Irakin historia

Irakin valtion historia alkaa vuodesta 1932, jolloin Mesopotamiaan muodostettiin itsenäinen Irakin kuningaskunta. Mesopotamian aluetta (Kaksoisvirranmaata) on historian saatossa hallinnut, rakentanut ja tuhonnut monet merkittävät antiikin ja keskiajan kulttuurit. Näihin kuuluvat mm. sumerilaiset, Assyria, Babylonia, Persia, seleukidit, Parthia, roomalaiset, Aleksanteri Suuren valtakunta, sassanidit, Mongolit ja ottomaanit.

600-luvulla persialaisvallan tilalle tuli Arabien valtakunta, jonka keskus oli ensin nykyisen Syyrian alueella ja sittemmin nykyisen Irakin alueella. Viimeistään 800-luvulla, mutta mahdollisesti jo aiemmin, alue islamisoitui.  

Osmanit valtasivat Mesopotamian vuonna 1534. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä keskusvaltojen tappioon Mesopotamian alue erotettiin Osmanien valtakunnasta ja siitä tehtiin Kansainliiton mandaattialue, joka annettiin Britannian hallintaan vuonna 1920. Vuonna 1932 mandaattialue itsenäistyi Irakin kuningaskunnaksi. Kuningaskunnan historia päättyi vuonna 1958, kun viimeinen kuningas Faisal II syöstiin vallasta ja maa muutettiin tasavallaksi. Arabinationalismi ja arabisosialismi muokkasivat maan 1950-70-luvuilla Baath-puolueen diktatuuriksi, jota johti vuodesta 1979 presidentti Saddam Hussein. Hussein vei maan sotaan Iranin kanssa 1980-luvulla ja vuosina 1990—1991 Kuwaitin kanssa. Ensimmäinen sota päättyi tasapeliin, toinen Irakin tappioon. Vuonna 2003 Yhdysvaltain presidentti George W. Bush määräsi joukkonsa hyökkäämään Irakiin. Hyökkäys ajoi maan sekasortoon, kun etniset ja uskonnollis-poliittiset ryhmät kamppailivat vallasta. Saddam Hussein piiloutui, mutta jäi kiinni ja hirtettiin. Väkivallasta ja terrorismista tuli arkipäivää. Kalifiksi julistautunut Isisin johtaja valtasi Mosulin vuonna 2014 ja uhkasi vallata Bagdadinkin. Isisin vastaiset voimat kukistivat tämän järjestön. Vuonna 2018 maassa puhkesi protesteja.

Varhainen historia 

Irak sijaitsee Mesopotamian (kaksoisvirtainmaan) vanhalla kulttuuriseudulla, jossa ovat sijainneet Sumerian, Assyrian ja Babylonian sivilisaatiot. Sittemmin alue on kuulunut muun muassa Persiaan, Aleksanteri Suuren valtakuntaan ja Roomaan.

Mesopotamian paimentolaisheimoista moni kääntyi 500-luvulla nestoriolaiseen, harhaoppiseen kristinuskoon.

Arabit tulivat alueelle 600-luvulla. Mongolit hävittivät maata 1200-luvulla ja osmanit valloittivat sen vuonna 1534.

Turkkilaisten ja brittien vallassa 

Irak oli Ottomaanien valtakunnan hallinnassa ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Sen jälkeen se joutui Yhdistyneen kuningaskunnan hallintaan Kansainliiton mandaattialueena. Toukokuussa 1920 maassa nousi laaja heimo- ja uskontorajat ylittänyt kapina brittihallintoa, etenkin komissaari Sir Arnold Wilsonia vastaan San Remon rauhankokouksen tulosten tullessa ilmi. Britit kukistivat sen suurin ponnistuksin ja kustannuksin muun muassa ilmapommituksin ja tuomalla joukkoja Intiasta.

Itsenäisyys 

Irakista muodostettiin itsenäinen kuningaskunta 1932 myös Jordaniaa hallitsevan Hašimien suvun hallitsemana. Maan rajat piirsi Gertrude Bell, joka myös taivutteli Britannian siirtomaaministeri Churchillin valitsemaan syrjäytetyn Suur-Syyrian kuningas Faisalin Irakin kuninkaaksi. Maa tukeutui edelleen politiikassaan pitkälti Britanniaan brittiläismielisen pääministeri Nuri al-Sa’idin johdolla.

Toisen maailmansodan aikana, vuonna 1941, tapahtui Rašid Ali al-Kailanin johtamien saksalaismielisten vallankaappaus, jonka seurauksena maa oli hetken aikaa akselivaltojen puolelle, mutta Britanniaa vastaan käydyn Englannin–Irakin sodan tuloksena maa erosi akselivalloista.

Irak liittyi Yhdistyneisiin kansakuntiin ja siitä tuli Arabiliiton perustajajäsen vuonna 1945.

Vuonna 1956 solmittiin Bagdadin sopimus Neuvostoliittoa vastaan Irakin, Turkin, Iranin, Pakistanin ja Britannian välillä.

Kuningasvalta menetti suosiotaan 1950-luvulla arabinationalismin myötä. Viimeinen kuningas Faisal II syöstiin vallasta 1958, ja valtaan nousi vasemmistopopulistinen Abdulkarim Qasim. Hän otti etäisyyttä britteihin ja solmi suhteet Neuvostoliiton kanssa. Hän pysyi johdossa helmikuuhun 1963 asti. Tuolloin tapahtui ramadanin vallankaappaus, jonka tekivät kuningas Faisalin sukulainen, sotamarsalkka Abdulsalam Arif ja baathisti-arabinationalistien puolue. Syksyllä Abdulsalam Arif järjesti uuden vallankaappauksen ja poisti baathistit vallasta. Pääministeri Razzakin vallankaappausyritys murskattiin 16. syyskuuta 1965. Hänen uusi vallankaappausyrityksensä torjuttiin 30. kesäkuuta 1966. Nuoremman Arifin kuoltua helikopteriturmassa häntä seurasi veljensä Abdulrahman Arif. Baathistit syrjäyttivät Abdulrahman Arifin 17. heinäkuuta 1968 ja Ahmad Hasan al-Bakr nimitettiin vallankumousneuvoston johtoon ja presidentiksi.

Iraq Petroleum Company kansallistettiin 1971 ja öljytulot suunnattiin terveydenhuollon ja lukutaidon parantamiseen ja maan teollistamiseen. Al-Bakr nimitti serkkunsa Saddam Husseinin varapresidentiksi.

Huhtikuussa 1969 Iran sanoi irti sopimuksen Shatt al-Arab -rajajoen hallinnasta ja maat siirsivät pian sotajoukkojaan rajoilleen. Iran alkoi tukea Pohjois-Irakin kurdeja, mikä vaaransi Irakin leipäkorina pidetyn Kurdistanin vakauden. Talvella 1973–1974 maiden välillä tapahtui avoimia yhteenottoja, jotka saivat heikomman Irakin armeijan ja talouden romahduksen partaalle. Rajajoesta solmittiin maaliskuussa 1975 Algerin sopimus, jonka mukaan rajalinja kulki joen syvintä kohtaa pitkin. Irak luopui paitsi puolesta jokea, myös vaatimuksestaan Iranin arabien asuttamaan Khūzestāniin ja Iran lopetti tukensa Irakin kurdikapinallisille.

Saddam Husseinin valtakausi 

Alkuvuodesta 1979 naapurimaa Iranissa syöstiin šaahi vallasta ja Iran julistettiin 1. huhtikuuta islamilaiseksi tasavallaksi ja maan johtoon astui aiemmin masnpaossa ollut uskonnollinen johtaja ajatollah Khomeini. Iran kannusti myös Irakin šiioja nousemaan vallanpitäjiään vastaan ja Irakissa nousikin kapinoita ja maan johtajia vastaan tehtiin murhayrityksiä. Irak karkotti maasta 100 000 šiiaa. Al-Bakr luopui vallasta ja 16. heinäkuuta 1979 Saddam Hussein nimitettiin presidentiksi. Maiden suhteet katkesivat ja touko–elokuussa 1980 maiden rajoilla kahakoitiin ja käytiin tykistötaisteluja.

Saddam Hussein muutti Irakin poliisivaltioksi, jossa turvallisuuselimet valvoivat paitsi kansaa, myös toisiaan. Kapinat ja vallankaappausyritykset kukistettiin armottomasti. Etnisistä ryhmistä erityisesti kurdit, šiiat ja suoarabit joutuivat Saddam Husseinin valtakaudella vainotuiksi.

Irakin–Iranin sota 

Saddam sanoi vuoden 1975 sopimuksen irti 17. syyskuuta 1980 ja hyökkäsi Iraniin 23. syyskuuta.

Irakin–Iranin sota käytiin vuosina 1980–1988 ja siinä kuoli lähes miljoona ihmistä. Irak pyysi rauhaa jo sodan alussa, mutta Khomeini torjui kaikki Irakin rauhantunnustelut vuoteen 1988 asti vaatien mm. sotakorvauksia ja Saddamin syrjäyttämistä, mihin Irak ei suostunut. Israelin koneet tuhosivat 1981 Irakin osittain valmiin Osirak-ydinvoimalan, Irakin koneet taas helmikuussa 1985 Iranin ydinvoimalan Būšehrissa. Irakin ilmaiskut siviilikohteisiin johtivat Iranin tykistöiskuihin Bagdadiin ja Basraan. Iran pääsi sodassa vuoden 1982 tienoilla määräävään asemaan ja alkoi ahdistella Irakia suurhyökkäyksillä. Irak kuitenkin kykeni yleensä torjumaan nämä hyökkäykset raskailla aseilla joita Irakilla oli enemmän kuin Iranilla. Irak käytti sodassa enenevissä määrin taistelukaasuja.

Vuodesta 1987 hyökättiin laivoja vastaan Persianlahdella, mikä sai ulkovallat puuttumaan asiaan. Irakin saavutettua viimein voittoja solmittiin heinäkuussa 1988 aselepo ja rauha elokuussa.

Persianlahden sota 

Irak miehitti maakunnakseen väittämänsä Kuwaitin 2. elokuuta 1990. Yhdysvaltain johtama, Yhdistyneiden kansakuntien mandaatilla toimiva koalitio työnsi Irakin joukot Kuwaitista 16. tammikuuta 1991 alkaneessa Persianlahden sodassa. Sodan jälkeen YK:n talouspakotteet jatkuivat, maan etelä- ja pohjoisosat olivat liittouman valvomassa lentokiellossa ja Irakia vaadittiin tuhoamaan joukkotuhoaseensa ja ohjuksensa. Kun sota oli ohi, maan eteläosan šiiat ja pohjoisosan kurdit nousivat kapinaan. Irakin hallitus kuitenkin kukisti molemmat kapinat kovin ottein.

Irakin sota 2003–2010 

Yhdysvaltojen presidentti George W. Bush luki Irakin "pahan akseliin" kuuluvaksi valtioksi. Keväällä 2003 Yhdysvaltain johtama liittouma aloitti Irakin sodan hyökkäämällä Irakiin tavoitteenaan joukkotuhoaseiden löytäminen ja tuhoaminen. Liittouma saavutti nopean sotilaallisen voiton ja miehitti Bagdadin, mutta sodan oikeutuksena pidettyjä joukkotuhoaseita ei löytynyt lukuun ottamatta Iranin vastaiselta rajalta löytyneitä Irakin–Iranin sodan aikaisia kemiallisia ammuksia. Yhdysvaltain presidentti Bush julisti 1. toukokuuta 2003 "tehtävän suoritetuksi."

Husseinin kukistumiseen ja vangitsemisen sekä Irakin sodan muodollisen päättymisen jälkeen Irakissa oli vastarintaa miehitysjoukkoja vastaan, sekä laajoja levottomuuksia. Toukokuusta 2003 maata hallitsi Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston resoluution 1483 mukaisesti perustettu Koalition väliaikainen hallinto (Coalition Provisional Authority). Irakin miehityksen ensimmäisten kuukausien aikana maan vanha armeija ja poliisivoimat hajotettiin, Baath-puolueen jäseninä olleet virkamiehet ja opettajat erotettiin ja valtion omistamat yritykset, jotka työllistivät suurimman osan kansasta, suljettiin.

Sunnien, kurdien ja šiiojen vastarintaryhmät toimivat omilla tahoillaan Yhdysvaltojen johtamaa liittoumaa, Irakin hallitusta ja tilaisuuden tullen toisiaan vastaan.

Vastarintajoukot teki ensimmäisen näyttävän iskunsa 20. elokuuta 2003 rekkalastillisella räjähteitä Bagdadin Canal-hotelliin, jossa sai surmansa muun muassa YK:n erityislähettiläs Sérgio Vieira de Mello. Maaliskuussa 2004 šiiojen Muqtada al-Sadrin Mahdin armeija nousi kapinaan Yhdysvaltain sotilashallinnon suljettua erään sen sanomalehden. Saman vuoden huhtikuussa tulivat ilmi Abu Ghraibin vankilan kidutuskuvat.

Elokuussa 2004 Yhdysvaltain joukot taistelivat Mahdin armeijan kanssa Najafissa Imaami Alin moskeijan lähistöllä. Taistelu päättyi molemminpuoliseen vetäytymiseen. Marras-joulukuussa 2004 käytiin raskaita taisteluja Fallujassa Yhdysvaltain merijalkaväen valloittaessa sen kapinallisilta. Kaupunki kärsi suuria vaurioita operaatiossa.

Valta siirtyi muodollisesti Iyad Allawin johtamalle Irakin väliaikais hallitukselle (Iraqi Interim Government) 28. kesäkuuta 2004, jolloin miehitys virallisesti päättyi. 30. tammikuuta 2005 maassa pidettiin vapaat vaalit, joissa valittiin 275-jäseninen parlamentti. Toukokuussa 2005 hallitus nimitti komitean kirjoittamaan maalle uuden perustuslain, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä 15. lokakuuta 2005. 15. joulukuuta 2005 pidettiin jälleen uudet vaalit. Uusi hallitus saatiin koottua toukokuussa 2006. Vaaleissa valta siirtyi sunneilta šiioille.

Uuden perustuslain myötä maan nimi muuttui:

Aiempi nimi (1968–2003): ; ; virallisesti ; .

Uusi nimi (2005-): ; ; ; .

Šiiojen al-Askarin kultaiseen moskeijaan Samarrassa tehtiin pommi-isku helmikuussa 2006, mikä tuhosi sen kultaisen kupolin. Tämän jälkeen šiiojen ja sunnien keskinäinen väkivalta kiihtyi.

Maassa oli elokuussa 2006 noin 150 000 Yhdysvaltain johtaman koalition sotilasta (134 000 yhdysvaltalaista, 8 000 brittiä sekä lukuisia muita kansallisuuksia.) Hyökkäykset koalition joukkoja ja Irakin uusia turvallisuusjoukkoja vastaan ovat jatkuneet kiivaina. Suurin osa kuolleista on kuitenkin sunni- ja šiiasiviilejä. Maa on ajautunut näiden ryhmien väliseen sisällissotaa muistuttavaan tilaan erityisesti Bagdadin alueella, missä asuu paljon molempiin ryhmiin kuuluvaa väestöä. Vuoden 2007 alussa Irakin 26 miljoonasta asukkaasta kaksi miljoonaa on paennut maasta ja 1,6 miljoonaa on maan sisäisinä pakolaisina. Noin 40 000–50 000 pakenee kodeistaan joka kuukausi. Asukkaista ilman töitä on 60 % ja irakilaisista yli 90 % pitää tilannetta huonompana kuin Saddam Husseinin aikana.

Yhdysvaltain presidentti George W. Bush ilmoitti televisiopuheessaan 10. tammikuuta 2007 Yhdysvaltain joukkojen määrän lisäämisestä Irakissa (ns. Surge tai Operation Law and Order). Tavoitteena oli myös siirtää joukkoja maakunnista rauhoittamaan pääkaupunki Bagdad. Joukkojen uudeksi komentajaksi nimitettiin kenraali David Petraeus.
Yhdysvallat lisäsi Irakin joukkoja 30 000 sotilaalla. Väkivalta vähenikin dramaattisesti vuoden 2006 loppuun verrattuna. Yhdysvallat alkoi kotiuttaa lisäjoukkoja ja kesään 2008 mennessä Irakiin jäi enää 130 000 sotilasta. Todellinen luku oli suurempi, koska Yhdysvaltain asevoimat on ulkoistanut suuren osan ei-taistelutehtävistä sopimuskumppaneille (ns. contractors). Lisäksi Yhdysvallat palkkasi 88 000 irakilaista "naapuristovahteihin."

25. maaliskuuta 2008 Irakin armeija aloitti pääministeri Nuri al-Malikin käskystä suuren hyökkäyksen Basraan ottaakseen sen hallintaansa "rikollisjoukoilta ja militioilta." Elokuusta lähtien tulitaukoa pitänyt Muqtada al-Sadrin Mahdin armeija oli hyökkäysten merkittävin kohde, ja taistelut levisivät moniin kaupunkeihin Etelä-Irakissa ja Bagdadin Sadr Cityyn. Taistelujen taukoamisen jälkeen Irakin hallitus erotti poliisista ja armeijasta noin 1300 jäsentä, jotka oli laiminlyöneet velvollisuuksiaan taisteluissa. Osa näistä oli loikannut vastapuolen puolelle.

Yhdysvaltain joukot alkoivat vetäytyä Barack Obaman presidenttikaudella. Viimeiset taistelujoukot jättivät Irakin 19. elokuuta 2010, mutta maahan jäi vielä 56 000 miestä "neuvonta- ja avustusjoukkoja." Virallisesti viimeiset yhdysvaltalaissotilaat poistuivat maasta joulukuussa 2011, mutta Irakiin jäi edelleen 157 sotilasta kouluttamaan Yhdysvaltain suurlähetystön turvallisuusjoukkoja ja turvaamaan diplomaattien työskentelyä.

2010-luku 

Viimeiset yhdysvaltalaiset joukot vetäytyivät Irakista 18. joulukuuta 2011. Maa oli jälleen ajautunut poliittisen epävakauden tilaan. Arabikevään 2011 levottomuudet levisivät myös Irakiin, mutta mielenosoitukset ja poliittiset protestit eivät johtaneen hallituksen vaihdokseen.

Sisäiset väkivaltaisuudet kiihtyivät jälleen vuosina 2012 ja 2013. Sekä šiiat että sunnit perustivat omia aseellisia ryhmiään. Niitä kiihdytti naapurimaassa Syyriassa syttynyt sisällissota ja kummatkin lähettivät joukkojaan sinne taistelemaan. Sekä tammi- että joulukuussa 2012 sunnit protestoivat maassa laajalti. He katsoivat maan hallituksen syrjivän heitä. Tammikuun mielenosoitukset vaativat Fallujahin kaupungissa seitsemän mielenosoittajan hengen.

Vuoden 2014 vaalit eivät tuoneet poliittiseen umpikujaan käännettä. Nuri al-Maliki jatkoi oikeuden päätöksellä virkaatekevänä pääministerinä. Kesällä 2014 ääri-islamilainen Isis-järjestö valtasi Irakista suuria alueita liittäen ne kalifaattiinsa. Jopa maan toiseksi suurin kaupunki, pohjoisen Ninawan maakunnan keskus Mosul, joutui ääri-islamistien haltuun Irakin armeijan paettua taisteluita lähes paniikinomaisessa tilanteessa.

Elokuussa 2014 Yhdistyneet kansakunnat, Euroopan unioni, Saudi-Arabia, Iran ja Yhdysvallat vaativat maahan pääministerin vaihdosta osana poliittisen kriisin ratkaisua. Maliki erosi tehtävästään 20. elokuuta 2014. Hänen tilalleen nousi Haider al-Abadi, joka esitteli uuden hallituksen 9. syyskuuta 2014.

Vuoden 2014 aikana, syyskuun alkuun mennessä yli kahden miljoonan eri uskontokuntiin kuuluvan irakilaisen arvioitiin muuttaneen turvallisemmille alueille Irakin sisällä, suojaan väkivallalta ja terroristijärjestön toimilta. Esimerkiksi Anbarin maakunnasta lähti noin 558 000 ihmistä, Ninawasta noin 500 000, Diyalasta noin 24 000 ja |Salah al Dinista noin 2 076 ihmistä evakkoon. Turvaa haettiin esimerkiksi Irakin Kurdistanista tai muuttamalla Bagdadiin. 

Toukokuussa 2015 Isis onnistui valtaamaan Anbarin maakunnan hallintokeskuksen, Ramadin kaupungin, jota pidettiin jälleen uutena osoituksena armeijan toimimattomuudesta. Hallitus ilmoitti 16. elokuuta 2015 asettavansa upseerit sotaoikeuteen komentopaikkojensa jättämisestä ja pakenemisesta taisteluista. Lisäksi entinen pääministeri Nuri al-Maliki tullaan asettamaan syytteeseen Mosulin menettämiseen johtaneesta katastrofaalisesta tapahtumaketjusta.

Toukokuussa 2018 järjestettiin seuraavat Irakin parlamentin vaalit ja lokakuussa 2018 vaalituloksen seurauksena presidentiksi valittu Barham Salih nimitti maan seuraavaksi pääministeriksi Adil abdul-Mahdin.

Heinäkuussa 2017 Irakin armeija valtasi pitkään jatkuneiden taistelujen jälkeen Mosulin takaisin Isisiltä. Tämän jälkeen Isis menetti kaikki Irakissa valtaamansa alueet siten, että maaliskuuhun 2019 mennessä Isis oli menettänyt viimeisetkin hallinnassaan olleet alueet Irakissa.

Irakissa on ollut lokakuusta 2019 lähtien rajuja mielenosoituksia ja mellakoita, joissa vastustetaan korruptiota ja maan tehotonta hallintoa. Pääministeri Adel Abdul Mahdi  erosi tehtävästään marraskuun lopussa 2019 sen jälkeen, kun Irakin korkein shiialainen uskonoppinut Ali al-Sistani oli  vetänyt pois tukensa hallitukselta. Tähän mennessä levottomuuksissa oli kuollut ainakin 400 ihmistä.Radikaali shiiajohtaja Moqtada al-Sadr on tukenut mielenosoittajia ja joulukuussa 2019 miehittämätön lennokki pudotti uutistoimiston mukaan pommin al-Sadrin kotitaloon Najafissa, mutta al-Sadr ei ollut itse tuolloin paikalla.

Mielenosoituksia tukenut Moqtada al-Sadr johti vuoden 2018 vaaleissa suuren vaalivoiton saanutta Marssijat-koalitiota ja Irakin muista shiiajohtajista poiketen al-Sadr on vastustanut suuren shiialaisen naapurinsa Iranin vaikutusvallan kasvua Irakissa. Lisäksi hän on vastustanut näkyvästi Irakin laajaa korruptiota. 

Mielenosoitukset ja levottomuudet jatkuivat tämän jälkeenkin aiheuttaen lisää kuolonuhreja. Irakin parlamentti hyväksyi pääministeri Adel Abdul Mahdin hallituksen eronpyynnön. Muun hallituksen mukana joutui eroamaan puolustusministeri Najah al-Shammari, joka oli myös Ruotsin kansalainen ja joutunut vaimonsa kanssa epäillyksi tukipetoksesta, sillä heidän sanottiin nostaneen Ruotsista asumistukea ja lapsilisiä, vaikka he eivät asuneet Ruotsissa.

2020-luku 
Shiiamilitioihin kytköksissä olevat protestoijat piirittivät Yhdysvaltain Bagdadin suurlähetystöä aivan vuoden 2019 lopussa, kostoksi Yhdysvaltain ilmaiskuista.  Piirityksessä ei kuollut kukaan. Yhdysvallat syytti lähetystömellakasta Irania. Amerikkalainen lennokki tappoi tammikuussa 2020 Bagdadissa Iranin al-Quds-joukkojen komentajan Qassem Suleimanin.

Pääministeriksi nimitettiin helmikuussa 2020 Mohammad Allaw.

Lähteet

Aiheesta muualla