joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Niccolò dell’Abbate

Niccolò dell'Abbate joskus myös Niccolò (s. 1509 tai 1512 Modenassa – k. 1571) oli italialainen manieristinen taidemaalari ja sisustaja.

dell'Abbate oli aluksi oppipoikana modenalaisten kuvanveistäjien ateljeessa. Hän sai ensimmäiset vaikutuksensa ferraralaisilta taidemaalareilta Garofalolta ja Dosso Dossilta. Hän keskittyi pitkiin friiseihin, joissa hän kuvasi maallisia ja mytologisia aiheita.

dell'Abbaten tyyli kypsyi, kun hän muutti Bolognaan vuonna 1547. Kaupungissa hän sai merkittäviä vaikutteita, joita antoivat etenkin Antonio da Correggio ja Parmigianino, jonka nimi aiemmin yhdistettiin Niccolò dell'Abbaten maalaukseen Nuoren miehen muotokuva. Hän teki Bolognassa pääasiassa yksityiskohtaisia maisematauluja ja aristokraattisen tyylin metsästyskohtauksia. Tuona aikana hän teki myös muutamia sisustuksia muun muassa herttuan palatsiin Sassuoloon.

Vuonna 1552 dell'Abbate muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Ranskassa hän työskenteli kuninkaallisessa Fontainebleaun linnassa sisustusryhmässä Francesco Primaticcion alaisuudessa. dell'Abbate muihin Ranskan ajan töihin lukeutuu muun muassa pariisilaisen kappelin kattofresko.

Niccolò dell'Abbate muistetaan parhaiten mytologisista maisemistaan, jotka ovat inspiroineet myöhempiä taiteilijoita, kuten Claude Lorrainia ja Nicolas Poussinia, sekä runsaista ja aistikkaista piirroksistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Christophe Brouardin arvostelu Niccolòn vuoden 2005 näyttelystä 
 Lexikon över äldre konst, Raben & Sjögrens, 1959

Italialaiset taidemaalarit
Vuonna 1509 syntyneet
Vuonna 1571 kuolleet
Manierismin taiteilijat
Mäkäräinen

Mäkäräinen on suomalainen sukunimi. Se on yleisin Iisalmella, Kajaanissa, Puolangalla ja Ristijärvellä. Nimestä on asiakirjamerkintöjä 1500-luvulta lähtien.

Mäkäräinen on melko harvinainen sukunimi. Väestörekisterikeskuksen mukaan vain runsaat tuhat ihmistä on kantanut sitä, ja nykyisenä nimenä se on hiukan yli viidelläsadalla. Sukunimen on arveltu mahdollisesti sisältävän etuvokaalisen muunnoksen Makariokseen perustuvasta kansanomaisesta etunimestä Makara, Makari. Sana voi tarkoittaa myös sääskien alalahkoon kuuluvaa hyönteistä.

Tunnettuja Mäkäräisiä 

 Juho Mäkäräinen, Heikan Jussi, Hollolan Herralassa asunut suutari ja kyläfilosofi
 Kaisa Mäkäräinen, Kontiolahden Urheilijoita edustava ampumahiihtäjä
 Leo Mäkäräinen, perinatologiaan erikoistunut lääkäri
 Matti Mäkäräinen, 1980-luvulla HIFK:ssa SM-liigaa pelannut maalivahti

Lähteet

Sukunimet
DikuMUD

DikuMUD tai vain Diku on MUD-pelien lajityyppi, jota on yleensä pidetty hyvin taistelu- ja hack and slash -suuntautuneena. Alkuperäisen DikuMUDin kirjoittivat Sebastian Hammer, Tom Madsen, Katja Nyboe, Michael Seifert ja Hans Henrik Staerfeldt Kööpenhaminan yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitoksella (Datalogisk Institut ved Københavns Universitet, DIKU) vuonna 1990, pitkälti AberMUDin ja Dungeons & Dragonsin inspiroimana.

Tekniikaltaan alkuperäinen Diku-palvelinohjelma ei ole kovinkaan hienostunut tai joustava. Muutokset pelimaailmaan (alueet, ei-pelaaja-hahmot eli "mobit" (engl. mobile), jne.) tai pelin toiminnallisuuteen vaativat käytännössä ohjelman uudelleenkäynnistämisen ja ainakin jälkimmäisessä tapauksessa ensin myös C-kielisen lähdekoodin uudelleenkääntämisen. Myös pelin parseri (sekä alkuperäisessä Dikussa että uudemmissa johdannaisissa) on varsin yksinkertainen eikä osaa tulkita mitään monimutkaisia, luonnollisen kielen tyylisiä komentoja. 

Diku on poikinut useita johdannaisia, joista merkittävimpinä on syytä mainita CircleMUD- ja Merc-haarat. Osa näistä uudemmista Dikuista myös sisältää piirteitä, jotka mahdollistavat pelimaailman ja pelimekanismien muuttamisen MUDin ajon aikana, joskin yleensä huomattavasti rajoitetummin kuin esimerkiksi LPMudeissa.

Sekä alkuperäinen Diku-julkaisu (Gamma0.0) että myöhemmät johdannaiset ovat tyypillisesti vapaasti levitettävää materiaalia, jota saa käyttää epäkaupallisiin tarkoituksiin.

Pitkään toimineita, 1990-luvun alkupuolella avattuja dikumudeja ovat tai ovat olleet muun muassa Apocalypse DikuMUD (Yhdysvallat), GrimneMUD (Norja) sekä Imperial DikuMUD (Suomi).

Johdannaisia 

 CircleMUD
 Merc
 SillyMUD

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Rec.games.mud.diku -FAQ 
 Alkuperäinen DikuMUD-lisenssi 
 Mud Bytes: Diku-ohjelmakoodia ja muuta materiaalia 

MUD-palvelimet ja -tyypit
Crank

Crank on vuonna 2006 valmistunut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Jason Statham, Amy Smart, Efren Ramirez ja Dwight Yoakam.

Crank sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2 515 teatterissa 1. syyskuuta 2006. Elokuvan tuotti Lions Gate Entertainment, ja sen ohjasi sekä käsikirjoitti Mark Neveldine ja Brian Taylor. Ensimmäisenä päivänään elokuva tuotti Yhdysvalloissa 3,3 miljoonaa dollaria, joka oli eniten kyseisenä päivänä. Ensimmäisellä viikollaan Crank tuotti 13 miljoonaa. Elokuvan budjetti oli yhteensä 12 miljoonaa. Lions Gate Films markkinoi elokuvaansa muun muassa YouTuben kautta. Pääosan esittäjä Jason Statham suoritti elokuvassa kaikki ajokohtauksensa itse ilman stuntnäyttelijöiden apuja. Crankin jatko-osan Crank 2:n ensi-ilta oli vuonna 2009.

Juoni

Chev Chelios (Jason Statham) on palkkatappaja, joka tehtävän suoritettuaan herää kodistaan ja huomaa vointinsa heikoksi. Chelios löytää olohuoneestaan DVD:n, jossa kilpaileva palkkatappaja Verona kertoo ruiskuttaneensa häneen Pekingin cocktailiksi kutsuttua myrkkyä, ja että hänellä olisi vain tunti elinaikaa. Chelios lähtee liikkeelle talostaan ja huomaa pian, että adrenaliinin eritys poistaa väliaikaisesti myrkyn vaikutuksen. Chelios lähtee kostamaan hänet myrkyttäneille henkilöille ja hyvästelemään tyttöystävänsä Even (Amy Smart), samaan aikaan kun hän kamppailee pitääkseen adrenaliinitasonsa korkealla. Elokuvan aikana hän kohtaa useita työnantajiaan etsiessään vastalääkettä mysteeriseen myrkkyyn ja saa lopulta selville kuka kaiken takana on.

Rooliluettelo
 Jason Statham - Chev Chelios
 Amy Smart - Eve Lydon 
 Jose Pablo Cantillo - Ricky Verona 
 Carlos Sanz - Carlito
 Dwight Yoakam - Doc Miles 
 Efren Ramirez - Kaylo 
 Keone Young - Don Kim 
 Reno Wilson - Orlando

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elokuvan virallinen sivu  

Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Mafiaelokuvat
Mark Neveldinen ja Brian Taylorin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustan komedian elokuvat
Panagia (koru)

Panagia () on ortodoksisen piispan arvoasemaa ja tehtävää osoittava kaulakoru, joka riippuu piispalla rinnan päällä joko yksinään tai kaularistin kanssa. Panagiassa on yleensä kuvattu Jumalansynnyttäjän (Panagia) ikoni, mutta muukin kuva on mahdollinen; kyseessä voi olla piispan henkilökohtaisen tai hiippakunnalle erityisen merkittävän suojeluspyhän ikoni. Nimitys panagia on käytössä vain slaavilaisessa perinteessä, kreikkalaisessa perinteessä siitä käytetään nimitystä enkolpion (ἐγκόλπιον).

Joskus käytetään näitä kahta nimitystä rinnakkain, jolloin Panagia tarkoittaa Neitsyt Marian ikonilla ja Enkolpion Kristuksen ikonilla varustettua piispan riipusta. Arkkipiispat, muun muassa KP arkkipiispa Leo, käyttävät palveluksessa sekä panagiaa että enkolpionia; tämä on heidän virka-asemansa ainoa jumalanpalveluspuvussa käytettävä tunnus. 

Suomessa vieraillut KP Washingtonin arkkipiispa ja Kanadan metropoliitta Herman käytti näiden kahden lisäksi myös koruristiä. 

Panagia tarkoittaa myös Neitsyt Marian sinetillä varustettua ortodoksista ehtoollisleipää, josta otetaan palanen hänen kunniakseen ehtoollislautaselle proskomidia toimitettaessa.

Aiheesta muualla 

Ortodoksi.net: Panagia, enkolpion 

Korut
Ortodoksinen kirkko
Espanjan Marokko

Espanjan Marokko (, ) oli Espanjalle kuulunut alue Marokon pohjoisosassa. Espanjan Marokosta tuli Espanjan siirtomaa vuonna 1912 Fezin sopimuksella toisen Marokon kriisin jälkeen, jolloin Marokko menetti itsenäisyytensä. Muu osa Marokosta kuului Ranskaan nimellä Ranskan Marokko. Siirtomaa-aika päättyi vuonna 1956, kun Ranska ja Espanja tunnustivat Marokon itsenäisyyden. 

Espanjan Marokkoon luettiin hallinnollisesti kuuluviksi myös Ceuta, Melilla, Islas Chafarinas, Peñón de Alhucemas ja Peñón de Vélez de la Gomera, jotka kuitenkin olivat olleet Espanjan hallinnassa jo ennen Fezin sopimusta. Ne myös jäivät Espanjalle senkin jälkeen, kun Marokko vuonna 1956 itsenäistyi uudelleen. Marokko on tosin vaatinut niitä itselleen.

Rifin alue irtautui Espanjan Marokosta vuonna 1921 itsenäiseksi Rifin tasavallaksi. Vuonna 1926 Ranskan ja Espanjan siirtomaa-armeija miehitti jälleen alueen. Tangerista tehtiin vuonna 1923 kansainvälinen vyöhyke, jota hallitsivat Ranskan, Espanjan ja Britannian virkamiehet. Italia liittyi sopimukseen vuonna 1928.

Espanjan Marokon suurin kaupunki oli Tétouan.

Aiheesta muualla

Entiset siirtomaat Afrikassa
Marokko
Marokon historia
Río de Oro

Río de Oro (espanjaa, tarkoittaa Kultajoki, arabiaksi wādī-ð-ðahab, Oued Edhahab) oli Espanjalle kuuluva alue joka on vuodesta 1969 kuulunut Espanjan Saharaan.

Nykyään Rio de Oroa jakaa 2 720 km pitkä muuri, Marokon muuri,  joka jakaa nykyisen Länsi-Saharan kahtia. Muurin toinen puoli on Polisario-liikkeen hallussa.

Länsi-Sahara
Ranskan Länsi-Afrikka

Ranskan Länsi-Afrikka (, AOF) oli vuosina 1895–1904 perustettu Ranskan siirtomaa-alue Länsi-Afrikassa. Siihen kuuluivat nykyisten Beninin, Burkina Fason, Guinean, Malin, Mauritanian, Nigerin, Norsunluurannikon ja Senegalin alueet. Siirtomaan hallinnollinen keskus oli Dakar.

Alueesta tuli vuonna 1904 ranskalaisen kenraalikuvernöörin johtama siirtomaa-alueiden liitto. Niiden väliset rajat muuttuivat useaan kertaan. Siirtomaiden johdossa olivat kenraalikuvernöörin alaiset varakuvernöörit neuvonantajineen. Myöhemmin kenraalikuvernöörin yhteyteen perustettiin neuvoa-antava suuri neuvosto. Toisen maailmansodan aikana Ranskan Länsi-Afrikka oli Vichyn hallituksen alainen vuoteen 1942. Sodan jälkeen siirtomaihin perustettiin alueparlamentit, joilla oli oikeus päättää budjetista ja valita edustajia Ranskan kansalliskokoukseen, tasavallan neuvostoon ja Ranskan unionin yleiskokoukseen.

Ranskan Länsi-Afrikka hajosi vuonna 1958, jolloin Ranskan Guinea julistautui itsenäiseksi. Muut siirtomaat, Dahomey, Mauritania, Niger, Norsunluurannikko, Ylä-Volta sekä entisen Ranskan Sudanin ja Senegalin muodostama Malin liittovaltio itsenäistyivät vuonna 1960.

Lähteet

Katso myös
 Ranskan siirtomaat

Aiheesta muualla
Neurohypofyysi

Neurohypofyysi eli aivolisäkkeen takalohko () on aivojen pohjasta ulkoneva hermokudosrakenne, joka erittää kahta tärkeää hormonia: antidiureettista hormonia, joka vaikuttaa elimistön nestetasapainon säätelyyn sekä oksitosiinia, jolla on muun muassa lisääntymiseen ja synnytykseen liittyviä vaikutuksia. Neurohypofyysi muodostaa yhdessä adenohypofyysin kanssa aivolisäkkeen, joka kuuluu umpieritysjärjestelmään. Neurohypofyysi ei varsinaisesti ole umpirauhanen, koska siinä ei itsessään ole tavallisia hormoneja tuottavia soluja: neurohypofyysi koostuu merkittäviltä osin hermosolujen haarakkeista, joista hormonit vapautuvat verenkiertoon. Näiden hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit myöskin tuotetaan ennen kuljetusta haarakkeisiin. Ennen vapautumistaan verenkiertoon hormonit varastoidaan niin kutsuttuihin Herringin kappaleisiin, jotka ovat pullistumia haarakkeissa. Haarakkeiden lisäksi neurohypofyysissä on verisuonia sekä pituisyyttejä, jotka ovat astrosyyttien kaltaisia gliasoluja. 

Neurohypofyysissä tapahtuvan, esimerkiksi iskusta johtuvan soluvaurion myötä antidiureettisen hormonin eritys voi vähentyä. Tästä voi seurata diabetes insipidus, nestetasapainon häiriö, jossa munuaisten kyky tiivistää virtsaa on heikentynyt, mikä johtaa polyuriaan eli lisääntyneeseen virtsantuotantoon sekä polydipsiaan eli lisääntyneeseen veden juonnin tarpeeseen.

Aiheesta muualla 
Solunetti: Neurohypofyysi, aivolisäkkeen takalohko

Lähteet 

Aivot
Endokrinologia
Matti Lehti

Matti Lehti (s. 1947 Kuusankoskella) on  Helsingin kauppakorkeakoulun emeritus  kansleri. Hän oli Tietotehtaan (nyk. Tieto Oyj) toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja yhtiön voimakkaan kasvun vuosina 1989–2008. Ennen Tietotehdasta hän työskenteli Rautakirja Oy:ssä, viimeksi yhtiön varatoimitusjohtajana.

Matti Lehti on yksi  Aalto-yliopiston säädekirjan allekirjoittajista ja toimi yliopiston perustamisvaiheessa aktiivisesti yliopiston säätiömuodon ja 700 miljoonan euron säätiöpääoman toteutumisen puolesta.

Matti Lehti valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 1972, suoritti Stanford Executive -ohjelman Yhdysvalloissa vuonna 1984 ja väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1990 aiheenaan yrityksen kasvustrategiat. Lehti toimi opiskeluaikanaan myös kansainvälisessä opiskelijajärjestö AIESECissa. 

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Leonardo

Leonardo voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä 
 Leonardo, miehen etunimi

Nimellä Leonardo tunnettuja jalkapalloilijoita 
 Leonardo, Leonardo Nascimento de Araújo (s. 1969), brasilialainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Leonardo, Leonardo de Silva Souza (s. 1992), brasilialainen jalkapalloilija

Muita Leonardoja, Leonardo etunimenä 
 Leonardo Balada (s. 1933), espanjalainen säveltäjä
 Leonardo Bertagnolli (s. 1978), italialainen maantiepyöräilijä
 Leonardo Bittencourt (s. 1993), saksalainen jalkapalloilija
 Leonardo Bonucci (s. 1987), italialainen jalkapalloilija
 Leonardo Bruni (1370–1444), Firenzen kansleri, humanisti ja historioitsija
 Leonardo Cilaurren (1912–1969), espanjalainen jalkapalloilija
 Leonardo Cordeiro (s. 1989), brasilialainen moottoriurheilija 
 Leonardo De Lorenzo (1875–1962), italialainen huilisti 
 Leonardo de Deus Santos, Dedé (s. 1978), brasilialainen jalkapalloilija
 Leonardo DiCaprio (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja
 Leonardo Duque (s. 1980), kolumbialainen maantiepyöräilijä 
 Leonardo Genoni (s. 1987), sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti
 Leonardo González (s. 1980), costaricalainen jalkapalloilija
 Leonardo Gutiérrez (s. 1978), argentiinalainen koripalloilija
 Leonardo Jardim (s. 1974), portugalilainen jalkapallovalmentaja 
 Leonardo Zamora Legaspi (1935–2014), filippiiniläinen katolinen piispa 
 Leonardo Leo (1694–1744), italialainen säveltäjä
 Leonardo Mayer (s. 1987), argentiinalainen tennispelaaja
 Leonardo Yuzon Medroso (s. 1983), filippiiniläinen katolinen piispa 
 Leonardo de Miranda Pereira (s. 1936), brasilialainen katolinen piispa
 Leonardo Moccia (1801–1852), italialainen katolinen piispa
 Leonardo Morosini (s. 1995), italialainen jalkapalloilija
 Leonardo Piepoli (s. 1971), italialainen maantiepyöräilijä 
 Leonardo Pisano, Fibonacci (1170–1250), italialainen matemaatikko
 Leonardo Ponzio (s. 1982), argentiinalainen jalkapalloilija
 Leonardo Pulcini (s. 1998), italialainen autourheilija 
 Leonardo José Rodríguez Ballón (1909–1992), perulainen katolinen arkkipiispa
 Leonardo Sciascia (1921–1989), italialainen kirjailija ja poliitikko
 Leonardo Ulloa (s. 1986), argentiinalainen jalkapalloilija
 Leonardo de Melo Vieira Leite, Hiquita (s. 1986), brasilialais-kazakstanilainen jalkapalloilija
 Leonardo Vinci (1690–1730), italialainen säveltäjä 
 Leonardo da Vinci (1452–1519), italialainen yleisnero, tieteilijä ja taidemaalari

Leonardo sukunimenä 
 Felice Leonardo (1915–2015), italialainen katolinen piispa

Muita merkityksiä 

 Leonardo S.p.A.,  Italian suurimpia teollisuuskonserneja ja teknologiayrityksiä
 Leonardo, hahmo sarjakuvassa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
 Leonardo, Kimmo Kaivannon ilmailuaiheinen veistos Tampereen Härmälässä
Koskelo

koskelot, sorsalintusuku
 Koskelo, rannikkovartiolaiva
 Koskelo, kaupunginosa Espoossa

Sukunimenä
 Aarne Koskelo (1900–1998), pääkonsuli ja Kaukomarkkinat Oy:n perustaja
 Arto Koskelo (s. 1977), ääninäyttelijä ja laulaja
 Hilda Koskelo (1893–1980), kirjailijanimeltään Blackie Koskela
 Heikki Koskelo (1935–2020), kenraaliluutnantti
 Heikki Koskelo (s. 1983), iskelmälaulaja
 Juho Koskelo (1870–1942), muusikko
 Kaarlo Koskelo (1888–1953), painija, olympiavoittaja
 Pauliine Koskelo (s. 1956), korkeimman oikeuden presidentti
 Roosa Koskelo (s. 1991), lentopalloilija 
 Tarja Koskelo (s. 1961), yleisurheilija

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Gillo Pontecorvo

Gilberto "Gillo" Pontecorvo (19. marraskuuta 1919 Pisa – 12. lokakuuta 2006 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten poliittisista fiktioelokuvistaan. Tunnetuimpia Pontecorvon elokuvia ovat Taistelu Algeriasta (1966), joka voitti kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla, Queimada (1969) ja Kapo – keskitysleirin vartija (1960). Pontecorvo toimi Venetsian elokuvajuhlien johtajana 1992–1996.

Hänen veljensä oli ydinfyysikko Bruno Pontecorvo, joka loikkasi 1950 Suomen kautta Neuvostoliittoon.

Tuotanto
 Missione Timiriazev (dokumentti, 1953)
 Porta Portese (dokumentti, 1954)
 Festa a Castelluccio (dokumentti, 1954)
 Giovanna (lyhytelokuva, 1955)
 Cani dietro le sbarre (dokumentti, 1955)
 Vaarallinen saalistaja (pitkä fiktio, La Grande strada azzurra, 1957) 
 Pane e zolfo (dokumentti, 1959)
 Kapo – keskitysleirin vartija (pitkä fiktio, Kapò, 1960)
 Paras (dokumentti, 1963)
 Taistelu Algeriasta (pitkä fiktio, La battaglia di Algeri, 1966) 
 Queimada (pitkä fiktio, 1969)
 Operación Ogro (pitkä fiktio, 1980)
 Danza della fata confetto (lyhytelokuva, 1996)
 Nostalgia di protezione (lyhytelokuva1997)
 Un altro mondo è possibile (dokumentti, 2001) 
 Firenze, il nostro domani (dokumentti, 2003)

Lähteet
 
 

Italialaiset elokuvaohjaajat
Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Juhamatti

Juhamatti (oik. Jussi Matias Mäkelä, s. 11. maaliskuuta 1950, Lehtimäki) on suomalainen iskelmälaulaja joka aloitti uransa jo vuonna 1969. Suosituimmillaan Juhamatti oli 1980-luvulla, jolloin hän oli Suomen menestyneimpiä iskelmäartisteja neljällä kultalevyllään.

Juhamatin levytysura alkoi hänen voitettuaan "Iskelmä-haavi"-kilpailun vuonna 1975. Ensimmäinen albumi Fanny Fanny (levy-yhtiönä CBS) ilmestyi vuonna 1977. Juhamatin albumeista kultaa ovat myyneet Rakkaudella – 14 suosituinta sävelmää (ilmestyi 1982), Voitko unohtaa (1983), Niin paljon kuuluu rakkauteen (1984) ja Vain yksi yö (1985). Vuonna 2020 Juhamatti olisi viettänyt 70-vuotispäivää tekemällä Elämä on hyvä -nimisen konserttikiertueen, kunnes koronapandemia siirsi sen vuodella eteenpäin. Häneltä ilmestyi 2020 elämäkertakirja., Elämä on hyvä.

Yksityiselämä 
Juhamatti on toista kertaa naimisissa ja hänellä on neljä lasta, kaksi kummastakin avioliitostaan.

Albumit 

 Fanny Fanny (CBS) 1977
 Anna (CBS) 1979
 Volga (CBS) 1980
 Suo itsellesi aikaa (CBS) 1980
 Rakkaudella – 14 suosituinta sävelmää (Kokoelma/CBS) 1982 
 Voitko unohtaa (CBS) 1983 
 Niin paljon kuuluu rakkauteen (CBS) 1984 
 Vain yksi yö (CBS) 1985 
 24 suosituinta sävelmää (Kokoelma/CBS) 1985
 Onnellinen (CBS) 1986
 10 (CBS) 1988
 Hymy (CBS) 1989
 CBS-klassikot (Kokoelma/CBS) 1989
 Sinulle (Columbia) 1992
 Kaksi klassikkoa: Fanny Fanny / Anna (Columbia) 1994
 Kun rakastunut on – 14 romanttista melodiaa (Kokoelma/Columbia) 1995
 Onnenapila (Columbia) 1995
 Sinivalkoista (Xanadu) 1998
 Joulujuhlan aika (Xanadu) 1999
 Älä pelkää olla hellä (Xanadu) 1999
 Hitit (Kokoelma/Poptori) 2003
 Linnan taivaallein teit (Tuotanto J. Mäkelä Oy) 2006
 40 unohtumatonta laulua (Kokoelma/Columbia) 2007
 Legendat (Kokoelma/Columbia) 2009
 Hittikokoelma (Kokoelma/Poptori) 2015
 Jylhämaa (TJM Musiikki) 2017 
Elämä on hyvä (TJM Musiikki) 2020

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset sivut
Juhamatin laulutuotanto Suomen äänitearkistossa 

Suomalaiset iskelmälaulajat
1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
1990-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Taru Tujunen

Taru Tujunen (s. 17. marraskuuta 1970 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen poliitikko. Hän oli kokoomuksen puoluesihteeri vuosina 2006–2014. Elokuussa 2014 Tujunen ilmoitti jättävänsä puoluesihteerin tehtävän ja siirtyvänsä lokakuussa Kirsi Pihan omistaman Ellun Kanat -viestintätoimiston toimitusjohtajaksi. 

Vuodesta 2005 Tujunen on ollut Porvoon kaupunginvaltuutettu. Valtuustokaudella 2013–2016 hän on valtuuston toinen varapuheenjohtaja ja kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja. Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Tujunen oli Sauli Niinistön vaalikampanjan kampanjapäällikkö. Aiemmin Tujunen toimi Kokoomuksen Naisten Liiton pääsihteerinä loppuvuodesta 2001 alkaen.

Koulutukseltaan Tujunen on kasvatustieteiden maisteri Joensuun yliopistosta. Hän oli vuosina 1996–1998 Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL ry:n puheenjohtaja. Hän on myös entinen Suomen ylioppilaskuntien liitto ry:n (SYL) varapuheenjohtaja.

Tujunen on hallituksen puheenjohtaja kokoomuksen omistamissa tilipalvelu Kansallispalvelu Oy:ssä ja Suomen Kansallismedia Oy:ssä.

Vaalimenestys

Lähteet 

Uudenmaan vaalipiiri
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen puoluesihteerit
Porvoon kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Olavi Heinonen

Olavi Ensio Heinonen (s. 12. syyskuuta 1938 Kuopio) on suomalainen juristi, joka toimi korkeimman oikeuden presidenttinä 1990–2001. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja valtiotieteen tohtori. Heinonen on korkeimman oikeuden kaikkien aikojen nuorin jäsen. Hänen väitöskirjansa rikosoikeuden alalta, Velallisen konkurssirikoksesta, julkaistiin vuonna 1966.

Tasavallan presidentti Urho Kekkonen nimitti Heinosen korkeimman oikeuden jäseneksi vastoin korkeimman oikeuden yksimielistä kantaa Heinosen ollessa vain 32-vuotias rikosoikeuden apulaisprofessori Helsingin yliopistossa. Ennen valintaa Heinonen oli toiminut Suomen Demokraattisten Lakimiesten varapuheenjohtajana. Hän toimi tuolloin myös eduskunnan lakivaliokunnan sihteerinä. Sittemmin hänet valittiin korkeimman oikeuden presidentiksi vuonna 1990 korkeimman oikeuden tuella. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2001 lopussa.

Heinonen toimi virkansa perusteella myös valtakunnanoikeuden puheenjohtajana vuonna 1993, kun käsiteltävänä oli ministeri Kauko Juhantaloon kohdistettu syyte.

Heinonen toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä vuosina 1986–1989. Hän toimi vankilaoikeuden puheenjohtajana 1975–1984 ja osallistui monien vuosikymmenien ajan etenkin tuomioistuinlaitosta ja rangaistusten täytäntöönpanoa koskevaan julkiseen keskusteluun ahkerasti.

Heinonen on Turun yliopiston kutsuma oikeustieteen kunniatohtori vuodelta 1995. Hänet on valittu vuoden Ressuksi vuonna 2002.

Vaikka Heinonen tuli tuomarinuralle poikkeuksellisella tavalla ja presidentti Kekkosen 70-vuotispäivähaastattelun tulehduttamassa ilmapiirissä, sekä tuomioistuinlaitoksen sisällä että ulkopuolella hänen on arvioitu toimineen tuomarina hyvin pätevästi ja puolueettomuuttaan kyseenalaistamatta.

Lähteet

Kirjallisuus
 Kemppinen, Jukka: Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot: Korkein oikeus, laki ja yhteiskunta 1918–1990.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Korkeimman oikeuden presidentin Leif Sevónin puhe Olavi Heinosen muotokuvan paljastustilaisuudessa 7.5.2004. 
 

Korkeimman oikeuden presidentit
Eduskunnan oikeusasiamiehet
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Brunssi

Brunssi on aamupäivällä syötävästä runsaan aamiaisen ja lounaan yhdistelmästä tai välimuodosta käytetty nimitys (engl. brunch = breakfast + lunch). Brunssi nautitaan myöhemmin kuin aamiainen, mutta aikaisemmin kuin lounas. 

Brunssi aloitetaan yleensä kello 11–12, ja se voi kestää aina kello 15 asti. Brunssin juomiin kuuluvat tavallisesti kahvi ja tee, erilaiset mehut sekä erikoisuutena myös samppanja tai kuohuviini. Brunssissa ruoat on aseteltu noutopöytään, josta kukin valitsee mitä haluaa. Brunssi on peräisin Oxfordin yliopistokaupungista, mutta on tullut tunnetuimmaksi amerikkalaisena pyhäaamiaisena. Amerikkalaiseen brunssiin kuului alun perin munakokkelia, munakkaita, hyydytettyjä munia ja pekonia sekä aamiaismakkaroita. Brunssin luonteeseen kuuluu vapaamuotoisuus ja mutkattomuus, joten ruokapöydän ympärillä liikkuminen, vapaa seurustelu ja paikkojen vaihtaminen kuuluvat asiaan.

Lähteet

Immonen, P., Liimatainen, A. & Palojoki, P. 2004. Hyvää pataa – kotitalouden taitokirja. Porvoo: WSOY.
Lehto, P & Patala, A. 1994. Kokin käsikirja. Helsinki: Otava.

Aiheesta muualla

Ateriat
Seulonnan keskeiset artikkelit
2-merkaptoetanoli

2-merkaptoetanoli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C2H6OS ja rakennekaava HSCH2CH2OH. 2-merkaptoetanolista käytetään myös nimityksiä 2-hydroksietaanitioli, monotioetyleeniglykoli ja tioglykoli.

2-merkaptoetanolin moolimassa on 78,1 g/mol, sulamispiste <100 °C, kiehumispiste 157 °C, suhteellinen tiheys 1,1 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), sekoittuu veteen, leimahduspiste 74 °C o.c., itsesyttymislämpötila 295 °C ja CAS-numero 60-24-2.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Ärsyttää silmiä, ihoa, ja hengitysteitä.

Lähteet

Viitteet

Tiolit
Primääriset alkoholit
Merkaptoetikkahappo

Merkaptoetikkahappo on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan viskoosinen, väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C2H4O2S ja rakennekaava HSCH2COOH. Merkaptoetikkahaposta käytetään myös nimityksiä tioglykolihappo, etaanitioli-2-happo-1 ja 2-merkaptoetaanihappo.

Merkaptoetikkahapon moolimassa on 92,1 g/mol, sulamispiste −16,5 °C, kiehumispiste 120 °C, suhteellinen tiheys 1,3 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), sekoittuu veteen, leimahduspiste 126 °C o.c., itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 68-11-1.

Valmistus ja käyttö
Merkaptoetikkahappoa valmistetaan kloorietikkahaposta, natriumklooriasetaatista tai kaliumklooriasetaatista käsittelelmällä niitä natrium- tai kaliumvetysulfidilla. Näin syntyvästä merkaptoetikkahapon suolasta saadaan happo vapautettua suolahapolla ja tuote puhdistetaan alipainetislauksella.  Merkaptoetikkahappoa ja sen johdannaisia käytetään hiusten kihartamisessa, ihokarvoituksen poistamisessa, tekstiiliteollisuudessa nahkojen käsittelyyn, polymeroitumiskatalyyttinä ja polyvinyylipolymeerien stabiloijana. Lisäksi merkaptoetikkahappoa käytetään lähtöaineina valmistettaessa väriaineita ja lääkkeitä.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Aine syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

KEGG: Mercaptoacetic acid 
ChemBlink: Mercaptoacetic acid 

Tiolit
Karboksyylihapot
Turkka

Turkka on suomenkielinen nimi. Se voi esiintyä sekä etu- että sukunimenä.

Etunimi

Turkka on suomalainen miehen etunimi. Turkan nimipäivä on 8. heinäkuuta jolloin on myös Turon nimipäivä. Nimi on ollut käytössä jo 1400-luvulla ja on syntynyt muunnoksena joko ruotsalaisista Tor -alkuisista nimistä tai mahdollisesti nimestä Tuure, mutta sekä Tor-alkuiset nimet että Tuure johtuvat muinaisskandinaavisesta jumalan nimestä Thor. 

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Turkka on Suomessa annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 550 henkilölle.

Tunnettuja Turkka-nimisiä 
 Turkka Aaltonen (s. 1952), kokki, evankelista ja kirjailija
 Turkka Hautala (s. 1981), suomalainen kirjailija
 Turkka Kuusisto (s. 1979), diplomi-insinööri ja Posti Group Oyj:n toimitusjohtaja 2020–
 Turkka Lehtinen (s. 1981), suomalainen salibandynpelaaja
 Turkka Mali (s. 1956), suomalainen muusikko ja sanoittaja
 Turkka Mastomäki (s. 1970), suomalainen näyttelijä
 Turkka Myllykylä, historiantutkija ja kirjailija
 Turkka Sundbäck (1931–2016), suomalainen jalkapalloilija
 Turkka Tamminen (s. 1931), suomalainen jalkapalloilija
 Turkka Tunturi, TYKSin johtajaylilääkäri

Sukunimi

Turkka on myös suomalainen sukunimi. Vuonna 2020 tämän nimisiä henkilöitä oli Suomessa 262. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

 Aarne Turkka (1906–1973), pappi, opettaja ja kirkkohistorioitsija
 Arvi Turkka (1894–1965), kansanedustaja
 Jouko Turkka (1942–2016), suomalainen teatteriohjaaja ja kirjailija
 Juha Turkka (s. 1970), suomalainen kirjailija
 Kauno Turkka (1898–1944), suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari
 Rolf Turkka (e. Durchman, 1915–1989), suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti
 Sirkka Turkka (1939–2021), suomalainen runoilija
 Tellu Turkka (e. Paulasto, e. Virkkala, s. 1969), suomalainen viulisti ja laulaja.

Lähteet 

Etunimet
Sukunimet
N-butyylimerkaptaani

n-butyylimerkaptaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön - keltainen neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C4H10S ja rakennekaava CH3(CH2)3SH. n-butyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä 1-butaanitioli, butyylimerkaptaani ja tiobutyylialkoholi.

n-butyylimerkaptaanin moolimassa on 90,2 g/mol, sulamispiste –116 °C, kiehumispiste 98 °C, suhteellinen tiheys 0,83 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 0,06 g/100 ml, leimahduspiste 2 °C c.c., itsesyttymislämpötila alle 225 °C ja CAS-numero 109-79-5.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Aiheesta muualla 

Tiolit
Jorma Kalevi

Jorma Kalevi (oik. Jorma Kalevi Nuppola, 20. huhtikuuta 1946 – 19. lokakuuta 2022) oli kauhajokelaislähtöinen suomalainen iskelmälaulaja, joka asui sekä Suomessa että Espanjassa. Hän keikkaili aktiivisesti Suomessa vuosina 1967–1977, jonka jälkeen hän muutti Las Palmasiin Kanariansaarille Espanjaan. Jorma Kalevi on levyttänyt 1970-luvulta lähtien muun muassa CBS-levy-yhtiölle . Hän omisti ravintola Tiffanyn Playa del Inglesissä, Kanariansaarilla, jossa on esiintynyt monia suomalaisia iskelmälaulajia hänen itsensä lisäksi. Hänellä oli samassa paikassa myös toinen, vuonna 2009 perustettu Amigo-niminen ravintola.

Jorma Kalevi oli kihloissa ja asui avoliitossa Anu-nimisen naisen kanssa vuodesta 1994 tämän kuolemaan, vuoteen 2017 saakka. Jorma Kalevilla on kaksi lasta aiemmista suhteistaan. Hänellä diagnosoitiin kesällä 2019 keuhkofibroosi, joka oli hänellä kuolemaan johtava parantumaton sairaus.

Jorma Kalevin 1980-luvun äänitteitä on ilmestynyt myöhemmin erilaisilla kokoelma-CD-levyillä.

Diskografiaa 
 Laulut kaikki rakkauden 1978
 Romantica 1982
 Olethan niin kuin kotonasi 1985
 Si si si 1989
 Voit mulle antaa (cd) 1994
 Jorma Kalevi – Kai Tapani 1980/1999
 Jorma Kalevi, Kai Tapani + Jamppa Tuominen 1999

Lähteet 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
N-heksaanitioli

n-heksaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H14S ja rakennekaava CH3(CH2)5SH. n-heksaanitiolista käytetään myös nimityksiä 1-merkaptoheksaani, 1-heksyylitioli ja heksyylimerkaptaani.

n-heksaanitiolin moolimassa on 118,2 g/mol, kiehumispiste 151 °C, suhteellinen tiheys 0,84 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), ei liukene veteen, leimahduspiste 30 °C c.c. ja CAS-numero 111-31-9.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tiolit
N-oktyylimerkaptaani

n-oktyylimerkaptaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H18S ja rakennekaava CH3(CH2)6CH2SH. n-oktyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä 1-oktaanitioli, 1-merkapto-oktaani ja 1-oktyylitioli.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Aiheesta muualla 

ChemBlink: 1-Octanethiol 

Tiolit
Irish coffee

Irish coffee (, ) on kahvijuoma, jonka aineksia ovat kahvi, irlantilainen viski, fariinisokeri ja kerma. Irish coffeesta voi tehdä alkoholittoman version kiehauttamalla viskiä niin että alkoholi haihtuu siitä. Kahvista voi tehdä sopivan lämpöistä oman halun mukaan.

Historia 
Ensimmäinen irish coffee valmistettiin talvella 1943 Foynesin sataman lentoterminaalissa lähellä Limerickiä, Irlannissa. Sen valmisti baarimikko ja kokki Joe Sheridan. Tuolloin Pan Am:n lentovene, joka oli lennolla New Yorkiin, kääntyi takaisin Foynesiin, koska sää oli niin huono. Sheridania pyydettiin tekemään matkustajille ruokaa ja lämpimiä juomia. Hän teki silloin ensimmäiset irish coffeet, ja kun häneltä kysyttiin, että oliko hän käyttänyt brasilialaista kahvia, hän vastasi että: ”Ei, se oli irlantilaista kahvia.” (No, it was Irish coffee.)

Irlantilaiset viettävät 25. tammikuuta Kansallista Irish Coffee -päivää.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Kahvijuomat
Drinkit
Irlantilaiset juomat
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Venäjän jalkapallon 2. divisioona

2. divisioona on Venäjän jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu viiteen alueelliseen lohkoon. Lohkojen voittajat nousevat automaattisesti 1. divisioonaan ja viimeiseksi jääneet putoavat amatööriliigaan.

Joukkueet kaudella 2008

Lähteet 

 pfl.ru

2. divisioona
Islannin jalkapallomaajoukkue

Islannin jalkapallomaajoukkue edustaa Islantia jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Kotiottelunsa se pelaa tavallisesti Laugardalsvöllur-stadionilla pääkaupungissa Reykjavíkissa.

Päävalmentaja Lars Lagerbäckin johdolla Islanti selvitti tiensä vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuiden jatkokarsintoihin, jossa se sai vastaansa vuoden 1998 MM-kisojen pronssimitalistin Kroatian. Ensimmäinen osaottelu Islannissa päättyi maalittomaan tasapeliin, mutta Kroatia voitti kotonaan 2–0, ja näin Islanti karsiutui kisoista. 
Tätä ennen joukkue karsi kisapaikasta vuoden 2004 EM-kilpailuihin, jolloin se johti hetken lohkoaan ja kamppaili Saksan ja Skotlannin kanssa jatkopaikoista loppukierrokselle asti. 

Islannin nykyisen joukkueen kenties suurin tähti on Evertonissa pelaava hyökkäävä keskikenttäpelaaja Gylfi Sigurðsson.

Islanti selviytyi arvokilpailuiden lopputurnaukseen ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2016 kukistettuaan karsintalohkossaan muun muassa Alankomaat kahdesti sekä Turkin ja Tšekin kerran. Kisoissa Islanti pääsi F-alkulohkosta jatkoon toisena joukkueena Unkarin jälkeen pelattuaan Portugalin kanssa tasan 1–1, samoin Unkarin kanssa 1–1 ja voitettuaan Itävallan 2–1. Neljännesvälierissä Islanti voitti Englannin 2–1, mutta putosi jatkosta puolivälierissä hävittyään Ranskalle 2–5. Islanti pelaa ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa kesällä 2018. Kisapaikka selvisi kun joukkue voitti karsintalohkonsa. Islanti on asukasluvultaan pienin valtio jalkapallon MM-kilpailujen historiassa.

Sijoitukset arvokilpailuissa

Maailmanmestaruuskilpailut

Euroopan-mestaruuskilpailut

Valmentajat kautta aikain

Lähteet

Aiheesta muualla 
Islannin jalkapalloliiton sivusto 
Islanti Uefan sivustolla 

Islannin jalkapallo
Jalkapallomaajoukkueet
Raffaele Palladino

Raffaele Palladino (s. 17. huhtikuuta 1984 Mugnano) on italialainen jalkapalloilija, joka pelaa seurassaan Juventuksessa hyökkääjänä. Juventus pelaa italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa.

Palladino aloitti uransa Beneventon joukkueessa kaudella 2001–2002. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Juventukseen vain 18-vuotiaana. Hän viihtyi seurassa kaksi kautta, joiden aikana hän ei pelannut yhtään peliä. Seuraavaksi kaudeksi nuorukainen lainattiin Salernitanaan, jossa hän teki 39 ottelussa 15 maalia ja oli seuransa paras maalintekijä. Tämä menestyksekäs kausi poiki lainasiirron Serie A:han, Livornon joukkueeseen. Palladino pelasi yhden kauden Livornossa, kunnes Juventus otti hänet takaisin riveihinsä.

Aiheesta muualla 
Juventuksen sivuilla

Italialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Säilöntäaine

Säilöntäaine on luonnollinen tai synteettinen aine, jota voidaan lisätä tuotteisiin ja jonka tarkoitus on ehkäistä tai vähentää tuotteen pilaantumista. Sitä voidaan lisätä muun muassa elintarvikkeisiin, lääkeaineisiin, maaleihin tai biologisiin näytteisiin.

Elintarvikkeiden säilöntäaineet 

Elintarvikkeiden lisäaineluettelossa E-koodilukujen E200–E299 yhdisteitä kutsutaan säilöntäaineiksi. Aineet suojaavat elintarvikkeita pieneliöiden aiheuttamalta pilaantumiselta ja/tai terveydelle haitallisten pieneliöiden – kuten bakteerien ja sienten (esim. hiivat ja homeet) – kasvulta. Tarkoituksena on estää elintarvikkeen mätäneminen, homehtuminen tai käyminen. Kemiallisia lisäaineita hyödyntävä säilöntä vähentää myös bakteerien ja homeiden tuottamien myrkyllisten yhdisteiden syntymisriskiä. Elintarvikkeiden säilöntäaineita käytetään usein joko pelkästään tai yhdessä muiden elintarvikkeiden säilöntätapojen kanssa. 

Säilöntäaineiden teho perustuu usein elintarvikkeen happamuuden muuttamiseen, jolloin niitä kutsutaan happamuudensäätöaineiksi. Myös hapettumisenestoaineilla (E300–E399, E450–E452) on säilöviä ominaisuuksia, sillä ne suojaavat elintarvikkeita hapettumisen aiheuttamalta pilaantumiselta, kuten rasvan härskiintymiseltä ja värinmuutoksilta. 

Säilöntäaineiden haittavaikutuksia on kuvattu karkeasti esimerkiksi Elintarviketurvallisuusviraston Eviran julkaisussa (2018). Nitraatin ja nitriitin (E249–E252) osalta virasto viittaa aiempaan tieteelliseen riskiarvioon (Suomi et al, 2013). Kunkin lisäaineen nimi, E-koodi, lisäaineryhmä, alkuperä ja käyttötarkoitus sekä hyväksyttävä päivittäinen enimmäissaanti (ADI) on esitetty Eviran julkaisemassa lisäainetaulukossa.

Katso myös 
Luettelo E-koodatuista aineista

Lähteet 

Säilöntäaineet
Ruoka
Vivendi

Vivendi SA on suuri ranskalainen media-alan yhtiö, joka toimii muun muassa musiikki-, televisio- ja elokuva-aloilla, kustannustoiminnassa, telekommunikaatiossa, internet-palveluissa ja tietokonepelien tuotannossa.

Historia

Yritys perustettiin vuonna 1853 vesihuoltoalan yrityksenä nimellä Compagnie Générale des Eaux (CGE).  Yhtiö pysyi pääasiassa tällä alalla yli sata vuotta aina 1970-luvulle lopulle saakka. Guy Dejouanyn tultua toimitusjohtajaksi vuonna 1976 yhtiö alkoi laajentua jätehuoltoon, energiaan, kuljetuspalveluihin, rakennusalalle ja kiinteistöliiketoimintaan. 1990-luvulla yhtiön laajeni edelleen telekommunikaatio- ja media-aloille, erityisesti sen jälkeen kun Jean-Marie Messier tuli toimitusjohtajaksi vuonna 1996.

Vuonna 1998 yhtiön nimeksi muutettiin Vivendi. Seuraavana vuonna yhtiö myi rakennus- ja kiinteistöalan yksikkönsä ja jatkoi laajentumistaan yritysostoilla ja fuusioilla.

Heinäkuussa 2000 Vivendi muodosti vesi-, jätehuolto- ja kuljetusalan yksiköistään Vivendi Environnement -nimisen yhtiön ja vei sen pörssiin Pariisissa ja New Yorkissa. Tämän yhtiön nimeksi tuli myöhemmin Veolia Environnement. 

Joulukuussa 2000 Vivendin media- ja telekommunikaatioalan yksiköt, Canal+ Group ja kanadalaisen Seagramin tuolloin omistama Universal Studios yhdistettiin Vivendi Universal -yhtiöksi.

Vuonna 2002 Vivendi Universal ajautui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin ja joutui myymään useita yksiköitään välttääkseen konkurssin. Yhtiö teki vuodelta 2002 Ranskan siihenastisen yrityshistorian suurimman tappion, 23,3 mrd. euroa. Jean-Marie Messier erosi ja hänen tilalleen tuli toimitusjohtajaksi Jean-René Fourtou.

2003 Vivendi Universal myi 80 % osuuden media-alan yksiköstään Vivendi Universal Entertainment yhdysvaltalaisen General Electricin omistamalle NBC-yhtiölle, minkä tuloksena syntyi nykyinen NBC Universal. Huhtikuussa 2006 Vivendi Universal muutti nimensä takaisin Vivendiksi.

Heinäkuussa 2008 Vivendin videopelejä tuottava yksikkö Vivendi Games yhdistyi Activision-peliyhtiön kanssa muodostaen Activision Blizzard -yhtiön. Vuonna 2013 Activision Blizzard osti 8 miljardilla dollarilla itselleen osake-enemmistön Vivendin säilyttäessä noin 12 % osakkeista.

Viranomaiset ovat tutkineet Jean-Marie Messierin toimitusjohtajakauden aikana yhtiössä mahdollisesti tapahtunutta tappioiden peittelyä.

2019 Vivendi myi 10 % osuuden Universal Music Groupista kiinalaiselle Tencentille.

Vivendi-konsernin yrityksiä

 Canal+ Group
 Universal Music Group (Vivendin osuus 90 %)
 Vivendi Village
 Gameloft
 Dailymotion
 Editis
 Havas (Vivendin osuus 94,75%)

Alaviitteet

Aiheesta muualla 
 Yrityksen verkkosivut

 
CAC 40 -indeksi
Euronext 100 -indeksi
Kirjankustantamo

Kirjankustantamo eli kustannusyhtiö, usein kustantaja t. julkaisija tarkoittaa useimmiten yritystä, joka julkistaa eli rahoittaa ja saattaa tuotteen kuluttajien ostettavaksi tai käytettäväksi. Kustantaja voi huolehtia muun muassa tuotteen hinnasta, tuotteen kehittämiseen liittyvistä tarpeista, myyntipaikoista sekä siitä, että tekijöillä on käytössään tarpeeksi resursseja ja rahaa jatkaakseen tuotteen tekemistä.

Se on yritys, joka on erikoistunut julkaisemaan kirjoja ja muita painotuotteita ja sekä niistä valmistettuja äänitteitä ja nykyään myös digitaalisia versioita (mm. äänikirjat, e-kirjat ja kirjalliset äänilevyt). Kustantamot tekevät julkaisusopimuksia julkaistavan materiaalin tekijän kanssa. Sopimuksen perusteella kustantamo ottaa tehtäväkseen kirjan painamisen tai äänitteen monistamisen ja markkinoinnin ja kantaa niistä syntyvän taloudellisen riskin. Teoksen tekijä saa sopimuksesta korvauksena joko sovitun rahaerän tai sovitun osuuden kaikista teoksen myynnin tuotoista. Kustantamolle jää loput tuotoista. 

Kustantamojen liiketoiminta perustuu siihen, että kirjojen painaminen ja äänitteiden monistaminen ja myynti ovat kallista toimintaa yhdestä teoksen kappaleesta saatavaan hintaan nähden. Kappaleita kannattaa siis tehdä kerralla paljon. Usein painokset ovat tuhansia kappaleita. Tekniikan kehittyessä kirjan painaminen ja äänitteen tekeminen on halventunut ja kirjojen ja äänitteiden omakustanteinen julkaiseminen siten yleistynyt. 

Yhdysvaltalainen kustantaja Richard Nash määrittelee kustantamisen siten, että se ei ole sitä, että painetaan paperille kirjailijoiden sanoja ja niitä myydään lukijoille, vaan se on sitä, että kirjailija ja lukijat saadaan yhteen.

Toisin kuin kirjakustantamo musiikkikustantamo saa tuloa myös teostokorvausten muodossa ja varsinaisen äänitteen julkaisusta vastaa kustantajan sijasta äänitteen tuottaja. 

Vanhin edelleen toimiva kirjankustantamo on Cambridge University Press, jonka toiminta on jatkunut katkeamatta vuodesta 1584.

Suurimmat kirjankustantamot 2013

Lähde: 
 Pearson, Britannia, liikevaihto 5,6 miljardia € (fuusioitunut Random Housen kanssa Penguin Random Houseksi)
 Reed Elsevier Britannia, Alankomaat, USA, 4,4 miljardia €
 Thomson Reuters, USA, 4,0 miljardia €
 Wolters Kluwer, Alankomaat, 3,6 miljardia €
 Random House, Saksa 2,6 miljardia € (fuusioitunut Pearsonin kanssa Penguin Random Houseksi)
 Hachette Livre, Ranska 2,0 miljardia €
 Holtzbrinck, Saksa, 1,6 miljardia €
 Grupo Planeta, Espanja, 1,6 miljardia €
 Cengage, USA, 1,5 miljardia €
 McGraw-Hill Education, USA, 1,4 miljardia €

On huomattava, että kirjankustantaminen on nykyisin sivutoimiala useille listatuista yrityksistä (esimerkiksi ThomsonReuters ja Wolters Kluwer). Yrityksen kokonaisliikevaihto ei tällöin kuvasta kirjakustannustoiminnan laajuutta.

Katso myös 
 Omakustanne
 Levy-yhtiö
 Musiikkikustantamo

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Richard Nashin haastattelu. 
 Suomessa toimivia kirjojen kustantajia. Kustantajat.com.
 Silja Ylitalo: Pienkustantamot pyristelevät monipolisoituvassa kirjamaailmassa. Turun ylioppilaslehti 14.12.2007.
Tutkimusreaktori

Tutkimusreaktori on ydinreaktori, jota ei käytetä sähkön tai lämmön tuottamiseen. Sen teho on tavallisesti selvästi alle sadasosan tavallisen ydinreaktorin tehosta. Tutkimusreaktoria käytetään muun muassa neutronien tuottamiseen. Neutroneja tarvitaan radioaktiivisten aineiden valmistamiseen.

Vuonna 2019 maailmassa oli käytössä 224 tutkimusreaktoria. Suurin osa niistä on rakennettu 1960–1970-luvuilla. Monet tutkimusreaktorit käyttävät polttoaineena korkearikasteista uraania, jonka rikastusaste on yli 20 prosenttia. Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n tuella kymmeniä vanhoja tutkimusreaktoreita on muutettu käyttämään matalasti rikastettua, alle 20-prosenttista uraania, koska hyvin korkeasti rikastettua uraania voitaisiin käyttää myös ydinaseiden valmistamiseen.

Otaniemen tutkimusreaktori FiR 1 

FiR 1 oli Suomen ensimmäinen ydinreaktori ja se oli käytössä vuodesta 1962 vuoteen 2015.  Reaktori sijaitsi Espoossa Aalto-yliopiston Otaniemen kampusalueella.

Lähteet 

Ydinvoima
MIM-104 Patriot

MIM-104 Patriot on Yhdysvaltain maavoimien pääasiallinen ilmatorjuntaohjus (surface-to-air, SAM). Patriot-järjestelmää käyttävät myös useat Yhdysvaltain liittolaisvaltiot. Patriot-järjestelmä korvasi sekä Nike-Ajax että HAWK-ohjusjärjestelmät. Patriot on Yhdysvaltain tärkein ballististen ohjusten torjuntaohjus.

Ohjuksen nimi viittaa isänmaallisuuteen, mutta on myös koostettu sanoista "Phased Array Tracking Radar, Intercept Of Target."

Kehitys 
Patriotin kehitti Huntsvillessa, Alabamassa Redstone Arsenal, joka oli aikaisemmin tuottanut myös Safeguard-ABM-järjestelmän. Patriotin kehitystyö alkoi 1964 ja se otettiin palvelukseen 1984. Vuonna 1988 järjestelmä sai rajoitetun toimintakyvyn taktisia ballistisia ohjuksia vastaan (Patriot Advanced Capability-1, PAC-1) Uusin versio PAC-3 on lähes kokonaan uudelleen suunniteltu. Ohjusjärjestelmää valmistaa Raytheon.

Käyttäjämaat 

Patriot-järjestelmää käyttää Yhdysvaltain lisäksi Kreikan ilmavoimat, Israelin ilmavoimat, Saksan ilmavoimat, Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat, Japanin itsepuolustusjoukot, Saudi-Arabia, Kuwaitin ilmavoimat, Etelä-Korea, Taiwan (Kiinan tasavalta) ja Espanjan maavoimat. Vuonna 2017 Ruotsi päätti ostaa Patriot-järjestelmän turvaamaan Tukholman ympäristöä.

Patriot Persianlahden sodassa 
Patriot-järjestelmä sai huomiota uutisoinnissa Persianlahden sodan aikana sillä sitä käytettiin irakilaisjoukkojen ampumien Scud-ohjuksien torjunnassa. Sodan aikaisessa propagandassa tuloksia ylistettiin hyviksi ja puhuttiin 90–96 % prosentin osumatarkkuudesta. Kymmenisen vuotta sodan jälkeen puolustusministeri William S. Cohen totesi ohjustorjunnan epäonnistuneen. Erään tutkimustoimiston mukaan Patriotin torjuntaluotettavuus oli yhdeksän prosenttia. Kongressin selvityksessä vain yhden Patriotin todettiin varmasti tuhonneen Scud-ohjuksen. Patriot olikin alun perin suunniteltu lentokoneita eikä nopeita ballistisia ohjuksia vastaan. Tämän takia Patriot-ohjusten lähisytytin räjähti usein liian myöhään vaurioittaen vain lähestyvän ohjuksen peräosaa.

Lähteet 

Ilmatorjuntaohjukset
Yhdysvaltalaiset ohjukset
Metal Magic

Metal Magic on metallimusiikkiyhtye Panteran ensimmäinen julkaistu albumi vuodelta 1983. Musiikillisesti albumi edusti hard rock / glam metal -tyyliä. Albumi julkaistiin yhtyeen oman levy-yhtiön, niin ikään Metal Magic, alla ja tuottajana toimi Jerry "The Eldn'" Abbott. Yhtyeen jäsenet olivat albumin julkaistaessa suhteellisen nuoria: Dimebag Darrell oli 17-vuotias, Terry Glaze 18-vuotias ja Vinnie Paul ja Rex Rocker 19-vuotiaita.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Terry Glaze – Laulu
 Dimebag Darrell (Darrell Abbott) – Kitara
 Vinnie Paul (Vince Abbott) – Rummut
 Rex Brown (Rex Rocker) – Basso

Vuoden 1983 albumit
Vuoden 1983 esikoisalbumit
Panteran albumit
Nodong-1

Nodong-1 (etelä-koreaa, Pohjois-Koreaksi Rodong-1) on yksivaiheinen, keskimatkan ballistinen ohjus (MRBM), joka laukaistaan siirrettävältä lavetilta. Ohjus on kehitetty SS-1d Scud-C ohjuksesta. Ohjus kantaa 1 000–1 300 kilometriä, ja sen hyötykuorma on  1 200 kg. Ohjuksen läpimitta on 1,3 metriä ja pituus 16,2 metriä, ja lähtöpaino 16,5 tonnia.

Ohjuksen kehitystyö alkoi joskus 1980-luvun loppupuolella ja yhdysvaltalaiset havaitsivat ohjuksen vakoilusatelliitilla ensimmäisen kerran 1990. Sitä on testattu Pohjois-Koreassa vuonna 1993, mutta maantieteellisistä syistä sitä ei voida testata siellä koko lentomatkallaan. Ohjusta on testattu myös ulkomailla.

Tätä ohjusta on viety Pohjois-Koreasta Libyaan ja Iraniin sekä mahdollisesti Syyriaan ja Pakistaniin. 

Pakistanissa Ghauri-ohjus perustuu ilmeisesti Nodongiin.

Katso myös 
Taepodong 1
Taepodong 2

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Center for Non-proliferation Studies, North Korea's Ballistic Missile Program
 Claremont Institute, MissileThreat.com, No-dong 1
 GlobalSecurity.org, Nodong-1
 Institute for Science and International Security, ISIS

Keskimatkan ballistiset ohjukset
Pohjois-Korean ohjukset
Pohjois-Korean tiede ja tekniikka