Teddy

Teddy () tarkoittaa Isossa-Britanniassa 1950-luvun alussa syntynyttä nuorisokulttuurin muotoa, joka levisi Britanniasta Yhdysvaltoihin ja yhdistettiin tuon ajan rockmusiikkiin. Suomessa teddyt olivat 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun nuorisokulttuurin ilmiö. Teddyjen nimiä puhekielessä olivat tedit, tepot, diinarit, fiftarit, rokkarit, rockabillyt ja vintsat.

1950-luvun ihailu Suomessa 
Suomalaiseen teddykulttuuriin kuului yhdysvaltalainen 1950-luvun rock and roll ja sen erityisenä osa-alueena niin sanottu rockabilly. Ilmiötä on sanottu vastavaikutukseksi ”poliittiselle 1970-luvulle”. Suomessa ilmiön syntyyn vaikutti muun muassa yhdysvaltalainen Onnen päivät -televisiosarja, jossa päähenkilöt olivat 1950-luvun yhdysvaltalaisen keskiluokan nuoria. Varsinainen huomionherättäjä oli ”epäsovinnainen” Fonzie (Henry Winkler) nahkatakissaan ja rasvatuissa hiuksissaan. Laajalevikkinen Suosikki-nuorisolehti, päätoimittajanaan Jyrki Hämäläinen, edisti merkittävästi teddy-kulttuurin leviämistä. 

”Fiftari”-kulttuuriin kuului oleellisena osana etenkin 1980-luvun puolelle tultaessa 1950-luvun yhdysvaltalainen autokulttuuri. Yhdysvalloista tuodut mutta uudelleen kustomoidut 1950-luvun automallit olivat näkyvä osa katukuvaa. 1960- ja 1970-luvun jenkkiautoja näkyi myös ilmiössä.

Sana ”teddy” viittasi ytimeltään rockabillyyn ja sitä edusti nimekkäimmin yhtye Teddy & The Tigers. Brittiläisiä esikuvia olivat yhtyeet Matchbox ja Crazy Cavan & His Rhythm Rockers. Musiikissa rockabillyn lisäksi saattoi olla rautalankavivahteita, ja suomalaisista rockyhtyeistä keikoilla toimi usein myös Hurriganes ja Sleepy Sleepers.

Keskeinen nostalgiahahmo oli James Dean, idoleina näkyivät usein myös Marilyn Monroe ja John Travolta. Sana ”rebel”, kapinallinen, viittasi Yhdysvaltain etelävaltioihin ja konfederaation lippu oli teddyjen tunnus. Yleisin pukeutumismuoti oli joko farkkutakki tai nahkatakki, talvivaatetuksena niin sanottu metsurintakki. Housuina suosittiin ”porkkana”-mallisia farkkuja, joiden lahkeet käännettiin ylös. Jalkineina olivat joko teräväkärkiset nahkasaappaat, ”spittarit” tai niin sanotut ”läskipohjakengät”.

”Etelävaltiolaisuus” näkyi joskus avoimen rasistisena, mutta tuohon aikaan Suomessa ei juuri ollut ei-valkoihoisia. Myöskään kommunismia ja kommunisteja ei kyseinen ”rasvis”-kulttuuri juuri suvainnut, vaikkakin liikkeeseen kuului suuri osa työväenluokan nuoria. 1960- ja 1970-lukujen musiikkikulttuuri leimattiin pitkätukkaisten ”hämyjen” eli hippien ja ”liimanhaistajien” kulttuuriksi. Etenkin punkkarit ja 1950-lukulaiset olivat vastakkain ainakin helsinkiläisessä nuorisokulttuurissa niin, että saatettiin puhua jopa joukkotappeluista ryhmien välillä. Myöhemmin vastaavaa sitoutumista ilmentäviä, toisilleen vastakkaisia väkivaltaisia ja selvärajaisia nuorison alakulttuurien muotoja ei ole ollut Suomessa yhtä laajassa mittakaavassa. 

Teddyjen ja samanhenkisten tunnettuja oleilupaikkoja olivat muun muassa Helsingin rautatieaseman tori ja esimerkiksi amerikanauto-tapahtumat – rockabilly-keikkojen lisäksi.

Teddy-kulttuuri hiipui yhdessä punkkulttuurin kanssa 1980-luvun puoliväliin mennessä heavy rockin ja 1980-luvun discopopin läpimurron myötä, mutta on säilynyt marginalisoituneena. Nykypäivänä teddy-kulttuuri liittyy kiinteästi amerikkalaisauto- ja -moottoripyöräharrastukseen.

Katso myös 
 Lättähatut
 Mod (nuorisokulttuuri)
 Raggarit
 Rockabilly

Aiheesta muualla 

 YLE Elävä arkisto: Rokaten ja rollaten
 YLE Elävä arkisto: Reijo Perälä, Kellohame heilahtaa 50-luvun malliin
 Teddy Boy 
 Harold Hill: A People's History - New Suits & New Songs 
 www.teddyboy.co.uk  
 www.teddygirl.co.uk 
 Teddy Boy culture 
 1950s teenage fashion, Teddy Boy look 

Nuorisokulttuuri
Rockabilly