Sisäilma

Sisäilma on rakennuksen tai muun tilan sisällä olevaa ilmaa. Sisäilma koostuu kaasumaista ja hiukkasmaisista yhdisteistä, jotka liikkuvat ilman mukana ja päätyvät hengityksen, ihon tai limakalvojen kautta elimistöön. Ulkoilman lisäksi sisäilmassa on tilasta, sen käyttäjistä tai käyttäjien toiminnoista peräisin olevia yhdisteitä.

Sisäympäristöllä tarkoitetaan on rakennuksen tai muun tilan sisällä vallitsevia fysikaalisia ja kemiallisia olosuhteita. Sisäilmasto kattaa tästä kokonaisuudesta lämpöolosuhteet ja sisäilman. Sisäilmaston lisäksi sisäympäristöön vaikuttavat muun muassa akustiset olosuhteet, sähkö- ja magneettikentät sekä valaistus.

Sisäilma ja terveys
Puhdas ja raikas sisäilma tukee toimintakykyä, terveyttä ja oppimista. Sisäilmassa voi olla monia erilaisia haittatekijöitä, jotka voivat aiheuttaa oireita . Oireet ovat usein lieviä  ja altistumisen loppuessa ohimeneviä, kuten hengitystie- ja ärsytysoireita sekä yleisoireita kuten päänsärkyä. Osaan näistä haittatekijöistä liittyy myös suurentunut sairastumisen riski. Tärkeimmät sisäilman epäpuhtaudet, jotka lisäävät suomalaisten sairastumisen riskiä, ovat ulkoilmasta tulevat pienhiukkaset, tupakansavu, maaperästä tuleva radonsäteily ja rakennusten kosteusvauriot.

Pienhiukkasia (PM2,5; PM10) ja erilaisia muita lähinnä polttoprosesseista muodostuvia haitallisia yhdisteitä kulkeutuu sisäilmaan ulkoilmasta. Niitä syntyy myös monista sisälähteistä, kuten tupakoinnista. Altistuminen pienhiukkasille lisää ennenaikaista kuolleisuutta, sydän- ja verisuonisairauksia, keuhkosyöpää, hengitystieoireita ja mahdollisesti myös astmaa 

Tupakansavu sisältää satoja terveydelle mahdollisesti haitallisia kemiallisia yhdisteitä. Passiivinen tupakointi lisää monien samojen sairauksien riskiä kuin aktiivinenkin tupakointi, kuten sydän- ja verisuonitauteja, keuhkosyöpää ja hengitystiesairauksia, sekä aiheuttaa hengitystieoireita .

Maaperästä vapautuu sisäilmaan hajutonta ja mautonta radioaktiivista kaasua, radonia. Radon on keuhkosyövän riskitekijä.

Kosteusvauriot ovat astman ja hengitystieoireiden ja -infektioiden riskitekijä . Vaikka kosteusvaurioilla on tutkimuksissa havaittu olevan yhteys hengitystieoireisiin ja astmaan, on vielä epäselvää, mitkä tekijät terveyshaittoja aiheuttavat ja millä mekanismeilla . Mikrobien on arvioitu olevan todennäköisin tekijä kosteusvaurioihin liittyvien terveysvaikutusten taustalla, mutta tutkimusnäyttö sisäilman mikrobien tai näiden aineenvaihduntatuotteiden terveyshaitoista on puutteellista ja ristiriitaista . Kosteus- ja homevaurio onkin indikaattori, joka kertoo poikkeavasta ja haitallisesta olosuhteesta, joka tulisi ennaltaehkäistä ja korjata.

Sisäilmaan liittyvä oireilu
Oireilu on aina yksilöllistä, ja siksi oireiluun sekä siihen, kuinka haitalliseksi henkilö oireilun kokee, vaikuttavat sisäilman haittatekijöiden lisäksi myös monet muut seikat, kuten ikä, sukupuoli, persoona ja terveydentila sekä erilaiset kuormittavat asiat, kuten työ- tai kouluyhteisöön liittyvä viihtyvyys ja työtyytyväisyys . Myös pelot ja käsitykset jonkin tietyn tekijän haitallisuudesta voivat aiheuttaa oireita ja synnyttää objektiivisesti mitattavia fysiologisia vasteita . Ihmisen kokemat oireet ovat aina todellisia, mutta eivät siis kuitenkaan suora osoitus jostakin sisäilman epäpuhtaudesta.

Ympäristöherkkyys

Pienellä osalla ihmisistä on pitkäaikainen taipumus saada hyvin herkästi oireita sisäilmasta tai muista ympäristötekijöistä . Jos oireiluherkkyyden taustalta ei voida huolellistenkaan tutkimusten jälkeen löytää selittävää ympäristössä esiintyvää tekijää ja oireet aiheuttavat merkittävää toimintakyvyn vajausta, kyse voi olla ympäristöherkkyydestä . Ympäristöherkkyydessä ratkaisevaa oireiston syntymiselle on ympäristön kokeminen haitalliseksi, eivät sisäympäristötekijöiden fysikaaliset, kemialliset tai biologiset ominaisuudet tai niiden määrä . Ei ole näyttöä siitä, että kosteusvaurioille altistuminen johtaisi ympäristöherkkyyden kehittymiseen [8]. Ympäristöherkkyys on yksi toiminnallisten häiriöiden alaryhmä .

Sisäilman laatuun vaikuttavat tekijät

Pienhiukkaset 
Suomalaisten asuntojen pienhiukkasten pitoisuudet ovat keskimäärin 7 µg/m3, eli pitoisuudet ovat eurooppalaista keskitasoa selvästi pienempiä. Asuntojen pienhiukkaspitoisuuksien osalta asumisterveysasetuksen (545/2015) mukaiset toimenpiderajat (24h mittaus enintään 25 µg/m3) ylittyvätkin vain harvoissa yksittäistapauksissa. Siitä huolimatta arvioidaan, että yli 60 % sisäympäristön aiheuttamasta tautitaakasta Suomessa tulee sisäilmaan kulkeutuneista ulkoilman saasteista.

Uusimman tiedon mukaan ulkoilman PM10-pitoisuuksien vuosikeskiarvot ovat Suomessa ja Islannissa alle 20 μg/m3, Ruotsissa ja Norjassa pääasiassa alle 20 (–<30) μg/m3 ja Tanskassa 20–<30 μg/m3. Vastaavasti ulkoilman PM2.5-vuosikeskiarvot ovat Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa alle 10 μg/m3, Islannissa, Tanskassa ja eteläisessä Ruotsissa 10–<15 μg/m3. Ulkoilman PM2.5-pitoisuudet ovat noin puolet PM10-pitoisuuksista ja ne jakautuvat alueellisesti tasaisemmin. Sisätiloissa tapahtuvassa pienhiukkasaltistuksessa voi kuitenkin olla selviä eroja, jotka johtuvat erilaisesta rakennus- ja ilmanvaihtotekniikasta, tuloilman suodatuksesta sekä sisälähteistä.

Radon 
Radonin pitoisuudet ovat Suomessa (keskiarvo 100 Bq/m3) Euroopan korkeimpia (JRC 2018) ja keskimäärin samalla tasolla kuin Ruotsissa ja Norjassa (keskiarvot 90 Bq/m3 ja 110 Bq/m3). Tanskassa radonpitoisuudet (keskiarvo 50 Bq/m3) ovat selkeästi pienempiä ja Islannissa pitoisuudet ovat vulkaanisen kallioperän takia pieniä ja siksi myös radonmittausten määrä on vähäinen. Vuonna 2006 tehdyn otantatutkimuksen perusteella toimenpidearvo 400 Bq/m3 olemassa oleville asunnoille ylittyi noin 3 %:ssa suomalaisista asunnoista. 

Uusien pientalojen radonpitoisuudet ovat pienemmät kuin vanhempien talojen. Ruotsissa tehdyn tuoreemman arvion mukaan radonpitoisuus ylittää kansallisen toimenpidearvon (200 Bq/m3) noin 400 000 asunnossa, mikä vastaa noin 10 %:a väestöstä. Vuonna 2010 Tanska laski kansallisen toimenpiderajan uusissa asunnoissa radonin osalta 100 Bq/m3. Bräuner ym. (2013) tulosten mukaan 7 % tutkituista tanskalaisista asunnoista ylitti uuden kansallisen toimenpidearvon 100 Bq/m3 pitoisuuksien ollessa muuten matalat (mediaani 36,8 Bq/m3).

Vuosina 2014–2015 tehtyjen mittausten perusteella sisäilman radonpitoisuuden toimenpidearvo ylittyi 4 %:ssa päiväkotirakennuksista ja 11 %:ssa koulurakennuksista. Koulujen ja päiväkotien osalta Ruotsissa kansallinen toimenpidearvo ylittyi vuonna 2009 arviolta 16 %:ssa koulu- ja päiväkotirakennuksista. Norjassa vuosina 1996–1998 noin 9 % päiväkodeista ylitti radonpitoisuuden 200 Bq/m3 ja 3 % ylitti 400 Bq/m3 radonpitoisuuden keskiarvon ollessa 88 Bq/m3 .

Kosteusvauriot 
Jonkinasteiset kosteusvauriot ovat yleisiä kaikentyyppisissä rakennuksissa, ja vauriot vaihtelevat hyvin pienestä vakavaan. Eduskunnan tarkastusvaliokunnan raportin mukaan merkittäviä kosteusvaurioita esiintyy Suomessa pien- ja rivitalojen 7–10 prosentissa, kerrostalojen 6–9 prosentissa, koulujen ja päiväkotien 12–18 prosentissa, hoitolaitosten 20–26 prosentissa ja toimistojen kerrosalasta 2,5–5 prosentissa.

Uusimman Eurostat-tilaston  mukaan vuonna 2018 rakennusten kosteusvaurioita esiintyi Pohjoismaista vähiten Suomessa (alle 5 %), eniten Tanskassa ja Islannissa (yli 15 %). Ruotsissa ja Norjassa kosteusvaurioita oli alle 10 %:ssa rakennuksista. Ruotsissa vuosina 2007–2008 tehdyn BETSI-tutkimuksen kuntoarvioiden mukaan 30 %:ssa omakotitaloista ja 15 %:ssa kaikista kerrostaloasunnoista ja toimitiloista on kosteus- ja homevaurioita, jotka voivat vaikuttaa sisäilmaan. Useimpien tutkimusten arvioita yleisyydestä on vaikea verrata, koska kosteusvaurioiden määritelmät vaihtelevat suuresti. Laajassa eurooppalaisessa ECRHS tutkimuksessa vakioiduilla menetelmillä asiantuntijan arvioimat kosteus- ja homevauriot olivat yleisempiä Keski- ja Etelä-Euroopassa kuin esimerkiksi Pohjoismaita edustavassa Ruotsissa. Vastaavalla tavalla vertailukelpoisia menetelmiä käyttävän HITEA-tutkimuksen mukaan Suomen ja Alankomaiden kouluissa oli vähemmän asiantuntijan toteamia kosteusvaurioita kuin Espanjassa. Suomalaisissa kouluissa mitatut mikrobipitoisuudet olivat myös pienemmät kuin Espanjassa ja Alankomaissa mitatut pitoisuudet.

Kemikaalit 
Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden kokonaispitoisuus (TVOC) ja formaldehydi ylittävät kansalliset toimenpiderajat (400 µg/m3 ja 100 µg/m3) Suomessa vain uudiskohteissa (alle vuosi käyttöönoton jälkeen) ja vanhoissa asunnoissa harvoissa yksittäistapauksissa. Rivi- ja kerrostaloasunnoissa tutkimusten mukaan TVOC vaihtelee Suomessa 139–356 µg/m3 ja Ruotsissa 143–310 µg/m3 välillä. Mitatut formaldehydipitoisuudet ovat Ruotsissa noin neljäsosa WHO:n raja-arvosta 100 μg/m3 . INSULAte-projektin  perusteella formaldehydipitoisuuksien mediaanit suomalaisissa kerrostaloasunnoissa olivat 18,4 μg/m3 ennen energiaparannuksia ja 16,7 μg/m3 niiden jälkeen eli samaa suuruusluokkaa kuin ruotsalaisissa asunnoissa.

Ilmanvaihto ja lämpötila 
Ilmanvaihdon riittämättömyys vanhemmissa kerrostaloasunnoissa vaikuttaa olevan Suomessa (Du ym., 2016) yleisempää kuin Norjassa ja suunnilleen yhtä yleistä kuin Ruotsissa ja Tanskassa . Suomalaisissa uudiskohteissa ovat ilmanvaihtokertoimet sitä vastoin olleet huomattavasti korkeammalla tasolla . Suomessa usean asunnon lämpötila on talven lämmityskauden aikana pitkiäkin aikoja yli ”hyvän” lämpötilan (21 °C) ja vastaavasti suhteellinen kosteus on matala (< 20 %), kun taas kesällä suhteellinen kosteus sisäilmassa voi ajoittain nousta korkeaksi (> 70 %). 

Suomalaisten koulujen ilmanvaihto on todettu riittämättömäksi noin joka toisessa ja epätyydyttäviä lämpöolosuhteita esiintyy joka kymmenennessä koulussa. Kouluissa ilmanvaihdon riittämättömyys vaikuttaa olevan yleisempää Suomessa kuin Ruotsissa, kun taas toimistorakennusten ilmanvaihto ylittää suositukset maasta riippumatta.

Sisäilman laatu Suomessa ja Euroopassa

Sisäilmastoluokitus
Rakennusten sisäilmalle on kehitetty sisäilmastoluokitus, jossa esitetään tavoitearvoja useille sisäilmatekijöille. Sisäilmatekijöitä ovat muun muassa lämpöolot, äänitaso, ilmanvaihto, radon ja ilman epäpuhtaudet. Luokituksessa on esitetty myös tärkeimmät lämmitys-, ilmanvaihto- ja ilmastointilaitteiden suunnittelussa tarvittavat sisäilmastosuureiden arvot.

Sisäilmaston laatu jaetaan seuraaviin luokkiin: S1 (yksilöllinen), S2 (hyvä) ja S3 (tyydyttävä). S1 tarkoittaa sisäilman laatua, jota 90 % arvioijista pitää hyvänä. S3 on alin hyväksyttävä luokka, jossa voi kuitenkin ilmaantua haittoja herkille henkilöille. Luokitus perustuu useisiin tutkimuksiin ja pitkäaikaisiin aistinvaraisiin kokemuksiin sisäilman laadusta. Aistinvaraisuus on osoittautunut erittäin herkäksi arviointimenetelmäksi. Joissakin tapauksissa on tavallista, että ihmiskeho havaitsee sisäilman epäpuhtauksia herkemmin kuin mittauslaitteet. Aistinvaraisesti ei voida arvioida hajuttomia sisäilman epäpuhtauksia, kuten häkäkaasua tai radonia.

Sisäilmaluokitus otettiin käyttöön vuonna 1995, ja uusin luokitus julkaistiin vuonna 2008. Luokituksen valmisteluun ovat osallistuneet merkittävimmät rakennusalan järjestöt, Rakennustietosäätiö RTS sekä sisäilmastoalan asiantuntijoiden järjestö, Sisäilmayhdistys ry. Sisäilmaluokitus on myös osa TEKESin Terve talo -teknologiaohjelman tuottamia "terveen talon" kriteerejä.

Sisäilman tutkiminen

Sisäilman laadusta on tullut viime vuosina yhä merkittävämpi tutkimusalue muun muassa rakennusfysiikassa. Sisäilmaongelmat ja niiden vaikutukset ihmisten hyvinvointiin ja viihtyvyyteen ovat vauhdittaneet tämän tutkimusalueen tutkimusta. Esimerkiksi Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimuksen mukaan huono sisäilma heikentää lasten ja nuorten oppimistuloksia ja lisää poissaoloja. Sisäilman koettuun laatuun vaikuttavat muun muassa ilman lämpötila, kosteuden ja hiilidioksidin määrä, hajuttomuus, vetoisuus ja hiukkaset. Hiukkasia on monen kokoisia, joista Maailman terveysjärjestön WHO:n ja THL:n tutkimusten mukaan suurimmat tautienaiheuttajat ovat pienhiukkaset.

Yleisimmin sisäilman laatua heikentävät riittämätön ilmanvaihto ja hallitsematon korvausilman saanti. Tämän lisäksi kärsitään usein mm. kosteus- ja homevaurioiden aiheuttamista sisäilmaongelmista. Myös erilaiset materiaalipäästöt ja viemärikaasut voivat heikentää sisäilman laatua. Sisäilmatutkimukset ovatkin keskittyneet fysikaalisten, kemiallisten ja mikrobiologisten tekijöiden analysointiin. Sisäilmatutkimuksia toteutetaan Asumisterveysasetuksen (545/2015) ja asetuksen soveltamisohjeiden mukaisin menetelmin. Tutkimukset perustuvat riskiarvioon, jolla rajataan kuinka voidaan valita soveltuvat tutkimusmenetelmät. Näitä menetelmiä ovat käyttäjäkyselyt ja haastattelut, asiakirjoihin pohjautuvat riskiarviot, kiinteistöön tehtävä riskiarvio, aistinvaraiset havainnot, olosuhdemittaukset sekä näytteenotto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sisäilma Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
 Miten sisäilma vaikuttaa ihmisten terveyteen? Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
 Mitkä tekijät vaikuttavat sisäilman laatuun? Terveyden ja hyvinvoinnin laitos

Rakennuksen ilmanvaihtojärjestelmät
Rakennuksen ilmastointijärjestelmät