joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leppävaaran rautatieasema

Leppävaaran rautatieasema (, ) on lähiliikennejunien sekä seutu- ja Espoon sisäisen bussiliikenteen asema Espoossa Kehä I:n varrella. Se sijaitsee noin 11 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemasta, Mäkkylän ja Kilon rautatieasemien välissä.

Aseman kehitys 
Melko lähellä rantaradan rakennustyömaata sijaitsi Albergan kartanon talouskeskus. Espoon kunta anoi jo vuonna 1901 seisakkeen perustamista kartanon kohdalle, mutta anomus hylättiin. Kartanon tuntumaan alkoi kuitenkin syntyä nopeasti esikaupunkimaista asutusta, joten pysäkin perustaminen oli tarpeen.

Leppävaaran seisake on rakennettu vuonna 1903 ja edellinen asemarakennus 1907. Aseman ympärille Lars Sonckin laatiman asemakaavan mukaan muodostuneesta esikaupunkialueesta muodostettiin vuonna 1920 taajaväkinen yhdyskunta. Esikaupunkiasutus levisi myös aseman pohjoispuolelle, jonne palstoitettiin Harakan alue, nykyinen Lintuvaaran kaupunginosa.

Liikennejärjestelyjä Leppävaaran aseman kohdalla muutettiin vuonna 1965, kun vilkkaasti liikennöity paikallistie johdettiin ylikulkusiltaa pitkin radan yli; paikalla kulkee nykyisin Kehä I. Aseman seudusta alkoi kehittyä aluekeskus, jonne sijoittui uudenaikainen Maxi-Market vuonna 1972. Tavaraliikenne Leppävaaran asemalle lopetettiin vuonna 1975, mutta henkilöliikennettä kehitettiin rakentamalla alikulkutunneli seuraavana vuonna.

Suurin muutos tapahtui, kun asemarakennus purettiin vuoden 1999 syksyllä Leppävaaran kaupunkiradan ja uuden terminaalin alta. Leppävaaran aseman merkitys on korostunut 2000-luvulla, kun monet aiemmin Helsinkiin suuntautuneet linja-autovuorot on ohjattu Leppävaaraan paikallisjunien syöttöliikenteeksi.

Lisää liikennettä asemalle on tuonut Kauppakeskus Sello, jonka jälkimmäinen osa valmistui syksyllä 2005. Kauppakeskus sijaitsee aivan Leppävaaran aseman vieressä.

Asemalla pysähtyvät junat 

Leppävaarassa pysähtyvät kaikki Siuntion, Kirkkonummen ja Kauklahden suuntaan menevät lähijunat. Helsingin ja Turun väliset kaukojunat alkoivat 25. lokakuuta 2015 alkaen pysähtyä Leppävaarassa, sitä ennen ne pysähtyivät Espoon asemalla. Vuonna 2002 kaupunkiradan myötä osa junien aikatauluista ja pysähtymispaikoista järjestettiin uudelleen, ja uutena tuli A-juna, joka pysähtyy kaikilla liikennepaikoilla.

Kaikki  Helsinki–Turku-kaukojunat.
  (Helsinki–Leppävaara)
  (Helsinki–Kauklahti)
  (Helsinki–Kirkkonummi)
  (Helsinki–Siuntio)
  (Helsinki–Siuntio)
  (Helsinki–Kirkkonummi -yöjuna)

Junien lähtöraiteet 

 Raiteelta 1 kulkevat lähijunat E, U, X ja Y Kirkkonummen suuntaan sekä kaukojunat Turkuun.
 Raiteelta 2 kulkevat lähijunat E, U, X ja Y sekä kaukojunat Helsinkiin.
 Raiteelta 3 kulkee arkisin klo 6:26 lähtevä A-juna Helsinkiin.
 Raiteelta 4 kulkevat A- ja L-junat Helsinkiin sekä L-junat Kirkkonummen suuntaan.

Lähteet

Espoon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Suomen linja-autoasemat
Rautatieasema
Elielinaukio

Elielinaukio () on aukio päärautatieaseman länsipuolella Helsingin ydinkeskustassa. Se on nimetty aseman suunnittelijan Eliel Saarisen mukaan. Aukio on suurimmaksi osaksi seutubussien lähtö- ja saapumislaitureita.

Aukion pohjoispäässä on Holiday Inn -hotelli ja eteläpäässä ravintola Vltava. Länsipuolella sijaitsevat Postitalo ja Sanomatalo. Vltavan toisella puolella on myös toinen aukio, Asema-aukio, joka muodostaa Elielinaukion kanssa niin sanotun aukioparin. Elielinaukio on kuitenkin tarkoitus korvata uudisrakentamisella.

Historia 
Aukion paikalla sijaitsi aikaisemmin pieni ratapiha, pikatavarasiipi, joka toimi eräänlaisena tukkutoiminnan järjestelyalueena. Sen purkamisen jälkeen aluetta käytettiin pysäköintipaikkana.

Töölönlahden eteläpuolen uusi asemakaava valmistui vuonna 1996, ja siihen kuului myös Elielinaukio. Alue siirtyi tuolloin kaupungin ja valtion välisen sopimuksen mukaisesti kaupungin omistukseen. Uusi linja-autoterminaali avattiin liikenteelle 30. lokakuuta 2000.

Elielinaukiolta lähtevät linja-autot

Uusi Eliel 
Uusi Eliel on vuonna 2017 käynnistynyt hanke, jossa aukiota pyritään kehittämään muun muassa uudisrakentamisella. Rakentaminen voi olla liike-, toimi-, palvelu- ja kulttuuritilaa, mutta sen tulee huomioida alueen historiallinen luonne ja säilyttää yli satavuotias Vltava-rakennus. Rakennuskorkeuden yläraja on noin 44 metriä merenpinnasta, eli rakentaminen ei saa olla Postitaloa korkeampaa. Alue mahdollistaa uusien työpaikkojen luomisen ydinkeskustaan hyvien joukkoliikenneyhteyksien äärelle. Hankkeen on myös tarkoitus kehittää kevyen liikenteen kulkua rautatieaseman ympäristössä. Rakentamisen kokonaistavoite suunnittelualueella oli alun perin 40 000 neliömetriä, mutta hankkeen volyymitavoitetta on sittemmin päätetty vähentää noin neljänneksellä.

Suunnittelukilpailu 
Elielin- ja myös viereisen Asema-aukion kehittämiseksi järjestettiin kansainvälinen arkkitehtuurikilpailu vuoden 2020 lopulla. Kilpailun viisi ehdotusta julkistettiin maaliskuussa 2021. Ehdotuksista kolme oli suomalaisilta arkkitehtitoimistoilta ja kaksi ulkomaisilta. Ehdotukset keräsivät tuhansia kansalais­kommentteja, joissa kritisoitiin erityisesti rakentamisen suurta määrää.

Ehdotuksista Albero, Eliel, Elielinsaaristo, Klyyga ja Platta valittiin kesäkuussa 2021 toiseen vaiheeseen Albero ja Klyyga. Albero-ehdotuksen alkuperäinen pinta-ala oli 37 450 neliötä ja Klyygan noin 40 000 neliötä, mutta volyymitavoite pudotettiin toisessa vaiheessa 30 000 neliöön. Ehdotuksille laadittavat kehitystarpeet esitettiin kilpailijoille elokuussa 2021, ja päivitetyt kilpailuehdotukset julkaistiin lokakuussa. Joulukuussa voittajaksi julkistettiin norjalaisen Snøhetta-arkkitehtitoimiston ehdotus Klyyga. Noin 40 metriä korkea Klyyga koostuu kahdesta osasta, jotka madaltuvat terassimaisesti. Rakennus pyrkii tarjoamaan kaupunkitilaa tukevia tiloja, kuten kahviloita ja muita liiketiloja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin aukiot ja torit
Suomen linja-autoasemat
Kluuvi
Eliel Saarinen
Gimel

Gimel on monen seemiläisen kielen aakkoston kolmas kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen, aramealaiseen ja syyrialaiseen kirjaimistoon. Se on kreikkalaisen gamman, kyrillisen Г:n sekä latinalaisen C:n ja G:n edeltäjä.

Gimel hepreassa 

Heprean kielessä gimel ääntyy /g/. Kirjaimen nimi tulee kamelia tarkoittavasta sanasta ja sen symbolin on ajateltu yksinkertaistuneen kamelin kuvasta. Vertauskuvallisesti gimelin vasemmalle daletia kohti astuva "jalka" kuvaa hyväntahtoista ihmistä, joka on matkalla auttamaan kurjaa tai sairasta (dal) henkilöä. Näin Kabbalassa Gimel kuvailee antamista. Heprealaisessa numerojärjestelmässä gimelillä on lukuarvo kolme ja esiintyessä sanan alussa sen lukuarvo on 3000. 

Gimel on yksi niistä kuudesta kirjaimesta, joiden sisään voidaan asettaa heikko dageš-piste (dageš kal). Piste muuttaa kirjaimen ääntämisen hankausäänteestä umpiäänteeksi, mutta gimelin osalta ääntämys on nykyhepreassa sama riippumatta siitä, onko kirjaimen sisässä piste vai ei.

Esimerkkejä:
 גולית Goljat
 גִדְעוֹן Gideon

Koodit 

Heprealaiset kirjaimet
Sello (kauppakeskus)

Kauppakeskus Sello on kauppakeskus Espoon Leppävaarassa. Se on pinta-alaltaan Suomen toiseksi suurin kauppakeskus Ideaparkin jälkeen ja kävijämäärältään Suomen toiseksi vilkkain kauppakeskus Helsingin Kampin jälkeen.. Sellon toimitusjohtaja on Matti Karlsson. Kauppakeskuksen omistavat Keva, Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo ja Ilmarinen.

Sellossa on yli 170 liikettä, joista suurimpia ovat Prisma, K-Citymarket, Power, Tokmanni, Halonen, H&M, ja Intersport Megastore. Sellossa on myös julkisia palveluita, kuten Sellon kirjasto (kävijöitä 3 000 päivässä), musiikkiopisto, yhteispalvelupiste ja Sellosali. Lisäksi kauppakeskuksen yhteydessä on Sello Vapaa-ajankeskus, jossa toimii elokuvateatteri, keilahalli, useita ravintoloita ja Lidl. Huhtikuussa 2018 kauppakeskuksessa ovensa avasi teknologiamyymälä Power. Sellon kokonaisuuteen kuuluu myös Hotel GLO Sello sekä 8-kerroksinen asuintalo Sellonkulma.

Historia 
Keskeisellä paikalla olevan valtavan rakennushankkeen ensimmäinen vaihe avattiin käyttöön 6. helmikuuta 2003. Aivan ensimmäisen vaiheen vieressä sijainnut Suomen vanhin hypermarket, vuonna 1971 valmistunut Maxi-market purettiin pian Sellon ensimmäisen vaiheen valmistuttua vuonna 2003, kun paikalle alettiin rakentaa Sellon toista vaihetta. Vanha Maxi oli avoinna viimeisen kerran 1. helmikuuta 2003. Ensimmäisessä vaiheessa avattiin K-Citymarket ja sen vastapäätä "uusi Maxi", joka ehti toimia runsaan vuoden, ennen kuin se Elannon ja Helsingin Osuuskaupan yhdistyttyä muutettiin HOK-Elannon Prismaksi. Myymälä avattiin Prisman nimellä 28. huhtikuuta 2004. Sellon toinen vaihe avattiin 14. syyskuuta 2005. Sen myötä kauppakeskukseen tuli yli 160 liikettä ja palveluyritystä.

Lokakuun lopulla 2008 avattiin elokuva- ja vapaa-ajankeskus Sello Rex (nyk. Sello Vapaa-ajankeskus), jonka myötä liikkeiden määrä ylitti 170.

Sellon itäpuoliselle tontille valmistui vuonna 2008 Panorama Tower -niminen 17-kerroksinen toimistotornitalo. Junaradan pohjoispuolella Panorama Toweria vastapäätä valmistui vuoden 2010 lopussa 21-kerroksinen Leppävaaran torni, ja elokuvateatterin viereen rakennettiin 17-kerroksinen kerrostalo Sellonhuippu, joka valmistui lokakuussa 2011.

Julkisen liikenteen kulkuyhteydet
Kauppakeskus Sellon vieressä sijaitsee Leppävaaran joukkoliikenneterminaali
Kaukojunat: Helsinki-Turku
Lähijunat:     
Bussit: 113/N, 114/N, 200, 201/B, 202, 203, 207, 214, 215, 224, 227, 229, 231N, 235N, 236/B/V, 239, 502, 532, 543, 544, 550, 553/K, 555/B

Ampumavälikohtaus 2009 

Kauppakeskus Sellossa tapahtui 31. joulukuuta 2009 ampumavälikohtaus, jossa mies ampui kauppakeskuksen Prismassa neljä työntekijää ja pakeni paikalta. Poliisin mukaan ampujaksi epäilty oli vuonna 1966 Mitrovicassa syntynyt Kosovon albaani Ibrahim Shkupolli, joka oli tullut Suomeen pakolaisena. Mies surmasi myös entisen naisystävänsä tämän yksityisasunnossa. Myöhemmin samana päivänä Shkupolli surmasi itsensä omassa asunnossaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kauppakeskus Sello
 Panorama Tower
 Sellon kirjasto
 Hotel GLO Sello

Seulonnan keskeiset artikkelit
Javier Solana

Francisco Javier Solana Madariaga (s. 14. heinäkuuta 1942 Madridissa) on espanjalainen poliitikko, fyysikko ja diplomaatti. 

Solana oli fyysikko vuoteen 1977 asti. Hän julkaisi yli kolmekymmentä artikkelia ja toimi professorina Complutensen yliopistossa Madridissa. Vuonna 1977 hänet valittiin Espanjan parlamenttiin sosialistien riveistä. Hän oli yksi Espanjan innokkaimmista Nato-jäsenyyden vastustajista ja kirjoitti kirjan 50 syytä sanoa Ei Natolle. Erkki Tuomiojan mukaan Solana tosin kiistää kirjoittaneensa mainittua kirjaa.

Parlamenttikautensa aikana hän toimi kulttuuriministerinä 1982-1988, opetusministerinä 1988-1992), ulkoministerinä 1992-1995 sekä hallituksen puhemiehenä 1985-1988 Felipe Gonzálezin hallituksissa. Solana nimitettiin Naton pääsihteeriksi 1995. Hänen kaudellaan Nato osallistui Kosovon sotaan. Solana toimi Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeana edustajana sekä Euroopan unionin neuvoston ja Länsi-Euroopan unionin pääsihteerinä 1999-2009.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Javier Solana  Eurooppa-neuvosto 

Espanjan sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Espanjan ulkoministerit
Euroopan unionin vaikuttajat
Naton pääsihteerit
Kulttuuriministerit
Opetusministerit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Székesfehérvár

Székesfehérvár []  (; arkipuheessa Fehérvár) on kaupunki Unkarin keskiosassa Budapestin ja Balatonjärven puolivälissä. Kaupungissa on 102 035 asukasta (2009), sen pinta-ala on 170,89 neliökilometriä ja väestötiheys siten 597,1 asukasta neliökilometrillä. Székesfehérvár on Fejérin läänin keskus.

Keskiajalla kaupunki oli kuninkaallinen residenssi ja Unkarin tärkein kaupunki. 37 Unkarin kuningasta on kruunattu Székesfehérvárissa, sillä perinteen mukaan vain siellä suoritettu kruunaus oli laillinen.

Nähtävyyksiä 
 Keskustan historialliset rakennukset 
 Katedraali (useiden keskiaikaisten kuninkaiden hautapaikka)
 Pyhän Annan kappeli (rakennettu noin 1470)
 Keskiaikaisen kirkon rauniot
 Kaupungintalo
 Zichyn palatsi (Zopf-tyylinen kartano, 1781)
 Nukkemuseo
 Apteekkimuseo
 Kaupunginmuseo
 Csitáryn lähde
 Serbialainen ulkomuseo 
 Kultaisen härän muistomerkki 
 Boryn kartano 
 Ikaruksen bussikoritehdas

Tärkeitä henkilöitä

Syntyneet Székesfehérvárissa 
 Péter Kuczka, kirjailija
 Kornél Lánczos, fyysikko
 Lajos Terkán, astronomi

Eläneet Székesfehérvárissa 
 Viktor Orbán, pääministeri

Ystävyyskaupungit 
 Alba Iulia (Romania)
 Banská Štiavnica (Slovakia)
 Birmingham (Yhdysvallat)
 Blagoevgrad (Bulgaria)
 Cento (Italia)
 Changchun (Kiina)
 Chorley (Iso-Britannia)
 Erdenet (Mongolia)
 İzmit (Turkki)
 Kemi (Suomi)
 Luhansk (Ukraina)
 Miercurea Ciuc (Romania)
 Opole (Puola)
 Schwäbisch Gmünd (Saksa)
 Zadar (Kroatia)

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu
 Linkkikokoelma

Szekesfehervar
Unkarin historia
Alva Myrdal

Alva Reimer Myrdal (31. tammikuuta 1902 – 1. helmikuuta 1986) oli ruotsalainen diplomaatti, poliitikko ja kirjailija. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1982.

Myrdal tuli kuuluisaksi jo 1930-luvulla yhdessä puolisonsa Gunnar Myrdalin kanssa kirjoittamallaan kirjalla Kris i befolkningsfrågan (1934), jossa ilmaistiin huoli laskevan hedelmällisyyden takia ja pohdittiin perhepoliittisia keinoja perheenperustamisen ja työelämän yhdistämiseksi. Häntä kuvattiin ”palavasieluiseksi nuoreksi naiseksi”, joka kirjoitti paljon etenkin naisten ja lasten sekä vähäosaisten asemasta yhteyskunnassa. Myrdal oli luomassa ruotsalaista hyvinvointivaltiota sosiaalidemokraattien kärkihahmona.

Vuosina 1936–1948 Myrdal toimi Tukholman sosiaalipedagogisen seminaarin opintorehtorina. 1940-luvun lopussa ja 1950-luvulla hän toimi kansainvälisissä tehtävissä kuten Ruotsin Intian-suurlähettiläänä, YK:n ja Unescon sosiaalipoliittisissa tehtävissä – usein ensimmäisenä naisena korkeissa YK-viroissa kuten Unescon osastopäällikkönä. 1960-luvulla hän oli kansanedustajana ja ministerinä Ruotsissa.

Vuoden 1982 Nobelin rauhanpalkinto jaettiin Alva Myrdalin ja Meksikon entisen ulkoministerin ja YK-suurlähettilään Alfonso Garcia Roblesin kesken. Norjan Nobel-komitean perustelujen mukaan Myrdal oli Geneven aseriisuntaneuvottelujen ja kirjallisen tuotantonsa kautta antanut maailman yleiselle mielipiteelle lisää tietoa aseriisuntaongelmista ja osaltaan voimakkaasti vaikuttanut siihen, että oli syntynyt yleinen vastuuntunne maailman kehityksestä. 

Kirjailija Jan Myrdal oli Alva ja Gunnar Myrdalin poika.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nobelin rauhanpalkinnon saajat
Ruotsalaiset diplomaatit
Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot
Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Pretties for You

Pretties for You on Alice Cooperin debyyttialbumi, ja se julkaistiin vuonna 1969. Alice Cooper oli levyn julkaisun aikaan yhtyeen nimi, vaikkakin yhtyeen laulaja tunnettiin samalla nimellä. Levy on paljolti psykedeelistä rockia, kuten seuraajansa Easy Actionkin.

Kappaleet
Kaikki kappaleet on kirjoittanut: Alice Cooper, Glen Buxton, Michael Owen Bruce, Dennis Dunaway ja Neal Smith.

Henkilöt 
 Alice Cooper - laulu, huuliharppu
 Glen Buxton - soolokitara
 Michael Bruce - rytmikitara, koskettimet, laulu kappaleessa "Sing Low, Sweet Cheerio"
 Dennis Dunaway - bassokitara
 Neal Smith - rummut

Vuoden 1969 albumit
Vuoden 1969 esikoisalbumit
Alice Cooperin albumit
Asko Sarkola

Lauri Asko Antero Sarkola (s. 3. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Ura
Sarkola opiskeli Svenska Teaterskolanissa vuosina 1963–1966. Hän teki pitkän uran ruotsinkielisessä Lilla Teaternissa, jossa näytteli ensin vuodet 1967–1974 ja toimi vuodet 1972–1974 apulaisjohtajana. Vuosina 1974–1981 ja 1984–1997 Sarkola oli Lilla Teaternin johtaja. Vuosina 1982–1985 Sarkola toimi professorina Teatterikorkeakoulussa. Helsingin Kaupunginteatteria hän johti vuosina 1998–2016.

Sarkolalla on ollut lukuisia rooleja niin televisiossa, teatterissa kuin elokuvissakin. Hän näytteli pääosaa, kirjailija Algot Untolaa, vuoden 1980 elokuvassa Tulipää. Teatterirooleja mm. Benno Bessonin ohjaaman Hamletin nimirooli. Kari Heiskasen ohjaamassa Tartuffessa niin ikään nimirooli. Sarkolan komediarooleihin kuuluu muun muassa Ministeriä viedään -näytelmässä poliittisen sihteerin Mika Petäjän rooli. Näytelmän ohjasi Neil Hardwick.

Sarkola on näytellyt sekä suomalaisissa että ruotsalaisissa elokuvissa sekä toiminut kertojana kuunnelmasarjassa Knalli ja sateenvarjo.

Sarkola on toiminut Finlands Svenska Teaterförbundetin puheenjohtajana 1978–1983, 1985–1986, Centralförbundet för Finlands svenska teaterorganisationerin puheenjohtajana 1983–1988, Pohjoismaisen teatteri- ja tanssikomitean Suomen edustajana 1988–2000 ja Norjan kulttuuriministeriön teatterikomitean asiantuntijajäsenä (ainoana ulkomaalaisena) 2000–2002.

Vuonna 2013 Sarkola valitsi kirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajan.

Sarkola siirtyi Helsingin Kaupunginteatterin johtajan tehtävästä eläkkeelle loppuvuodesta 2016. Syksyllä 2017 hän näytteli Juha Vakkurin näytelmässä Mannerheim ja saksalainen suudelma Mannerheimin roolin.

Perhe
Sarkola on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäisestä avioliitostaan (1978–1984) hänellä on kolme lasta, joista Sampo Sarkola (s. 1978) on näyttelijä ja Milja Sarkola (s. 1975) ohjaaja ja näytelmäkirjailija.

Vuodesta 1990 Sarkola on ollut naimisissa näyttelijä Jonna Järnefeltin kanssa. Heillä on kolme yhteistä lasta.

Sarkolan isä oli kirjailija Riku Sarkola.

Osittainen filmografia
 Manillaköysi (1976)
 Tulipää (1980)
 Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1982)
 Anita (1994)
 Paratiisin lapset (1994)
 Isältä pojalle (1996)
 Lomalla (2000)
 Tango Kabaree (2001)
 Etulinjan edessä (2004)
 Tali-Ihantala 1944 (2007)
 Blackout (2008)
 Paha perhe (2009)
 Kotirauha (2011)
 Ihmisen osa (2018)

Palkinnot ja tunnustukset
 Pro Finlandia -mitali 1989
 Näyttämötaiteen valtionpalkinto 1990
 Karl Gerhard -kunniapalkinto 1994 
 Svenska kulturfondenin palkinto 1996 
 Helsinki-mitali 1996 
 professorin arvonimi 2005 
 Ida Aalberg -mitali 2019

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Teatterikorkeakoulun professorit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
BTR-50

BTR-50 on neuvostoliittolainen vuodesta 1954 alkaen valmistettu miehistönkuljetus- ja tiedustelupanssarivaunu. Se perustuu PT-76-amfibiovaunun rungolle. Vaunun alkuperäisenä tarkoituksena on kuljettaa 20 maahanlaskusotilasta. BTR-50 sopii maahanlaskukäyttöön siksi, että se painaa vain 15 tonnia ja sopii näin ollen lentokoneella toiminta-alueelle kuljetettavaksi.

Suomessa BTR-50:ttä käytetään yleisimmin yhtymän viestijärjestelmän viestikalustolla varustettuna. Vaunu on PT-76-amfibiovaunun tapaan uintikykyinen. BTR-50:ttä voidaan käyttää mekanisoidun taisteluosaston viestiasema-ajoneuvona. Vaunun 7–13-millimetrinen panssarointi antaa ryhmän jäsenille suojan kiväärikaliiperin aseilta sekä kranaatinsirpaleilta ja sen telat tarjoavat hyvän liikkuvuuden.

Perustietoja
Paino: 15 tonnia
Leveys: 3,14 metriä
Pituus: 7,03 metriä
Maavara 0,37 metriä
Raideväli: 2,74 metriä
Telan kosketuspituus: 4,08 metriä
Viisi vaihdetta eteen ja yksi taakse
Kolme polttoainetankkia: 160 l + 140 l + 100 l = 400 l

Suoritusarvoja

Rakenteellinen nopeus maalla: 44 km/h (Huippunopeus kohoaa jopa 70 km/h asti riippuen vaunun todellisesta huippukierrosalueesta)
Huippunopeus vedessä: 10,2 km/h
Polttoaineen kulutus maalla/vedessä (l/100km): 90–130 / 270–440
Öljyn kulutus maalla/vedessä (l/100km): 6–7 / 15
Nousukulma: 38 astetta
Kallistuskulma: 18 astetta
Ylityskyky: 2,8 metriä
Kiipeämiskyky: 1,1 metriä
Laskukulma veteen: 30 astetta
Nousukulma vedestä: 25 astetta

Moottori
Nelitahtinen nestejäähdytteinen kuusisylinterinen rivimoottori
Iskutilavuus: 19,1 litraa
Puristussuhde: 15:1
Iskunpituus: 180 mm
Teho 240 hv / 1 800 rpm
Paino 815 kg
Käyntikierrosalue: 1 600–1 800 rpm
Huippukierrosluku: 2100 rpm
Värinäkierrosalue: 1 050–1 200 rpm
Pienin vakaa: 500-600 rpm

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
YouTube:  Unloading BTR50 from a train

Suomen puolustusvoimien kalusto
Venäjän maavoimat
Neuvostoliittolaiset kuljetuspanssarivaunut
RTL Group

RTL Group on  suuri Euroopassa toimiva  televisio-, radio- ja ohjelmatuotantoyritys.  Televisioyhtiöistä se on Euroopan suurin. Sen pääomistajana on saksalainen mediakonserni Bertelsmann, joka omistaa 76,28 prosenttia sen osakkeista. Yritys omistaa 68 televisiokanavaa ja 31 radioasemaa. RTL Group omistaa brittiläisen Fremantle-konsernin.

RTL-lyhenne muodostui alun perin ranskan sanoista Radio Télévision Luxembourg (saksaksi Radio Télé Luxemburg).

Yritys aloitti toimintansa vuonna 1931 nimellä CLR (lyhenne ranskan kielen sanoista Compagnie Luxembourgeoise de Radiodiffusion). Vuonna 1954 yritys muutti nimilyhenteekseen CLT (ranskan sanoista Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion) ja aloitti televisiolähetykset. Vuonna 1997 yritys fuusioitui hampurilaisen UFA Film- und Fernseh-GmbH:n kanssa. Syntyneen yrityksen nimeksi tuli CLT-UFA. Vuonna 2000 yritys fuusioitui Pearson TV:n kanssa ja otti nimekseen RTL Group.

Yksi usein mainittu syy RTL Groupin menestykselle on, että Luxemburg salli kaupallisen radio- ja televisiotoiminnan paljon aikaisemmin kuin muut Euroopan maat. RTL käytti tätä hyödykseen lähettämällä ohjelmaa Luxemburgista naapurimaihin (kuten Alankomaihin) näiden maiden omilla kielillä.

Televisiokanavia

RTL myi tappiollisen puolankielisen RTL 7 -satelliittikanavan joulukuussa 2001 ITI:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla

 RTL Groupin kotisivut
 Bertelsmann yhtiön kotisivut
Szombathely

Szombathely [] (, , ) on Vasin läänin pääkaupunki Unkarin länsiosassa lähellä Itävallan rajaa. Kaupungissa on 79 513 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 97,50 neliökilometriä. Szombathely sijaitsee Perint- ja Gyöngyösjokien varrella, missä Pieni Unkarin alanko kohtaa Alpit.

Kaupungin nimi tulee unkarin sanoista szombat 'lauantai' ja hely 'paikka' – paikalla pidettiin ennen lauantaisin markkinoita. Toinen samaan tapaan annettu vanha unkarilainen kaupunginnimi on Szerdahely.

Szombathely on Unkarin vanhin kaupunki. Sen perusti Rooman keisari Claudius vuonna 45 nimellä Colonia Claudia Savariensum. Se oli Pannonia Superiorin provinssin pääkaupunki, joka sijaitsi tärkeän kauppareitin, meripihkatien, varrella.

Szombathelyssä asuneita merkkihenkilöitä:

kielitieteilijä Ödön Beke
runoilija Dániel Berzsenyi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto 

Unkarin kaupungit
Allan Weiss

Allan Weiss on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut seitsemän elokuvaa, joista kuudessa pääosaa esitti Elvis Presley.

Filmografia käsikirjoittajana 
 Sininen Havaiji (Blue Hawaii, 1961)
 Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! (Girls! Girls! Girls! 1962)
 Rytmiä ja riemua Acapulcossa (Fun in Acapulco, 1963)
 Huoleton kulkuri (Roustabout, 1964)
 Voittamattomat veljekset (The Sons of Katie Elder, 1965)
 Hula-hula paratiisi (Paradise, Hawaiian Style, 1966)
 Kalifornian paratiisi (Easy Come, Easy Go, 1967)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Varsovan keskusasema

Varsovan keskusasema () on Varsovan tärkein rautatieasema ja se on sekä kansainvälisen että sisäisen rautatieliikenteen keskus Puolassa.

Vuonna 1975 valmistuneen keskusaseman lisäksi Varsovassa on viisi pääasiassa paikalliselle liikenteelle tarkoitettua asemaa. Rautatie alittaa kaupungin keskustan tunnelissa, joka on noin 2,2 kilometriä pitkä. Suuri osa rautatieaseman keskeisistä toiminnoista sijaitsee maan alla.

Asemalle liikennöivät kansainväliset junayhteydet
Tässä vain osa yhteyksistä: 

 Balti (Varsova - Vilna)
 EuroCity Berlin-Warszawa-Express (BWE) (Varsova - Berliini)
 EuroCity Polonia (Varsova - Budapest)
 EuroCity Praha (Varsova - Praha)
 EuroCity Sobieski (Varsova - Wien)
 EuroNight Jan Kiepura (Varsova - Frankfurt am Main - Bryssel)
 Chopin (Varsova - Wien/Praha)
 Polonez (Varsova - Moskova)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Warszawa Centralna Baza Kolejowa -tietokannassa 
 Varsovan asemia  (lonlyplanet.com)
 Ohjeita Varsovan rautatieasemalla asioivalle  
 Puolan rautateiden kartta (pdf) 
 Puolan rautateiden kunnostus/uudistushankkeita  

Keskusasema
Puolan rautatieliikennepaikat
Keskusasema
Kristityn vaellus

Kristityn vaellus (The Pilgrim’s Progress from This World to That Which Is to Come) on John Bunyanin kirjoittama allegorinen kristillinen romaani. Se on julkaistu vuonna 1678. Kirja on merkittävässä asemassa kalvinistisessa hengellisyydessä.

Bunyan kirjoitti kirjan ensimmäisen osan ollessaan vangittuna vuonna 1675. Häntä syytettiin tuolloin luvattomasta saarnaamisesta. Laki määräsi kaiken uskonnon harjoittamisen tapahtuvaksi Englannin anglikaanisen kirkon sisällä. Laajennettu painos, johon oli lisätty osia Bunyanin vapautumisen jälkeen, ilmestyi vuonna 1679. Kirjan toinen osa, Kristityn lesken ja lasten vaellus, ilmestyi vuonna 1684.

Teos on yksi kirjallisuuden suurimmista klassikoista. Se on käännetty englannista yli sadalle kielelle. Teos on todennäköisesti luetuin ja käännetyin alun perin englanniksi kirjoitettu kirja.

Teoksen on ensimmäisen kerran suomentanut Jakob Johan Malmberg. Ensimmäinen painos ilmestyi 1809, ja sen jälkeen julkaistiin useita painoksia, viimeinen 1879, joissa on tehty kielellisiä korjauksia.

Lähteet

Suomennoksia 
 
 
Bunyan, John: Kristityn vaellus. (Pilgrim's Progress, 1681.) Alkuperäistekstin lopullisesta versiosta suomentanut Sirkka Perälä. Books on Demand, 2018. ISBN 978-952-339-988-4.
Bunyan, John: Kristityn vaellus. (Pilgrim's Progress, 1681.) Alkuperäistekstin lopullisesta versiosta suomentanut Sirkka Perälä. Uudistettu, viitteet ja lainaukset Raamattu Kansalle ry:n Raamatusta. Armo kustannus 2020. ISBN 978-951-986-916-2. Myös e-kirjoina.

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia John Bunyanin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.
 Bunyan, John: Kristityn vaellus. (Suomi, HTML.)
 Bunyan, John: Kristityn vaellus. (Suomi, tulostuskelpoinen PDF.)
 Bunyan, John: Kristityn vaellus. (Suomi, MP3-äänikirja (festival-puhesynteesi).)
 Bunyan, John: The Pilgrim’s Progress. 
 Bunyan, John: The Pilgrim’s Progress. Christian Classics Ethereal Library. 
 Kristityn vaellus. Jyväskylän yliopisto.

Kristilliset romaanit
1600-luvun kirjat
Weberin piste

Weberin piste tarkoittaa väestöllistä keskipistettä, johon määritellyn alueen – esimerkiksi valtion – asukkaiden yhteenlaskettu etäisyys on lyhin.

Käsite on nimetty 1900-luvun alun saksalaisen tilastomaantieteilijän Alfred Weberin mukaan. Weberin piste ei ole väestön painopiste.

Vuonna 2012 Suomen Weberin piste sijaitsi Hämeenlinnassa Hauhon Sotjalan kylässä; sen koordinaatit ovat . 1970-luvulla Weberin piste oli Rautajärven kylässä, Luopioisten kunnassa. Suurten kaupunkien väestönkasvun vuoksi se liikkuu etelämmäksi noin kilometrin vuodessa. 

Väestöennusteiden mukaan Weberin pisteen liike kohti etelää jatkuu entisellä nopeudella vuosien 2040–2050 tienoille saakka. Tämä merkitsee sitä, että piste siirtyisi Hämeenlinnasta Janakkalan puolelle aikavälillä 2040–2045.

Lähteet 

Kartografia
Avioton lapsi

Avioton lapsi  (lyh. au-lapsi) on termi, jolla viitataan avioliiton ulkopuolella syntyneeseen lapseen eli lapseen, jonka vanhemmat eivät ole olleet keskenään naimisissa lapsen syntyessä.

Avioliiton ulkopuolella syntyneillä lapsilla on ollut heikko asema monessa eurooppalaisessa, myös suomalaisessa yhteiskunnassa vielä 1900-luvun alussa. Joissakin kulttuureissa aviottomiin lapsiin suhtaudutaan edelleen halveksivasti, jopa vihamielisesti. Muinaisaikoina avioliiton ulkopuoliset lapset on ajoittain jopa surmattu jo vastasyntyneinä. Keskiajalla aatelinenkin saattoi olla äpärä, jos toinen vanhemmista oli aatelinen, joka oli tunnustanut avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsensa. Silloin hänen aatelisvaakunassaan oli niin sanottu bastardijänne.

Suomen eduskunta hyväksyi vuonna 1922 lain avioliiton ulkopuolella syntyneistä lapsista ja sen nojalla kaikkiin kuntiin nimettiin lastenvalvojat valvomaan aviottomien lasten ja heidän äitiensä etuja.

Avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen nimityksiä suomen kielessä 

Suomen kielessä muita nimityksiä avioliiton ulkopuolella syntyneestä lapsesta ovat ”äpärä” ja ”lehtolapsi”. Nykyään nimitykset ovat halventavia mutta eivät välttämättä ole olleet aina. Lapissa ja Pohjois-Pohjanmaalla on äpärällä aiemmin tarkoitettu surmatun lapsen haamua.

Äpärä tai äpäre on aiemmin merkinnyt kansanomaisessa kielenkäytössä myös niitylle niittämisen jälkeen kasvanutta heinää eli odelmaa. Kirjateollisuuden puhekielessä äpärällä on viitattu taittovirheeseen, jossa kappaleen loppurivi tulee sivun tai palstan ensimmäiseksi riviksi.

Lähteet 

Perhepolitiikka
Sosiaaliset suhteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kylähullu

Kylähullu on ihminen, jonka käyttäytyminen ja olemus poikkeavat sosiaalisen yhteisönsä normistosta. Poikkeava elämäntapa, pukeutuminen, erikoislaatuiset teot tai ajatukset ovat tehneet henkilöstä kylähullun, ja siten yhteisön kiinnostuksen ja kertomusten kohteen. Kylähulluus on yhteisössä sosiaalisesti tuotettu ilmiö. Nimestään huolimatta kylähulluus ei ilmiönä rajoitu vain kyliin tai maalaisympäristöön.

Kylähulluudella on aiemmin ollut kielteissävytteinen leima, mutta nykyään kylähullu on arvonimi kylien ja maaseudun asioita kehittäneelle tai muuten ansioituneelle henkilölle. Suomessa valitaan Valtakunnan virallinen kylähullu kahden vuoden välein. Viimeksi valittu kylähullu nimeää raadin, joka on valinnut "Valtakunnan virallisen kylähullun" vuodesta 1990 lähtien kahden vuoden välein.

Kylähulluuden arvostuksen noususta kertoo myös ilmiön uudet nimitykset, kuten kyläboheemi ja kyläoriginelli. Kylähullut ovat olleet yhteisönsä merkkihenkilöitä, joiden kautta on kanavoitu monenlaisia tunteita. He ovat olleet oman paikkakuntansa tunnetuimpia ja hauskimpia nähtävyyksiä, legendoja jo eläessään.   

Kylähullu on myös Koijärven kylien alueen lehti.

Katso myös
 Hullu
 Neurodiversiteetti

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Karvinen Vesa 2009: Mänty-Miinasta Hankala-Kalleen - Tarinoita Keski-Suomen kyläpersoonista. Leikkimieli-kustannus.
  
 Mauno Moilanen: Kylähullu (ISBN 951-97462-6-9), Myllylahti Oy
 Rantala, Pälvi 2009: Erilaisia tapoja käyttää kylähullua: Kalkkimaan pappi aatteiden ja mentaliteettien tulkkina 1800-luvulta 2000-luvulle (väitöskirja). Lapin yliopisto. PDF  

Sosiologia
Arthur Lindfors

Arthur Richard Lindfors (17. maaliskuuta 1893 Hyrylä Skavarböle, Tuusula – 21. syyskuuta 1977 Porvoo) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.

Lindfors saavutti kreikkalais-roomalaisessa painissa olympiahopeaa kahdesti. Painiuransa jälkeen hän toimi Suomen Painiliiton johtotehtävissä, painituomarina, Porvoon Akilleksen puheenjohtajana, Porvoon kaupunginvaltuustossa ja leipomoalan järjestötehtävissä.

Saavutuksia 

 olympiahopeaa Antwerpen 1920 ja Pariisi 1924 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 75 kg)
 Pohjoismaiden mestari 1919 ja 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 82,5 kg)
 Suomen mestari 1918, 1919 ja 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 82,5 kg), hopeaa 1916 ja pronssia 1914

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Haam

Haam () oli Raamatun Vanhassa testamentissa Nooan poika. Hänestä sanotaan juontuneen haamilaisia kieliä puhuvat haamilaiset, pohjois- ja itäafrikkalainen kansanryhmä, johon kuuluvat berberit, tuaregit, egyptiläiset, bedžat, gallat, somalilaiset, masai-kansa. Haamilaiskieliä ovat muun muassa berberikielet, muinaisegypti ja kuušilaiset kielet (Etiopiassa ja sen ympäristössä).

Haamilla oli neljä poikaa: Kus, Misraim, Put ja Kanaan. Kus tarkoittaa Nubiaa, Misraim Egyptiä ja Put Libyaa.

Katso myös
 Nooa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Haam suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
 Haam uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt
RealPlayer

RealPlayer on mediasoitin, jonka on kehittänyt RealNetworks. Soitin toistaa useita eri mediaformaatteja, kuten RealAudiota, RealVideota, MP3, MPEG-4, QuickTime, Windows-formaatteja jne. Soittimessa voi mm. koota mediakirjastoja sekä polttaa CD-levyjä.

Ensimmäiset versiot RealPlayeristä ilmestyivät huhtikuussa vuonna 1995. RealPlayer oli suosittu suoratoiston mediasoitin internetin alkuaikoina, mutta sittemmin Adobe Flashiin perustuvat verkkosivuille upotettavat videotoistimet ja myöhemmin HTML5-video ovat syrjäyttäneet sen.
RealPlayerin kilpailijoiksi kehittivät Microsoft Windows Media Playerin ja AppleiTunesin.

RealPlayeristä on kaksi versiota, ilmainen ja maksullinen, joista maksullinen tarjoaa enemmän ominaisuuksia.

Katso myös 
 Luettelo mediasoittimista

Mediasoittimet
Linux-ohjelmat
Mac OS -ohjelmat
Symbian-sovellukset
Windows-ohjelmat
Säyneinen

Säyneinen () on Pohjois-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Se itsenäistyi Kaavin pitäjästä vuonna 1924 ja liitettiin vuonna 1971 Juankosken kuntaan. Säyneinen on ollut vuoden 2017 alusta alkaen osa Kuopiota.

Säyneisen naapurikunnat olivat Juankoski, Juuka, Kaavi, Muuruvesi, Nilsiä ja Rautavaara.

Kirkonkylällä eli Säyneisen taajamassa on kotiseutumuseo, urheilukenttä, kaukalo, sivuapteekki, kirkko, nuorisoseurantalo ja ulkoilmanäyttämö. Säyneisessä toimi alakoulu kesään 2015 asti, viimeisen lukuvuoden aikana 2014–15 koulussa oli 16 oppilasta. Kuopion kaupunki päätti vuonna 2020 purkaa koulurakennuksen.

Kyliä 
Hirvisaari, Koskenala, Likosaari, Siikajärvi, Säyneinen, Tuohisaari, Viitaniemi, Venäänaho, Konttimäki, Pisankoski ja Losomäki. Koskenala ja Tuohisaari ovat maarekisterissä olevia termejä, eivät varsinaisia eläviä kyliä.

Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Säyneisessä ei ollut lainkaan taajamia. Vuosina 1990–2011 Säyneisen kirkonkylä laskettiin taajamaksi, mutta ei enää vuonna 2014.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Säyneisen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1960.

Säyneisen seurakunta muodostettiin vuonna 1921 erottamalla Kaavista alue, jolla oli 2 583 asukasta.

Kirkko 
Säyneisen kirkon ovat suunnitelleet Sakari Honkavaara ja Esko Suhonen. Se on rakennettu vuosina 1939–1940. 350-istumapaikkainen Säyneisen kirkko edustaa 1940-luvun funktionalismin romanttista tyylisuuntaa. Alttaritaulun paikalla on risti, mutta myös entisöity vanha alttaritaulu palautettiin vuonna 2002 näkyville kirkkosaliin. Kirkkorakennuksen yhteydessä on myös seurakuntasali.

Lähteet 
 Säyneisen seurakunta 
 Kettunen, Risto (toim.), Hörymättä, Säyneisen elämänmenoa ja ihmisiä, MediaWallius Kuopio, 2002. 2. painos.

Viitteet
Juuda

Juuda on Raamatun Vanhassa testamentissa Jaakobin ja Lean poika, josta Juudan heimon sanotaan polveutuneen.

Juudan heimo oli alkujaan vain yksi Israelin 12 heimosta, mutta se kasvoi vähitellen niistä ylivoimaisesti suurimmaksi ja merkittävimmäksi. Sen mukaan ovatkin juutalaiset saaneet nimensä. Juudan heimon mukaan sai nimensä myös Juudan kuningaskunta, joka syntyi, kun Israelin kuningaskunta Salomon kuoleman jälkeen jakautui kahtia. Sen pääkaupunkina oli Jerusalem.

Aiheesta muualla 

 Juuda suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)

Vanhan testamentin henkilöt
Dominick Arduin

Dominick Arduin (7. helmikuuta 1960 Pariisi – kadonnut maaliskuussa 2004) oli Suomessa vuodesta 1988 asunut ranskalainen seikkailija, joka katosi 6. maaliskuuta 2004 yritettyään ensimmäisenä naisena matkata yksin maantieteelliselle Pohjoisnavalle. Arduin asui elämänsä viimeiset 15 vuotta Lapissa toimien muun muassa Suomen Ladun tunturioppaana Kiilopäällä Urho Kekkosen kansallispuiston alueella.

Dominick Arduin oli kiinnostunut luonnosta, ja seikkailu oli hänen intohimonsa. Arduin oli hankkinut liikunnanohjaajan koulutuksen, ja hänellä oli monipuolinen urheilullinen ja liikunnallinen tausta. Arduin työskentelikin häntä kiinnostavissa ammateissa. Arduin saavutti eläessään myös urheilullisia voittoja, hän on muun muassa melonnan juniorien Ranskan mestari.

Katoaminen 

Arduin katosi matkallaan maantieteelliselle Pohjoisnavalle maaliskuussa 2004. Yleisesti uskotaan, että hiihtäen liikkunut Arduin on hukkunut maaliskuun 2004 aikana pudottuaan railoon tai vajottuaan heikkoihin jäihin. Viimeiset löydetyt jäljet päättyivät suuren railon reunalle luoteeseen Komsomoletsin saaren pohjoiskärjestä, josta Arduin oli lähtenyt hiihtäen matkaan. Marraskuussa 2004 Dominick Arduinin suomalainen edunvalvoja pyysi Helsingin käräjäoikeudelta ranskalaisseikkailijan julistamista kuolleeksi. Päätöstä kuolemasta ei voitu tuolloin antaa, koska käräjäoikeus katsoi, ettei tapaus täyttänyt kuolleeksi julistamisen ehtoja.

Dominick Arduin julistettiin lopulta kuolleeksi Lapin käräjäoikeuden 9. syyskuuta 2005 tekemällä päätöksellä. Kuolleeksi julistamista hakivat Arduinin edunvalvoja, varatuomari Sami Tervahauta ja Arduinin sisarukset.

Sven Pahajoen kirja Arduinista 

Syyskuussa 2004 julkaistiin pohjoissuomalaisen toimittajan Sven Pahajoen kirja Dominick Arduinista. Kirja Dominick Arduin, Seikkailijan salaisuus (Revontuli 2004, ISBN 9789525170405) käsitteli Arduinin elämää – Pahajoki sai tutkiessaan naisen taustoja selville, että hän oli Suomessa asuessaan pitkälti sepittänyt oman elämäntarinansa toimittajille ja ystäville.
Sven Pahajoki on julkisuudessa esittänyt arvailuja, että Arduin on saattanut lavastaa oman kuolemansa.
Pahajoki johti Jatulin Tarhat -yhdistystä, joka oli mukana rahoittamassa Arduinin etsintöjä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Dominick Arduin katosi yrittäessään hiihtää pohjoisnavalle
 Seura.fi: Kadonneen naparetkeilijän mysteeri: Kuka vastasi puhelimeen vuosia myöhemmin?
 Seura.fi: Kadonneen naparetkeilijän salaisuus: Koko elämäntarina oli pelkkää huijausta
 Mtvuutiset.fi: Suomalainen seikkailija katosi oudosti lähes 15 vuotta sitten – kuka vastasi naisen puhelimeen vuosia myöhemmin?
 Apu.fi: 43-vuotias Dominick Arduin katosi Jäämerellä vuonna 2004: Avun toimittaja Eve Hietamies muistelee tragedian taustoja

Naparetkeilijät
Ranskalaiset kadonneet henkilöt
Suomen ranskalaiset
Vuonna 1960 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Anders Celsius

Anders Celsius  (27. marraskuuta 1701 Uppsala – 25. huhtikuuta 1744 Uppsala) oli ruotsalainen tähtitieteilijä. Celsius toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1730–1744. Anders Celsiuksen tutkimukset kohdistuivat lähinnä meteorologiaan, revontuliin ja Maan magnetismiin.

Lapsuus 
Celsius kuului Hälsinglandista kotoisin olevaan sukuun, jossa oli paljon tiedemiehiä. Hänen isänsä Nils oli tähtitieteilijä ja hänen äitinsä Cunilla oli tähtitieteilijän tytär. Hänen molemmat isoisänsä olivat professoreita Uppsalassa.

Ura tiedemiehenä 
Anders Celsius toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1730–1744, ja vuonna 1740 hän perusti Uppsalan observatorion. Siihen aikaan Pohjoismaissa ei vielä ollut kunnon observatorioita, joten Celsius tutustui ensin Manner-Euroopan kuuluisiin tähtitieteellisiin observatorioihin ja vieraili Nürnbergissä, Roomassa ja Pariisissa.

Celsius vaikutti Maupertuis’n astemittausretken suuntautumiseen Tornionjokilaaksoon ja oli retkellä mukana.

Celsius tutki myös magneettikenttien muutoksia revontulten aikana ja pyrki mittaamaan tähtien kirkkautta.

Celsius-asteikko 
1700-luvun alussa oli erilaisia lämpötila-asteikkoja käytössä yli kolmekymmentä, mutta nykyään kaikkialla maailmassa paitsi Yhdysvalloissa käytetään Celsius-asteikkoa, joka on saanut nimensä Anders Celsiukselta. Hän esitti asteikon ensimmäisen kerran Ruotsin tiedeakatemialle vuonna 1742. Asteikossa veden jäätymispiste oli 100  ja kiehumispiste 0 astetta. Myöhemmin Carl von Linné käänsi asteikon toisin päin, nykyiseen muotoonsa. 

Anders Celsius kuoli tuberkuloosiin vuonna 1744 Uppsalassa.

Julkaisuja 
 Arithmetica eller räknekonst (1727)
 Nova methodus distantiam solis a terra determinandi (1730)
 Tankar om kometernes igenkomst (1735)
 Bref om jordens figur (1736)
 Memorial om calendarii förbättrande hvad påskens rätta firande angår (1738)
 De observationibus pro figura telluris determinanda (1738)
 Almanakkoja vuosilta 1728–1737, 1740, 1741 ja 1743–1745

Katso myös 
 Käymäjärven kivi

Muuta 
Celsiuksen kuva on ollut maalattuna Norwegian Air Shuttlen kahden sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737–800 -koneen pyrstöön.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 
 

Ruotsalaiset fyysikot
Vuonna 1701 syntyneet
Vuonna 1744 kuolleet
Keskuspankki

Keskuspankki on julkinen, voittoa tuottamaton, taloudellinen ja poliittinen laitos, jolla on rahavarannon hallintaan liittyviä erityistehtäviä. Keskuspankkeja säätelee hallituksilta saatu mandaatti, joka määrittää niiden päämäärät ja ehdot, joilla ne rahavarantoa kontrolloivat.

Keskuspankit muokkaavat rahapolitiikkaa, vaikuttavat vaihtokursseihin ja varjelevat taloudellista vakautta. Keskuspankkien päätökset vaikuttavat taloudellisiin muuttujiin, jotka määrittävät talouskasvua, tuotantoa ja kansallisia kehityslinjauksia. Niiden päätöksillä on myös vaikutuksia kansainväliseen taloudelliseen ja monetaariseen yhteistyöhön.

Valtion keskuspankilla on yksinoikeus laskea liikkeelle valuuttaa, joka on maan laillinen maksuväline. Keskuspankki lainaa hallitukselle rahaa kiinteällä ja suhteellisen pienellä korolla. Sekä lainoitus että valuutan liikkeellelasku tuottavat keskuspankille voittoa. Varojaan keskuspankit sijoittavat muun muassa valtion obligaatioihin.

Keskuspankki ohjaa ja valvoo liikepankkeja. Keskuspankki ostaa ja myy arvopapereita muuttaakseen rahakantaa ja säädelläkseen lyhyen ajan nimelliskorkoja.

Katso myös 
 Luettelo keskuspankeista
 Rahajärjestelmä
 Ohjauskorko
 Kansainvälinen valuuttarahasto
 Maailmanpankki
 Kansainvälinen järjestelypankki
 Vähimmäisvarantojärjestelmä
 Valuuttavaranto
 Inflaatio
 Fiat-raha
 Vapaa pankkitoiminta

Lähteet 

Pankkitoimi
NR-23

NR-23 on neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat A. E. Nudelman ja A. A. Rihter, jotka suunnittelivat sen korvaamaan sodanaikaiset NS-23 ja VJa-23 -tykit. Se otettiin käyttöön vuonna 1949. 

NR-23 on yksiputkinen kaasutoiminen 23 mm konetykki. Se on samankaltainen kuin NS-23, mutta mekaaniset parannukset nostivat sen tulinopeutta yli 50 prosentilla. Teoreettinen tulinopeus on 850 laukausta minuutissa, mutta USAF:n tekemissä sotasaaliis-aseiden testeissä tulinopeudeksi todettiin vain 650 laukausta minuutissa. Paranneltu, hiukan raskaampi versio, tyyppimerkinnällä AM-23, oli käytössä pommikoneiden tykkitorneissa. Se on toiminnaltaan samankaltainen, mutta painaa 43 kg ja pystyy huomattavasti suurempaan tulinopeuteen (1 200–1 300 laukausta minuutissa). Kiinan kansantasavalta valmistaa kopioita aseen molemmista versioista Type 23-1 (NR-23) ja Type 23-2 (AM-23) nimillä.

NR-23:a käytettiin hävittäjälentokoneissa, kuten MiG-15, Lavotškin La-15, MiG-17 ja joissain MiG-19 -malleissa. AM-23:a käytettiin Antonov An-12, Iljušin Il-28, Mjasištšev M-4, Tupolev Tu-14, Tupolev Tu-16, Tupolev Tu-22, Tupolev Tu-95/Tu-142 ja Tupolev Tu-98 -prototyypin tykkitorneissa.

Kun otetaan huomioon asetta käyttäneet maat ja lentokonemallit, niin se on luultavasti ollut kaikkein käytetyin lentokonetykki aikanaan. 1960-luvun puolivälissä tykki korvattiin Neuvostoliiton käytössä kaksiputkisella Grjazev-Šipunov GŠ-23L:llä. NR-23:n mekanismia kehitettiin valmistettaessa voimakkaampi 30 mm NR-30 -tykki, jota käytettiin MiG-19-koneessa ja joissakin MiG-21-malleissa.

Tätä tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.

Tekniset tiedot
 Tyyppi: yksiputkinen konetykki
 Kaliiperi: 23 mm
 Toiminta: kaasu
 Pituus: ei tiedossa
 Paino: 39 kg
 Tulinopeus: 800 laukausta/min 
 Lähtönopeus: 690 m/s
 Ammuksen paino: 200 g 

Konetykit
Lentokoneiden konetykit
Neuvostoliiton asevoimien kalusto
Kauppakeskus Kluuvi

Kauppakeskus Kluuvi on kauppakeskus Helsingin ydinkeskustassa Kluuvin kaupunginosassa Aleksanterinkadulla. Kauppakeskus avattiin alun perin 15. maaliskuuta 1989. Vanhan Kluuvin on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Castren-Jauhiainen-Nuuttila Oy. Kauppakeskus muodostuu eri ikäisistä kiinteistöistä, vanhimmat osat ovat peräisin 1800-luvulta. Kauppakeskuksen tiloja ja konseptia uudistettiin vuonna 2011.

Kauppakeskus käsittää Aasi-korttelin länsiosan. Se muodostuu viidestä rakennuksesta (Aleksanterinkatu 7b, Aleksanterinkatu 9, Kluuvikatu 5, Kluuvikatu 7 ja Yliopistonkatu 6), jotka on yhdistetty toisiinsa korttelin keskelle rakennetulla valopihalla. Rakennuksista Aleksanterinkatu 9 on entinen Elannon tavaratalo (Veikko Leistén 1952), jonka graniittista julkisivua koristaa Aimo Tukiaisen veistämä, työläisperhettä esittävä reliefi. Kluuvikatu 5 ja Yliopistonkatu 6 ovat vanhoja asuin- ja liikerakennuksia 1800-luvulta, ja niistä on säilytetty ainoastaan julkisivut. Aleksanterinkatu 7b ja Kluuvikatu 7 ovat Castren-Jauhiainen-Nuuttilan suunnittelemia, korttelia täydentäviä uudisrakennuksia. 

Kauppakeskus avautui remontin jälkeen 14. lokakuuta 2011 uudistettuna. Uudistetun Kluuvin suunnittelijana on toiminut Trium Arkkitehdit Oy / Arkkitehtitoimisto Kari Hyvärinen Oy. Uuteen valikoimaan kuuluvat muun muassa Superdry, Tector, Carlings, Volcom, Filippa K, Tiger of Sweden, 2or+byyat, Brothers, Body Shop, INGLOT, Ivana Helsinki, George, Gina & Lucy, McDonald’s, G-Star RAW Flagship Store, Belge, Robert’s Coffee, Fred Perry Flagship Store sekä Ainola Kauneusklinikka.

Kluuvin kauppakeskukseen pääsee raitiovaunuilla 3, 4,  ja 7 sekä metrolla Helsingin yliopiston metroaseman kautta.

Tietoa kauppakeskuksesta 

 Liikkeitä: 41 
 Kerroksia: 4 
 Vuokrattava pinta-ala / kauppakeskus: noin 10 000 m² 
 Pysäköintipaikkoja (P-Kluuvi): 725

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauppakeskus Kluuvin kotisivut

Kluuvi
Kluuvi
Aimo Tukiaisen veistokset
Nedrick Young

Nedrick Young (23. maaliskuuta 1914 Philadelphia – 16. syyskuuta 1968 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuva-alan monitoimimies, joka kunnostautui niin näyttelijänä kuin käsikirjoittajanakin. Hän käsikirjoitti muun muassa elokuvan Jailhouse Rock (1957), jonka pääosia esittivät Elvis Presley ja Judy Tyler.

Young menehtyi sydänkohtaukseen syyskuussa 1968 Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Hän on käyttänyt myös nimiä Nathan E. Douglas, Nathan Douglas ja Ned Young.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet