joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kenneth Miller

Kenneth R. Miller (Ken Miller) (s. 1948) on biologian professori Brown University:ssa.

Katolisuudestaan huolimatta Miller on tullut tunnetuksi älykkään suunnittelun kritisoijana. Miller esittää kirjassaan Finding Darwin's God, että Jumala ja evoluutio eivät ole toisensa poissulkevia.

Koulutus
Miller väitteli filosofian tohtoriksi Coloradon yliopistossa vuonna 1974.

Miller ja älykäs suunnittelu
Miller oli todistajana oikeudessa Selman v. Cobb County -oikeudenkäynnissä, jossa "älykkään suunnittelun" kannattajat testasivat tarrakampanjan laillisuutta. Tarrakampanjan tarkoituksena oli laittaa biologian oppikirjaan tarra, jossa kerrottiin että "evoluutio on teoria, ei fakta". Miller, joka oli yhtenä kirjoittajana biologian oppikirjassa Biology: The Living Science, oli sitä mieltä että tarrakampanja ei "mennyt riittävän pitkälle", ja kehotti ihmisiä suhtautumaan kaikkeen tieteeseen avoimesti. Millerin mielestä tarra olisi ollut hyväksyttävissä muodossa "tiedettä, ei fakta".
Oikeuden päätös oli, että tarrat rikkoivat lakia. Päätös on tarkistettavana.

Miller oli myös asiantuntijatodistajana Kitzmiller v. Dover Area School District -oikeudenkäynnissä, jossa käsiteltiin "älykkään suunnittelun" suhdetta koulutusohjelmaan. Oikeudenkäynnissä Miller puhui muun muassa siitä, voiko palautumaton monimutkaisuus syntyä vähittäisin muutoksin, vai ovatko toiminnalliset välimuodot mahdottomia.

Kirjallisuutta
 Miller, K. R. (2000) Finding Darwin's God: A Scientist's Search for Common Ground Between God and Evolution ISBN 0-06-093049-7
 Miller, K. R. and Levine, J. (2002) Biology: The Living Science

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kenneth Millerin oma sivu
 Film:Kenneth Miller luennoi Ohiossa
 Brown Universityn Kenneth Miller sivu
 "Teaching Evolution" -Debatti
 The 1997 Firing Line Creation-Evolution Debate
 Ken Miller on Paley in a Test Tube
 Ken Millerin The Colbert Report

Yhdysvaltalaiset biologit
Evoluutiobiologit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Laupeus

Laupeus on sana, joka on merkitykseltään lähellä sanoja sääliväisyys, armo ja rakkaus. Ihminen voi olla laupias ja hän voi harjoittaa laupeuden tekoja. Laupias samarialainen on eräs tunnettuja Jeesuksen käyttämiä vertauksia. Sanaan sisältyy ajatus säälistä ja myötätunnosta hädässä olevaa kohtaan. Se ei ole ainoastaan passiivista myötätuntoa, vaan aktiivista toimintaa aiheuttavaa tunnetta, joka saa ihmisen auttamaan heikommassa asemassa olevaa omalla kustannuksellaan.

Klassisessa kreikassa elos tarkoittaa tunnetta, joka valtaa ihmisen jonkin pahan tai onnettomuuden kohdattua lähimmäistä. Eräät filosofit, kuten esimerkiksi stoalaiset, pitivät laupeutta sielun sairautena, mutta Raamattu korostaa usein ja painokkaasti laupeuden tärkeyttä.

Raamatun mukaan Jumala on laupias. Ps 103:8-13

Daavid sanoi, että Jumalan laupeus tekee hänestä suuren. Ps 18:36
San 19:22 sanoo, että ihaninta ihmisessä on hänen laupeutensa

Kristilliset käsitteet
Tarsos

Tarsos () on kaupunki Turkissa. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671.

Maantiede

Tarsos siajitsee Keski-Turkin eteläosassa noin 20 kilometrin päässä Välimeren rannikosta sisämaahan. Kaupunki on Cydnusjoen (Tarsus Çay) varrella. Kaupunkia ympäröi tasanko, joka tunnetaan hedelmällisenä maatalousseutuna.

Historia

Nykyisen Tarsoksen alueella on ollut keskyksettä ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien. Nykyinen Tarsos mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä muinaisen Assyrian ajoilta kuningas Sanheribin valtakaudella. Sittemmin kaupunkia hallitsivat akhaimenidit ja seleukidit. Seleukidien kaudella paikka tunnettiin Antiokhos IV Epifanesin mukaan nimellä "Antiokia Cydnuksen varrella". Vuonna 67 ennen ajanlaskun alkua Tarsoksesta tuli osa Rooman valtakuntaa ja Kilikian provinssin pääkaupunki. Osana Roomaa Tarsos oli yksi Itä-Rooman johtavia keskuksia. Marcus Antonius ja Kleopatra tapasivat ensimmäisen kerran Tarsoksessa, joka tunnettiin myös kreikkalaista filosofiaa opettavasta yliopistostaan. Kristinuskon historiassa Tarsos tunnetaan Paavalin syntymäpaikkana.

Arabit valtasivat Tarsoksen Bysantin valtakunnalta vuonna 712 ja tekivät siitä osan kohti itää kulkevasta linnoitusten ketjusta. Bysantin valtakunta ei kuitenkaan luopunut kaupungista, joka vallattiin ja jälleenvallattiin sittemmin useita kertoja. Abbasidikalifi al-Mamun haudattiin Tarsokseen. Abbasidien jälkeen kaupunkia hallitsivat hamdanidit, tulunidit ja ikhšidit. Vuonna 950 Bysantin laivasto otti huomattavan voiton Said al-Daulan laivastosta kaupungin edustalla ja vuonna 965 keisari Nikeforos II Fokasin joukot valtasivat kaupungin. Vuonna 1097 kaupungin valtasivat ristiretkeläiset näiden marssiessa Bysantin maiden läpi kohti Pyhää maata. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli osa Kilikian armenialaiskuningaskuntaa, kunnes Egyptin mamelukit valtasivat sen 1300-luvulla.

Mamelukit tekivät Tarsoksesta autonomisen puskurivaltion heidän ja karamanidien välille. Karamanidien tilalle nousivat lopulta heidät alistaneet osmanit, jotka valtasivat myös Tarsoksen seuraavan vuosisadan aikana. Tarsos oli ensin osa Aleppon hallinnollista aluetta, mutta vuonna 1571 siitä tehtiin Kyproksen eyaletin alainen sancak. Vuonna 1867 Tarsoksesta tulitoisen sancakin kada. 1800-luvulle tultaessa Tarsos oli taantunut rauniokyläksi. Aluetta vaivasivat etenkin viereiset suot ja niiden myötä malaria. Sittemmin itsenäisessä Turkin tasavallassa pahamaineiset suot alueella on kuivatettu ja Tarsos on kasvanut jälleen paikallisen kaupan keskukseksi.

Väestö

Tarsoksen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 216 382.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mersinin maakunta
Turkin kaupungit
Nils Ursin

Nils Kristian Ursin (s. 20. toukokuuta 1974 Kuopio) on suomalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeestä. Ursin soitti bassoa myös Timo Rautiaisen soolokokoonpanossa vuosina 2006–2010.

Ursin on yhdessä ex-Niskalaukaus-kitaristi Jarkko Petosalmen kanssa vaikuttanut 1990-luvun alkupuolella death metal -yhtyeessä nimeltä Paraxism. 

Trio Niskalaukauksen kotisivuilla 1. marraskuuta 2006 julkaistun tiedotteen mukaan Ursinin uusi oma yhtye on progressiivista metallia soittava Archead, jolta on valmistumassa demo. Myöhemmin on luvassa pitkäsoitto, jos yhtye pääsee sopimukseen julkaisijan kanssa.

Ursin käyttää ESP-merkkisiä soittimia.

Nils Ursin on ollut naimisissa vuodesta 2002.

Yhtyeet

Entiset
Crossroads
Danse Macabre
Paraxism
Symptom
Where Victims Lie
Timo Rautiainen

Nykyiset
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
Archead

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Yhtyeen Arched kotisivut

Suomalaiset basistit
Suomalaiset rockmuusikot
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Unst

Unst on yksi Skotlannin Shetlandsaarista. Se on asutuista Britteinsaarista pohjoisin. 

Unstin väkiluku on laskussa. Vuonna 1871 se oli 2 269, vuonna 1991 1 055 ja nyttemmin alle tuhat. Saaren korkein kohta on Saxa Vord, 285 metriä merenpinnasta.

Unstin tärkein kylä on Baltasound ja muita ovat mm. Uyeasound ja Haroldswick. Aivan saaren pohjoispuolella sijaitsee 1850-luvulla rakennettu Muckle Fluggan majakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Official Unst website  

Shetlandinsaaret
Kirsi Alm-Siira

Kirsi Maria Alm-Siira (s. 2. syyskuuta 1974 Noormarkku) on suomalainen uutistoimittaja.

Työura 

Hän oli aiemmin töissä Nelosella urheilu-uutisten lukijana, mutta siirtyi kesällä 2005 MTV3:lle uutisankkuriksi.

Alm-Siira toimi hetken aikaa HSTV:n kanavapäällikkönä vuoden 2015 keväästä saman vuoden syksyyn, jonka jälkeen hän siirtyi takaisin töihin MTV:lle vuoden 2016 tammikuussa.

Yksityiselämä 

Alm-Siira oli naimisissa Kalle Siiran kanssa. Pari meni naimisiin syyskuussa 2006 ja ilmoitti erostaan tammikuussa 2021. Heillä on kaksi lasta.

Muuta 

Keväällä 2017 Alm-Siira kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella, sijoittuen toiseksi. 12. maaliskuuta hän pyörtyi kesken suoran Tanssii tähtien kanssa -lähetyksen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset uutisankkurit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Signs of Life


Signs of Life on Poets of the Fallin esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. tammikuuta 2005. Levyn ensimmäinen single ”Late Goodbye” tuli ihmisten tietoisuuteen Max Payne 2: The Fall of Max Payne -pelin myötä. Levy myi 55 listaviikollaan platinaa. Levyltä on julkaistu myös toinen single ”Lift”. Signs of Life oli Suomen Top 40 -listalla sijalla 1 samaan aikaan kuin yhtyeen vuonna 2006 ilmestynyt toinen albumi Carnival of Rust.

Albumi nousi suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Poets of the Fallin albumit
Andrea Evans

Andrea Evans (s. 18. kesäkuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Yhdysvalloissa hänet on tunnettu jo pitkään monista saippuaoopperoista, joissa hän on näytellyt.
Evans on näytellyt muun muassa Tina Lordia sarjassa One Life to Live ja Tawny Moorea Kauniissa ja rohkeissa.
Maaliskuussa 2004 hän ja hänen aviomiehensä Steve adoptoivat Kylie-vauvan.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Disney on Ice

Disney on Ice on Yhdysvalloista kotoisin oleva jokavuotinen tapahtuma, jossa Disneyn satuhahmot luistelevat jäällä ja kertovat tarinansa. Jääshow tekee aina koko maailman kattavan kiertueen, joka vierailee myös Suomessa, Helsingissä ja Turussa. Viime vuosina esitys on Suomessa ollut Hartwall Areenalla ja Turun Gatorade Centerissä. 

Disney on Ice -tapahtumassa ovat esiintyneet monet eri Disney-hahmot, muun muassa Mikki ja Minni Hiiri, Tuhkimo, Tarzan, Monsterit Oy ja Lilo ja Stitch.

Disney on Ice tekee aina elokuvien lauluista ja musiikeista omat versionsa, eikä se koskaan käytä elokuvien versioita. Jääshow’n versiot ovat tyypillisesti nopeatempoisempia ja tyylilajiltaan jazzahtavampia.

Vuosien aikana Suomessa on esitetty muun muassa seuraavia Disney on Ice -aiheisia jäätarinoita:

1987: Hessu Hopo
1988: Mikki Hiiri
1989: Pinocchio
1992: Peter Pan
1994: Kaunotar ja hirviö
1995: Aladdin
1998: Lumikki ja seitsemän kääpiötä
1999: Pocahontas
2000: Tuhkimo, 101 dalmatialaista, Pieni merenneito ja Prinsessa Ruusunen
2001: Leijonakuningas ja Tarzan
2002: Toy Story
2004: Toy Story 2
2007: High School Musical
2008: Autot, Pieni merenneito, Leijonakuningas, Helinä-keiju, Toy Story 3
2009: Prinsessa ja sammakko, Liisa Ihmemaassa, Mulan, Viidakkokirja
2010: Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Leijonakuningas, Lilo & Stitch, Simba ja Nala, 
2011: Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Aku Ankka, Iines Ankka, Hessu Hopo, Pluto, Prinsessa ja sammakko
2012: Pinocchio, Tuhkimo, Kaunotar ja hirviö, Kaksin karkuteillä, Urhea 
2013: Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Buzz Lightyear, Woody, Jessie
2014: Autot, Toy Story, Pieni merenneito ja Helinä-keiju 
2015: Kaunotar ja hirviö, Pieni merenneito, Frozen – huurteinen seikkailu ja Kaksin karkuteillä
2016: Peter Pan, Pieni merenneito, Leijonakuningas ja Frozen 
2017: Frozen
2018: Lumotut maailmat (Frozen, Autot, Pieni merenneito ja Toy Story)
2019: Disney On Ice - The Wonderful World of Disney On Ice
2020: Disney on Ice: Magical Ice Festival

Katso myös
 Disney Live

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tietoa esityksistä Disneyn sivuilla 
 Disney on Ice viralliset sivut 

Tapahtumat
Disney
Heino (etunimi)

Heino on alun perin saksalainen miehen etunimi, joka on käytössä myös Suomessa ja Virossa. Nimi on muunnelma Henrik-nimen saksalaisesta vastineesta Heinrich. 

Suomessa nimi Heino on ollut käytössä jo 1400-luvulla. Vuodesta 1929 lähtien Heinon nimipäivä on ollut 8. toukokuuta. Suomessa nimi Heino on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 910 henkilölle. Heino on myös sukunimi.

Tunnettuja Heino-nimisiä 

 Heino Aspelin (1882–1957), suomalainen arkkitehti, pilapiirtäjä, sarjakuvantekijä ja mainosgraafikko
 Heino Avikainen (1937–2017), suunnistaja, suunnistusvalmentaja ja urheiluvaikuttaja
 Heino A. Bergman (1913–1987), suomalainen kirjailija
 Heino Eller (1887–1970), virolainen säveltäjä
 Heino Enden (s. 1959), virolainen koripalloilija
 Heino Ferch (s. 1963), saksalainen näyttelijä
 Heino Hanhela (s. 1953), suomalainen luontokuvaaja ja -äänittäjä
 Heino Heinaste (1928–2006), neuvostoliittolais-virolainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
 Heino Helenius (1896–1970), suomalainen kommunisti
 Heino Jürisalu (1930–1991), virolainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja huilisti
 Heino Kaski (1885–1957), suomalainen säveltäjä
 Heino Komusaari (1933–2014), suomalainen koripalloilija ja koripallotuomari
 Heino Kruus (1926–2012), virolainen koripalloilija
 Heino Lipp (1922–2006), virolainen moniottelija, kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
 Heino Lipsanen (s. 1954), suomalainen keskimatkojen juoksija
 Heino Ponkala (1895–1941), suomalainen jääkärikapteeni
 Heino Pulli (1938–2015), suomalainen jääkiekkoilija
 Heino Puuste (s. 1955), virolainen keihäänheittäjä
 Heino Pätiälä (1880–1950), suomalainen pappi ja uskonnollinen kirjailija
 Heino Rautio (1889–1938), neuvostoliitonsuomalainen kulttuurivaikuttaja
 Heino Törölä (1929–1982), suomalainen runoilija

Heino on myös saksalaisen iskelmä- ja folkalaulaja Heinz Georg Krammin taiteilijanimi.

Kuvitteellisia Heinoja 
 Heino Oinonen, rintamamiestilallisen poika, Heikki Turusen Hupeli-romaanin hahmo, jonka elämää kirjassa ja sen jatko-osissa seurataan, Heikki Turusen alter ego

Lähteet

Etunimet
Espoon Jääklubi

Espoon Jääklubi (EJK) on vuonna 1978 perustettu espoolainen jääkiekkoseura. EJK on yksi espoolaisista junioriseuroista Espoon Palloseuran, Jäähongan sekä Espoon Kiekkoseuran lisäksi.

Espoon Jääklubin kasvatteja 

 Peter Ahola
 Olli Ahonen
 Joni Finell
 Kari Haakana
 Santeri Heiskanen
 Juha Ikonen
 Juuso Ikonen
 Petro Koivunen
 Ismo Kuoppala
 Arto Laatikainen
 Jan Långbacka
 Teemu Riihijärvi
 Antti Törmänen
 Joni Tuominen
 Camilo Miettinen
 Teppo Kivelä
 Teemu Selänne
 Mika Rautio
 Petri Pulkkinen

Espoon Jääklubissa pelanneita 
 Tero Koskiranta
 Mikko Lehtonen
 Teemu Selänne
 Jan-Mikael Juutilainen
 Ville Uusitalo

Aiheesta muualla 

 Espoon Jääklubin virallinen sivusto 

Suomalaiset jääkiekkoseurat
Espoolaiset urheiluseurat
Rockin’ 50

Rockin’ 50 on suomalaisen laulaja Jussi Raittisen studioalbumi vuodelta 1993.

Kappaleet

Muusikot 
 Jussi Raittinen – laulu
 Esa Pulliainen – kitarat
 Vesa Anttila – kitarat, taustalaulu
 Eero Lupari – kitarat, taustalaulu
 Heikki Sandrén – rummut, lyömäsoittimet
 Juha Tikka – basso
 Hillel Tokazier – piano, sähköpiano
 Pepe Ahlqvist – huuliharppu

Vuoden 1993 albumit
Jussi Raittisen albumit
Bitumi

Bitumi on raskaista hiilivedyistä koostuva seos. Sitä muodostuu maaöljyn tislauksessa, mutta sitä esiintyy luonnossa sellaisenaan (kts. öljyhiekka). Tyypillisin käyttökohde on teiden päällystyksessä käytettävä asfaltti. Modifioitua bitumia käytetään myös erilaisten vedeneristyksessä käytettävien kermien runko- ja liimausaineena.

Bitumin hyvin raskaisiin hiilivetyketjuihin on sitoutunut myös rikkiä, typpeä, vanadiinia ja nikkeliä sekä pieniä määriä muita metalleja. Tarkan kemiallisen rakenteen selvittäminen on vaikeaa. Rakennetta on selvitetty jakamalla bitumia muun muassa liukoisuuden, molekyylipainon ja polaarisuuden perusteella eri komponentteihin. Näitä ovat asfalteenit, hartsit ja öljyosa.

Kuumennettu bitumi tarttuu hyvin erilaisiin alustoihin ja sen tartuntakyky on hyvä, joten se on erinomainen sideaine.

Bitumituotteita on tislattu bitumi, puhallettu bitumi, bitumiliuokset, bitumiöljyt ja -emulsiot sekä bitumikermit.

Katso myös
Asfaltti

Aiheesta muualla

Öljy- ja Kaasualan opetusaineisto 
Elämä öljykriisin jälkeen 

Hiilivedyt
Seokset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kovan päivän ilta

Kovan päivän ilta oli Yleisradion rinnakkaisohjelmassa epäsäännöllisesti lähetetty rock-ohjelma 1970-luvulla. Alkuperäisversio toi suomalaiseen radioon ensimmäisen kerran ulkomaiset listat, joita 1970-luvun alussa dominoivat muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta brittitähdet (esimerkiksi Slade, Black Sabath, Sweet, Suzy Quatro, Bay City Rollers, Uriah Heep, Gary Glitter, Jethro Tull jne; poikkeuksina mainittakoon amerikkalaiset Santana, Osmonds ja Alice Cooper). 1970-luvun lopulla juonnetun ohjelman aiheet vaihtelivat, usein lähetyksellä oli jokin teema. Juontajia oli useita, muun muassa Heimo Holopainen, Juhani Kansi ja Jake Nyman. Suuressa kanavauudistuksessa ohjelma jatkoi Radiomafian puolella. Myöhemmän uudistuksen yhteydessä ohjelma siirtyi Radio Suomeen. Ohjelman juontajat ovat pysyneet pitkälti samoina.

Suomalaiset radion musiikkiohjelmat
Tšekin lippu

Tšekin lippu () on Tšekin tasavallan lippu. Se otettiin käyttöön vuoden 1993 samettieron jälkeen, jolloin Tšekkoslovakia jakaantui Tšekiksi ja Slovakiaksi. Tätä ennen samainen lippu oli ollut Tšekkoslovakian lippuna. Lipussa oleva sininen kolmio lisättiin Böömin lippuun, jotta se eroaisi Puolan lipusta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden liput
Lippu
Threat

Threat on suomalaisen Fragmentin kehittämä räiskintäpeli, joka on julkaistu sharewarena vuonna  MS-DOSille.

Pelaaminen 
Asteroidilla olevaan kaupunkiin hyökkää verenhimoinen hirviöjoukko. Puolustukseen lähetetään eliittisotilaat joita voi olla 1–3. Jokaisen kentän alussa voi ostaa kaupasta asioita ja ensiapupakkauksia niillä rahoilla, joita siihen mennessä on kentistä kerännyt. Kenttien tavoitteena voi olla joko tietyssä paikassa oleminen oikeaan aikaan, esineiden räjäyttäminen tai kaikkien vihollisten eliminointi. Tiimipelin lisäksi pelaajat voivat taistella keskenään kentissä, joita voi tehdä kenttäeditorilla. Kun vihollisen on ampunut, tulee tähän kohtaan lisää energiaa, rahaa ammuksia tai pääkallopommi. Vihollisia Threatissa on useita. Kokoversiota ei enää saa mistään.

Aiheesta muualla 
 
 '' Imuroitava sharewareversio

Ampumapelit
MS-DOS-pelit
Vuoden 1995 videopelit
Indie-videopelit
Scifipelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Sisko ja sen sisko

Sisko ja sen sisko (What I Like About You) on yhdysvaltalainen tilannekomedia, joka kuvaa New Yorkissa elävien siskosten, Valerie Tylerin ja Holly Tylerin elämää. Sarjaa näytettiin The WB Television Networkilla 20. syyskuuta 2002 lähtien aina 24. maaliskuuta 2006 saakka ja sitä kuvattiin yhteensä 86 jakson ajan. Suomessa sarjaa esittää MTV3.

Näyttelijät

Aiheesta muualla

Sarjan viralliset sivut

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
The WB:n televisio-ohjelmat
Dietyleeniglykolimonobutyylieetteriasetaatti

Dietyleeniglykolimonobutyylieetteriasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, joka sisältää sekä eetterin että esterin funktionaalisen ryhmän. Dietyleeniglykolimonobutyylieetteriasetaatista käytetään myös nimityksiä 2-(2-butoksietoksi)etanoliasetaatti, butyylikarbitoliasetaatti, diglykolimonobutyylieetteriasetaatti tai DEGBEA. Dietyleeniglykolimonobutyylieetteriasetaatin kemiallinen kaava on C10H20O4 ja rakennekaava CH3COOCH2CH2OCH2CH2OC4H9. 

Dietyleeniglykolimonobutyylieetteriasetaatin moolimassa on 204,3 g/mol, sulamispiste −32 °C, kiehumispiste 245–247 °C, suhteellinen tiheys 0,98 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 6,5 g/100 ml, leimahduspiste 105 °C c.c., itsesyttymislämpötila 290 °C ja CAS-numero 124-17-4.

Aiheesta muualla 

Asetaatit
The Passion of the Christ

The Passion of the Christ (suom. televisioesityksessä Kristuksen kärsimyskertomus) on Mel Gibsonin ohjaama elokuva Jeesuksen kahdestatoista viimeisestä tunnista. Näitä tunteja nimitetään kristillisessä perinteessä passioksi.

Elokuva ei ala alkuteksteillä, jossa esitellään perinteisesti tekijät vaan tekstillä: "Hän on haavoitettu meidän rikkomustemme tähden, runneltu meidän pahain tekojemme tähden; Hänen haavainsa kautta me olemme parannetut. Jesaja 53; 700 eaa." Filmi kuvaa Jeesuksen matkaa Golgatalle. Raa'an elokuvan tarkoituksena on saada katsoja ymmärtämään, ettei kristinuskon perustana oleva Jeesuksen uhraus ollut mikään helppo tehtävä. Elokuva on toiseksi menestynein alle 18-vuotiailta kielletty elokuva ensimmäisen viikonlopun tuotoissa mitattuna.

Kiista ikärajasta Suomessa 
Elokuvan levittäjä Scanbox Entertainment Finland haki elokuvalle K-15-ikärajaa, mutta Valtion elokuvatarkastamo päätti asettaa ikärajaksi K-18. Scanbox jätti saman tien Valtion elokuvalautakunnalle valituksen. Valtion elokuvatarkastamon johtajan Matti Paloheimon mukaan korkean ikärajan perusteena oli elokuvan väkivalta, jota pidettiin liioiteltuna, pitkitettynä ja sadistisena. Esimerkiksi Tanskassa, Norjassa ja Ruotsissa elokuva on kielletty alle 15-vuotiailta. Scanboxin markkinointikoordinaattori Sari Leinala puolustelee elokuvan kerrontaa myös sillä, että tarina on kaikille tuttu. "Kukaan ei tule yllättymään, mitä siinä tapahtuu. Tässä on erittäin tarkasti yritetty rekonstruoida tapahtumia. Elokuva olisi tärkeä opetuksellisesti. Lukioikäistenkin pitäisi päästä katsomaan se", Leinala vetosi. Elokuvatarkastamo muistutti 2008 seurakuntia siitä, että Passion of the Christin ikäraja on 18 vuotta. Eräillä rippileireillä oli esitetty elokuvaa tätä nuoremmille.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Jeesus
Mel Gibsonin ohjaamat elokuvat
Raamattuun pohjautuvat elokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tambov

Tambov () on kaupunki Venäjällä Tambovin alueella. Kaupunki sijaitsee Tsnajoen varrella ja sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 280 161. Tambovin kaupunki on Tambovin alueen pääkaupunki.

Tambov rakennettiin alun perin rajalinnoitukseksi tataareja vastaan, mutta siitä tuli pian maaseutuvaltaisen alueen hallintokeskus ja kauppapaikka. Tambovista tuli vuonna 1769 kuvernementin pääkaupunki. Kaupungin nimi tulee mahdollisesti mokšan suomaata merkitsevästä sanasta.

Tambovissa kapinoitiin marraskuussa 1830 kuvernööriä ja vuosina 1920–1921 bolševikkejä  vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tambovin kaupungin viralliset kotisivut 
Kulttuuria Tambovissa

Tambovin alueen kaupungit
Sälen

Sälen on kylä, taajama sekä laaja tunturi- ja talviurheilualue Malung-Sälenin kunnassa Keski-Ruotsissa Taalainmaalla Norjan rajan tuntumassa. Se sijaitsee 65 kilometrin päässä luoteeseen Malungin keskustaajamasta. Tukholmaan on matkaa noin 420 kilometriä. Laaksossa Västerdalälven-joen rannalla sijaitsevassa Sälenin taajamassa on 652 asukasta (31.12.2010).

Sälen on Åren ohella Ruotsin ehkä tunnetuin ja suosituin laskettelualue. Sälenissä on runsaasti myös muita talviaktiviteettejä kuten laaja perinteisen hiihdon latuverkosto. Moottoriurheilua on tarjolla moottorikelkkailun ja mikroautoilun muodossa. Volvo tarjoaa yleisölle mahdollisuutta koeajaa autoja talvioloissa suljetulla rata-alueella.
 
Kaikentasoista majoitusta on tarjolla useita tuhansia vuodepaikkoja tuntureiden rinteillä, Sälenin taajamassa ja kauempana alueella.

Sälenin tuntureilla ovat laskettelukeskukset Lindvallen, Hundfjället, Högfjället ja Tandådalen. Varsinaisten Sälen-tuntureiden eteläpuolella on Kläppen ja pohjoispuolella Stöten. Alueella on kaikkiaan toistasataa rinnettä ja noin sata hissiä.

Sälenissä on keväisin hiihdettävän Vaasahiihto-maratonhiihdon lähtöpaikka. Päätepiste on 90 kilometrin päässä sijaitsevassa Taalainmaan Morassa. Vasahiihto järjestettiin ensimmäisen kerran 1922.

Tunturiylängöllä sijaitseva pienlentokenttä tarjoaa hyvät mahdollisuudet muun muassa purjelentoon.

Historiaa

Sälen löydettiin matkailukohteena 1920-luvulla, jolloin sinne rakennettiin rautatie. Ensimmäinen hiihtohissi tuntureille valmistui 1949. Sitä ennen kuljettiin hevosilla ja reillä.

Nimi Sälen ("hylje" yleisruotsissa) tulee sanasta säl tai sel, joka tarkoittaa malunginmurteella eläinsuojaa.

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sälenin hiihtokeskusten sivut
 Sälenin taajaman sivut
 Malung-Sälenin kunnan sivut
 Vasa-hiihdon sivut

Ruotsin talviurheilukeskukset
Ruotsin taajamat
Malung-Sälenin kunta
Maustekurkku

Maustekurkut ovat etikka- ja mausteliemeen säilöttyjä avomaankurkkuja. Maustekurkkuja käytetään mm. voileivän päällisenä ja kurkkusalaatin aineksena.

Avomaankurkut pestään ja ladotaan kokonaisina tai siivutettuina puhtaaseen lasipurkkiin. Kattilassa keitetään liemi, joka valmistetaan vedestä, etikasta, sokerista, suolasta sekä mausteista kuten sinapinsiemenistä, kokonaisista mustapippureista, mustaherukan lehdistä ja tillin kukinnoista. Kiehautettu liemi kaadetaan kurkkujen päälle niin, että ne peittyvät. Kansi suljetaan tiiviisti, ja jäähdytyksen jälkeen purkkia säilytetään viileässä.

Kurkkuja voidaan säilöä etikkasäilönnän lisäksi myös maitohappokäymisellä tai suolaliemessä. Nimestään huolimatta suolakurkku on kuitenkin eräänlainen maustekurkku, sillä se säilötään suolaliemikäsittelyn jälkeen etikkaliemeen.

Katso myös 
 Suolakurkku

Lähteet 

Ruokalajit
Säilykkeet
Kuoppainen tie

Kuoppainen tie on suomalaisen rockyhtye Eero ja Jussi & The Boysin studioalbumi vuodelta 1995. Se sisältää alkuperäissävellyksiä ja -sanoituksia monilta suomalaisilta lauluntekijöiltä. Albumin yhdessä Olli Haaviston kanssa tuottanut Eero Lupari kertoi kappaleiden kertovan suomalaisesta todellisuudesta kantaa ottaen mutta huumorimielellä.

Albumi syntyi juhlistamaan Raittisen veljesten ja The Boys -yhtyeen 35-vuotista musiikkiuraa. Tuohon mennessä Jussi Raittinen oli levyttänyt noin 600 kappaletta ja Eero Raittinen noin 500. The Boys -yhtyeessä oli soittanut eri vaiheissa yhteensä 32 muusikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Eero Raittinen – laulu, rummut
 Jussi Raittinen – laulu, basso
 Eero Lupari – kitarat, laulu
 Olli Haavisto – kitarat, dobro, pedal-steel, urut, mandoliini, haitari, tinapilli

Lähteet

Vuoden 1995 albumit
The Boysin albumit
Olli Haaviston tuottamat albumit
Islamilainen yhteistyöjärjestö

Islamilainen yhteistyöjärjestö (28. kesäkuuta 2011 asti Islamilainen konferenssi) on kansainvälinen järjestö, jonka tarkoituksena on edistää jäsenmaissa keskinäistä yhteenkuuluvuutta ja lisätä yhteistyötä muun muassa talouden, kulttuurin ja tieteen alueella. Järjestöön kuuluu 58 pääasiassa muslimiemmistöistä valtiota ja se katsoo ajavansa maailman 1,4 miljardin muslimin etuja. Sillä on jäsenmaita neljässä maaosassa. Järjestö perustettiin  Rabatissa Marokossa 25. syyskuuta 1969.

Islamilainen konferenssi julkaisi vuonna 1990 Kairon julistuksen, joka järjestön mukaan määrittää islamin ihmisoikeuskäsityksen.

Pääsihteerit

Nykyiset jäsenvaltiot

Afrikka
 
 (1969)
 (1982)
 (1975)
  (1975)
 (1969)
 (1976)
 (1978)
 (1974)
 (1974)
 (1969)
 (1974)
 (2001)
 (1969)
 (1969)
  (1969)
  (1969)
  (1994)
  (1969)
  (1986)
  (1969)
  (1972)
  (1969)
  (1969)
  (1997)
  (1969)
  (1974)

Aasia
 
 (1969) (erotettu 1980 -1989)
 (1969)
 (1970)
 (1974)
 (1984)
 (1969)
 (1976)
 (1969)
 (1969)
 (1992)
 (1969)
 (1969)
 (1976)
 (1970)
 (1969)
 (1969)
 (1970)
 (1969)
 (erotettu vuodesta 2012) (1970)
 (1992)
 (1992)
 (1971)
 (1995)
 (1969)

Eurooppa
 (1992)

Etelä-Amerikka
 (1998)
 (1996)

Maanosienvälissä
 
 (1991)
 (1969) (erotettu 1979 - 1984)
 (1995)
 (1969)

Entiset jäsenvaltiot 
  (tammikuu 1993 – elokuu 1993)

Tarkkailijavaltiot 
  (1979)
  (1994)
  (1997)
  (1998)
  (2005)

Tarkkailijajärjestöt 
  (1975–)
  (YK) (1976–)  
 Afrikan unioni (AU) (2002–)
 Morojen kansallinen vapausrintama (MNLF) (1977–)
 Sitoutumattomien maiden liike (NAM) (1977–)
 Keski-Aasian talousjärjestö (ECO) (1995–)
 Parliamentary Union of .e OIC Member States (PUOICM) (2000–)
 Islamic Conference You. Forum for Dialogue a. Cooperation (ICYFDC) (2005–)

Konferenssit

Lähteet 
Jäsenvaltiot (ei tarkistettu)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Islamilaisen yhteistyöjärjestön kotisivut

Islamilaiset järjestöt
Kansainväliset diplomaattiset järjestöt
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Näljänkä

Näljänkä on 280 asukkaan kylä Suomussalmen kunnassa Kainuussa. Kylä sijaitsee noin 50 kilometriä luoteeseen Suomussalmen keskustaajamasta Ämmänsaaresta. Pohjois–eteläsuuntainen seututie 800 sekä itä–länsisuuntaiset yhdystiet nro 8390 ja nro 8980 risteävät Näljängän kylällä.

Kylän nimi on saamelaista alkuperää ja tarkoittaa järjestyslukua neljäs. Luku voi tarkoittaa joko Näljänkäjärveä, joka on vesistönsä neljäs järvi pääjärvestä laskien, tai kylää ympäröivää neljää suota.

Kylässä on ollut oma kirkko, joka valmistui vuonna 1981. Suomussalmen seurakunta laittoi huhtikuussa 2020 kirkkorakennuksen myyntiin. Kylän viimeinen koulu, vuonna 1925 perustettu Leinolan koulu on lakkautettu, ja sitä käytetään nykyisin harrastuspiirien tilana. Näljängän seudulla oli aiemmin myös Kurkikylän kansakoulu (1945–1968). Suomussalmen viimeisenä kyläkouluna toimii vuonna 1927 perustettu Nivan koulu Näljängän eteläpuolella.

Eräs lakkautetun Taivalkosken radan liikennepaikoista, Leinon rautatieasema, sijaitsi kahdeksan kilometrin päässä kylän itäpuolella yhdystie 8980 varrella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kylä vedenjakajalla : Näljänkä ja näljänkäläiset. Kianta-opiston Näljänkä-piiri, toim. Turo Manninen. Näljänkä-seura, 2006. ISBN 952-92-0574-0.
 Näljänkä kuvina. Kianta-opiston Näljänkä-piiri, toim. Turo Manninen. Näljänkä-seura, 2007. ISBN 978-952-92-2600-9.
 Näljänkä – Polkuja uuteen aikaan. Toim. Erkki Manninen. Näljänkä-seura, 2014.

Suomussalmen kylät
Mullin mallin

Mullin mallin on suomalainen elokuva vuodelta 1961. Sen on tuottanut, kuvannut ja ohjannut Veikko Itkonen. Sen ensi-ilta oli Helsingissä 7. huhtikuuta 1961, jolloin sitä esitettiin Tuulensuussa ja Capitolissa.

Kun värielokuva Iloinen Linnanmäki (1960) aiheutti tuottajalleen Itkoselle pettymyksen, hän turvautui mustavalkoiseen materiaaliin ja pelkästään kotimaisiin "kaiken kansan naurattajiin", mutta laski taas väärin, sillä tämänkin yleisömenestys jäi vaatimattomaksi.

Elokuvan käsikirjoitus jatkoi Reino Helismaan tutulla tyylillä, joka oli saanut arvostelijoilta jo vuosia murskaavia arvioita. Esa Pakarinen palasi tässä elokuvassa jälleen Severi Suhosen rooliin. Spede Pasasen ura oli tuolloin voimakkaassa nousussa, ja hänellä oli jo näkyviä rooleja. 1950– ja 1960-lukujen vaihteen suosittu koomikko Osmo Pertola eli Kokemäen Uuno tekee elokuvassa lyhyeksi jääneen uransa ainoan elokuvaesiintymisen. Tyyliltään tämä elokuva on puhdasta rillumareita ja koostui lukuisista musiikkiesityksistä.

Aiheena on tyhjään hotelliin eksynyt työläisten joukko, joka paikalla olevien muiden kanssa esittää musiikkia ja hupinumeroita. Itkonen kuvasi itse kameralla, joka ei juuri liiku elokuvan edetessä. Kuvauspaikka on erämaahotellin alakerta. Helismaa teki sen jälkeen enää yhden käsikirjoituksen,.

Arviot
Aikalaisarvioissa vastaanotto oli yksimielisen kielteinen. Sisältöön ei juuri puututa, mutta esimerkiksi Heimo Kallio (Uusi Aura) toteaa, että jopa iskelmäketjuja katsoo mieluummin kuin tätä kuplettiketjua, sillä niissä on sentään silmänruokaa. Jaakko Tervasmäki (Elokuva-Aitta) huomauttaa että elokuva oli teknisesti hutaisu. Martti Savo (Modest Savtschenko, Kansan Uutiset) toteaa että kun esiintyjät ovat kuvan oikeassa laidassa, "vasemmalla puolella pääsevät oikeuksiinsa Royn yksinkertaisuudessaan nerokkaat (harmaa seinä) lavastukset".

Televisioesityksen yhteydessä arviot ovat saman suuntaisia. Erään kriitikon mukaan käsikirjoituksesta on turha etsiä tolkkua. Köykäistä viihdettä lähes paikallaan pysyvällä kameralla teatterimaisesti toteutettu elokuva on toisenkin arvion mukaan.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1961 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat
Veikko Itkosen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Muchas Gracias: The Best of Kyuss

Muchas Gracias: The Best of Kyuss on Kyussin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2000. Se sisältää kuusi instrumentaalikappaletta, jotka ovat joko b-puolia tai eivät esiinny yhdelläkään albumilla.  Muchas Gracias sisältää 4 live-versiota yhtyeen tunnetuista kappaleista "Thumb" , "Conan Troutman" , "Gardenia" sekä "Freedom Run". Kappaleet julkaistiin alun perin hyvin harvinaisella Live at the Marquee -bonus -CD:llä, joka tuli joidenkin Welcome to Sky Valley -levyjen mukana.

Kappaleluettelo

 "Un Sandpiper" (8:14)
 "Shine" (5:58)
 "50 Million Year Trip (Downside Up)" (5:48)
 "Mudfly" (2:26)
 Demon Cleaner (5:05)
 "A Day Early And A Dollar Extra" (2:16)
 "I'm Not" (4:37)
 "Hurricane" (2:32)
 "Flip The Phase" (2:18)
 "Fatso Forgotso" (8:30)
 "El Rodeo" (5:30)
 "Gardenia" (Live) (6:45)
 "Thumb" (Live) (4:41)
 "Conan Toutman" (Live) (2:14)
 "Freedom Run" (Live) (8:10)

Vuoden 2000 kokoelma-albumit
Kyussin albumit
...And the Circus Leaves Town

...And the Circus Leaves Town on Kyussin vuonna 1995 julkaisema neljäs ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin 11. heinäkuuta 1995, vain kolme kuukautta ennen yhtyeen hajoamista lokakuussa. Albumi sisältää piilotetun raidan, joka on omistettu Nirvanalle Kurt Cobainin kuoleman jälkeen. "Catamaran" on cover Yawning Man -yhtyeen kappaleesta.

Kappaleet

 "Hurricane" (John Garcia/Josh Homme) – 2:41
 "One Inch Man" (John Garcia/Scott Reeder) – 3:30
 "Thee Ol' Boozeroony" (Scott Reeder) – 2:47
 "Gloria Lewis" (John Garcia/Josh Homme) – 4:02
 "Phototropic" (Josh Homme) – 5:13
 "El Rodeo" (John Garcia/Josh Homme) – 5:35
 "Jumbo Blimp Jumbo" (Josh Homme) – 4:39
 "Tangy Zizzle" (Josh Homme) – 2:39
 "Size Queen" (Josh Homme) – 3:46
 "Catamaran" (Mario Lalli/Larri Lalli/Gary Arce) – 2:59
 "Spaceship Landing" (Josh Homme) – 34:04 (sisältää piiloraidat)
 "Day One" (Scott Reeder) – alkaa kohdasta – 32:15 kappaleesta "Spaceship Landing"
 "A Day Early and a Dollar Short" – 2:16

Aiheesta muualla
http://www.last.fm/music/Kyuss/And+the+Circus+Leaves+Town

Vuoden 1995 albumit
Kyussin albumit
Wretch (albumi)

Wretch on Kyussin vuonna 1991 julkaisema debyyttialbumi, joka julkaistiin yhtyeen muutettua nimensä Sons of Kyussin pelkäksi Kyussiksi.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Brant Bjork – rummut
 John Garcia – laulu
 Josh Homme – kitara
 Nick Oliveri – basso
 Chris Cockrell – basso (kappaleet 4 & 6)

Vuoden 1991 esikoisalbumit
Kyussin albumit
Mauser C96

Mauser C96 on saksalaisen Waffenfabrik Mauser AG:n vuosina 1896–1936 valmistama itselataava pistooli. 

C96:n suunnittelivat Mauser-asetehtaan palveluksessa olleet veljekset Fidel, Friedrich ja Josef Feederle, ja siitä tuli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt itselataava pistooli. Varsinainen sarjavalmistus käynnistyi vuonna 1897, ja vuoteen 1918 mennessä niitä oli valmistettu noin 300 000 kappaletta. Alkuperäisen 7,63 mm × 25 Mauser -kaliiperin lisäksi pistoolia valmistettiin vuosina 1907–1914 tehokkaampana 9 mm × 25 Mauser -versiona, mutta se ei kuitenkaan ollut kaupallisesti menestyksellinen kaliiperi.   

Sitä on myös valmistettu lisenssillä – ja myös luvatta – useissa maissa, esimerkiksi Espanjassa ja Kiinassa. Palveluskäyttöön pistoolin otti ensimmäisenä Italian laivasto 1899.

Palveluskäyttö 

C96:n tullessa tuotantoon useimpien maiden upseerit hankkivat palveluspistoolinsa yksityisesti omilla varoillaan, ja Mauserista tuli maailmanlaajuisesti suosittu palvelusase. Sitä käytettiin muun muassa toisessa buurisodassa, ensimmäisessä ja vielä toisessa maailmansodassa, sekä lukuisissa siirtomaavälikohtauksissa maailmansotien välissä. 

Vaikka ase oli kaupallinen menestys, siitä ei kuitenkaan tullut poliisin tai asevoimien virallista palvelusasetta muualla kuin Kiinassa. Keisarillisen Saksan armeija tosin tilasi noin 150 000 kappaletta 9 mm × 19 Parabellum/Luger -kaliiperisia Mauser M1916 -pistooleja, joista 135 000 toimitettiin ennen ensimmäisen maailmansodan päättymistä. 

Eräs C96-pistoolin tunnettu omistaja oli Winston Churchill, joka käytti sitä muun muassa Omdurmanin taistelussa Sudanissa ja myöhemmin toisessa buurisodassa.

Mauser M1916 (Ukko-Mauser) 
Mauser M1916, 9 mm Mauser, Suomessa tunnettu nimellä Ukko-Mauser, on Mauser M1912 -pistoolin pohjalta Saksan armeijalle vuonna 1916 kehitetty 9 mm × 19 Parabellum/Luger -kaliiperinen itselataava pistooli. Useimpien muiden Mauser C96 -mallien tapaan siihen kuuluu peränä käytettävä puukotelo. Aseen erottaa helposti 7,63 Mauser -kaliiperisesta versiosta kahvalevyihin kaiverretun ja punaiseksi maalatun ison 9-numeron perusteella. Mallia valmistettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, vuosien 1916–1918 välillä noin 136 000 kappaletta. 

Suomeen Ukko-Mausereita tuli jääkärien mukana ja saksalaisten aseapuna valkoisten joukoille vuosina 1917–1918. Ase oli kotirintamakäytössä vielä jatkosodan aikana; joillain upseereilla tosin myös rintamakäytössä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Jaeger Platoon: Finnish army 1918–1945 revolvers & pistols part 2

Pistoolit
Ensimmäisen maailmansodan sotilaskalusto
Suomen puolustusvoimien kalusto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Migmatiitti

Migmatiitti eli seoskivi on metamorfinen kivilaji, joka koostuu vähintään kahdesta kivilajista, useimmiten vanhemmasta gneissistä ja nuoremmasta graniitista. Siinä on voi olla esimerkiksi puna-harmaita tai valko-harmaita (suonigneissi) raitamaisia kuvioita. Migmatiittia voidaan käyttää rakennuskivenä.

Suomalainen petrologi Jakob Sederholm (1863–1934) oli migmatiittien tutkija ja loi nimityksen migmatiitti vuonna 1907. Nimi pohjautuu muinaisen kreikan kieleen ja tarkoittaa sekakiveä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Migmatite (about.com)
Wolfhard Wimmenauer and Inge Bryhni: 6. Migmatites and related rocks (Proposal for IUGS about nomenclature of migmatites and related rocks) 

Metamorfiset kivilajit
Blues for the Red Sun

Blues for the Red Sun on Kyussin vuonna 1992 julkaistu toinen studioalbumi. Se on nimetty Carl Saganin TV-sarjan Cosmos jakson "Blues for a Red Planet", mukaan. Albumi on yksi stoner rock-genren kantalevytyksiä. Sleepin Holy Mountainin ja Monster Magnetin Spine of Godin ohella se on yksi stoner rockin pilareista.

Q -lehti nimesi sen yhdeksi kaikkien aikojen 50 raskaimmaksi albumiksi vuonna 2001.

Kappalelista

 "Thumb" (Brant Bjork/Josh Homme) – 4:41
 "Green Machine" (Brant Bjork) – 3:38
 "Molten Universe" (John Garcia/Josh Homme) – 2:49
 "50 Million Year Trip (Downside Up)" (Brant Bjork) – 5:52
 "Thong Song" (Josh Homme) – 3:47
 "Apothecaries' Weight" (John Garcia/Josh Homme) – 5:21
 "Caterpillar March" (Brant Bjork) – 1:56
 "Freedom Run" (Brant Bjork/Josh Homme) – 7:37
 "800" (John Garcia/Josh Homme) – 1:34
 "Writhe" (Josh Homme) – 3:42
 "Capsized" (John Garcia/Josh Homme) – 0:55
 "Allen's Wrench" (Brant Bjork/Josh Homme) – 2:44
 "Mondo Generator" (Nick Oliveri) – 6:15
 "Yeah" (John Garcia) – 0:04

Vuoden 1992 albumit
Kyussin albumit
Welcome to Sky Valley

Welcome to Sky Valley on Kyussin kolmas studio-albumi. Se julkaistiin 28. kesäkuuta 1994. Vaikka albumista käytetään tavallisimmin nimitystä Welcome to Sky Valley tai Sky Valley, se on viralliselta nimeltään sama kuin bändin itsensä nimi, eli Kyuss.

Albumi oli ensimmäinen basisti Scott Reederin kanssa. Reeder korvasi Nick Oliverin vuonna 1993 ennen albumin nauhoituksia. Albumilla bassokitaraa soitettiin ensimmäistä kertaa hieman perinteisemmin, sillä edellisillä albumeilla Oliveri oli soittanut hieman Lemmy Kilmister -vaikutteisesti, valikoivasti ja käyttäen bassoa enemmän komppikitarana. Tämä oli myös viimeinen albumi Brant Bjorkin kanssa, joka liittyi myöhemmin Fu Manchuun.

Konserteissa Tool -yhtye on soittanut coverina kappaleen "Demon Cleaner", usein yhdessä Kyuss -basisti Scott Reederin kanssa.

Albumilla jäivät vähemmälle vihaiset ja riffipohjaisemmat kappaleet, mutta albumilla on otettu vaikutteita psykedeelisestä rockista.

Kappalelista

 "Gardenia" (Brant Bjork) – 6:54
 "Asteroid (Josh Homme) – 4:48
 "Supa Scoopa and Mighty Scoop" (Josh Homme) – 6:03
 "100°" (Josh Homme) – 2:29
 "Space Cadet" (Josh Homme/Scott Reeder) – 7:02
 "Demon Cleaner" (Josh Homme) – 5:19
 "Odyssey" (Josh Homme) – 4:19
 "Conan Troutman" (Josh Homme) – 2:11
 "N.O." (Mario Lalli/Scott Reeder) – 3:47
 "Whitewater" (Brant Bjork/Josh Homme) – 8:58 (sisältää piiloraidan "Lick Doo" (listaamaton "salainen" raita))

Useimmilla albumin versioilla raidat on yhdistetty ja niistä on muodostettu neliraitainen albumi. Tämä tehtiin siksi, että kuuntelija kokisi albumin kokonaisena albumina, eikä kokoelmana kappaleita erikseen. 

Neliraitaisen version kappalelista:

 "Gardenia" / "Asteroid" / "Supa Scoopa and Mighty Scoop"
 "100°" / "Space Cadet" / "Demon Cleaner"
 "Odyssey" / "Conan Troutman" / "N.O." / "Whitewater"
 "Lick Doo" (listaamaton "salainen" raita)

Vuoden 1994 albumit
Kyussin albumit
Alatyr

Alatyr (, tšuvassiksi Улатӑр, Ulatăr, ersäksi Rator), on Suraan lännestä laskeva joki Keski-Venäjällä Mordvan ja Tšuvassian tasavalloissa ja Nižni Novgorodin alueella. Alatyr jäätyy marraskuussa ja vapautuu jääpeitteestä huhtikuussa. Joen varrella sijaitsee Ardatovin kaupunki Mordvassa ja Ulatărin kaupunki Tšuvassiassa. Alatyrin sivujokia ovat Rudnja ja Insar.

Volgan vesistö 
Mordvan joet
Tšuvassian joet
Nižni Novgorodin alueen joet
3 kitaraa

3 kitaraa on suomalaisen rock-yhtye Eero ja Jussi & The Boysin vuonna 1991 ilmestynyt studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Eero Raittinen – laulu, rummut ja taustalaulu
 Jussi Raittinen – laulu, bassokitara ja taustalaulu
 Eero Lupari – sähkö- ja akustiset kitarat, taustalaulu ja bassokitaratuplaus
 Olli Haavisto – sähkö- ja akustiset kitarat, steel-kitara, resonaattorikitara, akustinen slide-kitara, lap steel ja dobro

Vuoden 1991 albumit
The Boysin albumit
Olli Haaviston tuottamat albumit
Bumerangi (sarjakuvahahmo)

Bumerangi, oikealta nimeltään Fred Myers on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui Tales to Astonish-lehden numerossa 81 (1965). Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Bumerangi ei koskaan ole ollut erityisen pahamaineinen rikollinen (luultavasti hahmon yhteneväisyyksistä toisen suositumman vihollisen Napakympin kanssa), mutta on toiminut menestyksekkäästi superroistoryhmittymissä, kuten Kahdentoista Koplassa. Hänen koodinimensä tulee miehen mestarillisesta taidosta käsitellä erilaisia bumerangeja.

Suomessa Bumerangin ensiesiintyminen tapahtui Ihmesarjan numerossa 5 (1967) tarinassa Hulk tapaa Bumerangin (osa 1/2). Samassa tarinassa myös Hulk esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa.

Historia 

Fred Myers syntyi Alice Springsissä, Australiassa. Hän kasvoi kuitenkin Yhdysvalloissa, jossa vartuttuaan ryhtyi pelaamaan baseballia. Myers oli huippuluokan syöttäjä, joka kuitenkin ajautui ottamaan lahjuksia ja järjestämään järjestettyjä otteluita. Tämän tultua ilmi, Myers potkittiin ulos kaikista suurimmista liigoista. Vailla päämäärää Myersiin otti myöhemmin yhteyttä laaja rikollisjärjestö, joka näki Myersin kyvyissä potentiaalia. Myers suostui jatkamaan rikollisia toimiaan ja järjestö varusti hänet puvulla ja laajalla bunerangiarsenaalilla. Myers ryhtyi kutsumaan itseään Bumerangiksi.

Myöhemmin Bumerangi palasi takaisin Australiaan, jossa hän kehitti taitojaan ja rakenteli lisää erilaisia temppubumerangeja. Päätettyään olevansa valmis Bumerangi matkusti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa tarjosi rikolliskartelleille taitojaan palkkasoturina. Esimerkiksi Hopeasamurai, Kingpin ja Justin Hammer hyödynsivät miehen taitoja. Bumerangi on kuulunut Syndikaattiin, Pahuuden Mestareihin ja Kahdentoista Koplassa.

Voimat ja varusteet

Ultimate Bumerangi 
Ultimate Marvel-jatkumossa Bumerangi esiintyi lyhyesti taistellessaan Tuomaria vastaan. Paikalle sattunut Hämähäkkimies vangitsee Tuomarin ja kiitollinen Bumerangi tarjoaa ryöstösaaliistaan tuhansia dollareita Hämähäkkimiehelle, mikäli tämä auttaisi hänet pakoon. Hämähäkkimies kieltäytyy ja vangitsee Bumerangin seitillään Tuomarin seuraksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Bumerangista 
Spiderfan.org-sivuston osuus Bumerangista 

Marvel-universumin superroistot
Hämähäkkimiehen vastustajat
La Serenada

La Serenada on Kumikamelin vuonna 1999 julkaistu kahdeksas albumi. Kappaleiden nimistä huolimatta levyllä lauletaan suomen kielellä. Albumi oli yllättävä myyntimenestys levy-yhtiölle ja yhtyeelle itselleen: Se ylitti edellisen albumin kokonaismyynnin muutamassa viikossa.

Kappaleet

Kokoonpano 
Jarmo Koponen – laulu, kitara, kosketinsoittimet
Jussi Musikka – kitara, kosketinsoittimet, laulu
Anssi Rosenius – rummut
Jouni Vento – basso, kosketinsoittimet, laulu

Lähteet 
 Kumikamelin viralliset kotisivut

Vuoden 1999 albumit
Kumikamelin albumit
Kaunis nainen

20 suosikkia – Kaunis nainen on suomalaisen rockyhtye Eero ja Jussi & The Boysin kokoelma-albumi.

Kappaleet 

 Banjo Boy - 2.58 
 Lapsenvahdin rock - 1.56 
 Kaunis nainen - 2.47 
 Route 66 - 2.19 
 Kaikki rakkauteni - 2.01 
 Liisan koira - 3.21 
 Mosse - 3.09 
 Maailmain - 3.05 
 Tahdon saaren - 2.45 
 Salainen rakkaus - 3.19 
 Tummanpunainen - 2.41 
 Skinnie Minny - 2.59 
 Ei aika mennyt koskaan palaa - 2.48 
 Unelmoin mä vain - 2.09 
 Kaipaan sua - 2.50 
 Viisi villiruusua - 3.31 
 Ukkopekka-uu-uu - 2.25 
 Balladi kanuunasta - 2.04 
 Vanha tie - 3.27

Katso myös
 20 suosikkia-sarjan muut levyt

Vuoden 1995 kokoelma-albumit
The Boysin albumit
Paul Romanovsky-Ilyinsky

Paul Romanovsky-Ilyinsky tai Paul R. Ilyinsky (, Pavel Dmitrijevitš Romanov-Iljinski; 27. tammikuuta 1928 Lontoo – 10. helmikuuta 2004 Palm Beach, Florida) oli Floridan osavaltion Palm Beachin pormestari ja venäläisen aatelismiehen Dmitri Pavlovitš Romanovin poika. Aatelisarvoltaan Ilyinsky oli Holstein-Gottorpin herttua. Paulin isoisoisoisä oli Venäjän keisari Aleksanteri II.

Elämäkerta 

Ilyinsky syntyi vuonna 1928 Yhdysvaltain suurlähetystössä Lontoossa. Paulin isä Dmitri otti osaa Grigori Rasputinin murhaan ja vallankumouksen aikana hän pakeni bolševikeiltä Persian rintamalta länteen englantilaisten avulla. Hän työskenteli samppanjan myyjänä ja nai Audrey Emeryn vuonna 1927. Suuriruhtinas Kiril Vladimirovitš Romanov, Dmitrin serkku ja Romanovin suvun päämies salli Audreyn ja Paulin käyttää nimeä Romanovsky-Ilyinsky. Pariskunta erosi vuonna 1937 ja Paul asui äitinsä kanssa Ranskassa. Audrey nai georgialaisen aatelismiehen Dimitri Djordjadzen mutta hekin erosivat. Dmitrin terveys on ollut aina huono ja hänellä todettiin tuberkuloosi ja hän kuoli vuonna 1941 Davosissa.  

Paul, joka oli Yhdysvaltain kansalainen, meni Woodberry Forest Schooliin Virginiassa ja Sandhurstin kuninkaalliseen sotilasakatemiaan Englantiin ja liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen. Paul toimi sotavalokuvaajana Korean sodassa ja valmistui Virginian yliopistosta vuonna 1953.

Paul asui Cincinnatissa yli 20 vuotta ja työskenteli valokuvaajana. Vuonna 1980 Paul palasi Floridaan, jossa hän oli asunut ennen kuin muutti Ohioon. Paul oli Palm Beachin kaupunginvaltuustossa ja kolme kautta pormestarina.   

Kun Neuvostoliitto romahti vuonna 1991 ja Leningrad vaihtui nimensä takaisin Pietariksi, venäläinen delegaatio matkusti Paulin luokse ja pyysi häntä palaamaan isänsä kotimaahansa ja vaatimaan kruunua ja tsaarin arvoa. Tähän Paul sanoi: "Hyvät herrat, kiitän teitä kutsusta, mutta olen tyytyväinen nykyiseen työhöni."

Paul kuoli helmikuussa 2004 Palm Beachissä, Floridassa. Hän oli naimisissa Angelica Kauffmann Ilyinskyn kanssa. Avioliitossa syntyi kaksi lasta: Dimitri Ilyinsky ja Michael Ilyinsky. Paulilla oli Yhdysvaltain ja Britannian kansalaisuudet.

Romanov-suku
Sotakuvaajat
Yhdysvaltalaiset pormestarit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Huulikalat

Huulikalat (Labridae) on meressä elävien ahvenkalojen heimo, johon kuluu yli 500 lajia, jotka jaetaan yli 60 sukuun. Huulikalat ovat yksi monimuotoisimmista kalaheimoista niin lajien koon, ruumiin muodon kuin värityksen puolesta. Se on toiseksi suurin suolaisten vesien kalaheimo ja kolmanneksi suurin ahvenkalojen lahkon heimoista.

Monet huulikalat ovat suosittuja akvaariokaloja, toisia käytetään ruoaksi. Useat lajit syövät loisia toisten kalojen iholta. 

Huulikalojen erikoisuus on se, että ne pystyvät vaihtamaan sukupuolta. Monet lajit ovat nuorina kaikki naaraita, mutta voivat muuttua lisääntymiskykyisiksi koiraiksi parissa päivässä. Jotkin lajit elävät yhden koiraan ja muutaman naaraan muodostamina haaremeina. Kun johtava koiras kuolee, vahvin naaraista ottaa sen paikan ja muuttuu koiraaksi. Joillakin lajeilla on kahdenlaisia koiraita: toiset ovat olleet koiraita alusta alkaen, toiset muuttuneet naaraasta koiraaksi.

Huulikaloja elää kaikkien merialueiden matalissa rannikkovesissä, erityisesti trooppisilla koralliriutoilla, mutta muutamia lajeja tavataan myös Välimeressä ja Pohjanmeressä. Eniten lajeja tunnetaan Australian lähivesistä: 165 lajia 42 suvusta. 

Huulikalojen vartalonmuoto on pitkulainen, kapea, sylinterimäinen tai kyttyräselkäinen. Pienet lajit ovat sikarimaisia, suuret usein kyttyräselkäisiä. Monet lajit ovat värikkäitä, ja sukupuolet usein mutta eivät aina täysin eri värisiä. Useimmat huulikalat ovat 25–80 senttimetriä pitkiä. Suurin laji on kyhmyhuulikala, jonka pituus on jopa 2,30 metriä ja paino 190 kg, pienin on kuusisenttinen Minilabrus striatus, joka elää Punaisellamerellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 ITIS: Labridae 

 *