Mirsaid Sultan-Galijev

Mirsaid Haidargalijevitš Sultan-Galijev (ven. Мирсаид Хайдаргалиевич Султан-Галиев, tat. Мирсәет Хәйдәргали улы Солтангалиев: Mirsäyet Xäydärğäli ulı Soltanğäliev; 13. heinäkuuta 1892 Ufan kuvernementti – 28. tammikuuta 1940 Moskova) oli tataarilainen bolševikkijohtaja, joka tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa 1920-luvun alussa. Sultan-Galijev oli "islamilaisen kansallisen kommunismin" luoja. Hän oli sekä Stalinin että Leninin arvostuksessa. Bolševikkiyhteistyön vuoksi, Sultan-Galijev oli kiistelty hahmo tataarien keskuudessa, ja häntä syytettiin petturuudesta. Sultan-Galijev, joka uskoi "koko hengellänsä bolševikkien asian oikeellisuuteen", halusi yhdistää tataarien nationalismin ja sosialistisen aatteen. Yhteistyö kuitenkin lopulta kariutui; Sultan-Galijevin vahva "islamilainen marxismi" ja kansallismielisyys ajoi hänet ideologisesti erilleen ryhmittymästä. Sultan-Galijev pidätettiin ja vangittiin muutamia kertoja, kunnes vuonna 1940 hänet teloitettiin.

Varhainen elämä 
Opettajan poika Mirsaid Sultan-Galijev syntyi vuonna 1892 Sterlibaševon piirikunnassa, Ufan kuvernementissa, Venäjän keisarikunnan aikaan. Hänen isänsä ansaitsi hyvin vähän rahaa, eikä pystynyt kunnolla elättämään perhettänsä, johon kuului vaimo ja 12 lasta. Sultan-Galijev kuvaili aikuisiällä vanhempiaan seuraavasti: "Äitini oli prinssin tytär, aatelisnainen, kun taas isäni oli yksinkertainen misääri". 

Sultan-Galijevin vanhemmilla ei ollut varaa maksaa hänen koulutusta, mutta hän oppi runsaasti isänsä maktab-koulussa, joka käytti "uutta opetusmenetelmää" (jadidismi). Sultan-Galijev aloitti venäjän kielen- ja kirjallisuuden lukemisen nuorena. Hänen isänsä omisti monia venäläisiä klassikkoromaaneja. Isän koulussa, Sultan-Galijev opiskeli 8-vuotiaasta 15-vuotiaaksi, jonka aikana hän opetteli tataarin- ja arabian kieltä, historiaa, maantietoa ja matematiikka, ja samalla loi perusymmärryksen Koraanista ja šariasta. Kaikki tämä toimi alustana sille, kun Sultan-Galijev lopulta vuonna 1907 pääsi Kazanin opettajakouluun. Vuonna 1913 hän meni naimisiin Rauza Tšaniševan kanssa. He erosivat vuonna 1918.

Politiikka 
Sultan-Galijev kiinnostui vallankumouksellisista ideoista vuoden 1905 vallankumouksen aikoihin. Opiskellessaan opettajaksi Kazanissa, hän kiinnostui enemmän ja enemmän aiheesta. Sultan-Galijev oppi sosialismista tulevalta bolševikilta A.Nasibullinilta sekä tulevalta basmatšilta, A. Išmurzinilta, jotka antoivat hänelle aiheeseen liittyviä kirjoja ja perehtdyttivät häntä.

Valmistuttuaan opettajakoulusta vuonna 1911, Sultan-Galijev aloitti uransa "puoliksi nälkiintyneenä kyläopettajana- ja kirjastonhoitajana". Vuonna 1912 hän myös alkoi julkaista artikkeleita lukuisissa lehdissä, sekä venäjäksi että tataariksi. Sultan-Galijev käytti alkuun pseudonyymejä, kuten "Suhoy", "Sin naroda", "Utšitel tatarin", "Karamas-kalinets". Samoihin aikoihin hän levitti hallitusvastaisia julistuksia Ufan muslimikyliin ja puhui negatiivisesti venäläisistä ja kristityistä tataareista, jotka opettivat "heidän kouluissa".

Ensimmäinen maailmansota ja bolševikit 
Sodan syttyessä, Sultan-Galijev ja hänen vaimonsa Rauza muuttivat Bakuun. Siellä hän jatkoi lehtiin kirjoittamista. Hän toi esiin kasvavaa tyytymättömyyttä tsaarin autokratiaan. Bakun poliittinen ilmapiiri, yhdistettynä vuoden 1916 asevelvollisuutta vastustavaan Keski-Aasian muslimien kansannousuun sai hänet ideologisesti liikkumaan pois nuoruutensa uudistusmielestä jadidismista, ja siirtymään enemmän kohti vallankumouksellista sosialismia.

Toukokuussa 1917, Sultan-Galijev otti osaa Moskovan muslimikonferenssissa, jossa hänet valittiin sen kansliaan. Heinäkuussa Sultan-Galijev meni Kazaniin, missä hän tapasi Mullanur Waxitovin. Hänen kanssa Sultan-Galijev auttoi perustamaan "muslimien sosialistisen komitean", jonka politiikka oli lähellä bolševikkien. Marraskuussa Sultan-Galijev liittyikin Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkiryhmään. Narkomnats-komissaariaatin perustamisen jälkeen Sultan-Galijev pyydettii liittymään sen muslimijaostoon. Vuoden 1918 tammikuussa, M. Waxitovin johdolla perustettiin "Sisä-Venäjän ja Siperian muslimiasioiden keskuskomissaariaatti" (Muskom), ja Sultan-Galijev toimi Venäjän kommunistisen puolueen edustajana. Hänet nimettiin "keskisen muslimiarmeijan kollegiumin" puheenjohtajaksi kesäkuussa sen perustamisen jälkeen. Näihin aikoihin Sultan-Galijev kirjoitti lehteen Zhizn' Natsional'nostei.

Kun tataarit syyttivät Sultan-Galijevia petturuudesta, hän totesi seuraavasti:

Vallankumous 
Sisällissodan aikaan, Sultan-Galijev oli aktiivisesti organisoimassa puolustusta valkoisia vastaan Kazanissa elokuussa 1918. Hän oli myös keskeisessä asemassa varmistamassa baškiirien (joita johti Zeki Velidi Togan) liittymistä bolševikkien puolelle, joka heikensi Aleksandr Koltšakin armeijan potentiaalia. Sultan-Galijev sai Stalinin ja muiden korkeavirkaisten hahmojen luottamuksen. Sultan-Galijev toteutti monia Stalinilta henkilökohtaisesti saatuja tehtäviä. Huhtikuussa 1919, Sultan-Galijev jälleen kiidätettiin itärintamalle auttamaan tataarien 21. divisioonaa Malmyzhissa sen jälkeen, kun Koltšakin keväinen hyökkäys oli pakottanut puna-armeijan jättämään Iževskin valkoisille. Kesäkuussa 1919 hänet lähetettiin paikallisen bolshevikkihallinnon pyynnöstä Kazaniin auttamaan ratkaisemaan "tataarien kansallista kysymystä", mutta Lenin kutsuikin hänet pian Moskovaan työskentelemään Narkomnatsin parissa vuoteen 1922 asti.

Teoria 
Sultan-Galijev kannatti teoriaa, joka nykyisin nähdään osana "riippuvuusteoriaa"(eng). Hänen näkemyksensä oli, että imperialistisen ytimen proletariaatti yhdessä porvaristonsa kanssa jatkaisi "idän työläisten" sortamista sen jälkeen, kun sosialistinen vallankumous olisi toteutettu. Hän sanoi muun muassa seuraavasti:

Sultan-Galiev uskoi, että valtakunnan sisällä, valloitetut tai kolonisoidut alueet tulisi asettaa etusijalle, tai työskennellä yhdessä vallankumouksen aikana sen sijaan, että vallankumous olisi rajoitettu vain ydinmaihin. Syynä tähän oli se, että jos vallankumous tapahtuisi eristyksissä, imperialistinen maa voisi helposti hyödyntää siirtomaidensa resursseja kukistaakseen minkä tahansa vallankumouksellisen liikkeen. Jos tällainen liike kuitenkin koordinoidaan siirtomaissa tai valloitetuissa provinsseissa tapahtuvien liikkeiden kanssa, vallankumouksen onnistumisen mahdollisuudet kasvavat, koska puolustavan puolueen mahdollisuudet hyödyntää siirtomaatilojen resursseja heikkenevät suuresti, elleivät jopa kokonaan. Sultan-Galijev antoi esimerkkeinä spartakistikapinan ja Unkarin neuvostotasavallan epäonnistumiset. 

Sultan-Galijev laajensi kolonialismin ja kolonialismia hyödyntävien valtioiden kritiikin Amerikkaan.

Bolševikeistä erkaantuminen 
Sultan-Galijev halusi luoda marxismille "islamilaiset kasvot". Hänen painotti sitä, kuinka Venäjän keisarikunta oli sortanut muslimeja, poislukijen jotkut varakkaat maanomistajat ja porvarilliset. Kyseinen synteesiyritys ei kuitenkaan lopulta onnistunut, ja vuonna 1923 Sultan-Galijevia syytettiin "nationalistisista, panislamilaisista ja panturkkilaisista poikkeamisista", jolloin hänet pidätettiin ja erotettiin puolueesta. Vuoteen 1922 mennessä Sultan-Galijev oli myös joutunut avoimeen konfliktiin Stalinin kanssa. Erimielisyydet koskivat erityisesti kansallisuuspolitiikkaa sekä Tatarstanin asemaa Neuvostoliitossa.

Sultan-Galijev vapautettiin, mutta Leninin kuoltua vuonna 1924, hän menetti ainoan suojelijansa, ja täten pysyi poliittisesti syrjäytyneenä. Valtio tarkkaili häntä tuona aikana jatkuvasti. Näinä vuosina Sultan-Galijev matkusteli ja kirjoitti satunnaisia arvosteluja ja käännöksiä. Sultan-Galijevin mukana oli hänen toinen vaimonsa Fatima Jerzina (jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1918), ja heidän kaksi lastaan.

1920–1930-luvuilla ”sultangalijevilaisuudesta” (ven. sultangalijevštšina) tuli vakiosyytös tataarien ja muiden muslimikansojen nationalisteja vastaan. Sultan-Galijev vangittiin uudestaan vuonna 1928 ja tuomittiin vuonna 1930 kuolemaan ”nationalistisen vastavallankumouksellisen järjestön” johtajana. Kuolemantuomio kuitenkin peruttiin, ja vuonna 1934 hän sai luvan asua Saratovin alueella. Vuonna 1937 tapahtunutta kolmatta pidätystä seurasi teloitus tammikuussa 1940.

Vuonna 1990, NKP:n keskuskomitea palautti Sultan-Galijevin maineen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 The Idea of Muslim National Communism: On Mirsaid Sultan-Galiev
 МИРСАИД СУЛТАН-ГАЛИЕВ (1892-1940)

Bolševikit
Stalinin vainoissa kuolleet
Tatarstanilaiset poliitikot
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet