joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Terry Farrell (näyttelijä)

Terry Farrell (s. 19. marraskuuta 1963 Cedar Rapids, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa TV-sarjasta Star Trek: Deep Space Nine. Ennen tätä hänellä oli merkittävä rooli kauhuelokuvassa Hellraiser 3. Näiden lisäksi Farrell ei juurikaan ole ollut rooleja mainstream elokuvissa vaan hän on näytellyt suoraan televisio- tai videolevitykseen päätyneissä pienen budjetin elokuvissa. Vuonna 1998 hän sai roolin Paramount-yhtiön komediasarjassa Tohtori Becker, mutta neljän tuotantokauden jälkeen hänet korvattiin Nancy Travisilla.

Syyskuussa 2002 Farrell avioitui puhelinyhtiö Sprintin johtajistoon kuuluneen Brian Bakerin kanssa. Liitto päättyi eroon vuonna 2015. Maaliskuussa vuonna 2018 Farrell avioitui toistamiseen tuottaja-ohjaaja Adam Nimoyn kanssa. Adam Nimoyn isä oli alkuperäisessä Star Trek-sarjassa Spockia näytellyt Leonard Nimoy. DS9:n kuvausten aikaan Farrell tapaili myös näyttelijöitä Michael Dorn ja Mickey Rourke.

Lähteet 

Star Trek
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Imposters

Imposters on yhdysvaltalainen mustan huumorin televisiosarja. Sen esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa NBC Universalin omistamalla Bravo-kanavalla 7. helmikuuta 2017.

Sarja jäi kahden tuotantokauden mittaiseksi. Toisen kauden viimeinen jakso esitettiin kesäkuussa 2018 Bravon kanavalla.

Näyttelijät

Tuotanto 
Alkujaan sarjan nimenä oli My So Called Wife.

Huhtikuussa 2017 Bravo vahvisti tilanneensa toisen tuotantokauden ja seuraavan vuoden kesäkuussa he vahvisti lopettavansa sarjan kahteen kauteen.

Vastaanotto 
Sarjan on saanut suurimmaksi osaksi ylistäviä arvosteluja. Metacritic-sivusto antoi sille 70/100 pistettä. Rotten Tomatoes -sivusto antoi sille täydet 100 %  ylistäen käsikirjoitusta ja yllättäviä juonenkäänteitä.

The Hollywood Reporter -sivuston arvostelija Daniel Fienberg kiteytti sarjan lauseeseen "Matalat panokset ja draamaa niukasti, mutta todella hyvin esitettynä".

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Imposters BravoTV:n sivustolla 
 

Yhdysvaltalaiset draamakomediasarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Bravon televisio-ohjelmat
Kolmas Henokin kirja

Kolmas Henokin kirja eli Heprealainen Heenokin kirja on juutalainen apokryfi, joka on kirjoitettu vuosien 400 jaa. ja 500 jaa. välillä. Kirja tunnetaan myös nimellä Palatsien kirja, Ylipappi Ismael Rabbin kirja ja Metatronin ilmestys. Kirja on tärkeässä asemassa kabbalistisessa mystiikassa.

Historia

Kirja on todennäköisesti pseudepigrafi, ja se on laitettu tannaiitti Ishmael ben Elisha ha-Kohennin nimiin, jonka isä palveli Jerusalemin temppelissä ylipappina. Rabbi Ishmal ben Elisha on merkittävä hahmo kabbalakirjallisuuden kehityksessä.

Teksti tunnettiin pitkään vain katkelmina. Vuonna 1928 ruotsalainen teologi ja eksegeetti, Oxfordin yliopiston professori Hugo Odeberg kokosi kolmannen Henokin kirjan tekstin eri katkelmista ja käsikirjoituksista, joista vanhin oli vuodelta 1511.

Sisältö

Kolmas Henokin kirja kertoo rabbi Ismaelin ilmestyksestä, jossa hän nousee taivaaseen. Taivaassa hänet ottaa vastaan ylienkeli Metatron, joka paljastaa olevansa Henok, Aadamista seitsemäs, jonka Jumala on korottanut taivaaseen ja tehnyt hänestä arkkienkelin:

Kirja korostaa enkelimystiikkaa. Siinä on myös useita kreikan ja latinan lainasanoja.

Yhtäläisyydet 1. Henokin kirjaan 

Kolmannella ja ensimmäisellä Henokin kirjalla on useita yhtäläisyyksiä ja todennäköisesti 3. Henokin kirjan kirjoittaja on tuntenut 1. Henokin kirjan:

 Henok nousee taivaaseen tulisilla vaunuilla (3. Hen. 6:1, 7:1)
 Henok korotetaan enkeliksi (3. Hen. 9:1–5; 15:1–2)
 Kun Metatron (eli Henok) on korotettu enkeliluokkaan, hänet kruunataan taivaassa (3. Hen. 10:1–3; 16:1)
 Metatron saa tietää salaisuuksia kosmologiasta (3. Hen. 13:1–2)
 Kertomus, miten ihmiset löytävät jalometalleja ja tekevät niistä epäjumalankuvia (3. Hen. 5:7–14)
 Vihamielinen enkeli Azaz'el ja kaksi muuta langennutta enkeliä (3. Hen. 4:6; 5:9)

Katso myös 
Henokin kirja
Toinen Henokin kirja

Lähteet 

Vanhan testamentin apokryfit
Saastamoisen poika

Saastamoisen poika on kuusiosainen komediasarja taksikuski Antti Saastamoisen seikkailuista. Sarjaa esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV2 -kanavalla vuonna 1989 ja myöhemmin uusintana vuosina 1992 ja 2003.

Sarja oli tulosta 1980-luvun lopulla järjestetystä käsikirjoituskilpailusta. Sarjan ovat kirjoittaneet kokkolalaisveljekset Tapani ja Timo E. Rinne ja sen on ohjannut Jussi Niilekselä.

Sarja julkaistiin DVD:nä 7.9.2018.

Pääosissa

Lähteet

Suomalaiset komediasarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Transiting Exoplanet Survey Satellite

Transiting Exoplanet Survey Satellite (TESS) on Nasan eksoplaneettoja tutkiva avaruusteleskooppi. Se kuuluu Nasan Explorers-ohjelmaan.

TESS laukaistiin avaruuteen 18. huhtikuuta 2018 Falcon 9 -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 40:stä.

TESS on seuraaja Kepler-avaruusteleskoopille. Se tarkkailee noin 380 kertaa suurempaa taivaanalaa kuin Kepler. Sen tavoitteena on löytää noin 20 000 uutta eksoplaneettaa. Sen kohteet sijaitsevat 30–300 valovuoden päässä. Laukaisun aikaan eksoplaneettoja tunnettiin 3 800 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  TESS twitter account - NASA
 TESS website - NASA Goddard
 TESS website - Massachusetts Institute of Technology
 TESS website - the Kavli Foundation

Satelliitit
Avaruusteleskoopit
Eksoplaneettatutkimus
Enok

Enok on miehen etunimi, joka pohjautuu Raamatussa esiintyvään henkilönnnimeen Henok (vanh. Hanok). Sen hepreankielinen merkitys on ’vihkimys’, ’vihitty’ tai ’vihkiytynyt, asioista perillä oleva’. Suomessa Enok-nimestä on tunnettu myös rinnakkaismuoto Eenok sekä kansanomainen muunnos Eenokki.
Lisäksi Suomen almanakassa on aikoinaan käytetty nimiasuja Enoch, Enock ja Henoch.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on heinäkuuhun 2022 mennessä tilastoitu 693 Enok-nimistä ja noin 300–310 Eenok-nimistä miestä.

Nimipäivä 
Enokin vanha suomalainen ja suomenruotsalainen nimipäivä oli 3. tammikuuta. Suomenkielisessä kalenterissa Enok-nimi esiintyi viimeisen kerran vuonna 1889 ja ruotsinkielisessä vuonna 1949.

Tunnettuja Enokeja 
 Enok Furuhjelm (1754–1828), suomalainen eversti
 Enok Hjalmar Furuhjelm (1823–1886), suomalainen vuorihallituksen intendentti ja valtiopäivämies
 Enok Löppönen (1885–1963), kanadansuomalainen vapaapainija
 Enok Erhard Majanpää (1875–1945), suomalainen virkamies ja lennätinlaitoksen pääjohtaja
 Enok Nohteri (1839–?), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Enok Raikamo (1905–1979), suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
 Enok Reimaa (1913–1988), suomalainen rovasti, opistonjohtaja ja musiikkipedagogi
 Enok Rytkönen (1874–1960), suomalainen lastenkirjailija ja valokuvaaja

Tunnettuja Eenokeja 
 Jaakko Eenok Voipio (1923–2008), suomalainen juristi ja professori

Tunnettuja Enocheja 
 Enoch Banza (s. 2000), kinshasankongolais-suomalainen jalkapalloilija
 James Enoch Hill (1929–2018), yhdysvaltalainen ampuja ja olympiamitalisti
 Enoch Powell (1912–1998), englantilainen poliitikko ja akateemikko
 Enoch Sontonga (1873–1905), eteläafrikkalainen opettaja ja lauluntekijä
 Enoch Thulin (1881–1919), ruotsalainen lentäjä

Tunnettuja Enockeja 
 Enock Mwepu (s. 1998), sambialainen jalkapalloilija

Lähteet 

Etunimet
São Paulon kansainväliset elokuvajuhlat

São Paulon kansainväliset elokuvajuhlat eli Mostra () on Brasiliassa São Paulossa vuosittain järjestettävä elokuva-alan tapahtuma, jonka järjestää ABMIC (Associação Brasileira Mostra Internacional de Cinema).

Tapahtumaa alettiin järjestää 1977 São Paulon taidemuseon elokuvamuseon johtajan ja elokuvakriitikon Leon Cakoffin aloitteesta. Tuolloin taidemuseo täytti 30 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mostra.org virallinen kotisivu (häiritsevän ikkunan saa pois napsauttamalla sen tekstiä)

Elokuvajuhlat
Brasilian elokuva
São Paulo (kaupunki)
Delfina Sessa

Delfina Sessa (s. 1967) on italialainen kääntäjä ja opettaja. Hän on ansioitunut suomalaisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä äidinkieleensä italiaan. Hänen käännöksiinsä lukeutuu mm. Leena Landerin, Rosa Liksomin ja Salla Simukan teoksia. Sessa on opettanut italian kieltä Turun yliopistossa. Hän on toiminut myös lukion opettajana Italiassa.

Sessan kiinnostus suomen kieleen alkoi sattumasta. 1980-luvun lopulla yliopistossa opiskellessaan hän päätti ottaa kolmannen vieraan kielen englannin ja ranskan rinnalle. Ensi alkuun uudeksi aineeksi valikoitui saksa, mutta myöhemmin ajatukset siirtyivät ei-germaanisiin kieliin. Viimeisenä mahdollisena päivänä vaihtaa opiskelukieli Sessa kuuli junassa puhuttavan outoa kieltä, joka osoittautui suomeksi. Onnekkaasti yliopistossa oli pieni suomen kielen osasto, johon Sessa liittyi neljänneksi opiskelijaksi.

Sessa ei uskonut koskaan tarvitsevansa suomen kieltä työelämässä. Kielen taitaminen kuitenkin auttoi häntä saamaan harjoittelupaikan Euroopan parlamentin käännösosastolta sen jälkeen, kun Suomi oli liittynyt Euroopan unioniin. Myöhemmin hän onnistui saamaan stipendin Suomesta, jonne hän muuttikin toimien kieltenopettajana ja kääntäjänä.

Sessan käännös Scompartimento n. 6 (Rosa Liksomin alkuperäisteoksesta Hytti nro 6) oli vuonna 2014 ehdolla arvostetun italialaisen Strega Europea -palkinnon saajaksi.

Lähteet

Italialaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Hygge

Hygge on norjan- ja tanskankielinen sana, jolla tarkoitetaan mukavuuden ja kodikkuuden tunnetta, joka yhdistetään myös hyvinvointiin ja seesteiseen mielialaan. Kulttuurisena ilmiönä ja siihen liittyvien käytäntöjen suhteen hyggellä on suunnilleen sama merkitys sekä norjaksi että tanskaksi, mutta Tanskassa hyggen ajatus on keskeisempi kuin Norjassa. Tanskan kulttuurin mittapuulla kyse on verrattain nuoresta ilmiöstä 1900-luvun loppupuolelta tähän päivään.

Tanskaksi hygge viittaa "arkiseen yhteenkuuluvuudentunteeseen" ja "miellyttävään ja erittäin arvostettuun turvallisuuden, tasavertaisuuden ja henkisen läsnäolon tunteeseen sekä spontaaniin, sosiaaliseen flow'hun". Hyggeä edustaa esimerkiksi lämpimään vilttiin kääriytyminen sadepäivän jälkeen tai kuulas sunnuntaibrunssi hyvien ystävien kanssa. Sitä voidaan käyttää myös verbinä, Nu skal vi hygge os!

Lähteet

Tanskalainen kulttuuri
Norjalainen kulttuuri
Mikkelin viljasiilot ja valssimylly

Mikkelin viljasiilot ja valssimylly olivat rakennuskokonaisuus Mikkelissä Mannerheimintien ja Raatihuoneenkadun kulmauksessa. Rakennukset purettiin talven 2018–2019 aikana. Tontille tulee taidemuseo, palvelutalo Saga, pysäköintilaitos ja asuinkerrostalo, joka muistuttaa vanhoja viljasiiloja. Rakennukset saivat purkuluvan, vaikka säilyttämistäkin pohdittiin. Valssimyllyn vanhemman osan oli suunnitellut arkkitehti Väinö Vähäkallio.

Rakennusten purkutyömaata oli valmisteltu syyskuussa 2018, ja purkaminen saatiin päätökseen kevättalvella 2019.

Myllyrakennuksen oli rakennuttanut Savon Valssimylly Oy vuonna 1921 Mannerheimintien varteen, suunnittelijana arkkitehti Väinö Vähäkallio. Alkuperäisen rakennuksen vasemmalle puolelle tehtiin jatko-osa vuonna 1941, jolloin myllyn omisti Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta. Teräsbetonirakenteisen siilorakennuksen pääpiirustukset ovat signeeranneet 1963 SOK:n rakennusosastolla Armas Lehtinen ja Arthur Elg.

Vuonna 2015 pidetyn tarjouskilpailun ehtona oli rakennusten säilyttäminen. Ely-keskus ja Museovirasto vastustivat purkamista. Tutkimukset osoittivat, ettei siilon sisäosien mikrobeja pystytä poistamaan, ja toisaalta valssimylly ei kestä uudisrakentamisen yhteydessä aiheutuvaa tärinää ja se oli arvioitua huonommassa kunnossa, joten rakennukset saivat purkuluvat.

Tällä hetkellä siiloja ei enää ole, ja tilalle ollaan rakentamassa kerrostaloa, joka muistuttaa siilojen muotoa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Mikkelin vijasiilojen historiaa , Mikkelin Siilot
Mikkelin satama-alueen Mannerheimintien ja rautatiealueen rakennushistoriaa, Mikkelin kaupunki

Mikkelin rakennukset ja rakennelmat
Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat
Maatalousrakennukset
Väinö Vähäkallion suunnittelemat rakennukset
Savilahti (Mikkeli)
Oskolan taistelu

Oskolan taistelu käytiin 4. huhtikuuta 1742 pikkuvihan aikaan Loitimon jäällä. Johtajina talonpojilla oli keskijärveläinen Erkki Sallinen, röksäläinen Olli Haapalainen ja pari ilomantsilaista miestä. Aseitakin saatiin mutta ei riittävästi. 300-miehinen talonpoikaisjoukko hyökkäsi seitsemän komppaniaa ja 300 hiihtäjää käsittäneen vihollisen kimppuun Oskolassa, missä venäläiset lopulta onnistuttiin karkottamaan.

Taistelun jälkeen
Öllölän Poukkurinteellä, jossa käytiin yöllä 3.-4. huhtikuuta 1742 kahakka, jossa Sallinenkin oli mukana, talonpoikaissoturit vielä lisäsivät mainettaan uudella voitolla. Luutalahdellakin käytiin kahakkaa 6.-7.4 Luutalahden rannalla Öllölänniemen rantatöyräällä.

Lähteet 

 Sotahistoria. Kiihtelysvaara-Seura ry
 Kylien historiaa. www.etelaisetkylat.fi
 Juvonen, Jaana: Vanhan Tohmajärven historia
 Sotahistoriallinen Aikakauskirja 5, 1986

1742
Suomen taistelut
Venäjän taistelut
Lähde (liikekeskus)

Lähde on Rajamäelle syyskuussa 2018 valmistunut liikekeskus, jonka avajaiset pidettiin 11. lokakuuta. Pääliikkeinä toimivat K-Supermarket ja S-market. Muita palveluja ovat R-kioski, Hesburger, Kotipizza, Rajamäen apteekki, Instrumentarium ja Pieni Hoitohuone. Liikekeskuksen edessä sijaitsee Otto-automaatin käteisnoutopiste. Alueelle tulee esimerkiksi viljelypalstoja asukkaiden käyttöön. Alueen suunnittelussa näkyvät kuntalaisten kanssa kehitetyt teemat.

Lähteet 

Nurmijärven kauppakeskukset
Rajamäki
Arthur Rickhard Ramsay

Arthur Rickhard (Richard, Rikhard) Ramsay (3. huhtikuuta 1838 Kuopio – 22. joulukuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa.

Ramsayn vanhemmat olivat  Kuopion läänin kuvernööri Gustaf Adolf Ramsay ja Vendla Gustava von Essen. Hänen puolisonsa vuodesta 1897 oli Agatha Magdalena Augusta von Knorring (k. 1936). Kenraalimajuri Gustaf Adolf Ramsay oli hänen veljensä. Ramsay tuli oppilaaksi Suomen Kadettikouluun 1849 ja hänet ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi 1858. Luutnantiksi Ramsay ylennettiin 1865 ja kapteeniksi 1874. Suomen tarkk’ampujapataljoonassa palvellut Ramsay osallistui komppanianpäällikkönä Turkin sotaan 1877–1878. Everstiluutnantiksi ylennettynä hän oli Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan komentaja vuodesta 1880. Everstiksi 1882 ylennetty Ramsay erosi sotapalveluksesta 1891 kenraalimajurina. 

Ramsay edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset aateliset
 Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Conrad

Conrad ja Konrad ovat sukunimiä seuraavilla:

Conrad
 Con Conrad (1891–1938), yhdysvaltalainen lauluntekijä
 Didier Conrad (s. 1959), ranskalainen sarjakuvataiteilija
 Franz Conrad von Hötzendorf (1852–1925), Itävalta-Unkari armeijan pääesikunnan päällikkö ensimmäisen maailmansodan puhjetessa
 James Conrad (s. 1999), yhdysvaltalainen frisbeegolfaaja ja maailmanmestari
 Jimmy Conrad (s. 1977), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
 Joseph Conrad (1857–1924), puolalaissyntyinen brittiläinen kirjailija
 Kent Conrad (s. 1948), yhdysvaltalainen poliitikko
 Lars Conrad (s. 1976), saksalainen uimari
 Lauren Conrad (s. 1986), yhdysvaltalainen televisioesiintyjä
 Michael Conrad (1925–1983), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Pete Conrad eli Charles Conrad (1930–1999), yhdysvaltalainen astronautti
 Reinaldo Conrad (s. 1942), brasilialainen kilpapurjehtija
 William Conrad (1920–1994), yhdysvaltalainen näyttelijä

Konrad tai Konrád
 Branislav Konrád (s. 1987), slovakialainen jääkiekkomaalivahti
 Ferenc Konrád (1945–2015), unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja
 György Konrád (s. 1933), unkarilainen kirjailija
 János Konrád (1941–2014), unkarilainen vesipalloilija ja uimari
 Patrick Konrad (s. 1991), itävaltalainen maantiepyöräilijä

Kuvitteelliset henkilöt
 Hermes Conrad, kuvitteellinen hahmo Futurama-televisiosarjassa.

Paikkoja
 Conrad (Iowa), paikka Iowan osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Conrad (Montana), paikka Montanan osavaltiossa Yhdysvalloissa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Naarajärvi (täsmennyssivu)

Naarajärvi tarkoittaa seuraavia:

 Naarajärvi, Pieksämäen osa
 Naarajärvi, järvi Ylöjärvellä
 Naarajärvi, järvi Hämeenlinnassa Rengon kylän lähellä Viialan kulmakunnalla
 Naarajärvi, järvi Jämsässä
 Naarajärvi, järvi Keuruulla
 Naarajärvi, järvi Kinnulassa
 Naarajärvi, järvi Kuopiossa
 Naarajärvi, järvi Pieksämäellä
 Naarajärvi, järvi Äänekoskella
 Pieni Naarajärvi, järvi Kinnulassa
 Pikku Naarajärvi, järvi Pirkanmaalla Orivedellä 
 Iso Naarajärvi, järvi Pirkanmaalla Orivedellä.

Katso myös
 Naarajärven vankila
 Naarajärven sotavankileiri
 Naarjärvi, järvi Salossa

Järvien täsmennyssivut
Suomen presidenttien hautamuistomerkit

Suomen presidenttien hautamuistomerkit on luettelo Suomen tasavallan presidentteinä toimineiden henkilöiden hautamuistomerkeistä. Suomen edesmenneet presidentit on kahta lukuun ottamatta haudattu Helsinkiin, Hietaniemen hautausmaalle. Kyösti Kallion viimeinen leposija on Nivalassa ja P. E. Svinhufvud on haudattu Luumäelle.

Presidenttien puolisot Kaisa Kallio, Anna Paasikivi, Alli Paasikivi, Signe Relander, Gerda Ryti, Hedvig Ståhlberg, Ester Ståhlberg ja Ellen Svinhufvud on haudattu samaan hautaan kuin heidän miehensäkin. Sylvi Kekkonen on haudattu äitinsä suvun hautaan Hietaniemeen.

Muistomerkit

Katso myös 
 Luettelo Suomen presidenttien muistomerkeistä

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen presidentit
Hautamuistomerkit
Nina Kivi

Nina Kivi (s. 1968) oli Kokemäen kaupunginjohtaja. Kokemäen kaupunginvaltuusto valitsi hänet yksimielisesti kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2018, ja hän joutui irtisanoutumaan syyskuussa 2020 luottamuspulan takia. Kivi on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri ja rakennusinsinööri. Kivi on puoluetaustaltaan sitoutumaton. Kivi oli Kokemäen ensimmäinen naiskaupunginjohtaja.

Kivi siirtyi kaupunginjohtajaksi Hämeen liiton projektiasiantuntijan tehtävästä. Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa Tuusniemellä vs. kunnanjohtajana ja vs. hallintojohtajana ja Valkeakoskella vs. hallintojohtajana.

Lähteet 

Kokemäen kaupunginjohtajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1968 syntyneet
Satakylät

Satakylät ry on vuonna 1999 perustettu maakunnallinen kylien yhteenliittymä, jonka tarkoituksena on edistää Satakunnan maaseudun asukkaiden omatoimisuutta ja alueen elinkelpoisuutta. Yhdistys toimii kylä- ja asukastoimintaan liittyvien yleisten ja yhteisten asioiden edunvalvojana ja ajatusten välittäjänä. Satakylät on myös kylätoimikuntien tai niiden toimintaa lähellä olevien järjestöjen toimiala- ja yhteistyöelin.
 
Satakylien toimintaa suunnittelee ja johtaa syyskokouksessa vuosittain valittava yhdistyksen puheenjohtaja ja hallitus.

Vuoden kyläteko
Satakylät ry jakaa joka toinen vuosi Vuoden kyläteko -tunnustusta jonkin satakuntalaiskylän elinolojen parantamisesta. Vuoden Kyläteoksi valitaan teko, jolla on ollut koko kyläyhteisön kannalta merkittävä myönteinen vaikutus. 500 euron palkinnon saaja valitaan kyläyhdistysten laatimien hakemusten perusteella.

Vuoden kylätoimija
Vuonna 2009 Satakylät ry alkoi jakaa Vuoden kylätoimija -tunnustusta maakunnan aktiivisille kyläyhdistysihmisille. Silloin palkittiin Regina Wittsberg Ahlaisista ja Pirkko Ketola Euran Mannilasta, vuonna 2011 Timo Sorvali Tykköön seudun kyläyhdistyksestä, vuonna 2013 Reino Leppiniemi Ahlaisten kyläyhdistyksestä, vuonna 2015 Åke Vastavirta Rauman Sorkan kyläyhdistyksestä ja vuonna 2017 Eila Lännistö Rauman Kauklaisten kyläyhdistyksestä.

Vuoden maakuntakylä

Vuonna 1994 aloitettua Vuoden maakuntakylä -kilpailua Satakylät ry järjestää yhteistyössä Satakuntaliiton kanssa. Satakylät ry vastaa kilpailun käytännön järjestelyistä, ja Satakuntaliitto palkitsee maakuntakylän 3 400 euron palkinnolla.

Avoimet kylät -tapahtuma
Vuodesta 2013 Satakylät ry on järjestänyt Avoimet kylät -kesätapahtumaa, josta tuli vuonna 2015 valtakunnallinen. Vuonna 2016 tapahtumassa oli mukana yli 400 kylää 17 maakunnasta.

Sankariyhdistykset-lehti
Kesällä 2018 ilmestyi ensimmäinen numero Satakylät ry:n, Satakunnan ELY-keskuksen ja Satakunnan Leader-ryhmien yhteisestä tiedotuslehdestä Sankariyhdistykset.

Hallitus
SataKylien hallituksen kokoonpano 2018:
Paavo Törmälä (puheenjohtaja), Huittinen
Kaarina Talola, Pori
Sari Uoti, Eura
Päivi Metsätähti, Rauma
Riitta Tuomela, Pori
Mimmi Virtanen, Pori
Päivi Hietapakka, Jämijärvi
Timo Sorvali, Jämijärvi
Reijo Siltala, Kokemäki

Lähteet

Suomalaiset järjestöt
Satakunta
Kylätoiminta
HMS Gladiolus (1915)

HMS Gladiolus (viirinumerot T50 ja T38) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1915 vesillelaskettu Arabis-luokan sluuppi, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus 

Alus tilattiin heinäkuussa 1915 Charles Connell and Companyltä. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta.

Palvelus 
Alus siirrettiin toukokuussa 1920 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa risteilijänä nimellä NRP República. Alus poistettiin palveluksesta 1939.

Päälliköt 
Aluksen päällikköinä olivat:
Frederic B. Coppin 30. joulukuuta 1915 - 10. toukokuuta 1917
Horace Walker 15. toukokuuta 1917 - 16. huhtikuuta 1918
Ralph H. Deane 16. huhtikuuta - 2. elokuuta 1918

Lähteet

Viitteet 

Arabis-luokan sluupit
Marja Kurki

Marja Kurki (s. 1939 Viipuri) on suomalainen itseoppinut muotisuunnittelija ja yrittäjä, joka tunnetaan silkkihuiveihin ja -solmioihin erikoistuneen Marja Kurki Oy:n perustajana. 

Ekonomiksi opiskellut Kurki perusti yrityksensä vuonna 1976 hankittuaan vaatealan kokemusta Kuusisen suunnittelijana. Tuotantoyhteistyön kiinalaisten kanssa hän aloitti jo 1979, ja nykyisin Kiina on myös yrityksen tärkein markkina-alue. Hän myi yrityksensä vuonna 1988 Marimekolle, mutta hänen poikansa Tapani Kurki osti sen Kirsti Paakkaselta vuonna 1991 äitinsä tietämättä. Tapani Kurki ryhtyi toimitusjohtajaksi, ja hänen vaimostaan Satu Kurjesta tuli yrityksen taiteellinen johtaja. Tuotteet suunnitellaan Suomessa ja valmistetaan Italiassa, Kiinassa, Etelä-Koreassa sekä Intiassa. Yrityksellä on Suomessa parikymmentä työntekijää, Kiinassa yli sata. Kiinan tavarataloissa Marja Kurki -brändillä on kymmeniä shop-in-shopeja, ja 70 prosenttia noin 9 miljoonan euron vuosiliikevaihdosta tulee Aasian maista. Huivien, solmioiden ja taskuliinojen lisäksi tuotteisiin kuuluvat laukut, ja vuonna 2015 yritys laajeni koruihin.

Vuonna 2006 Marja Kurki Oy:lle myönnettiin Kultainen vaatepuu. Keväällä 2012 Otava julkaisi Marja Kurjen elämäkertateoksen Silkkitieni.

Lähteet

Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset muotisuunnittelijat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Liljankukka (kappale)

Liljankukka on Toivo Kärjen säveltämä ja Kerttu Mustosen sanoittama tangolaulu vuodelta 1945. Alkuperäisellä levytyksellä laulaa Henry Theel. Kappaleesta on sittemmin tehty useita muitakin levytyksiä, joista tunnetuimpiin kuuluu Markus Allanin versio vuodelta 1963. Henry Theel teki kappaleesta paremmalla äänitystekniikalla uuden levytyksen vuonna 1983. Reijo Taipale lauloi Liljankukkaa tanssilavoilla jo uransa alkupuolella ja levylle vuonna 1988. Muita laulun levyttäneitä ovat esimerkiksi Eino Grön (1977), Paula Koivuniemi (1973) ja M. A. Numminen (1968). Nummisen versiossa sanoitus poikkeaa huomattavasti Mustosen alkuperäisestä tekstistä, koska Numminen on tehnyt osan sanoituksesta itse. Vuonna 1977 Päivi Kautto-Niemi levytti Paul Fagerlundin kappaleesta sovittaman ajan muodin mukaisen diskoversion.

Umberto Marcato käänsi Liljankukan italiaksi vuonna 1963. Tämä versio julkaistiin Philips-levymerkillä.

Lähteet

Toivo Kärjen säveltämät kappaleet
Kerttu Mustosen sanoittamat kappaleet
Vuoden 1945 kappaleet
Tangot
Lituya Bayn megatsunami

Lituya Bayn megatsunami oli maanjäristystä seurannut tsunami Alaskan rannikolla 9. heinäkuuta 1958 paikallista aikaa. Sen magnitudi oli 7,9 ja intensiteetti luokkaa XI. Kolme henkeä kuoli Khantaak Islandilla ja kahden kadonneen oletettiin kuolleen heidän huuhtouduttuaan hyökyaallon mukana Lituya Bayssa. Merenalaisia kaapeleita katkesi Haines-Skagwayn alueella. Pelicanissa ja Sitkassa raportoitiin lieviä vahinkoja.

Lahdessa tiedetään ennenkin sattuneen vastaavia maanvyöryjä, mutta vuonna 1958 saatiin ensimmäistä kertaa tarkkoja tietoja.

Tsunami 
Järistyksen voima laittoi liikkeelle yli 30 miljoonaa kuutiometriä kiveä poukaman reunoilta. Pudotusta lahteen oli enimmillään noin 900 metriä. Vyöryä seurannut hyökyaalto nousi yli 500 metriin tuhoten tieltään kaikki puut ja muun kasvillisuuden. Muita maanvyöryjä havaittiin vielä yli 240 kilometriä järistyksen keskipisteestä.

Lahdessa oli tapahtuma-aikaan kolme kalastusvenettä, joista yksi upposi, mutta sen matkustajat onnistuivat pelastautumaan. Yksi vene ja kaksi siinä ollutta matkustajaa katosi.

Lähteet 

Alaskan historia
Maanjäristykset Yhdysvalloissa
1900-luvun maanjäristykset
Vuoden 1958 luonnonmullistukset
Sulo Santeri Salmensaari

Sulo Santeri Salmensaari, vuoteen 1904 Sundholm (10. marraskuuta 1874 Jyväskylä – 24. joulukuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos ja Suomen Vapaakirkon ensimmäinen johtaja.

Henkilöhistoria
Salmensaaren vanhemmat olivat puuseppä Heikki Sundholm ja Amanda Matilda Sandberg.   Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1900 oli Augusta Maria Hiltunen (k. 1922) ja toinen vuodesta 1928 Tyyne Liisa Thurman (k. 1966). Salmensaari tuli ylioppilaaksi 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän toimi opettajana ja saarnaajana ja opiskeli lähetysopistossa Lontoossa. Suomen Vapaan Lähetyksen sihteerinä hän toimi vuoteen 1908. Käyrän kasvatuslaitoksen johtaja Salmensaari oli 1908–1912 ja Kotiniemen 1914–1918. Hän toimi Kouluhallituksen lastensuojeluosastolla kouluneuvoksena 1918–1924. Sosiaaliministeriön lastensuojelun tarkastaja, ylitarkastaja ja lopuksi raittius- ja alkoholiasioiden osaston päällikkö Salmensaari oli 1924–1941. Hän oli Suomen Vapaakirkon esimies vuodesta 1923 aina vuoteen 1954 asti.

Teoksia
Salmensaari oli Lastensuojelulehden toimittaja 1923–1936 ja julkaisi sekä lastensuojeluun että kirkolliseen työhön liittyviä teoksia:
 Kasvatus pahantapaisuuden ehkäisijänä, 1915
 Myöskin jaloa työtä, 1916
 Poikakysymys, 1921
 Yksi on tarpeellinen, 1942
 Suomen Vapaakirkko: piirteitä sen synnystä ja kehityksestä, 1957

Lähteet

Suomen Vapaakirkko
 Suomalaiset virkamiehet
 Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
 Suomalaiset tietokirjailijat
 Suomalaiset toimittajat
 Suomalaiset opettajat
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Fernando Clavijo Batlle

Fernando Clavijo Batlle (s. 10. elokuuta 1971) on espanjalainen poliitikko. Clavijo Batlle oli Kanariansaarten itsehallintoalueen johtaja 2015–2019.

Clavijo Batlle on suorittanut taloustieteen tutkinnon Universidad de La Lagunassa.

Lähteet

Viitteet 

Espanjalaiset poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Pormestarit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Markku Lehto

Markku Lehto (s. 9. joulukuuta 1941 Uusikaupunki) on suomalainen virkamies. Hän toimi sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä vuodesta 1994 vuodenvaihteeseen 2006–2007, jolloin jäi eläkkeelle.

Ura 
Lehto on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori, pääaineenaan sosiaalipolitiikka. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1971. Samana vuonna alkoi hänen uransa sosiaali- ja terveysministeriössä, jossa hän ehti toimia erikoistutkijana, suunnittelupäällikkönä ja osastopäällikkönä ennen nimitystään kansliapäälliköksi vuonna 1994. Lehto seurasi tehtävässä Heikki S. von Hertzeniä, jonka sijaisena hän oli jo aiemmin toiminut.

Lehto on puoluetaustaltaan keskustalainen. Hän liittyi puolueeseen opiskeluaikanaan, mutta erosi sen jäsenyydestä 1980-luvulla. Jäätyään ministeriöstä eläkkeelle hän toimi Vanhasen II hallituksen asettaman, sosiaaliturvan kokonaisuudistusta valmistelleen Sata-komitean päätoimisena puheenjohtajana vuosina 2007–2009. Vuosina 2009–2010 Lehto toimi Lahden seudun avustavana kuntajakoselvittäjänä Osmo Soininvaaran ollessa päävastuullinen kuntajakoselvittäjä. Hän on ollut myös Valtakunnallisen terveydenhuollon eettisen neuvottelukunnan ETENEn puheenjohtaja vuosina 2006–2014 ja Vanhustyön keskusliiton valtuuston puheenjohtaja vuosina 2009–2018. Vuosina 1981–1986 ja 1991–1994 hän johti Vanhustyön keskusliiton johtokuntaa.

Lehto on Helsingin ja Turun yliopistojen sosiaalipolitiikan dosentti. Hän on kirjoittanut alalta useita artikkeleita ja kirjoja.

Yksityiselämä 
Lehto on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.

Lähteet 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Paddington (elokuva)

Paddington on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, jonka on ohjannut Paul King. Elokuva perustuu Michael Bondin luomaan hahmoon Karhuherra Paddington. Tapahtumat sijoittuvat Lontooseen, jonne Karhuherra Paddington saapuu.

Näyttelijät

Suomenkieliset ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 

Vuoden 2014 ranskalaiset elokuvat
Vuoden 2014 brittiläiset elokuvat
Elokuvat karhuista
Brittiläiset komediaelokuvat
Ranskalaiset komediaelokuvat
Lastenelokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Perille

Perille on Suomen kauko- ja lähiliikenteen sekä Tallinnan lähiliikenteen kokoava matkustamisen hakupalvelu ja reittiopas, jonka avulla matkustaja voi suunnitella matkoja, vertailla hintoja sekä ostaa matkalippuja. Maksuttomalla Perille-sovelluksella ja osoitteessa www.perille.fi toimiva palvelu auttaa matkustajaa löytämään sopivimman reitin, kulkuvälineen ja matkalipun Suomessa sekä suositulla Helsinki-Tallinna-reitillä. Palvelun avulla voi verrata bussien, junien, lentojen, laivojen, lauttojen ja taksien hintoja, matkustusaikoja, matkan kestoa ja matkustustapojen ympäristövaikutuksia. Vaihtoehtoja voi verrata myös omaan autoon. 

Perille-palvelu aloitti toimintansa vuonna 2016. Palvelua ylläpitää ja kehittää suomalainen startup-yritys Perille Mobility Services Oy.

Lähteet  

Joukkoliikenne
Lego elokuva 2

Lego elokuva 2 () on vuonna 2019 valmistunut animaatioelokuva. Se on jatko-osa vuonna 2014 julkaistuun Lego-elokuvaan. Elokuva sai ensi-iltansa 8. helmikuuta 2019.

Elokuvassa on eri ohjaaja (Mike Mitchell) mutta samat pääosien ääninäyttelijät kuin sen edeltäjässä. Siinä on monia lauluja. Episodi-verkkolehden arvostelussa Maria Lättilä antoi sille neljä tähteä ja kehui elokuvan monitasoisuutta: kepeän rallattelun alla on pohdiskelua sukupuolirooleista.

Juoni 
Palikkalaan hyökkää Lego DUPLO alieneita ulkoavaruudesta. Lucy, Batman, Benny ja Unikitty kaapataan leluavaruuteen ja Emmet lähtee heitä pelastamaan.

Ääninäyttelijät

Lähteet 

Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Vuoden 2019 australialaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintakomediat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Post-apocalypse-elokuvat
Elokuvat aikamatkustuksesta
Leluihin pohjautuvat elokuvat
Lego
3D-elokuvat
IMAX-elokuvat
Sonja Vectomov

Sonja Vectomov (s. 21. toukokuuta 1979) on tšekkiläis-suomalainen elektronisen musiikin artisti ja säveltäjä. Hänen perheensä juuret ulottuvat syvälle klassisen musiikin maailmaan. Vectomov on naimisissa yhdysvaltalaisen kirjailijan ja kapellimestarin, David Woodardin kanssa. Kitaristi Vladimír Večtomov ja kuvanveistäjä Sonja Vectomov ovat Sonja Vectomovin vanhempia.

Koulutus
Vectomov opiskeli Norwich University of the Arts -yliopistossa valmistuen humanististen tieteiden kandidaatiksi (Bachelor of Arts with Honours) vuonna 2005.

Ura
Vectomovin musikaaliset kokeilut alkoivat Suomessa 1980-luvulla musique concrète projekteilla, kotona äänitetyillä nauhoilla, esiintymisillä kiertueilla neljän vuoden ajan lapsikuoro Vox Aurean kanssa Kari Ala-Pölläsen johdolla, sekä viulun- sekä pianonsoiton opiskelulla Jyväskylän musiikkiopistossa, jossa myös Vectomovin isä Vladimír Večtomov opetti klassista kitaraa. Vectomovin säveltäjäisoisä, Ivan Večtomov, toimi sellistinä Tšekin filharmonisessa orkesterissa 22 vuoden ajan. Sellisti Saša Večtomov on Sonja Vectomovin setä.

Vectomov muutti Prahaan 1990-luvun puolivälissä ottaakseen ykkösviulun paikan Mirko Škampan johtamassa Pražský studentský orchestr -orkesterissa. Samanaikaisesti Vectomov seurasi aktiivisesti elektronisen musiikin kehitystä Suomessa ja Englannissa.

Sooloartistina Vectomovin konsertit muuttuvat ajoittain osaksi taideinstallaatiota, esimerkiksi konserttitilan muodonmuutos salongiksi. Vectomovin musiikkillisia vaikutteita ovat mm. Conlon Nancarrow ja David Byrne.

Lamprophrenia
Vectomovin kokeellisen debyyttialbumin nimi perustuu hänen itse keksimäänsä uudissanaan, jossa Vectomov yhdistelee uuslatinan ja kreikan kielen sanoja lampron (kirkas) ja phrenia (mieli). Levy sisältää elektronisia sävellyksiä vokaalien kera, mitä on arvosteltu musiikillisesti ennaltaanarvaamattomaksi, sekä “täydeksi odottamattomia käänteitä.”

Ensimmäinen single “Two in One”, jonka musiikkivideon ohjasi Mika Johnson ja jossa esiintyy ballerinalegenda Jana Andrsová, “kertoo tarinan kuolemasta ja transfiguraatiosta, lajien välisestä karmasta, sekä kasvien tietoisuudesta—tämä Lamprophrenian esikois-single muodostuu pulssimaisista syntetisaattorirytmeistä, viuluista, violasta, harmonikasta, mandoliinista sekä Vectomovin monitasoisesta äänestä."

Muuta
Kuten molemmat vanhempansa, Vectomov on myös pedagogi. Hän on kehittänyt musiikki workshoppeja työskennellen erityisoppilaiden, sekä vähempiosaisten romanilasten parissa Kutná Horassa, Tšekissä.

Vectomov tekee cameon Andrea Culkován vuonna 2016 julkaistussa dokumenttielokuvassa H*art On, joka kuvaa lähes tuntemattomaksi jäänyttä 1900-luvun alun kirjailijaa Milada Součková, sekä tämän aviomiestä, Devětsil-ajan taidemaalari Zdeněk Rykriä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Uneventful Records, Sonja Vectomov
 Sonja Vectomov, "Two in One" (YouTube), 2016, 3:34 min.

Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset elektronisen musiikin artistit
Ruusut (albumi)

Ruusut on Ruusut-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 31. elokuuta 2018. Musiikkilehti Rumban kriitikot äänestivät sen vuoden 2018 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Albumi nousi Suomen virallisella albumilistalla ensimmäisellä listaviikollaan sijalle 3. Levyn molemmat vinyylipainokset ovat loppuunmyytyjä. Albumi voitti vuoden 2019 Emma Gaalassa Kriitikoiden valinta -palkinnon.

Vastaanotto

Kappaleet 
 Käärmeen Sisällä
 Bubo Bubo
 Glitchit
 555 (mukana Paperi T)
 Muiden Musta
 Suden Suu
 Toyota Celica
 Siamilaiset
 Iltoja Pitkin
 Ristilukki
 Kyklooppi

Lähteet 

Vuoden 2018 esikoisalbumit
Suomalaiset elektronisen musiikin albumit
Suomalaiset popalbumit
Lampaanlatina

Lampaanlatina on leikkikieli. Siinä vaihdetaan kahden tai peräkkäisen sanan alkuäänteet keskenään.

Esimerkkejä 

 Minä osaan puhua lampaanlatinaa -  Onä misaan lahua pumpaanlatinaa 
 Keltainen auto - Altainen keuto 

Leikkikielet
Partalisko

Partalisko eli idänparta-agama (Pogona barbata) on agamien heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan Australian itä- ja kaakkoisosissa. Sillä on piikkinen kaulapussi, jonka se voi pullistaa asettuessaan samanlaiseen uhkausasentoon kuin kauluslisko. Naaras voi munia yhden lisääntymiskauden aikana kolme pesuetta, joista kukin koostuu 14–26 munasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Reptile Database: Pogona barbata 

Agamat
Megatrendi

Megatrendi yleinen kehityssuunta tai laaja muutosten kaari, joka tapahtuu maailmanlaajuisesti. Megatrendi on makrotason ilmiö, jolla odotetaan olevan suuria ja pitkäaikaisia vaikutuksia yhteiskunnassa. Kaupungistuminen ja digitalisaatio ovat tällä hetkellä eräitä megatrendejä.

Lähteet 

Tulevaisuus
Artifact

Artifact on Valve Corporationin kehittämä digitaalinen keräilykorttipeli.
Peli julkaistiin 28. marraskuuta 2018.

Pelin juoni perustuu Dota 2 -pelin universumiin. Monet pelin sankareista ovat Dota 2 -pelin hahmoja.

Pelin kehitys aloitettiin jo 2014 ja se julkistettiin The 2017 International Dota 2 Championships tapahtumassa elokuussa 2017.

Monista muista keräilykorttipeleistä Artifact eroaa siten, että se oli maksullinen. Lisäksi uusia kortteja ei saa ilman maksullisia lipukkeita. Pelin kortteja on mahdollista myydä ja ostaa Steamin kauppapaikalla.

Pelin julkaisun aikaan sen yhtäaikainen pelaajamäärä nousi 60 000 pelaajaan.
Vain kahdessa kuukaudessa julkaisusta peli oli menettänyt lähes kaikki pelaajansa.

Pelin epäonnistumisen jälkeen Valven tiimi alkoi kehittää uutta versiota, jossa korjattaisiin pelin ongelmia. Tätä "Artifact Foundry" -peliä kehitettiin noin puolitoista vuotta, jonka jälkeen Valve ilmoitti etteivät pelin pelaajamäärät ole sillä tasolla että kehitystä kannattaisi jatkaa.
4. maaliskuuta 2021 Valve ilmoitti sekä Artifactin että Artifact Foundryn kehityksen lopettamisesta. Alkuperäinen peli (Artifact Classic) julkaistiin ilmaispeliksi. Jokainen pelaaja saa kaikki kortit ilmaiseksi eikä pelissä voi tehdä enää ostoja eikä muutakaan maksullista sisältöä ole.
Uudempi Artifact Foundry julkaistiin samoin viimeistelemättömänä tuotteena.

Pelimekaniikat

Pelin kortit ja sankarit on jaettu neljään eri väriin, punainen, vihreä, musta ja sininen. Tämä mekaniikka vastaan Magicin eriväristä manaa tai muiden pelien hahmoluokkia. Pelissä on julkaisussa 280 eri korttia.

Pelaajan pakkaan valitaan 40 korttia, joista 5 on sankarikortteja. Nämä vastaavat Dota 2:n joukkueen viittä pelaajaa, jotka ohjaavat eri sankareita. Dotan tavoin pelikenttä on jaettu kolmeen kaistaan (lane), joille kullekin asetetaan yksi sankari. Jokaisella on kaistalla on 40 osumapisteen torni, jota pelaajan pitää suojella. Jos torni tuhoutuu, se korvautuu Ancient-hahmolla, jonka tuhoaminen voittaa pelin. Jokaisella kaistalla on oma manansa, joka lisääntyy yhdellä joka kierroksella.

Joka kerta pelaajan pelatessa kortin vuoro siirtyy vastustajalle. Kun molemmat ovat lopettaneet korttien pelaamisen, alkaa taisteluosuus, jossa sankarit ja käskyläiset (creep) ottavat yhteen. Jos kaistalla ei ole vastustajan hahmoja, ne hyökkäävät tornia vastaan. Vihollisen tuhoaminen antaa kultaa, kuten voi käyttää ostosvaiheessa sankarin varustamiseen ase-, panssari- tai lisätarvike-esineillä. 

Valve on toiminut pelin kehittämisessä yhteistyössä Magic The Gathering -pelin kehittäjä Richard Garfieldin kanssa.

Lähteet

Valven kehittämät videopelit
Digitaaliset keräilykorttipelit
Vuoden 2018 videopelit
Android-pelit
IOS-pelit
Linux-pelit
Windows-pelit
MacOS-pelit
Source-pelit
Verkkomoninpelit
Väinö Ossian Anthoni

Väinö Ossian Anthoni (19. helmikuuta 1868 Rauma – 15. maaliskuuta 1933 Toijala) oli suomalainen juristi, joka toimi muun muassa Rauman pormestarina.

Anthoni kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän sai varatuomarin arvon 1894 toimien sen jälkeen Artjärven ja Myrskylän nimismiehenä 1895–1896 sekä Korpilahden nimismiehenä 1896–1904. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Rauman raastuvanoikeuden oikeusneuvosmieheksi. Rauman pormestarina Anthoni toimi 1906–1915, jonka jälkeen hän oli tuomarina Ruoveden tuomiokunnassa 1915–1918 ja Tammelan tuomiokunnassa 1918–1933. Vuonna 1926 hänelle myönnettiin laamannin arvonimi.

Perhe 
Anthonin vanhemmat olivat Rauman kirkkoherra Berndt Johan Anthoni (1833–1905) ja Henrika Eleonora Östman (1837–1892). Hänen veljiään olivat sisällissodan aikana surmattu kihlakunnantuomari Henrik Bernhard Anthoni ja Hämeenlinnan lääninsairaalan alilääkäri Walter Einar Anthoni.

Anthoni avioitui Laelia Sahlbergin (1876–1940) kanssa vuonna 1898. Perheeseen syntyi seitsemän lasta, joista tunnettuja ovat Lentosotakoulun komentajana toiminut kapteeni Armas Anthoni, everstiluutnantti Väino Anthoni sekä Valtiollisen poliisin päällikkönä jatkosodan aikana toiminut Arno Anthoni.

Lähteet 

Suomalaiset tuomarit
Rauman pormestarit ja kaupunginjohtajat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Into the Pitch Black


Into the Pitch Black  on Mors Subitan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. huhtikuuta 2018 levymerkillä Inverse Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Eemeli Bodde – laulu
 Mika Lammassaari – kitara, laulu
 Mika Junttila – bassokitara
 Ville Miinala – rummut

Lähteet 

Vuoden 2018 albumit
Mors Subitan albumit
P-Bentsokinoni

p-Bentsokinoni eli 1,4-bentsokinoni (C6H4O2) on kinoneihin kuuluva tyydyttymätön orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja polymeroitumisenestoaineena. 1,4-bentsokinonia esiintyy myös kasveissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Ominaisuudet 
p-Bentsokinoni on huoneenlämpötilassa kirkkaankeltaista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on pistävä kloorinkaltainen haju. p-Bentsokinoni ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Aineen reaktiot ovat tyypillisiä α,β-tyydyttymättömille ketoneille. Sillä tapahtuu muun muassa additioreaktioita karbonyyliryhmään ja konjugaattiadditioita. p-Bentsokinoni on hapetin ja pelkistyy näissä reaktioissa hydrokinoniksi. p-Bentsokinoni on voimakkaasti ärsyttävää ja sille altistumisesta voi seurata yskää, kurkkukipua, hengityksen vaikeutumista, vatsakipuja ja huonovointisuutta.

Valmistus ja käyttö 
Ensimmäisen kerran p-bentsokinonia valmistettiin vuonna 1838 hapettamalla kiinihappoa mangaanidioksidilla. Nykyään teollinen valmistus perustuu suurelta osin fenolin hapetukseen. Aikaisemmin myös aniliinin hapetusta on käytetty. Tuote puhdistetaan vesihöyrytislauksella.

p-Bentsokinonista valmistetaan muun muassa hydrokinonia ja väriaineita. Sitä käytetään myös polymeroitumista estävänä aineena, hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä, analyyttisessä kemiassa reagenssina ja apuaineena liimoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Human Metabolome Database: Quinone 
Food Component Database (FooDB): 1,4-Benzoquinone 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): p-Benzoquinone 
ChemBlink: 1,4-Benzoquinone 
PheroBase: Semiochemical - 1,4-benzoquinone 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 1,4-Benzoquinone 

Orgaaniset yhdisteet
St Mary-le-Bow

St Mary-le-Bow on vuonna 1683 valmistunut kirkko Lontoon Cityn Cheapside-kadun varrella. Sen on suunnitellut Christopher Wren. Samassa paikassa on saattanut olla kirkko jo saksilaisajalla, ja kun Vilhelm Valloittaja saapui Lontooseen, hän määräsi uuden kirkon rakennettavaksi siihen. Silloisen kirkon rakennuttaja oli Canterburyn arkkipiispa Lanfranc. Kirkon piirustukset suunnitteli ehkä Rochesterin piispa Gandulf, joka suunnitteli myös Lontoon Towerin.

Keskiaikainen kirkko vaurioitui tornadossa vuonna 1091 ja tulipalossa vuonna 1196, jonka jälkeen rakennettiin uusi. Lontoon suuren palon jälkeen Christopher Wren suunnitteli barokkityylisen St Mary-le-Bow’n, jonka esikuvana hän käytti Rooman Maxentiuksen basilikaa, vaikkei ollutkaan sitä koskaan omin silmin nähnyt. St Mary-le-Bow tuhoutui saksalaisten pommituksessa 10.–11. toukokuuta 1941. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1956–1964, osin ulkomaisella rahoituksella. Kirkon kellot, joita on kaksitoista, valettiin vuonna 1956. Vanhoina aikoina kelloja soitettiin aina iltayhdeksältä, jolloin työpäivä päättyi ja kaupungin portit suljettiin. Kirkon nykyinen krusifiksi on lahja Saksan liittotasavallan kansalaisilta.

Normanniajalla kirkon nimi oli Sancta Maria de Arcubus (”Kaarten Pyhä Maria”), joka myöhemmin muuntui samaa tarkoittavaan muotoon St Mary-le-Bow. Nimityksen perustana olivat kirkon näyttävät holvikaaret. Tästä tulee nimitys myös kirkolliselle oikeusistuimelle Arches Courtille, joka kokoontuu St Mary-le-Bow’ssa.

St Mary-le-Bow -kirkkoon liittyy paljon lontoolaista kansanperinnettä. Sen kellojen ääni saa päähenkilön palaamaan kaupunkiin Riku Huittisesta (Dick Whittington) kertovassa sadussa. Lastenlaulussa ”Oranges and Lemons” mainitaan useita kirkkoja, joista yksi on Bow. Aidon cockneyn puhujan määritelmänä on vanhastaan pidetty sitä, että henkilön pitää olla syntynyt niin lähellä Bow’ta, että kellojen ääni kuuluu sinne missä hän syntyi.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kirkon verkkosivut

Grade I -luokan rakennukset Lontoon Cityssä
Lontoon kirkot
Siniset Naiset

Siniset Naiset on Sinisen tulevaisuuden naisjärjestö. Yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja oli poliittisena asiantuntijana puolueen eduskuntaryhmässä työskennellyt  Marja Nousiainen. Häntä seurasi tehtävässä Minna Kuusjärvi kesäkuussa 2019.Järjestö perustettiin 30. marraskuuta 2017.

Puheenjohtajat 
 Marja Nousiainen 2017–2019
 Minna Kuusjärvi 2019–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Siniset Naiset

Suomalaiset poliittiset naisjärjestöt
Korjausliike
Ylivieskan kirkon tuhopoltto

Ylivieskan kirkon tuhopoltto oli maaliskuussa 2016 tapahtunut tuhopoltto. Tuhopolton kohteena oli Ylivieskan kirkko.

Tapahtumien kulku
26. maaliskuuta 2016 kello 18 mies lähti kotoaan autolla, mukanaan kanisteri ja rautakanki. Noin kello 18.40 mies haki huoltoasemalta kanisteriin bensiiniä. Saavuttuaan kirkolle hän pääsi sinne sisään sakastin ovesta noin tunnin murtautumisyritysten jälkeen. Päästyään sisälle kirkkoon mies sytytti sen palamaan bensiinin avulla ja poistui rakennuksesta viiden minuutin kuluessa. Kirkosta poistuttuaan mies soitti itse hätäkeskukseen. Vain kaksi minuuttia miehen ilmoituksesta hätäkeskus sai useita soittoja kirkon tulipalosta. Kirkko tuhoutui tulipalossa täysin, mutta mies otettiin tekopaikalta kiinni noin kello 20.

Puhelu hätäkeskukseen

Tekijä 
Tekijä oli vuonna 1989 syntynyt pohjoispohjalainen mies. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos totesi miehen syyntakeettomaksi. THL:n lausunnossa todettiin, että mies ei ymmärtänyt tekonsa tosiasiallista luonnetta. Mies oli sairastanut paranoidista skitsofreniaa vuodesta 2013.

Tuomio oikeudessa 
Ylivieska-Raahen käräjäoikeus tuomitsi miehen syyllistyneen syyntakeettomana törkeään vahingontekoon. Oikeus totesi miehen sytyttäneen Ylivieskan seurakunnan omistaman kirkon palamaan. Vahingonteosta törkeän teki se, että teossa käytettiin palavia nesteitä palon auttamiseksi ja sen varmistamiseksi. Käräjäoikeuden mukaan mies yritti sitkeästi polttaa kirkkoa. Mies ei väittänyt oikeudessa esim. ääniharhojen olleen osallisia kirkon polttamiseen. Tämän vuoksi oikeus totesi miehen olevan oikeudenvasteinen. Tuomioistuimen mukaan mies ei sairautensa takia ollut syyntakeinen. Mielentilatutkimuksen mukaan mies oli tahdosta riippumattoman hoidon  tarpeeessa, joten käräjäoikeus lähetti miehen tahdosta riippumattomaan hoitoon. Oikeus määräsi miehen maksamaan Ylivieskan seurakunnalle 5 200 euroa. Mies tunnusti tekonsa.

Uusi kirkko

Tuhopoltetun kirkon tilalle rakennettiin uusi kirkko.

Syksyllä 2019 kirkolliskokous teki avustuspäätöksen seurakunnalle vuonna 2018. Tuolloin seurakunta esitti hankkeen kooksi 10 miljoonaa euroa, ja seurakunta sai avustusta miljoona euroa. Kirkolliskokouksen päätöksen jälkeen kulut nousivat 13,4 miljoonaan euroon. 

Pyhän Kolminaisuuden kirkko vihittiin käyttöön  4. huhtikuuta 2021.

Lähteet

Tuhopoltot Suomessa
Vuoden 2016 rikokset
2010-luvun rikokset Suomessa
Tulipalot uskonnollisissa rakennuksissa
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2024

Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2024 () järjestetään Saksassa. Ne ovat järjestyksessään 17. jalkapallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut. Saksa järjestää Euroopan-mestaruuskilpailuja toista kertaa.

Hakuprosessi
Kilpailujen isännyyttä hakivat Saksa ja Turkki. Myös Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska harkitsivat isännyyttä yhteisellä hakemuksella, mutta lopulta vetäytyivät valintaprosessista. Kisaisännästä päätettiin 27. syyskuuta 2018. Saksa voitti äänin 12–4.

Karsinnat 

Lopputurnaukseen pääsee yhteensä 24 joukkuetta. Karsintoihin osallistuivat 53 UEFA:n jäsenmaata pois lukien isäntämaa Saksa ja Venäjä, joka suljettiin pois kisoista Ukrainaan tekemänsä hyökkäyksen johdosta. EM-kilpailujen karsintalohkot arvottiin 9. lokakuuta 2022. Joukkueet jaettiin kymmeneen lohkoon, joista seitsemässä pelaa viisi joukkuetta ja kahdessa lohkossa kuusi. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta pääsee suoraan kisoihin. Loput neljä paikkaa on varattu Kansojen liigan pudotuspelien voittajille.

Lopputurnaukseen selvinneet joukkueet

Pelipaikat 
Hakuprosessin aikana Saksa ilmoitti 10 stadionia ottelupaikoiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 UEFA Euro 2024 (UEFA.com) 

Euroopan-mestaruuskilpailut 2024
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956 pelattiin Pariisissa, Ranskassa 30. elokuuta – 12. syyskuuta 1956. Mitalit ratkaistiin kymmenen joukkueen jatkosarjassa. Kisoihin osallistui 17 joukkuetta. Maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Romania ja pronssille sijoittui Puola.

Jatkosarja (sijat 1–10)

Lopulliset sijoitukset

Lähteet 
 

Naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956
Maailmanmestaruuskilpailut naisten
Naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956
Pariisin urheilu
Maailmanmestaruuskilpailut 1956