joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helsingfors lyceum

Helsingfors lyceum (Helsingfors privatlyceum, , kutsumanimeltään myös ”Böökin lyseo” eli Böökska lyceet) oli Helsingissä vuosina 1831–1891 toiminut ruotsinkielinen lyseo, joka oli Suomen ensimmäinen uudenaikainen yksityisoppikoulu. Sen perustivat Lauantaiseuran vaikutuspiiriin kuuluneet kirkkoherra Axel Adolf Laurell, filosofian maisteri Johan Jakob Nervander, filosofian maisteri Johan Ludvig Runeberg, filosofian maisteri Nils Abraham Gyldén, filosofian maisteri Bengt Olof Lille ja filosofian maisteri Karl Henrik Ståhlberg.

Toiminta alkoi vuonna 1831, jolloin koulussa oli 12 oppilasta ja kuusi opettajaa. Avellanin koulun lopetettua toimintansa vuonna 1832 monet sen oppilaat siirtyivät Helsingfors lyceumiin. Koulu oli aluksi 6-luokkainen ja Suomen ainoa yliopistoon johtava oppilaitos. Koulun laajetessa 8-luokkaiseksi vuonna 1857 se joutui hankkimaan toimiluvan. Yliopistoon siirtyi oppilaita Helsingfors lyceumista ensimmäisen kerran vuonna 1835. Koulu lakkautettiin vuonna 1891 oppilasmäärän käytyä liian vähäiseksi. Koulu toimi eri tiloissa vuokralla ja sen oma kivitalo valmistui Kaisaniemeen Vuorikadulle 1874.

Monet Suomen 1800-luvun eliittiin kuuluneet kävivät Helsingfors lyceumia. Tuleva valtiomies J. V. Snellman oli koulun opettajana vuosina 1833–1836. Presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheim kirjoitti ylioppilaaksi koulusta vuonna 1879. Mannerheim oli koulun oppilaana vuosina 1874–1879. Hänet erotettiin puoleksi vuodeksi koulusta 12-vuotiaana hänen rikottua tahallisesti koulun ikkunoita.

Rehtorit
Axel Adolf Laurell (1831–1840) 
Karl Henrik Ståhlberg (1840–1841)
Germund Fredrik Aminoff (1841–1845)
Karl Backman (1845–1856)
Karl Gabriel Leinberg (1856–1868)
Emil Böök (1868–1891)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vanhojen herrojen juhlapäivä. Helsingin lyseon satavuotismuisto, Suomen Kuvalehti, 14.03.1931, nro 11, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Helsingin oppilaitokset
Suomen suuriruhtinaskunta
Kluuvi
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Bayer Giants Leverkusen

Bayer Giants Leverkusen on saksalainen koripalloseura Leverkusenista.

Historia 
Seura perustettiin vuonna 1961 Leverkusenissa. Vuonna 1968 seura nousi Basketball-Bundesligaan ja kaksi kautta myöhemmin se voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa. Seuraavina kahtena kautena Giants onnistui puolustamaan mestaruuttaan. 1980–luku oli seuralta hiljaisempaa aikaa sen voitettua kaksi mestaruutta. 1990–luvulla Giantsin valmentajaksi siirtyi Dirk Bauermann, joka johdatti joukkueensa seitsemään perättäiseen Saksan mestaruuteen. Seura pelasi kauteen 2007–2008 saakka pääsarjassa, kunnes se tippui talousvaikeuksien takia pois.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu  

Saksalaiset koripalloseurat
Nordrhein-Westfalenin urheilu
Leverkusen
Tomas Nuñez-Garcés

Tomas Nuñez-Garcés (s. 1984) on suomalainen sellotaiteilija. Hän 
voitti Turun XI sellokilpailun vuonna 2010. 

Tomas Nuñez-Garcés on kotoisin Ahvenanmaalta mutta asuu Helsingissä ja opiskelee Sibelius-Akatemiassa. Hänet on jo kiinnitetty esiintymään Iitin, Naantalin ja Turun musiikkijuhlilla ja Turun filharmonisen orkesterin konserteissa sekä Saimaa Sinfonietan konserteissa. Myös Yleisradio on kutsunut hänet äänittämään. Hänen opettajiaan ovat olleet Jacob Lind Ahvenanmaan musiikkiopistosta, Timo Hanhinen Turun konservatoriosta sekä Hannu Kiiski ja Marko Ylönen. Hänellä on lainassa Finlandssvenska instrumentfondenin omistama Vincenzo Postiglione -sello.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turun musiikkijuhlat

Suomalaiset sellistit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack Clayton

Jack Clayton (1. maaliskuuta 1921 Brighton, Sussex – 25. helmikuuta 1995 Slough, Berkshire) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.

Clayton oli Oscar-ehdokkaana vuoden 1959 elokuvan Tilaa huipulla ohjauksesta. Hänen muita ohjaustöitään on muun muassa Jotain outoa ilmassa (1983).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Screenonline: Clayton, Jack (1921-1995) 

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Kimmo Karjunen

Kimmo Tapio Karjunen (s. 23. huhtikuuta 1967 Lieksa) on valosuunnittelija, teatteritaiteen maisteri ja valosuunnittelun lehtori. Hänen töissään valo on osa kollektiivista kokonaistaideteosta. Suunnittelun lähtökohtina ovat tila sekä teoksen sisältö. Opettajana Karjunen keskittyy kokemuksellisuuteen.

Karjuselle myönnettiin marraskuussa 2009  taiteen valtionpalkinto, ensimmäisenä valosuunnittelijana Suomessa. Perusteluissa Karjusta luonnehdittiin ”tinkimättömäksi ja tyylitajuiseksi taiteentekijäksi sekä pioneerihenkiseksi uudenetsijäksi” ja ”perusteelliseksi ja inspiroivaksi opettajaksi, joka on työssään aina ajan tasalla”. Kriteerit allekirjoittanee sekä moni teatterintekijä että -kokija.

Aikaisemmin Karjunen on valittu muun muassa Teatterikorkeakoulun vuoden opettajaksi vuonna 2003. Tällä hetkellä hän toimii taiteellisten sekä opetustöidensä ohessa Suomen valo- ja äänisuunnittelijoiden liiton  puheenjohtajana, Teatterikorkeakoulun ja Ravintola DTM:n hallituksessa.

Valo-, kuva- ja äänisuunnittelija sekä lavastaja. Teatteritaiteen maisteri (TeM) Teatterikorkeakoulusta vuonna 1991. Hän on työskennellyt valosuunnittelun lehtorina Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksella vuodesta 1995 alkaen, ja hänet nimettiin Teak:n vuoden opettajaksi 2003.

Taiteellisia töitä

Tanssiteoksia Jyrki Karttusen kanssa: Days of Disco (2009), Situation Room (2008), Ilman kuuta ja aurinkoa (2004), Yellow Happiness (2004), Keiju (2002), Alla (2001), 'Meryl (2001), Mr & Mrs Betlehem (2000), Digital Duende (1998).

Tanssiteoksia Ari Tenhulan kanssa: Dances with Myself (2003), Valotusaika (2002), Paiste (2000). 

Teattereissa: Herttua Siniparran Linna ja Pajatso, Suomen Kansallisooppera, valosuunnittelu (2012), Naamiohuvit, Suomen kansallisooppera, valosuunnittelu (2010), Kaiku, nuoli ja ketju, Helsinki Dance Company, valosuunnittelu ja lavastus (2008), Maestro, Jyväskylän kaupunginteatteri, projisiosuunnittelu (2005), Oskar ja Mamma Rosa, Helsingin kaupunginteatteri, projisiosuunnittelu (2005).

Valosuunnitteluja myös muun muassa yökerho- ja ravintolatiloihin, laivoihin, sekä ulko- ja museokohteisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kimmo Karjusen valaistussuunnittelutoimisto MONOgraphic
Liikekieli.com Valosuunnittelija esittelyssä: Kimmo Karjunen
Taiteen valtionpalkinnot,Opetusministeriö, tiedotteet

Suomalaiset valosuunnittelijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1981

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1981 pelattiin 12.–26. huhtikuuta Göteborgissa, Ruotsissa. Pelipaikkana oli Scandinavium-areena. Kisat olivat järjestyksessään 47. jääkiekon historiassa. B-sarjaa isännöi Italian Ortisei, ja C-sarja pelattiin Pekingissä.

A-sarja

Karsintakierros

Alkulohko A

Alkulohko B

Loppusarjat

Mitalisarja

Putoamissarja 

alkusarjoissa pelattu keskinäinen ottelu siirtyi mukana loppusarjan taulukkoon. Alankomaat putosi B-sarjaan.

Euroopan Mestaruus

Mitalisarja

Sijat 4-6

B-sarja

Italia nousi A-sarjaan. Jugoslavia ja Japani putosivat C-sarjaan.

C-sarja

Itävalta ja Kiina nousivat B-sarjaan.

Lopputulokset

Katso myös 
 Kanada-cup 1981

Lähteet
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1981 
 Passionhockey - Championnats du monde 1981 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1981.pdf 

1981
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1981 jääkiekko
Göteborgin urheilutapahtumat
Maailmanmestaruuskilpailut 1981
Sini Länsivuori

Sini Länsivuori (s. 1967 Kuopio) on suomalainen tanssitaiteilija ja pedagogi. Hän on Tero Saarinen Companyn taiteellinen kehityspäällikkö ja vastaa Saarisen liiketekniikan opetuksesta ja kehittämisestä.

Opinnot ja ura Kansallisbaletissa
Sini Länsivuori aloitti tanssimisen kuusivuotiaana Lauri Vesannon balettikoulussa Kuopiossa. 14-vuotiaana hän siirtyi opiskelemaan Kansallisoopperan balettikouluun, josta hän valmistui 18-vuotiaana vuonna 1985 saaden samalla kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin. Sittemmin Länsivuori opiskeli myös Jyväskylän ammatillisessa korkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 2004 pääaineenaan pedagogiikka.

Suomen Kansallisbaletissa Länsivuori on tanssinut lukuisia klassisia ja modernin baletin rooleja muun muassa Vladimir Burmeisterin Joutsenlammessa, Rudolf Nurejevin Pähkinänsärkijässä, Sylvie Guillemin Gisellessä sekä Vaslav Nijinskyn Kevätuhrin valittuna neitona Millicent Hodsonin ja Kenneth Archerin tekemässä rekonstruktiossa. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten nykytanssiohjelmiston tulkitsijana. Kansallisbaletissa hän työskenteli muun muassa Carolyn Carlsonin, William Forsythen, Kenneth Kvarnströmin, Jiri Kilianin, Ohad Naharinin, Angelin Preljocaj’n, Tero Saarisen ja Jorma Uotisen kanssa.

Työ Tero Saarinen Companyssa
Sini Länsivuori tutustui Tero Saariseen 1980-luvulla Kansallisbaletissa. Tero Saarinen Companyn produktioissa hän on tanssinut vuodesta 1998. Nykyään Länsivuori toimii Tero Saarinen Companyssa myös Saarisen kansainvälisestä opetustoiminnasta ja sen kehittämisestä vastaavana opettajana. Koreografin assistenttina hän on ollut Saarisen teoksissa Transfigured Night (2002), Scheme of Things (2009), Vox Balaenae (2011), Absent Presence (2011) ja Kullervo (2015)(2017) Loopit (2018) Zimmermann Trio.

Palkinnot ja tunnustukset
Länsivuori sai vuonna 2007 opetusministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Palkinnon perusteluissa Länsivuoren sanottiin muun muassa olevan loistava ja ilmeikäs tanssija, jolla on kyky sulautua elimelliseksi osaksi teoksen kokonaisuutta.

Sini Länsivuorelle luovutettiin Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton myöntämä Suomen näyttämötaiteen kultainen ansiomerkki merkittävästä, yli kolmekymmenvuotisesta taiteilijaurastaan vuonna 2014.

Perhe
Länsivuoren puoliso on komentajakapteeni Jan Engström. Pariskunnalla on kaksi lasta.

Lähteet
 Sini Länsivuorelle kommunikointi on keskeistä (tanssilehti.fi)
 Sini Länsivuori palkittiin Suomi-palkinnolla (danceinfo.fi)

Viitteet

Aiheesta muualla
 Tero Saarinen Company -sivusto 
 Suomalaisen tanssin tietokanta Tanka

Suomalaiset nykytanssijat
Suomalaiset balettitanssijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyhän Patrickin päivä

Pyhän Patrickin päivä (, ) on irlantiainen juhlapäivä, jota vietetään 17. maaliskuuta Irlannin suojeluspyhimyksen Pyhän Patrickin muistoksi sekä Irlannin historian ja kulttuurin juhlistamiseksi. Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa se on kansallinen vapaapäivä. Miljoonat ihmiset juhlivat päivää myös Irlannin ulkopuolella, etenkin Yhdysvalloissa, jossa on paljon irlantilaissukuisia ihmisiä.

Juhlan vietto
Pyhän Patrickin päivän tunnusväri on vihreä, Irlannin kansallisväri. Monet irlantilaissukuiset ja muutkin ihmiset pukeutuvatkin Pyhän Patrickin päivänä usein johonkin vihreään vaatteeseen tai asusteeseen, kuten vihreään hiusnauhaan. Myös Irlannin lipussa olevat valkoinen ja oranssi näkyvät juhlissa. Muita juhlapäivänä näkyviä irlantilaisuuden symboleja ovat kolmiapila, leprechaun-tontut ja harppu. Juhlapäivänä sytytetään myös kokkoja, ja päivä on monille myös juominkien aikaa.

Pyhän Patrickin päivän paraatit aloitettiin Yhdysvalloissa, ja paraati on järjestetty 1850-luvulta alkaen joka vuosi monessa maan suurkaupungissa. Nykyisin paraateja järjestetään yli 30 osavaltiossa, suurin niistä New Yorkin kaupungissa.

Historia
Pyhä Patrick (n. 385–464) on Irlannin suojeluspyhimys, joka käänsi pakanalliset irlantilaiset kristityiksi ja legendan mukaan karkotti saarelta kaikki käärmeet. Hänen kuolemansa aiheutti Irlannissa maansurun, ja Patrickia alettiin muistaa hänen kuolinpäivänään kuten muitakin pyhimyksiä. Vaikka juhla onkin alkuperältään kristillinen, se on nykyaikana saanut maallisia muotoja ja muuttunut irlantilaisuuden juhlapäiväksi.

Katolisessa Irlannissa Pyhän Patrickin päivä oli aikoinaan pitkäperjantain ohella vuoden toinen päivä, jolloin kaikki pubit olivat kiinni.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 St. Patrick’s Day History.com-sivustolla. 

Irlantilainen kulttuuri
Kansallispäivät
Katoliset juhlapäivät
Maaliskuun juhlapäivät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yhdysvaltalaiset juhlapäivät
Lauttasaaren yhteiskoulu

Lauttasaaren yhteiskoulu (LYK) on vuonna 1943 perustettu yksityinen koulu Helsingin Lauttasaaressa. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1945. Alun perin se oli oppikoulu. Nykyään siinä toimivat peruskoulun luokat 7–9 ja Kansainvälisen liiketoiminnan lukio (KVL). Lukion uusi nimi tuli käyttöön syksyllä 2016. Aiemmin koulun nimi oli Lauttasaaren Yhteiskoulun Lukio. Nykyisin lukiossa on kaksi linjaa: Kansainvälisen liiketoiminnan linja sekä yleislinja. Peruskoulun puolella on normaalien luokkien lisäksi kielikylpyluokka, urheilupainotteiset luokat ja tiedeluokka.

Vuonna 2021 peruskoulussa oli noin 510 oppilasta ja lukiossa noin 300 opiskelijaa. Enimmillään koulussa on ollut yli 1 200 oppilasta 1970-luvun alkuvuosina.

Lukion pääsyrajat

Rehtorit 

Rehtorina toimii Jouni Rasa ja apulaisrehtorina Risto Ikonen.
 Lauri Viitala (1945–1968)
 Esko Ranta (1968–1994)
 Pirkko Turunen (1994–2006)
 Jorma Kreivi (2006–2011)
 Maarit Paldanius (2014–2019)
 Tarja Holthoer (2019-2020)
Jouni Rasa

Koulurakennus 

Vuonna 1968 valmistunut Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelema koulurakennus sisältää muun muassa kirjaston, liikuntasalin, Juliussalin (auditorio) ja uimahallin. Koulun lähellä on myös urheilukenttä. Aikaisempi, osoitteessa Haahkakuja 5 sijainnut koulurakennus muutettiin 1969 sairaalaksi. Vuonna 2017 tehtiin liikuntasalin peruskorjaus. Liikuntasalia sekä Juliussalia vuokrataan ilta- ja viikonloppukäyttöön.

Lukujärjestykset 
Lukuvuodessa on viisi jaksoa ja oppitunnissa 75 minuuttia. Ruokailu on jaettu peruskoulun ja lukion vuoroihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lauttasaaren yhteiskoulun kotisivut
 Lukion kotisivut

Helsingin lukiot
Helsingin peruskoulut
Lauttasaari
Juho Koiranen

Juho-Antti Kalevi Koiranen  (26. lokakuuta 1979 Lempäälä – 28. kesäkuuta 2004 Neptun, Romania) oli suomalainen pelimanni ja säveltäjä. Hän soitti monia soittimia, kuten viulua ja mandoliinia.  Kevään 2004 ajan hän toimitti Yle Radio 1:ssä Hau-Hau - nimistä kansanmusiikkiohjelmaa. Koiranen oli aktiivinen vaikuttaja muun muassa Suomen Munniharppuyhdistyksen hallituksessa. Hän on suunnitellut Sakkolan pitäjätunnuksista Isännänviirin, joka valmistui vuonna 2004.

Koiranen oli yhdessä muutaman etnomusikologian opiskelijan kanssa perustamassa vuonna 1999 Rahvaanmusiikin kerhoa, etnomusiikin klubi-iltoja Tampereella. Tapahtuma toimii yhä edelleenkin kerran kuussa ja on sittemmin saanut yhdistyksen ympärilleen. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 28. kesäkuuta 2004 ollessaan lomamatkalla Romaniassa.

Opinnot 
Koiranen tuli ylioppilaaksi Lempäälän lukiosta 1998. Hänellä oli etnomusikologian opintoja filosofian maisterin tutkintoa varten Tampereen yliopistossa 1998–2004.

Juho-Antti Koirasen muistorahasto 
Suomen Kansanmusiikkiliitto ja Koirasen perhe valitsevat vuosittain ansioituneita tai lupaavia alle 24-vuotiaita nuoria pelimanneja tai kansanmusiikin tekijöitä vastaanottamaan pienen kannustusstipendin Juho-Antti Koirasen muistorahastosta. Rahastoa kartutetaan Juho-Antin tupla-CD:llä Elävät työt, Siru Koirasen kirjalla Vesseli ja amputoitu perhe ja muistoadressilla Muistosi elää. Stipendi luovutetaan vuosittain Folklandia-risteilyllä.

Stipendin saajat ja vuoden nuori pelimanni-titteli:

 2015 Lempäälän Helkanuoret
 2014 Arttu Rajala
 2013 Kansanmusiikkiyhtye Tradikaali
 2012 Venla-Vanamo ja Sampo-Elias Asikainen
 2011 Anna Wegelius
 2010 Antti-J. Janka-Murros
 2009 Valtteri Lehto
 2008 Kansanmusiikkiyhtye Haka
 2007 Veikuna

Levytykset 
 Röpönallen räppi (säv. ja san. Sundqvist, Mika) levyllä Titi-Nallen lauluja 1 (1989) KirjastoautoRock, Ylä-Kulju Folkmen, (san. Janne Katajisto, säv. Juho Koiranen), mandoliini, laulu
 Luunvalkoiset purjeet, (säv. Leinonen Ville) levyllä Suudelmitar (2004; raita 9): avustajana mandoliineineen Missa ”L’homme armé” (säv. Dufay Guillaume); Aurinko, vesi ja tuuli (säv. Mäenpää Pekka)(laulajana kuorossa Pyhän Birgitan Laulajat 1999 PBL-01)
 Oikarinen Mikko: Messuproduktio Lähde (laulajana kuorossa Nuorisokuoro Iktus 2001) Elävät työt. Juho Koirasen sävellyksiä ystävien esittämänä. Juhon sävellyksistä koottu postuumi kaksoiscd-levy (2006)

Lähteet 

Suomalaiset kansanmuusikot
Vuonna 1979 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Me halutaan olla neekereitä

Me halutaan olla neekereitä on Kake Singersin esittämä humoristinen musiikkikappale. Kappale osallistui vuoden 1978 Syksyn säveleen, mutta karsiutui pois. Karsiutumisesta huolimatta siitä tuli yhtyeen yksi tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista. Kappale julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla Me halutaan olla..., sekä erikseen singlenä kappaleen "Kakerock" kanssa.  Kappaleen on säveltänyt Jukka Nurmela ja sanoittanut Olli Tola.

Kappaleessa irvaillaan disko-innostukselle.

Muuta 
Hausmyllyn musiikkikappaleessa "Se mustamies" on lainattu kappaleen kertosäettä "Me halutaan olla neekereitä". Suomen huonoin laulaja -kokoelmalevyllä kappaleen esittää Suomen huonoin laulaja -kilpailuun osallistunut kilpailija Ville.

Lähteet

Vuoden 1978 kappaleet
Huumorikappaleet
Suomalaiset musiikkikappaleet
Hyödyllinen idiootti

Hyödyllinen idiootti on poliittisessa kielenkäytössä käytetty halventava käsite hyväuskoisena tai naiivina pidetystä henkilöstä, joka tiedostamattaan edistää propagandaa, jonka tarkoitusperiä hän ei täysin itsekään ymmärrä. Hyödyllinen idiootti uskoo toimivansa moraalisesti oikein, vaikka tosiasiassa hänet on vain saatu houkuteltua kehumaan ja ylläpitämään huonon hallinnon korruptoituneita valtarakenteita.

Käsitteen on väitetty alun perin olleen Neuvostoliiton johtajan Vladimir Leninin käyttämä nimitys Neuvostoliitolle myötämielisistä ei-kommunisteista. Times Onlinen mukaan ei ole kuitenkaan näyttöä siitä, että sanonta oli alun perin Leninin, eikä siitä ole mainintaa Leninin teoksissa.

Lähteet 

Poliittiset käsitteet
Haukkumasanat
Vladimir Lenin
Pyhän Davidin päivä

Pyhän Davidin päivä (, ) on vuosittain 1. maaliskuuta vietetty Walesin suojeluspyhimyksen Pyhän Davidin muistopäivä. Päivä on Pyhän Davidin oletettu kuolinpäivä vuonna 589. Sitä on vietetty 1100-luvulta ja se julistettiin kansallispäiväksi Walesissa 1700-luvulla. Pyhän Davidin kanonisoi paavi Calixtus II vuonna 1120. Pyhän Davidin kuolinpaikka Mynyw () tunnetaan nykyään nimellä St David’s. Keskiajalla se oli suosittu pyhiinvaelluskohde.

Perinteet
Muistopäivän perinteisiin kuuluu kansallislaulujen laulaminen, perinteisen walesilaisen kakun syöminen ja naisilla kansallispuvun käyttö. Purjojen tai narsissien käyttäminen koristeena rintapielessä on tavallista. Purjon alkuperästä Walesin tunnuksena on monta tarinaa. Tavallisimman version mukaan Pyhä David kehotti walesilaisia sotilaita laittamaan kypäräänsä tunnukseksi purjon, jotta omat erottuisivat paremmin vihollisista sakseja vastaan käydyssä taistelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Walesin kulttuuri
Kansallispäivät
Kristilliset juhlapäivät
Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskus

Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskus (lyhenne PURU) oli Pääesikunnan alainen sotilaslaitos, joka tuotti valtakunnallisesti ateriapalvelut Suomen puolustusvoimille. Sen vuosittainen budjetti oli noin 59 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä keskuksen esikunta ja varuskuntaruokalat (entiset muonituskeskukset, muke) mukaan lukien yhteensä noin 550 henkeä.

Palvelukeskus toimi Tammisaaressa, Jämsässä, Helsingissä, Kajaanissa, Kauhavalla, Keuruulla, Kontiolahdella (Kontiorannassa), Siilinjärvellä, Lahdessa, Lappeenrannassa, Kankaanpäässä, Hattulassa, Riihimäellä, Rovaniemellä, Sodankylässä, Säkylässä, Tampere, Jyväskylässä, Turussa, Kirkkonummella ja Kouvolassa (Valkealassa).

Laitoksen esikunta sijaitsi Kuopiossa Bioteknia-rakennuksessa. Palvelukeskuksen johtajana perustamisesta asti toimi elintarviketieteiden maisteri Ritva Paavonsalo.

Laitos toimi 1.1.2006 ja 31.12.2011 välisen ajan.

Muunto osakeyhtiöksi
Puolustusvoimien ravitsemuspalvelut päätettiin valtiovallan taholta yhtiöittää ja Eduskunta päätti osakeyhtiön perustamisesta joulukuussa 2011. Uusi yhtiö aloitti toimintansa vuoden 2012 alussa nimellä Leijona Catering Oy ja sen toimitusjohtajaksi nimettiin Paavonsalo.

Aiheesta muualla
 Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskus Mil.fi-verkkosivustolla (ei toimi)

 Leijona Catering

 

Joukko-osastot
Luettelo suomalaisista jääkiekon olympiamitalisteista

Tämä on suomalaisten jääkiekkoilijoiden mitalitilasto olympialaisista. Jääkiekkoilijoiden järjestys on ensin kultamitalien määrän mukaan, sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien määrän mukaan.

Miehet

Voitetut mitalit 
Miesten maajoukkue on voittanut yhteensä seitsemän mitalia jääkiekosta olympialaisista.

Mitalistit

Naiset

Voitetut mitalit 

Naisten maajoukkue on voittanut yhteensä neljä mitalia jääkiekosta olympialaisista.

Mitalistit

Olympialaisten kokoonpanoja

Miehet 
Miesten joukkue olympialaisissa 1998
Miesten joukkue olympialaisissa 2002
Miesten joukkue olympialaisissa 2006
Miesten joukkue olympialaisissa 2010
Miesten joukkue olympialaisissa 2014
Miesten joukkue olympialaisissa 2018

Naiset 
Naisten joukkue olympialaisissa 1998
Naisten joukkue olympialaisissa 2002
Naisten joukkue olympialaisissa 2006
Naisten joukkue olympialaisissa 2010
Naisten joukkue olympialaisissa 2014

Lähteet 

Olympiamitalisteista
Jääkiekko olympialaisissa
USS Lexington (CV-16)

USS Lexington (runkonumerot CV/CVA/CVS/CVT/AVT-16) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus, joka rakennettiin toisen maailmansodan aikana. Se on viides alus, joka on nimetty Yhdysvaltain vapaussodan Lexingtonin taistelun mukaan. Nimeksi aiottiin ensin antaa USS Cabot, mutta rakennusvaiheessa päädyttiin nimeämään se Korallimeren taistelussa uponneen USS Lexingtonin mukaan.

Lexington poistettiin palveluksesta vuonna 1991 sen jälkeen, kun se oli ollut palveluksessa pitempään kuin yksikään toinen Essex-luokan tukialus, ja se lahjoitettiin museolaivaksi Corpus Christiin Teksasiin. Vuonna 2003 siitä tehtiin historiallinen maamerkki.

Valmistus 

Alus tilattiin Bethlehem Steel Companyltä Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 15. heinäkuuta 1941 nimellä USS Cabot. Alus nimettiin USS Lexingtoniksi 16. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 23. syyskuuta kumminaan Theodore D. Robinsonin puoliso ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Felix B. Stump.

Palvelus 
Lexington saapui Pearl Harboriin Panaman kanavan kautta 9. elokuuta 1943. Alus siirtyi Kwajaleinin atollille 4. joulukuuta, jossa se upotti rahtilaiva SS Kembumarun, vahingoitti kahta risteilijää ja pudotti 30 vihollislentokonetta. Illalla 19.20 alkoi ilmahyökkäys sen ollessa matkalla Kwajaleinille. Kello 23.22 japanilaisten tiputtamat soihdut valaisivat aluksen, ja 10 minuuttia myöhemmin siihen osui torpedo. Se saapui Pearl Harboriin tärkeimpiä korjaustöitä varten 9. joulukuuta ja Bremertoniin 22. joulukuuta perusteellisempaan korjaukseen, joka valmistui 20. helmikuuta 1944.

Yllätyshyökkäys Saipanille 11. kesäkuuta tuhosi saaren lentokoneet. 16. kesäkuuta Lexington taisteli Guamilla tukikohtaansa pitäneitä japanilaisia torpedokoneita vastaan. Vaikka se selvisi vahingoittumatta, Japanin propaganda julisti sen kolmatta kertaa upotetuksi. Sillä oli tärkeä rooli Task Force 58:n voittaessa Filippiinienmeren taistelun.

Leytenlahden taistelussa sen koneet upottivat taistelulaiva Musashin. Aluksen lentokoneet upottivat 25. lokakuuta lentotukialus Zuikakun ja yhdessä USS Essexin kanssa Chitosen. Myöhemmin samana päivänä sen lentokoneet osallistuivat Zuihōn upottamiseen. Saavuttuaan korjattavaksi Ulithille 9. marraskuuta saatiin tieto, että japanilaiset olivat taas väittäneet sitä tuhotuksi.

Sodan päätyttyä Lexington suoritti partiolentoja Japanin ilmatilassa ja tiputti tarvikkeita Honshūn sotavankileireille. Se lähti Tokionlahdelta kohti San Franciscoa 3. joulukuuta kuljettaen mukanaan kotiin palaavia veteraaneja ja saapui perille 16. joulukuuta.

Alus poistettiin palveluksesta 8. marraskuuta 1991, ja se lahjoitettiin 15. kesäkuuta 1992 museoksi Corpus Christiin Texasiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

USS Lexington Museum
Historical Naval Ships Association: USS Lexington

Yhdysvaltain museolaivat
National Register of Historic Places -kohteet Texasissa
Essex-luokan lentotukialukset
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan lentotukialukset
Tony Turunen

Tony Turunen (s. 9. elokuuta 1982 Kitee) on Celestyn laulaja vuodesta 2010. Hän on Tarja Turusen pikkuveli.

Tony osallistui vuonna 2009 Suomen euroviisukarsintaan yhdessä Passionworksin kanssa. Superfinaalissa kappale sijoittui kolmanneksi.

Lähteet 
 http://www.karjalainen.fi/Karjalainen/Viihde/tarjan_takaa_tulee_tony_4949626.html
 http://www.celesty.net/news.php
 http://www.celesty.net/band.html

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Flashdance... What a Feeling

”Flashdance... What a Feeling” on Irene Caran esittämä kappale vuoden 1983 elokuvasta Flashdance. Kappale julkaistiin 3. huhtikuuta 1983, hieman ennen elokuvan ensi-iltaa. Se myi platinaa Yhdysvalloissa. Kappaleen on säveltänyt Giorgio Moroder ja sanoittaneet Keith Forsey ja Irene Cara. Se voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon vuoden 1984 Oscar-gaalassa.

Giorgio Moroderin tuottaman singlejulkaisun toisena kappaleena on instrumentaali elokuvan rakkausteemasta. Sen tulkinnasta vastaa kosketinsoittaja Helen St. John. Levymerkki on PolyGram Recordsin Casablanca Record and FilmWorks ja musiikkikustantamo Intersong Music. Jakelusta on huolehtinut Phonogram.

Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.

Single

Käännöskappale 
Raul Reiman sanoitti kappaleesta suomenkielisen version nimeltään "Mikä Fiilis!", jonka levytti ensimmäisenä Mona Carita.

Lähteet 
 Irene Cara s. Flashdance… What a Feeling (Casablanca 811 440-7) 1983

Viitteet 

Vuoden 1983 kappaleet
Oscar-palkitut kappaleet
Golden Globe -palkitut kappaleet
Tunnusmusiikki
Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
UNESCO-IHE

UNESCO-IHE Institute for Water Education on vesialan koulutukseen erikoistunut instituutti, joka perustettiin 2003. UNESCO-IHE jatkaa työtä, jonka IHE aloitti vuonna 1957, kun se alkoi tarjota kehitysmaiden asiantuntijoille hydraulisen tekniikan jatkokoulutusta.

UNESCO-IHE sijaitsee Alankomaissa, Delftin kaupungissa ja sen omistajia ovat UNESCOn jäsenvaltiot. Instituutti kuuluu UNESCON luokituksen mukaan kategoriaan I instituutti. Perustajina toimivat UNESCO ja Alankomaiden hallitus. 

Instituutti on suurin vesialan koulutuslaitos maailmassa ja ainoa YK:n alainen instituutti, jolla on oikeus myöntää maisterin tutkintotodistuksia.

UNESCO-IHE:n tehtävät on määritelty seuraavasti:

Olla johtava vesialan jatkokoulutusohjelmien ja ammatillisen koulutuksen tuottaja kansainvälisten standardien mukaan mitattuna 
Tuottaa "capacity building"- palveluja erityisesti kehitysmaiden tarpeisiin
Tarjota koulutusta, kursseja ja tutkimusohjelmia
Maailmanlaajuisten yhteistyöverkostojen luominen ja hallinnoiminen vesisektoriorganisaatioiden välille
Palvella policy foorumina UNESCOn jasenvaltioille ja muille sidosrymille
Tarjota asiantuntemusta ja neuvontapalveluja vesialan koulutuksessa.

Vuodesta 1957 IHE on kouluttanut yli 14 000 asiantuntijaa (insinööriä ja tutkijaa) 160 eri maasta. Instituutista on valmistunut yli 75 tohtorin tutkinnon saanutta opiskelijaa. IHE on myös aktiivinen tutkimus- ja "capacity building"- projekteissa ympäri maailmaa.

Aiheesta muualla 
UNESCO-IHE

Unesco
Kansainvälinen koulutus
Vesihuolto
Teikkaus

Teikkaus on eri urheilulajeissa käytetty tapa valita pelin aloittaja.

Jalkapallossa ja amerikkalaisessa jalkapallossa teikkaus suoritetaan usein kolikonheitolla, jossa vierasjoukkueen kapteeni saa arvata, kumpi kolikon puoli, kruuna vai klaava, jää yläpuolelle tuomarin heittäessä kolikkoa. Jalkapallossa oikein arvannut vieraskapteeni saa valita ottelun aloituksen tai kumpaan maaliin hyökätään ensimmäisellä puoliajalla. Jos hän arvaa väärin, tämän valinnan tekee vastajoukkueen kapteeni. Teikkauksen voittajan valinnasta riippuen toinen joukkue aloittaa pelin tai valitsee kumpaan maaliin hyökkää.

Pool- ja karabiljardeissa molemmat pelaajat (tai molempien joukkueiden valitsemat edustajat) lyövät yhtä aikaa omaa palloa ylälinjan takaa alapäätyvalliin. Teikkauksen voittaa se, jonka pallo jää lähimmäksi yläpäätyvallia. Pallo saa koskettaa yläpäätyvallia, mutta se ei saa koskettaa sivuvallia, mennä pussiin, tai koskettaa alapäätyvallia useammin kuin kerran. Pallo ei myöskään saa pysähtyä ylemmäs kuin yläpäätyvallilinjalle (esimerkiksi kulmapussin suulle).

Pesäpallossa teikkausta kutsutaan nimellä hutunkeitto.

Lähteet

Urheilutermit
Biljardi

en:Glossary of cue sports terms#lag
Perisiatsiini

Perisiatsiini (kauppanimillä Neulactil ja Neuperil) fentiatsiini-johdannainen neurolepti. Alalajiltaan perisiatsiini kuuluu samaan piperidiinien lääkeaineryhmään, johon kuuluvat myös tioridatsiini ja mesoridatsiini. Lääkettä voidaan annostella tabletteina ja ruiskemuodossa. Parenteraalisena käyttötapana injektoidessa, se on intramuskulaarinen kuten haloperidolilla.

Merkittävän hoitoindikaation perisiatsiini on saavuttanut vaikeitten käytöshäiriöitten hoidossa. Habituaation alueella vaikeita probleemia saattaa esiintyä näillä potilasryhmillä: aikaisemmin seniileiksi – nykyisemmin dementoituneiksi todetut vanhukset, älyllisesti kehitysvammaiset joilla on matala-asteinen ÄO, vaikeasti psykoottiset henkilöt ja aivo-orgaanikot, kuten vaikean aivoruhjeen saaneet potilaat.

Lääkkeen aiheuttamat mahdolliset haittavaikutukset

Lääke omaa suhteellisen herkästi aiheutuvaa ekstrapyrimidaalivaikutusta. Sen vakavin muoto on NMS, maligni neuroleptisyndrooma. Myös tardiivi dyskinesia (TD) suun, kielen ja ylävartalon pakkoliikkeineen on mahdollinen.

Tablettien annoskoot ovat 2,5 ja 10 milligrammaa.

Lähteet 

 Tuomi, Alfering & Olli: Lääkkeet ja niiden käyttö, SHKS-WSOY, Porvoo, 1977. ISBN 951-0-06936-1. (s. 179)
 Lääkevalmisteet - Pharmaca Fennica 1976 (PF76). Länsi-Suomi Oy, Rauma, 1976. ei isnb-tunnusta. (s. 797–798)

Viitteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Periciazine 
DrugBank: Propericiazine 
KEGG: Periciazine 

 Tyypilliset antipsykootit
Fenotiatsiinit
Užice

Užice () on kaupunki ja kunta Serbiassa. Se on Zlatiborin piirikunnan pääkaupunki. Kunta on pinta-alaltaan 666,7 neliökilometriä. Siellä oli 83 022 asukasta vuonna 2002, ja niistä 55 025 asuu samannimisessä keskustaajamassa. Užicen kaupunki sijaitsee Đetinjajoen varrella, kapeassa ja pitkässä jokilaaksossa.

Historia 
Ensimmäinen merkittävä maininta Užicesta on dokumentissa, joka on päivätty lokakuun yhdeksännelle päivälle 1329. Kaupunki oli 1300-luvun puolivälissä Vojislav Vojinovićin hallinnassa. Hänen kuoleman jälkeen valtaan nousi Nikola Altomanović, joka lähti laajentamaan valtakuntaansa. Naapurihallitsijat serbialainen Lazar ja bosnialainen Tvrtko I liittoutuivat Altomanović vastaan. Altomanović kärsi tappion 1373, ja hän sokeutui taistelussa. Tämän jälkeen Užice siirtyi Lazarin alaisuuteen.

Serbihallinnon rapistuessa osmanit valloittivat Užicen alueen. Itävallan ja osmanien välisten sotien aikana 1600-luvun lopussa ja 1700-luvulla Užicesta tuli tärkeä sotilaallinen keskus. Myöhemmin 1800-luvulla serbien ensimmäisen kansannousun aikana Užicen merkitys kasvoi. Užice vapautui osmanivallasta 1805. Osmanien kukistettua kansannousun kaupunki päätyi takaisin osmanihallintoon 1813. Lopullisesti osmaniaikakausi päättyi Užicessa 1862.

Ensimmäiset osmanien jälkeiset tilastot kertovat, että Užicessa oli 3 163 asukasta. Kaupungin kaava hyväksyttiin 1871, ja sen jälkeen kaupunki alkoi kehittyä. Užice oli ensimmäisiä serbikaupunkeja, jotka sai sähköt ja nykyaikaista energiaa kaupungin kehittämiseksi Užicen vesivoimalan ansiosta. Se avattiin vuonna 1899. Uuden energian ansiosta kaupungin teollisuus alkoi kehittyä.

Toisen maailmansodan aikana Užicesta tuli lyhytaikaisen Užicen tasavallan keskus. Tasavalta oli itsenäisenä 14. syyskuuta – 29. marraskuuta 1941.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut  

Serbian kaupungit
Tac-Stick

Tac-Stick Oy on vuonna 1986 perustettu suomalainen jääkiekko-, kaukalopallo- ja jääpallomailoja valmistava yritys. Mailat valmistetaan Lievestuoreen tehtaassa, josta niitä toimitetaan sekä kotimaan että ulkomaan markkinoille.

Jääkiekkomailat 
Mallistoon kuuluvat puiset TAC Compact -mailat, hiilikuitua ja puuta yhdistelevä TAC-Hybrid-sarja ja komposiittimateriaaleista valmistetut mailat.

Aikaisemmin yritys teki mailoja joillekin SM-liigaseuroille, mutta toimitukset loppuivat kilpailun käydessä liian kovaksi. ”Se sai epäterveitä piirteitä, meni mailojen jakamiseksi, huutokaupaksi”, silloinen toimitusjohtaja Kauko Sihvonen perusteli yrityksen päätöstä MTV3:n haastattelussa.

Maailman jääkiekkomailojen tuotanto vuodessa jää alle kymmenen miljoonan kappaleen, joista Tac-Stick valmistaa arviolta yli sata tuhatta mailaa ja  seitsemän kymmenestä mailasta menee vientiin Eurooppaan.

Katso myös 
 Jääkiekkomaila

Lähteet 
http://www.tac-stick.fi/fi/

Viitteet 

Urheiluvälinevalmistajat
Urheiluvälinemerkit
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1983

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1983 pelattiin Saksan liittotasavallassa, Dortmundissa, Düsseldorfissa ja Münchenissä. B-sarja pelattiin Tokiossa ja C-sarja Budapestissa.

Maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjassa siirryttiin järjestelmään, jossa alkusarjan neljä parasta joukkuetta pelasivat erillisen mitalisarjan, johon lähdettiin ilman alkusarjan pisteitä. Sijoille 5.–8. jääneet joukkueet jatkoivat alkusarjan pisteistä siten, että nekin pelasivat vielä kerran toisiaan vastaan.

A-sarjapaikan lisäksi panoksena oli paikka vuoden 1984 Kanada-cupissa neljälle parhaalle eurooppalaiselle joukkueelle. Neljännen paikan sai Länsi-Saksa. Kanada ja Yhdysvallat olivat itseoikeutettuina mukana Kanada-cupissa.

A-sarja

Alkusarja 

Alemman loppusarjan ottelut on kursivoitu. Viimeisessä sarakkeessa ovat alkusarjan pisteet. Italia putosi B-sarjaan.

Mitalisarja 

Jokainen joukkue lähti mitalisarjaan nollasta pisteestä.

Euroopan-mestaruus

Euroopan-mestaruuskisojen sarjataulukko laskettiin eurooppalaisten keskinäisten alkusarjaotteluiden perusteella.

B-sarja

Yhdysvallat nousi A-sarjaan. Romania ja Jugoslavia putosivat C-sarjaan. B-sarjan kaksi parasta pääsivat suoraan vuoden 1984 olympiaturnaukseen.

C-sarja

Alankomaat ja Unkari nousivat B-sarjaan.

Katso myös 
 Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1983

Lähteet

 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1983 
 Passionhockey - Championnats du monde 1983 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1983.pdf 

1983
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1983 jääkiekko
Maailmanmestaruuskilpailut 1983
Jessy Matador

Jessy Kimbangi (s. 27. lokakuuta 1982 Kongon demokraattinen tasavalta), tunnetaan peremmin taiteilijanimellään, Jessy Matador, on ranskalainen laulaja ja tanssija.

Lapsuus
Jessy Matador on syntynyt 27. lokakuuta 1982 Kongon demokraattisessa tasavallassa. Hän aloitti uransa tanssijana 2001  ja liittyi myöhemmin ryhmään "Les Cœurs Brisés", jonka kanssa hän oli kiertueilla mm. Yhdysvalloissa, Kongossa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Kanadassa. 

Vuonna 2005 Matador perusti ryhmän "La Sélésao", joka koostuu jäsenistä Dr.Love, Linho ja Benkoff. Samat jäsenet muodostivat myös ensimmäinen version ryhmästä Magic System. Vuoden 2007 lopulla, ryhmä allekirjoitetti levysopimuksen Oyas Recordsin kanssa ja keväällä 2008 he siirtyivät Wagram Recordsille. 

Ryhmän ensimmäinen single, "Décalé Gwada", julkaistiin kesäkuussa 2008 ja siitä tuli kesän suurimpia hittejä. 24. marraskuuta 2008 he julkaisivat albumin "African New Style", joka antoi nimen uudelle hybridi-tyyliselle musiikille afrikkalaisilla ja karibialaisilla vaikutteilla. Kyseisestä urbaani musiikista löytyy useita musiikkityylejä, kuten coupé-décalé, ndombolo, kuduru, zouk, reggae, dancehall ja hip-hop. Joulukuussa 2008 julkaistiin ryhmän toinen single, "Mini Kawoulé".

Eurovision laulukilpailu 2010
19. helmikuuta 2010 France Télévisions ilmoitti, että Jessy Matador edustaa Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2010 laululla Allez! Ola! Olé! . Kilpailu järjestettiin 29. toukokuuta 2010 Oslossa, Norjassa. Matador sijoittui kahdenneksitoista.

Diskografia

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen blogi
 Jessy Matador Myspace-sivustoilla

Ranskalaiset laulajat
Ranskan euroviisuedustajat
Vuoden 2010 euroviisuedustajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Räjähdelaitos

Räjähdelaitos (lyhenne RÄJL) oli Suomen puolustusvoimien maavoimiin kuulunut räjähdealan laitos ja hallinnollisesti osa Maavoimien materiaalilaitosta. Räjähdelaitoksen perustamisesta tehtiin päätös vuonna 2006 ja laitos perustettiin 1.1.2008, jolloin yhdistettiin silloiset Haapajärven asevarikko (HaapjAseV), Keuruun pioneerivarikko (KeuPionV), Parkanon pioneerivarikko (ParkPionV) ja Ähtärin asevarikko (ÄhtAseV) yhdeksi laitokseksi. Räjähdelaitoksen henkilöstömäärä oli noin 360 henkilöä.  Räjähdelaitos toimi vuoden 2012 loppuun, jolloin sen korvasi Räjähdekeskus (RÄJK).

Organisaatio
Räjähdelaitoksen esikunta (E/RÄJL) sijaitsi Inhassa Ähtärissä. Laitoksen organisaatio muodostui kuudesta osastosta:

 hallinto-osasto (HALLOS)
 järjestelmäosasto (JÄRJOS)
 Haapajärven varikko (HAAPV)
 Keuruun varikko (KEURV)
 Parkanon varikko (PARKV) ja
 Ähtärin varikko (ÄHTV).

Keuruun varikko sijaitsee Keuruun Kalettoman kylässä, Parkanon varikko Parkanossa Oulu–Helsinki-radan tuntumassa, Haapajärven varikko Haapajärvellä Jyväskylä–Haapajärvi-radan sivuraiteen päässä ja Ähtärin varikko Ähtärin Inhan ja Palolammen alueella.

Henkilöstömäärältään yksiköistä suurin oli Haapajärven varikko n. 150 työntekijällä ja toiseksi suurin Ähtärin varikko n. 130 työntekijällä.

Laitoksen ja varikkojen johto 

Laitoksen viimeisenä johtajana toimi everstiluutnantti Tero Luukkonen (s. 1960).

Haapajärven varikon päällikkönä toimi everstiluutnantti Jukka Nikkari (s. 1959).

Keuruun varikon päällikkö oli insinöörimajuri Pekka Sarja. Sarjaa edelsivät tehtävässä everstiluutnantti Timo Laine (s. 1952) ja Lasse Raassina.

Lakkauttaminen 
Laitos lakkautettiin vuoden 2012 lopussa ja uusi hallintoyksikkö Räjähdekeskus perustettiin 1.1.2013. Räjähdekeskuksen kokoonpanoon kuuluvat hallinto-osastoksi muuttunut Ähtärin yksikkö sekä tekninen osasto, johon kuuluvat Haapajärven, Keuruun ja Ähtärin sekä Niinisalon (Koeampumalaitos) toimipisteet.

Maavoimien materiaalilaitos
Ilmavoimien soittokunta

Ilmavoimien soittokunta (lyhenne ILMAVSK) on Luonetjärven varuskunnassa Jyväskylässä toimiva ilmavoimien virallinen sotilassoittokunta. Ilmavoimien soittokunnan tehtävänä on sotilasmusiikkitoiminta ilmavoimissa ja Keski-Suomen alueella.

Soittokunta perustettiin vuonna 1977 nimellä Luonetjärven Varuskuntasoittokunta (LuoSK). Soittokunta siirrettiin vuonna 1990 Ilmavoimien Viestikoulun (nykyinen Ilmasotakoulu) alaisuuteen. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1990 lähtien.

Nykyhetket
Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii 31.12.2020 saakka musmaj Juha Ketola ja apulaiskapellimestarina kapteeni Timo Raudasoja ja yliluutnantti Mikko Tourunen.

Soittokunta esiintyy myös kokoonpanossa Ilmavoimien Big Band.

Äänitteet
Soittokunta on julkaissut seuraavat levyt:

 Ilmasoitto (m1980)
 Laivue laulaa ja soi (1981)
 Hallinportti (1981)
 Iltalennolla (1996)
 Musta lippu yhdistää yhdessä Jokilaakson Laulajien ja Petter Ohlsin kanssa (2000)
 Karjala kaipaa... yhdessä Jokilaakson Laulajien ja Petter Ohlsin kanssa (2004)
 Sydän Suomessa (2008)
 Aaltoja / Waves (2016)
 KAJO (2017).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ilmavoimien soittokunnan konserttikalenteri
 Ilmavoimien soittokunnan kotisivut
 Ilmavoimien soittokunnan Facebook-sivut
 Sotilasmusiikin Youtube-kanava
Suomen ilmavoimien nykyiset joukko-osastot ja yksiköt
Suomalaiset sotilassoittokunnat
Antti Turunen

Antti Turunen on suomalainen diplomaatti. Turunen on työskennellyt ulkoasiainhallinnossa vuodesta 1985.

Turunen on työskennellyt Suomen suurlähetystöissä muun muassa Washingtonissa ja Moskovassa ja toiminut EU:ssa korkean edustajan Javier Solanan avustajana. Vuosina 2004–2007 hän työskenteli ulkoministeriön Itä-Euroopan ja Keski-Aasian yksikön päällikkönä. Turunen toimi suurlähettiläänä Suomen Etyj-edustustossa 2007–2010. Suomen Etyj-puheenjohtajuuskaudella vuonna 2008 Turunen johti puhetta järjestön pysyvässä neuvostossa ja osallistui Georgian konfliktin selvittelyyn.

Vuonna 2010 Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Ban Ki Moon nimitti Turusen YK:n Georgian-edustajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset diplomaatit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Espanjan kommunistinen puolue

Espanjan kommunistinen puolue () on espanjalainen vuonna 1921 perustettu marxilainen puolue. Vuodesta 1986 lähtien puolue on ollut osa Yhdistynyttä vasemmistoa. Nykyinen pääsihteeri on José Luis Centella.

Kommunistipuolue oli kielletty Francon aikana vuosina 1939–1975. Espanjan sisällissodassa vuosina 1936–1939 kommunistipuolue taisteli tasavaltalaisten puolella. Puolueen pitkäaikainen pääsihteeri vuosina 1960-1982 oli Santiago Carillo, jonka johdolla puolue omaksui kohtalaisen maltillisen linjan. Puoleen poliittinen linja oli hänen johdollaan eurokommunistinen eli puolue oli kriittinen Neuvostoliiton edustamaa kommunistista mallia kohtaan. Puolueen kannatus oli varsin pientä ja vuodesta 1986 lähtien se on ollut osa Espanjan Yhdistynyttä vasemmistoa. Tunnettu puolueen edustaja on ollut Espanjan sisällissodassa legendaariseksi noussut Santiago Carilloa edeltänyt pääsihteeri Dolores Ibárruri, joka asui Francon aikana vuosikymmeniä maanpaossa Neuvostoliitossa ja palasi hyvin iäkkäänä Espanjaan vuonna 1977.

Pääsihteerit 

 1921–1925 Antonio García Quejido
 1925–1932 José Bullejos
 1932–1942 José Díaz
 1942–1960 Dolores Ibárruri
 1960–1982 Santiago Carrillo
 1982–1988 Gerardo Iglesias
 1988–1998 Julio Anguita
 1998–2009 Francisco Frutos
 2009– José Luis Centella

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjalaiset puolueet
Kommunistiset puolueet
Pohjois-Suomen viestipataljoona

Pohjois-Suomen viestipataljoona (lyhenne PSVP) on Kainuun prikaatissa toimiva viestikoulutusta antava joukkoyksikkö. Siihen kuuluu kolme perusyksikköä: kaksi viestikomppaniaa ja esikuntakomppania, joista viimeinen kouluttaa myös prikaatin tarvitseman sotilaspoliisimiehistön ja sotakoiranohjaajat. Toinen viestikomppania vastaa myös sissiradistien vuoden pituisesta koulutuksesta.

Pataljoona perustettiin Oulussa vuonna 1989.

Organisaatio
Joukkoyksikkö koostuu Esikuntakomppaniasta (EK), 1. viestikomppaniasta (1.VK) sekä 2. viestikomppaniasta (2.VK).

Lähteet 

Kainuun prikaati
Oulu
Kainuun sotilasalue
Epäilyksen varjossa

Epäilyksen varjossa (The Rich Man's Wife) on yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1996. Sen ohjasi Amy Holden Jones, ja siinä esiintyivät muun muassa Halle Berry, Christopher McDonald, Clive Owen ja Peter Greene.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 

Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Epäviralliset jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1940

Kansainvälisen talviurheiluviikon 1940 jääkiekkoturnaus järjestettiin 1.–4. helmikuuta 1940 Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa.

Talviolympialaiset 1940 oli määrä järjestää vuoden 1936 tapaan Garmisch-Partenkirchenissä. Toisen maailmansodan puhkeaminen esti kuitenkin olympialaisten järjestämisen kokonaan. Saksassa järjestettiin kuitenkin Kansainvälinen talviurheiluviikko, jossa myös jääkiekkoilu oli ohjelmassa. Jääkiekkoturnauksen ottelut pelattiin 1.–4. helmikuuta. Sodan johdosta osanottajajoukko oli hyvin rajallinen, joten virallista Euroopan-mestaruuskilpailujen arvoa kisoille ei ole voitu antaa.

Karsintaryhmä A

Karsintaryhmä B

Loppuottelu

Lähteet
 http://www.passionhockey.com/hockeyarchives/inter1940.htm

Vuoden 1940 jääkiekko
Saksan jääkiekko
Baijerin jääkiekko
Garmisch-Partenkirchen
Epäviralliset jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1941

Kansainvälisen talviurheiluviikon 1941 jääkiekkoturnaus pidettiin 19.–23. helmikuuta 1941 Garmisch-Partenkirchenissä. Kilpailujen jääkiekkoturnausta pidettiin epävirallisena Euroopan-mestaruuskilpailuina.

Karsintaryhmä A

Karsintaryhmä B

Karsintaryhmä C

Semifinaalit

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.passionhockey.com/hockeyarchives/inter1941.htm

Vuoden 1941 jääkiekko
Saksan jääkiekko
Baijerin jääkiekko
Garmisch-Partenkirchen
Rogatica

Rogatica () on kunta ja sen samanniminen keskuspaikka Bosnia ja Hertsegovinan Serbitasavallassa. Kunnan pinta-ala on 664 neliökilometriä, ja siellä oli 21 812 asukasta vuonna 1991. Rogatica sijaitsee Sarajevosta 60 kilometriä koilliseen.

Bosnia ja Hertsegovinan kunnat
Punainen mekko

Punainen mekko on Elina Tiilikan esikoisromaani. Teoksen on julkaissut Gummerus vuonna 2010. Kirja kertoo Noorasta, joka päättää rahan puutteessa ryhtyä prostituoiduksi. 

Kirjan päähenkilö päätyy alalle kokeilunhalusta ja toteaa työllä saavan helposti rahaa. Asiakkaita on tarjolla enemmän kuin ehtii ottaa vastaan. Pelkällä lukiokoulutuksella päähenkilö ei ollut saanut mieleisiään töitä, ja hänelle tarjotut siivoojan työt tuntuivat turhilta ja tylsiltä. Prostituutiota ei moralisoida kirjassa, mutta se käsittelee sen mukanaan tuomia kielteisiä vaikutuksia nuoren naisen elämään, itsearvostukseen ja minäkuvaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hannula, Terhi: Prostituoidun hajottava arki. Turun Sanomat 28.2.2010.
 Kantokorpi, Mervi: Prostituutio tekee omasta ruumiista oudon. Helsingin Sanomat 5.2.2010.
 Komu, Eija: Punainen mekko. Savon Sanomat 5.2.2010.
 Toppala, Terhi: Ilotytön iloton elämä. Turun ylioppilaslehti 9.3.2010.

Suomalaiset romaanit
Vuoden 2010 kirjat
Muinaisusko

Muinaisusko on jonkin kansan "alkuperäinen" etninen uskonto tai maailmankuva. Se on edeltänyt uskontoa, joka on saapunut mahdollisen lähetystyön mukana. Kun muinaisuskon maailmankuva sekoittuu lähetysuskonnon kuten kristinuskon kulttuurielementtien kanssa, syntyy synkretistinen kansanusko.

Muinaisuskoja 

 Balttilainen muinaisusko
 Saamelainen muinaisusko
 Skandinaavinen muinaisusko
 Suomalainen muinaisusko
 Virolainen mytologia ja muinaisusko

Lähteet

Uskonnot
Johnny Quick

Johnny Quick on nimi kahdelle eri DC Comicsin kustantamalle sarjakuvahahmolle. Heistä ensimmäinen Jonathan Chambers on sankari, jonka loi Mort Weisinger. Se esiintyi ensi kerran More Fun Comicsin numerossa 71, vuonna 1941. Toinen Johnny Quick teki ensiesiintymisensä Justice League of America sarjakuvan numerossa 29, vuonna 1964. Kyseinen versio on rikollinen ja pahaversio Salamasta, joka on kotoisin rinnakkaisuniversumista Earth-Three maailmasta. Hahmon loivat Gardner Fox ja Mike Sekowsky.

Historia

Jonathan Chambers
Johnny Chambersin suojatti professori Gill kehitti supernopeuden kaavakkeen löydettyään siihen tarvittavat tiedot egyptiläisen kuninkaan hautakammiosta. Gill kertoi kaavan Chambersille ja toivoi hänestä tulevan supersankari. Chambers hyväksyi tämän ja ryhtyi taistelemaan rikollisia vastaan nimellä Johnny Quick. Hän taisteli ensimmäisen Salaman Jay Garrickin kanssa toisessa maailmansodassa All-Star Squadron ryhmässä. Sittemmin 1942 Chambers meni naimisiin Liberty Bellen kanssa, joka oli myös yksi ryhmän jäsenistä. He saivat tyttären, Jessen, joka käytti isänsä supernopeuden kaavaketta tullakseen sankariksi isänsä tavoin.

Johnny Quick lopetti sankarityöt, mutta on tarvittaessa palannut eläkkeeltä auttamaan muita sankareita. Hänellä on myös pitkä ystävämielinen yhteenotto Max Mercuryn kanssa, koska ei uskonut myyttiseen supernopeuteen, kunnes hän taisteli Savitaria vastaan.

Muissa medioissa

Elokuva
Johnny Quick esiintyi ensimmäisen kerran animaatioleokuvassa vuonna 2010 Justice League: Crisis on Two Earthsissa, jossa hahmon äänenä toimi James Patrick Stuart.

Hahmo perustui pahaan versioon, joka oli sarjakuvan tavoin kotoisin rinnakkaisuniversumista. Se puhui australialaisaksentilla ja oli yksi Crime Syndicaten jäsenistä. Elokuvan aikana se auttoi Batmania menemään portaalin läpi toiseen ulottuvuuteen, jossa Owlman oli virittämässä pommia.

Hahmoa näytelleet

Lähteet

DC-universumin supersankarit
DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset diktaattorit
Kuvitteelliset murhaajat