joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zviahel

Zviahel () on kaupunki Žytomyrin alueella, pohjoisessa Ukrainassa.

Kaupunki on itsenäinen aluehallinnon alainen kaupunki; lisäksi se on ympäröivän Zviaheln piirin hallintokeskus..

Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1257. Vuonna 2001 Novohrad-Volynskyin asukasluku oli 56 000.

Kaupunki sijaitsee Ukrainan päärataverkon varrella (rautatieasema Novohrad-Volynskyi I).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ympäröivän Novohrad-Volynskyin piirin kotisivut  

Žytomyrin alueen kaupungit
Leonardo S.p.A.

Leonardo S.p.A., aiemmin Finmeccanica S.p.A. on Italian suurimpia teollisuuskonserneja ja teknologiayrityksiä. Vuonna 2013 konserni oli ruotsalaisen rauhantutkimuslaitos Siprin mukaan maailman yhdeksänneksi  suurin aseteollisuusyhtiö. Aseteollisuuden ohella se toimii ilmailu-, liikenne- ja automaatioaloilla. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2013 yhteensä 21,968 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tästä aseteollisuuden osuus oli 49,6% (10,896 mrd USD), toisen lähteen mukaan 10,560 mrd. liikevaihdon USD 21,292 mrd. USD:sta. Tilikauden voiton kerrottiin jääneen 98 miljoonaan dollariin. Yhtiön pääjohtajana toimi Mauro Moretti.

17. toukokuuta 2017 Leonardon hallitus nimitti Alessandro Profumon Leonardon toimitusjohtajaksi.

Vuonna 2016 Leonardo sijoittui talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla sijalle 1006. Markkina-arvoltaan 7,1 miljardin dollarin arvoinen Leonardo oli tällä listalla (nimellä Finmeccanica) Italian 14. suurin julkisesti noteerattu yritys. Konsernin liikevaihto (2015) oli 12,995 miljardia euroa (14,41 miljardia Yhdysvaltain dollaria), tase 28,5 miljardia dollaria ja liikevoitto 265 miljoonaa dollaria. 

Finmeccanicalla on toimintaa yhteensä 291 toimipisteessä 20 maassa. Konserni työllisti vuoden 2014 lopussa yhteensä 54 380 henkeä, joista eniten Italiassa (34 117 ihmistä), Yhdistyneessä kuningaskunnassa (7 500), Yhdysvalloissa (6 984) ja Puolassa (3 135 henkeä).

Rakenne 

Leonardo toimii neljällä sektorilla ja seitsemässä jaostossa (helikopterit, ilma-alukset, lentokoneiden rakenteet, avioniikka- ja avaruustietoliikennejärjestelmät, maa- ja meripuolustuksen elektroniikka,	turvallisuus- ja tietojärjestelmät, puolustusjärjestelmät)

Yhteis- ja osakkuusyrityksiä
Leonardo toimii emoyksikkönä ja liiketoimintakeskuksena seuraaville tytäryhtiöille ja yhteisyrityksille:
 Yhdysvaltalainen tytäryhtiö DRS Technologies, joka toimii tuotteiden, palveluiden ja integroidun tuen toimittamisessa sotavoimille, tiedustelupalveluille ja puolustusalan yrityksille
 MBDA, yhteisyritys ohjusjärjestelmille, jonka muodostavat BAE Systems ja Airbus Group   
 Telespazio ja Thales Alenia Space, kaksi yhteisyritystä, jotka on muodostettu Thalesin kanssa Space Alliancen alalla, ensimmäinen satellittipalveluita ja toinen satelliittien ja kiertoradan infrastruktuurien tuotantoa varten
 ATR, yhteisyritys, joka on muodostettu Airbus Groupin kanssa paikallisten ilma-alusten tuotantoon

Lähteet

Aiheesta muualla 
www.leonardo.com

Italialaiset lentokonevalmistajat
Italialaiset aseteollisuusyritykset
Italialaiset pörssiyhtiöt
Valtionyhtiöt
Gianluca Vialli

Gianluca Vialli (s. 9. heinäkuuta 1964 Cremona) on italialainen entinen jalkapallohyökkääjä ja sittemmin manageri.

Vialin ura alkoi vuonna 1980. Hän pelasi Cremonesessa, Sampdoriassa ja Juventuksessa voittaen Italian mestaruuden kahdessa jälkimmäisistä. Hän voitti myös Mestarien liigan Juventuksessa vuonna 1996. Vialli siirtyi Englannin valioliigan Chelseaan vuonna 1997 ja vietti pelaajauransa 3 viimeisintä vuottaan siellä tehden 40 maalia 83 ottelussa.

Viallista tuli Chelsean pelaajamanageri vuonna 1998 ja oli työskenteli seurassa vuoteen 2000 saakka. Hänestä tuli yksi seuran menestyneimmistä managereista voittaen Englannin Liigacupin ja Cup-voittajien Cupin vuonna 1998 ja FA Cupin vuonna 2000. Hänen joukkueensa sijoittui myös kolmanneksi Englannin Valioliigassa vuonna 1999, vain neljä pistettä mestari Manchester Unitedia jäljessä. Se oli Chelsean paras sijoitus liigassa 29 vuoteen. Seuraavalla kaudella Chelsea selvisi puolivälieriin Mestarien liigassa. Hänet erotettiin yllättäen viiden ottelun jälkeen kaudella 2000–01.

Tämän jälkeen hän ryhtyi 1. divisioonan Watford FC:n manageriksi kaudella 2001–02. Vaikka hän teki merkittäviä ja kalliita muutoksia pelaajistoon ja valmennukseen, seura jäi sarjassa neljänneksitoista ja Vialli sai potkut jo vuoden jälkeen. Hän kiisteli erottamisen jälkeen pitkään seuran kanssa saamatta jääneistä korvauksistaan.

Vialli kuului Italian jalkapallomaajoukkueeseen, kun se sijoittui kolmanneksi vuoden 1990 maailmanmestaruuskilpailuissa. Yhteensä hän pelasi 59 maaottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän pelasi myös vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 1988 Euroopan-mestaruuskilpailuissa.

Nykyään Vialli toimii jalkapallokommentaattorina televisiossa Sky Italia -kanavalle.

Lähteet 

Italialaiset jalkapalloilijat
Italialaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Panavia

Panavia Aircraft GmbH oli  British Aircraft Corporationin, Fiatin ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin yhteenliittymä sotilaslentokoneiden suunnittelua ja valmistusta varten.

Se perustettiin vuonna 1969 ja rekisteröitiin Saksaan. 

Panavia kehitti Panavia Tornado-hävittäjälentokoneen. Kyseessä oli Länsi-Euroopan lentokoneteollisuuden varautumisesta 1970-luvun alussa tapahtuneeseen "vuosisadan asekauppaan", jossa muun muassa F-16, Tornado, Viggen ja Mirage kilpailivat Naton standardihävittäjän roolista.

Lähteet

Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets - 300 of the world's greatest aircraft. Friedman/Fairfax: Amber Books Ltd., 1999. ISBN 1-58663-301-5. 

Saksalaiset lentokonevalmistajat
Fysiikan filosofia

Fysiikan filosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii nykyaikaisen fysiikan eli ainetta, energiaa ja näiden välisiä suhteita tutkivan tieteen taustalla olevia filosofisia kysymyksiä. Pääkysymykset koskevat aikaa ja avaruutta, atomeja ja atomismia, kosmologiaa, kvanttimekaniikan tulosten tulkitsemista, statistisen mekaniikan perusteita, kausaliteettia, determinismiä ja luonnonlakien luonnetta.

Klassisessa filosofiassa näitä kysymyksiä on tutkittu yleensä osana metafysiikkaa. Nykyään fysiikan filosofia on hyvin lähellä tieteenfilosofiaa ja on yksi sen aktiivisimpia osa-alueita. Fyysikoilla on ollut filosofisia ajatuksia satojen vuosien ajan. Filosofisesti ajattelevia fyysikoita ovat olleet Isaac Newton ja René Descartes. Fysiikan filosofiaan kuuluvat kysymykset ovat liittyneet aineen koostumukseen sekä liikkeen ja elämän tutkimukseen liittyviin seikkoihin.
Nykyisin fysiikan filosofian suurimmat painopisteet liittyvät hiukkasfysiikkaan ja aika-avaruuteen. On ryhdytty tutkimaan, kuinka monta ulottuvuutta avaruudessa on.

Lähteet

Katso myös 
 Ajan ja avaruuden filosofia
 Luonnonfilosofia

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 
 
 Enqvist, Kari: Onko fysiikka filosofiaa?  Tieteessä tapahtuu 2/2006.
Wudang

Wudang () on pieni vuoristo Hubein maakunnassa, Kiinassa. Taolaisuudessa vuoria pidetään pyhinä ja niitä kutsutaankin nimellä "pyhimmät vuoret taivaan alla". Korkein Wudangin 72 huipusta on 1 613 metriin kohoava Tiānzhù (, Taivaanpilari).

Temppeli ja luostari
Tang-dynastian aikana aloitettiin useiden taolaisten temppeleiden ja luostareiden rakentaminen. Työt jatkuivat vielä seuraavien Song- ja Yuan-dynastioiden aikana.

Vuoristossa on nykyään 46 taolaista temppeliä ja nunnaluostaria, 72 pyhäkköä ja useita erakkomajoina käytettyä luolaa. Keskellä aluetta ja turistien suosikkikohde on Kultainen halli () Tiānzhùlla.

Vuonna 1994 vuoriseudun temppelit ja luostarit hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon, sillä ne edustavat kiinalaisen arkkitehtuurin ja taiteen huippua tuhannen vuoden ajalta (700–1700), rakennuksilla oli suuri merkitys kiinalaisen uskonnollisen taiteen ja arkkitehtuurin kehittymiseen sekä ne ovat taolaisuuden keskeisiä rakennuksia. Yksi alueen rakennuksista Yuzhengongin palatsi tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 2003.

Wudang ja taistelulajit

Wudang on legendan mukaan sisäisen kamppailutaidon, neijian, synnyinkoti kuten myös taijiquanin, baguazhangin ja xingyiquanin. Legendan mukaan taolainen pappi Zhang Sanfeng tutki käärmeen ja kurjen taistelua, jossa käärme vältti kurjen hyökkäykset kerta toisensa jälkeen, kunnes kurki väsyi ja luovutti. Näin Zhang Sanfeg kehitti pehmeän taistelun ja sisäisten voimien periaatteet.

Nykyään Wudangin alueella on useita taolaisia sisäisen kamppailutaidon kouluja ja mestareita, joista kuuluisin lienee yli 100 kaksintaistelua voittanut You Xuande.

Elokuvassa Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme käytettiin Wudangissa kehitettyä taolaista Wushu-tyyliä.

Yhdysvaltalainen hip hop -yhtye Wu-Tang Clan on ottanut nimensä alueen Wade–Giles-muotoisesta latinisaatiosta "Wu Tang".

Lähteet

Aiheesta muualla

Wudang UNESCOn maailmanperintöluettelon sivuilla  
Radio86.fi: Wudang – taolaisuuden kehto
Virtual Tour 
Wu Dang Long Men Martial Arts 
Wudang Kung Fu Academy for Traditional Taoist Internal Martial Arts 

Hubei
Aasian vuoristot
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Taolaisuus
Pyhät luonnonkohteet
Historianfilosofia

Historianfilosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii historiatieteen metodologiaa, erityispiirteitä sekä historiallisen selittämisen ja ymmärtämisen luonnetta.

Historianfilosofian luonne 

Historianfilosofia voidaan myös filosofian ohella nähdä etenkin kansainvälisissä muotoiluissa osana aatehistoriaa. Historianfilosofian historiapainotteisesta luonteesta kertoo sekin seikka, että ensimmäisen varsinaisesti filosofisen tutkimuksen historiaan teki H. H. Bradley vasta vuonna 1874.

Siihen voidaan lukea myös sen pohtiminen, onko historian kulussa havaittavissa jonkinlaista tarkoitusta, ohjaavia periaatteita tai teleologista päämäärää, mutta tämä näkemys on nykyään sangen harvinainen. W. H. Walsh teki teoksessaan An Introduction to Philosophy of History (1951) ensimmäisenä jaon spekulatiivisen ja kriittisen historianfilosofian välille. Spekulatiivinen historianfilosofia keskittyy koko maailmaa koskevaan historiallis-teleologiseen ”systeeminrakentamiseen”. Se oli 1800-luvulla yleistä, ja sillä oli vielä 1900-luvun alussa huomattavia kannattajia, kuten Benedetto Croce ja Arnold J. Toynbee. Kriittinen historianfilosofia keskittyy pohtimaan historiallista tutkimusta ennen kaikkea tietoteoreettisesta näkökulmasta, toisin sanoen sen lähtökohtaisia olettamuksia, lähestymistä ja operationalisoituja toimintatapoja tutkimusalana. Dray nostaa esiin kolme peruskysymystä kriittisen historianfilosofian diskurssissa: 1. Kysymys historiallisesta selittämisestä/selitysmallista, 2. Arvokysymykset historiassa, 3. Narratiivisuuden luonne ja rooli.

Historianfilosofian peruskysymyksiä 

Kriittisen historianfilosofian peruskysymyksiä ovat:

 Mitä historia on?
 Millaisilla loogisilla ehdoilla historiatiede on mahdollista?
 Millaista on pätevä historiallinen tieto?
 Mitä kohdetta historiatieteen tulisi ensisijaisesti tutkia? Yksilöitä? Yhteiskuntia? Kulttuureita? Sivilisaatiota? Vai koko ihmiskuntaa lajina?

Vanhemman, spekulatiivisemman historianfilosofian peruskysymyksiä taas ovat:

 Voidaanko historiasta erottaa jotain tiettyjä kaavamaisuuksia, kuten kehitystä tai syklejä? Vai onko historia sattumanvaraista ja vailla merkitystä?
 Jos historian voidaan katsoa kehittyvän, mitä kohti se kehittyy? Onko suunta myönteinen (edistyminen) vai kielteinen (rappeutuminen)? Mikä kehitystä ajaa eteenpäin?

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Teoksen arvostelu Aikalainen-lehdessä.

Aiheesta muualla 
 Stanford Encyclopedia of Philosophy: Philosophy of History. 
Ilari Lindroos: J.E. Salomaa: Historia ja nykyaika. (Agricolan kirja-arvostelut 27.3. 2001)
Pertti Grönholm: Kaivattu ja tarpeellinen historianfilosofian yleisesitys. Kirja-arvostelu teoksesta Kari Väyrynen; Jarmo Pulkkinen (toim.): Historianfilosofia. Klassiset ajattelijat antiikista nykyisyyteen. Vastapaino, 2015 (Agricolan kirja-arvostelut, 13.10.2016)
Timo Miettinen: Historianfilosofia.  Logos-ensyklopedia (Julkaistu 12.6.2019).

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Reims Aviation

Reims Aviation on ranskalainen lentokonetehdas, joka toimii Reimsin kaupungissa ja valmistaa nykyisin Reims F406 -lentokonetta.

Tausta
Yhtiön perustaja Max Holste suunnitteli lentokoneita vuodesta 1931 lähtien. Hänen ensimmäinen koneensa oli SHB1. Vuonna 1946 hän perusti oman Avions Max Holste -tehtaan Reimsiin. Hän suunnitteli 1950-luvulla Broussard MH1521 -lentokoneen ja vuonna 1959 siitä kehitettiin Super Broussard MH260. 

Vuonna 1960 Avions Max Holste -yhtiön täytyi talousvaikeuksissa solmia yhteistyösopimus Cessnan, jolle siirtyi 49 prosenttia yhtiön osakkeista, kanssa Cessnan koneiden Euroopan-markkinointia varten. Yhtiö nimeltä Reims Aviation syntyi tähän tarpeeseen vuonna 1962. Se valmisti ja myi  F172 Reims Rocket -lentokonetta, joka oli tehokkaampi versio Cessna 172 -lentokoneesta. Vuonna 1989 Reims Aviation osti Cessnan omistusosuuden yhtiössä. Yksimoottoristen koneiden valmistus lopettiin tuolloin. Vain Reims F406 jäi tuotantoon.

Yhtiö toimii myös lentokoneiden ja helikoptereiden huolto-organisaationa.

Lentokoneet
Alla olevista lentokoneista vain F406 on edelleen tuotannossa. Kaikki alla mainitut konetyypit on tehty yhteistyössä yhdysvaltalaisen Cessnan kanssa. 
 Reims F150 tuotanto päättynyt
 Reims F152 tuotanto päättynyt
 Reims F172 tuotanto päättynyt
 Reims F177 tuotanto päättynyt
 Reims F182 tuotanto päättynyt
 Reims F337 tuotanto päättynyt
 Reims F406 tuotannossa 2000-luvulla

Aiheesta muualla
 Reims Aviationin sivusto 
 Reims Aerospace
 Site web Geci International GECI ilmeisesti omistaa nykyään "Reims"in.
 Historique de la société des avions Max Holste (Ranskan kieli)
 Interview de Pierre Clostermann, président de Reims Aviation (Ranskan kieli) Aviation Magazine (1973).

Ranskalaiset lentokonevalmistajat
Brunkebergin taistelu

Brunkebergin taistelu käytiin Tukholman ulkopuolella 10. lokakuuta 1471. Sen osapuolina olivat Ruotsin valtionhoitaja Sten Sture vanhempi ja Tanskan kuningas Kristian I. Taistelu päättyi Sten Sturen joukkojen voittoon, ja Kristian menetti mahdollisuudet Ruotsin kruunuun.

Taustaa
Toukokuussa 1471 Sten Sture vanhempi oli valittu Ruotsin valtionhoitajaksi. Sture edesauttoi Ruotsin eroa Kalmarin unionista ja sai taakseen paljon tukijoita, joista suurin osa oli Tukholman ja Bergslagenin alueen talonpoikia. Bergslagen oli kaivosalue, jonka kaupankäynti saksalaisten kaupunkien kuten Lyypekin kanssa häiriintyi usein tanskalaisten käsissä olleen unioniulkopolitiikan seurauksena. Taisteluun ajauduttiin pääasiassa tästä syystä.

Taistelua käytettiin myöhemmin usein propagandatarkoituksissa, kun haluttiin painottaa vapautumista tanskalaisten sortajien vallan alta. Tosiasiassa taistelun molempien osapuolten joukoista suuri osa oli ruotsalaisia ja sen syyt olivat pääasiassa taloudellis-poliittiset.

Lähteet

1470-luku
Ruotsin taistelut
Tanskan keskiaika
Tukholman historia
Patagonia

Patagonia on Etelä-Amerikan mantereen eteläkärki, josta osa kuuluu Chileen ja osa Argentiinaan. Sen halkaisevat Andit, joiden molemmin puolin on Patagonialle tyypillistä soran peittämää arotasankoa, joka kohoaa portaittain noin sadan metrin askelina. Patagoniaksi lasketaan usein vain Andien itäpuolinen tasanko. Toisaalta myöskään sen pohjoisrajaa, jonka takana alkaa pampa, ei ole selkeästi määritelty. Eräs käytetty rajaviiva on Rio Colorado.

Andien juurella on suuria järviä ja vuorilta lähtee itään jokia, Coloradon lisäksi Rio Negro, Chubut, Deseado, Chico ja Coig. Osa joista ja puroista päättyy laskujoettomiin suolajärviin.

Patagonian kylmin osa on sen eteläkärki. Kesällä lämpötilat vaihtelevat yleensä pohjoisreunan 22 °C ja eteläkärjen 9 °C välillä, syksyisin ja keväisin 15 °C ja 5 °C välillä ja talvella 9 °C ja nollan välillä. Sademäärä jää vuodessa noin 400 millimetriin, rannikolla sataa hiukan enemmän. Lumisateet ovat harvinaisia rannikolla, mutta Andien juurella tavallisia.

Patagonian uhanalaisiin eläimiin kuuluvat nandu ja guanako.

Patagonia sai nimensä löytöretkeilijä Fernão de Magalhãesilta. Hän väitti kohdanneensa vuonna 1520 alueella jättiläisiä, joita hän alkoi kutsua patagonialaisiksi. Nimen alkuperästä ei ole varmuutta. Mahdollisesti Magalhães otti nimen aikanaan tunnetusta romaanista Primaleon, jossa esiintyi villien kansa nimeltä patagonialaiset. On myös esitetty, että nimi tarkoittaisi "isojalkaisten maa", sillä pata on espanjaksi 'jalka'.

Katso myös
 Tulimaa
 Los Glaciaresin kansallispuisto
 Väinö Auer

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.patagonia-argentina.com/i/ 
 http://www.pbs.org/edens/patagonia/ 
 http://www.interpatagonia.com/index_i.html 

Etelä-Amerikan maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pöyry (yritys)

Pöyry Oyj oli suomalainen konsultointi- ja suunnitteluyritys, joka keskittyi kolmeen toimialaan: teollisuuden, energian ja infran hankkeisiin. Pöyryn tyypillisiä toimeksiantoja olivat esimerkiksi teollisuuslaitoksen, vesivoimalan, raidejärjestelmän tai vesilaitoksen suunnittelu. Yhtiön perusti Jaakko Pöyry vuonna 1958.

Joulukuussa 2018 ruotsalainen konsulttiyritys ÅF (aik. Aktiebolaget Ångpanneföreningen) ilmoitti aikeestaan ostaa Pöyry 611 miljoonalla eurolla. Pöyry hyväksyi tarjouksen, ja osto toteutettiin alkuvuodesta 2019. Tämän myötä Pöyry poistui Helsingin pörssistä. ÅF on noteerattu Tukholman pörssissä. Järjestelyn seurauksena yhdistyneen konsernin uudeksi nimeksi tuli AFRY.

Johto 
Pöyryn toimitusjohtajana on toiminut sveitsiläinen Martin à Porta 1. helmikuuta 2016 alkaen. Ennen à Portaa toimitusjohtajana oli toiminut Alexis Fries syyskuusta 2012. Friestä edeltänyt toimitusjohtaja Heikki Malinen irtisanoutui kesäkuussa 2012, koska yhtiön tulokseen ei oltu tyytyväisiä. Malisen edeltäjä oli diplomi-insinööri Erkki Pehu-Lehtonen, joka oli toimitusjohtajana vuosina 1999–2008.

Maailmanpankin syytös  
Kesäkuussa 2012 yritys joutui kolmeksi vuodeksi Maailmanpankin ei-vastuullisten yritysten listalle väärien laskujen ja sopimattomien etujen tarjoamisesta sen henkilökunnalle. Vajaata kahta viikkoa myöhemmin Maailmanpankki täsmensi lausuntoaan, että kyse oli yksittäisestä lahjasta henkilölle, joka ei enää ole Maailmanpankkiryhmän palkkalistoilla ja että väärinkäytös tapahtui Itä-Aasian–Tyynenmeren alueella vuonna 2009. Maailmanpankki oli ilmoittanut asiasta myös Suomen poliisille, joka oli seurannut asian uutisointia ja aikoo tutkia tapausta tarkemmin ja päättää sen jälkeen, onko aihetta aloittaa asiasta esitutkinta. 

Joulukuussa 2012 Keskusrikospoliisi ilmoitti, ettei sen selvityksissä ole löytynyt mitään syytä aloittaa esitutkintaa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Pöyry

Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Suunnittelu- ja konsultointitoimistot
Kookossaari

Kookossaari () on Costa Ricalle kuuluva lähes asumaton saari Tyynessä valtameressä Costa Rican edustalla.

Kookossaari on kansallispuisto ja kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen. Turistit pääsevät saarelle vain opastetuille päiväretkille. Saaren pinta-ala on noin 23 neliökilometriä ja korkein kohta 671 m.  Saari on tuliperäistä alkuperää ja koostuu basalttisesta kivestä.

Saarella elää kolme endeemistä maalintulajia, joita ei tavata missään muualla: kookossaarenkäki (Coccyzus ferrugineus), kookossaarensieppari (Nesotriccus ridgwayi) ja kookossaarensirkku (Pinaroloxias inornata). Lintulajeja on saarella havaittu 87 erilaista. Siellä esiintyy myös kotoperäiset anolis- ja tokkolajit. Lisäksi siellä kasvaa ainakin 70 kotoperäistä kasvilajia.

Valtameriltä saapuu saarelle pesimään mm. keijutiiroja, suulia ja fregattilintuja. Saaren lähivesillä on paljon esimerkiksi rauskuja, delfiineitä, kalifornianmerileijonia ja vasarahaita. Kalalajisto on poikkeuksellisen monipuolinen: alueella on havaittu 300 kalalajia. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ei ole muita kuin sinne tuotuja sikoja, vuohia ja kissoja. 

Ei ole todisteita, että saari olisi ollut asuttu esikolumbiaanisena aikana, mutta merenkulkijat ja kartoittajat ovat tunteneet sen 1500-luvun alkupuolelta asti.

Kookossaari on Jurassic Parkissa ja Jurassic Worldissa esiintyvän Isla Nublar -saaren esikuva.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://cocos-island.org/

Costa Rican kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Costa Ricassa
Kalvashaaparousku

Kalvashaaparousku (Lactarius utilis) on rouskulaji. Se muistuttaa haaparouskua ja on hyvä ruokasieni. Kalvashaaparouskun lakki on paksu- ja runsaslimainen ja 7–20 senttimetriä leveä. Lakki on tasaisen vaalean harmaanruskea, mutta kellertävämpi kuin haaparouskulla. Sienen heltat ovat tasatyviset ja valkoiset. Jalka on 7–15 senttimetriä pitkä, varsin solakka, tasapaksu ja kellertävänvalkoinen. Maitiaisneste on valkeaa ja hyvin hitaasti harmaanvihertyvää. Maku on kirpeä. Sientä voidaan käyttää ruokasienenä kiettämisen jälkeen.

Kalvashaaparousku on yleinen koko Suomessa. Se on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Kalvashaaparouskun kasvupaikkoja ovat muun muassa tuoreet kangasmetsät, korpikuusikot sekä tunturikoivikot. Se kasvaa kuusen ja koivun seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun.

Nurmirouskua (Lactarius flexuosus) ja lakritsirouskua (Lactarius helvus) luullaan usein kalvashaaparouskuksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luontonetti: Kalvashaaparousku (Lactarius utilis)
 Laji.fi: Kalvashaaparousku

Rouskut
Suomalaiset ruokasienet
Suomalaiset kauppasienet
Kismet (makeinen)

Kismet on Fazerin valmistama keksisuklaapatukka, joka tuli myyntiin Suomessa vuonna 1974. Perinteinen Kismet on maitosuklaalla kuorrutettu nougattäytteinen vohveli. Vuonna 2017 patukoita valmistettiin noin 18 miljoonaa kappaletta, jolloin ne olivat myydyimpiä Fazerin valmistamista suklaapatukoista. Geisha oli toiseksi myydyin ja Fazerin sininen -patukka kolmanneksi myydyin.

Alkuperäisen Kismetin rinnalle on myöhemmin tehty suklaisempi Kismet Choco -patukka sekä Kismet Snacks -pussi, jossa on Kismet-suklaata paloina (niitä myytiin myös keksipaketissa). Tammikuussa 2010 Kismetille julkaistiin uusi maku, Raspberry Cheesecake. Sittemmin on tullut myyntiin myös Kismet Marianne vuonna 2011, Kismet Fazerina 2013, Kismet Lakritsi 2015, Kismet Pallot -pussi 2016, Kismet Marianne Pallot -pussi 2017, Kismet Omar 2017, Kismet Geisha 2019, Kismet Remix 2020 ja päärynänmakuinen Kismet Islanti 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suklaayhdistys ry:n arviot Kismetistä 
Kismet Fazerin kotisivuilla

Fazerin makeiset
Suklaapatukat
Portugalin vaakuna

Portugalin vaakuna on Portugalin virallinen vaakuna. Nykyinen vaakuna otettiin virallisesti käyttöön 30. kesäkuuta 1911, samaan aikaan Portugalin lipun kanssa.

Portugalin vaakunan vaakunaselitys on: Hopeisessa kentässä viisi sinistä kilpeä 1+3+1, kussakin viisi hopearahaa 2+1+2, ympärillä punainen reunus, jossa seitsemän kultaista linnaa. Taustana on seppelten ympäröimä armillaarikehä (navigointi-instrumentti) ja tasavallan värit, vihreä ja punainen.

Vaakunan viisi kilpeä symboloivat Portugalin ensimmäisen kuninkaan Alfonso Henriquesin viittä taistelua almohadeja vastaan Ouriquen taistelussa. Kunkin kilven viisi hopearahaa (quinas) symboloivat Kristuksen viittä haavaa. Kun kilpien ja rahojen lukumäärä lasketaan yhteen, saadaan 30, joka symboloi kolmeakymmentä rahaa, jotka Juudas sai Jeesuksen kavaltamisesta. Reunuksen seitsemän linnaa symboloivat seitsemää reconquistassa valloitettua kaupunkia. Armillaaripallo puolestaan symboloi Portugalin asemaa suurten löytöretkien aikaan.

Portugalin vaakunaan on tehty muutoksia useita kertoja, ja nykyään siinä ovat edustettuina Portugalin lipun värit, punainen ja vihreä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden vaakunat
Portugalin kansallissymbolit
Merkuriuksen ylikulku

Merkuriuksen ylikulku on ilmiö, jossa planeetta Merkurius kulkee radallaan Maasta katsottuna Auringon kiekon editse. Verrattuna toisen sisäplaneetan, Venuksen, ylikulkuihin Merkuriuksen ylikulut ovat yleisiä, sillä niitä tapahtuu 13–14 kappaletta vuosisadassa.

Merkuriuksen ylikulku voi tapahtua vain toukokuussa tai marraskuussa. Toukokuun ylikulut tapahtuvat Merkuriuksen laskevan solmun aikaan ja marraskuun ylikulut nousevan solmun aikaan. Marraskuun ylikulut tapahtuvat 7, 13 ja 33 vuoden välein kun taas toukokuun ylikulut tapahtuvat 13 ja 33 vuoden välein. Viimeisin Merkuriuksen ylikulku tapahtui 9. toukokuuta 2016. Seuraava Suomessa näkyvä ylikulku tapahtui 11. marraskuuta 2019, mutta se ei näkynyt Suomessa hyvin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Merkurius
Tähtitieteelliset tapahtumat
Killoran

Killoran oli kolmimastoparkki, joka kuului ahvenanmaalaisen Gustaf Eriksonin kauppalaivastoon vuosina 1924–1940.

Valmistus 
Aluksen oli rakentanut skotlantilainen Ailsa Shipbuilding Company, ja se oli laskettu vesille 30. kesäkuuta 1900. Aluksen kantavuus oli 3 000 tonnia kuollutta painoa, ja sen kantavuus oli 1 816,98 bruttorekisteritonnia. Alus oli 77,70 metriä pitkä, 11,90 metriä leveä, ja sen rungon korkeus kölistä kannelle oli 6,90 metriä. Syväys täydessä lastissa oli 5,40 metriä.

Palvelus 
Gustaf Erikson osti aluksen Englannista 2 650 punnan kauppahinnalla vuonna 1924. Sen kapteeni oli Karl Algot Leman.

Killoran oli toisen maailmansodan 10. elokuuta 1940 aikana matkalla Etelä-Amerikasta Kanariansaarten kautta Espanjaan. Aluksen oli määrä tehdä välipysähdys Kanariansaarilla, mutta kovan tuulen vuoksi se joutui purjehtimaan ensin saarten koillispuolelle, josta se suuntaisi kohti satamaa.

Alus oli juuri saapumassa käännöskohtaan, kun Saksan laivaston korvettikapteeni Hellmuth von Ruckteschellin komentama apuristeilijä Widder pysäytti sen. Kapteeni Leman kutsuttiin apuristeilijälle selvittämään aluksen reittiä ja määränpäätä. Selostuksen kuultuaan von Ruckteschell kuitenkin ilmoitti, että Killoranin lastina oli Englantiin matkalla olevaa sotakieltotavaraa ja että alus upotettaisiin.

Kapteeni Lemanin vastalauseista huolimatta Killoranin miehistö ja osa ruokatarpeista määrättiin siirrettäväksi apuristeilijälle, ja aluksen ruumaan mastojen juurelle asetettiin kolme räjähdyspanosta. Nämä räjähtivät aikasytytyksellä, ja puolessatoista minuutissa parkki Killoran vaipui aaltojen alle paikassa 33°06' N, 34°17'W.

Killoranin miehistöä pidettiin korvetilla noin kuukauden verran, kunnes heidät siirrettiin mantereelle matkalla olevaan alukseen. Koko miehistö pääsi myöhemmin palaamaan kotimaahansa.

Kuten kaikki Eriksonin purjelaivat, alus oli vakuuttamaton, ja eikä varustaja saanut siitä mitään korvausta.

Sodan jälkeen Hellmuth von Ruchteschell tuomittiin ainoana apuristeilijäkomentajana sotarikoksista vankeuteen, jossa hän kuoli 1948.

Päälliköt
 Karl Johan Eriksson 1924–1927
 Ragnar Lindholm 1927–1930
 Hugo Donatus Karlsson 1930–1932
 Arthur Alexander Söderlund 1932–1933 sekä 6. tammikuuta 1940 – 26. helmikuuta 1940
 Viktor Verner Björkfelt 1933–1937
 Allan Fallström 1937–1938
 Karl Algot Leman 28. heinäkuuta 1938 – 6. tammikuuta 1940 sekä 26. helmikuuta 1940 – 10. elokuuta 1940

Aiheesta muualla
 Killoran. Jukka Mikkolan sivusto.

Suomalaiset purjelaivat
Ailsa Shipbuilding Company
Herra

Herra on suomen kielessä esiintyvä saksalaisperäinen lainasana, jota keskiajalla käytettiin ritareiden ja pappien arvonimenä. Sittemmin (1800-luvun lopulla) herra-sanan (lyhenne hra) merkitys on laajentunut tarkoittamaan varsinkin sivistynyttä tai yläluokkaan kuuluvaa miespuolista henkilöä, tai yksinkertaisesti aikuista miestä puhuttelunimenä. Sanalla ”Herra” tarkoitetaan myös kristinuskon Jumalaa.

Katso myös 
Rouva

Lähteet 

Arvonimet
Mies
Veikko Vehviläinen

Veikko Kalevi Vehviläinen (23. huhtikuuta 1920 Suonenjoki – 4. helmikuuta 1998 Suonenjoki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. 

Talvisodassa hän toimi kiväärimiehenä jalkaväkirykmentti 41:ssä. Jatkosodassa alikersantti Vehviläinen toimi ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä ja osallistui hyökkäysvaiheessa useisiin taisteluihin, joissa toiminnasta hänet nimitettiin 26. syyskuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 15. Mannerheim-ristin virallisissa nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Vehviläisen rohkeus ja kylmäverisyys alijohtajana sekä hänen ilmiömäinen nopeutensa ja taitavuutensa eri taisteluvälineiden käyttäjänä kaikissa taisteluissa.

Siviiliammatiltaan Vehviläinen oli maanviljelijä. Hän oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Veikko Vehviläinen ylennettiin luutnantiksi 16. helmikuuta 1962.

Mannerheim-ristin perustelut 
”Ylipäällikkö on pvm:llä 26.9.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Veikko Kalevi Vehviläisen, joka on osoittautunut erittäin rohkeaksi ja kylmäveriseksi alijohtajaksi sekä ilmiömäisen taitavaksi ja nopeaksi eri taisteluvälineiden käyttäjäksi kaikissa taisteluissa. Tunkeutui ryhmänsä kera [Alalammen] taistelussa 16.7.41 vihollisen vahvaan tukikohtaan, jossa, heittämällä useita käsikranaatteja ja kasapanoksia sekä vuoroin käyttämällä konepistooliaan, pakotti viholliset pysymään rakennuksissa heidän yrittäessään ulos ikkunoista ja ovista tuhoten heidät lopuksi.”

Lähteet

Viitteet 

Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
José Eulogio Gárate

José Eulogio Gárate Ormaechea (s. 20. syyskuuta 1944 Buenos Aires, Argentiina) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.

Gárate syntyi Argentiinassa baskisukuiseen perheeseen ja varttui Espanjan Baskimaassa pienessä Eibarin kaupungissa, jossa aloitti pelaajauransa paikallisseura SD Eibarissa. Koska baskijalkapalloilun johtotähti Athletic Bilbao ei osoittanut kiinnostusta nuorta Gáratea kohtaan, hän siirtyi vuonna 1966 pääkaupungin Atlético Madridiin. Atléticon riveissä Gárate voitti Espanjan pääsarjamestaruuden kolme kertaa (1970, 1973 ja 1977), Espanjan cupin kaksi kertaa (1972 ja 1976) sekä kerran Intercontinental Cupin (1974). Atéticossa nuori kärkipelaaja oli alusta alkaen taitavien ja kokeneiden pelaajien, kuten esimerkiksi Luis Aragonésin, Adelardon, Javier Iruretan ja Ufarten, ympäröimä. Tulokset olivat sen mukaisia: Gárate voitti pääsarjan maalikuninkuuden kolmasti peräkkäin vuosina 1969, 1970 ja 1971. Koko urallaan hän teki 109 maalia 241 pääsarjaottelua. Gárate joutui jättämään pelikentät vuonna 1977 vasta 32-vuotiaana vaikean polvitulehduksen seurauksena.

Espanjaa Gárate edusti kaikkiaan 18 kertaa tehden viisi maalia. Hänen maajoukkueuransa aikana (1967–1975) Espanja ei selviytynyt yhteenkään arvoturnaukseen.

Gárate tunnettiin nopeana ja taitavana viimeistelijänä, joka ei antanut yhtäkään vastustajan puolustuksen virhettä anteeksi. Hänen lempinimensä El Ingeniero del Área () viittaa yhtäältä hänen kylmiin ja suoraviivaisiin otteisiinsa vastustajan maalin edustalla ja toisaalta hänen insinööriopintoihinsa, jotka takasivat hänelle ammatin ja toimeentulon peliuran päättymisen jälkeen.

Lähteet

Baskijalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Ellinor Rafaelsen

Ellinor Rafaelsen on norjalainen kirjailija, joka on syntynyt vuonna 1945. Uransa hän aloitti kirjoittamalla vuosikerran verran jatkokertomuksia aikakauslehtiin. Ensimmäinen romaani Peanøtter og champagne ilmestyi 1989.

Rafaelsen on kirjoittanut moniosaiset sarjat Amulettens kraft, Nordlysets døtre ja Hittebarnet Alicia, joita on ilmestynyt parhaimmillaan useampikin osa vuodessa. Lisäksi hän on kirjoittanut joitakin yksittäisiä romaaneja sekä lasten- ja nuortenkirjoja, kuten Marte-sarjan.

Tunnetuimpia Rafaelsenin kirjoista on kuitenkin Katja-sarja, jotka ovat ainoita suomennettuja kirjoja häneltä.

Katja-sarja 
 1. Katja New Yorkissa (Natt i New York, 1991, suom. 1993)
 2. Katja Englannissa (Skinnet bedrar, 1991, suom. 1994)
 3. Katja Norjan kesässä (Farlig midnattsol, 1992, suom. 1994)
 4. Katja Niagaralla (Maktspill, 1992, suom. 1995)
 5. Katja Beverly Hillsissä (Adresse Beverly Hills, 1993, suom. 1995)
 6. Katja tuntureilla (Rød tåke, 1993, suom. 1996)
 7. Katja Thaimaassa (Edderkoppen, 1994, suom. 1996)
 8. Katja interreilillä (Katja på interrail, 1994, suom. 1997) 
 9. Katja Turkissa (Det gode øyet, 1995, suom. 1997)
 10. Katjan erilainen joulu (En annerledes jul, 1995, suom. 1998)
 11. Katjan abivuosi (Russetid, 1996, suom. 1998)
 12. Katja au pairina (Au pair i London, 1998, suom. 1999)
 13. Katja Kuubassa (Katja på Cuba, 1999, suom. 2000)
 14. Katja Huippuvuorilla (Katja på Svalbard, 2000, suom. 2001)
 15. Katja på Grunerløkka (2001, suomentamatta)

Lähteet
 Ellinor Rafaelsenin viralliset sivut 
 Suomennetut kirjat pääkaupunkiseudun kirjastojen tietokannasta
 Teokset (ei ihan ajan tasalla)  
 Yleistietoa  

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Varberg

Varberg on entinen kaupunki ja nykyinen Varbergin kunnan keskustaajama. Varberg sijaitsee Hallandin läänissä ja Hallandin maakunnassa Ruotsissa. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kaupunki sijaitsee maan lounaisrannikolla Kattegatin itärannalla. Keskustaajaman asukasluku oli 27 602 henkeä vuoden 2010 lopussa.

Ensimmäinen maininta Varbergin kaupungista on vuodelta 1343, jolloin sen nimi oli Getakärr. Varberg on vilkas matkailu- ja kauppakaupunki. Sen satamasta on lauttayhteys Tanskan puolelle Grenåhon.

Varberg on Uudenkaupungin ystävyyskaupunki.

Talouselämä
Varberg on aiemmin tunnettu siellä valmistetuista Monark- ja Crescent-merkkisistä polkupyöristä. Nykyään tehtaan nimi on Cycleurope. Varbergin sataman kautta kulkee vuosittain noin 2 miljoonaa tonnia rahtia. Kaupungissa sijaitsee myös Ruotsin suurin kenkien maahantuontikeskus. Ringhalsin ydinvoimala sijaitsee 20 kilometrin etäisyydellä kaupungista. Se on kaupungin kolmanneksi suurin työnantaja.

Nähtävyydet
Varbergissa sijaitse Varbergin linnoitus, jonka yhteydessä toimii Hallandin läänin kulttuurihistoriallinen museo. 

Varbergin kaupunki oli vuonna 2017 20 ehdokkaan joukossa Arkitekturupproret-blogin () yleisöäänestyksessä Ruotsin kauneimmasta kaupungista.

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Varbergin kunnan kotisivut
 Luonnonsuojelualue
 Lääninmuseo 

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit
Veljo Tormis

Veljo Tormis (7. elokuuta 1930 Kuusalu – 21. tammikuuta 2017 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, jonka laajasta tuotannosta suurin osa on kuoromusiikkia. Hänen a cappella -teostensa tekstit samoin kuin melodiat ja rytmit juontuivat suomensukuisten kansojen lauluperinteestä. Tormis ammensi niin liiviläisistä, vatjalaisista, inkerinsuomalaisista, vepsäläisistä kuin karjalaisistakin aiheista. Hän sävelsi sekä Kalevipojan että Kalevalan tekstejä. Hän kirjoitti noin 60 sarjaa ja yli 100 kuoroteosta. Laulusäveltäjä Tormiksen kuoropartituurit kehittyivät yli kuoromusiikin rajojen ja muuttuivat suoranaisiksi kuorosinfonioiksi.

Tormis opiskeli urkujensoittoa (opettajana August Topman), kuoronjohtoa ja sävellystä (opettajana Villem Kapp) Tallinnan konservatoriossa sekä sävellystä Moskovan konservatoriossa (opettajana Vissarion Šebalin). Hän työskenteli opettajana Tallinnan lastenmusiikkikoulussa vuosina 1955–1960 ja Neuvosto-Viron säveltäjäliiton neuvonantajana 1956–1969 sekä hoiti liiton varapuheenjohtajan tehtävää 1974–1989. Vapaana säveltäjänä hän toimi vuodesta 1969 alkaen.

Tormiksen puoliso oli teatterintutkija Lea Tormis (s. 1932). Heidän poikansa Tõnu Tormis (s. 1954) on valokuvataiteilija.


Sävellyksiä
Looduspildid (1964–1969)
 Kevadkillud
 Suvemotiivid
 Sügismaastikud
 Talvemustrid
 Eesti kalendrilaulud, 1966–1967
Luigelend, 1966
Maarjamaa ballaad, 1967
Raua needmine, 1972
Unustatud rahvad, 1970–1989
Liivlaste pärandus, 1970
Vadja pulmalaulud, 1971
Isuri eepos, 1975
Ingerimaa õhtud, 1979
Vepsa rajad, 1983
Karjala saatus, 1989
Eesti ballaadid, 1980
Pärismaalase lauluke 1981
 Laevas lauldakse 1983
 Kalevala algussõnad, 1990
Piiskop ja pagan, 1992–1995
17 eesti pulmalaulu, 1993
Soome-ugri maastikke, 1995
Incantatio maris aestuosi, 1996
Sünnisõnad, 1999.

Lähteet

Internet
 Fennica Gehrmanin Veljo Tormis -sivu ääninäytteineen.

Viitteet

Aiheesta muualla
Veljo Tormiksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Virolaiset säveltäjät
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Norman Smith

Norman Smith (22. helmikuuta 1923 – 3. maaliskuuta 2008) oli muusikko ja levytuottaja. Hän toimi äänittäjänä useilla The Beatlesin albumeilla vuoteen 1965 asti, jolloin EMI ylensi hänet äänittäjästä tuottajaksi. Viimeinen Beatles-albumi, jonka tekoon hän osallistui merkittävissä määrin, oli Rubber Soul.

Alkuvuodesta 1967 hänelle tarjottiin tuotettavaksi uutta yhtyettä, Pink Floydia, jolle hän tuotti esikoisalbumin The Piper at the Gates of Dawn. Smith tuotti Pink Floydille vain kolme albumia, sillä yhtye piti häntä ”liian vanhanaikaisena”.

Vuonna 1968 Smith tuotti yhden rockin ensimmäisistä konseptialbumeista, The Pretty Thingsin S.F. Sorrowin.

Brittiläiset musiikkituottajat
Pink Floyd
The Beatles
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Kivalliqin alue

Kivalliqin alue (, aiemmin Keewatinin alue, ) on alue Nunavutin territoriossa Kanadassa. Sen muodostaa Hudsoninlahden länsiosan mannermaa yhdessä Southampton Islandin ja Coats Islandin saarten kanssa. Alueen hallintopaikka on 2 117 asukkaan Rankin Inlet.

Ennen vuotta 1999 alueen nimenä oli Keewatinin alue, jonka rajat poikkesivat nykyisistä vain hieman.

Asutuskeskukset
Arviat
Baker Lake
Rankin Inlet
Chesterfield Inlet
Coral Harbour
Repulse Bay
Whale Cove

Suojelualueet
Arvia'juaq National Historic Site
East Bay Bird Sanctuary
Fall Caribou Crossing National Historic Site
Harry Gibbons Bird Sanctuary
Ijiraliq Territorial Park
Inuujarvik Territorial Park
McConnell River Bird Sanctuary
Thelon Game Sanctuary

Tilastoja
Canada 2001 Census
Väkiluku: 7 557
Välkiluvun muutos 1996–2001: +10.0%
Asuntoja: 1 940
Pinta-ala: 444 680,4 km²
Asukastiheys: 0.017 / km²
Sija väkiluvun mukaan Kanadassa: 283. (viimeinen)
Sija väkiluvun mukaan Nunavutissa: 2. (yksi kolmesta alueesta)

Lähteet
Community Profile: Keewatin Region, Nunavut; Statistics Canada

Aiheesta muualla 
 Explore Nunavut: Kivalliq Region 

Nunavutin maantiede
Anniina Mattila

Anniina Mattila (s. 16. kesäkuuta 1983 Karvia) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän aloitti keikkailun huhtikuussa 2004 säestävänä orkesterinaan Oja-Lipasti Band. Kesästä 2005 lähtien säestävänä yhtyeenä on toiminut Avenue-yhtye. Ensimmäisen levytyksensä Mattila teki Ruotsissa vuonna 1999. Ensimmäinen pitkäsoitto Lapsellinen mies julkaistiin kesällä 2006. 

Myös Mattilan pikkusiskot Anne, Anneli ja Anitta Mattila ovat iskelmälaulajia. Sisarukset ovat levyttäneet yhteisen joululaululevyn sekä esiintyneet useissa yhteiskonserteissa. Syksyllä 2008 he tekivät ensimmäisen laajamittaisen konserttikiertueen, joka käsitti kymmenen konserttia eri paikkakunnilla. Kiertueen jatkoksi sisarukset esiintyivät viikon Iskelmä-risteilyllä Punaisellamerellä Egyptissä sekä Jordaniassa.

Karviassa asuvalla Mattilalla ja hänen puolisollaan Juhalla on neljä tytärtä. Nuorin heistä on syntynyt kesällä 2018.

Julkaisut

Albumit 
Lapsellinen mies (2006)
Tummat pilvet (2009)

Singlet 
Nautiskellaan (1999)
Kolme miestä, kolme kitaraa (2005)
Suomi tanssii ja kitara soi (2006)
Karataan pois (2006)
Hei postimies (Anniina ja siskot) (2008)
Varkaat kulkurit (2008)
Tummat pilvet (2009)
Nähdä Rooma ja kuolla (2011)
Mistä (2012)
Neulat havupuun (2013)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Anniina Mattila MagnumLive-ohjelmatoimiston verkkosivuilla

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Skellig Michael

Skellig Michael, iiriksi Sceilig Mhichíl on jyrkkä kallioinen saari 15 km Irlannin rannikolta Kerryn kreivikunnan edustalla. Saari oli kuudensadan vuoden ajan tärkeä luostarikeskus. Luostari rakennettiin lähelle saaren 230 m korkeaa huippua vuonna 588, ja se on nykyisin UNESCOn maailmanperintökohde.  Koska saari on niin eristyksissä, se on säilynyt poikkeuksellisen hyvin ja on sekä historiallinen että luontokohde. Sieltä näkee miten askeettista elämää ensimmäiset Irlannin kristityt munkit viettivät. Heidän keljansa ovat kiveä ja sijaitsevat jyrkillä seinämillä. Saarella pesii useita harvinaisia merilintulajeja: suula, myrskylintu, pikkukajava, ruokki, etelänkiisla ja lunni. 

Saari ja sen luostari selvisivät lukemattomista viikinkien iskuista 800-luvulla. Siellä ei ole koskaan asunut suurta munkkijoukkoa, tyypillisesti ehkä 12 munkkiveljeä ja apotti. Munkit muuttivat 1100-luvulla mantereelle. Luostarista tuli 1500-luvulla pyhiinvaelluskohde, mutta siellä ei ollut pysyviä asukkaita. Saarelle valmistui 1800-luvulla majakka, ja saarelle tuli majakanvartijan tukikohta. Majakka automatisoitiin 1960-luvulla.

Saarella kuvattiin vuosina 2015–2016 elokuvia Star Wars: The Force Awakens ja Star Wars: The Last Jedi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Irlannin saaret
Unescon maailmanperintökohteet Irlannissa
Ektoplasma (parapsykologia)

Ektoplasma (kreikk. ektos 'ulkopuolella', plasma 'muottiin valettu hahmo') tarkoittaa parapsykologiassa etenkin spiritismiin yhdistettävää nimitystä aineesta, joka saa aikaan niin sanotun fysikaalisen mediumismin eli henkimaailman materialisoitumisen. Ektoplasman väitetään olevan joko meedioiden tuottamaa tai henkimaailmasta peräisin olevaa ainetta.

Spiritistit yhdistävät ektoplasman usein elämänvoimaan, jonka erittäminen vaatii spiritistin sielun irtautumisen ruumiista. Tämä yhdistää ektoplasman vitalismiin eli käsitykseen siitä, että elämä sisältäisi yliluonnollista elämänvoimaa, jota voitaisiin kuvata tieteellisesti. Mediumin väitetään olevan ihminen, jolla eri aineiden tilat ovat heikosti kiinni toisisaan ja hän siksi siten kykenee lainaamaan vainajalle omaa ainettaan ektoplasmana, jolloin vainaja voi ottaa hahmon tehdäkseen itsensä kuuluvaksi, nähtäväksi ja kosketeltavaksi. Hahmolta voi mitata pulssin ja hengityksen lääketieteellisesti ja sen kanssa voi puhua. Meedioita on punnittu tämän jälkeen ja he ovat olleet jopa puolet kevyempiä. Hän on myös antanut vainajalle kaasumaisia, juoksevia ja kiinteitä aineita, sillä eetteriaineet eivät tietenkään paina mitään. Tätä sanotaan dematerialisaatioksi, minkä väitetään liittyvän meedion suureen ektoplasman tarpeeseen

Esitetyt kuvaukset ektoplasman ominaisuuksista vaihtelevat runsaasti: esimerkiksi joskus ektoplasman kerrotaan hohtavan pimeässä, joskus taas ei. Joskus kerrotaan, että sitä voi koskettaa vaaratta, joskus sen koskettamisen väitetään olevan vaarallista tai muuten tabu, sen sanotaan myös olevan valonarkaa ja erityisesti salamavalonarkaa. Ektoplasma voi myös olla limamaista tai nestettä. Spiritistit vetoavat siihen, että ektoplasman ominaisuudet vaihtelevat, koska se on täysin riippuvainen sekä ektoplasman käyttötarkoituksesta että meedion kyvyistä. Ektoplasman vastustajien mielestä tämä yhdistettynä siihen, että ektoplasmaa ei koskaan ole saatu kerätyksi eikä alistetuksi tieteelliseen tutkimukseen, kertovat siitä, että ektoplasma on kuvitteellista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 Ektoplasmakritiikkiä Skepsis ry:n sivuilla
 
 

Näennäistiede
Alhola

Alhola on MTV Teatteritoimituksen tuottama neliosainen minisarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla kevättalvella 1991. Sarjan ohjasi Jaakko Pyhälä ja käsikirjoitti Jari Forsman. Tuottajana toimi Peppi Kajanne. Pääosia esitti teatteriryhmänä ja rock-yhtyeenä tunnettu Motelli Skronkle.

Sarjan tapahtumapaikka on pieni suomalainen maalaiskylä, jossa aikamiespojat Lassi, Unni ja Manu Alhola asuvat edelleen äitinsä kuoleman jälkeen kotitilallaan. Kukaan pojista ei käy töissä, vaan perheen nuorinkin – kolmekymppinen Manu – on jo eläkkeellä. Alholoiden tuttavapiiriin kuuluu viinaanmenevä Pauli, jolla on tapana tehdä äidilleen nauhoituksia Panasonic-mankalla. "Kello on taas kaksikymmentä vajaa neljä – ja äiti, en ole vielä puhunut tästä asiasta – mutta nyt en ole kahteen viikkoon ottanut viin..", krapulainen Pauli ennättää supattaa kasetille, ennen kuin hänet keskeyttää kylään tuleva Lassi.

Liki naapurissa asuvan Nesiän lahkolaisperheen isä, saarnaaja Väinö, kovasti ihailee hikisiä lihaksia:"Kreikassa nuoret pojat painivat alasti ja heidän vartalonsa oli öljytty." Hänen poikansa Petteri on eri mieltä:"Paini on rumaa. Hyi, että se onkin rumaa." 
"Kyllä Petteri pitää samasta kuin isänsä!", toteaa Mamma Nesiä napakasti. Kun Petteri on ollut tuhma, hänen pitää näyttää pyllyä isälle, ja isä sivaltaa märällä vaatteella. "Isä on löytänyt Sanan. Isällä on oikeus sanoa kaikille kaikenlaista, sillä isän kieli puhuu totta."

Alholan nyrjähtänyt maailma muistuttaa hieman Matti Ijäksen Katsastusta.

Näyttelijät 

Lassi – Esko Varonen
Unni – Hannu Raatikainen
Manu – Petteri Rajanti
Pauli – Markku Peltola
Väinö Nesiä - Veikko Mylly
Ellen Nesiä - Eeva-Liisa Haimelin
Petteri Nesiä - Lasse Karkjärvi
Kekki - Eero Saarinen
Korpela - Raimo O. Niemi
Marokkolainen tarjoilija - Henry Hanikka
Tädit - Vappu Jurkka, Mervi Nuora, Ragni Grönblom, Sari Tirkkonen, Eira Jauckens ja Meri Pakarinen
Pasi-Arton (koira) ulkoiluttaja – Outi Mäenpää
Seppo Sillanpää

Aiheesta muualla 
Alhola-foorumi

Viihdeohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Miljoonaohjelma

Miljoonaohjelma () oli asuntojen rakennusohjelma Ruotsissa vuosina 1965–1974. Tavoitteena oli ratkaista 1960-luvun alun akuutti asuntopula rakentamalla kymmenen vuoden aikana miljoona uutta asuntoa. Tavoite myös saavutettiin, sillä ohjelman aikana valmistui 1 006 000 asuntoa. Samanaikaisesti Ruotsissa myös purettiin heikompitasoisia vanhoja rakennuksia, joten nettolisäykseksi tuli 650 000 asuntoa. 

Asuntopulaa oli aikaisemmin yritetty ratkaista 1950-luvulla niin sanottujen ABC-kaupunkien (Arbete, Bostad och Centrum) avulla (esimerkiksi Vällingby ja Farsta). Asuntopula ei kuitenkaan hellittänyt. Vuonna 1964 Ruotsin valtiopäivät päätti, että maahan rakennettaisiin vuoteen 1974 mennessä miljoona uutta asuntoa. Hyvänä aikomuksena oli tarjota nykyaikaiset vaatimukset täyttävä huoneisto kohtuuhintaan. Asuntokannan taso keskimääräisesti kohosikin ohjelman myötä, tosin estetiikan kustannuksella . Vaativan tavoitteen saavuttamiseksi alettiin käyttää valmiita elementtejä, joita teollisuus teki sarjatyönä. Yhdenmukaisten ankarien linjojen ja muotojen toistuminen runsaan betonin käytön ohella loi alueille yksitoikkoisen ilmeen. Koska miljoonaohjelman tavoite kohdistui lukumääräisesti mahdollisimman suureen asuntotuotantoon, ei työpaikkojen syntymiseen alueille kiinnitetty erityistä huomiota.

Miljoonaohjelman toteuttamisen aikaan oli käynnissä ennätyksellinen muuttoaalto Suomesta Ruotsiin. Vuosien 1950 ja 1970 välisenä aikana Suomesta muutti Ruotsiin liki puoli miljoonaa ihmistä. Suuri osa heistä sai ensimmäisen asuntonsa miljoonaohjelman taloista. Muun muassa Rinkeby oli aikoinaan tunnettu nimenomaan suomalaisten asuinalueena.

Kritiikki
Vaikka miljoonaohjelma onnistui tavoitteessaan luoda miljoona asuinhuoneistoa, ovat monet arvostelleet sen toteutustapaa ja jälkivaikutuksia. Sen maisemalliset vaikutukset ovat olleet huomattavia. Yleisimmin on arvosteltu ohjelman luoneen lukuisia rumia betonilähiöitä. Alueiden arkkitehtuuria on luonnehdittu yksitoikkoiseksi ja niitä on verrattu Itä-Euroopan entisten sosialistimaiden massatuotantona luomiin lähiöihin. Tunnetut lähiöt kuten Tukholman Rinkeby, Göteborgin Hammarkullen ja Malmön Rosengård ovat nousseet eräänlaisiksi aikakautensa symboleiksi.

Miljoonaohjelmaa on arvosteltu myös siitä, että se on osaltaan aiheuttanut ruotsalaiseen yhteiskuntaan segregaatiota. Miljoonaohjelman asunnoissa asutaan enimmäkseen vuokralla, toisin kuin Ruotsissa koko valtakunnan tasolla. Maahanmuuttajien osuus miljoonaohjelman lähiöiden asukkaista saattaa olla jopa yli 90 prosenttia, kun koko Ruotsin väestöstä maahanmuuttajia on noin 20 prosenttia. Maahanmuuttajavaltaisissa miljoonaohjelmalähiöissä esiintyy yleisesti köyhyyttä ja työttömyyttä. Sosioekonomisten ongelmien kärjistyminen on johtanut rikollisuuden ja väkivallan lisääntymiseen.

Lähteet 

Ruotsin historia
Asuntopolitiikka
Þingvellir

Þingvellir eli Thingvellir on alue Islannin lounaisosassa. Þingvellir on kuuluisa kahdesta syystä: se oli 
Islannin parlamentin eli alltingin kokoontumispaikka 900-luvulta alkaen, ja se on geologisesti mielenkiintoinen alue maankuoren liikkeiden ja tulivuoritoiminnan takia. Þingvellir on osa suosittua nähtävyyskierrosta, jota kutsutaan nimellä Kultainen kierros. 

Þingvellirissä on kansallispuisto ja se on Unescon maailmanperintökohde.


Þingvellir politiikan näyttämönä 
Þingvellirin käräjäkivillä kokoontui vuosittain allting, yksi Euroopan vanhimmista parlamenteista. Siellä puhemies luki ääneen lakia, paikka toimi tuomioistuimena, ja tarvittaessa säädettiin uusia lakeja. Vuonna 999 tai 1000 puhemies julisti siellä kristinuskon Islannin viralliseksi uskonnoksi. Samalla paikalla julistettiin myös Islanti itsenäiseksi valtioksi 17. kesäkuuta 1944.

Þingvellir geologisena nähtävyytenä 
Euraasian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen erkaantuminen toisistaan näkyy selvästi alueen kivimuodostelmissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Thingvalla - nuoren Islannin tuhatvuotinen kehto, Kuva, 07.12.1938, nro 25, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Thingvellir