joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vantaankosken mylly

Vantaankosken mylly on Vantaankosken rannalla sijaitseva entinen vesimylly Vantaanlaakson kaupunginosassa Vantaalla. Tiilirakennus valmistui vuonna 1907, ja se on osa Vantaan vanhinta ja kulttuurihistoriallisesti arvokasta teollisuusaluetta. Se on yksi kolmesta Vantaalla säilyneestä myllyrakennuksesta: muut ovat Tikkurilassa sijaitseva Veininmylly sekä Helsingin pitäjän kirkonkylän mylly lähellä Pyhän Laurin kirkkoa. 

Myllyrakennus, kuten myös sen länsipuolella sijaitseva sähkövoimalaitos sekä koskeen jo 1830-luvulla rakennettu pato ovat suojeltuja asemakaavassa.  Sähkölaitos, joka todennäköisesti rakennettiin myllyn kanssa samaan aikaan, tuotti sähköä muun muassa kosken vastarannalla sijaitsevalle Dahlforsin viilatehtaalle.

Historia 

Mylly rakennettiin samalla paikalla aiemmin sijainneen hirsirakenteisen Vantaan ruukin myllyn tilalle. Puinen mylly oli ollut toiminnassa vuosina 1838–1904 ja purettu lopulta vuonna 1906. Rakennuksen eteläpäädyssä sijaitsi trasselin valmistus- ja puhdistuslaitos. Aikaisemmin trasselia valmistettiin ja puhdistettiin Dahlforsin viilatehtaan eteläpuolisella niemellä erillisessä rakennuksessaan, mutta sen tuhouduttua tulipalossa 1900-luvun alussa toiminta siirrettiin myllylle. 1910-luvulta alkaen myllyn yhteydessä sijaitsi myös pieni saha.

Myllyn toiminta jatkui ainakin 1950-luvulla, mahdollisesti 1970-luvulle asti. Rakennus siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen vuonna 1975, ja se suojeltiin vuonna 1989. Myllyyn suunniteltiin vuosien ajan erilaista toimintaa, kuten luontokeskusta, kalastustukikohtaa ja ravintolaa. Rakennus toimi kuitenkin pitkään kaupungin varastona, kunnes se vaurioitui tulipalossa vuonna 2009. Tulipalo tuhosi sisustan lähes kokonaan. Katto tuhoutui, mutta myöhemmin myllyyn on tehty tilapäinen vesikatto sekä ikkunoihin ja oviin sääsuojia. Rakennukseen on kohdistunut palon lisäksi myös ilkivaltaa.

Kunnostushanke 
Vuonna 2018 kaupunki laittoi myllyn ja koko tontin sivurakennuksineen myyntiin. Mylly aiotaan kunnostaa ja laajentaa tapahtumakäyttöön. Tontille rakennetaan hotelli ja muun muassa saunatiloja.

Katso myös 
 Vantaankosken silta

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen myllyt
Vantaan suojellut rakennukset
Vantaan historia
Vantaanlaakso
Helmi Kallio

Helmi Kallio on suomalainen lapsinäyttelijä.

Kallio on toiminut ääninäyttelijänä mm. elokuvissa The Boss Baby: Perhebisnes (Tabitha Templeton), Toy Story 4 (Bonnie) ja Luca (Giulia Marcovaldo). Kallio näyttelee Tampereen Työväen Teatterin Matilda-musikaalissa Amanda Trip -nimistä tyttöä.

Lähteet 

Suomalaiset lapsinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Zeus Urioksen pyhäkkö

Zeus Urioksen pyhäkkö () tai Zeus Urioksen ja kahdentoista jumalan pyhäkkö oli antiikin aikainen Zeus Uriokselle omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi Khalkedonin alueella Bosporoksen Mustanmeren puoleisen pään itärannalla nykyisessä Anadolu Kavağıssa. Paikkaan viitataan usein vain pyhäkköä tarkoittavalla nimellä Hieron.

Hieronia pidettiin Egeanmeren ja Mustanmeren rajakohtana, ja se oli näin tärkeä läpikulkupiste ja monin tavoin ”Mustanmeren avain”. Se oli paikka, jossa kauppalaivat kokoontuivat yhteen Mustanmeren purjehduksille. Se oli myös paikka, josta Mustanmeren purjehduksessa käytettyjen karttojen etäisyysmittaukset aloitettiin. Herodotos mainitsee paikan hyvänä kohtana katsella merta.

Pyhäkkö oli nimellään omistettu ”Hyvän merimatkan Zeukselle” tai ”Hyvien tuulten Zeukselle”. Siellä rukoiltiin otollisen pohjois- tai etelätuulen puolesta, sen mukaan olivatko alukset menossa Mustallemerelle vai Egeanmerelle päin. Pyhäkköön viitataan myös ”Khalkedonilaisten pyhäkkönä” ja ”Aasian pyhäkkönä”. Pyhäkön lisäksi Hieronissa on ilmeisesti ollut myös asutus. Nykyisin Hieronin paikalla ovat bysanttilaisaikaisen Yoroksen linnan rauniot. Sen rakenteissa on käytetty uudelleen paikan antiikin aikaisten rakennusten osia.

Byzantionin kaupungilla oli oma pyhäkkö vastapäisellä eli länsirannalla. Sitä kutsuttiin ”Byzantionlaisten pyhäköksi” ja ”Euroopan pyhäköksi”. Sen kultti oli omistettu Serapikselle ja Kybelelle. Tämä pyhäkkö oli Hieronia vähempimerkityksinen.

Lähteet 

Antiikin Kreikan pyhäköt
Bithynia
Fanni Front

Fanni Front (s. 1921) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen naisliiton viimeisenä puheenjohtajana 1975–1979. Muun muassa toimistonhoitajana ja järjestösihteerinä työskennellyt Front oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1964−1992. SDP:n ohella hän edusti 1960-luvulla myös Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattista Liittoa.

Lähteet 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton poliitikot
Jyväskylän kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1921 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Conny Vandenbos

Conny Vandenbos (oik. Jacoba Adriana Hollestelle, 16. tammikuuta 1937 – 7. huhtikuuta 2002) oli alankomaalainen laulaja.

Vandenbos aloitti uransa 1960 KRO-radiokanavan Springplank-ohjelmassa, jossa hän lauloi ranskalaisia chansoneja. Esiinnyttyään Belgiassa Knokkefestival-festivaalilla 1961 Vandenbos sopi levytyssopimuksen Philipsin kanssa. 1962 Vandenbos sijoittui Alankomaiden karsintana Eurovision laulukilpailuun toimineessa Nationaal Songfestival -laulukilpailussa kolmanneksi kappaleella Zachtjes. 1964 Vandenbos sai oman televisio-ohjelman Zeg maar Conny.

Vandenbos voitti Nationaal Songfestival -laulukilpailun 1965 kappaleella ''t Is genoeg ja valikoitui näin edustamaan Alankomaita saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä laulukilpailussa Vandenbos sijoittui 11:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Vuotta myöhemmin Vandenbos saavutti listamenestystä hitillään Ik ben gelukkig zonder jou.

1970-luvun alussa Vandenbos erosi Philipsiltä ja solmi levytyssopimuksen Basart Recordsin kanssa 1973. Tuohon aikaan useimmat hänen kappaleistaan olivat hollanninkielisiä versioita ulkomaalaisista kappaleista. 1977 Vandenbos sai Gouden Harp -palkinnon albumista Zo wil ik leven. 1993 hänelle myönnettiin kultalevy albumista De 14 grootste hits van Conny Vandenbos.

Diskografia

Albumit
Sijoitus Alankomaiden albumilistallaEen vrouw van deze tijd (1974) #12Van dichtbij (1975) #4Zo wil ik leven (1976) #6Licht en schaduw (1977) #13Over liefde (1979) #40Het mooiste uit twintig jaar (1980) #20Conny Vandenbos zingt Janis Ian (1980) #24Net als iedereen (1983) #48De mooiste dag'' (1987) #46

Lähteet

Viitteet

Alankomaalaiset laulajat
Alankomaiden euroviisuedustajat
Vuoden 1965 euroviisuedustajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Luettelo Islannin yliopistoista

Tämä on luettelo Islannissa toimivista yliopistoista.

Julkiset yliopistot

Yksityiset yliopistot

Muut yliopistot 
Lisäksi Islannissa toimii myös Yhdistyneiden kansakuntien yliopisto.

Luettelot koulutuksesta
Atomic

Atomic on Itävallan Altenmarktista kotoisin oleva tuotemerkki, joka valmistaa hiihtovälineitä alppi- ja murtomaahiihtoon, niin ammattilaisille kuin harrastajillekin. Atomicin omistaa Amer Sports.

Historia
Atomic on perustettu vuonna 1955. Sen perustaja oli Alois Rohrmoser ja alkuperäinen nimi Skifabrik Rohrmoser. 

Yritys kasvoi voimakkaasti 1960-luvulla, kun Wagrainissa aloitettiin teollinen suksien valmistus. Vuonna 1967 suksia valmistettiin 17 000 paria ja vuonna 1969 määrä oli 72 000. 

Vuonna 1971 tuotantoa laajeni, kun Altenmarktiin rakennettiin toinen tehdas. 1970-luvun lopulla Atomic osti ranskalaisen Dynamic-merkin, vuonna 1988 suksien siteitä valmistaneen ESS:n ja vuonna 1989 monomerkki Koflachin.

Vuonna 1981 myös Bulgarian Chepelaressa aloitettiin tuotanto. Atomic oli ensimmäinen länsimaa, joka avasi tehtaan itäblokkiin kuuluvassa maassa.

1990-luvun alussa yritys joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja meni konkurssiin. Vuonna 1994 Amer Sports osti Atomicin.

Vuonna 2004 yritys valmisti lähes 900 000 paria Atomic- ja Dynamic-suksia vuodessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Verkkosivut

Urheiluvälinemerkit
Peak Performance

Peak Performance on urheiluvaatebrändi. Sen perusti vuonna 1986 Åressa joukko ruotsalaisia laskettelijoita, kuten Stefan Engström ja Peter Blom. 

Peak Performance on Skandinavian suurin toiminnallisen urheilumuodin vaatemerkki, ja sitä myydään yli 20 maassa. Brändillä valmistetaan vaatteita muun muassa hiihtoon, golfiin, harjoitteluun ja ulkoiluun mutta myös vapaa-ajalle.

Vuonna 1998 tanskalainen Carli Gry International A/S osti Peak Performancen. Carli Cry liittyi sittemmin IC-konserniin, joka myi Peak Performancen vuonna 2018 Amer Sportsille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Peak Performance -verkkosivusto

Urheiluvaatemerkit
Faster Forward

Faster Forward on suomalainen progressiivinen metalliyhtye Humavoidin debyyttialbumi, joka julkaistiin 24. kesäkuuta 2014.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2014 esikoisalbumit
Suomalaiset progressiiviset metallialbumit
Lidless

Lidless on suomalainen progressiivinen metalliyhtye Humavoidin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 21. elokuuta 2020.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 8-/10
 Kaaoszine: 10/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2020 albumit
Suomalaiset progressiiviset metallialbumit
Frida Westman

Frida Westman (s. 10. tammikuuta 2001 Örnsköldsvik) on ruotsalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa kotikaupunkinsa Friska Viljoria, mutta harjoittelee paljon myös Norjassa muun muassa Roar Ljøkelsøyn ja Andreas Stjernenin ohjauksessa.

Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Park Cityssä 2017 Westman oli normaalimäen kilpailussa 32:s ja joukkuemäessä yhdeksäs. Oberwiesenthalissa 2020 hän oli 26:s ja Lahdessa 2021 16:s. Aikuisten tasolla hän debytoi Oberstdorfissa 2021, jossa hän sijoittui normaalimäessä 35:nneksi. Pekingissä 2022 hänestä tuli Ruotsin ensimmäinen talviolympialaisiin osallistunut naispuolinen mäkihyppääjä ja samalla myös ensimmäinen ruotsalainen mäkihyppääjä olympialaisissa 28 vuoteen. Normaalimäen kisassa hän sijoittui 16:nneksi.

Maailmancupissa Westman debytoi marraskuussa 2021 Nižni Tagilissa ollen 20:s. Kauden 2021–2022 loppupisteissä hän sijoittui kolmanneksitoista, oltuaan parhaimmillaan kaksi kertaa neljäs. Ensimmäisen palkintosijansa Westman saavutti marraskuussa 2022 Wisłassa oltuaan kolmas, joka oli samalla ensimmäinen ruotsalaisen saavuttama maailmancupin palkintosija 30 vuoteen.

Lähteet

Viitteet 

Vuonna 2001 syntyneet
Ruotsalaiset mäkihyppääjät
Elävät henkilöt
Kyreneläisten aarrekammio (Olympia)

Kyreneläisten aarrekammio (), tutkimuksessa myös Aarrekammio VI, oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Se on saanut nimensä siitä, että sen arvellaan olleen Kyrenen kaupungin rakennuttama, mutta tunnistus ei ole täysin varma. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Kyreneläisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–525 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Kyreneläisten aarrekammio oli näistä kuudes tai seitsemäs lännestä päin laskettuna. Usein se sijoitetaan kuudenneksi, ja sen itäpuolella olevaa seitsemättä aarrekammiota kutsutaan Tuntemattomaksi aarrekammioksi. On kuitenkin mahdollista, että seitsemäs aarrekammio olisikin ollut Kyreneläisten aarrekammio, jolloin Tuntemattoman aarrekammion nimi jäisi kuudennelle rakennukselle. Näiden kahden aarrekammion länsipuolella sijaitsi Sybarislaisten aarrekammio ja itäpuolella rakennelma, jota kutsutaan Aarrekammioksi VIII, mutta joka on tulkittu myös Gaian tai Rhean alttariksi pikemmin kuin aarrekammioksi.

Aarrekammio oli pienen anta-temppelin näköinen rakennus, jonka pronaoksessa anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (distylos in antis), ja joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen leveys oli noin 6,0 metriä ja pituus noin 9,5 metriä. Julkisivu oli etelään päin.

Kyreneläiset pystyttivät myös toisen Kyreneläisten aarrekammiona tunnetun rakennuksen Delfoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aarrekammiot
Olympian rakennukset ja rakennelmat
Taksikuski (vuoden 1969 televisioelokuva)

Taksikuski on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1969, joka perustuu Veijo Meren romaaniin Peiliin piirretty nainen (1963). Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 22.09.1969. Elokuva voitti Best New Drama -palkinnon vuoden 1969 Hollywood Festival of World Television -festivaaleilla.

Elokuvassa seurataan Antti Litjan esittämän taksikuskin elämää eräästä illasta seuraavaan aamuun.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1969 suomalaiset elokuvat
Aleksei Didenko

Aleksei Nikolajevitš Didenko (, s. 30. maaliskuuta 1983, Pochapintsy, Ukraina) on venäläinen poliitikko. Vuodesta 2007 vuoteen 2010 hän oli Tomskin alueen duuman varajäsen. Vuodesta 2011 lähtien hän on ollut Venäjän federaation duuman varajäsen. Hän on duuman perustuslaillista lainsäädäntöä ja valtion rakentamista käsittelevän komitean jäsen. Hän on populistisen Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen johtava jäsen.

Varhainen elämä
Aleksei Didenko syntyi 30. maaliskuuta 1983 Nikolaille Pochapintsyn kylässä Tšerkasin alueella Ukrainassa. Aleksei muutti myöhemmin perheineen Tomskiin , jossa hän kävi lukiota vuosina 1990-1993. Hän valmistui "venäläisestä klassisesta koulusta nro 2" vuonna 2000.

Koulutus 
Vuonna 2005 Didenko valmistui Tomskin valtionyliopiston lakiinstituutista. Samana vuonna hänestä tuli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen Tomskin alueosaston koordinaattori

kansanedustaja
Vuoden 2016 vaaleissa Didenko voitti Tomskin vaalipiirin nro 181. Aiemmin TASS ilmoitti, että LDPR teki Yhtenäisen Venäjän kanssa sopimuksen, jonka mukaan se ei nimitä ketään Tomskissa helpottaakseen Didenkon valintaa, ja että Tomskin valtion arkkitehtuurin ja rakennusalan yliopiston rehtori Yhtenäisen Venäjän esivaalin voittaja Viktor Vlasov ei asetu ehdolle vaalipiirissä.

Syyskuussa 2017 Didenko asettui ehdolle Tomskin alueen kuvernööriksi. Hän sijoittui toiseksi ja sai 19,38 % annetuista äänistä. Aleksei Didenko johti Vladimir Žirinovskin kampanjan päämajaa vuoden 2018 presidentinvaaleissa. 30. maaliskuuta 2022 hänet nimitettiin LDPR:n keskustoimiston ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi.

Lähteet

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Natalia Gavrilița

Natalia Gavrilița (s. 21. syyskuuta 1977 Mălăiești, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovialainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2021 Moldovan pääministeriksi. Hän on kuulunut vuodesta 2017 Eurooppa-mieleiseen Toiminta- ja solidaarisuuspuolueeseen ja on presidentti Maia Sandun läheinen liittolainen. Gavrilița toimi vuonna 2019 Sandun lyhytaikaisen hallituksen valtiovarainministerinä.

Opiskelu ja työuran alku 
Natalia Gavrilița opiskeli vuosina 1995–2000 kansainvälistä oikeutta Moldovan valtionyliopistossa. Alemman korkeakoulututkinnon jälkeen hän jatkoi maisteriksi Harvardin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2005.

Gavrilița johti vuosina 2007–2008 valtiovarainministeriön talousennusteiden ja kehitysohjelmien osastoa sekä vuosina 2008–2009 valtiokanslian politiikan koordinoinnin ja ulkomaanavun osastoa. Hän työskenteli vuosina 2009–2013 brittiläisessä Oxford Policy Management -konsulttiyrityksessä, jonka toimialaan kuuluu matalan ja keskitulotason valtioiden kehitysasiat. Maia Sandun johtamassa opetusministeriössä Gavrilița toimi vuosina 2013–2015 valtiosihteerinä. Hän oli vuodet 2015–2019 lontoolaisen Global Innovation Fundin pääjohtaja.

Politiikkaan 
Gavrilița liittyi vuonna 2017 Sandun perustamaan Eurooppa-mieleiseen Toiminta- ja solidaarisuuspuolueeseen, jonka varapuoluejohtajaksi Gavrilița valittiin vuonna 2020. Gavrilița toimi vuonna 2019 kesäkuusta marraskuussa Sandun lyhytaikaisen hallituksen valtiovarainimisterinä. Sandu valittiin vuonna 2020 Moldovan presidentiksi ja ehdotti kahdesti Gavrilițaa pääinisteriksi, kun Ion Chicun johtama hallitus oli eronnut joulukuussa 2020. Moldovan parlamentti oli tulloin sosialistipuolueen ja demokraattipuolueen löyhän liittouman hallinnassa. Puolueet estivätkin Gavrilițan valinnan. Kun Gavrilițan valintaa vastaan äänestettiin toistamiseen, parlamentti hajotettin ja määrättiin ennenaikaiset vaalit, mikä oli ollutkin Sandun ja Eurooppa-mielisten puolueiden tavoitteena. Sosialistit valittivat perustuslakituomioistuimeen Sandun toimista nimittää Gavrilița kahdesti pääministeriehdokkaaksi. Tuomioistuin hylkäsi valituksen.

Moldovassa heinäkuussa 2021 järjestetyissä ennenaikaisissa vaaleissa Gavrilița valittiin parlamenttiin. Toiminta- ja solidaarisuuspuolue sai kaikkiaan 63 paikkaa 101 paikasta. Gavrilițasta tuli pääministeri, ja hän vannoi virkavalansa 6. syyskuuta 2021. Gavrilița kokosi ympärilleen hallituksen, jonka jäsenistä iso osa tulee hallintopolitiikan ulkopuolelta mutta ovat kuitenkin alansa asiantuntijoita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Moldovan pääministerit
Valtiovarainministerit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Haarajärvi

Haarajärvi voi tarkoittaa seuraavia:

 Haarajärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Haarajärvi, järvi Jämsässä
 Haarajärvi, järvi Kangasalla
 Haarajärvi, järvi Kannonkoskella
 Haarajärvi, järvi Keuruun Pohjoisjärvellä
 Haarajärvi, järvi Kuhmossa
 Haarajärvi, järvi Orivedellä
 Haarajärvi, järvi Virroilla
 Haarajärvi, järvi Ylöjärvellä
 Iso Haarajärvi, järvi Jaalassa.
Uudenkylän työväentalo Tapiola

Uudenkylän työväentalo on Tampereen Kissanmaan kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Rakennus sijaitsee maisemallisesti keskeisellä paikalla ja sillä on erityistä sosiaalihistoriallista arvoa työväenkulttuurista kertovana rakennuksena. Työväentalo on säilynyt alkuperäisessä tarkoituksessaan kokoontumis- ja harrastuspaikkana ja se kuuluu Kissanmaan, Hipposkylän ja Hakametsän jäähallin muodostamaan maakunnallisesti arvokkaaseen kulttuuriympäristöön.

Rakennus
Uudenkylän työväentalo rakennettiin vuosina 1947—1950 SKP:n vuokramaalle arkkitehti T. Jaakkolan suunnitelman mukaan. Toisen lähteen mukaan rakennuksen olisi piirtänyt Orvo Leiniö. Mahdollisesti Leiniö teki talon tilasuunnitelman ja Jaakkola varsinaiset rakennussuunnitelmat. Talo on Kissanmaan vanhimpia ja se sijaitsee asuinalueen keskellä Tapiolan puiston reunalla. Talo rakennettiin talkoovoimin, osin lainarahalla ja se sai nimen Tapiola vuonna 1950. Talon vanha osa on hirsirunkoinen ja laajennus rankorakenteinen. Taloa laajennettiin ja remontoitiin vuonna 1967, jolloin tehtiin wc-tilat, vaihdettiin puulämmitys öljylämmitykseen ja uusittiin ulko-ovet. Salin ikkunat vaihdettiin 1980—1990-luvulla. Muutosten vuoksi rakennuksella ei ole merkittäviä rakennushistoriallisia arvoja.

Toimintaa työväentalolla
Työväentalolla on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia. Työtaistelujen aikana talo on toiminut ruuan valmistus- ja jakelupaikkana. Työväentalolla aloitettiin säännölliset tanssit 1970-luvulla. Tamperelainen Ahaa-teatteri toimi talossa 1960—1970-luvuilla. Talon omistaa edelleen vuonna 1949 perustettu Uudenkylän Työväentalo Oy. Taloa vuokrataan juhla- ja kokoustiloiksi, siellä järjestetään tansseja ja siellä kokoontuvat erilaiset liikunta- ja harrastusryhmät.

Lähteet 

Työväentalot
Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Kissanmaa
Australian Grand Prix 2022

Australian Grand Prix 2022 (virallisesti Formula 1 Heineken Australian Grand Prix 2022) oli Formula 1 -kauden  kolmas osakilpailu, joka ajettiin 10. huhtikuuta Albert Parkin katuradalla Melbournessa Australiassa.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajot

Kilpailu

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

 Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Muuta 
Osakilpailua varten alkuperäiseen ratasuunnitelmaan kuului neljä DRS-aluetta, mutta neljännestä luovuttiin turvallisuussyistä.

Lähteet 

Australian Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2022
Jaakko Hyvönen

Jaakko Hyvönen (s. 1999 ) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä/hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Broberg/Söderhamn Bandyä kasvattajaseuran ollessa Porin Narukerä.

Jaakko Hyvönen on aloittanut jääpallon Porin Narukerän juniorijoukkueissa. Hän nousi miesten  Bandyliigaa pelaavaan Narukerän joukkueeseen kaudella 2014-2015. Neljän Narukerä-kauden jälkeen hän siirtyi toiseen Bandyliigaseuraan eli Jyväskylän JPS:ään, jossa hän oli voittamassa keväällä 2019 Suomen mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Narukerään. Kauden päätteeksi hänet valittiin SM-kultaa P21-ikäluokan voittaneessa Narukerässä ikäluokan parhaana pelaajana. Kesän 2020 aikana oli aluksi suunnitelmat pelata jälleen JPS:n riveissä, mutta sopimus ruotsalaisen Söderhamnin Brobergin kanssa muuttivat suunnan Ruotsin Elitserieniin, jonne hän teki 2-vuotisen sopimuksen. Kahtena Broberg-kautenaan Hyvönen on pelannut 49 runkosarjan ja 5 pudotuspelien ottelua eli yhteensä 54 Ruotsin pääsarjaottelua. Maaleja hän on tehnyt Runkosarjassa 41 ja pudotuspeleissä yhden.

Miesten maajoukkueuransa Hyvönen avasi tammikuussa 2020 maaotteluissa Venäjää ja Ruotsia vastaan.

Jaakon isä Heikki Hyvönen oli myös pääsarjatason jääpalloilija.

Saavutukset
Seurajoukkueissa
 SM-kulta: 2019 JPS:n riveissä

Viitteet 

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Yangonin yliopisto

Yangonin yliopisto (; , lyhennys YV) on Myanmarin entisessä pääkaupungissa Yangonissa (Rangoon), Yangonin alueella toimiva julkinen yliopisto.

Yangonin yliopisto ilmoittaa opiskelijamääräkseen noin 15 000 henkeä. Heistä maisteritutkintoon tähtäsi runsas 1 700 opiskelijaa (769+960) ja tohtoritutkintoon 1 100 jatko-opiskelijaa (lukuvuonna 2018-2019). Tohtoritutkintoon tähtäävä opetus aloitettin lukuvuonna 1994-1995. Sittemmin yliopistosta on valmistunut runsas 4 700 tohtoria (2018 mennessä). Yliopiston akateemiseen henkilökuntaan kuului noin 700 ihmistä (henkilökunta hallinto mukaanlukien 1 250).

Myanmarin opetusministeri viesti vuoden 2020 alussa, että Yangonin yliopisto kuuluisi niiden 14 yliopiston joukkoon, joille suunniteltiin myönnettäväksi autonominen asema.

Historia
Yangonin yliopisto on maansa vanhin ja arvostetuin yliopisto. Se kuuluu Asean-maiden yliopistoverkkoon. Yliopiston perusta luotiin vuonna 1878, kun brittiläisen siirtomaahallinnon aikana Yangoniin (Rangooniin) perustettiin Kalkutan yliopiston korkeakouluopetusta antanut sivutoimipiste Rangoon College. Tämän korkeakoulun nimi vaihtui 1900-luvun alussa Government Collegeksi, ja 1920 University Collegeksi. Samana vuonna (1920) yhdistettiin sekulaarinen University College ja kristilliseen babtismiin kytkeytynyt Judson College; tätä pidetään Yangonin yliopiston varsinaisena perustamisajankohtana (nimenä aluksi Rangoon University). Yliopiston kampusalueella sijaitsee yhä tästä muistuttava Judsonin babtistikirkko. 

Yliopisto (Rangoon University) on toiminut perustana useille Myanmariin myöhemmin perustetuista yliopistoista. Myanmar itsenäistyi Britannian alaisuudesta vuonna 1948. Tästä alkoi yliopiston kultakausi; opiskelijoita tuli myös ulkomailta. Kaikki maan korkeakoulut kuuluivat vuoteen 1958 saakka Rangoonin yliopiston yhteyteen. Mandalay College irtautui 1958 maan toiseksi yliopistoksi nimellä Mandalayn yliopisto.  Sotilasvallankaappaus 1962 katkaisi yliopiston autonomian ja kultakauden. Opetuskieleksi vaihdettiin englannin sijaan burman kieli. Vuonna 1964 yliopisto (Rangoon University) uudelleenimettiin (Rangoon Arts and Sciences University), kun siitä irroitettiin useita keskeisiä laitoksia erillisiksi yliopistoikseen: lääketieteellinen yliopisto, taloustieteiden yliopisto, teknillinen yliopisto ja kasvatustieteellinen yliopisto. Vuonna 1989 yliopisto sai nykyisen nimensä (University of Yangon, suom. Yangonin yliopisto). Yliopistolla ja sen opiskelijoiden aktivismilla on ollut useasti vaikutuksensa Myanmarin poliittiseen elämään ja sen muutoksiin.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Myanmarin yliopistot ja korkeakoulut
Myanmarilainen kulttuuri
Yangon
Myanmarin rakennukset ja rakennelmat
Forno Canavese

Forno Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 260 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Kalle Lempinen

Kalle Eino Artturi Lempinen (s. 31. tammikuuta 1997) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja/hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa IFK Vänersborgia kasvattajaseuran ollessa Mikkelin Kampparit.

Lempinen aloitti jääpallon Mikkelin Kampparien juniorijoukkueissa. Hän nousi miesten Bandyliigaa pelaavaan Mikkelin Kamppareiden joukkueeseen kaudella 2013–2014. Kuuden Kampparit-kauden jälkeen hän siirtyi Ruotsiin tukholmalaisen AIK:n riveihin. Kolmena AIK-kautenaan Lempinen on pelannut 69 runkosarjan ja 16 pudotuspelien ottelua eli yhteensä 85 Ruotsin pääsarjaottelua. Maaleja hän on tehnyt Runkosarjassa 35 ja pudotuspeleissä viisi. Lempisen rooli kolmantena kautena AIK:ssa jäi vähäisemmäksi, joten hän siirtyi toiseen Elitserien-seuraan eli IFK Vänersborgin riveihin.

Miesten maajoukkueuransa Lempinen avasi joulukuussa 2018 maaotteluissa Venäjää, Ruotsia ja Norjaa vastaan.

Saavutukset
Seurajoukkueissa
 SM-kulta: 2015 Kampparien riveissä
 SM-hopea: 2018 Kampparien riveissä
 Ruotsin mestaruushopea: 2021 AIK Bandyn riveissä
 Kaksi SM-pronssia: 2016 ja 2019 Kampparien riveissä

Henkilökohtaisesti
 Bandyliigan maalikuninkuus 2019

Viitteet 

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Altman

Altman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Natan Altman (1889–1970), venäläinen ja neuvostoliittolainen taidemaalari, graafikko, kuvanveistäjä, lavastustaiteilija, kirjankuvittaja sekä taideteoreetikko
 Robert Altman (1925–2006), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Scott Altman (s. 1945), yhdysvaltalainen avaruuslentäjä
 Sidney Altman (1939–2022), kanadalainen molekyylibiologi

Kuvitteelliset henkilöt 
 Teddy Altman, kirurgi ABC:n televisiosarjassa Greyn anatomia
Cardiffin yliopisto

Cardiffin yliopisto (, ) on Walesin pääkaupungissa Cardiffissa sijaitseva yliopisto. Se on ainoa Russell-ryhmään kuuluva walesiläinen yliopisto.

Historia 
Cardiffin yliopiston edeltäjä, , perustettiin vuonna 1883. Se oli yksi vuonna 1893 perustetun Walesin yliopiston perustajakorkeakouluista, jolle myönnettiin samalla oikeus myöntää tutkintoja. Vuonna 1904 yliopisto nimitti Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen naispuolisen professorin, Millicent Mackenzie.

Vuonna 1972 yliopisto vaihtoi nimekseen . Vuonna 1988 Walesin yliopiston tiede- ja teknologiainstituutti sulautettiin yliopistoon. Vuonna 1999 yliopisto otti käyttöön nykyisen nimensä. Samana vuonna se liittyi Russell-ryhmään. Vuodesta 2005 yliopisto on myöntänyt tutkintoja omalla nimellään eikä Walesin yliopiston nimellä.

Kampukset 
Valtaosa Cardiffin yliopiston rakennuksista sijaitsee Cathays Parkin kampuksella Cardiffin keskustan lähellä. Terveydenhuollollisten alojen opetus tapahtuu kuitenkin Walesin yliopistollisen sairaalan yhteydessä 1,5 kilometriä keskustasta pohjoiseen sijaitsevalla Heath Parkin kampuksella.

Opetus 
The Guardian on sijoittanut Belfastin yliopiston brittiläisten yliopistojen vertailussa sijalle 38, The Times sijalle 35 ja Complete University Guide sijalle 25. Maailmanlaajuisessa vertailussa se on sijoitettu Shanghai Rankingissa sijalle 151–200, CWTS Leiden Rankingissa sijalle 272, QS World University Rankingsissa sijalle 151 ja Times Higher Educationin vertailussa sijalle 189.

Rakenne 
Cardiffin yliopisto käsittää kolme korkeakoulua (), joiden alaisuudessa toimii 26 laitosta ():

Taiteiden, humanististen tieteiden ja yhteiskuntatieteiden korkeakoulu
liiketoiminta
englannin kieli, viestintä ja filosofia
maantiede ja kaavoittaminen
historia, arkeologia ja uskonto
journalismi, media ja kulttuurintutkimus
oikeustiede ja politiikka
nykyaikaiset kielet
musiikki
yhteiskuntatieteet
kymrin kieli

Biolääketieteen ja biologisten tieteiden korkeakoulu
biotieteet
hammaslääketiede
terveydenhuoltotieteet
lääketiede
optometria ja näkötutkimus
farmasia ja farmaseuttiset tieteet
lääketieteelliset ja hammaslääketieteelliset jatko-opinnot
psykologia

Fysikaalisten tieteiden ja tekniikan korkeakoulu
arkkitehtuuri
kemia
tietotekniikka ja informatiikka
maantiede ja ympäristötieteet
tekniikka
matematiikka
fysiikka ja astronomia

Alumnit 
Cardiffin yliopiston entisiin opiskelijoihin kuuluvat muiden muassa Irakin presidentti Barham Salih, entinen Jordanian pääministeri Faisal al-Fayiz,  brittiläiset poliitikko Roy Jenkins, Neil Kinnock ja Adam Price, holokaustitutkija ja professori Yehuda Bauer, filosofi ja teologi Keith Ward, neurologi ja psykoanalyytikko Ernest Jones, Walesin piispa Andrew John, kuvajournalisti Tim Hetherington, koomikko ja näyttelijä Elis James, säveltäjä Alun Hoddinott, muusikko ja säveltäjä Karl Jenkins, toimittaja Alan Johnston, näyttelijä Siân Phillips, kirjailija Mari Strachan sekä säveltäjä Peter Reynolds.

Lähteet 

Yhdistyneen kuningaskunnan yliopistot
Cardiff
Katalin Karikó

Katalin Karikó (s. 17. tammikuuta 1955) on unkarilaissyntyinen biokemisti, joka tunnetaan lähetti-RNA:han kohdistuvista tutkimuksistaan, jotka johtivat Pfizer-BioNTechin ja Modernan COVID19-rokotteen kehittämiseen.

Karikó on neurokirurgian apulaisprofessori Pennsylvanian yliopistossa ja Biontechin varatoimitusjohtaja. Hän väitteli Szegedin yliopistossa vuonna 1982, ja muutti Yhdysvaltoihin 1985. Siellä hän aloitti tohtorintutkinnon jälkeisillä (post doc) opinnoilla Temple Universityssä, ennen kuin siirtyi Pennsylvanian yliopistoon, missä hän teki yhteistyötä yhdysvaltalaisen kardiologin Elliot Barnathanin kanssa. He osoittivat, että kun lähetti-RNA:ta ruiskutetaan soluihin, voidaan tuottaa uusia proteiinejä. Tämän löydon innostamana Kariko alkoi tutkia geeniterapiaa.

Geeniterapiatutkimuksen rahoitus ehtyi 1990-luvn loppupuolella, ja Karikó aloitti sen sijaan yhteistyön Drew Weissmanin kanssa. Molempia kiinnosti lähetti-RNA:n käyttö siihen, että solut saataisiin tuottamaan virusten vasta-aineita. Kariko ja Weissman kehittivät tähän uuden teknologia, patentoivat sen, perustivat yrityksen ja alkoivat kehittää rokotteita. Rokotetutkimus sai vauhtia COVID-19 pandemian myötä. Muutamia kuukausia sen jälkeen kun Kariko ja Weissman olivat saaneet SARS-viruksen geeniperimän haltuunsa, rokote oli valmis testattavaksi. Karoko ja Weissman ovat saaneet työstään monia palkintoja.

Lähteet 

Biokemistit
Unkarilaiset tieteilijät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Sosialidemokraattinen opettajaliitto

Sosialidemokraattinen opettajaliitto (oik. Suomen Sos.-dem. Opettajaliitto) oli vuosina 1917-1919 toiminut sosialidemokraattisten opettajien ammattijärjestö.

Historia 
Työväenliikkeessä vaikuttaneet opettajat kokoontuivat ensimmäisen kerran kesäkuussa 1917, jonka jälkeen Sosialidemokraattinen opettajaliitto perustettiin elokuussa Helsingin Säätytalolla pidetyssä kokouksessa. Perustavan kokouksen puheenjohtajina toimivat kansakoulutarkastaja Jaakko Pärssinen sekä kansanedustajat J. V. Latvala ja Hulda Salmi. Muita tunnettuja osallistujia olivat muun muassa Yrjö Laine, Antti Lastu, Riku Penttinen, Hannes Pulkkinen, Aapo Pärnänen, Hilja Pärssinen, Kaarlo Saari, Kaarlo Saxman, Väinö Valorinta ja K. V. Vaulo. Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Hulda Salmi.

Aloite Sosialidemokraattisen opettajaliiton perustamiseen tuli SDP:n eduskuntaryhmään kuuluneilta opettajilta. Valtaosa perustajista oli kansakoulunopettajia, jotka olivat pettyneitä taantumuksellisena pidetyn Suomen Opettajayhdistyksen toimintaan. Liiton tarkoituksena oli opettajien oikeudellisen aseman parantamisen ohella ajaa muun muassa uskonnonopetuksen poistamista kouluista. Opettajain Lehdessä uusi liitto nähtiin pyrkimyksenä yhtenäisen opettajakunnan hajottamiseki ja radikalisoimiseksi. Vuoden 1918 alussa Sosialidemokraattinen opettajaliitto liittyi Suomen Ammattijärjestöön. Jäseniä oli tuolloin noin 80. Liiton toiminta lamaantui sisällissodan jälkeen, kun vain muutamat jäsenet jäivät seuraamuksitta. Virasta erottamisten ohella viisi perustavan kokouksen osallistujaa teloitettiin tai surmattiin ja seitsemän tuomittiin sodan aikaisesta toiminnastaan valtiorikosoikeudessa.

Tammikuussa 1919 väliaikaisen liittotoimikunnan muodostaneet K. A. Haikonen, Helmi Jalovaara ja Hjalmar Salovaara ryhtyivät käynnistämään liiton toimintaa uudelleen. Kesäkuussa Helsingin työväentalossa järjestettiin kokous, jossa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Helmi Jalovaara, mutta toiminta ei enää käytännössä jatkunut.

Lähteet 

Suomalaiset opettajajärjestöt
Lakkautetut suomalaiset ammattiliitot
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Johan Pehrson

Johan Pehrson (s. 8. toukokuuta 1968 Örebro, Ruotsi) on ruotsalainen liberaalin puolueen poliitikko, puolueensa nykyinen puheenjohtaja huhtikuusta 2022 sekä Ruotsin työ- ja integraatioministeri lokakuusta 2022. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 1998–2015 ja uudelleen vuodesta 2018 sekä toiminut puolueensa ryhmänjohtajana valtiopäivillä vuosina 2006–2014 sekä 2019–2022.

Tausta ja yksityiselämä 
Pehrson syntyi vuonna 1968 Örebrossa. Hänen isänsä toimi virkamiehenä ja äiti hopeaseppänä. Hän kävi Risbergskan koulua, jossa hän valitsi lukiossa talouslinjan ja valmistui vuonna 1987. Tämän jälkeen hän alkoi opiskelemaan oikeustiedettä Uppsalan yliopistossa, josta hän valmistui juristiksi vuonna 1996. Lisäksi hänellä on diplomi King's Collegesta vuodelta 1995. Valmistuttuaan Pehrson on työskennellyt mm. Suomen asioista vastaavassa Finlandsdepartementetissa poliittisena asiantuntijana.

Asevelvollisena Pehrson palveli 15 kuukautta. Hän on sanonut, että olisi halunnut jäädä armeijan palvelukseen.

Pehrson asuu avopuolisonsa, Marie Brodinin, kanssa Örebrossa. Hänellä on neljä lasta, joista enää kaksi asuu kotona.

Poliittinen ura 
Pehrson liittyi jo opiskeluaikoinaan liberaaleihin ja toimi sen nuorisojärjestön 2. varapuheenjohtajana vuosina 1991–1993.

Pehrson valittiin ensimmäisen kerran valtiopäiville vuonna 1998, jolloin hän edusti Örebron vaalipiiriä. Hänen edustajanuransa katkesi vuonna 2015, kun Pehrson siirtyi elinkeinoelämään ja perusti yrityksen yhdessä vanhojen ystäviensä kanssa. hän palasi valtiopäiville vuonna 2018.

Vuosina 2001–2002 toimi puolueensa, joka vielä tuossa vaiheessa oli nimeltään Folkpartiet, puoluesihteerinä.

Pehrson nousi puolueensa virkaatekeväksi puheenjohtajaksi 8. huhtikuuta 2022, kun puheenjohtaja Nyamko Sabuni erosi. Puolue päätti, että Pehrson johtaa liberaalit syksyn valtiopäivävaaleihin, jonka jälkeen uusi puheenjohtaja valitaan ylimääräisessä puoluekokouksessa.

Pehrson on onnistunut nostamaan puolueensa kannatuksen 4 %:sta, joka on valtiopäivävaalien äänikynnys, yli 5 %:iin. Aloittaessaan puheenjohtajana huhtikuussa 2022 Pehrson sanoi, että pyrkii tuplaamaan puolueen kannatuksen vaaleihin mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Johan Pehrson Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla 

Ruotsin liberaalien poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsalaiset juristit
Ruotsin ministerit
Ruotsin kansanedustajat
Työministerit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Tšernivtsin yliopisto

Tšernivtsin kansallinen yliopisto (,  Tšernivtsin kansallinen Juri Fedkovytšin yliopisto; lyhennys TšNU) on Länsi-Ukrainan Tšernivtsissä toimiva kansallinen yliopisto. Se on nimetty paikallisen ukrainalaisen kirjailijan Juri Fedkovytšin (; 1834-1888) mukaan.

Tšernivtsin yliopisto on yksi Ukrainan klassisista yliopistoista. Se on perustettu vuonna 1875 Tšernivtsin ylemmän teologisen koulun (per. 1827) pohjalta. Yliopistoa perustettaessa Tšernivtsin seutu kuului Itävalta-Unkariin, ja yliopisto nimettiin keisarin Frans Joosef I:n mukaan Tšernivtsin Frans Joosefin yliopistoksi (). Yliopisto oli saksankielinen; ukrainan kielelle ja kirjallisuudelle sekä romanian kielelle ja kirjallisuudelle oli omat laitoksensa. Alkuvaiheessa yliopistossa oli kolme tiedekuntaa: filosofian, teologian ja lakitieteen tiedekunnat. Vuosina 1918-1940 kaupunki kuului Romanian kuningaskuntaan, opetuskielenä oli romania ja yliopiston nimenä oli Universitatea Regele Carol I din Cernăuți (jota ennen jonkin aikaa yliopisto oli nimetty Romanian kuningas Ferdinand I:n mukaan ennen nimeämistä kuningas Kaarle II:n mukaan). Neuvostoliiton aikana, vuodesta 1944 lähtien yliopisto toimi Tšernivtsin valtionyliopistona opetuskielen ollessa ukraina. Ukrainan istsenäistymisen jälkeen vuonna 2000 yliopisto sai kansallisen yliopiston aseman ja nykyisen nimensä.

Yliopiston pääkampukseen kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon päässyt Bukovinan ja Dalmatian metropoliitan asunto.

Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Tšernivtsin yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 10. Yliopisto keräsi esimerkiksi Scopus-viitetietokantaan pohjautuvasta osiosta hyvät osapisteet, mutta pärjäsi muun muassa verkkonäkyvyyttä painottavassa webometrics-osiossa vaatimattomammin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainan yliopistot ja korkeakoulut
Tšernivtsin alue
Helmi Jalovaara

Helmi Jalovaara (vuoteen 1902 Kaksonen, 10. helmikuuta 1876 Kesälahti − 1. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja teosofi. Hän oli 1900-luvun alkuvuosikymmenten tunnetuimpia suomalaisia teosofeja, joka ajattelussaan yhdisteli sosialismia, uskontoa ja esoteerisia käsityksiä.

Elämä 
Jalovaara sai Sortavalan tyttökoulun päästötodistuksen 1892 ja valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1898. Hän työskenteli opettajana Helsingin pitäjässä toimineessa Luhtaanmäen kansakoulussa 1898–1900 ja Helsingin pitäjän kirkonkylän kansakoulussa 1900–1907. Vuodesta 1908 lähtien Jalovaara työskenteli Maalainen-lehden sekä Raittiuden Ystävien julkaiseman Kylväjän toimittajana, kunnes palasi opettajaksi Tikkurilan kansakouluun syksyllä 1912. Hän oli myös mukana Maalaisliiton toiminnassa.

Vuosikymmenen alkupuolella Jalovaara siirtyi sosialidemokraatteihin. Vuonna 1917 Jalovaara oli perustamassa Sosialidemokraattista opettajaliittoa ja hänet valittiin myös sen hallitukseen. Sisällissodan aikana Jalovaara toimi kansanvaltuuskunnan kouluneuvoston kanslistina. Hän oli sodan jälkeen vangittuna, mutta selvisi ilman tuomiota. Koulutoimen ylihallitus antoi Jalovaaralle varoituksen, minkä johdosta hän jätti opettajantoimensa. Kevään 1919 eduskuntavaaleissa Jalovaara oli sosialidemokraattien ehdokkaana, mutta jäi Artturi Aallon varaedustajaksi. Samana kesänä Jalovaara oli uudelleenkäynnistämässä sisällissodan lamaannuttaman Sosialidemokraattisen opettajaliiton toimintaa. Hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi, mutta sen toiminta hiipui.

Opettajantyön jätettyään Jalovaara työskenteli Teosofi-lehden toimitussihteerinä ja suomensi muun muassa Annie Besantin kirjoituksia. Hän oli myös suosittu luennoitsija, joka kiersi eri puolilla Suomea pitämässä teosofisia esitelmiä. Suomen Teosofisen Seuran piirissä vaikutti sosialistien muodostama verkosto, johon Jalovaaran ohella kuuluivat muun muassa Väinö ja Hugo Valvanne, Yrjö Kallinen, Urho Tuurala ja Pekka Häkli. Hän oli myös Idän Tähden Järjestön Suomen osaston aktiivijäseniä. SDP:n johto suhtautui Jalovaaran teosofisiin näkemyksiin kielteisesti, mutta siitä huolimatta hän pääsi Hilja Pärssisen kanssa hahmottelemaan puolueen koulutuspoliittisia linjauksia.

Jalovaara kuoli Helsingissä 97-vuotiaana elokuussa 1973. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

Teoksia ja suomennoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Helmi Jalovaara : Uutta Englantia. Puistokaupunki Letchworth, Helsingin Sanomat, 06.11.1927, nro 301, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset teosofit
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Uhkapeli (televisioelokuva)

Uhkapeli on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1968, jonka on kirjoittanut Veijo Meri. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 21.10.1968.

Elokuva pohjautuu suomalaisen jääkäriliikkeen syntyyn vaikuttaneen itsenäisyysmies Fritz Wetterhoffin elämään.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1968 suomalaiset elokuvat
Viola Allen

Viola Emily Allen (27. lokakuuta 1867 Huntsville, Alabama- 9. toukokuuta 1948 New York City) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä.

Allenin vanhemmat olivat näyttelijöitä ja hän syntyi kesken kiertueen. Koulunsa hän kävi Bostonissa ja Torontossa. Kun Allen oli teini-ikäinen, perhe muutti New Yorkiin, missä hän teki teatteridebyyttinsä 14-vuotiaana.

Teatteridebyyttinsä Allen teki ilman minkäänlaista etukäteisvalmistautumista. Hän sai roolin, koska oli paikalla. Debyytistä alkoi neljäkymmentä vuotta kestänyt ura näyttämöillä.

Vuosina 1884–1886 Allen näytteli niin moderneissa näytelmissä kuin klassikoissakin. Hän oli yleisön suosikki ja sai yleensä hyviä arvosteluja, mutta vuonna 1885 hän sai murskakrittikkiä, että oli ollut liian heikko esittämään sankarittaren osaa. Kritiikin johdosta hänet korvattiin toisella näyttelijällä.

Menestystä seurasi vuonna 1889 New Yorkissa Charles Frohmanin tuotannossa, mutta Allen lopetti siinä vain viiden viikon jälkeen lähteäkseen teatterikiertueelle. Vuodet 1893–1896 hän oli jäleen mukana Charles Frohmanin tuotannoissa ja näytteli naispääosaa näytelmässä The Christian. Näytelmää ei pidetty mitenkään tasokkaana, mutta Allen oli roolissaan jälleen suosittu. Vuonna 1903 hän perusti veljensä kanssa oman teatteriryhmän, jossa esitti Shakespearen  näytelmiä.

Avioliiton Allen solmi vuonna 1905 varakkaan Peter Cornell Duryean kanssa. Tämän jälkeen Allen alkoi vähentää näyttelemistään. Elokuvarooleja hän teki vuosina 1907–1919. Viimeisen kerran hän näytteli New Yorkissa vuonna 1918.

Näyttämöltä vetäytymisen jälkeen Allen matkusteli miehensä kanssa ja toimi näyttelijäliitossa. Hän keräsi mittavan teatteriaiheisen kirjakokoelman, jonka hän testamenttasi New Yorkin kaupunginmuseolle. Vaikka oli ollut omana aikaan erittäin suosittu teatterinäyttelijä, Allen ei luopunut vaatimattomuudestaan.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.imdb.com/name/nm0021142/
 http://www.ibdb.com/broadway-cast-staff/viola-allen-66734
 Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvien näyttelijät
 Vuonna 1867 syntyneet
 Vuonna 1948 kuolleet
Kassantalo

Kassantalo on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva vanha liikerakennus. Se valmistui Asematielle Tikkurilan rautatieaseman kupeeseen vuonna 1956. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Tuomas Väyrynen. Kassantalo on vanhin Asematiellä sijaitsevista rakennuksista. Se edustaa tyypillistä sodanjälkeistä arkkitehtuuria, ja näkyviä materiaaleja ovat puu, luonnonkivi, tiili ja roiskerappaus. Rakennuksen on sanottu tuovan Tikkurilalle historiallista syvyyttä.

Asemanpuoleisessa päädyssä toimi 1950-luvulla Suur-Helsingin Osuuskassan konttori, jonka mukaan rakennus sai nimensä. Pankkitoiminnan lisäksi talossa on alusta asti toiminut myös yksityisiä liikkeitä. Vuodesta 1956 toiminut Tikkurilan Kirjakauppa lopetti toimintansa vasta vuonna 2020.

Kiista purkamisesta 

Kassantalo on Vantaan rakennusperintökohde, mutta kulttuurihistoriallisesta ja paikallisesta arvostaan huolimatta sitä ei ole suojeltu. Rakennus on päässyt rapistumaan huonokuntoiseksi, ja asunto-osakeyhtiö on toivonut kiinteistön purkamista. Vantaan kaupunginmuseo on esittänyt sekä Kassantaloa että sen viereistä viisikerroksista, myös vuonna 1956 valmistunutta kerrostaloa suojeltavaksi asemakaavassa.  Rakennuksesta on ehdotettu myös replikan eli kopion rakentamista, mutta ehdotus ei ole menestynyt. Kassantalon ja viereisen asuinkerrostalon on katsottu olevan Tikkurilan keskustan kehittämisen tiellä, sillä rautatieaseman ympäristö kuuluu keskustatoimintojen alueeseen, ja Asematien ja Ratatien välissä on merkittävä liiketilavaraus.

Vuoden 2021 kaavamuutossuunnitelman mukaan Kassantalo säilytetään ja suojellaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tikkurila
Vantaan rakennukset ja rakennelmat
Liikerakennukset
Sitra Ahra

Sitra Ahra on Therionin neljästoista albumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2010.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 5½/10

Lähteet 

Vuoden 2010 albumit
Therionin albumit
Les Fleurs du Mal

Les Fleurs du Mal on Therionin viidestoista albumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2012.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 7/10
 Inferno: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2012 albumit
Therionin albumit
Beloved Antichrist

Beloved Antichrist on Therionin kuudestoista albumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2018.

Kappaleet

CD1 (Act I)

CD2 (Act II)

CD3 (Act III)

Arvostelut 
 Imperiumi: 6½/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2018 albumit
Therionin albumit
Leviathan (Therionin albumi)

Leviathan on Therionin seitsemätoista albumi, joka julkaistiin 22. tammikuuta 2021.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Christofer Johnsson — kitara, Kosketinsoitin
 Johan Koleberg — rummut
 Nalle Påhlsson — basso
 Thomas Vikström — laulu
 Christian Vidal — kitara
 Lori Lewis — laulu

Arvostelut 
 Inferno: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Therionin albumit
Metal II


Metal II on Annihilatorin studioalbumi, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2022. Albumi on uudelleenäänitys vuonna 2007 julkaistusta Metal -albumista.

Kappaleet

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Annihilatorin albumit
Timo Valjakka

Timo Yrjänä Valjakka (s. 13. elokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen taiteilija ja taidearvostelija.

Valjakka opiskeli Helsingin Vapaassa taidekoulussa vuosina 1973–1977. Sen jälkeen hän on työskennellyt vapaana taiteilijana ja kuvataidearvostelijana. Hän kirjoittaa muun muassa Helsingin Sanomiin. Valjakka on toiminut myös Kuvataideakatemian tuntiopettajana vuosina 1983–1988, Siksi-lehden päätoimittajana vuosina 1991–1994, Helsingin taidehallin johtajana vuosina 1994–2001 ja Suomen Lontoon-instituutin johtajana vuosina 2001–2005. Hän on järjestänyt yksityisnäyttelyitä Suomessa ja osallistunut yhteisnäyttelyihin sekä Suomessa että ulkomailla. Hän on toimittanut useita taidealan kirjoja.

Valjakalle myönnettiin E. J. Vehmaksen palkinto vuonna 1988.

Valjakan toinen puoliso vuodesta 1998 on Susanna Pettersson.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuonna 1953 syntyneet
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset taidekriitikot
Elävät henkilöt
San Secondo di Pinerolo

San Secondo di Pinerolo () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 669 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Valtatiellä

Valtatiellä on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1965, joka perustuu Anton Tšehovin samannimiseen näytelmään. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 23.10.1965.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1965 suomalaiset elokuvat
Katja Kean

Katja Kean, tunnettu myös nimellä Katja K, syntyjään Sussi La Cour Jacobsen (s. 7. helmikuuta 1968) on tanskalainen yrittäjä, näyttelijä ja julkisuuden henkilö. Vuosina 1996-2000 hän esiintyi lukuisissa aikuisviihde-elokuvissa.  Liikkeenjohtoa Kean on opiskellut Roskilden yliopistossa.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 https://www.iafd.com/person.rme/perfid=katjakean/gender=female
Pornonäyttelijät
Tanskalaiset henkilöt
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt