joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pohjois-Savon Kokoomus

Pohjois-Savon Kokoomus ry oli vuosina 1920–2013 Pohjois-Savon vaalipiirissä toiminut Kansallisen Kokoomuksen piiriyhdistys. Sen puheenjohtaja oli Pekka Leskinen, varapuheenjohtajat Jaakko Kekoni ja Tiina-Liisa Liukkonen sekä toiminnanjohtaja Eeva-Liisa Perki-Latvaniemi. Vuonna 2013 piiri yhdistyi Pohjois-Karjalan Kokoomuksen kanssa Savo-Karjalan Kokoomukseksi.

Jäsenjärjestöt
Piirijärjestön muodostivat noin 40 kokoomusyhdistystä, mukaan lukien kolme Kokoomuksen Naisten Liiton jäsenyhdistystä, viisi Kokoomuksen Nuorten Liiton jäsenyhdistystä sekä yksi Kokoomuksen Opiskelijaliitto Tuhatkunnan yhdistys.

Kansanedustajat
Markku Eestilä, Iisalmi (2011–)
Jyrki Katainen (1999–2011)
Riitta Korhonen (1995–2003)
Riitta Saastamoinen (1987–1995)
Juhani Laitinen (1979–1983, 1987–1991)
Juuso Häikiö (1962–1983)
Oiva Turunen (1948–1951, 1962–1966)
Martti Salminen (1956–1962)
Martti Huttunen (1951–1956)
Mikko Hurtta (1939–1945)
Eetu Vaarama (1933–1938)
Väinö Malmivaara (1927–1933)
Matti Pesonen (1922–1924)
Juho Snellman (1918–1922)
B. H. Päivänsalo (1918–1919)

Vaalit

Eduskuntavaalit

Kunnallisvaalit

Europarlamenttivaalit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjois-Savon Kokoomuksen kotisivut

Kokoomuksen piirijärjestöt
Pohjois-Savon vaalipiiri
Uudenmaan Kokoomus

Uudenmaan Kokoomus on Kokoomuksen Uudenmaan vaalipiirin käsittävä piirijärjestö, joka valmistelee Kokoomuksen Uudenmaan vaalipiirin ehdokasasettelun eduskuntavaaleihin. Se on Suomen suurin kokoomuspiiri. 

Kokoomus säilytti paikkamääränsä 2019 eduskuntavaaleissa Uudellamaalla ja sai jälleen yhdeksän kansanedustajaa: Elina Lepomäki, Kai Mykkänen, Pia Kauma, Sari Multala, Heikki Vestman, Mia Laiho, Ruut Sjöblom, Kari Tolvanen ja Pihla Keto-Huovinen.

Elina Lepomäki keräsi 19 292 ääntä Uudeltamaalta, mikä teki hänestä koko Uudenmaan vaalipiirin ääniharavan. Äänimäärä oli koko maan viidenneksi suurin. 

Uudenmaan Kokoomus toimii Uudenmaan vaalipiirin alueella. Vaalipiiri käsittää Uudenmaan kunnat lukuunottematta Helsingin kaupunkia, millä on Helsingin vaalipiiri.

Uudenmaan Kokoomuksen kunnat ovat:
Askolan kunta
Espoon kaupunki
Hangon kaupunki
Hyvinkään kaupunki
Inkoon kunta
Järvenpään kaupunki
Karkkilan kunta
Kauniaisten kaupunki
Keravan kaupunki
Kirkkonummen kunta
Lapinjärven kunta
Lohjan kaupunki
Loviisan kaupunki
Myrskylän kunta
Mäntsälän kunta
Nurmijärven kunta
Pornaisten kunta
Pukkilan kunta
Raaseporin kaupunki
Sipoon kunta
Siuntion kunta
Tuusulan kunta
Vantaan kaupunki
Vihdin kunta

Kansanedustajat 2019
 Pia Kauma
 Mia Laiho
 Elina Lepomäki
 Kari Tolvanen
 Sari Multala
 Kai Mykkänen
 Heikki Vestman
 Ruut Sjöblom
 Pihla Keto-Huovinen

Aikaisempia kansanedustajia 
 Alexander Stubb 2011–2017
 Jyrki Katainen 2011–2014
 Merikukka Forsius 2008–2011
 Eero Lehti 2007–2019
 Outi Mäkelä 2007–2018
 Sanna Lauslahti 2007–2018
 Tapani Mäkinen 2007–2015
 Sauli Niinistö 2007–2011
 Jukka Mäkelä 2007–2010
 Marjo Matikainen-Kallström 2003–2015
 Hanna-Leena Hemming 2003–2011
 Martin Saarikangas 2003–2007
 Raija Vahasalo 1999–2015, 2018–2019
 Leena Harkimo 1999–2003, 2007–2015
 Eero Akaan-Penttilä 1999–2011
 Lasse Virén 1999–2007, 2010–2011
 Juhani Sjöblom 1997–2007
 Markku Markkula 1995–2003
 Matti Aura 1995–1999
 Hanna Markkula-Kivisilta 1991–2003
 Minna Karhunen 1991–1999
 Tuula Linnainmaa 1987–1997
 Kaarina Dromberg 1983–2007
 Martti Tiuri 1983–2003

Katso myös
 Suomen vaalipiirit
 Keskustan Uudenmaan piiri
 Kristillisdemokraattien Uudenmaan piiri
 Uudenmaan Perussuomalaiset
 Uudenmaan Sosialidemokraatit
 Vasemmistoliiton Uudenmaan piirijärjestö
 Uudenmaan Vihreät

Lähteet

Kokoomuksen piirijärjestöt
Uudenmaan vaalipiiri
Perussuomalaisten Varsinais-Suomen piiri

Perussuomalaisten Varsinais-Suomen piiri on Varsinais-Suomen vaalipiirissä toimiva Perussuomalaisten piiriyhdistys. Piirin hallituksen puheenjohtaja on Mikko Kangasoja ja piirisihteeri on Satu Söderström.

Vuoden 2012 kuntavaaleissa Perussuomalaiset sai Varsinais-Suomessa kunnanvaltuustoihin 92 valtuutettua ja oli Varsinais-Suomessa neljänneksi suurin puolue.

Vuoden 2017 kuntavaaleissa Perussuomalaiset sai Varsinais-Suomessa 7,8 % äänistä ja puolue oli Varsinais-Suomessa kuudenneksi suurin puolue kannatuksessa mitattuna.

Vuoden 2021 kuntavaaleissa Perussuomalaiset sai Varsinais-Suomessa 14,8 % kannatuksen ja maakunnan kunnanvaltuustoihin 125 paikkaa. Perussuomalaiset nousivat äänimäärältään kolmanneksi ja paikkamäärältään neljänneksi suurimmaksi puolueeksi maakunnassa.

Eduskuntavaaleissa 2011 Perussuomalaiset oli 18,1 % kannatuksella vaalipiirin kolmanneksi suurin puolue ja sai eduskuntaan Varsinais-Suomen ehdokaslistalta kolme kansanedustajaa: Kike Elomaa, Lauri Heikkilä ja Maria Lohela. Heistä tuli samalla puolueen historian ensimmäiset Varsinais-Suomen vaalipiiristä valitut kansanedustajat.

Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Perussuomalaiset nousi vaalipiirin toiseksi suurimmaksi puolueeksi 19,3 % kannatuksella. PS:n listalta valittiin toiselle kaudelle eduskuntaan Kike Elomaa ja Maria Lohela sekä uutena Ville Tavio. Eduskuntavaalien ehdokasasettelua varten toteutettiin vuonna 2014 koko piirin alueella jäsenäänestys, mutta äänestyksen tulokset olivat lähinnä neuvoa antavia: Tuomas Tähti ja Kari Salminen jätettiin pois ehdokaslistalta, vaikka he olivat vaalipiirissä kymmenen eniten ääniä saaneen joukossa.

Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Perussuomalaiset olivat suurin puolue 19,1 % kannatuksella. Perussuomalaisista valittiin eduskuntaan Ville Tavio, Kike Elomaa ja uusina Mikko Lundén ja Vilhelm Junnila.

Nykyiset kansanedustajat 
Kike Elomaa, Masku
Vilhelm Junnila, Naantali
Mikko Lundén, Salo
Ville Tavio, Turku

Vaalit

Puheenjohtajat 
 Lauri Heikkilä 1996–2011
 Juhani Pilpola 2012–2015
 Janne Aso 2016–2017
 Vilhelm Junnila 2018–2019
 Silvia Koski 2020–2021
 Mikko Kangasoja 2022

Lähteet

Aiheesta muualla
 Perussuomalaisten Varsinais-Suomen piirin verkkosivusto
 Perussuomalaisten Varsinais-Suomen piirin Facebook-sivu

 Perussuomalaiset
Varsinais-Suomi
Erik Seidel

Erik Seidel (s. 6. marraskuuta 1959) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. 

Seidel keskeytti collegen 1970-luvun lopulla ja aloitti uran backgammonammattilaisena. Hän pelasi pääosin New Yorkin Mayfair Clubilla. Las Vegasiin suuntautuneen turnausmatkan jälkeen hän innostui myös pokerista. Vuonna 1985 hän alkoi työskennellä Wall Streetilla osakemarkkinoilla, mutta palasi pokerinpelaajaksi pörssikurssien romahdettua vuonna 1987.

Pokeriura 

Seidelin ensimmäinen merkittävä pokeriturnaus oli vuoden 1988 World Series of Pokerin päätapahtuma. Seidel epäonnistui pelaamassaan yhdeksässä satelliittiturnauksessa ja lopulta osti sisäänpääsyn pääturnaukseen. Hän sijoittui yllättäen toiseksi häviten ainoastaan Johnny Chanille. Turnauksen viimeinen käsi on mukana elokuvassa Rounders - ässä hihassa.

Varhaisesta menestyksestään huolimatta Seidel ei kuitenkaan siirtynyt välittömästi ammattilaiseksi vaan palasi New Yorkin pörssiin. Täysammattilaiseksi hän tuli vuonna 1995, jolloin Seidel vaimoineen muutti Las Vegasiin. 

Seidel on voittanut kaikkiaan kahdeksan WSOP-ranneketta - häntä enemmän voittoja on ainoastaan Phil Hellmuthilla, Johnny Chanilla, Doyle Brunsonilla ja Johnny Mossilla. Hänellä on kaikkiaan 60 WSOP-rahasijaa. Tässä tilastossa hän on neljäntenä.

World Poker Tourilla Seidel voitti Foxwoods Poker Classicin vuonna 2008. Ykköspalkinto oli 992 890 dollaria. Vuoden 2009 Aussie Millionsin pääturnauksessa hän oli toinen. Vuosi 2011 on ollut toistaiseksi Seidelille todellinen menestysvuosi: tammikuun Aussie Millions -turnaussarjassa hän voitti A$ 250,000 Super High Roller No Limit Hold'em -turnauksen ja 2,5 miljoonaa Australian dollaria sekä oli kolmas A$ 100,000 No Limit Hold'em -turnauksessa ansaiten 625 000 Australian dollaria. Helmikuussa hän voitti L.A. Poker Classicin high roller -turnauksen (palkintorahat 144 570 dollaria), maaliskuussa NBC National Heads-Up Championshipin (750 000 dollaria) ja toukokuussa Ninth Annual Five Star World Poker Classicin high roller -turnauksen (1 092 780 dollaria). Lisäksi hän oli maaliskuussa toinen WPT:n Hollywood Poker Openissa ansaiten 155 103 dollaria.

Seidel edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta ennen Pokerin mustaa perjantaita 15.4.2011. Elokuussa 2013 Seidelin pokeriuran turnausansiot ylittivät 17,6 miljoonaa dollaria. Hän on turnausrahatilastoissa 5. menestynein turnauspelaaja.

WSOP-rannekkeet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 
 Musiikkivideo Seidelin menestyksestä

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Vasemmistoliiton Uudenmaan piirijärjestö

Uudenmaan Vasemmistoliitto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Uudenmaan Vasemmistoliitolla on 25 jäsenjärjestöä 20 uusimaalaisessa kunnassa. Piiritoimisto sijaitsee Helsingissä, samassa osoitteessa kuin Vasemmistoliiton puoluetoimisto ja Helsingin Vasemmistoliitto, joka on oma piirijärjestönsä. Vasemmistoliiton listoilta on Vasemmistoliiton Uudenmaan piirijärjestön alueelta valittu 38 kunnanvaltuutettua ja kaksi kansanedustajaa.

Rahoitus 
Uudenmaan Vasemmistoliitto on vastaanottanut puoluerahoitusta Avantisäätiöltä.

Kansanedustajat
 Jussi Saramo (2019–)
 Pia Lohikoski (2019–)
 Jaakko Laakso (1991–2011)
 Suvi-Anne Siimes (1999–2007)
 Pauli Uitto (1990–1991)
 Kari Uotila (1995–2007, 2008–2019)
 Claes Andersson (1990–1999, 2007–2008)
 Marja-Liisa Löyttyjärvi (1990–1991)

Vaalit

Katso myös
 Suomen vaalipiirit
 Keskustan Uudenmaan piiri
 Uudenmaan Kokoomus
 Kristillisdemokraattien Uudenmaan piiri
 Uudenmaan Perussuomalaiset
 Uudenmaan Sosialidemokraatit
 Uudenmaan Vihreät

Lähteet 

Uudenmaan vaalipiiri
Uusimaa
The Historical Illuminatus Chronicles

The Historical Illuminatus Chronicles on kolmen romaanin sarja jonka Robert Anton Wilson kirjoitti yksin lisäykseksi Robert Shean kanssa kirjoittamansa Illuminatus! trilogian yhteyteen.

Kirjoihin kuuluvat The Earth Will Shake (1982) ISBN 1-56184-162-5, Nature's God (1991) ISBN 1-56184-164-1. Kirjoista oli tarkoitus muodostua viiden kirjan sarja, mutta Wilson ei eläessään ehtinyt kirjoittaa kuin kolme. Neljännen nimi piti olla The World Turned Upside Down. 

Sarja käsittelee Illuminatus! trilogian päähahmon, Hagbard Celinen esi-isän Sigismundo Celinen seikkailuja ja harharetkiä valistusajan Euroopan läpi.

Aiheesta muualla
Internet Book List tiedot 
The Earth Will Shake lyhyt katkelma Robert A. Wilsonin sivuilla 
The Widow's Son katkelma @ Robert A. Wilsonin sivuilla 
Wilsonin haastattelu jossa sarja mainitaan 

Tieteiskirjasarjat
Karmiininpunainen merirosvo

Karmiininpunainen merirosvo (The Crimson Pirate) on Robert Siodmakin ohjaama seikkailuelokuva vuodelta 1952. Sen pääosissa esiintyvät Burt Lancaster, Nick Cravat, Eva Bartok ja Leslie Bradley sekä Torin Thatcher. Elokuvan käsikirjoituksen kirjoitti Roland Kibbee. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun Karibiaan, jossa merirosvot kapteeni Vallo ja Ojo seikkailevat.

Elokuvan huumori
Elokuvan erityinen piirre on se, että yletöntä ryppyotsaisuutta vältetään kaiken aikaa; huumori saa kukkia vapaasti, joskaan ohjaaja ei sallinut aivan yletöntä mellastusta.

Lancasterin ja Cravatin sirkustausta pääsee oikeuksiinsa erityisesti alkupuolen taitavaa akrobatiaa tarjoilevassa takaa-ajossa. Yleensäkin sirkusta, hupikeksintöjä ja ristiinpukeutumista hyödynnetään mielikuvituksellisella tavalla. Klovnina ja akrobaattina kunnostautunut Cravat hyödyntää pantomiimikon taitojaan: Ojo on mykkä ja puhuu omatekoista elekieltä mm. köydenpätkästä tekemänsä hirttosilmukkanuken avulla. 

Elokuva on kuuluisa nimenomaan merirosvojen arkkityypeille irvistelystä: puujalka juuttuu kiinni aina pahimpaan paikkaan ja koukkukäsi pyyhkii miltei kohtalokkaasti liikutuksen kyyneleitä silmäkulmasta. Samoin kunnialaukauksiin vastataan kovilla ja linnoituksen muurilla komeasti pukeutuneena seisova lippuviestittäjä muuttuu nokiseksi räsynukeksi, silti sekoamatta viittoilutahdistaan.

Toinen kuuluisa humoristinen yksityiskohta on silmäpuolen perämiehen Pablo Murphyn (Noel Purcell) klassinen keskeytystapa ”Anteeksi nyt vain kapteeni, mutta…”

Monet elokuvan kohtauksista ovat lajityypin klassikoita, joita myös tuoreemmat merirosvoseikkailut, kuten Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous, ovat lainanneet.

Rooleissa
Burt Lancaster - kapteeni Vallo (Karmiininpunainen merirosvo)
Nick Cravat- Ojo
Eva Bartok - Consuelo
Torin Thatcher - Humble Bellows
James Hayter - professori Prudence
Leslie Bradley - paroni Jose Gruda
Margot Grahame - Bianca
Noel Purcell - Pablo Murphy
Frederick Leister - Sebastian
Eliot Makeham - kuvernööri
Frank Pettingell - eversti
Dana Wynter - La Signorita
Christopher Lee - Joseph

Aiheesta muualla
ELONET-tietokanta
EOFFTV 

Vuoden 1952 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Merirosvoelokuvat
Robert Siodmakin ohjaamat elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Erick Lindgren

Erick Lindgren (s. 11. elokuuta 1976, Burney, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Ennen pokeriuraansa hän toimi blackjack-jakajana pohjoiskalifornialaisella kasinolla.

Lindgren voitti ensimmäisen merkittävän turnauksensa Bellagiossa (Bellagio Five Diamond Poker Classic) joulukuussa 2002. Tätä seurasi vuonna 2003 World Poker Tourin finaalipöydät Party Poker Million II -risteilyllä maaliskuussa, Pariisin kesäturnauksessa heinäkuussa sekä puolen miljoonan dollarin arvoinen voitto Ultimatebet.com Poker Classic II -kisassa lokakuussa. Maaliskuussa 2004 Lindgren voitti WPT:n PartyPoker.com Million III Limit Hold'em -risteilyn miljoonan dollarin ykköspalkinnon. Finaalipöydässä kakkoseksi jäi Daniel Negreanu.

Tammikuussa 2005 Lindgren oli toinen Atlantic Cityssä järjestetyssä World Series of Pokerin oheisturnauksessa. Kuukautta myöhemmin hän oli viides WPT:n L.A. Poker Classicissa ja vain viikko sen jälkeen Lindgren voitti Professional Poker Tourin turnauksen Commercen kasinolla Los Angelesissa.

Tammikuussa 2006 Lindgren oli jälleen WPT:n finaalipöydässä ja sijoittui kolmanneksi Borgata Winter Poker Openissa. Kesäkuussa järjestetyssä FullTiltPoker.net Poker Pro Showdown -tapahtumassa hän voitti Mike Matusowin, Clonie Gowenin, Erik Seidelin, John Juandan, Chris Fergusonin ja Phil Iveyn sekä 600 000 dollarin ykköspalkinnon. WSOP:ssa Lindgren saavutti toistaiseksi parhaan sijoituksensa heinäkuussa 2006 oltuaan 5 000 dollarin shorthanded no limit texas hold'em -turnauksessa toinen.

Tammikuussa 2007 Erick Lindgren voitti Aussie Millions -tapahtuman $100,000 Hold'em Event -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli miljoona Australian dollaria.

Vuoden 2008 World Series of Pokerissa Lindgren voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa 5 000 dollarin mixed hold'em -turnauksessa. Ykköspalkinnon arvo oli 374 505 dollaria. Lindgren voitti myös "vuoden pelaaja" -tittelin. Hän oli myös arvostetussa 50000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa kolmas ansaiten 781 440 dollaria. Kolmannen finaalipöytänsä vuoden 2008 WSOP:ssa Lindgren saavutti 5 000 dollarin no limit 2-7 draw lowball -turnauksessa, jossa hän oli neljäs.

Lindgren edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta ja hän oli "Team Full Tiltin" -jäsen. Hänen lempinimensä on "Edog". Heinäkuussa 2018 Lindgrenin pokeriuran turnausansiot ylittivät 10,5 miljoonaa dollaria.

Yksityiselämä 

Vuonna 2011 Lindgren meni naimisiin pokeriammattilainen Erica Schoenbergin kanssa. Parilla on yksi lapsi. Lindgren ja Schoenberg erosivat maaliskuussa 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Real Live Thing

Real Live Thing on suomalaisen rock-yhtye Kingston Wallin vuonna 2005 postuumisti julkaistu livealbumi. Se sisältää yhtyeen live-esiintymisiä vuosien varrelta. Albumin tiimoilta julkaistiin kappaleen ”With My Mind” musiikkivideo liveversiona, jossa näytettiin yhtyeen live-esiintymisiä. Albumin tuotti basisti Jukka Jylli. Albumi nousi Suomen viralliselle albumilistalle sijalle 8, mikä on Kingston Wallin paras albumilistasijoitus.

Svart Records julkaisi albumista 5LP-painoksen 21. lokakuuta 2016.

Kappaleet

Kokoonpano
Petri Walli – kitara, laulu
Jukka Jylli – basso
Sami Kuoppamäki – rummut

Arviot 
 Soundi:

Lähteet

Vuoden 2005 konserttitallenteet
Kingston Wallin albumit
Kaarinan Pojat

Kaarinan Pojat (KaaPo) on vuonna 1958 perustettu kaarinalainen jalkapalloseura. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kakkosessa. Seura valittiin Suomen Urheilugaalassa 18.1.2018 vuoden 2017 urheiluseuraksi.

KaaPon miehet ovat pelanneet parhaimmillaan Kakkosessa kausina 1992–1993 ja 1995–2010, sekä jälleen vuonna 2015 ja 2018. Vuonna 2014 joukkue voitti Suomen Regions’ Cupin. Joukkue voitti Suomen Regions' Cupin uudelleen vuonna 2017 ja sai näin paikan kauden 2018/2019 UEFA Regions' Cupiin.  

KaaPolla on junioritoimintaa sekä poikien että tyttöjen puolella. Sen poikajuniorit ovat päässeet muutamaan otteeseen mitalisijoille SM-tasolla. Vuonna 1995 seuran B-juniorit saavuttivat SM-pronssia. Vuonna 2011 puolestaan sen C15-juniorit voittivat Kai Pahlman -turnauksen, jossa pelataan ikäluokan Suomen mestaruudesta. KaaPo on myös junioriseura FC Kaarinan perustajajäsen yhdessä Littoisten Työväen Urheilijoiden, Piikkiön Palloseuran ja Kaarinan Nappuloiden kanssa. Se on saavuttanut SM-hopeaa B-junioreissa 2012 ja SM-pronssia A-junioreissa 2013. 

Tunnetuimpia KaaPon kasvatteja ovat muun muassa Magnus Bahne, Janne Henriksson ja Niklas Blomqvist sekä Juliette Kemppi.

Kaarinan Poikien futsal-joukkue on pelannut yhden kauden Futsal-liigassa.

Valmentajia 
 1994–1997 Göran Enckelman
 1998–1999, 2001–2002 Pasi Läpinen
 2000 Juha Lipponen ja Pasi Läpinen
 2003–2004 Timo Aaltonen
 2005 Veijo Wahlsten
 2006–2009 Jarkko Tallqvist ja Juho Kirjonen 
 2010 Akusti Salonen
 2011–2012 Jussi Pajuniemi
 2013–2015 Timo Jalo
 2016– Tomi Kivikoski

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran sivusto

Kaarinalaiset urheiluseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1958 perustetut urheiluseurat
PDFCreator

PDFCreator on avoimen lähdekoodin ohjelma, jonka avulla mistä tahansa Windows-ohjelmasta käsin voidaan luoda PDF-tiedostoja. PDFCreator asentuu Windowsiin tulostimeksi. PDFCreator mahdollistaa myös PDF-tulostusasetusten tarkemman säädön.

PDFCreatorin varsinainen PDF-tuotto-osuus pohjautuu Ghostscript-ohjelmaan.

Virus ja mainosohjelmistot
Versiosta 0.9.7 lähtien PDFCreatorin asennuksen mukana on automaattisesti asennettu vahingollisia ohjelmia tietokoneelle, ellei käyttäjä niitä erikseen kieltänyt asentumasta.

Ensimmäinen ohjelman mukaan lisätty mainosohjelma oli  PDFForge toolbar-niminen nettiselaimen lisäosa, joka kaappasi selaimen hakutoiminnot. Vuonna 2012 PDFForge toolbar korvattiin MyStart toolbarilla ja myöhemmin samana vuonna SweetIM toolbarilla.

Vuosien 2012-2013 aikana asennuksen mukana tarttuvia ohjelmia ovat olleet AVG Security Toolbar, iClaro Search, Entrusted Toolbar ja Amazonin IE toolbar.

Menestyminen
OpenCD-projekti palkitsi PDFCreatorin parhaana ilmaisena PDF-luontiohjelana Windows-alustalla vuonna 2007. InfoWorld-lehden testeissä PDFCreator palkittiin parhaana vapaan lähdekoodin ohjelmana PDF-luontiohjelmien kategoriassa vuonna 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PDFCreator

Vapaat ohjelmistot
Barry Greenstein

Barry Greenstein (s. 30. joulukuuta 1954, Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.

Greenstein valmistui Bogan High Schoolista ja suoritti sitten alemman korkeakoulututkinnon tietojenkäsittelytieteestä Illinoisin Urbana-Champaignin yliopistossa (University of Illinois at Urbana-Champaign). Hän luki itseään tohtoriksi matematiikasta, mutta lopetti opintonsa ennen väitöskirjan valmistumista. 

Barry Greenstein työskenteli Symantecilla kunnes jäi eläkkeelle 36-vuotiaana vuonna 1991 ja siirtyi kokopäiväiseksi pokerinpelaajaksi.

Pokeriura 

Greenstein on urallaan voittanut kolme World Series of Pokerin (WSOP) ranneketta ja kolme World Poker Tourin turnausta (näistä kaksi kutsukilpailuista). WSOP:n pääturnauksessa hän on parhaimmillaan ollut 22. (vuonna 1992).

Tärkeimmät turnausvoitot 

Greenstein tunnetaan siitä, että hän lahjoittaa turnausvoittojaan hyväntekeväisyyteen, usein Children, Incorporated -järjestölle. Toisinaan häntä kutsutaankin "Pokerin Robin Hoodiksi". Elantonsa Greenstein ansaitsee käteispelipöydissä ollen vakiopelaaja Bellagion kasinon suurten limiittien "The Big Gamessa".

Barry Greenstein on ollut mukana GSN:n pokeriohjelman High Stakes Poker kolmella ensimmäisellä ja viidennellä tuotantokaudella. Ensimmäisen kauden viidennen jakson viimeisessä kädessä Greenstein hävisi yhden kaikkien aikojen isommista poteista High Stakes Pokerissa, 361 800 dollaria, Sam Farhalle. Greensteinin lähtökätenä oli ässäpari, Farhalla kuningaspari. Korotusten jälkeen molemmat menivät all-in ennen floppia. Flopista tullut kuningas toi Farhalle voiton. Greenstein edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta.

Greensteinin pokeriuran turnausansiot ylittivät marraskuussa 2012 7,7 miljoonaa dollaria.

Kirjallisuutta

Lähde

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Yhdysvaltalaiset hyväntekeväisyyden harjoittajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Kemiallinen potentiaali

Kemiallinen potentiaali (symboli µ) kuvaa yhdisteen osaslajiin sitoutunutta Gibbsin energian määrää. Matemaattisesti µ määritellään Gibbsin energian osittaisderivaattana ja ainemäärän suhteen eli kemiallinen potentiaali on partiaalinen moolisuure:

missä  on systeemin Gibbsin energian muutos ja  osaslajin ainemäärän muutos, kun lämpötila T, paine p ja muut ainemäärät ovat vakioita.

Mikäli yhdiste (systeemi) sisältää ioneja ja Gibbsin energiaan on sisällytetty yhdisteen sähköstaattinen energia määrittelee yo. yhtälö ionin sähkökemiallisen potentiaalin.

Termodynamiikka
Humberto Brenes

Humberto Brenes (s. 8. toukokuuta 1951) on costaricalainen pokeriammattilainen ja liikemies.

Brenes aloitti korttipeliuransa pelaamalla baccaratia, mutta siirtyi myöhemmin pokeriin. Hän aloitti turnauspelaamisen vuonna 1974. Brenes on voittanut kaksi World Series of Poker -ranneketta ja selvinnyt World Poker Tourin finaalipöytään kolmesti. Brenesin WSOP-rannekkeet tulivat vuonna 2003 limit Texas hold 'em ja pot limit Omaha -turnauksista. Yhdessä Phil Hellmuthin kanssa hänellä oli eniten rahasijoja (kahdeksan) WSOP-turnauksissa vuonna 2006. Brenesillä on kuudenneksi eniten rahasijoja WSOP-turnauksista.

Brenes voitti Jack Binion 2002 World Poker Openin vuonna 2002. Hän löi lopussa Erik Seidelin ja ansaitsi voitollaan 502 640 dollaria. Joulukuussa 2008 hän voitti Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classicin 2 500 dollarin texas-turnauksen.

Brenes tunnetaan lempinimellä "The Shark" (hai) ja hänellä on yleensä pokeripöydässä mukana maskottina ja kortinsuojelijana haiaiheisia leluja. Pelatessaan Brenes pitää dramaattisesta, huomiota herättävästä esiintymisestä.

Brenes edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta. Hänen kaksi veljeään, Alex ja Erick Brenes, ovat molemmat World Poker Tour -voittajia. Tammikuussa 2010 Humberto Brenesin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,5 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Team PokerStarsin profiili 
 WPT:n profiili
 

Costaricalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
EV Zug

EV Zug on sveitsiläinen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Zug. Se pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa. EV Zug on perustettu 1967 ja sen kotiareenana toimii Bossard Arena. EV Zug:in joukkueen värit ovat sininen ja valkoinen. EV Zug on onnistunut kolme kertaa voittamaan Nationalliga A:n mestaruuden, vuonna 1998, 2021 ja 2022.

Doug Shedden oli joukkueen päävalmentajana 2008–2014, apunaan Waltteri Immonen.
Suomalaisista joukkueessa ovat pelanneet mm. Jussi Markkanen (2009–2013) ja Josef Boumedienne.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Dan Tangnes 
 Apuvalmentaja: Niklas Gällstedt 
 Apuvalmentaja: Josh Holden 
 Maalivahtivalmentaja: Simon Pfister 
 Huoltopäällikkö: Marcel Bausch 
 Huoltopäällikkö: Robert Flahiff 
 Puheenjohtaja: Hans-Peter Strebel 
 Toimitusjohtaja: Reto Kläy 
 Apulaistoimitusjohtaja: Roland Schmid 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Patrick Lengwiler 
 Pelaajakehitysjohtaja: Ted Suihkonen 

Lähde: EliteProspects

Kuuluisia pelaajia

 Patrick Fischer (Phoenix Coyotes)
 Claude Lemieux
 Kevin Todd
 Niko Kapanen
 Wes Walz
 Josh Holden
 Glen Metropolit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joukkueen kotisivu

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Zugin urheilu
Vuonna 1967 perustetut urheiluseurat
Zeved habat

Zeved habat (זֶבֶד הַבָּת) on rituaali, jossa juutalaistytöille annetaan nimi. Rituaali vastaa poikien berit milaa, vaikkakin ilman ympärileikkausta.

Juutalaisuus
Pidjon haben

Pidjon haben eli suomeksi pojan lunastus on juutalainen rituaali, joka liittyy esikoispojan syntymään. Rituaalissa esikoispojan isä symbolisesti lunastaa poikansa kohen-pappissukuun kuuluvalta henkilöltä.<ref name="aish"  Seremonia toimitetaan, kun lapsi on kuukauden ikäinen. Se perustuu Tooran kertomukseen siitä, kuinka Jumala valitsi aluksi esikoispojat palvelukseensa, mutta kultaisen vasikan synnin seurauksena tämä tehtävä siirtyi Leevin sukuun kuuluville miehille. Tästä syystä jos jompikumpi vanhemmista kuuluu Leevin sukuun, eli on joko kohenin tai  leeviläisen lapsi, seremoniaa ei toimiteta. .

Käytännössä seremonian kulku on yksinkertainen: kohen-pappissukuun kuuluva henkilö eli kohen kysyy isältä, haluaako hän lunastaa poikansa, ja isä vastaa myöntävästi ja antaa kohenille viisi hopeakolikkoa. Tämän lisäksi molemmat lausuvat siunauksia ja rukouksia. On tapana tuoda lapsi kohenille tarjottimella, jolla on koruja, arvostuksen osoituksena tätä rituaalia kohtaan. Seremonian jälkeen syödään juhla-ateria. Tämä seremonia on edelleen käytössä ortodoksi- ja konservatiivijuutalaisten keskuudessa.

Lähteet 

Juutalaisuus
Upšerin

Upšerin (jiddiš: אפשערן, vrt. saksan auf scheren) on juutalainen hasidista alkuperää oleva juhla, jossa poikien hiukset leikataan näiden saavuttaessa kolmen vuoden iän.

Aiheesta muualla 

 lubavitch.fi: Upšerin 

Juutalaisuus
Adnan Menderes

Adnan Menderes (1899 – 17. syyskuuta 1961) oli turkkilainen poliitikko ja Turkin pääministeri vuosina 1950–1960. Menderes tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan ja hirtettiin.

Varhaisvuodet ja ura 
Menderes oli syntynyt Aydinissa vuonna 1899 varakkaan krimin tataaritaustaisen maanomistajan poikana. Käytyään kansakoulun Menderes jatkoi opiskeluja Izmirin amerikkalaisessa opistossa. Hän suoritti oikeustieteen tutkinnon Ankaran yliopistossa. Menderes muodosti lyhytaikaiseksi jääneen ”Sorbest Firk”  -puolueen (vapaa puolue) Aydinissa. Puolueen tultua kielletyksi, Menderes liittyi Tasavaltaiseen Kansan puolueeseen  ja valittiin Aydinin edustajaksi 1931. Hänet erotettiin puolueesta kahden muun oppositiojäsenen kanssa. Menderes muodosti ensimmäisen laillisen oppositiopuolueen, demokraattisen puolueen 7. tammikuuta 1946 muun muassa Celal Bayarin kanssa.

Pääministerinä 
Demokraattipuolue DP tuli valtaan 14. toukokuuta 1950 pidettyjen vaalien jälkeen, Bayarista tuli presidentti ja Menderesista pääministeri; vuonna 1955 hän alkoi toimia myös ulkoministerinä. Turkki liittyi Natoon vuonna 1952. Kymmenen vuotta kestäneen pääministerikauden aikana Turkin sisä- ja ulkopolitiikassa tapahtui suuria muutoksia. Teollistuminen ja kaupungistuminen alkoi Turkissa. Maatalous koneellistui, liikenne, energia, terveydenhoito ja vakuutus- ja pankkitoiminta järjestäytyivät. Menderes oli järjestämässä Istanbulin pogromia kreikkalaista vähemmistöä vastaan 6–7. syyskuuta 1955. Vuonna 1959 Menderes selviytyi lento-onnettomuudesta. 

Menderes suhtautui myönteisesti perinteiseen islamilaiseen elämäntyyliin ja hänen aikanaan Turkissa avattiin tuhansia uusia moskeijoita. Menders kampanjoi vuoden  1950 vaaleissa aikaisemmin kielletyn arabiankielisen rukouskutsun laillistamisen puolesta. Menders korvasi myös İsmet İnönün kuvat turkkilaisista seteleistä ja postimerkeistä  Atatürkin kuvilla, jotka Inönü oli poistanut vuonna 1938. Menderes ehdotti eräissä puheissaan Turkin parlamentissa, että se voisi halutessaan palauttaa takaisin kalifaatin aseman, jonka se oli kumonnut 1920-luvulla. Menderesin vastustajat kritisoivat häntä uskonnolla politikoimisella.  

Menderes hoiti suhteita muslimimaihin aktiivisemmin kuin edeltäjänsä. Tekniikan ja elintarvikkeiden tuonti lisääntyi ja taloudellinen riippuvuus lännestä tuli kasvoi. Suuret taloudelliset hankkeet vaativat paljon pääomaa ja hinnat nousivat inflaation nopeutuessa ja teollisuuden tuottavuus laski. Oppositio voimistui ja Menderes joutui turvautumaan tiukkaan lehdistönsensuuriin ja toimittajien vangitsemisiin. Opiskelijat aloittivat mielenosoitukset huhtikuussa 1960, Menderes turvautui sotilaiden ja väkivallan käyttöön mielenosoitusten rauhoittamiseksi. Menderes julisti Turkkiin poikkeustilan, tämän jälkeen tapahtui sotilasvallankaappaus 27. toukokuuta 1960. Menderesiä syytettiin perustuslain rikkomisesta, hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin hirttämällä 17. syyskuuta 1961 İmralıin saarella.

Turkin pääministerit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Teloitetut
Sudet (urheiluseura)

Sudet on kouvolalainen urheiluseura, jolla on toimintaa jalkapallossa ja salibandyssä. Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelaa Kaakon Kolmosessa ja naiset Ykkösessä. Salibandyssä miehet pelaavat II-divisioonassa. Historiassaan seura on saavuttanut Suomen-mestaruuksia jalkapallossa ja jääpallossa.

Historia 
Sudet perustettiin alun perin Viipurissa 13. joulukuuta 1912 nimellä Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura. Nimi vaihtui Wiipurin Susiksi vuonna 1924. Seura muutti Helsinkiin 1940 ja vuonna 1950 seurasta tuli Sudet ry. Kouvolaan seura muutti 1962.

Vietettyään hiljaiseloa lähes koko 1990-luvun Sudet aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2001 jalkapalloseura FC Kouvolan ja salibandyseura Kymen Salibandyn siirtyessä vanhan perinteikkään nimen alle.

Jalkapallo 

Jalkapallossa Sudet voittivat ensimmäisen, ja toistaiseksi ainoan, mestaruutensa 28. heinäkuuta 1940. Lisäksi hopeaa on tullut kerran 1942 ja pronssia neljästi. Yhteensä seuralla on 15 kautta pääsarjatasolla, ja se on maratontaulukon sijalla 25 (pudotuspelit mukaan lukien).

Jääpallo 

Seura panosti ensimmäisinä vuosinaan jääpalloon ja voitti vuodesta 1914 eteenpäin kuusi perättäistä Suomen-mestaruutta. Kaiken kaikkiaan seuralla on 14 mestaruutta.

Keväällä 2013 Lappeenrannassa perustettiin uusi Susien nimeä kantava jääpallon erikoisseura Wiipurin Sudet.

Salibandy 
Sudet SB Miesten edustus pelasi pitkään II-divisioonaa mutta kaudella 2019-20 kausi jouduttiin päättämään kesken, Koronaviruspandemian vuoksi. Sudet sattuivat olemaan runkosarjan ykköspaikalla ja näin sai suoran paikan vasta perustettuun uuteen Suomisarjaan. Kotipelit Sudet pelaa Jatke Areenalla. Vuoden 2018 alussa Sudet SB on Suomen kahdenneksikymmeneksi suurin salibandyseura 536 lisenssipelaajallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivu
Heikki Somppi: Susien tarina 1912-2012

Kouvolalaiset urheiluseurat
Viipurilaiset urheiluseurat
Vuonna 1912 perustetut urheiluseurat
Tuomiopäivän kello

Tuomiopäivän kello () on Chicagon yliopistossa sijaitseva symbolinen kellotaulu, jota Bulletin of the Atomic Scientistin johtokunta on ylläpitänyt vuodesta 1947. Kellon aika kuvastaa ihmiskunnalle kohtalokkaan ydinsodan tai jonkin muun ihmisten aiheuttavan maailmanlaajuisen tuhon läheisyyttä: kellotaulun minuuttiviisari on vuosien saatossa ollut jossain kohtaa keskiyötä lähintä varttia. Kellon ajassa keskiyö kuvastaa ihmiskunnan tuhoutumista maailman laajuisen katastrofin seurauksena.

Päätöksen kellon siirtämisestä tekee ryhmä tutkijoita ja ajattelijoita. Ryhmään kuuluu vuonna 2017 muun muassa 15 Nobel-palkittua tieteilijää.

Tuomiopäivän kellon ylläpitäjät päivittävät kellon aikaa aina merkittävien ydinsodan mahdollisuuteen vaikuttavien maailmanpoliittisten muutosten jälkeen. Viimeksi kellon aikaa muutettiin tammikuussa 2020, jolloin sitä siirrettiin kahdellakymmenellä sekunnilla lähemmäs keskiyötä, näyttämään aikaa 23.58.20 eli 100 sekuntia vaille keskiyön. Kellon siirtämisen syiksi ryhmä mainitsee, että kansainvälinen turvallisuustilanne on huolestuttava myös siksi, että maailman johtajat ovat antaneet uhkia hillitsevien poliittisten rakenteiden heikentyä. Esimerkkeinä huolta aiheuttavista asioista mainittiin Iranin ja Pohjois-Korean toistaiseksi ratkaisemattomat ydinasetilanteet sekä se, että konkreettiset toimet ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ovat olleet juhlavista puheista huolimatta riittämättömiä. Tiedotteessa mainittiin myös muun muassa hallitusten harjoittamat disinformaatiokampanjat.

Ajan muutokset 

Kello otettiin käyttöön kylmän sodan aikana 1. kesäkuuta 1947, ja aluksi se näytti aikaa 23.53. Tämän jälkeen kellon aikaa on siirretty yhteensä 23 kertaa (katso kuvaaja), muun muassa Neuvostoliiton ensimmäisen ydinkokeen jälkeen vuonna 1949 (aikaan 23.57), Osittaisen ydinkoekieltosopimuksen jälkeen vuonna 1963 (23.48), asevarustelun kiihtyessä Ronald Reaganin hallintokaudella vuonna 1984 (23.57) ja START-sopimuksen solmimisen jälkeen vuonna 1991 (23.43).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Bulletin of the Atomic Scientists
 CBS News - Doomsday clock moves two minutes closer to midnight

Ydinsota
Yksittäiset kellot
Chicago
Tower Bridge

Tower Bridge on Thames-joen ylittävä läppäsilta Lontoossa Towerin linnoituksen itäpuolella. Sen on suunnitellut Lontoon kaupunginarkkitehti Horace Jones. Käytännön rakentamisesta vastasivat insinööri John Wolfe-Barry sekä arkkitehti George D. Stevenson. Sillan runko rakennettiin tuolloin uudesta materiaalista, teräksestä. Tornien pääasiallisin rakennusmateriaali on muotoon hiotut graniittilohkareet.

Lontoon kasvaessa vanhat sillat olivat ruuhkaantuneet pahoin. Niinpä uuden sillan rakentamisesta päätettiin parlamentissa vuonna 1885. Suunnittelun eräänä lähtökohtana oli, että – rakennusaikaisesta – modernista tekniikasta huolimatta sen tuli ulkoisesti muistuttaa Towerin linnaa. Sillan rakennustyöt alkoivat 21. kesäkuuta 1886 ja käyttöön se vihittiin 30. kesäkuuta 1894. Sillassa on kaksi tornia ja kaksoisläppäsilta, jonka ali isot laivat pääsevät, kun läpät nostetaan ylös. Tower Bridge kuuluu myös Lontoon nähtävyyksiin.

Sillan rakennusaikana Lontoon satama sijaitsi vielä suurelta osin Tower Bridgen ja London Bridgen välissä. Joen suulta Tower Bridgen kohdalle saakka laivat pääsevät esteettömästi, koska sillä osuudella Thames-joen yli ei ole siltoja, ainoastaan joen alittavia tunneleita. Sillan ulkoasu suunniteltiin keskiajan tyyliseksi, mutta rakennusvaiheessa siitä tehtiin koristeellisempaa viktoriaanista uusgotiikkaa edustava.

Sillan nostomekanismi on alkuperäinen, vuonna 1894 rakennettu.

Lähteet

Aiheesta muualla
The Tower Bridge Exhibition

Riippusillat
Lontoon nähtävyydet
Lontoon sillat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tieliikennesillat
Mega Man 5

Mega Man 5 on Capcomin julkaisema tasohyppelypeli Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1992. Uusi lisäys peliin ovat kirjaimet, jotka kerättyään pelaaja saa Beat-nimisen linnun arsenaaliinsa. Kirjaimet muodostavat sanan: MEGAMAN V. Lisäksi peli esitteli uudenlaisen esineen, Megatankin, joka lataa kaikkien aseiden ja Mega Manin energiat. Peli jäi viimeiseksi virallisesti Nintendo Entertainment Systemille PAL-versiona julkaistuksi Mega Man-peliksi.

Tarina 

Vuonna 20XX voittoisa robottiarmeija tekee kaikkensa tuhotakseen maailman. Mega Man näkee Proto Manin kaappaavan tri Lightin ja arvelee Proto Manin olevan vastuussa roboteista. Todellisuudessa kyseessä oli tri Wilyn rakentama klooni Proto Manista. Wilyllä on jälleen kerran maailmanvalloitus tähtäimessään. Mega Man uskoo Proto Manin kääntyneen häntä vastaan jostakin syystä, kunnes aito Proto Man paljastaa klooninsa todellisen henkilöllisyyden sekä Wilyn aikeet.

Aiheesta muualla 
 
 Mega Man 5 MMHP.net-sivustolla 

Tasohyppelyt
5
Nintendo Entertainment System -pelit
Vuoden 1992 videopelit
Hilarie Burton

Hilarie Ross Burton (s. 1. heinäkuuta 1982 Sterling Park, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Peyton Sawyerina televisiosarjassa Tunteet pelissä. Burton on myös toiminut VJ:nä MTV:llä.

Burton on seurustellut vuodesta 2009 lähtien näyttelijä Jeffrey Dean Morganin kanssa. Parilla on maaliskuussa 2010 syntynyt poika.. Vuonna 2018 pari sai tytön, ja he menivät naimisiin vuonna 2019.

Filmografia

Dawson’s Creek (2002) – VJ (Jakso 512)
Our Very Own (2005) – Bobbie Chester
Normal Adolescent Behavior (2007) – Ryan
The List (2007) – Jo Johnston
Solstice (2008) – Alicia
Tunteet pelissä (One Tree Hill) – Peyton Sawyer (94 jaksoa 2003–2008)
Mehiläisten salaisuudet (The Secret Life of Bees, 2008) – Deborah Owens
Kovat kaulassa (White Collar) – Sara Ellis (25 jaksoa 2010–2013)
Extant – Anna Schaefer (6 jaksoa 2015)

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 Hilarie France – ranskalainen fanisivusto 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Channel 4

Channel 4 on brittiläinen julkisen palvelun televisiokanava. Termillä "Channel 4" voidaan viitata myös kanavan omistavaan yhtiöön eli Channel Four Television Corporation.

Kanava sai alkunsa parlamentin aloitteesta, ja se aloitti säännölliset lähetykset 2. marraskuuta 1982. Päivää aikaisemmin 1. marraskuuta Channel 4:n sisarkanava S4C (Sianel Pedwar Cymru, suom. Walesin neljäs kanava) aloitti lähetyksensä yksinomaan Walesissa yhteistyössä BBC:n kanssa. S4C:n ohjelmat lähetettiin pääosin kymrin kielellä. S4C vei Channel 4:n kanavapaikan, minkä vuoksi Channel 4 ei näkynyt Walesissa 30 vuoteen. Channel 4:n suurimmat kilpailijat ovat toinen pitkäikäinen julkisen palvelun kanava BBC sekä sen kaupallinen kilpailija ITV.

Vaikka Channel 4 onkin julkisessa omistuksessa oleva julkisen palvelun kanava, sitä ei rahoiteta televisiomaksuilla tai verovaroista, vaan kaikki sen toiminnot rahoitetaan mainoksilla.

Vuodesta 1993 lähtien Channel 4 on esittänyt ”vaihtoehtoisen joulutervehdyksen” kuningattaren puheelle. Ensimmäisen joulupuheen piti gayikoni Quentin Crisp. Myöhempiä joulutervehdyksiä ovat esittäneet muun muassa Jesse Jackson, Ali G, koomikko Rory Bremner (esitti prinsessa Dianaa), Brigitte Bardot, Sharon Osbourne, Jamie Oliver ja Marge Simpson. Vuonna 2007 tervehdyksen esitti Afganistanissa vammautunut vääpeli Andrew Stockton ja vuonna 2008 Iranin presidentti Mahmud Ahmadinežad.

Ohjelmistoa 
 Big Brother (2000–2010)
 Hollyoaks
 Deal or No Deal (2005–2016)
 Fifteen-to-One (1990–2003, 2014–2019)
 Kovan onnen kundi
 Ruma Betty
 Tuho-osasto
 Vikatikki
 Uutisohjelma: Channel 4 News

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
Konstantin Juon

Konstantin Fjodorovitš Juon (; 24. lokakuuta (J: 12. lokakuuta) 1875 Moskova – 11. huhtikuuta 1958 Moskova) oli venäläinen impressionistinen taidemaalari, lavastaja ja taiteenopettaja.

Juon syntyi sveitsiläis-venäläiseen pankkivirkailijaperheeseen. Hänen vanhempi veljensä Paul Juon oli merkittävä säveltäjä. Konstantin Juon opiskeli vuosina 1892–1898 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, missä opettajina toimivat muun muassa Abram Arhipov, Konstantin Savitski, Konstantin Korovin ja N. A. Kasatkin. Sen jälkeen hän otti yksityistunteja Valentin Serovin oppilaana. Ulkomailla hän tutustui Camille Pissarroon ja muihin impressionisteihin.

Juon oli perustamassa Venäjän taiteilijaliitoa vuonna 1903. Vallankumouksen jälkeen hänestä tuli Venäjän vallankumoustaiteilijoiden jäsen 1925. Vuosina 1948–1950 hän toimi Neuvostoliiton taideakatemian taiteen teorian ja historian tiedeinstituutin johtajana. Kommunistisen puolueen jäseneksi hän tuli 1951. Vuosina 1922–1955 hän toimi Vasili Surikoville nimetyn Moskovan taideinstituutin professorina. Vuodesta 1957 hän oli Neuvostoliiton taiteilijaliiton pääsihteeri. Töistään Juon muun muassa sai Stalinin palkinnon 1943 sekä Leninin kunniamerkin.

Juonin taide 
Alkuvuosina Konstantin Juon maalasi perinteisiä venäläisiä maalaismaisemia ja muinaisvenäläistä arkkitehtuuria omintakeiseen tyyliin. Vallankumouksen jälkeen hän siirtyi avantgardistiseen suuntaan ja julisti teoksillaan uutta maailmaa ja universumia. Silloin hän kuvasi myös vallankumousparaateja ja teollistumista. Myöhemmin hän palasi jälleen enemmän juurilleen. Hänen erityispiirteenään oli jopa dekoratiivinen koristeellisuus yhdistettynä tendenssiin hävittää henkilöiltä yksilölliset piirteet. Hänen teostensa runsaat yksityiskohdat ovat aina pelkistettyjä. Kaikkia teoksia läpi hänen elämänsä sävyttää lähes luonnoton valoisuus.

Aiheesta muualla

Esimerkki Juonin maalaustyylistä
Elämäkertaa venäjäksi 
Живопись 20-30 годов, 1991 (toim. Manin-Muratov-Roštšin), ISBN 5-7370-0127-X
Третьяков Н., К.Ф.Юон 1957

Venäläiset taidemaalarit
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Tuulen puolella

Tuulen puolella on yksi Leena Lehtolaisen kirjoittamista Maria Kallio -rikosromaaneista. Tammen kustantama kirja julkaistiin alun perin vuonna 1998. 

Tuulen puolella on käännetty useille kielille.

Juoni

Kirjassa Espoon poliisin väkivaltajaoksen päälliköksi palannut Maria Kallio tutkii kahta kuolemaa. Ensin kuolee hänen entinen seurustelukumppaninsa, ornitologian harrastaja Harri Immonen. Aluksi hänen uskotaan vain liukastuneen ja pudonneen sen vuoksi kalliolta. 

Tasan vuoden kuluttua ekomaaliyhtiö Merivaara Oy:n toimitusjohtaja Juha Merivaara kuolee väkivaltaisesti samalla paikalla Rödskärin kallioilla. Kuolinsyyksi epäillään aluksi sydänkohtausta, joita Merivaaralla oli esiintynyt aiemminkin. Pian kuolema kuitenkin paljastuu henkirikokseksi. 

Käy ilmi, että Merivaara on murhannut Harrin tämän päästyä selville hänen hämäristä liiketoimistaan. Lisäksi selviää, että innokas merenkävijä Mikael "Mikke" Sjöberg tappoi Merivaaran pikaistuksissaan tämän tunnustettua murhan hänelle. Merivaara oli uhannut velipuoltaan Mikkeä samalla kohtalolla kuin Harria. Mikke katuu tekoaan heti, kun tajuaa Merivaaran kuolleen. Hän on lähellä tehdä itsemurhan, mutta tämä onnistutaan estämään.

Merivaara ei romaanin kuluessa osoita katumusta Harrin surmasta. Hän jopa vihjailee tämän tehneen itsemurhan. Eräs sivujuonne on Maria Kallion poliisikollega Pertti Strömin itsemurha Espoon Olarissa.

Lähteet 
 http://www.leenalehtolainen.net/tuulen_puolella.htm

Leena Lehtolaisen teokset
Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 1998 kirjat
Kristuksen kirkkolaki

Kristuksen kirkkolaiksi kutsutaan Jeesuksen opetusta, joka löytyy Matteuksen evankeliumista 18:15-18: 

Vanhoillislestadiolaisuudessa Kristuksen kirkkolakia on käytetty teologisena perusteluna hoitokokouksille. Kristuksen kirkkolain vaikuttimena on ajateltu olevan Hyvän Paimenen rakkaus, joka ei säästele vaivojaan lähtiessään etsimään omille kadottaville teilleen eksynyttä lammasta.

Katso myös 
 Avainten valta

Lähteet 

Uusi testamentti
Vanhoillislestadiolaisuus
Butyyliakrylaatti

Butyyliakrylaatti on väritön, pistävän hajuinen neste. Sitä käytetään polymeerien valmistuksessa, liimoihin, maaleihin, pinnoitteisiin ja sideaineeksi. Butyyliakrylaatti on syttyvä neste, joka lämpimänä höyrystyessään muodostaa ilman kanssa syttyvän seoksen. Aineen palamistuotteena syntyy hiilimonoksidia ja hiilidioksidia.

Butyyliakrylaatti on akryylihapon butyyliesteri ja sen kemiallinen kaava on C7H12O2 sekä rakennekaava CH2=CHCOO(CH2)3CH3. Butyyliakrylaatista käytetään myös nimiä n-butyyliakrylaatti ja butyyli-2-propenoaatti.

Butyyliakrylaatin moolimassa on 128,2 g/mol, sulamispiste −64 °C, kiehumispiste 148 °C, suhteellinen tiheys (20 °C) 0,9 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 2 g/l, hajukynnys 0,035 ppm (0,20 mg/m3), leimahduspiste 36 °C c.c., itsesyttymislämpötila 267 °C ja CAS-numero 141-32-2. Butyyliakrylaatti liukenee etanoliin, eetteriin ja asetoniin.

Butyyliakrylaatti polymeroituu helposti valon, kuumuuden tai metallien ja muiden katalyyttien vaikutuksesta. Polymeroitumisen estämiseksi butyyliakrylaattiin lisätään pieniä määriä inhibiittoria kuten esimerkiksi kinonia, hydrokinonia, hydrokinonin monometyylieetteriä eli 4-metoksifenolia tai fenotiatsiinia. Butyyliakrylaattia käytetään akryylisekapolymeerien valmistuksessa.

Aiheesta muualla 
OVA-ohje: Butyyliakrylaatti

Inchem: N-Butyl acrylate CAS N°:141-32-2 (pdf) 
Butyyliakrylaatin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 27.12.2014.

Esterit
Milano – San Remo

Milano – San Remo, lempinimeltään La Primavera, on vuosittain järjestettävä pyöräilykilpailu. Kilpailun reitti on lähes 300 km:n mittaisena nykyisten yhden päivän mittaisten kilpailujen pisin. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1907, jolloin voittaja oli Lucien Petit-Breton. Milano – San Remo on yksi tunnetuimmista pyöräilykilpailuista. Se kuului aiemmin maantiepyöräilyn maailmancupiin, vuosina 2005–2007 UCI ProTouriin ja nykyisin UCI World Touriin.

Historia
Kilpailun ensimmäisinä vuosina reitin vaativin kohta oli nousu Passo de Turchino, mutta reittiä muutettiin vuonna 1960, koska nousu oli liian kaukana maalista, eikä sillä ollut kokonaiskilpailun kannalta merkitystä. Reitti muutettiin kulkemaan vain muutamaa kilometriä ennen maalia sijaitsevan Poggion kautta. Vuonna 1982 reittiä muutettiin jälleen, kun siihen lisättiin yksi uusi nousu Cipressa. Muita nousuja reitillä ovat: Capo Mele, Capo Berta ja Capo Cerva. Nousuista huolimatta kilpailu yleensä päättyy massakiriin.

Eniten voittoja, seitsemän, Milano – San Remossa on Eddy Merckxillä. Viime vuosina kilpailussa on parhaiten menestynyt Erik Zabel, joka on voittanut La Primaveran neljästi. Vuonna 2004 Zabel hävisi Óscar Freirelle, koska hän nosti kätensä, voittoaan juhliakseen, hieman liian aikaisin. Freire on voittanut kilpailun myös 2007 ja 2010.

Reitti
Milano – San Remo on pisin yhden päivän mittaisista kilpailuista lähes 300 kilometrin reitillään. Milano – San Remo on poikkeuksellisen raskas ajajille paitsi reitin pituuden takia, myös siitä syystä, että kilpailu järjestetään aikaisin keväällä.

Voittajat

Lähteet 
Kolme parasta vuosittain memoire-du-cyclisme.net  
Tulokset Cycling Archives -sivustolla

Aiheesta muualla

 MilanSanRemo.co.uk
Sari (Iran)

Sari (mazandaraniksi ساری Səri, ساری Sārī) on Māzandarānin provinssin pääkaupunki Iranissa. Se sijaitsee Pohjois-Iranissa Elbursvuorten pohjoisrinteellä ja lähellä Kaspianmeren etelärantaa. Sarin kaupungin pinta-ala on 5 089 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 167 602 (1996), 195 882 (2001), 261 293 (2006) ja 296 417 (2011).

Sarilla on pitkä historia. 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuri tuhosi paikalla sijainneen kaupungin ja rakennutti uuden. Sassanididynastian aikana Sarista tuli alueellinen pääkaupunki. Myöhemmin mongolit, turkkilaiset, uzbekit ja tataarit valloittivat vuorollaan kaupungin ja sen merkitys väheni.

Savavidihallitsija Abbas I liitti Māzandarānin alueen takaisin Persian valtakuntaan. Mohammad Khan Qajar teki Sarista valtakunnan pääkaupungin, mutta useiden vuosien alueellisten sotien jälkeen status siirrettiin Teheranille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sārī, Iran  (britannica.com)

Iranin kaupungit
Charles Boyer

Charles Boyer (28. elokuuta 1899 – 26. elokuuta 1978) oli ranskalainen näyttelijä, joka näytteli lukuisissa Hollywood-elokuvissa.

Hänen elokuviaan ovat muun muassa Allahin puutarha (The Garden of Allah, 1936), Kreivitär Walewska (Conquest, 1937), Casbahin vanki (Algiers, 1938), Sanovat sitä rakkaudeksi (Love Affair, 1939), Kaasuvalo (Gaslight, 1944), Madridin lähettiläs (Confidential Agent, 1945) ja Kuinka miljoona varastetaan (How to Steal a Million, 1966).

Hänen ja vaimonsa ainut lapsi, Michael Charles Boyer, tappoi itsensä 1965 21-vuotiaana. Boyerin vaimo Pat Paterson kuoli syöpään 24. elokuuta 1978. Kaksi päivää myöhemmin Boyer tappoi itsensä.

Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.

Aiheesta muualla 

 
 Charles Boyer NNDB:ssä. 

Ranskalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Tony-palkinnon saajat