Daytonin rauhansopimus

Daytonin rauhansopimus tai Dayton-Pariisi-sopimus on rauhansopimus, joka solmittiin marraskuussa 1995 Wright-Pattersonin tukikohdassa Yhdysvalloissa  Ohiossa lähellä Daytonia ja allekirjoitettiin 14. joulukuuta 1995 Pariisissa. Sopimus päätti kolme ja puoli vuotta kestäneen Jugoslavian hajoamissotiin kuuluneen Bosnian sodan.

Vaikka Daytonin rauhansopimuksen pääkohdista oli keskusteltu jo vuodesta 1992 asti, neuvottelut käynnistyivät vasta sen jälkeen kun kroaatit ja bosniakit olivat toteuttaneet Operaatio Myrskyn ja hallituksen joukot hyökänneet Serbiaan Naton operaatio Deliberate Forcen tukemana. Neuvotteluja varjostivat Srebrenican verilöyly ja syytökset Bosnian serbijohtajia kohtaan. Syyskuun ja elokuun 1995 aikana erityisesti Yhdysvallat ja Venäjä alkoivat painostaa kolmen osapuolen johtajia osallistumaan neuvotteluihin Daytonissa.

Neuvottelut kestivät 1.-21. marraskuuta 1995. Niihin osallistuivat Jugoslavian liittotasavallan presidentti Slobodan Milošević (Bosnian serbien edustajana Radovan Karadžićin poissaolosta johtuen), Kroatian presidentti Franjo Tuđman, Bosnia ja Hertsegovinan presidentti Alija Izetbegović sekä ulkoministeri Muhamed Sacirbey.

Rauhankonferenssin johtajana oli Yhdysvaltain ulkoministeri Warren Christopher, neuvottelijana Richard Holbrooke ja edustajina EU:n erityisedustaja Carl Bildt ja Venäjän varaulkoministeri Igor Ivanov. Konferenssiin osallistui myös tuolloinen Yhdysvaltain Euroopan joukkojen komentaja yhdysvaltalaiskenraali Wesley Clark ja brittieversti David Leakey.

Syrjäinen neuvottelupaikka valittiin, jotta osallistujat neuvottelisivat neuvottelupöydässä median sijaan.

Sopimus allekirjoitettiin muodollisesti Pariisissa, Ranskassa 14. joulukuuta 1995. Sen allekirjoittivat myös Ranskan presidentti Jacques Chirac, Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton, Ison-Britannian pääministeri John Major, Saksan liittokansleri Helmut Kohl ja Venäjän pääministeri Viktor Tšernomyrdin.

Bosnian ja Hertsegovinan nykyisestä poliittisesta jaosta ja sen hallitusmuodosta sovittiin osana perustuslakia. Olennaisin osa sopimusta oli maan jako kahteen poliittiseen kokonaisuuteen, Bosnia ja Hertsegovinan federaatioon ja Serbitasavaltaan.

Sopimus asetti lukuisia kansainvälisiä järjestöjä tarkkailemaan, valvomaan ja soveltamaan sopimuksen noudattamista. Nato-johtoiset IFOR-joukot asetettiin vastaamaan sopimuksen sotilaallisista kohdista. Joukot ottivat rauhanturvaamisvastuun YK-johtoisilta UNPROFOR-joukoilta 20. joulukuuta 1995.

Kritiikkiä ja seurauksia 
Rauhaa pidettiin Bosniassa laihana kompromissina ja ulkovaltojen saneluna. Bosniakit katsoivat rauhan vahvistaneen etnisen puhdistuksen. Elämä palautui Bosniassa normaaliksi, mutta kansat pysyttelivät erillään. Avioliitot olivat harvinaisia bosniakkien, serbien ja kroaattien välillä. Lisäksi polittinen yhteistyö kansojen välillä oli hyvin takkuista ja vaikeaa. Tämän seurauksena korruptio, nepotismi ja työttömyys leimasivat hyvin vahvasti arkea ja politiikkaa. Serbien entiteetin johto väläytteli alueen irtautumista Bosniasta.

Katso myös
Washingtonin sopimus

Lähteet

Aiheesta muualla
The General Framework Agreement for Peace in Bosnia and Herzegovina 
Bosnia: a single country or an apple of discord? , Bosnian Institute
Beyond Dayton: The Balkans and Euro-Atlantic Integration , U.S. Institute of Peace

Bill Clintonin presidenttikausi
Bosnian sota
Dayton
Jugoslavian hajoamissodat
Rauhansopimukset
1995