joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
George Saling

George J. Saling (27. heinäkuuta 1909 – 15. huhtikuuta 1933) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja 110 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. 

Saling syntyi Memphisissä Missourissa, mutta perhe muutti Corydoniin Iowaan, kun hän oli vielä sylilapsi. Saling oli Corydonin lukion koripallojoukkueen kapteeni ja valmistui lukiosta 1927. Iowan yliopistossa hänestä tuli viimeisenä opiskeluvuonnaan maailmanluokan aitajuoksija. Voittaessaan kansallisen yliopistomestaruuden hän sivusi Percy Beardin maailmanennätystä tuloksella 14,4. Kansallisissa mestaruuskisoissa voiton vei Jack Keller, ja Saling hävisi runsaalla metrillä. Saling voitti kuitenkin 200 metrin aidat.

Los Angelesin olympialaisissa Saling sai kultaa voitettuaan hopeamitalisti Beardin ensin välierissä 0,2 sekunnilla ja sitten finaalissa 0,1 sekunnilla johdossa olleen Beardin törmättyä kuudenteen aitaan. Voittoaika oli 14,6.

Saling kuoli 23-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Missourissa puoli vuotta kisojen jälkeen.

Parhaat tulokset
110 m aidat 14,1 (Chicagossa 1932, mutta tulosta ei jostain syystä hyväksytty ennätykseksi)
220 jaardin aidat 22,8
400 m aidat 52,1

Lähteet
 

Yhdysvaltalaiset pika-aitajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Belgian siirtomaat

Belgian siirtomaat olivat merentakaisia alueita Belgian hallussa vuosina 1908–1960. 

Siirtomaista selvästi suurin oli Belgian Kongo, joka oli pinta-alaltaan 76 kertaa emämaan suuruinen. Se oli aluksi kuningas Leopold II:n henkilökohtaista omaisuutta nimellä Kongon vapaavaltio vuosina 1877–1908. Kun Belgian valtio otti sen haltuunsa, alueen nimeksi tuli Belgian Kongo. Se itsenäistyi vuonna 1960 ja on nykyisin Kongon demokraattinen tasavalta. Vuosina 1971–1997 sen nimi oli Zaire.

Aikaisemmin Saksan Itä-Afrikkaan kuulunut Ruanda-Urundi oli Kansainliiton mandaattialueena Belgian hallinnassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuosina 1916–1946 ja sen jälkeen YK:n huoltohallintoalueena vuoteen 1962.

Boksarikapinan seurauksena Belgia sai alueita Kiinasta Tianjinin maakunnasta. Kyseessä oli enemmänkin kauppa-asema kuin varsinainen siirtomaa-alue. Se palautettiin Kiinalle vuonna 1930.

Lähteet 

Siirtomaahistoria
Sulfaattibakteerit

Sulfaattibakteerit eli sulfaatinpelkistäjäbakteerit ovat bakteereita, jotka käyttävät hengittämiseen hapen sijasta rikkiyhdistettä, sulfaattia. Tällaisessa hengityksessä vetyä tai orgaanisia yhdisteitä, kuten alkoholeja, maitohappoa, asetaattia, pyruvaattia tai rasvahappoja hapetetaan rikillä, jolloin solu saa energiaa. Sulfaatteja pelkistävien bakteerien lisäksi on olemassa bakteereja, jotka voivat käyttää hengittämiseen sulfaattia alhaisemman hapetusasteen omaavia rikin yhdisteitä, mm. sulfiitteja ja tiosulfaatteja tai alkuainerikkiä, mutta eivät kykene käyttämään sulfaattia eivätkä pelkistämään sulfaattia sulfiitiksi.

Rikkihengityksen lopputuotteena syntyy vetysulfidia eli rikkivetyä, vettä ja hiilidioksidia. Nämä bakteerit tuottavat myös suokaasuja ja suolikaasuja. Ne ovat yleisiä bakteereja hapettomissa oloissa, kuten vesistöjen ja soiden pohjamudissa. Elintavoiltaan ne ovat yleensä ehdottomia anaerobeja, eli ne eivät siedä hapen läsnäoloa. 

Suuri osa rikkiä pelkistävistä bakteereista kuuluu delta-proteobakteerien alaryhmiin Desulfobacterales, Desulfovibrionales ja Syntrophobacterales. Myös termofiilisiin bakteereihin kuuluva Thermodesulfobacteria kuuluu niihin. Muita rikkiä pelkistäviä bakteereja on gram-positiivisissa bakteeriryhmissä Thermodesulfovibrio ja Desulfotomaculum. 

Bakteereja ulkoisesti muistuttavista, mutta geneettisesti hyvin erilaisista arkkieliöistä Archaeoglobus voi pelkistää sulfaatteja.

Katso myös 
Rikkibakteerit

Lähteet 
 Madigan, Martinko & Parker: Biology of Microorganisms, 9th ed. s. 498–502 ja 608–610. Prentice Hall, 2000. ISBN 0-13-081922-0

Aiheesta muualla 
Jani Anttila: Sulfaatinpelkistäjäbakteerit

 Mikrobiologia
The Wizard

The Wizard, tunnetaan myös nimellä Joy Stick Heroes, on vuonna 1989 tehty elokuva jonka päärooleissa esiintyvät Fred Savage, Luke Edwards, ja Jenny Lewis. Elokuva seuraa kolmea kotoa karannutta lasta heidän matkatessaan Kaliforniaan, jotta heistä nuorin voisi osallistua Nintendon Videopelien maailmanmestaruuskisoihin. Elokuva oli Pohjois Amerikan esittely yhdelle parhaiden myyneistä peleistä ikinä, Super Mario Bros. 3:lle.

Elokuvan DVD-versio julkaistiin Amerikassa 22. elokuuta 2006.

Juoni 

Jimmy Edwards on nuori poika joka on kärsinyt vakavasta henkisestä sairaudesta siitä asti kun hänen kaksoissiskonsa hukkui. Hän ei seurustele kenenkään kanssa ja käyttää suurimman osan ajastaan rakentelemalla jotain palikoista ja laatikoista, hän myös kantaa eväslaatikkoaan mukanaan koko ajan. Hän yritti karata Kaliforniaan useasti. Muisto hukkumisesta ja Jimmyn sairaus ovat hajottaneet perheen, Jimmy asuu äitinsä ja isäpuolensa kanssa, kun taas hänen velipuolensa Corey ja Nick asuvat isänsä luona. Kun Jimmy laitetaan mielisairaalaan, Corey auttaa hänet ulos ja pakenee hänen kanssaan Kaliforniaan. Heitä kuitenkin seuraa ahne ja törkyinen yksityisetsivä Putman (Will Seltzer), jonka Jimmyn äiti ja isäpuoli, sekä Coreyn isä ja isoveli ovat palkanneet kilpaillessaan siitä kuka löytää pojat.

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1989 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Yhdysvaltalaiset nuortenelokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Siemens Wind Power

Siemens Wind Power A/S on saksalaisomisteinen tuulivoimaloita valmistava yritys, entinen tanskalainen Bonus Energy A/S.

Voimaloita

Bonus 450 kW
Bonus 450 kW-voimaloita Suomessa on kaksi: Lammasoaivin tuulivoimala 1 ja Lammasoaivin tuulivoimala 2. Ne kuuluvat Tunturituuli Oy:lle.

Bonus 600 kW
Bonus 600 kW-tuulivoimaloita Suomessa on kuusi. Ne kuuluvat Tunturituuli Oy:lle (Oloksen tuulivoimalaitokset 1-2, 3-5 ja Lammasoaivin tuulivoimalaitos 3)

Bonus 1 MW

Bonus 1 MW on yleinen tuulivoimalatyyppi, jota on valmistanut tanskalainen Bonus Energy A/S, joka on siirtynyt 2004 saksalaiselle Siemensille, jolloin siitä tuli Siemens Wind Power A/S. 

Suomessa Bonus 1 MW-tuulivoimaloita on kahdeksan Reposaaren tuulipuistossa Meri-Porissa ja kuuluvat Suomen Hyötytuuli Oy:lle sekä kaksi Kotkan Energia Oy:lle.

Kolmilapainen tanskalainen tuulivoimalamalli on VTT:n arvioiden mukaan menestynein. Oleellista tuulivoimalassa sen käytön aikana ovat vähäiset ylläpitokustannukset. Tuulivoiman tuotannossa laitoksen kustannukset ovat noin 80% elinkaarenaikaisen sähköntuotannon kustannuksista ja 20% koostuu muista kustannuksista. 80%:n laitoskustannuksista 16% eli kokonaiskustannuksista 12,8% muodostuu laitoksen potkurinlavoista. Tuulijakaumassa tuulen tyypillisin nopeus on 5 m/s - 6 m/s. Tuulivoimalan tuottama energia voi olla 59,3% tuulen energiasta.

Bonus 2 MW
Bonus 2 MW-voimaloita Suomessa on yksi, Meri-Porin tuulivoimalaitos 9, joka kuuluu Suomen Hyötytuuli Oy:lle.

Bonus 2,3 MW
Bonus 2,3 MW on edellisestä kehittyneempi versio. Niitä Suomessa on viisi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tuulivoimaloiden valmistajat
Tanskalaiset yritykset
Energia Tanskassa
NEG Micon

NEG Micon A/S oli tanskalainen tuulivoimalan valmistaja. Yritys yhdistettiin kilpailijaansa Vestas Wind Systems A/S:iin 2004.

Tuulivoimaloiden valmistajat
Tanskalaiset yritykset
Energia Tanskassa
Juhani Paatela

Juhani Elias Paatela (5. joulukuuta 1917 Tampere – 23. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen ylijohtaja ja lintuharrastaja.

Juhani Paatela oli arkkitehti Jussi Paatelan poika. Paatela kävi koulunsa Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa. Hän valmistui agronomiksi kasvinviljelylinjalta vuonna 1944, jonka jälkeen hän aloitti tutkijana Maatalouskoelaitoksessa vuonna 1945. Tohtorinväitöksen hän suoritti 1947. Paatela oli Helsingin yliopiston kasvinviljelytieteen professori vuosína 1954–1973. Hän hoiti myös puutarhatieteen professorin virkaa vuodet 1956–1959.

Paatela oli innokas lintuharrastaja ja hän tutki erityisesti lintujen laulua. Yhdessä Leo Lehtosen kanssa hän julkaisi Laulavan lintukirjan vuonna 1963. Paatela äänitti itse kaikki levyillä kuultavat linnunlaulut. Paatela kuvasi myös kaitafilmille naurulokkien elämää ja hän voitti teoksellaan Wings and Rings -palkintoja Zürichissä 1956 ja Cannesissa 1957. Hän myös vastaanotti tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä muun toimituskunnan kanssa vuonna 1979 teoksesta Metsä.

Paatela oli Ruotsin Kuninkaallisen metsä- ja maatalousakatemian (Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien) jäsen.

Paatelan veljiä olivat arkkitehdit Jaakko ja Veli Paatela.


Teoksia 
 On the possibilities of growing oil flax in Finland. Suomen maataloustieteellinen seura, 1947.
 Laulava lintukirja, yhdessä Leo Lehtosen ja Teuvo Suomisen kanssa. WSOY. 1963.
 Tuottava Maa: Viljelijän Tietokirja. Kirjayhtymä. 1976. ISBN 951-26-1159-7.
 Urheilunurmikoiden perustaminen ja hoito, yhdessä Christian Lagerstedtin ja Elise Järvisen kanssa. Rakennustieto Oy. 2005.

Lähteet

Kirjallisuus
 Juhani Paatelan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 19.10.2008.

Viitteet

Suomalaiset maataloustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Suomalaiset professorit
Clifton Sextet

Clifton Sextet (lyh. C.S.) on vuonna 2002 perustettu, viisihenkinen helsinkiläinen suomenkielistä rockia soittava yhtye. Ennen levytyssopimuksen allekirjoittamista yhtye ehti julkaista neljä omakustanne-EP:tä ja kasvaa kolmihenkisestä äänitysprojektista oikeaksi bändiksi.

Historia

Perustaminen 
Bändi perustettiin vuonna 2002, kun laulaja Juho Vanhatalo tapasi kitaristi Vesa-Matti Mäkisen ja Juho-Antti Aholan muutettuaan maalta kaupunkiin. Vanhatalo tutustui myös basisti Timo Suojärveen ja rumpali Sami Kettuseen, mutta heitä ei vielä silloin pyydetty mukaan bändiin.

Alkuajat, Tiesitkö tämän minusta? -EP ja omakustanteet 
Clifton Sextet alkoi tehdä Tiesitkö tämän minusta? -EP:tä vuonna 2002. Se ei ollut teknisesti kovinkaan ammattitaitoinen, mutta se toi lisää innostusta ja soittamisen riemua. EP valittiin jopa Soundissa kuukauden demoksi.

Toinen omakustanne Ennen seitsemää julkaistiin kesäkuussa 2004. Kolmas EP Kenen luona olit yötä? tehtiin vielä alkuperäisellä kokoonpanolla, mutta pian sen jälkeen päätettiin hankkia myös basisti ja rumpali.

Kesällä 2006 alettiin äänittää ensimmäistä kertaa uudella kokoonpanolla ja tammikuussa 2007 C.S. julkaisi neljännen omakustanne-EP:n Tästä paikasta suoraan ylöspäin. Tulos oli valmiimpi kuin aikaisemmin, ja sai myös paremman vastaanoton.

Bändi voitti YleX:n demoraadin, ja kanavan kuulijat äänestivät bändille toisen sijan seuraavan viikon Himotuimmat-äänestyksessä. YleX julkisti joulukuussa 2007, että Clifton Sextet oli vuoden eniten Himotuimmat-ääniä kerännyt demovoittaja. Yhtyeen saatua näkyvyyttä myös Rumba -lehdessä alkoivat levy-yhtiötkin kiinnostua.

Levytyssopimus 
Clifton Sextet allekirjoitti kahden albumin sopimuksen Bonnier Amigon kanssa, ja Egotripin rumpali Sampo Haapaniemi kiinnostui projektista ja lähti mukaan tuottajaksi. Syyskuussa 2007 alettiin tehdä ensimmäistä levyä, joka lopulta julkaistiin 24. syyskuuta 2008.

Yhtyeen kappaleet Nuoret ja kauniit sekä Se kuuluisa tunne ovat soineet MTV3-televisiokanavan mainoksissa. Nuoret ja kauniit kanavapakettimainoksissa ja Se kuuluisa tunne Tukka auki -sarjan puffissa.

Yhtye jäi tauolle alkuvuodesta 2009.

Tauolla 
Tauolle jäätyään Clifton Sextetin jäsenet päätyvät kahteen eri bändiin. Juho ja Vesa-Matti Kesävieraisiin ja Juho-Antti, Timo ja Sami Picture of a Girl -yhtyeeseen.

Jäsenet
 Juho-Antti Ahola (kitara) (2002–)
 Juho Vanhatalo (laulu, piano) (2002–)
 Vesa-Matti Mäkinen (kitara) (2002–)
 Timo Suojärvi (basso) (2004–)
 Sami Kettunen (rummut) (2004–)

Julkaisut

Omakustanteet
Tiesitkö tämän minusta? (2002)
Ennen seitsemää (2004)
Kenen luona olit yötä? (2005)
Tästä paikasta suoraan ylöspäin (2007)

Albumit
Uudet paremmat kaverit (24. syyskuuta 2008)

Singlet
Toisessa on kitara (tammikuu 2008)
Nopeus kasvaa (maaliskuu 2008)
Pariisi-Dakar (elokuu 2008)

Lähteet
 Yhtyeen viralliset sivut

Aiheesta muualla
 Clifton Sextetin kotisivut
 

Suomalaiset rockyhtyeet
Helge Lundström

Helge Johannes Lundström (20. helmikuuta 1900 Perniö – 8. tammikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kerrostalojen suunnittelija, joka ei koskaan valmistunut arkkitehdiksi, vaan oli ainoastaan osan arkkitehdin opinnoista suorittanut arkkitehtiylioppilas. 1920-luvun lopun rakentamisen noususuhdanne Suomessa sai opiskelijan siirtymään pysyvästi työelämään. Lundström suunnitteli 1930-, 1940- ja 1950-luvuilla noin 200 asuinkerrostaloa eripuolille Helsinkiä. Tunnetuin hänen suunnittelemansa rakennus on vuonna 1937 valmistunut Tennispalatsi.

Lundströmin vanhemmat olivat itseoppinut rakennusmestari Johan Emil Lundström ja meijeristi Hilma Olivia Lundström. Perhe muutti Särkisaloon ja Helge Lundström pääsi ylioppilaaksi vuonna 1921 Hangon yhteiskoulusta. Lundströmin isä rakensi kivinavetoita Perniön ja Särkisalon seuduilla ja hän oli työmailla isänsä apulaisena.Lundström opiskeli sitten Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1922–1931 suorittamatta kuitenkaan arkkitehdin tutkintoa. Hän työskenteli 1920-luvun lopulla Jalmari Peltosen ja T. A. Elon arkkitehtitoimistoissa ja oli Suomen Rakennusmestariliiton jäsenenä vuodesta 1934 alkaen. Lundström suunnitteli 1930-luvulla ainakin 83 asuinkerrostaloa pääasiassa Helsingin kantakaupungin ja Munkkiniemen alueelle. Sotien jälkeen hän suunnitteli asuintaloja Helsingin esikaupunkialueille. Tyyliltään Lundströmin suunnittelemat talot muistuttivat Peltosen ja Elon rakennuksia edustaen ns. töölöläisfunkkista.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
   Kuvia Helge Lundströmin suunnitelmista rakennuksista Kortteli.fi sivuilla

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Evile

Evile on englantilainen thrash metal -yhtye, jonka kotipaikka on Huddersfield.

Yhtye on perustettu vuonna 2004 ja sen esikoisalbumin Enter the Grave tuotti tanskalainen tuottaja Flemming Rasmussen Sweet Silence Studiosilla Kööpenhaminassa Tanskassa. Earache Records julkaisi esikoisalbumin maailmanlaajuisella sopimuksella vuonna 2007.

Flemming Rasmussen tuotti myös yhtyeen toisen albumin Infected Nations, joka julkaistiin vuonna 2009.

Yhtyeen basisti Mike Alexander kuoli 32-vuotiaana, 5. lokakuuta 2009 Luulajassa Ruotsissa kesken yhtyeen Euroopankiertueen.. 
Samana vuonna 16. joulukuuta yhtye nimesi uudeksi basistiksi Joel Grahamin.

Yhtyeen nimen ääntäminen
Soolokitaristi Ol Draken mukaan yhtyeen nimi äännetään samaan tapaan kuin sana "e-vile" äännetään englannin kielellä.

Jäsenet
Matt Drake – rytmikitara, laulu
Piers Donno-Fuller - soolokitara
Joel Graham – bassokitara
Ben Carter – rummut

Entiset jäsenet
Mike Alexander – bassokitara
Ol Drake - soolokitara

Diskografia
Studioalbumit
 
 
 
 
 

EP:t
 

Demot
 

Singlet
 Cemetery Gates (2010)
 Eternal Empire (2011)
 Cult (2011)
 In Memoriam (2012)
 In Dreams of Terror (2012)
 Underworld (2013)

Musiikkivideot

Lähteet

Aiheesta muualla
 evile.co.uk – Virallinen kotisivu
 
 Evilen virallinen keskustelufoorumi

Brittiläiset metalliyhtyeet
Moerdijk

Moerdijk on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 36 797 (30.6.2008) ja väestötiheys on 231 as./km². Kunnan pinta-ala on 183,99 neliökilometriä, josta vettä on 24,89 km². Moerdijkin pormestari on Wim Denie. Kunnan keskuspaikka on Zevenbergen

Moerdijkin naapurikunnat ovat Strijen pohjoisessa, Dordrecht koillisessa, Drimmelen idässä, Breda kaakossa, Halderberge ja Etten-Leur etelässä, Steenbergen lounaassa, Oostflakkee lännessä ja Cromstrijen luoteessa.

Historia 

Nykyinen Moerdijkin kunta syntyi vuonna 1997, kun kunnat Fijnaart en Heijningen, Klundert, Standdaarbuiten, Willemstad ja Zevenbergen yhdistyivät. Aluksi kunnan nimi oli Zevenbergen. Moerdijkiksi se muuttui vuonna 1998.

Asutuskeskukset 

Achterdijk, Binnen-Moerdijk, Bosselaar, Drie Hoefijzers, Fijnaart, Heijningen, Helwijk, Hoekske, Kreek, Krooswijk, Langeweg, Moerdijk, Molengors, Nieuwemolen, Noordhoek, Noordschans, Oudemolen, Pelikaan, Roodevaart, Strooiendorp, Tonnekreek, Torenveld, Zevenbergschen Hoek, Zwingelspaan

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 Kunnan kartta 

Pohjois-Brabantin kunnat
Amanda Redman

Amanda Redman  (s. 12. elokuuta 1957 Brighton, East Sussex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan tv-sarjasta Ryhmä Pullman, jossa hän näyttelee rikoskomisario Sandra Pullmannia. Hän on ollut BAFTA-ehdokkaana tv-sarjasta At Home with the Braithwaites. Redman on voittanut myös Cholotrudis Award -palkinnon sivuosastaan elokuvassa Sexy Beast (2000).

Yksityiselämä 
Amanda Redman on ollut kaksi kertaa naimisissa. Hän avioitui pitkäaikaisen poikaystävänsä Damian Schnabelin kanssa, syyskuussa 2010. Hän oli naimisissa näyttelijä Robert Glenisterin kanssa vuosina 1984–1992. Liitosta syntyi yksi tytär, Emily Glenister (s. 1987). Hän on myös näyttelijä.

Aiheesta muualla 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Rantayrtti

Rantayrtti eli luhtarantayrtti (Lycopus europaeus) on Euraasiassa tavattava valkokukkainen, monivuotinen ruohovartinen kasvi. Suomessa rantayrtti on sukunsa ainoa edustaja.

Ulkonäkö ja koko 

Rantayrtti kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on hoikkajuurakkoinen ja sen maarönsyt ovat hentoja ja pitkiä. Varsi on usein haaraton ja vaaleakarvainen. Lehdet ovat ruodittomia tai lyhytruotisia, ja kasvavat pareittain vastakkain. Muodoltaan lehden lapa on suikea tai kapeanpuikea, suippo, isohampainen tai parihalkoinen. Alimmat lehdet ovat tyvestä tavallisesti parijakoisia. Valkoiset, punapilkkuiset huulimaiset kukat sijaitsevat tiheästi lehtien tyvessä. Kukat ovat tuoksuttomia ja niissä on vain kaksi hedettä. Kukissa kaikki terälehdet ovat keskenään jokseenkin yhtä pitkiä. Suomessa rantayrtti kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on neliosainen lohkohedelmä.

Levinneisyys 
Rantayrttiä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin sekä edelleen samalla korkeudella Venäjän pohjoisosiin. Idässä levinneisyysalue jatkuu Turkkiin, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Sitä tavataan myös paikoin Pohjois-Afrikasta. Ihmisen mukana laji on levinnyt Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa rantayrttiä kasvaa yleisenä sisämaassa Jyväskylän korkeudelle saakka, Itä-Suomessa tavataan erillisesiintymiä Pohjois-Savoa ja Pohjois-Karjalaa myöten. Pohjanlahden rannikolla laji kasvaa Vaasan korkeudelle asti. Jääkauden jälkeen rantayrttiä tavattiin Suomen alueella Lappia myöten, mihin viittaavat lajin pohjoiset erillisesiintymät sekä siementen fossiililöydöt turvekerrostumista.

Elinympäristö 
Rantayrtti kasvaa kosteilla paikoilla kuten rannoilla, rehevissä korvissa ja ojissa. Kasvupaikat ovat useimmiten kuivalla maalla, mutta joskus sitä tavataan myös matalassa vedessä.

Käyttö 
Rantayrttiä on vanha värikasvi, josta saadaan mustaa väriä kun sitä keitetään rautavihtrillin kanssa. Sillä on värjätty villaa, pellavaa ja silkkiä. Mustaa väriä on käytetty myös naamiovärinä.

Lähteet 
 Kuopion katoava kasvimaailma. Toim. Renvall, Pertti & Fagerstén, Reino & Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6. ER-paino Oy, Lievestuore 2002.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Rantayrtin eli luhtarantayrtin levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rantayrtti (Lycopus europaeus)
 ITIS: Lycopus europaeus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lycopus europaeus 
 Flora of China: Lycopus europaeus 

Huulikukkaiskasvit
Värikasvit
Brasilianvaeltajahämähäkit

Brasilianvaeltajahämähäkit (Phoneutria) on suku, johon kuuluu maailman myrkyllisimpiä hämähäkkejä. Useimmat hämähäkkien puremisista johtuvat kuolemat on aiheuttanut brasilianvaeltajahämähäkki. 

Suvun lajeja löytyy trooppisesta Amerikasta Costa Ricasta pohjoiseen Argentiinaan. Näitä hämähäkkejä on myös kulkeutunut banaanikuljetuksien mukana Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.. Päivisin nämä yöaktiiviset hämähäkit piileskelevät termiittikeoissa, kaatuneiden puiden ja kivien alla sekä myös banaanifarmeilla ja ananaskasveissa.

Phoneutria-lajit ovat luonteeltaan hyvin aggressiivisia. Uhattuna hämähäkki asettuu ominaiseen varoitusasentoon, jossa kaksi ensimmäistä raajaparia on kohotettuna ylös ja hämähäkki huojuttaa ruumistaan sivusuunnassa. Mikäli tämä ei auta, eläin hyökkää empimättä kohti ja puree.

Phoneutria feraa pidetään maailman myrkyllisimpänä hämähäkkilajina ja se on päässyt myrkyllisyytensä ansiosta myös Guinnessin ennätysten kirjaan. Phoneutria nigriventer, joka on yleinen Brasilian suurkaupungeissa, aiheuttaa yksistään São Paulossa 600–800 puremaa vuosittain, joskin kuolemantapaukset ovat harvinaisia. Brasilianvaeltajahämähäkit esiintyvät usein ihmisasumusten lähellä, sillä jätteissä viihtyvät hyönteiset ovat niille mieluisa ravinnonlähde. Sisätiloihin hämähäkit tulevat kuitenkin lähinnä vahingossa. Sisätiloissa tavattavat hämähäkit ovat useimmiten koiraita ja lähes 35 % löydöistä tapahtuu maalis-toukokuussa, jolloin koiraat liikkuvat aktiivisesti etsimässä parittelukumppania. Purematapauksessa naaraan purema johtaa kuitenkin useammin kuolemaan. Syynä tähän saattaa olla koiraan pienempi myrkkymäärä tai mahdollisesti sen erilainen koostumus. Naaraspuolisen P. nigriventerin myrkyn LD50-arvo hiirelle on 0,15 µg, kun koiraalla vastaava luku on 0,21 µg.

Brasilianvaeltajahämähäkkejä pidetään terraarioeläiminä, joskaan aggressiivisuutensa ja myrkyllisyytensä vuoksi ne eivät ole kovin yleisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
  Video uhatusta hämähäkistä varoitusasennossa

Hämähäkit
Markus Suntila

Markus Suntila (s. 24. lokakuuta 1978) on suomalainen salibandymaalivahti. Hän on pelannut urallaan yli 240 liigaottelua.

Ura
Suntila aloitteli salibandyn pelaamisen 1990-luvun alussa perustettuaan kavereiden kanssa MaMa nimisen joukkueen. Sittemmin pelaaminen muuttui vakavemmaksi ja hän siirtyi myöhemmin Lahden NMKY:hyn ennen siirtymistään Salibandyliigassa pelanneeseen RuRuun kaudella 1998–1999, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 19 ottelua. Seuraavalla kaudella Suntila sai enemmän vastuuta ja pelasi 26 ottelua. Kahden kauden päätteeksi hän siirtyi Josbaan, jossa Suntila voitti pronssia ensimmäisellä kaudellaan uudessa joukkueessa. Menestystä riitti aina kauteen 2003–2004 asti, jonka jälkeen hän siirtyi vuodeksi Ruotsiin Storvretaan. Joukkue sijoittui Ruotsin Svenska Superligan runkosarjassa kuudenneksi ja pääsi playoffseihin, jossa se pääsi aina välieriin asti. Joukkue kuitenkin hävisi vastaan tulleelle AIK:lle voitoin 3-1. 

Kauden päätteeksi Suntila palasi takaisin Suomeen ja Josbaan, jossa hän voitti toisen kerran pronssia Suomen Salibandyliigassa. Suntila pelasi Josban paidassa aina kauteen 2006–2007 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Hämeenlinnalaisseuraan FT Trackersiin yhdeksi kaudeksi. Vuonna 2008 Suntila siirtyi TPS:ään vuoden sopimuksella.

Saavutukset
SM-hopea: 2002, 2003, 2004
SM-pronssi: 2001, 2006

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut
 Suntilan haastattelu

Suomalaiset salibandymaalivahdit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Tapio Soivio

Tapio Soivio (s. 1946 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja graafikko. Hän valmistui vuonna 1966 Taideteollisesta oppilaitoksesta. Hän on työskennellyt muun muassa somistajana, mainosgraafikkona ja kuvittajana. Vuodesta 1999 lähtien hän on tehnyt freelancerjournalistina pilapiirroksia sanomalehtiin.

Tapio Soivio on tehnyt pilapiirroksia Tapio-nimimerkillä muun muassa Valkeakosken Sanomiin, Koillissanomiin, Loviisan Sanomiin, Kirkkonummen Sanomiin, Pohjolan Työhön, Pyhäjokiseutuun, Kankaanpään Seutuun ja Länsi-Uusimaahan. Soivio on julkaissut kaksi pilapiirroksia esittäviä albumia: Eväät 2000-luvulle vuonna 2000 ja Ystävät ja kylänmiehet vuonna 2001. Kokemuksistaan velkasaneerauksesta Soivio kirjoitti vuonna 2003 runokirjan Velkasaneeraukseen tuomitun päiväkirja - Platonin Kultaa.

Tapio Soivion graafisen suunnittelun töitä on ollut esillä mm. arvostetussa kansainvälisessä The Modern Publicity-julkaisussa vuosina 1973-79. Kirkniemen 4 marsalkan muistolaatta Kirkniemen kartanon puutarhassa vuodelta 1981 on myös Tapio Soivion suunnittelema. Soivio on uransa aikana suunnitellut useita logoja. Hänen tunnetuin työnsä on Suomen Itsenäisyyden 60. juhlavuoden juliste "Itsenäinen Suomi - Yhteinen asiamme". Maininnan arvoisia Soivion töitä ovat Lohjan seurakunnan ja Lohjan museon tunnukset sekä Suomen Sääksisäätiön logo, jonka Tapio Soivio suunnitteli työtoverinsa ja ystävänsä heraldikko-graafikko Juhani Vepsäläisen alkusuunnittelun pohjalta, tämän kuoltua tapaturmaisesti.

Tapio Soiviolla oli taidenäyttely vuonna 1997 Helsingissä Tulli- ja pakkahuoneella. Näyttelyn nimi oli Visualisointi olemassaolosta - Platonin kultaa. Maalaukset kuvasivat olemassaolon mysteerioita. Näyttely ei tavoittanut ns. suurta yleisöä, mutta monet teologit ja filosofiaan perehtyneet kävivät keskustelua Tapio Soivion kanssa. Tämä aihe on edelleenkin Tapio Soivion työpöydällä.

Aiheesta muualla 
 Tapani Soivion kotisivu

Suomalaiset pilapiirtäjät
Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2008

Vuoden 2008 futsalin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa 30. syyskuuta–19. lokakuuta. Kisakaupungit olivat Brasília ja Rio de Janeiro. Kilpailut olivat kuudennet FIFA:n alaiset maailmanmestaruuskilpailut. Vuoden 2008 lopputurnaus oli suurin siihen asti järjestetyistä, sillä lopputurnaukseen pääsi 20 maata aiemman 16 sijaan.

Maailmanmestaruuden voitti isäntämää Brasilia, joka kukisti finaalissa hallitsevan mestarin Espanjan.

Joukkueet 

Maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 93 maata, joiden lisäksi isäntämaa Brasilia pääsi kisoihin automaattisesti.

Kisoihin päässeet joukkueet olivat:

Kisapaikat 

Lopputurnauksen pelipaikkoina toimivat Ginásio do Maracanãzinho Rio de Janeirossa ja Ginásio Nilson Nelson Brasíliassa. Ginásio do Maracanãzinhossa pelattiin turnauksen finaali ja sen yleisökapasiteetti on 16 600. Ginásio Nilson Nelsonin yleisökapasiteetti on 12 100 ja siellä järjestettiin turnauksen avajaisseremonia.

Lopputurnaus

Alkulohkot

Lohko A 
{|
|-
| width="50%" |

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Jatkolohkot

Lohko E

Lohko F

Välierät

Pronssiottelu

Finaali

Parhaat maalintekijät

Lähteet 
 
 

Vuoden 2008 urheilu
Evon metsärata

Evon metsärata oli Lammilla ja Asikkalassa sijainnut puutavaran kuljetukseen käytetty kapearaiteinen metsärautatie joka oli käytössä 1908–1914. Radan pituus sivuhaaroineen oli 23 kilometriä ja se kulki 17 kilometrin matkan Evon valtionmetsistä Viitailan kylän läpi Vesijärven rannalla sijainneelle Kailaniemen laiturille.

Rillitieksi kutsutun radan rakennutti helsinkiläinen liikemies Kaarlo Tilander joka oli tehnyt Metsähallituksen kanssa useampivuotisen hakkuusopimuksen koivutukkien ja -halkojen hakkaamisesta 900 hehtaarin alueelta Evon kruununmetsistä. Tilander teki hakkuusopimuksia myös Lammin ja Asikkalan alueen yksityismetsänomistajien kanssa. Aluksi radalla käytettiin hevosia vaunujen vetämiseen mutta vuonna 1909 hankittiin kaksi höyryveturia joista toinen oli saksalainen ja toinen Tampellan valmistama.

Kailaniemessä puut lastattiin proomuihin ja kuljetettiin höyryhinaaja S/S Puuhalla 10 kilometrin päähän Lahteen. Edestakainen matka proomuilla kesti lastauksineen viikon. Lahdesta suurin osa puutavarasta jatkoi edelleen Loviisan-Vesijärven rautateitä ja Valtion rautateitä pitkin muualle Suomeen, sekä ulkomaille.

Lahdesta kuljetus jatkui edelleen rautateitse Helsingin tai Pietarin polttopuumarkkinoille. Vuodessa Evon metsistä hakattiin nyt noin 50 000 m³ puuta. Vuonna 1911 Tillander perusti Kailanniemen Puutavaraliike Oy -nimisen yhtiön joka rakennutti Kailaniemeen höyrysahan. Tämän sahan käyttämät tukit kuljetettiin pääasiassa Evolta metsärataa pitkin.

Tilanderin palveluksessa oli Lammilla enimmillään yli 400 henkilöä. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen 1914 sekoitti Tilanderin liiketoimet ja hänen sahayhtiönsä teki konkurssin. Evon metsärata purettiin samana vuonna ja sen kiskot myytiin Venäjälle jossa niitä käytettiin itärintamalla kasemattien raudoituksiin.

Rata on hävinnyt lähes kokonaan. Linjauksen erottaa muutamassa kohdin ja Kailaniemessä on jäljellä rataan liittyneen tukkirampin perustukset.

Katso myös
Loviisan-Vesijärven rautatie
Kostila

Lähteet 
 UPM/Metsä 3/2008: Metsäradat s. 40-43 (pdf-tiedosto)

Viitteet 

Lammi
Asikkalan liikenne
Suomen kapearaiteiset rautatiet
Teollisuusjunat ja -radat
Hämeenlinnan liikenne
Suomen entiset rautatiet
Tummapiennarsieni

Tummapiennarsieni (Agrocybe erebia) on kupera tai laakealakkinen limainen kastanjanruskea piennarsienilaji. Sienen lakki on keskeltä miltei musta. Sen jalka on tyvestä nuijamainen, aluksi vaaleanruskea ja vanhemmissa sienissä tummeneva. Sienen malto on vaaleanruskeaa. Laji ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä ja nurmikoilla melko harvinaisena.

Lähteet 

Piennarsienet
Kalvashaprakas

Kalvashaprakas (Psathyrella candolleana, aikaisemmin "valkoinen hapralakki") on kupera tai laakealakkinen ruskea tai vaalea sienilaji. Lakin reunassa on usein suojusjätettä. Sienen heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten harmaan- tai ruskeanvioletit ja lopulta ruskeanmustat. Sienen jalka on valkoinen. Sienen syötävyydestä on kahdenlaista tietoa. Se kasvaa laholla lehtipuulla tai kosteilla paikoilla yleisenä.

Lähteet 

Psathyrellaceae
Osuuspankkien Keskuslainarahaston frangilaina

Osuuspankkien Keskuslainarahaston frangilaina oli suomalaisten osuuskassojen Ranskasta syksyllä 1930 ottama 300 miljoonan kultafrangin (noin 467 miljoonan markkaa) laina. Osuuskassat välittivät lainan suomalaisille maanviljelijöille ja kunnille jotka saattoivat pitkäaikaisen 30 vuoden lainan avulla muuttaa lyhytaikaiset ja kalliskorkoiset vekselilainansa edullisemmiksi kuoletuslainoiksi. Kun Suomi luopui kultakannasta syksyllä 1931 ja markka samalla devalvoitui, lainan ottajat joutuvat pahoihin vaikeuksiin sillä laina oli maksettava takaisin kultafrangeina ja Ranska luopui kultakannasta vasta 1937. Lainasta koitui lopulta noin 250 miljoonan markan kurssitappiot jotka Suomen valtio joutui valtaosin korvaamaan eduskunnan 1934 säätämällä lailla.

Osuuskassat olivat neuvotelleet lainan ottamisesta ranskalaisista pankeista jo 1920-luvun lopulta lähtien. Lainan korko kuluineen oli noin 6 prosenttia ja se oli selvästi edullisempi kuin kotimaiset lainat. Osuuskassat välittivät lainaa yli 7 000 maanviljelijälle ja 165 kunnalle. Koska laina täytyi maksaa takaisin kultafrangeissa lainan ottajien velkakirjoihin oli lisätty ns. kultaklausuuli. Kun Suomi joutui irrottamaan markan kultakannasta syksyllä 1931 markan devalvoituminen suhteessa Ranskan frangiin aiheutti se että laina kasvoi lopulta markkamääräisenä 70 prosenttia suuremmaksi kuin se oli ollut nostettaessa. Vain noin 20% lainan ottajista pystyi jollain tavoin selviämään korotetuista takaisinmaksuista. Kurssitappio nousi noin 250 miljoonaan markkaan ja tämä ylitti sekä Osuuspankkien Keskuslainarahaston 100 miljoonan markan pääoman että myös osuuskassojen yhteenlasketut noin 200 miljoonan varat.

Lopulta valtaosa lainan kurssitappiosta päätyi Suomen valtion maksettavaksi ja eduskunta sääti asiasta 1934 lain.  Valtio maksoi kurssitappiosta yli 200 miljoonaa markkaa, Osuuspankkien Keskuslainarahasto 26 miljoonaa ja lainanottajat 5 miljoonaa markkaa.

Lähteet 
 Juha Maijala: Maaseutuyhteisön kriisi - 1930-luvun pula ja pakkohuutokaupat paikallisena ilmiönä Kalajokilaaksossa. Jyväskylän yliopisto 2005 s. 63-64

Suomen taloushistoria
Rarotongan kuningaskunta

Rarotongan kuningaskunta () oli Rarotongan saaren mukaan nimetty kuningaskunta, joka perustettiin nykyisille Cookinsaarille vuonna 1858. Vuonna 1888 siitä tuli omasta pyynnöstään Ison-Britannian protektoraatti ja vuonna 1893 sen nimi muutettiin Cookinsaarten liittovaltioksi.

Britannian entiset protektoraatit
Britannian entiset siirtomaat ja protektoraatit Oseaniassa
Cookinsaaret
Oseanian entiset valtiot
Light My Fire

Light My Fire on rock-yhtye The Doorsin kappale. Se julkaistiin yhtyeen ensimmäisellä albumilla The Doors vuoden 1967 alussa ja albumin toisena singlenä saman vuoden huhtikuussa. Kappale nousi julkaisuaikanaan suureksi hitiksi ja kuuluu yhtyeen tunnetuimpiin ja soitetuimpiin kappaleisiin.

Light My Firen sävelsi Doorsin kitaristi Robby Krieger. Hän kirjoitti myös suurimman osan sanoista, ja laulusolisti Jim Morrison kirjoitti loput. Yhtye sovitti kappaleen yhdessä.

Light My Firen albumiversio oli seitsemän minuuttia pitkä. Singleversiosta tehtiin kolmeminuuttinen leikkaamalla pois Kriegerin kitarasoolot ja Ray Manzarekin kosketinsoolot.

Kappale nousi Yhdysvaltojen singlelistojen ykkössijalle 29. heinäkuuta 1967, ja se teki Doorsista tunnetun. Rolling Stone -lehti valitsi vuonna 2011 Light My Firen kaikkien aikojen 35. parhaaksi lauluksi.

Lähteet

The Doorsin kappaleet
Vuoden 1967 kappaleet
Tähtivalokuvaus

Tähtivalokuvaus on valokuvauksen alalaji, joka on erikoistunut kuvaamaan taivaan astronomisia kohteita, kuten Kuuta, Aurinkoa, planeettoja, tähtiä tai galakseja.

Tähtivalokuvat voivat olla yksinkertaisia kirkkaiden kohteiden kuvia tai monimutkaisia valotuksia, joiden tarkoitus on tuoda esiin kohteita, jotka ovat liian heikkovaloisia paljaalla silmällä nähtäviksi. Lähes aina tähtivalokuvauksessa käytetään pitkiä valotusaikoja. 

Useimmat kohteet ovat heikkovaloisia ja pieniä. Tehokkaassa tähtivalokuvauksessa käytetään monia menetelmiä, kuten kameran kiinnittämistä suureen tähtikaukoputkeen. Kuvauksessa käytetään valoherkkää kennoa  tai erityisherkkää filmiä. Valotusajat voivat olla erittäin pitkiä, tai sama kuva valotetaan yli 20 kertaa. Taustan sumentumista valosaasteen vuoksi estetään suodattimilla. Seurantalaitteistoilla kompensoidaan sitä, että tähdet liikkuvat maasta nähtynä maan pyörimisliikkeen takia.

Harrastaja tarvitsee tähtivalokuvauksen kokeiluun kameran, johon on mahdollista valita pitkä valotusaika. Myös lankalaukaisin ja jalusta ovat avuksi.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Valokuvaus aiheen mukaan
Tähtitiede
Heikki Kasari

Heikki Juhani Kasari (s. ) on suomalainen televisiotutkija ja jazzmuusikko.

Toiminta tutkijana
Kasari kirjoitti ylioppilaaksi 1964 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi ja valtiotieteen maisteriksi 1971, valtiotieteen lisensiaatiksi 1984 ja valtiotieteen tohtoriksi 1986.

Väitöskirjassaan ja muissa julkaisuissaan valtiotieteiden tohtoriksi väitellyt Kasari on käsitellyt erityisesti suomalaisten televisionkatselutottumuksia. Kasari on työskennellyt suunnittelu- ja tutkimustehtävissä muun muassa MTV:ssä ja Yleisradiossa, ja hän toimi ensimmäisenä suomalaisena Euroopan yleisradioyhtiöiden (EBU) tutkijajärjestön (GEAR = Group of European Audience Researchers) puheenjohtajana vuosina 2000–2002.

Työura
Kasari toimi vuodet 1972–1974 projektinjohtajana yhdysvaltalaisessa Datatab Inc. -yhtiössä New Yorkissa.  Valmet oy:n tutkijana hän oli vuoden 1975 ja MRC-tutkimuskeskuksen tutkijana 1976. Oy Mainos-TV:n (myöhemmin MTV oy:n) suunnittelijana Kasari oli 1976–1978 ja tutkimuspäällikkönä 1978–1988. Yleisradio oy:n viestintäasiantuntijana hän aloitti 1988 ja osastopäällikkönä hän toimi vuodesta 1993 lähtien.

Toiminta muusikkona
Kasari toimi saksofonistina muun muassa yhtyeissä Suomen Talvisota 1939–1940 ja The Boys. Kasari on soittanut myös muun muassa M. A. Nummisen levyillä Iso mies ja keijukainen (1970), Taisteluni (1967) ja M. A. Numminen In memoriam (1970), Rauli "Badding" Somerjoen ensisinglen kappaleessa "Mun sormuksein" sekä Mikko Perkoilan levyllä Mononen–Mustapää (1997).

Perhe ja harrastukset
Heikki Kasarin puoliso on elokuvaohjaaja Eila Kaarresalo-Kasari. He molemmat toimivat jazzjournalisteina kirjoittamalla muun muassa Jazzrytmit-verkkolehteen.

Julkaisuja

 Ohjelmakaavion muutos: yleisön mielipiteet – vaikutus katsomiseen, (yhdessä Seppo Sisätön kanssa) Mainos-TV 1978
 Katsomishalukkuus ja ohjelmatyypit, Mainos-TV 1978
 Katsojien jakaantuminen MTV:n ja YLE:n ohjelmien välillä: vertailu vuosien 1978 ja 1979 kesälauantaiden katsomiskäyttäytymisen välillä, Mainos-TV 1979
 Katsomisuskollisuus, Mainos-TV 1979
 TV show loyalty in Finland, Mainos-TV 1979
 Voiko television katsomisen määrää mitata riittävän luotettavasti? Mainos-TV 1981
 Viewing loyalty: are there any predictable patterns?: if yes, how does this help media planning? (yhdessä Jean Haukatsalon kanssa) Mainos-TV 1982
 Elämäntyylimuuttujat televisioyleisön kuvaajina, Mainos-TV-Reklam 1983
 Patterns of television viewing in Finland, väitöskirja Helsingin yliopistoon 1985
 Yleisö sähköisen viestinnän muutospaineessa, Helsingin yliopisto 1988
 Television viewing in Finland, Yleisradio 1989
 Television viewing in Finland 1990–91, Yleisradio 1991
 Audience research review 1995, (toimittanut) Yleisradio 1995
 Virikkeitä Atlantin eri puolilla - Inspiration on both sides of the Atlantic,2019 (muistelmateos)
 Jazzia Manhattanilla, 2022 (ISBN 978-952-94-6409-8), kirjoittajat Eila Kaarresalo-Kasari ja Heikki Kasari

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jazzia Manhattanilla, katso Heikki Kasarin kotisivu
Heikki Kasari eurooppalaisten yleisötutkijoiden sivustolla

Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Suomalaiset saksofonistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Nieuw-Lekkerland

Nieuw-Lekkerland on Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa Lek-joen varrella sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 9 533 (30.6.2008) ja väestötiheys on 917 as./km². Kunnan pinta-ala on 12,77 neliökilometriä, josta vettä on 2,37 km². Nieuw-Lekkerlandin pormestari on Rinus Houtman.

Kunnan asutuskeskukset ovat Nieuw-Lekkerland (keskuspaikkakunta) ja Kinderdijk. Nieuw-Lekkerlandin ja naapurikunta Alblasserdamin alueilla Kinderdijkissä sijaitsee tuulimyllyryhmä, joka ollut vuodesta 1997 lähtien UNESCOn maailmanperintökohde.

Kunta sijaitsee Alblasserwaard-polderin luoteisosassa. Nieuw-Lekkerlandin naapurikunnat ovat Nederlek pohjoisessa, Liesveld koillisessa, Graafstroom kaakossa, Alblasserdam etelässä ja Ridderkerk lännessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu  
 Kunnan kartta 

Etelä-Hollannin kunnat
Linder

Linder on suomalainen suku, jonka yksi sukuhaara on Suomen suuriruhtinaskunnan aikana aateloitu.

Suku on peräisin Lindhövdasta Ruotsin Smålandista, jossa se tunnetaan 1500-luvulta alkaen, ja saapui Suomeen 1740-luvulla. Smålandilaisen metsänvartijan Ögge Andersinpojan poika Magnus Oegidii eli Öggenpoika otti Uppsalan yliopistoon kirjoittautuessaan kotipitäjäänsä viittaavan sukunimen Linder. Magnus Linder muutti Suomeen 1744 ja meni naimisiin Mustion ruukinpatruunan tyttären kanssa kohoten lopulta Suomen vuorimestariksi. Mustiolainen () everstiluutnanti Carl Anton Linder aateloitiin vuonna 1830 ja hänen sukunsa introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1832 aatelisena sukuna numero 193. Hän adoptoi 1833 vanhemman veljensä, vuorineuvos ja ruukinomistaja Magnus Linderin, joka kohotettiin vapaaherralliseen arvoon vuonna 1859 ja introdusoitiin seuraavana vuonna vapaaherrallisena sukuna numero 44, nimellä Linder af Svartå. Tämä vapaaherrallinen sukuhaara kuitenkin sammui vuonna 1896.

Mustion ruukin ohella Linderin suku on omistanut Mustion kartanon Karjaalla 1700-luvun puolivälistä vuoteen 1940 sekä uudelleen vuodesta 1985 ja myös Suomen suurimpiin kartanoihin kuuluneen Kytäjän kartanon Hyvinkäällä vuosina 1861–1928.

Suvun jäseniä 
 Magnus Linder (1709–1799), Suomen vuorimestari, Mustion ruukin omistaja
 Magnus Linder (1751–1801), ruukinpatruuna, Mustion linnan rakennuttaja
 Magnus Linder (1792–1863), vapaaherra, ruukinpatruuna ja vuorineuvos
 Fridolf Linder (1823–1896), Mustion sääntöperintötilan haltija, vapaaherra,  juristi ja virka- ja valtiopäivämies, Magnus Linderin (1792–1863) poika
 Constantin Linder (1836–1908), maamarsalkka, ministerivaltiosihteeri, Kytäjän kartanon omistaja (1. puoliso kreivitär Marie Linder, o.s. Musin-Puškin, 2. puoliso Elisabet Amélie Hélène de Fontennilliat)
 Ernst Linder (1838–1868), lehtimies ja liberaali poliitikko, Constantin Linderin veli
 Hjalmar Linder (1862–1921),  Lohja Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja, Constantin Linderin poika ensimmäisestä avioliitosta (puoliso vuosina 1896–1899 Sophie Mannerheim)
 Ernst Linder (1868–1943), suomalaissyntyinen ruotsalainen kenraali, Ernst Linder vanhemman poika
 Paul Linder (1873–1940), suomalainen keisarillisen Venäjän armeijan eversti, Constantin Linderin poika toisesta avioliitosta
 Catharina ”Kitty” Linder (1887–1969), marsalkka Gustaf Mannerheimin mahdollinen rakastajatar, Constantin Linderin tytär toisesta avioliitosta
 Magnus Linder (1929–2016), Mustion linnan omistaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mustion Linna palasi suvun omistukseen ja Puhkesi kukoistukseen  – Apu-lehti
 Finlands ridderskaps och adels kalender 1956, s. 282–283

Suomalaiset aatelissuvut
Musin-Puškin

Musin-Puškin () oli venäläinen kreivillinen aatelissuku, jolla oli laajat maaomistukset myös Suomessa. Suku omisti lahjoitusmaita Vanhan Suomen alueella.

Suvun jäseniä 
 Platon Ivanovitš Musin-Puškin, Vironmaan kuvernementin maaherra vuonna 1736 
 kreivi Vladimir Aleksejevitš Musin-Puškin (1798–1854), Emelie Stjernvallin puoliso
 kreivitär Marie Linder (1840–1870), yksi ensimmäisiä suomalaisia naiskirjailijoita, Hjalmar Linderin äiti, Vladimir Musin-Puškinin tytär
 kreivi Aleksei Ivanovitš Musin-Puškin, kreivitär Ljubov Aleksandrovna Kušeljev-Bezborodkon puoliso, lahjoitusmaanomistaja

Venäjän aateli
Andreas Feininger

Andreas Bernhard Lyonel Feininger (27. joulukuuta 1906 – 18. helmikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka julkaisi myös valokuvaustekniikkaa koskevaa kirjallisuutta. Hänet muistetaan myös luonnon rakenteiden tutkijana.

Elämäkerta
Feininger syntyi Pariisissa Ranskassa, saksalais-amerikkalaiseen perheeseen. Hänen isänsä, taidemaalari Lyonel Feininger, syntyi New Yorkissa vuonna 1871. Hänen isoisän isä muutti Durlachista Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1848.

Feininger kasvoi ja opiskeli arkkitehdiksi Saksassa, missä hänen isänsä maalasi ja opetti Staatlichesissä Bauhausissa. Vuonna 1936 hän jätti arkkitehtuurin, muutti Ruotsiin ja keskittyi valokuvaamiseen. Ennen toista maailmansotaa 1939 Feininger muutti Yhdysvaltoihin, missä hän ryhtyi freelance-valokuvaajaksi ja vuonna 1943 meni mukaan Life-lehteen, jossa hän työskenteli vuoteen 1962.

Feininger tuli kuuluisaksi valokuvistaan New Yorkissa. Hän kuvasi paljon luonnon rakenteita, luita, kuoria, kasveja, mutta harvoin ihmisiä tai muotokuvia. Feininger kirjoitti kattavia valokuvauksen käsikirjoja, joista tunnetuin on The Complete Photographer. Vuonna 1966 American Society of Media Photographers (ASMP) palkitsi Feiningerin The Robert Leavitt -palkinnolla. Vuonna 1991 International Center of Photography palkitsi Feiningerin elämäntyön saavutuksista. 

Nykyisin Feiningerin valokuvat ovat pysyvissä kokoelmissa Center for Creative Photographyssa, Museum of Modern Artissa, Metropolitan Museum of Artissa, National Gallery of Artissa, Lontoossa Victoria and Albert Museumissa ja George Eastman Housessa.

Teokset
Menschen vor der Kamera (1934)
Entwickeln, Kopieren, Vergrossern (1936)
Aufnahme-Technik (1936)
Fotografische Gestaltung (1937)
New Paths in Photography (1939)
Exakta - Ein Weg zu Foto-Neuland (1939)
Motive im Gegenlicht (1939)New York (1945)Feininger on Photography (1949)The Face of New York (teksti Susan E. Lyman) (1954)Advanced Photography, New York (1952)Reprint, New York (1953)Successful Color Photography (1954)Successful Photography (1954)Changing America (1955)The Creative Photographer (1955)The Anatomy of Nature (1956)Total Picture Control(1961)Maids, Madonnas and Witches (1961)Leaves. New York (1984)The World Through My Eyes(1963)New York (1964)Lyonel Feininger: City at the Edge of the World (teksti T. Lux) (1965)Feininger. New York (1965)The Complete Photographer (1965)Forms of Nature and Life (1966)Trees (1968)Basic Color Photography (1969)Shells (1972)Andreas Feininger (teksti Ralph Hattersley) (1973)Principles of Composition (1973)Photographic Seeing (1973)Roots of Art (1974)The Perfect Photograph (1974)Darkroom Techniques (1974) Light and Lighting in Photography (1976)Feininger's Chicago (1980)Feininger's Hamburg (1980)Industrial America'' (1981)

Aiheesta muualla

Introduction to Feininger at George Eastman House 
ASMP haastattelu Andreas Feininger
 Andreas Feiningerin valokuvat

Yhdysvaltalaiset valokuvaajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Narrow Stairs


Narrow Stairs on Death Cab for Cutien, yhdysvaltalaisen alternative rock -yhtyeen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin Britanniassa 12. toukokuuta 2008 ja Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 2008.

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ben Gibbard ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Ben Gibbard – laulu, rytmikitara, piano, kosketinsoitin, rummut, rumpukone
 Nick Harmer – basso, taustalaulu
 Jason McGerr – rummut, lyömäsoittimet
 Chris Walla – soolokitara, sekvensseri, taustalaulu, piano, kosketinsoitin

Arvostelut 
 Metacritic: 73/100
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: B
 Pitchfork: 6.0/10

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Yhdysvaltalaiset indie rock -albumit
Yhdysvaltalaiset indie pop -albumit
Tiosyanaatti

Tiosyanaatti eli rodanidi on negatiivisesti varautunut ioni eli anioni, ja epäorgaaninen yhdiste. Tiosyanaatit ovat tiosyaanihapon (HSCN) eli vetyrodanidin suoloja. Tiosyanaatin kemiallinen kaava on [SCN]−. Lähes samankaltainen ioni on syanaatti-ioni, [OCN]−, jossa rikkiatomin tilalla on happi. Nimi rodanidi juontuu kreikan kielestä ja perustuu rautatiosyanaatin punaväriin.

Myrkyllistä kahdenarvoista elohopeatiosyanaattia on joskus käytetty pyrotekniikassa, mutta sen myrkyllisyyden vuoksi tästä on pitkälti luovuttu.

Rodanaasi-entsyymi muuntaa kehossa rajatussa määrin myrkyllistä syanidia, CN−, vähemmän vaaralliseksi tiosyanaatiksi.

Rauta(III)- ja koboltti(III)-ionien osoitusreaktiot
Lisäämällä tiosyanaattia (esim. ammoniumtiosyanaattina) vesiliuokseen, voidaan liuoksessa mahdollisesti olevat rauta(III)-ionit havaita. SCN- nimittäin muodostaa Fe3+ kanssa vesiliuoksissa helposti havaittavan verenpunaisen hydratoituneen koordinaatiokompleksin [Fe(SCN)]2+, jonka tarkempi rakenne on [Fe(SCN)(H2O)5]2+. Osoitusreaktiossa muodostuu myös pienempiä määriä muita hydratoituneita komplekseja kuten Fe(SCN)3 ja [Fe(SCN)4]−.
Liuosten koboltti(III)-ionit voidaan havaita samalla tapaa, sillä tiosyanaatti muodostaa niiden kanssa sinisiä hydratoituneita komplekseja.

Tiosyanaatteja

Ammoniumtiosyanaatti NH4SCN, CAS-numero 1762-95-4
Elohopeatiosyanaatti Hg(SCN)2, CAS-numero 592-85-8
Fenyylitiosyanaatti C7H5NS, CAS-numero 5285-87-0
Kaliumtiosyanaatti KSCN, CAS-numero 333-20-0
Metyylitiosyanaatti CH3SCN, CAS-numero 556-64-9
Natriumtiosyanaatti NaSCN, CAS-numero 540-72-7
Rautatiosyanaatti Fe(SCN)3, CAS-numero 4119-52-2

Lähteet

Aiheesta muualla
IUPAC Gold Book: Thiocyanates 

Anionit