joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Johannes Hedwig

Johannes Hedwig (1730–1799) oli saksalainen kasvitieteilijä ja sammaltutkija. Hän oli lehtisammalten tutkimuksen uranuurtaja. Suuri osa Euroopan ja samalla Suomen lehtisammallajeista on Hedwigin ensimmäisenä tieteelle kuvaamia, kuten metsäkerrossammal Hylocomium splendens (Hedw.). Hedwig kunnostautui myös sammalkasvien anatomian tutkijana. Hän tutki muun muassa lehtisammalten siittiö- ja munapesäkkeitä.

Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Hedw..

Teoksia 

 Fundamenta historiae naturalis muscorum (1792, 2.p. 1882–1883)
 Theoria generationis et fructificationis plantarum cryptogamicarum Linnaei (1798)
 Abbildungen kryptogamischer Gewächse (1787–1797)
 Filicum genera et species (1799–1803) 
 Species Muscorum Frondosorum (1801)
 Sammlung meiner zerstreuten Abhandlungen (1793–1797)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 International Association of Bryologists (IAB)

Kirjallisuutta 
 Duane Isely, One hundred and one botanists (Iowa State University Press, 1994), s. 101-103

Saksalaiset kasvitieteilijät
Vuonna 1730 syntyneet
Vuonna 1799 kuolleet
Seven Churches

Seven Churches on Possessedin vuonna 1985 julkaistu debyyttialbumi. Se lasketaan usein yhdeksi alkuaikojen death metalin merkittävimmistä albumeista yhdessä mm. Deathin Scream Bloody Gore -albumin kanssa.

Kappaleet 
The Exorcist – 4:51
Pentagram – 3:34
Burning In Hell – 3:10
Evil Warriors – 3:44
Seven Churches – 3:14
Satan's Curse – 4:15
Holy Hell – 4:11
Twisted Minds – 5:10
Fallen Angel – 3:58
Death Metal – 3:14

Kokoonpano 
Jeff Becerra – laulu, basso
Larry LaLonde – kitara
Mike Torrao – kitara
Mike Sus – rummut

Vuoden 1985 esikoisalbumit
Possessedin albumit
Miloš Jakeš

Miloš Jakeš (12. elokuuta 1922 – 10. heinäkuuta 2020) oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen pääsihteeri vuosina 1987–1989. Hän erosi marraskuun lopulla 1989 samettivallankumouksen aikana.

Jakeš kasvoi maaseudulla köyhissä oloissa lähellä České Budějovicen kaupunkia. Hän liittyi kommunistipuolueeseen toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1955 hän aloitti politiikan opinnot Moskovassa. Hänen poliittinen uransa jatkui nousujohteisesti, eikä siihen tullut häiriöitä edes Prahan keväänä 1968. 

Näihin aikoihin hän otti käyttöön etunimen Miloš aikaisemman Milouš-muodon tilalle. On arveltu, että tähän olisi ollut syynä kirjailija Zdeněk Jirotkan romaanissa esiintynyt pellehahmo Milouš. Kansan parissa Jakeš oli monien kaskujen kohteena kömpelön puhetapansa vuoksi. Hän saattoi esimerkiksi puheessaan sekoittaa boilerin ja broilerin.

Neuvostojoukkojen invaasion jälkeen Jakeš edusti tiukkaa Neuvostoliitto-myönteistä politiikkaa, ja hän oli yksi tärkeimmistä normalisoinniksi kutsuttujen puhdistusten toteuttajista. Kommunistipuolueessa oli tällöin monia kilpailevia suuntauksia, joista päästiin eroon normalisointikampanjan avulla. Puhdistusten takia häntä syytettiin jälkeenpäin vuonna 2003 maanpetoksesta, mutta Jakeš kuitenkin vapautettiin syytteistä. 

Vuonna 1987 Jakeš nousi puolueen pääsihteeriksi, hiukan ennen samettivallankumouksen puhkeamista. Levottomuuksien aikana hän edusti taipumatonta linjaa, eikä suostunut pääministeri Lubomír Štrougalin ehdottamiin uudistuksiin, mikä johti Štrougalin eroamiseen.

Lähteet 

Tšekkoslovakialaiset poliitikot
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Nik Pace

Erika "Nik" Pace (s. 24. elokuuta 1984 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli, joka sijoittui toiseksi Nelosen suositussa televisiosarjassa Huippumalli haussa.

Nik opiskeli Bradley Techin lukiossa Milwaukeessa, mutta muutti Georgian Atlantaan opiskeltuaan Bradleyssä kolme vuotta. Ennen osallistumistaan Huippumalli haussa -televisiosarjaan hän työskenteli toimistovastaavana ja hänellä oli sopimus Elite Model Managementin kanssa. Hänen äitinsä on italialainen ja isänsä afroamerikkalainen.

Mallinura 

Nik kilpaili Huippumalli haussa -ohjelmassa sen viidennellä kaudella. Nikin sanottiin olevan turhan vaisu, joten hän sijoittui toiseksi Nicole Linkletterin jälkeen. 

Huippumalli haussa -ohjelmassa esiintymisensä jälkeen Nik sai sopimuksen  Fusion Model Managementilta New Yorkista. Hän on poseerannut Elle-lehdessä, US Weekly Magazinessa, Complex Magazinessa, VIBE Magazinessa, Essence Magazinessa ja MetroPop Magazinen kannessa. Hän on myös tehnyt mallintöitä VIGOSS U.S.A Jeansille, Snugglelle ja L'Oréalille. Lisäksi hän on esiintynyt muotinäytöksissä Fashion Institute of Technology 2006, LIM 2006, Gharani Strok Fall 2005 ja Tamara Pogosian Spring/Summer 2007.

Aiheesta muualla 
Afterellen.com artikkeli

Lähteet 
BuddyTV.com

Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi Jalas

Armas Jussi Veikko Jalas (vuoteen 1944 Blomstedt; 23. kesäkuuta 1908 Jyväskylä – 11. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari. Hän toimi muun muassa Suomen Kansallisteatterin ja Suomen Kansallisoopperan  kapellimestarina. Jalas opetti Sibelius-Akatemian kapellimestariluokkaa vuosina 1945–1965. Hän levytti myös pianistina. Hänen sävellystuotantonsa käsittää näytelmä- ja elokuvamusiikkia sekä yksinlauluja.

Jussi Jalaksen isä oli arkkitehti Yrjö Blomstedt. Jalaksen vaimo Margareta o.s. Sibelius oli Jean Sibeliuksen tytär. Heillä oli viisi lasta, joista Tapio Jalas oli huilutaiteilija ja Aino Porra on oboisti.


Lähteet

Teoksia

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kapellimestarit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Light & Magic

Light & Magic on englantilaisen elektropop-yhtye Ladytronin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002.

Kappaleet

Bonusraidat 
Albumi uudelleenjulkaistiin 20. heinäkuuta 2004 neljän bonusraidan kera. Cracked LCD ja Light & Magic on nauhoitettu 16. toukokuuta 2003, Ladytronin konsertissa Bulgarian Sofiassa.

Arvostelut 
 Metacritic: 76/100
 Allmusic: 
 Pitchfork Media: 7.1/10
 Stylus Magazine: B+

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
Ladytronin albumit
Roberto Soldado

Roberto Soldado Rillo (s. 27. toukokuuta 1985 Valencia, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea.

Ura 

Soldado siirtyi Real Madridin junioreihin valencialaisesta Don Boscosta 13-vuotiaana. Kaudeksi 2002–2003 hän sai paikan Real Madridin B-joukkueesta ja oli mukana kun joukkue nousi kauden 2004–2005 päätteeksi takaisin Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin. Kaudella 2005–2006 hän oli 19 maalillaan joukkueensa paras ja sarjan toiseksi paras maalintekijä.

Ensimmäiset minuuttinsa Real Madridin edustusjoukkueessa Soldado pelasi kauden 2004–2005 Espanjan cupissa Copa del Reyssä Tenerifeä ja Valladolidia vastaan. Ensiesiintyminen kotimaan pääsarjassa tapahtui Valenciaa vastaan 23. lokakuuta 2005. Kauden mittaan hän oli mukana 11 pääsarjaottelussa ja teki kaksi maalia. Kaudeksi 2006–2007 Soldado lainattiin Osasunaan hakemaan pääsarjakokemusta ja peliaikaa. Pelaamassaan 30 sarjaottelussa hän teki 11 maalia. UEFA Cupissa seura ylsi välieriin.

Kaudeksi 2007–2008 Soldado palasi Real Madridiin, ja teki seuran kanssa vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen. Joukkue juhli kauden päätteeksi Espanjan pääsarjan mestaruutta, mutta Soldadolle kausi oli vaikea, sillä otteluita kertyi yhteensä vain kahdeksan kaikki kilpailut mukaan lukien. Kesällä 2008 hän siirtyi naapuriseura Getafeen, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Getafe maksoi Real Madridille neljän miljoonan euron siirtokorvauksen.

9. kesäkuuta 2010 hän siirtyi kotikaupunkinsa Valenciaan, joka maksoi hänestä noin 10 miljoonan euron siirtokorvauksen. Hänet hankittiin korvaamaan Barcelonaan lähtenyttä David Villaa. Ensiesiintymisessään joukkueessa 14. syyskuuta 2010 Mestarien liigan ottelussa Bursasporia vastaan hän onnistui maalinteossa, kun Valencia voitti ottelun lopulta selvin numeroin 4–0.

1. elokuuta 2013 Soldadon ilmoitettiin siirtyvän Tottenham Hotspuriin. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen ja hänestä maksettiin noin 30 miljoonan euron siirtokorvaus.

Maajoukkue 

Soldado oli mukana voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2004. Myöhemmin hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. A-maajoukkueessa hän debytoi kesäkuun 2007 EM-karsintaotteluissa Latviaa ja Liechtensteinia vastaan. 

29. helmikuuta 2012 Soldado teki näyttävän paluun maajoukkueeseen vajaan viiden vuoden tauon jälkeen, kun hän onnistui kolmesti maalinteossa ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan.

Saavutukset 

 Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruus: 2004
 Espanjan pääsarjamestaruus: 2008

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Roberto Soldado Football Database -sivustolla 
 Roberto Soldado Mestarienliiga.fi -sivustolla

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiedon hankkimisen menetelmät

Tiedon hankkimisen menetelmiä tai käsitysten muodostamisen menetelmiä voidaan erotella useita erilaisia. 

Charles S. Peirce erotti 1877 ilmestyneessä artikkelissaan neljä erilaista tiedonhankintatapaa tai tapaa käsitysten muodostamisessa. Näitä ovat jääräpäisyyden menetelmä, arvovallan menetelmä, a priori -menetelmä ja tieteellinen menetelmä. 

1) itsepäisyyden menetelmässä pidetään itsepintaisesti kiinni omista käsityksistä piittaamatta arvostelusta

2) auktoriteetin menetelmässä pitäydytään johonkin auktoriteettiin ja toistellaan sitä, mitä jokin arvovaltainen taho on sanonut

3) intuitiivisessa menetelmässä uskotaan, että järjen avulla voidaan nähdä välittömästi ja selkeästi totuuksia ilman havainnon tai todistelun apua

4) varsinaisen tieteellisen menetelmän tunnusmerkkejä ovat puolueettomuus, julkisuus ja itsensä korjaavuus. 

Tieteellinen menetelmä, jossa tietoa tavoitellaan epädogmaattisesti, arvostelevasti ja julkisesti koeteltavin havainnoin, on sen kannattajien mielestä tehokkain ja järkiperäisin käsitysten muodostamisen menetelmä. Peirce korosti itseäänkorjaavan tieteellisen menetelmän ylivertaisuutta ”itsepäisyyden”, ”arvovallan” ja ”apriorisen” käsitysten muodostamisen menetelmään nähden.

Tiedon hankkimisen menetelmiä tutkii filosofiassa tieto-oppi. Tieto-oppi eli tietoteoria liittyy niihin tapoihin, joilla hyväksyttyjä käsityksiä oikeutetaan ja perustellaan. W. V. O. Quinen käsitteistön mukaan kyse on ”totuuden etsimisen tekniikasta” (Quine 1998, s. 665).

Katso myös 

 Koeteltavuuden periaate

Lähteet 

Tietoteoria
Suvaitsevuusperiaate

Suvaitsevuusperiaate eli toleranssiperiaate on filosofi Rudolf Carnapin esittämä periaate. Teoksessaan Logische Syntax der Sprache Carnap kirjoitti:

Tämä periaate painottaa toisaalta kielellistä ja käsitteellistä selkeyttä, toisaalta suvaitsevuutta erilaisten kielten valinnassa todellisuuden jäsentämistä varten.

Lähteet

Tietoteoria
Julija Tymošenkon ryhmittymä

Julija Tymošenkon ryhmittymä (myös Julija Tymošenkon blokki,  tai BYUT) on ollut ukrainalainen vaaliryhmittymä, joka tukee Julija Tymošenkoa ja on muodostettu hänen Batkivštšyna-puolueensa ympärille.

Julija Tymošenkon vaaliryhmittymä osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2002 parlamenttivaaleihin, sai 7,2 % äänistä ja 21/450 paikkaa ja muodosti saman nimisen parlamenttiryhmän. Silloin siihen kuuluivat:

 Yleisukrainalainen liitto "Isänmaa" eli Batkivštšyna
 Ukrainalainen tasavaltalainen puolue "Sobor" (liittyi myöhemmin Meidän Ukrainamme-Kansan itsepuolustukseen)
 Ukrainalainen tasavaltalainen puolue (liittyi myöhemmin Alueiden puolueeseen)
 Ukrainan sosiaalidemokraattinen puolue

Tymošenko kannattajineen tuki Meidän Ukrainamme -ryhmittymän Viktor Juštšenkoa vuoden 2004 presidentinvaaleissa, ns. Oranssissa vallankumouksessa ja sen jälkeisissä vaaleissa.

Maaliskuun 2006 vaaleissa Julija Tymošenkon ryhmittymä nousi toiseksi suosituimmaksi Alueiden puolueen jälkeen saaden 22,27 % äänistä ja 129/450 paikkaa, ja ennen presidentti Juštšenkon Meidän Ukrainaamme. Kolmikuukautisten hallitusneuvottelujen aikana uskottiin Tymošenkon ja Juštšenkon pystyvän uudelleen hallitusyhteistyöhön, mutta lopulta suunnitelmat romuttuivat Sosialistisen puolueen Oleksandr Moroz valitaan puhemieheksi ja Alueiden puolueen ja sosialistien yhteistyöhön "antikriisikoalitiossa."

Vuoden 2007 vaaleissa koalitioon kuuluivat:
 Yleisukrainalainen liitto "Isänmaa"
 Ukrainan sosiaalidemokraattinen puolue
 Uudistusten ja järjestyksen puolue

30. syyskuuta 2007 järjestetyissä ennenaikaisissa vaaleissa ryhmittymä sai 156 paikkaa.

Vuosien 2011–2012 vaalilaissa puolueblokit olivat kiellettyjä. Vuoden 2012 vaaleihin Tymošenko kokosi koalition jonka nimeksi tuli Yhdistynyt oppositio - Isänmaa.

Aiheesta muualla
Julija Tymošenkon ryhmittymän viralliset verkkosivut   

Ukrainalaiset puolueet
Markus Winkelhock

Markus Winkelhock (s. 13. kesäkuuta 1980) on saksalainen autourheilija. Hän oli kaudella 2006 Midlandin testikuljettaja. Kaudella 2007 hän ajoi Spykerin testikuljettajana Euroopan GP:hen asti, jossa hän ajoi tallin toisena kilpakuljettajana korvaten tallista Britannian GP:n jälkeen erotetun Christijan Albersin. Hänen tallitoverinaan ajoi niin ikään saksalainen Adrian Sutil.

Ennen F1-uraa Winkelhock ajoi vuonna 2000 Saksan F3-sarjassa. Vuonna 2004 hän ajoi DTM-sarjassa ja vuonna 2005 Renault'lla World Seriesissä. 

Markus Winkelhock ajoi ensimmäisenä Spykerin kauden 2007 autoa ja korvasi Christijan Albersin Euroopan osakilpailussa. Nürburgringilla ajetussa kilpailussa hän suoritti yhden F1-historian nopeimmista nousuista viimeisestä lähtöruudusta kilpailun kärkeen ja johti hieman myöhemmin rankkasateen takia keskeytettyä kilpailua kahden kierroksen jälkeen. Uudelleen käynnistetyssä kilpailussa Spykerin auton suorituskyky ei riittänyt muita autoja vastaan, ja näin muut autot Lewis Hamiltonia lukuun ottamatta ohittivat hänet. Muutama kierros myöhemmin Winkelhockin kisa päättyi tekniseen vikaan.

Winkelhock on modernin F1-sarjan ainoa kuljettaja, joka on startannut viimeisestä lähtöruudusta ja johtanut silti kilpailua. Hän on myös historian ainoa kuljettaja, joka on startannut sekä viimeisenä että ensimmaisenä samassa kilpailussa.

Kaudella 2008 Winkelhock ajoi DTM-sarjassa Keke Rosbergin Team Rosberg -tallissa Audia.

Markus Winkelhockin isä Manfred Winkelhock ja setä Joachim Winkelhock olivat myös kilpa-autoilijoita.

Formula 1 -tulokset

DTM-tulokset

Lähteet 

MTV3 F1

Aiheesta muualla 

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Gian Carlo Minardi

Gian Carlo Minardi (s. 18. syyskuuta 1947 Faenza, Italia) on Formula 1 -talli Minardin perustaja ja entinen omistaja.

Vuonna 2001 Gian Carlo Minardi myi tallin australialaiselle Paul Stoddartille, mutta hän pysyi tallissa toimitusjohtajana. Nykyisin Gian Carlo Minardi toimii myös jalkapalloseura Faenza FC:n puheenjohtajana.

Lähteet 

Italialaiset urheiluvaikuttajat
Formula 1 -taustavaikuttajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Maja (joki)

Maja ( tai Майя, Maija) on joki Sahan tasavallan kaakkoisosassa ja Habarovskin aluepiirin pohjoisosassa Venäjällä. Maja saa alkunsa Džugdžurvuorilta ja laskee Sahassa Uus-Maajan uluusin alueella Aldaniin. Maja on 1 053 kilometriä pitkä ja se on alajuoksulta purjehduskelpoinen 500 kilometrin matkalta. Joen suulla sijaitsee Uus-Maajan taajama. 

Maja on jäässä lokakuun loppupuolelta toukokuulle asti. Merkittävin Majaan laskeva joki on Judoma.

Lähteet
Мая Большая советская энциклопедия

Sahan tasavallan joet
Habarovskin aluepiirin joet
Lenan vesistö
Jouko Karvinen

Jouko Karvinen (s. 31. elokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja. Karvinen toimi Stora Enson toimitusjohtajana 29. maaliskuuta 2007 – 31. heinäkuuta 2014. Hän ilmoitti huhtikuussa 2014 luopuvansa tehtävästä kun seuraaja löydetään. Karvisen seuraajaksi nimitettiin ruotsalainen Karl-Henrik Sundström 1. elokuuta 2014 alkaen. Karvinen esiintyy myös ruotsalaisen SKF-yhtiön, Montes del Plata- ja 'Veracel Celulose SA'-yhtiöiden johtoryhmien piirissä, sekä EU-Russia Industrialists’ Round Tablessa (IRT). Vuodesta 2017 Karvinen on toiminut Finnairin hallituksen puheenjohtajana.

Karvinen on valmistunut diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1982. Ennen uraansa Stora Ensolla Jouko Karvinen työskenteli Philipsin Medical Systems -divisioonan toimitusjohtajana kesäkuusta 2002 joulukuuhun 2006. Maaliskuussa 2006 Karvinen nimitettiin Philipsin johtoryhmään. Aikaisemmin Karvinen on ollut ABB Group Ltd:n automaatioteknologia-divisioonassa ja oli sen johtokunnan jäsen vuosina 2000–2002. Karvinen on ollut Metsäteollisuus ry:n ja Nokian hallitusten jäsen ja varapuheenjohtaja.

Karvinen valittiin vuoden 2011 Innovaatiojohtajaksi. Valintaraati kiitteli Karvisen johtaman Stora Enson Rethink -kampanjaa, joka raadin mukaan sai yhtiön haastamaan itseään ja koko toimialaa. Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Karvisen tekniikan kunniatohtoriksi kesällä 2012.

Karvinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Atlas Pankki

Atlas Pankki Oy oli vuosina 1924–1929 toiminut suomalainen liikepankki. Sen edeltäjä oli Oulussa vuonna 1918 perustettu Pohjois-Suomen Pankki, mutta 1924 se siirtyi Helsinkiin ja otti nimen Atlas-pankki. 

Pankille valmistui vuonna 1929 uusi Toivo ja Jussi Paatelan suunnittelema pääkonttorirakennus Helsingin Yliopistonkadun (silloinen Hallituskatu) ja Mikonkadun kulmaan. Pankilla oli kaikkiaan 25 konttoria.

Atlas Pankki joutui vaikeuksiin Helsingissä epäonnistuneiden rakennushankkeiden vuoksi. Pankki ajautui vararikkoon vuonna 1929. Pankkia yritettiin pelastaa, mutta se ei onnistunut. Helsingin Osakepankki osti kaatuvan Atlas Pankin osake-enemmistön vuonna 1929. Atlas Pankin toiminta lopetettiin vuoden 1931 lopussa suoritustilan päätteeksi.

Lähteet
 porssitieto.fi

Viitteet 

Entiset suomalaiset pankit
Tjung

Tjung () on joki Sahan tasavallan länsiosassa Siperiassa Venäjällä. Tjung on 1 902 kilometriä pitkä ja se laskee Viljuihin, joka puolestaan on Lenan sivujoki. 

Tjung jäätyy lokakuussa ja pysyy jäässä toukokuun loppupuolelle, jopa kesäkuun alkuun asti. Merkittävimmät Tjungiin laskevat joet ovat Tšimidikjan ja Džippa.

Sahan tasavallan joet
Lenan vesistö
Johan Zacharias Blackstadius

Johan Zacharias Blackstadius (14. maaliskuuta 1816 Falkenberg, Ruotsi – 25. helmikuuta 1898 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen taidemaalari ja graafikko, joka työskenteli myös Suomessa.
Hän käsitteli ensimmäisenä maalarina Kalevala-aihetta teoksessa Väinämöinen kiinnittää kieliä kanteleeseensa 1851. Hänen töistään merkittävimpiin kuuluu S:t Sigfrid, som döper allmoge i Småland, josta hän sai näyttelyssä 1866 kunniamaininnan.

Blackstadius opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa. Hän siirtyi Suomeen 1844 viideksi vuodeksi ja maalasi alttaritauluja ja muotokuvia. Hän toimi piirustuksenopettajana Tukholman teknillisessä koulussa 1860–1881. 
Hänen teoksiaan oli ensi kerran näytteillä 1852. Suomessa teoksia on Kansallismuseon kokoelmissa.

Blackstadiuksen vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Fredrik Blackstadius ja Anna Fredrika Stenbäck.

Alttaritauluja Suomessa 
Ainakin Hämeenkyrön, Kurikan, Kurun ja Pöytyän kirkoissa on Blackstadiuksen maalaama alttaritaulu.

Lähteet
Svenskt biografiskt handlexikon
Kuvataiteilijamatrikkeli

Viitteet 

Ruotsalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1816 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Ronnie Starr

Ronnie Starr on suomalainen rock-yhtye, joka on perustettu keväällä 2000.

Historia

Ronnie Starr perustettiin vuonna 2000 ja julkaisi heti perustamisvuonnaan omakustanne-EP:n Late night with Ronnie Starr. Levy-yhtiö kiinnostui yhtyeestä EP:n ilmestyttyä ja valitsi kyseisen tuotoksen kuukauden kovimmaksi omakustanteeksi.

Maaliskuussa 2001 julkaistiin toisena omakustanteena Ronnie's Angels -EP, ja keikkatiheys kasvoi. Seuraavan vuoden marraskuussa Ronnie Starr otti ison askeleen eteenpäin, kun Levy-yhtiö julkaisi ensimmäisen virallisen singlen The Dance / Miss Moonshine. Singlen promootiokiertue Apulannan lämmittelijänä kattoi koko Suomen.

Keväällä 2003 Ronnie Starr sai Lasse Kurjen tuottajaksi ensimmäisen pitkäsoiton tekoon. Kesällä nauhoitettu albumi First Take julkaistiin syyskuussa 2003. Albumin 11 kappaletta edustavat melodista ja tarttuvaa rockia. Suurimpana musiikillisena innoittajana voidaan pitää 1970-luvun radio-rockia. Albumilta on julkaistu kaksi singleä, ”An Avenue” ja ”Rock´n´Roll Dreams”. Syksyllä 2003 kuvattiin Ronnie Starrin ensimmäinen musiikkivideo ”Rock´n´Roll Dreams”. Vuoden 2004 ensimmäisessä Levyraadissa video sai hyvän vastaanoton sijoittuen toiseksi.

Seuraava EP, In Full Swing!! (syyskuu 2004), nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen singlelistan neloseksi ja Free Record Shopin listalle sijalle kaksi. Ronnie Starrin kappaleet soivat ahkerasti myös radioissa: muun muassa ”Sour Love” ja ”An Avenue” nousivat molemmat Radio Suomipopin Top 30 -listan kärkipaikalle.

Helmikuussa 2005 Ronnie Starrilta julkaistiin jälleen EP, Evil & Simple, joka nousi myös Suomen viralliselle singlelistalle. EP:ltä eniten radiossa soi Superstar-kappale. EP jäi viimeiseksi Levy-yhtiön Ronnie Starr julkaisuksi.   

Keväällä 2007 ilmestyi Ronnie Starrin kakkosalbumi Off the City. Levy-yhtiönä toimi Bianca-Pop Music ja jakelusta vastasi Edel Records Finland. Levyltä julkaistiin yksi single digitaalisesti, "Living Off the City". Kyseisen kappaleen lisäksi radiossa soi Off the Cityltä mm. "Someone Tender" ja "Let It Rain".

Alkuvuodesta 2016 Ronnie Starrin alkuperäiset jäsenet ovat pitäneet taas tiivisti yhteyttä.

Kokoonpano
Janne Äyräväinen: laulu ja kitara
 Mici Ehnqvist: kitara (2000 - 2005, 2016-)
Rogu Sandell: basso
Roni Suhonen: rummut

Diskografia

Albumit
 First Take (2003)
 Off the City (2007)

EP:t
 Late night with Ronnie Starr (2000)
 Ronnie's Angels (2001)
 In Full Swing!! (2004)
 Evil and Simple (2005)

Aiheesta muualla
 Ronnie Starrin verkkosivut

Suomalaiset rockyhtyeet
Jakutskin lentoasema

Jakutskin lentoasema () on lentoasema Sahan tasavallan pääkaupungissa Jakutskissa Venäjällä. Se on Sahan suurin ja tärkein lentoasema. Lentoaseman kapasiteetti on 700 matkustajaa tunnissa. Nykyinen kansainvälinen terminaali valmistui vuonna 1996.

Historia 
Jakutskin lentoaseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931. Lentoasema palveli toisen maailmansodan aikana Eurooppaan lentävien yhdysvaltalaisten koneiden välilaskupaikkana.

Aiheesta muualla 
Artikkeli Jakutskin lentoasemasta  
World Aero Data airport information for UEEE 

Sahan tasavallan lentoasemat
Eelis

Eelis on suomalainen miehen etunimi, jonka ruotsinkielinen vastine on Elis. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Eelis on Suomessa annettu 11 252:lle ja Elis 4 621 miehelle, jota paitsi nimi Elis on myös noin 60 naisella. Elias-nimen tavoin myös Eelis ja Elis ovat muunnoksia hepreankielisestä nimestä Eliyahu (Elia), joka tarkoittaa "minun Jumalani on Yahweh". Eeliksen samoin kuin Eliaksenkin nimipäivä on 9. huhtikuuta, samoin Eliksen nimipäivä suomen­ruotsalaisessa kalenterissa.

Tunnettuja Eelis-nimisiä 
Eelikset ovat suomalaisia.

 Eelis Gulin, piispa
 Eelis Ismari, taidemaalari
 Eelis Jurva, musiikkikapteeni ja sotilaskapellimestari
 Eelis Karinen, lentopalloilija
 Eelis Lyytikäinen, jääkärimajuri
 Eelis Matilainen, kirjailija
 Eelis Perttunen, jalkapalloilija, jääpalloilija ja valmentaja
 Eelis Rantanen, kansanedustaja (Suomen Kristillisen Työväen Liitto)
 Eelis Uitto, keskimatkojen juoksija
 Eelis Uosikkinen, mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä

Tunnettuja Elis-nimisiä 

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita

 Elis Andersson, kansanedustaja (RKP) ja maanviljelijä
 Elis Ask, nyrkkeilijä
 Elis Backnäs, kiekonheittäjä
 Elis Bergh, ruotsalainen arkkitehti ja teollinen suunnittelija
 Elis Bergroth, merimiespappi ja valtiopäivämies
 Elis Adolf Blomstedt, opettaja ja kirjallisuuden suomentaja
 Elis Carlsson, suomalainen valokuvaaja, taidemaalari ja kuvanveistäjä
 Elis Duncker, oopperalaulaja
 Elis Erlandsson, ruotsalainen pappi ja virsirunoilija
 Elis Fischer, ruotsalainen pankkiiri ja liikemies
 Elis Furuhjelm, senaatin protokollasihteeri, valtiopäivämies ja tietokirjailija
 Elis Campbell Nicolas Furuhjelm, tuomari ja valtiopäivämies
 Elis Guri, bulgarialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija
 Elis Evert Halonen, jääkärivääpeli
 Elis Hede, suomalainen jääkiekkoilija
 Elis Richard Hindersson, eläinlääkäri ja professori
 Elis Hultin, sortokausien aktivisti ja matkailualan toimija
 Elis James, walesilainen koomikko, näyttelijä ja radiojuontaja
 Elis Kaalamo, suomalainen arkkitehti
 Elis Karlson, Per Plex, kirjailija, pakinoitsija ja toimittaja
 Elis Kauppi, korusuunnittelija
 Elis Gustaf Ferdinand Kuhlefelt, lääkäri ja valtiopäivämies
 Elis Lagerblad, opettaja ja oppikirjojen tekijä
 Elis Lindfors, suomalainen näyttelijä
 Elis Lövegren, suomalainen lastenlääkäri ja professori
 Elis Malmeström, ruotsalainen piispa ja virsirunoilija
 Elis Manninen, kansanedustaja (SDP)
 Elis Muona, kuvataiteilija ja mainosgraafikko
 Elis Mårtenson, urkuri ja säveltäjä
 Elis Palander, suomalainen oppikoulunopettaja ja säveltäjä
 Elis Regina, brasilialainen jazzlaulajatar
 Elis Schröderheim, ruotsalainen virkamies ja kirjailija
 Elis Selin, rovasti ja kirjailija
 Elis Sella, näyttelijä
 Elis Sinistö, ITE-taiteen tekijä ja tanssija
 Elis Sipilä, voimistelija ja olympiamitalisti
 Elis Oskar Stenberg, kirjailija ja lehtimies
 Elis Sulkanen, amerikansuomalainen toimittaja ja vasemmistoaktiivi
 Elis Wecksten, painija
 Elis Wiklund, ruotsalainen hiihtäjä

Katso myös 

 Elis, useita muita merkityksiä

Lähteet 

Etunimet
Hannu Haukka

Hannu Haukka (s. 29. kesäkuuta 1954) on Keravalla toimivan kristillisen medialähetysjärjestön IRR-TV:n toiminnanjohtaja ja AlfaTV:n kanavajohtaja  Kanadansuomalainen Haukka on johtanut IRR-TV:tä sen perustamisesta 1986 lähtien inkerinsuomalaisen vaimonsa Laura Haukan kanssa. 

Haukka on tehnyt kristillistä medialähetystyötä yli 40 vuotta. Neuvostoliitossa 1970-luvun lopulla alkanut työ on laajentunut 2000-luvulla Aasiaan, Lähi-itään ja Afrikkaan.

Haukka toimii IRR-TV:n kautta yleiskristillisellä pohjalla yhteistyössä eri kirkkojen, seurakuntien ja järjestöjen kanssa.

Haukka nimitettiin toukokuussa 2010 Trinity Western -yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi Vancouverissa Kanadassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
IRR-TV:n kotisivu

Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Kanadansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
IRR-TV

IRR-TV, International Russian Radio ja TV, (, ) on vuonna 1986 perustettu medialähetystyöhön alun perin erityisesti Venäjän-työhön suuntautunut yleiskristillinen lähetysjärjestö. IRR-TV:n medialähetystyö on jaettu kolmeen osa-alueeseen: suurkaupunkimissioihin, tv-ohjelmiin ja kirjallisuustyöhön. Järjestö toimii läheisessä yhteistyössä USA:ssa ja Kanadassa toimivan Great Commission Media Ministries-järjestön kanssa. IRR-TV:n toiminnanjohtaja on Hannu Haukka.

Toiminta

Medialähetystyö 
IRR-TV on toteuttanut vuosina 2003–2020 suurkaupunkimissioita 108 kaupungissa. Suurkaupunkimissioissa käytetään mediaa laajasti evankeliumin välittämiseksi. Missioissa välitetään muutoskertomuksia televisio- ja radio-ohjelmissa, ulkomainostauluissa, sosiaalisessa mediassa ja painotuotteiden välityksellä. Missiot toteutetaan yhdessä kirkkojen ja seurakuntien kanssa. 

Suurkaupunkimissioiden yhteydessä on jaossa ilmainen kirja, jonka asiasta kiinnostunut henkilö voi tilata omaan osoitteeseensa maksutta mission puhelinkeskuksesta. Kirja toimitetaan haluttuun osoitteeseen kirjakuriirien toimesta. Suurkaupunkimissioiden yhteydessä on järjestetty myös humanitaarista apua tarvitseville. Missiot toteutetaan aina yhteistyössä paikallisten viranomaisten valvonnassa. Tällä hetkellä missiota odottaa mm. Bangkok, Lontoo, Mexico City ja lähes 30 muuta suurkaupunkia.

IRR-TV tuottaa vuosittain noin 1000 tv-ohjelmaa ja lähettää ohjelmia 16 satelliittikanavalla. IRR-TV:n ohjelmat näkyvät mm. Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä sekä Keski- ja Etelä-Aasiassa. IRR-TV on painattunut yli 8 miljoonaa kirjaa. Kirjoihin sisältyvät 30 kielellä ja neljällä mantereella julkaistut mm. Johanneksen evankeliumi, Uusi testamentti, Raamattu sekä missiokirjallisuus.

IRR-TV:n työn tukijoita ovat seurakunnat, yksityiset lahjoittajat ja säätiöt. IRR-TV:n keräystoimintaa toteutetaan Poliisihallituksen myöntämällä luvalla Suomessa paitsi Ahvenanmaalla.Järjestö toteuttaa kohdemaissaan myös media- ja johtajuuskoulutusta. Vuonna 2004 järjestö toimitti apua Banda Acen Niasin saaren asukkaille Indonesiassa tsunamikatastrofin aikana.

Televisio- ja radio-ohjelmia 

Radio Dei
 Itäraportti -radio-ohjelma kuuluu Radio Deille. Ohjelma uutisoi medialähetysjärjestön toiminnasta viikoittain.

AlfaTV

IRR-TV:n ohjelmatuotantoa AlfaTV:llä ovat mm.
 AlfaStudio - ajankohtaisohjelma
Astu tarinaan
Filminurkka
iRaportti
John Ankerberg 
Kosketuskohta
Sielunrauha -taideohjelmasarja
Tee minusta ateisti

Lehti 
IRR-TV julkaisee Itäportti-lehteä, joka ilmestyy 5–7 kertaa vuodessa. Ilmaislehdellä on noin 15 000 tilaajaa.

Työalueet 

 Venäjä
 Ukraina
 Keski-Aasian maat
 Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan arabimaat
 Indonesia
 Israel
 Senegal
 Thaimaa
 Turkki
 Iran
 Kiina

 Etelä-Sudan
 Intia
 Bangladesh
 Pakistan
 Nepal
 Laos
 Somalia
 Tansania
 Etiopia
 Guyana
|}

AlfaTV

IRR-TV on AlfaTV:n pääomistaja.

Lähteet

Aiheesta muualla´
 IRR-TV:n kotisivut
 AlfaTV:n kotisivut

Suomalaiset lähetystyöjärjestöt
Suomalaiset televisiokanavat
Relaskooppi

Relaskooppi on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m3/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista. 

Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.

Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.

Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.

Relaskoopin käyttäminen
Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m2/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta.

Lähteet
Kangas, Annika, Päivinen, Risto, Holopainen, Markus & Maltamo, Matti. Metsän mittaus ja kartoitus. Silva Carelica 40. 2003. 
Hyvämäki Touko (toim.). Tapion taskukirja. Metsälehti kustannus. 2002.

Viitteet

Aiheesta muualla
Relaskooppiarviointi

Metsätyökalut
Samppalinnanpuisto

Samppalinnanpuisto (), tunnetaan myös nimellä Samppalinnanvuori (), on yksi Turun puistoista. Puistossa sijaitsevat mm. Samppalinnan ravintola, maauimala sekä Luostarivuoren koulu. Sen kasvivalikoima käsittää yli 60 eri puuvartista kasvilajia. Paikan nimi juontuu paikalla sijainneesta muinaislinnasta. Sana sampa eli sammas on Varsinais-Suomessa tarkoittanut rajamerkkiä tai -paalua.

Samppalinnanmäen korkeus on 39 metriä merenpinnan yläpuolella.

Historiaa 

Puiston istutukset aloitettiin 1860-luvulla, kun kunnallisneuvos P. C. Rettig rakennutti Samppalinnanvuoren Aurajoen puoleiselle rinteelle ravintolan. Paikalla on aiemmin sijainnut Aurajoen merkittävin kristinuskon aikaa edeltänyt muinaislinna. Linnoituksen kiviä oli vielä ravintolan rakentamisen aikaan paikalla vähäisiä määriä nähtävissä. Ravintolaa ympäröivän rinteen istutukset aloitettiin vuonna 1865 ja ne valmistuivat 1880. Puiston suunnittelijaksi Rettig palkkasi maineikkaan ruotsalaisen puutarhurin Knut Forsbergin.

Puistoa laajennettiin 1800- ja 1900-lukujen aikana vaiheittain. Mäen lounaiskulmaan nykyisen maauimalan kohdalle rakennettiin 1927 Turun ensimmäinen radioasema. Tämänhetkisen muotonsa puisto sai 1950-luvulla, jolloin Samppalinnan maauimala valmistui.  

Samppalinnanpuistossa järjestettiin usean vuoden ajan Down By The Laituri -kaupunkifestivaalin ulkoilmakonsertteja.

Lähteet 

Turun puistot
Turun mäet
Rettigin palatsi

Rettigin palatsi eli Villa von Rettig on Turun keskustassa, Aurajoen rannalla sijaitseva barokkiklassistinen rakennus. Sen rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig vuonna 1928. Matti Koivurinnan säätiö osti palatsin vuonna 1991, ja nykyisin siinä toimii historian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus Ars Nova sekä ravintola-kahvila.

Historia

Palatsi rakennutettiin P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan omistajan, Hans von Rettigin, perheen yksityisasunnoksi vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.

Rakennus suunniteltiin barokkiklassistiseen tyyliin korostamaan omistajansa asemaa. Paikoin lähes nelimetriset muurit piilottivat aikoinaan tehtaanjohtajan perheineen ihmisten katseilta. Rakennus sijaitsi Rettigien omistaman tupakkatehtaan vieressä, ja yhdessä ne muodostivat kiinteän, muusta kaupungista erottuvan sarakkeen. Palatsia voisikin pitää jonkinlaisena maaseutukartanon ja kaupunkipalatsin välimuotona. Tyylillisesti rakennus oli selkeästi vanhoillinen, sillä samoihin aikoihin Turkuun rakennettiin mm. Alvar Aallon suunnittelema Turun Sanomien toimitalo (1927–1929), joka edusti jo funktionalismia.

Hans von Rettigin kuoltua vuonna 1979 palatsi jäi pitkäksi aikaa tyhjilleen. Vasta 1980-luvun lopulla kiinteistön uudeksi omistajaksi ilmoittautui Turun Työväen Säästöpankki, joka oli kaavaillut tiloja edustuskäyttöön sekä näyttelyjen ja konserttien järjestämiseen. Toiminta ei kuitenkaan ehtinyt lähteä kunnolla käyntiin, koska jo vuonna 1991 Rettigin palatsi siirtyi Matti Koivurinnan säätiön haltuun, ja sitä alettiin kunnostaa taidemuseoksi. Kunnostustöiden yhteydessä paikalla tehtiin kuitenkin huomattavan arvokkaita arkeologisia löytöjä, joten museohanketta päätettiin laajentaa. Pitkien arkeologisten kaivausten ja kunnostustöiden jälkeen arkeologian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus & Ars Nova avasi ovensa yleisölle vuonna 1995.

Museolle kuulumattomat alueet ovat olleet kauppaneuvos Matti Koivurinnan ja hänen vaimonsa elinikäisessä käytössä. Tähän kuuluivat palatsin 600 neliöinen keskikerros sekä piha-alueet. Yleisradion MOT-ohjelman mukaan tällä tavoin konkurssissa vuonna 1995 kaiken menettänyt Matti Koivurinta on voinut ylläpitää elintasoaan viime vuosikymmenet. Asiaan on liittynyt myös mahdollisia varojen siirtoja eri yhtiöiden kautta Sveitsiin.

Lähteet 
 Hilska, Sari: Palatsi muurin suojissa. Aboa Vetus & Ars Nova Magazine. Toim. Jari Salonen. Aboa Vetus & Ars Nova, Turku 1995.
 Aboa Vetus & Ars Nova -museon www-sivusto. http://www.aboavetusarsnova.fi/fi/tietoa-museosta/turun-taidepalatsi . [luettu 3.6.2012]

Viitteet 

Turun museot
II kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Pirkko K. Koskinen

Pirkko Kaarina Koskinen (18. joulukuuta 1932 Helsinki – 9. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli työoikeuden professori ja eduskunnan apulaisoikeusasiamies.

Koskinen valmistui lainopin kandidaatiksi 1956, oikeustieteen lisensiaatiksi 1965 ja oikeustieteen tohtoriksi 1973. Varatuomarin arvon hän sai 1958 auskultoituaan Kajaanin tuomiokunnassa. Hän suoritti myös MCL-tutkinnon Illinois'n yliopistossa vuonna 1963.

Koskinen toimi Kokoomuksen naisten liiton pääsihteerinä 1960–1964, Helsingin yliopiston työoikeuden apulaisprofessorina 1977–1982 ja Lapin yliopiston työoikeuden professorina 1982–1991. Koskinen valittiin eduskunnan apulaisoikeusasiamieheksi kaudelle 1988–1995. Eläkkeelle jäätyään hän toimi ETYJin tehtävissä Kosovossa 1999–2000.

Koskinen toimi luottamustehtävissä muun muassa Karjalaisen osakunnan kuraattorina.

Koskinen toimi kokoomuksen kaupunginvaltuutettuna Helsingissä kolme kautta 1973–1984. Hän oli jäsenenä  teollisuuslaitosten lautakunnassa 1977–1980 ja kaupunginhallituksessa 1979–1980. Hän eteni virkauralla työoikeuden professoriksi ja eduskunnan apulaisoikeusasiamieheksi, mistä virasta hän jäi eläkkeelle. Yliopistourallaan Koskinen tuli tunnetuksi työntekijöiden osallistumisjärjestelmien ja tasa-arvoasioiden tutkijana sekä arvotettuna asiantuntijana.

Pikko K. Koskinen laati Veikkaus Oy:lle selvityksen, jonka perustella yhtiön silloinen toimitusjohtaja Matti Ahde erotettiin yhtiön palveluksesta vuonna 2001.

Julkaisuja
 Nuoret ja laki: alle 20-vuotiaan oikeudellinen asema. WSOY, 1970.
 Osallisena oikeudenkäynnissä: todistajana – kantajana – vastaajana. WSOY, 1970.
 Käytännön lakitietoa naiselle. Tammi, 1985.
 Kaarina Aho ja Pirkko K. Koskinen: Kodin lakikirja: käytännön oikeustietoa 1–2. Valitut Palat, 1995.
 Oikeusasiamies. Lakimiesliiton Kustannus, 1997.
 Niklas Bruun ja Pirkko K. Koskinen: Tasa-arvolaki. Lakimiesliiton Kustannus, 1997.
 Kosovon paikka: Balkanilla, historiassa ja tulevaisuudessa. WSOY, 2000.
 Niklas Bruun, Pirkko K. Koskinen ja Anders von Koskull: Työoikeuden perusteet – Allmän arbetsrätt. Talentum. 2004.
 Pirkko K. Koskinen, Timo Ernamo ja Sanna-Mari Hovi: Illallisella Pirkko K. Koskinen. WSOY, 2012.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Helsingin yliopiston professorit
Lapin yliopiston professorit
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Suomalaiset professorit
Suomalaiset feministit
Kill


Kill on Cannibal Corpsen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2006.

Kappaleista ”Make Them Suffer” ja ”Death Walking Terror” kuvattiin musiikkivideot.

Kappaleet

Kokoonpano 
 George ”Corpsegrinder” Fisher – laulu
 Rob Barrett – kitara
 Pat O’Brien – kitara
 Alex Webster – bassokitara
 Paul Mazurkiewicz – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8.5/10

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Cannibal Corpsen albumit
Brahenpuisto

Brahenpuisto () sijaitsee Turussa tuomiokirkon ja Porthaninpuiston välissä. Puisto on nimetty Pietari Brahen mukaan. Brahenpuiston pinta-ala on 7 200 neliömetriä.

Historiaa 
Tuomiokirkkoympäristön puistoistutukset aloitettiin kuusi vuotta Turun palon jälkeen, vuonna 1833. Tuolloin alueelle toteutettiin kolme pientä puistikkoa, skvääriä: Brahenpuisto, Porthaninpuisto ja Tuomiokirkonpuisto. Brahenpuistoa laajennettiin ja uudistettiin vuosina 1886–1888 ennen Pietari Brahen patsaan pystyttämistä.

Vuonna 1888 kuvanveistäjä Walter Runebergin tekemä patsas pystytettiin laajan hiekkakentän keskelle. Patsaan sijaitseminen hiekkakentällä herätti arvostelua ja vuonna 1899 tehdyn suunnitelman mukaisesti patsaan ympäristö nurmetettiin ja koristettiin kukkaistutuksilla.

Nykyaikaa 

Puiston 1800-luvulta peräisin olevia puulajeja olivat jalavat, lehmukset ja korkkipuut. Vuosikymmenten kuluessa puustoa on uudistettu. 2010-luvun lopulla Brahenpuistoa alettiin kunnostaa pyrkimyksenä saavuttaa puiston alkuperäinen ilme. Vanhoja puita jouduttiin huonokuntoisina kaatamaan. Brahenpuiston jalaviin oli iskenyt sienitauti, jalavanpakuri, joka verotti myös uusia myöhemmin istutettuja jalavia. Osa 1900-luvulla istutetuista täydennyspuista oli arkkitehtoonisesti väärässä paikassa ja poistettiin. Poistettujen puiden tilalle istutetaan jalavia, vaahteroita ja yksi kaukaasiansiipipähkinä.

1830-luvulla perustettu puisto oli nykyistä paljon pienempi, muun muassa Brahen patsaan ympäristö on uudempaa aluetta. Alkuperäisen puiston muoto tuodaan esille puuistutuksin, vaikka hahmottuva puiston kaari jääkin nykyisen puiston sisään.

Puiston läpi kulkeva hiekkapintainen väylä on aikaisemmin ollut myös pyöräilijöiden käytössä. Pyöräily puiston läpi ei enää ole sallittu, vaan puiston leveä keskikäytävä on varattu jalankulkuun ja puistossa oleskeluun.

Pietari Brahen patsaan ympärille on palautettu alkuperäisen asun mukaiset kukkaistutukset. Brahenpuisto kuuluu hoitoluokitukseltaan kaupungin edustuspuistoihin.

Lähteet 

Turun puistot
Amerikanpitbullterrieri

Amerikanpitbullterrieri (), lyhyemmin pitbull, on Yhdysvalloista kotoisin oleva jalostettu koirarotu. Rotua rekisteröidään American Dog Breeders Associationiin (ADBA), All American Dog Registryyn (AADR), United Kennel Clubiin (UKC), Bone Fide Kennel Clubiin (BFKC) tai American Pit Bull Registryyn (APBR).

Rodusta käytetään myös nimitystä pitbull. Nimi tulee koiratappeluareenasta, englanniksi pit, ja härkää muistuttavasta ruumiinrakenteesta, englanniksi bull.

Luonne ja käyttäytyminen 

Rodun maahantuonti Isoon-Britanniaan kiellettiin vuonna 1991. Maassa jo ennestään olleet yksilöt tuli rekisteröidä, steriloida, korvamerkitä ja mikrosiruttaa, ja julkisella paikalla niillä piti olla kuonokoppa eikä niitä saanut pitää irti. Pitbullien puolustajien mielestä niiden huonoon maineeseen ovat syypäitä vastuuttomat koiranomistajat ja sensaatiohakuinen media.

Vuonna 2019 julkaistun meta-analyysin mukaan amerikanpitbullterrierit purevat ihmisiä kasvoihin enemmän kuin muiden rotujen edustajat. Pitbullien puremat aiheuttavat myös vakavampia vammoja kuin muiden koirarotujen puremat. Tutkijat suosittelivatkin, että korkean puremisriskin koiria ei hankittaisi lapsiperheisiin.

2010-luvulla amerikanpitbullterrieri-koirarodun maine on parantunut ja saanut myönteistä julkisuutta muun muassa koirankouluttaja Cesar Millanin ansiosta. Sitä on käytetty menestyksekkäästi terapiakoirana niin Suomessa kuin muualla maailmassakin.

Alkuperä 
1870-luvulla staffordshirenbullterrieri saapui ensikertaa Pohjois-Amerikkaan, missä sitä käytettiin koiratappeluissa. Se oli paikallisten tappeluharrastajien mielestä kooltaan liian pieni, joten jalostus keskittyi aiempaa suurempaan kokoon, raskaampaan runkoon, kookkaampaan päähän ja leveämpään rintakehään. American Kennel Club ei kuitenkaan suostunut rekisteröimään näin syntynyttä uutta amerikkalaista rotua sen tappelutaustasta johtuen. Vuonna 1898 rodun harrastajat perustivatkin oman järjestönsä, United Kennel Club:n, ja saivat täten koiransa rekisteröityä. 

Vaikka koiratappelut kiellettiin Yhdysvalloissa lailla, vielä 1990-luvulla siellä tiedetään järjestetyn runsaasti laittomia otteluita, ja niissä arvioidaan kuolleen vuosittain noin 1 500 koiraa.

Pitbullmastiff 
Yhdysvaltojen länsiosissa on jalostettu ns. Pit Bullmastiff, nimensä mukaisesti amerikanpitbullterrierin ja bullmastiffin välisestä risteytyksestä. Sen alkuperäinen rooli oli sama kuin pitbullilla: koiratappelut. Tarkoituksena oli saada aikaan nykyistä pitbullterrieriä kookkaampi ja voimakkaampi tappelukoira. Nämä suurikokoiset taisteluristeytykset olivat 2000-luvun alussa suosittuja maan länsirannikolla.

Katso myös 
Amerikanbully
Amerikanstaffordshirenterrieri
Amerikanbandoggi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen pitbullyhdistys Paljon tietoa amerikanpitbullterrieri-rodusta, kysy/vastaa-palsta ym.
SATHY-yhdistys 1990-luvulla perustettu yhdistys, jossa runsaasti pitbull-toimintaa ja -asiaa.

Terrierit
Molossikoirat
Yhdysvaltalaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kastanjasirkku

Kastanjasirkku (Schoeniclus rutilus) on sirkkujen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi ja kuvaili Peter Simon Pallas 1776.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 12½–13½ cm eli se on selvästi keltasirkkua pienempi. Juhlapukuisen koiraan pää, rinta ja yläpuoli ovat kirkkaan puna- eli kastanjanruskeat ja alapuoli keltainen. Nuori koiras ja jotkut vanhat naaraat ovat alta keltaisia ja päältä ruskehtavia. Nuori lintu ja useimmat naaraat ovat alta vaaleita tummin pitkittäisraidoin ja päältä sirkkumaisen ruskeita. Yläperä on kaikissa puvuissa punaruskea.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla linnuilla vain osittainen eli siipi- ja pyrstösulat eivät vaihdu.

Esiintyminen 
Pesimäalue on Itä-Siperiassa. Muuttolintu, joka talvehtii Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Etelä-Kiinassa. Tavattu harvoin Euroopassa. Suomessa laji on tavattu vain kaksi kertaa, 30.9.-1.10.2002 Uudessakaupungissa ja 24.10.2018 Luvian Säpissä. Lajia on myös tavattu toisinaan tarhakarkulaisina.  Laji ei ole maailmalaajuisesti uhanalainen.

Elinympäristö 
Taigan kosteat osat.

Lähteet 
 
 Svensson, Lars 1997: Euroopan varpuslinnut - sukupuolen ja iän määritys. - Lintutieto. Jyväskylä.
 Rariteettikomitea 
 Kuva koiraasta

Viitteet 

Sirkut
Rakennusliitto

Rakennusliitto (vuoteen 1991 Rakennustyöläisten Liitto) on Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöön kuuluva rakennusalan ammattiliitto. Liitto edustaa talonrakennus-, talotekniikka-, maalaus-, lattianpäällystys-, maa- ja vesirakennus-, asfaltti-, vedeneristys- sekä rakennustuoteteollisuuden alojen työntekijöitä. Rakennustyöläisillä on ollut omia ammattiosastoja 1800-luvun lopulta alkaen.

Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muiden muassa Aarne Saarinen, Erkki Salomaa ja Aarno Aitamurto. Nykyinen puheenjohtaja on Matti Harjuniemi (vas.) ja varapuheenjohtaja Kimmo Palonen. Rakennusliitossa on noin 66 000 jäsentä noin kahdessasadassaneljässäkymmenessä ammattiosastossa, joista tamperelainen osasto 10 on isoin. Rakennusliitto on luopunut poliittisista ryhmärakenteista, joten se ei osallistu myöskään SAK:ssa sosiaalidemokraattisen tai vasemmistoliittolaisen ryhmän toimintaan. Rakennusliitto julkaisee kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvää Rakentaja-lehteä.

Liiton edeltäjä oli vuosina 1924–1930 toiminut Suomen Rakennustyöväen Liitto, joka asetettiin toimintakieltoon ja lakkautettiin muiden Suomen Ammattijärjestöön kuuluneiden liittojen tavoin.

Suomen Putkimiesliitto lakkautti toimintansa joulukuussa 1957 ja SPL:n osastot yhdistyivät rakennusliittoon vuoden 1958 alusta alkaen. Vuodesta 1904 alkaen toiminut Suomen Muurarien Liitto yhdistyi rakennusliittoon vuonna 1971, jolloin liittoon muodostettiin muurarien jaosto.

Puheenjohtajat
 Uno Nurminen, 1924–1930, 1939–1945
 Tuomas Bryggari, 1930–1939
 Viljo Rautelin, 1945–1955
 Aarne Saarinen, 1955–1967
 Erkki Salomaa, 1967–1971
 Aarno Aitamurto, 1971–1987
 Pekka Hynönen, 1987–2005
 Matti Harjuniemi, 2005–

Liittokokousvaalit
Rakennusliiton liittokokousedustajat on valittu suhteellista vaalitapaa käyttäen vuodesta 1971 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Liiton kotisivu
Tilastotietoja Rakennusliitosta vuosilta 1988–1998 (Rakennusliitto 1999)
Rakennusliiton 21. liittokokous 18.–20.5.2007
Rakennusliiton ammattiosastojen kotisivuja
Raksanuoret
Rakentaja-lehti

SAK:n jäsenjärjestöt
Rakentaminen Suomessa
Piehinginjoki

Piehinginjoki on 50 kilometriä pitkä joki Pohjois-Pohjanmaalla. Piehinginjoki alkaa Vihannista ja laskee Perämereen n.10 km Raahen eteläpuolella. Sivujoet ovat Pitkäsoja, Poikajoki ja Patamaoja.

Aiheesta muualla 
 Piehingin kalastuskunta 
 Piehinginjoki Järviwikissä

Suomen joet

Vihannin luonto
Panarabialaiset värit

Panarabialaiset värit ovat punainen, musta, valkoinen ja vihreä. Värien merkityksille on useita toisistaan poikkeavia selityksiä, mutta niiden katsotaan pohjautuvan arabien kansannousun lippuun vuodelta 1916.

Käytössä olevia lippuja panarabialaisissa väreissä

Katso myös
Panarabialaisuus

Lähi-itä
Lipputiede
Itävallan vaakuna

Itävallan vaakuna on Itävallan tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön nykyistä vastaavassa muodossa vuonna 1919, poistettiin käytöstä vuonna 1934, ja palautettiin käyttöön vähäisin muutoksin vuonna 1945. Aiemmassa Itävalta-Unkarin keisarikunnan vaakunassa kotkalla oli kaksi päätä, samankaltainen versio oli käytössä myös austrofasistisen diktatuurin aikana vuodesta 1934 vuoteen 1938.

Vaakunan keskellä on vanha Itävallan ruhtinaskunnan kilpi, joka on toiminut pohjana myös Itävallan lipulle. Suvereniteettia ilmentävä kotka pitelee jaloissaan sirppiä ja vasaraa, jotka symboloivat maanviljelijöitä ja työläisiä. Kotkan päässä on muurikruunu edustamassa porvaristoa. Katkennut ketju lisättiin vaakunaan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 kuvaamaan vapautumista kansallissosialistisesta diktatuurista.

Valtioiden vaakunat
Vaakuna