joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nikita Panin

Nikita Ivanovitš Panin (29. syyskuuta (J: 18. syyskuuta) 1718 Gdańsk, Puola – 11. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1783 Pietari) oli venäläinen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Venäjän keisarikunnan ulkoministerinä vuosina 1763–1781 eli huomattavan osan Katariina Suuren hallitsijakaudesta.

Paninin isä oli venäläinen upseeri, joka toimi Pärnun kaupungin komendanttina Virossa. Hän liittyi itsekin Venäjän armeijaan vuonna 1740. Hänet nimitettiin 1747 Venäjän lähettilääksi Tanskaan, josta hän siirtyi seuraavana vuonna Ruotsiin Johann Albrecht von Korffin seuraajaksi. Panin toimi lähettiläänä Ruotsissa vuoteen 1760. Hän vastusti Ruotsin Ranskaan suuntautunutta ulkopolitiikkaa ja sai 1749–1750 sodalla uhkaamalla torjuttua hattupuolueen pyrkimykset laajentaa vuoden 1720 hallitusmuodon rajoittamaa kuninkaan valtaa. Ruotsin kokemukset tekivät Paninista perustuslaillisen hallinnon kannattajan. Hänen asemansa Venäjällä vaikeutui, kun Venäjä vuonna 1756 yllättäen liittyi seitsenvuotiseen sotaan Preussia vastaan Ranskan ja Itävallan liittolaisena.

Vuonna 1760 keisarinna Elisabet kutsui Paninin Pietariin valvomaan tulevan kruununperijän, suuriruhtinas Paavalin kasvatusta. Panin auttoi vuonna 1762 Paavalin isän, keisari Pietari III:n syrjäyttämisessä. Hän toivoi Paavalista keisaria ja tämän äidistä Katariinasta vain sijaishallitsijaa, mutta Katariina kruunattiinkin itse hallitsijaksi. Paninista tuli kuitenkin pian Katariinan luotettu neuvonantaja ulkopolitiikkaa koskeneissa asioissa ja vuonna 1763 Katariina nimitti hänet ulkoasiainkollegion puheenjohtajaksi.

Paninin tavoitteena oli luoda Venäjän, Preussin, Puolan ja Ruotsin liitto Ranskaa ja Itävaltaa vastaan, mutta se ei toteutunut. Samanaikaisesti hän halusi luoda Puolasta vahvan valtion, joka olisi liitossa Venäjän kanssa. Sen enempää keisarinna Katariina kuin Preussin kuningas Fredrik Suuri eivät pitäneet jälkimmäisestä ajatuksesta. Panin toteutti sitten Katariinan toivomaa politiikkaa Puolan suhteen, ensin järjestämällä vuonna 1764 Puolan hallitsijaksi Katariinan entisen rakastajan Stanislaw Poniatowskin sekä neuvottelemalla vuonna 1772 Preussin ja Itävallan kanssa toteutetun Puolan ensimmäisen jaon. Myöhemmin Paninin vaikutusvalta väheni, sillä hän puolsi edelleen liittoa Preussin kanssa kun taas Katariina alkoi kannattaa kääntymistä Itävallan puoleen. Katariina erotti lopulta Paninin toukokuussa 1781.

Nikita Paninin poika Nikita Panin toimi vuosina 1799–1804 valtakunnan varakanslerina. Hänen poikansa Viktor Panin oli oikeusministerinä 1841–1862.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäjän ulkoasiainministerit
Vuonna 1718 syntyneet
Vuonna 1783 kuolleet
Vasili Dolgorukov (sotamarsalkka)

Vasili Vladimirovitš Dolgorukov (tammikuu 1667 – 22. helmikuuta (J: 11. helmikuuta) 1746 Pietari) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä vaikutus valtakunnan asioiden johtoon varsinkin Pietarin Suuren kuolemaa seuranneina vuosina.

Vasili Dolgorukov kuului merkittävään Dolgorukovin ruhtinassukuun. Hän osallistui Suureen Pohjan sotaan ja kukisti vuosina 1708–1709 atamaani Kondrati Bulavinin johtaman kasakoiden kapinan. Dolgorukov pääsi aluksi Pietari Suuren suosioon, mutta hän vastusti Pietarin toteuttamaa uudistuspolitiikkaa. Vuonna 1718 hänen väitettiin olleen mukana pajarien salaliitossa, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Pietari ja nostaa valtaistuimelle hänen poikansa Aleksei Petrovitš. Dolgorukov menetti kaikki arvonimensä ja hänet karkotettiin maasta. Hänet kuitenkin armahdettiin vuonna 1724 keisarinna Katariinan ansiosta. Pietari II ylensi Dolgorukovin 1728 sotamarsalkaksi ja hänet nimitettiin salaneuvoston jäseneksi. Kymmenjäseniseen neuvostoon kuului kaksi muutakin Dolgorukovin suvun edustajaa, ja neuvosto käytännössä hallitsi Venäjää Pietari II:n vuonna 1730 tapahtuneen kuoleman jälkeen ennen kuin uusi hallitsija saatiin valittua.

Dolgorukov kannatti Pietari Suuren veljentyttären Anna Ivanovnan valitsemista uudeksi hallitsijaksi, ja oli valmistelemassa listaa ennakkoehdoista, jotka Annan olisi hyväksyttävä ennen vallan saamista. Ne olisivat varmistaneet vallan säilymisen salaneuvostolla. Pian keisarinnaksi tultuaan Anna kuitenkin ryhtyi hallitsemaan itsevaltaisesti ja lakkautti salaneuvoston. Dolgorukov riisuttiin jälleen arvonimistään ja hänet karkotettiin Ivangorodiin, ja sieltä vuonna 1739 edelleen Solovetskin luostariin Solovetskin saarelle. Vuonna 1741 valtaan tullut keisarinna Elisabet kuitenkin kumosi hänen tuomionsa, palautti hänen arvonsa ja nimitti hänet sotaneuvoston johtajaksi.

Lähteet

Venäjän marsalkat
Vuonna 1667 syntyneet
Vuonna 1746 kuolleet
Vasili Dolgorukov (diplomaatti)

Vasili Lukitš Dolgorukov (n. 1670 – 19. marraskuuta (J: 9. marraskuuta) 1739 Novgorod) oli venäläinen diplomaatti, jolla oli vaikutusvaltainen asema Venäjän johdossa tsaari Pietari II:n valtakaudella.

Vasili Dolgorukov aloitti diplomaatinuransa vuonna 1687 setänsä Jakov Dolgorukovin avustajana Pariisin lähetystössä. Myöhemmin hän oli Venäjän lähettiläänä Puolassa 1706–1707, Tanskassa 1707–1720, Ranskassa 1721–1722 ja Ruotsissa 1725–1727. Pietari II:n valtakaudella 1727–1730 hän oli vaikutusvaltainen salaneuvoston jäsen ja järjesti keisarin kihlauksen oman veljentyttärensä Jekaterina Dolgorukovan kanssa. Pietari II:n kuoltua yllättäen vuonna 1730 Dolgorukov osallistui tämän seuraajan valintaan liittyneeseen juonitteluun, johon liittyi muun muassa väärennetyn tsaarin testamentin laatiminen Jekaterina Dolgorukovan järjestämiseksi valtaistuimelle. Dolgorukov ryhtyi myös ensimmäisenä tukemaan Anna Ivanovnan valintaa hallitsijaksi. Yhdessä Mihail Golitsynin ja kenraaliluutnanti Leontievin kanssa hän sai helmikuussa 1730 Annan antamaan vakuutuksen, joka rajoittaisi hänen valtaansa hallitsijana. Noustuaan seuraavassa kuussa valtaistuimelle Anna kuitenkin karkotti Dolgorukovin Arkangeliin ja myöhemmin edelleen Solovetskin luostariin. Vuonna 1739 hänet ja kaksi muuta Dolgorukovin suvun mahtimiestä, Ivan ja Sergei Dolgorukov, todettiin syyllisiksi Pietari II:n testamentin väärentämiseen, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin mestaamalla Novgorodissa.

Lähteet

Venäläiset diplomaatit
Venäläiset teloitetut
Vuonna 1670 syntyneet
Vuonna 1739 kuolleet
Proskillaridiini

Proskillaridiini on sydänglykosidi, joka on ollut taannoin käytössä myös Suomessa sydämen vajaatoiminnan ja rytmihäiriöiden hoitoon ja jopa ennaltaehkäisyyn. Se uutettiin merisipulista, jonka entinen tieteellinen nimi oli Scilla maritima.

Lääke vaikutti sekä sydämen rytmihäiriöihin että sen vajaatoimintaan. Vajaatoimintalääkkeenä se aiheutti sydämessä posistiivista inotrooppista että negatiivista kronotrooppista vaikutusta kuten kaikki sydänglykosidit.  Tämä tarkoittaa, että se vaikutti sekä sydämen lyöntivoimaa kohottavasti että sydämen lyöntitiheyttä laskevasti, mikä vähesi turvotuksia ynnä muita sydämen vajaatoiminnan vaikutuksia. Terveeseen sydämeen tällä ei ole mitään hyödyllistä vaikutusta.

Lääkettä käytettiin Suomessa kauppanimillä Caradrin ja Talusin.

Tämän lääkkeen käyttö katsottiin aikoinaan sikäli digoksiinia turvallisemmaksi, että siitä suuri osa jäi mahahappojen hydrolysoimaksi, se imeytyi huonosti ja myös sen aineenvaihdunta on nopeaa. Toisaalta eri ihmisten aineenvaihdunta vaihtelee suuresti.

Proskillaridiinin käytöstä ei nykyään katsota olevan mitään etua verrattuna digitalistuotteisin. Päin vastoin sen imeytyminen ja mittausmenetelmätkin ovat vielä osoittautuneet digoksiinin vastaavia ominaisuuksia epävarmemmiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Proscillaridin 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Proscillaridin 
ChemBlink: Proscillaridin A 

Sydänlääkkeet
The Adventures of Ichabod and Mr. Toad

The Adventures of Ichabod and Mr. Toad (Herra Rupikonna ja Iisoppi Kurkinen) on Disney-elokuva vuodelta 1949. Elokuvassa yhdistetään animaatiota ja näytelmäelokuvaa. Elokuvan alkuosa Kaislikossa suhisee perustuu Kenneth Grahamen samannimiseen kirjaan ja loppuosa Päätön ratsumies perustuu Washington Irvingin novelliin The Legend of Sleepy Hollow. Kertojina toimivat Basil Rathbone ja Bing Crosby.

Elokuvasta on käytetty myös suomenkielistä nimeä ”Herra Rupikonna ja Iisoppi Kurkinen / Kaislikossa suhisee”, mutta kansallisfilmografia Elonet käyttää siitä suomeksikin alkuperäistä nimeä.

Päätön ratsumies -osio jälkiäänitettiin suomeksi 1990-luvun loppupuolella Prinssi ja kerjäläispoika -lyhytelokuvan VHS-julkaisuun.

Ääninäyttelijät

Kaislikossa suhisee (The Wind In The Willows)
 Basil Rathbone - Kertoja, poliisi 
 Eric Blore - Herra Rupikonna
 J. Pat O'Malley - Cyril Proudbottom
 John McLeish - Syyttäjä
 Colin Campbell - Myyrä 
 Campbell Grant - Mäyrä 
 Claude Allister - Rotta
 Leslie Dennison - Tuomari
 Leslie Dennison ja Edmond Stevens - Näädät
 Oliver Wallace - Herra Winkie

Päätön ratsumies (The Legend of Sleepy Hollow)
 Bing Crosby - Kertoja, Ichabod Crane, Brom Bones
 Pinto Colvig - Daredevil (Bromin hevonen), Ichabodin huuto
 Clarence Nash - Old Gunpowder (Ichabodin hevonen) 
 Billy Bletcher - Päätön ratsumies

Suomenkieliset äänet, Päätön ratsumies 
 Seppo Mäki - Kertoja, koulumestari Kuukkeli Kuu (Ichabod Crane), Tarmo (Brom Bones)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat
Disneyn elokuvat
Vuoden 1949 yhdysvaltalaiset elokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat

Suomenkieliset äänet, Päätön ratsumies
Findhorn

Findhorn on kylä Morayn hallintoalueella Skotlannissa. Se sijaitsee Findhorninlahden itäosassa, viisi kilometriä luoteeseen Kinlossista. Paikkakunta tunnetaan erityisesti kylän eteläpuolella sijaitsevasta Findhornin new age -henkisestä ekoyhteisöstä, jonka perustivat Eileen ja Peter Caddy sekä Dorothy Maclean vuonna 1962. 

Nykyisin Findhornissa on noin 350 pysyvää asukasta ja tuhansia tilapäisesti asuvia. Findhornin new age -yhteisö on laajentunut vuosien varrella ja tunnetaan nyt nimellä Findhornin ekokylä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Skotlannin kylät
Mnemesis


Mnemesis on tanskalaisen industrial metal -yhtye Mnemicin järjestyksessään viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Nuclear Blast.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Guillaume Bideau – laulu
 Mircea Gabriel Eftemie – kitara
 Victor-Ray Salomonsen – kitara
 Simone Bertozzi – bassokitara
 Brian Larsen – rummut

Tuotanto 
 Tue Madsen – tuottaja
 Metastazis – grafiikka

Arvostelut 
 PopMatters:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mnemesis discogs.com -sivustolla

Vuoden 2012 albumit
Mnemicin albumit
Tue Madsenin tuottamat albumit
Mikko Lehtonen

Mikko Lehtonen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

Mikko Lehtonen, vuonna 1978 syntynyt suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja
Mikko Lehtonen, vuonna 1987 syntynyt suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä
Mikko Lehtonen, vuonna 1994 syntynyt suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja
Mikko S. Lehtonen, suomalainen mediakulttuurin professori
Ruotsin Itämaa. Esihistoriasta Kustaa Vaasaan

Ruotsin Itämaa. Esihistoriasta Kustaa Vaasaan () on ensimmäinen osa Svenska litteratursällskapet i Finlandin julkaisemasta neliosaisesta teossarjasta Suomen ruotsalainen historia, jonka aiheena on ruotsalaisuus Suomen historiassa. Vuonna 2008 ruotsiksi ja vuonna 2010 suomeksi ilmestyneen kirjan on kirjoittanut ja suomentanut Kari Tarkiainen. Teossarjan toinen osa, Nils Erik Villstrandin kirjoittama Valtakunnanosa. Suurvalta ja valtakunnan hajoaminen 1560–1812 ilmestyi ruotsiksi vuonna 2010 ja suomeksi vuonna 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mirkka Lappalainen: Mitä on Suomen ruotsalainen historia? (tilaajille) Helsingin sanomat 1.5.2008.

Kirjat Suomen historiasta
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2008 kirjat
Ruotsin historia
Suomen keskiaika
Reset (albumi)

Reset on suomalaisen Profane Omenin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2014.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jules Näveri – laulu
 Williami Kurki – kitara
 Antti Kokkonen – kitara, taustalaulu
 Antti Seroff – bassokitara
 Samuli Mikkonen – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Profane Omenin albumit
Saksan Grand Prix 2014

Saksan Grand Prix 2014 (virallisesti 2014 Formula 1 Grosser Preis Santander von Deutschland) oli Formula 1 -kauden 2014 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 20. heinäkuuta Hockenheimringin moottoriradalla Hockenheimissa, Saksassa.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Aika-ajot

Tulokset 

 Esteban Gutiérrezin sijoitusta pudotettiin kolmella lähtöruudulla edellisen kilpailun kolaroinnin takia.
 Lewis Hamiltonin sijoitusta pudotettiin viidellä lähtöruudulla vaihdelaatikon vaihtamisen takia.

Kilpailu 
Kilpailun voitti paalupaikalta startannut Mercedeksen Nico Rosberg. Toiseksi sijoittui Williamsin Valtteri Bottas. Kolmanneksi ajoi 20. lähtöruudusta startannut Mercedeksen Lewis Hamilton. Palkintokorokkeella kuljettajien haastattelut suoritti Kai Ebel.

Tulokset 

 Marcus Ericsson lähti kilpailuun varikolta autoon tehtyjen muutosten takia.

Lähteet 

 http://www.formula1.com/races/in_detail/germany_925/circuit_diagram.html
 http://www.mtv.fi/sport/f1/gp.shtml/saksa/

Aiheesta muualla 
 Saksan GP 2014 - F1-ruutu

Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2014
Saksan Grand Prix
47 Ronin

47 Ronin on 2013 ensi-iltansa vuonna saanut yhdysvaltalainen toiminnallinen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Carl Rinsch. Elokuvan pääosissa esiintyvät Keanu Reeves ja Hiroyuki Sanada. Elokuva perustuu japanilaiseen 47 rōninin legendaan. Elokuva oli taloudellisesti tappiollinen.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

Vuoden 2013 yhdysvaltalaiset elokuvat
Fantasiatoimintaelokuvat
Yhdysvaltalaiset fantasiaseikkailuelokuvat
Samuraielokuvat
3D-elokuvat
My Last Prayer

My Last Prayer on suomalaisen heavy metal -yhtye Blackstar Halon esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Low Frequency Records. Yhtye julkaisi albumin entisen nimensä Downfall alla.

Kappaleesta "Dark Parade" kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dmitry Martynoff – bassokitara
 Timo Eskelinen – kitara
 Hannu Kumpula – kitara
 Kalle Tulonen – rummut, äänittäjä (bassokitara)
 Jani Peippo – laulu

Muut tekijät 
 Arttu Sarvanne – äänittäjä, miksaaja
 Jarno Alho – äänittäjä (soolokitarat)
 Timo Tyynismaa – kansikuva

Arvostelut 
 The Metal Observer: 8/10

Aiheesta muualla 
 
 My Last Prayer discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Blackstar Halon albumit
Singaporen Grand Prix 2014

Singaporen Grand Prix 2014 (virallisesti 2014 Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2014 14. osakilpailu, joka ajettiin 21. syyskuuta 2014 Singaporen katuradalla Singaporessa.

Kilpailun voitti paalupaikalta startannut Mercedeksen Lewis Hamilton.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajo

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 
 Kilpailu lopetettiin kahden tunnin aikarajan täytyttyä.
 Jean-Éric Vergne ja Adrian Sutil saivat viisi sekuntia lisäaikaa ohittamisesta radan ulkopuolelta.
 Kamui Kobayashi keskeytti lämmittelykierroksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Singaporen GP 2014 - F1-ruutu

Singaporen Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2014
Japanin Grand Prix 2014

Japanin Grand Prix 2014 oli Formula 1 -kauden  15. osakilpailu, joka ajettiin 5. lokakuuta Suzuka Circuitilla.

Kilpailun voitti Lewis Hamilton ennen Nico Rosbergia ja Sebastian Vetteliä. Kilpailuun lähdettiin turva-auton takaa rankan vesisateen takia, ja se keskeytettiin 46. kierroksella Jules Bianchin pahan onnettomuuden takia. Hän törmäsi Adrian Sutilin autoa siirtämässä olleeseen nostotraktoriin ja löi rajusti päänsä. Bianchi kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 17. heinäkuuta 2015.

Tulokset 

Huom
 Pastor Maldonado sai 20 sekunnin aikarangaistuksen ylinopeudesta varikolla.

Muuta 
 Jean-Éric Vergnen ja Pastor Maldonadon lähtöruutuja pudotettiin kymmenellä ylimääräisen moottorin käyttöön ottamisen takia.
 Ensimmäistä kertaa sitten Britannian GP:n 2010 molemmat Ferrarit jäivät ilman MM-pisteitä.
 Lewis Hamiltonin uran 30. voitto.

Lähteet
 http://www.formula1.com/races/in_detail/japan_931/circuit_diagram.html
 http://www.mtv.fi/sport/f1/gp.shtml/japani/
 http://koti.mbnet.fi/janir/2014/jpn.html

Viitteet

Aiheesta muualla 

Japanin Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2014
Yhdysvaltain Grand Prix 2014

Yhdysvaltain Grand Prix 2014 ajettiin 2. marraskuuta 2014 Formula 1 -sarjan kauden 17. osakilpailu Circuit of the Americas -radalla, Texasin pääkaupungissa Austinissa.

Muuta 
Marussia ja Caterham tallit joutuivat jättäytymään pois kisaviikonlopusta taloudellisten syiden vuoksi. Tämän takia aika-ajosääntö muuttui ja Q1 ja Q2 vaiheissa pudotettiin kummassakin vain neljä kuljettajaa.
Edellisen kerran mukana oli 18 autoa Monacon GP:ssä 2005.

Aika-ajot 
Aika-ajosta odotettiin jälleen Mercedeksien kaksintaistelua. Mercedes oli kuitenkin kärsinyt jarruongelmista koko viikonlopun ja paras taistelu paalusta vesittyi Hamiltonin lasittuneeseen etujarrulevyyn. Sotšissa tallimestaruuden varmistanut Mercedes nappasi kuitenkin eturivin ennen Williamseja. Pastor Maldonadon ja Adrian Sutilin suoritukset aika-ajossa olivat mainitsemisen arvoiset. Maldonado oli 11. yli sekunnin viimeiseksi jäänyttä tallikaveriaan nopeampi ja Sutil pääsi aika-ajon kolmososioon ensimmäistä kertaa sitten Silverstonen 2013. Vettel joutui lähtemään kilpailuun varikolta voimayksikön vaihdon takia.

Kilpailu 
Kilpailun startissa kärjen sijoitukset säilyivät, mutta takana kolisi. Sauberin ensimmäisiä pisteitä metsästänyt Sutil joutui Perezin lipsahduksen uhriksi. Läpi koko kilpailun käytiin radalla jatkuvasti taisteluja, muun muassa Ricciardo suoritti muutamia ohituksia.

Kärjessäkin tapahtui. Hamilton johti MM-sarjaa suurella erolla, mutta Abu Dhabin tuplapisteiden ansiosta Rosbergillakin oli vielä mahdollisuus mestaruuteen. Hän voittaisi mestaruuden voittamalla kaikki loput kilpailut huolimatta Hamiltonin sijoituksista. Ensimmäisen stintin Hamilton seurasi tallikaveriaan, mutta keskistintillä kovemmilla renkailla Hamilton pystyi suorittamaan ohituksen pitkän takasuoran päähän. Hamiltonin kauden 10. voitto tarkoitti sitä, että Brasiliassa ja Abu Dhabissa hänelle riittäisi kakkossijat mestaruuteen.

Tulokset

Jean-Éric Vergne ajoi maaliin yhdeksäntenä, mutta sai 5 sekunnin aikarangaituksen Romain Grosjeanin ohituksessa tapahtuneen osuman takia.

Lähteet 
 http://www.formula1.com/races/in_detail/united_states_933/circuit_diagram.html
 http://www.mtv.fi/sport/f1/gp.shtml/usa/
 
 

Yhdysvaltain Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2014
Nalle Puh: Kevät ja Ruu

Nalle Puh: Kevät ja Ruu (engl. Winnie the Pooh: Springtime with Roo) on animaatioelokuva vuodelta 2004. Sen juoni muistuttaa Charles Dickensin Joulukertomusta. Siinä esiintyvät Nalle Puh -tarinoista tutut hahmot.

Pikku Ruu menee ystäviensä kanssa Kanin luo leikkimään ja juhlimaan pääsiäistä, mutta Kani haluaakin viettää kevätsiivouspäivää.

Äänirooleissa

Alkuperäiset

Suomenkieliset 

Suomenkielinen ohjaus: Annamari Metsävainio (dialogi) ja Ulla Renko (laulut). Suomenkielinen käännös: Annamari Metsävainio (dialogi) ja Ulla Renko (laulut).

Lähteet 

Nalle Puh -elokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Li Zicheng

Li Zicheng (Wade-Giles: Li Tzu-tšeng; n. 1605 Mizhi, Shaanxi – 1645 Hurbei) oli taitava kiinalainen kapinajohtaja, joka syrjäytti vuonna 1644 Ming-dynastian viimeisen keisarin Chongzhenin.

Li oli alun perin paikallinen kyläpäällikkö, joka ryhtyi kapinalliseksi Pohjois-Kiinaa koetelleen vuoden 1630 nälänhädän jälkeen. Hän loi kapinapesäkkeen pohjoiseen Shaanxin maakuntaan ja onnistui vähitellen lisäämään kannatustaan sekä laajentamaan vaikutusvaltaansa. Hän oli taitava sotilaallisena johtajana ja käytti itsestään nimitystä Chuang Wang, ’iskevä kuningas’. Vuodesta 1639 alkaen hän sai tuekseen useita oppineita, joiden neuvosta hän kielsi sotajoukoiltaan ryöstelyn ja ryhtyi sen sijaan jakamaan takavarikoitua ruokaa ja maata köyhille. Tämä lisäsi hänen suosiotaan ja hänen sankarillisista teoistaan alettiin kertoa tarinoita, jotka levisivät ympäri maan.

Li perusti hallitsemalleen alueelle oman hallinnon ja alkoi muun muassa lyöttää omaa rahaa. Vuonna 1644 hän lopulta julistautui itse keisariksi, ilmoitti perustaneensa Shun-dynastian ja marssi Pekingiin. Hän sai pääkaupungin haltuunsa helposti, sillä keisari Chongzhen joutui omien kenraaliensa pettämäksi. Keisarille uskollinen kenraali Wu Sangui onnistui kuitenkin saamaan Kiinan koillisrajalla eläneet mantšut puolelleen ja voitti Lin joukot Shanhaiguanin taistelussa, jonka jälkeen mantšut valtasivat Pekingin. Li pakeni eteläiseen Hubein maakuntaan, jossa hän kuoli mahdollisesti paikallisten asukkaiden surmaamana. Hänen kuolemastaan on tosin muitakin versioita.

Lähteet

Kapinajohtajat
Kiinalaiset sotilaat
1600-vuosikymmenellä syntyneet
Vuonna 1645 kuolleet
NHL-joukkueiden kaikkien aikojen tilastot

Tässä artikkelissa on pohjoisamerikkalaisen jääkiekkosarja NHL:n kaikkien aikojen joukkuetilastot. Entiset joukkueet tilastoineen on merkitty kursivoituina.

Maratontaulukko 
Päivitetty 25.5.2021 (kauden 2020–2021 jälkeen)

Huomioita 
 Detroit Red Wings pelasi vuosina 1926–1930 nimellä Detroit Cougars ja vuosina 1930–1932 nimellä Detroit Falcons.
 Toronto Maple Leafs pelasi vuosina 1917–1919 nimellä Toronto Arenas ja vuosina 1919–1927 nimellä Toronto St. Patricks.
 Chicago Blackhawks pelasi vuosina 1926–1986 nimellä Chicago Black Hawks.
 Dallas Stars pelasi vuosina 1967–1993 nimellä Minnesota North Stars.
 Calgary Flames pelasi vuosina 1972–1980 nimellä Atlanta Flames.
 New Jersey Devils pelasi vuosina 1974–1976 nimellä Kansas City Scouts ja vuosina 1976–1982 nimellä Colorado Rockies.
 Colorado Avalanche pelasi vuosina 1979–1995 nimellä Quebec Nordiques.
 Carolina Hurricanes pelasi vuosina 1979–1997 nimellä Hartford Whalers.
 Arizona Coyotes pelasi vuosina 1972–1996 nimellä Winnipeg Jets ja vuosina 1996–2014 nimellä Phoenix Coyotes.
 Anaheim Ducks pelasi vuosina 1993–2006 nimellä Mighty Ducks of Anaheim.
 Winnipeg Jets pelasi vuosina 1999–2011 nimellä Atlanta Thrashers.
 Brooklyn Americans pelasi vuosina 1925–1941 nimellä New York Americans.
 St. Louis Eagles pelasi vuosina 1917–1934 nimellä Ottawa Senators.
 Cleveland Barons pelasi vuosina 1967–1970 nimellä Oakland Seals ja vuosina 1970–1976 nimellä California Golden Seals.
 Philadelphia Quakers pelasi vuosina 1925–1930 nimellä Pittsburgh Pirates.
 Hamilton Tigers pelasi vuosina 1919–1920 nimellä Quebec Bulldogs.

Lähteet 
 NHL Records - All-Time Regular-Season Standings | NHL Records 
 NHL Teams & Other Hockey Teams | Hockey-Reference.com 

joukkueiden tilastot
Ann-Elise Hannikainen

Ann-Elise Hannikainen (14. tammikuuta 1946 Hanko – 19. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti.

Hannikainen syntyi diplomaattiperheeseen Heikki ja Marianne Hannikaisen tyttäreksi. Hän opiskeli pianonsoittoa Tapani Valstan johdolla Sibelius-Akatemiassa 1967–1972 ja säveltämistä Manuel de Fallan oppilaan Ernesto Halffterin johdolla Madridissa 1972 alkaen. Halffter ja Hannikainen elivät yhdessä Espanjassa Halffterin kuolemaan vuonna 1989 asti. Tämän jälkeen Hannikainen muutti takaisin Suomeen. Viimeiset vuotensa hän vietti vanhainkodissa Helsingin Pitäjänmäessä.

Hannikaisen Espanjan-debyytissä vuonna 1973 Valencian kaupunginorkesteri esitti orkesteriteoksen Anerfálicas, joka on saanut vaikutteita perulaisesta kansanmusiikista; Hannikainen oli asunut Perussa nelisen vuotta 1960-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 kantaesitettiin Helsingin juhlaviikoilla hänen pianokonserttonsa, joka oli sävelletty Manuel de Fallan satavuotisjuhlan kunniaksi.

Vuonna 2015 Metropolia-Ammattikorkeakoulussa kantaesitettiin hänen elämästään kertova ooppera Säveltäjä Ann-Elise Hannikainen, jonka on säveltänyt Markus Virtanen.


Teoksia
Theme and four variations (1966) pianolle
Tema con XI Variazioni (1968) pianolle
Anerfálicas (1973) orkesterille
Pensamientos 1974 (1974) pianolle
Toccata-Fantasia (1975) pianolle
Pianokonsertto (1976)
Cosmos (1977) orkesterille
Cháchara (1980) huilulle ja pianolle
Sekstetto (1981) pianolle ja puhallinkvintetille
Solemne (1982) pianolle
Duo (1984/85) viululle ja pianolle
Zafra (1986) viululle ja pianolle
Hannikaisten laulu (1995) lauluäänelle ja pianolle

Lähteet

Kirjallisuutta
 
Virtanen, Markus: "Nukkekodin varpusen moraaliton konsertto: Arvoja, ihanteita ja uuden musiikin kuvia Ann-Elise Hannikaisen pianokonserton lehdistöreseptiossa vuonna 1976". Musiikki-lehti, 17.10.2021, nro 51. doi:10.51816/musiikki.111758. ISSN 0355-1059. Artikkelin verkkoversio https://musiikki.journal.fi/article/view/111758.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Joaquín Larrivey

Joaquín Oscar Larrivey (s. 20. elokuuta 1984 Gualeguay, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Baniyasia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Larrivey siirtyi kesällä 2013 espanjalaisseura Rayo Vallecanoon meksikolaisesta Atlantesta. Hän teki kaudella 2013–2014 pelaamassaan 35 ottelussa 12 maalia.

16. kesäkuuta 2014 Larrivey siirtyi ilmaisella siirrolla galicialaisseura Celta Vigoon. Hän teki seuran kanssa vuoteen 2017 ulottuvan sopimuksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joaquín Larriveyn esittely ja tilastot Transfermarkt-sivustolla 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Lance Bouma

Lance Bouma (s. 25. maaliskuuta 1990 Provost, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Malmö Redhawksissa. Hän on Calgary Flamesin kolmannen kierroksen varaus vuoden 2008 varaustilaisuudesta. Hän teki NHL-debyyttinsä tammikuussa 2011. Hän voitti Vancouver Giantsissa Memorial Cupin vuonna 2007.

Pelaajaura

Junioriura 
WHL:ään Bouma varattiin vuonna 2005 toisella kierroksella Vancouver Giantsiin. Hän pelasi joukkueessa viiden ottelun verran jo 15-vuotiaana. Niissä hän teki yhden maalin ja yhteensä neljä pistettä. Kaudella 2006–2007 hän vakiinnutti paikkansa Giantsin kokoonpanossa. Hän pelasi runkosarjassa 49 ottelua ja pudotuspeleissä 22 ottelua, kun Giants eteni WHL:n finaaleihin asti. Vaikka joukkue hävisi finaaleissa mestaruuden Medicine Hat Tigersille, se pääsi isäntäjoukkueena mukaan Memorial Cupiin, jossa se voitti Tigersin ja otti CHL:n mestaruuden. Bouma sijoittui playoffseissa joukkueensa toiseksi parhaaksi pistemieheksi James Wrightin jälkeen.

Seuraavan kauden runkosarjassa Bouma teki 12 maalia ja yhteensä 35 pistettä 71 ottelussa. Bouma varattiin NHL:ään kolmannella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Hän kuitenkin pelasi sen jälkeen vielä kaksi kautta Vancouverissa ja oli joukkueen kapteeni kaudella 2009–2010. Joukkue eteni WHL:n pudotuspelien kolmannelle kierrokselle, jossa Tri-City Americans tiputti sen.

Ammattilaisura 
Kun Bouman joukkue tippui vuonna 2010 WHL:n pudotuspeleistä, hän liittyi Flamesin farmijoukkue Abbotsford Heatiin, jossa pelasi viisi ottelua. Hän teki ensimmäisen maalinsa Hamilton Bulldogsia vastaan. Kaudella 2010–2011 Bouma liittyi kokonaan AHL:ään ja teki ensimmäisissä 49 ottelussa 11 maalia.

3. helmikuuta 2011 Bouma nostettiin NHL-kokoonpanoon. Kaksi yötä myöhemmin hän teki debyyttinsä NHL:ssä Los Angeles Kingsiä vastaan. 7. helmikuuta hän sai ensimmäisen pisteensä syöttäessään Mikael Backlundin tekemän maalin Chicago Blackhawksia vastaan. Se oli hänen ainoa pisteensä hänen kauden aikana pelaamissaan 16 ottelussa.

Kaudella 2011–2012 Bouma pelasi Heatissa 31 ja Flamesissa 26 ottelua. Ensimmäisen maalinsa hän teki 7. tammikuuta 2012 Minnesota Wildin maalivahti Niklas Bäckströmiä vastaan. Bouman odotettiin aloittavan kauden 2012-2013 Flamesin kokoonpanossa, mutta hän joutui kuitenkin pelaamaan Abbotsfordissa. Hän pelasi vain kolme ottelua ennen kuin loukkaantui ja joutui olemaan polvivamman takia loppukauden sivussa.

Kaudella 2013–2014 Bouma onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Flamesissa. Valmentaja Bob Hartley kehui hänen olevan joukkueen eniten kehittynyt pelaaja. 27. elokuuta 2014 Calgary kiinnitti Bouman yksivuotisella jatkosopimuksella, jonka arvo oli 577 500 dollaria.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Calgary Flamesin varaamat pelaajat
Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Paul Byron

Paul Byron (s. 27. huhtikuuta 1989 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Montreal Canadiensissa. Hänet varattiin NHL:n varaustilaisuudessa 2007 kuudennella kierroksella Buffalo Sabresiin. Hän teki Buffalossa debyyttinsä 2011 ennen kuin hänet kaupattiin Calgaryyn.

Ura 
Byron pelasi kaudella 2005-2006 Ottawa West Golden Knightsissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi QMJHL:ssä pelaavaan Gatineau Olympiquesiin. Hän teki 44 pistettä kauden aikana. Buffalo Sabres varasi hänet kuudennella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän jatkoi Gatineaussa tehden 52 ottelussa 68 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 32 pistettä 19 ottelussa. Hän oli joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt 51 pistettä iskeneen Claude Girouxin jälkeen. Joukkue voitti QMJHL:n mestaruuden. Viimeisellä QMJHL -kaudellaan 2008-2009 hän teki 99 pistettä 64 ottelussa ja hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen.

Byron teki kolmivuotisen sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa heinäkuun ensimmäisenä päivänä 2009 vain viisi tuntia ennen kuin Buffalo olisi menettänyt oikeutensa häneen. Hän joutui kuitenkin tyytymään paikkaan Sabresin farmijoukkue Portland Piratesissa, jossa hän pelasi 57 ottelua ja teki 33 pistettä. Seuraavalla kaudella hän teki 53 pistettä 67 pelissä. Byron ansaitsi samalla kaudella myös paikan NHL-kokoonpanossa ja teki debyyttinsä 22. tammikuuta 2011. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä, kun syötti Tyler Myersin tekemän maalin 5–3 -voitossa New York Islandersista. Ensimmäisen maalinsa hän teki kaksi yötä myöhemmin Ottawa Senatorsia vastaan.

25. heinäkuuta 2011 Byron kaupattiin Chris Butlerin kanssa Calgary Flamesiin, joka antoi tilalle Robyn Regehrin, Ales Kotalikin ja varausvuoron. Hän aloitti kautensa AHL-joukkue Abbotsford Heatissa, mutta ansaitsi myöhemmin paikkansa Calgaryn kokoonpanossa. Hän teki myös maalin uransa ensimmäisestä rangaistuslaukauksesta Toronto Maple Leafsia vastaan. Byron joutui olemaan kaudella 2012–2013 yli kuukauden sivussa olkapäävamman takia. Hän teki kaudella kuitenkin 15 pistettä 38 Abbotsfordissa pelaamassaan ottelussa. Hänet kutsuttiin helmikuussa Calgaryyn, mutta hän loukkasi kätensä heti ensimmäisessä pelissään. Hän pelasi kuitenkin kauden aikana vielä kolme peliä.

Kauden 2013–2014 Byron aloitti jälleen kautensa Abbotsford Heatissa, josta hänet kuitenkin kutsuttiin Calgaryyn, jonka valmentaja Bob Hartley vakuuttui hänen aggressiivisesta pelitavastaan.

Yksityiselämä 
Byronilla on vaimo Sarah. Heillä on tytär Elianna ja poika Brysen.

Tilastot

Saavutukset 
 Valittiin QMJHL:n toiseen tähdistöön vuonna 2009.

Lähteet

Viitteet 

Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Montreal Canadiensin pelaajat
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Dark Parade

Dark Parade on suomalaisen heavy metal -yhtye Blackstar Halon EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Low Frequency Records. Äänite julkaistiin yhtyeen vanhan nimen, Downfall, alla.

Kappaleesta "Dark Parade" kuvattiin musiikkvideo.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2000 EP:t
Blackstar Halon albumit
Karl Henrik Kahelin

Karl Henrik Kahelin (13. tammikuuta 1832 Kivijärvi – 26. kesäkuuta 1905 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja rehtori.

Kahelinin vanhemmat olivat lukkari Henrik Gabriel Kahelin ja Eva Charlotta Cheilan. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1858, oli matematiikan ja luonnonhistorian kollega Jyväskylän yläalkeiskoulussa 1859–1862 sekä Jyväskylän suomalaisen alkeisopiston ja sitten Jyväskylän lyseon lehtori 1862–1899. Koulun rehtorina hän toimi 1873–1896. Normaalikoulun yliopettajan virasta Kahelin kieltäytyi, samoin kuin kouluhallituksen jäsenyydestä. Kahelin oli pidetty opettaja, joka toimi opetustyönsä ohella 22 vuoden ajan Jyväskylän kaupungin rahastonhoitajana ja kuului kaupungin säästöpankin ja suomalaisen tyttökoulun perustajiin. Kahelinin puoliso vuodesta 1864 oli Agnes Charlotta Aejmaleus (k. 1894). Varatuomari ja hallintoneuvos Hjalmar Kahelin (1868–1958), joka toimi lyhyen aikaa oikeusministerinä 1919–1920 ja muutti sukunimensä Kahanpääksi, oli heidän poikansa.

Lähteet

Aiheesta muualla
  Viitattu 16.3.2014.
 Tuorila-Kahanpää Heidi 2008. Lukkarin poika. Karl Henrik Kahelin, Jyväskylän Lyseon matematiikan ja luonnontieteiden lehtori 1859-1900 ja rehtori 1873-1896. Omakustanne, Jyväskylä. 196 s. ISBN 952924472X, 9789529244720 (kirjan esittely Keskisuomalaisessa , viitattu 16.3.2014)

Suomalaiset opettajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1832 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Ulla Koivisto

Ulla Koivisto (s. 11. elokuuta 1950) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssipedagogi. 

Suomalaisen nykytanssin edelläkävijöihin lukeutuva Ulla Koivisto aloitti opintonsa Riitta Vainion modernin tanssin studiossa Helsingissä 1972 ja opiskeli sitten Tukholmassa balettiakatemiassa sekä New Yorkissa tanssia muun muassa Merce Cunninghamin johdolla ja musiikkia John Cagen johdolla 1974–1978. Vuonna 2010 hän järjesti Kiasmassa seminaarin edellisenä vuonna kuolleen Cunninghamin muistoksi. 

Ulla Koivisto on tehnyt yhteistyötä monien nykysäveltäjien ja muusikoiden kanssa ja suosii elävän musiikin käyttöä tanssiteoksissaan. Vuonna 1986 hän teki koreografian Magnus Lindbergin sävellykseen Kraft. Vuonna 1993 sai Kanadan Vancouverissa kantaesityksensä Ulla Koiviston Olli Koskelinin musiikkiin tekemä tanssiteos To whom it may concern. Muita Koiviston säveltäjäkumppaneita ovat olleet Toni Edelmann, Karólína Eiríksdóttir, Ippe Kätkä, Mikko-Ville Luolajan-Mikkola ja Päivi Takala.

Koivisto on toiminut opettajana Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön laitoksella sekä koreografian professorina tanssitaiteen laitoksella. Hän on opettanut myös Sibelius-Akatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa sekä pitänyt kursseja muun muassa Kajaanissa, Kööpenhaminassa ja Amsterdamissa. Koivisto on toiminut Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana. 

Vuodesta 2004 Seinäjoelta kotoisin oleva Koivisto on toiminut sikäläisen Tanssiteatteri Wimman taiteellisena johtajana ja ollut keskeisesti mukana Seinäjoella järjestettävässä Helmifestivaali-tanssitapahtumassa. 

Ulla Koivistolle myönnettiin tanssitaiteen valtionpalkinto 2002 ja viisivuotinen taiteilija-apuraha 2007.

Koreografioita 
 Dancing my dances (Lontoo 1978, Koiviston soolotanssiesitys)
 Hellät jäähyväiset (New York 1979)
 Kraft - mustavalkoinen tanssi (1986) 
 To whom it may concern (Vancouver 1993)
 Maryland (Liverpool 2004, Helsinki 2005 ja Tukholma 2009)
 Hurmiollisessa tilassa (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset koreografit
Suomalaiset nykytanssijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Krimin tasavalta

Krimin tasavalta (, , ) on nimitys Venäjän federaation sotilasvoimien helmi-maaliskuussa 2014 miehittämän Krimin autonomisen tasavallan tilalle perustetulle hallinnolliselle alueelle. Krimin tasavallan laillista asemaa (de jure) ei ole juuri kukaan muu kuin Venäjä tunnustanut. Venäjän aseman miehitetyn tasavallan tosiasiallisena (de facto) vallankäyttäjänä on todennut muutama maa, kuten Venäjän kanssa sotilaallisessa puolustusliitossa oleva Valko-Venäjä.

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti 27.3.2014 – äänin 100 puolesta, 11 vastaan – päätöslauselmasta, joka toteaa, ettei tasavallan perustamisen perusteluna käytetty, hyvin nopeasti järjestetty "Krimin kansanäänestys" ole sitova eikä sen avulla Krimin autonomisen tasavallan tai Sevastopolin kaupungin asemaa voida muuttaa.

Lähteet

Venäjän Krimin-miehitys 2014
Tiedotusmiehet

Tiedotusmiehet oli suomalainen tiedottajien etujärjestö. Se perustettiin nimellä Tiedoitusmiehet r.y. vuonna 1947.

Tiedotusmiehet lopetti toimintansa marraskuussa 1978 ja yhdistyi Suomen henkilöstölehtien yhdistyksen kanssa muodostaen Suomen Tiedottajien Liiton (nyk. ProCom).

Puheenjohtajia
 1947–1951 Yrjö Kouti

Lähteet 

Suomalaiset järjestöt
Viestintä
Brobackan silta

Siltamäen kivisilta () eli Brobackan silta on Keravanjoen ylittävä kivinen holvisilta Helsingin ja Vantaan rajalla. Sillan länsipuolella on Vantaan Tammisto ja itäpuolella Helsingin Siltamäen kaupunginosa, joka on nimetty aiemman paikalla sijainneen sillan mukaan. Sillasta käytetään myös nimiä Kirkonkylän silta, Keravanjoen silta ja Siltamäen silta. 

Kivisilta rakennettiin vuonna 1896, mutta siltapaikka on ollut olemassa ainakin 1700-luvun alkuvuosilta. Aikaisemmat sillat ovat olleet puisia. Silta on kuulunut Helsingistä Hyrylän kautta Hämeenlinnaan kulkeneeseen vanhaan tiehen.

Brobackan silta on Helsingin vanhin silta ja suurin Vantaan kolmesta säilyneestä kivisillasta. Länsi-Vantaan Keimolassa sijaitsee Luhtaanmäen kivisilta ja Itä-Vantaalla vuonna 1898 rakennettu Hakkilan kivisilta. Kaikki kolme siltaa ovat nykyään kevyen liikenteen käytössä ja suojeltuja asemakaavassa.

Suunnittelu ja rakentaminen 

Sillan on suunnitellut rakennusmestari A. G. Hammar, ja se rakennettiin vuonna 1896. Rakentamisesta päätettiin Helsingin pitäjän kunnankokouksessa 28. lokakuuta 1895. Tammikuun 1896 kunnankokouksessa sillan holvia päätettiin korottaa neljä jalkaa. Alkujaan sillan rakennuskustannuksiksi arvioitiin 8 635 markkaa. Ylläpitäjä on Helsingin kaupunki, joka mainitsee sen valmistumisvuodeksi virheellisesti 1890.

Sillan yli johtanut maantie lakkautettiin 16. tammikuuta 1990. Viimeisin korjaus siltaan tehtiin vuosina 2000–2001. Korjatun sillan avajaisia vietettiin 29. toukokuuta 2001.

Samalla paikalla sijaitsi silta jo ennen nykyisen sillan rakentamista, sillä Senaatin kartassa (1872) tie kulkee tällä paikalla Keravajoen yli, ja sillan itäpuolella on karttaan merkitty nykyisen Siltamäen ruotsinkielinen nimi Brobacka. Toisten lähteiden mukaan vanha silta olisi rakennettu vuonna 1870.

Mitat ja rakenne 
Kaksiaukkoisen sillan kokonaispituus on 36,8 metriä ja hyötyleveys 7,4 metriä (rakenteellinen leveys 8,3 m). Sillan alikulkukorkeus on 4,4 metriä. Silta on holvattu graniittiharkoista ja siinä on kaksi holvimaista yhdeksän metriä leveää aukkoa. Siltakannen alla käytettiin myös luonnonkiven lohkareita ja eteläpään rantapergertä on tuettu muuratulla kivilatomuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Holvisillat
Helsingin sillat
Vantaan sillat
Suutarila
Tammisto (Vantaa)
Kevyen liikenteen sillat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen kivisillat
Golia alla conquista di Bagdad

Golia alla conquista di Bagdad (”Goljat Bagdadia valloittamassa”) on vuonna 1965 julkaistu italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen sankaria Goljatia esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Peter Lupus alias Rock Stevens.

Juoni 
Kurdien kuningas Thor on ajanut kuningas Selimin pois Bagdadista ja valmistautuu hyökkäämään kharidžiittien muslimilahkon avulla kalifi Sahudin hallitsemaan Nisibisiin. Selim ja Sahud sopivat yhteistyöstä ja päättävät sinetöidä sen lastensa Miriamin ja Phirin avioliitolla. Kharidžiittien johtaja Rhalek kaappaa Miriamin ja pitää häntä panttivankinaan. Selim pyytää apuun Goljatin, joka matkustaa Bagdadiin ja löytää kharidžiittien piilopaikan. Lopuksi Goljat ja Selim kukistavat kharidžiitit ja valtaavat Bagdadin kurdeilta. Selim luopuu vallasta Miriamin ja Phirin hyväksi ja Goljat lähtee etsimään uusia seikkailuja..

Näyttelijät

Tuotanto, teemat ja vastaanotto 
Golia alla conquista di Bagdad on kuvattu Elioksen studiolla ja Tor Caldaran luonnonsuojelualueella. Se on tehty samaan aikaan kuin Paolellan ja Lupusin aikaisemmin julkaistu Ercole contro i tiranni di Babilonia. Elokuvissa on käytetty samoja lavasteita ja taistelukohtauksia.

Elokuva on hyvin vaatimattomasti toteutettu keskinkertainen peplum-seikkailu. Sen suhde historiaan on absurdi, juoni sekava ja henkilöhahmot keskeneräisiä. Tarinaa leimaava juonittelu ja salailu viittaavat peplumia seuranneisiin italialaisiin vakoilujännäreihin. Peter Lupus selviää pääosastaan auttavasti ja Giovanni Pazzafini, Daniele Vargas ja Mario Petri esittävät poikkeuksellisesti positiivisia henkilöhahmoja. Sivuosien nimettöminä voimamiehinä nähdään Mario Novelli, Pietro Ceccarelli sekä mahdollisesti Iloosh Khoshabe. Hetken aikaa elokuvassa välähtävät myös Klaus Kinskin kasvot.

Peplumin kukoistuskauden viimeistä vaihetta edustava elokuva keräsi siedettävät 156 miljoonan liiran pääsylipputulot ja menestyi myöhemmin kohtuullisesti myös videokasettina, joka ilmeisesti poikkeaa huomattavasti alkuperäisestä tuotannosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Italialaiset seikkailuelokuvat
Vuoden 1965 italialaiset elokuvat
Gertrud Nivellesiläinen

Pyhä Gertrud Nivellesiläinen (626 Landen – 659 Nivelles, Belgia) oli frankkien major domuksen Pipin I:n tytär ja Nivellesin luostarin abbedissa, jota kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Hänen muistopäivänsä on 17. maaliskuuta, joka sen mukaisesti on myös Gertrudin ja Kertun nimipäivä.

Gertrudin vanhemmat olivat frankkilainen major domus Pipin I ja hänen puolisonsa Pyhä Itta. Hän oli Andennen abbedissan, Pyhän Beggan, Pyhän Bavon ja Grimoald I:n sisar. Pipinin kuoltua vuonna 640 Itta perusti Nivellesiin, nykyiseen Belgiaan, kaksoisluostarin Maastrichtin piispan, Pyhän Amanduksen neuvosta. Gertrudista tuli luostarin ensimmäinen abbedissa.

Pyhän Gertrudin kultti levisi 1300-luvun puoli­välissä myös Pohjois­maihin, jolloin muun muassa kaupunkeihin, joissa asui saksalaisperäistä väestöä, perustettiin Gertrud-kiltoja. Myös Suomessa toimi keskiajalla Pyhälle Gertrudille omistettuja kiltoja ainakin Ulvilassa ja Turussa.

Pyhimyslegendan mukaan Gertrud olisi pelastanut muutamia meren­kulkijoita, jotka olisivat huutaneet hänelle todettuaan olevansa merihädässä. Tämän vuoksi hänestä tuli keski­ajalla matkustajien suojeluspyhimys. Niinpä ennen matkalle lähtöä juotiin malja Pyhän Gertrudin muistoksi.

Gertrud kuvataan tavallisesti benediktiiniasussa kädessään kirkon pienois­malli, kirja tai abbedissan sauva. Toisinaan hänellä on kruunu päässään. Kirkon pienoismalli hänen attribuuttinaan viittaa siihen, että hän kannatti innokkaasti uusien kirkkojen rakentamista.

Myöhäis­keski­ajalla hänet kuvattiin toisinaan rottien ympäröimänä. Hänet kuvataan rotilta ja hiiriltä suojelevana pyhimyksenä 1400-luvulla mustan surman aikana erityisesti lounaisessa Saksassa, Alankomaissa ja Kataloniassa.
Gertrud on myös monien kirkkojen suojelus­pyhimys, ja häntä kutsutaan auttajana kuolin­hetkellä.
1980-luvulta lähtien hänet on satunnaisesti esitetty kissojen suojeluspyhimyksenä, mutta tästä ei ole aiempaa aineistoa. Metropolitan Museum of Art.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Belgialaiset henkilöt
Abbedissat
Pyhimykset
Vuonna 626 syntyneet
Vuonna 659 kuolleet
Hamedan

Hamadan, ( tai Hamedān) on Hamadanin maakunnan keskuskaupunki Iranin länsiosassa. Hamadān sijaitsee noin 1 645 metrin korkeudella merenpinnasta, 3 571 metriä korkean Alvandvuoren itärinteen puolella.

Hamadanin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 349 653 (1996), 401 281 (2001), 479 640 (2006) ja 525 794 asukasta (2011).

Hamadān on yksi Iranin vanhimmista kaupungeista, joka on todennäköisesti perustettu jo vuonna 1100 eaa. Sitä pidetään Persian impeurimin ensimmäisenä pääkaupunkina. Kaupunki tunnettiin antiikin aikana nimellä Ekbatana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hamadan, Iran  (britannica.com)

Iranin kaupungit
Čertova hora

Čertova hora on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Harrachovissa Tšekissä lähellä Puolan rajaa.

Lähteet
http://www.skisprungschanzen.com/EN/Ski+Jumps/CZE-Czech+Republic/L-Liberec+Region/Harrachov/0150-%C4%8Certova+hora/   

Tšekin hyppyrimäet
Kryptobileet

Kryptobileet (krypto-bileet, eng. CryptoParty) ovat maailmanlaajuisen liikkeen aikaansaamia ruohonjuuritason tapahtumia, joiden tavoitteena on tuoda käytännöllisten salausmenetelmien perusteet suuremmalle yleisölle. Tapahtumat ovat pääasiassa sarja maksuttomia julkisia työpajoja.

Historia

Kryptobileet saivat alkunsa elokuun 2012 lopussa australialaisen yksityisyyden puolestapuhujan Asher Wolfin  ja erään tietoturva-asiantuntijan välisestä Twitter-keskustelusta.  Tee se itse -luontoinen, itsestään organisoituva liike otti välittömästi tuulta alleen ja muutaman tunnin sisään noin tusina kryptobilettä järjestettiin itsenäisesti eri kaupungeissa Australiassa, Yhdysvalloissa, Isossa Britanniassa ja Saksassa. "Kun heräsin aamulla, ne olivat kaikki siellä," Wolf sanoi eräässä haastattelussa. Monta vastaavaa tapahtumaa järjestettiin pian tämän jälkeen muun muassa Chilessä, Alankomaissa, Havaijilla ja Aasiassa. Australiassa huomattiin tänä aikana raju nousu Tor-verkon käytössä. Eräät Lontoossa pidetyt kryptobileet jouduttiin osallistujamäärän takia siirtämään London Hackspacesta Googlen kampukselle, joka sijaitsee Itä-Lontoon Tech Cityssa.

Lokakuun puoliväliin mennessä vuonna 2012 oli maailmanlaajuisesti järjestetty noin kolmetkymmenet kryptobileet. Joitakin on järjestetty useamman kerran. Kryptobileet järjestettiin yhtenä kertana samaan aikaan Reykjavikissa, Brysselissä ja Manilassa.

Kryptobileitä voidaan seuraajana samantapaiselle 1990-luvun liikkeelle.

Mediahuomio

Kryptobileet ovat alustavasti saaneet positiivista palautetta niin Electronic Frontier Foundationilta kuin (oletettavasti) AnonyOpsilta, sekä NSA tietovuotajalta Thomas Drakelta, Wikileaks toimittaja Heather Marshilta ja Wired toimittaja Quinn Nortonilta. Eric Hughes, joka oli kirjoittanut kirjan A Cypherpunk's Manifesto lähes kaksi vuosikymmentä aikaisemmin, piti pääpuheen nimeltä Putting the Personal Back in Personal Computers Amsterdamin kryptobileissä 27.9.2012. Piratbyrån perustajajäsen Marcin de Kaminski, joka puolestaan ​​perusti The Pirate Bayn, on sanonut pitävänsä kryptobileitä tärkeimpinä kansalaistapahtumina salaustieteen edistämiseksi tänä päivänä. Cory Doctorow on luonnehtinut kryptobileiden "muistuttavan Tupperware-kutsuja salausmenetelmien oppimiseksi."

Julkaisut

Ensimmäinen luonnos 442-sivuiseen CryptoParty Handbook -käsikirjaan kirjoitettiin kolmessa päivässä ja julkaistiin 4.10.2012 Creative Commons -lisenssillä. Kirja on tämän jälkeen ollut jatkuvassa kehitystyön kohteena.

Katso myös
 Electronic Frontier Finland
 Hacklab

Lähteet

Aiheesta muualla

 CryptoParty Wiki 
 CryptoParty Handbook 
 Äänitallenne Eric Hughesin puheesta Amsterdamin kryptobileissä.  
 YouTube -video, jossa Asher Wolfe puhuu huolistaan yksityisyydestä ja kryptobileiden alkuperästä. 

Anarkismi
 Salakirjoitustekniikka
Tapahtumat
Aktivismi
Internet-aktivismi
Kansalaisliikkeet
2010-luku
Oliba

Oliba tai Oliva (noin 971–1046) oli katalonialainen piispa ja kreivi, joka toimi Ripolin ja Sant Miquel de Cuixàn luostarin apottina.

Oliba oli kreivin kolmanneksi vanhin lapsi ja Barcelonan kreivin lapsenlapsenlapsi. Hänen isänsä kuoli vuonna 988, ja Oliba jakoi kreivin tehtävät veljiensä kanssa. Vuonna 1002 hän luopui asemastaan ja meni Ripolin luostariin. Vuonna 1008 hänet valittiin sen apotiksi, ja myöhemmin häntä pyydettiin toimimaan myös Sant Miquel de Cuixàn benediktiiniluostarin apottina. Molemmat luostarit sijaitsivat hänen sukunsa mailla.

Oliba neuvotteli Roomassa Katalonian kirkolle itsenäisyyden Narbonnen vallasta. Hän perusti kouluja, kirjastoja ja kirkkoja. Apotti Oliba johti vastarintaa feodaalista väkivaltaa vastaan. Vuonna 1027 hän osallistui Tolugesin synodiin, jossa määriteltiin tiettyjä vuoden päiviä, jolloin sotiminen kiellettiin ja kirkonmiehille taattiin koskemattomuus myös sotatoimien aikana.

Lähteet 

Piispat
Apotit
Kreivit
Vuonna 971 syntyneet
Vuonna 1046 kuolleet
The Mountain (Hakenin albumi)

The Mountain on lontoolaisen progressiivisen metalliyhtyeen Hakenin kolmas studioalbumi. Levyn julkaisi Inside Out Music 2. syyskuuta 2013.

Kappaleet
Sovitus Haken.

Rajoitetun digipak painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Ross Jennings – laulu
 Richard Henshall – kitara, kosketinsoittimet
 Charles Griffiths – kitara
 Thomas MacLean – basso
 Raymond Hearne – rummut
 Diego Tejeida – kosketinsoittimet

+

 Jens Bogren – miksaaja, masteroija

Arvostelut 
 Angry Metal Guy: 
 Metal Injection: positiivinen
 Metal Underground:

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Hakenin viralliset kotisivut 

Vuoden 2013 albumit
Hakenin albumit