joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dawn of Victory

Dawn of Victory on power metal -yhtye Rhapsodyn vuonna 2000 julkaistu kolmas studioalbumi.

Kappaleet
"Lux Triumphans"  – 2:00     
"Dawn of Victory"  – 4:47     
"Triumph for my Magic Steel"  – 5:46     
"The Village of Dwarves"  – 3:52     
"Dargor, Shadowlord of the Black Mountain"  – 4:48     
"The Bloody Rage of the Titans"  – 6:23      
"Holy Thunderforce"  – 4:21      
"Trolls in the Dark"  – 2:32      
"The Last Winged Unicorn"  – 5:43      
"The Mighty Ride of the Firelord"  – 9:15

Kokoonpano
 Luca Turilli – kitara
 Fabio Lione – laulu
 Alex Staropoli – koskettimet
 Alessandro Lotta – basso
 Alex Holzwarth – rummut

Vierailijat
 Robert Hunecke-Rizzo, Thomas Rettke, Miro Rodenberg, Cinzia Rizzo, Florinda Klevisser ja Helmstedt Kammerchoir Andreas Lamkenin johtamana – kuorot
 Constanze Backers – naislaulu
 Laurence Vanryne – lapsen ääni kappaleessa "Trolls in the Dark"
 Manuel Staropoli – nokkahuilu
 Maggie Ardorf – viulu
 Thunderforce – rummut

Vuoden 2000 albumit
Rhapsody of Firen albumit
Jennifer Coolidge

Jennifer Audrey Coolidge (s. 28. elokuuta 1961 Boston) on parhaiten komediarooleistaan tunnettu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt American Pie -elokuvissa, Blondin kostossa (2001), Tuhkimotarinassa (2004), Date Moviessa (2006), Klik!:ssä (2006) ja Epic Moviessa (2007). 

Coolidge on elokuvarooliensa ohessa tunnettu muun muassa esiintymisistään televisiosarjoissa Seinfeld, Joey, Frasier ja Sinkkuelämää. Hän on myös vieraillut sarjassa Frendit esittäen Monican ja Phoeben ärsyttävää "ystävää", ylimielistä ja itserakasta Amandaa, Tyhjätaskut-sarjassa puolalaista Sophie Kachinskyä sekä Glee-sarjan viimeisellä tuotantokaudella esittäen Whitney S. Pierceä, Britney Piercen äitiä.

Aiheesta muualla 

 Kotisivut  
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Amadeus (varausjärjestelmä)

Amadeus on kansainvälinen, maailman suurin lentoyhtiöiden paikanvarausten ja muiden matkailupalvelujen tietokonevarausjärjestelmä. Sen toiminnasta vastaa Amadeus IT Group, jonka päämaja on Madridissa, Espanjassa. Lentolippujen lisäksi järjestelmän kautta on mahdollista tilata junamatkoja, risteilyjä ja hotellihuoneita sekä vuokrata autoja.

Historia 
Air France, Lufthansa, Iberia ja SAS perustivat Amadeusin vuonna 1987 eurooppalaiseksi lentoyhtiöiden jakelujärjestelmäksi. Pian järjestelmän tarjoamien palveluiden käyttäjiksi liittyi muitakin lentoyhtiöitä, ensimmäisinä British Airways, Finnair ja Qantas.

Sittemmin SAS on luopunut omistajuudestaan. Vuonna 1999 yritys listautui pörssiin. Vuonna 2005 se palautui takaisin yksityiseen omistukseen. Nykyään omistajat ovat BC Partners ja Cinven 52,59 prosentin osuudella, Air France 23,07:n, Lufthansa ja Iberia 11,53:n sekä Amadeus Management 1,28 prosentin osuudella.

Laajuus 
Järjestelmää käyttää 90 270 matkatoimistoa ja 29 660 lentoyhtiöiden myyntipistettä ympäri maailman. Lippuja voidaan varata 490 lentoyhtiön lennoille, mikä kattaa 95 % koko maailman reittilentoliikenteestä. Järjestelmän piirissä on myös 75 280 hotellia, 22 autovuokraamoketjua 36 000 paikkakunnalla sekä lukuisia muita matkapalveluiden tarjoajia, kuten lautta-, juna-, risteily-, pakettimatka- ja vakuutusyhtiöitä. Järjestelmän verkkosivuilla kävi vuonna 2007 noin 100 miljoonaa eri käyttäjää kuukaudessa. Vuonna 2006 sen kautta tehtiin noin 499 miljoonaa varaustransaktiota.

Järjestelmän ylläpidosta ja kehittämisestä vastaa Amadeus IT Group SA -yhtiö, jonka pääpaikkoja Madridissa sijaitsevan päämajan lisäksi ovat tuotekehitysyksikkö Sophia Antipolis’ssa, Ranskassa, tietojenkäsittelykeskus Erdingissä, Saksassa sekä tietotekniikkapalvelukeskukset Lontoossa ja Sydneyssä. Yhtiö myy palveluitaan myös muihin tietotekniikka-alan liiketoimintatarkoituksiin. Sen palveluksessa on yli 7 760 henkilöä.

Suomi 
Vuonna 1988 järjestelmä otettiin käyttöön Suomessa, missä Amadeus-ratkaisuista ovat käytössä muiden muassa Amadeus Selling Platform -käyttöjärjestelmä, Amadeus-lipunkirjoitus, sähköinen lentolippu, kuluttajille ja yrityksille suunnatut online-varauspalvelut sekä online-kauppaan kehitetty reaaliaikainen maksupalvelu, joka kattaa korttimaksut ja pankkien verkkomaksut. Järjestelmää käyttää yli 90 % suomalaisista matkatoimistoista. Amadeus-ratkaisujen myynnistä, markkinoinnista, kehittämisestä, kouluttamisesta ja tuesta vastaa vuonna 1988 perustettu Finnairin tytäryhtiö Amadeus Finland Oy. Vuonna 2007 yhtiön palveluksessa oli 35 henkilöä; sen toimitusjohtajana toimii Paula Punkari. Liikevaihto vuonna 2007 oli 11 miljoonaa euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Amadeus Finlandin sivusto
 Amadeus.net -verkkovarausjärjestelmä
 Amadeus.com kansainvälinen sivusto 

Lentoyhtiöallianssit
Tietojärjestelmät
Verkkokaupat
Radio Inari

Radio Inari on  vuonna 1987 perustettu inarilainen paikallisradioasema. Aseman taajuus on Inarissa 89,0 MHz ja Saariselällä 95,7 MHz. Radio Inarista lähetetään muun muassa uutisia, ajankohtaisohjelmia, nuortenohjelmia, erilaisia musiikkiohjelmia, teemaohjelmia ja jumalanpalveluksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Radio Inarin kotisivut

Suomalaiset radioasemat
Inari
Gustave Moreau

Gustave Moreau (6. huhtikuuta 1826 Pariisi – 18. huhtikuuta 1898 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, tyyliltään symbolisti.

Moreausta tuli vuonna 1891 Pariisin École des Beaux-Artsin professori. Hänen opiskelijoidensa joukkoon lukeutuivat fauvistit Henri Matisse ja Georges Rouault.

72-vuotiaana kuollut Moreau on haudattu Montmartren hautausmaalle. Hänen entinen kotinsa ja ateljeensa on nykyisin museo.

Moreaun maalauksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Artchive

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1826 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Faye Kellerman

Faye Kellerman (s. 31. heinäkuuta 1952 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Hän on tullut tunnetuksi Decker & Lazarus -dekkarisarjallaan, jonka osia on myös suomennettu.

Hän on ortodoksijuutalainen ja naimisissa toisen rikoskirjailijan, Jonathan Kellermanin kanssa.

Kellerman opiskeli Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon matematiikasta vuonna 1974 ja sai neljä vuotta myöhemmin hammaskirurgian tohtorin arvon. Hän ei kuitenkaan ole koskaan harjoittanut hammaslääketiedettä, vaan on päätoiminen kirjailija.

Julkaisut 
 The Ritual Bath (1986)
 Sacred and Profane (1987)
 The Quality of Mercy (1989) 
 Milk and Honey (1990)
 Day of Atonement (1991)
 False Prophet (1992)
 Grievous Sin (1993)
 Sanctuary (1994)
 Justice (1995)
 Prayers for the Dead (1996) (suom. Rukoukset kuolleille, Book Studio 1998)
 A Serpent's Tooth (1997) (suom. Käärmeen hammas, Book Studio 1999)
 Moon Music (1998) 
 Jupiter's Bones (1999)
 Stalker (2000)
 The Forgotten (2001)
 Stone Kiss (2002)
 Street Dreams (2003)
 Double Homicide (2004) 
 Straight Into Darkness (2005)
 The Garden of Eden and Other Criminal Delights (2006)
 Capital Crimes (2006)
 The Burnt House (2007)
 The Mercedes Coffin (Iso-Britanniassa Cold Case (2008)
 Blindman's Bluff (2009)
 Hangman (2010)
 Gun Games (2011) (Iso-Britanniassa Blood Games (2012)

Yhdysvaltalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Satumaa (albumi)

20 suosikkia – Satumaa on Arja Saijonmaan kokoelma-albumi vuodelta 2001. Levy on Saijonmaalta toinen ja viimeinen osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjassa.

Kappaleet 
 "La Cumparsita" (Saijonmaa ja Jaakko Salon Tango Orkesteri)
 "Mustalaisprimas" (- Du schwarzer Zigeuner -) (Saijonmaa ja Jaakko Salon Tango Orkesteri)
 "Poika on allapäin" (- To Pallikári échi Kaimó -) (Saijonmaa ja Mikis Theodorakis)
 "Meidän kortteli" (- Safti Ti Gitoniá -)
 "Satumaa"
 "Syyspihlajan alla"
 "Yhteinen taivas ja maa" (- Samma himmel, samma sol -)
 "Nicolas" (- Elmegyek -)
 "Metsäkukkia"
 "Kylmä rakkaus"
 "Rakkautta ei se ollutkaan" (- Liebe war es nie -)
 "Yö saaristossa" (- Kasztany -)
 "Uralin pihlaja" (Saijonmaa, Tukholman Poliisikuoro ja Göte Widlund)
 "Pieni sydän"
 "Tango Notturno"
 "Tuulella ei ole ystävää" (- Pesnja o druge -)
 "Ennen kuolemaa" (- Avant de mourir -)
 "Öiset kitarat" (- Nächtliche Gitarren -)
 "Luonasi oon" (- Så skall jag älska dig -)
 "Tulin Mikkeliin" (- In My Neighbourhood -)

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
Arja Saijonmaan albumit
Antti Majanlahti

Antti Mikonpoika Majanlahti (28. joulukuuta 1966 Tampere – 30. syyskuuta 2017 Rauma) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja.

Majanlahti oli koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on esiintynyt Silverinä nuorisarjassa Kuka uskoo haikaraa (1983), nuorisorikollisena Taavi Kassilan ohjaamassa televisiosarjassa Autovaras (1991) sekä nuorena hulivilipoikana Anna-Leena Härkösen romaaniin perustuvassa televisiosarjassa Häräntappoase (1989). Majanlahti näytteli myös muun muassa elokuvissa Mestari (1992), Vaiennut kylä (1997), Kulkuri ja joutsen (1999) ja Joensuun Elli (2004) sekä televisiosarjoissa Samppanjaa ja vaahtokarkkeja (1995–1997), Hovimäki (2000–2002) ja Uusi päivä (2010–2017).

Näyttelijäntyönsä lisäksi Majanlahti ohjasi useita näytelmiä. Lukuisista teatterirooleistaan Majanlahti muistetaan muun muassa näytelmistä Vanhempieni romaani, Orvot, Merlin-Paholaisen poika, Sadan vuoden yksinäisyys, Runar ja Kyllikki, Ankkurilyhty, Reviisori, B.Virtanen, 39 askelta, Diivat, NääsNääsNews-revyy.

Vuosina 2002–2007 Majanlahti toimi Lappeenrannan kaupunginteatterin johtajana. Vuoden 2017 elokuussa hänet valittiin Valkeakosken kaupunginteatterin johtoon. Hän ei koskaan ehtinyt aloittaa tässä tehtävässä, jossa hänen oli tarkoitus aloittaa päätoimisesti vuoden 2018 helmikuussa.

Majanlahti asui perheineen Tampereen Viinikassa. Hän oli ohjaaja-teatterinjohtaja Mikko Majanlahden ja näyttelijä Maija-Liisa Majanlahden poika. Majanlahti oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. 

Majanlahti kuoli 50-vuotiaana 30. syyskuuta 2017 Raumalla työasunnossa. Ruumiinavauksessa kuolinsyyksi paljastui sydänkohtaus nukkuessa. Majanlahti siunattiin Viinikan kirkossa 27. lokakuuta ja haudattiin Vatialan hautausmaalle Kangasalle.

Ohjauksia
 Yö on hellä
 Kolme kosijaa ja avioliittokeinottelija
 Dorian Grayn muotokuva
 Laila
 Se on myähästä ny
 Voi vallatonta
 Rauhan ruhtinas
 Taikuri Oz
 Kolme muskettisoturia
 Frutti di Pirandello
 Lumikki
 Tulenkantajat
 Zorbas
 Naistenhurmaajat
 Katupeilin takana
 Albatrossi ja Heiskanen
 Vain Bocelli puuttuu
 Risto Räppääjä ja villi kone
 NääsNääsNews-revyy

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Antti Majanlahti Yle Elävässä arkistossa
 Antti Majanlahden muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1966 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Karvakuonovompatti

Karvakuonovompatti eli etelänkarvakuonovompatti (Lasiorhinus latifrons) on yksi maailman kolmesta vompattilajista, ja muodostaa yhdessä pohjankarvakuonovompatin (Lasiorhinus krefftii) kanssa Lasiorhinus-suvun. Laji elää eteläisessä Australiassa, jossa se on silmälläpidettävä.

Koko ja ulkonäkö
Karvakuonovompatin ruumis on vahva ja hyvin kaivamiseen sopeutunut. Se painaa noin 20–30 kg. Ruumis on lähes metrin pituinen, jalat ovat lyhyet ja voimakkaat. Häntä on pieni ja usein eläimen tuuhean karvan peittämä.

Elintavat
Karvakuonovompatti on kasvinsyöjä. Se syö pääosin tuoretta ruohoa ja heinäkasveja. Kuivien kausien aikana se joutuu turvautumaan pienten pensaiden lehtiin ja varsiin sekä joissakin tapauksissa myös juuriin.

Karvakuonovompatit kaivavat laajoja tunneliverkostoja, joissa saattaa elää yhtä aikaa jopa kymmenen yksilöä. Ne pysyttelevät päivän kuumimman ajan tunneleissaan haihduttaakseen mahdollisimman vähän vettä.

Karvakuonovompatti saa poikasia kerran vuodessa, yleensä syyskuun ja joulukuun välisenä aikana, jos sadeolosuhteet ovat sopivat. Yleensä naaras synnyttää kerralla 1-2 poikasta. Poikaset syntyvät hyvin pienikokoisina, minkä jälkeen ne kehittyvät ja kasvavat emonsa pussissa. Karvakuonovompatit elävät luonnossa keskimäärin 14-vuotiaiksi.

Lähteet
http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Lasiorhinus_latifrons

Viitteet

Vompatit
Adam Wylie

Adam Wylie (s. 23. toukokuuta 1984 San Dimas, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Young Artist -palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Rooman sheriffi.

Kaliforniassa syntynyt Wylie aloitti näyttelemisen 4-vuotiaana lelumainoksissa. 1990-luvulla hän esiintyi pienissä rooleissa tv-sarjoissa ja elokuvissa, kuten Lastentarhan kyttä, Katkera rohto, Koti kuntoon, Seinfeld ja Isojen poikien leikit. Wylie tuli kuitenkin tunnetuksi 1990-luvulla televisiosarjasta Rooman sheriffi vuosien 1992–1996 välisenä aikana. Ensimmäisen pääroolin Wylie sai animaatiosarjassa The Incredible Dennis the Menace, josta hän voitti Young Artist -palkinnon ääninäyteltyään sarjan päähahmoa Ville Vallatonta. 

Lapsinäyttelijäuransa jälkeen Wylie esiintyy edelleen televisiosarjoissa ja elokuvissa niin näytelmärooleissa, kuin äänirooleissa, kuten Walker, Texasista, Amyn lailla, Gilmoren tytöt, Veljemme on nero, Veronica Mars, Ben 10, Jake Long – amerikkalainen lohikäärme ja Superman: Doomsday. Hän on myös esiintynyt Broadwayn musikaalinäytelmissä.

Aiheesta muualla
 TV.com
 Voice Chasers 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Sarah Shahi

Aahoo Jahansouz ”Sarah” Shahi (s. 10. tammikuuta 1980 Euless, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura 
Shahi on aiemmin menestynyt mallina ja cheerleaderina. Hän esitti DJ Carmen de la Pica Moralesia televisiosarjassa L-koodi vuosina 2005–2007. Vuonna 2007 alkaneessa Life-televisiosarjassa Shahi esitti poliisi Dani Reeseä. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa sarjoissa Alias, Sopranos ja Teho-osasto. Vuonna 2013 Shahi liittyi Kohteen näyttelijäkaartiin ja poistui vuonna 2015.

Yksityiselämä 
Shahi on etniseltä taustaltaan enimmäkseen iranilainen ja neljäsosaksi espanjalainen.

Sarah Shahi ja näyttelijä Steve Howey avioituivat 7. helmikuuta 2009 Las Vegasissa. Pariskunta sai ensimmäisen poikansa heinäkuussa 2009. Tammikuussa 2015 Shahi kertoi odottavansa kaksosia, ja synnytti maaliskuussa 2015 kotisynnytyksessä tytön ja pojan. 

Shahi puhuu sujuvaa englantia ja persiaa sekä hieman espanjaa. Hänellä on ruskea vyö karatessa.

Filmografia

Elokuvat 
 Tohtori T ja naiset (2000) – cheerleader
 Class of '06 (2002) – Meg 
 Blondin kosto 2 (2003) – Becky
 Old School (2003) – Erica
 Century City (2004) – Ms. Morris
 A Lot Like Love (2005) – Starlet
 Plan B (2005) – Bronwyn
 The Dog Problem (2006) – Candy
 For Your Consideration (2006) – Wake Up Host
 AmericanEast (2007) – Salwah Marzoke
 Shades of Ray (2007) – Sana Khaliq
 Rush Hour 3 (2007) – Zoe 
 Crossing Over (2009) – Pooneh Baraheri
 Hangman (2017) – Lisa Watson
 Black Adam (2022) – Adrianna Tomaz

Televisiosarjat 
 City Guys (2000) - cheerleader (1 jakso)
 Spin City (2000) - poikamiestyttö (1 jakso)
 Käytäväpeliä - (2001) - Laura (1 jakso)
 Alkkarit (2001) - Angelica (1 jakso)
 Rakkaudella, Molly (2001) - Rosa (1 jakso)
 Alias (2001–2002) - Jenny (7 jaksoa)
 My Adventures in Television - (2002) - tv-diiva (1 jakso)
 Frasier (2003) - vastaanottovirkailija (1 jakso)
 Dawson's Creek (2003) - Sadia Shaw (4 jaksoa)
 Teho-osasto (2003) - Tara King (1 jakso)
 Reba (2004, 2007) - Kate, Bridget (2 jaksoa)
 Supernatural (2005) - nainen valkoisissa/Constance Welsh (1 jakso)
 L-koodi (2005–2007, 2009) - Carmen de la Pica Morales (vakituinen rooli)
 Teachers (2006) - Tina (6 jaksoa)
 Sleeper Cell (2006) - Farah (1 jakso)
 Sopranos (2007) - Sonya Aragon (1 jakso)
 Life (2007–2009) - Dani Reese (vakituinen rooli)
 Psych (2010) - Ruby (1 jakso)
 Kohde (2013–2016) - Sameen Shaw (49 jaksoa)
 Sex/Life (2021) - Billie Connelly (päärooli)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sarah Shahi TV.com -sivustolla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Amerikaniranilaiset
Amerikanespanjalaiset
M/S Emma Mærsk

M/S Emma Mærsk () on tanskalaisen A.P. Møller-Mærsk Gruppen laivanvarustamoyhtiön konttialus. Se oli aikanaan lajissaan kapasiteetiltaan maailman suurin, ennen kuin Mærskin tilaamat niin sanotun Triple-E -luokan alukset tulivat liikenteeseen – näistä ensimmäisenä valmistui M/V Mærsk Mc-Kinney Møller vuonna 2013.

A.P. Møller-Mærsk Gruppen -laivanvarustamoyhtiön omistama Emma Mærsk kuuluu SX-luokan laivoihin. Sen maksimi kapasiteetti on joko 11 000 tai 14 700 20-jalkaista merikonttia (TEU). Ero johtuu varustamon käyttämästä erilaisesta laskentajärjestelmästä. Laivan kuljettama konttimäärä on kuitenkin suurin. Laiva on rakennettu Odense Staalskibsværftin telakalla Odensessa, Tanskassa vuonna 2006. Laiva on suunniteltu 30 henkilön miehistölle, vaikkakin laivalla on nyt vain 13 henkilön miehistö. Alus on rekisteröity Tanskan lipun alle ja sen kotisatama on Taarbæk.

Emma Mærskin sisaraluksia ovat M/S Estelle Mærsk, M/S Eleonora Mærsk sekä vielä rakenteilla olevat 206, 207, 208, 209 ja 210.

Tekniset tiedot 

Pituutta Emma Mærskilla on 397,7 metriä, leveyttä 56,4 metriä ja syväys on 15,5 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus, GT) on 170 794 ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus, NT) 55 396. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 156 907 tonnia. Laivan huippunopeus on 23 solmua.

Laivan pääkoneena on yksi HSD-Wärtsilä-Sulzer RTA96-C dieselmoottori, joka kehittää 80 080 kilowatin tehon.

Käyttöhistoria 

Rakennustöiden aikana, kesäkuussa 2006, telakalla sattui tulipalo, joka myöhästytti aluksen luovutusta, vaikka palo saatiin sammumaan hetkessä. 12. elokuuta alus luovutettiin A.P. Møller-Mærsk Gruppenin omistukseen, joka rekisteröi sen Tanskan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Taarbæk. Samana päivänä Ane Maersk Mc-Kinney Uggla kastoi laivan. 8. syyskuuta Emma Mærsk aloitti Maersk Linen liikenteessä.

Helmikuussa 2013 alus sai vuodon ja sähkökatkon (blackout) Suezin kanavassa. Alus hinattiin Port Saidiin, jossa vuoto paikallistettiin peräohjauspotkuritunneliin. Koko 13 500 kontin lasti jouduttiin lastaamaan uudelleen toisiin aluksiin. Alus hinattiin edelleen Palermoon korjattavaksi. Maaliskuussa kertoi ruotsalainen Sjöfartstidnigen että vuoto aiheutui ilmeisesti rakennevirheestä. Korjauskustannusten arvioidaan nousevan jopa 40 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
EMMA MÆRSK varustamon kotisivuilla 
 
Kuvia tulipalosta 

Emma Maersk
Emma Maersk

de:Emma-Mærsk-Klasse
Peter Parler

Peter Parler (; n. 1330 Schwäbisch Gmünd – 13. heinäkuuta 1399, Praha) oli saksalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan parhaiten Pyhän Vituksen katedraalista ja Kaarlensillasta. Hän asui nykyisessä Tšekissä 1350-luvulta. 

Saksalaiset arkkitehdit
Keskiajan taiteilijat
Gameforge

Gameforge on saksalainen tietokonepelien julkaisija. Valikoimaan kuuluvat selaimella pelattavat verkkopelit, mobiilipelit ja ladattavat tietokonepelit. Erityisesti Gameforge on tunnettu korealaisten AION ja TERA ja taiwanilaisen Runes of Magic -MMORPG-pelien Euroopan julkaisijana.

Vuonna 2010 Gameforge osti enemmistön Frogster Interactive Pictures AG -yhtiöstä, jonka toiminnot muutettiin Gameforge-nimelle 2012.

Aiheesta muualla 
 Gameforgen Internet-sivut

Saksalaiset videopeliyritykset
Ray Reardon

Ray Reardon (s. 8. lokakuuta 1932) on eläkkeellä oleva walesilainen biljardinpelaaja. Hän on Steve Davisin tapaan kuusinkertainen snookerin maailmanmestari. Jokaisen maailmanmestaruutensa Reardon voitti 1970-luvulla.

Ura 

Ray Reardon aloitti ammattilaisuransa vuonna 1967 ja jo kaksi vuotta myöhemmin onnistui voittamaan ensimmäisen ammattilaisturnauksensa Pot Blackin. Reardon jatkoi uraansa aina vuoteen 1992 saakka, ja hän on yksi Walesin menestyneimmistä pelaajista. Ennen ammattilaisuraansa lempinimellä Dracula tunnettu Reardon voitti kuusi kertaa Walesin amatöörien mestaruuden taistellen useasti finaalissa Cliff Wilsonin kanssa.

Reardon voitti kuusi kertaa maailmanmestaruuden, joka vuodesta 1977 lähtien on järjestetty Sheffieldin Crucible-teatterissa, jossa Dracula saavutti viimeisen mestaruutensa, jolloin hän pelasi finaalissa eteläafrikkalaista Perrie Mansia vastaan. Reardonista tuli historian ensimmäinen ykköspelaaja snookerin virallisella ranking-listalla, kun se otettiin käyttöön vuonna 1976. Uransa aikana Reardon taisteli useaan otteeseen John Spenceriä ja Alex Higginsiä vastaan, selviytyen otteluista yleensä voittajana. Reardon oli 1970-luvun paras pelaaja, mutta jatkoi aika ajoin hyviä otteita myös 1980-luvulla, vaikka Steve Davis tulikin ja otti komennon snooker-pöydillä. Vielä vuonna 1982 Reardon pääsi MM-finaaliin jopa 49-vuotiaana, mutta tuolloin Alex Higgins veti pidemmän korren. Vuonna 1988 Reardon vielä 56-vuotiaana saavutti upean voiton tällöin jo viisinkertaisesta maailmanmestarista Davisistä, kun hän voitti Davisin 5–0 British Open -turnauksen alkuvaiheilla. 1980-luvulla hän kaatoi toisenkin huippupelaajan Jimmy Whiten kaksi kertaa turnauksen finaalissa.

 Member of the British Empire (MBE) 1985

Peliuransa jälkeen Reardon on toiminut mm. Ronnie O'Sullivanin mentorina. Erityisesti O'Sullivanin vuoden 2004 maailmanmestaruuden saavuttamiseksi Reardon ja O'Sullivan tekivät paljon yhteistyötä.

Turnausvoitot

Ranking-turnaukset
Professional Players Tournament (myöhemmin Grand Prix) 1982 
World Championship 1978, 1974–1976

Muut
Welsh Professional Championship 1983, 1981
Yamaha International Masters (myöhemmin British Open) 1983
World Cup 1980, 1979 (joukkue: Wales)
Pot Black 1979, 1969
Benson & Hedges Masters 1976
World Championship 1973, 1970 (ranking-pisteet otettiin käyttöön vasta 1974)

Numerot

Lähteet

Walesilaiset snookerpelaajat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Maa (elokuva)

Maa (Земля, Zemlja) on Oleksandr Dovženkon ohjaama neuvostoliittolainen mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1930. Maa kertoo Ukrainan maaseudun käännehetkestä, kun maataloutta aletaan kollektivisoida. Elokuva on Dovženkon Ukraina-trilogian viimeinen osa ja samalla ohjaajan viimeinen mykkäelokuva.

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Maa oli mukana heistä kuudentoista listalla.

Juoni

Elokuvassa vanhojen maanviljelijöiden lapset kyllästyvät maaseudulla vallitsevaan kurjuuteen ja päättävät ryhtyä kostotoimiin rikkaita maanomistajia vastaan. Kylään puhaltavat uudet tuulet, kun kylään ostetaan ensimmäinen traktori vanhojen maanviljelystapojen saadessa väistyä. Uudistukset eivät kuitenkaan ilahduta kaikkia ja seurauksena onkin epäluuloja ja ongelmia.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
Mykkäelokuvasivusto

Neuvostoliittolaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1930 elokuvat
Neuvostoliittolaiset mykkäelokuvat
Neuvostoliittolaiset draamaelokuvat
Gryon

Gryon on kunta Sveitsin lounaisosassa Aiglen hallintoalueella Vaud’n kantonissa. Kunnassa on noin 1 400 asukasta.

Sijainti 
Gryon sijaitsee Avançonjoen laakson pohjoisrinteellä ja viitisen kilometriä Bexistä koilliseen. Gryonin kylä sijaitsee noin 1 100 metrin korkeudessa. Les Diablerets -vuoret kohoavat Gryonin itäosassa lähes kolmen kilometrin korkeuteen. Kunnan korkein vuorenhuippu on Pointes de Châtillon (2 367 m mpy.).

Matkailu 
Kesämatkailu Gryoniin alkoi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Talvimatkailu alkoi 1900-luvun vaihteessa. Alpe des Chaux’n matkailualuetta on kehitetty 1960-luvulta alkaen; ensimmäinen hiihtohissi avattiin vuonna 1968.

Liikenne 
Gryon on Transports publics du Chablais -yhtiön (TPC) Bex–Villars-sur-Ollon-radan varrella.

Muuta 
Suomalainen laulaja Juha Vainio asui viimeiset vuotensa Gryonissa ja menehtyi siellä vuonna 1990 sydänkohtaukseen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Vaud’n kunnat
Ernst Barlach

Ernst Barlach (1870 Wedel – 1938 Rostock) oli saksalainen kuvanveistäjä ja näytelmäkirjailija.


Elämä ja ura
Ernst Barlach syntyi Johanna Luise Barlachin ja Georg Barlachin perheeseen. Hän oli neljästä pojasta vanhin. Isä kuoli vuonna 1884.

Barlach opiskeli Hampurissa, Dresdenissä ja Ranskassa Pariisissa. Hän piti ensimmäisen oman näyttelynsä Berliinissä 1904. Kokemukset ensimmäisestä maailmansodasta vaikuttivat syvästi hänen myöhempiin töihinsä. Hänen maineensa alkoi kuitenkin vähitellen kasvaa, eikä pelkästään kuvataiteilijana, vaan myös kirjailijana: hänelle myönnettiin vuonna 1924 Kleist-palkinto.

Barlachin ekspressioniset työt leimattiin natsi-Saksan aikana rappiotaiteeksi, ja taiteilija itse kuoli sydänkohtaukseen jo ennen toisen maailmansodan alkua.

Barlach oli mystikko, ja näytelmissään hän kuvasi ajan sisäistä tyhjyyttä ja ihmisen yksinäisyyttä. Näytelmien kuvakohtauksilla ei ole keskinäistä syy-yhteyttä. Proosateoksissa on syvällistä huumoria.

Kirjallinen tuotanto

Näytelmiä 
 Der tote Tag (1912)
 Der arme Vetter (1918)
 Die echten Sedemunds (1920)
 Der Findling (1922)
 Die Sündflut (1924)
 Der blaue Boll (1926)
 Die gute Zeit (1929)
 Der Graf von Ratzeburg (postuumisti 1951)

Omaelämäkerrallisia teoksia 
 Russisches Tagebuch (1906)
 Güstrower Tagebuch (1917)
 Ein selbsterzähltes Leben (1928)

Romaaneja 
 Der gestohlene Mond (postuumisti 1948)
 Seespeck (postuumisti 1948)

Lähteet

Saksalaiset kuvanveistäjät
Saksalaiset kirjailijat
Ekspressionistit
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Cerro Chirripó

Cerro Chirripó on Costa Rican korkein vuori. Sen korkeus on 3 820 metriä ja se sijaitsee Chirripón kansallispuistossa. Vuori on ekologisesti merkittävä ja sen rinteillä kasvaa runsaasti endeemisiä lajeja. 

Vuori kohoaa selvästi ympäristöään korkeammalle ja sen topografinen korkeus on 3 727 m. Vuori on maailman 38. korkein huippu topografisen korkeuden perusteella mitattuna.

Katso myös
Luettelo suurimmista prominensseista
Luettelo maiden korkeimmista kohdista

Costa Rican maantiede
Pohjois-Amerikan vuoret
Microsoft Theater

Microsoft Theater (aiemmin Nokia Theatre L.A. Live) on lokakuussa 2007 avattu konserttiareena Los Angelesin keskustassa. 7 100-paikkainen esiintymisareena on osa vuosina 2007−2009 valmistunutta L.A. Live -vapaa-ajanvietto- ja hotellikeskusta.

Parin ensimmäisen kuukauden aikana areenalla esiintyivät muun muassa Eagles, Dixie Chicks, Neil Young, Sugarland, Queens of the Stone Age, Anita Baker, Mary J. Blige, So You Think You Can Dance? Tour, John Fogerty ja La Quinta Estacion. Areenalla on järjestetty American Music Awards 2007 -tilaisuus ja se on havitellut Oscar-, Emmy- ja Grammy-gaalojen isännyyttä. Areenaa on käytetty myös American Idol -kilpailun finaaleissa seitsemännestä tuotantokaudesta alkaen.

Nokian nimeä kantavia teattereita on ollut Los Angelesin lisäksi myös New Yorkissa ja Dallasissa. Esiintymisareenat ja konsertit ovat osa Nokian musiikkisoitinten myyntistrategiaa, yhtiö uskoo soitinmyynnin lisääntyvän konserttien tukemana.

Konserttisalin nimeksi muutettiin Microsoft Theater kesäkuussa 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Microsoft Theaterin verkkosivut

Yhdysvaltain konserttitalot
Kalifornian urheilupaikat
Los Angelesin rakennukset ja rakennelmat
Los Angelesin kulttuuri
Kesäolympialaiset 2028
Borneoli

Borneoli on bisyklinen terpeeni, missä yksi hiili kytkee toisiinsa hiilet kuusihiilisen renkaan vastakkaisilta puolilta. Borneolissa hydroksyyliryhmä osoittaa alaspäin suhteessa renkaan tasoon. Sen diastereomeerissa, isoborneolissa, hydroksyyli osoittaa poispäin renkaan tasossa. Borneoli ja isoborneoli ovat molemmat kiinteitä, voimakkaan hajuisia aineita, mutta niiden ominaisuudet ovat erilaiset: hajut ovat erilaisia ja borneoli on korkeintaan haitallista, mutta isoborneoli erittäin myrkyllistä. Borneolia esiintyy luonnossa, mutta isoborneolia ei.

Borneolin kemiallinen kaava on C10H18O, moolimassa 154.25 g/mol ja CAS-numero 507-70-0. Borneolia ja isoborneolia voidaan valmistaa kun kamferia C10H16O pelkistetään vedyllä.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Lähteet 
 Pentti Mälkönen: Orgaaninen kemia, Kustannusosakeyhtiö Otava, Yhdeksäs painos, Keuruu 1995, ISBN 951-1-10574-4

Aiheesta muualla 
PubChem: Borneol 
Human Metabolome Database (HMDB): (-)-Borneol 
Human Metabolome Database (HMDB): (+)-Borneol  
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Borneol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (-)-Borneol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (+)-Borneol 
ChemBlink: Borneol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Borneol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: D-Borneol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: L-Borneol 
Pherobase: Semiochemical – borneol 
Pherobase: Floral Compound – borneol 

Alkoholit
Terpeenit
Luettelo NHL:ssä pelanneista suomalaisista

Tämä on luettelo vähintään yhden ottelun NHL:ssä pelanneista suomalaisista.

Luettelo NHL:ssä pelanneista suomalaisista

Kapteenit
Toistaiseksi seitsemän suomalaista NHL-pelaajaa on toiminut joskus jonkin joukkueen kapteenina:

 Aleksander Barkov (Florida Panthers 2018–)
 Olli Jokinen (Florida Panthers 2003–2008)
 Mikko Koivu (Minnesota Wild 2009–2020)
 Saku Koivu (Montreal Canadiens 1999–2009)
 Teppo Numminen (Phoenix Coyotes 2001–2003)
 Teemu Selänne (Mighty Ducks of Anaheim 1997–1998)
 Kimmo Timonen (Nashville Predators 2006–2007)

Toista maata edustaneet kaksoiskansalaiset tai Suomessa syntyneet
 Arto Blomsten  (Winnipeg Jets 1993–1995, Los Angeles Kings 1995)
 Josef Boumedienne  (New Jersey Devils 2001, Tampa Bay Lightning 2001, Washington Capitals 2003–2004)
 Albert Pudas  (Toronto Maple Leafs 1926–1927)
 Tomas Sandström  (New York Rangers 1984–1990, Los Angeles Kings 1990–1994, Pittsburgh Penguins 1994–1997, Detroit Red Wings 1997, Mighty Ducks of Anaheim 1997–1999)
 Jake Virtanen  (Vancouver Canucks 2015–2021)
 Juha Widing  (New York Rangers 1969–1970, Los Angeles Kings 1970–1977), Cleveland Barons 1977)

Katso myös
 Luettelo Yhdysvaltain ja Kanadan pääsarjoissa jääkiekkoilleista suomalaisista

Aiheesta muualla

 nhlfinns.com
 Suomalaisten NHL pelaajien kaikkien aikojen pistepörssi

suomalaisista
NHL:ssä pelanneista suomalaisista
Hazel McCallion

Hazel McCallion CM (s. 14. helmikuuta 1921) on kanadalainen poliitikko. Hän on toiminut maansa kuudenneksi suurimman kaupungin Mississaugan pormestarina Ontariossa yhtämittaisesti vuodesta 1978.

McCallion syntyi Québecissä ja aloitti poliittisen uransa nykyisin Mississaugaan kuuluvassa Streetsvillessä. Hän tuli vuonna 2005 valituksi "World Mayor" -listauksessa maailman toiseksi parhaaksi pormestariksi Ateenan Dora Bakoyanniksen jälkeen.

McCallion valittiin marraskuussa 2006 jo yhdennelletoista perättäiselle kaudelleen. Häntä on kunnioitettu Kanadan ritarikunnan jäsenyydellä. Hänellä oli puoliso Sam (k. 1997), ja hän sai kolme lasta (Peter, Linda ja Paul).

Lähteet 

Kanadalaiset poliitikot
Member of the Order of Canada
Vuonna 1921 syntyneet
Elävät henkilöt
Yli satavuotiaiksi eläneet kanadalaiset
Sean Marquette

Sean Marquette (oik. Sean Anthony Edward Rodriguez, s. 30. kesäkuuta 1988 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura
Lapsinäyttelijänä uransa aloittanut Sean Marquette syntyi Dallasissa, Texasissa Jorge Luis Rodriguezille ja Patricia Helen Marketille. Hänellä on myös kaksi vanhempaa veljeä, Chris ja Eric Marquette.

Marquette esiintyi ensi kerran televisiosarjassa All My Children muutaman jakson verran, jonka aikana hän sai YoungStar-ehdokkuuden vuonna 1998. Sarjan jälkeen Marquette teki useita muutaman jakson vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten Tohtori Becker, Amyn lailla, Enkelin kosketus, Veljemme on nero ja Titus. 2000-luvulla hän ryhtyi tekemään näytelmäroolien lisäksi äänirooleja, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa Batman of the Future. Myöhemmin vuonna 2004 Marquette sai ensimmäisen pääroolinsa animaatiosarjasta Foster’s Home for Imaginary Friends. Vuotta myöhemmin häntä kuultiin Hämähäkkimiehenä videopelissä Ultimate Spider-Man. Hän on myös näytellyt nuorta Matt Flamhaffia elokuvassa 13 ja risat.

Aiheesta muualla
 Sean Marquette Voice Chasersissa  

Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Museum of Fine Arts (Boston)

Museum of Fine Arts on kuvataidemuseo Bostonissa Massachusettsissa. Se on Yhdysvaltojen suurimpia museoita, ja siellä on koko Amerikan suurimpia pysyviä museokokoelmia. Omien toimintojensa lisäksi se on yhdistetty taideakatemia School of the Museum of Fine Artsiin ja Japanin Nagoyassa sijaitsevaan sisarmuseoon Nagoya/Boston Museum of Fine Arts. Museon nykyinen johtaja on Malcolm Rogers.

Museo perustettiin vuonna 1870 ja avattiin vuonna 1876. Suurin osa sen kokoelmista otettiin tuolloin Boston Athenæum -museosta. Alkujaan museo sijaitsi uusgotiikkaa edustaneessa rakennuksessa Copleyn aukiolla Back Bayn alueella. Nykyiseen paikkaansa se siirrettiin vuonna 1909.

Nykyisen museorakennuksen suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1907, kun arkkitehti Guy Lowell palkattiin tekemään rakennuksen pohjapiirustus. Ensimmäinen vaihe uusklassisesta rakennuksesta valmistui vuonna 1909. Museota on tämän jälkeen laajennettu usella uudella siivellä.

Kokoelmia 
Bostonin Museum of Fine Artsin kokoelman merkittävimpiä esineitä ovat:
 Egyptiläisiä artefakteja, kuten veistoksia, sarkofageja ja jalokiviä.
 Ranskalaisten impressionistien ja postimpressionistien töitä, kuten Paul Gauguinin Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?. Lisäksi museossa on Manet’n, Renoirin, Degas’n Monet’n, van Goghin, Cézannen ja monen muun kuuluisan taiteilijan maalauksia.
 Yhdysvaltalaista 1700-luvun ja 1800-luvun taidetta, muun muassa John Singleton Copleyn, Winslow Homerin ja John Singer Sargentin töitä.
Morsen kokoelma japanilaista keramiikkaa. Se on osa museon japanilaista kokoelmaa, joka on suurimpia Japanin ulkopuolella.

Aiheesta muualla 

Museon kotisivut 

Yhdysvaltain taidemuseot
Bostonin rakennukset ja rakennelmat
Uusklassinen arkkitehtuuri
James Mangold

James Allen Mangold (s. 16. joulukuuta 1963 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.

Mangold syntyi New Yorkissa taiteilijapariskunnalle, Robert Mangoldille ja juutalaistaustaiselle Sylvia Plimack Mangoldille. High schoolin jälkeen hän lähti opiskelemaan elokuva-alaa ja näyttelemistä Kaliforniaan ja päätyi työskentelemään Disneylle, ja toimi animaatioelokuvan Oliver ja kumppanit (1988) käsikirjoittajana. Hän ei kuitenkaan viihtynyt yhtiössä, ja siirtyi opiskelemaan Columbian yliopistoon Miloš Formanin oppilaaksi ja suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon. 

Mangoldin esikoisohjaus Heavy (1995) voitti palkinnon Sundancen elokuvajuhlilla. Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa Cop Land (1997), Vuosi nuoruudestani (1999), Walk the Line (2005), Knight & Day (2010), Wolverine (2013) ja Logan (2017), josta hän oli parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon ehdokkaana. Elokuvien lisäksi hän on ohjannut myös joitakin televisiosarjojen jaksoja.

Filmografia

Elokuvaohjaukset 

 Heavy (1995)
 Cop Land (1997)
 Vuosi nuoruudestani (1999)
 Kate & Leopold (2001)
 Identity (2003)
 Walk the Line (2005)
 Klo 15:10 lähtö Yumaan (2007)
 Knight & Day (2010)
 Wolverine (2013)
 Logan (2017)
 Le Mans 66 – täydellä teholla (2019)
 Indiana Jones 5 (2023)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1963 syntyneet
Amerikanjuutalaiset
Elävät henkilöt
Turkki olympialaisissa

Turkki osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Lontoon 1908 kesäolympialaisissa. Se on saavuttanut kaikkiaan 82 olympiamitalia ja on olympialaisten mitalitilastossa sijalla 29.

Turkki on saavuttanut olympiamitaleja kuudessa eri urheilumuodossa (seitsemässä, jos kreikkalais-roomalainen paini ja vapaapaini lasketaan erikseen). Suurimmat menestyksensä se on saavuttanut painissa ja painonnostossa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli painija Yaşar Erkan, joka voitti kultaa Berliinin 1936 olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin höyhensarjassa (alle 61 kg). Kolmeen olympiavoittoon ovat yltäneet painonnostajat Naim Süleymanoğlu ja Halil Mutlu.

Turkin olympiamitalit urheilumuodoittain

Lähteet
Francisco Lázaro

Francisco Lázaro (21. tammikuuta 1891 – 15. heinäkuuta 1912) oli portugalilainen kestävyysjuoksija, joka menehtyi maratonjuoksun rasituksiin Tukholman olympialaisissa vuonna 1912. 

Tukholman olympialaisten maratonjuoksu (40,2 km) juostiin 14. heinäkuuta kello 13.45 alkaen. Kilpailu juostiin hyvin helteisissä olosuhteissa. Juoksun loppupuoliskolla, 30 kilometrin kohdalla auringonpistoksesta ja lämpöhalvauksesta kärsinyt Lázaro hoiperteli ja kaatuili useaan otteeseen, mutta jatkoi kuitenkin aina matkaansa. Lopulta hän kaatui eikä enää noussut ylös. Lähes välittömästi hänen luokseen tuli lääkäri ja myöhemmin kaksi lisää. Kello 17.30 hänet toimitettiin sairaalaan, jossa hänen ruumiinlämmökseen mitattiin peräti 41,2 °C. Hoidosta huolimatta hän kuoli seuraavana aamuna kuuden aikaan. Kilpailua edeltävänä päivänä jokaiselle osanottajalle oli suoritettu lääkärintarkastus, eikä tuolloin Lázaron terveydentilassa ollut huomattu mitään vikaa.

Lähteet 
 Tukholman olympialaisten 1912 virallinen raportti  (PDF) 
 AIMS – Maratonin historiaa 

Portugalilaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Ylioppilasteatteriliitto SYTY

Ylioppilasteatteriliitto SYTY ry toimii Suomen ylioppilasteatterien ja ylioppilasteatterihenkisten teatterien valtakunnallisena kattojärjestönä. Jäsenteattereita liitossa on 15 ja näkyvin osa liiton toiminnasta on vuosittain järjestettävä ylioppilasteatterifestivaali. Lisäksi liitto tarjoaa jäsenilleen muun muassa erilaisia koulutustapahtumia.

Liiton hallitukseen kuuluu yleensä edustajia Suomen ylioppilasteattereista, hallituksen varajäseninä edustajia kaikista jäsenteattereista. Liiton koulutukset ja hallituksen kokoukset toimivat foorumina, jossa eri puolilla maata toimivien ylioppilasteattereiden edustajat kokoontuvat ja muiden asioiden ohella vaihtavat näkemyksiään ja kokemuksiaan niin teatteritaiteesta kuin myös käytännön asioiden hoitamisesta ylioppilasteattereissa. Ylioppilasteatteriliitto SYTY ry on myös Suomen Harrastajateatteriliitto ry:n jäsenjärjestö.

Liitto on perustettu vuonna 1998 jatkamaan vuonna 1968 perustetun Suomen Ylioppilasteatteriliitto SYTL:n toimintaa.

Puheenjohtajana toimi vuodesta 2015 alkaen Salla Rantanen, joka on aiemmin toiminut Joensuun ylioppilasteatterissa ja SYTYn hallituksessa. Vuoden 2016 alussa puheenjohtajana aloitti Henna Kauppinen, joka on toiminut Vaasan ylioppilasteatteri Rampin johtokunnassa, Kellariteatterin jäsenenä ja SYTY ry:n varajäsenenä. Vuonna 2018 puheenjohtajana aloitti Tiina Lampén. 

Vuoden 2020 ylioppilasteatterifestivaali aiottiin järjestää Tampereella 24.-26.4., mutta jouduttiin perumaan koronaviruksen aiheuttamien yhteiskunnallisten rajoitusten vuoksi. Vuonna 2021 festivaali oli tarkoitus järjestää Tampereella, mutta jouduttiin jälleen perumaan koronaviruksen aiheuttamien rajoitusten ja epävarman tilanteen vuoksi. Vuoden 2022 festivaali on tarkoitus järjestää Rovaniemellä.

Ylioppilasteatteriliitto SYTY ry:n jäsenteatterit 
 Ilves-teatteri, Helsinki
 Joensuun ylioppilasteatteri, Joensuu
 Jyväskylän ylioppilasteatteri, Jyväskylä
 Kellariteatteri, Helsinki
 Kuopion ylioppilasteatteri, Kuopio
 Lapin ylioppilasteatteri, Rovaniemi
 Lappeenrannan ylioppilasteatteri ActI, Lappeenranta
 Oulun ylioppilasteatteri, Oulu
 Porin ylioppilasteatteri, Pori
Studentteatern, Helsinki
 Studentteatern i Åbo, Turku
 Tampereen ylioppilasteatteri, Tampere
 Turun ylioppilasteatteri, Turku
 Vaasan Ylioppilasteatteri Ramppi, Vaasa
 Ylioppilasteatteri, Helsinki

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ylioppilasteatteriliitto SYTY ry

Suomalaiset teatterialan järjestöt
Korson Veto

Korson Veto on vantaalainen urheiluseura, jonka lajeina ovat lentopallo, paini, kuntoliikunta ja aikaisemmin myös koripallo. Vedon miesten edustusjoukkue pelaa tällä hetkellä Mestaruusliigassa. Naisten edustusjoukkue pelaa lentopallon 1-sarjassa. Vedon miesten edustusjoukkue putosi lentopallon SM-liigasta kauden 2006−2007 päätteeksi, mutta nousi takaisin Suomen pääsarjaan, kun se sai kabinettipäätöksellä liigapaikan kaudeksi 2011-12. Syynä KoVen nostamiseen Mestaruusliigaan oli Salon Piivolleyn liigalisenssin menettäminen talousvaikeuksien vuoksi. Vedon paras saavutus liigassa on pronssia kaudella 2004.

 Pääsivu lentopallolle: Korson Veto (lentopallo)

Aiheesta muualla
Korson Vedon kotisivu

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Vantaalaiset urheiluseurat
Anthony Caro

Sir Anthony Caro OM CBE (8. maaliskuuta 1924 Surrey – 23. lokakuuta 2013) oli brittiläinen abstrakti kuvanveistäjä. Hän opetti Lontoon St. Martin’s School of Artissa vuosina 1953–1981.

Lähteet

Brittiläiset kuvanveistäjät
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Laura Dern

Laura Elizabeth Dern-Harper (s. 10. helmikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. 

Dern syntyi tunnettuun sukuun: hänen vanhempansa Bruce ja Diane Ladd ovat itse näyttelijöitä, ja demokraattipoliitikko George Dern oli isän isoisä. Hänellä oli vanhempi sisar, joka hukkui puolentoista vuoden ikäisenä, ennen Laura Dernin syntymää. 

Dern oli vuonna 1992 ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hän on nelinkertainen Emmy-ehdokas (1992, 1994, 1997, 2008), ja hänelle on myönnetty Golden Globe 1993 ja 2009. 

Dern oli naimisissa muusikko Ben Harperin kanssa vuosina 2005–2013. Parilla on kaksi lasta,  Ellery (s. 2001) ja Jaya (s. 2004).

Valikoitu filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Mario Matt

Mario Matt (s. 9. huhtikuuta 1979 Zams, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.

Matt voitti pujottelun olympiakultaa vuonna 2014 ja on lisäksi voittanut maailmanmestaruuden samassa lajissa kahdesti; vuosina 2001 ja 2007. Vuoden 2007 kisoissa hän oli lisäksi voittamassa joukkuekilpailun mestaruutta Itävallan joukkueessa. Alppiyhdistetyn hopeaa hän sai vuoden 2001 maailmanmestaruuskisoista ja pujottelun pronssia 2013.

Matt pysyi huipulla poikkeuksellisen kauan ja on kaikkien aikojen toiseksi vanhin (vuoden 2018 voittajan André Myhrerin jälkeen) pujottelun olympiavoittaja. Ensimmäinen maailmancupin osakilpailuvoitto tuli vuonna 2000 ja viimeisin vuoden 2013 joulukuussa, jolloin hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin pujottelun maailmancuposakilpailun voittanut kilpailija. Maailmancupin osakilpailuvoittoja hänellä on yhteensä viisitoista kappaletta ja kärkikolmikkoon hän sijoittui 42 kertaa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan viides kaudella 2006–2007. Pujottelun maailmancupissa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2000–2001 ja toiseksi kaudella 2006–2007.

Vapaa-ajallaan Matt harrastaa mm. vaellusta ja jalkapalloa. Hän on myös innokas hevosmies. Mario Mattin Andreas-veli on freestylehiihtäjä ja Michael-veli on alppihiihtäjä.

Kilpaura

Maailmancupin osakilpailuvoitot (15)

Lähteet 
 
 Mario Mattin kotisivut
 http://www.iltasanomat.fi/alppihiihto/art-1426164248904.html

Aiheesta muualla 
 Matt ski-db:n sivuilla

Itävaltalaiset alppihiihtäjät
Itävaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Martin Buß

Martin Buß (s. 7. huhtikuuta 1976 Berliini) on entinen saksalainen korkeushyppääjä. Hän voitti kultaa yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa vuonna 2001.

Buß aloitti korkeushypyn 17-vuotiaana. Hän osallistui ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin Ateenassa vuonna 1997 ja sijoittui yhdeksänneksi. Seuraavissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1999 Sevillassa hän voitti pronssia tuloksella 232 cm ja hävisi kilpailun voittaneelle Vjatšeslav Voroninille 5 cm.

Edmontonin maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2001 Buß voitti maailmanmestaruuden tuloksella 236 cm. Tulos oli merkittävä, koska hän oli loukannut edellisenä kesänä akillesjänteensä.

Buß ei pystynyt loukkaantumisten takia osallistumaan vuoden 2000 eikä 2004 kesäolympialaisiin. Hän lopetti uransa vuonna 2006 lukuisten loukkaantumisten jälkeen.

Aiheesta muualla
 

Saksalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Piiskahäntävallabi

Piiskahäntävallabi (Macropus parryi) on Itä-Australiassa elävä kengurulaji.

Koko ja ulkonäkö 
Piiskahäntävallabin tunnistaa poskien valkoisista raidoista ja huomattavan pitkästä hännästä. Eläin on väriltään pääosin vaaleanruskea, mutta korvien alaosa, otsa ja hännän pää ovat tummemman ruskeat.

Elinympäristö ja levinneisyys 
Piiskahäntävallabi on yleinen Itä-Australiassa Uuden Etelä-Walesin pohjoisosissa ja Queenslandin rannikkoalueilla.

Elintavat 
Piiskahäntävallabi on varsin sosiaalinen eläin ja elää usein jopa 50–80 yksilön ryhmissä.

Ravinnokseen se käyttää lähinnä ruohoja ja heinäkasveja. Se viettää päivän kuumimman ajan kasvillisuuden suojissa ja etsii ruokaa aikaisin aamulla tai vasta myöhään iltapäivällä.

Lähteet 
Animal diversity web

Viitteet 

Kengurut
Australian kotoperäiset eläimet
Nicolas Gédoyn

Nicolas Gédoyn (15. kesäkuuta 1677 Orléans – 10. elokuuta 1744 Beaugency) oli ranskalainen prelaatti,  kirjailija ja myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämä
Kun Nicolas Gédoyn oli opiskellut jesuiittain johdolla, hänet nimitettiin retoriikan opettajaksi Blois’n kaupunkiin. Sen jälkeen hänet nimitettiin kaniikiksi Pariisin Sainte-Chapelleen ja Beaugencyn luostarin apotiksi. Hänet valittiin jäseneksi Ranskan akatemiaan vuonna 1719 ja vuonna 1722 Ranskan myös kuninkaalliseen kaunokirjallisuuden ja piirtokirjoitusten akatemiaan (Académie royale des inscriptions et belles-lettres).

Itse Voltaire on todennut, että Nicolas Gédoyn Quntilianuksen ja Pausianiaan käännökset ovat erinomaisia. Tähän lienee syynä hänen pitkä opiskelunsa jesuiittojen luona, jolloin hän innostui antiikin teksteistä. Hän totesi jumalan armahtavan antiikin kirjoittajat, sillä vaikka nämä olivat pakanoita, heidän teoksensa olivat antaneet niin paljon kauneutta.

Teokset
Käännökset

Quintilien: De l'institution de l'orateur (1718)
Pausanias: Pausanias, ou voyage historique de la Grèce (1731)

Muut

Œuvres diverses (1746). Mukana myös tekstit Épaminondasin elämä,  kääntämisen puolustus, essee lasten kasvatuksesta. Roomalaisten kaupunkielämästä sekä vanhoista ja nykyisistä ajoista.
Recueil d'opuscules littéraires (1767), sisältää tekstin: Réflexions sur le goût.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ranskan akatemian elämäkertatiedot

Ranskan akatemian jäsenet
Vuonna 1677 syntyneet
Vuonna 1744 kuolleet
Puerto Ricon lippu

Puerto Ricon lippu on Yhdysvaltoihin kuuluvan Puerto Ricon itsehallinnollisen alueen tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se eroaa Kuuban lipusta vain sillä, että sininen ja punainen ovat toisin päin. Samoin Kuuban lipussa käytetty sininen ja punainen ovat tummempia kuin Puerto Ricon lipun vastaavat värit.

Lipussa on viisi vaakaraitaista viivaa väreiltään punainen ja valkoinen ja sininen kolmio vasemmalla, jonka keskellä on valkoinen tähti. Lipun värit symboloivat verta (punainen), voittoa ja rauhaa (valkoinen) sekä taivasta ja merta (sininen). Tähti kuvaa kansakuntaa ja kolmion sivut kuvaavat vallan kolmijako-opin mukaista lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovallan erottamista.

Lippu esiteltiin ensimmäisen kerran 22. joulukuuta 1895, kun 59 puertoricolaista kokoontui New Yorkissa perustamaan Kuuban vallankumouspuolueen yhteyteen Puerto Ricon itsenäisyyttä Espanjasta ajavaa liikettä. Lippu oli muuten samanlainen kuin nykyisin, mutta kolmio oli vaaleansininen. Alkuperäisen tulkinnan mukaisesti punainen symboloi urheiden sotureiden verta, valkoinen voittoa ja itsenäisyyden saamisen jälkeistä rauhaa, sininen taivasta ja rantavesiä ja valkoinen tähti Puerto Ricon saarta. Lippu oli Puerto Ricossa kielletty vuodesta 1898 lähtien, ja kaikki lippua käyttäneet pidätettiin, koska vallankumousliikkeen lippu katsottiin kapinoinniksi yhdysvaltalaishallintoa vastaan. Kun Puerto Ricosta tuli vuonna 1952 itsehallinnollinen alue, lippu otettiin sen viralliseksi tunnukseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Itsehallintoalueiden liput
Puerto Rico