joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sotilaspalvelija

Sotilaspalvelija on sotilas, joka on määrätty upseerin henkilökohtaiseen palvelukseen. Nykyaikasessa armeijassa ei ole enää sotilaspalvelijoita, mutta ne olivat yleisiä vielä ensimmäisessä maailmansodassa. Korkea-arvoista upseeria palveleva toinen upseeri on adjutantti. 

Britannian armeijassa on pitkä perinne sotilaspalvelijoista, jotka ovat toimineet ylemmästä yhteiskuntaluokista tulevien upseerien henkivartioina ja palvelijoina. Palvelijoista luovuttiin kokonaan vasta toisen maailmansodan jälkeen, mutta esimerkiksi Intian merivoimissa on yhä käytössä sotilaspalvelija eli sahayak.

Lähteet

Sotilastehtävät
Särkikylän työväentalo

Särkikylän Työväentalo on vuonna 1949 valmistunut työväentalo Evijärven kunnan Särkikylässä

Historiaa 

Kylällä aiemmin ollut työväentalo menetettiin Lapuanliikkeen aikana, ja myöhemmin vanha talo paloi. Särkikylän Työväenyhdistys ry rakensi talon pääosiltaan talkoilla. Materiaalihankintoihin järjestettiin keräyksiä ja saatiin lahjoituksia. Nykyisin talo toimii Kylätalona.

Rakennus

Rankarakenteinen rakennus valmistui 1938. Vuonna 1960 rakennukseen tehtiin korjauksia, jolloin ulkopuolen pystylaudoitus uusittiin. Tuolloin myös alkuperäisenä katteena ollut päre korvattiin huopakatteella. Sisäkatto on paneloitu. Vuoden 1973 remontissa punainen ulkopinta maalattiin ruskeaksi ja sisäseinien pahvien tilalle vaihdettiin lastulevyt. Talossa on alun perin ollut juhlasali, näyttämö, ravintola, kerhohuone ja voimailusali.

Toimintaa talolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. Talo on edelleen kunnossa, ja siellä järjestetään myös monenlaisia perhejuhlia.

Lähteet

Evijärvi
Työväentalot
Burundin kuningaskunta

Burundin kuningaskunta (holl. Koninkrijk Boeroendi, ransk. Royaume du Burundi, saks. Königreich Burundi, myös Urundin kuningaskunta) oli vuosina 1680-1966 olemassa ollut bantujen johtama valtio nykyisen Burundin tasavallan alueella. Monarkia oli olemassa 1800- ja 1900-luvuilla, vaikka se oli Saksan (vuosina 1890-1916) ja Belgian (vuosina 1916-1962) siirtomaana. Tämän jälkeen se oli muutaman vuoden ajan itsenäinen valtio.

Historia 
Maasta tuli osa Saksan keisarikunnan siirtomaata Saksan Itä-Afrikkaa vuonna 1890, joskin se ei merkittävästi hallinnut kuningaskuntaa. 

Ensimmäisen maailmansodan aikana naapurissa sijainneen Belgian Kongon sotajoukot valloittivat seudun, joka sodan jälkeen jäi yhdessä Ruandan kanssa Belgian hallintaan Ruanda-Urundi -nimisenä Kansainliiton mandaattialueena. Uusi emämaa kuitenkin säilytti suuren osan kuningaskunnan perustuslaista ennallaan. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda-Urundi muutettiin Belgian hallitsemaksi YK:n huoltohallintoalueeksi.

Vuonna 1962 maa itsenäistyi Belgiasta, jolloin se muutettiin perustuslailliseksi monarkiaksi, jonka jälkeen parlamentti sai enemmän valtaa kuin mwemi (kuningas).

Maan enemmistökansa hutujen ja vähemmistössä olleen tutsien välit kiristyivät vuosien 1963 ja 1965 välillä ja väkivalta lisääntyi. Tämä kulminoitui epäonnistuneeseen vallankaappaukseen Mwambutsa IV:n monarkiaa vastaan vuonna 1965. Hänen poikansa Ntare V nousi valtaistuimelle toisen vallankaappausyrityksen jälkeen kesällä 1966, mutta saman vuoden marraskuussa hänet syöstiin vallasta pääministeri Michel Micomberon johtamassa vallankumouksessa, jonka jälkeen tämä lakkautti monarkian.

Lähteet

Afrikan entiset monarkiat
Burundin historia
Afrikanranska

Afrikanranska () on yleistermi kaikille Afrikan mantereella puhuttaville ranskan kielen varianteille. Vuonna 2018 ranskanpuhujia mantereella arvioitiin olevan noin 141 miljoonaa. Väkilukuun suhteutettuna eniten ranskan puhujia oli Mauritiuksella (73 % koko väestöstä) kun taas absoluuttisesti mitattuna Kongon demokraattisessa tasavallassa (42,5 miljoonaa). Afrikassa on enemmän ranskan puhujia kuin missään muualla yksittäisellä mantereella.

Afrikassa on yhteensä 21 maata, joissa ranska on virallinen kieli. Monikielisyys on yleistä. Mantereen väestönkasvun kiihtyessä ranskankielisten afrikkalaisten määrän uskotaan vain kasvavan tulevaisuudessa.

Jaottelu 
Afrikanranska ei ole yksi yhtenäinen ranskan kielen variantti, vaan pelkästään maantieteellinen yleistävä termi. Afrikassa puhuttavat ranskan kielen variantit voidaan jakaa karkeasti viiteen alaryhmään maantieteellisen sijainnin perusteella:

 Läntinen ja keskiafrikkalainen ranska (mm. senegalin-, kamerunin-, ja nigerinranska)
 Maghribinranska (mm. tunisian- ja marokonranska)
 Djiboutinranska 
 Intian valtameren ranska (mm. seychellien- ja mauritiuksenranska)
 Ranskan kreolit

Piirteitä 
Suurimmat erot afrikanranskan ja yleiskielen välillä ovat sanastossa. Nämä sanastolliset erot jaetaan kahteen ryhmään: ei-ranskasta tulleet sanat sekä eriävän merkityksen omaavat sanat. Eroja on myös ääntämyksessä ja kieliopissa.

Englannin kielellä on ollut huomattava vaikutus afrikanranskaan etenkin sanastotasolla. Esimerkkejä:

Lähteet 

Ranskan murteet
Afrikan kielet
Tunisian kuningaskunta

Tunisian kuningaskunta (, ) oli lyhytaikainen Pohjois-Afrikassa sijainnut valtio, joka perustettiin Tunisian itsenäistyttyä Ranskasta 20. maaliskuuta 1956. Se lakkautettiin 25. heinäkuuta 1957, kun maa julistettiin tasavallaksi.

Historia 
Tunisia itsenäistyi Ranskasta maaliskuussa 1956 kuningaskuntana, ja sen kuninkaaksi tuli edeltäneen siirtomaan, Ranskan Tunisian Bey Muhammad VIII.

Valtio ehti olla monarkiana hieman yli vuoden, kun se julistettiin tasavallaksi. Tämän jälkeen Habib Bourguibasta tuli maan johtaja seuraaviin vaaleihin asti, jotka hän voitti. Kuningas asetettiin perheineen kotiarestiin Hashemiten palatsiin Manoubassa. Vuoden kuluttua heidät siirrettiin taloon Soukrassa ja vapautettiin vuonna 1960. Muhammad muutti tämän jälkeen poikansa, prinssi Salah Eddinen kanssa Lafayetteen, jossa hän asui kuolemaansa saakka vuonna 1962.

Lähteet 

Tunisian historia
Afrikan entiset monarkiat
Sándor Kőrösi Csoma

Sándor Kőrösi Csoma (myös kirjoitusasussa Alexander Csoma de Kőrös tai de Koros) (1784 Körös, Transilvania – 11. huhtikuuta 1842 Darjeeling, Intia) oli unkarilainen tutkimusmatkailija ja filologi, jota pidetään länsimaisen tibetologian tai Tiibetin tutkimuksen tieteenalan perustajana.

Elämä ja ura
Csoma kuului köyhtyneeseen székely-aatelissukuun. Hän opiskeli vuosina 1815–1818 Göttingenin yliopistossa lääketiedettä ja itämaisia kieliä ja teki siellä päätöksen etsiä magyaarien alkuperäistä kotiseutua Aasian sisäosista. Vuosina 1820–1831 hän matkusti Egyptissä, Syyriassa, Buharassa, Punjabissa, Kashmirissa ja muissa maissa. Hän matkusti Tiibetiin, jossa hän vietti neljä vuotta buddhalaisluostarissa opiskellen tiibetin kieltä ja buddhalaista kirjallisuutta. Käydessään Bengalissa tiibetin kielen taitonsa ansiosta hän sai töitä sikäläisen aasialaisen seuran kirjastosta, jossa oli yli 1000 kyseistä kieltä käsittelevää nidettä. Näiden avulla Csoma toi tiibetin kielen ja kirjallisuuden eurooppalaisen oppineiston ulottuville erityisesti uraauurtavilla teoksillaan A grammar of the Tibetan language (1834) ja Essay towards a dictionary Tibetan and English (1835). Hän kirjoitti myös useita Tiibetin kieltä ja kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita Bengalin aasialaisen seuran aikakauslehteen ja julkaisi analyysin tiibetinbuddhalaisten pyhistä kirjoituksista Kangyurista. Hänen maineensa oli nyt saavuttanut hänen kotimaansa, ja hän sai sieltä palkkaa, jonka hän käytti kirjojen hankkimiseen intialaisiin kirjastoihin. Hän vietti jonkin aikaa Kalkutassa opiskellen sanskritia ja useita muita kieliä, mutta hän kuoli äkillisesti vuonna 1842 Darjeelingissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unkarilaiset kielitieteilijät‎
Tutkimusmatkailijat
Vuonna 1784 syntyneet
Vuonna 1842 kuolleet
Renault 4 (2025)

Renault 4 on Renaultin sähköauto, jonka valmistuksen on suunniteltu alkavan vuonna 2025.

Lähteet 

4 (2025)
Sähköautot
2020-luvun autot
Stepan H’mara

Stepan Ilkovytš H’mara (; s. 12. lokakuuta 1937 Bobjatyn, Sokalin piiri, Lvivin alue, Ukraina), nimimerkki Maksym Sahaidak (), on ukrainalainen poliitikko ja neuvostoajan toisinajattelija. Hän on toiminut aktiivisesti politiikassa, ja siitä syystä hänet tuomittiin vankeusrangaistukseen. Hän on ammatiltaan hammaslääkäri.

H’mara syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui vuonna 1964 hammaslääkäriksi Lvivin lääketieteen instituutista ja työskenteli Sokalissa. Hän levitti 1960–1970-luvulla samizdat-kirjallisuutta ja käänsi ukrainaksi Andrei Saharovin esseen ”Pohdintoja edistyksestä, rauhanomaisesta rinnakkainelosta ja henkisestä vapaudesta”.

Kun Ukrajinskyi visnykin päätoimittaja Vjatšeslav Tšornovil tammikuussa 1972 pidätettiin, H’mara otti yhdessä muiden kanssa tehtävän vastuulleen, ja numerot seitsemän ja kahdeksan salakuljetettiin ulkomaille, missä ne julkaistiin ja käännettiin myös englanniksi. Tekstit olivat pääasiassa H’maran kirjoittamia, ja hän käytti nimimerkkiä Maksym Sahaidak kirjoituksessaan ’Ukrainalaisten kulttuurinen tuhoaminen Neuvostoliitossa’. Hän joutui KGB:n tutkinnan kohteeksi, mutta tutkinta jäi tuloksettomaksi. Seuraava numero yhdeksän jäi KGB:n käsiin, kun sitä yritettiin salakuljettaa ulkomaille.

H’mara pidätettiin 31. maaliskuuta 1980, ja hänet sekä Oles ja Vitali Ševtšenko tuomittiin Lvivin tuomioistuimessa seitsemäksi vuodeksi työleirille ja viideksi vuodeksi karkotukseen. Hän suoritti rangaistuksen Permissä pakkotyöleirillä. Hän vastusti sielläkin ihmisoikeusrikkomuksia, mikä pidensi hänen saamaansa rangaistusta. Hänet kuitenkin ”armahdettiin” 12. helmikuuta 1987, puolitoista kuukautta ennen kuin pakkotyöleirituomio olisi päättynyt. Vapauduttuaan hän jatkoi poliittista osallistumista ja oli myös Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon laillistamisen puolesta toimivan komitean jäsen. Hän oli mukana myös kotiseutunsa paikallispolitiikassa 1990-luvulla. Itsenäistyneessäkin Ukrainassa hän joutui vastakkain viranomaisten kanssa, ja hänet pidätettiin marraskuussa 1990, mistä seurasi laajoja mielenosoituksia. Hän osallistui vuonna 1992 Ukrainan republikaanipuolueen perustamiskokoukseen, jossa hänet valittiin varapuheenjohtajaksi. Hän kuitenkin erosi puolueesta vuonna 1992 ja oli perustamassa Ukrainan konservatiivista republikaanipuoluetta, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset toisinajattelijat
Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Omar al-Duaij

Omar Mohammed al-Duaij (s. 1990) on kuwaitilainen kevytsarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinin Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa ja kansainvälisessä cupissa hopeaa. Al-Duaij on myös otellut kerran EM-kilpailussa.

Kilpaura
Al-Duaij aloitti kilpailemisen 2006 ja saavutti sen jälkeen menestystä kansainvälisesti. Hän tuli toiseksi ensimmäisissä Arabian Gulf turnauksessa Bahrainissa, pronssia lähi-idän turnauksessa Tunisiassa, sekä Iranin kansainvälisessä turnauksessa.

Tammikuussa 2020 al-Duaij saavutti hopeaa Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Christian Buffaloelle.

Kesäkuussa 2022 al-Duaij oli mukana EM-kilpailuissa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Samuel Quesadalle tuomariäänin ja sijoittui 15 parhaan joukkoon. Lokakuussa al-Duaij saavutti hopeaa Turkissa järjestetyssä kansainvälisessä cupissa. Hän hävisi loppuottelussa hallitsevalle Euroopan mestarille Aleksandar Stoimenoville.

Lähteet

Kuwaitilaiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
John Theophilus Desaguliers

John Theophilus Desaguliers (12. maaliskuuta 1683 La Rochelle, Ranska – 29. helmikuuta 1744 Lontoo) oli ranskalaissyntyinen englantilainen anglikaanipappi ja luonnontieteilijä. Hän oli tieteen popularisoinnin uranuurtajia.

Elämä ja ura
Vuonna 1685 hänen Hugenotti-isänsä, protestanttinen pastori, pakeni Ranskasta Englantiin perheineen. Isänsä kuoleman jälkeen Desaguliers opiskeli Christ Churchista Oxfordissa. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon ja pätevöityi diakoniksi vuonna 1710, jolloin hänet nimitettiin myös John Keilin seuraajaksi kokeellisen filosofian luennoitsijaksi Hart Halliin. Hän luennoi hydrostaattisista, optisista ja mekaanisista aiheista. Vuonna 1712 hän suoritti maisterin tutkinnon, ja seuraavana vuonna hän asettui asumaan Channel Row'hun Westminsteriin ja jatkoi siellä luentojaan. Heinäkuussa 1714 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi ja kutsuttiin sen esittelijäksi ja kuraattoriksi. Isaac Newton, joka oli tuolloin seuran puheenjohtaja, piti häntä suuressa arvossa, ja hänestä tuli samana vuonna Chandosin herttuan kappalainen, joka lahjoitti hänelle tilan Middlesexissä. Vuonna 1717 hän luennoi kuningas Yrjö I:lle. Samoihin aikoihin hänet nimitettiin Walesin prinssi Fredrikin kappalaiseksi. Vuonna 1718 hän suoritti Oxfordissa oikeustieteen kandidaatin ja tohtorin tutkinnot. Helmikuussa 1741 hän sai Royal Societyn Copley-mitalin tunnustuksena onnistuneista kokeistaan. Vanhan Westminsterin sillan rakennustöissä vuosina 1738-1739 hän toimi neuvonantajana. Hän jatkoi luentojaan suurella menestyksellä kuolemaansa.

Desaguliers oli ehkä ensimmäinen, joka piti oppineiden luentoja suurelle yleisölle. Hänen luentoihinsa osallistuivat aikansa oppineimmat miehet, ja ne tehtiin mielenkiintoisiksi taitavilla kokeilla. Hän keksi muun muassa planetaarion Newtonin teorioiden havannoillistamiseen. Desaguliers toimitti "Philosophical Transactions" -julkaisuun valoa, värejä, barometriä jne. käsitteleviä artikkeleita.

Desaguliers oli myös nykyaikaisen vapaamuurariuden perustajia, oli Englannin suurloosin kolmas suurmestari, ja osallistui merkittävästi "vapaamuurareiden perustuslain" laadintaan vuonna 1723.

Lähteet

Aiheesta muualla

Luonnontieteilijät
Royal Societyn jäsenet
Vapaamuurarit
Brittiläiset papit
Vuonna 1683 syntyneet
Vuonna 1744 kuolleet
Lunastajat

Lunastajat on Miro Laihon ja Niko Kelkan käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva, joka tulee ensi-iltaan joulukuussa 2022.

Lunastajat on kauhuelokuva kahdesta kulttilaisesta, jotka tekevät lähetystyötä ovelta ovelle, jotka tappavat yhdessä talossa vahingossa ihmisen. Samana iltana taloon on tulossa joukko pöytäroolipelaajia. Lunastajien täytyy piilotella ruumista, pelata mukana ja selvitä illasta.

Elokuva kuvattiin kesällä 2021 Järvenpäässä. Elokuvan pääosissa ovat Roope Salminen ja Eino Heiskanen. Elokuva on tehty talkoilla ja se ei ole saanut Suomen elokuvasäätiön tukea.

Elokuvan ovat tuottaneet Miro Laiho ja Pekka Ollula Time Films Oy:stä. Elokuvan levittää Night Visions Distribution.

Aiheesta muualla 

 Lunastajat-elokuvan traileri.

Lähteet 

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Tulevat elokuvat
Suomalaiset independent-elokuvat
Hyundai i20 N Rally1

Hyundai i20 N Rally1 on Hyundain valmistama Rally1-luokituksen mukainen ralliauto, jolla Hyundai Shell Mobis World Rally Team -talli kilpailee rallin maailmanmestaruussarjassa kaudesta 2022 alkaen. Se perustuu Hyundai i20 N -henkilöautoon. Kyseessä on Hyundain ensimmäinen Rally1-sääntöjen mukainen hybridiralliauto, ja se korvasi edeltäjänsä Hyundai i20 Coupe WRC:n, kun World Rally Car -säännöt poistuivat käytöstä MM-sarjassa. Hyundai julkisti uuden Rally1-autonsa ensimmäisenä rallin MM-sarjan valmistajana tammikuussa 2022.

MM-rallivoitot

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähde: 
 Huomioita

Lähteet 

I20 N Rally1
Rally1-autot
Rallipyramidi

Rallipyramidi on FIA:n konsepti ralliluokille. Rallin maailmanmestaruussarjan ylin ryhmä on Rally1, jota seuraavat Rally2, Rally3, Rally4 ja Rally5. Järjestelyn tavoitteena on ympäristöystävällisempi ja edullisempi ralliauto.

Kolme ylintä ryhmää käyttävät nelivetoisia autoja ja kaksi alinta kaksivetoisia autoja. Ryhmät:

Rally1 eroaa merkittävästi aiemmasta WRC:stä, mutta toimii samoin huipputasona.

Rally3 on suunnattu useisiin kohteisiin ja se on tehty "herrasmieskuskeille", joilla ei ole mitään korvaamaan N-ryhmän autoja. Rally3 toimii alhaisen kustannuksen väliaskeleena kun siirtyy kaksivetoisista Rally4-autoista nelivetoisiin.

Aikaisempaa WRC2- ja WRC2 Pro -jakoa sanottiin vaikeaselkoiseksi ja vuodesta 2020 eteenpäin WRC:n toinen taso on jaettu WRC2- ja WRC3-sarjoihin, joissa ajetaan Rally2- ja Rally3-luokkien autoilla.
Vastaavasti rallin EM-sarjan ERC3:ssa ajetaan Rally3-luokan autoilla, ERC4:ssä ajetaan Rally4- ja Rally5-luokkien autoilla ja ERC:ssä ajetaan Rally2-autoilla.

WRC3:ssa on myös avoin ja juniorisarja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fia Rally Car Pyramid, 2021 Edition (PDF) 

Rallipyramidi
Lihue

Lihue () on Havaijilla, Kauain piirikunnassa, sijaitseva kaupunki, joka toimii myös piirikuntansa hallinnollisena keskuksena. Kaupunki alkoi kasvaa vuonna 1849, kun saksalaiset maahanmuuttajat perustivat sinne sokeriruokoplantaasin. Sokeriruokoa kasvatettiin aina 1900-luvun loppupuolelle asti, mutta sittemmin kaupungin keskeiseksi elinkeinoksi on noussut turismi.

Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 8 004 ihmistä ja sen pinta-ala on 7,46 neliömailia (eli noin 19,32 km2).

Kaupungissa toimii Lihuen lentokenttä, jonne lentävät sekä osavaltion sisäiset että kansainväliset lennot. 

Havaijin yliopiston alainen Kaua‘i Community College sijaitsee kaupungissa.

Lähteet 

Havaijin kaupungit
Luke Humphries

Luke Humphries (s. 11. helmikuuta 1995 Newbury, Berkshire), lempinimeltään ”Cool Hand Luke”, on englantilainen dartsinpelaaja. Hän on marraskuussa 2022 PDC:n maailmanlistan kahdeksantena ja Pro Tour -listan ykkössijalla. 

Humphries on nuorten maailmanmestari vuodelta 2019 ja UK Openin finalisti vuodelta 2021. Hän on myös edennyt PDC-liiton MM-kilpailuissa puolivälieriin vuosina 2019, 2020 ja 2022 sekä voittanut vuonna 2022 neljä European Tour -turnausta.

Lähteet 

Englantilaiset dartsinpelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Liesjärvi (Tervo)

Liesjärvi on matala ja loivarantainen humusjärvi Tervon itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 34 kilometriä länsiluoteeseen. Järvi koostuu kahdesta morfologisesti erilaisesta altaasta.

Maantiede 
Liesjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on 5,5 kilometriä. Pääaltaasta erkanee itään noin puolen neliökilometrin laajuinen Marjolahti. Pääaltaan ja Marjolahden välissä sijaitsee järven pinta-alaan nähden laaja Särkelänniemi. Pääallas haarautuu etelässä Rääsylahteen ja Talvilahteen. Järven pohjoisimman osan muodostaa Haudanlahti, jonka eteläpuolella sijaitsee Likolahti. Lahtia erottaa Hangasniemi. Järven keskiosan Saikkolanniemen ja Hankelanniemen väliin jää Hankelanlahti. Saikkolanniemen eteläpuolella sijaitsee Viinalahti. Liesjärven ainoa vähintään kuusi metriä syvä alue sijaitsee pohjoisessa Piikaniemen tuntumassa. Alueen pinta-ala on noin neljä hehtaaria. Marjolahti on kauttaaltaan alle metrin syvyinen ja lähes umpeenkasvanut.

Liesjärven keskivaiheilla on saarirykelmä, johon kuuluu muun muassa Lehtisaari, Keskisaari ja Kuoliosaari. Järven kaakkoisosassa sijaitsee Kesäsaari ja pohjoisosassa Rapoluoto ja Sikosaari. Liesjärven rannoilla on metsä- ja suoalueiden ohella peltomaata ja pientaloja. Luoteisrannalla sijaitsee Talluskylän maalaismaisema. Noin puoli hehtaaria järven eteläosasta sijaitsee Kuopion alueella.

Liesjärveen laskee laskuoja Koros-järveltä (120,5 metriä mpy), joka sijaitsee noin puoli kilometriä Haudanlahdelta pohjoiseen. Liesjärvi laskee Talluskylän peltojen eteläpuolitse virtaavaa runsaan kilometrin pituista Liesjokea länteen Tallusjärveen (104,7 metriä mpy).

Liesjärven tilavuus on 5 472 000 kuutiometriä. Järven pintaa nostettiin 1990-luvulla.

Liesjärvi (14.773.1.001) kuuluu Liesjärven valuma-alueeseen (14.773), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Tallusjärven valuma-alue (14.77) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Liesjärvi on laajin Liesjärven valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi, Koros ja Murtonen.

Kasvillisuus 
Liesjärven kasvillisuus on monimuotoinen, kellus- ja uposlehtistä kasvillisuutta on taajaan.

Lähteet 

Karttulan järvet
Tervon järvet
Tallusjärven valuma-alue
Wailuku

Wailuku on Havaijilla, Mauin piirikunnassa, sijaitseva kaupunki, joka toimii myös piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on perustettu 1800-luvun alussa ja sen syntyyn vaikutti se, että Havaijin kuningaskunnan pääkaupunki muutti Honoluluun, Wailukusta tuli Mauin hallinnollinen ja taloudellinen keskus.

Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Wailukussa asuu 17 697 asukasta ja kaupungin pinta-ala on 5,27 neliömailia eli noin 13,64 km2.

Wailukussa ei ole omaa lentokenttää, vaan piirikunnan pääkenttänä toimii Kahuluin lentokenttä.

Lähteet 

Havaijin kaupungit
Koros

Koros on järvi Tervon itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 38 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede 
Koroksen pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Morsianniemi jakaa järven pohjoisosan Lasilahteen ja Pohjoislahteen. Muita lahtia ovat itärannan Tuppilahti sekä länsirannan Levälahti ja Lehtolahti, joiden välissä sijaitsee Nuottiniemi. Järven eteläisin kolkka käsittää lahden, jonka länsipuolella sijaitsee Vääränkoivunniemi. Noin viidesosa Koroksesta on enintään yhden metrin syvyinen. Järven eteläosassa sijaitsee lähes kilometrin mittainen kapea hauta, jonka syvyys on 10–12 metriä. Järven keskiosassa on laajuudeltaan pienempi syvänne. Järven pohjoisosa Morsianniemen läheisyydessä on varsin matalaa.

Kartan perusteella Koroksen laajin saari on Morsianniemen kupeessa sijaitseva noin 30-aarinen nimetön saari. Koroksen rannat ovat suurimmaksi osaksi metsämaata. Jyrkintä ranta-alue on järven syvimmän vyöhykkeen kohdalla. Länsirannalla on peltotilkkuja ja luoteessa Morsianniemellä on laajempi peltoalue. Pientaloja on varsin paljon.

Korokseen laskee Tuppi-Valkeisen puro idästä Tuppi-Valkeinen-järveltä (131,8 metriä mpy. Koros laskee länsirannalta alkavaa runsaan kilometrin pituista lasku-uomaa etelään Liesjärveen (107,4 metriä mpy).

Koroksen tilavuus on 5 670 000 kuutiometriä.

Koros (14.773.1.005) kuuluu Liesjärven valuma-alueeseen (14.773), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Tallusjärven valuma-alue (14.77) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Liesjärven valuma-alueella on 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Liesjärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi, Koros ja Murtonen.

Lähteet 

Tervon järvet
Tallusjärven valuma-alue
Danylo Husar Struk

Danylo Husar Struk (; 5. huhtikuuta 1940 Lviv, Ukrainan SNT – 19. kesäkuuta 1999 München, Saksa) oli ukrainalainen kirjallisuudentutkija. Hän oli vuodesta 1988  Ševtšenkon tieteellisen seuran jäsen ja vuodesta 1997 sen Euroopan-paikallisosaston johtaja. Hän oli vuodesta 1992 Ukrainan kansallisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen.

Danylo Husar Strukin isä oli yhteiskunnallinen vaikuttaja Jevstahi Struk, joka pahoinpideltiin kuoliaaksi Lontskyin vankilassa neuvostoaikana 1941.

Struk opiskeli Harvardin, Albertan ja Toronton yliopistoissa. Torontosta hän väitteli tohtoriksi 1970. Hän opetti ukrainan kieltä ja kirjallisuutta Torontossa vuodesta 1967 ja oli professori vuodesta 1981. Hän oli Encyclopedia of Ukrainen toimituspäällikkö 1982–1990 ja vuodesta 1989 päätoimittaja. Struk kirjoitti kirjoja ja artikkeleita tieteellisiin julkaisuihin ja emigranttilehtiin sekä runsaasti artikkeleita myös Encyclopedia of Ukraineen. Hänen ukrainankielisiä runojaan on julkaistu antologioissa. Hän käänsi ukrainalaisia kirjailijoita englanniksi ja T. S. Eliotin, W. P. Kinsellan ja Theodore Galayn tuotantoa ukrainaksi.

Lähteet

Amerikanukrainalaiset
Yhdysvaltalaiset professorit
Yhdysvaltalaiset kielenkääntäjät
Yhdysvaltalaiset kirjallisuudentutkijat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Panagia

Panagia (, ”Kaikkein pyhin”) voi viitata seuraaviin:

 Neitsyt Maria, hänen kunnianimensä ortodoksisessa kirkossa
 panagia, ortodoksisen piispan arvoasemaa ja tehtävää osoittava kaulakoru
 Panagía, Aristotéliin kunnan kunnallisyksikkö ja entinen kunta Chalkidikín alueyksikössä Keski-Makedonian alueella Kreikassa
 Panagía, saari Jooniansaarten saariryhmässä Kreikassa Párgan edustalla
 Panagía eli Parthénos eli Panagía Parthéna, saari Kykladien saariryhmässä Kreikassa lähellä Náxosta
 Panagiá, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä Kreikassa lähellä Lesbosta
 Pasás eli Panagiá, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä Kreikassa lähellä Oinoússesta
Murtolahden työväentalo

Murtolahden työväentalo oli entisen Nilsiän kaupungin Murtolahden kylässä sijainnut työväentalo. Murtolahti on kuulunut aiemmin Muuruveden ja Juankosken kuntiin ja on nykyisin Nilsiän mukana osa Kuopiota.

Historiaa
Murtolahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja seuraavana vuonna yhdistys liittyi SDP:hen. Perustamisvuonna yhdistyksessä oli 35 jäsentä, vuonna 1908 jäsenmäärä oli pudonnut 25:en. Talo valmistui vuonna 1915. Paikkakunnalla oli 1920-luvulla ilmeisesti kiistoja sosialidemokraattien ja kommunistien välillä, sillä vuonna 1928 sosialidemokraattinen Vapaus-lehti kirjoitti ”kommunistihuligaanien” tunkeutuneen työväentaloon ja särkeneen sen ikkunoita. Myös vuonna 1929 kirjoitettiin ”pitkästä puolustustaistelusta kommunisteja vastaan”. 

23.6.1931 Murtolahdella järjestettiin ”kansalaiskokous”, johon osallistui 21 henkeä. Kokouksen tuloksena päätettiin pyytää nimismieheltä ja maaherralta työväentalon pysyvää sulkemista erilaisten järjestyshäiriöiden vuoksi. Työväenyhdistyksen mukaan järjestyshäiriöitä ei ollut ollut, eikä yhdistyksen lakkauttaminen kommunistilakienkaan nojalla onnistuisi, sillä se oli sosialidemokraattinen. Yhdistyksen edustajien mukaan suuri osa kansalaiskokoukseen osallistujista oli maalaisliittolaisia, jotka olivat kateellisia siitä, että työväentalolla pidetyissä iltamissa kävi enemmän yleisöä kuin maalaisliittolaisten iltamissa. Nimismies kielsi kesällä 1931 väliaikaisesti iltamien ym. järjestämisen työväentalolla. Talo pysyi suljettuna ainakin vuoden 1932 lopulle, jolloin asiaa käsiteltiin myös eduskunnassa osana laajempaa työväentalojen sulkua koskevaa keskustelua. Ilmeisesti yhdistys sai jatkaa toimintaansa väliaikaisen sulun jälkeen, sillä vuonna 1934 se järjesti jälleen iltamat talollaan.

Osa tontista, jolla talo oli, myytiin vuonna 1957 yksityishenkilölle asuintontiksi. Vuonna 1967 talo purettiin, sillä se oli pahasti tupajumien syömä. Tontti jäi sosialidemokraattisen piirin haltuun, jolla se oli vielä vuonna 1988.

Toimintaa työväentalolla
Maaliskuussa 1929 yhdistys järjesti hiihtokilpailut ja niiden päätteeksi iltamat talolla. Vuonna 1930 yhdistyksen sisällä oltiin huolissaan siitä, ettei nuoriso enää tahtonut ottaa osaa aatteelliseen toimintaan, vaan sen pääharrastuksena oli kevyt huvittelu. Niinpä yhdistyksen alaisuuteen oli päätetty perustaa näytelmäseura.

Rakennus
Talo oli yksikerroksinen, hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan 128 neliömetriä. Sen korkeus oli 2,75 metriä. Juhlasalissa oli näyttämö ja istumapaikat 80:lle, ja lisäksi talossa oli ravintola, keittiö ja ulko-wc.

Lähteet 

Työväentalot
Kuopion rakennukset ja rakennelmat
Nilsiä
Juankoski
Robert Stirling

Robert Stirling (25. lokakuuta 1790 Methven, Perthshire, Skotlanti  – 6. kesäkuuta 1878 Galston, Ayrshire, Skotlanti) oli skotlantilainen Skotlannin kirkon pappi ja insinööri.

Elämä ja ura
Edinburghin yliopistossa opiskelun jälkeen Dumbartonin presbyterio antoi Stirlingille saarnaluvan vuonna 1815, ja 1816 hänet vihittiin papiksi. Hänet siirrettiin vuonna 1824 Galstonin seurakuntaan, Ayrshireen, jossa hän pysyi yli 53 vuotta. Vuonna 1819 hän avioitui Jean Rankinin kanssa, ja heillä oli seitsemän yhteistä lasta. Stirling sai St. Andrewsin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1840. 

Vuonna 1816 Stirling patentoi moottorin (stirlingmoottori), joka tuotti käyttövoimaa kaasun lämpötilaerojen avulla, ja vuosina 1827 ja 1840 hän haki yhdessä koneinsinööriveljensä Jamesin kanssa lisää samantyyppisiä patentteja moottorinsa parannuksiin. Yksi 45 hevosvoiman moottori rakennettiin hänen patenttinsa mukaan, ja sitä käytettiin kolmen vuoden ajan Dundeen valimon koneiden voimanlähteenä. Hän rakensi myös monia optisia ja muita tieteellisiä instrumentteja.

Lähteet

Aiheesta muualla

Brittiläiset insinöörit
Brittiläiset papit
Brittiläiset keksijät
Vuonna 1790 syntyneet
Vuonna 1878 kuolleet
Arabitasavaltojen liitto

Arabitasavaltojen liitto () oli Muammar Gaddafin epäonnistunut tavoite yhdistää Libyan, Egyptin ja Syyrian arabitasavallat yhdistyneen arabivaltion luomiseksi. Vaikka kaikki valtiot hyväksyivät yhdistymisen 1. syyskuuta 1971 järjestetyn äänestyksen jälkeen, ne eivät päässeet yhteisymmärrykseen kaikista yhdistymisen ehdoista. Liitto oli olemassa 19. marraskuuta 1977 asti.

Historia 
Vuonna 1969 arabinationalistit nousivat valtaan Libyassa, ja Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasserin ideologinen vaikutus Libyan hallinnossa oli selkeä. Gaddafi kannatti panarabistisia ajatuksia ja ilmaisi tarpeen yhdistyneelle arabivaltiolle Pohjois-Afrikassa sekä Lähi-Idässä. 

Kolme samanaikaista äänestystä yhdistymisestä pidettiin kaikissa kolmessa maassa 1. syyskuuta 1971. Egyptissä sitä kannatti 99,96 %, Libyassa 98,6 % ja Syyriassa 96,4 % äänestäjistä.

Lähteet 

Historialliset valtiot
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2024

Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2024 käynnistyvät maaliskuussa 2023. Karsintoihin osallistuneista UEFA:n 53 maajoukkueesta 23 etenee yhdessä isäntämaa Saksan kanssa lopputurnaukseen. Karsinnat olivat sidoksissa Kansojen liigan kauteen 2022–2023, josta on myös mahdollista edetä lopputurnaukseen.

Joukkueet 

53 UEFA:n jäsenmaata osallistuvat karsintoihin. Isäntämaa Saksa pääsi automaattisesti lopputurnaukseen. Venäjä suljettiin kisoista pois Ukrainaan tekemänsä hyökkäyksen johdosta. Joukkueet jaettiin kymmeneen lohkoon, joista seitsemässä pelaa viisi joukkuetta ja kahdessa lohkossa kuusi.

Lopputurnaukseen selvinneet joukkueet 
{| class="wikitable sortable"
|-
! Joukkue
! Karsintatapa
! Karsintapäivä
|-
|  || Isäntämaa || data-sort-value="2018-09-27"| 
|-
|}

Sijoituksen määräytyminen
Tasapisteissä olevien joukkueiden järjestys sarjataulukossa määritettiin seuraavasti:
 keskinäisten ottelujen pisteet;
 keskinäisten ottelujen maaliero;
 keskinäisten ottelujen tehdyt maalit;
 jos kriteerien 1–3 jälkeen joukkueet ovat yhä tasatilanteessa, kriteerit 1–3 sovelletaan uudelleen yksinomaan näiden joukkueiden keskinäisiin otteluihin. Jos tämä menettely ei johda päätökseen, sovelletaan perusteita 5–11;
 maaliero kaikissa lohkon otteluissa;
 tehdyt maalit kaikissa lohkon otteluissa;
 tehdyt vierasmaalit kaikissa lohkon otteluissa;
 voitot kaikissa lohkon otteluissa;
 vierasvoitot kaikissa lohkon otteluissa;
 kurinpitopisteet kaikissa lohkon otteluissa (1 piste yhdestä keltaisesta kortista, 3 pistettä epäsuorasta punaisesta (kaksi keltaista), 3 pistettä suorasta punaisesta kortista, 4 pistettä keltaisesta ja sen jälkeisestä suorasta punaisesta kortista);
 sijoitus Kansojen liigan rankingissa.

Kokonaissijoituksen kriteerit
 sijoitus lohkossa;
 pisteet;
 maaliero;
 tehdyt maalit;
 tehdyt vierasmaalit;
 voitot;
 vierasvoitot;
 kurinpitopisteet (1 piste yhdestä keltaisesta kortista, 3 pistettä epäsuorasta punaisesta (kaksi keltaista), 3 pistettä suorasta punaisesta kortista, 4 pistettä keltaisesta ja sen jälkeisestä suorasta punaisesta kortista);
 sijoitus Kansojen liigan rankingissa.

Lohkot
Ottelut pelataan välillä 23. maaliskuuta 2023 – 26. maaliskuuta 2024.

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Lohko F

Lohko G

Lohko H

Lohko I

Lohko J

Lähteet

Aiheesta muualla
 UEFA Euro 2024 (UEFA.com) 

Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2024
Henri Fayol

Jules Henri Fayol (29. heinäkuuta 1841 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta  – 19. marraskuuta 1925 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka oli modernin liikkeenjohdon teorian uranuurtajia amerikkalaisen Frederick Winslow Taylorin ohella.

Elämä ja ura
Fayol syntyi Turkissa ranskalaisille vanhemmille. Hän kävi Lycée Impérial -lukion Lyonissa ja Saint-Étiennen kaivoskoulun. Vuonna 1860 hänet nimitettiin Commentryn kaivosten pääinsinööriksi ja 1866 johtajaksi. Vuonna 1888 hänestä tuli Commentry-Fourchambault et Decazeville -konsernin toimitusjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1918. Elämänsä viimeisinä vuosina hän piti useita luentoja teorioistaan, erityisesti Ecole Supérieure de Guerre -sotakorkeakoulussa.

Fayolin kirja Administration industrielle et générale (1917) on modenin liikejohtamisen teorian uranuurtavia teoksia. Fayolin mukaan johtamisen teoriaa olisi sovellettava liike-elämän lisäksi myös yhteiskunnassa ja perhe-elämässä. Kirja sai Ranskassa välittömästi suosiota monien teollisuusjohtajien ja poliitikkojen keskuudessa, mutta Yhdysvalloissa sen merkitys tunnustettiin vasta Fayolin kuoleman jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset insinöörit
Ranskalaiset yritysjohtajat
Johtamisteoreetikot
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet
Douglas Diamond

Douglas Warren Diamond (s. lokakuu 1953) on taloustieteen professori Chicagon yliopiston Booth School of Businessissa. Hän on erikoistunut rahoituksen välittäjien, rahoituskriisien ja likviditeetin tutkimukseen. 

Diamond tunnetaan parhaiten hänen työstään rahoituskriisejä ja pankkipakoja, erityisesti vuonna 1983 julkaistusta vaikutusvaltaisesta Diamond–Dybvig-mallista ja vuonna 1984 julkaistusta delegoidun valvonnan Diamond-mallista. Yhdessä Ben Bernanken ja Philip Dybvigin kanssa hän sai taloustieteen Nobelin vuonna 2022.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset taloustieteilijät
Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Philip Dybvig

Philip Hallen Dybvig (s. 22. toukokuuta 1955) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka toimii Boatmen's Bancsharesin pankki- ja rahoitusalan professorina Washingtonin yliopiston Olin Business Schoolissa St. Louisissa.

Dybvig on erikoistunut omaisuuden hinnoitteluun, pankkitoimintaan, sijoituksiin sekä hallinto- ja ohjausjärjestelmään. Hän oli aiemmin professori Yalen yliopistossa ja apulaisprofessori Princetonin yliopistossa. Hän on toiminut useiden aikakauslehtien päätoimittajana tai toisena päätoimittajana, esimerkiksi lehdissä Review of Financial Studies; Journal of Economic Theory, Finance and Stochastics; Journal of Finance, Journal of Financial Intermediation; Journal of Financial and Quantitative Analysis ja Review of Financial Studies.

Dybvig tunnetaan työstään Douglas Diamondin kanssa erityisesti vuonna 1983 julkaistusta vaikutusvaltaisesta Diamond–Dybvig-mallista. Dybvigille myönnettiin vuoden 2022 taloustieteiden Nobel yhdessä Diamondin ja Ben Bernanken kanssa "pankkien ja rahoituskriisien tutkimuksesta".

Lähteet

Yhdysvaltalaiset taloustieteilijät
Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian Dodekanesia

Italian Dodekanesia (myös Italian saaret Egeanmerellä, , ) oli Italian hallitsema, kahdentoista saaren ryhmä Dodekanesiassa Egeanmerellä. Ne annettiin Italialle Ouchyn rauhassa vuonna 1912 Italian ja Turkin sodan jälkeen. Se kuului vuosina 1912–1943 Italian kuningaskuntaan, ja tästä vuoteen 1945 Italian sosiaaliseen tasavaltaan (saksalaismiehityksen aikana). Tämän jälkeen se kuului uudelleen kuningaskuntaan brittiläismiehityksen aikana, jonka jälkeen saaret luovutettiin Kreikalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Dodekanesia
Italian entiset siirtomaat
Kreikan historia
Jens Kristian Hansen

Jens Kristian Hansen (s. 5. kesäkuuta 1926 Føvling) on tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1975–1994 ja toiminut Tanskan liikenneministerinä 1981–1982.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jens Kristian Hansen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla 

Tanskan ministerit
Tanskan liikenneministerit
Vuonna 1926 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi Laurila

Jussi Laurila (s. 1986) on suomalainen pyöräsuunnistaja. Hän on on voittanut kaksi maailmanmestaruutta ja viisi Euroopan-mestaruutta. Hän edustaa seuratasolla Jalasjärven Jalasta.

Laurila osallistui arvokilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Seuraavana vuonna hän ylsi sprintissä EM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Vuonna 2010 hän oli sprintissä ja viestissä neljäs. Vuonna 2011 hän ylsi ensi kertaa arvokisamitaleille. EM-kilpailuissa hän saavutti sprintissä pronssia sekä sijoittui pitkällä matkalla neljänneksi ja viestissä viidenneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti viestipronssia.

Laurila voitti Veszprémin MM-kilpailuissa 2012 Pekka Niemen ja Samuli Saarelan kanssa viestissä kultaa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli viides sprintissä, kuudes keskimatkalla ja kahdeksas pitkällä matkalla. Samana vuonna hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Krasnobródin EM-kilpailuissa 2013 Laurila voitti neljä kultaa: sprintissä, pitkällä matkalla, miesten viestissä ja sekaparien sprinttiviestissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän saavutti viestissä hopeaa sekä sijoittui keskimatkalla kuudenneksi ja sprintissä kahdeksanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.

Laurila oli vuoden 2014 MM-kilpailuissa sprinttikilpailun kuudes ja jäi muilla henkilökohtaisilla matkoilla kauemmas kärjestä. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa hän saavutti pitkällä matkalla hopeaa ja sekaparien sprinttiviestissä pronssia sekä sijoittui miesten viestissä neljänneksi, keskimatkalla viidenneksi ja sprintissä kuudenneksi. Saman vuoden MM-kilpailut soivat hänelle pitkän matkan hopeaa ja viestin pronssia, minkä lisäksi hän sijoittui sprintissä ja keskimatkalla viidenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Vuoden 2016 MM-kilpailuissa Laurilan parhaaksi saavutukseksi jäi viestin neljäs sija.

Laurila voitti keskimatkan Euroopan-mestaruuden Orleánsissa 2017. Sprintissä hän sijoittui seitsemänneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa sprintissä ja viestissä sekä sijoittui keskimatkalla viidenneksi ja pitkällä matkalla kahdeksanneksi. Maailmancupissa hän oli kolmas. Vuoden 2018 EM-kilpailuissa Laurila oli parhaimmillaan yhdeksäs keskimatkalla mutta saman vuoden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa yhteislähdössä sekä sijoittui pitkällä matkalla neljänneksi ja keskimatkalla kuudenneksi. Vielä vuonna 2019 Laurila ylsi arvokisamitaleille. EM-kilpailuissa hän saavutti sekaviestissä pronssia ja sijoittui sprintissä seitsemänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti miesten viestissä pronssia sekä sijoittui sprintissä neljänneksi ja keskimatkalla seitsemänneksi.

Jussi Laurilan sisko Susanna Laurila on myös pyöräsuunnistaja.

Lähteet 

Suomalaiset pyöräsuunnistajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Rhaenyra Targaryen

Rhaenyra Targaryen on kuvitteellinen hahmo George R. R. Martinin kirjoittamassa fantasiaromaanissa Fire & Blood ja siihen perustuvassa televisiosarjassa House of the Dragon. 
Rhaenyra on kuningas Viserys I Targaryenin tytär ja ensimmäinen lapsi. Vastustuksesta huolimatta kuningas nimeää Rhaenyran perillisekseen. Uhan Rhaenyran vallalle muodostavat kuninkaan myöhemmin saamat poikalapset. Televisiosarjassa hahmoa esittää kaksi eri näyttelijää: nuorta Rhaenyraa esittää ensimmäisellä tuotantokaudella viiden jakson verran Milly Alcock, kun taas kauden jälkimmäisellä puoliskolla hahmon vanhempaa versiota näyttelee Emma D’Arcy.

Rhaenyra ratsastaa Syrax-nimisellä lohikäärmeellä.

Katso myös 
 Daenerys Targaryen
 Targaryen (suku)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Rhaenyra A Wiki of Ice and Firessa 

Fantasiakirjallisuuden henkilöhahmot
Televisiohahmot
Kuvitteelliset kuninkaalliset
Heikki Hildén

Heikki Hildén (11. tammikuuta 1914 Helsinki – 21. helmikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hildénin puoliso vuodesta 1936 oli Lempi Viinikainen. Heikki Hildén kävi kansakoulun ja ammattikoulun ja teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Ruotsiin, Tanskaan, Itävaltaan, Saksaan ja Belgiaan. Hän oli Kirjapaino Lause Oy:n, Kirjapaino Gutenbergin, Oy Pohjoismaiden Kahvikomppanian Mäntsälän Meijeri Oy:n palveluksessa, työskenteli autonkuljettajana ja oli Leipomo Hildén Oy:n perustaja 1941, toimitusjohtaja ja yhtiön osakas 1945–1948, H-Kahvin osakas vuodesta 1948, H-Kahvi Oy:n, vuodesta 1974 Leipomo Hildén Oy, perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1959–1974, Asunto Oy Mäkitalon omistaja ja isännöitsijä vuodesta 1950, Cinderella Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1955, Asunto Oy Toiven omistaja vuodesta 1959, Matthes Konfekturen osakas vuodesta 1962, Ravintola Oy Oivan omistaja ja hallituksen puheenjohtaja 1964–1970 sekä Ravitsemisliike Oy Atrian omistaja ja hallituksen puuheenjohtaja 1965–1970. 

Hildénillä oli myös useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Leipuriliiton hallituksen jäsenyys 1947–1950 ja Suomen Kahvilaravintolaliiton johtokunnan puheenjohtajuus 1953–1957. Hildén harrasti nuoruudessaan pesäpalloa kansallisella tasolla ja oli Työväen Mailapoikien perustajajäsen 1932 ja seuran johtokunnan jäsen 1937–1940 ja 1946. Sotilasarvoltaan talvisodassa vaikeasti haavoittunut Hildén oli reservin korpraali. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1966.

Lähteet

Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset pesäpalloilijat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Portus

Portus ('hamina') eli Portus Traiani Felicis oli antiikin Roomassa satama-alue Tiberjoen suulla. Se oli Rooman satamakaupungin Ostian ulkosatama ja kuului hallinnollisesti Ostiaan. Portus rakennettiin keisari Claudiuksen käskystä, ja satamaa laajennettiin keisari Trajanuksen käskystä. Alueella on nykyisin Rooman suurin lentokenttä Fiumicino. 

Portus kehittyi myöhäisantiikissa itsenäiseksi kaupungiksi. Nykyisin satama-alue on Tiberjoen liettymisen vuoksi järvi.

Ostian ja Portuksen välille syntyi nekropoli. Toisin kuin Ostiaa, Portusta ei juuri ole kaivettu esiin.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Christa Steinby, The Role of Ostia and Portus in Roman Seafaring – The Literary Evidence, Institutum Romanum Finlandiae 2020 ISBN 978-88-5491-104-8 
 Arja Karivieri & Marjo Meriluoto, toim., Ostia, portti Roomaan. Tampere: Vapriikki 2019 ISBN 978-951-609-965-4
  Arja Karivieri, toim., Life and death in a multicultural harbour city: Ostia antica from the Republic through late Antiquity, Roma: Institutum Romanum Finlandiae 2020. Sarja: Acta Instituti Romani Finlandiae, Vol. 47. ISBN 978-88-5491-104-8

Aiheesta muualla

Rooman valtakunta
Satamat
Challa

Challa, eli sapattileipä, on juutalaisuskoisten pyhä leipä. Challaa syödään usein työpäivän alussa. Leivän juuret juurtavat 550-luvulle.

Challa voidaan leipoa eri muotoiseksi, ja jokaisella muodolla on symbolisia merkityksiä. Yleisimmin tehdään kolmen, neljän tai kuuden säikeen palmikko, joka kuvaa rakkautta. Pyöreä muoto kuvaa jatkuvuutta, ja tikapuut nousua korkeammille tasoille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Chala-leipä - tehdään juutalaista sapattileipää Opi Hepreaa

Juutalainen keittiö
Leivät
Suomen ja Unkarin suhteet

Suomen ja Unkarin suhteet ovat perinteisesti olleet ystävälliset. Suomen itsenäistyttyä maat solmivat diplomaattiset suhteet vuonna 1920. Unkari avasi lähetystön Suomessa vuonna 1928.

Historia 
Suomen ja Unkarin välinen erityissuhde juontaa juurensa 1800-luvun lopun kansalliseen heräämiseen, ja varsinkin 1920- ja 30-luvuilla kielisukulaisuuteen perustuva veljeskansa-ajatus oli vahva taustatekijä kahdenvälisten suhteiden kehittymisessä. 

Suomen historian käänneköhdista talvisota oli merkittävä Suomen ja Unkarin suhteiden kannalta. Unkarilainen vapaaehtoispataljoona matkusti Suomen avuksi, Unkarin hallitus lähetti Suomeen ammuksia ja sotatarvikkeita ja unkarilaiset järjestivät kansalaiskeräyksen Suomen Punaisen Ristin hyväksi. 

Maiden diplomaattiset suhteet katkesivat hetkellisesti syyskuussa 1944 Suomen ja Neuvostoliiton välisen aseleposopimuksen myötä. Suhteet solmittiin uudelleen lokakuussa 1949. Syksyllä 1956 monet suomalaiset avustivat Unkarin kansannousua: Suomessa järjestettiin verenluovutusta, kerättiin rahaa ja sidontatarvikkeita sekä julkaistiin runoja – ainoa Unkarin vuoden 1956 kansannoususta kertova ooppera on suomalaisen Einojuhani Rautavaaran teos. 

Kansannousun jälkeen, varsinkin 1960- ja 70-luvuilla, nousi vallitsevaksi käsitys, ettei Suomi ole Unkarille sellainen ”ikkuna länteen”, joka olisi vaaraksi Neuvostoliitolle. Täten Unkarin kommunistinen puolue sai luoda Suomeen selvästi tiiviimmät yhteydet kuin muihin länsimaihin. Suomen ja Unkarin välille tuli viisumivapaus vuonna 1970, ja Suomi oli pitkään ainoa länsimaa, johon unkarilaiset saivat matkustaa ilman viisumia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen kahdenväliset suhteet
Unkarin kahdenväliset suhteet
Marita Hällfors

Marita Hällfors (s. 20. toukokuuta 1963 Kotka) on suomalainen elokuvaaja.

Hällfors on kuvannut elokuvia lähes 30 vuotta. Hänen ensimmäinen pitkän elokuvan kuvauskrediittinsä on vuodelta 1995, jolloin ilmestyi kuudentoista elokuvaajaopiskelijan ja kahdeksan ohjaajaopiskelijan dokumenttielokuva Kaupunkisinfonia. Kaikkiaan Hällfors on kuvannut lähes 80 elokuvaa, joista pitkiä fiktioita tai dokumenttielokuvia on yli 40.

Hällfors on kuvannut paljon muun muassa dokumenttiohjaaja Jouko Aaltoselle - Saara Cantellin pitkistä elokuvista Hällfors on kuvannut kuusi.

Hällfors sai Parhaan kuvauksen Jussi -palkintoehdokkuuden Saara Cantellin elokuvan Kohtaamisia (2009) kuvauksesta. Kohtaamisia-elokuva toi Hällforsille yhdessä Saara Cantellin kanssa elokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2010.

Hällfors on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.

Valikoitu filmografia 

 Kaupunkisinfonia, 1995
 Tulennielijä, 1998
 Elämää itsemurhan jälkeen, 1999
 Musta kissa lumihangella, 1999
 Kusum, 2000
 Kyytiä Moosekselle, 2001
 Kuoleman kasvot, 2002
 Broidit, 2003
 Sotalapset, 2003
 Isältä pojalle, 2004
 Paimenet, 2004
 Torjutut muistot, 2005
 Pitkin tietä pieni lapsi, 2005
 Talvinen matka, 2007
 Mielen tila, 2007
 Punk - tauti joka ei tapa, 2008
 ITO - Seitti - Kilvoittelijan päiväkirja, 2008
 Stadilaista tangoa etsimässä, 2009
 Kohtaamisia, 2009
 Taistelu joesta, 2010
 Tähtitaivas talon yllä, 2012
 Häätanssi, 2012
 Hyppy, 2012
 Monsterimies, 2014
 Onneli ja Anneli, 2014

 Estherin kehä, 2014
 Onnelin ja Annelin talvi, 2015
 Netizen Mo, 2015
 Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen, 2017
 Onneli, Anneli ja nukutuskello, 2018
 Yrittäjä, 2018
 Nepalin morsian, 2019
 School of Hope, 2020
 Lauluja rakkaudesta, 2020
 Aalto, 2020
 Pieni punainen, 2020
 Ikuiseen rauhaan, 2021
 Punkkisota, 2021
 Karaokeparatiisi, 2022

Palkintoja ja tunnustuksia 

 Elokuvasäätiön 30-vuotisjuhlapalkinto, 2000
 Elokuvataiteen valtionpalkinto yhdessä Saara Cantellin kanssa, 2010.
 Suomen elokuva- ja videotyöntekijäinliitto SET ry:n vuoden työtoveri, 2010.
 DockPoint-festivaalin Apollo-palkinto, 2019.

Lähteet 

Suomalaiset elokuvaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian Tripolitania

Italian Tripolitania (italiaksi Tripolitania Italiana, arabiaksi طرابلس الإيطالية) oli vuosina 1911–1934 olemassa ollut Italian kuningaskunnan siirtomaa Pohjois-Afrikassa, nykyisen Libyan valtion alueella. Se käsitti Libyan luoteisen osan, ja alueen pääkaupunki oli Tripoli. Siirtomaa lakkasi olemasta vuonna 1934, kun se yhdistettiin Italian Kyrenaikan kanssa uudeksi Italian Libyaksi.

Historia 
Italia sai Tripolitanian yhdessä Kyrenaikan kanssa Osmanien valtakunnalta Italian-Turkin sodan jälkeen. Saman sodan jälkeen se sai myös Dodekanesiasta saaria. 

Siirtomaat yhdistettiin vuonna 1934 Italian Libya-nimiseksi siirtomaaksi. 

Toisen maailmansodan aikana liittoutuneet valloittivat siirtomaan entisen alueen.

Lähteet 

Italian entiset siirtomaat
Libyan historia
Italian Kyrenaika

Italian Kyrenaika (italiaksi Cirenaica Italia, arabiaksi برقة الايطالیة) oli Italian siirtomaa nykyisen Libyan itäosissa, joka oli olemassa vuosina 1911-1934.

Italia sai alueen Italian-Turkin sodan jälkeen Osmanien valtakunnalta Italian Tripolitanian kanssa. Italian Kyrenaika ja Tripolitania yhdistettiin vuoden 1934 alussa. Samalla Italia sai myös saaria Egeanmereltä. Vuonna 1923 Senusit alkoivat kapinaan siirtomaaherroja vastaan. Italialaiset joukot saivat lopetettua sen yhdeksän vuotta myöhemmin vuonna 1932, jonka seurauksena neljäsosa alueen asukkaista kuoli.

Kahden siirtomaan aluetta kutsuttiin joskus Italian Libyaksi tai Italian Pohjois-Afrikaksi, ja yhdistymisensä jälkeen ensimmäisenä mainitusta tuli sen virallinen nimi joskin jälkimmäistäkin käytettiin.

Lähteet 

Italian entiset siirtomaat
Libyan historia
Pláti

Pláti () voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:

 Pláti, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Kálymnosta
 Pláti eli Platý, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Sýmiä

Katso myös 

 Platý, useita paikkoja
Platý

Platý () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:

 Platý, kaupunki Alexándreian kunnassa Imathían alueyksikössä Keski-Makedonian alueella
 Platý eli Plateiá, saari Pohjoisten Sporadien saariryhmässä lähellä Skýrosta
 Pláti eli Platý, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Sýmiä

Katso myös 

 Pláti, useita saaria