joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nordström

Nordström, Nordstrom tai Nordstrøm voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä
 August Samuel Nordström (1842–1914), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Bertel Bertel-Nordström (1884–1967), Ruotsissa asunut suomalaissyntyinen kuvataiteilija
 Birgitta Nordström, ruotsalainen tähtitieteilijä
 Dagmar Nordstrom (1903–1976), yhdysvaltalainen säveltäjä
 Ernst Nordström (1850–1933), suomalainen taideteollisuuskeskuskoulun johtaja, intendentti ja professori
 Ernst Adolf Nordström (1893–1972), suomalainen arkkitehti
 Ester Blenda Nordström (1891–1948), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
 Gunnar Nordström (1881–1923), suomalainen fyysikko
 Gustaf Oskar Teodor Nordström (1830–1910), suomalainen pappi, rehtori, valtiopäivämies ja rovasti
 Gustav Nordström (s. 1989), ruotsalainen maastohiihtäjä
 Hans-Henrik Nordstrøm (s. 1947), tanskalainen säveltäjä
 Harri Nordström, Moby Dick -terminaaliyhtiön toimitusjohtaja
 Joakim Nordström (s. 1992), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Johan Nordström (1891–1967), ruotsalainen oppihistorioitsija, professori
 Johan Gustaf Nordström (1865–1953), suomalainen kauppaneuvos ja turkulaisen Maamiesten Kauppa Oy:n toimitusjohtaja
 Johan Jakob Nordström (1801–1874), suomalaissyntyinen ruotsalainen poliitikko, Helsingin yliopiston professori, Ruotsin valtionarkiston johtaja
 Johannes Nordström (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
 Karl Nordström (1855–1923), ruotsalainen taidemaalari
 Kjell A. Nordström (s. 1958), ruotsalainen taloustieteilijä ja tietokirjailija
 Lars-Gunnar Nordström (1924–2014), suomalainen kuvataiteilija
 Laura Nordström (s. 1981), suomalainen poliitikko
 Lilli Forss-Nordström (1893–1968), suomenruotsalainen kirjailija
 Ludvig Nordström (1882–1942), ruotsalainen kirjailija
 Maria Nordström (s. 1991), ruotsalainen maastohiihtäjä
 Otto Mauritz Nordström (1819–1897), suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies
 Ragnar Nordström (1894–1982), suomalainen suurliikemies ja jääkäriupseeri
 Rikard Nordstrøm (s. 1955), tanskalainen voimistelija
 Robert Nordström (s. 1963), suomalainen elokuvaaja
 Rolf E. A. Nordström (s. 1947), suomalainen kauneuskirurgi
 Samuel Henrik Nordström (1808–1896), suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies
 Theodor Nordström (1843–1920), suomalais-ruotsalainen geologi, kemisti, kansanedustaja ja maaherra
 Tina Nordström (s. 1973), ruotsalainen kokki
 Torsten Nordström (1897–1989), suomalainen poliitikko
 Tuula Nordstrom eli Berit (s. 1949), suomalainen iskelmälaulaja
 Victor Nordström, Victor Nordis (s. 2003), suomalainen musiikkituottaja, lauluntekijä, muusikko ja laulaja
 Vieno Nordström (1912–1989), suomalainen näytelmäkirjailija
 Väinö Nordström (1864–1937), suomalainen antiikin tutkija ja kirjailija, Gustaf Oskar Teodor Nordströmin poika
 Wilhelmina Nordström (1815–1902), suomalainen runoilija.

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Norman Nordstrom, elokuvassa Don’t Breathe

Muita merkityksiä
 Nordstromin sisaret (1931–1976), yhdysvaltalainen esiintyjäryhmä
 Nordstrom, yhdysvaltalainen kauppaketju
 R. Nordström & Co Oy (Nordström Oy), Ragnar Nordströmin perustama suomalainen yritys.
Kaarlo Borg

Kaarlo Nathanaël Borg (17. elokuuta 1888 Hamina – 9. tammikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Myös hänen nuorempi sisarensa Elsi Borg oli tunnettu arkkitehti. Toinen sisar Margit Borg-Sundman oli opettaja ja kansanedustaja.

Kaarlo Borg valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1913. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Gustaf Nyströmin ja Uno Ullbergin toimistoissa. Vuosina 1918–1925 hän oli osakkaana kuuluisassa arkkitehtitoimistossa Borg–Sirén–Åberg. Vuodesta 1925 lähtien Borgilla oli oma toimisto.

Kaarlo Borgin poikia olivat oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg sekä säveltäjä ja äänilevytuottaja Jaakko Borg.

Borg–Sirén–Åberg-töitä 
 Asunto Oy Kolmio, Oulu (1923).
 As Oy Helsingin Virkamies (1924).
 Asunto Oy Sammonkatu 1, Helsinki, Etu-Töölö (1924).
 Intiön vesitorni, Oulu (1925).

Borgin oman toimiston töitä 

 Wegeliuksen talo, Oikokatu 1, Sortavala (1926).
 Asunto O.Y. - Bostads A.B. Ruusula N:o 1, Runeberginkatu 58, Helsinki (1928).
  Kotkan keskuskoulu  (1929).
 Oulun keskuskansakoulu (nykyisin keskustan terveysasema) (1933).
 Helsingin pääposti (Jorma Järvi – Erik Lindroos arkkitehtikilpailun toinen sija 1934, Kaarlo Borg valvojana) (1938).
 Lastenlinna, Helsinki (1939). (Elsi Borg jatkoi työn loppuun veljensä kuoltua)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaarlo Borg Arkkitehtuurimuseon arkkitehtiesittelyssä. 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Vakuutusmeklari

Vakuutusmeklari eli vakuutuksenvälittäjä on henkilö tai yritys, joka ammattimaisesti välittää useille vakuutuksenottajille useiden toisistaan riippumattomien vakuutusyhtiöiden vakuutuksia. Vakuutusmeklari on itsenäinen yrittäjä toisin kuin vakuutusyhtiöiden oma myyntihenkilökunta ja asiamiehet, jotka toimivat vakuutusyhtiön toimeksiannosta ja sen lukuun.  

Keskeisin vakuutusmeklarin tunnusmerkki on riippumattomuus vakuutuksenantajista.

Useissa maissa suurin osa vakuuttamisesta tapahtuu vakuutusmeklarien välityksellä. Esimerkiksi Lontoon Lloyd's toimii meklareiden välityksellä.

Vakuutusmeklaritoiminta Suomessa

Suomessa vakuutusten välitys on perinteisesti hoidettu vakuutusyhtiöiden omien myyntikanavien kautta. Vakuutusmeklaritoiminta yleistyi Suomessa 1990-luvulta lähtien.

Vakuutusmeklaritoimintaa säätelee EY:n vakuutusedustusta koskevaan direktiiviin perustuva laki vakuutusedustuksesta. Sitä sovelletaan sekä vakuutusmeklareihin että vakuutusyhtiöiden omiin asiamiehiin.

Vakuutusmeklaritoimintaa harjoittavat yritykset ja henkilöt on Suomessa hyväksyttävä merkittäväksi Vakuutusvalvontaviraston ylläpitämään vakuutuksenvälittäjärekisteriin. Vain rekisteriin merkitty välittäjä saa käyttää nimikettä vakuutuksenvälittäjä tai vakuutusmeklari. Rekisteriin merkittävällä henkilöllä tai yrityksen vastuuhenkilöllä tulee olla kokemusta vakuutuksenvälityksestä. Lisäksi hänen tulee suorittaa Vakuutusvalvontaviraston, Finanssialan Keskusliiton ja Suomen Vakuutusmeklariliiton yhteisesti valvoma vakuutuksenvälittäjätutkinto.

Vakuutusmeklarin tulee tehdä toimeksiantajanaan olevan vakuutuksenottajan kanssa toimeksiantosopimus, josta käy selville toimeksiannon sisältö sekä se, miten meklarin palkkio määräytyy. Lisäksi toimeksiantajan tulee antaa vakuutusmeklarille valtakirja joka oikeuttaa meklaria edustamaan päämiestään suhteessa vakuutusyhtiöön.

Vakuutusmeklarien toimintaa valvoo Suomessa Vakuutusvalvontavirasto.

Suomessa toimivia vakuutusmeklariyrityksiä ovat mm. Söderberg & Partners, Marsh, NK Partners, Novum, Omameklari, WTW, Howden Finland, Risk Consult ja Brokerlink.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomen Vakuutusmeklariliitto

Vakuutustoimi
Colin Edwards

Colin Edwards (s. 27. helmikuuta 1974 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän kilpaili MotoGP-luokassa vuodet 2003-2014. Edwards ei onnistunut voittamaan MotoGP:ssä yhtään osakilpailua. Muista sarjoista hänen saavutuksiinsa kuuluu kaksi Superbike-luokan mestaruutta vuosilta 2000 ja 2002. Hän on myös voittanut Suzukan 8 tunnin kestävyyskilpailun kolme kertaa vuosina 1996, 2001 ja 2002. Edwardsin lempinimi on ”Texas Tornado”. Hän asuu vaimonsa Alyssian ja tyttärensä kanssa Conroessa, Texasissa.

Superbike-tilastot

MotoGP-tilastot

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset ratamoottoripyöräilijät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Rascal Flatts

Rascal Flatts oli yhdysvaltalainen countryrockia soittava yhtye, jonka tunnetuin kappale on What Hurts the Most. Siihen kuuluvat pikkuserkukset Gary LeVox (laulusolisti)  ja Jay DeMarcus (basisti)  sekä sähkökitaristi Joe Don Rooney. Se esiintyy muun muassa elokuvien Villi tusina ja Autot ääniraidoilla. Autot-levylle he tekivät suositun version Tom Cochranen kappaleesta ”Life is a Highway”.

Diskografia 
 
 
 
 
 
 Still Feels Good (2007)
 Unstoppable (2009)
 Nothing like this (2010)
 Changed (2012)
 Rewind (2014)
 The Greatest Gift of All (2016)
 Back to Us (2017)
 How They Remember You (2020)

Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Grammy-palkinnon saajat
Hey Jude

Hey Jude on The Beatles -yhtyeen kappale, jonka sävelsi Paul McCartney. Yhtyeen käytännön mukaan se on kuitenkin merkitty Lennon/McCartney-yhteistyöksi. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1968, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Se myös sai useita Grammy-ehdokkuuksia, muttei voittanut yhdessäkään kategoriassa.

”Hey Jude” -kappaleen oli tarkoitus alun perin tulla Beatlesin The White Album -tuplalevylle (1968), mutta suunnitelmien muuttuessa se päätettiin jättää pois. Sitä ei ikinä julkaistu millään varsinaisella Beatles-levyllä, vaan ainoastaan kokoelma-albumeilla. 

Kappaleen pituus on 7 minuuttia ja 11 sekuntia, mikä tekee siitä kolmanneksi pisimmän virallisesti julkaistun Beatles-kappaleen. Se oli aikoinaan myös yksi kaikkien aikojen pisimmistä singlenä julkaistuista kappaleista, ollen julkaisuajankohtanaan pisin brittilistan ykköspaikan koskaan saavuttanut single.

Alun perin laulun nimi oli ”Hey Jules”, mutta nimi vaihtui pian helpommin laulettavaksi Judeksi. McCartney kirjoitti laulun lohduttaakseen yhtyetoverinsa John Lennonin poikaa Juliania, kun Lennon ja hänen ensimmäinen vaimonsa Cynthia erosivat. Lennon kuitenkin sanoi aina kuulleensa kappaleen itselleen kirjoitettuna. Hän harkitsi tuohon aikaan yhtyeestä lähtöä tehdäkseen enemmän yhteistyötä vaimonsa Yoko Onon kanssa.

Jukka Kuoppamäki levytti kappaleesta vuonna 1968 suomenkielisen version ”Ei voi kuin valittaa”. Sanoitus oli Juha Vainion kirjoittama.

Lähteet 

The Beatlesin kappaleet
Vuoden 1968 kappaleet
Kake Randelin

Kake Randelin (oik. Kauko Randelin, s. 26. tammikuuta 1955 Mäntyharju) on suomalainen iskelmälaulaja. Randelin osallistui vuonna 1979 Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "En unta saa". Kappale karsiutui kilpailusta, mutta se esitettiin ohjelmassa Syksyn Sävelen Karsitut. Finnlevy-tuottaja Timo Lindström näki ohjelman ja päätti kiinnittää Randelinin levy-yhtiön artisteihin. Loppuvuodesta 1979 ilmestyi single, joka sisälsi kappaleet "En unta saa" ja "Kirje kotiin", joista "Kirje kotiin" nousi hitiksi.

Randelinin muita suuria hittejä ovat muuan muassa "Nasta pimu", "Tarja", "Jannu huoleton", "Avaa hakas" ja "Kielletyt tunteet". Hänen neljä ensimmäistä albumiaan myivät kultaa (yli 25 000 kpl), joista Huoleton ja Kop kop kop -albumit myivät yli 50 000 kpl, saavuttaen timanttimyyntirajan. Vuonna 1983 Randelinin kappale "Avaa Hakas" valittiin vuoden iskelmäksi Emma-gaalassa.

2000-luvulla Randelinin työ musiikin parissa on jatkunut säännöllisenä keikkailuna ja levytyksinä. Vuonna 2002 julkaistiin "Hitit"-albumi, joka sisältää Kaken 1980-luvun suosituimpia kappaleita uudelleen levytettynä. Uuteen suosioon ovat nousseet kappaleet "Nasta pimu" ja "Tilipäivä koittaa". Vuonna 2009 Kake Randelin julkaisi uusimman hittisinglensä "Silitä ja paijaa", jonka Kakelle tilauksesta sävelsi Esa Nieminen ja sanoitti Kikka Laitinen. Vuoden 2013 lokakuussa järjestetyssä Syksyn Sävel -kilpailussa Randelin sijoittui Suvi Teräsniskan ja Neljänsuoran jälkeen kolmanneksi kappaleellaan Suomalainen Sisu. Samaa nimeä kantava albumi julkaistiin maaliskuussa 2014.

Diskografia
 Kake Randelin (1981) kultalevy
 Huoleton (1982) kultalevy, timanttilevy
 Kop kop kop (1983) kultalevy, timanttilevy
 Kake (1984) kultalevy
 Kake Randelin (1985)
 Kaken rallit (1986)
 Pakko painaa pitkää päivää (1989)
 Bella bella (1990)
 24 Kaken parasta (1990)
 Tuhlaajapoika (1991)
 Hui hai huolillein (1992)
 Sydämeen jäi synnyinmaa (1993)
 Kukkia kulkurilta (1994)
 20 suosikkia – Kirje kotiin (1995)
 Kaukana tähdet ja kuu (1999)
 Hitit (2002) kultalevy, triplaplatinalevy
 Nostalgiasarja (2006)
 Kengissä kulkurin (2006 - single)
 Tähtisarja - 30 suosikkia (2008)
 Silitä ja paijaa (2009 - single)
 Platinaklassikkosarja - Huoleton (2012)
 Lähtöruutuun (2012 - single)
 Avain (2012)
 Suomalainen sisu (2014)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Team Woodcutters -96

Woodcutters-96 on vaasalainen salibandyseura, joka on perustettu vuonna 1996. Miesten edustusjoukkue nousi 2005-06 päätteeksi I-divisioonaan. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on toinen miesten joukkue ja M35-joukkue. Juniorijoukkueita on B-D- ja F-ikäluokissa. Sekä sähköpyörätuolisalibandy-joukkue SPT Woodcutters.

Aiheesta muualla
 Seuran viralliset sivut
 Joukkue-esittely Salibandyliigan sivuilla 

Salibandyn I-divisioonan seurat
Vaasalaiset urheiluseurat
Vuonna 1996 perustetut urheiluseurat
Juha Repo

Juha Repo (s. 31. lokakuuta 1957) on suomalainen kartanlukija. Hän on toiminut Juha Kankkusen kartanlukijana vuodesta 1997, jonka kanssa hän voitti kaksi MM-rallia vuonna 1999. Vuoden 2004 Pariisi–Dakar-rallin ja 2003 Neste-rallin aikana hän toimi Ari Vatasen kartturina ja vuonna 2004 hän oli mm. tunturirallissa lukemassa nuotteja Jari Latvalalle.

Lähteet 
Juha Revon MM-rallit

Suomalaiset kartanlukijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Bark at the Moon (video)

Bark at the Moon on Ozzy Osbournen samannimisen albumin kiertueella taltioitu konserttivideo. Se taltioitiin Salt Lake Cityssä 18. maaliskuuta 1984 ja julkaistiin samana vuonna. Videosta on liikkeellä epävirallisia DVD-versioita.

Kappaleet 

1. I Don't Know
2. Mr. Crowley
3. Rock And Roll Rebel
4. Bark At The Moon
5. Revelation (Mother Earth)
6. Steal Away (The Night)
7. Suicide Solution
8. Centre Of Eternity
9. Flying High Again
10. Iron Man
11. Crazy Train
12. Paranoid

Kesto noin 74 minuuttia

Muusikot 

Ozzy Osbourne: laulu
Jake E. Lee: kitara
Bob Daisley: basso
Tommy Aldridge: rummut
Don Airey: kosketinsoittimet

Ozzy Osbourne
Patrick Donner

Patrick William Donner (4. joulukuuta 1904 – 19. elokuuta 1988) oli Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka kuului vaikutusvaltaiseen suomenruotsalaiseen Donner-sukuun. Kuningatar Elisabet II löi hänet ritariksi vuonna 1953.

Donnerin perhe muutti Helsingistä Lontooseen vuonna 1919. Hänen äitinsä oli Violet McHutchen Edinburghista ja isänsä suurlähettiläs Ossian Donner. Patrickin isä johti Suomen ensimmäistä diplomaattista lähetystöä Lontoossa 1919–1925. Perhe asettui sittemmin pysyvästi Englantiin ja isä otti Ison-Britannian kansalaisuuden.

Patrick opiskeli Englannin kirjallisuutta Exeter Collegessa Oxfordissa. Hänet valittiin konservatiivisen puolueen kansanedustajaksi vuoden 1931 vaaleissa West Islingtonista. Koska tämä oli konservatiiveille heikko vaalipiiri, seuraavissa vuoden 1935 vaaleissa hän vaihtoi vaalipiirikseen konservatiivisen Basingstoken.

Parlamentissa hän keskittyi Brittiläisen imperiumin ja Intian asioihin ja vaikutti merkittävästi India Defence Leagueen. Hän palveli Royal Air Forcessa toisessa maailmansodassa. Basingstokea hän edusti parlamentissa 20 vuotta, ja luopui paikastaan vuoden 1955 vaaleissa.

Donnerin muistelmat Crusade: A Life Against the Calamitous Twentieth Century julkaistiin 1984.

Katso myös 
 Donner-suku

Brittiläiset poliitikot
Britanniansuomalaiset
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Ralph-Johan Back

Ralph-Johan Back (s. ) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Back on ollut Åbo Akademin professori vuodesta 1983 ja Suomen Akatemian akatemiaprofessori vuosina 2002–2007. Hän on myös toiminut amsterdamilaisessa CWI:ssä sekä Åbo Akademin ja Turun yliopiston yhteisen, Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskukseen kuuluvan CREST-keskuksen (Center for Reliable Software Technology) johtajana.

Professori Back on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1996. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002. 

 
Myös Ralph-Johanin vaimo Barbro Back on Åbo Akademin professori. Heillä on kolme lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Home page
Curriculum Vitae
DBLP bibliography

Åbo Akademin professorit
Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
Akatemiaprofessorit
Elävät henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Suomalaiset professorit
Hallila (Seinäjoki)

Hallila on yksi Seinäjoen 34:stä kaupunginosasta. Omakotitalovaltainen Hallila sijaitsee kaupungin keskustan eteläpuolella. Vuoden 2016 joulukuussa Hallilan asukasluku oli 1 090. Hallilan ja keskustan välissä on Upan kaupunginosa. Hallilan kaupunginosa on nimetty alueella sijainneen Hallilan talon mukaan. Nykyisin alueella on muun muassa Hallilan pallokenttä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seinäjoen kaupunginosat
Seinäjoen kantakaupunki
Saarenmaan valssi

Saarenmaan valssi () on virolaisen Raimond Valgren säveltämä laulu, jonka alkuperäiset vironkieliset sanat ovat peräisin Debora Vaarandin vuonna 1946 julkaiseman runon Talgud Lööne soos ('Talkoot Löönen suolla') loppusäkeistöistä. Tekstin pohjana ovat todelliset talkootanssiaiset, jotka pidettiin Valjalassa sunnuntaina 9.6.1946. 

Laulu kertoo neuvostosotilaasta, joka ihastuu Saarenmaalla ”pellavapäiseen” virolaisneitoon ja tanssii tämän kanssa mutta ei saa tätä ”omakseen”.

Saarenmaan valssi tuli Suomessa suosituksi kahdesta Yleisradion musiikkiohjelmasta. Ensimmäisen kerran sen soitti Kalevi Kilpi Tallinnasta tuomaltaan nauhalta 7. lokakuuta 1956 musiikkipakinassa Iltapäivä tallinnalaisessa levykaupassa, mitä täydensivät seuraavat esitykset Kaisu-Leena Pielan juontamassa Eevan aamusoitto -musiikkiohjelmassa. Laulu oli äänitetty kesäkuussa 1954 Viron radion suomenkieliselle toimitukselle, joka oli sen myös suomentanut.

Saarenmaan valssin myötä tuli suosituksi myös esittäjä, virolainen ooppera- ja viihdelaulaja Georg Ots, joka oli ensimmäisenä äänittänyt myös laulun vironkielisen alkuperäisversion toukokuussa 1949.  Musiikki-Fazer julkaisi suomenkielisen version heinäkuussa 1957 gramofonilevyllä, jonka B-puolella oli ”Kalastajan laulu”. Molemmissa kappaleissa Otsia säestää Viron radion viihdeorkesteri Rostislav Merkulovin johtamana.

Lähteet 

Valssit
Virolaiset musiikkikappaleet
Chip Reese

David Edward ”Chip” Reese (28. maaliskuuta 1951 – 4. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen uhkapeluri ja pokeriammattilainen. Pokerin lisäksi hän pelasi myös muita korttipelejä.

Varhaiset vuodet 

Reese varttui Daytonissa, Ohiossa, jossa hän oppi korttipelejä äidiltään jo lapsena. Kuusivuotiaana hän voitti saman kadun viidesluokkalaisia pokerissa. Reese jatkoi pokeriharrastustaan high schoolissa, mutta pelasi myös amerikkalaista jalkapalloa. Hän voitti joukkueensa mukana Ohion mestaruuden ja pääsi mukaan kansallisiin finaaleihin. Reesen vanhemmat uskoivat poikansa menevän opiskelemaan Harvardiin (johon hänet oli valittu), mutta Reese valitsi Dartmouth Collegen sen sijaan. 

Valmistumisensa jälkeen Reesellä oli tarkoitus jatkaa opiskelujaan Stanfordissa, mutta muuttikin sen sijaan Las Vegasiin, jossa alkoi pelata seitsemän kortin avopokeria. Hän oli työskennellyt ystävänsä isän yrityksessä, mutta voitettuaan turnauksessa Sahara Casinolla 40 000 dollaria hän aloitti pokeriammattilaisuuden. Kun opiskelu Stanfordissa olisi alkanut, Reesen pelikassa oli yli 100 000 dollaria ja hän ei ikinä aloittanut suunniteltuja lakiopintojaan.

Pokeriura 

Reese kirjoitti seitsemän kortin avopokeriosuuden Doyle Brunsonin klassiseen vuonna 1978 ilmestyneeseen Super/System-pokerioppaaseen. Kirjassa Brunson kuvaa Reeseä "toiseksi kahdesta hienoimmista pokerinpelaajasta maailmassa" ja parhaaksi seitsemän kortin avopokerin pelaajaksi, jonka kanssa on koskaan pelannut. 

Reese voitti seitsemän kortin avopokerissa kaksi World Series of Poker (WSOP) -ranneketta (1978 ja 1982), mutta turnauspelaamisen sijaan Reese tunnetaan erityisesti erinomaisena korkeiden panosten käteispelaajana. Reeseä pidettiin yleisesti maailman parhaana yleispelaajana. Pokerin lisäksi hän pelasi erinomaisesti myös ginirommia ja backgammonia.

Vuonna 1991 Reese valittiin kautta aikojen nuorimpana pelaajana Poker Hall of Fameen. Kolmannen WSOP-rannekkeensa Reese sai voittaessaan vuoden 2006 World Series of Pokerin 50 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-turnauksen. Ykköspalkinto oli 1,716 miljoonaa dollaria. Tässä turnauksessa oli WSOP-historian korkein sisäänosto (buy-in) sekä pisin lopun kaksinpeli Reesen ja Andy Blochin pelattua 7 tuntia ja 286 jakoa. Lopulta Reesen A Q löi Blochin 9 8 -käden yhteisten korttien oltua J 7 7 4 4. WSOP:n pääturnauksessa Reese on parhaimmillaan ollut 23. (vuonna 1989). World Poker Tourilla Reese oli finaalipöydässä The Fifth Annual Jack Binion World Poker Openissa vuonna 2004 sijoittuen neljänneksi ja ansaiten 207 304 dollaria.

Elokuussa 2007 Reesen pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,4 miljoonaa dollaria.

Reese kuoli 56-vuotiaana keuhkokuumeeseen.

WSOP-rannekkeet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 WPT:n profiili
 Haastattelu PokerListings.com:ssa
 

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Klagenfurtin lentoasema

Klagenfurtin lentoasema  palvelee Klagenfurtin kaupunkia Itävallassa. Lentoasema sijaitsee noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta.

Tärkeimpiä Klagenfurtiin liikennöiviä yhtiöitä ovat Austrian Arrows ja Ryanair.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lentoaseman kotisivut

Itävallan lentoasemat
Lentoasema
Pallosalama (elokuva)

Pallosalama () on Terence Youngin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1965. Bond-sarjan neljäs elokuva perustuu Ian Flemingin kirjoittamaan romaaniin vuodelta 1961. Elokuvan tuottivat Albert R. Broccoli ja Harry Saltzman. James Bondia näyttelee neljännen kerran Sean Connery. Elokuvan tunnuslaulun esitti Tom Jones. Elokuva oli ensimmäisen laajakuvana kuvattu James Bond -elokuva.

Pallosalaman tapahtumat sijoittuvat Lontooseen ja Bahaman Nassauhun. Elokuvassa oli aikaansa nähden hyvin paljon vedenalaisia kohtauksia.

Juoni

Spectren suuruudenhullu johtaja Ernst Stavro Blofeld on kehitellyt katalan suunnitelman, jonka avulla gangsteripomo Emilio Largo (Adolfo Celi) on saanut haltuunsa Kuninkaallisten ilmavoimien Avro Vulcan -pommikoneen. Koneen lastina on kaksi atomipommia. Ellei Yhdistynyt kuningaskunta maksa hänelle sataa miljoonaa puntaa, hän räjäyttää pommeilla yhden suurkaupungin joko Yhdysvalloista tai Englannista. Salainen agentti James Bond (Sean Connery) saa tehtäväkseen jäljittää hyvin lyhyessä ajassa Emilio Largon, eli Numero 2:n, Bahamalta ja estää hänen aikeensa.

Näyttelijät

Palkinnot 
Elokuva voitti vuoden 1965 Oscar-gaalassa parhaiden erikoistehosteiden palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elokuva MGM:n sivuilla 
 
  

Vuoden 1965 brittiläiset elokuvat
James Bond -elokuvat
Brittiläiset toimintatrillerit
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Terence Youngin ohjaamat elokuvat
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Timantit ovat ikuisia

Timantit ovat ikuisia () on Guy Hamiltonin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1971. Elokuvassa Bondia näyttelee virallisessa Bond-elokuvassa viimeistä kertaa Sean Connery. Rooliin oli jo valittu yhdysvaltalainen näyttelijä John Gavin, kun Connery antoikin suuren palkkion houkuttelemana periksi siihen asti kieltäydyttyään. Elokuva perustuu Ian Flemingin romaaniin Timantit ovat ikuisia (1956, suom. 1966).

Bond-elokuville ominainen camp-huumori sai alkunsa tästä elokuvasta, vaikka ensimmäiseksi lajin edustajaksi mainitaan usein Elä ja anna toisten kuolla.

Arviot
Erään kriitikon mukaan elokuva ei ole ehyt kokonaisuus vaan kokoelma eksoottisia aineksia. Mieleenjäävimpiä ovat tappajaparit, akrobaattinaiset Bambi ja Thumper sekä koominen homopari Mr. Kidd ja Mr. Wint.

Näyttelijät

Tapahtumapaikat 
 Japani
 Kairo
 Lontoo
 Etelä-Afrikka
 Amsterdam
 Los Angeles
 Las Vegas, Nevada
 Kalifornian niemimaa, Meksiko

Kuvauspaikat 
Elokuva kuvattiin 5. huhtikuuta – 13. elokuuta 1971 välisenä aikana. Studiokuvaukset tehtiin Pinewoodin studiolla Lontoossa ja Universalin studioilla Los Angelesissa. Ulkokuvauksia tehtiin Yhdysvalloissa Las Vegasissa, Los Angelesissa, Palm Springsissa ja Oceansidessa sekä Britanniassa Doverissa ja Southamptonissa. Ulkokuvauksia tehtiin myös Saksassa, Hollannissa ja Ranskassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Elokuva MGM:n sivuilla 
 Diamonds are Forever, TCM
 
 

Vuoden 1971 brittiläiset elokuvat
James Bond -elokuvat
Brittiläiset toimintaelokuvat
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Guy Hamiltonin ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Topi Mikkola

Topi Mikkola (s. 1949 Sodankylä) on Kuhmon kulttuurisíhteeri, näyttelijä ja ohjaaja.

Teatteriroolit 
Putkinotko, rooli Topi, 1967, Mikkelin Naisvuoren kesäteatteri
Ruumis myytävänä,1967–68, (kapakan isäntä), Paukkulan Teatteri
Setsuanin hyvä ihminen,1967–68,(parturi Su Fu), Paukkulan Teatteri
Lapualaisooppera, 1968–69, Mikkelin teatteri, joukkokohtauksissa
Ruma Elsa, 1978–79, (professori Harju), Kuhmolaisteatteri
Vanja-Eno, 1996–97, professori Serebrjakovin rooli, Kajaanin kaupunginteatteri
Umur, 2001, Papin rooli Kai Lehtisen ohjaamassa elokuvassa

Aiheesta muualla
 http://www.topimikkola.com/topi.html

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Meteli Seis.

Meteli seis. ry on paltamolainen kulttuuriyhdistys, joka järjestää taidenäyttelyjä ja kulttuuritilaisuuksia. Yhdistys on perustettu vuonna 2002 vaalimaan paltamolaisia perinteitä ja edistämään alueen matkailua.

Yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Metelinniemen golfkentän läheisyydessä Kanervan talossa. 1910-luvulla rakennetussa virkamiesjugend-tyylisessä Kanervan talossa järjestettiin 1970-luvulla Meteli Seis -nimisiä taidenäyttelyitä.

Taidenäyttelyt ja kulttuuriyhdistys on nimetty aikaisemmin Paltamossa toimineelle Metelin seisakkeelle osoittaneen tienviitan, jossa luki "Meteli, seis.", mukaan.

Aiheesta muualla
 Meteli Seis. ry:n kotisivut

Paltamo
Suomalaiset kulttuurijärjestöt
Phoenix Wright: Ace Attorney

Phoenix Wright: Ace Attorney () on Capcomin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu vuonna  Nintendo DS:lle.

Peli on uudelleentehty versio Game Boy Advancen Gyakuten Saiban -pelistä, jossa on uusi viides luku. Peli on Ace Attorney sarjan ensimmäinen osa.

Peli on visual novel -tyyppinen seikkailupeli, jossa on kaksi tärkeää osaa. Pääosassa ovat oikeudenkäynnit, joissa tarkoituksena on etsiä heikkouksia todistajien lausunnoista. Toisena tärkeänä osana ovat tutkimusosuudet, joissa jutellaan asianosaisten kanssa oikeussalin ulkopuolella ja kerätään uusia vihjeitä sekä todisteita.

Peli sijoittuu vuoteen 2016 ja tapahtumapaikkana on japaninkielisessä versiossa Japani ja englanninkielisessä versiossa Los Angeles, Kalifornia. Pelin oikeudenkäynnit perustuvat japanilaiseen tuomioistuimeen, mutta pelin käännösryhmä onnistui selittämään erilaisuudet aikaeron aikana tapahtuneiden muutoksien avulla.

Päähahmot 

 Phoenix Wright (), lempinimeltään Nick, 24, on piikikästukkainen (häntä on kutsuttu piikkisikapääksi) puolustusasianajaja, joka on ottanut elämäntehtäväkseen syyttömien vapauttamisen. Tässä pelissä hän on vastavalmistunut ja joutuu ensimmäisen kerran puolustautumaan oikeudessa. 
 Mia Fey (), 27, on Phoenixin opettaja, pomo ja lakitoimiston omistaja. Hän toimii ensimmäisessä luvussa Phoenixin apuna, mutta hänet murhataan toisen luvun alussa. Hän onnistuu kuitenkin auttamaan Phoenixia henkimaailman kautta.
 Maya Fey (), 17, on Mian pikkusisko. Hän on meedio, joskaan ei vielä aivan täysinoppinut. Hän pystyy kuitenkin toisinaan ottamaan yhteyden Mian henkeen. Maya on suuri toimintatelevisiosarjojen ystävä.
 Dick Gumshoe (), 30, on murharyhmän poliisietsivä, hyväntahtoinen mutta ei aina kovin fiksu. Hän kunnioittaa Edgeworthia syvästi.
 Winston Payne (), 52, on Phoenix Wrightin ensimmäisen tapauksen syyttäjä. Hän toimii aloitussyyttäjänä jokaisessa Ace Attorney -pelissä.
 Miles Edgeworth (), 24, on Phoenixin ja Larryn lapsuudenystävä, joka toimii nykyisin syyttäjänä ja siten Phoenixin kilpailijana. Hän on syyttäjänä luvuissa 2,3 ja 5. 
 Manfred von Karma (), 65, on toiminut syyttäjänä jo yli 40 vuotta eikä ole hävinnyt kertaakaan. Hän uskoo vain täydellisyyteen ja tekee mitä tahansa saadakseen syyllisen tuomituksi. Hän on Edgeworthin opettaja ja toimii syyttäjänä luvussa 4.
 Larry Butz (), 23, on Phoenixin ja Edgeworthin lapsuudenystävä, jolla on koko ikänsä ollut taipumus joutua ongelmiin. Tämä ei kuitenkaan johdu pahasta tahdosta, vaan hänen erityisen huonosta onnestaan.
 Judge (), 48, eli tuomari, on kaljupäinen ja parrakas mies. Hän luonnollisesti on paikalla jokaisessa oikeudenkäynnissä. Tuomari päättää miten oikeudenkäynti etenee ja lyö vasarallaan pöytää mikäli huoneessa metelöidään. Häntä puhutellaan sanoin your honor, korkeutenne.

Aiheesta muualla 
 
 
Pelin kotisivut 
http://www.capcom.co.jp/ds_saiban/ 

Vuoden 2005 videopelit
Nintendo DS -pelit
Wii-pelit
IOS-pelit
Ace Attorney
Videopelien uusioversiot

ja:逆転裁判#蘇る逆転
Elämä idiootin kanssa

Elämä idiootin kanssa op. 219 () on Alfred Schnittken säveltämä kaksinäytöksinen ooppera, jonka libreton kirjoitti Viktor Jerofejev samannimiseen novellinsa pohjalta. Ooppera valmistui vuonna 1991 ja sai ensi-iltansa Amsterdamin Het Muziektheaterissa 14. huhtikuuta 1992.

Oopperan tapahtumat sijoittuvat Neuvostoliittoon, jossa päähenkilö ja hänen vaimonsa kutsuvat kotiinsa asumaan mielisairaalasta tulleen "idiootin". Tarina kuvaa neuvostoelämää satiirisesti.

Lähteet
 www.expergo.org
 www.schirmer.com
 www.boosey.com

Venäjänkieliset oopperat
Jouni Ampuja

Jouni Ampuja (s. 18. kesäkuuta 1975) on suomalainen ralliautoilija.

Hän on osallistunut viiteen MM-rallin osakilpailuun, jotka ovat kaikki Neste-ralleja. Ampuja sijoittui rallin SM-sarjassa toiseksi vuonna 2005 heti Kosti Katajamäen jälkeen.

Lähteet 
Ampujan tilastoja

Suomalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Juha Salo (ralliautoilija)

Juha Salo (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen ralliautoilija.

Salo on kymmenkertainen rallin Suomen-mestari. Arctic Lapland Rallyn eli Tunturirallin Salo on voittanut kuusi kertaa. Salon kartanlukijana ovat toimineet muun muassa Marko Mikkola, Petri Keto, Mika Stenberg, Tomi Tuominen ja Marko Salminen.  Juha Salon ensimmäinen kilpailu oli Black Rocket -ralli Janakkalassa vuonna 1994. Juha Salo edustaa Karkkilan urheiluautoilijoita ja asuu Karkkilassa.

Saavutukset 
 1996 Nuorten suomenmestari (Toyota Starlet)
 1998 SM 2. (ryhmä n, Opel Astra)
 2002 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
 2003 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
 Ryhmä N 1. Neste Rally Finland
 2004 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VII)
 2005 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo VIII MR)
 2006 SM 3. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
 2007 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
 2008 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo IX)
 2009 SM 2. (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X)
 2010 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X)
 2011 Suomenmestari (ryhmä N, Mitsubishi Lancer Evo X R4)
 2012 SM 2. (Mitsubishi Lancer Evo X R4)
 2013 Suomenmestari (SM1, Mitsubishi Lancer Evo X R4)
 2014 SM 3. (Mitsubishi Lancer Evo X / IX R4)
 2015 Suomenmestari (SM1, Peugeot 208 T16 R5)
 2016 Suomenmestari (SM1)

Lähteet 
Salon tilastoja

Viitteet

Aiheesta muualla 
Juha Salon sivusto

Suomalaiset ralliautoilijat
Rallin Suomen-mestarit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Graves

Michael Graves (9. heinäkuuta 1934 Indianapolis, Indiana – 12. maaliskuuta 2015 Princeton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Leikkisästä post­modernis­mistaan tunnettu Graves luettiin uransa alussa mukaan New York Five -ryhmään ja 1980-luvulla Memphis-ryhmään.

Elämäkerta 

Graves syntyi Indianapolisissa. Hän opiskeli Cincinnatin ja Harvardin yliopistoissa. Uransa alkuvaiheessa hän suunnitteli kotiosavaltioonsa Indianaan kaksi merkittävää pientaloa, Hanselmann Housen (1967) ja Snyderman Housen (1972), molemmat vielä modernismin tyylillä. 1970-luvun lopulla hän vaihtoi tyyliä kiinnostuttuaan Välimeren vanhojen kulttuurien tuotoksista antiikin Kreikasta renessanssin Italiaan. Syntyi muun muassa kaksi palatsimaista miljonäärihuvilaa New Jerseyn osavaltioon. Vuonna 1977 valmistui Fargo-Moorheadin ”kulttuurisilta”, joka yhdistää kaksi pikkukaupunkia Pohjois-Dakotan ja Minnesotan rajalla ja tarjoaa samalla tilat niiden yhteiselle taidemuseolle ja kulttuurikeskukselle. Gravesin läpimurto uuden tyylin edustajana oli vuonna 1982 Oregonin Portlandiin valmistunut virastotalo.

Graves suunnitteli muun muassa huonekaluja Target-tavarataloketjulle sekä useita rakennuksia niin Yhdysvaltoihin kuin ulkomaillekin.

Graves oli professori Princetonin yliopistossa. Hän oli viimeisinä vuosinaan halvaantunut vyötäröstä alaspäin. Vamma oli seurausta vuonna 2003 sairastetusta infektiosta, joka oli mahdollinen bakteerimeningiitti.

Graves sai vuonna 1999 kansallisen taidepalkinnon ja vuonna 2001 Yhdysvaltain arkkitehti-instituutin kultamitalin.

Graves kuoli 80-vuotiaana kotonaan New Jerseyn Princetonissa 12. maaliskuuta 2015.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Yhdysvaltalaiset arkkitehdit
Postmodernistit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Ruijanpallas

Ruijanpallas (Hippoglossus hippoglossus) on kampelakala, joka elää pohjoisella Atlantilla. Ruijanpallas on yksi suurimmista kampelakaloista, ja se voi kasvaa jopa kolme metriä pitkäksi ja 320-kiloiseksi.

Levinneisyys 
Ruijanpallas esiintyy Euroopassa Biskajanlahdelta Huippuvuorille ja Islantiin, Pohjois-Amerikassa Virginiasta Labradoriin ja Keski-Grönlantiin. Se elää rannikoiden läheisyydessä ja mannerjalustan reunan tuntumassa aina kahden kilometrin syvyyteen. Ruijanpallasta on tavattu myös Itämeren eteläosassa.

Ravinto ja elintavat 
Ruijanpallas käyttää ravintonaan pääasiassa muita kaloja, mutta syö myös äyriäisiä ja mustekaloja.

Päivät ruijanpallas viettää pohjalla, mutta liikkuu yöaikaan uiden ja saalistaen ravintoa. Se voi myös vaeltaa pitkiäkin matkoja paikalta toiselle.

Ruijanpallas tulee sukukypsäksi 5–7 vuoden iässä, koiraat noin 55 senttimetrin ja naaraat yli metrin pituisina. Kutu tapahtuu talviaikaan syvässä (300–700 m) vedessä, mutta nuoret kalat kasvavat lähempänä rannikkoa 20–60 metrin syvyydellä.

Kanta ja kalastus 
Aikaisemmin ruijanpallas oli tärkeä ruokakala. Se on myös urheilukalastuksen himoittu kohde. Ennen 1960-luvun puoliväliä vuotuiset saaliit olivat 10 000–15 000 tonnin luokkaa. Liikakalastuksen ja hitaan lisääntymisen takia kanta on romahtanut ja laji on erittäin uhanalainen koko levinneisyysalueellaan. Nykysaaliit (v. 2004) ovat olleet alle 2 000 vuositonnin, josta yli puolet Norjan pyyntiä.

Lähteet 

Oikeasilmäkampelat
Uhanalaiset kalat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Termi (matematiikka)

Termi voi matematiikassa olla jokin luku, muuttuja, funktio tai jokin edellämainittujen tulo, joka on osa summalauseketta. 

Polynomi koostuu termien summasta.  Monomi koostuu yhdestä, binomi kahdesta ja trinomi kolmesta termistä. 

Esimerkkinä trinomin

kolme termiä ovat 2, 5x ja −12x3.

Esimerkki lausekkeesta, jossa on kaksi termiä ja joka ei ole polynomi, on
.

Lähteet

Matematiikka
SDTV

SDTV eli vakiopiirtotelevisio (standardipiirto, englanniksi Standard-definition television), tarkoittaa television kuvan siirto- ja esitystekniikkaa, joka käyttää PAL-, NTSC- ja SECAM-tekniikan kuvatarkkuutta mutta ei pysty esittämään HDTV:tä eli teräväpiirtosignaalia. Käsite tarkoittaa digitaalisen television lähetyksiä, joiden kuvatarkkuus on sama kuin analogisissa TV-lähetyksissä.

SDTV Suomessa 

Suomessa olevat maanpäälliset digitaaliset lähetykset käyttävät toistaiseksi SDTV-tekniikkaa. Digita vastaa kuvan lähettämisestä maanpäällisesti DVB-T:nä. Kuvasignaali vastaanotetaan vastaanottajan digitaalisovittimessa ja muunnetaan PAL-standardin kuvaksi, joka siirretään yleensä scart-johdon kautta televisioon. Vaikka televisiovastaanotin tukisikin HDTV:tä, näkyy lähetys SDTV:n tarkkuudella vastaanottajan televisiossa. Lähetyksen kuvasuhde on yleensä 4:3, mutta sama kuva voidaan myös TV:n näytöllä skaalata 16:9-kuvasuhteeseen, jos lähetys käyttää 16:9-kuvasuhdetta. Euroopassa digitaalinen SDTV käyttää DVB-standardia.

SDTV:n ominaisuuksia 
Digitaalinen lähete on melko uusi, alle vuosikymmenen vanha formaatti. Digi-SDTV:n kuvanlaatu saattaa olla DVD:n kuvanlaatua hieman heikompi. Kuvan pakkausmenetelmä on sama, mutta DVD:llä kuvan bittivirta voi olla 9,8 Mbit/s, kun taas SDTV-multipleksissä sen bittivirta on asetettu vaihtelevasti 2–6 Mbit/s. Kummatkin käyttävät MPEG-2-pakkausalgoritmia. 

SDTV:n (vakiopiirron) ja HDTV:n (teräväpiirron) erona on se, että SDTV:n kuvan kuvatarkkuus on pienempi, ja siksi se vie vähemmän tilaa. Digitaalisen signaalin pakkauksen ansiosta lähetysasemat voivat lähettää useaa SDTV-ohjelmaa samanaikaisesti yhden HDTV-ohjelman sijaan. Tulevaisuudessa voidaan sisältöä mahdollisesti jakaa tietoverkkojen avulla; silloin ryhmälähetyksen avulla käyttäjille voidaan tarjota heidän haluamaansa sisältöä tilauksesta.

Katso myös 
 Digitaalitelevisio
 Digitaalisovitin
 PAL, NTSC, SECAM
 DAB
 MPEG
 HDTV

Televisiotekniikka
Japaninmarjakuusi

Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata) on marjakuusiin kuuluva havupensas. Se kasvaa neljän metrin korkuiseksi ja on muodoltaan leveän kartiomainen. Neulaset ovat kiiltävän tummanvihreitä ja lyhyitä. Ne ovat myös litteitä ja alapuolelta vaaleampia. Punaiset emipensaissa kasvavat marjat (eli siemenvaipat) ovat myrkyllisiä, hedepensaiden marjat ovat puolestaan keltaisia.

Kasvupaikka ja levinneisyys 
Japaninmarjakuusi viihtyy varjoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla. Aurinkoisemmilla paikoilla sen neulaset muuttuvat ruskeiksi. Kasvupaikan tulisi olla myös tuulilta suojattu. Vanhempana se pärjää kuitenkin avoimemmillakin paikoilla. Maaperän pitäisi olla kalkittu ja läpäisevä multamaa. Alun perin laji on kotoisin nimensä mukaisesti Japanista. Se kasvaa myös Sahalinilla, Kiinassa Amurin alueella ja Mantšuriassa, mutta ei Koreassa. Suomessa laji menestyy Oulun seudulla asti.

Laji on vähemmän mereisen ilmaston puu kuin vaikkapa euroopanmarjakuusi. Nämä kaksi marjakuusilajia on vaikea erottaa toisistaan, mutta käytännössä Suomessa ei paljoakaan euroopanmarjakuusia kasvateta.

Käyttö 
Japaninmarjakuusi soveltuu hyvin viherrakentamiseen sekä yksittäis- että ryhmäpensaaksi. leikattuihin pensasaitoihin. Toisin kuin monet muut havukasvit, se kestää leikkaamista hyvin. Pensasaidan vaarana ovat kuitenkin hyvin kylmät talvet, jotka palelluttavat osan taimista. Erityisesti kovat pakkastalvet saavat aikaan vahinkoja, mutta marjakuuset kelpaavat myös hirville.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata)
 Arboretum Mustila: Japaninmarjakuusi (Taxus cuspidata)
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Taxus cuspidata (Japanese yew) 

Marjakuuset
Myrkylliset kasvit
Marja-aronia

Marja-aronia (Aronia mitschurinii) on yksi aronioiden sukuun kuuluvista pensaista, jota viljellään syötävien marjojensa takia. Marja-aronian tieteellinen nimi tulee venäläiseltä kasvitieteilijältä Ivan Mitšurinilta, joka teki 1900-luvun alussa laajoja risteytyskokeita kehittääkseen uusia hyötykasveja. Sen jalostustyön pohjana olivat Pohjois-Amerikasta tuodut musta-aronian (Aronia melanocarpa) taimet. Ilmeisesti marja-aronia on hybridi, joka syntyi sukujenvälisessä risteytyksessä kotipihlajan kanssa. Siitä käytetään myös risteymään viittaavaa nimeä marjapihlonia (×Sorbaronia mitschurinii).

Ulkonäkö ja koko 

Marja-aronia kasvaa 1–3 metrin korkuiseksi. Pensas kukkii keväällä, ja kukat ovat valkoiset. Ne muistuttavat pihlajan kukkia, kasvavat 1,5–6 senttimetriä leveässä kertohuiskilossa, jossa on 2–25 kukkaa. Aronian lehdet ovat sahalaitaiset ja kiiltävät. Ne saavat syksyllä punaisen värin. Marjat ovat kiiltäviä ja tumman sinivioletteja tai lähes mustia. 

Laji voi olla vaikeaa erottaa koristearoniasta, mutta koska jälkimmäinen on nimensä mukaisesti ensisijaisesti koristepensas, niin sen marjat ovat pienempiä eivätkä aivan yhtä hyviä.

Viljely 
Kasvupaikan suhteen lajilla ei ole suuria vaatimuksia. Parhaiten se kuitenkin tuottaa marjoja aurinkoisella paikalla runsasmultaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maassa. Savimaa sekä kuiva ja hiekkainen maa eivät ole hyviä paikkoja. Yhdestä pensaasta voi marjoja tulla jopa 8–10 kiloa. Marjasatoa lisää myös oksien leikkaus 5–7 vuoden välein, mutta leikkuuvuonna satoa ei tietenkään tule. Eniten satoa tulee 4 - 7-vuotiaista oksista

Suomessa on kokeiltu marja-aronian kaupallista viljelyä, mutta kysyntä oli heikkoa. Vuonna 2013 aroniaa viljeltiin 56 tilalla. Vuonna 2021 tiloja oli 52 kpl.

Aronialle suotuisin kasvuilmasto vallitsee viileällä vyöhykkeellä, johon kuuluvat Pohjois-Eurooppa, Pohjois-Amerikka ja entiset Neuvostoliiton alueet. Se kestää koviakin pakkasia, mutta lumituhot voivat repiä oksia.

Marjojen käyttö 
Marjat soveltuvat hyvin esimerkiksi hilloihin ja hyytelöihin. Marja-aronian kanssa kannattaa käyttää myös muita marjoja. Aronia sisältääkin runsaasti voimakkaasti värjääviä antosyaniineja. Raa'an marjan maku on yleensä karvas ja makea tai hapan, mutta keittäminen tai pakastaminen vähentää marjan karvautta. Mehua ja mehunnpuristusjätettä käytetään elintarvikevärinä ja tekstiilien värjäämiseen.

Marjoissa on paljon C-vitamiinia (yhtä paljon kuin mustikassa) ja kaliumia. Siinä on myös paljon kuitua.

Lähteet 

Aroniat
Viljeltävät ravintokasvit
Leptis Magna

Leptis Magna tai Lepcis Magna oli antiikin aikainen kaupunki Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella, noin 130 kilometrin päässä itään Tripolista. Foinikialaiset perustivat kaupungin noin vuonna 1100 eaa., ja se kuului Karthagolle vuoteen 146 eaa., kolmanteen puunilaissotaan asti. Kaupungista tuli virallisesti osa Rooman valtakuntaa vasta keisari Tiberiuksen aikana, kun siitä tuli osa African provinssia.

Leptis Magnasta kotoisin olevasta Septimius Severuksesta tuli vuonna 193 Rooman keisari. Uusi keisari suosi vanhaa kotikaupunkiansa, ja pian siitä tuli yksi Afrikan tärkeimmistä kaupungeista, heti Karthagon ja Aleksandrian jälkeen. 200-luvun kriisin aikana kaupunki pääsi rappeutumaan, mutta koki lyhytaikaisen loistokauden Theodosius I:n aikana. Vandaalit valloittivat kaupungin 439 ja purkivat kaupungin muurit. Berberit ryöstivät vuonna 523 puolustuskyvyttömän kaupungin, ja Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle vuonna 534. Kaupungista tuli provinssin uusi pääkaupunki, mutta se ei koskaan toipunut berberien hyökkäyksestä. Bysanttilaiset luopuivat kaupungista 650-luvulla arabien hyökätessä, ja se hylättiin kokonaan asumattomaksi.

Maailmanperintökohde
Leptis Magnan rauniot ovat Unescon maailmanperintökohde.

Kaupungissa on vanhoja piirtokirjoituksia sekä arkeologisia raunioita, jotka ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin. Niitä ovat teatteri sekä kylpylä, jonka metsästysfreskot ovat upeita. Kaupunkia on arkeologiselta arvoltaan verrattu Pompeijiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Libyan historia
Antiikki
Unescon maailmanperintökohteet Libyassa
Muinaisjäännökset
Rooman valtakunnan kaupungit
Hakasalmen huvila

Hakasalmen huvila on Helsingissä Etu-Töölössä sijaitseva rakennushistoriallisesti arvokas rakennus. Se rakennettiin vuosina 1843–1846 prokuraattori, maaherra ja salaneuvos Carl Johan Walleenin perheelle kesäpaikaksi. Suunnittelijana toimi saksalaissyntyinen arkkitehti Ernst Lohrmann, joka suunnitteli rakennukselle sen uusklassisen tyylin. Englantilaisen puutarhan ympäröimän päärakennuksen vierustoille valmistui vuonna 1847 myös siipirakennukset.

Huvila sijaitsee Mannerheimintien varrella Kansallismuseota vastapäätä, Finlandia-talon vieressä. Alkujaan se sijaitsi jonkin matkaa kaupungin ulkopuolella, Töölönlahden rannalla, mutta 1800-luvun lopulla sen kohdalla ollut Töölönlahden eteläosa vähitellen täytettiin, kun ratapihaa laajennettiin.

Vuonna 1896 Helsingin kaupunki osti huvilan Aurora Karamzinilta, Walleenin tytärpuolelta. Kaupunki kuitenkin salli Karamzinin asua huvilassa hänen kuolemaansa vuoteen 1902 asti. Vuosina 1906–1911 huvilan alakertaa asutti Valtion historiallinen museo, joka piti sitä näyttelytilana. Vuonna 1911 huvilaan muutti Helsingin kaupunginmuseo, joka toimii siellä edelleenkin, joskin sillä on nykyisin myös muita toimipaikkoja. Museo järjestää huvilassa vaihtuvia näyttelyitä. Vuoteen 1929 saakka huvilan ylimmässä kerroksessa oli myös Taideteollisuusyhdistyksen museon tiloja.

Rakennuksen edustamaa empire-ajan huvila-arkkitehtuuria on säilynyt Helsingissä vain muutamia harvoja esimerkkejä.

Lähteet 
 Hakasalmen huvila

Aiheesta muualla 

 Hakasalmen huvila

Ernst Lohrmannin suunnittelemat rakennukset
Helsingin huvilat ja villat
Uusklassinen arkkitehtuuri
Etu-Töölö
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Helsingin suojellut rakennukset
Arena football

Arena football on Jim Fosterin keksimä urheilulaji. Foster oli United States Football Leaguen ja National Football Leaguen entinen johtaja. Otettuaan osaa sisäjalkapallo-otteluun vuonna 1981 Madison Square Gardenilla, hän kehitti lajin perussäännöt. Seuraavien viiden vuoden aikana hän jatkoi sääntöjen kehittämistä, kunnes vuonna 1987 hän perusti Arena Football League -liigan. Tästä irtautui alasarja af2 vuonna 2000. Lisäksi myös muut henkilöt ovat aloittaneet omia sisäjalkapalloliigojaan, mutta nämä eivät teknisesti ole arena football -yhteneviä, koska sääntöjen patentti (erityisesti kimmokeverkkojen ) on kuulunut vuodesta 1990 lähtien Fosterille (patentti on itse asiassa Gridiron Enterprisesin omistuksessa).

Pelin säännöt
Arena football on hyvin samankaltainen kuin amerikkalainen jalkapallo. Ainoa tärkeä ero National Football Leaguen asettamiin sääntöihin on eroteltu tarkemmin englanninkielisen Wikipedian artikkelissa. Lisäksi eroja ovat kentän pienempi koko sekä pelin ja pisteiden keruun nopeuttamisen parannus.

Kenttä
Arena football on pelkästään sisäpeli, ja kenttä on usein suunniteltu joko koripallolle tai jääkiekolle. Kokonaiskentän pituus on 85 jaardia (sama kuin standardi NHL jääkiekkokenttä). Pelikenttä on 50 jaardia pitkä sisältäen 8 jaardia pitkät päätyosiot. Riippuen pelikentän muodosta voivat päädyt olla joko suorat (koripallo) tai kaarevat (jääkiekko). Kentän seinustat on vahvasti paneloitu pehmusteilla, jotka jääkiekkoareenalla on asennettu kaukalon seinustan päälle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Arena Football League -sarjan kotisivut 
AF2 -liigan kotisivut  
Arena Football Network  
FUIFA - Finnish University Indoor Football Association 

Amerikkalainen jalkapallo
Mikael Krogerus

Kaarlo Olavi Mikael Krogerus (s. 9. maaliskuuta 1944 Helsinki) toimi 1. joulukuuta 2007 alkaen huhtikuun 2012 loppuun asti Itä-Suomen hovioikeuden presidenttinä.

Krogeruksen isä oli Pielisensuun seurakunnan kirkkoherra Olavi Krogerus. Krogerus kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1961 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1968 Helsingin yliopistosta. Hän toimi Itä-Suomen hovioikeudessa ensin esittelijänä 1971–1978 ja sittemmin hovioikeudenneuvoksena 1979–1996.

Krogerus nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. tammikuuta 1997. Hän toimi korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena vuoden 2007 marraskuun loppuun asti.

Krogerus on toiminut kirkkohallituksen maallikkojäsenenä 1986–1996 ja varapuheenjohtajana 1996–2000.

Lähteet

Internet
 kko.fi, Mikael Krogerus

Viitteet 

Korkeimman oikeuden jäsenet
Suomen hovioikeuksien presidentit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt