joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sajany-Hakasija

Sajany-Hakasija () on venäläinen jääpalloseura Abakanin kaupungista Hakassiasta. Seura on perustettu vuonna 1980. Vuoteen 2009 asti seura käytti nimeä Sajany, jolloin nimeen lisättiin Hakassian tasavallan nimi. Seuran nimi tulee Sajanvuorista. Sajanvuoret koristavat myös seuran logoa ja pelipaitaa.

Sajany nousi Neuvostoliiton mestaruussarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 1985. Se putosi 1980-luvulla pariin otteeseen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta nousi aina seuraavana kautena takaisin. Seuran parhaat vuodet osuvat 1990-luvun alkuun; vuosina 1991 ja 1992 se oli Neuvostoliiton/IVY:n mestaruussarjan kuudes. Seuran historian paras saavutus on vuoden 1994 Venäjän liigan pronssi. Seura vetäytyi liigasta ja meni alemmalle sarjatasolle kaudella 2009-2010. Takaisin pääsarjaan se nousi kaudeksi 2012-13, voitettuaan toiseksi korkeimman sarjatason mestaruuden 2012.
Kaudella 2012-2013 seura sai myös suomalaisväriä, kun seura hankki Marko Herajärven ja Pekka Hiltusen riveihinsä. Molemmat ovat torniolaislähtöisiä jääpalloilijoita, Herajärvi toimii maalivahtina ja Hiltunen puolustajana.

Saavutuksia 
Saavutuksia Venäjän liigassa:
1 pronssi 1994

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu

Venäläiset jääpalloseurat
Vuonna 1980 perustetut urheiluseurat
HK Martin

HK Martin on slovakialainen jääkiekkojoukkue Martinin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1932 ja joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligassa. Seura jatkaa MHC Martinin toimintaa, joka jouduttiin lopettamaan kauden 2016–2017 päätteeksi.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Daniel Babka 
 Apuvalmentaja: Ján Tabaček 
 Huoltopäällikkö: Tomáš Pokrivčák 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat

 Peter Bartoš
 Miroslav Ihnačák
 Martin Lojek
 Vladimír Országh
 Richard Pánik

 Luke Sellars
 Peter Smrek
 Radovan Somík
 Jānis Sprukts
 Jaroslav Svoboda

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran sivusto

Slovakialaiset jääkiekkoseurat
Žilinan alue
Kokkonen

Kokkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Aarne Kokkonen (1898–1981), suomalainen juristi, virkamies ja tuomari
Akseli Kokkonen (s. 1984), mäkihyppääjä
Anna Kokkonen, laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja
Anna-Maija Nilsson, ent. Kokkonen (s. 1947), elokuvatuottaja
Antti Kokkonen (s. 1962), päätoimittaja
Antti Kokkonen (s. 1986), juoksija
Arvo Kokkonen (s. 1956), Maanmittauslaitoksen pääjohtaja
Ere Kokkonen (1938–2008), elokuvaohjaaja ja näyttelijä
Erkki Kokkonen, Kokkos-Ierikka (1906–1985), runoilija ja pakinoitsija
Henri Kokkonen (s. 1978), kymmenottelija
Janne Kokkonen (s. 1978), muusikko
Jesper Kokkonen (s. 1993), jääkiekkoilija
Joonas Kokkonen (1921–1996), säveltäjä ja akateemikko
Jouko Kokkonen (s. 1950), aitajuoksija
Kaarlo Kokkonen (1848–1914), päätoimittaja, opettaja, lukkari ja valtiopäivämies
Kauko Kokkonen (1916–1992), näyttelijä
Kiti Kokkonen (s. 1974), näyttelijä
Lauri Kokkonen (1918–1985), kirjailija
Marketta Kokkonen (s. 1946), kaupunginjohtaja
Markus Kokkonen (s. 1986), laulaja
Matti Kokkonen (1932–1992), radiosähköttäjä ja kirjailija
Mikko Kokkonen (s. 2001), jääkiekkoilija
Orvo Kokkonen (1945–2017), suomalainen pesäpalloilija
Ossi Kokkonen (1936–2018), yritysjohtaja
Pasi Kokkonen (s. 1977), suomalainen pesäpalloilija
Paula Kokkonen (s. 1946), kaupunginjohtaja
Pauliina Kokkonen (s. 1981), laulaja
Pekka Kokkonen (1887–1951), maataloustieteilijä, professori
Pekka Kokkonen (1934–2016), nyrkkeilijä
Pentti Kokkonen (s. 1955), mäkihyppääjä
Satu Kokkonen (s. 1980), moukarinheittäjä
Sirkka Kokkonen (1912–1981), näyttelijä
Suvi Kokkonen (s. 2000), lentopalloilija
Taina Kokkonen (s. 1975), laulaja, radiojuontaja ja vuoden 1999 tangokuningatar
Tapio Kokkonen (s. 1934), upseeri
Terhi Kokkonen (s. 1974), laulaja
Timo Kokkonen (s. 1963), balettitanssija ja balettipedagogi
Tuija Kokkonen (s. 1961), näytelmäkirjailija ja tutkija
Veli-Pekka Kokkonen (s. 1966), yleisurheilija
Venla Kokkonen (s. 1983), toimittaja
Vilho Kokkonen (1913–1997), pesäpalloilija

Muut
Villa Kokkonen, säveltäjä Joonas Kokkosen koti
Ere Kokkonen (yritys), elokuvayhtiö
Aimo Ruusunen

Aimo Ruusunen (s. 4. tammikuuta 1948 Tyrvää) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Tyrvään yhteislyseosta (nykyisin Vammalan lukio) vuonna 1968 ylioppilaaksi kirjoittanut Ruusunen on opiskellut lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa sekä journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa. Vuonna 2008 hän väitteli tohtoriksi kansandemokraattisen lehdistön suhteesta Neuvostoliittoon vuosina 1964–1973. Ruusunen on toiminut pitkään myös journalismin ja viestinnän opettajana. 

Tyrvään Sanomien avustajana aloittanut Ruusunen työskenteli Porissa ilmestyneen Satakunnan Työn toimittajana vuodesta 1974 lähtien ja oli vuosina 2004–2012 myös lehden päätoimittaja. Vuosina hän 1986–1988 työskenteli Kansan Uutisten kirjeenvaihtajana Moskovassa. Ruusunen on Neuvostoliiton ja Venäjän asiantuntija ja hän on tässä ominaisuudessa toiminut muun muassa Venäjän Aika -lehden ja Karjala-lehden avustajana.

Vuonna 2015 ilmestyi Ruususen ja Markku Salomaan toimittama venäläisen kenraalin Aleksandr Suvorovin sodankäynnin opas Voittamisen taito. Tietokirja Punakankaan suomalaiset ilmestyi syksyllä 2020. Se käsittelee Krasnyi borissa vuosina 1937–1938 Stalinin vainojen aikana teloitettujen suomalaisten kohtaloita. Vuonna 2022 ilmestyi lähes 1300 Neuvostoliiton suomalaisen henkilötietoja käsittävä matrikkeli ja opaskirja Tuomitut.

Teoksia 

Tuomitut. Lisälehtiä ja opastusta Neuvostoliitossa kadonneisiin. Sastamala: Warelia, 2022. ISBN 978-952-387-020-8.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aimo Ruususen kirjablogi

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Suuronen

Suuronen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aleks Suuronen (s. 1880), katajaisten puuastioiden valmistaja
 Antti Suuronen (1888–1939), jääkärivääpeli
 Ilona Juutilainen-Suuronen (1897–1992), suomalainen harpunsoittaja
 Kalevi Suuronen (s. 1953), surmanajaja
 Kalle Suuronen (1901–1951), antiikin kirjallisuuden suomentaja
 Kerttu Suuronen (1907–1992), näytelmäkirjailija
 Matti Suuronen (1933–2013), arkkitehti
 Minna Suuronen (s. 1968), näyttelijä
 Onni Suuronen (1923–2014), surmanajaja
 Philip Suuronen (1864–1909), lakimies, eduskunnan ensimmäinen sihteeri
 Raimo Suuronen (s. 1954), näytelmäkirjailija ja muusikko
 Seppo Suuronen, Erä-lehden ent. päätoimittaja
 Seppo Suuronen (s. 1960), ravivalmentaja
 Toni Suuronen (s. 1995), jääkiekkoilija 
 Vesa Suuronen, jalkapalloilija
 Väinö Suuronen (1887–1956), yritysjohtaja, kauppaneuvos.
Oikotie

Oikotie on vuonna 1999 toimintansa aloittanut suomalainen verkkopalvelu, jonka palvelukokonaisuuteen kuuluu Oikotie Asunnot ja Oikotie Työpaikat.

Oikotie kuului Sanoma Media Finland -liiketoimintaryhmään kunnes 16. heinäkuuta 2020 Sanoma myi Oikotie.fi-palvelun norjalaiselle Schibstedille 185 miljoonalla eurolla.

Lähteet 
 http://www.oikotie.fi
https://www.autotie.fi/
https://me.oikotie.fi/

Viitteet

Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Andrzej Panufnik

Andrzej Panufnik (24. syyskuuta 1914 Varsova – 27. lokakuuta 1991 Twickenham, Englanti) oli puolalaissyntyinen säveltäjä.  Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä 1900-luvun lopun sinfonikoista.

Elämä ja ura
Panufnik aloitti säveltämisen yhdeksänvuotiaana ja opiskeli sävellystä Varsovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1936. Valmistumisen jälkeen hän opiskeli orkesterinjohtoa Felix Weingartnerin johdolla Wienin musiikkiakatemiassa, sekä Lontoossa ja Pariisissa. Sota-ajan hän eli Varsovassa, jossa muun muassa konsertoi pianistina ystävänsä Witold Lutosławskin kanssa. Hän konsertoi myös laittomasti uhmaten Saksan miehitysvaltaa. Varsovan kansannousun yhteydessä tapahtuneessa tulipalossa 1944 tuhoutuivat Panufnikin kaikki siihen mennessä syntyneet sävellykset, joista ainoastaan kolme on sittemmin rekonstruoitu. 

Sodan jälkeen hän voitti useita kansainvälisiä sävellyskilpailuja ja sai kansallisia tunnustuspalkintoja Puolan valtiolta. Vuonna 1953 Panufnik matkusti Lontooseen, jonne jäi välttääkseen luovaa työtä rajoittavat, Puolan kommunistisen hallinnon asettamat sosialistisen realismin vaatimukset. Hän toimi Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin johtajana 1957–1959, jonka jälkeen keskittyi kokonaan säveltämiseen. 

Elämä Englannissa ei ollut hänelle helppoa. Hänen sävellystyylinsä ei ollut muodin mukainen, ja hän pysytteli pois julkisuudesta. Tästä seurasi taloudellisia hankaluuksia, mutta myös tilaa suurelle taiteelliselle vapaudelle. Vuonna 1963 hän voitti Monacon sävellyskilpailun teoksellaan Sinfonia Sacra. Samana vuonna hän avioitui valokuvaaja Camilla Jesselin kanssa. Panufnikin tunnettuus brittiläisessä musiikkielämässä lisääntyi vähän kerrallaan, ja 1970-luvulla liki kaikki eturivin brittiläiset orkesterit esittivät hänen töitään, muun muassa arvostetulla Proms-festivaalilla. Puolassa hän ja hänen sävellyksensä olivat 1970-luvun lopulle asti mustalla listalla. 

1960-luvulta elämänsä loppuun asti Panufnik eli Twickenhamissa Thamesin rannalla vaimonsa kanssa. Hän vältteli julkisuutta ja keskittyi säveltämiseen.

Lähteet

Puolalaiset säveltäjät
Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Nils Kronqvist

Nils Axel Kronqvist (16. maaliskuuta 1917 Vaasa – 25. kesäkuuta 1999) oli suomalainen pikajuoksija. Kronqvistillä on ennätykselliset viisi 100 metrin juoksun Suomen mestaruutta. Miesjuoksijoista vain Antti Rajamäki on päässyt samaan. Kronqvist juoksi mestaruudet sotavuosina 1939–1941, 1943 ja 1945. Hän voitti myös 200 metrillä kolme Suomen mestaruutta (1942, 1945 ja 1946). Mestaruuksien lisäksi Kronqvist otti 100 metrillä pronssia vuonna 1946 ja 200 metrillä hopeaa vuosina 1939–1940. Pikamatkojen ennätyksensä Kronqvist juoksi vuonna 1940 (100 m: 10,8 ja 200 m: 22,1).

Seuratasolla Kronqvist edusti IK Hellasta.

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Sanna Erkinheimo

Sanna Kaarina Erkinheimo (o.s. Aaltonen, s. 23. helmikuuta 1981 Eurajoki) on suomalainen pikajuoksija, joka voitti Kalevan kisoissa Vaasassa 2013 400 metrin Suomen mestaruuden ajalla 54,45. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa vuosina 2008, 2012 ja 2014 sekä pronssia vuosina 2006, 2009 ja 2010. 200 metrin juoksussa hän saavutti SM-pronssia 2006. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4×100 metrin viestissä kaksi kultaa ja kolme hopeaa, 4×400 metrin viestissä yksi kulta ja yksi hopea, 4×800 metrin viestissä yksi kulta sekä 4 000 metrin viestistä kaksi kultaa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti pronssia sekä 200 metrin että 400 metrin juoksussa vuonna 2009, hopeaa viestijuoksussa (4×300 m) 2015 sekä hopeaa 400 metrillä ja viestissä 2016.

Erkinheimoa valmentaa Jaakko Erkinheimo ja hän edustaa Lahden Ahkeraa. Vuoteen 2008 saakka hän edusti Eurajoen Veikkoja, vuosina 2009–2011 Lahden Ahkeraa ja vuosina 2012–2017 Helsingfors IFK:ta. Hänellä on maaotteluedustuksia.

Lähteet 
 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Aino Paunonen

Aino Elisabet Paunonen  (s. 4. marraskuuta 1992 Myrskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat 400 metrin juoksu ja 800 metrin juoksu. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja häntä valmentaa Ari Paunonen.

Paunonen oli toinen vuoden 2010 Kalevan kisoissa 400 metrin ennätysajallaan 54,84 s. Porin Kalevan kisoissa 2015 hän voitti 800 metrillä pronssia, Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 hopeaa ja Jyväskylässä 2018 pronssia. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kultaa vuodelta 2015, hopeaa 2018 ja pronssia 2017, 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuosilta 2012, 2015 ja 2016 sekä pronssia vuosilta 2014 ja 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut hopeaa 400 ja 800 metrillä vuonna 2018. Hänellä on myös maaotteluedustuksia.

Henkilökohtaiset ennätykset 

 400 metrin juoksu: 54,24 (2018)
 800 metrin juoksu: 2.04,26 (2018)

Lähde: Tilastopaja

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Jukka Ollikkala

Jukka Ollikkala (s. 10. lokakuuta 1970 Kemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Karihaaran Tenhon kasvatti Ollikkala pelasi lähes koko uransa Ruotsin alasarjoissa, muun muassa toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla IFK Luleån joukkueessa. Veikkausliigassa hän pelasi kaudella 1996 ja voitti Suomen mestaruuden FC Jazzissa.  

Nykyään Ollikkala asuu Luulajassa, jossa toimii muun muassa juniorivalmennuksen parissa.

Lähteet

Veikkausligan tilastot
Kemin Palloseura/Edustusjoukkueen pelaajat 1932-1999

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
BCD-koodi

BCD-koodi (Binary Coded Decimal) on eräs kymmenjärjestelmän lukujen binäärikoodattu esitystapa. Neljällä bitillä voidaan esittää 16 eri arvoa, joten se riittää yhden kymmenjärjestelmän numeron tallentamiseen. 

Kaikista yleisin BCD-koodi on 8421-koodi, joka tunnetaan myös nimellä NBCD-koodi (Natural Binary Coded Decimal). BCD-koodilla tarkoitetaan yleensä 8421-koodia sen yleisyyden vuoksi. Nimitys 8421 tulee neljän bitin 2:n potensseista (23 22 21 20).

BCD-koodia käytetään lähinnä kahdella tavalla. Unpacked BCD tarkoittaa että yksi 8-bittinen tavu tallentaa yhden kymmenjärjestelmän numeron, mikä "tuhlaa" 4 bittiä. Packed BCD tarkoittaa, että yhteen tavuun tallennetaan kaksi numeroa. Useat yleiset tietokoneiden suoritinarkkitehtuurit osaavat suoraan käsitellä BCD-koodattuja lukuja.

Desimaali-BCD-koodi -muunnos
Taulukossa on luvut 0-9 ja niitä vastaavat 4-bittiset BCD-koodit. Neljällä bitillä saadaan aikaan myös koodit 1010, 1011, 1100, 1101, 1110 ja 1111, mutta nämä yhdistelmät ovat virheellisiä BCD-koodauksessa ja niitä ei käytetä.

Katso myös
Excess-3
Gray-koodi

Lähteet

Viitteet 

Koodausmenetelmät
Tietokonearitmetiikka
Wallenberg

Wallenberg on sukunimi:

 Wallenberg, ruotsalainen mahtisuku ja sen jäsenet:
 Jacob Wallenberg (1746–1778), merenkulkija, pappi ja kirjailija
 Jacob Wallenberg (s. 1956), yritysjohtaja
 Knut Agathon Wallenberg (1853–1938), pankkimies ja poliitikko
 Marcus Wallenberg (1899–1982), pankkiiri, teollisuusmies ja suomalainen vuorineuvos
 Marcus Wallenberg (s. 1956), pankkiiri ja teollisuusmies
 Peter Wallenberg (vanhempi) (1926–2015), yritysjohtaja, Wallenberg-säätiön puheenjohtaja, Marcus Wallenbergin (1899–1982) poika
 Raoul Wallenberg (1912–1947), diplomaatti
 Muita Wallenbergejä:
Axel Wallenberg (s. 1898), ruotsalainen kuvanveistäjä
Jaakko Wallenberg (1756–1798), suomalainen uskonlahkon perustaja
Wallenberg-säätiöt, Wallenberg-suvun perustamia säätiöitä
Puputti

Puputti on suomalainen sukunimi. Se on peräisin Karjalan kannakselta, josta nimi on kulkeutunut evakkojen mukana eri puolille maata. Jänistä tarkoittavasta murresanasta tullut sukunimi mainitaan ensimmäisen kerran Räisälän pitäjässä 1600-luvulla.

Puputti-nimisiä ovat muun muassa:
Erkki Puputti, sanomalehti Itä-Hämeen pitkäaikainen päätoimittaja
Henri Puputti (s. 1983), pesäpalloilija
Janne Puputti (s. 1971), jalkapalloilija
Jenni Puputti (s. 1986), painonnostaja ja valmentajana
Marja-Leena Puputti (1949–2012), Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtaja
Markku Puputti, lentopalloilija
Petrus Puputti (s. 1991), pesäpalloilija
Tuula Puputti (s. 1977), jääkiekkoilun olympiamitalisti
Markku Aro (s. 1950), iskelmälaulaja, oikea sukunimi Puputti

Alkuperäisen sukunimensä vaihtaneita Puputteja:
Matti Läheniemi (1861-1942), radikaali talonpoikaispoliitikko

Fiktiivisiä Puputteja:
Juppe Puputti, Tabu-televisiosarjassa esiintyvä hahmo
kirjailija Pepe Puputti, Jopet Show-televisiosarjassa esiintyvä sketsihahmo
päätoimittaja Puputti, hahmo elokuvassa Kiljusen herrasväki

Lähteet
Räisäläinen, kesäkuu 2009.
Räisälän kylä-info

Sukunimet
Magyar Államvasutak

Magyar Államvasutak [ˈmɒɟɒr ˈaːllɒmˌvɒʃutɒk] (’Unkarin valtionrautatiet’; lyh. MÁV [maːv]) on Unkarin valtion omistama yritys, joka tuottaa henkilö- ja tavaraliikennettä Unkarin rautateillä.

MÁVin reitit yltävät myös Unkarin rajojen ulkopuolelle, ainakin Romaniaan.

Aiheesta muualla

Magyar Államvasutakin kotisivut 

Unkarin liikenne
Unkarilaiset yritykset
Valtionyhtiöt
Rauman Työväen Urheilijat

Rauman Työväen Urheilijat (lyh. RTU) on vuonna 1929 perustettu raumalainen urheiluseura. Seurassa on nykyään neljä jaostoa; suunnistus, yleisurheilu, hiihto ja salibandy. Aikaisemmin sen ohjelmaan ovat kuuluneet muun muassa nyrkkeily, paini sekä jalkapallo.

Historia
RTU:n juuret menevät jo vuoteen 1912, jolloin Rauman lasitehtaan ja Vuojoki Gods Oy:n sahan työläiset perustivat urheiluseura Rauman Toiveen. Vuonna 1919 Toive oli mukana perustamassa TUL:n Satakunnan piiriä. 

Seura joutui myöhemmin kommunistisen Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean haltuun, ja lopetettiin 1930-luvulla kommunistilakien nojalla. Paikallinen sosialidemokraattinen työväenyhdistys perusti vuonna 1929 toisen seuran, Rauman Työväen Urheilijat.

Jalkapallo
Jalkapallossa RTU on pelannut yhden kauden Mestaruussarjassa ja yhden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa. Vuonna 1948 seura osallistui aluksi Työväen Urheiluliiton mestaruussarjaan, jonka kahdeksan parasta pelasivat myöhemmin Suomen Palloliiton joukkueiden kanssa Suomen mestaruudesta. TUL:n mestaruuden voittanut RTU sijoittui yhteisessä sarjassa yhdenneksitoista ja putosi. 

Seura oli ensimmäinen Mestaruussarjassa pelannut Palloliiton Satakunnan piirin joukkue. Kyseinen kausi on myös ainoa, jolloin raumalainen seura on nähty pääsarjatasolla.

Salibandy 
Perinteisten lajien rinnalle seuran toimintaan otettiin vuonna 2013 salibandy ja perustettiin miesten joukkue nimeltään RTU Hornets. Toimintaa on tarkoitus laajentaa myös junioreihin.

Seuraa edustaneita urheilijoita
Mauno Kettunen, nyrkkeily
Matti Kuusio, paini
Sulo Leppänen, paini
Pentti Rekola, yleisurheilu
Aleksanteri Repo, paini
Harry Reunanen, jalkapallo

Lähteet
Rauman Työväen Urheilijoiden kotisivut
RSSSF/Divisional movements Finland

Viitteet

Raumalaiset urheiluseurat
Suomalaiset suunnistusseurat
Suomalaiset yleisurheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1929 perustetut urheiluseurat
Sulo Leppänen

Sulo Armas Leppänen (15. tammikuuta 1916 – 12. maaliskuuta 2015) oli suomalainen painija.

Elämä ja ura 
Inkerinmaalla syntynyt Leppänen teki työuransa rautateiden palveluksessa, jonka vuoksi asui eri puolilla maata ja edusti useita suomalaisseuroja. Hän voitti urallaan kolme Suomen mestaruutta sekä viisi Työväen Urheiluliiton mestaruutta. Hänelle on myönnetty TUL:n mestarimerkki n:o 192.

Sulo Leppänen osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, jossa sijoittui kuudenneksi 67 kg:n sarjassa. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Italian Garibaldo Nizzolalle, jonka jälkeen voitti Belgian Jan Coolsin sekä Kanadan Morgan Plumbin. Neljännellä kierroksella Leppänen hävisi tulevalle kultamitalistille Turkin Celal Atikille.

Vuoden 1951 MM-kisoissa Helsingissä hän sijoittui 67 kg:n sarjassa neljänneksi.

Saavutukset

Vapaapaini 
SM-kultaa: 1950, 1951 
SM-pronssia: 1952 
TUL:n mestaruus: 1950, 1951, 1952

Kreikkalais-roomalainen paini 
SM-kultaa: 1950 
TUL:n mestaruus: 1946, 1947

Lähteet 
TUL:n painitilastot
Sports reference.com

Viitteet

Suomalaiset painijat
Inkeriläiset henkilöt
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Helmer Tegengren

Helmer Tegengren (24. syyskuuta 1904 Närpiö – 9. helmikuuta 1974 Turku) oli suomalainen historiantutkija, Pohjoismaisen kulttuurihistorian ja kansatieteen professori Åbo Akademissa vuodesta 1953. Hän oli Åbo Akademin sihteeri 1945–1953 ja dosentti 1944–1953 sekä Åbo Akademin kauppakorkeakoulun sihteeri ja opettaja 1929–1945. Hän on kirjoittanut pitäjänhistorioita muun muassa Kruunupyystä (1943) ja Billnäsin tehtaan historian (1949).

Teoksia
En utdöd lappkultur i Kemi lappmark, 1952

Lähteet

Suomalaiset historioitsijat
Åbo Akademin professorit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Suomalaiset professorit
Jenan yliopisto

Jenan yliopisto () on yliopisto Jenassa Saksassa. Yliopisto on perustettu 1558.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Friedrich Schiller Universität Jena 

Yliopisto
Saksan yliopistot
Urho Ollikainen

Urho Ollikainen (9. kesäkuuta 1901 Soini – 1986) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 
 Päivä pääsee kivestä : romaani. Tammi 1944
 Muistojen satoa : runoja. U. Ollikainen, Soini 1979

Lähteet 
 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Ilvessalo

Ilvessalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Kirsti Ilvessalo (1920–2019), tekstiilitaiteilija
Jaakko Ilvessalo (s. 1929), valtiotieteen tohtori, kaupallinen neuvos ja Suomen YK-liiton pääsihteeri, Yrjö Ilvessalon poika
Lauri Ilvessalo (1887–1928), metsätieteilijä
Saara Ilvessalo (s. 1989), Vihreän liiton poliitikko
Yrjö Ilvessalo (1892–1983), akateemikko
Emilie Mechelin

Johanna Sofia Emilie Mechelin (8. huhtikuuta 1838 Hamina – 22. joulukuuta 1917 Hamina) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän lauloi mm. Helsingin Ruotsalaisen teatterin oopperaesityksissä toimi Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Myöhemmin hän teki pitkän uran yksityisenä laulupedagogina.

Perhetausta 
Emilie Mechelinin vanhemmat olivat valtioneuvos Gustaf Johan Mechelin ja Amanda Gustava Sagulin. Perheessä oli kaikkiaan viisi lasta, kaksi tyttöä ja kolme poikaa. Emilie oli lapsista vanhin. Yksi Emilien veljistä oli myöhemmin mittavan valtiomiesuran Suomessa tehnyt Leo Mechelin.

Ura laulajana ja laulunopettajana 
Emilie Mechelin opiskeli laulua vuosina 1865–1867 Pariisin konservatoriossa opettajinaan tenori Gustave Roger, Pauline Viardot-Garcia ja Jean Jacques Masset. Hän täydensi opintojaan Pariisissa vielä 1869–1870. Vuosina 1873–1874 hän oli Tukholmassa tunnetun ruotsalaisen oopperalaulajattaren Signe Hebben opissa.

Ensimmäiset konserttikiertueensa Emilie Mechelin teki vuonna 1868 palattuaan Pariisista Suomeen. Kuuluisaksi hän tuli vuonna 1869 esiinnyttyään Helsingissä sekä suomenkielisessä Arkadia-teatterissa että vuosina 1869 ja 1871 ruotsinkielisessä Nya Teaternissa Friedrich von Flotowin Martha -oopperan pääroolissa.

Jo laulu-uransa alkuvaiheesta alkaen Emilie Mechelin antoi myös yksityistä laulunopetusta. Hänen oppilaitaan olivat mm. Emmy Strömer (Achté), Ida Basilier-Magelssen ja Emma Engdahl. Vuonna 1882 Emilie Mechelin aloitti samana vuonna perustetun Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1885 saakka. Vuonna 1885 hän muutti Norjaan Kristianiaan (nyk. Oslo) ja myöhemmin Tukholmaan, jossa vietti pari seuraavaa vuotta opettaen ja konsertoiden. Vuonna 1888 hän jälleen palasi Helsinkiin ja toimi jälleen yksityisenä laulunopettajana ainakin vuoteen 1902 saakka.

Emilie Mechelin kuoli synnyinkaupungissaan Haminassa 22. joulukuuta 1917.

Lähteet

Kirjallisuus
 Leo ja muut Mechelinit: Kirjan verran sukua. Sukuseura Mechelinius, 2005.
 Lustig, Tiina: Emilie Mechelin – oopperalaulajatar ja pedagogi autonomian ajan Suomessa. Opinnäytetyö. Musiikin koulutusohjelma, Musiikkipedagogin suuntautumisvaihtoehto. Turun ammattikorkeakoulu, 2012. Teoksen verkkoversio.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset sopraanot
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Kiiski (täsmennyssivu)

Kiiski voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Kiiski (Gymnocephalus cernuus), kalalaji

Henkilöitä

Ako Kiiski (s. 1969), suomalainen muusikko, tuottaja ja säveltäjä
Antti Kiiski (1887–1965), suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja
Antti Kiiski (s. 1974), suomalainen muusikko
Eemeli Kiiski (s. 1991), suomalainen kilpakävelijä
Heikki Kiiski (1943–2017), suomalainen muotoilija
Jouko Kiiski (s. 1955), pappi ja yliopistonlehtori
Kaija Kiiski (s. 1949), suomalainen  näyttelijä
Lauri Kiiski (s. 1980), suomalainen tennispelaaja
Oiva Kiiski (1923–2006), suomalainen näytelmäkirjailija
Pekka Kiiski (1897–1976), suomalainen kansanedustaja (Maalaisliitto)
Pentti Kiiski (s. 1953), suomalainen päätoimittaja
Ruut Kiiski (s. 1984), suomalainen kuoronjohtaja
Sanna Kiiski (s. 1974), suomalainen radio- ja televisiotoimittaja ja juontaja
Sini Kiiski (s. 1990), suomalainen keihäänheittäjä
Tommi Kiiski (s. 1966), suomalainen jääkiekkoilija
 Venla Sainio, o.s. Kiiski (s. 1937), historiantutkija ja lastenkirjailija

Kuvitteellisia henkilöitä

Ahti Kiiski, Maalaiskomedia-televisiosarjan hahmo

Aluksia

Kiiski-luokan miinanraivaaja
Miinanraivaaja Kiiski, Suomen merivoimissa 1937–1961 käytössä ollut alus

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
René Binder

René Binder (s. 1. tammikuuta 1992 Innsbruck) on itävaltalainen moottoriurheilija. Hänen setänsä on entinen Formula 1 -kuljettaja Hans Binder.

Ura 
Binder aloitti uransa karting-sarjoissa, joissa hän kilpaili vuosina 2002–2008. Vuonna 2009 hän kilpaili ADAC Formel Masters sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2010 Binder kilpaili Saksan F3-luokassa sijoittuen 12:sta. Seuraavana vuonna hän jatkoi sarjassa sijoittuen kahdeksanneksi. Samana vuonna Binder ajoi kaksi kilpaiua F2-luokassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2012 Binder jatkoi Saksan F3-luokassa saavuttaen kaksi voittoa sijoittuen sarjan kuudenneksi.

Samana vuonna hän ajoi GP2-sarjassa kuusi kilpailua saavuttamatta pisteitä. Binder jatkoi täyden kauden GP2:ssa vuonna 2013 saavuttaen 11 pistettä. Vuonna 2014 Binder jatkoi GP2:ssa ja siirtyi Arden-talliin saavuttaen kolme pistettä. Vuonna 2015 Binder jatkoi jälleen GP2:ssa siirtyen Trident -talliin. Vuonna 2016 Binder tuurasi GP2:ssa Itävallan GP-viikonloppuna Nobuharu Matsushitaa ART GP:n ratissa, sekä Saksan GP-viikonloppuna Sergio Canamasasia Carlinin ratissa.

GP2-tulokset

Formula 2 -tulokset

Lähteet

Itävaltalaiset autourheilijat
Vuonna 1992 syntyneet
GP2-kuljettajat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
Elävät henkilöt
Pelikorttivero

Pelikorttivero oli Suomessa vuosina 1842–1983 käytössä ollut kulutusvero. 

Ensimmäiset pelikorttiverot määrättiin 1800-luvulla. Kultakin myydyltä korttipakalta (leikiltä) tuli pelikorttien leimaveron lisäksi 1865 maksettavaksi myös ns. lisäsuostuntavero 60 penniä pakalta.

Vuonna 1943 säädettiin leimaverolaki, jossa määrättiin maksettavaksi veroa 25 markkaa jokaisesta korttipakasta. Vuoden 1978 leimaverolaissa viimeiseksi voimassa olleeksi pelikorttiveroksi tuli 4,50 mk.

Vero perittiin käytännössä niin, että korttien valmistaja tai maahantuoja maksoi sen lääninhallitukseen. Todisteeksi veron suorittamisesta painettiin Suomen pankin setelipainossa jokaisen pakan ruutuässään Valtion pelikorttikonttorin leima. Myöhemmin leimat painettiin valmiiksi jo kortit valmistaneissa kirjapainoissa. 

1800-luvulla leima oli korttipakan sulkeneessa sinetissä. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä oli käytössä korttien ympärille laitettu leimattu paperinen side. 

Suomen lisäksi pelikorttiveroa perittiin kymmenissä maissa eri puolilla maailmaa.

Lähteet
Helsingin kaupunginkirjasto
Playing-Card Tax Stamps from Finland

Viitteet

Historialliset verot
Suomen taloushistoria
Runar Holmberg

Runar Rafael Holmberg (25. huhtikuuta 1923 Pietarsaari – 27. joulukuuta 1993 Lohja) oli suomalainen pikajuoksija. Holmberg voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1948 ja 1949. Lisäksi hän voitti 400 metrillä hopeaa vuonna 1951 ja pronssia vuonna 1947.

Holmberg oli mukana kahdesti parantamassa 4 x 400 metrin viestijuoksun Suomen ennätystä: Tukholmassa vuonna 1950 syntyi aika 3.15,8 ja Helsingissä vuonna 1951 3.14,9. Holmberg oli myös mukana vuonna 1948 Lontoon olympialaisissa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Henkilökohtaisella matkalla Holmberg jäi alkueriin, mutta viestissä Suomi sijoittui neljänneksi. Holmberg teki 400 metrin ennätyksensä 48,8 s vuonna 1950.

Seuratasolla Holmberg edusti muun muassa Lohjan Urheilijoita. Hänet valittiin Lohjalla ”Vuoden Lauriksi” vuonna 1989. Hän oli urheilusaavutustensa lisäksi ansioitunut Lohjan Järvipäivien ideoijana.

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Sorjapetokärpänen

Sorjapetokärpänen (Cyrtopogon pulchripes) on erittäin uhanalainen kärpäslaji. Sitä on tavattu Suomessa, Venäjällä, Etelä-Koreassa ja Japanissa. Sorjapetokärpänen on hieman yli sentin mittainen kaksisiipinen, ja sillä on osittain keltaiset jalat.

Suomessa laji havaittiin ensimmäisen kerran Maaningalla 1800-luvulla ja toisen kerran Kuopiossa vuonna 1916. Vuonna 2012 suomalaistutkijat löysivät Maaningalta kolme yksilöä ja onnistuivat saamaan lajista maailman ensimmäisen DNA-näytteen. Suomessa lajia uhkaa lahopuun väheneminen ja avohakkuut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Sorjapetokärpänen (Cyrtopogon pulchripes)
Insects.fi: Cyrtopogon pulchripes

Petokärpäset
Savonlinnan kansanopisto

Savonlinnan kansanopisto on vuonna 1946 perustettu kansanopisto. Perustettaessa opisto oli nimeltään Säämingin kristillinen kansanopisto. Opiston rehtori Olavi Ronkainen oli tunnettu vuosia jatkuneesta pornografian vastaisesta toiminnastaan.  Savonlinnan ja Säämingin kuntaliitoksen vuoksi opiston nimi muutettiin 1990-luvun alussa muotoon Savonlinnan kristillinen opisto. Perustamisvaiheessa Säämingin kristillinen kansanopisto oli herännäishenkinen. 1990-luvun alussa opistosta tuli Suomen evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen erikoisjäsen. Kannatusyhdistyksen ylimääräinen kokous päätti 9. kesäkuuta 2022 muuttaa opiston nimen muotoon Savonlinnan kansanopisto, koska entinen nimi ei vastannut enää koulutuksen sisältöä. Opiston rehtorina toimii Tommi Tuunainen.

Opisto sijaitsee kuuden kilometrin päässä Savonlinnan keskustasta, Pihlajaniemellä, Säämingin vanhan pappilan paikalla. Savonlinnan kansanopiston koulutuksesta yli puolet on ollut lyhytkurssitoimintaa. Opisto järjestää vuosittain noin 60 erilaista lyhytkurssia. Savonlinnan kansanopisto antaa yleissivistävää vapaan sivistystyön koulutusta sekä perus- ja lisäkoulutusta. Opiston tavoitteena on edistää yksilöllistä kasvua ja yhteiskunnallista vastuuta. Opistolla on neljä opintolinjaa, jotka ovat kuvataidelinja, Opistovuosi, aikuisten perusopetus sekä maahanmuuttajien suomen kielen linja.

Seksuaalinen häirintä opistolla
Itä-Savo-lehden mukaan Savonlinnan kansanopiston hallitus käsitteli vuosina 2021–2022 ilmoitusta koulun rehtorin Tuunaisen epäasiallisesta käytöksestä, jota ilmoituksen tekijät pitivät seksuaalisena häirintänä. Tuunainen sai käytöksestään kirjallisen varoituksen vuonna 2022.  Aluehallintovirasto ei vastauksessaan pitänyt opistossa tehtyjä toimia riittävänä, koska opisto oli antanut epäasiallisesta käytöksestä muistutuksen vuonna 2019, häirintä oli jatkunut tämän jälkeen eikä opiston vastauksessa ollut konkreettisia toimenpiteitä sen seuraamiseksi, että häirintä todella päättyy. Asian tultua julki Tuunainen erosi Savonlinnan sivistyslautakunnan puheenjohtajan tehtävästä ja kertoi tehneensä hänestä kerrotuista väitteistä rikosilmoituksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Savonlinnan kansanopiston kotisivut

Suomen kansanopistot
Kristilliset oppilaitokset Suomessa
Savonlinnan oppilaitokset
Herännäisyys
Viidesläisyys
Graduation Day

Graduation Day on suomalaisen Sturm Und Drang -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 21. syyskuuta 2012. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”Molly The Murderer” kesäkuussa 2012 ja toisena singlenä ”Goddamn Liar” syyskuussa 2012.

Albumi oli miksausta vaille valmis maaliskuussa 2012. Se julkaistaan Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa ja Japanissa. Yhteensä yhtye teki 30 kappaletta, joista kymmenen julkaistiin albumilla.

Albumin ensisoitto oli Suomessa Radio Rock -kanavalla 17. syyskuuta 2012. Syyskuussa julkaistiin albumin toinen single ”Goddamn Liar”.

Albumi debytoi Suomen albumilistan sijalla yhdeksän.

Albumi oli ehdolla Emma-gaalassa vuoden paras rockalbumi -kategoriassa. Albumi julkaistiin Japanissa toukokuussa 2013. Japanissa julkaistussa albumissa on bonuskappaleena Sturm und Drangin cover Anna Abreun ”Hysteria”-kappaleesta.

Kappaleet 

Hysteria (Japanin julkaisun bonuskappale)

Arviot 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2012 albumit
Sturm und Drangin albumit
Jack Sock

Jack Sock (s. 24. syyskuuta 1992 Lincoln, Nebraska) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan kahdeksantena marraskuussa 2017 ja nelinpelissä toisena syyskuussa 2018. Hän on voittanut urallaan neljä ATP-turnausta kaksinpelissä ja 14 ATP-turnausta nelinpelissä.

Sock voitti vuoden 2010 Yhdysvaltain avoimissa junioreiden kaksinpeliturnauksen. Vuonna 2011 hän voitti Yhdysvaltain avointen sekanelinpelin Melanie Oudinin kanssa. Vuoden 2012 Yhdysvaltain avoimissa Sock voitti nelinpelissä Steve Johnsonin kanssa ensimmäisellä kierroksella ykkössijoitetun parin Maks Mirny ja Daniel Nestor. Tämä oli vasta toinen kerta kun Sock ja Johnson pelasivat yhdessä. Turnauksen kaksinpelissä hän eteni kolmannelle kierrokselle.

Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Sock saavutti nelinpelissä pronssia Steve Johnsonin kanssa. He voittivat loppuottelussa Daniel Nestorin ja Vasek Pospisilin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset tennispelaajat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiristekalvo

Kiristekalvo on elastisesta muovista, yleensä lineaarisesta pientiheyspolyeteenistä (LLDPE) valmistettu tuotteiden kuljetuksen aikaiseen paketointiin ja niputukseen tarkoitettu pakkausmateriaali.

Kiristekalvoa venytetään yleensä yli 100% sen alkuperäisestä pituudesta, pakattavan tuotteen ympärille kiristettäessä. Välitön pakkausteho saavutetaan kalvon pyrkiessä kutistumaan lähelle alkuperäistä pituuttaan. Kiristekalvoilla voidaan paketoida yhtä lailla pieniä laatikoita kuin suuria kuormalavojakin. Pakkaustehoon vaikuttavat käytettävän muovin paksuus ja laatu, esikiristyksen suuruus sekä pakkauskerrosten määrä.

Kiristekalvojen paksuudet alkavat alle 0,01 millimetristä, päätyen yli 0,05 millimetriin. Nk. käsikiristekalvot ovat yleensä 0,017–0,023 mm paksuisia ja 450 mm levyisiä (nk. sidontakalvot 100 mm levyisiä) kalvoja, käsin tapahtuvaa pakkausta varten. Käsikiristekalvojen käyttöä varten on olemassa erilaisia pakkauslaitteita. Nk. konekiristyskalvojen leveydet riippuvat käytettävästä pakkauskoneesta. 

Tiivistävän ominaisuuden lisäksi kiristekalvot tarjoavat tuotteelle kohtuullisen hyvän suojan pölyä ja kosteutta vastaan. Kiristekalvot omaavat moniin muihin muoveihin nähden hyvän veto‐, isku‐, lävistys- ja murtolujuuden (venytettäessä yli 500 %). Myös kalvon sisäpinnan kyky tarttua edeltävään kerrokseen on hyvän kiristekalvon tärkeä ominaisuus. Kalvoja on saatavilla ainakin kirkkaana ja mustana.

Katso myös
Kutistesukka

Lähteet

Pakkaus
AC Täysosuma

AC Täysosuma oli 1990-luvun jälkipuoliskolla toiminut jalkapallo- ja futsalseura Hämeenlinnasta. Se sai nimensä seuran rahoittajana olleen vedonlyöntivihjeitä myyvän yrityksen mukaan.

Seura pelasi vuonna 1999 yhden kauden jalkapallon kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa. Valmentajana toimi entinen liigapelaaja Kari Martonen.  AC Täysosuma oli mukana myös Futsal-liigassa sen ensimmäisellä kaudella 1998-1999. Joukkue jäi omassa alkulohkossaan viimeiseksi voitettuaan yhden ottelun. 

AC Täysosuma lopetti toimintansa syksyllä 1999 ja luopui sarjapaikoistaan molemmissa lajeissa. Seuran juniorit yhdistyivät kolmen muun hämeenlinnalaisen seuran kanssa muodostaen Hämeenlinnan Jalkapalloseuran.

Pelaajia 
 Jarno Aaltonen
 Jari Kinnunen
 Kari Martonen

Lähteet

Hämeenlinnalaiset urheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset futsalseurat
Rubis-luokka (sukellusvene)

Rubis-luokka on Ranskan merivoimien kuuden palveluksessa olevan ydinsukellusveneen muodostama alusluokka. Luokkaan piti kuulua kahdeksan alusta, mutta kaksi peruutettiin ennen rakennustöiden aloittamista.

Taustaa 
Ranskan merivoimien ensimmäisen ydinkäyttöisen taistelusukellusveneen hankinta vahvistettiin vuonna 1964. Sen nimeksi ilmoitettiin Rubis, jonka uppouman piti olla noin 4 000 tonnia. Aluksen aseistukseksi suunniteltiin neljä torpedoputkea. Tilaus kuitenkin peruutettiin jo vuonna 1968 eli samana vuonna, jolloin rakennustöiden piti alkaa.

Amethyste 
Rubis-luokka osoittautui periaatteessa menestykseksi, mutta se oli meluisampi kuin vastaavat Britannian ja Yhdysvaltain laivastojen alukset. Se rajoitti niiden käyttöä muita sukellusveneitä vastaan. Täten toisen hankintaryhmän alusten melutason lasku oli tärkeää. Amethyste ei ole vain hankintaryhmän aloittaneen aluksen ja samalla alaluokan nimenä, vaan se on lyhenne AMElioration Tactique, HYdrodynamique, Silence, Transmission, Écoute eli taktisen käytön ja hydrodynamiikan parannus, hiljentäminen sekä kaikuluotaimen parannus. Alusten rungon muotoa muutettiin muun muassa pidentämällä komposiittivalmisteista keulaa, mikä myöhemmin valmistettiin myös aiempiin aluksiin.

Alusten painerunko on HLES 80 -terästä. Niihin asennettiin uusi DMUX 20 -monitoimikaikuluotain taistelunjohtoa ja valvontaa varten, kehittyneempi viestijärjestelmä sekä uudistettu taktinen tietojärjestelmä. Voimanlähde pysyi samana kuin aiemmissa aluksissa, mutta asennusta parannettiin. Alusten valmistus kuitenkin viivästyi rahoitusvaikeuksien vuoksi ja lopulta kolmas ja neljäs alaluokan aluksista peruutettiin.

Alukset

Lähteet

Viitteet
Kauppi (täsmennyssivu)

Kauppi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

Kauppi, kaupunginosa Tampereella
Kaupintie, katu Helsingin Lassilassa

Sukunimi
Aaro Kauppi (1902–1979), kansanedustaja (Keskusta), professori, varatuomari, lakitieteen tohtori
Anne Kauppi (s. 1962), pianisti
Eeva Kauppi (1921–2008), psykiatri
Elis Kauppi (1921–2004), korusuunnittelija
Emil Kauppi (1875–1930), säveltäjä
Esa Kauppi (s. 1957), arkkitehti
Heikki Kauppi, taloustieteilijä
Hilkka Kauppi (1921–1996), o.s. Ahokanta, kirjastoneuvos
Jami Kauppi (s. 1962), jääkiekkoilija
Juho Kauppi (1880–1961), päätoimittaja, kirjankustantaja ja pankinjohtaja
Kaija Kauppi (1923–1985), kääntäjä
Kalle Kauppi (1892–1961), juristi ja poliitikko
Kalle Kauppi (s. 1992), jalkapalloilija
Kirsti Kauppi (s. 1957), diplomaatti
Lea Kauppi (s. 1952), limnologi, Suomen ympäristökeskuksen ent. pääjohtaja
Lea Kauppi (1917–1999), taidemaalari
Leo Kauppi (1900–1938), ent. Kauppinen, amerikansuomalainen merimies ja laulaja
Minna Kauppi (s. 1982), suunnistaja
Niilo Kauppi (s. 1959), valtiotieteilijä, politiikan tutkija ja tutkimusprofessori
Oona Kauppi (s. 1997), jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja
Oskari Kauppi (1888–1950), varatuomari
Ossi Kauppi (1929–2000), jääkiekkoilija
Pekka Kauppi (s. 1952), ympäristötieteen professori ja metsätieteilijä
Piia-Noora Kauppi (s. 1975), poliitikko
Raili Kauppi (1920–1995), filosofi, Juho Kaupin tytär
Tuomas Kauppi (s. 1977), jazzpianisti
Veera Kauppi (s. 1997), jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja, Oona Kaupin kaksoissisar.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
UKK-instituutti

UKK-instituutti on Tampereen Kaupissa sijaitseva terveysliikunnan tutkimus- ja asiantuntijakeskus. Instituuttia ylläpitää yksityinen Urho Kekkosen Kuntoinstituuttisäätiö, joka perustettiin 10.4.1980. UKK-instituutin rahoitus tulee sosiaali- ja terveysministeriöltä, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta ja julkisesti haettavista tutkimus- ja hankerahoista. Säätiön hallituksessa ovat edustettuina sosiaali- ja terveysministeriö, opetusministeriö, Tampereen kaupunki ja Tampereen yliopisto. Instituutilla on noin 60 työntekijää.

Instituutti on nimetty tasavallan presidentti Urho Kekkosen mukaan, jonka nimestä usein käytettiin lyhennettä UKK. UKK-instituutin perustaminen oli syntymäpäivälahja Urho Kekkoselle hänen täyttäessään 80 vuotta syyskuussa 1980.

Tutkimus 

UKK-instituutissa tutkitaan liikunnan terveysvaikutuksia ja terveysliikunnan edistämistä. Tutkimus keskittyy kolmelle alueelle: väestön liikkumisen ja fyysisen kunnon seuranta, liikkumisen turvallisuus ja terveysliikunnan edistäminen. UKK-instituutti järjestää tutkimuksissa tuotettuun tietoon pohjautuvaa täydennyskoulutusta liikunnan ja terveysalan ammattilaisille ja muille liikunnanedistäjille. Terveysviestintä on yksi UKK-instituutin keskeisiä toimintatapoja.

UKK-instituutin tutkimus- ja kehitystyö terveysliikunnan alalla on tuottanut monia työkaluja terveysliikunnan edistämiseen. Kestävyyskunnon mittaamiseen kehitetty kahden kilometrin UKK-kävelytesti on ollut Suomessa käytössä jo 1980-luvun puolivälistä lähtien ja sittemmin se on levinnyt myös useihin Euroopan maihin. Kestävyyskunnon arviointiin on julkaistu 2019 myös UKK 6 min kävelytesti ja laskuri kaikkien halukkaiden käyttöön. 

Terveysliikunnan suositus 18–64-vuotiaille muokattiin Liikunta­piirakan  muotoon vuonna 2004. Kuva uusittiin vuonna 2009 vastaamaan liikuntasuosituksen päivitystä, jonka Yhdysvaltojen terveysministeriö hyväksyi vuonna 2008 . Liikuntapiirakka on julkaistu myös ruotsiksi ja englanniksi, ja se on levinnyt käyttöön myös useisiin ulkomaisiin hankkeisiin. Vuonna 2019–2020 julkistettiin uudistetut työikäisten aikuisten liikkumisen suositus, yli 65-vuotiaiden liikkumisen suositus ja soveltavat liikkumisen suositukset, jotka pohjautuvat vuonna 2018 julkaistuun kansainväliseen tieteelliseen näyttöön. 

Uudistunut suositus huomioi entistä paremmin kevyen liikuskelun, paikallaanolon tauottamisen ja riittävän unen merkityksen. Tutkimusnäyttö on osoittanut, että myös kevyemmällä liikuskelulla on terveyshyötyjä erityisesti vähän liikkuville. Uutta liikkumisen suosituksessa on myös unen mukaan ottaminen liikkumisen rinnalle.

UKK-instituutti on tunnettu myös kansainvälisesti terveysliikunnan ja terveyden edistäminen toimintaympäristössä ja se kuuluu Maailman terveysjärjestön HEPA Europe -terveysliikuntaverkostoon. (European network for the promotion of health-enhancing physical activity) .

Lähteet

Aiheesta muualla 
UKK-instituutin kotisivut

Suomen tutkimuslaitokset
Tampereen urheilu
Kauppi
Jimmy Westerlund

Jimmy Westerlund (s. Lapväärtti) on suomalainen musiikkituottaja, lauluntekijä ja kitaristi.

Westerlund on tuottanut kaikki Sturm und Drangin albumit sekä useiden muidenkin artistien kappaleita. Vuonna 2010 Westerlundin kappale ”Game on” julkaistiin FIFA:n Listen Up! The Official 2010 FIFA World Cup Album -kokoelmalla. Westerlund toimii myös suomalaisen One Desire -yhtyeen tuottajana sekä kitaristina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jimmy Westerlundin kotisivut 
Jimmy Westerlund AllMusicissa
Jimmy Westerlund Fono.fissä

Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset kitaristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Pekka Pitkänen (kommunisti)

Pekka Pitkänen (1886 – 16. syyskuuta 1921 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa asunut sementtityömies, jonka SKP surmautti kostoksi siitä, että hän oli toiminut Etsivän Keskuspoliisin tiedonantajana.

Kommunistien toiminnassa mukana olleella Pitkäsellä oli alkoholiongelma, ja tätä hyväksikäyttäen Etsivä Keskuspoliisi onnistui värväämään hänet. Pitkänen ehti toimia EK:n tiedottajana yhdeksän kuukauden ajan, ja hänen avullaan pidätettiin useita kuopiolaisia kommunisteja. Pitkänen kuului Savon Kansa -lehteä julkaisseen yhtiön johtokuntaan, ja hän hoiti yhteyksiä SKP:n johtoon Pietarissa. Kuopiota kutsuttiin 1920-luvun alussa ”Suomen Moskovaksi”, ja paikalliset kommunistit kokoontuivat muun muassa Minna Canthin kadun varrella sijainneessa kahvila Punikissa. Pitkänen oli sekaantunut Suomussalmen etappijuttuun. Juttua hovioikeudessa käsiteltäessä oli käynyt ilmi että hän oli antanut Kuopiossa kahvila Punikissa ohjeita henkilöille jotka halusivat päästä salateitse Venäjälle. Pitkäsen tunnustusten vuoksi kommunistilehdissä oli häntä syytetty sitten provokaattoriksi ja kätyriksi.

Pitkänen paljastui kun Arvo "Poika" Tuominen ja Niilo Wälläri lähetettiin Kuopioon tutkimaan miten tietoja oli päässyt vuotamaan. Pitkänen päätettiin surmata, ja teon tekijöiksi valittiin Savon Kansa-lehden toimittaja Hugo M. Ahokanta ja Tuusniemeltä kotoisin ollut Emil Räsänen. Pitkänen ammuttiin yöllä 16. syyskuuta Kuopion lähellä sijaitsevalla metsäisellä Taivaanpankolla. Ruumis kätkettiin sammalikkoon, mutta se löytyi jo parin päivän päästä, kun omaiset alkoivat etsiä Pitkästä.

Emil Räsänen pakeni heti murhan jälkeen rajan yli Pietariin, jossa häntä esiteltiin ”Taivaanpankon sankarina”. Ahokanta pidätettiin Kuopiossa, mutta hänet vapautettiin lopulta todisteiden puutteen takia, ja murha jäi lopulta selvittämättä. Tapauksesta jäi kiertämään sanonta Katso, ettet joudu Taivaanpankolle.

Vastaavanlaisia SKP:n kostomurhia olivat verhoilija Kustaa Hakkaraisen murha Espoon saaristossa lokakuussa 1926 ja Pauli Kukkosen murha Oulujoen pitäjässä loppukesällä 1932. Lisäksi Heikki Haukkalan surmaa tammikuussa 1927 Keuruulla ja Toivo Einari Peltosen surmaa juhannuksena 1933 Tuusulassa on epäilty tällaisiksi kostomurhiksi.  


Lähteet

Kirjallisuus
 Kononen, Seppo: Kun viina Suomen pelasti. (Mielipidekirjoitus.) Savon Sanomat 14.2.2010.
 Krekola, Joni: ”’Kauhea joskin on puhdistustyömme...’ Skp ja vakivalta”, Ruumiita ja mustelmia: Näkökulmia väkivallan historiaan s. 138–140. ISBN 951-98296-7-9

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Keskisarja, Teemu: Vääpeli T:n tapaus ja muita kertomuksia suomalaisesta terrorista. Atena 2010.

Aiheesta muualla 
 Punaisen örinän maa. Tarinoita suomalaisesta terrorismista. Ylen Elävä arkisto.

SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
ŠHK 37 Piešťany

ŠHK 37 Piešťany on slovakialainen jääkiekkojoukkue Piešťanyn kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1937 ja suurimman osan kausistaan se on pelannut Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudeksi 2012–2013 joukkue sai kuitenkin paikan maan pääsarjasta Extraligasta, HC Slovan Bratislavan siirryttyä Venäjän KHL-liigaan.

Joukkue kaudella 2016–2017

NHL-pelaajat

 Jozef Balej
 Zdeno Chára
 Richard Lintner
 Tomáš Tatar

 Roman Tvrdoň
 Boris Valábik
 Miroslav Zálešák
 Peter Ölvecký

Aiheesta muualla
Seuran sivusto

Piestany
Jens Westin

Jens Thomas Erik Westin (s. 29. kesäkuuta 1989 Kramfors, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Färjestad BK:ssa.

Ura

Seuraura
Westinin kasvattajaseura on Kramfors-Alliansen, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 15-vuotiaana Ruotsin II-divisioonassa kaudella 2004–2005. Kaudeksi 2005–2006 joukkue nousi I-divisioonaan. Kaudeksi 2006–2007 Westin siirtyi MODO Hockeyn J20-junioreihin, mutta hän vahvisti ensimmäisellä kaudellaan myös seurann J18-junioreita. Kaudella 2007–2008 Westin nousi MODOn Elitserien-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 33 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 15. marraskuuta 2007 Luleå HF:ää vastaan. Westin sai ottelussa jääaikaa 9.36 minuuttia. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1 sekä sai myös yhden kahden minuutin jäähyn. Westin teki Elitserien-uransa avausmaalin 7. tammikuuta 2008 Djurgårdens IF:ää vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Westin pelasi myös kaksi ottelua Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla I-divisioonajoukkue AIK Härnösandissa.

Kausista 2008–2009 ja 2009–2010 Westin pelasi osan sekä HockeyAllsvenskanissa että MODOn J20-junioreissa. Noista ensimmäisellä kaudella hän pelasi kaksi ottelua lainalla IF Björklövenissä ja jälkimmäisen kauden Westin pelasi loppuun IF Sundsvall Hockeyssa. Kaikkiaan hän pelasi MODO:n Elitserien-joukkueessa viisi kautta.

Kauden 2012–2013 Westin aloitti syyskuun loppuun asti kestävällä lainasopimuksella SM-liigajoukkue Espoo Bluesissa, jonne hän liittyi Riian harjoitusturnauksen aikana paikkaamaan loukkaantumisia. Westinin lainasopimusta jatkettiin sittemmin marraskuiseen Karjala-turnaukseen asti kestävään maaottelutaukoon saakka, jonka jälkeen hän teki loppukauden kattavan jatkosopimuksen Bluesin kanssa.

Westin palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Elitserienistä Allsvenskaniin pudonneen Timrå IK:n riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Maaliskuussa 2014 Westin teki Timrån kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Vuotta myöhemmin, huhtikuussa 2015 hänen sopimustaan joukkueen kanssa jatkettiin kahdella vuodella.

Kaudeksi 2017–2018 Westin siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Färjestad BK:n SHL-joukkueeseen. Kaudella 2018–2019 hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +21. Marraskuussa 2018 Westin teki Färjestadin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura
Westin on pelannut 13 nuorten maaottelua.

Muuta
Westinin pikkuveli John pelasi omalla urallaan hyökkääjänä 39 Elitserien-ottelua MODO Hockeyssa. Hänellä oli myös Montréal Canadiensin NHL-varaus vuodelta 2010. John Westin toimii nykyään Timrå IK:n Allsvenskan-joukkueen huoltajana.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Färjestad BK:n pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt