joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ye Qiaobo

Ye Qiaobo (, s. 3. elokuuta 1964 Changchun) on kiinalainen pikaluistelija, olympiamitalisti ja sprinttimaailmanmestari.

Ye saavutti Albertvillen olympialaisissa 1992 hopeaa 500 metrillä ajalla 40,51 ja 1 000 metrillä ajalla 1.21,92. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sai 1 000 metrillä pronssia ajalla 1.20,22 ja sijoittui 500 metrillä 13:nneksi.  

Ye voitti sprinttimaailmanmestaruuden Oslossa 1992 pistein 167,260 ja Ikahossa 1993 pistein 165,925 . Lisäksi hän sai hopeaa Inzellissä 1991 ja sijoittui viidenneksi Calgaryssa 1994. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan kahdestoista 1993.

Ye voitti maailmancupissa 500 metrin kokonaiskilpailun kaudella 1992–1993 ja sijoittui toiseksi 1991–1992. 1 000 metrin cupissa hän oli toinen kaudella 1991–1992 ja kolmas 1992–1993. Hän voitti kaikkiaan 13 maailmancupin osakilpailua, sijoittui yhdeksän kertaa toiseksi ja kerran kolmanneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet 

Kiinalaiset pikaluistelijat
Kiinalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Deniz Aytekin

Deniz Aytekin (s. 21. heinäkuuta 1978 Nürnberg, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2011 alkaen.

Ura 
Aytekin tuomaroi ensimmäisen ottelunsa Saksan korkeimmalla sarjatasolla Bundesliigassa 27. syyskuuta 2008, joka pelattiin Hertha Berlinin ja FC Energie Cottbusin välillä.

1. huhtikuuta 2011 Aytekin oli tuomitsemassa pääsarjaottelua FC St. Paulin ja FC Schalke 04:n välillä, kunnes hänen avustava linjatuomarinsa Thorsten Schiffner tuomitsi kotijoukkue St. Paulin hyökkäyksen paitsioksi 89. peliminuutilla. Tästä tuohtuneena yksi kotijoukkueen kannattajista heitti Schiffneriä muovisella oluttuopilla. Tämän jälkeen Aytekin tuomitsi ottelun päättyneeksi hylkäyksellä vierasjoukkue Schalken voittoon numeroin 2–0. Lisäksi St. Pauli joutui rangaistuksena pelaamaan seuraavan kotiottelunsa tyhjille katsomoille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Deniz Aytekinin esittely WorldReferee.com-sivustolla 

Saksalaiset jalkapallotuomarit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Callisto (Xena)

Callisto on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa TV-sarjassa Xena: Soturiprinsessa. Callistoa näyttelee Hudson Leick. Hahmo esiintyy myös muutamassa Hercules: the Legendary Journeys -sarjan jaksossa.

Televisiohahmot
Maini Palosuo

Maini Maria Palosuo (4. joulukuuta 1914 Helsinki – 3. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä.

Teoksia 
 Koulun historia 1919-1969 teoksessa Tyttönormaalilyseon matrikkeli. Hesteo, Helsinki 1970
 Talo elää : Asunto-osakeyhtiö Töölönkatu 2 : 1923-1980. Asunto-osakeyhtiö Töölönkatu 2, Helsinki 1981

Toimitustöitä 
 Suomen kukkasrahasto ry 1928-1978 ; toimittanut Maini Palosuo. Suomen kukkasrahasto, Helsinki 1978

Suomennoksia 
 Ulla von Wendt : Taikapilli ; piirtänyt Olle Eklund ; suomentanut Maini Palosuo. Vuori, Kouvola 1945 (alkuteos Trollpipan)
 Arthur Ransome : Pääskyt ja amatsonit : romaani reippaista pojista ja tytöistä ; suom. Maini Palosuo ; kuv. Aarne Nopsanen. Otava 1953, 2. uud. painos 1979 (alkuteos Swallows and Amazons)
 Charles Dickens : Oliver Twist. Otava 1954, uudet painokset 1965, 1990, 1994, 1997, 2003 (alkuteos The adventures of Oliver Twist)
 Paul Hyde Bonner : Pariisilainen palatsi. Otava 1954 (alkuteos Hôtel Talleyrand)
 Arthur Ransome : Pääskylaakso : pääskyjen ja amatsonien seikkailuja ; suom. Maini Palosuo ; kuv. Aarne Nopsanen. Otava 1955 (alkuteos Swallowdale)
 Henry Chapin, F. G. Walton Smith : Valtameri virtaa : Golfvirran tarina ; suom. Maini ja Erkki Palosuo. WSOY 1955 (alkuteos The ocean river)
 Paul Hyde Bonner : S.P.Q.R. : romaani nykypäivän Roomasta. Otava 1956
 Hamilton Basso : Tällainen oli kaupunkini : romaani, osat 1-2. Otava 1957 (alkuteos The view from Pompey's head)
 Joy Packer : Viinilaakso : romaani. Otava 1957 (alkuteos Valley of the vines)
 Joy Packer : Leijonan ääni : romaani. Otava 1959 (alkuteos Nor the moon by night)
 Joy Packer : Jyrkällä katolla : romaani. Otava 1960 (alkuteos The high roof)
 Charles Dickens : Loistava tulevaisuus : romaani. Otava 1960, 1969, 1998 (alkuteos Great expectations)
 Edna O'Brien : Maalaistytöt : romaani. Otava 1961 (alkuteos The country girls)
 Johanna Smith : Davidin seitsemän naista : romaani ; ruotsinkielisestä alkuteoksesta Du får honom efter mig suom. Maini Palosuo. Otava 1962
 W. H. Canaway : Sammy kulkee etelään. WSOY 1962 (alkuteos Sammy going south)
 Lapsen ensimmäinen vuosi : pienokaisen kehitys valokuvasarjoina ; tekijät Mark van Blankenstein, Ursula R. Welbergen, J. H. de Haas. Otava 1963 (alkuteos De ontwikkelig van der zuigeling)
 Monica Dickens : Hevoshoitola Varsanjalka. Otava 1972 (alkuteos Follyfoot')
 Olof Mustelin : Nils Ludvig Arppe, Karjalan teollisuuden perustaja ; ruots. alkuteoksesta suom. Maini Palosuo. WSOY 1973
 Monica Dickens : Varsanjalan Dora. Otava 1973 (alkuteos Dora at Follyfoot'')

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Maini Palosuo

Suomentajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Perusmuotoistaminen

Perusmuotoistamisella (lemmatization), synonyymejä lemmaus ja lemmatisointi, tarkoitetaan tiedonhaussa hakutermin muuttamista sen perusmuotoon. Tiedonhakuprosessissa haun kohteelle ja hakijan kyselylle tehdään kielellinen normalisointi.

Kielitieteellinen perusmuotoistaminen 
Kielitieteessä perusmuotoistaminen on osa leksikaalista morfologiaa. Sanan taivutusmuoto koostuu vartalosta ja taivutustunnuksesta. Vartalo on siis se osa sananmuotoa, joka jää jäljelle kun taivutustunnukset erotetaan. Vartalo voi olla kaikissa sanan taivutusmuodoissa sama, tai sitten se vaihtelee. Esimerkiksi: puhu-a : puhu-n : puhu-taan : puhu-nut ja keppi : kepi-n : keppe-jä.

Perusmuotoistaminen ja stemmaus 
Perusmuotoistaminen on läheistä sukua stemmaukselle. Perusmuotoistamisessa indeksiin tallennetaan sanan perusmuoto, kun taas stemmauksessa indeksiin tallennetaan sanan vartalo. Toisin kuin perusmuoto-ohjelmat, stemmerit eivät ymmärrä sanojen kontekstia ja osa sanoista joilla on useita merkityksiä eri asiayhteyksissä jää löytämättä.

Perusmuotoistamisen ja erilaisten perusmuoto-ohjelmien toimintaperiaatteena on palauttaa sanat niiden perusmuotoon ja tunnistaa yhdyssanoista osasanat. Ne pohjautuvat morfologisiin sääntöihin sekä laajaan perusmuodot sisältävään sanakirjaan.

Perusmuotoistamista pidetään stemmausta tarkempana ja perusteellisempana tapana käsitellä tekstiä tiedonhakua varten. Vertailtaessa perusmuotoistamista ja stemmausta, eroja niiden välillä on kuitenkin lähes mahdotonta havaita.

Perusmuotoistamisen etuja ja ongelmia 
Perusmuotoistamisen etuna on se, että sen avulla indeksiin saadaan luotua sanakirjamuoto. Perusmuotoistamista pidetään parhaana vaihtoehtona luonnollisen kielen käsittelyyn laajan morfologian omaavissa kielissä, kuten suomen kielessä.

Perusmuotoistamisen huonona puolena on hakujen tarkkuutta heikentävä ylitulkinta. Ylitulkintaa tapahtuu, koska perusmuotoistamismenetelmät löytävät kaikki mahdolliset tulkintavaihtoehdot, esimerkiksi Kokkola-sanan taivutusmuoto kokkolasta on tulkittu kokko- ja lasta-sanojen perusmuodoista koostuvaksi yhdyssanaksi.  Ongelmia aiheuttavat myös sanakirjasta puuttuvat sanat, kuten ulkomaalaiset erisnimet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen kielen perusmuoto-ohjelma FINTWOL: http://www2.lingsoft.fi/cgi-bin/fintwol
 Sanan kauppa kaikki eri taivutusmuodot: http://www.ling.helsinki.fi/~fkarlsso/genkau2.html

Tiedonhaku
Johan Bartram

Johan Joakim Bartram (30. elokuuta  1809 Viipuri – 13. helmikuuta 1865 Elimäki) oli suomalainen sotilas, merenkävijä, tutkimusmatkailija ja kartoittaja.

Bartramin vanhemmat olivat raatimies Johan Bartram (vanhempi) ja Katarina Reizenstein. Hän kävi koulua Viipurissa ja valmistui meriupseeriksi Pietarissa 1826. Bartram otti osaa Navarinon taisteluun 1827 ja yleni luutnantiksi 1832. Venäläis-amerikkalainen kauppakomppanian palveluksessa Alaskassa hän oli 1839-1846, tehden oman aluksensa päällikkönä laajoja purjehdusmatkoja. Hän toimi myös Alaskan kuvernöörin Arvid Adolf Etholénin adjutanttina. Suomeen palattuaan Bartram sai viran luotsilaitoksen apulaispäällikkönä. Hän erosi virasta everstinä 1835. Tämän jälkeen hän harjoitti maanviljelystä Savonlinnan lähellä Lehtiniemen kartanossa. Bartram kartoitti ja viitoitti ensimmäistä kertaa Saimaan vesistöä kahdeksana kesänä vuodesta 1856 alkaen. Bartramin kuoleman jälkeen tätä työtä jatkoi Konstantin Lönneström, joka myös osti Lehtiniemen kartanon. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi Bartramin kartoituksista suomennetun teoksen Purjelaitain osoitukset Saiman kanavasuun Lauritsalan, sekä Savonlinnan, Kuopion ja Joensuun kaupunkien välillä (1858).

Bartramin puoliso vuodesta 1839 oli Margaretha Charlotta Schwartz (k. 1911), joka seurasi miestään tämän monille kaukomatkoille.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bartramin ansioluettelo (venäjäksi) (Viitattu 12.12.2013)
 Bartramin valokuva Museoviraston kokoelmissa (Viitattu 12.12.2013)
 Bartramin lahjoittamat lumikengät Kansallismuseossa  (Viitattu 12.12.2013)

Suomalaiset tutkimusmatkailijat
 suomalaiset kartografit
Vuonna 1809 syntyneet
Vuonna 1865 kuolleet
Rakkauksia

Rakkauksia (; ) on antiikin aikainen satiiri, joka vertailee naisiin ja poikiin kohdistuvaa rakkautta keskenään ja toteaa jälkimmäisen paremmaksi. Rakkauksia on usein luettu Lukianoksen nimiin, mutta nykyään sen kirjoittajaan viitataan yleensä nimellä pseudo-Lukianos. Michel Foucault käsitteli teosta laajalti Seksuaalisuuden historiassa.

Historia 
Antiikin aikainen teos Rakkauksia on usein luettu 100-luvulla eläneen, satiireistaan tunnetun Lukianoksen teosten joukkoon. Teoksen aitoutta on kuitenkin usein epäilty. Nykyisin useimmat tutkijat kyseenalaistavat sen aitouden tyylillisin perustein. Tämän vuoksi sen kirjoittajaan viitataan nykyään yleensä nimellä pseudo-Lukianos. Teoksen kirjoitusajasta ei ole tietoa. Jotkut tutkijat ovat ajoittaneet sen 100-luvulle, toiset taas 300-luvun alkuun.

Teosta voi verrata Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan kuuluvaan tutkielmaan Rakkaudesta, joka käsittelee samoin naisiin ja poikiin kohdistuvaa rakkautta. Plutarkhos päätyy kuitenkin päinvastaiseen lopputulokseen, pitämään naisiin kohdistuvaa rakkautta parempana. Michel Foucault käsitteli Pseudo-Lukianoksen teosta laajalti Seksuaalisuuden historiansa homoseksuaalisuutta käsittelevässä osassa.

Sisältö 
Teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Se jakautuu 54 lyhyeen lukuun. Teoksessa keskustelevat Theomnestos ja Lykinos. Theomnestos kertoo, että häntä vaivaa jonkinlainen rakkaudenjumalatar Afroditeen kirous, sillä hän rakastuu koko ajan uusiin kohteisiin, sekä naisiin että poikiin.

Niinpä Lykinos kertoo kahden miehen, Kharikleen ja Kallikratidaan, samasta aiheesta käymästä keskustelusta. Suurin osa teoksesta koostuu tästä Lykinoksen esityksestä, ja niin teos on käytännössä lähes monologi. Kharikles oli kannattanut naisiin kohdistuvaa rakkautta, Kallikratidas puolestaan poikarakkautta. Satiirisessa esityksessä nämä kaksi esittävät kantojensa puolustukseksi kaikenlaisia argumentteja retoriseen tyyliin. Teoksen lopputulema on, että poikiin kohdistuva rakkaus on miehelle heteroseksuaalista rakkautta parempaa.

Teos tunnetaan myös elävästä Praksiteleen veistämän Knidoksen Afroditen kuvauksesta.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Pseudo-Lucian: Amores. Teoksessa

Aiheesta muualla 
 Pseudo-Lucian: Affairs of the Heart 
 Lukian: Drengekærligheden over for kvindekærligheden  

Homoseksuaalisuus
Lukianoksen teokset
Informis Infinitas Inhumanitas

Informis Infinitas Inhumanitas on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Relapse Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut James Lee, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 James Lee – laulu
 John Longstreth – rummut
 Mike Flores – basso
 Jeremy Turner – kitara, laulu
 Paul Ryan – kitara, laulu

Muut tekijät 
 Matthew Jacobson – vastaava tuottaja
 Jonathan Canady – design
 Celeste Peterson – valokuvat
 Chad Michael Ward – grafiikka
 Kane Jewlett – äänittäjä
 Chris Djurcic – äänittäjä
 Colin Davis – tuottaja, äänittäjä, masteroija
 Mark Manning – sanoitukset (kappale 7)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos: 8.5/10 
 Sputnikmusic: 4/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Informis Infinitas Inhumanitas discogs.com -sivustolla

Vuoden 2002 albumit
Originin albumit
Mika Kaskimies

Mauri Mika Kullervo Kaskimies, vuoteen 1944 Mikkola (6. toukokuuta 1919 Helsinki – 15. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen (markkinoinnin) professori 1959–1982 ja vararehtori 1975–1981. Hän tutki kaupan jakelu- ja kannattavuuskysymyksiä.

Kaskimies oli oppiarvoltaan kauppatieteiden tohtori ja Kauppakorkeakoulun ensimmäinen markkinoinnin professori. Hän oli Veronmaksajain keskusliiton puheenjohtaja 1978–1983. 

Kaskimiehen väitöskirja vuodelta 1955 on nimeltään Kulutustavaroiden jakeluteiden rakenne erityisesti tarkasteltuna niiden pituuteen vaikuttavien tekijöiden kannalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)

Suomalaiset kauppatieteilijät
Helsingin kauppakorkeakoulun professorit
Markkinointitieteilijät
Suomalaiset professorit
Suomalaiset etujärjestöjen johtajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
North Bay Battalion

North Bay Battalion on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. Seura tunnettiin vuosina 1996–2013 nimellä Brampton Battalion.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Ryan Oulahen 
 Apuvalmentaja: Bill Houlder 
 Apuvalmentaja: Scott Wray 
 Maalivahtivalmentaja: Mavric Parks 
 Fysiikkavalmentaja: Peter Renzetti 
 Huoltopäällikkö: Mackenzie Campbell 
 Toimitusjohtaja: Adam Dennis 
 Apulaistoimitusjohtaja: John Winstanley 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Charles Abbott 
 Henkilöstöjohtaja: Jeff Bateman 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 North Bay Battalionin verkkosivut 
 North Bay Battalionin EliteProspects-sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Räpylä-Niiranen

Räpylä-Niiranen on pohjoissavolaisessa kansanperinteessä esiintyvä henkilö jonka sanotaan olleen veden alla yhtä kotonaan kuin maanpinnalla. Kertomusten mukaan hänellä oli käsissään ja jaloissaan uimaräpylät kuten vesilinnulla ja hän pystyi sukeltamaan järvien pohjaan ja olemaan siellä pitkiä aikoja. Hänen kerrotaan kyenneen mm. talvella sukeltamaan avantoon järven rannassa ja kömpimään ulos toisesta avannosta järven vastarannalla.  

Erään tarinan mukaan Räpylä-Niiranen auttoi kerran nostamaan Iisalmen kirkon kelloa, joka oli Ison vihan aikana upotettu läheiseen Poroveden Kirkonsalmeen jottei se joutuisi vainovenäläisten käsiin. Räpylä-Niiranen sukelsi pohjaan ja kiinnitti nostoköyden kelloon, ja talkooväki rupesi kiskomaan kelloa ylös. Pinnalle tultuaan kello kuitenkin lipsahti köysistä ja vajosi takaisin pohjaan. Räpylä-Niiranen yritti kiinnittää köyttä uudestaan mutta palasi takaisin ja kertoi että järvessä asuvat menninkäiset olivat kieltäneet viemästä kelloa: "Jos vielä kiinnität, jäät itse tänne kellon pantiksi". Kello jäi pohjaan. Toisen tarinan mukaan hän löysi Saunaniemen Saunakallion alle johtavan vedenalaisen käytävän: luolassa kävi kuitenkin niin kova virta, ettei hän uskaltanut mennä sitä tutkimaan. Räpylä-Niirasen kerrotaan asuneen Iisalmessa. Hänestä kerätyn perimätiedon mukaan 1800-luvun loppupuolella oli vielä elossa vanhoja ihmisiä jotka olivat nähneet hänet: tämän perusteella Räpylä-Niiranen on ilmeisesti elänyt 1700-1800-lukujen taitteessa.

Räpylä-Niiranen on myös Kansanmusiikki-instituutin julkaisemassa Pelimanni 8bit -videopelissä hahmo, joka antaa pelihahmolle kyvyn liikkua veden alla ja joka pelaajan täytyy päihittää kentän läpäistäkseen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tervo-seuran kokoamia tarinoita, mukana myös joitain tarinoita Räpylä-Niirasesta 

Suomalaiset taruhenkilöt
Suomalainen kansanperinne
Iisalmi
Kingston Frontenacs

Kingston Frontenacs on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin itädivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Kingston Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Luca Caputi 
 Apuvalmentaja: Chris Longo 
 Apuvalmentaja: John McFarland 
 Videovalmentaja: Ethan O'Rourke 
 Fysiikkavalmentaja: Chris Nelson 
 Huoltopäällikkö: Brooks Taylor 
 Puheenjohtaja: Doug Springer 
 Toimitusjohtaja: Kory Cooper 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kingston Frontenacsin verkkosivut 
 Kingston Frontenacsin EliteProspects sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Peterborough Petes

Peterborough Petes on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin itädivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Peterborough Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Rob Wilson 
 Apuvalmentaja: Patrick O'Connor 
 Apuvalmentaja: Andrew Verner 
 Apuvalmentaja: Derrick Walser 
 Videovalmentaja: Noah Bucholtz 
 Fysiikkavalmentaja: Josh Gillam 
 Kehitysvalmentaja: Mike Duco 
 Mentaalivalmentaja: Brenley Shapiro 
 Huoltopäällikkö: Brian Miller 
 Toimitusjohtaja: Mike Oke 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Chris McNamara 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Peterborough Petesin verkkosivut 
 Peterborough Petesin EliteProspects sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Lugan kihlakunta

Lugan kihlakunta () oli kihlakunta Venäjän keisarikunnan Pietarin kuvernementissa. Lännessä kihlakunta rajoittui saman kuvernementin Outovan kihlakuntaan, pohjoisessa Jaaman kihlakuntaan ja Tsarskoje Selon kihlakuntaan, idässä Novgorodin kuvernementtiin ja etelässä Pihkovan kuvernementtiin. Kihlakunnan hallintokaupunki oli Luga.

Vuoden 1897 väestönlaskennassa kihlakunnan asukkaista venäläisiä oli 91,7 %, virolaiset 3,6 % ja latvialaisia 1,3 %.

Venäjän kihlakunnat
Niklas Mannfolk

Niklas Jan Anders Mannfolk (s. 16. heinäkuuta 1984 Valkeakoskella) on suomalainen poliitikko. Hänet valittiin Suomen ruotsalainen kansanpuolueen (RKP) varapuheenjohtajaksi vuonna 2014.

Mannfolk oli RKP:n nuorisojärjestön Svensk Ungdomin puheenjohtaja. Hän aloitti tehtävässä toukokuussa 2012, voitettuaan liittokokouksen äänestyksessä vastaehdokkaansa Daniela Holmin äänin 45–27 . Vuonna 2013 hänet valittiin toiselle kaudelle. Hänen seuraajanaan aloitti Ida Schauman vuonna 2014. Ennen puheenjohtajuuttaan Mannfolk toimi Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan puheenjohtajana 2008-2009, Turun yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana 2009-2011, sekä Liberaalit Opiskelijat LSK:n liittohallituksessa vuonna 2010.

Mannfolk kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2004 Turun Luostarivuoren lukiosta ja suoritti asepalveluksensa Porin Prikaatissa sekä Parolan Panssarikoulussa 2004-2005. Syksystä 2005 Mannfolk opiskeli Turun kauppakorkeakoulussa pääaineenaan kansainvälinen liiketoiminta ja sivuaineinaan logistiikka ja yritysjuridiikka. Hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi keväällä 2012. Vuosina 2008–2009 hän toimi Turun kauppakorkeakoulun hallituksen jäsenenä.

Mannfolk toimi 2010–2012 Turun kaupungin lukio- ja ammattiopetuslautakunnan jäsenenä, sekä sen ruotsinkielisen jaoston  puheenjohtajana. Vuoden 2012 kunnallisvaalien jälkeen Mannfolk istuu Turun kaupungin tarkastuslautakunnassa. Eduskuntavaaleissa vuonna 2011 Mannfolk keräsi Varsinais-Suomen vaalipiirissä 812 ääntä, ja kunnallisvaaleissa 2012 100 ääntä. Eduskuntavaalien jälkeen hän työskenteli vuoden puolustusministeri Stefan Wallinin maakunta-avustajana, mutta erosi tehtävästään tullessaan valituksi Svensk Ungdomin puheenjohtajaksi. Vuonna 2008 Mannfolk oli työharjoittelussa Euroopan parlamentissa MEP Henrik Laxin toimistossa.  

Mannfolk oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014, joissa hän keräsi 2485 ääntä. Eduskuntavaaleissa 2015 Mannfolk oli ehdolla Uudenmaan vaalipiiristä ja sai 277 ääntä.

Syyskuussa 2015 Mannfolk aloitti RKP:n lehdistöpäällikkönä. Tätä ennen hän oli työskennellyt analyytikkona Milttonilla..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Niklas Mannfolkin kotisivut.

Svensk Ungdomin puheenjohtajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Marsfjället

Marsfjället on vuori tai tunturi Vilhelminan kunnassa Västerbottenin läänissä, Ruotsissa. Sen huippu on 1590 metriä merenpinnan yläpuolella.
Marsfjälletin huippu on Ruotsin korkein kohta Norra Storfjälletin ja Sylarna-vuorten välillä. Huipulle johtaa merkitty kävelyreitti.

Lähteet 

Ruotsin vuoret
Tunturit
Vilhelminan kunta
Skandit
Whistler Sliding Centre

Whistler Sliding Centre on kelkkailurata Whistlerissä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa.

Historia
Whistler Sliding Centreä alettiin rakentaa kesäkuussa 2005, ja se valmistui joulukuussa 2007 Vancouverin olympialaisia varten. Se on maailman kovavauhtisin kelkkailurata. Olympialaisten harjoituksissa kuoli georgialainen ohjaskelkkailija Nodar Kumaritašvili. Radan osoittauduttua turhan vaaralliseksi, siihen on tehty uusia, alempia lähtöpaikkoja. Virallisia lähtöpaikkoja on nykyisin seitsemän. Nykyään rata toimii maailmancup- ja MM-kilpailuiden isäntäpaikkana ja kansallisena harjoituskeskuksena.

Tietoja radasta

Ennätykset

Starttiennätykset

Rataennätykset

Lähteet
 Viralliset kotisivut 
 Whistler Sliding Centre Facts & Figures  WhistlerSlidingCentre.com 
 Whistler IBSF.org 
 Whistler (Canada) FIL-luge.org 
 Whistler Sliding Centre Track Map  FIL-luge.org 
 http://www.fibt.com/fileadmin/results/Vancouver%20Olympic%20Games/Feb%2021%202Man%20results.pdf

Viitteet

Kanadan kelkkailuradat
Talviolympialaiset 2010
Whistler
Echoes of Decimation


Echoes of Decimation on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Relapse Records.

Albumista julkaistiin myös rajoitettu 1000 kappaleen vinyylipainos.

Kappaleet

Kokoonpano 
 James Lee – laulu
 Clinton Appelhanz – kitara, laulu, tuottaja, äänittäjä
 Paul Ryan – kitara, laulu
 Mike Flores – basso
 James King – rummut

Tuotanto 
 Robert Rebeck – tuottaja, äänittäjä
 Matthew F. Jacobson – vastaava tuottaja
 Alan Douches – masteroija
 Robert Black – kansitaide, grafiikka

Arvostelut 
 Blabbermouth: 3/10 
 Global Domination: 7.5/10 
 The Metal Crypt: 4.5/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Echoes of Decimation discogs.com -sivustolla

Vuoden 2005 albumit
Originin albumit
Sinikäpinkäinen

Sinikäpinkäinen (Cyanoraucalus azureus) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Sinikäpinkäistä tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa ja Keski-Afrikassa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Lähteet

Käpinkäiset
Euroopan globalisaatiorahasto

Euroopan globalisaatiorahasto (lyh. EGR, englanniksi: European Globalisation Adjustment Fund (EGF)) on Euroopan unionin rahasto, jonka tarkoitus on auttaa globalisaation takia työttömäksi jääneitä.

Euroopan komission sivustolla siitä sanotaan seuraavaa: "Euroopan globalisaatiorahasto auttaa maailmankaupan muutosten vuoksi työttömiksi jääneitä työllistymään ja hankkimaan uusia taitoja. Tukea voi saada esimerkiksi silloin, kun suuryritys on lopetettu tai tehdas siirretty EU:n ulkopuolelle. Globalisaatiorahasto voi jakaa tukea 500 miljoonaa euroa vuodessa."

Suomessa se on työ- ja elinkeinoministeriön alainen ja sen neuvotteleva virkamies on Outi Viljamaa ja käynnissä olevien EGR-hankkeiden ylitarkastaja on Antto Korhonen.

Suomessa on käynnissä kaksi Euroopan globalisaatiorahaston rahoittamaa hanketta Nokialta ja Nokian alihankkijoilta irtisanottujen palvelemiseen.

Lähteet
 
  
 

Euroopan unionin rahastot
The 1975

The 1975 on brittiläinen indie rock -yhtye, joka perustettiin Manchesterissä vuonna 2002. Yhtyeen jäseniä ovat Matthew Healy (laulu, kitara), Adam Hann (kitara), George Daniel (rummut) ja Ross MacDonald (basso).

Yhtye on julkaissut neljä EP:tä: Facedown, Sex, Music for Cars ja IV. Yhtyeen debyyttialbumi The 1975 julkaistiin 3. syyskuuta 2013. Se sijoittui listaykköseksi Britannian albumilistalla 8. syyskuuta 2013 ja pysyi listalla kaikkiaan 14 viikkoa.

Diskografia

Studioalbumit 
1975 (2013)
I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It (2016)
A Brief Inquiry Into Online Relationships (2018)
Notes on a Conditional Form (2020)

EP:t 
Facedown (2012)
Sex (2012)
iTunes Festival: London 2013 (2013)
Music for Cars (2013)
IV (2013)
Spotify Sessions (2013)
Rdio Sessions (2014)

Singlet 
"The City" (2012)
"Chocolate" (2013)
"Sex" (2013)
"Girls" (2013)
"Settle Down" (2014)
"Robbers" (2014)
"Heart Out" (2014)
"Medicine" (2014)
"Love Me" (2015)
"UGH!" (2015)
"The Sound" (2016)
"Somebody Else" (2016)
"A Change of Heart" (2016)
"The 1975" (2019)
"People" (2019)
"Frail State of Mind" (2019)
"Me & You Together Song" (2020)
"The Birthday Party" (2020)
"Jesus Christ 2005 God Bless America" (2020)
"If You're Too Shy (Let Me Know)" (2020)
"Guys" (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset vaihtoehtorockyhtyeet
Brittiläiset indie rock -yhtyeet
Brittiläiset indie pop -yhtyeet
Jelena Kolomina

Jelena Kolomina (s. 24. tammikuuta 1981) on kazakstanilainen hiihtäjä. Kolomina on osallistunut  Torinon olympialaisiin 2006 ja Vancouverin olympialaisiin 2010. Olympialaisissa hänen paras saavutuksensa on yhdeksästoista sija 30 kilometrin vapaan hiihtovan yhteislähtökilpailussa Torinon olympialaisissa.  Maailmanmestaruuskilpailuihin Kolomina on osallistunut kahdeksan kertaa ja hänen paras saavutuksensa on 21. sija vapaan sprintissä Lahden 2011 MM-kilpailuissa  Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa Kolomina on sijoittunut parhaimmillaan seitsemänneksi Canmoren 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2005.

Lähteet 
 http://data.fis-ski.com/dynamic/athlete-biography.html?sector=CC&competitorid=31649&type=result

Viitteet

Kazakstanilaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Metsävahakkaat

Metsävahakkaat (Hygrophorus) on Hygrophoraceae-heimoon kuuluva suku.

Ulkonäkö 
Metsävahakkaat ovat väriltään ruskeita, harmaita tai vaaleita. Ne ovat kookkaampia kuin helovahakkaat (Hygrocybe). Metsävahakkaiden jalka on renkaaton, mutta jalkaa peittävä lima voi toisinaan muodostaa paksun kuvion jalan latvaan.

Elinympäristö 
Metsävahakkaita esiintyy kangasmetsissä ja lehdoissa, toisin kuin helovahakkaat, joita tavataan niityillä ja kulttuuriympäristössä.

Lajeja 
 Hallavahakas (Hygrophorus hypothejus)
 Mustavahakas (Hygrophorus camarophyllus)
 Harmaakirjovahakas (Hygrophorus olivaceoalbus)
 Rusotäplävahakas (Hygrophorus erubescens)
 Tuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmus)
 Valkovahakas (Hygrophorus piceae)
 Keltahelttavahakas (Hygrophorus melizeus)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka: Sienituntemus - Malikat, vahakkaat ja valmuskat
 UniProt, Taxonomy: Hygrophorus 

Hygrophoraceae
Ove

Ove on alun perin tanskalainen miehen etunimi. Sen alku­muoto on ollut Aghi, ja samaa alku­perää ovat myös nimet Åke ja Aake. Saksassa nimi esiintyy muodossa Uwe.

Suomessa nimi Ove on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1261 pojalle. Oven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. joulukuuta.

Tunnettuja Ove-nimisiä 

 Ove Andersen, suomalainen estejuoksija ja olympiamitalisti
 Ove Andersson, ruotsalainen ralliautoilija ja tallipäällikkö
 Ove Aunli, norjalainen maastohiihtäjä
 Ove Blomfelt, suomalainen aitajuoksija
 Ove Christensen, tanskalainen jalkapallovalmentaja
 Ove Enqvist, suomalainen meriupseeri ja tietokirjailija
 Ove Molin, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Ove Pedersen, tanskalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Ove H. Rehn, suomalainen ekonomi ja jalkapallovaikuttaja
 Ove Sjöström, suomalainen jääkärivänrikki

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Nooa (nimi)

Nooa, monissa kielissä Noah, on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka johtuu lepoa tai lohdutusta tarkoittavista heprean kielen sanoista. Nimi on tullut tunnetuksi Raamatun vedenpaisumuskertomuksesta (1. Moos. 6–9), jonka mukaan Nooa rakensi Jumalan käskystä arkin, jossa hän perheineen pelastui ainoina ihmisinä veden­paisumuksesta.

Suomessa nimi Nooa tai Noah on yleistynyt vasta 1900-luvun lopulta lähtien. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Nooa on annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 3 140:lle ja Noah 1 299 pojalle, joista valtaosa on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. 

Nooan nimipäivä on 15. joulukuuta, joka on myös suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Noahin nimipäivä. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2015.

Tunnettuja Nooa-nimisiä 

 Nooa Takooa, kiribatilainen yleisurheilija

Tunnettuja Noah-nimisiä 

 Noah Alexandersson, ruotsalainen jalkapalloilija
 Noah Baumbach, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
 Noah Beery, Jr., yhdysvaltalainen näyttelijä
 Noah Bernardo, yhdysvaltalainen rumpali 
 Noah Crawford, yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä
 Noah Cyrus, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
 Noah Dobson, kanadalainen jääkiekkoilija
 Noah Frick, liechtensteinilainen jalkapalloilija
 Noah Gray-Cabey, yhdysvaltalainen näyttelijä ja pianisti
 Noah Gregor, kanadalainen jääkiekkoilija
 Noah Hanifin, yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Noah Hathaway, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Noah Hawley, yhdysvaltalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja kirjailija
 Noah Hickey, uusiseelantilainen jalkapalloilija
 Noah Hoffman, yhdysvaltalainen maastohiihtäjä
 Noah Huntley, englantilainen näyttelijä
 Noah Juulsen, kanadalainen jääkiekkoilija
 Noah Kin, nigerialais-suomalainen rap-artisti
 Noah Lyles, yhdysvaltalainen pikajuoksija
 Noah Ngeny, kenialainen 1500 metrin juoksija
 Noah Nurmi, suomalainen jalkapalloilija
 Noah Rod, sveitsiläinen jääkiekkoilija
 Noah Schnapp, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Noah Syndergaard, yhdysvaltalainen baseballpelaaja
 Noah Taylor, australialainen näyttelijä
 Noah Webster, yhdysvaltalainen kielitieteilijä, toimittaja ja sanakirjan laatija
 Noah Welch, yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Noah Wyle, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Noah Young, yhdysvaltalainen painonnostaja ja näyttelijä

Kuvitteellisia Noah-nimisiä 

 Noah, mangasarjassa Soul Eater
 Noah Bennet, tv-sarjassa Heroes
 Noah Puckerman, tv-sarjassa Glee

Lähteet 

Etunimet
Simo Elomaa

Simo Olavi Elomaa (1. tammikuuta 1925 Punkalaidun – 4. kesäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja. 

Hän toimi SAK:n ja sen edeltäjän Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton sihteerinä vuosina 1966–1984. Elomaa tunnettiin julkisuudessa näkymättömänä taustavaikuttajana, joka oli mukana ensimmäisen tulopoliittisen kokonaisratkaisun suunnittelussa 1960-luvun jälkipuoliskolla sekä myöhemmin 1970- ja 1980-luvuilla laajojen työehtosopimusten synnyttämisessä. 

Elomaa muistetaan myös sosialidemokraattien ja kansandemokraattien leireihin jakautuneen ammattiyhdistysliikkeen eheyttäjänä. Vaikka Elomaa itse oli kansandemokraatti, oli hänellä hyvät suhteet sekä SAK:n sosialidemokraatteihin että työnantajajärjestöön. Ennen SAK:n palvelukseen siirtymistään Elomaa toimi muun muassa 1950-luvulla Porissa SKP:n piiritoimitsijana sekä Satakunnan Työn päätoimittajana vuosina 1959–1962. Hän opiskeli 1950-luvulla kahteen otteeseen Sirola-opistossa ja 1962–1964 Moskovan yhteiskuntatieteiden instituutissa.

Teokset 
Työehtosopimuspolitiikan lähtökohtia (yhdessä Leila Vesasen kanssa, 1979)

Lähteet 

Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Anna Bretagnelainen

Anna Bretagnelainen (, ) (25. tammikuuta 1477 Nantes, Ranska – 9. tammikuuta 1514 Blois, Ranska) oli Bretagnen herttuatar, Itävallan arkkiherttuatar ja Pyhän roomalaisen valtakunnan kuningatar (1490–1491) sekä kahdesti Ranskan kuningatar (1491–1498 ja 1499–1514). Hän oli myös Sisilian ja Jerusalemin kuningatar sekä Milanon herttuatar.

Anna oli Bretagnen herttuan François II:n (1435–1488) ja hänen toisen puolisonsa Navarran ruhtinattaren Margueriten tytär.

Annasta tuli Bretagnen herttuatar vuonna 1488 ja hän yritti kaikin tavoin estää Bretagnen liitämisen Ranskaan. Annan isä oli joutunut solmimaan ranskalaisten kanssa Vergerin sopimuksen, jonka mukaan Anna ei voinut avioitua ilman Ranskan kuninkaan lupaa. Kuitenkin avioliitolla ulkomaalaisen prinssin kanssa Anna koki voivansa paremmin säilyttää herttuakuntansa itsenäisyyden. Hän meni vuonna 1490 naimisiin Itävallan prinssi Maksimilianin kanssa. Tätä ranskalaiset eivät hyväksyneet ja hyökkäsivät Bretagneen pakottaen Annan eroamaan ja naimaan Ranskan kuninkaan Kaarle VIII:n. Yksikään heidän neljästä lapsesta ei jäänyt henkiin ja Kaarle kuoli huhtikuussa 1498. 

Naidessaan Kaarlen Annan oli täytynyt hyväksyä sopimus, joka määräsi hänet naimaan tarvittaessa Kaarlen seuraajan. Sama sopimus myös määräsi Bretagnen menevän Annan toiseksi vanhimmalle pojalle tai vanhimmalle tyttärelle. Seuraava kuningas Ludvig XII oli kuitenkin jo naimisissa Ludvig XI:n tyttären kanssa. Ludvig sai paavin myöntämään avioeron ja hän nai Annan tammikuussa 1499. Anna oli älykäs ja toimi miehensä neuvonantajana ja sijaishallitsijana Ludvigin sotiessa ulkomailla. Heidän viidestä lapsesta kaksi selvisi aikuisikään, tyttäret Claude ja Renée.

Pojan ja perijän uupuminen uhkasi Bretagnen itsenäisyyttä. Anna tuki Clauden kihlaamista Itävallan prinssi Kaarlelle ja vastusti Clauden kihlausta tulevan kuningas Frans I:n kanssa. Anna ei sitä paitsi pitänyt Fransin äidistä Savoijin Louisesta. Ludvig suosi Fransia ja Annan ärtymykseksi laati testamentin, joka velvoitti Claudea naimaan Fransin. Claude nai Fransin vasta Annan kuoleman jälkeen vuonna 1514. 

Anna kuoli 36-vuotiaana vuonna 1514. Kuolemansa jälkeen Anna joutui keskipisteeksi taistelussa, jota käytiin vallan keskittämiseksi Bretagnen ja Ranskan välillä. Viimeisenä yrityksenä säilyttää Bretagnen itsenäisyys, Anna testamenttasi Bretagnen nuorimmalle tyttärelleen Renéelle. Ludvig kuitenkin määräsi Clauden olevan Bretagnen laillinen perijä. Tämä johti lopulta tämän itsenäisen herttuakunnan, viimeiseksi jääneenä, liittämiseen hallinnollisesti ja institutionaalisesti Ranskaan.

Anna tuki taiteita ja hän tilasi yhden hienoimmista tuntien kirjoista, jota nykyään säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bretagnelaiset henkilöt
Ranskan kuninkaalliset
Vuonna 1477 syntyneet
Vuonna 1514 kuolleet
Emanuele Filiberto (Aostan herttua)

Emanuele Filiberto, Aostan toinen herttua (13. tammikuuta 1869 Genova – 4. heinäkuuta 1931 Torino) oli italialainen marsalkka ja Savoijin kuningashuoneen jäsen. Hän oli Italian armeijan tärkeimpiä komentajia ensimmäisen maailmansodan aikana.

Elämäkerta 

Emanuele Filiberton isä oli Espanjan kuninkaana vuosina 1870–1873 ollut Aostan ensimmäinen herttua Amadeus I ja isoisä Italian kuningas Viktor Emanuel II. Hänen äitinsä oli kuningatar Maria Vittoria dal Pozzo della Cisterna. Amadeuksen vanhimpana poikana Emanuele Filiberto sai tammikuussa 1871 Espanjan kruununprinssille kuuluvan Asturian ruhtinaan arvon, mutta vain kaksi vuotta myöhemmin hänen isänsä joutui luopumaan Espanjan kruunusta ja poistumaan perheineen maasta. Abruzzon herttua Luigi Amedeo oli Emanuele Filiberton veli ja Italian kuningas Viktor Emanuel III hänen serkkunsa.

Emanuele Filiberto kävi Torinon sotilasakatemian ja palveli upseerina Italian tykistössä. Hän sai kenraalimajurin arvon vuonna 1897 ja kenraaliluutnantin vuonna 1902. Hän oli vuosina 1905–1910 armeijakunnan komentajana Napolissa.

Maailmansodan puhjetessa Emanuele Filiberto toimi Italian tykistön tarkastajana. Italian liittyessä sotaan toukokuussa 1915 hän oli X armeijakunnan komentaja, mutta siirtyi samantien 3. armeijan johtoon. Emanuele Filiberto kuului maailmansodan aikana Italian armeijan osaavimpiin komentajiin. Hänen armeijansa onnistui valtaamaan Gorizian kuudennessa Isonzon taistelussa elokuussa 1916 ja luomaan siten Italialle sillanpääaseman Isonzojoen vastarannalle. Tämä oli ainoa Italian Isonzon taisteluissa saavuttama merkittävä voitto. Italialaisten linjojen hajottua Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Emanuele Filiberto pelasti 3. armeijan perääntymällä hallitusti Tagliamenton taakse. Hän osallistui vuonna 1918 Piavejoen linjan puolustustukseen.

Emanuele Filiberto ylennettiin sodan aikana kenraaliksi (generale di corpo d’armata). Sodan jälkeen hän sai vuonna 1919 Italian armeijan ylimmän kenraalinarvon (generale d’esercito) ja hänet nimitettiin ylimmän sotaneuvoston jäseneksi sekä 1. armeijan komentajaksi. Fasistihallinto antoi hänelle marsalkan arvon vuonna 1926. Emanuele Filiberto oli vuosina 1925–1927 Opera nazionale dopolavoro -organisaation puheenjohtaja. Kuoltuaan vuonna 1931 hänet haudattiin Redipuglian sotamuistomerkin yhteyteen maailmansodassa kaatuneiden sotilaidensa luo.

Perhe
Emanuele Filiberton puoliso oli vuodesta 1895 Orléansin ”prinsessa” Hélène, Pariisin kreivin tytär. Emanuele Filiberton kuoltua Aostan herttuan arvon peri hänen poikansa Amedeo, josta tuli myöhemmin Etiopian varakuningas. Nuoremmasta pojasta tehtiin toisen maailmansodan aikana Kroatian nukkehallitsija nimellä Tomislav II.

Lähteet

Aiheesta muualla

Espanjan kuninkaalliset
Italian kuninkaalliset
Kruununperijät
Italian marsalkat
Italialaiset herttuat
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Kanelipuodit

Kanelipuodit () on vuonna 1933 ilmestynyt puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin novellikokoelma. Kokoelman kertomukset on julkaistu suomeksi teoksessa Kanelipuodit ja muita kertomuksia (Basam Books, 2013) Tapani Kärkkäisen kääntäminä.

Sisältö 
 Elokuu
 Koettelemus
 Linnut
 Mallinuket
 Traktaatti mallinukeista eli Toinen Genesis
 Traktaatti mallinukeista, jatkoa
 Traktaatti mallinukeista, viimeinen osa
 Nimrod
 Pan
 Karol-eno
 Kanelipuodit
 Krokotiilikatu
 Torakat
 Vihuri
 Huippusesongin yö

Suomennos 
Kanelipuodit ja muita kertomuksia -teoksessa on julkaistu suomeksi kaikki Sculzin säilyneet proosateokset, myös Schulzin toinen teos Kuolinilmoituksen sanatorio (1936) sekä neljä kirjallisuuslehdissä ilmestynyttä novellia. Kirja on kuvitettu Schulzin piirroksin, ja se on varustettu Virpi Hämeen-Anttilan kirjoittamalla esipuheella sekä suomentajan laajalla jälkisanalla ja viitteillä. Käännös on tehty Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä laitoksesta Opowiadania: Wybór esejów i listów.

Schulzin kertomuksia ilmestyi suomeksi vuonna 1965 välikielen kautta valikoimana Krokotiilikuja, jonka Otava julkaisi Moderneja kirjailijoita -sarjassa. Suomennoksen teki Aarno Peromies Josef Hahnin 1960-luvulla tekemästä saksannoksesta. Teoksesta kuitenkin puuttui useita tärkeitä tekstejä, varsinkin Kuolinilmoituksen sanatoriosta.

Lähteet

Teoksen sisältö
 
 Virpi Hämeen-Anttila: Metaforien ja muodonmuutosten mestari (s. 7–14)
 Kirjojen ulkopuoliset kertomukset: ”Syksy” (1936); ”Unelmien tasavalta” (1936); ”Pyrstötähti” (1939); ”Isänmaa” (1938)
 Tapani Kärkkäinen: Suomentajan jälkisanat (s. 389–409)

Aiheesta muualla 
 Tiina Krohn: Bruno Schulz aineen virrassa, Helsingin Sanomat 10.7.1986. (Internet Archive)
 J. Pekka Mäkelä: Merkillisen isän kummallinen kuolema (ja kuolemanjälkeiset vaiheet). Yrttimaan aikakirja II 14.2.2011.
 Tapani Möttönen: Arkihämärän suulas mystikko . Voima 9/2013. (Arkistossa)
 Heikki Romppainen: Kanelipuotien Puolassa . Satakunnan kansa 11.12.2013 (Arkistossa)

Vuoden 1933 kirjat
Puolalaiset kirjat
Novellikokoelmat
Maaginen realismi
Aiju von Schöneman

Arja Anitra "Aiju" von Schöneman (1939 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 2022 Turku) oli turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.

Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana Radiokuuntelija-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opasti tuomiokirkossa senkin jälkeen.

Vuosina 1984–1990 Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.

Aiju (Turkuseura, 2014) on Sinikka Klemettilän toimittama muistelmateos, jossa von Schöneman muistelee muun muassa väkivaltaista avioliittoaan Hormian kanssa.

Teoksia
Salaperäinen tunneli, kuvitus Terhi Hedberg. Cultura, 1998. ISBN 978-952-9501-46-5.

Lähteet

Kirjallisuutta 

Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Suomalaiset kirjankustantajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Barrie Colts

Barrie Colts on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Barrie Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Marty Williamson 
 Apuvalmentaja: Taylor Carnevale 
 Apuvalmentaja: Chris Dennis 
 Maalivahtivalmentaja: David Belitski 
 Fysiikkavalmentaja: Keith Kling 
 Huoltopäällikkö: Morgan Payne 
 Apulaistoimitusjohtaja: Rob Stewart 
 Henkilöstöjohtaja: Mark Seidel 
 Omistaja: Howie Campbell 
 Toimitusjohtajan erityisavustaja: Frank Carnevale 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Barrie Coltsin verkkosivut 
 Barrie Coltsin EliteProspects sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Mississauga Steelheads

Mississauga Steelheads on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Mississauga Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: James Richmond 
 Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Jeff Kyrzakos 
 Apuvalmentaja: Brendan Taylor 
 Maalivahtivalmentaja: Chris Beckford-Tseu 
 Videovalmentaja: Matthew Comand 
 Huoltopäällikkö: Tom Frater 
 Apulaistoimitusjohtaja: Michael Doyle 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mississauga Steelheadsin verkkosivut 
 Mississauga Steelheadsin EliteProspects-sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Mississauga
Sudbury Wolves

Sudbury Wolves on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Sudbury Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Craig Duncanson 
 Apuvalmentaja: Darryl Moxam 
 Apuvalmentaja: Zack Stortini 
 Maalivahtivalmentaja: Alain Valiquette 
 Fysiikkavalmentaja: Rick Kilganon 
 Taitovalmentaja: Bob Johnston 
 Luisteluvalmentaja: Samantha Skene 
 Huoltopäällikkö: Dan Buckland 
 Puheenjohtaja: Scott Lund 
 Toimitusjohtaja: Rob Papineau 
 Apulaistoimitusjohtaja: Ken MacKenzie 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Mike Taylor 
 Omistaja: Dario Zulich 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sudbury Wolvesin verkkosivut 
 Sudbury Wolvesin EliteProspects-sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Owen Sound Attack

Owen Sound Attack on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Läntisen konferenssin Keskilänsidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Greg Walters 
 Apuvalmentaja: Jordan Hill 
 Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Joey Hishon 
 Maalivahtivalmentaja: Greg Redquest 
 Fysiikkavalmentaja: Andy Playter 
 Luisteluvalmentaja: Denise Reid 
 Huoltopäällikkö: Andy Brown 
 Toimitusjohtaja: Dale DeGray 
 Pelaajakehitysjohtaja: Sean LaFortune 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Brian Teakle

Aiheesta muualla 
 Owen Sound Attackin verkkosivut 
 Owen Sound Attackin EliteProspects sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Tuoksuvahakas

Tuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmus) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu.

Ulkonäkö 
Tuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on
joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.

Elinympäristö 
Tuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan rehevissä kuusimetsissä.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Valkovahakas

Valkovahakas (Hygrophorus piceae) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötävä sieni, mutta sen sekoittamista myrkyllisiin malikoihin pitää varoa.

Ulkonäkö 
Valkovahakas on kooltaan pieni. Se on kokonaan väriltään valkoinen. Lakki on laakea ja limainen. Ohut jalka on pitkänomainen.

Elinympäristö 
Valkovahakasta tavataan kuusimetsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Natural Fungi in Finland: Valkovahakas (Hygrophorus piceae)

Hygrophoraceae
Ahvenanmaan kongressi

Ahvenanmaan kongressi tarkoittaa vuosina 1718–1719 Ruotsin ja Venäjän Ahvenanmaalla käymiä tuloksettomia rauhanneuvotteluja.

Tarkoitus 
Kongressi oli yritys saada aikaan erillisrauha Ruotsin ja Venäjän välille suuren Pohjan sodan aikana. Rauhanneuvotteluja käytiin vuosina 1718–1719 Lövön kylässä Vårdössä. Neuvotteluihin toivat lisäväriä kiistat kruununperimyksestä. Kaarle XII:lla ei ollut lapsia, ja jatkajan asemasta kilpailivat Fredrik Hesseniläinen (myöhemmin Fredrik I) ja kuninkaan sisarenpoika Holstein-Gottorpin Kaarle Fredrik. Holsteinilaisten ulkopolitiikka keskittyi Tanskan vastustamiseen, kun taas hesseniläiset olivat ennen kaikkea venäläisvastaisia. Neuvottelut päättyivät tuloksettomina.

Vaikutukset 
Kongressi jatkui puolitoista vuotta, ja se oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin poliittinen tapahtuma. Turusta Tukholmaan kulkeneen postireitin puolivälissä sijaitsevaa Lövötä ehdottivat kokouspaikaksi venäläiset. Kylän luonnonsatamaa rakennettiin suuremmaksi, ja diplomaatteja varten rakennettiin uusia rakennuksia. Ahvenanmaan taloja oli paljon tyhjillään, sillä ahvenanmaalaiset olivat paenneet sotaa manner-Ruotsiin jo 1714. Niinpä työväkeä tuotiin Suomen puolelta. Hienoja asuintaloja purettiin muualta Ahvenanmaalta ja pystytettiin uudelleen Lövöhön. Ruotsalaiset neuvottelijat asutettiin kylän eteläosaan, venäläiset pohjoisosaan. Molemmilla puolilla järjestettiin näyttäviä juhlia, joilla osoitettiin omaa valtaa ja varakkuutta Kaikkiaan kongressi työllisti yli kaksituhatta henkeä.

Rauha solmittiin vihdoin 1721 Uudessakaupungissa.

Lähteet 

Ahvenanmaan historia
Suuri Pohjan sota
Konferenssit
Vårdö
Väre

Väre tai Wäre voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

Sukunimenä 
 Antti Väre (s. 1990), näyttelijä
 Eero Väre (s. 1984), jääkiekkomaalivahti
 Eero Väre (1913–1972), muusikko
 Emil Väre (1885–1974), painija
 Emma Väre (s. 1993), raviohjastaja ja valmentaja
 Henry Väre (s. 1960) on kasvitieteilijä, Luomuksen Kasvimuseon yli-intendentti ja tietokirjailija
 Hjalmar Väre (1879–1952), kilpapyöräilijä
 Ilmari Wäre (1911–1982), metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos
 Kaija Väre (1920–1980), taidemaalari
 Kalle Väre (1889–1974), kirjailija
 Kyllikki Väre (1912–1951), näyttelijä
 Marjaana Väre (s. 1967), vammaisurheilija
 Matti Wäre (1908–1999), tekniikan tutkija, professori
 Oskari Väre (1884–1946), pienviljelijä ja kansanedustaja (SDP)
 Raili Väre (s. 1938), runoilija
 Ritva Wäre (s. 1945), taidehistorioitsija, museojohtaja
 Vappu Väre (1901–1964), kirjailija
 Toivi Suomela, oik. Väre (1923–1992), kirjailija

Muita merkityksiä
Väre, Aalto-yliopiston rakennus Otaniemessä
Väre, Tenhi-yhtyeen albumi vuodelta 2002.
Väre Oy, sähkönmyyntialan energiapalveluyhtiö
Sangihenkäpinkäinen

Sangihenkäpinkäinen (Edolisoma morio) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Sangihenkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi

Lähteet

Käpinkäiset
Antithesis


Antithesis on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Relapse Records.

Kappaleesta ”Finite” kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 James Lee – laulu
 Jeremy Turner – kitara
 Paul Ryan – kitara
 Mike Flores – bassokitara
 John Longstreth – rummut

Tuotanto 
 Rob Rebeck – äänittäjä
 Scott Hull – masteroija
 Orion Landau – grafiikka

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 9/10 
 Chronicles of Chaos: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Antithesis discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 albumit
Originin albumit