joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helena Karihtala

Helena Karihtala-Koski (ent. Karihtala, o.s. Säkkinen, s. 1969) on suomalainen sisustussuunnittelija.

Ura 
Karihtala-Koski tuli tunnetuksi vuoden 1988 Miss Suomi -kilpailusta. Hän ei sijoittunut, mutta hänet valittiin lehdistön ihannetytöksi. Hän toimi pitkään mallina.

Karihtala-Koski toimi MTV3-kanavan T.i.l.a.-ohjelman sisustussuunnittelijana vuodesta 2005. Karihtala-Koski oli mukana Hjallis Harkimon neuvonantajana vuoden 2009 Diili-kilpailussa.

Yksityiselämä 
Helena Säkkinen avioitui Aki Karihtalan kanssa kesällä 1996. He erosivat vuonna 2008. Pariskunnalla on yksi tytär, Tara.

Karihtala kihlautui Hjallis Harkimon kanssa vuonna 2009. He erosivat vuonna 2012.

Karihtala avioitui Marko Kosken kanssa vuonna 2014 ja otti käyttöön nimen Karihtala-Koski. Hän käyttää sisustussuunnittelijana kuitenkin nimeä Helena Karihtala.

Teokset 
 Sisustajan käsikirja. Cozy Publishing, 2019. ISBN 978-952-705-4352
 Funktio. Cozy Publishing, 2019. ISBN 978-952-705-4956

Lähteet 

Sisustussuunnittelijat
Suomalaiset mallit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanna Kuusela

Hanna Kuusela on kulttuurintutkija, tietokirjailija ja mediakulttuurin dosentti.  Hän työskentelee akatemiatutkijana Tampereen yliopistossa ja toimii myös luottamusmiehenä sekä yliopiston konsistorin jäsenenä.  

Kuusela julkaisi yhdessä Anu Kantolan kanssa vertaisarvioidun teoksen Huipputuloiset (2019), joka käsittelee 2000-luvun vaurasta eliittiä Suomessa. Kirja oli vuoden 2019 tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokas.

Teoksia 

 Kuusela, Hanna: Kollaboraatio. Vastapaino. 2020. ISBN 9789517688345
 Kantola, Anu & Kuusela, Hanna: Huipputuloiset. Vastapaino. 2019. ISBN 9789517687133
 Kuusela, Hanna & Ylönen, Matti: Konsulttidemokratia. Gaudeamus. 2013. ISBN 9789524957984
 Jylhämö, Kimmo & Kuusela, Hanna (toim.): Politiikkaa, idiootti! Into. 2009. ISBN 9789520103651
 Bruun, Otto & Eskelinen, Teppo & Kauppinen, Teppo & Kuusela, Hanna (toim.): Immateriaalitalous : kapitalismin uusin muoto. Gaudeamus. 2009. ISBN 9789524956734
 Kuusela, Hanna & Rönkkö, Mika (toim.): Puolueiden kriisi. Into. 2008. ISBN 9789520101282

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Kulttuurintutkijat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Kalettoman rautatieasema

Kaleton perustettiin vuonna 1925 Haapamäki–Jyväskylä-radan perusparantamisen yhteydessä. Kaleton oli uuden radan ainoa uusi liikennepaikka. Kalettomalla oli radan läheisyydessä Kalettomankankaan sorakuoppa, josta ajettiin soraa radan uusille penkereille. Kalettoman liikennepaikalla on yksi sivuraide, joka oli vielä 80-luvulla läpiajettava. Sivuraiteella kuormattiin puutavaraa vaunuihin. Nykyisin sivuraiteelle ajetaan yhden vaihteen kautta, jolloin liikennepaikkaa kutsutaan linjavaihteeksi. Liikennepaikalla pysähtyivät paikallisjunat vuoteen 3. kesäkuuta 1984 asti, jolloin sen matkustajaliikenne lopetettiin.

Lähteet 

Keuruun rautatieliikennepaikat
Paul Schneider

Paul Andrew Schneider (s. 16. maaliskuuta 1976, Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Mark Brendanawiczin roolista tv-sarjassa Puisto-osasto ja Dick Liddilin roolista elokuvassa Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta.

 Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Ales Adamovitš

Ales Adamovitš (, viralliselta nimeltään Aljaksandr Mihailavitš Adamovitš, Аляксандр Міхайлавіч Адамовіч; 3. syyskuuta 1927 Minskin alueen Kapylin piirin Kanjuhin kylä – 26. tammikuuta 1994 Moskova) oli valkovenäläinen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja. Hän kirjoitti valkovenäjäksi ja venäjäksi.

Adamovitš syntyi lääkäriperheeseen. Hän osallistui partisaanina toiseen maailmansotaan ja opiskeli Valko-Venäjän valtionyliopiston filologisessa tiedekunnassa. Jatko-opintojen jälkeen Adamovitš työskenteli tutkijana ja Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden instituutin osastonjohtajana. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1962. Adamovitš opiskeli käsikirjoittajien korkeakoulukursseilla ja opetti valkovenäläistä kirjallisuutta Moskovan yliopistossa vuosina 1962–1966. Vuodesta 1987 lähtien hän johti elokuvataiteen tutkimuslaitosta Moskovassa.

Adamovitš on julkaissut useita kirjallisuustieteellisiä tutkimuksia. 1950-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa myös sota-aiheista proosaa. Hatynin joukkomurhasta kertova Hatynskaja povest (1972) sai Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon ja Elem Klimovin ohjasi sen pohjalta elokuvan Tule ja katso (1985). Sodan kauhuista kertovat myös Janka Brylin ja Uladzimir Kalesnikin kanssa kirjoitettu dokumenttikirja Ja z vognennai vjoski (”Olen poltetusta kylästä”, 1975) ja Daniil Graninin kanssa laadittu Leningradin piiritys (Blokadnaja kniga, 1979). Pienoisromaanin Karateli (1980) aiheena on saksalainen ja neuvostoliittolainen totalitarismi. Sen Stalinia koskeva luku saattoi ilmestyä vasta vuonna 1988.

Tšernobylin onnettomuus vuonna 1986 teki Adamovitšista kansalaisaktivistin. Maailmanlopun tunnelmia kuvaa pienoisromaani Poslednjaja pastoral (”Viimeinen pastoraali”, 1987). Adamovitš valittiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajaksi vuonna 1989.

Adamovitš kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1957 ja Valko-Venäjän Pen-keskukseen vuodesta 1989. Hän oli Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1980.

Suomennettu teos
 Ales Adamovitš ja Daniil Granin. Leningradin piiritys: kohtaloita saarretussa kaupungissa. Englannin kielestä suom. Päivi Paju. Helsinki–Jyväskylä: Minerva, 2008.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Valkovenäläiset kirjailijat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Sanni Vanhanen

Sanni Vanhanen (s. 1. heinäkuuta 2005 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa naisten jääkiekkoliigassa pelaavaa HIFK:ta. Hän on pituudeltaan 165 cm.

Vanhanen pelasi ensimmäistä kertaa Naisten liigassa kaudella 2020–2021. Hän pelasi Ilveksessä kaksi runkosarjaottelua, joissa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Pelaamissaan seitsemässä pudotuspeliottelussa hän viimeisteli ja alusti yhden maalin. Aiemmin hän on pelannut Tapparan poikajoukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi pääasiassa Tapparan alle 16-vuotiaiden poikien SM-sarjajoukkueessa sekä jonkin verran Ilveksen naisten liigajoukkueessa.

Vanhanen saavutti alle 16-vuotiaiden EM-hopeaa 2019. Hän kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2020 ja 2022. Jälkimmäisessä turnauksessa hän saavutti pronssia ja teki pronssiottelussa kolme maalia Suomen voittaessa Ruotsin 3–0. Vanhanen valittiin vuoden 2022 turnauksessa tähdistökentälliseen.

Vanhanen valittiin naisten maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän teki yhden maalin pelaamissaan seitsemässä ottelussa Suomen saavuttaessa pronssia. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua myös Suomen pronssijoukkueessa Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. Kaikkiaan hän on pelannut 19 naisten maaottelua tehopistein 1+2=3.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 2005 syntyneet
Elävät henkilöt
Lucky Hell

Lucky Hell (s. 3. tammikuuta 1985) on australialainen miekannielijä ja sirkusartisti. 

Lucky Hell aloitti esiintymisen vuonna 2011. Hän on esiintynyt muun muassa Pariisin Le Lidossa, Australian Fringe World Festivalilla ja Sirkus Finlandiassa. Vuonna 2020 Hell nähtiin MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa väliaikashowna.

Hän on esiintynyt Aku Louhimiehen ohjaamassa Vuosaari-elokuvassa. Lisäksi hän avusti Louhimiestä tämän elokuvassa 8-pallo.

Hell avioitui suomalaisen sideshow-esiintyjä ja lävistäjä Jussi Paradisen kanssa vuonna 2010, mutta pari on sittemmin eronnut.

Suomessa Hell on ollut otsikoissa muun muassa roikuttuaan nosturista lihakoukkujen varassa Helsingin Kaivopuistossa herättääkseen keskustelua turkiseläinten kohtelusta sekä esiinnyttyään vuoden 2017 Tubeconissa korsetissa ja alushousuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lucky Hell Internet Movie Databasessa

Sirkustaiteilijat
Australialaiset henkilöt
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Sofianna Sundelin

Sofianna Sundelin (s. 13. tammikuuta 2003 Ulvila) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 168 cm.

Sundelin on pelannut Naisten liigassa Team Kuortaneessa kaudesta 2018–2019 lähtien. Hän on pelannut 81 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 39 ja syöttänyt 43 maalia. Pelaamissaan 14 pudotuspeliottelussa hän on viimeistellyt kolme ja alustanut kaksi maalia. (tilanne 3.2.2022)

Sundelin kuului Suomen pronssijoukkueeseen MM-kilpailuissa 2021. Kisojen seitsemässä ottelussa hän antoi yhden maalisyötön. Pekingin olympialaisissa 2022 hän pelasi pronssia saavuttaneessa Suomen joukkueessa seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hän on pelannut maajoukkueessa kaikkiaan 19 ottelua tehopistein 1+1. (tilanne 20.2.2022)

Sundelin saavutti alle 16-vuotiaiden EM-hopeaa ja alle 18-vuotiaiden MM-pronssia kaudella 2018–2019. Hän on pelannut alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 36 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi ja syöttänyt seitsemän maalia. Ikäluokan MM-kilpailujen 12 ottelussa hän on antanut kolme maalisyöttöä.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Tympeät tytöt

Tympeät tytöt on kuvataiteilija Riina Tanskasen taidesarja. Tanskanen perusti huhtikuussa 2020 Instagramiin Tympeät tytöt -taidetilin, joka nousi nopeasti suosituksi. Syksyllä 2021 tilillä oli yli 43 000 seuraajaa.

Instagramissa Tanskanen julkaisee kuvia taideteoksistaan, jotka on pääosin toteutettu tusseilla ja vesiväreillä. Niiden yhteyteen hän kirjoittaa yhteiskunnallisesti kantaaottavia tekstejä ja käsittelee muun muassa naiseutta ja tyttöyttä, epätasa-arvoa, kehonkuvaa, ulkonäköpaineita, seksuaalisuutta, rasismia ja seksismiä. Taidesarjan tarkoituksena on purkaa tyttöyteen liittyviä ennakkoluuloja ja kertoa kokemuksia ja ajatuksia, johon moni voi samaistua.

Tympeät tytöt -taideteoksia oli näytteillä Porissa Kulttuuritalo Anniksen Avoin seinä -galleriassa 18.7.–11.8.2020. Syksyllä 2021 julkaistiin Into Kustannuksen kustantama sarjakuvakirja Tympeät tytöt – Aikuistumisriittejä.

Lähteet

Verkkosarjakuvat
Aktivismi
Suomalaiset sarjakuvat
Libertas Schulze-Boysen

Libertas Schulze-Boysen (20. marraskuuta 1913 Pariisi – 22. joulukuuta 1942 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen vastarintataistelija.

Toiminta vastarintaliikkeessä 
Libertas Schulze-Boyse työskenteli toisen maailmansodan aikaan natsi-Saksassa kansanvalistus- ja propagandaministeriössä. Työnsä puolesta hänellä oli pääsy ministeriön salaisiin asiakirjoihin, joita hän vuosi vastarintaliikkeelle tarkoituksenaan saada totuus natsien julmuuksista Saksan eliitin tietoon. Hän toimi tässä yhdessä miehensä Harro Schulze-Boysenin kanssa ja he olivat molemmat myöhemmin Punaisena orkesterina tunnetun vastarintaverkoston keskeisiä jäseniä.

Libertas Schulze-Boyse ja hänen miehensä jäivät kiinni vuonna 1942 ja heidät teloitettiin Plötzenseen vankilassa. Libertas oli kuollessaan 29-vuotias.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Natsivaltaa vastustaneet saksalaiset
Saksalaiset teloitetut
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Sofie Ribbing

Sofie Amalia Ribbing (6. maaliskuuta 1835 Adelöv – 7. joulukuuta 1894 Kristiania, Norja) oli ruotsalainen taidemaalari. Hän maalasi muotokuvia ja arkielämää. Ribbing opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa. 

Ribbingin suku kuului vanhaan aateliin. Tytär pääsi opiskelemaan ensiksi Tukholmaan, mutta siirtyi pian opiskelemaan tuolloin erittäin vetovoimaiseen Düsseldorfin taideakatemiaan. Hänen opiskelutovereihinsa kuuluivat Agnes Börjesson ja Wilhelmina Lagerholm. Düsseldorfista hän jatkoi matkaan Brysseliin, missä sai oppia historiamaalari Louis Gallaitilta. Gallaitin opit näkyvät erityisen hyvin hänen työssään Pojat piirtävät. Hän opiskeli myös Pariisissa ja jatkoi matkaansa Roomaan, missä vietti aikaansa Agnes Börjessonin kanssa. 

Ribbing piti näyttelyt Lontoossa, Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Göteborgin taideseura maksoi hänen töistään suuria summia ja hänen omakuvansa päätyi Firenzen Uffizi-galleriaan. Nykyään hänet muistetaan parhaiten muotokuvamaalauksistaan. Vuonna 2016 hänen maalauksensa Pojat piirtämässä nimettiin Ruotsin edustajaksi Europeana 2016 -projektiin, jossa etsittiin merkittäviä eurooppalaisia taideteoksia.

Viitteet

Lisää aiheesta 
http://www.europeana.eu/en/item/2063602/SWE_280_008 
Ruotsalaiset taidemaalarit
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
Cheverny

Cheverny on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella.  Se sijaitsee noin 16 kilometriä Bloisin kaupungista kaakkoon.

Kunnan alueella oleva linna Château de Cheverny on rakennettu vuosina 1624–1630. Linna on rakennettu klassiseen tyyliin, edustaen tuolloin tyypillistä Ludvig XIV:n aikakauden ranskalaista tyyliä. Linna toimi mallina kuuluisan belgialaisen sarjakuvataiteilijan Hergén keksimälle Moulinsartin linnalle Tintin seikkailuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Loir-et-Cherin kunnat
Pjatrus Brouka

Pjatrus Brouka (, viralliselta nimeltään Pjotr Ustsinavitš Brouka, Пётр Усцінавіч Броўка; 25. kesäkuuta 1905 nykyisen Vitsebskin alueen Ušatšyn piirin Putsilkavitšyn kylä – 24. maaliskuuta 1980 Minsk) oli valkovenäläinen neuvostokirjailija.

Brouka syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli koulun jälkeen virkailijana ja vuodesta 1922 lähtien toimittajana. Vuosina 1928–1931 Brouka opiskeli Valko-Venäjän valtionyliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli rintama- ja partisaanilehdissä.

Broukan ensimmäinen runokirja ilmestyi vuonna 1930. Ajankohtaisen kansalaislyriikan lisäksi hän kirjoitti oopperalibrettoja, kertomuksia ja kuvauksia sekä tuotantoromaanin Kali zlivajutstsa reki (”Kun joet yhtyvät”, 1957). Brouka sai runoistaan Stalin-palkinnon vuosina 1947 ja 1951, Lenin-palkinnon vuonna 1962 ja Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970. Hänet nimitettiin Valko-Venäjän kansanrunoilijaksi vuonna 1962 ja Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1966.

Brouka hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1934. Hän toimi kirjallisuuslehti Polymjan päätoimittajana sekä Valko-Venäjän kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 1948–1967. Vuosina 1967–1980 Brouka työskenteli Valko-Venäjän neuvostotietosanakirjan päätoimittajana. Hänen johtamansa työyhteisö sai tietosanakirjasta Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1976.

Brouka toimi Valko-Venäjän korkeimman neuvoston kansanedustajana vuosina 1947–1955 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1956–1980. Hänelle myönnettiin sosialistisen työn sankarin arvonimi vuonna 1972.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Valkovenäläiset kirjailijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Katriina Rosavaara

Katriina Rosavaara (ent. Koskinen, s. 1975) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvakirjailija. Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta.

Rosavaara on toiminut myös Setan varapuheenjohtajana ja Feministisen puolueen puheenjohtajana.

Rosavaaran perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi lasta.

Teokset

Lähteet

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
Suomalaiset feministit
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kuvittajat
Anni Saukkola

Anni Saukkola (s. 1993) on suomalainen lääkäri ja sosiaalisen median vaikuttaja. Saukkola on yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista ja hänet tunnetaan ”somelääkärinä” Instagramissa. Ensimmäisen päivityksen ”laakari.anni”-Instagram-tilillä Saukkola teki huhtikuussa 2019 ja vuotta myöhemmin seuraajia oli yli 25 000. Saukkola on omalla Instagram-tilillään kumonnut virheellistä terveystietoa, joita muut hyvinvointivaikuttajat ovat jakaneet. Saukkola on muun muassa kumonnut väitteet sitruunaveden terveydestä ja positiivisten ajatusten parantavasta voimasta. 

Yhdessä Jenni Puolivälin kanssa Saukkola on tehnyt Lääkäripodi-podcastia tammikuusta 2020 lähtien.

Saukkola lopetti somelääkärinä toimimisen kesällä 2022 toistaiseksi. Syynä Instagram-tilinsä tauolle Saukkola kuvaili väsymyksen ja tyytymättömyyden sosiaalisiin medioihin yleisesti.

Teokset 

 To do: terveys. Tuuma-kustannus, 2021. ISBN 978-952-370-106-9

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anni Saukkolan tili Instagramissa
 Tiedenaisten verkkosivut

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1993 syntyneet
Internet-persoonat
Elävät henkilöt
Mona Bling

Mona Kuoppamaa (ent. Teemu Kuoppamaa, s. 1992 Vihti), taiteilijanimeltään Mona Bling, on suomalainen toimittaja, sisällöntuottaja ja HLBT-vaikuttaja. Kuoppamaa on transnainen ja feministi, ja hän on puhunut julkisuudessa aktiivisesti transasioista sekä toiminut transaktivistina. 

Kuoppamaa aloitti muotibloggaamisen vuonna 2010 ja tuli tunnetuksi blogistaan Thing for the Bling. Hän myös piti Iltalehden sivuilla muotiblogia ja oli yksi Avan Muotitietoinen-ohjelman muotibloggaajista. Vuonna 2016 hän siirtyi bloggaamaan Trendi-lehden Lily Edit -muotiblogiin nimimerkillä Mona Bling. Nykyään Kuoppamaa toimii sosiaalisen median vaikuttajana ja juontaa yhdessä Irene Naakan kanssa Kroonisesti ärhäkkä -podcastia. Hänellä on Instagramissa yli 20 000 seuraajaa. Vuonna 2022 Kuoppamaa julkaisi transsukupuolisista kertovan 23 transmyyttiä -tietokirjan.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Instagram: Mona Bling 
 Kroonisesti ärhäkkä -podcast
 Kaikki Uusiksi, 23.9.2022, Mona Bling purkaa myyttejä transihmisistä (podcast-haastattelu)

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Suomalaiset bloginpitäjät
Suomalaiset feministit
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Trans (yhdistys)

Trans ry on 27. kesäkuuta 2020 perustettu suomalainen sukupuolivähemmistöjen perus- ja ihmisoikeuksia ajava yhdistys. Yhdistyksen tarkoitus on tuoda sukupuolivähemmistöön kuuluvien yhteisön ääni yhteiskunnan jokaiselle tasolle, arkielämän tilanteista aina poliittisiin päätöksentekoprosesseihin asti. Yhdistyksen tavoitteena on toimia sukupuolivähemmistöjen ja päättäjien vuorovaikutuksen mahdollistajana. Trans ry:n puheenjohtajana toimi sen perustamisesta alkaen Panda Eriksson, joka on aiemmin toiminut Trasek ry:n puheenjohtajana. Syyskuusta 2021 lähtien yhdistystä on puheenjohtanut Valo Vesikauris.

Yhdistyksellä on käytössään kaksi jäsenmuotoa: varsinainen jäsenyys ja kannatusjäsenyys. Kannatusjäsenyys on avoin kaikille, kun taas varsinainen jäsenyys on varattu vain sukupuolivähemmistöön kuuluville. Vain varsinaiset jäsenet ovat äänivaltaisia yhdistyksen kokouksissa. Sukupuolivähemmistöön kuuluvalla tarkoitetaan yhdistyksen toiminnassa ihmistä, joka ei ole cissukupuolinen, eli ei siis identifioidu syntymässä määritellyn sukupuolen mukaan.

Yhdistyksen käynnistämä kansalaisaloite Oikeus olla translain uudistamiseksi keräsi tarvittavat 50 000 allekirjoitusta kahdessa vuorokaudessa.

Lähteet 

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen järjestöt
Suomalaiset ihmisoikeusjärjestöt
Claes Gill

Claes Gill (1910 Odda, Norja – 1973 Oslo, Norja) oli norjalainen runoilija ja näyttelijä. Hän oli vuosina 1945–1946 Oslon studioteatterin johtaja ja vuosina 1952–1956 Rogalandin teatterin johtaja. Pessimistinäkin hän näkee runoissaan valoa. Hän runoilee suurista näyistä, rakkaudesta ja kuolemasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjalaiset runoilijat
Norjalaiset näyttelijät
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Kuudes kerta

Kuudes kerta on Maarit Lallin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2017. Elokuva kertoo Rickystä ja Annikasta, jotka ovat kumpikin omilla tahoillaan naimisissa. Ricky ja Annika ovat uskottomia puolisoilleen ja heillä on keskenään seksisuhde.

Lähteet 

Vuoden 2017 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Jenna Silvonen

Jenna Silvonen (s. 2. tammikuuta 1999 Lohja) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa NCAA:n sarjassa pelaavaa Mercyhurstin yliopiston joukkuetta. Hän on pituudeltaan 165 cm.

Silvosen kasvattajaseura on Lohjan Kisa-Veikot. Hän pelasi Naisten liigassa Espoo Bluesissa / Espoo Unitedissa kausilla 2015–2019 kaikkiaan 74 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,6 % ja pudotuspeleissä 26 ottelua torjuntapronsentilla 93,2 %. Hän voitti Suomen-mestaruuden 2019 sekä saavutti hopeaa 2017 ja pronssia 2016. Hänet valittiin liigan ykköstähdistöön kaudella 2018–2019. Hän on pelannut kaudesta 2019–2020 lähtien Mercyhurstin yliopiston joukkueessa 35 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 %.

Silvonen pelasi alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 14 ottelua. Hän pelasi neljä ottelua ikälukan MM-kilpailuissa 2017. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kahdeksan ottelua torjuntaprosentilla 89,3 %. Hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 ja pronssijoukkueeseen MM-kilpailuissa 2021, muttei päässyt pelaamaan kummissakaan kisoissa.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Rolf Gjedsted

Rolf Gjedsted (1947 Frederiksberg, Tanska) on tanskalainen runoilija ja kuvataiteilija.

Gjedsted julkaisi 1969 runokokoelman Englefronten, joka liittyy Tanskassa silloin puhjenneisiin nuorisolevottomuuksiin. Siinä on vaikutteita rockmusiikista. Hän on julkaissut runoja ja lyhyttä proosaa.

Lähteet

Tanskalaiset runoilijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Julia Beck

Augusta Lovisa Julia Beck (20. joulukuuta 1853 Tukholma – 21. syyskuuta 1935 Vaucresson, Ranska) oli ruotsalainen taidemaalari. Hänet tunnettiin myös taitavana kalligrafina.  

Julia Beck syntyi Saksasta Ruotsiin muuttaneen kirjansitojan tyttäreksi. Aluksi hän autteli isänsä verstaalla, mutta vanhemmat kannustivat häntä ryhtymään taidemaalariksi. Vuonna 1872 Beck pääsi taideakatemiaan sen viisivuotiselle, ilmaiselle linjalle. Taideopinnot oli avattu myös naisille vuonna 1864. Naisilla oli samat opettajat kuin miehillä mutta eri opetustilat ja vähemmän oppitunteja. Yhdessä opiskelukaverinsa Julia Strömbergin kanssa Beck perusti Akademi-Klubbenin ja he julkaisvat Palettskrap- nimistä lehteä taidemaailman tapahtumista.

Pariisista oli 1870-luvulla tullut Euroopan johtava taidekaupunki ja vuonna 1881 sinne suuntasi myös Julia Beck. Hän kirjoittautui sisään yksityiseen Academie Julianiin, missä häntä opettivat Léon Bonnat ja Alfred Stevens. Siellä hän jakoi asunnon ja ateljeen muiden ruotsalaisten ja norjalaisten naistaiteilijoiden kanssa. Tuolloin Ranskassa suotiin ulkomaalaisille naistaideopiskelijoille vähemmän vapautta kuin miehille. Hänen töitään oli esillä Pariisin Salongissa. Hän liittyi Gretz-sur-Loingin kansainväliseen taiteilijasiirtokuntaan. Hänestä kehkeutyi tyytymätön vallitsevaan taidekäsitykseen ja -koulutukseen ja hän vaati uudistuksia.

Vuonna 1888 Beck päätti jäädä pysyvästi Ranskaan. Asuinpaikkakunnaksi valikoitui pieni Vaucressonin kaupunki. Paikasta oli hyvät yhteydet Pariisiin ja Belgiaan, missä hänellä oli näyttelyitä ja ostavaa yleisöä. Hän oli elinaikanaan tunnettu taiteilija ja hänet palkittiin Ranskan Kunnialegioonan jäsenyydellä vuotta ennen kuolemaansa. Ruotsalainen taidemaailma syrji häntä, eikä hän saanut töitään Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin paviljonkiin. Syntymämaassaan on hän saanut tunnustusta vasta 2010-luvulla.

Valikoituja teoksia

Viitteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset taidemaalarit
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Toshiko MacAdam

Toshiko Horiuchi MacAdam (s. ; 1940) on japanilainen tekstiilitaiteilija, joka työskentelee Bridgetownissa Kanadan Nova Scotiassa. Hänet tunnetaan parhaiten suurista tekstiilikonstruktioista, erityisesti lasten ”tekstiilileikkikentistä”, jotka ovat kirkkaanvärisiä nailonista virkattuja ja solmittuja verkkomaisia rakenteita.

Toshiko Horiuchi MacAdam on Kanadan ja Japanin kuuluisin tekstiilitaiteilija, joka käyttää tekniikkanaan neulomista, virkkausta ja solmintaa. Nykyään hänen työnsä keskittyy suurten interaktiivisten tekstiiliympäristöjen luomiseen.

Elämä ja ura 
MacAdam syntyi Japanissa vuonna 1940, mutta muutti pian Japanin miehittämään Mantšuriaan perheensä kanssa toisen maailmansodan aikana. Kun Neuvostoliitto otti alueen hallintaan vuonna 1945, MacAdam ja hänen perheensä joutuivat pakenemaan ja palasivat lopulta Japaniin. Myöhemmin MacAdam opiskeli Tama-taideinstituutissa Japanissa ja jatkoi opintojaan Cranbrookin taideakatemiassa Michiganissa, jossa hän suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon. Valmistuttuaan MacAdam työskenteli arvostetussa tekstiilisuunnitteluyrityksessä Boris Kroll Fabricsissa New Yorkissa. Sitten hän jatkoi opettamista yliopistoissa eri puolilla Yhdysvaltoja ja Japania. Hän on opettanut muiden muassa Columbian yliopiston opettajakollegiossa, Haystack Mountainin käsityökoulussa, Georgian yliopistossa ja Kioton Kyoto Junior Collegessa.

MacAdam on esittänyt tekstiilitaidettaan museoissa ja gallerioissa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen näyttelynsä on ollut esillä muun muassa Modernin taiteen museossa New Yorkissa, Kansallisessa nykytaiteen museossa Kiotossa, Palais de Congrèsissa Pariisissa, Clevelandin taidemuseossa Clevelandissa Ohiossa; Manilan Metropolitan-museossa Filippiineillä; Gunman modernin taiteen museossa Takasakissa Japanissa; Galerie Alice Paulissa Lausannessa Sveitsissä; Tokion Metropolitan Art Museumissa Tokiossa ja Nykytaiteen museossa Honolulussa Havaijilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Nykytekstiilitaiteilijat
Japanilaiset taiteilijat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Siiri Koivula

Siiri Koivula (s. 27. joulukuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kaudella 2018 ja PK-35 Vantaata kaudella 2020. Kaudeksi 2021 hän siirtyi helsinkiläiseen Pallokerho-35:een. Ennen kauden 2021 alkua Koivula on pelannut Liigassa kaikkiaan 31 ottelua.

Vasenjalkainen Koivula on kotoisin Vaasasta. Siellä hän edusti juniorina FC Sportia ja Vasa IFK:ta ja pelasi jälkimmäisen seuran riveissä Naisten Ykköstäkin kaudella 2017.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Renaz Ebrahimi

Renaz Ebrahimi (s. 1988) on suomalainen toimittaja, DJ, juontaja ja aktivisti.

Elämä ja ura 
Ebrahimi tuli kiintiöpakolaisena perheineen Suomeen Iranista ollessaan 5-vuotias. Hän on opiskellut Humanistisessa ammattikorkeakoulussa vuosina 2011–2015 ja valmistunut kulttuurituottajaksi.

Media 
Ebrahimi juontaa YleX:n Yeboyah, Renaz ja Wekesa -radio-ohjelmaa yhdessä Yeboyahin ja Sophia Wekesan kanssa, jotka toimivat yhdessä Mellow Yellow -DJ-kollektiivissa. Hän on perustanut Random Life -media-alustan, joka mahdollistaa luovien tekijöiden omaehtoisia hankkeita. Ebrahimilla on YouTubessa keskusteluohjelma Can We Talk. YleX:n lisäksi Ebrahimi on työskennellyt toimittajana muun muassa Radio Helsingissä, Yle Kioskissa ja Bassoradiossa. Vuodesta 2022 alkaen Ebrahimi on toisena juontajana Yle Areenan Kohupodi-ohjelmassa.

Aktivismi 
Ebrahimi on käynyt julkista keskustelua rasismista. Vuonna 2017 hän järjesti Hiphop Suomessa -paneelin Suomen hip hopin nykytilasta. Vuonna 2019 hän esitti Emma-raadissa, että Maustetyttöjen hyväksyminen Emma-ehdokkaaksi tekisi rasismista arkipäiväisempää ja hyväksytympää. Äänestyksen jälkeen Emma-raati päätti olla asettamatta yhtyettä ehdolle. Vuonna 2021 Ebrahimi keskusteli Esko Valtaojan kanssa syrjinnästä ja cancel-kulttuurista Yleisradion Sannikka-ohjelmassa. Ebrahimin mukaan oli erittäin järkyttävää, että hän joutui olemaan turvattomassa tilassa, jossa valkoinen ihminen oli käyttänyt neekeri-sanaa ruskean ihmisen vieressä ja siten vähätellyt sorrettuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elävät henkilöt
Suomalaiset DJ:t
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1988 syntyneet
Irina Zatulovskaja

Irina Vladimirovna Zatulovskaja (; s. 1954 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hänet valittiin vuoden taiteilijaksi Suomessa 1997. Zatulovskajan teokset edustavat tunnistettavaa nykytaidetta, ja ne ovat osa Neuvostoliitossa 1970-luvulla sosialistisesta realismista erkaantunutta nykytaiteen suuntaa, joka ottaa vaikutteita sekä renessanssia edeltäneestä taiteesta, että länsimaisesta modernismista. Zatulovskaja on tehnyt maalaustensa lisäksi myös installaatioita, grafiikkaa, kuvituksia venäläisiin klassikkoteoksiin, ja lisäksi suunnitellut esimerkiksi käsinmaalatun astiaston. Useimmat teoksensa hän toteuttaa kierrätysmateriaaleista.

Hänen teoksiaan on esillä muun muassa Moskovan Tretjakovin galleriassa, Venäläisen taiteen museossa, Puškinin taidemuseossa, Moskovan modernin taiteen museossa, Helsingin taidemuseossa, Kiasmassa, Suomen kansallismuseossa sekä Puolan kansallismuseossa.

Elämä 
Zatulovskaja syntyi Moskovassa taiteilijaperheeseen ja alkoi itse kirjoittaa runoja jo viisivuotiaana. Hän sai taideoppitunteja Puškinin kansallisessa taideopistossa vuosina 1964-66, ja opiskeli Lasten taidekoulussa Moskovassa. Vuosina 1971-1976 Zatulovskaja opiskeli Moskovan kirjapainoinstituutissa, joka oli yksi aikansa liberaaleimmista taidekouluista, ja hän liittyi Moskovan taiteilijaliittoon vuonna 1979. Zatulovskajan äiti oli taiteilija Raisa Zatulovskaja, ja isoisä Sergei Mihailov oli Moskovan taidekoulun (MSHŠ) johtava opettaja, jonka oppilaisiin kuului muun muassa Ilja Kabakov.

Zatulovskajan ensimmäinen oma näyttely oli Lontoossa vuonna 1989. Vuonna 2004 hänelle myönnettiin venäläisen kirjallisuuden Master-palkinto.

Zatulovskaja Suomessa 
Ensimmäisen kerran Irina Zatulovskaja matkusti opettajansa johdolla Suomeen 1960-luvulla ollessaan kymmenvuotias, ja ihastui Suomen luontoon sekä ihmisiin. Vuosia myöhemmin Kaj Forsblom kutsui taiteilijan osallistumaan yhteisnäyttelyyn, jota Zatulovskaja kuvailee Elina Kahlan haastattelussa: ”Sitä en unohda koskaan. Venäjän uutta taidetta ei lainkaan tunnettu. Meistä kirjoitettiin lehtiin joka päivä. Olimme kuin karhut, joita ihmiset kävivät ihmettelemässä. Suomalaiset adoptoivat minut.” Tämän jälkeen hänellä on ollut sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa, hän on toiminut siellä taideopettajana useaan otteeseen, ja hänen teoksiaan on useissa suomalaisissa museoissa ja kokoelmissa.

Hän on saanut suomalaisesta taiteesta myös vaikutteita, ja mainitsee inspiroiviksi esimerkeikseen Outi Heiskasen, Leena Luostarisen sekä Ina Collianderin.

Zatulovskajan ensimmäinen Suomen-näyttely oli vuonna 1998. Vuosien 1997-1998 ajan hän rakensi Jorvasin kaupungissa sijaitsevan Pokrovan luostarin alueelle, vanhaan graniittilouhokseen rukoushuonetilateoksta nimeltä Luola. Teos oli taiteilijan kunnianosoitus Pyhälle Elisabet Feodorovnalle.

Vuonna 2010 hän loi yhdessä Elina Kahlan kanssa teoksen Tuli ja valo (Maahenki 2010), joka seuraa seitsemän pyhän naisen kohtaloa.

Vuonna 2013 hän osallistui Kalevalaseuran Taiteilijoiden Kalevala -projektiin teoksellaan Maailman luominen.

Lähteet

Venäläiset taidemaalarit
Elävät henkilöt
Vuonna 1954 syntyneet
Hanna Westerberg

Hanna Onerva Westerberg (s. 1976 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja yliopisto-opettaja. Westerbergin opetuksen erityisala on havaintopiirtäminen.

Westerberg aloitti opinnot 16-vuotiaana Kuvataideakatemiassa vuonna 1992 ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1998. Hän debytoi jo vuonna 1992 Kuvataideakatemian galleriassa. Westerberg opiskeli firenzeläisessä Il Bisonte -taidegrafiikkakoulussa vuosina 1994–1995. Hän opiskeli myös Bolognan ja Firenzen Accademia di Belle Artissa vuosina 1996–1997. Westerbergin ensimmäinen yksityisnäyttely San Miniato ja muita paikkoja oli esillä Kuvataideakatemian galleriassa vuonna 1995. Siitä lähtien hän on pitänyt säännöllisesti yksityisnäyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla. Westerbergin tuotanto käsittää grafiikkaa, hiilipiirustuksia ja tempera- ja öljyvärimaalauksia.

Westerbergin teoksia on muun muassa Wihurin rahaston, Pro Artibus -säätiön, Suomen Eduskunnan, Helsingin taidemuseon, Kuntsin modernin taiteen museon ja Otavan taidekokoelmissa.
Westerberg on opettanut havaintopiirtämistä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa vuodesta 2009 lähtien ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa vuodesta 2011 lähtien, sekä Vapaassa Taidekoulussa 2016–2018. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.

Westerberg on runoilija Caj Westerbergin tytär. Hänen äitinsä on talous- ja sosiaalihistorian dosentti Elina Waris. Hänen isoveljiään ovat teatteriohjaaja Paavo Westerberg sekä muusikko Julius Westerberg.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jälkikuva, 2017 (Kansallisgalleria)

Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Yagmur Özberkan

Yagmur Özberkan (s. 1988 Adana, Turkki) on suomalainen toimittaja ja juontaja, koulutukseltaan medianomi (Lapin AMK, Tornio). Özberkan on mm. toimittanut YleX:llä ohjelmaa Mahadura & Özberkan Susani Mahaduran kanssa vuosina 2016–2020. Özberkan kirjoitti Ylelle myös blogia. Nykyään hän on Radio Suomen lounaissuomalaisen iltapäivän juontaja. 

Özberkan on ollut vahvasti esillä syrjinnän ja rasismin vastaisessa keskustelussa, ja toiminut esimerkiksi Ihmisoikeusliiton Päätepysäkki syrjinnälle -kampanjan kasvona. 

Özberkanin sukujuuret ovat Turkissa, josta Özberkan on saapunut Suomen Turkuun viisivuotiaana.

Punainen risti on palkinnut Özberkanin ja Mahaduran rohkeasta tyylistä käsitellä vaikeita aiheita Inhimillinen kädenojennus -palkinnolla.

Özberkanilla on yksi lapsi.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1988 syntyneet
Podcast-juontajat
Itätuulen koulu

Itätuulen koulu on noin 420 oppilaan koulu Porin Sampolassa. Koulussa opiskelevat esiopetusryhmä ja luokat 1–9, joita opettaa luokan- tai aineenopettaja yhdessä erityisopettajan kanssa. 0–2-luokilla toimii joustava alkuopetus. Oppitunnit kestävät 75 minuuttia. Koulun rehtori on Tero Kujansuu.

Lähteet 

Porin oppilaitokset
Suomen peruskoulut
Naisasiatoimisto Kaartamo & Tapanainen

Naisasiatoimisto Kaartamo & Tapanainen oli Yle Puheen feministinen viikoittainen keskusteluohjelma, jossa nostettiin esiin ajankohtaisia ilmiöitä ja keskustelun aiheita tasa-arvosta. Ohjelmaa luotsasivat toimittajat Outi Kaartamo ja Jonna Tapanainen.

Ohjelman ensilähetys oli 9. tammikuuta 2019. Viimeinen jakso lähetettiin 5. tammikuuta 2022. Yle lopetti ohjelman kanavauudistuksen yhteydessä. Jaksot ovat kuunneltavissa Yle Areenassa.

Lähteet 

Keskusteluohjelmat
Feminismi Suomessa
Suomalaiset radio-ohjelmat
Yle
Reckya Madougou

Reckya Madougou (s. 30. huhtikuuta 1974) on beniniläinen poliitikko. Hän oli presidentti Boni Yayin hallituksen ministeri kahdesti, ensin mikrorahoitus-, nuoriso- ja naisten ministerinä ja sen jälkeen oikeusministerinä.

Varhainen elämä 
Reckya Madougou oli kiinnostunut  peruskoulussa partiotoiminnasta. Vartuttuaan hän liittyi Nuorkauppakamarin (Jeune Chambre Internationale, JCI) Beninin osastoon, jonka varapuheenjohtaja hän toimi.

Madougou valmistui Institut National d'Economie -yliopistosta (nykyinen Ecole Nationale d'Economie Appliquée et de Management) Beninissä vuonna 1997. Hänelle myönnettiin kauppatekniikan tutkinto ISG Lillestä vuonna 1998, sitten kansainvälisen liiketoiminnan tohtorin tutkinto ylempien kansainvälisten opintojen instituutista vuonna 2000. Hänet valittiin edustamaan Beniniä vuoden 2007 kansainvälisessä vierailevassa johtajuusohjelmassa.

Ura 
Reckya Madougou aloitti ammattiuransa osallistumalla Nasuba telecom LC 2 International -hankkeen kehittämiseen. Sitten hän eteni matkapuhelinoperaattori GSM BB Com:in myynti- ja markkinointiosastolle. Myöhemmin hänestä tuli Tunde Motorsin myynti- ja markkinointijohtaja, jolla on Volkswagenin tuotantolisenssi Beninissä. Vuonna 2006 hän perusti oman tutkimus- ja strategiakonsultointiyrityksen, International Key Consultingin.

Poliittinen osallistuminen 
Reckya Madougou aloitti ja johti kansalaisyhteiskunnan kampanjaa otsikolla "Älä koske perustuslakiini" ( ranskaksi: ) Beninissä vuosina 2004–2006. Se innosti vastaavia kampanjoita Senegalissa, Burkina Fasossa ja Kamerunissa.

Madougou toimi hallituksessa vuosina 2008--2013. Hänet nimitettiin ensin mikrorahoitus-, nuoriso- ja naisministeriksi. Hänen aloittamansa ohjelmat auttoivat yli kahta miljoonaa edunsaajaa, jotka olivat enimmäkseen naisia, nuoria, pienyrittäjiä ja maanviljelijöitä. Sitten hänestä tuli oikeusministeri. Jätettyään Beninin hallituksen hänestä tuli Togon hallituksen erityisneuvonantaja.

Pidätys ja tuomio 
Les Démocrates -puolueen johtajana Reckya Madougou ilmoitti aikovansa osallistua 11. huhtikuuta 2021 järjestettävään Beninin presidentinvaaliin. Hänen ehdokkuutensa hylättiin, koska hän ei saanut 16 pormestarin tai parlamentin jäsenen tukea. Hänet pidätettiin 3. maaliskuuta 2021 järjestetyssä tapaamisessa toisen oppositiopoliitikon kanssa Porto-Novossa. Hallituksen edustaja syytti häntä "suunnitelmasta salamurhata useita poliitikkoja". Oikeudenkäyntipäivää ei ilmoitettu.

Huhtikuun 2021 alussa Beninistä paenneen tuomarin mukaan syytteet Reckya Madougouta vastaan olivat poliittisesti motivoituja. Tuomarin mukaan hänen tapauksessaan ei ollut mitään, joka olisi oikeuttanut hänen pidättämisensä.

Reckya Madougou tuomittiin 11. joulukuuta 2021 vankeuteen 20 vuodeksi "osallisena terroristisiin tekoihin".

Julkaisut 

 Soigner les certitudes (Stephens Akploganin kanssa). Julkaisut Jean-Jacques Wuillaume, 2020.
 Mon combat pour la parole : les défis d'une mobilisation citoyenne pour la promotion de la gouvernance démocratique. L'Harmattan, 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Twitter-profiili
 Youtube-kanava

Beniniläiset poliitikot
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Olivia Kåhre

Olivia Kåhre (s. 1999) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut helsinkiläisen Pallokerho-35:n joukkueessa Ykkösessä kausina 2018–2019 ja Kansallisessa liigassa kaudesta 2020 alkaen. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 16 ottelua. Kaudella 2021 hän pelasi 23 liigaottelua ja teki niissä neljä ottelua.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Jirina Alanko

Jirina Alanko on suomalainen valokuvaaja, ohjaaja ja taiteilija. Alanko on viettänyt lapsuutensa ja nuoruutensa Seinäjoella.

Alanko voitti Vuoden kuva -palkinnon Image-lehdelle kuvaamallaan On siitä iloakin -kuvasarjalla Aikakausmedian järjestämässä vuoden 2019 Editkilpailun Lifestyle-sarjassa.

Ensimmäinen Alangon ohjaama musiikkivideo oli Erika Vikmanin Syntisten pöytä.

Filmografia

Musiikkivideot 

 2022
 Rakastan en rakasta – BESS
 Kannan sut – F 
 Vegasissa naimisiin – ANI feat. Nelli Matula
 2021
 Meille käy hyvin – Ellinoora 
 Nuori Edelmann – costee

 2020
 Syntisten pöytä – Erika Vikman

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 https://vimeo.com/jirina vimeo.com. 

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset musiikkivideo-ohjaajat
Pia Penttala

Pia Penttala (s. 15. elokuuta 1970 Kouvola) on erityistason psyko- ja perheterapeutti. Hän nousi julkisuuteen Supernanny Suomi -tositelevisio-ohjelmaan osallistumisen myötä. Penttala valmistui psykoterapian maisteriksi Bristolin yliopistosta vuonna 2015.

Penttala on julkaissut myös kaksi kirjaa. Suomen Supernanny – pienillä teoilla parempaa perhe-elämää, jonka toisena kirjoittajana toimi kirjailija Risto Pakarinen, ilmestyi elokuussa 2021.  Toinen, Suomen Supernanny – Lempeämpää perhe-elämää, ilmestyi elokuussa 2022.

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 1970 syntyneet
Suomalaiset psykoterapeutit
Lohjan rovastikunta

Lohjan rovastikunta (ruots. Lojo prosteri) on Uudellamaalla sijaitseva Espoon hiippakunnan rovastikunta. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hiippakunnat ovat jaettu edelleen rovastikuntiin. Rovastikunnissa hiippakunnan piispan ja tuomiokapitulin apuna toimii lääninrovasti. 

Lohjan rovastikunnan lääninrovastina toimii Lohjan seurakunnan kirkkoherra Juhani Korte.

Seurakunnat 
Lista Lohjan rovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
 Hangon suomalainen seurakunta
 Karkkilan seurakunta
 Lohjan seurakunta
 Raaseporin suomalainen seurakunta
 Siuntion suomalainen seurakunta
 Vihdin seurakunta

Lähteet 

Espoon hiippakunta
Hanko
Karkkila
Lohja
Raasepori
Siuntio
Vihti
Joshua A. Norton

Joshua Abraham Norton (4. helmikuuta 1818 Lontoo, Englanti – 8. tammikuuta 1880 San Francisco, Kalifornia) eli keisari Norton () oli englantilaissyntyinen San Franciscossa vaikuttanut liikemies ja julkisuuden henkilö, joka julisti itsensä Norton I:ksi, Yhdysvaltojen keisariksi vuonna 1859. Vuonna 1863 hän myös nimitti itsensä Meksikon suojelijaksi sen jälkeen, kun Napoleon III oli hyökännyt Meksikoon.

Norton on saavuttanut suositun aseman yhdysvaltalaisessa kansanperinteessä ja populaarikulttuurissa.

Elämäkerta 

Norton syntyi Britanniassa juutalaiseen perheeseen, mutta hänen varhaisesta elämästään siellä ei ole tietoa. Hän asui jonkin aikaa Etelä-Afrikassa Kapmaan siirtokunnassa, missä palveli paikallisessa sotilasosastossa. Hän saapui San Franciscoon joulukuussa 1849 hampurilaisperäisessä Franzika-nimisessä aluksessa. Yhdysvaltoihin saapuessaan hänen omaisuutensa oli noin 40 000 sen ajan dollaria. Hän kuitenkin menetti koko omaisuutensa vuonna 1853, kun hänen yrityksensä hallita riisimarkkinoita epäonnistui. Hän vetäytyi julkisuudesta neljäksi vuodeksi ja myöhemmin 17. syyskuuta 1859 julistautui Yhdysvaltain keisariksi.

Keisariksi julistautumisensa jälkeen Nortonista tuli San Franciscossa suosittu julkisuuden henkilö, osittain sanomalehtipilapiirtäjä Edward Jumpin piirrosten ansiosta. Erääseen Jumpin pilapiirroksista Norton ei ollut tyytyväinen, koska se hänen mukaansa ”loukkasi keisarin kunniaa”, vaan iski rikki ikkunan, jossa se oli näytteillä.

Norton kuoli illalla 8. tammikuuta 1880 kadunkulmassa San Franciscossa. Kadulla liikkujat näkivät hänen kaatuvan maahan, ja avusta huolimatta hän kuoli. Ruumiinavauksessa Nortonin aivoissa ei havaittu mitään poikkeamia. Hänen ruumistaan kävi katsomassa noin 10 000 ihmistä kaikista yhteiskuntaluokista, minkä jälkeen hänet haudattiin vapaamuurarien hautausmaalle.

Yksityiselämä 

Norton ei koskaan avioitunut. 1860-luvulla hän antoi sanfranciscolaisille ilmoituksen, jossa sanoi etsivänsä puolisoa, mutta halusi mahdollisten ehdokkaiden selvittävän keskenään, kuka heistä oli sopivin keisarinnan asemaan.

Kaksi koiraa, joiden nimet olivat Bummer ja Lazarus, liikkuivat usein Nortonin seurassa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Emperor Norton's Grave, Colma, California, USA

Kruununtavoittelijat
San Franciscon historia
Yhdysvaltalainen kansanperinne
Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Vuonna 1818 syntyneet
Vuonna 1880 kuolleet
Beatrice Gumulya

Beatrice Gumulya (s. 1. tammikuuta 1991 Jakarta) on indonesialainen tennispelaaja. WTA-maailmanlistalla hän on sijoittunut parhaimmillaan nelinpelissä sijalle 138 heinäkuussa 2019. Hän on voittanut urallaan 15 ITF-turnausta nelinpelissä ja yhden kaksinpelissä.

Junioriurallaan Gumulya eteni Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan nelinpelin välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2008 Jessy Rompiesin parina sekä Australian avoimissa 2009 Noppawan Lertcheewakarnin kanssa. Hän oli parhaimmillaan junioreiden maailmanlistan sijalla 24 tammikuussa 2009.

Gumulya edusti Indonesiaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2016.

Vuoden 2019 Kaakkois-Aasian kisoissa Filippiineillä Gumulya voitti nelinpelissä kultaa Jessy Rompiesin kanssa. Viimeksi Indonesia oli saavuttanut kultaa naisten nelinpelissä 14 vuotta sitten.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Indonesialaiset tennispelaajat
Oona Sevenius

Oona Sevenius (s. 28. huhtikuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Kansallisessa liigassa PK-35 Vantaata kausina 2020 ja 2021 sekä Helsingin Jalkapalloklubia kaudella 2022. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 16 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Toisella kaudellaan hän teki 22 liigaottelussa 13 maalia. Kaudella 2022 hän pelasi SM-hopeaa saavuttaneessa HJK:ssa 23 liigaottelua ja teki niissä 16 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko liigan kolmanneksi paras maalintekijä.

Juniorisarjoissa Sevenius edusti Rajamäen Kehitystä ja Nurmijärven Jalkapalloseuraa, joista jälkimmäisessä hän pelasi Naisten Kakkosessa kausina 2018–2019. Hän oli vuonna 2018 Laura Kalmari -turnauksessa eli C15-tyttöjen SM-lopputurnauksessa kahdeksalla maalillaan paras maalintekijä yhdessä kahden muun pelaajan kanssa.

Sevenius on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Elokuussa 2019 hän teki ottelun ainoan maalin, kun Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkue voitti Tanskan 1–0. Lokakuussa 2019 hän teki alle 16-vuotiaiden maaottelussa Ruotsia vastaan kolme maalia Suomen voittaessa 4–1. Myöhemmin samassa kuussa pelatussa alle 17-vuotiaiden EM-karsintaturnauksessa hän teki kaksi maalia Viroa vastaan Suomen voittaessa 5–1.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2004 syntyneet
Elävät henkilöt
Elinor Glyn

Elinor Glyn (17. lokakuuta 1864 Jersey, Kanaalisaaret – 23. syyskuuta 1943 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.

Kouluja käymätön Glyn oli lukenut paljon. Hänen suosituin tuotantonsa on seurapiirejä kuvaavaa romanttista viihdekirjallisuutta. Hänen esikoisteoksensa, kirjeromaani The Visits of Elizabeth ilmestyi kirjana 1900. Sitä ennen se oli julkaistu World-lehden jatkokertomuksena. Avioliiton ulkopuolista suhdetta kuvaava Three Weeks (1907, suom. Kolme viikkoa) nostatti valtavan sensaation. Kirjasta tehtiin kolme elokuvaversiota, joista viimeiseen Three Weeks (1924, suom. Kolme viikkoa) Glyn muokkasi itse käsikirjoituksen. Venäjän hoviin Pietariin sijoittuva romaania His Hour (1910) pidetään Glynin parhaimpiin teoksiin kuuluvana. Proosan lisäksi Glyn kirjoitti Hollywoodissa elokuvien käsikirjoituksia ja hänen romaaniensa pohjalta on tehty elokuvia. Glyn osallistui elokuvien tekemiseen myös mm. tuottajana sekä ohjaajana.

Glynin sisar oli muotisuunnittelija Lucile Duff-Gordon.

Suomennetut teokset
 Sinistä verta (The Reflections of Ambrosine), suom. Toivo Vallenius, Karisto 1916 Sarja: Naisten romaaneja 1
 Stella suom. Salme Setälä, Otava 1917 Sarja: Otavan 85 pennin kirjasto: 11
 Evangeline seikkailijattarena (The vicissitudes of Evangeline), suom. Mary Hämeen-Anttila, Karisto 1919 Sarja: Naisten romaaneja 18
 Kolme viikkoa suom. Tahvo Partio, Helsinki: Minerva 1920 – 2. filmikuvin varustettu p. Helsinki: Minerva 1925 
 Kun hetki löi suom. Aito Kare, Helsinki: Minerva 1921
 Kenet rakkaus on valinnut suom. Aito Kare, Helsinki: Minerva 1922
 Guineveren rakkaus (Guinevere's lover), suom. J. V. Korjula, Karisto 1922 Sarja: Naisten romaaneja 22
 Oikea syy (The reason why), suom. Tellervo Laurila, Karisto 1922 Sarja: Naisten romaaneja 21
 Korkeata peliä suom. Aito Kare, Helsinki: Minerva 1923
 Mies ja tilaisuus (The man and the moment), suom. J. V. Korjula, Karisto 1924 Sarja: Naisten romaaneja 35
 Kun mies rakastuu suom Elsa Soini, Helsinki: Minerva 1924
 Suuri hetki, suom. Aito Kare, Helsinki: Minerva 1924
 Elisabet seikkailee Amerikassa suom. Aune Lindström, Helsinki: Minerva 1925
 Elisabetin tulo seuraelämään, suom. Aune Lindström, Helsinki: Minerva 1925
 Hänen armonsa sihteeri, suom. Aune Lindström, Helsinki: Minerva 1925
 Kun hetki lyö, Helsinki: Minerva 1925
 Kuusi päivää (Six days), suom. H. Vaaja, Minerva 1924 Minervan halpa lukemisto: 8
 Rakkauden jumalattaren suojatti suom H. Vaaja, Minerva 1925
 Rakkauden sokeus suom. Aune Lindström, Helsinki: Minerva 1926
 Seikkailijattaren päiväkirja suom. Inkeri Relander, Helsinki: Kustannusoy Suomi 1926
 Rakkaus on sokea, Helsinki: Kustannusoy Suomi 1927
 Tunne, jota sanotaan rakkaudeksi, Helsinki: Minerva 1926
 Ryppyjen kirja: miten poistan kasvoistani rypyt ja säilytän ne nuorina, Helsinki: Minerva 1927
 Kaunis Ambrosine, Otava 1927 Sarja: Tähtisarja 62
 Kunniansa hinnalla, Helsinki: Minerva 1927
 Rakkaus, Helsinki: Minerva 1928
 Kauneudenhoidon käsikirja, 4. p. Helsinki: Minerva 1930, 1–2. p. nimellä: Ryppyjen kirja

Lähteet

Aiheesta muualla

Brittiläiset kirjailijat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Harriet Backer

Harriet Backer (21. tammikuuta 1845 Holmestrand – 25. maaliskuuta 1932 Oslo) oli norjalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan nykyään runsasvärisistä ja yksityiskohtaisista interiööreistään. Backeria pidetään Pohjoismaiden ja Euroopan naistaiteilijoiden pioneerina ja ammatillisen arvostuksen hankkijana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.nasjonalmuseet.no/en/collection/search/?query=%251

Norjalaiset taidemaalarit
Vuonna 1845 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet