Andrei Kirilenko (poliitikko)

Andrei Pavlovitš Kirilenko (, ) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Kirilenko oli johtavissa asemissa Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa (NKP) 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Hän oli neuvostoliittolainen valtiomies kylmän sodan alusta sen loppuun. Kirilenko nousi Neuvostoliiton virkamieshierarkiassa 1960-luvun aikana. Vuonna 1965 hänestä tuli Venäjän sosialistisen federatiivisen tasavallan keskuskomitean varapuheenjohtaja ja politbyroon jäsen. Nikita Hruštšovin erottua hänestä tuli Leonid Brežnevin "päällikköluutnantti" keskuskomiteassa.

Kirilenkon päätavoite oli Brežnevin vallan varmistaminen ja hänen asemansa vahvistaminen puolueessa. Hän oli NKP:n ensimmäinen järjestösihteeri Hruštšovin syrjäyttämisestä Brežnevin kuolemaan saakka. Kirilenko oli vastuussa henkilövalinnoista ja NKP:n taloudellisesta suunnittelusta Brežnevin aikana. Brežnev hyväksyi Konstantin Tshernenkon ja hänet keskuskomitean sihteeristöön vuonna 1976. Vuonna 1982 hän oli pakotettu eroamaan aktiivipolitiikasta terveydellistä syistä sekä siksi, että Juri Andropov oli valittu NKP:n pääsihteeriksi.

Varhaisemmat vaiheet 

Andrei Kirilenko syntyi 8. syyskuuta 1906 Aleksejevkan kylässä, Belgorodin alueella, Venäjän keisarikunnassa,  työväenluokkaiseen perheeseen.  Nuorena hän työskenteli sähköasentajana ja lukkoseppänä.  Vuonna 1920 Kirilenko valmistui paikallisesta koulusta; viisi vuotta myöhemmin hän valmistui Aleksejevskin ammatillista teknisestä koulusta. 1920-luvun loppupuolelle asti Kirilenko työskenteli kaivosyrityksessä Voronežin alueella. Hän tuli Komsomolin aktiivijäseneksi vuonna 1929 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli NKP:n jäsen. Vuonna 1936 hän valmistui Rybinskin Ilmailuteknologian instituutista. Hän aloitti ammattiyhdistystoiminnan lentokonetehtaalla. Vuonna 1938 Kirilenkosta tuli aktiivinen osallistuja puoluepolitiikassa ja lopulta hänet valittiin Vorošilovin komitean toiseksi lähetystösihteeriksi Zaporižžjan alueella. Seuraavana vuonna hänet valittiin  ensimmäiseksi sihteeriksi. Myöhemmin samana vuonna hänet nimitettiin Zaporižžjan alueen komitean Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan toiseksi sihteeriksi. Tämän roolin myötä Kirilenko vaikutti merkittävästi  metallurgian ja sähkötekniikan, mutta myös muunlaisten tuotannonalojen kehittämiseen.
 
Suuren isänmaallisen sodan aikana Kirilenko oli suoraan järjestämässä  tuotantolaitosten evakuointia turvallisille alueille. Hän oli 1941-1943 Neuvostoliiton asevoimien eteläisellä rintamalla, jonne hänet lähetettiin parantamaan sotilaskuria sekä huolehtimaan sotatarvikkeiden toimituksista. Vuonna 1943 Kirilenko sijoitetaan uudelleen Moskovaan. Vuonna 1944 hänet nimitettiin Zaporižžjan alueen ensimmäiseksi sihteeriksi, jolloin hän työskenteli yhdessä Leonid Brežnevin, tulevan Neuvostoliiton johtajan ja tuolloin Dnipropetrovskin alueen  komitean ensimmäisen sihteerin kanssa . Vuosina 1955-1962 hän oli Sverdlovskin alueen komitean ensimmäinen sihteeri.  Nikita Hruštšov nimitti hänet  Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan (RSFSR) kaupunkialueiden taloudellisen suunnittelun  henkilöstöön. Myöhemmin Hruštšov ylensi Kirilenkon Keskuskomitean työvaliokunnan varapuheenjohtajaksi. Brežnev yritti hyötyä Kirilenkon kannatuksesta käyttääkseen häntä salaliitossaan Hruštšovia vastaan. Lopulta Brežnev liittolaisineen voittivat valtakamppailun.

Brežnevin aikakausi

Nousu valtaan 

Välittömästi sen jälkeen, kun Hruštšov oli syrjäytetty, muodostettiin "kollektiivinen johto", jonka pääsihteeriksi tuli Brežnev. Aleksei Kosygin valittiin hallituksen pääministeriksi ja Anastas Mikojan valtionpäämieheksi. Keskuskomitean sihteerit Mihail Suslov ja Kirilenko olivat myös osa kollektiivista johtoa.  Vuonna 1965 Kirilenko äänestettiin poliittisen työvaliokunnan (politbyroon)  jäseneksi.  Vuonna 1966 RSFSR:n Keskuskomitean työvaliokunta lakkautettiin ja Kirilenkosta tuli Brežnevin johtava luutnantti. Myöhemmin on todettu, että Kirilenkolla oli keskeinen rooli Brežnevin vallan ylläpitämisessä ja sen vahvistamisessa puolueen piirissä.
 
Konstantin Tšernenkosta, joka oli toinen vanhoista Brežnev suojateista, tuli Keskuskomitean johtojäsen. 1970-luvun loppupuolella Kirilenkon terveys alkoi huonontua.  Kuitenkin hän toimi edelleen Keskuskomitean pysyvänä jäsenä. Suurimman osan toimikautensa ajasta Kirilenko oli yksi neljästä, joka oli jäsenenä sekä sihteeristössä että politbyroossa. Kolme muuta olivat Brežnev, Suslov ja Fjodor Kulakov.
 
Vuoteen 1976 mennessä Kirilenkon asema Neuvostoliiton johtajana oli kasvanut siinä määrin, että johtavien virkamiesten, kuten Brežnev ja Suslov, olivat huolestuneita hänen  Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan (RSFSR) asioista. Hänen valvontatehtävänsä johti monet kollegansa tarkastelemaan häntä uhkana puolueen organisaatiotyölle  keskuskomiteassa. Hänen asemaansa oli heikentynyt rajusti vuoden loppuun mennessä, hänen heikentynyt kannatus eivät johtaneet kollektiivisen johdon vahvistamiseen, vaan heikentymiseen.

Myöhempi ura ja eroaminen 

Kosyginin yhteistyö Kirilenkon kanssa talousuudistuksessa Neuvostoliiton johdossa oli "limbo" .  Kirilenkon kasvavat erimielisyydet  Brežnevin kanssa  vuonna 1977, jotkut uskovat, että ne johtuivat Neuvostoliiton talousahdingosta.
 
Kirilenko johti Neuvostoliiton valtuuskuntaa MPLA:n puoluekokouksessa joulukuussa 1977. Tässä kongressissa MPLA virallisesti vastaanotti marxilaisen leninismiopin. Tämä kongressi oli tärkeä Neuvostoliitolle ja Kirilenkolle verrattuna Angolan kehitykseen että Vietnamin kanssa.  Kirilenko pääministeri Kosygin kanssa on ollut yksi äänekkäimmistä vastustajista Neuvostoliiton toimia kohtaan Afganistanissa. Hän syytti Afganistanin puoluejohtoa kapinoinnista heitä vastaan, väitti, että neuvostoliittolaiset "antoi heille kaiken." 
 
Kirilenko nähtiin ehdokkaana Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puheenjohtajiston Ensimmäisen varapuheenjohtajan toimeen vuonna 1977, Vasili Kuznetsov, 76-vuotias mies oli valittiin  ensimmäisen varapuheenjohtajan virkaan sen sijaan.  Brežnevin aikana myöhemmin sääntönä oli, että KGB:n puheenjohtaja Juri Andropovin vähitellen otti tehtävät ja lopulta Kirilenkon asema heikkeni Neuvostoliiton johdossa .  Vuonna 1979 Kirilenko menetti  asemansa  puolustusteollisuutta hoitaneelle Pavel Finogenoville, Dmitri Ustinovin suojatille.  Kirilenko nähtiin  ehdokkaana lännessä  korvata Brežnev Neuvostoliiton johtajana vuonna 1982. Kirilenkon  heikkenevä terveyden   arteriosclerosis taudin kanssa,  Kirilenko poistettiin suunnitteluryhmän aktiivisen politiikan käytöstä   tai häntä itseään suojeltiin  Andropovin n hyökkäyksiltä.  Brežnevin kuoleman ja hautajaisten jälkeen Kirilenkon mielenterveys heikkeni, hän ei voinut muistaa useita johtavia politbyroon jäsenten nimiä. Kirilenkon erottamispäätös tehtiin ennen Andropovin nousua valtaan, vaikka olisi Brežnev olisi kuollut myöhemmin, Kirilenkon olisi silti ollut pakko erota.  Päätöksen syy oli, että Kirilenkon poika oli yrittänyt Yhdistyneen kuningaskunnan virkaan.

Myöhempi elämä, kuolema ja tunnustaminen 
 
Muiden Neuvostoliiton poliitikkojen, jotka jakoivat saman kohtalon kukistumisen Kirilenkoon verrattuna  oli historioitsija R. Judson Mitchell mukaan, "suhteellisen helppo". Brežnevin kuoleman ja myöhemmin hautajaisten jälkeen hänen oli sallittu asettua, vaikka hän ei ollut  Neuvostoliiton johdon jäsen, kun Kirilenko tehnyt hänen viimeisen julkinen esiintymisen vuonna 1983 ja hänelle annettiin kunniakonsulin eläke samana vuonna. Mitchell uskoo, että Andropovin antoi Kirilenkolle kunniakonsulin eläkkeen, niin että hän voisi voittaa Kirilenkon. Hän asui  elämänsä lopun Moskovassa, Venäjällä ja kuoli 12. päivänä toukokuuta 1990. Hänet haudattiin, Troyekurovskoyen hautausmaalle. Hänen elinaikanaan hänelle myönnettiin Sosialistisen työn sankari kahdesti ja hän sai kuusi Lenin palkintoa  ja yhden Lokakuun vallankumouksen palkinnon.
 
Kirilenko toimi politbyroossa ja keskuskomitean sihteeristössä. Hän oli mahdollinen seuraaja Neuvostoliiton johtajaksi Leonid Brežnevin jälkeen.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet