joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
.ee

.ee on Viron Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten, jota hallinnoi Estonian Internet Foundation.

Historia 
Tunnus otettiin käyttöön 1992 ja sitä hallinnoi EENet heinäkuuhun 2010 asti. Verkkotunnuksen ylläpitäjänä toimi Endel Lippmaa. Aiemmin verkkotunnuksen saatavuus oli rajoitettu yhteen jokaista yhteisöä kohti ja niillä ei ollut tavaramerkkiasemaa. Tunnus määriteltiin aiemmin tunnistetiedoksi kuten esimerkiksi kaupparekisterinumero. Poikkeuksellista tunnuksen käytössä oli se, että sen rekisteröiminen on ilmaista.

Kolmannen tason tunnukset 
 .com.ee – yritykset (osakeyhtiöt jne.)
 .pri.ee – luonnolliset henkilöt
 .fie.ee – elinkeinonharjoittajat
 .med.ee – terveydenhoito
 .edu.ee – koulut ja koulutus
 .lib.ee – kirjastot
 .org.ee – yhdistykset, säätiöt jne.

Nykyinen toimintamalli 
Uusi säännöstö verkkotunnuksille tuli voimaan 5. heinäkuuta 2010, samalla Estonian Internet Foundation otti hallintaansa .ee-maatunnuksen. Kaikki aiemmin rekisteröidyt tunnukset tuli rekisteröidä uudelleen 6 kuukauden siirtymäaikana, joka päättyi 5 tammikuuta 2011. Verkkotunnuksia voi rekisteröidä akkreditoitujen rekisteröijien kautta.

DNSSEC 
DNSSEC tuli saataville .ee-alueelle tammikuussa 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IANA.ee 

ee
ee
Pakistanin kansanpuolue

Pakistanin kansanpuolue (, PPP, ) on pakistanilainen keskusta-vasemmistopuolue. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. PPP on perustettu vuonna 1967. Sitä on alusta asti johtanut pääasiassa Bhutton suku.

Historia 
Puolueen perustava kokous järjestettiin 30. marraskuuta – 1. joulukuuta 1967 Lahoressa. Sen ensimmäiseksi puhemieheksi valittiin Zulfikar Ali Bhutto.

PPP saavutti nopeasti kannatusta ja kansannousun alettua Ayub Khanin diktatuuria vastaan PPP otti liikkeen johtoaseman. Ayubin erottua sotilashallitus järjesti vaalit 1970, johon PPP lähti iskulauseella "ROTI, KAPRA AUR MAKAN" (leipää, vaatteita, suojaa). Puolue sai 81 Länsi-Pakistanille varatusta 138 paikasta parlamentissa. Se ei ehtinyt järjestää kampanjaa Itä-Pakistanissa (nyk. Bangladesh). Vaalit voitti itäpakistanilainen šeikki Mujibur Rahmanin johtama Awamiliitto, jolloin päädyttiin Bangladeshin itsenäisyyssotaan.

Bhuttosta tuli myöhemmin maan presidentti 1971–1973 ja pääministeri 1973–1977. Vuoden 1977 vaaleihin PPP:n haastoi yhdeksän uskonnollisen puolueen muodostama Pakistan National Alliance (PNA). PPP:n voitettua 155 paikkaa ja PNA:n 36, se syytti PPP:tä vaalivilpistä ja syntyi levottomuuksia, mikä johti kenraali Zia-ul-Haqin vallankaappaukseen 5. heinäkuuta 1977. Bhutto hirtettiin sotilasvallankaappauksen jälkeen.

Zulfikar Ali Bhutton jälkeen puolueen puhemieheksi valittiin hänen tyttärensä Benazir Bhutto. PPP muodosti hallituksen 1988–1990, ja 1993–1996 Bhutto toimi pääministerinä. PPP:n hallituksen sallivat ammattiliitot ja opiskelijayhdistykset, maan koulutusjärjestelmää kehitettiin ja sähkönjakelua laajennettiin. Benazir Bhutto tapettiin itsemurhaiskussa 27. joulukuuta 2007. Hänen 19-vuotias poikansa Bilawal Zardari nimitettiin puolueen johtoon yhdessä isänsä Asif Ali Zardarin kanssa 30. joulukuuta. Asif Ali Zardari toimi Pakistanin presidenttinä vuosina 2008–2013.

Politiikka ja tavoitteet 
PPP:ta perustettaessa julistettiin sen periaatteet: Islam is our faith; democracy is our politics; socialism is our economy; all power to the people (Islam on uskontomme, demokratia politiikkamme, sosialismi taloutemme; kaikki valta kansalle).

Vuonna 2002 PPP joutui muodostamaan Pakistan Peoples Party Parliamentarians (PPPP) -apupuolueen täyttääkseen Pakistanin vaalisäännöt.

Lähteet

 PPP, Brief History: 1967–2000  by   Fakhar Zaman
 Achievements PPP Government
 Manifesto 2008 (PDF)
 Pakistan Peoples Party Parliamentarians (PPPP)

Viitteet

Pakistanin puolueet
Sosialistiset puolueet
Alfonso II

Alfonso II (Aragonia)
 Alfonso II (Portugali)

de:Liste der Herrscher namens Alfons#Alfons II.
Primož Ulaga

Primož Ulaga (s. 20. heinäkuuta 1962) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edusti suurimman osan urastaan Jugoslaviaa. Hän kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1979–1992.

Ulaga kuului Jugoslavian joukkueeseen, joka saavutti Suomen jälkeen joukkuemäen hopeaa Calgaryn olympialaisissa 1988. Joukkueen muut jäsenet olivat Matjaž Zupan, Matjaž Debelak ja Miran Tepes. Samana talvena Ulaga sai lentomäen MM-hopeaa Oberstdorfissa Ole Gunnar Fidjestølin viedessä voiton. Sarajevon olympialaisissa 1984 Ulaga oli suurmäessä kolmastoista ja Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 kuudes.

Ulaga voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua ja sijoittui 23 kertaa kolmen parhaan joukkoon.

Maailmancupin palkintosijat 
Normaalimäki:
Kausi 1979–1980: Planica kolmas
Kausi 1980–1981: Thunder Bay voitto
Kausi 1982–1983: Planica toinen
Kausi 1983–1984: Lake Placid voitto
Kausi 1985–1986: Thunder Bay voitto
Kausi 1986–1987: Lake Placid kolmas, Chamonix kolmas
Kausi 1987–1988: Gallio toinen, Planica voitto
Suurmäki:
Kausi 1982–1983: Planica voitto
Kausi 1983–1984: Lake Placid toinen, Bischofshofen kolmas
Kausi 1985–1986: Thunder Bay voitto, Lake Placid toinen, Garmisch-Partenkirchen kolmas, Klingenthal toinen
Kausi 1986–1987: Lake Placid toinen, Innsbruck voitto, Sapporo voitto
Kausi 1987–1988: Bischofshofen toinen, Planica voitto
Kausi 1989–1990: Engelberg kolmas, Planica kolmas
Kokonaiscup:
Kausi 1983–1984: kuudes
Kausi 1985–1986: kuudes
Kausi 1986–1987: seitsemäs
Kausi 1987–1988: kolmas

Lähteet 
Primož Ulaga FIS:n tietokannassa 

Jugoslavialaiset mäkihyppääjät
Slovenialaiset mäkihyppääjät
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Alfonso V (Portugali)

Alfons V Afrikkalainen (1432–1481) , portugaliksi Afonso V o Africano, oli Portugalin ja Algarven kahdestoista kuningas. Hän nousi muodolliseksi valtiaaksi jo kuusivuotiaana isänsä kuollessa 1438, mutta  isän testamentin mukaan äiti Eleanor Aragonilainen toimi sijaishallitsijana. Kansankokous valitsi kuitenkin sijaishallitsijaksi Alfonsin sedän, Pedron. Pedron vaikutusvalta kasvoi, kun hän sai järjestettyä avioliiton nuoren Alfonsin ja tyttärensä Isabelin välille. Pedron ja Edvardin I:n velipuoli, Juhana I:n avioton poika Alfonso, joka oli saanut arvonimen Bragançan herttua, tavoitteli myös sijaishallitsijuutta.

Alfonsin tullessa täysi-ikäiseksi 1448, hän sai vallan itselleen. Hän kumosi sijaisvallan aikana asetetut lait, julisti setänsä kapinalliseksi ja kävi verisen Alfarrobeiran taistelun, jossa entinen sijaishallitsija sai surmansa. Bragançan herttuan joukot olivat tasitelussa nuoren kuninkaan puolella, ja näin Bragançan sukuhaaran vaikutusvalta kasvoi. 

Tämän jälkeen Alfons kiinnitti huomionsa Afrikkaan, ja laajensi Portugalin alueita siellä. Hän sai vuonna 1452  paavi Nikolaus V:ltä bullan Dum Diversas, joka valtuutti kuninkaan alistamaan saraseenit ja pakanat orjuuteen. Tätä bullaa käytettiin Portugalin orjakaupan luvallisuuden perustana Länsi-Afrikassa. 

Afrikan jälkeen Alfonsin huomio kiinnittyi taas Euroopan puolelle. Hänen sisarensa Joan  oli Kastilian kuningatar, joka sai vain yhden tyttären, jota sitäkin epäiltiin jonkun muun kuin kuninkaan lapseksi. Alfons nai sisarentyttärensä Joannan varmistaakseen suvun kunnian ja kruunun pysymisen perheessä. Alfons haki turhaan Ranskasta tukea kruununperimyskysymyksiin, masentui, luopui vallasta vuonna 1477 poikansa hyväksi ja vetäytyi luostariin, missä kuoli vuonna 1481.

Lähteet 

   

Portugalin kuninkaat
Vuonna 1432 syntyneet
Vuonna 1481 kuolleet
Irakli Tsereteli

Irakli Georgijevitš Tsereteli, toisinaan: Tseretelli ( , 20. marraskuuta 1881 Kutaisi, Georgia – 21. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli huomattava gruusialaissyntyinen Venäjän vallankumouksiin vaikuttanut poliitikko.

Elämäkerta 

Tseretelin isä Georgi Tsereteli oli merkittävä gruusialainen kirjailija ja aatelisruhtinas. Vuonna 1900 Irakli pääsi Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Siellä hän osallistui opiskelijoiden liikehdintään johtotasolla. Hänet karkotettiin Siperiaan vuonna 1901, josta hän vapautui 1903. Hän organisoi siten Venäjän sosialidemokraattisen puolueen Tbilisin komiteaa. Puolueensa toisesta edustajakokouksesta lähtien hän lukeutui menševikkeihin ja toimi Kvali-lehden päätoimittajana.

Vuonna 1904 Tsereteli pääsi Berliinin yliopistoon. Huolimatta sairastamastaan tuberkuloosista hän päätti palata Venäjälle 1905 vallankumousyrityksen yhteydessä. Vuonna 1907 hänet valittiin toiseen Venäjän duumaan, jossa hän toimi sosialidemokraattien ryhmäjohtajana ja maatalouskomission jäsenenä. Tsaari Nikolai II:n lakkautettua duuman jo samana vuonna Tsereteli tuomittiin pakkotyöhön viideksi vuodeksi. Sairauden vuoksi tuomio muutettiin kuudeksi vuodeksi vankeutta ja karkotukseksi Siperiaan.

Helmikuun vallankumouksen 1917 jälkeen Tsereteli osallistui työläisten neuvostojen organisointiin Irkutskissa sekä Pietarissa. Tähän aikaan hän oli Venäjän näkyvimpiä menševikkejä. Hänet lähetettiin keväällä 1917 ottamaan selvää tilanteesta sotarintamalla. Hän päätyi suosittelemaan demokratian puolustajille rintamien vahvistamista ja joukkojen lisämobilisointia. Tässä hän joutui jyrkkään vastarintaan bolševikkijohtaja Leninin kanssa, jonka huhtikuun teesit edellyttivät rauhantekoa ilman aluevaatimuksia. Toukokuussa 1917 Tseretelistä tuli väliaikaisen hallituksen posti- ja lennätinministeri. Hän vahvisti yhteistyötä porvarillisen Kadettipuolueen kanssa. 

Bolševikkien suorittaman lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsereteli siirtyi Gruusiaan valmistelemaan maan itsenäistymistä vuonna 1919. Puna-armeija voitti sielläkin 1921, jolloin Tsereteli emigroitui Ranskaan. Vuodesta 1940 alkaen hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa.

Irakli Tsereteli osallistui Neuvostoliiton jo synnyttyä emigranttina toisen internationaalin toimeenpanevan komitean työskentelyyn Gruusian edustajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Spartacus Schoolnetin artikkeli englanniksi
The Moscow Times Context, kuvallinen artikkeli 

Georgialaiset poliitikot
Venäläiset poliitikot
Menševikit
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Kheireddine Zarabi

Kheireddine "Kiko" Zarabi (s. 18. heinäkuuta 1984, Hussein Day, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija. Zarabi on pelipaikaltaan toppari ja hän pelaa Portugalin pääsarjassa Vitórian joukkueessa, jonne hän siirtyi Turun Palloseurasta tammikuussa 2009. Aiemmin Zarabi pelasi kotimaansa pääsarjassa CR Bélouizdadin joukkueessa.

Zarabi on myös esiintynyt Algerian maajoukkueessa.

Lähteet 

 Algerialaistoppari TPS-paitaan

Aiheesta muualla 

 Zarabi TPS:n sivuilla 
 Zarabi Weltfussballin sivuilla

Algerialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
M/S Schieborg

M/S Schieborg () on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa. Kuollutta painoa Schieborgilla on 13 000 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl. 

Schieborgin sisaraluksia ovat M/S Spaarneborg ja M/S Slingeborg.

Käyttöhistoria 

17. joulukuuta 1999 alus laskettiin vesille. 28. huhtikuuta 2000 alus luovutettiin Wagenborg Shippingin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Toukokuussa laiva aloitti Cobelfretin/Stora Enson Zeebruggen ja Göteborgin välisessä liikenteessä.

8. tammikuuta 2005, kun Gudruniksi nimetty myrsky raivosi Pohjoismaissa ja Baltiassa, Schieborg oli matkalla Göteborgista Zeebruggeen. Lastina aluksella oli pääasiassa paperia. Aluksen ollessa suhteellisen kaukana Pohjanmerellä, tanskalaisen Esbjergin kaupungin läsipuolella, iski aluksen oikealta puolelta keulaan voimakas aalto. Sääkannella sattui olemaan muun muassa kalsiumkarbidia sisältävä perävaunu lastina. Kalsiumkarbidi yhdessä veden kanssa muodostaa voimakkaasti lämpöä. Keulaan osunut tulva-aalto kaatoi perävaunun sytyttäen näin tulipalon sääkannella. Tämän jälkeen Schieborgin miehistö siirtyi pelastusveneeseen. Miehistö säilyi hengissä muutamien saadessa pieniä vammoja. Sääkannella ollut lasti tuhoutui tulipalossa kokonaan. Myös ylemmällä pääkannella sijainnut lasti tuhoutui lähes täysin. Aluksen ruori oli onnettomuudessa jumiutunut 60 asteen kulmaan ja suurien vaikeuksien jälkeen alus saatiin hinattua Eemshavenin satamaan, Alankomaihin. Satamassa vahingoittumaton ja vahingoittunut lasti purettiin ja raivattiin. 

14. helmikuuta alus meni korjaustöitä varten BREDO Shipyardin telakalle Bremerhaveniin, Saksaan. Kesäkuussa 2005 Schieborg oli korjattu ja se palasi liikenteeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fakta om Fartyg – M/S Schieborg 

Schieborg
Chilen jalkapallomaajoukkue

Chilen jalkapallomaajoukkue edustaa Chileä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Maan jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1895, ja Chilen maajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa vuonna 1910 Argentiinaa vastaan.

Arvokisamenestys

Chile on pelannut Copa America -turnauksessa vuodesta 1916 lähtien. Se on voittanut turnauksen vuosina 2015 ja 2016 ja ollut kahdesti hopealla ja viidesti pronssilla. Maajoukkue on pelannut seitsemän kertaa MM-lopputurnauksessa voittaen pronssia omassa kotiturnauksessaan 1962. vuoden 2010 MM-lopputurnauksessa Chile arvottiin samaan lohkoon yhdessä mestari Espanjan jalkapallomaajoukkueen kanssa. Heitä johti konkarivalmentaja Marcelo Bielsa. Avausottelussa La Roja voitti Hondurasin jalkapallomaajoukkueen Jean Beausejourin maalilla 1–0. Myös vuoden 2014 MM-lopputurnauksessa Chile karsiutui toisella kierroksella, kun se hävisi rangaistuspotkukilpailun Brasiliaa vastaan.

Maailmanmestaruuskilpailut 

  1930 – 1. kierros
  1934 – Ei osallistunut karsintoihin
  1938 – Ei osallistunut karsintoihin
  1950 – 1. kierros
  1954 – Ei selvinnyt karsinnoista
 1958 – Ei selvinnyt karsinnoista
  1962 – Pronssia
  1966 – 1. kierros
  1970 – Ei selvinnyt karsinnoista
  1974 – 1. kierros
  1978 – Ei selvinnyt karsinnoista
  1982 – 1. kierros
  1986 – Ei selvinnyt karsinnoista
  1990 – Hylättiin
  1994 – Osallistuminen kiellettiin
  1998 – 2. kierros
  2002 – Ei selvinnyt karsinnoista
  2006 – Ei selvinnyt karsinnoista
  2010 – 2. kierros
  2014 – 2. kierros
  2018 – Ei selvinnyt karsinnoista
  2022 – Ei selvinnyt karsinnoista

Copa América

Pelaajat 
Chilen tämän hetken maajoukkuepelaajista seitsemän pelaa Euroopan kentillä. Keskikenttäpelaaja Alexis Sánchez pelaa Arsenalissa englannissa. Espanjassa heistä pelaa kaksi: maalivahti Claudio Bravo ja keskikenttämies Mark González. Italian Serie A:ssa pelaa Fiorentinan keskikenttämies Matias Fernandez ja Saksan Bundesliigassa Bayern Müncheniä edustava Arturo Vidal. Israelin Beitar Jerusalemia edustaa puolustaja Cristian Álvarez. Muut maajoukkuemiehet edustavat Etelä-Amerikan maiden joukkueita Chilessä, Meksikossa, Argentiinassa ja Brasiliassa.

Tunnetuimpia Chilen maajoukkuepelaajia ovat olleet Elías Figueroa, Marcelo Salas sekä Ivan Zamorano.

Pelaajat

Entisiä päävalmentajia 

 2012−2016  Jorge Sampaoli
 2011−2012  Claudio Borghi
 2007−2011  Marcelo Bielsa
 2005−2007  Nelson Acosta
 1996−2000  Nelson Acosta
 1994−1995  Mirko Jozić

Peliasu

Lähteet

Aiheesta muualla 

FIFA 

Jalkapallomaajoukkueet
Chilen jalkapallo
John Korty

John Korty (s. 22. heinäkuuta 1936) on yhdysvaltalainen ohjaaja, jonka elokuvien joukossa on Joulukertomus (Ms. Scrooge, 1997). Hän syntyi Lafayettessa, Indianassa, ja voitti vuonna 1978 parhaan dokumentin Oscar-palkinnon. Hänet on palkittu myös kahdella Emmyllä vuosina 1974 ja 1979.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Otto Carl Rehbinder

Otto Carl Rehbinder (27. huhtikuuta 1797 Rautalampi – 13. tammikuuta 1873 Hämeenlinna) oli suomalainen salaneuvos, Venäjän armeijan eversti ja Hämeen läänin kuvernööri (1841–1862). 

Otto Rehbinder oli kotoisin köyhästä aatelisperheestä Pohjois-Savosta. Rehbinder-suvun perinteiden mukaisesti hän lähti sotilasuralle ja pääsi Haapaniemen kadettikoulun käytyään esikuntapalvelukseen Pietariin. Hän osallistui taistelutoimintaan muun muassa 1828 Kreikan vapaussodassa, jossa haavoittui vaikeasti, sekä 1830 Puolan kapinan kukistamisen yhteydessä. Hän erosi sotapalveluksesta 1835 everstin arvoisena, ja hänen sukulaisensa, ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinder, auttoi häntä saamaan Pietarissa olevan Suomen passiviraston apulaispäällikön viran. 

Vuonna 1841 keisari nimitti Otto Rehbinderin Hämeen läänin kuvernööriksi. Rehbinderillä oli tehtävään erinomaiset edellytykset, sillä hyvän kielitaitonsa – suomea hän osasi täydellisesti ja hallitsi hyvin myös ranskan ja venäjän kielen – ja hallinnollisen kokemuksensa lisäksi hän tunsi kansan oloja ja tapoja. Tarmokkaaksi ja velvollisuudentuntoiseksi uudistajaksi osoittautunutta kuvernööri Rehbinderiä pidetään ehkä merkittävimpänä Hämeessä 1800-luvulla toimineista läänin päämiehistä. Erityistä kiinnostusta hän osoitti köyhäinhoidon parantamista, raittiuden edistämistä ja luonnonsuojelua kohtaan, ja hän puuttui usein henkilökohtaisesti havaitsemiinsa epäkohtiin. Residenssikaupunkiinsa Hämeenlinnaan Rehbinder jätti pysyvän jäljen rakennuttamalla vankityövoimalla karusta ja kallioisesta Pyövelinmäestä viehättävän Kaupunginpuiston eli Parkin, joka edelleen on kaupungin suosituimpia ulkoilualueita.

Vuonna 1853 valmistunut Rengosta Luolajan kautta Hämeenlinnaan kulkenut Hämeen Härkätien uusi osuus sai nimekseen Rehbinderin oikaisu kuvernööri Otto Rehbinderin mukaan. Tie kulki ennen oikaisua Alajärven pohjoispuolitse.

Vuoden 1863 tammikuussa virastaan eronnut Rehbinder kuoli lähes tarkalleen kymmenen vuotta myöhemmin. Hänen hautamuistomerkkinsä sijaitsee Hämeenlinnan vanhalla hautausmaalla. 

Eläkepäiviään varten Rehbinder oli hankkinut 1857 Hämeenlinnan eteläpuolelta, Vanajan Miemalasta, Perttulan vanhan ratsutilan, jonne hän rakennutti uuden komean päärakennuksen lääninarkkitehti Carl Albert Edelfeltin piirustusten mukaan 1860. Rehbinderin perilliset myivät Perttulan vuonna 1891, ja sinne perustettiin niin sanottu tylsämielisten kasvatuslaitos. Myöhemmin Perttulassa on toiminut valtion ylläpitämä erityisammattikoulu.

Lähteet 
Hämeenlinnalaisia 1639–1989. Hämeenlinnan kaupunki, 1989. ISBN 952-90045-2-4
 Matti Grönroos : Kyläteistä valtaväyliin Suomen pääteiden kuvauksia ja historiaa : Valtatie 10 Turku-Tuulos, 167 km

Hämeen läänin maaherrat
Vuonna 1797 syntyneet
Vuonna 1873 kuolleet
Erkki Antila

Erkki Antila (s. 14. heinäkuuta 1954 Jurva) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä ja moninkertainen MM-mitalisti.

Antila hiihti avausosuuden Suomen viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa Lillehammerin MM-kilpailuissa 1977 Neuvostoliiton jälkeen. Ruhpoldingin MM-kisoissa 1979 hän hiihti kolmannen osuuden Suomen ollessa jälleen toinen – voiton vei tällä kertaa Itä-Saksa. Molempiin hopeajoukkueisiin kuuluivat hänen lisäkseen Raimo Seppänen, Simo Halonen ja Heikki Ikola.

Lake Placidin olympialaisissa 1980 Antila sijoittui 20 kilometrin kilpailussa viidenneksi ja Suomen viestijoukkueen mukana seitsemänneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1981 hän saavutti 10 kilometrin kilpailussa hopeaa Frank Ullrichin jälkeen sekä 20 kilometrillä pronssia Ikolan ja Ullrichin viedessä kirkkaammat mitalit.

Antila voitti kahdeksan Suomen mestaruutta vuosina 1976–1980.

Erkki Antila toimii nykyään poikansa Timo Antilan valmentajana.

Lähteet 

Sports123.com

Viitteet 

Suomalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Angela

Angela on kylä Salon kaupungissa Kemiönsaarella. Se on aikoinaan kuulunut Angelniemeen. Nykyään Angelassa on vähän asutusta, laajahkoja omenaviljelmiä, kesämökkejä ja seurakunnan leirikeskus Kesä-Angela. Kylän halkaisee Angelansalmi, joka erottaa Angelansaaren Kemiönsaaresta. Angelansaaren omakotitaloihin on siltayhteys. Kylään kuuluu myös Pikkusaari.

Angela on rakentunut samannimisen suuren maatilan ympärille. Maatila siirtyi seurakunnalle suurine maineen pakkohuutokaupassa 1900-luvun alkupuolella. Seurakunta sai maatilasta tarvitsemansa leirikeskuksen, joksi tila muutettiin. Kesä-Angelaksi ristitty leirikeskus on edelleen aktiivisessa käytössä.

Angelniemen kylät
Deduktio

Deduktio voi viitata seuraaviin:

 Deduktiivinen päättely, päättely, jossa johtopäätös ei ole premissejä yleisempi
 Luonnollinen deduktio,  matemaattiseen todistamiseen liittyvä käsite
Numminen (Mäntsälä)

Numminen on kylä eteläisessä Mäntsälässä, jossa on asukkaita noin 1 652 (2018).  Kylän yleisilme on kolmen kartanon muodostama kulttuurimaisema, jota ohjailee Mustijoen virta.

Palvelut ja kulttuuri 
Kylällä on oma koulu, kauppa, seurojentalo, kesäkahvila ja maalaisbaari sekä ruokala, joka valmistuu syksyllä 2021. Kylällä toimivat kyläyhdistys Nummisten kylä, Nummisten maamiesseura, Nummisten Nuorisoseura ja urheiluseura Nummisten Vilkas.  Kylän läpi kulkee melontareitti ja jokeen on istutettu kirjolohta ja arvokalaa. Nummisissa toimii myös metsästysseura.

Historia 
Numminen on entinen torpparikylä. Kylän kartanot ovat Alikartano (Frugård), Ylikartano (Andersberg) ja Nordbo (Ulriksdal). Alikartano on ollut museo vuodesta 1983. Torpparit vapautettiin kartanon määräysvallan alta 1924-1927. 

Sodan jälkeen moni karjalainen löysi uuden kodin Nummisista. Varsinkin Koiviston Humaljoen kyläläisiä tuli paljon.

Politiikka 
Aluevaaleissa 2022 28,2% äänesti Keskustaa, 18,3% Perussuomalaisia, 18,2% Kokoomusta ja 17,5% SDP:tä. Kunnallisvaaleissa 2021 27,1% äänesti Keskustaa, 22,5% Perussuomalaisia, 16,7% SDP:tä ja 15% Kokoomusta. Eduskuntavaaleissa 2019 eniten ääniä saivat Perussuomalaiset (28,1%) ja Keskusta (19,5%).

Asuminen 
Nummisissa on 688 pientaloasuntoa. Asuntojen keskipinta-ala on 121,4 neliömetriä ja asumisväljyys 47,2 neliömetriä asukasta kohden. Talouksista 95% asuu omistusasunnoissa. Nummisissa ei ole kerrostaloja.

Väestö 
Nummisten väestöstä vuonna 2009 oli 0–19-vuotiaita 33 prosenttia, 20–44-vuotiaita 29, 45–64-vuotiaita 28 ja yli 65-vuotiaita 10 prosenttia.

Asukkaita 
Saamelainen kuvataiteilija Outi Pieski asuu osan ajastaan Nummisissa.

Etäisyyksiä 
 Mäntsälä 10 km
 Helsinki 50 km
 Porvoo 35 km
 Pornainen 10 km

Lähteet 

Mäntsälän kylät
Mäntsälän taajamat
Tuija Vuoksiala

Tuija Vuoksiala (o.s. Oksanen, s. 25. elokuuta 1961) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, kaksinkertainen MM-pronssimitalisti.

Vuoksiala sijoittui kolmanneksi 10 kilometrin kilpailussa Lahden MM-kisoissa 1987. Kultaa voitti Norjan Sanna Grønlid ennen Neuvostoliiton virolaista Kaija Parvea. Oslon MM-kilpailuissa 1990 Vuoksiala hiihti avausosuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Seija Hyytiäinen ja Pirjo Mattila. Kultaa voitti Neuvostoliitto ennen Norjaa. Olympialaisissa Vuoksiala kilpaili Lillehammerissa 1994; hän sijoittui kymmenenneksi viestissä, 36:nneksi pikamatkalla ja 55:nneksi normaalimatkalla.

Tuija Vuoksiala sai pojan vuonna 1997 ja asuu nykyisin Haminassa. Ammatiltaan hän on hieroja. Hänen seuransa on Vehkalahden Veikot. Hänen aviomiehensä Heikki Vuoksiala on ollut kansallisen kärkipään ampumahiihtäjä.

Lähteet 
Biathlon-Online

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suzy Delair

Suzy Delair (oikealta nimeltään Suzanne Pierrette Delaire; 31. joulukuuta 1917 Pariisi – 15. maaliskuuta 2020) oli ranskalainen näyttelijä ja laulaja. 

Delair sai von 17-vuotiaana ensimmäisen filmiroolinsa elokuvassa L'or dans la rue (1934). Hän tuli tunnetuksi muiden muassa Henri-Georges Clouzot'n elokuvista Murhaaja asuu numerossa 21 (1942) ja Kolmas aste (1947). Hänen elokuva-alan huippukauttaan olivat 1940- ja 1950-luku, jolloin hän esiintyi Alexander Kordan, Abel Gancen, Luchino Viscontin ja Gérard Ouryn ohjaamissa filmeissä. Niistä kenties tunnetuin on Viscontin Rocco ja hänen veljensä (1960).

Musiikkialalla Delair muistetaan varsinkin hänen tulkinnastaan laulusta Avec son tralala.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset laulajat
Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Gérard Oury

Gérard Oury (29. huhtikuuta 1919 – 20. heinäkuuta 2006) oli ranskalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töidensä joukossa ovat Synnin palkka (1961), Gangsteriralli (1965) ja "Rabbi" Jacobin hassut seikkailut (1973).

Oury syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen. Hän liittyi Comédie-Françaiseen, mutta ura siellä jäi lyhytaikaiseksi, sillä toisessa maailmansodassa hän pakeni Sveitsiin. 

Oury oli vuodesta 1960 kuolemaansa naimisissa näyttelijä Michèle Morganin kanssa. Hänet palkittiin vuonna 1993 kunnia-Césarilla.

Aiheesta muualla 
 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Ranskalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Johnny Kapahala: Back on Board

Johnny Kapahala: Back on Board on Disney Channelin elokuva.  Elokuva kertoo Johnny Kapahalasta ja hänen ystäviensä seikkailuista. Elokuva kuuluu Disney Channel -kanavan elokuviin.

Näyttelijät

Disney Channelin elokuvat
Vuoden 2007 elokuvat
Terry-Thomas

Thomas Terry Hoar-Stevens eli Terry-Thomas (14. heinäkuuta 1911 – 8. tammikuuta 1990) oli englantilaista yläluokkaa karrikoivista komediarooleistaan tunnetuksi tullut brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Alokas liemessä (1956), Viikunanlehtiä ja lakkoilua (1959), Mieletön, mieletön maailma (1963) ja Suuri huviretki (1966).

Terry-Thomas oli kahdesti naimisissa; ensimmäistä kertaa vuosina 1938–1962 Ida Patlanskin ja sitten vuosina 1963–1990 Belinda Cunninghamin kanssa. Hän oli ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi.

Terry-Thomasilla todettiin vuonna 1971 Parkinsonin tauti. Hän kuoli surreylaisessa hoivakodissa 78 vuoden ikäisenä.

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Tom Finney

Sir Thomas ”Tom” Finney OBE (5. huhtikuuta 1922 Preston – 14. helmikuuta 2014) oli brittiläinen jalkapalloilija, joka loi huomattavan uran Preston North End FC:ssä ja Englannin jalkapallomaajoukkueessa.

Finney syntyi Prestonissa, palveli toisessa maailmansodassa ja  aloitti uransa ammattilaisena heti sodan jälkeen. Hän vetäytyi Preston North End FC:stä vuonna 1960. Seuran kotistadionin, Deepdalen pääkatsomo on nimetty Tom Finneyn mukaan, ja katsomon tuolit muodostavat hänen kasvokuvansa.

Finney pelasi 76 maaottelua ja teki niissä 30 maalia. Hän on vielä heinäkuussa 2018 jaetulla kuudennella sijalla Englannin maajoukkueen kaikkien aikojen parhaitten maalintekijöitten listalla. Hänet valittiin Football Writers’ Associationin vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1954 ja 1957. Hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo vuonna 1961 ja ritarius 1998.

Finney kuoli 91-vuotiaana 14. helmikuuta 2014.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
You Haven’t Done Nothin’

You Haven't Done Nothin' on Stevie Wonderin hitti vuodelta 1974. Se oli ensimmäinen singelohkaisu hänen Fulfillingness' First Finale -albumiltaan ja nousi ykköseksi Amerikan singlelistalla. Kappaleella laulaa taustoja The Jackson 5.

You Haven't Done Nothing on yksi Wonderin kantaanottavimmista kappaleista. Hän kirjoitti sen viestinä Yhdysvaltojen tuolloiselle presidentille, Richard Nixonille. Laulun tunnelma on vihainen, jopa aggressiivinen. Sanoituksessa Wonder kummastelee korkeassa virassa olevan presidentin toimettomuutta. Singlen B-puoli, Big Brother on sekin varsin yhteiskuntakriittinen. Se julkaistiin alun perin vuoden 1972 Talking Book -albumilla.

Vuoden 1974 kappaleet
Protestilaulut
Stevie Wonderin kappaleet
Katja Holanti

Katja Minna Marita Holanti (s. 5. huhtikuuta 1974 Vehkalahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, joukkuekilpailun MM-mitalisti. 

Holanti aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1990 ja lopetti uransa vuonna 2002. Hän voitti kaudella 2001–2002 Brezno-Osrbliessä maailmancupin sprinttikilpailun (7,5 km) ja oli normaalimatkalla (15 km) kolmas. Hän sijoittui maailmancup-kisoissa kaikkiaan yksitoista kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan 20. kaudella 2001–2002.

Holanti osallistui kolmiin olympialaisiin ja kahdeksiin MM-kilpailuihin. Ruhpoldingin MM-kisoissa 1996 hän oli normaalimatkalla kahdestoista ja Brezno-Osrbliessä 1997 sprintissä kahdeskymmenes. Joukkuekilpailun MM-kisassa Hochfilzenissä 1998 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen yhdessä Mari Lampisen, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa; kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Vuoden 1999 MM-kisoissa hän sijoittui Kontiolahdella takaa-ajossa seitsemänneksi, sprintissä viidenneksitoista ja Suomen viestijoukkueen mukana kuudenneksi sekä Oslossa järjestetyssä yhteislähtökilpailussa viidenneksitoista.  

Holanti kuului Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui seitsemänneksi Oslon MM-kilpailuissa 2000. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli normaalimatkalla kolmastoista.

Holanti edusti Vehkalahden Veikkoja, jonka joukkueessa hän voitti useita Suomen mestaruuksia viesteissä.

Hän työskentelee koulutuspäällikkönä Muhoksella. Koulutukseltaan hän on rakennusinsinööri ja filosofian maisteri, pääaineenaan matematiikka.

Lähteet

Viitteet 

Holanti, Katja
Holanti, Katja
Holanti, Katja
Alexi Lalas

Panayotis Alexander (Alexi) Lalas (s. 1. kesäkuuta 1970 Birmingham, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja. Lalasista tuli tunnettu vuoden 1994 MM-kisojen aikana. Hän oli mukana myös Yhdysvaltojen kisajoukkueessa vuonna 1998. Kaikkiaan hän pelasi 96 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia vuosina 1990–1998. Lalas oli ensimmäinen modernin ajan yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi Italian Serie A:ssa.

Pelaajauransa jälkeen Lalas teki uraa Los Angeles Galaxyn organisaatiossa johtotehtävissä. Elokuussa 2008 hän erosi seuran toimitusjohtajan paikalta Galaxyn majaillessa sijalla 11 MLS-liigassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lalas SoccerTimesin sivuilla 
 Lalas MySpacessa
 Lalas Uglyfootballersin sivuilla

Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Teamcenter

Teamcenter on tuote- ja suunnittelutiedon hallintajärjestelmä, jolla hallitaan kaikki syntyvä tuotetieto tuotekehityksen aikaisesta informaatiosta työkulkuun sekä tarkastus- ja hyväksymisvaiheisiin. Ohjelmiston ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa nimikkeiden, tuoterakenteen, yksilörakenteiden, työnkulun, muutosten ja dokumenttien hallinta. Ohjelmisto tukee myös after sales -toimintoja.

Yleistä 

Järjestelmää tarjotaan eriasteisina käyttöönottoina. Teamcenter Express -kokonaisuudessa yleisimmät toiminnot ovat valmiiksi konfiguroituja. Normaalissa Teamcenter-kokonaisuudessa konfigurointi tehdään käyttöönottoprojektin aikana. 

Teamcenter-tuoteperhe sisältää erillisenä myös CAD-tiedonhallinnan moduleja. Tuettuna ovat mekaniikka-, elektroniikka- ja ohjelmistosuunnittelun ohjelmistot.

Kehittäjä:
Siemens PLM Software (aiemmin UGS)

Viimeisin versio:
Teamcenter 9.1 (julkaistu kesällä 2012)

Lisenssityyppi:
Yksityinen omistusoikeus

Katso myös
 Tuotteen elinkaaren hallinta
 Tuotetiedon hallinta

Lähteet 

 Siemens PLM Software

Aiheesta muualla

 Siemens PLM Software 
 Metallitekniikka: Teamcenter lupaa alentaa ohjelmistokustannuksia  
 Metallitekniikka: Wärtsilä valitsi Teamcenterin 
 Women’s Wear Daily WWD Thursday: Marimekko – Two Weeks to Market with New Software
 CIMdata: Patria Standardizes on UGS’ NX and Teamcenter Product Lifecycle Management (PLM) Software

Tietojärjestelmät
Suunnittelu ja innovaatio
Tietokoneavusteinen suunnittelu
Siemens
Bilawal Bhutto Zardari

Bilawal Zardari Bhutto () (s. 21. syyskuuta 1988) on Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtaja. Hän on salamurhatun Pakistanin entisen pääministerin ja oppositiojohtaja Benazir Bhutton ja tämän miehen Asif Ali Zardarin ainoa poika. Hänen isoisänsä oli presidenttinä ja pääministerinä toiminut Pakistanin kansanpuolueen perustaja Zulfiqar Ali Bhutto.

Bilawal kävi Dubaissa Rashid School For Boys -koulua  jossa Bilawal oli koulun oppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtaja ja siirtyi sen jälkeen opiskelemaan historiaa Christ Churchiin Oxfordin yliopistoon. Myös hänen äitinsä ja isoisänsä Zulfiqar Ali Bhutto opiskelivat Oxfordissa. Bilawalilla on taekwondon mustavyö. Bilawal oli Bhutton asunnolla Dubaissa talvilomalla, jossa hän kuuli äitinsä kuolemasta.

Bilawal valittiin Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtajaksi 30. joulukuuta 2007. Hänen isästään tuli puolueen varapuheenjohtaja. Opiskelun jälkeen Bilawal aikoo johtaa Pakistanin kansanpuoluetta. On arvioitu, että Bilawalin turvallisuus Oxfordissa maksaa miljoona puntaa joka vuosi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 BBC News: Profile: Bilawal Bhutto Zardari

Pakistanilaiset poliitikot
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Reagenssi

Reagenssi on aine, joka kuluu kemiallisessa reaktiossa muodostaen osan lopputuotteista tai koko lopputuotteen. Liuottimia ja katalyyttejä ei luokitella reagensseiksi.

Katso myös
kemiallinen reaktio

Kemialliset reaktiot
Linnunlaulun junaturma

Linnunlaulun junaturma tapahtui Helsingin ja Pasilan välillä 17. huhtikuuta 1970, kun Hr12-veturi 2214 ja Helsinki–Kirkkonummi-lähiliikennejuna H361 (Sm1 6007) törmäsivät yhteen. Lähiliikennejuna oli lähtenyt ilman konduktööriä punaisen lähtöopastimen ohi ja törmäsi Linnunlaulun kohdalla Helsinkiin pikajuna P95:n veturiksi tulossa olleen Hr12-veturin kanssa.

Törmäyksessä lähiliikennejunan etuosa murskaantui kolmen metrin pituudelta. Junan etuosan tupakkaosastossa ollut matkustaja kuoli, kuljettaja ehti paeta ohjaamosta matkustamon puolelle. Hr12-veturi sai vain pieniä vaurioita ja lähiliikennejunakin palasi liikenteeseen korjausten jälkeen.

Lähteet 
 Vaunut.org: Sami hurun suutelussa

Vuoden 1970 onnettomuudet
Junaonnettomuudet Suomessa
1970-luvun junaonnettomuudet
1970-luvun onnettomuudet Suomessa
Melancholy Beast


Melancholy Beast on Pyramaze-nimisen power metal -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 2004.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lance King − laulu
 Michael Kammeyer − kitara
 Niels Kvist − basso
 Morten Gade Sørensen − rummut
 Jonah Weingarten − kosketinsoittimet

Arvostelut 
 The Metal Crypt: 4.35/5

Lähteet 

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Pyramazen albumit
Legend of the Bone Carver


Legend of the Bone Carver on power metal -yhtye Pyramazen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Flame and Retribution (Japanin bonusraita)

Kokoonpano 
 Lance King − laulu
 Michael Kammeyer − kitara
 Toke Skjønnemand − kitara
 Niels Kvist − basso
 Morten Sørensen − rummut
 Jonah Weingarten − kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9−
 The Metal Crypt: 
 Sea of Tranquility:

Lähteet 

Pyramazen albumit
Vuoden 2006 albumit
From the Cradle to the Brave

From the Cradle to the Brave on norjalaisen power metal -yhtye Highland Gloryn debyyttialbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2003.

Kappaleet

Kokoonpano
 Jan Thore Grefstad – laulu
 Jack R. Olsen – kitara
 Lars Andre Larsen – kitara ja kosketinsoitin
 Knut E. Tøftum – basso
 Morten Færøvig – rummut

Tuotanto
 Marius Olaussen – tuottaja, pääsuunnittelija
 Borge Finstad – miksaaja, suunnittelija
 Andre Larsen - pääsuunnittelija
 Morten Andersen – masteroija
 Mark Wilkinson – kansitaide
 Jack Roger Olsen – kansikonsepti
 Håkon Grav – yhtyeen kuvat

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Highland Gloryn albumit
Leo Hannula

Leo Hakon Hannula (5. elokuuta 1912 Elimäki – 14. maaliskuuta 1988 Lahti) oli suomalainen pesäpalloilija.

Hannula voitti urallaan seitsemän pesäpallon Suomen mestaruutta, Kuusankosken Vedon joukkueessa vuosina 1935, 1937 ja 1940 sekä Lahden Mailaveikkojen joukkueessa vuosina 1949–1952. SM-sarjan lyöjäkuninkuuden hän voitti vuonna 1948. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen ykkösvahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa.

"Pepe" Hannula oli mukana jo ensimmäisessä, vuonna 1932 pelatussa Itä–Länsi-ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi 11 Itä–Länsi-ottelussa, viimeisen kerran vuonna 1953.

Seurat: 1931–1932 Kymintehtaan Urheiluseura, 1933–1934 Helsingin Pallonlyöjät, 1935–1942 Kuusankosken Veto,
1943–1944 Kouvolan Pallonlyöjät, 1945 Kuusankosken Veto, 1946–1954 Lahden Mailaveikot,
1955 Kouvolan Pallonlyöjät, 1956 Lahden Mailaveikot, 1957–1959 Renkomäen Mailapojat,
1960–1961 Heinolan Mailapojat, sen jälkeen vielä maakuntasarjassa Lammin Lujassa.

Saavutukset

Pelaajana 
 7 SM-kultaa: 1935, 1937, 1940, 1949, 1950, 1951, 1952
 7 SM-hopeaa: 1934, 1936, 1938, 1943, 1948, 1953, 1955
 2 SM-pronssia: 1933, 1939
 11 Itä-Länsi-ottelua: 1932-1937, 1943, 1946, 1951-1953
 Pesäpallon lyöjäkuningas: 1948

Pesäpallotuomarina 
 Miesten Itä-Länsi-tuomari: 1957

Katso myös 
 Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi-ottelua pelanneista pesäpalloilijoista

Lähteet 
 
 http://www.mrasilainen.com/Koosteet/sHPL_osa_2.pdf

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Forever Endeavour

Forever Endeavour on norjalaisen Highland Gloryn toinen studioalbumi.

Kappaleet

Bonusraidat
 Wild Child (W.A.S.P. cover)
 Love Gun (KISS cover)
 The Trooper (Iron Maiden cover)

Kokoonpano 
 Jan Thore Grefstad – laulu
 Jack R. Olsen – kitara
 Lars Andre Larsen – kitara ja kosketinsoitin
 Knut E. Tøftum – basso
 Morten Færøvig – rummut

Vieraileva muusikko 
 Adriana – laulu

Tuotanto 
 Hugo Alvarstein – tuottaja, miksaaja, masteroija
 Klaus Heilman – miksaaja
 Morten Lund – masteroija

Vuoden 2005 albumit
Highland Gloryn albumit
Irène Jacob

Irène Jacob (s. 15. heinäkuuta 1966) on ranskalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muiden muassa Krzysztof Kieślowskin elokuvissa Veronikan kaksoiselämä (1991) ja Kolme väriä: punainen (1994). 

Jacob syntyi Suresnesissa ja muutti vuonna 1969 perheineen Geneveen, Sveitsiin. Hän teki ensiesiintymisensä näyttämöllä vuonna 1977 ja sai ensimmäisen elokuvaroolinsa Pariisiin muutettuaan vuonna 1987. 

Jacobilla on ollut yksi Bafta- (1995) ja kaksi César-ehdokkuutta (1992, 1995). Hänelle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän palkinto Cannesin elokuvajuhlilla 1991.

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Toivo Ilola

Toivo Johannes Ilola (s. 19. kesäkuuta 1928 Vimpeli) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija.

Ilola edusti pesäpallourallaan Vimpelin Vetoa, Pallo-Tovereita ja Puna-Mustia. Pallo-Toverien joukkueessa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1951 ja Puna-Mustien pelaajana useita ikämiesten Suomen mestaruuksia. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen kolmosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa.

"Topi" Ilola pelasi Itä–Länsi-ottelussa yhdeksän kertaa vuosina 1950–1958. Parhaitten pelipäiviensä jälkeen hän on toiminut muun muassa Pesäpalloliiton eri valiokunnissa, Puna-Mustien johtokunnassa ja PM-pesäpallotuki ry:n puheenjohtajana.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-hopea: 1951
 10 Itä-Länsi-ottelua: 1949-1958

Katso myös 
 Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi-ottelua pelanneista pesäpalloilijoista

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vimpelin Vedon pelaajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Arvi A. Karisto

Arvi Aleksanteri Karisto (sukunimi vuoteen 1905 Karlsson; 31. elokuuta 1879 Hämeenlinna – 23. toukokuuta 1958 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjankustantaja ja hämeenlinnalaisen kustannusliike Arvi A. Karisto Oy:n perustaja.

Henkilöhistoria
Kariston vanhemmat olivat leipurimestari Karl Henrik Karlsson ja Amanda Ojala. Hän kävi kuusi luokkaa kansakoulua ja ryhtyi sitten leipurinoppilaaksi. Karisto perusti vuonna 1900 yhdessä August Bomanin kanssa Kustannusliike Boman & Karlssonin ja toimi sen johtajana. Boman myi osuutensa 1907 ja yhtiö sai nimen Arvi A. Kariston kustannusliike. Vuonna 1917 kustannusliikkeestä sekä Kariston perustamista sitomosta ja kirjekuoritehtaasta muodostettiin Arvi A. Karisto Oy -niminen osakeyhtiö. Karisto toimi yhtiön toimitusjohtajana kuolemaansa saakka 1958. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1929.

Kokoomuslainen Karisto oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1911–1958 ja kaupungin hallituksen jäsenenä 1930–1958.

Teoksia 
Nimimerkillä A.:
 Kun kotikouluja perustettiin. Kansanvalistus-seuran lehtisiä n:o 63. Helsinki 1901
Nimimerkillä Arvi K.:
 Vapaaviikolla : kuvaus 3:ssa näytöksessä. Seuranäytelmiä n:o 2. Boman ja Karlsson, Hämeenlinna 1901, 3. painos 1909
Nimimerkillä Santeri Saarto:
 Poikuusajoilta : muistelmia ; kuvat piirtänyt Rudolf Koivu. Kariston nuorisonkirjoja 14. Karisto 1909, 2. painos 1918, 3. painos 1990
Nimellä Arvi A. Karisto:
 Suomalainen säästöpankki Hämeenlinnassa 1910 30/5 1915 ; kirj. Arvi Aleksanteri Karisto ja Aukusti Heinonen. Hämeenlinnan suomalainen säästöpankki, Hämeenlinna 1915

Toimitustöitä 
Nimellä Arvi A. Karlsson:
 Pitkiksi puhteiksi 1–5, Kokoelma kertomuksia ja runoja ; toim. Aug. Boman, Arvi A. Karlsson. Boman ja Karlsson, Hämeenlinna 1901–1905
Nimellä A. A. Karlsson:
 Joulujutelmia ; toim. A. A. Karlsson. Boman ja Karlsson, Hämeenlinna 1903

Kirjallisuutta 
 Punaista ja mustaa : Arvi A. Kariston päiväkirjamerkintöjä ; toimittanut Juhani Niemi. Karisto 2000 ISBN 951234128X
 Juhani Niemi : Kisällistä kauppaneuvokseksi : kirjankustantaja Arvi A. Kariston elämäkerta. Karisto 2008 ISBN 9789512350209

Lähteet 
 Karisto Oy: yhtiön perustaminen ja alkuvaiheet 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)

Suomalaiset kirjankustantajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Hämeenlinnan kaupunginvaltuutetut
Kauppaneuvokset
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Eino Kuusi

Eino Akseli Kuusi (vuoteen 1905 Granfelt; 19. helmikuuta 1880 Helsinki – 26. toukokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipoliitikko, professori ja ministeri.

Eino Kuusi kuului Granfelt-aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat kansanvalistaja ja raittiusmies Aksel August Granfelt sekä opettaja ja kirjailija Mandi Granfelt.

Kuusi pääsi ylioppilaaksi 1898, valmistui filosofian kandidaatiksi 1904 ja väitteli tohtoriksi 1915. Kuusen väitöskirjan aiheena oli silloin Suomessa ajankohtainen talviajan työttömyys, joka vaivasi etenkin suurten kaupunkien ulkotyöväkeä. Kuusi toimi muun muassa Tarton yliopistossa käytännön taloustieteen professorina sekä Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa sosiaalipolitiikan opettajana ja rehtorina. Hän toimi sosiaaliministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä.

Eino Kuusi avioitui vuonna 1907 Hanna Bergmanin (1881–1969) kanssa, ja heille syntyi neljä lasta joista yksi oli ulkoministeriön arkistonhoitaja Reino Kuusi. Eino Kuusen veljen Aarne Kuusen poikia olivat kansanrunoudentutkija Matti Kuusi ja yhteiskuntatieteilijä Pekka Kuusi. Hänen toisen veljensä, rovasti ja kirjailija Ilmari Kuusen tytär oli taidemaalari ja graafikko Helmi Kuusi.

Teoksia 
 Talvityöttömyys, sen esiintyminen, syyt ja ehkäisytoimenpiteet Suomen suurimmissa kaupungeissa, väitöskirja. 1914
 Kauppahistoria: Oppi- ja lukukirja kauppakouluja ja kauppaopistoja varten. Gummerus 1916
 Työnvälityksen opas. Suomen sosialihallitus 1919
 Työnvälityskysymyksiä: julkisen työnvälityksen sodanaikainen kehitys Suomessa: työnvälitystoimistoja maalaiskuntiin! Suomen sosialihallitus 1919
 Huoneenvuokrasäännöstely: katsaus sen tähänastiseen toimeenpanoon maassamme: Huoneenvuokralautakunnat ja Sosialihallituksen neuvottelukunta huoneenvuokrasäännöstelyn uudistamiskysymyksestä. Sosiaaliministeriö 1921
 Asuntojen tuotanto Suomen kaupungeissa vuosina 1912–1922 ja toimenpiteitä sen elvyttämiseksi. Sosiaaliministeriö 1923
 Valtion varoilla avustettu yleishyödyllinen rakennustoiminta vuosina 1920–1926. Sosiaaliministeriö 1927
 Suomen sosialinen suojelutoiminta. Sosiaaliministeriö 1928
 Sosiaalipolitiikka I–II. WSOY 1931
 Raittiusvaatimus ja ajan henki. Suomen akateeminen raittiusliitto 1936
 Sosiaalinen kysymys ja sosiaalinen liike kautta aikojen; täydentänyt ja toimittanut Reino Kuusi. WSOY 1939

Lähteet

Aiheesta muualla
 Valtioneuvoston ministerikortisto

Suomen sosiaaliministerit
Suomalaiset professorit
Tarton yliopiston professorit
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Somebody’s Me

Somebody´s Me on toinen Enrique Iglesiaksen Insomniac-nimiseltä albumilta Yhdysvalloissa julkaistu single. Kappaleen alkuperäisen musiikkivideon katsottiin olevan sopimaton, ja musiikkivideosta julkaistiin sensuroitu versio. Kappaleesta on tehty englannin- ja espanjankieliset versiot. Espanjankielinen kappale on nimeltään Alguien Soy Yo. Espanjankielisen kappaleen korkein listasijoitus Hot Latin tracks -listalla on neljäs.

Vuoden 2007 kappaleet
Enrique Iglesiasin kappaleet
Sinikka Kuula

Sinikka Kuula-Marttinen (4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 18. elokuuta 1981) oli suomalainen pianotaiteilija.

Kuula opiskeli Helsingin Konservatoriossa ohjaajina muun muassa Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä. Diplomin hän suoritti 1943.

Kuulan vanhemmat olivat säveltäjä Toivo Kuula ja laulajatar Alma Silventoinen (1884–1941). Vuonna 1942 hänet vihittiin avioliittoon Lassi Marttisen (1913–1999) kanssa. Avioliitosta synty kaksi lasta. Kuula julkaisi vuonna 1968 äitinsä Alman päiväkirjamerkinnöistä valikoiman nimellä Virta venhettä vie : päiväkirja vuosilta 1901–1919. 

Kuulalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1968.

Lähteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset pianistit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Irja Hagfors

Irja Margareta Hagfors-Virtanen (4. marraskuuta 1905 Helsinki – 28. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja tanssinopettaja.

Ura
Hagfors opiskeli tanssia aluksi Suomessa Gripenberg-koulussa Maggie Gripenbergin, Alexander Saxelinin ja George Gén johdolla sekä Salminen–Naparstok-koulussa. Vuonna 1926 hän aloitti opinnot Hellerau–Laxemburg-tanssikoulussa Itävallan Laxenburgissa lähellä Wieniä ja sai sieltä tanssidiplomin vuonna 1928. Hän palasi Suomeen ja sai vuoden 1928 syksyllä tanssinopettajan toimen Helvi Salmisen tanssikoulussa. Saman vuoden marraskuussa oli hänen ensimmäinen julkinen tanssiesityksensä Suomessa. Jo seuraavana vuonna Hagfors lähti jälleen Suomesta ja työskenteli seuraavien vuosien ajan monissa eri teattereissa ja tanssiryhmissä Keski-Euroopassa, muun muassa Berliinissä ja Zürichissä. Hän kuului myös Harald Kreutzbergin ja Trudi Schoopin tunnettuihin tanssiryhmiin. Toisen maailmansodan puhjetessa hän palasi jälleen Suomeen ja toimi sen jälkeen koreografina, tanssinopettajana ja tanssikriitikkona.

Hagfors oli yksi modernin tanssin pioneereista ja merkittävimmistä puolustajista Suomessa. Hän osallistui aktiivisesti uuden tanssin tulkintaa koskevaan julkiseen väittelyyn, näkyvimmin Tulenkantajat-lehden numeroissa 5–10 vuonna 1929, yhdessä Antti Halosen ja Raoul af Hällströmin kanssa. Hagfors tunnusti auliisti, että uutta tanssia (vapaa tanssi, ilmaisutanssi) ei voida sovittaa klassisen baletin muotteihin sen paremmin teknisesti kuin taiteellisestikaan. Mutta toisin kuin vastustajansa, hän kykeni selvästi näkemään uuden tanssin mahdollisuudet klassista balettia syvällisempään ja monipuolisempaan ilmaisuun. Tulenkantajat-lehden toimitus totesi väittelyn päätöspuheenvuorossaan ihailevasti, että Hagfors oli omassa työssään itse osoittanut esittämänsä väitteet päteviksi, joten häntä voitiin pitää tämän merkittävän kulttuuriväittelyn selkeänä voittajana.

Hagfors perehtyi Keski-Euroopan vuosinaan myös Rudolf von Labanin liikeanalyysiin ja Saksassa syntyneeseen tanssiteatteriin, joka tuli Suomessa laajempaan tietoisuuteen vasta paljon myöhemmin, 1960- ja 1970-luvulla, pääosin Marjo Kuuselan työn tuloksena. Hagfors teki merkittävän kulttuuriteon suomentamalla Bertolt Brechtin Teatteriteorian (1954).

Suku
Hagforsin isä oli Helsingissä toiminut opettaja ja kääntäjä, tohtori Edwin Hagfors, ja hänen äitinsä oli tunnettuun ruotsalaissukuun kuulunut Ulla Charlotta Marchander. Perheessä oli myös toinen tytär, Aino Elisabet Hagfors, Irja Hagforsin isosisko. Irja Hagforsin puoliso oli kirjailija ja kansanedustaja Atos Wirtanen vuodesta 1954 Wirtasen kuolemaan 1979.

Hagforsille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.

Lähteet

Internet
Suomalaisen tanssin tietokanta

Viitteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset nykytanssijat
Suomalaiset koreografit
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Heart Full of Fire


Heart Full of Fire on suomalaisen AOR-yhtyeen Brother Firetriben toukokuussa 2008 julkaistu toinen studioalbumi. Levyltä julkaistiin maaliskuussa single ”Runaways”. Albumin nimikappaleella vierailee laulajana Anette Olzon.

Heart Full of Fire nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 6.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Brother Firetribe.

Kokoonpano 
 Pekka Heino – laulu
 Emppu Vuorinen – kitara
 Tomppa Nikulainen – kosketinsoittimet
 Jason Flinck – basso, taustalaulu
 Kalle Torniainen – rummut

Vierailijat 
 Anette Olzon – laulu kappaleessa ”Heart Full of Fire”

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9+/10
 Rumba: negatiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Brother Firetriben albumit