joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
David Adjaye

Sir David Adjaye (s. 22. syyskuuta 1966 Dar es Salaam) on ghanalaissyntyinen brittiläinen arkkitehti, joka tunnetaan monimuotoisista suunnitelmistaan ja innovatiivisesta materiaalien ja valaistuksen käytöstä.

Adjaye syntyi Tansaniassa ghanalaisille vanhemmille. Hänen isänsä on diplomaatti, jonka asemapaikka oli Adjayen syntyessä Tansania. Nuoruudessaan Adjaye asui useissa maissa Afrikassa ja Lähi-idässä. Lopulta perhe asettui Lontooseen. Kiinnostus taiteeseen sai Adjayen suorittaamaan Bachelor of Art -tutkinnon Lontoon  South Bank Universityssa 1990 ja Master of Art -tutkinnon Royal College of Artissa vuonna 1993. Adjaye työskenteli jo opiskeluaikanaan useissa arkkitehtitoimistoissa kunnes muodosti William Russellin kanssa Adjaye and Russell -toimiston vuonna 1994. Vuonna 2000 hän perusti oman Adjaye Associates -arkkitehtitoimistonsa.

Uransa alkuvaiheessa Adjaye suunnitteli liiketiloja, ravintoloita, työtiloja ja yksityisasuntoja. Hän alkoi vähitellen saada myös suuren mittakaavan tilauksia, joihin kuului isoja julkisia projekteja, kuten Lontoon kaupunginosiin vuosina 2004–2005 toteutetut Idea Stores -rakennukset. Hän suunnitteli lisäksi Osloon Nobel Peace Centren vuonna 2005, nykytaiteen museon Denveriin 2007 ja Moscow School of Managementin Moskovan lähelle  vuonna 2010. Vuonna 2009 Adjaye valittiin Smithsonian-Instituutin Afroamerikkalaisen historian ja kulttuurin museon (NMAAHC) suunnittelijaksi. Museo valmistui vuonna 2016.

Adjaye on kertonut, että asuessaan nuorena useissa maissa hän sai runsaasti vaikutteita niiden arkitehtuurin erilaisista tyyleistä. Tämä on hänen mukaansa muokannut vahvasti hänen suunnittelutapaansa. Myös nuorimman veljen joutuminen pyörätuolipotilaaksi on ollut tärkeä vaikutin, sillä se pakotti Adjayen pohtimaan arkkitehtuurin sosiaalista vastuuta. Vaikka Adjayen suunnitelmissa on joitain yhteisiä piirteitä, ne eroavat toisistaan niin laajuuden kuin tyylin suhteen. Tämä johtuu siitä, että kukin projekti saa innoituksensa sijaintipaikan erityisistä muuttujista sekä suunniteltavan rakennuksen käyttötarkoituksesta. Esimerkiksi Adjayen suunnittelemat yksityisasunnot Elektra House ja Dirty House ovat karun modernistisia ja julkisivuiltaan tummia, kun taas Idea Stores -rakennukset ovat kevyitä ja ilmavia tiloja, jotka houkuttelevat yhteisölliseen toimintaan. Afroamerikkalaisen historian ja kulttuurin museon arkkitehtuuria taas innoitti jorubojen taide ja arkkitehtuuri.

Adjaye työskentelee edelleen suurten tilauksien parissa, joihin kuuluvat muun muassa New Yorkiin suunniteltu Sugar Hillin asuntokokonaisuus ja 130 William -pilvenpiirtäjä, Aïshti Foundationin näyttelytila Beirutissa sekä Accran katedraali. Hän on myös suunnitellut huonekaluja Knollille ja Morosolle.

Lähteet 

Brittiläiset arkkitehdit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1962

Vuoden 1962 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 2. ja 3. elokuuta.

Tulokset

Lisätietoa 
 lajeissa pisteet: 7,5,4,3,2,1; viestissä pisteet 5,2
 yleisurheilumaaottelu televisioitiin, joten maksaneita katsojia stadionilla oli 1. päivänä 27378 ja 2. päivänä 35799
 110 m:n aitajuoksussa Koivun voittoaika oli uusi Suomen ennätys
 400 m:n aitajuoksussa Suomen Tuominen kaatoi viisi aitaa juoksun aikana
 Suomen seiväshyppytrio edusti loppukesästä 1962 Euroopan yleisurheilumaiden seiväshypyn osalta ehdotonta huippua. Vuoden 1962 yleisurheilun Euroopan mestaruuskilpailuissa Belgradissa (12.-16.9.) seiväshypyssä Nikula voitti, Nyström oli 3. ja Ankio 4. !
 Tasavallan presidentin maljat annettiin Nevalalle ja Haglundille.

Lähteet 
 Helsingin Sanomat 3.8. ja 4.8. v. 1962

Suomi–Ruotsi-maaottelu
Vuoden 1962 yleisurheilu
Helsingin urheilutapahtumat
Otto Latva

Otto Latva (s. 24. tammikuuta 1985 Teuva) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija, joka on perehtynyt erityisesti eläinten, kasvien ja ihmisten jaetun menneisyyden sekä meri- ja ympäristöhistorian tutkimukseen. Latva on työskennellyt tutkijana Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa. Vierailevana tutkijana Latva on työskennellyt Memorial University of St. John'sissa Kanadassa ja Tallinnan yliopistossa Virossa. Latva väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian oppiaineesta vuonna 2019 aiheenaan syvänmeren eläimen jättiläiskalmarin hirviöllistämisen historia. Latva on toiminut Trace ∴ Journal for Human-Animal Studies -lehden päätoimittajana. Hän johtaa Suomen Akatemian rahoittaa tutkimushanketta nimeltä Kadonneet, uhanalaiset ja saapuneet lajit – Ihmisten suhde Itämeren muuttuvaan biodiversiteettiin (HumBio).

Kirjat 
 Latva, Otto ja Maarit Leskelä-Kärki. Meri ja Tove. Elämää saaristossa. Helsinki: John Nurmisen Säätiö, 2022. ISBN 978-952-9745-93-7
 Kaarlenkaski, Taija ja Otto Latva (toim.). Tunteva tuote. Kuinka eläimistä tuli osa teollista tuotantoa? Tampere: Vastapaino, 2022. ISBN 978-9-51-768997-7.
 Artukka, Topi; Lalu, Liisa; Latva, Otto & Savolainen Panu. Tyylikkäät vuodet. Turun yliopiston ylioppilaskunnan sata vuotta. Turku: Turun yliopiston ylioppilaskunta, 2022. ISBN 978-952-5542-11-0.
 Latva, Otto: Merihirviöt: merenneidosta mustekalaan. Helsinki: John Nurmisen Säätiö, 2019. ISBN 978-952-9745-59-3

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.utu.fi/fi/ihmiset/otto-latva

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Fujica

Fujica oli japanilaisen Fuji-konsernin valokuvaus- ja kaitafilmikameroiden tuotemerkki 1940-luvun lopulta vuoteen 1985, minkä jälkeen kameroiden nimeksi tuli Fuji. Nykyiset Fujin digikamerat kantavat nimeä Fujifilm, joka on nykyisin myös koko konsernin nimi.

Varhaisin Fujica-valokuvauskameroista oli vuonna 1948 esitelty Fujica Six, joka käytti 120-koon rullafilmiä ja negatiivikoko oli nimen mukaisesti 6×6 cm. Fuji valmisti 1990-luvun alkuun asti muitakin keskikoon ammattilaiskameroita, kuten vuonna 1978 aloitettu GW-sarja, mutta suurelle yleisölle Fujica oli tuttu kino- ja kaitafilmikameroista.

Järjestelmäkamerat

Fujin ensimmäinen pentaprismalla varustettu yksisilmäinen peiliheijastuskamera (SLR) oli vuonna 1963 esitelty Fujicarex II, joka ei kuitenkaan saanut suurta suosiota verrattuna Asahi Pentaxiin tai Nikon F:ään. Kohtalaista menestystä alkoi tulla vasta 1970-luvun alkupuolen ST-järjestelmärungoista. Fujica ST 601 ja ST 701 mittasivat valoa objektiivin läpi himmennetyllä aukolla, kalliimpi ST 801 täydellä aukolla ja alkuvuonna 1974 esitelty ST 901 valotti automaattisesti. Syksyllä 1976 esitelty Fujica ST 705, päivitetty 701, oli markkinoille tullessaan edullisimpia täyden aukon valotusautomaattirunkoja ja ST 605 pelkistetty manuaalimalli Seuraavan vuoden Fujica AZ-1 sisälsi runsaasti elektroniikkaa Canon AE-1:n tavoin.

Järjestelmäkameroissaan Fujica käytti läpi 1970-luvun M42- eli Pentax-Praktica-kierrettä objektiivien kiinnitykseen, kunnes se vuonna 1980 esitteli uuden X-bajonetin. 
Sen yhteydessä tuotiin markkinoille uusi neljän kameran Fujica AX-sarja, jossa Pentax-kierre oli korvattu Fujican omalla X-bajonetilla ja kamerat oli muutenkin uudistettu täysin. Sarjan lippulaiva oli kolmella valotusautomatiikalla (S, A ja P) varustettu AX-5, välissä oli automaattivalottava AX-3, AX-1 oli pelkistetty automaattimalli aloittelijoille ja STX-1 käytännössä uudella bajonetilla päivitetty ST 605. Uusi Fujinon XF -objektiivisarja kattoi alkuun 15 objektiivia 16 millimetrin laajakulmasta 400 millimetrin teleen. Muita varusteita olivat kaksi automaattisalamaa ja pohjaan kytkeytyvä moottoriviritin.

Fuji lopetti järjestelmäkameroiden valmistamisen vuonna 1985, koska ei uskonut menestyvänsä uudessa automaattitarkenteisten kameroiden kilpailussa.

Kompaktikamerat
Kinokoon kompaktikameroissa Fujica oli mukana 1960-luvun alun puolikokotrendissä (negatiivikoko 18×24 mm) Fujica Half -mallillaan. Vuonna 1977 se oli ensimmäisiä valmistajia Konican ja Yashican rinnalla, jotka sisällyttivät kameraan kiinteän salamalaitteen.

Kaitafilmikamerat
Kaitafilmikameroissa Fujica käytti itse kehittämäänsä Single-8-filmikasettia eikä Kodakin Super-8-kasettia, minkä ansiosta sen kamerat olivat pienikokoisia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Valokuvausalan tuotemerkit
Alex Komulainen

Alex Komulainen (s. 2000) on suomalainen tanssija ja tanssinopettaja Tanssikoulu DCA:ssa. Hänen vanhempansa ovat Anitra Ahtola ja Jari Komulainen. Hän on voittanut yli 70 arvokisamitalia ja tehnyt menestyneitä tanssikoreografiota. Hänen sisaruksensa ovat tanssijat Anina ja Yasmin Janatuinen sekä Oskar Komulainen. Anina Janatuinen oli mukana Helsingin kaupunginteatterin Billy Elliot -musikaalissa vuonna 2015.

Alex ja Oskar Komulainen osallistuivat Talent Suomeen vuonna 2009, ja heidän esityksensä koreografiasta vastasivat heidän äitinsä Anitra sekä DCA:n tanssinopettajat Jutta Jalonen ja Sanaz Hassani. Poikien tanssiryhmä, New Style Busters voitti Pakko tanssia -kisan vuonna 2013. 

Komulainen on toiminut aiemmin laulaja Isac Elliotin taustatanssijana. Tällä hetkellä hän opiskelee tanssia Yhdysvalloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
https://www.instagram.com/alex_komulainen/?hl=fi Alex Komulainen Instagramissa

https://www.tanssikouludca.fi/opettajat/alex-komulainen-axu

https://www.iltalehti.fi/viihdeuutiset/a/36dfca22-4d52-445d-a2de-40df872270cf

https://www.lansivayla.fi/artikkeli/730828-tanssikoulu-dcan-kasvatit-kahmivat-huimia-sijoituksia-mm-kilpailuissa-olemme

https://www.youtube.com/results?search_query=alex+komulainen

https://www.seiska.fi/Uutiset/Anitra-Ahtola-kannusti-tytartaan-teatterissa-koko-pesueen-voimin-kuva/1080921

Suomalaiset tanssijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Audible

Audible on yhdysvaltalainen Amazonin omistama maailman suurin äänikirjojen ja puheviihteen tuottaja ja jakelija. Audiblella on asiakkaita yli 150 maassa.

Audible Inc. perustettiin vuonna 1995, ja se julkaisi vuonna 1997 ensimmäisen mobiililaitteissa toimivan äänisoittimen Audible MobilePlayerin. Vuonna 2000 yritys otti käyttöön kuukausimaksulla toimivan tilausmallin. Audible laajensi toimintaansa 2000-luvun alussa muun muassa Saksaan, Iso-Britanniaan ja Ranskaan. Amazon osti Audiblen vuonna 2008. Audible-sovelluksen voi ladata iPhone- tai Android-laitteelle App Storesta tai Google Playsta.

Lähteet 

Suoratoistopalvelut
Äänikirjat
Amazon.com
Uruguayn luterilainen kirkko

Uruguayn luterilainen kirkko () on luterilainen kirkkokunta Uruguayssa. Sillä on kolme seurakuntaa ja 197 jäsentä. Se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.

Historia 
Uruguayn luterilainen kirkko sai alkunsa argentiinalaisten lähetystyöntekijöiden aloitettua maassa työnsä vuonna 1936. Uruguayhin perustettu seurakunta oli aluksi jäsenenä yhdysvaltalaisessa Missouri-synodissa, sitten Argentiinan evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Brasilian evankelis-luterilaisessa kirkossa. Vuonna 2004 siitä tuli itsenäinen ja vuonna 2010 se perusti oman kansallisen kirkkokunnan.

Lähteet 

Evankelis-luterilaiset kirkot
Uruguay
Otavallanhovi

Otavallanhovi  oli kaupunginarkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema asuinkerrostalo, joka sijaitsi Tampereen keskustassa Otavalankadun ja Tuomiokirkonkadun kulmassa. Vuonna 1925 valmistunut rakennus oli Kyttälän viimeisiä 1900-luvun alkupuolelta peräisin olleita kivitaloja. Se purettiin vuonna 2018.

Arkkitehtuuri ja status
Otavallanhovi oli L-kirjaimen muotoinen kolmikerroksinen rakennus, jossa oli kolme porrashuonetta ja 21 asuntoa. Lisäksi kellarikerrokseen sijoittui yksi liikehuoneisto. Arkkitehtuuriltaan talo edusti 1920-luvun klassismia. Katujulkisivut olivat siniharmaata rapattua seinäpintaa, jossa oli lisäksi valkoisia koristeosia: Otavalankadun puolella viisi pilasteria ja Tuomiokirkonkadun puolella erkkeri. Ylhäällä oli räystäsfriisi, ja alhaalla rakennusta kiersi graniitilla verhottu sokkeli. Sisäpihan puolella julkisivut olivat harmaata tiiltä, jota ei ollut päällystetty rappauksella. Sisäpihalle johtanut porttikäytävä sijaitsi Tuomiokirkonkadulla.

Pirkanmaan maakuntamuseon mukaan klassismin muotokieli näkyi katujulkisivuissa ”erinomaisen hienosti”. Myös porrashuoneet olivat säilyttäneet alkuperäiset tyylipiirteensä. Rakennusta ei ollut suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö oli määritellyt sen rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäväksi kohteeksi.

Purkaminen
Otavallanhovin putkiremontin yhteydessä vuonna 2015 kävi ilmi, että taloa vaivasi laaja kosteus- ja homeongelma. Mikrobivaurioiden korjaaminen olisi edellyttänyt muun muassa, että kaikki huoneistot olisi purettu ja rakennettu uudelleen. Koska kyseessä oli pieni taloyhtiö, suuri remontti olisi tullut maksamaan yksittäiselle osakkeenomistajalle satojatuhansia euroja. Taloyhtiö päätti sen vuoksi hävittää koko rakennuksen. Tampereen kaupungin rakennusvalvonta myönsi sille purkuluvan, ja kaupunginvaltuusto muutti alueen asemakaavaa niin, että tontille oli mahdollista tehdä 5–6-kerroksinen uudisrakennus.

Pirkanmaan maakuntamuseo, joka toimi Museoviraston edustajana, ei kannattanut kyseistä kaavamuutosta. Se katsoi, että Otavallanhovin purkaminen ja uudisrakentaminen merkitsivät kulttuurihistoriallisten arvojen hävittämistä. Museon mielestä olisi ollut syytä tutkia perusteellisemmin vaihtoehto, jossa Otavallanhovi olisi säilytetty osittain.

Talon rock-historiaa
Otavallanhovi oli osa tamperelaisen rock-musiikin eli manserockin historiaa. Talossa asui 1970-luvun alussa muusikko Harri Rinne, ja hänen asunnossaan äänitettiin Juice Leskisen yhtyeen Coitus Intin ensimmäiset demonauhat vuosina 1972–1973.

Lähteet

Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
Tampereen asuinrakennukset
Juice Leskinen
Kyttälä
Kivinilkkakalat

Kivinilkkakalat (Zoarcoidei) on ahvenkalojen (Perciformes) alalahko.

Kivinilkkakaloihin luetaan 14 heimoa ja 410 lajia.

Lähteet
Markus Rauramo

Markus Rauramo (s. 1968) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut Fortumin toimitusjohtajana vuodesta 2020. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta.

Ura

Rauramo toimi Stora Enson erilaisissa esimies- ja johtotehtävissä vuosina 1993–2012, muun muassa Brysselissä. Vuonna 2004 hänet nimitettiin konsernin rahoitusjohtajaksi ja hänen toimipaikkansa oli neljän vuoden ajan Lontoo. Vuonna 2008 hän aloitti Stora Enson talousjohtajana, samalla hänestä tuli myös yhtiön johtoryhmän jäsen.

Fortumin talousjohtajaksi Rauramo siirtyi syyskuussa 2012. Vuonna 2013 hän toimi yhtiön väliaikaisena toimitusjohtajana. Vuonna 2014 hänestä tuli Heat, Electricity Sales and Solutions -divisioonan johtaja, vuonna 2016 City Solutions -divisioonan johtaja. Maaliskuussa 2017 Rauramo aloitti Fortumin talousjohtajana. Loppuvuonna Fortum hankki 47 prosenttia Uniperista. Yhtiön toimitusjohtajana toimi Pekka Lundmark, hallituksen puheenjohtajana Sari Baldauf ja varapuheenjohtajana Matti Lievonen. Ohjausministerinä toiminut Mika Lintilä ei halunnut puuttua kauppaan, vaan luotti yhtiön johdon arviointikykyyn. 

Rauramo aloitti Fortumin toimitusjohtajana heinäkuussa 2020.

Rauramolle myönnettiin maaliskuussa 2022 yli 400 000 euron kannustinpalkkio edellisen vuoden suorituksista. Vuosi oli Fortumille kaikkien aikojen paras liiketuloksella mitattuna. Palkkio maksettiin huhtikuussa, jolloin Uniperin tulosohjeistus oli ennallaan. Myöhemmin samassa kuussa se kuitenkin antoi tulosvaroituksen. Syksyllä 2022 Fortum myi osuutensa Uniperista Saksan valtiolle. Uniperista laskettiin koituneen Fortumille vajaan kuuden miljardin euron tappio, eli se oli yksi Suomen historian tappiollisimmista sijoituksista.

Luottamustehtävät
Rauramo on toiminut Uniperin hallintoneuvostossa vuodesta 2018 lähtien. Lisäksi hän on Sammon hallituksen jäsen. 

Aiemmin hän on toiminut Teollisuuden Voiman , Wärtsilän ja Ahlstromin hallituksissa.

Yksityiselämä
Rauramo on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Markus Rauramo on vuorineuvos Jaakko Rauramon poika.

Lähteet

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Edvard Berendts

Edvard (Eduard) Berendts (21. joulukuuta 1860 Pietari, Venäjä – 5. elokuuta 1930 Tallinna, Viro) oli venäläinen professori ja lainoppinut, jonka tutkimukset koskivat muun muassa Ruotsin oikeusoloja. Sittemmin hän oli jäsenenä sensuurihallituksessa. Vjatšeslav von Plehwen johtaessa Suomen asioita Berendts nimitettiin virkamieheksi erinäisiä toimia varten ministerivaltiosihteerin-virastoon ja yliopiston kanslerinsihteeriksi, mutta olojen palautuessa hän sai näistä toimista laillisen eron. Berendts julkaisi myös venäjäksi esityksiä Suomen raha-asioista, yliopistosta ynnä muusta. Uransa viimeiset vuodet 1919–1930 Berendts oli Tarton yliopiston professori.

Huomionosoitukset
 valtioneuvos 1895
 todellinen valtioneuvos 1904
 salaneuvos 1914

Lähteet

Aiheesta muualla

 Edvard Berendts, Biografiasampo

Venäläiset professorit
Tarton yliopiston professorit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Sysivälskäri

Sysivälskäri (Acanthurus gahhm) on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva trooppisissa merivesissä elävä kalalaji. Sitä pidetään toisinaan meriakvaariossa.

Sysivälskäri voi maksimissaan kasvaa 40 senttimetrin mittaiseksi. Sen selkäevässä on yhdeksän piikkiä ja peräevässä kolme.

Sysivälskäriä tavataan kotoperäisenä Punaisellamerellä, Adeninlahdella ja Socotrassa. Tyynellämerellä havaitut sysivälskärit ovat ilmeisesti olleet todellisuudessa epolettivälskäreitä (Acanthurus nigricauda). Sysivälskäriä tavataan yleensä koralliriutoilla tai niihin liittyvillä elinympäristöillä 5–50 metrin syvyydessä. Sitä uhkaavat kaupunkien kasvu, uudisraivaus rannikkoalueilla, kalastuksen lisääntyminen, piikkikruunujen määrän räjähdysmäinen kasvu ja vesien saastuminen. Sysivälskäriä kalastetaan ravinnoksi, mutta tällä hetkellä sillä ei ole merkittävää vaikutusta lajin populaatioihin.

Lähteet 

Välskärikalat
Antti Syväjärvi

Antti Samuli Syväjärvi (s.  Pello) on suomalainen filosofian tohtori ja hallintotieteen tohtori, joka on toiminut Lapin yliopiston hallintotieteen professorina vuodesta 2005  ja Tampereen yliopiston dosenttina (henkilöstövoimavarojen johtaminen) vuodesta 2007. Hän on toiminut Lapin yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan dekaanina 2015-2017 ja tutkimusvararehtorina 2018-2019. Syväjärvi on Lapin yliopiston rehtori vuosina 2020-2024. 

Syväjärvi tuli ylioppilaaksi Pellon lukiosta (1987). Hän vietti 1990-luvun Iso-Britanniassa ja suoritti yliopistotutkinnon Birminghamissa (Aston University, UK 1994) ja valmistui psykologia pääaineenaan filosofian tohtoriksi Cardiffin yliopistosta (Cardiff University, Wales 1998). Hän sai tutkinnonrinnastuksella Helsingin yliopistosta filosofian tohtorin arvon (1999) ja lisäksi hän valmistui Lapin yliopistosta hallintotieteen tohtoriksi (2005).

Syväjärvellä on vajaa 200 tieteellistä julkaisua ja hän on tehnyt myös julkishallinnon toiminnan arviointia sekä konsultointia. Ensisijaisina tutkimuksen kiinnostusaiheinaan Syväjärvi pitää julkishallinnon ja -organisaatioiden sähköistä hallintoa, tietohallintoa, henkilöstöhallintoa ja johtajuutta.

Teoksia
(joitakin esimerkkejä)

Lähteet

Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Suomalaiset psykologit

Lapin yliopiston professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Kakarat

Kakarat on suomalainen 12-osainen draamasarja, jonka esittäminen alkoi Yle TV2:lla 1. tammikuuta 2020. Samana päivänä se julkaistiin kokonaisuudessaan Yle Areenaan. Sarjan pääkäsikirjoittajana on toiminut Terhi Arola ja sen ovat ohjanneet Juho Kuosmanen (jaksot 1–4) ja Markus Lehmusruusu (jaksot 5–12).

Sarjan keskiössä on kaksi perhettä: duunarihenkiset Oksaset sekä varakkaammat Sundströmit. Perheiden nuoret aikuiset Asta ja Joona seurustelevat. Barcelonasta Suomeen palaavaa Joonaa odottaa lentokentällä poliisi, sillä hän on sekoittanut armeijan aloituspäivänsä. Pian sen jälkeen Asta puolestaan huomaa olevansa raskaana. Astan nuoremmalla veljellä Eerolla on teini-iän ongelmia ja Astan vanhemmat yrittävät saada vielä yhtä lasta. Joonan isällä on alkoholiongelma ja Joonan ydinfyysikkoäiti työskentelee burn outin partaalla. Sarja sijoittuu Loviisaan.

Sarja kuvattiin keväällä 2019.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kakarat Yle Areenassa

2020-luvun televisiosarjat
Suomalaiset draamasarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Agderin fylke

Agder on Norjan fylke eli lääni, joka muodostettiin Itä-Agderin ja Länsi-Agderin fylkeistä 1. tammikuuta 2020.. Agderin pinta-ala on 16 434,12 km² ja asukasluku 303 754 (2018).

Agder on Norjan eteläisin lääni. Valtaosa alueen asukkaista asuu rannikolla. Vuoteen 1919 saakka entinen Itä-Agder tunnettiin Nedenesin lääninä (Nedenes amt).

Agderin kunnat

Agderin lääniin kuuluu 25 kuntaa ja kaupunkia:
Arendal
Birkenes
Bygland
Bykle
Evje og Hornnes
Farsund
Flekkefjord
Froland
Gjerstad
Grimstad
Hægebostad
Iveland
Kristiansand (Kristiansand, Songdalen, Søgne)
Kvinesdal
Lillesand
Lindesnes (Lindesnes, Mandal, Marnardal)
Lyngdal (Audnedal, Lyngdal)
Risør
Sirdal
Tvedestrand
Valle
Vegårshei
Vennesla
Åmli
Åseral

Arendalin, Farsundin, Flekkefjordin, Grimstadin, Kristiansandin, Lillesandin, Lyngdalin, Mandalin, Risørin og Tvedestrandin kunnilla on kaupunkistatus.

Lähteet

Norjan fylket
Liberian evankelis-luterilainen kirkko

Liberian evankelis-luterilainen kirkko () on luterilainen kirkkokunta Liberiassa. Sillä on 91 seurakuntaa ja 7327 jäsentä. Se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.

Historia 
Liberian evankelis-luterilaisen kirkon varsinainen alku juontaa juurensa yhdysvaltalaisen Missouri-synodin vuonna 1978 aloittamasta lähetystyöstä, vaikka myös vuonna 1969 aloitettu luterilaisten raamatunkääntäjien tekemä työ on myös vaikuttanut siihen. Liberiassa käydyt sisällissodat hajottivat maan luterilaiset eri tahoille ja johtivat neljän erillisen luterilaisen kirkon syntymiseen. Vuonna 2009 nämä ryhmät yhdistyivät muodostaen Liberian evankelis-luterilaisen kirkon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirkon kotisivut

Evankelis-luterilaiset kirkot
Uskonto Liberiassa
Vikenin fylke

Viken on Norjan fylke eli lääni, joka muodostui vuoden 2020 lääniuudistuksessa. Vikenin fylkeen kuuluvat aiemmat Akershusin, Buskerundin ja Østfoldin fylket sekä Svelvikin, Jevnakerin ja Lunnerin kunnat. Vikenin hallinto sijaitsee Oslossa, joka kuitenkin on oma erillinen fylkensä. Nimi Viken on Oslonvuonon ympäristön viikinkiaikainen nimitys, jota myöhäiskeskiajalta alkaen on käytetty Bohuslänin pohjoisosan nimityksenä.  Viken rajautuu pohjoisessa Innlandetin fylkeen, etelässä Vestfoldin ja Telemarkin fylkeen sekä lännessä Vestlandin fylkeen.

Vikenin fylken kunnat 
Vikeniin kuuluu 51 kuntaa:
Aremark
Asker
Aurskog-Høland
Bærum
Drammen
Eidsvoll
Enebakk 
Flesberg
Flå 
Fredrikstad
Frogn
Gjerdrum
Gol
Halden
Hemsedal
Hol
Hole
Hurdal
Hvaler
Indre Østfold
Jevnaker
Kongsberg
Krødsherad
Lier
Lillestrøm
Lunner
Lørenskog
Marker
Modum
Moss
Nannestad
Nes
Nesbyen
Nesodden
Nittedal
Nordre Follo
Nore og Uvdal
Rakkestad
Ringerike
Rollag
Rælingen
Råde
Sarpsborg
Sigdal
Skiptvet
Ullensaker
Vestby
Våler
Ål
Ås
Øvre Eiker

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen arktinen seura

Suomen arktinen seura ( Arktiska Föreningen i Finland r.y.) on sen oman ilmoituksensa mukaan tarkoitus seurata arktisen alueen kehitystä ja vaikuttaa arktista aluetta koskevissa kysymyksissä Suomen edunmukaisesti. Tähän tarkoitukseen se pyrkii järjestämällä seminaareja, esitelmiä ja muita tilaisuuksia. Sen postiosoite on sama kuin Ulkopoliittisella instituutilla.

Lähteet 

 Suomalaiset järjestöt Kansainvälinen politiikka
Nick Bosa

Nicholas "Nick" John Bosa (s. 23. lokakuuta 1997 Fort Lauderdale, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Bosan pelipaikka on puolustuksen uloin linjamies. Kaudella 2019 Bosa edusti San Francisco 49ersia. Hänet varattiin vuoden 2019 varaustilaisuuden toisena pelaajana. Kauden 2019 päätteeksi Bosa valittiin sarjan parhaaksi tulokkaaksi ja parhaaksi tulokaspuolustajaksi.

Nickin isoveli Joey Bosa on myös ammattilaispelaaja. Hän pelaa samalla pelipaikalla kuin veljensä Nick.

Collegeura
Bosa siirtyi pelaamaan Ohion osavaltionyliopistoon vuonna 2016. Ensimmäisellä kaudella Bosa pelasi 12 ottelua tehden niissä viisi säkitystä ja 29 taklausta. Toisella kaudellaan Bosa pelasi 14 ottelua, joissa teki 34 taklausta ja 8,5 säkitystä. Kolmantena vuotenaan Bosa kärsi vatsalihasvamman, joka katkaisi hänen kautensa kolmen ottelun jälkeen. Bosa päätti lopettaa kauden kesken ja keskittyi vuoden 2019 varaustilaisuuteen.

Ammattilaisura
Bosa varattiin vuoden 2019 varaustilaisuuden toisena pelaajana. Hänet varasi San Francisco 49ers, jonka kanssa Bosa teki neljän vuoden sopimuksen. Heti ensimmäisellä kaudellaan Bosa pelasi kaikki 16 runkosarjan ottelua tehden niissä 47 taklausta, 9 säkitystä, yhden syötönkatkon ja yhden rähmäyksen. Bosa valittiin kauden päätteeksi vuoden parhaaksi tulokkaaksi sekä vuoden parhaaksi puolustajatulokkaaksi.

Tilastot

College

Ammattilaisena

Lähteet

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Tekokukka

Tekokukka, tekokasvi, keinokukka, keinokasvi, on kukkaa tai kasvia jäljittelevä sisustuselementti. 

Tekokukat ovat helppohoitoisia koska ne eivät tarvitse kastelua tai hoitoa. Ne myös sietävät hyvin viileyttä, auringon paahdetta ja valon vähäisyyttä. Valmistustekniikalla voidaan tehdä myös puita, kuten Laakeripuu ja Oliivipuu. Aidoista kasveista poiketen jäljitelmät eivät puhdista ilmaa. Tekokukat sopivat myös allergikoille.

Materiaaleja
Polyesteri
Paperi 
Nailon sukkahousut
Silkki
Savi
Lasi
Vaha
Muovi

Historia
Emma Fürstenhoff oli ruotsalainen floristi joka 1800 luvulla oli kansainvälisesti tunnettu vahasta tehdyistä kukistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kukat
Kasvit
Sisustus
Emma Fürstenhoff

Emma Fürstenhoff (1802 Tukholma – maaliskuu 1871 Pariisi) oli ruotsalainen floristi joka oli kansainvälisesti tunnettu vahasta tehdyistä kukistaan. 

Aluksi hän teki ornamentteja myyntiin ja lopulta oppi tekemään kukkia. Hän esitteli töitään monissa menestyksekkäissä taidenäyttelyissä Tukholmassa, myöhemmin myös Lontoossa, Pietarissa ja Pariisissa. Pietarissa hän pysytteli kaksi vuotta ja siellä hänestä tuli kuuluisa.

Muutettuaan pysyvästi Pariisiin hän perusti studion jossa valmistettiin tekokukkia. Monet hänen työntekijöistään olivat naisia, kuten Thilda Österberg joka myös oli ruotsalainen. Fürstenhoff oli menestyksekäs taiteilija joka teki kokonaisen omaisuuden töillään. Yksi hänen asiakkaistaan oli Harriet Howard.

Ruotsalaiset taiteilijat
Floristiikka
Vuonna 1802 syntyneet
Vuonna 1871 kuolleet
Martin Rinkart

Martin Rinkart (Rinckart) (23. huhtikuuta 1586 – 8. joulukuuta 1649), saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Elämä 
Martin Rinkart syntyi Eilenburgissa, Saksissa ja hän opiskeli myös Leipzigissä. Hän haki diakonin virkaa kotikaupungissaan, mutta ei saanut sitä. Sen sijaan hän toimi pappina Neustadtissa, Eislebenissä ja Erdebornissa. Kuitenkin 1617 hänestä tuli Eilenburgin kirkkoherra ja hoiti virkaansa kuolemaansa saakka.

Rinkart oli tuottelias kirjailija ja hyvä muusikko .Keisari palkitsi hänet "seppelöidyn runoilijan" arvonimellä (poetas laureatus) 1614.  Hänen teoksensa ovat kuitenkin pääosin kadonneet. Tunnetuin hänen säilyneistä virsistään on virsi ”Nun danket alle Gott” ja se ilmestyi 1636 hänen kirjassaan ”Jesu Herzbüchlein”. Se lienee kuitenkin kirjoitettu jo 1630 Reformaation satavuotisjuhlaan. Virsi julkaistiin Johann Crügerin Praxis Pietatis melica-kokoelmassa 1647 Grügerin kirjoittamalla sävelmällä.

Rinckartin virsi ”Nun danken alle Gott” oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1938 virsikirjassa virsi 426 ”Nyt Herraa kiittäkää Te kansat, riemuissanne”. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 5 "Käy, kansa, laulamaan Herralle kiitostasi”, Pekka Kivekkään suomennoksena.

Lähteet 

Saksalaiset virsirunoilijat
Vuonna 1586 syntyneet
Vuonna 1649 kuolleet
Saksalaiset papit
Kirurgikala

Kirurgikala (Acanthurus chirurgus) on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva subtrooppisissa merivesissä elävä kalalaji.

Ulkonäkö ja koko 

Kirurgikalan tavallienen pituus on 35 senttimetriä ja maksimipituus 39 senttimetriä. Suurin tavattu paino on 5,1 kilogrammaa. Sen ruumis on litteä ja korkea. Silmä on melko ylhäällä ja suu on pieni. Selkäevä on koko selän mittainen. Kirurgikalalla on kummallakin puolella ruumista pyrstön tyvessä leikkausveistä muistuttava piikki. Kala voi tarvittaessa pidentää tätä piikkiä epätoivottujen yhteenottojen välttämiseksi. Levien raaputtamiseen erikoistuneet hampaat ovat lastanmuotoisia, sijaitsevat lähekkäin ja reunoiltaan lovisia. Kirurgikalan kokonaisväritys voi vaihdella hieman. Se voi muuttua siniharmaasta tummanruskeaksi tai vaalentua tai  tummua dramaattisesti. Riutoilla on havaittu tummia kirurgikaloja ja hiekkapohjilla vaaleampia. Kyljissä on 10–12 ohutta, tummaa, pystysuuntaista juovaa. Pyrstoevän vieressä on usein leveä, vaalea alue, kun taas alueella sijaitsevan piikin suojus on musta. Tämän yksityiskohdan avulla kirurgikala voidaan erottaa muista Acanthurus-suvun lajeista. Piikkiä ympäröi joka puolelta sininen rengas. Selkä-, perä- ja pyrstöevän reuna on sininen ruumiin värityksestä riippumatta.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Kirurgikalaa tavataan läntisellä ja itäisellä Atlantin valtamerellä. Fernando de Noronhan saarella Atlantin valtameren lounaisosassa nuorten kirurgikalojen on havaittu pitävän puhdistusasemia yhdessä sinivälskärien (Acanthurus coeruleus) ja ylikersanttikalojen (Abudefduf saxatilis) kanssa. Ne syövät leviä sekä poistavat vanhaa ihoa ja loisia liemikilpikonnilta (Chelonia mydas). Erityisesti ne keskittyvät puhdistuksessa räpylöihin. Kirurgikalaa kalastetaan merkittävästi Haitilla ja Jamaikalla, ja jälkimmäisessä populaatiot ovat paikallisesti heikentyneet, mutta maailmanlaajuisesti tällaista kehitystä ei ole havaittu.

Lähteet 

Välskärikalat
World of Warcraft: Shadowlands

World of Warcraft: Shadowlands on kahdeksas lisäosa World of Warcraft -nettiroolipelille. Lisäosa julkistettiin ensimmäisen kerran BlizzConissa 1. marraskuuta 2019 ja sen suunniteltiin alun perin julkaistavan 27. lokakuuta 2020 ennen kuin julkaisua siirrettiin myöhemmäksi: 23. marraskuuta 2020.

Uudet ominaisuudet
Pelin ominaisuuksiin kuuluvat:
Uusi pelattava alue: Varjomaat ().
Tasojen laskeminen: esimerkiksi tason 120 (Battle for Azerothin tasokatto) saavuttaneet pelaajat palautuvat tasolle 50 ja tasokatto laskee 60:een.
Uusi peli+ (): uudet pelaajat aloittavat saarelta ”Exile’s Reach”, jossa he oppivat kuinka peli ja sen mekaniikka toimivat. Suoritettuaan sen pääsee Battle for Azerothin sisältöön, kun taas aiemmin kokeneet pelaajat voivat luoda uusia hahmoja ja käydä uudelleen läpi vanhojen lisäosien kokemukset tasolle 50 asti, jolloin he voivat lähteä myös Varjomaille.
Myös pandareenit ja liittolaisrodut voivat nykyään valita kuolonritarin () hahmoluokakseen.
Mahdollisuus liittyä yhteen neljästä Varjomaiden liitosta () tasolla 60.

Varjomaat
Pelin uusi pelattava alue, Varjomaat, on ulottuvuus, jonne kaikkien Warcraft-universumin maailmojen elollisten olentojen sielut päätyvät kuoleman jälkeen. Northrendissä sijaitseva Icecrown Citadel toimii Azerothin ”ankkurina” tähän ulottuvuuteen ja portaali Varjomaille aukesi juuri Northrendin yläpuolelle, kun Lich-kuninkaan kypärä tuhoutui. Olento nimeltä The Arbiter tuomitsee Varjomailla kuolleiden sielut ja lähettää heidät yhteen neljästä Varjomaita hallitsevista liitoista (), sellaiseen, johon sielu The Arbiterin mielestä sopii. Varjomaiden keskuksena toimiva Oribos on pelin uusi puolueeton kaupunki.

Varjomaat koostuvat seuraavista alueista:
Bastion: The Arbiter lähettää sinne sielut pääsemään yli kuolevaisen elämän jättämistä taakoistaan ja liittymään enkelimäisiin kyrianeihin toimittamaan lisää kuolleiden sieluja The Arbiterin eteen.
Ardenwald: The Arbiter sinne lähettää luonnonläheiset sielut, joista jotkut syntyvät Night Fae -nimisen liiton avustuksella uudestaan, kuten puolijumala Cenarius aikoinaan.
Revendreth: The Arbiter lähettää ylimieliset sielut joko sovittamaan syntinsä tai viettämään koko kuolemanjälkeisen aikansa vampyyrimaisten venhtyrien kidutettavana.
Maldraxxus: The Arbiter lähettää sinne sotaisat sielut, joista sotaisa Necrolord-liitto valmistelee sotilaita puolustamaan Varjomaita ulkoisilta uhilta.
Maw: Tällä alueella ei ole omaa liittoa ja The Arbiter lähettää sinne sielut, jotka eivät tunne pienintäkään katumusta synneistään. Sitä hallitsee ilkeä Zovaal the Jailer, joka havittelee itselleen myös viattomien sieluja.

Juoni 

N'Zothin kukistumisen ja Azerothin maailmansielun parantumisen jälkeen, Lauman sotapäällikkyyden hylännyt Sylvanas Windrunner seuraajineen hyökkää Northrendiin ja voittaa taistelussa Lich-kuningas Bolvar Fordragonin ja Kalmoruton joukot. Sylvanas repii taistelun lopuksi kappaleiksi Lich-kuninkaan kypärän, mikä heikentää Bolvaria ja avaa Northrendin ylle portaalin Varjomaille, kuolleiden maailmaan, murtaakseen rajan elämän ja kuoleman välillä.

Lähteet

World of Warcraft
Windows-pelit
Mac OS -pelit
MMORPG-pelit
Natalia Kallio

Natalia Kallio (s. 1996 Järvenpää) on suomalainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hänen englanninkielinen esikoisrunokokoelmansa She Needs Bigger Boots ilmestyi vuonna 2019. Vuonna 2022 ilmestyi Kallion autofiktiivinen esikoisromaani Kotileikki.

Kallion puoliso on laulaja-lauluntekijä Alma.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit
Suomalaiset feministit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul Speratus

Paul (Paulus) Speratus, (13. joulukuuta 1484, Rötlen, Ellwangen, Baden-Württenberg, Saksa – 12. elokuuta 1551 tai 1554 Marienwerder, Saksa). Saksalainen luterilainen pappi, virsirunoilija ja reformaattori.

Elämä 
Speratus opiskeli Freiburg im Breisgaussa, Pariisissa ja Wienissä. Hän oli teologian, lakitieteen ja filosofian tohtori. Hänet vihittiin papiksi vuosien 1506-1508 aikoihin. Hän aloitti uransa katolisena pappina, mutta hänestä tuli uskonpuhdistuksen esitaistelija Itävallassa Salzburgissa ja Määrissä. Siellä hän tutustui Böhmin veljien ajatuksiin. Kerettiläisenä hänet vangittiin 1523 ja tuomittiin kuolemaan,  mutta hän säästyi kuolemantuomiolta ja hankkiutui vapaaksi päästyään Wittenbergiin. Hän oli ensimmäisiä pappeja, jotka luopuivat, ja solmi avioliiton 1517 Anna Fuchsin kanssa.  Lutherin suosituksesta Preussin herttua Albrecht kutsui hänet linnansaarnaajaksi Königsbergiin. Vuodesta 1530 Speratus toimi piispana Marienwerderissä (nyk. Kwidzyn, Puolassa). Yhdessä Johann Gramannin kanssa hän toteutti Preussin reformaation.

Speratus kuuluu luterilaisen virsirunouden aloittajiin. Ensimmäinen luterilainen virsivihko ilmestyi 1523. Se tunnetaan nimellä Achtliederbuch, Etlich christlich Lieder, Lobgesang und Psalm (Kahdeksan laulun kirja), koska siinä oli kahdeksan virttä. Sen virsistä neljä oli Martti Lutherin ja kolme Speratuksen käsialaa, yhden kirjoittajaa ei tiedetä. Hän käänsi myös Lutherin kokoaman Formula Missae et communionis -jumalanpalvelusjärjestyksen saksan kielelle.

Tunnetuin Speratuksen kirjoittamista virsistä on virsi ”Es ist das Heil uns kommen her” ja se ilmestyi Achtliederbuchissa. Se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 262 ”On hyvyydessään Jumala” (Säk. 1–6 Paul Speratus 1523. Ruots. ja säk. 7–9 Olavus Petri 1536. Suom. Jaakko Finno virsikirjaan 1583. Uud. Carl Gustaf von Essen 1867, komitea 1937.) Virsi on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 346 ”On hyvyydessään Jumala” Niilo Rauhalan 1998 uudelleen suomentamana.

Lähteet 
 

Vuonna 1484 syntyneet
Vuonna 1551 kuolleet 
 Saksalaiset virsirunoilijat
Saksalaiset papit
Antti Kaleva

Antti Kaleva (18. kesäkuuta 1929 Vanaja – 1. lokakuuta 1998 Sipoo) oli suomalainen laulutaiteilija (baritoni), koulunjohtaja ja musiikkikasvattaja, jolle myönnettiin Director cantus -arvonimi.

Yksityiselämä 
Kaleva kuuluu laajaan suomalaiseen opettaja/laulutaiteilija joukkoon. Hän syntyi Vanajan Aartelassa, kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1949 ja valmistui opettajaksi Helsingin Opettajakorkeakoulusta 1952. Puoliso Ritva oli myös opettaja ja pariskunta asettui aluksi Mäntyharjulle opettamaan. Musiikkiharrastus jatkui kuoron johtamisena ja kanttorin sijaistamisena. Sipooseen perhe muutti opettajiksi 1950-luvulla, jossa syntyi myös yksi tytär.

Ura ja vaikutus  
Muutto Sipooseen 1950-luvulla avasi entistä paremmat mahdollisuudet opiskella yksinlaulua. Kaleva opiskeli Sibelius-akatemian laulunopettajan Antti Koskisen oppilaana ja piti ensikonsertit 1962. Samana vuonna Kaleva voitti miesten sarjan Klemetti-opiston ja Lappeenrannan musiikkipäivien laulukilpailussa (myöh. Lappeenrannan laulukilpailu).  Voitto toi mm. mahdollisuuden esiintyä Kansallisoopperassa 1964. Kaleva jatkoi laulunopintojaan Saksassa mestarikursseilla Salzburgissa ja Münchenissä. Kun piti valita oopperan maailman ja vapaan taiteilijan/opettajan uran välillä, tinkimätön taiteilija valitsi vapauden ilmaista itseään. Sipoon Nikkilän koulun pitkäaikainen johtaja edisti musiikin harrastusta etenkin koulussaan ja seurakunnassa. Monien soittimien taitajana hän perusti puhallinorkesterin ja lapsi- sekä nuorisokuoroja. Useat oppilaspolvet saivat osaavaa ja innostavaa musiikkikasvatusta evääksi elämään. Monet saivat kipinän musiikin elinikäiseen harrastamiseen tai jopa ammattiin, esimerkkinä oboisti Aale Lindgren. Samalla hän esiintyi paljon, mielellään kirkollisissa yhteyksissä. Lähipiiri nautti myös hänen spontaaneista esiintymisistään, joille oli ominaista aina täydellinen ilmaisu. Jokainen yleisö oli taiteilijalle arvokas. Esiintyminen jatkui eläkepäivinäkin vaikean sairauden sitä estämättä, loppuun saakka. Sipoossa on jaettu Antti Kaleva musiikkistipendiä nuorille muusikoille.

Äänitteet 
 Avoinna on Taivas 1992 krc061 Näyte 1 :Olet vapaa   Näyte 2:  Saman korkean taivaan alla  Näyte 3 :  Matka on alkanut
 Tuhansin kielin  1980 (kapellimestarina Osmo Vänskä) utlp-6009
 Yleisradion kantanauhaäänitteitä vuodesta 1966 lähtien

Katso myös 
Lappeenrannan laulukilpailun voittajat

Aiheesta muualla
Musiikkia Sipoossa

Suomalaiset musiikkipedagogit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
György Bessenyei

György Bessenyei (1747−1811) oli unkarilainen kirjailija.

Bessenyei edusti Unkarin kirjallisuudessa ranskalaista klassisismia. Hänen mietiskelevä, opettavainen, vähän kuivakiskoinen runoutensa vaikutti elähdyttävästi unkarilaisen kansalliskirjallisuuden heräämiseen. Kirjoitettuaan klassisaiheisen näytelmän Agis tragédiája hän siirtyi Unkarin historiaan ja kirjoitti näytelmät Hunyadi László tragédiája ja Attila és Buda tragédiája. Bessenyein tuotannon parhaimmistoon kuuluu komedia Philosophus. Hän kirjoitti myös Voltairen Henriadea mukailevan sankarirunoelman Mátyás király. Parhaiten Bessenyei onnistui opettavaisissa runoelmissaan. Hän on kirjoittanut myös suorasanaisia, yleistajuisia filosofisia teoksia.

Suomennettu tuotanto
 "Tiszan aamuinen ihanuus", suom. Toivo Lyy, teoksessa Unkarin lyyra. SKS 1970

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarilaiset kirjailijat
Vuonna 1747 syntyneet
Vuonna 1811 kuolleet
Pjotr Bessonov

Pjotr Aleksejevitš Bessonov (1828−1898) oli venäläinen kansanrunoudentutkija. Hän oli slaavilaisten kielten professorina Harkovan yliopistossa ja on julkaissut kokoelmia ja tutkimuksia eteläslaavilaisesta kansanrunoudesta, Kirejevskijn suuren venäläisen kansanrunojen kokoelman, valkovenäläisiä kansanrunoja (1871) ja Kerjäläisten hengellisiä lauluja (Kaleki perehožije).

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset folkloristit‎
Venäläiset kielitieteilijät‎
Venäläiset professorit‎
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Leevi Tukiainen

Leevi Tukiainen (s. 20. tammikuuta 2000 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Tukiainen laukoo oikealta.

Ura 
Tukiainen aloitti jääkiekkoilun Kiekkoreippaan luistelukoulussa, josta hän siirtyi hollolalaiseen Pelicans 2000:een. Tukiainen siirtyi D-juniori-ikäisenä Pelicansiin. Kaudella 2015–2016 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 7+10=17 joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä ja Tukiainen jakoi myös sisäisen maalipörssin voiton Jerkko Rämön ja Julius Vesaajan kanssa. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa Tukiainen oli Pelicansin paras maalintekijä 16 osumallaan. Kaudella 2016–2017 hän oli Pelicansin B-nuorten paras maalintekijä 19 osumallaan.

Kauden 2019–2020 Tukiainen aloitti Pelicansin A-nuorissa. Joulukuussa 2019 seura lainasi hänet Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin, jossa Tukiainen teki kuudessa ensimmäisessä ottelussaan tehot 4+5=9. Hänet valittiin Mestiksen joulukuun kuukauden tulokkaaksi. Kaikkiaan Tukiaisen tulokaskausi toi siellä 19 runkosarjaottelussa tehot 13+10=23. Hänen piste per peli -keskiarvonsa (1.21) oli yli kolmasosan kaudesta pelanneista Mestiksen paras. Tukiainen jakoi Peliittojen sisäisen maalipörssin toisen sijan Sakke Hämäläisen kanssa edellään vain Matias Mustonen sekä sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Tukiainen nousi loppukauden Pelicansin SM-liigajoukkueeseen, jossa hän debytoi 5. helmikuuta 2020 Oulun Kärppiä vastaan. Tukiainen merkittiin joukkueen kakkosketjun vasempaan laitaan Sakke Hämäläisen ja Waltteri Merelän viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.48 minuuttia ja Tukiainen keräsi teholukeman –1. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa kymmenen runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.

Tukiainen teki huhtikuussa 2020 kaksivuotisen Pelicansin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Syyskuussa 2020 seura lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Heinolan Peliittojen Mestis-joukkueeseen. Tukiainen pelasi siellä suurimman osan kaudestaan ja oli joukkueen paras pistemies tehtyään 28 runkosarjaottelussa tehot 7+13=20. Kahdessa playoff-ottelussa hän teki yhden maalin. Tukiainen pelasi kauden aikana yhden SM-liigaottelun. Hän pelasi myös seitsemän ottelua Pelicansin U20-joukkueessa. 

Tukiainen teki Pelicansissa SM-liigauransa avausmaalin kauden 2021–2022 kuudennessa ottelussaan 1. lokakuuta 2021 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana 38 runkosarjaottelua tehopistein 6+5=11 ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä. Tukiainen pelasi myös kolme ottelua lainalla Peliittojen Mestis-joukkueessa. Huhtikuussa 2022 hän teki Pelicansin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.

Muuta 
Tukiainen on maininnut esikuvakseen Aleksandr Ovetškinin. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Pelicansin pelaajat
Heinolan Peliittojen pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Juuso Heikkilä

Juuso Heikkilä (s. 3. kesäkuuta 2000 Haapavesi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue KeuPa HT:tä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura 
Heikkilä on Haapaveden Huskien kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin oululaiseen Kiekko-Laseriin. Heikkilä toimi kaudella 2015–2016 seuran C-nuorten varakapteenina, mutta hän siirtyi kuitenkin kesken kauden Oulun Kärppien C-nuoriin, jossa Heikkilä voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kahden seuraavan kauden päätteeksi hän voitti B-nuorten SM-pronssia. Kauden 2018–2019 päätteeksi Heikkilä voitti A-nuorten Suomenmestaruuden.

Kaudeksi 2019–2020 Heikkilä siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Hän oli tehoilla 15+23=38 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Heikkilä debytoi myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Heikkilä teki liigadebyyttinsä 5. helmikuuta 2020 Oulun Kärppiä vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin 13. hyökkääjäksi. Heikkilä sai ottelussa jääaikaa 4.54 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1.

Heikkilä teki huhtikuussa 2020 Pelicansin SM-liigajoukkueen kanssa vuoden mittaisen juniorisopimuksen. Hän pelasi kauden 2020–2021 kuitenkin kokonaan seuran U20-joukkueessa.

Kaudeksi 2021–2022 Heikkilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän johti yhdeksällä osumallaan koko sarjan maalipörssiä, kun Heikkilä valittiin Mestiksen lokakuun kuukauden tulokkaaksi. Hän teki runkosarjassa lopulta 51 ottelussa tehot 18+24=42, joilla Heikkilä voitti koko sarjan tulokkaiden piste- ja maalipörssin. Hän oli myös Peliittojen paras pistemies ja syöttäjä. Heikkilä jakoi koko Mestiksen pistepörssin 11. sijan Kiekko-Vantaan Joni Piipposen kanssa. Hän jakoi myös kuudella osumallaan sarjan ylivoimamaalipörssin voiton KOOVEE:n Jani Nymanin kanssa. Heikkilä pelasi myös viisi karsintasarjan ottelua tehopistein 4+3=7 ja kaksi Suomen Cupin ottelua tehden neljä syöttöpistettä.

Heikkilä siirtyi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella jatkamaan Mestis-pelejään KeuPa HT:hen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
KeuPa HT:n pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Priyanka Gandhi

Priyanka Gandhi (s. 12. tammikuuta 1972) on intialainen kongressipuoluetta edustava poliitikko. Hän liittyi mukaan politiikkaan vuoden 2019 parlamenttivaalien edellä, jolloin hänet valittiin johtamaan puolueensa vaalityötä Uttar Pradeshin itäosissa. Aikaisemmin hän on tehnyt vaalityötä veljensä Rahulin ja äitinsä Sonian vaalikampanjoissa, mutta hän on pysytellyt itse erossa politiikasta.

Gandhi meni naimisiin liikemies Robert Vadran kanssa vuonna 1997. He ovat saaneet kaksi lasta, pojan ja tyttären. Hän perusteli pysyvänsä erossa politiikasta, koska halusi viettää enemmän aikaa lastensa kanssa. Vuodesta 1998 alkaen hän toimi politiikassa vain rajallisesti, avustaen sukuaan Amethin ja Rae Berelin vaalipiireissä. Hän sai merkittävämmän aseman politiikassa Uttar Pradeshin osavaltiovaalien yhteydessä vuonna 2017. Tuolloin hän onnistui solmimaan epätodennäköisenä pidetyn vaaliliiton Samajwadi Partyn kanssa. Hänen suosionsa on aina ollut suurempaa kuin veljensä Rahul Gandhin. 

Vuonna 2019 häntä pyydettiin kongressipuolueen puheenjohtajaksi eronneen veljensä paikalle, mutta hän kieltäytyi tehtävästä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Intian kongressipuolueen poliitikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Busch

Busch voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä 

 Adam Busch (s. 1978), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Adolphus Busch (1839–1913), saksalais-yhdysvaltalainen panimoalan yrittäjä
 Craig Busch, The Lion Man (s. 1964), yhdysvaltalais-uusiseelantilainen kissaeläinten asiantuntija ja televisioesiintyjä
 Ebba Busch Thor (s. 1987), ruotsalainen kristillisdemokraattinen poliitikko
 Ernst Busch (1885–1945), saksalainen sotamarsalkka
 Ernst Busch (1900–1980), saksalainen näyttelijä ja laulaja
 Florian Busch (s. 1986), saksalainen jääkiekkoilija
 Fritz Busch (1890–1951), saksalainen kapellimestari
 Gundi Busch (1935–2014), saksalainen taitoluistelija
 Karin Busch-Enke (s. 1961), saksalainen pikaluistelija
 Kurt Busch (s. 1978), yhdysvaltalainen autourheilija
 Kyle Busch (s. 1985), yhdysvaltalainen autourheilija, Kurt Buschin veli
 Mae Busch (1897–1946), australialainen näyttelijä
 Sabine Busch (s. 1962), saksalainen (alk. itäsaksalainen) pika- ja aitajuoksija
 Wilhelm Busch (1832–1908), saksalainen taidemaalari ja runoilija

Muita merkityksiä 

 Anheuser-Busch, yhdysvaltalainen panimoalan yritys
 Busch Gardens, elämyspuistot Floridan Tampassa ja Virginian Williamsburgissa

Katso myös 

 Bush
Lodur

Lóðurr (eli Lodur, Lothur tai Lóthurr) on Völuspán mukaan yksi kolmesta alkuperäisestä aasajumalasta, joka yhdessä veljiensä Hönirin ja Odinin kanssa loi maailman. Völuspan mukaan Odin antoi ensimmäiselle miehelle ja naiselle (Ask ja Embla) hengen, Hönir antoi heille aistit, ja Lodur antoi näille lämmön ja veren. 

Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa Lodur on nimeltään Vé ja Hönir Vili.

Jotkut mytologian tutkijat ovat yrittäneet yhdistää Lothurin Lokiin, mutta yhteyttä on vaikea todistaa, sillä mainintoja Lodurista on vähän.

Lähteet 

Skandinaavien jumalat