joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helatorstai

Helatorstai (< , ‘pyhä torstai’), toisinaan myös Kristuksen taivaaseenastumisen päivä (), on vuotuinen kristillinen juhla, jota vietetään 40. päivänä pääsiäisestä Jeesuksen taivaaseen­astumisen muistoksi. Taivaaseenastumisesta kerrotaan Apostolien tekojen ensimmäisessä luvussa sekä lyhyesti myös Markuksen ja Luukkaan evankeliumien lopussa. Useimmissa Euroopan maissa, mukaan lukien Suomessa, päivä on virallinen pyhäpäivä.

Koska pääsiäisen ajankohta liikkuu, myös helatorstain päivämäärä vaihtelee. Se on useimmiten toukokuussa, harvoin kesäkuun alussa. Koska pääsiäinen on aina sunnuntaina, neljäskymmenes päivä siitä on aina torstai. Vuonna 2011 helatorstai oli vasta 2. kesäkuuta, kun vuonna 2012 se oli 17. toukokuuta ja vuonna 2013 jo 9. toukokuuta.

Suomessa helatorstai oli vuosina 1973–1991 siirrettynä edellisen viikon lauantaihin eli ns. arkipyhäksi. Silloin sen nimenä oli suomeksikin Kristuksen taivaaseenastumisen päivä (joskus myös muodossa 'Kristuksen taivaaseenastumispäivä'). Ruotsiksi helatorstai on edelleen nimeltään vastaavasti Kristi himmelsfärdsdag.

Ajankohta 

2010–2020-luvuilla helatorstai sijoittuu kalenteriin seuraavasti:

Nimen helatorstai alkuperä
Useimmissa kielissä päivän nimi viittaa suoraan juhlan aiheeseen, Kristuksen taivaaseenastumiseen. Suomen kielessä sillä on kuitenkin perinteinen, alkujaan ruotsista lainattu nimi, jonka alkuosa hela viittaa ruotsin kielen pyhää tarkoittavaan sanaan helg. Sana helatorstai on saatu muinaisruotsin sanasta helghathorsdagh, joka merkitsee pyhää torstaita. Suomessa helatorstai oli vielä 1800-luvulla yksi tärkeimmistä juhlapäivistä. Vanhassa maatalouskulttuurissa edeltävän sunnuntain, rukoussunnuntain, ja helatorstain välisinä päivinä, kanttaanpyhinä, kuljettiin kulkueina pelloilla rukoilemassa hyvää satoa. Vanhan kansansanonnan mukaan päivä oli niin pyhä, ettei silloin ruohokaan kasva.

Helatorstain pakanallinen historia
Pakanuuden ajalta periytyvä hela on kevään juhla, joka ajoittuu kylvökauden alkuun, ja sitä vietetään, jotta jumalat olisivat suosiollisia ja antaisivat hyvän sadon. Hämeessä, Satakunnassa ja Uudellamaalla sytytettiin entisaikaan helatorstain aattona aukeille paikoille kokkoja eli helavalkeita. Karja ajettiin tulien läpi laitumelle karjatautien ehkäisemiseksi. Tavat ovat yhä paikoin elossa. Simaa juodaan, käydään lemmensaunassa ja tehdään lemmentaikoja. Nuoret myös tanssivat kokoilla.

Helatorstai muualla maailmassa
Helatorstai on julkinen vapaapäivä 
Alankomaissa, Belgiassa, Haitissa, Indonesiassa, Islannissa, Itävallassa, Kolumbiassa, Liechtensteinissa, Luxemburgissa, Madagaskarilla, Namibiassa, Norjassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Sveitsissä, Tanskassa ja Vanuatulla.

Katso myös 
 Helavalkeat 
 Helkajuhla 
 Helluntai
 Kanttaiviikko

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Helatorstai – Herran taivaaseen astuminen / Ortodoksi.net
 Helatorstai Suomen ev-lut kirkon evankeliumikirjassa

Kristilliset juhlapäivät
Suomalaiset kristilliset juhlapäivät
Toukokuun juhlapäivät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Technicolour

Helsinki-halli

Technicolour oli Jimi Pääkallon vuonna 2001 perustama suomalainen poprock-yhtye, joka lopetti toimintansa lokakuussa 2008. Yhtyeen nimi viittaa elokuvien vanhaan Technicolor-värielokuvajärjestelmään.

Ura 
Technicolour syntyi, kun Cliché-yhtyeessä soittaneet Jimi ja Dingo päättivät perustaa uuden yhtyeen. Pohjanmaalta löydettiin Gary soittamaan kitaraa. Pian Garyn löytymisen jälkeen yhtyeeseen liittyivät myös Aki ja Toni.

Yhtyeen esikoisalbumi Way Out julkaistiin syyskuussa 2003. Vaikka kaikki esikoislevyltä julkaistut kolme singleä sijoittuivat singlelistalle, eivät ne kuitenkaan nostaneet itse albumia kuin yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 37:nneksi.

Yhtyeen toinen albumi Only Shadows Dance menestyi esikoisalbumia paremmin. Se sijoittui albumille 12 viikoksi, saavuttaen parhaimmillaan 11:nnen sijan. Albumin singleistä ”All My Life” ja ”Teach Me Love (I'm In Denial)” sijoittuivat myös radiolistan kymmenen kärkeen.

Kolmannen albumin myötä yhtyeen suosio jälleen hiipui. Lokakuussa 2006 julkaistu albumi People nousi jälleen vain yhdeksi viikoksi albumilistalle, sijalle 31. 

Toukokuussa 2008 yhtye ilmoitti jäävänsä ”toistaiseksi tauolle”, ja media alkoi spekuloida, onko se hajonnut. Kitaristi Gary kuitenkin tuolloin kiisti hajoamisen. Lokakuussa 2008 yhtye ilmoitti MySpace-sivuillaan hajonneensa.

Tecnicolourin jälkeen yhtyeen jäsenet ovat jatkaneet muissa projekteissa: Laulaja Jimi Pääkallo aloitti soolouran nimellä Jimi Constantine, Gary jatkoi vuonna 2004 perustetussa Monday-yhtyeessä ja Toni soittaa Kardia- ja The Closed -yhtyeissä.

Jäsenet 
 Jimi (Konsta Hiekkanen) – laulu
 Gary (Tuomas Keskinen) – kitara
 Toni (Toni Hintikka) – bassokitara
 Dingo (Pasi Lemmetty) – rummut

Aikaisemmin yhtyeessä oli myös viides jäsen, Aki, joka lähti tammikuussa 2005 Kardia-yhtyeeseen.

Julkaisut

Lähteet 

Suomalaiset pop rock -yhtyeet
Melody Maker

Melody Maker oli Isossa-Britanniassa vuosina 1926–2000 julkaistu viikoittainen musiikkisanomalehti, joka oli alallaan maailman vanhin.

Lehti oli perustamisvuodestaan 1926 lähtien suunnattu suoraan muusikoille ja keskittyi pian jazziin. 1950-luvulla se alkoi vähitellen kattaa rock and rollia ja vähitellen saavutti toisen sijan New Musical Expressin (NME) jäljessä. Levikki kasvoi ja 1970-luvulla levikki oli 250 000 kappaletta viikossa.

Lehti jatkoi rockiin ja indiemusiikkiin keskittymistä nousevan tanssimusiikin kustannuksella ja menetti myyntiään. 1990-luvun lopulla lehti tuotiin markkinoille kiiltokantisena lehtenä. Melody Maker lakkautettiin vuonna 2000, virallisesti pitkään samalla kustantajalla olleeseen NME-lehteen sulauttamalla. NME otti samalla joitakin Melody Makerin toimittajista ja sen suositut soittotaitoon liittyvät osat.

Musiikkilehdet
Brittiläiset aikakauslehdet
Brittiläinen musiikki
683



Tapahtumia  
 Frankit tuhosivat Kemptenin kaupungin

Syntyneitä 
 Monmu, Japanin keisari

Kuolleita 
 Leo II, paavi

da:680'erne#683
600-luku
Cumbia

Cumbia on eräs kolumbialaisen kansanmusiikin tyylilaji. Se on tanssimusiikkia ja tavallisia soittimia ovat muun muassa kitarat, harmonikat ja lyömäsoittimet. Nykyään cumbia on yleistä kaikkialla Latinalaisessa Amerikassa.

Kansanmusiikki
Kolumbian musiikki
694



Tapahtumia 
 Visigoottien kuningas Egica tuomitsi ne juutalaiset orjuuteen, jotka eivät tunnustautuneet kristityiksi.

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
Balkašjärvi

Balkašjärvi (, Балқаш Көлі) on laaja, mutta matala, laskujoeton järvi Kazakstanin kaakkoisosassa. Balkaš on Keski-Aasian toiseksi suurin järvi Kaspianmeren jälkeen. Järven pinta-ala on nykyään noin 17 000 km², mutta Araljärven lailla se kutistuu, koska useat järveen aikaisemmin laskeneet joet on ohjattu maatalouden ja teollisuuden käyttöön. Suurin järveen laskevista joista on Ili.
 
Järven keskisyvyys on 5,8 m ja syvin kohta 25,6 m. Järven länsiosa on makeaa vettä ja itäosa suolavettä.

Sijainti ja koko 
Balkašjärvi sijaitsee Kazakstanissa laajan Balkašin–Alakolin painanteen syvimmässä kohdassa. Sen pinta on noin 342 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala vaihtelee veden pinnan mukaan. Kuivuuden takia 1800-luvun lopulla sekä 1930- ja 1940-luvuilla järvi oli 15 500–16 300 neliökilometriä, mutta esimerkiksi 1900-luvun alussa ja 1950-luvun lopussa järvi laajeni 18 000–19 000 neliökilometrin laajuiseksi.

Järven jakaa kahteen osaan Sarymsekin niemimaa. Läntinen osa on leveä ja matala, itäinen osa kapea ja syvä. Läntisen osan leveys on 27–74 kilometriä, kun itäisen osan leveys on 10–19 kilometriä. Syvyys on läntisessä osassa maksimissaan 11 metriä ja itäisessä osassa 26 metriä. Osat yhdistää toisiinsa kapea, noin 6 metriä syvä Uzynaralinsalmi.

Geologia ja hydrologia 
Balkašjärvi on noin 17 000–18 000 vuotta vanha järvi. Sen järviallas muodostui maankuoren liikkeiden seurauksena, ja allas täyttyi pinta- ja pohjavesivalunnan seurauksena.

Balkašjärvi on laskujoeton järvi, ja siihen laskevat joet saavat virtaavat pääosin ympäröivistä vuoristoista. Järven pohjoispuolelta virtaavat joet ovat niukkavetisiä ja matalia. Suurin Balkašjärveen laskevista joista on Ili, jonka osuus tulovirtaamasta on 73–80 prosenttia. Se laskee järven länsiosaan. Itäosan suurimmat joet ovat Qaratal, Aqsu ja Lepsi.

Ilmasto 
Balkašjärven ilmasto on tyypillistä mannerilmastoa: kesät ovat kuumat ja talvet kylmät. Vuoden keskilämpötila järven läntisessä osassa on 10 astetta ja itäisessä osassa 9 astetta. Vuotuinen sadanta on 430 millimetriä. Järvi on jäässä marraskuun lopulta huhtikuun alkuun.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kazakstanin järvet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jan Tschichold

Jan Tschichold (2. huhtikuuta 1902 Leipzig, Saksa – 11. elokuuta 1974 Locarno, Sveitsi) oli saksalainen typografi ja kirjainmuotoilija.

Tschichold tunnetaan parhaiten vuonna 1929 julkaistusta kirjastaan Uusi typografia (Die neue Typografie), joka oli nykyaikaisen typografian julistus. Kirjassaan hän hyökkäsi modernismia edeltänyttä dekoratiivista kirjansuunnittelua vastaan, ja julisti 1900-luvun typografian pyrkivän funktionaalisuuteen. Tähän kuului muun muassa ainoastaan groteskien fonttien käyttäminen ja symmetrisen muotoilun hylkääminen. Myöhemmissä kirjoituksissaan Tschichold kuitenkin otti etäisyyttä Uuden typografian sisältöön, ja osoitti ymmärtämystä esimerkiksi antiikvafonteille ja perinnetietoisuudelle.

Tschicholdin suunnittelemia fontteja ovat muun muassa Transit (1931), Saskia (1931), Zeus (1931) ja Sabon (1967). Vuonna 1945 Tschichold yhtenäisti englantilaisen Penguin Books -kustantamon kirjojen ulkoasun.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
McLean, Ruari 1975: Jan Tschichold: typographer. Lund Humphries, London.
Tschichold, Jan 1995: The New Typography. University of California Press, Berkeley. Saksankielinen alkuteos Die neue Typographie 1928, Berlin; uusintapainos 1987.

Typografit
Saksalaiset henkilöt
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Saksalaiset kirjainmuotoilijat
Super 8

Super 8 on elokuvaamiseen tarkoitettu kaitafilmiformaatti. Formaatin kehitti Kodak 1960-luvun alussa, ja se julkaistiin vuonna 1965.

Super 8 -formaatin erikoisuutena useimpiin muihin filmiformaatteihin verrattuna on sen lataamisen helppous: filmi on esiasennettu mustaan, valotiiviiseen kasettiin, jolloin filmiä ei tarvitse pujottaa kameran sisään, vaan sen voi asettaa helposti paikalleen videokasetin tavoin. Kasetti sisältää myös tiedon käytettävän filmin herkkyydestä, jolloin useimpia kameroita käytettäessä filmin valottaminen on lähestulkoon automatisoitu. Yhdessä kasetissa on noin 15 metriä filmiä, jolla voi kuvata hieman yli kolme minuuttia perusnopeudella (18 kuvaruutua/s). Aiemmin saatavilla on ollut myös 60 metrin kasetteja. 

Alun perin Super 8 -filmit ja -kamerat tarkoitettiin mykkäkuvaamiseen, mutta vuonna 1973 markkinoille tuli myös äänikasetteja, joilla oli magneettiääniraidat. Äänikasetit olivat tavallisia hieman suurempia, ja ne vaativat äänikuvaukseen tarkoitetun Super 8 -kameran, jotka ovat tosin yhteensopivia myös mykkäkasettien kanssa. Kodak lopetti ääniraidallisten kasettien valmistuksen vuonna 1997.

Super 8 oli kaitafilmaamisen huippuaikana suosituin kaitafilmiformaatti länsimaissa; Japanissa käytössä oli Fujin Single-8. Kodak (ja muutamat pienemmät filmivalmistajat) valmistaa filmiä Super 8 -formaatissa yhä, ja tarjoaa jopa ammattimaisia negatiivifilmilaatuja. Formaattia käyttävät nykyään lähinnä vakavat harrastajat ja elokuvaopiskelijat. Ammattilaiset käyttävät sitä yhä joskus musiikkivideoissa ja televisiomainoksissa, jos halutaan saavuttaa elegantisti huonolaatuinen, rakeinen kuvanlaatu. Pitkien elokuvien tuotannossa esimerkiksi Oliver Stone ja Jim Jarmusch ovat käyttäneet Super 8 -formaattia muiden formaattien rinnalla, ja muun muassa brittiläinen Derek Jarman on kuvannut sillä kokonaisia elokuvia.

Aiheesta muualla 

 Super 8 Wiki 
 Super 8 -formaatilla kuvattuja musiikkivideoita 

Elokuvafilmiformaatit
Walesin prinsessa

Walesin prinsessa () on ollut Walesin prinssin, Englannin hallitsijan vanhimman pojan, puolisolle myönnettävä arvonimi vuodesta 1282. Naispuolisista kruununperijöistä ei käytetä arvonimeä Walesin prinsessa. 

Suuri kuolleisuus ja se, että kaikki Walesin prinssit eivät ole menneet naimisiin ennen valtaannousuaan, on aiheuttanut sen, että arvonimellä Walesin prinsessa on ollut toistaiseksi vain kaksitoista kantajaa:

Joan of Kent (Walesin prinsessana 1361–1376)
Cecily Neville (1460) (vihkimistä ei mahdollisesti toteutettu)
Anne Neville (1470–1471)
Katariina Aragonialainen (1501–1502)
Karoliina Ansbachilainen (1714–1727)
Augusta of Saxe-Gotha (1736–1751)
Caroline von Braunschweig (1795–1820)
Aleksandra Tanskalainen (1863–1901)
Maria Teckiläinen (1901–1910)
Diana Spencer (1981–1997)
Camilla Parker Bowles (2005–2022)
Catherine Elizabeth Middleton (2022–)

Vain osa Walesin prinsessoista kruunattiin kuningattareksi. Ne, joiden puolisot kuolivat ennen kruunausta, ottivat yleensä arvonimen Walesin leskiprinsessa (Dowager Princess of Wales).

Vaikka Camilla Parker Bowles virallisesti saikin Walesin prinsessan arvonimen avioituessaan Walesin prinssi Charlesin kanssa, hän on edesmenneen Walesin prinsessa Dianan muistoa kunnioittaakseen esittänyt toivomuksen, että häntä kutsuttaisiin toisella hänen arvonimellään Cornwallin herttuatar.

Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset arvonimet
Wales
Victoria

Victoria voi tarkoittaa seuraavia:

 Victoria, voiton jumalatar (nimi tarkoittaa latinaksi voittoa)
12 Victoria, asteroidi
 Victoria eli jättilumpeet, lummekasveihin kuuluva kasvisuku
 Victoria tai Viktoria, naisen etunimi
 Kuninkaallisia Victoria- tai Viktoria -nimisiä henkilöitä:
 Viktoria (1819–1901), Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar 1837–1901
 Viktoria (1840–1901), Saksan keisarinna, edellisen tytär
 Viktoria (1862–1930), Ruotsin kuningatar, kuningas Kustaa V:n puoliso
 Victoria (s. 1977), Ruotsin kruununprinsessa
 Viktoria Eugenie Battenberg (1887–1969), Espanjan kuningatar
 Victoria Fjodorova, Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha (1876–1936), Venäjän suuriruhtinatar
Victoria, sukunimenä tai sen osana:
 Tomás Luis de Victoria (1548–1611), espanjalainen säveltäjä
 Victoria, vuonna 2016 alkanut brittiläinen televisiosarja
 Victoria, Sebastian Schipperin ohjaama elokuva vuodelta 2015
 Victoria: An Empire Under the Sun, tietokonestrategiapeli
 Victoria, varhaisperunalajike
 Viktoria, norjalaisen laulaja Maria Menan albumi 
 Victoria-nimisiä laivoja:
 HMS Victoria (1859), Britannian kuninkaallisen laivaston linjalaiva
 HMS Victoria (1887), Britannian kuninkaallisen laivaston ironcladtaistelulaiva
 HMCS Victoria (SSK 876), Kanadan laivaston sukellusvene
 M/S Victoria I, matkustajalaiva
 Victoria (F82), Espanjan laivaston Santa Maria -luokan fregatti
Paikannimiä
 Victoria, Australian osavaltio
 Victoria, kaupunki Romaniassa
 Victoria, Seychellien pääkaupunki
 Victoria, Bandar Labuan, Labuanin territorion pääkaupunki Malesiassa
 Victoria, entinen kaupunki Hongkongissa, aikoinaan Hongkongin kruununsiirtomaan pääkaupunki
 Victorian putoukset, maailman suurimpia vesiputouksia Zimbabwessa eteläisessä Afrikassa
 Victoriajärvi, Afrikan suurin järvi
 Victoria eli Rabat, kaupunki Maltalla
 Victoria, kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa
 Victoria, kaupunki Texasissa, Yhdysvalloissa
 Victorian piirikunta, piirikunta Texasissa, Yhdysvalloissa
 Kvarteret Victoria, Helsingin Jätkäsaareen suunniteltu ruotsinkielinen kortteli
 Victorianmaa, alue Etelämantereella.

Lähteet
Oleg Konstantinovitš Antonov

Oleg Konstantinovitš Antonov (, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2.

Elämä 
Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta. 

Vuosina 1943–1946 Antonov toimi Jakovlev OKB:n varajohtajana ja 1945 alkaen sen Novosibirskin tehtaanjohtajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Vuonna 1946 Antonovista tuli lentokoneiden suunnittelutoimiston johtaja.

Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš. 

Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostoliittolaiset lentokonesuunnittelijat
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Nihilismi

Nihilismi (, ei mitään) on vallitsevat arvot ja käsitykset kieltävä ajatussuunta. Nihilistiä vallitsee mielettömyys ja yhdentekevyys; millään ei ole merkitystä.

Määritelmä 
Nihilismi tarkoittaa vallitsevien arvojen ja käsitysten kieltämistä.

Tietoteoreettinen nihilismi kieltää totuuden tietämisen mahdollisuudenkin, arvoteoreettinen nihilismi eli arvonihilismi kieltää moraalisten arvojen, arvostusten tai normien pätevyyden tai mahdollisuuden. Poliittinen nihilismi puolestaan torjuu vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen täydellisesti. Eksistentiaalinen nihilismi kieltää elämän luontaisen merkityksen olemassaolon.

Historia 
Nihilismi oli 1800-luvulla poliittinen aate, jolla oli kannatusta varsinkin Venäjällä (asiaa käsitellään esimerkiksi Ivan Turgenevin kuuluisassa romaanissa Isät ja pojat). Poliittisten nihilistien mukaan vallitseva yhteiskuntajärjestys on täydellisen huono ja korruptoitunut ja siksi pitää rakentaa tyhjältä pohjalta uusi järjestys tieteellisten ja utilitarististen periaatteiden mukaisesti.

Nihilismi liitetään usein saksalaisfilosofi Friedrich Nietzscheen (1844–1900), joka kuitenkin oli sitä mieltä, että nihilismi on ylitettävä. Vanhojen poistettavien arvojen tilalle luodaan uusia. 

Tietokirjailija ja toimittaja Kalle Haatanen jakaa kirjassaan Ei voisi vähempää kiinnostaa - Kirjoituksia nihilismistä nihilismin passiiviseen ja aktiiviseen nihilismiin. ”Aktiivisessa nihilismissä kiistämme kaikki arvot, jolloin kyynisyys on vahvin valttimme kun taas passiivisessa nihilismissä annamme saman kyynisyyden levitä koskemaan kaikkia ja kaikkea.” 

Tunnetuimpana pohjoismaalaisena arvonihilistinä pidetään Axel Hägerströmiä (1868–1939).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Internet Encyclopedia of Philosophy: Nihilism 
Tuusvuori, Jarkko S.: Nihilismi ja totuus. Niin & näin 3/1994, 33–42.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Uuniemi

Uuniemi (, ) on Pohjois-Norjan kunta Finnmarkin läänissä Varanginvuonon rannalla. Asukkaista suurin osa on  saamelaisia. Kunnan viralliset kielet ovat pohjoissaame ja norja, ja kaksikielisenä kunnan virallinen nimi vuodesta 1989 on Unjárga-Nesseby. Kunnan hallinto- ja keskustaajama on Varanginvuonon perällä sijaitseva Varangerbotn. Uuniemen kunnalla on lyhyt maaraja Suomen kanssa, Utsjoen kunnan kohdalla.

Uuniemi rajoittuu kaakossa Etelä-Varangin kuntaan, etelässä Suomen Utsjoen kuntaan, lännessä Tenon kuntaan, sekä pohjoisessa ja koillisessa Vesisaareen. Varanginvuonon pohjukka sijoittuu Uuniemen kunnan alueelle. 

Vanhastaan elinkeinoina on harjoitettu kalastusta ja porotaloutta. Muita tärkeitä elinkeinoja kunnassa ovat maanviljely, kaivosteollisuus sekä palveluelinkeinot. Alueella on oma pohjoissaamen murteensa ja saamenpukunsa. Maastossa on runsaasti kivikautisia ja historiallisia muistomerkkejä.

Annijoki (Vestre Jakobselv) on myös tunnettu hyvänä lohijokena.

Kyliä ja paikkoja
Isovuono (Karlebotn), Juurivuono (Gandvik), Mäskivuono (Nyborg), Vierivuono (Vainesbund), Annijoki (Jakobselva)

Lähteet

Aiheesta muualla
Muhammad Zia ul-Haq

Muhammad Zia ul-Haq ()  
(12. elokuuta 1924 – 17. elokuuta 1988) oli pakistanilainen kenraali ja sotilasdiktaattori, joka toimi maan johtajana vuodesta 1977 kuolemaansa asti.

Elämäkerta 

Zia syntyi 1924 Jalandharissa nykyisen Intian alueella. Hän opiskeli Delhissä ja osallistui brittijoukoissa toiseen maailmansotaan 1943 alkaen. Pakistanin itsenäistyessä Zia liittyi maan armeijaan majurina. Hän siirtyi 1962 Fort Leavenworthin tukikohtaan Kansasiin Yhdysvaltain armeijan koulutuskeskukseen. Hän palveli Jordaniassa 1967–1970. 

Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutto nimitti Zian armeijan ylipäälliköksi vuonna 1976. Zia kaappasi vallan seuraavana vuonna 5. heinäkuuta ja lupasi järjestää vapaat vaalit 18. lokakuuta. Hän ilmoitti kuitenkin 1. lokakuuta, että vaaleja ei järjestetä. Bhutton suosion vuoksi Zia päätti siis pysyä sotilasdiktaattorina ja vangitutti Bhutton 3. syyskuuta 1977. Bhuttoa syytettiin poliittisesta murhasta ja hänet tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Tuomio pantiin täytäntöön hirttämällä 1979.

Zia otti käyttöön tiukan islamilaisen lain ja ruumiilliset ns. hudood-rangaistukset vuonna 1979. Taustalla epäillään olleen saudien kannustus. Vuonna 1984 Zia järjesti kansanäänestyksen Pakistanin kehittämisestä islamilaisena valtiona, mihin sitoi oman jatkonsa maan presidenttinä. Tällaisessa tilanteessa Zian ehdotus sai yli 95 prosentin tuen, ja näin hän sai viideksi vuodeksi jatkoajan maan johdossa. 

Zia lupasi järjestää monipuoluevaalit vuonna 1988. Bhutton tytär Benazir Bhutto palasi maanpaosta politiikkaan ja aikoi osallistua vaaleihin, mutta Zia sulki hänet puoleksi vuodeksi kotiarestiin. Zian kansansuosio oli hyvin alhaalla, koska korruptiota ja huumekauppaa ei saatu kuriin, minkä lisäksi sattui viljelyn kannalta huonoja säitä. Hänen arveltiin siirtävän vaaleja tuleviin vuosiin, mutta poliittinen pelitilanne jäi ratkaisematta, kun Zia kuoli lento-onnettomuudessa yhdessä Yhdysvaltain suurlähettilään Arnold Lewis Raphelin kanssa.

Lento-onnettomuuden syy on jäänyt epäselväksi, ja siitä on syytetty Neuvostoliittoa, Intiaa, CIA:ta sekä Zian pakistanilaisia vastustajia. Koneen on väitetty myös räjähtäneen pommin seurauksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin presidentit
Pakistanilaiset kenraalit
Diktaattorit
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Yhdystie

Yhdystiet (lyhenne yt; ) ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka eivät ole valta-, kanta- tai seututeitä. Joskus yhdysteistä käytetään myös nimitystä muu yleinen tie. Yhdystiet palvelevat paikallista liikennettä. Niiden liikenteellinen merkitys on yleensä pieni, joskin Suomessa on myös hyvinkin vilkasliikenteisiä yhdysteitä. Yhdysteille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 1000–9999, jotka voidaan merkitä valkoisin numeroin siniselle pohjalle. Aina yhdysteiden numeroita ei kuitenkaan merkitä tieopasteisiin.

Vuoden 2006 alussa voimaan tulleen uuden maantielain mukaan myös entiset paikallistiet (numerot 11000–19999) ovat nykyisin yhdysteitä. Käytännössä jako yhdysteihin ja paikallisteihin on monissa yhteyksissä kuitenkin vielä käytössä. Entisten paikallisteiden numerot ovat pelkästään hallinnollisia eikä niitä merkitä opasteisiin.

Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat yhdysteitä.
Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 51 133 kilometriä yhdysteitä, joista noin 9 prosenttia oli kestopäällysteisiä, noin 39 prosenttia kevytpäällysteisiä ja noin 52 prosenttia sorateitä.

Yhdysteiden numerointi tiepiireittäin

Nelinumeroiset yhdystiet
Näiden teiden numerot merkitään useimmiten maastoon teiden varsille, mutta ei useinkaan opasteisiin.

Viisinumeroiset yhdystiet
Nämä ovat entisiä paikallisteitä, eikä niiden numeroita merkitä maastoon.

Katso myös
Luettelo yhdysteistä
Tienumerointijärjestelmä
Valtatiet Suomessa
Kantatie
Seututie
Paikallistie
Eurooppatie

Lähteet

Maantielaki 23.6.2005/503

Viitteet

Aiheesta muualla

Tierekisterin osoitejärjestelmä
Pyreneiden niemimaa

Pyreneiden niemimaa eli Iberian niemimaa (espanjaksi ja portugaliksi Península Ibérica) sijaitsee Lounais-Euroopassa. Se rajautuu etelässä ja idässä Välimereen, pohjoisessa ja lännessä Atlantin valtamereen. Pyreneiden vuoristo yhdistää niemimaan muuhun Eurooppaan (Ranskan kautta) ja 14 kilometriä leveä Gibraltarinsalmi erottaa sen Afrikasta.

Niemimaa käsittää Espanjan, Portugalin ja Andorran valtiot sekä Britannialle kuuluvan Gibraltarin. Niemimaasta valtaosa kuuluu Espanjalle; Portugali on sen länsiosassa, Andorran kääpiövaltio Pyreneillä ja Gibraltar eteläkärjen tuntumassa.

Geenitutkimuksilla on selvitetty, että niemimaan miespuolinen väestö vaihtui pronssikaudella kokonaan, ja tästä muutoksesta on nykyisen väestön perimässä olemassa yhä merkkejä. Analyysi selvitti vuosina 6000 eaa.–1600 jaa. eläneiden iberialaisten perimää. Vertailtavina oli sekä muinaisia vainajia ja nykyihmisten DNA-näytteitä. Tutkimuksen mukaan tulijat olivat Mustanmeren ja Kaspianmeren pohjoispuolisilta aroilta lähtöisin olleita paimentolaisia, pääasiassa miehiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Portugalin maantiede
Espanjan maantiede
Euroopan niemimaat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Valmet L-70 Vinka

Valmet L-70 Vinka oli Suomen Ilmavoimien alkeiskoulukone vuodesta 1980 lähtien.  

Vinka on viimeinen kokonaan Suomessa tuotettu lentokone. Se poistui Puolustusvoimien käytöstä vuonna 2022.

Historia

1960-luvun lopulla Suomen Ilmavoimat alkoi pohtia Saab 91D Safir -koulukoneiden korvaamista. Kauppa- ja teollisuusministeriö perusti 15. syyskuuta 1970 Suomen ilmailuteollisuuden eheyttämistä varten Ilmailuteollisuuden Kehitysohjelman (IKO). Sen johtoon tuli DI Elias Järvineva. IKO:n pääpaino oli nimenomaan LEKO-70-koulukoneen kehittämisessä. Täten Elias Järvinevasta tuli Vinkan pääsuunnittelija. Valmet Lentokoneteollisuus sai tilauksen rakentaa prototyyppi LEKO-70-koulukoneesta.

Kapteeni Paavo Janhunen lensi LEKO-70:ää ensi kerran 1. heinäkuuta 1975 Kuorevedellä. Toinen koneen koelentäjistä oli insinöörikapteeni Jyrki Laukkanen. Testiohjelman jälkeen Ilmavoimat tilasi 30 konetta, joiden nimeksi tuli Valmet L-70 Vinka. Eduskunta hyväksyi rahoituksen 30 koneen tilaamiseen vuonna 1976. Ensimmäinen sarjavalmisteinen Vinka-lentokone nousi lentoon 29. joulukuuta 1979.

Vinka tuli Ilmavoimien käyttöön vuonna 1980. Pääosa Vinka-koneista toimi Kauhavalla vuoden 2005 loppuun asti asevelvollisten lentäjien ja kadettien koulutuksessa. Sen jälkeen Vinkat toteuttavat samaa tehtävää Jyväskylässä, mutta lennonopettajat tulevat Patria Aviation -yhtiöstä.

Koneesta kehitettiin vientiversio, josta rakennettiin yksi prototyyppi. Tämän tunnus oli Valmet L-70 Miltrainer (siviilirekisterissä tunnus OH-VAA). Vientikauppoja ei syntynyt. 1980-luvulla kehitettiin potkuriturbiinilla varustettu Turbo-Vinka, josta kehittyi lopulta myös ulkomaille myyty Valmet L-90 Redigo.

Puolustusvoimat lensi Vinkalla viimeisen kerran elokuussa 2022. Puolustusvoimien viimeisen Vinka-lennon lensi sama mies, joka lensi ensimmäisenkin, nyt 80-vuotias insinöörieverstiluutnantti evp Jyrki Laukkanen. Viimeiset Vinkat myydään huutokaupalla.

Vinka korvataan Yhdistyneestä kuningaskunnasta käytettyinä ostetuilla saksalaisvalmisteisilla Grob G 115E-koneilla.

Tekniset tiedot
 Vinka on 3-paikkainen, oppilas ja kouluttaja istuvat vierekkäin. 
 kokometallinen alatasoinen koulukone
 voimalaite: 200 hv Lycoming AEIO-360-A1B6 nelisylinterinen bokserimoottori
 laskuteline on kiinteä
 siipien kärkiväli: 9 633 mm
 pituus: 7 500 mm
 korkeus: 2 800 mm
 tyhjäpaino alkup. asussa 792 kg, nykyasussaan (805 ± 6) kg koneyksilöstä riippuen
 suurin lentopaino: 1 250 kg

Suoritusarvot
Pisin toimintamatka: 840 km (nopeudella 145 km/h)
Suurin nopeus: 230–240 km/h merenpinnan tasalla
Matkanopeus: 75 % teholla 215 km/h
Paras kohoamisnopeus: pinnassa noin 5 m/s kaksipaikkaisena ja 4 m/s täydellä kuormalla
Lakikorkeus: noin 5 000 m, suurimmalla lentomassalla noin 3 500 m

Kirjallisuutta 
Jyrki Laukkanen: Valmet Vinka & Redigo. Koala-kustannus, 2022. ISBN 978-952-229-220-9.

Lähteet

Aiheesta muualla 

L70Vinka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomalaiset koulukoneet
1970-luvun koulukoneet
Candombe

Candombe on afrikkalaisperäistä uruguaylaista kansanmusiikkia. Sitä esitetään yhtyeissä, joihin kuuluu noin 50-100 rumpalia. Candombe tuli Uruguayyn 1800-luvun alussa.

Katso myös 
 Tango

Aiheesta muualla 

 Candombe.com - All about candombe music and culture

Afrikkalainen musiikki
Rai (musiikki)

Rai tai raï on Algerian Oranissa ja itä-Marokossa Oujdan alueella 1900-luvun alkupuolella kehittynyttä kansanmusiikkia. Se kehittyi alun perin arabialaisesta perinnemusiikista, mutta nykyaikaisessa raissa on usein vaikutteita myös erilaisista länsimaisen populaarimusiikin tyylilajeista. Tällaista musiikkia kutsutaan myös nimellä pop rai.

Rain laulajia kutsutaan nimellä cheb (’nuori’) erotukseksi chaabi-musiikin laulajista, joita kutsutaan nimellä cheikh (’vanha’). Rai on perinteisesti miesten laulamaa, mutta nykyään on myös naispuolisia rai-artisteja. Chaba Fadelan vuonna 1979 levyttämää Ana ma h'lali ennoumia pidetään usein pop rai -musiikin alkuna. Nykyään monet rai-artistit, kuten Khaled ja Rachid Taha, lisäävät musiikkiinsa vaikutteita erilaisista populaarimusiikin tyylilajeista, kuten funkista, rockista tai hip hopista.

Tunnettuja rai-artisteja 
Khaled
Cheb Mami
Cheb Hasni
Faudel
Rachid Taha
 Cheb Mimoun El Oujdi
 Cheb Rayan
 Cheb Rizki
 Douzi

Aiheesta muualla 

 Raï - Musique.arabe
Mariachi

Mariachi on meksikolaista kansanmusiikkia. Sitä soitetaan yhtyeissä, joihin kuuluu tavallisesti kaksi viulua, kaksi trumpettia, espanjalainen kitara, vihuela ja guitarrón. Joskus mariachi-orkesterissa voi olla myös huomattavasti enemmän muusikoita.

Kansanmusiikki
Meksikon musiikki
Vihuela

Vihuela on espanjalainen kielisoitin. Sitä käytettiin renessanssin ajan musiikissa. 

Vihuelassa on tavallisesti kuusi kieltä, mutta kaksitoistakin esiintyy, viritetty pareittain G C F A D G. Soitin kehittyi 1500-luvun lopussa Espanjassa, ja sen uskotaan olevan kehitys gambasta, jolla on sukujuuret arabialaisessa kulttuurissa. Runko on vihuelassa litteä, poikkileikauksestaan suorakulmio, poiketen esimerkiksi luutun pyöreähköistä muodoista. Vihuelasta kehittyi 1700-luvulla barokkikitara, josta myöhemmin kehittyi klassinen kitara.

Meksikossa esiintyy soitin, jota kutsutaan meksikolaiseksi vihuelaksi, mutta se on täysin nykyaikainen viisikielinen kitaransukuinen soitin, eikä liity alkuperäiseen vihuelaan.

Aiheesta muualla

englanninkieliset kielisoitinsivut

Espanjan musiikki
Kielisoittimet
Renessanssimusiikki
Borettslaget

Borettslaget on norjalainen komediasarja. Siinä näyttelijä Robert Stoltenberg näyttelee Piirka Kellivoitea, suomalaista työnhakijaa.

Borettslaget sijoittuu Tertitten-nimiseen lähiöön, jossa isännöi typerä mutta leuhka kiinteistönhoitaja Narvestad. Asujaimistoon kuuluvat myös agorafobiaa poteva koiranomistajatar Linda, rappeutunut yläluokkaisen suvun vesa Yngve, aasialainen siirtolainen Ali Silmandar perheineen sekä Piirka. Stoltenberg esittää itse kaikkia näitä ja eräitä muitakin rooleja eivätkä nämä henkilöt kohtaa toisiaan. Stoltenberg ei puhu itse suomea, mutta mongertaa siten, että se norjankielisestä kuulostaa suomelta. Piirka on eräänlainen norjalaisen käsityksen mukainen stereotyyppi suomalaisesta: Hän tarttuu innolla kaikkiin haasteisiin, mutta on täysin oppimiskyvytön.

Borettslagetia on esitetty Suomessa nimellä Piirka ja naapurit.

 

Norjalaiset komediasarjat
Stereotyypit
NRK:n televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Äijänsuon jäähalli

Äijänsuon jäähalli (markkinointinimeltään Kivikylän Areena) on Rauman Lukon kotihallina toimiva vuonna 1970 valmistunut jäähalli Raumalla. Jäähalli on Suomen kolmanneksi vanhin. Samoin oli vuonna 1961 valmistunut tekojää, jonka päälle halli rakennettiin. Halliin mahtuu 4 500 katsojaa.

Halli oli alkuperäiseltä nimeltään Äijänsuon jäähalli. Areenaan mahtui 5 867 katsojaa kaudella . Areenan nimeksi tuli Kivikylän Areena kesken kauden . Areenaa alettiin kunnostaa vuonna 2005. Muutostyöt suunnitteli Arcci Oy. Edellisen kerran hallissa tehtiin merkittävämpiä kunnostustöitä vuonna 1992, jolloin hallin toiseen päätyyn tehtiin istumakatsomo ja ravintolatilat. Maan alle louhittiin uusia pukuhuoneita, ja myös vierasjoukkueen pukuhuone sijoitettiin sinne. WC-tiloja tehtiin lisää, ja aulatilojen pinta-ala moninkertaistui. Aitioita on nykyisin kahdessa kerroksessa. Lisäksi valmistui Fosters-ravintola, josta on esteetön näköala jäälle. Puinen seisomakatsomo purettiin ja rakennettiin uusi seisomakatsomo betonista, joka sijoitettiin hallin toiselle sivulle. Entisen seisomakatsomon paikalle tuli kaudeksi  istumapaikkoja ja pub, mutta kauden päätteeksi pub purettiin ja tilalle laitettiin lisää tuoleja. Alun perin seisomakatsomo piti jättää pois, mutta vastarinta oli niin kovaa, että seisomakatsomo päätettiin säilyttää. Korjaustyöt valmistuivat syksyllä 2006, ja halli nimettiin sponsorinsa mukaan Lännen Puhelin Areenaksi. Keväällä 2007 Lännen Puhelin myytiin Dna:lle ja areenan nimi vaihtui DNA Areenaksi.

Hallissa järjestetään myös konsertteja, kuten Rauma Rock.

Kaudeksi  halliin saatiin vanhan pelikellon tilalle Pomi Finland Oy:n valmistama mediakuutio. Se oli samanlainen kuin Oulun Kärppien kotihallissa oleva kuutio. Ennen kautta  halliin asennettiin uusi mediakuutio, jossa esimerkiksi hidastukset näkyvät selvempinä. Kaudeksi 2008–2009 rakennettiin myös saunallinen aitio ja kaudeksi  pelaajien perheet saivat oman aition, josta he yhdessä lapsineen voivat seurata peliä ja tutustua toisiinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Äijänsuo-areena SM-Liigan sivuilla
Äijänsuon areenapalvelut
Panoraamakuvia hallista 

Rauman rakennukset ja rakennelmat
Rauman urheilu
Suomen jäähallit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Soitinmusiikki

Soitinmusiikki eli instrumentaalimusiikki on musiikkia, jonka tuottamiseen käytetään vain erilaisia soittimia eli instrumentteja. Kappaleita, joissa käytetään vain soittimia, kutsutaan instrumentaaleiksi.

Länsimaisessa taidemusiikissa soitinmusiikin arvostus lisääntyi barokin aikana.

Instrumentaali-nimitystä käytetään erityisesti populaarimusiikissa. Levyttäneet rock- ja popartistit tekevät joskus kappaleistaan instrumentaaliversioita, jotka saattavat päätyä musiikkialbumeille bonusraitoina. Tietyissä musiikkityyleissä, kuten taide- ja elektronisessa musiikissa kaikki yksittäisen teoksen kappaleet voivat olla soitinmusiikkia. Metallimusiikissa instrumentaalit ovat yleensä rauhallisia verrattuna albumin muihin kappaleisiin, joten ne on useasti soitettu akustisella kitaralla.

Musiikin teoria
Musiikkityylit
Alois (prinssi)

Alois eli Hänen Korkeutensa prinssi Alois Philipp Maria von und zu Liechtenstein (s. 11. kesäkuuta 1968 Zürichissä) on Liechtensteinin ruhtinaan Hans Adam II:n ja ruhtinatar Marien vanhin poika ja siten maan kruununperijä. Hän on toiminut isänsä sijaishallitsijana vuodesta 2004.

Elämäkerta 

Alois aloitti koulunkäynnin isänsä tavoin Vaduzissa Vaduz-Ebenholzin peruskoulussa, josta siirtyi Liechtensteinin lukioon 1979–1987 kirjallisuushistoriaan painottaen. Lukion jälkeen hän oli sotilaskoulutuksessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja palveli brittiarmeijassa puoli vuotta, ja sen jälkeen lokakuussa 1988 siirtyi Salzburgin yliopistoon opiskelemaan lakia. Hän päätti yliopistossa opiskelun 1993 maisterintutkinnon suoritettuaan, minkä jälkeen hän meni töihin lontoolaiseen tilintarkastusfirmaan. Hän palasi kotimaahansa Liechtensteiniin 1996 valmistautumaan tulevaan ruhtinuuteensa.

Perhe 

3. heinäkuuta 1993 prinssi Alois meni naimisiin baijerilaisen herttuatar Sophien kanssa. Parilla on neljä lasta:

 prinssi Joseph Wenzel (s. 24. toukokuuta 1995)
 prinsessa Marie Caroline (s. 17. lokakuuta 1996)
 prinssi Georg (s. 20. huhtikuuta 1999)
 prinssi Nikolaus (s. 6. joulukuuta 2000)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Liechtensteinilaiset henkilöt
Kruununperijät
Sijaishallitsijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
D-A-D

D-A-D on tanskalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1982. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1986. Sen jälkeen he ovat julkaisseet yksitoista albumia, joista uusin Prayer for the Loud ilmestyi vuonna 2019. Alkujaan yhtye toimi nimellä Disneyland After Dark. 

Yhtyeen kansainvälinen läpimurto tapahtui No Fuel Left for the Pilgrims -albumilla (1989), minkä myötä yhtye lyhensi nimensä D.A.D:ksi välttääkseen Disney-yhtiön kanteen. Vuonna 1995 se muutti kirjoitusasun D:A:D:ksi ja vuonna 2000 D-A-D:ksi. Jokainen lyhenne kuvaa ajanjaksoa yhtyeen historiassa.

Historia

1980-luvun alkuvuosina D-A-D aloitti soittamisen Tanskassa alkuperäisellä nimellään Disneyland After Dark. Yhtyeen basisti Stig Pedersen keksi yhtyeen nimen. Nimen ideana on, että kun Disneylandiin on tullut pimeä, mitä tahansa voi tapahtua. Pedersenin mielestä nimi kuvasti hyvin yhtyeen musiikkiaan. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Jesper Binzer, Stig Pedersen, Peter Lundholm Jensen ja Stigin tyttöystävä Lene Glumer. Yhtyeen ensimmäinen konsertti oli nuorisoklubilla Kööpenhaminassa. Joulukuussa 1982 muut pakottivat Lene Glumerin lähtemään yhtyeestä, koska katsoivat ettei hän sopinut yhtyeeseen. Glumerin lähdön jälkeen yhtye jatkoi kolmijäsenisenä, kunnes 3. maaliskuuta 1984 Jesperin nuorempi veli Jacob liittyi yhtyeeseen. Muut jäsenet pitivät hänen liittymistään hyvänä ja ajanmyöden hän tuli osaksi yhtyettä. Koska Jacob oli jo liittyessään yhtyeeseen taitava kitaristi, nosti hän musikaalista tasoa merkittävästi.

Yhtye halusi levyttää, joten he alkoivat nauhoittaa demonauhoja treenihuoneessaan. Yhtyeen läheinen ystävä omisti levykaupan ja auttoi heitä etsimään sopivat kontaktit musiikkibisneksessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen levyn nimeltään Call of the Wild vuonna 1986. 1989 ilmestyi levy No Fuel Left for the Pilgrims, joka julkaistiin yhtyeen viisivuotispäivänä. Levy oli menestys ja toi heille miljoonan dollarin sopimuksen Warner Brosin kanssa. Yhtye luotti saavansa menestystä Yhdysvalloissa, mutta läpimurto jäi haaveeksi. Single "Sleeping My Day Away" sai soittoaikaa, mutta loppujen lopuksi he luopuivat toivosta saavuttaa menestystä Yhdysvalloissa ja päättivät keskittyä Euroopan musiikkimarkkinoille. D-A-D julkaisi 11. studioalbuminsa lokakuun 31. päivä 2011. Uusimman levyn tuottaja on aikaisimmilta levyiltä tuttu Nick Foss.

Jäsenet 

 Jacob ”Cobber” Binzer – kitara, taustalaulu (1984–)
 Jesper Binzer – laulu, kitara (1982–)
 Stig Pedersen – basso, taustalaulu (1982–)
 Laust Sonne – rummut, taustalaulu (1999–)

Entiset jäsenet 

 Lene Glumer – laulu (1982)
 Peter Lundholm Jensen – rummut (1982–1999)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Livealbumit

Kokoelma-albumit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 D-A-D:n sivusto 

Tanskalaiset rockyhtyeet
273



Tapahtumia 
 Palmyra kapinoi roomalaisia vastaan Apsaeuksen johdolla. Roomalaiset marssivat nopeasti Palmyraan ja kukistivat kapinan ryöstäen ja tuhoten kaupungin.
 Sassanidien Bahram I seurasi Hormizd I:ä.
 Aurelianus tunnusti Tetricus I:n ja Tetricus II:n Gallian keisarikunnan keisareiksi.

Syntyneitä

Kuolleita 
 Deksippos — kreikkalainen historioitsija.

200-luku
276



Tapahtumia 
 Sassanidien Bahram II seuraa Bahram I:ä.
 Florianuksesta tulee Rooman keisari.
 Florianus murhataan ja Probuksesta tulee Rooman keisari.

Syntyneitä

Kuolleita 
 Rooman keisari Marcus Claudius Tacitus
 Rooman keisari Florianus, Tacituksen velipuoli. Hallitsi 88 päivää.

200-luku
Markku Veijalainen

Markku ”Mape” Veijalainen (s. 2. maaliskuuta 1947 Hämeenlinna) on suomalainen radio- ja tv- sekä lehtitoimittaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvulla, jolloin hän juonsi suosittua Popsävel-65 -radio-ohjelmaa sekä esimerkiksi vuonna 1969 lähetettyä Jälkipuintia-nimistä popmusiikkiohjelmaa. Hän myös pyöritti jonkin aikaa Vexi Salmen kanssa mv-production-ohjelmatoimistoa, joka myi muun muassa Irwin Goodmania. 

Veijalainen työskenteli 1960-luvulla myös toimittajana mm. Apu-lehdessä ja nuortenlehti Introssa, jonka kustantajana myös toimi. Samalla vuosikymmenellä hän toimitti Yleisradiossa radio-ohjelmien lisäksi televisiolle ohjelmia nimeltä Ohimennen, Syrjähyppy, Kertaheitolla ja Antaa soittaa, yleensä yhdessä Jyrki Hämäläisen kanssa. 1970-luvun puolivälissä Veijalainen käsikirjoitti Mainos-TV:lle komediasarjaa Sämpy yhdessä pääosaa esittäneen Seppo Laineen kanssa. Pekka Parikka ohjasi Veijalaisen romaanin Kivisydän (1974) neliosaiseksi tv-sarjaksi vuonna 1985.

Sittemmin Veijalainen toimi vuonna 1985 perustetun helsinkiläisen paikallisradioyhtiön (Radio Ykkönen Oy - Radio Ettan Ab) toimitusjohtajana ja päätoimittajana liki kymmenen vuoden ajan. 1990-luvun puolestavälistä vuoteen 2005 hän päätoimitti Apu- ja Katso-lehtiä. Markku Veijalainen siirtyi huhtikuun 2005 alusta Naantaliin vetämään ”Footsteps Of Elvis” -näyttelyprojektia joka avattiin kesäkuussa 2005. Veijalainen on toiminut myös Suomen UNICEF-järjestön hallituksen jäsenenä vuosina 1998–2008. Vuosina 2009–2016 Veijalainen työskenteli toimittajana MTV3:n Studio 55 -tv-ohjelmassa yhdessä mm. Pirjo Haapojan kanssa.

Teokset 
 
 
 
 Danny - Minulta sinulle Helsinki: Readme.fi 2016

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 YLE Elävä arkisto: Teinijuontaja Markku Veijalaisesta tuli 1960-luvun nuorisojulkkis
 YLE Elävä arkisto: Mediavaikuttaja Markku Veijalaisen ura alkoi maisterin murhalla
 YLE Elävä arkisto: Ohimennen sai musiikkitähdet hupsuttelemaan

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Flogiston-teoria

Flogiston-teoria oli 1600- ja 1700-lukujen kemiallinen teoria, jolla pyrittiin selittämään palaminen. Teorian mukaan kaikissa palavissa aineissa oli eräs yhteinen ainesosa, flogiston, joka poistui niistä palamisessa.

Vuonna 1669 saksalainen fyysikko Johann Joachim Becher esitti, että kaikki kappaleet koostuvat ilmasta, vedestä ja kolmesta maa-aineksesta, joista yksi oli terra pinguis ("rasvainen maa"); muut olivat terra mercurialis ja terra lapidea eli elohopeainen ja kivinen maa. Hänen mukaansa palamisessa terra pinguis poistui aineesta.  Teoriaa kehitti edelleen Georg Ernst Stahl, joka vuonna 1703 antoi oletetulle palavalle ainekselle nimen flogiston, joka tulee kreikan sanasta flogistos (φλογιστως), palanut.

Teorian mukaan aineen palaessa siitä vapautuu flogistonia, joka oletettiin erittäin hienoksi aineeksi, joka havaittiin vain sen poistuessa sitä sisältäneestä aineesta; tällöin se ilmeni tulena, kuumuutena ja valona. Koska aine voi palaa vain rajallisen ajan rajallisessa määrää ilmaa, ajateltiin, että ilmalla oli erityinen kyky sitoa itseensä tietty määrä flogistonia.

Teoria selitti käytännöllisesti palaessa vapautuvan höyryn ja savun selittäen niiden olevan vapautuvaa flogistonia. Aineeseen sitoutuneena flogistonilla oli kuitenkin massa. Näin teoria selitti miksi kappaleen tilavuus ja paino pienenivät palaessa.

Stahl tiesi, että tarpeeksi kuumennettaessa monet metallitkin saattavat muuttua tuhkaa muistuttaviksi "kalkeiksi", joiden nykyään tiedetään olevan metallioksideja. Hänen mukaansa tämä osoitti, että metallitkin sisälsivät flogistonia, joka tällöin poistui niistä. Metallien oletettiin siis koostuvan näistä "kalkeista" ja flogistonista. Tätä tuki havainto, että metallia voitiin valmistaa kuumentamalla tällaista "kalkkia" yhdessä puuhiilen kanssa, jolloin siis "kalkin" oletettiin yhtyvän puuhiilessä runsaasti esiintyvän flogistonin kanssa metalliksi. (Nykyisin ilmiön tiedetään johtuvan siitä, että hiili yhtyy metallioksidissa olevan hapen kanssa hiilidioksidiksi, jolloin metalli samalla pelkistyy, esimerkiksi:  2 C + Fe3O4 → 2 CO2 + 3 Fe). 

Kun Henry Cavendish vuonna 1766 sai eristetyksi vetyä, hän arveli aluksi sen olleen puhdasta flogistonia.. Kun hän myöhemmin osoitti sen palaessa syntyvän vettä, hän päätteli sen olevan veteen yhdistynyttä flogistonia.

Kokeet paljastivat kuitenkin teorian ongelmia. Esimerkiksi joidenkin metallien massa kasvoi niiden palaessa, vaikka aineesta piti poistua flogistonia. Tämän vuoksi muutamat kemistit olettivat, että flogistonin massa oli negatiivinen tai että massa ei säily kemiallisissa reaktioissa. Monista ongelmistaan huolimatta flogiston-teoria oli vallalla, kunnes Antoine Lavoisier osoitti, että palaminen vaatii happea. Palamisen nykyaikainen selitysmalli on siis tavallaan käänteinen flogiston-teoriaan nähden.

Lähteet

Viitteet 

Kemian historia
Vanhentuneet tieteelliset teoriat
Lyyra

Lyyra tai Lyra voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 lyyra, kielisoitin
 Lyyra, opiskelijakortti
 Lyyra, tähdistö
 ylioppilaslyyra, rintaan, ylioppilaslakkiin ja tohtorinhattuun kiinnitettävä koru
 äidinlyyra, kunnianosoitus äidille ylioppilaaksi valmistuneen lapsensa kasvattamisesta
 Lyyra, naisen nimi. (ei kalenterissa)
 Lyyra, entinen elokuvateatteri Helsingissä
 HMS Lyra (1910), brittiläinen sotalaiva
 Akademiska Damkören Lyran, suomalainen kuoro
 Lyra, puheen pakkaamiseen tarkoitettu koodekki

Sukunimenä 
 Alexander Wilhelm Lyra (1834–1904), suomalainen pappi ja valtiopäivämies
 Carlos Lyra (s. 1939), brasilialainen muusikko
 Henrik Lyra (1738–1775), suomalainen kappalainen ja runoilija
 Henrik Lyra (1802–1875), suomalainen kenraalimajuri
 Markus Lyra (s. 1945), suomalainen diplomaatti
 Nicholas de Lyra (1270–1349), ranskalainen teologi, fransiskaani ja eksegeetikko

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Lyra, hahmo Fullmetal Alchemist -animesarjassa.
 Lyra Belacqua, päähenkilö Philip Pullmanin fantasiatrilogiassa Universumien tomu
Cool jazz

Cool jazz on jazzia, joka on hillittyä ja ottaa vaikutteita klassisesta musiikista. Cool jazz kehittyi suoraan 1940-luvun lopun ja 1950-luvun alun bebopista. Se yhdisti bebopia tiettyjen swingmusiikin aspektien kanssa, joita ei oltu aiemmin huomioitu. Koska eräät merkittävimmät tyylilajin kehittäjistä olivat Los Angelesista, tyylilaji sai lempinimekseen ”West Coast -jazz”.

1950-luvun loppuun mennessä Yhdysvaltain itärannikon hard bop oli tullut cool jazzia suositummaksi, mutta cool jazzin suurimmilla artisteilla oli silti pitkät ja tuotteliaat urat. Cool jazzin suurimpia artisteja olivat Lester Young, Miles Davis, Gerry Mulligan, Stan Getz, Shorty Rogers sekä Howard Rumsey, Lighthouse All-Stars -yhtyeen johtaja.

Cool jazzista kehittyneitä tyylilajeja ovat muun muassa modaalinen jazz sekä bossa nova.

Cool jazz -artisteja

Lähteet 

Jazzin tyylilajit
Suppa

Suppa eli harjuhauta tai harjukuoppa on jääkauden sulamisvaiheen aikana syntyneille harjualueille muodostunut usein varsin pyöreä painanne. Se syntyi, kun jäätikköjokien kuljettaman soran ja hiekan sisään hautautuneet jäätikön reunasta irronneet suuret jäälohkareet sulavat myöhemmin pois, ja jäälohkareen ympärillä oleva maa-aines romahtaa jyrkkäreunaiseksi kuopaksi.

Supat voivat olla kymmeniä metrejä syviä ja hyvinkin leveitä. Syvin mitattu suppa Suomessa sijaitsee Janakkalassa Kalpalinnassa, jossa korkeusero Inkolinnan ja sen viereisen supan välillä on 74 metriä. Supan teoreettinen maksimisyvyys Suomessa on 80 metriä. Se johtuu muinaisen merenpinnan syvyydestä ja jäätikön reunan halkeamien pituudesta. Valkeakosken Sääksmäen Linnavuoren suppa on juuri tällainen. Supan pohja voi olla syvemmällä kuin pohjaveden pinta, jolloin suppaan suotuu pohjan läpi näkyviin pohjavettä. Monien harjujaksojen tai harjualueiden vieressä tai keskellä sijaitseekin tällaisia suppajärviä. Pohjaveden läheisyys voi myös aiheuttaa pohja-alueen soistumista.

Supan mikroilmasto on mielenkiintoinen, sillä lämpötila laskee supan pohjalle mentäessä jopa useita asteita, koska viileämpi ilma valuu sen pohjalle. Ilmiön voi havaita muun muassa keväisin: kun muut alueet ovat jo vapautuneet lumesta, voi supan pohjalla olla vielä lunta ja jäätä. Lämpötilan lasku ilmenee myös supan rinteen kasvillisuudessa, jolloin lämpöä vaativat kasvit esiintyvät ylärinteillä mutta ne puuttuvat supan pohjalta.

Muita nimityksiä 
Supasta käytetään myös nimityksiä ukonhauta , harjuhauta , harjukuoppa , harjusuppa, harjujärvi ja lukko , vati , kaivo , onsi  tai romppu .

Lähteet 
 
 
 Pazynych V. Ukraine (EN, Draft). The temporal and space relations between the Polissia kettle lakes, parabolic dunes and their analogues in North America. Lähteen verkkoversio.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit