakin 1940-luvun lopulla. Ennen tätä yksittäiset itsenäiset seurakunnat, jotka eivät kuuluneet Suomi Synodiin, olivat liittyneet suoraan Suomen kirkon alaisuuteen. Suomi Synodilla oli Suomen kirkkoon liittymisen lisäksi myös toive kaikkien amerikansuomalaisten luterilaisten yhdistämisestä yhdeksi kirkoksi, kuten myös kaikkien Amerikan luterilaisten, mikä sitten toteutuikin.

Vuonna 1945 Amerikan suomalaisella evankelis-luterilaisella kirkolla oli 29 649 jäsentä, 176 seurakuntaa, 63 pastoria, 131 pyhäkoulua, 123 kirkkokuoroa, 54 pappilaa ja 159 kirkkoa tai kappelia. Toiminta oli kuitenkin pienentynyt vuoteen 1962 mennessä, jolloin kirkolla oli 25 000 jäsentä ja 79 seurakuntaa.

Kirkko perusti vuonna 1896 Hancockiin Michiganiin oman teologisen seminaarin nimellä Suomi College and Theological Seminary'', joka nykyään tunnetaan nimellä Finlandia University. Kyseinen yliopisto tuottaa edelleen pappeja ja teologeja Amerikan evankelis-luterilaisen kirkon palvelukseen.

Kirkon johtajat 
Jakob (Jaakko) Hoikka 1854–1918
J. K. Nikander 1890–1898
K. L. Tolonen 1898–1902
J. K. Nikander 1902–1919 
John Wargelin  1919–1919
Alvar Rautalahti 1919–1922
Alfred Haapanen 1922–1950 
John Wargelin 1950–1955
Raymond Waldemar Wargelin 1955–1962

Uskonto amerikansuomalaisuudessa
Luterilaiset kirkot Yhdysvalloissa
Saoirse Ronan

Saoirse Úna Ronan (lausutaan ; s. 12. huhtikuuta 1994 Bronx, New York, New York) on irlantilainen näyttelijä. 

Ronan syntyi New Yorkissa Yhdysvaltoihin laittomasti muuttaneille irlantilaisille vanhemmille. Perhe muutti takaisin Irlantiin hänen ollessa kolmevuotias. Ronanin isä työskenteli New Yorkissa rakennusmiehenä ja baarimikkona, mutta oli mukana myös paikallisen irlantilaisteatterin esityksissä.

Ronan on saanut neljä Oscar-ehdokkuutta rooleistaan elokuvissa Sovitus (2007), Brooklyn (2015), Lady Bird (2017) ja Pikku naisia (2019). Muita merkittäviä rooleja hän on tehnyt muun muassa elokuvissa Oma taivas (2009), Hanna (2011), The Way Back (2010), Vieras (2013) ja The Grand Budapest Hotel (2014). 

Vuonna 2017 Ronan palkittiin parhaan naispääosan Golden Globella roolistaan Greta Gerwigin elokuvassa Lady Bird.

Ura 
Ronanin näyttelijänura alkoi vuonna 2003, jolloin hän esiintyi irlantilaisen RTÉ:n televisiosarjassa Clarence Streetin lääkäriasema (The Clinic).

Ronan sai roolistaan Briony Tallisina elokuvassa Sovitus (2007) muun muassa Bafta-, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuden. Lisäksi hän on näytellyt esimerkiksi elokuvissa Äidin poikaystävä (2007), City of Ember (2008) ja The Way Back (2010).

Heinäkuussa 2007 Ronan valittiin esittämään Susie Salmonin pääosaroolia Alice Seboldin romaaniin pohjautuvassa Peter Jacksonin elokuvassa Oma taivas. Elokuvan ensi-ilta oli joulukuussa 2009.

Vuonna 2011 Ronan esitti pääosaa Sovitus-ohjaaja Joe Wrightin toimintaelokuvassa Hanna. Vuonna 2013 hän oli pääosassa Stephenie Meyerin romaaniin perustuvassa elokuvassa Vieras sekä Meg Rosoffin romaaniin perustuvassa elokuvassa How I Live Now.

Vuonna 2015 Ronan esitti pääosaa jännitystrillerissä Stockholm, Pennsylvania sekä draamaelokuvassa Brooklyn. Vuonna 2015 kerrottiin Ronanin saaneen pääosan Anton Tšehovin Lokki-näytelmään perustuvasta Michael Mayerin ohjaamasta elokuvasta.

Vuonna 2017 Ronan näytteli elokuvassa Lady Bird, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Golden Globella. Myös itse elokuva palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globella.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Irlantilaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Club Olimpia

Club Olimpia on asunciónlainen urheiluseura. Parhaiten se tunnetaan jalkapalloseurana, joka pelaa Paraguayn pääsarjassa Division de Honorissa. Olimpian kotistadion on Estadio Manuel Ferreira. Olimpia on maansa menestynein jalkapalloseura 38 voitollaan. FIFA on luokitellut Olimpian "perinteiseksi joukkueeksi ().

Historia
Club Olimpia on perustettu 25. heinäkuuta 1902. Nimi juontuu olympialaisten kotikaupungista Olympiasta. Ensimmäisen mestaruutensa Olimpia saavutti 1912, jolloin myös Olimpian suurin haastaja Cerro Porteño perustettiin. 
1950-luku oli Olimpia kulta-aikaa: 1956-1960 Olimpia voitti viidesti peräkkäin maansa mestaruuden. Samoihin aikoihin joukkueen nykyinen kotistadioni Estadio Manuel Ferreira. 1960 Olimpia saavutti myös kansainvälistä menestystä saavuttamalla Copa Libertadoresissa finaalipaikan häviten kuitenkin ottelun Peñarolille.
1970-luvun loppu ja 80-luvun alku oli myös Olimpialle menestyksellistä aikaa. 1978-83 Olimpia voitti kuudesti maansa mestaruuden sekä 1979 Copa Libertadoresin, Copa Interamericanan sekä Intercontinental Cupin.
Seuraavaa kansainvälistä menestystä saatiin odottaa aina vuoteen 1990, jolloin Olimpia voitti Copa Libertadoresin. Samana vuonna joukkue saavutti myös Supercopa Sudamericanan sekä Recopa Sudamericanan voiton. 1990-luvun lopulla Olimpia voitti peräkkäin neljästi maansa mestaruuden.
2000-luvulla joukkue on pystynyt voittamaan Copa Libertadoresin (2002) sekä Recopa Sudamericanan (2003). Olimpia on selviytynyt myös Intercontinental Cupin finaaliin 2002, häviten sen kuitenkin Real Madridille.

Meriitit

Kotimaiset meriitit
Division de Honor
Voitot (38): 1912, 1914, 1916, 1925, 1927, 1928, 1929, 1931, 1936, 1937, 1938, 1947, 1948, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1965, 1968, 1971, 1975, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1988, 1989, 1993, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000
Torneo República
Voitot (1): 1992

Kansainväliset meriitit
Copa Libertadores: 35 osallisumista
Voitot (3): 1979, 1990, 2002
Toisena (3): 1960, 1989, 1991
Intercontinental Cup
Voitot(1): 1979
Toisena (2): 1990, 2002
Recopa Sudamericana
Voitot (2): 1991, 2003
Supercopa Sudamericana
Voitot (1): 1990
Copa Interamericana
Voitot (1): 1979
Toisena (1): 1990
Copa CONMEBOL
Toisena (1): 1992
Supercopa Masters
Toisena (1): 1994

Tunnettuja pelaajia
 Juan Bautista Aguero 
 Ever Hugo Almeida 
 José Saturnino Cardozo
 Celso Ayala
 Roque Santa Cruz
 Ricardo Tavarelli
 Carlos Humberto Paredes
 Romerito
 Julio César Cáceres

Tunnettuja valmentajia
 Gustavo Benítez
 Aurelio González
 Nery Pumpido
 Luís Alberto Cubilla
 Sergio Markarián
 Aníbal "Maňo" Ruiz

Lähteet

Aiheesta muualla

Olimpian sivusto 
Olimpia Fifan sivustolla  

Paraguayn jalkapallo
GM Aurigae

GM Aurigae on nuori auringonkaltainen tähti, jolla on ympärillään kaasusta ja pölystä koostuva kiekko.

GM Aurigae 
GM Aurigaen näennäinen kirkkaus on 12,30 vaihdellen, eikä se siten näy paljain silmin. Tämä tähti on 457 valovuoden päässä, ja sen spektriluokka on K5Ve GM Aurigaen massaksi on arvioitu 1,05 Auringon massaa.
GM Aurigae on niin sanottu T Tauri -tähti, jollainen Aurinko oli ennen asettumistaan vakaaseen tilaan. Sen ikä on noin 1-10 miljoonaa vuotta. Kaasusta ja pölystä koostuvan kiekon läpimitta on 300 AU, ja sen massa on 0,05 Auringon massaa.

Pölykiekon aukko, tiivistynyt planeetta? 
Kiekon aukko on 4 AU:n sisäpuolella, mikä viittaa siellä olevaan/oleviin tiivistyneeseen planeettaan/planeettoihin. Tämä löytö viittaa omalta osaltaan siihen, että Jupiterin tyyppiset jättiläisplaneetat syntyvät tähtien ympärille nopeasti.

Planeetan GM Aurigae b massaksi on arvioitu 1,7 Jupiterin massaa, etäisyydeksi 2,5 Au ja kiertoajaksi 4 vuotta. Silloin planeetta kiertäisi asteroidivyöhykettä vastaavalla etäisyydellä keskustähdestään

Lähteet

Aiheesta muualla  
  
  

T Tauri -tähdet
Protoplanetaariset kiekot
Morava

Morava  () on joki Keski-Euroopassa. Se on antanut Määrille sen latinankielisen nimen Moravia. Morava-joen lähteet ovat Määrin luoteisnurkassa Králický Sněžník -vuorella 1 380 metrin korkeudessa lähellä Tšekin ja Puolan välistä rajaa. Sieltä se virtaa kohti etelää ja yhtyy lopulta Tonavaan 354 kilometrin päässä lähteiltään. 

Joen alajuoksu muodostaa rajan Tšekin ja Slovakian välillä, ja vielä myöhemmin Itävallan ja Slovakian välillä. Joen varrella on kaksi merkittävää kaupunkia: Slovakian pääkaupunki Bratislava sekä Olomouc Tšekin puolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin joet
Slovakian joet
Itävallan joet
Tonavan vesistö
Slovakian ja Tšekin raja
Rajajoet
Maedi-visna-virus

Maedi-visna-virus eli lampaan lentivirus (lyh. MVV) on retroviruksiin kuuluva lampailla esiintyvä virus, joka infektoi makrofagi-linjan soluja. Maedi-visna-viruksen genomi muodostuu positiivisäikeisestä yksijuosteisesta RNA-molekyylistä, kuten muillakin lentiviruksilla. Maedi-visna-virus voi tarttua eläimestä toiseen pisaratartuntana, mutta se voi siirtyä myös joko vapaina viruksina tai infektoituneiden solujen mukana maidon tai ternimaidon kautta toiseen eläimeen.

Maedi-visna-viruksen aiheuttama tauti 

Maedi-visna on lampaiden virustauti, josta on kaksi muotoa. Maedi on hitaasti etenevä keuhkotulehdus, joka aiheuttaa keuhkokudoksen kovettumista ja hengitysvaikeuksia. Visna on keskushermostoon, lähinnä isoihin aivoihin kohdistuva tautimuoto. Kumpikin sana on islantia, ja ensimmäinen tarkoittaa keuhkojen kovettumista, jälkimmäinen rypistymistä, jolla viitataan aivokalvojen kovettumiseen. Vaikka nimet ovat islantia, tauti ei ole alun perin lähtöisin Islannista, vaan islantilaisten lampaiden tartunta tuli Etelä-Afrikasta tuotujen karakull-lampaiden mukana 1920-luvulla. Englanniksi taudista käytetään myös nimeä Ovine progressive pneumonia. Tautiin ei ole hoitoa, vaan sairastuneet katraat hävitetään. Vastustustoimet vaihtelevat eri maissa tartuntatilanteen mukaan, mutta ainakin EU-maissa pyritään hävittämään tartunta.

Tauti etenee hitaasti ja oireita havaitaan vasta yleensä yli 2-3-vuotiailla eläimillä. Tautia ei ole Suomessa, mutta se aiheuttaa rajoituksia lampaiden maahantuonnille.

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Visna/maedi virus
 Heikki Sirkkola ja Susanna Tauriainen (toim.). Eläinten lääkintä ja hoito: Käsikirja eläintenhoitajille, Opetushallitus, 2009
 EVIRA
 Ruokavirasto: Pienten märehtijöiden lentivirustartunnat MVV/CAEV
 UniProt: Taxonomy - Maedi visna virus 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Visna/maedi virus 

Eläinten virustaudit
Lentivirukset
Bratislavan linna

Bratislavan linna on neliskulmainen, neljän kulmatornin kehystämä vanha linna Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa. Se sijaitsee kukkulalla 150 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnakukkula on ollut asuttuna kivi- ja pronssikausien vaihteesta saakka. Paikalla oli kelttiläisen kaupungin akropolis, se oli Rooman Limes-rajajärjestelmän osa, suuri slaavilainen linnoitus ja Suur-Määrin poliittinen, sotilaallinen ja taloudellinen keskus.  Kivinen linna paikalle rakennettiin vasta 900-luvulla, kun alue oli osa Unkarin kuningaskuntaa. Linna muunnettiin goottilaiseksi anti-hussilaiseksi linnoitukseksi Sigismund Luxemburgilaisen hallinnassa vuonna 1430, siitä tuli renessanssilinna vuonna 1562 ja se rakennettiin uudelleen vuonna 1649 barokkityyliin. Kuningatar Maria Teresian aikana linnasta tuli loistokas kuninkaanlinna. Vuonna 1811 se kuitenkin tuhoutui tulipalossa lähes kokonaan  ja jälleenrakennettiin vasta vuosina 1956-1968.

Rakennus on Bratislavan suosituimpia nähtävyyksiä, ja sieltä on hyvät näkoalat sekä Bratislavaan että rajan yli Itävaltaan ja hyvällä säällä Unkariin asti. Linnassa toimii Slovakian kansallismuseo.

Lähteet 

Castles.sk

Aiheesta muualla 

Linna
Slovakian linnat
Aztra

Aztra (tunnetaan myös nimellä Hullu A, oikealta nimeltään Aleksi Vaittinen, s. 27. toukokuuta 1982) on suomalainen Lappeenrannan Kaukaalta kotoisin oleva nykyisin helsinkiläistynyt rap-artisti ja -tuottaja.

Ura 
Aztra on Kaucas-nimisen hip hop -yhtyeen alkuperäisjäsen, jonka kanssa hän on julkaissut yhden omakustanteen (2000) ja kaksi pitkäsoittoa Saastaa suusta (2003) ja Lopunajanlaulut 2006 (2006). Aztra oli myös räppärin roolissa Tuomarin kanssa DJ Riimun Extacy East nimisellä tuottajalevyllä (1998). Aztra aka Hullu A ja Haho muodostivat duon nimeltä HahoHulluA. He julkaisivat ensimmäisen ja viimeiseksi jääneen omakustanteen/CD-R HahoHulluA2002 (2002). 

Aztran ensimmäinen sooloalbumi Outoja päiviä julkaistiin keväällä 2008 Ähky Recordsin kautta ja toinen albumi Öis omakustanteena 1. lokakuuta 2010. Aztran kolmas sooloalbumi Kadonneen aarteen metsästys julkaistiin omakustanteena 29. helmikuuta 2012. Albumin kappaleesta "Syssymmäl" julkaistiin musiikkivideo lokakuussa 2011. 

Aztra ja rap-artisti Eevil Stöö muodostavat MNTTT -nimisen duon, jonka albumi Menetetyt julkaistiin Monsp Recordsin kautta 1. elokuuta 2014. Albumi on suurimmaksi osaksi Aztran tuottama, siltä on julkaistu näytekappaleina kappaleet "Zombei" ja "F.A.A.R.A.O.". Menetetyt nousi Suomen virallisen albumilistan ykkössijalle.

Vuonna 2017 Aztra julkaisi neljännen sooloalbumin, joka kantaa nimeä Aamu4. Levyltä on julkaistu musiikkivideo ”Skutsi Mane”. Aamu4-levyn tyyli on hidastempoista trap ja gangsta vaikutteista elektronista räppiä. 

Aztra ja Eevil Stöö julkaisivat MNTTT:n toisen albumin 2020 vuonna 2019. Levystä tehtiin pieni vinyylipainos, joka myytiin nopeasti loppuun. Albumi ei kuitenkaan noussut listoille. Levyn taustoista vastaa useampi tuottaja. Muun muassa Slushher, Pehmee Goo, GoodJobLarry ja Sam Control. Levyn on äänittänyt ja miksannut Aztra. Kappaleista ADHD, Toisiks paskin flow ja SLM on tehty musiikkivideot. 

Aztra julkaisi kesällä 2020 viidennen sooloalbumin, joka kantaa nimeä ALLU. Albumin tyyli edustaa Bay Areaa. Levy on kokonaan Aztran tuottama. Levyllä vierailee Toge Rosonen, Eevil Stöö ja Anttti. Levyn julkaisijana toimii Eevil Stöön levy-yhtiö Katalombi records.

Diskografia

Sooloalbumit 
 
 
 
 
 ALLU (2020)

MNTTT

Kaucaan kanssa

Haho & Hullu A

Musiikkivideot 
 ”Vaarallisii” (2010)
 ”Syssymmäl” (mukana Anttti, 2011)
 ”Menetetyt” (MNTTT, 2014)
 ”Mystinen” (MNTTT, 2014)
 ”Bela Lugosi” (MNTTT, 2014)
"Yhen Stöön Klaani // Creep Mode" (MNTTT, 2015)
"Skutsi Mane" (2017)
"SLM" (2019)

Vierailijana

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Aztra Ähky Recordsin sivustolla
 Aztran haastattelu Redrum-187 -sivustolla 9. kesäkuuta 2008
 Aztran haastattelu Redrum-187 -sivustolla 16. helmikuuta 2012

Suomalaiset hip hop -artistit
Horrorcore-artistit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Sakaali (vuoden 1997 elokuva)

Sakaali on yhdysvaltalainen, vuonna 1997 ensi-iltansa saanut toiminta- ja jännityselokuva. Elokuvaa on sanottu usein virheellisesti vuoden 1973 samannimisen elokuvan uudelleenfilmatisoinniksi, mutta todellisuudessa yhteistä niissä on vain tarina nimettömästä salamurhaajasta ja tietyt juonen elementit.

Juoni 

Venäläinen mafiapomo palkkaa salamurhaajan, koodinimellä Sakaali (Bruce Willis), tappamaan FBI:n johtajan. Pian yhdysvaltalaiset saavat tästä vihiä ja aloittavat johtajan suojelun ja sakaalin etsimisen. FBI:n apulaisjohtaja Carter Preston (Sidney Poitier) haluaa ajojahtiin mukaan vielä jonkun sellaisen, joka tuntee murhaajan metodit. Tällaiseksi henkilöksi osoittautuu vankilassa viruva Declan Mulqeen (Richard Gere), entinen IRA:n palkollinen, joka suostuu sillä ehdolla, että hän saa tehtävän päätyttyä suorittaa vankeutensa jossain paremmassa paikassa.

Näyttelijät

Tuotanto 

Elokuvaa kuvattiin myös Suomessa: elokuvan alussa olevan venäläisen yökerhon ulkokuvat on kuvattu Helsingin Kapteeninkadulla. Lisäksi Helsinki-Vantaan lentoasemalla ja Porvoossa kuvatut kohtaukset esittävät juonen kannalta tärkeää osaa. Elokuvassa näytteli myös muun muassa suomalainen näyttelijä Jarmo Mäkinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Rosenqvist, Janne: Salamurhaajamuusia Hollywoodin tapaan. Film-o-holic.com 23.1.1998.

Yhdysvaltalaiset toimintatrillerit
Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Mafiaelokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset uudelleenfilmatisoinnit
Michael Caton-Jonesin ohjaamat elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
One World Without the End

One World Without the End on thrash metal -yhtye A.R.G:n vuonna 1991 julkaistu toinen albumi. Albumin julkaisun jälkeen yhtye lopetti, eikä uutta albumia julkaistu kuin vasta vuonna 2015.

Edelliseen, pääosin suoraviivaista thrash metalia sisältäneeseen Entrance-albumiin verrattuna One World Without the End sisältää monipuolisempia sävellyksiä ja lisäksi tuotantoon oli panostettu vahvemmin. Albumin tuottivat Nixu Nikula ja Antti Mommo, joka soittaa myös kosketinsoittimia albumilla. 

Monipuolisuus näkyy muun muassa pitkässä, melodisempiakin kohtia sisältävässä ”One World Without the End / Descent from the Heaven” -kappaleessa. Lisäksi mukana on cover Neil Youngin ”Hey Hey My My (Into the Black)” -kappaleesta. ”Happy Times” on lyhyt, pianolla soitettu instrumentaali. Koskettimia käytetään myös melodisen kitarakulun omaavassa avaus-introssa ”Last Dawn of Humanity”. Loput kappaleet edustavat perinteisempää thrash- ja speed metalia. Kappale ”Back to Life” julkaistiin 12-tuumaisena maxi-singlenä. 

Albumin julkaisun aikoihin heavy metal -musiikin ja sen alalajien suosio alkoi laskea alternative- ja grunge-musiikin tultua markkinoille ja tämän myötä myös A.R.G:n levynmyyntiluvut jäivät alhaiseksi ja bändin toiminta loppui parin vuoden kuluessa. Yhtye teki hyvin vastaanotetun paluun vuonna 2011, ja sittemmin Spinefarm julkaisi uudelleen myös sen molemmat albumit remasteroituina CD-painoksina.

Kappaleet 
Sovitukset A.R.G.

A-puoli
 Intro: Last Dawn of Humanity – 01:58 (säv. Antti Mommo & Vesa Säkkinen)
 Died for What – 03:48 (säv. Jari Kelloniemi, san. Tepa Karjalainen)
 In the Depths of Sanity – 03:40 (säv. Säkkinen, san. Karjalainen & Säkkinen)
 Adoration of the Kings – 05:14 (säv. & san. Säkkinen)
 Happy Times – 00:49 (säv. Mommo)

B-puoli
 Misfortune Along My Side (RIP II) – 05:25 (säv. & san. Säkkinen)
 Hey Hey My My (Into the Black)* – 03:04 (säv. & san. Neil Young)
 Back to Life – 03:45 (säv. Kelloniemi, san. Karjalainen)
 One World Without the End / Descent from the Heaven – 12:14 (säv. & san. Säkkinen)
 Straybullet – 04:37 (säv. Kelloniemi, san. Karjalainen)

tähdellä merkitty kappale vain CD-painoksilla.

Remasteroidun CD-version bonuskappaleet: 
<LI>In the Depths of Sanity - 3:45 (säv. Säkkinen, san. Karjalainen & Säkkinen)
<LI>Skateboarding Death - 1:32 (säv. Karjalainen, san. Karjalainen & Kelloniemi)

Bonuskappaleet otettu Back to Life -12″-maxi-singleltä.

Kokoonpano 
 Tepa Karjalainen – laulu, basso
 Vesa Säkkinen – kitara, taustalaulu
 Jari Kelloniemi – kitara, taustalaulu
 Pasi Takkula – rummut

Vierailevat muusikot 
 Antti Mommo – piano, syntetisaattori, taustalaulu

Julkaisuhistoria 
1991: Megamania, MGM2036, LP/CD/KASETTI
2012: Spinefarm, SPI419CD, CD (remasteroitu + bonuskappaleita)

Vuoden 1991 albumit
A.R.G:n albumit
Valtiotieteellinen yhdistys

Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y. on vuonna 1935 perustettu politiikan tutkimuksen kansallinen tiedeseura, jonka tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteellisten kysymysten harrastusta Suomessa sekä osallistua alan kansainväliseen tieteelliseen yhteistoimintaan. Se julkaisee Politiikka-lehteä ja järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.

Toiminta 
Valtiotieteellisen yhdistyksen tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteen harrastusta Suomessa. Lisäksi se osallistuu alan kansainväliseen toimintaan ja järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia sekä julkaisee lehtiä ja kirjoja.

Yhdistystä johtaa johtokunta, jossa on puheenjohtjaa, varapuheenjohtaja ja kymmenen muuta jäsentä.

Valtiotieteellinen yhdistys julkaisee vertaisarvioitua Politiikka-lehteä, Politiikasta.fi-verkkolehteä, Politiikan tutkimus ja yhteiskunta -jäsentiedotetta ja kirjasarjaa Books from Finnish Political Science Association. Lisäksi yhdistys järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.

Yhdistys edustaa Suomea International Political Science Associationissa ja Pohjoismaiden valtiotieteellisessä yhdistyksessä.

Historia 
Valtiotieteellinen yhdistys perustettiin vuonna 1935. Sen ensimmäiseksi puheenjohtakjaksi valittiin Yrjö Ruutu, joka jatkoi tehtävässä vuoteen 1952. Ensimmäisenä sihteerinä toimi Paavo Hirvikallio. Yhdistys pyrki saamaan jäsenikseen valtiotieteitä, valtio-oikeutta ja kansainvälistä oikeutta yliopistossa tutkineet ja näitä asioita harrastaneet henkilöt. Yhdistyksen nimeksi vahvistettiin vuoden 1953 säännöissä Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y.

Yhdistys perusti vuonna 1959 Politiikka-jäsenlehtensä. Sitä edelsi yhdistyksen vuosikirja Valtio ja yhteiskunta vuosina 1945–1956. Lehtimuodolla pyrittiin nykyaikaistamaan julkaisun ulkomuotoa ja lisäämään ajankohtaisuutta. Sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu Politiikan tutkimus ja yhteiskunta perustettiin vuonna 1975.

Yhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja oli kansainvälisen politiikan professori Yrjö Ruutu vuosina 1935–1952. Muita puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Erik Allardt sekä Göran von Bonsdorff.

Lähteet
Allardt, Erik: ”Yhteiskuntatieteet”. Teoksessa

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Valtiotieteellisen yhdistyksen verkkosivut
 Politiikka-lehden verkkosivut
 Politiikasta.fi-verkkolehti

Politiikan tutkimus
Suomalaiset tiedeyhdistykset
Säämingin vaakuna

Säämingin kunnanvaakuna oli Säämingin kunnan tunnus, ja se oli saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan sakarakoro viittaa kunnan alueelle 1475 rakennettuun Olavinlinnaan. Myös oinaan pää liittyy Olavinlinnaan: linnassa pidettiin aikanaan mustaa pässiä, ”linnanpässiä”, valmistettavaksi Pyhän Olavin päivän juhla-ateriaksi. Erään pässeistä kerrotaan nousseen kerran muurille sarviaan heilutellen ja pitäen ääntä sorkillaan, jolloin hyökkäykseen valmistautunut vihollisjoukko oli paennut luullen tätä itse piruksi. Aaltokoroisen hirren kirkkovene muistuttaa aiemmista laajojen vesistöalueiden yli tehdyistä kirkkomatkoista.

Vaakunan ovat suunnitelleet Gustaf von Numers ja Viktor Räsänen, ja sen selitys on ”sakarakorokatkoisen kilven kultaisessa yläkentässä musta oinaanpää edestäpäin, mustassa alakentässä aaltokoroinen kultahirsi, jossa punainen, yhdeksänhankainen kirkkovene.” Säämingin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 14. maaliskuuta 1950, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 4. heinäkuuta 1950.

Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi sen jälkeen kun Sääminki jaettiin Savonlinnan ja Punkaharjun kesken 1973.

Lähteet

Viitteet

Suomen entisten kuntien vaakunat
Gustaf von Numersin suunnittelemat kunnanvaakunat
Sääminki
Kempeleen Kiri

V. ja U-seura Kempeleen Kiri r.y. on kempeleläinen urheilun yleisseura, jonka lajeja ovat pesäpallo, yleisurheilu, ja maastohiihto. 

Pesäpallossa miesten joukkue pelasi ykköspesistä ja vuonna 2007 seura pääsi superpesiskarsintoihin. Vuonna 2015 miesten joukkue nousi Superpesikseen. Naisten joukkue nousi ykköspesikseen kaudeksi 2008, kun naisten Suomi-sarja ja ykköspesis yhdistyivät, ja Superpesikseen kaudeksi 2012.

Tunnukset

Logot

Joukkueet

Naisten Superpesisjoukkue 2021

Miesten Superpesisjoukkue 2021

Junioritoiminta

Palkinnot ja huomionosoitukset

Palkitut 

Vuoden tulokas:
 Heikki Savikoski (2016)

Miesten Itä–Länsi-valinnat 
 Jani Lassila (2017)
 Onni Määttä (2019)

Naisten Itä–Länsi-valinnat 
 Sarita Heikkinen (2013, 2016, 2017)
 Essi Kylli (2014, 2016, 2017, 2018)
 Terhi Pesonen (2014)
 Linda Kukkohovi (2016)
 Iiris Puskala (2018)
 Jutta Myllyniemi (2019)
 Emmi Särkioja (2019)
 Essi Kesti (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran viralliset sivut

Pesäpalloseurat
Kempeleläiset urheiluseurat
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1986

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1986 järjestettiin 12. huhtikuuta – 28. huhtikuuta Moskovassa, Neuvostoliitossa. Kisat olivat järjestyksessään 51. jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Kultaa voitti Neuvostoliitto, hopeaa Ruotsi ja pronssia Kanada. Suomi sijoittui neljänneksi. Tämä Neuvostoliiton voitto pysyi 27 vuoden ajan viimeisimpänä isäntämaan mestaruutena. Vasta vuonna 2013 Ruotsi onnistui rikkomaan niin kutsutun kotikisojen kirouksen, mikä tarkoittaa sitä, että kotikisoissa mestaruuden voittaminen on jääkiekkoilussa harvinaista.

Suomi oli vuoden 1986 kisoissa erittäin lähellä voittaa historiansa ensimmäisen arvokisamitalin, kun se johti mitalisarjan ottelussa Ruotsia vastaan viimeiselle minuutille lukemin 4–2. Anders "Masken" Carlsson teki kuitenkin ottelun viimeisellä minuutilla ensin kavennusmaalin ja suomalaisten virheen avittamana yksin läpi -tilanteesta tasoituksen, minkä seurauksena ottelu päättyi 4–4–tasapeliin. Vastoin yleistä muistikuvaa, tuo ei kuitenkaan ratkaissut Suomen mitalia, vaan vasta Suomen viimeinen ottelu Kanadaa vastaan, jonka Suomi hävisi. Suomen sijoitus turnauksessa oli neljäs.

Alkulohko

Jatkolohkot

Mitalisarja

Jokainen joukkue lähti mitalisarjaan nollasta pisteestä.

Suluissa ovat alkusarjan keskinäiset ottelut, joilla ei vaikutusta loppusarjataulukkoon.

Putoamissarja

Putoamissarjaan jäivät kaikki alkusarjan pisteet voimaan.

alemman loppusarjan ottelut kursivoitu. Puola putosi B-sarjaan.

Lopputulokset

Euroopan-mestaruus

Euroopan-mestaruuskisojen sarjataulukko laskettiin eurooppalaisten keskinäisistä alkusarjan otteluista.

B-sarja

B-sarja pelattiin Eindhovenissa, Alankomaissa 20.–29. maaliskuuta

Sveitsi nousi A-sarjaan. Jugoslavia ja Japani putosivat C-sarjaan, josta puolestaan nousivat Norja ja Kiina.

C-sarja

Alkulohkot

Noususarja

Alempi loppusarja

Alkusarjassa pelattu keskinäinen ottelu siirtyi mukaan loppusarjan taulukkoon.

Ottelu 9. sijasta:  –  9–7

Lähteet
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1986 
 Passionhockey - Championnats du monde 1986 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1986.pdf 

1986
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1986 jääkiekko
Neuvostoliiton jääkiekko
Moskovan urheilu
Nuijahuulikala

{{Taksonomia/eläimet
| nimi = Nuijahuulikala
| status = Elinvoimainen
| iucn = 187490
| iucn_arvioija = Cabanban, A. & Pollard, D.
| iucn_vuosi = 2010
| iucn_versio = 2013.1
| iucn_viitattu = 6.8.2013
| kuva =Thalassoma amblycephalum.jpg
| leveys = 250
| kuvateksti =
| domeeni = Aitotumaiset Eucarya
| yläkunta = 
| kunta = Eläinkunta Animalia
| alakunta = 
| pääjakso = Selkäjänteiset Chordata
| pääjakso_auktori =
| alajakso =Selkärankaiset Vertebrata
| yläluokka = Luukalat Osteichthyes
| luokka = Viuhkaeväiset Actinopterygii
| alaluokka = Neopterygii
| lahko = Ahvenkalat Perciformes
| heimo = Huulikalat Labridae
| suku= Thalassoma
| laji = amblycephalum
| kaksiosainen =Thalassoma amblycephalum
| kaksiosainen_auktori = (Bleeker, 1856)
| synonyymit =*Thalassoma melanochir *Julis amblycephalus| wikispecies = Thalassoma amblycephalum
}}
Nuijahuulikala (Thalassoma amblycephalum'') on koralliriuttojen huulikala.

Koko ja ulkonäkö 
Nuijahuulikala on pitkulainen kala, jolla on pieni suu ja nimensä mukaisesti tylppä pää. Se voi kasvaa 16 cm pitkäksi. Nuoret yksilöt ovat vihreitä tai ruskeita selkäpuolelta, niillä on valkoinen vatsa ja leveä tumma raita kyljessä. Pyrstön tyvessä on oranssit läikät ylhäällä ja alhaalla. Aikuiset koiraat ovat sinipäisiä, ja niillä on kellertävä raita kidusten takana ja punertava vartalo jossa on vihreitä pystyjuovia.

Alkuperä 
Nuijahuulikala on kotoisin indopasifiselta merialueelta.

Ravinto 
Nuijahuulikala syö luonnossa eläinplanktonia. Akvaariossa sille kelpaavat pakastetut ja hiutaleruoat, etenkin krillit ja artemia.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Huulikalat
Hän

Hän on yksi suomen kielen persoonapronomineista, yksikön kolmas muoto.

Musiikkia 
 Hän, J. Karjalaisen esittämä ja säveltämä kappale vuodelta 1988
 Hän, Markku Suomisen esittämä, alun perin Bobby Russelin säveltämä kappale Honey vuodelta 1968
Erikkila

Erikkila valmistaa, myy ja huoltaa kevyt-, kääntöpuomi- ja pukkinostureita. Päätoimisto ja tehdas sijaitsevat Kirkkonummen Masalassa. Erikkila on perustettu vuonna 1912 Viipurissa. Tammikuussa 2018 japanilainen Kito Corporation osti Erikkila Oy:n koko osakekannan. .

Lähteet

Konevalmistajat
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Tavaramerkit
SVT World

SVT World, vuoteen 2009 saakka SVT Europa, oli vuosina 1988−2017 toiminut suomenruotsalaisille ja ulkoruotsalaisille tarkoitettu televisiokanava, joka on kooste Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n kanavien ohjelmatarjonnasta.

SVT World ohjelmatarjontaan oli koottu ensisijaisesti kummankin pääkanavan SVT1:n ja SVT2:n ruotsalaiset ohjelmat. Ruotsin ulkopuolella tuotettuja ohjelmia on SVT Worldin ohjelmistossa vähän tekijänoikeudellisista syistä. Pääosa Ruotsin ulkopuolisesta sisällöstä on tuotettu muissa Pohjoismaissa. Ohjelmat pyrittiin tällä kanavalla lähettämään samanaikaisesti kuin Ruotsissa, mutta jos tämä ei ole mahdollista 48 tunnin aikana Ruotsin lähetyksestä. 

SVT Worldin lähetykset loppuivat 30. huhtikuuta 2017 vähäisen jakelun vuoksi.

Historiaa 
SVT World aloitti lähetyksensä vuonna 1988 TV4-nimellä ja vain maanpäällisen antenniverkon ja kaapeliverkon välityksellä Etelä-Suomessa. 10. joulukuuta 1997 kanavan näkyvyysalue laajeni satelliittijakelun myötä koko Eurooppaan, ja tuolloin kanava sai nimen SVT Europa. Vuonna 2005 kanavan satelliittijakelu laajeni Afrikkaan, Aasiaan ja Australiaan. Kanava siirrettiin Suomen digitaaliseen maaverkkoon 1. syyskuuta 2007, kun Suomen analoginen maanpäällinen antenniverkko suljettiin. Analogisten televisiolähetysten aikaan SVT Europa näkyi Etelä-Suomen antenni- ja kaapeliverkoissa ilmaiseksi. Joulukuussa 2009 SVT Europa aloitti IPTV-lähetykset Pohjois-Amerikkaan ja vuoden 2010 alussa kanava vaihtoi nimensä SVT Worldiksi. Keväällä 2012 lähetysalue laajeni IPTV-jakelun myötä koko maailmaan.

Saatavuus 
Suomen ulkopuolella kanava näkyi satelliitin ja IPTV:n välityksellä, ja oli maksullinen. Suomessa SVT World näkyi maksullisena kanavana digitaalisissa antenni- ja kaapeliverkoissa syyskuusta 2007 syyskuuhun 2011, viimeiset kolme vuotta koko Suomessa. SVT World oli myös saatavilla kaapeli- ja IPTV-verkoissa maksullisena kanavana koko Suomessa. SVT Worldin lähetykset lakkautettiin omassa kanavapaikalla maaverkossa 1. syyskuuta 2011, mistä lähtien Yle Fem ja SVT World jakoivat kanavapaikan 5. Yle Femin ohjelmia esitettiin aamuisin sekä illalla parhaaseen katseluaikaan: SVT Worldin ohjelmia myöhäisiltoina, öisin ja päivisin, kun Yle Femillä ei ollut lähetyksiä. Yhdistelmäkanava Yle Fem/SVT World oli ilmainen. Elokuun loppuun asti 2013 Yle Femin ohjelmat näkyivät koko Suomessa ja SVT Worldin ohjelmat vain Etelä-Suomessa ja rannikolla, mutta syyskuun alusta 2013 myös SVT Worldin ohjelmat lähetettiin koko Suomeen. Yle Teema ja Yle Fem yhdistyivät samalle kanavapaikalle 24. huhtikuuta 2017, mistä johtuen SVT World ei enää tuottanut ohjelmia Suomeen. Maxivisionilla kanava jatkoi vielä 30. huhtikuuta 2017 jälkeen maanantaihin 8. toukokuuta saakka, jonka jälkeen SVT World -kanavan lähetykset loppuivat kokonaan.

Satelliitin kautta kanavaa pystyi katsomaan Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa. IPTV-lähetykset olivat maailmanlaajuisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 SVT World Tilaus Suomeen. 
 SVT Worldin kotisivut 
 Asiakaspalvelun kotisivut 

Ruotsalaiset televisiokanavat
Vuonna 1988 perustetut televisiokanavat
Vuonna 2017 lakkautetut televisiokanavat
Sveriges Television
Mannaja

Mannaja on Sergio Martinon ohjaama spagettiwestern vuodelta 1977. Elokuva kertoo synkästä palkkionmetsästäjä Bladesta, jota näyttelee Maurizio Merli. Blade palaa kotikaupunkiinsa Suttonvilleen kostamaan lapsuutensa väärinkohtelun, mutta saa havaita äärikonservatiivisen McGowanin (Philippe Leroy) ja ilkeän Vollerin (John Steiner) ottaneen kaupungin valtaansa. Mannaja oli 1970-luvun puolen välin jälkeen kuolleen genrensä viimeisiä edustajia, mutta myös yksi arvostetuimpia. Ulkoasullisesti elokuva on hyvin synkkä: Suttonville on sateinen ja sumuinen kaupunki - Martinon mukaan näin tehtiin olosuhteiden pakosta, sillä muuten katsojat olisivat nähteet lavasteiden huonon kunnon.

Allmovien arvostelun mukaan Mannaja muistuttaa ulkoasultaan, musiikin käytöltään ja juoneltaan huomattavasti vuotta aiemmin ilmestynyttä Enzo G. Castellarin Keomaa sekä kymmentä vuotta aikaisempaa, Sergio Corbuccin elokuvaa Django – kostaja.

Näyttelijät 
Alla oleva lista ei ole täydellinen, vaan sisältää vain keskeisimpien roolien näyttelijät.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset lännenelokuvat
Vuoden 1977 italialaiset elokuvat