joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vihreä Kolmio

Vihreä Kolmio on Loimaan seudulla toimiva matkailun markkinointiorganisaatio. 

Seudulla toimii noin 80 matkailuyritystä Auran, Kosken Tl, Loimaan, Marttilan, Oripään, Pöytyän, Tarvasjoen ja Ypäjän alueella. Matkailuun liittyviä yrityksiä ovat kotieläin-, strutsi-, hevos- ja biisonitilat, lähiruokaa tarjoavat ravintolat, Suomen maatalousmuseo Sarka, golfkentät sekä erilaiset luonto- ja taidekohteet.

Matkailualueelle pääsee valtatie 2:n, 9:n ja 10:n sekä Turku–Toijala-rautatien kautta. Myös historiallinen Hämeen Härkätie kulkee alueen läpi. Vihreän Kolmion alue vaihtelee tasaisesta peltomerestä laajoihin metsä- ja suoalueisiin sekä jokivarsialueisiin. 

Vihreä Kolmio on toiminut vuodesta 1996 asti kehittäen alueen matkailuyrittäjien yhteistyötä, järjestäen koulutuksia ja tehostaen markkinointia. Vihreä Kolmio tekee vuosittain muun muassa alueen Matkailukartan ja muita esitteitä yhteistyössä alueen yritysten kanssa, osallistuu alan messuille ja kohdennettuihin markkinointitapahtumiin sekä tekee yhteistyötä suurten tapahtumien kanssa. Vihreä Kolmio tarjoaa myös räätälöityjä retkiohjelmia ja välittää oppaita. Vihreän Kolmion alueen matkailuneuvonta toimii Loimaan torin laidalla sijaitsevassa Matka-Viitalassa.

Lähteet  

Varsinais-Suomi
Loimaa
Veljenpojat

Veljenpojat on Tervakoskelta lähtöisin alun perin nelihenkinen ja suomenkielinen hiphop -ryhmä, joka sai alkunsa 2000-luvun alkupuolella.  Siihen kuuluvat Marko Sievälä, Joonas Vuorela ja Jarkko Tauru. Yhtyeen nimi tulee Aku Ankan veljenpojista.

Yhtyeen jäsenistä Meissi on julkaissut neljä sooloalbumia. Japi & Jopi julkaisivat "Ei nimi miestä pahenna" nimisen albumin kesällä 2009. Keväällä 2011 Veljenpojat solmi levytyssopimuksen Emi Music Finlandin kanssa. Kesällä 2012 heinäkuun 3. päivä ilmestyi single "Suomineito", josta on tehty musiikkivideo.

Jäsenet
 Meissi (laulu)
 Japi (laulu)
 Jopi (Laulu)

Singlet
 "LKOP" (2013)
 "Oi!"
 "Erittäin Hyvä" (2011)
 "Suomineito" (2012)
 "Tehtaan Varjosta"
 "Isommin"

Albumit
V niinku Veljenpojat (2013)

Musiikkivideot
 "LKOP" (2013)
 "Tehtaan Varjosta"
 "Suomineito" (2012)
 "Erittäin Hyvä" (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.veljenpojat.com
Veljenpojat teki erittäin hyvän videon - tästäkö kesähitti? Ilta-Sanomat 2011
Suomalaiset hip hop -yhtyeet
Peter Antony Moran

Peter Antony Moran (s. 13. huhtikuuta 1935 Glasgow) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Glasgowin arkkihiippakuntaan 19. maaliskuuta 1959 ja inkardinoitiin Aberdeenin hiippakuntaan vuonna 1986. Hänet nimitettiin Aberdeenin piispaksi 13. lokakuuta 2003, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 1. joulukuuta Mario Joseph Conti, jota avustivat Michael George Bowen ja Joseph Devine. Moran jäi eläkkeelle 4. kesäkuuta 2011.

Lähteet 

Brittiläiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
ERC Ingolstadt

ERC Ingolstadt on saksalainen jääkiekkojoukkue Ingolstadtista. Joukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla DEL-liigassa, jossa se on pelannut putkeen jo kaudesta 2002–2003. Ennen kautta 2002–2003 joukkue pelasi maan toiseksi korkeimmalla tasolla 2. Bundesligassa. Joukkue onnistui voittamaan sarjan jo kaudella 2000–2001, mutta ei onnistunut nousemaan. Kaudella 2001–2002 joukkue sijoittui sarjassa toiseksi, mutta nousi, koska voittaja joukkue päätti olla ottamatta sarjapaikkaa vastaan. ERC Ingolstadt sijoittui kauden 2013–2014 runkosarjassa yhdeksänneksi. Pudotuspelien karsintakierroksella kaatui puolustava mestari Eisbären Berlin voitoin 2–1. Berliinissä pelattu ratkaisuottelu venyi jatkoajalle ja sen ratkaisi puolustaja Benedikt Schopper ajassa 67:16. Puolivälierässä vastaan asettui Krefeld Pinguine, joka kaatui voitoin 4–1. Välieräsarja Hamburg Freezersiä vastaan päättyi voitoin 4–2. Tasainen finaalisarja Kölner Haiea vastaan kesti täydet seitsemän ottelua. Viimeinen finaali Kölnissä päättyi Christoph Gawlikin ja John Laliberten maaleilla 0–2. Ingolstadtin puolustaja Patrick Köppchen valittiin playoffien MVP:ksi ja maalivahti Timo Pielmeier vuoden tulokkaaksi.

Kaudella 2014–2015 ERC Ingolstadt sijoittui runkosarjassa kolmanneksi ja eteni aina DEL finaaleihin asti, jossa Adler Mannheim oli parempi voitoin 4–2.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Doug Shedden 
 Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Tim Regan 
 Maalivahtivalmentaja: Sakari Lindfors 
 Fysiikkavalmentaja: Maritta Becker 
 Toimitusjohtaja: Claus Liedy 
 Urheilutoimenjohtaja: Larry Mitchell 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 
 http://www.erc-ingolstadt.de/

Viitteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baijerin jääkiekko
Ingolstadt
Gilberto Fuenzalida Guzmán

Gilberto Fuenzalida Guzmán (15. helmikuuta 1868 – 24. maaliskuuta 1938) oli chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 20. joulukuuta 1890 ja nimitettiin Concepciónin piispaksi 20. helmikuuta 1918. Piispaksi konsekroinnin suoritti 7. kesäkuuta Sebastiano Nicotra, jota avustivat Ricardo Sepúlveda Hermosilla ja Reinaldo Muñoz Olave. Fuenzalida Guzmán asetettiin virkaansa 23. kesäkuuta, ja hän kuoli 70-vuotiaana virassa.

Lähteet 

Chileläiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Chad le Clos

Chad Guy Bertrand le Clos (s. 21. huhtikuuta 1992 Durban) on eteläafrikkalainen uimari ja olympiavoittaja. 

Dubaissa järjestetyissä lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 le Clos voitti MM-kultaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.51.56. Hän sijoittui Shanghain MM-kilpailuissa 2011 samassa lajissa viidenneksi. Vuotta myöhemmin hän voitti 200 metrin perhosuinnin olympiakultaa kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa. Le Clos ui finaalissa uuden Afrikan ennätysajan 1.52,96, voittaen matkan puolustavan olympiavoittajan Michael Phelpsin vain viidellä sekunnin sadasosalla. 100 metrin perhosuinnissa le Clos jakoi hopean Jevgeni Korotyškinin kanssa ajalla 51,44. 400 metrin sekauinnissa hän sijoittui viidenneksi. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti 100 metrin perhosuinnin ajalla 48,82 ja oli toinen 50 metrin perhosuinnissa ajalla 22.26.

Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 le Clos voitti kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 51,06 ja 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.54,32. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän voitti maailmanmestaruuden 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.41,45 sekä 50 metrin (21,95), 100 metrin (48,44) ja 200 metrin (1.48,61) perhosuinneissa. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti 100 metrin perhosuinnin maailmanmestaruuden ajalla 50,56 ja sai hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.53,68 sekä oli kuudes 200 metrin vapaauinnissa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti hopeaa 200 metrin vapauinnissa ajalla 1.45,20 ja 100 metrin perhosuinnissa ajalla 51,14 sekä sijoittui neljänneksi 200 metrin perhosuinnissa.

Le Clos voitti Windsorin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2016 kultaa 50 metrin (21,98), 100 metrin (48,08) ja 200 metrin (1.48,76) perhosuinneissa sekä sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 le Clos ui kultaa 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.53,33. Hangzhoun lyhyen radan MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 48,50, hopeaa 50 ja 200 metrin perhosuinneissa sekä pronssia 100 metrin vapaauinissa.

Le Clos saavutti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 pronssia 100 ja 200  metrin perhosuinneissa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa viidenneksi. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 100 metrin perhosuinnissa hopeaa ja 200 metrin perhosuinnissa pronssia.

Le Clos voitti nuorten olympialaisissa 2010 kultaa 200 metrin sekauinnissa, hopeaa 400 metrin vapaauinnissa, 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Delhissä lokakuussa 2010 järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kaksi kultaa, hopean ja kaksi pronssia. Afrikan kisoissa 2011 le Clos voitti yhteensä viisi kultaa ja yhden hopean. Kansainyhteisön kisoissa Glasgow'ssa 2014 hän voitti kaksi kultaa, yhden hopean ja neljä pronssia. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän voitti kaikki kolme perhosuintia sekä saavutti lisäksi yhden hopean ja pronssin. Birminghamin Kansainyhteisön kisoista 2022 hän saavutti yhden hopean.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset uimarit
Eteläafrikkalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Penitentiary Blues

Penitentiary Blues on yhdysvaltalaisen laulajan David Allan Coen debyyttialbumi, joka on julkaistu vuonna 1969.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut David Allan Con, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano
 David Allan Coe – laulu
 Teddy Paige, Jerry Kennedy, Mac Gayden – kitara
 Teddy Paige, Charlie McCoy, Ed Kollis – huuliharppu
 William C. Sanders, Billy Linneman, Mac Gayden, Charlie McCoy  – basso
 Karl Himmel, Kenneth Buttrey – Rummut
 David Briggs – piano

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Penitentiary Blues discogs.com -sivustolla

Lähteet 
 CD Hacktone Records - #436028

Viitteet 

Vuoden 1969 esikoisalbumit
David Allan Coen albumit
Lakkakääpä

Lakkakääpä (Ganoderma lucidum) eli reishi on kääpäsieni, jonka itiöemä on yksivuotinen ja suurehko. Sen jalka on vähintään sormenpaksuinen ja kiinnittyy usein lakin reunaan. Yläpinta on kumpareinen ja kiiltävä, väriltään oranssinpunainen. Pillien peittämä alapinta on valkoinen, myöhemmin ruskea.

Lakkakääpä kasvaa lehtipuilla tai harvoin havupuilla valkolahottajana. Useimmin sitä esiintyy tervalepän kannoissa ja kaatuneissa rungoissa, lehdoissa ja kosteissa metsissä.

Lajia on käytetty perinteisessä itämaisessa lääketieteessä jo yli 2000 vuoden ajan. Lakkakäävästä valmistettuja uutteita on myynnissä myös Suomessa. Euroopassa ja varsinkin Yhdysvalloissa sen terveysvaikutuksista ja mahdollisista haittavaikutuksista keskustellaan.

Viljely 
Lakkakääpä on lahottajasieni, joka soveltuu hyvin viljeltäväksi, vaikkakin sen viljely on ollut Suomessa kaupallisesti vähäistä. Korkeassa hiilidioksidipitoisuudessa viljellyn lakkakäävän tunnusomaisena piirteenä on kaunis sarvimainen ulkomuoto, joka selvästi poikkeaa luonnossa kasvaneesta lakkakäävästä.

Lähteet 

Polyporales
Käävät
Koppelokääpä

Koppelokääpä (Grifola frondosa) on kääpäsieni, jonka itiöemä on yksivuotinen ja muodostuu kymmenistä jalallisista lusikkamaisista lakeista. Itiöemä on kokonaisuudessan enintään puolimetrinen. Koppelokääpä kasvaa loisena suurten tammien tyvellä. Se on hyvä ruokasieni, jota viljellään USAssa, Kiinassa ja Japanissa siitakesienen tavoin sahanpurussa. Viljeltyä koppelokääpää on myyty Suomessakin japanilaisella nimellä maitake.

Koppelokääpää muistuttaa harvinainen viuhkokääpä (Polyporus umbellatus), joka ei kuitenkaan ole riippuvainen tammesta.

Lähteet 
 Salo, Pertti, Niemelä, Tuomo & Salo, Ulla 2006: Suomen sieniopas. Luonnontieteellinen keskusmuseo – Kasvimuseo. Helsinki.
UPM: Metsiemme kääpiä, Koppelokääpä (Grifola frondosa)

Polyporales
Käävät
Ruokasienet
Pöytätenniksen Euroopan-mestaruuskilpailut

Pöytätenniksen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin ensi kerran vuonna 1958 ja turnausta järjestää Euroopan pöytätennisliitto. Vuoteen 2002 asti ne järjestettiin joka toinen vuosi. Nykyisin pelataan parittomina vuosina joukkueiden ja parillisina vuosina kaksin- ja nelinpelien mestaruuksista. Vuosina 2009–2013 sekanelinpelin mestaruuskilpailut järjestettiin erikseen.

Kisat 
 1958 Budapest
 1960 Zagreb
 1962 Berliini
 1964 Malmö
 1966 Lontoo
 1968 Lyon
 1970 Moskova
 1972 Rotterdam
 1974 Novi Sad
 1976 Praha
 1978 Duisburg
 1980 Bern
 1982 Budapest
 1984 Moskova
 1986 Praha
 1988 Pariisi
 1990 Göteborg
 1992 Stuttgart
 1994 Birmingham
 1996 Bratislava
 1998 Eindhoven
 2000 Bremen
 2002 Zagreb
 2003 Courmayeur
 2005 Århus
 2007 Belgrad
 2008 Pietari
 2009 Stuttgart (joukkueet, miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit), Subotica (sekanelinpelit)
 2010 Ostrava (joukkueet, miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit), Subotica (sekanelinpelit)
 2011 Gdańsk–Sopot (joukkueet, miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit), Istanbul (sekanelinpelit)
 2012 Herning (miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit), Buzău (sekanelinpelit)
 2013 Schwechat (joukkueet, miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit), Buzău (sekanelinpelit)
 2014 Lissabon (joukkueet)
 2015 Jekaterinburg
 2016 Budapest (kaksin- ja nelinpelit)
 2017 Luxemburg (joukkueet)
 2018 Alicante (kaksin- ja nelinpelit)
 2019 Nantes (joukkueet)
 2020 Varsova (kaksin- ja nelinpelit)
 2021 Cluj-Napoca (joukkueet)

Lähteet

Viitteet

Katso myös 
 Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut
 Pöytätenniksen Suomen-mestaruuskilpailut
Grizzlys Wolfsburg

Grizzlys Wolfsburg on saksalainen jääkiekkojoukkue Wolfsburgin kaupungista. Joukkue on perusttu vuonna 2004 ja se pelaa kotiottelunsa 4 503 paikkaisessa Volksbank BraWo Eis Arenassa. Joukkue liittyi DEL-liigaan heti perustamisen jälkeen, mutta tippui ensimmäisen kautensa jälkeen 2. Bundesligaan. Joukkue viihtyi sarjassa kaksi seuraavaa kautta, joista jälkimmäisenä kautena onnistui nousemaan takaisin DEL-liigaan.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Michael Stewart 
 Apuvalmentaja: Tyler Haskins 
 Apuvalmentaja: Gary Shuchuk 
 Maalivahtivalmentaja: Jonas Forsberg 
 Fysiikkavalmentaja: Peter Kruse 
 Huoltopäällikkö: Stef Jonsson 
 Toimitusjohtaja: Karl-Heinz Fliegauf 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran viralliset sivut

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Wolfsburg
Korkeakosken voimalaitos

Korkeakosken voimalaitos (Korkiakosken voimalaitos) on vesivoimala Kymijoen Korkeakoskenhaarassa Kotkassa. Pudotuskorkeus on 13 metriä ja teho 10 MW. Voimalaitoksen omistaa nykyisin Kolsin Voima Oy.

Korkeakoskea on käytetty jauhomyllyn ja sahamyllyn voimanlähteenä jo 1500-luvulla. 1800-luvun lopulta lähtien koski pyöritti puuhiomoa. Vuonna 1906 valmistuneen ensimmäisen sähkövoimalaitoksen koskeen rakensi Karhula Oy. Nykyinen vesivoimala on arkkitehti Karl Lindahlin suunnittelema vuodelta 1926. Karhula Oy:ltä voimalaitos siirtyi Ahlström Oy:n omistukseen, joka myi sen 1990-luvun lopussa ruotsalaiselle Graningenille. 2000-luvun alkupuolella omistajaksi tuli Statkraft. Statkraft Suomi Oy:n koko osakekannan osti vuonna 2014 viiden suomalaisen energiayhtiön omistama Kolsin Voima Oy.

Kalatie Korkeakoskeen 

Kymijoki oli aiemmin Etelä-Suomen merkittävin lohijoki, mutta vesivoimalarakentamisen myötä lohen nousu Kymijokeen loppui vuonna 1933, jolloin valmistuivat Ahvenkosken ja Koivukosken vesivoimalat. Viimeiset Kymijoen alkuperäiset joet pyydystettiin 1940-luvulla. 1980-luvulta lähtien jokeen on istutettu Nevan lohta, joka on geneettisesti lähimpänä hävinnyttä Kymijoen lohta.

Kalavedenhoito on muuttunut yhä enenevässä määrin istutuksista luonnonmukaiseen lisääntymiseen, minkä vuoksi tuli tarpeen rakentaa uusi kalatie Kymijoen itähaaraan. Korkeakoski on 13 m korkea, minkä vuoksi se on ollut vapaassa Kymijoessa nousueste eikä ole lohi päässyt siitä nousemaan ylävirtaan. Pitkän suunnittelun jälkeen löydettiin kalatiemalli, jota pitkin lohen pitäisi pystyä nousemaan Kymijoen itähaaraa ylävirtaan lohen kutualueille. Kalatie on mitoitettu 0,5 m³/s virtaamalle. Sen lisäksi alaosaan voidaan pumpata 0,5 m³/s.
 
Aluehallintovirasto myönsi luvan kalatien rakentamiseen 24. tammikuuta 2014, koska Viipurin läänin maaherra oli 25. maaliskuuta 1939 antanut päätöksen, että voimalaitoksen omistajan on korvauksetta sallittava sovittaa kalaporras voimalaitoksen vasemmalle puolelle, jos sellainen katsotaan tarpeelliseksi rakentaa padon yhteyteen. Museoviraston kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen rakennuslupa saatiin joulukuussa 2014.
Rakentamisesta järjestettiin tarjouskilpailu, jonka voitti kokkolalainen maanrakennusyritys. Kalatien rakentaminen alkoi toukokuussa 2015 ja se valmistui 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Korkeakosken kalatien rakentaminen käyntiin
 Korkeakosken kalatien rakentamislupa Aluehallintovirastolta
 Yksi kalatie avaisi Kymijoen lohikannalle hyvät kehitysnäkymät
 Korkeakoskelle tuleva kalatie vahvistaa uhanalaisia kalakantoja

Kotkan rakennukset ja rakennelmat
Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Kymijoen alaosan alue
Kymijoki
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Tuoksuilangia

Tuoksuilangia eli rohtoilangia (Cananga odorata) on ilangioiden sukuun ja annoonakasvien heimoon kuuluva ainavihanta puu. Puuta kasvatetaan sen kukista saatavan kanangaöljyn vuoksi, jota käytetään hajusteissa, pesuaineissa ja saippuoissa. Kasvista käytetään usein myös suomeksi kansainvälisempää, alun perin tagaloginkielistä nimeä ylang-ylang.

Kuvaus 
Tuoksuilangia on keskikokoinen ainavihanta puu. Se kasvaa noin 10–40 metriä korkeaksi. Oksat ovat yleensä varsinkin päädyistään nuokkuvat. Kaarna on sileää ja väriltään harmaata. Lehdet ovat vuorottelevat, noin 13–29 senttimetriä pitkät, 1–2 cm pitkän lehtiruodin päässä ja yleensä riippuvat. Ne ovat muodoltaan yksinkertaiset ja soikeat, tyvestään tylppäpäätyiset ja kärjestään terävät. Lehtien laidat ovat ehyet, usein hieman aaltoilevat. Kukinto on terttu, jossa on 2–6 kukkaa, ja se sijaitsee lehdettömän sivuverson päädyssä. Keltaiset kaksineuvoiset kukat ovat voimakkaantuoksuisia. Verholehtiä on kolme ja terälehtiä kuusi. Terälehdet ovat yleensä aaltoilevan käyrät. Hedelmä on kypsänä musta marja, joka kasvaa riippuvissa tertuissa. Hedelmässä on 2–12 siementä.

Käyttö 
Tuoksuilangian kukista tuotetaan kanangaöljyä. Puun kaupallinen viljely alkoi 1800-luvulla Filippiineillä, jossa puuta viljellään nykyisin vähemmän. Nykyisin suurimmat kanangaöljyn tuottajat ovat Indonesia, Komorit ja Madagaskar.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Tuoksuilangia on kotoisin Kaakkois-Aasiasta, nykyisin sitä kasvaa villinä laajalla alueella Aasiassa, Australiassa ja Tyynenmeren saarilla. Lajia myös viljellään monin paikoin trooppisilla ilmastoalueilla. Tuoksuilangia kasvaa lähinnä kosteissa trooppisissa alankometsissä merenpinnantasolta 850 metrin korkeuteen. Sen elinalueilla vuoden keskilämpötila on 21–27 °C ja keskimääräinen sadanta noin 1500–2000 millimetriä vuodessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Tuoksuilangia (Cananga odorata)
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cananga odorata 
 Pherobase: Floral volatiles of Cananga odorata 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cananga odorata (perfume tree) 

Annoonakasvit
Viljelyskasvit
Puut
Brasilialainen zouk

Brasilialainen zouk on sensuelli paritanssi. Tanssi tunnetaan myös nimillä zouk-lambada tai yksinkertaisesti zouk. Laji kehittyi, kun brasilialainen lambada yhdistettiin karibialaiseen zouk-musiikkiin. Tunnetuimmat tyylisuunnat ovat Rio- ja Porto Seguro-tyylit. Zouk-musiikille on tyypillistä "hidas-nopea-nopea" rytmi. Tämä rytmi löytyy varta vasten zoukin tanssimiseen tehdyn musiikin lisäksi myös angolalaisesta kizomba-musiikista ja monesta R&B kappaleesta.

Rio- ja Porto Seguro-tyylit
Rio-tyyli (kutsutaan usein pelkästään zoukiksi) on nimetty synnyinkaupunkinsa Rio de Janeiron mukaan. Tanssityylille on tyypillistä dramaattiset koko vartaloa käyttävät liikkeet ja vaihteleva musiikki. Toisin kun monessa muussa tanssilajissa, zoukissa tanssiparia ei viedä pelkästään käsillä, vaan monella kehon osalla. Porto Seguro-tyyli (kutsutaan usein myös lambazoukiksi), on kotoisin Brasilian Porto Seguro-kaupungista. Se on lähempänä alkuperäistä lambadaa kuin Rio-tyyli. Tyylille on tyypillistä vielä Rio-tyyliäkin runsaampi päänliikkeiden käyttö ja jatkuva askellus. Musiikki on yleensä Rio-tyylissä käytettyä musiikkia iloisempaa ja nopeatempoisempaa.

Brasilialainen zouk Suomessa
Helsingissä on aktiivinen brasilaisen zoukin harrastajien yhteisö. Suomessa tanssitaan lähinnä Rio-tyyliä ja jonkin verran Porto Seguro -tyyliä.

Brasilialainen zouk maailmalla
Brasilialaista zoukia tanssitaan lähes kaikissa Euroopan maissa sekä Kanadassa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Argentiinassa, Chilessä, Surinamessa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Singaporessa, Indonesiassa, Malesiassa, Thaimaassa, Hong Kongissa, Japanissa, Intiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Etelä-Afrikassa. Määrällisesti eniten tanssijoita löytyy Brasiliasta, Australiasta, Hollannista ja Saksasta, joissa maiden useissa suurimmissa kaupungeissa on aktiivinen zouk-tanssin harrastajakunta.

Katso myös
Zouk

Aiheesta muualla 
zoukhelsinki.com

Tanssit
Alcatraz (televisiosarja)

Alcatraz on yhdysvaltalainen J. J. Abramsin tuottama draamasarja, joka ensiesitettiin Yhdysvalloissa tammi–maaliskuussa 2012. Suomessa sarja esitettiin Subilla syksyllä 2012. Sarja on 13-osainen, ja sen juoni kietoutuu San Franciscon edustalla sijaitsevan, vuonna 1963 suljetun Alcatrazin vankilan ympärille.

Sarjan juoni 

Sarjan mukaan Alcatrazin sulkeminen ja siellä olleiden vankien siirtäminen toisiin vankiloihin on peitetarina, joka keksittiin vankilan 256 vangin ja 46 vartijan kadottua sieltä jälkiä jättämättä 21. maaliskuuta 1963. Nykypäivän San Franciscossa kadonneet ”63:set” (kuten kadonneita vankeja ja vartijoita kutsutaan) alkavat yksitellen palata. He eivät ole vanhentuneet lainkaan, eikä heillä ole tietoa kadotetusta ajasta. Kaikilla palaavilla on halu löytää joitakin esineitä ja jatkaa rikollista uraansa. Yhdysvaltain hallitus on odottanut heidän paluutaan ja hallituksen tätä tarkoitusta varten nimitetyt erikoisjoukot etsivät palaajia vangitakseen heidät uudelleen.

Pääosissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alcatraz Foxin sivuilla (web.archive) 
 

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Iserlohn Roosters

Iserlohn Roosters on saksalainen jääkiekkojoukkue Iserlohnin kaupungista. Joukkue on perustettu 2000 ja liittyi DEL-liigaan heti. Joukkue on onnistunut nousemaan pudotuspeleihin vain kerran perustamisensa jälkeen.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Brad Tapper 
 Apuvalmentaja: Brad Gratton 
 Maalivahti- ja Videovalmentaja: Cameron MacDonald 
 Fysiikkavalmentaja: Maximilian Schmierl 
 Fysiikkavalmentaja: Björn Wienhold 
 Kehitysvalmentaja: Artur Grass 
 Huoltopäällikkö: Günther Kapfer 
 Toimitusjohtaja: Wolfgang Brück 
 Urheilutoimenjohtaja: Christian Hommel 
 Joukkueenjohtaja: Charly Kirchhoff 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Nordrhein-Westfalenin urheilu
Vesa Puuronen

Vesa Pekka Aatos Puuronen (s. 4. helmikuuta 1957 Rovaniemi) on suomalainen sosiologi ja vasemmistoliiton poliitikko. Hänet on nimitetty Oulun yliopiston sosiologian professoriksi 1. elokuuta 2013.

Puuronen väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 1995. Hän on toiminut tutkijana, lehtorina ja professorina Joensuun, Lapin, Kuopion ja Itä-Suomen yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa nuorten poliittista osallistumista, sosiologian metodologiaa, oikeistopopulismia ja rasismia.

Puuronen oli aiemmin SKP:n jäsen. Vuoden 2012 ja 2017 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Rovaniemen kaupunginvaltuustoon vasemmistoliiton listalta. Hän on ollut Lapin liiton valtuuston jäsen 2012-2017. Puuronen oli vasemmistoliiton ehdokas myös vuoden 2015 ja 2019 eduskuntavaaleissa.

Vuonna 2019 hän vaati Oulun yliopiston kasvatustieteen ainejärjestöjä poistamaan Mannerheimin kuvan ainejärjestön kiltatilan seinältä. Puurosen mukaan kuva kertoo historiatietoisuuden puutteesta. Ainejärjestö poisti kuvan.

Palkinnot ja tunnustukset 
Puuroselle on myönnetty etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen tutkimuksen seuran (ETMU) tunnustuspalkinto merkittävästä työstä etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen tutkimuksen parissa. Marjo Laitalan ja Vesa Puurosen kirjoittama teos "Yhteiskunnan tahra. Koulukotien kasvattien kokemuksia" (Vastapaino 2016) palkittiin Tieteiden päivillä 2017 vuoden tiedekirjana.

Sakkotuomio vahingonteosta
Syyttäjä vaati helmikuussa 2021 Lapin käräjäoikeudessa Puuroselle sakkotuomiota vahingonteosta Puurosen töhrittyä Kemijoki Oy:n voimalaitoksia kalankuvilla ja iskulauseilla. Puuronen tuomittiin 40 päiväsakon rangaistukseen ja maksamaan vahingonkorvauksia Kemijoki Oy:lle kaikkiaan 11 076 euroa.

Julkaisuja 
 Valkoisen vallan lähettiläät. Arjen rasismi ja rasismin arki. Vastapaino 2001. (Toim.)
 Suomalainen hyvinvointiyhteiskunta tienhaarassa. Joensuun yliopisto. Joensuu 2005.
 Nuorisotutkimus. Vastapaino. Tampere 2006.
 Rasistinen Suomi. Gaudeamus 2011.
 Elämää Yläkemijoen kylissä. Yläkemijoen kylien historia 1. Yläkemijoen kylät ry. 2015. (Toim.)
 Yhteiskunnan tahra. Koulukotien kasvattien kokokemuksia. Vastapaino 2016, (Yhdessä Marjo Laitalan kanssa)
 Nuorten yhteiskunnallinen osallistuminen ja oikeistopopulismi. Nuorisotutkimusverkosto 2017. (Toimittaneet Vesa Puuronen ja Kari Saari).
 Veden ja metsän viljasta. Yläkemijoen kylien historia 2. Yläkemijoen kylät ry. 2019. (Toim.)

Lähteet 

Suomalaiset sosiologit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Nephi Anderson

Nephi Anderson (22. tammikuuta 1865 – 6. tammikuuta 1923) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti mormonismiin liittyvistä aiheista. Hänen tunnetuin teoksensa on hänen romaaninsa Added Upon (1898). Lisäksi hän julkaisi muun muassa yhdeksän muuta romaania, runoja ja kymmenittäin novelleja. Hänen tuotantoaan on tutkinut merkittävimmin Richard Cracroft.

Anderson oli syntyjään norjalainen, mutta muutti 6-vuotiaana Utahiin vanhempiensa kanssa. Hän edisti mormonikirkon sisällä sukututkimustyötä ja suoritti kolme jaksoa lähetystyössä. Hän opiskeli Utahin yliopistossa ja oli kahdesti naimisissa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Mormonismi
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Luiz Mancilha Vilela

Luiz Mancilha Vilela (s. 6. toukokuuta 1942 Pouso Alto) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Jeesuksen ja Marian Pyhien Sydänten kongregaation papiksi 21. joulukuuta 1968 ja nimitettiin Cachoeiro do Itapemirimin hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Serafim Fernandes de Araújo, jota avustivat Luís Gonzaga Peluso ja Silvestre Luís Scandián.

Mancilha Vilela sai 3. joulukuuta 2002 nimityksen Vitórian koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 14. huhtikuuta 2004 hänestä tuli sen arkkipiispa.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Ike Diogu

Ikechukwu Somtochukwu "Ike" Diogu (s. 11. syyskuuta 1983 Buffalo, New York) on yhdysvaltalais-nigerialainen koripalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Puerto Ricon pääsarjan Capitanes de Areciboa.

Diogu on urallaan edustanut seitsemää eri NBA-seuraa.

Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Diogu edustaa Nigeriaa. Hänet valittiin Nigerian joukkueeseen vuoden 2012 Lontoon kesäolympialaisiin. Diogu oli myös mukana Nigerian hävitessä turnauksen alkulohkossa ennätyksellisesti 156-73 Yhdysvalloille.

Lähteet

Aiheesta muualla
NBA:n pelaajaprofiili 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Nigerialaiset koripalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Anthony Joshua

Anthony Oluwafemi Olaseni Joshua aka AJ, MBE (s. 15. lokakuuta 1989 Watford, Englanti) on brittiläinen raskaan sarjan ammattilaisnyrkkeilijä. Hän pitää hallussaan IBF:n WBA:n IBO:n ja WBO:n raskaan sarjan mestarin titteleitä. 

Joshua oli yksi isäntämaa Ison-Britannian mitalitoivoista nyrkkeilyssä vuoden 2012 Lontoon kesäolympialaisissa. Hän ei myöskään pettänyt odotuksia, vaan voitti superraskaan sarjan olympiakultaa.

Joshua siirtyi olympialaisten jälkeen ammattilaiseksi. Hän voitti joulukuussa 2015 Britannian mestaruuden tyrmäämällä titteliottelussa Dillian Whiten.

Joshua voitti IBF-liiton maailmanmestaruuden huhtikuussa 2016 tyrmäämällä Yhdysvaltain Charles Martinin toisessa erässä Lontoossa käydyssä titteliottelussa. Joshua säilytti IBF-liiton maailmanmestaruutensa kesäkuussa 2016 tyrmäämällä Lontoossa Yhdysvaltain Dominic Breazealen titteliottelun seitsemännessä erässä.

Huhtikuussa 2017 Joshua otteli ukrainalaista Wladimir Klitschkoa vastaan ja voitti tämän teknisellä tyrmäyksellä. Lokakuussa 2017 Joshua voitti teknisellä tyrmäyksellä 10. erässä ranskalaisen Carlos Takam. Voitto oli Joshuan uran 20. Maaliskuussa 2018 Joshua voitti WBO maailmanmestaruuden voitettuaan Joseph Parkerin 
Cardifissä pidetyssä ottelussa pistein 118–110. Joshua myös katkaisi Parkerin 24–0 voittoputken. Joshua voitti syyskuussa 2018 venäläisen Aleksandr Povetkinin tuomarin keskeytyksellä 7. erässä WBA-, IBO- ja WBO-liittojen titteliottelussa Wembleyn stadionilla Lontoossa.

Joshua menetti kaikki maailmanmestaruutensa tultuaan yllättäen meksikolais-yhdysvaltalaiselle Andy Ruiz Jr.:n tyrmäämäksi heinäkuussa 2019 New Yorkissa. Hän voitti mestaruutensa takaisin myöhemmin samana vuonna Saudi-Arabiassa käydyssä uusintaottelussa kukistamalla Ruizin pistein.

Joshuan hävisi mestaruutensa pistein syyskuussa 2021 käydyssä ottelussa ukrainalaista Oleksandr Usykia vastaan Tottenham Hotspur -stadionilla Lontoossa. Heidän on määrä kohdata uusintaottelussa 20. elokuuta 2022 Saudi-Arabian Jeddassa, koska Ukrainassa ei voi otella Ukrainan sodan vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joshuan profiili The Telegraphin sivuilla 
 Anthony Joshuan ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa 

Englantilaiset nyrkkeilijät
Brittiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Irish Tour ’74

Irish Tour ’74 on irlantilaisen multi-instrumentalistin Rory Gallagherin livealbumi, joka on julkaistu vuonna 1974.

Kappaleet 
Kappaleet kirjoittanut Rory Gallagher ellei toisin mainittu.

Muusikot 
 Rory Gallagher – laulu, kitara, huuliharppu
 Gerry McAvoy – basso
 Lou Martin – kosketinsoittimet
 Rod de’Ath – rummu, lyömäsoittimet

Lähteet
 CD-levy CD - Buddha Records #99650

Vuoden 1974 konserttitallenteet
Rory Gallagherin albumit
Pekka Puustinen

Pekka Puustinen viittaa seuraaviin:

 Pekka Puustinen, taloustieteilijä, eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen johtajia
 Pekka Puustinen, lopetetun sanomalehti Karjalan Maan viimeinen päätoimittaja, sanomalehti Karjalaisen toimittaja
 Pekka Puustinen, suurlähettiläs
Heidi Haapasaari

Heidi Haapasaari (nyk. Heidi Imberg, s. 1982 Kolari) on suomalainen harmonikansoittaja, joka voitti Kultainen Harmonikka -kilpailun vuonna 2000. Hän aloitti harmonikansoiton 5-vuotiaana, opettajanaan isä Tapani Haapasaari. Hän on myös voittanut Pohjoiskalotin Avoimen Harmonikkamestaruuskilpailun 13–16-vuotiaiden sarjan vuosina 1995, 1996 ja 1997 sekä saman kilpailun yleisen sarjan vuonna 1999. Heidi on toiminut 20 vuotta Ylläksen Harmonikkaleirin opettajana. Hän soittaa harmonikkaa ja pianoa sekä laulaa Tapani Haapasaaren tanssiyhtyeessä.

Lähteet 

Suomalaiset harmonikansoittajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesaisten Keskusliitto

Vesaisten Keskusliitto (Vesaiset) on lapsi- ja perhejärjestö, joka perustettiin vuonna 1956. Keskusliiton puheenjohtaja on Aki Kontio. Maakunnallisia piirijärjestöjä on 16. Järjestö saa valtakunnallisille nuorisojärjestöille ja nuorisotyölle myönnettyä avustusta . Liitto on Suomen Keskustan lähiyhteisö.

Liitto julkaisi Vesainen-jäsenlehteä vuosina 1980–2002.

Talous

Rahoitus

Puheenjohtajat
Reino Karpola
Olavi Martikainen
Mirja Ryynänen 1989–1992
Pekka Perttula 
Sinikka Korpela
Pertti Salovaara 2004–2007
Risto Autio 2007–2013
Mirja Vehkaperä 2013–2019
Petri Honkonen 2019–2021
Aki Kontio 2021–

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vesaisten kotisivusto

Suomen Keskusta
Suomalaiset poliittiset nuorisojärjestöt
William Schuman

William Schuman (4. elokuuta 1910 New York – 15. helmikuuta 1992 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti säveltämisen high schoolissa ja perusti jazzyhtyeen, jossa soitti itse viulua ja banjoa. Hän sai kandidaatin ja maisterin arvot Columbian yliopiston Teachers Collegesta, ja hän opiskeli Juilliard Schoolissa Roy Harrisin johdolla. Harris tutustutti nuoren säveltäjän Serge Koussevitzkyyn.

Schumanin musiikissa on jazz- ja folk-vaikutteita. Hänen varhaiset teoksensa ovat harmonisesti konservatiivisia, mutta myöhemmin hän hyödynsi enemmän dissonanssia ja polytonaalisuutta. Kantaatillaan A Free Song Schuman sai ensimmäisen musiikin Pulitzer-palkinnon vuonna 1943. Säveltäjän muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa neljä jousikvartettoa, kymmenen sinfoniaa, viulukonsertto, balettia ja oopperaa.

Uransa aikana Schuman toimi muun muassa G. Schirmer Inc.in julkaisujohtajana, Juilliard Schoolin presidenttinä ja Lincoln Center for the Performing Artsin johdossa. Hänet valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemiaan. Hänelle myönnettiin vuonna 1987 National Medal of Arts.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Oopperasäveltäjät
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Jäärauta

Jääraudoilla tarkoitetaan monia asioita.

Jääraudat vuori- ja jääkiipeilyssä

Vuori- ja jääkiipeilyssä jääraudoilla tarkoitetaan kenkien tai monojen pohjaan kiinnitettäviä metallista valmistettuja varusteita, joissa on alaspäin osoittavia 2-6cm pitkiä piikkejä. Vuorikiipeilyssä niiden tarkoitus on estää kiipeilijän liukastumista jäällä, lumella tai kalliolla. Jääkiipeilyssä ja kiipeiltäessä ns. mixtaa (eng. mixed climbing, sekoitus jää- ja kalliokiipeilyä) niiden avulla kiivetään.

Vuorikiipeilyssä käytettyjä jäärautoja ei tule sekoittaa tasamaalla käytettäviin liukastumisesteisiin, joissa piikkejen sijaan on vain nastat.

Jääraudat hiihtovaelluksessa

Myös suksissa tai splitboard-lumilaudassa voidaan käyttää jäärautoja nousukarvojen kanssa noustaessa ylös kovaksi pakkautunutta lunta.

Muita jäärautoja

Myös petkeleestä käytetään toisinaan nimitystä jäärauta, kun se on suunniteltu nimenomaan jään hakkaamiseen pois esimerkiksi jalkakäytävältä. 

Moottorikelkoissa käytetään jäärautoja suojaamaan kiskoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jalkineet
Työkalut
nl:Klimmateriaal#Stijgijzers
Katarina Johnson-Thompson

Katarina Johnson-Thompson (s. 9. tammikuuta 1993 Liverpool, Englanti) on brittiläinen seitsenottelija ja pituushyppääjä.

Johnson-Thompson voitti kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuiden 2009 seitsenottelussa. Kaksi seuraavaa kautta menivät kuitenkin pilalle polvivamman vuoksi. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 Johnson-Thompson säästi voimiaan Lontoon olympialaisia varten ja osallistui vain pituushyppyyn ja 100 metrin aitajuoksuun. Pituushypyssä Johnson-Thompson voitti kultaa tuulituloksella 681.

Lontoon olympialaisten seitsenottelussa Johnson-Thompson oli 15:s tehden samalla uuden ennätyksensä seitsenottelun yhteispisteissä. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tampereella 2013 pistein 6215. Moskovan MM-kisoissa 2013 Johnson-Thompson paransi jälleen ennätystään sijoittuen viidenneksi. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai hopeaa pituushypyssä ennätyksellään 681. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Johnson-Thompson voitti kultaa viisiottelussa 5000 pisteen ennätystuloksella.

Pekingin MM-kisoissa 2015 Johnson-Thompson oli ensimmäisen päivän jälkeen toisena, mutta jäi ilman tulosta toisen päivän aloittaneessa pituushypyssä. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa pituushypyn loppukilpailussa 11:nneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli seitsenottelussa kuudes. Hän teki ottelusarjassaan Britannian korkeushyppyennätyksen 198 cm. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi sekä seitsenottelussa että korkeushypyssä.

Johnson-Thomson voitti viisiottelun maailmanmestaruuden Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 pistein 4750. Hän voitti saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa kultaa seitsenottelussa pistein 6255. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa kerättyään ennätyspisteensä 6759. Hän voitti viisiottelun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 pistein 4983. Hän voitti seitsenottelun maailmanmestaruuden Dohassa 2019 pistein 6981. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti seitsenottelun, samoin viisiottelun Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli seitsenottelussa kahdeksas. Hän voitti samana vuonna kultaa Kansainyhteisön kisoissa pistein 6377.

Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: Tilastopaja
Ulkoradat
 200 metrin juoksu: 22,79 (2016)
 800 metrin juoksu: 2.07,26 (2019)
 100 metrin aitajuoksu: 13,09 (2019)
 Korkeushyppy: 198 (2016) NR
 Pituushyppy: 692 (2014)
 Kuulantyöntö: 13,86 (2019)
 Keihäänheitto: 44,33 (2022)
 Seitsenottelu: 6981 NR (2019)

Sisäradat
 60 metrin juoksu: 7,50 (2014)
 800 metrin juoksu: 2.09,13 (2019)
 60 metrin aitajuoksu: 8,18 (2015)
 Korkeushyppy: 197 (2015) NR
 Pituushyppy: 693 (2015) NR
 Kuulantyöntö: 13,15 (2019)
 Viisiottelu: 5000 (2015) NR

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset yleisurheilun moniottelijat
Brittiläiset pituushyppääjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Katie Ledecky

Kathleen Genevieve ”Katie” Ledecky (s. 17. maaliskuuta 1997 Washington D.C., Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uimari, joka on voittanut seitsemän olympiakultaa ja 19 maailmanmestaruutta eri vapaauintimatkoilla.

Uintiura
Ledecky selvisi Lontoon vuoden 2012 olympiakisoihin 800 metrin vapaauintiin voittamalla matkan Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa. Itse kisoissa hän ylsi yllättäen 15-vuotiaana olympiakultamitaliin, voittaen muun muassa kotiyleisön suursuosikin Rebecca Adlingtonin. Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa, 800 metrin vapaauinnissa uudella ME-tuloksella 8.13,86, 1 500 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 15.36,53 sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Kesäkuussa 2014 Ledecky paransi 800 ja 1 500 metrin vapaauinnin maailmanennätyksiä. Hän ui 800 metriä aikaan 8.11,00 ja 1 500 metriä aikaan 15.34,23. Gold Coastin Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2014 hän voitti kultaa 200, 400, 800 ja 1 500 metrin vapaauinneissa sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Ledecky voitti Kazanin MM-kilpailuissa 2015 viisi maailmanmestaruutta. Hän voitti 200 metrin vapaauinnin ajalla 1.55,16, 400 metrin vapaauinnin ajalla 3.59,13, 800 metrin vapaauinnin maailmanennätysajalla 8.07,39, 1 500 metrin vapaauinnin maailmanennätysajalla 15.25,48 (hän teki jo alkuerissä ME:n 15.27,71) ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin.

Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Ledecky voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.53,73, 400 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 3.56,46, 800 metrillä maailmanennätysajalla 8.04,79 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä sai hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.

Ledecky voitti  Budapestissa 2017 maailmanmestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.58,34, 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.12,68 ja 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 15.31,82 sekä 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2018 hän saavutti kultaa 400, 800 ja 1 500 metrin vapaauinneissa, hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 200 metrin vapaauinnissa. 

Ledecky saavutti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 kultaa 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.13,58 sekä hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Kesälle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Ledecky voitti kultaa 800 metrin (8.12,57) ja 1 500 metrin vapaauinnissa (15.37,34) sekä saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Ledecky voitti  Budapestissa 2022 maailmanmestaruuden 400 metrin (3.58,15), 800 metrin (8.08,04) ja 1 500 metrin (15.30,15) vapaauinneissa sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin rata

25 metrin rata

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Katie Ledecky – National Team Bios – usaswimming.org  

Yhdysvaltalaiset uimarit
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Simon Kuznets

Simon Kuznets (20. huhtikuuta 1901 – 8. heinäkuuta 1985) oli yhdysvaltalais-juutalainen taloustieteilijä ja vuoden 1971 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja. Hän sai palkintonsa taloudellisen kasvun empiirisestä tutkimuksesta, joka on johtanut uuteen ja syvällisempään taloudellisten ja sosiaalisten rakenteiden sekä kehitysprosessin ymmärrykseen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset taloustieteilijät
Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Straubing Tigers

Straubing Tigers on saksalainen jääkiekkojoukkue Straubingin kaupungista. Joukkue pelaa kotiottelunsa 5 777 paikkaisessa Eisstadion am Pulverturmissa Straubingissa. Joukkue on perustettu vuonna 2002, jolloin joukkue liittyi 2. Bundesligaan. Kauden 2005–2006 päätteeksi joukkue onnistui nousemaan DEL-liigaan. Joukkue onnistui yltämään kaudella 2011–2012 ensimmäistä kertaa DEL-liigan pudotuspeleihin, joissa joukkue tippui välierävaiheessa.

Joukkue

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Tom Pokel 
 Apuvalmentaja: Robert Leask 
 Maalivahtivalmentajat: Manuel Litterbach 
 Fysiikkavalmentajat: Giovanni Willudda 
 Huoltopäällikkö: Michael Litterbach 
 Huoltopäällikkö: Jeff Maxwell 
 Toimitusjohtaja: Jason Dunham 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baijerin jääkiekko
Copșa Mică

Copșa Mică () on kaupunki Sibiun piirikunnassa Romanian keskiosassa. Copșa Micăssa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 5 201 asukasta. Vuoden 1992 väestönlaskennassa väkiluku oli 5 332 ja vuoden 2002 väestönlaskennassa puolestaan 5 369.

Maantiede 

Copșa Mică sijaitsee Sibiun piirikunnan luoteisosassa Târnava Mare -joen varrella. Pinta-alaa kaupungilla on 25,9 neliökilometriä. Kaupungista on matkaa Mediașin kaupunkiin 12 kilometriä, Blajiin 33 km ja piirikunnan pääkaupunkiin Sibiuun 43 km. Pohjoisessa Copșa Mică rajautuu Baznan kuntaan, koillisessa Târnavan kuntaan, kaakossa Valea Viilorin kuntaan, etelässä ja lounaassa Axente Severin kuntaan sekä Micăsasan kuntaan lännessä ja luoteessa.

Saasteongelma 

Copșa Micăssa toimineet Carbosinin kimröökitehdas ja Sometran metallitehdas saastuttivat kaupunkia läpi vuoden kommunistisen kauden ajan aina vuoteen 1993 saakka. Tehtaiden päästöt olivat usein tuhatkertaisia hyväksyttäviin arvoihin verrattuna. Saasteet näkyivät muun muassa siinä, että kaupungissa oli Euroopan korkein imeväiskuolleisuus ja hengissä selvinneistä lapsista kahdella kolmasosasta havaittiin merkkejä psyykkisistä häiriöistä. Lisäksi ulkona kuivamassa ollut pyykki mustui samoin kuin lampaiden villa. Nykyisin Copșa Micăn metallitehtaissa on eurostandardien mukaiset suodattimet, joiden ansiosta esimerkiksi kaupungissa satava lumi on nykyisin valkoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut 
Satelliittikuva kaupungista vuosilta 1986 ja 2004 

Romanian kaupungit
Henry Frayne

Henry Frayne (s. 14. huhtikuuta 1990) on australialainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.

Frayne oli kolmiloikan viides Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 tuloksella 16,29 m ja yhdeksäs Daegun MM-kilpailuissa 2011 tuloksella 16,78 m. Vuonna 2012 hän voitti pituushypyn hopeaa Istanbulin MM-hallikisoissa tuloksella 823 cm. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä yhdeksänneksi ja karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli pituushypyssä seitsemäs. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti pituushopeaa tuloksella 833. Karsinnassa hän hyppäsi ennätyksekseen 834. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 12:nneksi ja saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa kuudenneksi.

Frayne hyppäsi sisäratojen Oseanian ennätyksen 823 cm Istanbulin MM-hallikisoissa 10. maaliskuuta 2012. Ennätyksen rikkoi Fabrice Lapierre vuoden 2016 MM-hallikisoissa. Ulkoradoilla Frayne on hypännyt 834 cm Gold Coastissa 10. huhtikuuta 2018. Kolmiloikassa Fraynen ennätys on Melbournessa 2. maaliskuuta 2012 hypätty 17,23 m.

Lähteet 

Henry Frayne Tilastopajan tietokannassa

Viitteet 

Australialaiset pituushyppääjät
Australialaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Faguibine

Faguibine on Nigerin tulvajärvi joen keskijuoksulla Malissa. Se sijaitsee Timbuktun alueen Goundamin piirissä 80 kilometriä Timbuktusta länteen. Laajimmillaan Faguibinejärven pinta-ala on 590 neliökilometriä.

Seudun järvet muodostavat monimutkaisen järjestelmän, jonka olemassaolo riippuu Nigerjoen tulvista. Nigerin läntisestä haarasta Farabangosta eroaa kaksi ajoittain täyttyvää kanavaa, eteläisempi Kondi (64 kilometriä) sekä pohjoisempi ja suurempi Tassakane (104 kilometriä), jotka yhtyvät muodostaen Goundamin lähellä sijaitsevan Téléjärven. Siitä vesi virtaa pohjoisempana sijaitsevaan Takarajärveen ja lopuksi nuolenkärjen muotoiseen Faguibineen yli 170 kilometrin päähän Nigerjoesta. Vasta jälkimmäisen täytyttyä vesi voi päästä myös idempänä sijaitseviin Gouber- ja Kamangojärviin. Faguibinen täyttyminen edellyttää useita peräkkäisiä tulvakausia, minkä jälkeen se kuivuu kokonaan vasta vuosien kuluttua. Seudun alhainen sademäärä (noin 150 millimetriä vuodessa) yhdistettynä voimakkaaseen haihtumiseen ei yksinään riitä järvien ylläpitämiseen.

Seudun väestön, maata viljelevien songhaiden, osin paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa harjoittavien tuaregien, maurien ja fulbejen sekä kalastajina toimivien bozojen ja somonojen elinkeinot riippuvat järvien ajoittaisesta täyttymisestä ja kuivumisesta. Faguibine kuivui kokonaan vuosina 1914 ja 1924, täyttyi vuosina 1924–1930, kuivui jälleen vuonna 1944 ja täyttyi uudelleen vuosina 1951–1955. Järven täyttyminen kokonaan on väestön kannalta yhtä hankala tilanne kuin sen kuivuminen, koska silloin menetetään 180–350 neliökilometriä parasta viljelysmaata ja 70–100 neliökilometriä laiduntamiseen käytettyä tulvaniittyä. Ihanteellinen tila olisi vuosittainen tulva ja sitä seuraava kuivuminen.

1970-luvun puolivälin jälkeen Faguibinen seudun järvet ovat kuivuneet lähes kokonaan, mikä on johtanut alueen ekosysteemin ja väestön elinkeinojen romahtamiseen. Paimentolaiset ovat asettuneet pysyviin asutuksiin, joissa he elävät pitkälti hätäavun varassa. Maanviljelijät ovat siirtyneet lähemmäksi Nigerjokea tai muuttaneet maan eteläosiin. Vuosien 1990–1995 tuaregikapinan aikana lähes koko väestö pakeni alueelta, mutta sen jälkeen noin 170 000 henkeä palasi takaisin. 2000-luvun alussa suoritetut kanavajärjestelmän ylläpitotoimet ovat johtaneet alustaviin tuloksiin.

Faguibinejärveen liittyy varsin erikoinen historiallinen anekdootti. Songhaivaltakuntaa 1400-luvun lopulla hallinnut Sonni Ali Ber yritti käyttää vesistöä hyväkseen kaukana sisämaassa sijaitsevan Oualatan valloittamiseksi. Hän ryhtyi rakentamaan jokiveneitään varten kanavaa järven länsipäädyssä sijaitsevasta Raz-El-Masta eteenpäin, mutta hanke jäi kesken mosien hyökättyä Songhaivaltakuntaan. Lyötyään mosit Ali Ber ei enää palannut kanavahankkeeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Gestion des écosystèmes du Faguibine (Mali) pour le bien-être humain: adaptation aux changements climatiques et apaisement des conflits 
 The Niger, a lifeline: Effective water management in the Upper Niger Basin  

Malin järvet
Nigerin vesistö
Douékiré

Douékiré on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen haarajoen Tassakanen varrella 35 kilometriä Goundamista koilliseen. Kunnassa on 17 400 asukasta (vuonna 2009).

Douékirén kunnan pinta-ala on 4 500 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Timbuktun piirin Alafian ja Dirén piirin Garbakoïran, etelässä Dirén piirin Tinguereguifin, Bourem Sidi Amarin, Arhamin ja Kondin, lännessä Goundamin piirin Kaneyen, Doukourian ja Télén sekä pohjoisessa Essakanen kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtavat Nigerjoen haarat Tassakane ja Fara Bongo, jotka muodostavat tulva-aikana tasangolle järviä.

Kuntaan kuuluu 25 kylää ja 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, sipuli, tomaatti, anis ja tupakka. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnassa toimii kuusi julkista alakoulua, yksi paikallisen väestön ylläpitämä koulu sekä koraanikoulu. Terveyspalveluihin kuuluu yksi terveyskeskus ja -asema. Kaksi kolmasosaa väestöstä on puhtaan juomaveden ulottuvilla.

Lähteet

Goundamin piiri
Malin kunnat
Stefano Langone

Stefano Langone (s. 27. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui seitsemänneksi American Idolin kymmenennellä kaudella. Hän teki levytyssopimuksen tammikuussa 2012 Hollywood Recordsin kanssa.

Langone julkaisi ensimmäisen singlensä, ”I'm on a Roll” huhtikuussa 2012.

Singlet & EP:t 
 I'm on a Roll (feat. New Boyz & Rock Mafia) (2012, single)
 Yes to Love (2013, single)
 Lemon Squeeze (2014, single)
 Fill My Cup (feat. Dave’Ron Madden) (2015, single)
 Obsession (2016, EP)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Stefano Langonen kotisivut
American Idol -profiili

Yhdysvaltalaiset laulajat
American Idol -kilpailijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt