joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Holmen (yritys)

Holmen AB on ruotsalainen metsäteollisuusyhtiö. Se valmistaa paperia, kartonkia ja sahatavaraa. Yhtiö tuottaa myös metsänhoito- ja energiapalveluita, ja sillä on runsaat omat metsävarat. Yhtiön suurin markkina-alue on Eurooppa. Tuotantolaitoksia sillä on Ruotsissa viisi ja Espanjassa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksi. Holmen on pörssilistattu yhtiö: sen kahdella osakelajilla (A ja B) käydään kauppaa Tukholman pörssissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön kotisivu  

Ruotsalaiset paperinvalmistajat
Ruotsalaiset pörssiyhtiöt
Viidennen sukupolven pelikonsolit

Pelikonsoleiden viides sukupolvi tapahtui vuosien 1993-1998 välillä. Se on jatkoa neljännen sukupolven konsoleille. Viidennen sukupolven konsoleista ensimmäinen oli 3DO Interactive, joka julkaistiin vuoden 1993 neljännellä neljänneksellä. Sitä seurasi Atarin Jaguar, joka jäi Atarin viimeiseksi kotikonsoliksi, Segan Sega Saturn, Sonyn PlayStation ja lopuksi Nintendon oma Nintendo 64.

Viides konsolisukupolvi oli ajankohtansa merkittävin, koska sinä aikana 3D-grafiikka alkoi yleistymään videopeliteollisuudessa.
Tästä syystä viidettä sukupolvea kutsutaan myös "siirtymäajaksi".

Vertailu

Muut 
 FM Towns Marty (1993-1995)
 Amiga CD32 (1993–1994)
 Bandai Playdia (1994-1996)
 Apple Bandai Pippin (1996-1997)
 Casio Loopy (1995)
 PC-FX (1994–1998)

Lähteet

Videopelien historia
Elisa Heinonen

Elisa Heinonen-Lanki (s. 2. kesäkuuta 1944 Viipuri) on suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän asuu Kotkassa ja tunnetaan taiteilijanimellä Elisa Heinonen. Varsinaisilta etunimiltään hän on Ruuth Elisabet. Hänen isänsä oli muuntoaseman päivystäjä Valtter Heinonen ja äitinsä parturi Sylvi o.s. Liukkonen. Elisa Heinosella on kaksi tytärtä.

Taide 
Elisa Heinosen taiteessa on nähtävissä hallittua kolorismia ja moniaistisuutta. Hänen taulujensa aiheet vaihtelevat kotiseudun ominaispiirteistä aina Välimeren kulttuurin lähteisiin ja Pyhän maan tapahtumiin. Elisa Heinonen maalaa akryyliväreillä. Hän käyttää töissään ohuita värikerroksia esimerkiksi veden pinnan maalaamiseen, mutta maalaa myös syviä voimakkaita pintoja. Tauluissa näkyy usein luonnon muutoksen hetket, kun jotakin on tulossa.

Taidekoulutus 
Elisa Heinonen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1965-1969 ja hän debytoi Kouvolassa vuonna 1965.

Näyttelyt 
Elisa Heinonen on osallistunut yli sataan ryhmänäyttelyyn. Yksityisnäyttelyitäkin hänellä on ollut monia kymmeniä. Ulkomailla Elisa Heinosen taidetta on ollut nähtävillä Pariisissa, Portossa, Bellagiossa, Harbinissa Kiinassa, Firenzessä, Soulissa, Pietarissa, Bielefeldissä, Lontoossa, Tukholmassa, Genevessä, Torunissa, Hagenissa ja Varsovassa.

Julkinen taide 
Elisa Heinosen taidetta on nähtävillä mm. Savonlinnan, Kouvolan ja Hämeenlinnan taidemuseossa.

Lähteet 
 Kuvataiteilijamatrikkeli 
 Kymen Sanomat, Ilmavia sointuviljelmiä  
 Elisa Heinosen kotisivut 
 Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Elisa Heinonen
 Kaleva.fi, Elisa Heinonen maalauksia 5. - 26.10.14 Neliö-Galleria, Asemakatu 37
 Suomen taiteilijaseura: Kuvataiteilijat 1986, toim. Mauri Faven, Erkki Hirvelä, Jorma Hautala, Reino Laitasalo, Antti Lampisuo, Pirkko Nukari, Maria-Liisa Saastamoinen ja Päivi Lampinen, ISBN 951-95546-3-7; sivut 98-99

Aiheesta muualla 
 kirja: Kotkan Taiteilijaseura ry, Kotka, 2005.
 kirja: Kuvataidetta Kanta-Hämeestä, toim. Maija Helasvuo; Hämeen läänin taidetoimikunta, 1996, ISBN 951-53-0985-9.

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Elosurviainen

Elosurviainen (Ephemerella ignita) on päivänkorentojen lahkoon kuuluva laji. Ruumiin väri on ruskea, vaihtelee vaalean ruskeasta tummanruskeaan ja voi olla myös ruskeankirjava. Sekä jaloissa että perälisäkkeessä on tummia raitoja. Kiduslehdet sijaitsevat lomittain ja niitä on viisi paria. Peräsukasia on kolme. Koiraan ylemmät silmät ovat alempia suuremmat ja muodoltaan keilamaiset. Elosurviaista esiintyy koko Suomen alueella voimakkaasti virtaavissa vesissä.

Lähteet 

Päivänkorennot
Katajanokan lentosatama

Katajanokan lentosatama oli Helsingissä Katajanokan kaakkoisrannassa 1924–1936 toiminut lentoasema, jossa liikennöitiin vesilentokoneilla. Sen toiminta päättyi, kun Malmin lentoasema avattiin käyttöön 16. joulukuuta 1936.

Aero Oy:n lennot alkoivat 20. maaliskuuta 1924 kello 15.40 yksimoottorisella liikennelentokoneella Junkers F 13 D-335, ja miehistönä oli aluksi saksalainen lentäjä ja mekaanikko. Ensimmäinen suomalainen lentäjä Gunnar Lihr aloitti kesällä 1924. Aero liikennöi lentosatamasta Tukholmaan, Tallinnaan ja Riikaan. Tallinnan vuoroja oli jo heti alkuvaiheessa kaksi kertaa päivässä viikon jokaisena päivänä. Tukholma ei ollut yhtä suosittu, vaan vuoroja oli kuusi viikossa. Lento Tukholmaan kesti kolme tuntia, joskin vastatuuli saattoi tuoda matka-aikaan puoli tuntia lisää.

Yhteistyökumppaneiden avulla Aerolla oli yhteydet Königsbergiin, josta oli jatkoyhteys Berliiniin junalla.

Lentosatamasta lensivät muutkin yhtiöt, ja sieltä järjestettiin yleisölennätyksiä.

Sulan aikana lentokoneissa oli kellukkeet, talviaikaan pyörät tai sukset. Kelirikkoaikaan keväällä ja syksyllä noin kahden kuukauden ajan ei lentoja ollut.

Lentotoimintaa yritettiin siirtää vuonna 1928 Kellosaareen, mutta se ei menestynyt ja toiminta keskittyi edelleen Katajanokalle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen entiset lentoasemat
Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät‎
Lentosatama
Helsingin liikenne
Prometheus Books

Prometheus Books on filosofi Paul Kurtzin vuonna 1969 perustama yhdysvaltalainen kirjankustantamo, joka sai nimensä kreikkalaisen mytologian titaani Prometheuksen mukaan.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kirjankustantamot
Tieteellinen skeptismi
Villa Havulinna (Oulunkylä)

Villa Havulinna () oli Helsingissä Oulunkylän Veräjämäessä nykyisen Ylänkötie 8:n paikalla sijainnut kaksikerroksinen puutalo, jossa toimi 1900-luvun alussa Winsténin pensionaattina tunnettu lepokoti. Pensionaatissa asuivat vuonna 1907 lyhyen aikaa ohranaa piileskelleet venäläiset vallankumoukselliset ja tulevat neuvostojohtajat V. I. Lenin ja Lev Trotski.

Pensionaattia pitivät sisarukset Gerda ja Siska Winstén. He eivät olleet vallankumouksellisia, mutta he vastustivat tsaarinvaltaa. Helsingin yliopistossa venäjän kielen lehtorina toiminut Vladimir Smirnov järjesti aktivistituttaviensa kautta Trotskille ja myöhemmin Leninille majoituksen Oulunkylään. Trotski asui pensionaatissa puolisonsa Natalia Sedovan kanssa useita viikkoja keväällä 1907. Trotski kirjoitti siellä asuessaan kaunokirjallisen teoksensa Sinne ja takaisin, jossa hän kuvasi pakoaan Siperiasta. 

Lenin puolestaan asui huvilassa kolmisen viikkoa marras–joulukuun 1907 aikana. Hän esiintyi saksalaisena ja käytti peitenimeä professori Müller. Myös Leninin puoliso Nadežda Krupskaja vietti aikaa Havulinnassa. Rakennus sijaitsi mäen päällä ja sieltä oli helppo tarvittaessa paeta läheiseen metsään tai Oulunkylän rautatieasemalle.

Sotavuosina Villa Havulinnaan asettui Helsingin pommituksia paenneita ihmisiä. Talvisodan aikana rakennuksessa tehtyjen muutos- ja korjaustöiden aikana löytyi salainen piilohuone, joka oli ollut Leninin käytössä. Kertoman mukaan huoneessa oli vielä Leninille kuuluneita tavaroita, kuten sänky, tuoli ja pöytä. Tuolilla oli turkki ja pöydällä kirjoituskone, venäläisiä ja saksalaisia sanomalehtiä sekä gramofoni ja äänilevyjä, jotka sisälsivät venäläistä musiikkia ja ooppera-aarioita. Tavarat heitettiin roskiin löydön jälkeen.

Villa Havulinna purettiin vuonna 1976. Sen paikalle rakennettiin kolme rivitaloa.

Katso myös 
Villa Vasa

Lähteet 

Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Oulunkylä
Helsingin huvilat ja villat
Vladimir Lenin ja Suomi
Edgar Ié

Edgar Ié (s. 1. toukokuuta 1994) on portugalilais-guineabissaulainen jalkapalloilija, joka on pelannut ammattilaisena Portugalissa, Espanjassa, Ranskassa ja Alankomaissa. Kaudella 2019–2020 hän edustaa alankomaalaista Feyenoordia lainalla turkkilaisseura Trabzonsporista.

Ié on pelannut Portugalin eri juniorimaajoukkueissa. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän pelasi täyden ajan Portugalin kaikissa neljässä ottelussa. Portugalin A-maajoukkueessa hän on pelannut yhden kerran, marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Saudi-Arabiaa vastaan.

Lähteet 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Mette Frederiksen

Mette Frederiksen (s. 19. marraskuuta 1977 Aalborg) on tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka on toiminut Sosiaalidemokraattien puheenjohtajana kesäkuusta 2015 lähtien sekä Tanskan pääministerinä 27. kesäkuuta 2019 alkaen. Frederiksen oli Tanskan työministerinä vuosina 2011–2014 ja oikeusministerinä 2014–2015.

Perhe ja koulutus 
Aalborgista kotoisin olevan Frederiksenin isä Flemming on työskennellyt typografina ja äiti Anette opettajana. Frederiksen oli naimisissa Erik Harrin kanssa vuosina 2003–2014. Heillä on kaksi lasta.

Frederiksen on opiskellut Afrikan tutkimusta ja valmistunut maisteriksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 2009. Hän on suorittanut myös kandidaatin tutkinnon yhteiskuntatieteistä Aalborgin yliopistosta vuonna 2007.

Poliittinen ura 
Kansankäräjille Frederiksen valittiin vuonna 2001. Hän toimi sosiaalidemokraattien parlamenttiryhmän varapuheenjohtajana vuosina 2005–2011, minkä jälkeen hänestä tuli työministeri Helle Thorning-Schmidtin hallitukseen. Frederiksen siirtyi oikeusministeriksi lokakuussa 2014 Karen Hækkerupin erottua tehtävästä.

Sosiaalidemokraattien puheenjohtajana ja maan pääministerinä toiminut Helle Thorning-Schmidt ilmoitti lähes välittömästi kesäkuun 2015 vaalien jälkeen jättävänsä paikkansa sosiaalidemokraattien johtaman punaisen blokin hävittyä vaalit. Samalla Thorning-Schmidt antoi tukensa Frederiksenille puolueen puheenjohtajaksi. Frederiksen valittiin sosiaalidemokraattien johtoon 29. kesäkuuta 2015 ilman vastaehdokkaita.

Frederiksenin johdolla sosiaalidemokraatit säilytti kesäkuun 2019 vaaleissa suurimman puolueen asemansa, vaikka menetti hiukan ääniosuuttaan. Vaalien jälkeen sosiaalidemokraatit muodosti yhden puolueen hallituksen kansankäräjien vasemmistoblokin tuella. Frederiksenistä tuli 41-vuotiaana Tanskan historian nuorin pääministeri. Hallituksen ei arvioitu tuovan suuria muutoksia maan talouspolitiikkaan, mutta esimerkiksi sosiaalimenoja luvattiin lisätä.

Pääministerinä Frederiksen on tunnettu muun muassa tiukasta maahanmuuttopolitiikastaan, mikä eroaa muiden Pohjoismaiden sosiaalidemokraattisten puolueiden linjoista. Frederiksen on ilmoittanut tavoitteekseen sen, että Tanskaan tulisi vuodessa ”nolla turvapaikanhakijaa”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mette Frederiksenin kotisivut 

Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskan pääministerit
Tanskan työministerit
Tanskan oikeusministerit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Albert Rivera

Albert Rivera Díaz (s. 15. marraskuuta 1979 Barcelona) on espanjalainen poliitikko. Hän oli Ciutadans-puolueen (, ) johtaja 2006–2019. Rivera oli kansanedustajana Katalonian parlamentissa vuosina 2006–2015. 

Rivera opiskeli oikeustiedettä yksityisessä Ramon Llull -yliopistossa Barcelonassa (Facultad de Derecho ESADE), jossa hän suoritti maisterin tutkinnon valtiosääntöoikeudessa vuonna 2002. Hän oli Erasmus-opiskelijavaihdossa Helsingissä vuonna 2001 ja opiskeli George Washingtonin yliopistossa Yhdysvalloissa vuonna 2009.

Albert Rivera voitti 16-vuotiaana Katalonian mestaruuden rintauinnissa. Hänellä on yksi tytär ex-puolisonsa Mariona Saperasin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Ciudadanosin poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Oševenskoje

Oševenskoje () on maalaiskunta Arkangelin alueen Kargopolin piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Širjaiha sijaitsee Tšurjegajoen varrella 50 kilometriä Kargopolista pohjoiseen. Kunnassa on 600 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
Oševenskojen kunnan pinta-ala on 703,8 neliökilometriä Se rajoittuu koillisessa Kargopolin piirin Priozjornojen, kaakossa Pavlovskojen ja lounaassa Petšnikovskojen kuntiin sekä luoteessa Arkangelin alueen Plesetskin piiriin. Pinta-alasta 93,7 % on metsää ja 5,9 % maatalousmaata.

Kunnan alueella virtavat Tšurjega, Tšureksa sekä muutamia pienempiä jokia. Ainoa huomattavampi järvi on Aleksandrovskoje. Seudulla on paljon soita. Kunnassa sijaitsee osa Filatovskin rauhoitusalueesta.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 12 kylää: Agafonovskaja, Bolšoi Halui, Bor, Gar, Krominskaja, Nifantovskaja, Niz, Pogost, Pogost Navolotšnyi, Pozdyševskaja, Tšerepaševskaja ja Vorobjevskaja. Širjaihassa asuu noin puolet väestöstä. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Niz. Borissa ja Tšerepaševskajassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
Kunnan alue koostuu historiallisista Oševenskajan ja Verhnjaja Tšurjegan volosteista. Neuvostoaikana perustettiin Ošovenskin kyläneuvosto, johon vuonna 1975 liitettiin Pozdyševon kyläneuvosto. Nykyinen kunta on muodostettu vuonna 2006.

Liikenne, talous ja palvelut
Širjaihan kautta kulkee Kargopolista Gariin johtava sorapäällysteinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet kunta- ja piirikeskukseen.

Seudun pääelinkeinot ovat maatalous, puunhankinta ja julkiset palvelut. Maataloutta edustavat maatalousyhtiö Oševenskoje sekä 276 palstaviljelmää. Puunjalostusta harjoittaa kaksi pienyritystä.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös muissa kylissä.

Nähtävyydet ja matkailu
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Pogostin vuonna 1784 rakennettu puinen Herran ilmestyksen kirkko sekä samassa kylässä toimiva Aleksandro-Oševenskin miesluostari. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat Bolšoi Haluin, Nizin ja entisen Grihnovskajan kylän tsasounat, Pogost Navolotšnyin kirkko, vanhat asuin- ja talousrakennukset ja sillat.

Majoituspalveluja tarjoaa muutama vierasmaja Širjaihassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oševenskojen kunta Kargopolin piirin sivustolla  

Kargopolin piiri
Akavan Yleinen Ryhmä AYR

Akavan Yleinen Ryhmä AYR ry on vuonna 1966 perustettu Akavan jäsenjärjestö, joka ajaa korkeasti koulutettujen työntekijöiden etua. 

AYR:n perustajina olivat kuurojen ja sokeain koulujen johtajat. Toiminta alkoi kehittyä ja suuntautua uudelleen, kun liiton jäseniksi tuli 1970-luvulla kuntien, valtion ja yksityissektorin asiantuntijoita. Jäsenistön kasvu oli erityisen voimakasta 1980-luvulla. Akavan Yleinen Ryhmä liittyi Vakavan jäseneksi vuoden 1996 alusta. Sitä kautta AYR:llä on yhteys Akavan neuvottelujärjestöihin (JUKO ja YTN).

AYR ry:n toiminnan tarkoituksena on valvoa ja edistää jäsentensä yhteiskunnallisia, taloudellisia, ammatillisia ja koulutuksellisia etuja. AYR pyrkii myös toiminnallaan edistämään koulutettujen henkilöiden yhteenkuuluvuutta. 

Yhdistyksen jäseneksi voivat liittyä korkeakoulututkinnon tai muun tutkinnon suorittaneet, niihin tehtäväasemaltaan rinnastettavat henkilöt ja henkilöt, jotka erityisistä syistä eivät voi tai halua kuulua muuhun Akava ry:n jäsenyhdistykseen.

Organisaatio 
Yhdistyksen jäsenistö kokoontuu vuosikokoukseen keväällä. Vuosikokouksessa päätetään yhdistyksen toiminnan suuntaviivoista ja taloudesta sekä valitaan yhdistykselle hallitus.

Hallitukseen kuuluu puheenjohtajan lisäksi 5–7 jäsentä. Hallituksen jäsenet edustavat kaikkia AYR:n sopimusaloja: valtio-, kunta-, kirkko- ja yksityistä sektoria.

Toimintamuodot 
Tarkoituksensa toteuttamiseksi Akavan Yleinen Ryhmä ry

 harjoittaa tiedotus- ja julkaisutoimintaa,
 järjestää kokous-, koulutus- ja esitelmätilaisuuksia ja
 tekee esityksiä ja antaa lausuntoja.

AYR:n tavoite on pitää jäsentensä palkkaus ja muut edut ajan tasalla sekä korjata havaitut epäkohdat.

Vahvistaakseen asemaansa edunvalvojana ja parantaakseen vaikutusmahdollisuuksiaan AYR liittyi vuoden 1996 alusta VAKAVA ry:n jäseneksi. Jäsenyys VAKAVAssa tehostaa yhdistyksen toimintaa jäsenten taloudellisten etujen valvojana ja neuvottelu- ja sopimuskumppanina.

Vakava ajaa jäsenjärjestöjensä, kuten AYR:n jäsenten etuja palkkoja ja palvelusuhteen ehtoja koskevassa neuvottelu- ja sopimustoiminnassa. Vakavalla on asiantuntemusta ja neuvotteluvoimaa kaikilla sektoreilla ja jokaisella sektorilla on oma Vakavan hallituksen alainen ryhmänsä: valtioryhmä, yliopistoryhmä, yksityisryhmä, kirkkoryhmä ja kuntaryhmä.

VAKAVAn kautta AYR on myös AKAVAn julkisen sektorin neuvotteluelimen JUKOn sekä yksityisen sektorin ylempien toimihenkilöiden neuvottelujärjestön YTNn jäsen.

Lähteet

Ylemmät Toimihenkilöt YTN
Hannu Abonce

Hannu Abonce on suomalainen näyttelijä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti roolistaan Tobias "Topi" Nylundina televisiosarjassa Salatut elämät sekä elokuvassa Nightmare – painajainen merellä. Näyttelemistä hän on opiskellut ulkomailla. Amerikkalaista jalkapalloa hän on pelannut muun muassa Helsinki Wolverines -joukkueessa.

Filmografia 
 Salatut elämät (2010–2011)
 Nightmare – painajainen merellä (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
William Demant

William Demant on tanskalainen yhtiö joka kehittää, valmistaa ja markkinoi kuulolaitteita, kuulo-implantteja ja muita kuulemista helpottavia apuvälineitä.

Hans Demant, jonka vaimolla oli kuulovaikeuksia, perusti yhtiön vuonna 1907 nimellä Oticon. Demantin kuoltua vuonna 1910 hänen William-poikansa jatkoi yritystä. Yhtiön historiaan kuuluu useita yritysostoja, muun muassa DanaCom vuonna 1999.

William Demantin osakkeilla käydään kauppaa Kööpenhaminan pörssissä, mihin se listautui vuonna 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön kotisivu 

Tanskalaiset pörssiyritykset
OMX Copenhagen 20 -indeksi
Craig Thomas (käsikirjoittaja)

Craig David Thomas on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka on yhdessä Carter Baysin kanssa käsikirjoittanut tilannekomediasarjaa Ensisilmäyksellä, jonka he loivat vuonna 2005.  

Thomas ja Bayes kuuluvat pop-yhtyeeseen nimeltä The Solids, joka mm. esittää Ensisilmäyksellä sarjan tunnuskappaleen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
The Flash (vuoden 2014 televisiosarja)

The Flash on yhdysvaltalainen vuonna 2014 alkanut supersankarisarja, joka perustuu DC Comicsin sarjakuvahahmoon Salamaan. Sarjan ovat luoneet Greg Berlanti, Andrew Kreisberg ja Geoff Johns. The Flash on Arrow’n spin-off-sarja, ja kuuluu Arrowverse-kokonaisuuteen. Sarjassa on kahdeksan kautta.

Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa 7. lokakuuta 2014 The CW -kanavalla. Suomessa sarjan kahdeksasta kaudesta seitsämän on katseltavissa Netflixin kautta.

Tarina 
Sarjan päähenkilö on kuvitteellisessa Central Cityn kaupungissa asuva rikospaikkatutkija Barry Allen, jota esittää Grant Gustin. S.T.A.R. Labs -tutkimuslaitoksen kokeellisen hiukkaskiihdyttimen räjähdettyä Barryyn iskee salama, joka antaa hänelle kyvyn liikkua yliluonnollisen nopeasti. Hän ei kuitenkaan ole ainoa räjähdyksen myötä supervoimia saanut, ja sankariasuun naamioituneena Barry alkaa jäljittää niitä ”metaihmisiä”, jotka käyttävät voimiaan väärin.

Rooleissa

Tuotanto

Esituotanto 
Suunnitelma The Flash -sarjasta paljastettiin heinäkuussa 2013, ja näyttelijä Grant Gustin valittiin nimirooliin Barry Allenin eli Salaman esittäjäksi syyskuussa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Arrow’n toisen tuotantokauden 8. ja 9. jaksossa joulukuussa 2013.

Alkuperäisenä tarkoituksena oli esitellä Barry Allen kolmessa Arrow’n jaksossa (8, 9 ja 20), joista kolmas olisi toiminut The Flashin pilottina. Ensimmäiset kaksi jaksoa vakuuttivat kuitenkin jo leikkausvaiheessaan The CW:n johtoportaan ja marraskuussa päätettiin, että kolmannen Arrow-jakson sijaan sarjalle tehtäisiin oma erillinen pilottijaksonsa, mikä mahdollisti suuremman budjetin ja täyden keskittymisen Allenin tarinaan. Virallisesti pilotti tilattiin tammikuussa 2014. Sen käsikirjoituksen laativat Greg Berlanti, Andrew Kreisberg ja Geoff Johns, ja jakson ohjasi David Nutter.

Tuotantokaudet 
The Flashin esittäminen alkoi televisiossa 7. lokakuuta 2014. Sarjan saatua runsaasti katsojia ja hyvän vastaanoton The CW täydensi kaksi viikkoa myöhemmin 13 jakson tilauksensa kokonaiseksi 23 jakson tuotantokaudeksi.

The CW tilasi The Flashistä toisen tuotantokauden tammikuussa 2015 samalla kun se uusi seitsemän muunkin sarjansa tilaukset. Kolmannen kauden The CW tilasi maaliskuussa 2016, ja sen esittäminen alkoi 4. lokakuuta 2016. Neljännen kauden tilaaminen seurasi tammikuussa 2017, ja sen esittäminen alkoi 10. lokakuuta 2017.

Katso myös 
 Flash, samaan hahmoon perustuva 1990-luvun televisiosarja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 
 The Flash TV.comissa 

2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
DC-universumiin perustuvat televisiosarjat
The CW:n televisio-ohjelmat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Mally Burjam-Borga

Amalia Henriette ”Mally” Burjam-Borga (17. toukokuuta 1874 Viipuri – 16. toukokuuta 1919 Viipuri) oli suomalainen oopperalaulaja, joka äänialaltaan oli mezzosopraano. Burjam-Borgan alkuperäinen sukunimi oli Burjam, johon hän Keski-Euroopassa lisäsi jälkimmäisen osan taiteilijanimekseen. Burjam-Borga loi 1900-luvun alussa uraa konsertti- ja oopperalaulajana Ranskassa sekä Saksassa, kunnes ensimmäisen maailmansodan syttymisen myötä palasi kotimaahansa.

Ura 
Viipurinsaksalaiseen perheeseen syntynyt Burjam-Borga opiskeli aluksi laulua Suomessa sekä myöhemmin Pariisissa ja Berliinissä, jossa hänen opettajanaan toimi tunnettu saksalainen sopraano Lilli Lehmann. Vuodesta 1905 lähtien Burjam-Borga lauloi Pariisin Opéra-Comiquessa ja esiintyi vierailijana Pariisin, Monte Carlon sekä Nizzan oopperoissa. Suomen lisäksi hän piti omia konsertteja myös Saksassa ja Itävallassa, esiintyen kaupungeissa kuten Berliini, München ja Wiesbaden. Burjam-Borga tunnettiin erityisesti lukuisista rooleistaan wagneriaanisissa oopperoissa. Hänen roolejaan olivat muun muassa Nibelungin sormuksen Fricka, La Giocondan Laura, Rusalkan Ruhtinatar sekä Rigoletton Maddalena.

Kesäkuussa 1908 Burjam-Borga lauloi nimiroolin Viipurin laulujuhlilla ensiesitetyssä Oskar Merikannon oopperassa Pohjan neiti. Kyseessä oli ensimmäinen suomenkielinen oopperateos, jonka toisessa pääosassa Väinämöisenä nähtiin Abraham Ojanperä. Burjam-Borgan ansiosta myös Pariisissa ilmestynyt Le Théatre -lehti eisitteli näyttävästi ensi-iltaa. Erkki Melartin omisti hänelle vuonna 1909 tekemänsä sävellyksen L’automne, op. 58, nro 6.

Perhe 
Mally Burjam-Borgan isoisä oli Lyypekissä oopperanjohtajana toiminut Johann Burjam (1804–1879) ja isä Suomeen muuttanut kauppaneuvos Wilhelm Burjam. Hän avioitui vuonna 1915 nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajan Johannes Lundsonin kanssa, josta tuli myöhemmin itsenäisen Suomen ensimmäinen eduskunnan puhemies.

Lähteet 

Suomalaiset mezzosopraanot
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Mustalampi (Lappajärvi)

Mustalampi on pieni järvi Lappajärven ja Kauhavan rajalla pääosin Lappajärven puolella noin kilometri etelään Kauhavalle vievästä tiestä. Se on suon joka puolelta ympäröimä. Rantaviivan pituus on 1,4 km.

Lähteet 

Lappajärven järvet
Kauhavan järvet
Valkeisjärvi (Lappajärvi)

Valkeisjärvi on pieni järvi Lappajärven kunnan pohjoisosassa. Eteläpuolella on Valkeiskangas. Länsi- ja pohjoisranta on soista. Rantaviivan pituus on 1,2 km.

Lähteet 

Lappajärven järvet
Lucas Hernández

Lucas François Bernard Hernández eli Lucas (s. 14. helmikuuta 1996 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa saksalaista Bayern Müncheniä. Lucas on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta on pelannut myös vasempana laitapuolustajana.

Lucasin isä Jean-François Hernández on entinen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Atlético Madridia. Lucasin nuorempi veli Theo siirtyi 2017 Real Madridiin.

Ura

Seurajoukkueura 
Lucas liittyi Atléticon juniorijoukkueeseen jo 12-vuotiaana vuonna 2007. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa B-joukkueessa huhtikuussa 2014. Liigadebyytti seuran edustusjoukkueen riveissä tapahtui vielä samana vuonna Athletic Bilbaota vastaan pelatussa ottelussa.

Lucas oli avauskokoonpanossa Atlético Madridn voittaessa Olympique Marseillen Eurooppa-liigan loppuottelussa 2018. Hän pelasi kauden aikana kahdeksan Eurooppa-liigan ottelua. Hän voitti samana vuonna myös UEFA Super Cupin. Hän pelasi Atléticossa kaikkiaan 67 Espanjan pääsarjaottelua, joissa hän sekä teki että syötti yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi 16 ottelua.

Maaliskuussa 2019 Lucas solmi heinäkuussa 2019 alkavan, viisivuotisen sopimuksen saksalaisseura Bayern Münchenin kanssa. Sopimus oli arvoltaan 80 miljoonaa euroa, mikä oli Bayernin seuraennätys. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Bundesliigassa 19 ottelua ja voitti Saksan-mestaruuden. Hän voitti myös Saksan cupin. Mestarien liigassa voittajajoukkueessa hän pelasi kolme ottelua. Hän oli lokakuussa 2019 tapahtuneen loukkaantumisen vuoksi poissa kentiltä yli kolme kuukautta. Toisella Saksan-kaudellaan Lucas pelasi 23 bundesliigaottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua ja teki yhden maalin. Hän voitti Saksan-mestaruuden, UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden.

Maajoukkueura 
Lucas on edustanut Ranskaa muun muassa alle 18-vuotiaiden ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän edusti maataan kesällä 2015 Kreikassa järjestetyissä alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa., joissa pelasi kolme ottelua.

Lucas pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskan jalkapallomaajoukkueessa Kolumbiaa vastaan maaliskuussa 2018. Miesten MM-kilpailuissa 2018 Lucas kuului jokaisessa ottelussa avauskokoonpanoon Ranskan voittaessa maailmanmestaruuden.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Vladimir Smirnov (suomenvenäläinen bolševikki)

Vladimir Martynovitš Smirnov (, suomessa ja ruotsissa myös muodossa Wladimir Smirnoff; 17. syyskuuta 1876 Pihkova, Venäjä – 27. joulukuuta 1952 Tukholma, Ruotsi) oli venäläinen Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtori, vallankumouksellinen ja myöhemmin neuvostodiplomaatti.

Smirnovin vanhemmat olivat venäläinen kauppias Martyn Smirnov ja suomenruotsalainen Sofia Virginia Nygrén. Hän pääsi ylioppilaaksi Pietarissa ja suoritti 1903 tutkinnon Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisellä osastolla.

Smirnov oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ylimääräisenä lehtorina 1903–1918, ja hän toimi lisäksi Helsingin yliopiston kirjaston slaavilaisessa kirjastossa vt. amanuenssina 1906–1908 ja amanuenssina 1909–1918. Hänet erotettiin 1918 poliittisista syistä, ja hän oli sitten Neuvosto-Venäjän Tukholman-lähetystön palveluksessa vuodesta 1918 alkaen toimien Neuvostoliiton Ruotsin konsulina.

Smirnov oli mukana bolševikkien toiminnassa. Hän oli Vladimir Leninin yhdysmies Suomessa, ja Lenin sekä kirjailija Maksim Gorki asuivat hänen asunnossaan Liisankatu 19:ssä käydessään Helsingissä 1905–1906. Keväällä 1907 Smirnov järjesti Venäjältä paenneelle Lev Trotskille asuinpaikan Helsingin Oulunkylässä sijainneesta Villa Havulinnasta, jossa myös Lenin ajoittain asui Suomessa ollessaan. Smirnov selviytyi yhtenä harvoista vanhoista bolševikeista 1930-luvun Stalinin puhdistuksista, ja hän kuoli 1952 Ruotsissa.

Smirnov oli naimisissa vuodesta 1911 alkaen kirjailija Karin Strindbergin (1880–1973) kanssa, jonka vanhemmat olivat kirjailija August Strindberg ja näyttelijä Sigrid Sofia Matilda von Essen.  Smirnoff ja hänen vaimonsa on haudattu Sigtunaan Ruotsiin.

Teoksia 
 Ny rysk-svensk tolk eller en ny lättfattlig och praktisk metod för ryssar att kunna utan förberedelse och lärare på kort tid riktigt tala svenska. Lindstedts praktiska tolkböcker n:o IX. Lindstedt antikvariska bokhandel, Helsingfors 1904, andra uppl. 1911, tredje uppl. 1915, 4. uppl. August Rietz, Stockholm 1916
 Uusi venäläis-suomalainen ja suomalais-venäläinen tulkki eli kaikille vasta-alkaville uusi erittäin helppotajuinen ja käytännöllinen keino oppia pian opettajatta ja valmistuksetta puhumaan suomea ; tekijät Vladimir Smirnoff ja Iisakki Lattu. Lindstedt'in käytännöllisiä tulkkikirjoja n:o 10. Lindstedt, Helsinki 1905, 2. painos 1909

Lähteet 

Bolševikit
Neuvostoliittolaiset diplomaatit
Suomen venäläiset
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Zlatko Mateša

Zlatko Mateša (s. 17. heinäkuuta 1949) on kroatialainen poliitikko, joka toimi Kroatian pääministerinä vuosina 1995–2000.

Lapsuus ja aikuisuus
Mateša syntyi Zagrebissa nykyisessä Kroatiassa. Mateša valmistui Zagrebin yliopistosta ja eteni öljy-yhtiö INA:ssa apulaisjohtajaksi.

Nousu pääministeriksi
Mateša liittyi Kroatian demokraattiseen liittoon jäseneksi. Mateša oli pääministeri vuosina 1995–2000. Matešan hallitus otti käyttöön arvonlisäveron Kroatiaan vuonna 1996. Mateša luopui pääministerin virasta ja hänen seuraajakseen tuli Ivica Račan.

Virasta luopumisen jälkeen
Mateša on toiminut Kroatian olympiakomitean puheenjohtajana vuodesta 2002. Hän oli myös Pekingin yliopiston urheiluvalmentajana.

Lähteet

Viitteet

Kroatian pääministerit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Philip Milanov

Philip Milanov (s. 6. heinäkuuta 1991 Brugge) on belgialainen kiekonheittäjä. Lille Metropole Athletismeä edustavan Milanovin valmentajana toimii Emil Milanov.

Vuonna 2013 Milanov oli viides Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa. Vuonna 2014 hän karsiutui loppukilpailusta Zürichin EM-kisossa.

Heinäkuussa 2015 Milanov voitti kultaa kesäuniversiadeista Gwangjusta tuloksella 64,15. Samassa kuussa hän voitti Timanttiliigan osakilpailun Lontoossa tuloksella 65,14. Elokuussa Milanov saavutti hopeaa Pekingin MM-kisoissa uudella Belgian ennätyksellä 66,90.

Milanov sai hopeaa Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 65,71. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa Lontoossa 2017, Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022 sekä EM-kilpailuissa Münchenissä 2022.

Hän on voittanut Belgian-mestaruuksia myös kuulantyönnössä.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 kiekonheitto: 67,26 (Doha 2016, NR)
 kuulantyöntö: 18,63 (Lokeren 2018)

Lähteet 

Belgialaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Petar Skansi

Petar Skansi (23. marraskuuta 1943 Sumartin, Kroatian ST, Jugoslavia – 4. huhtikuuta 2022) oli kroatialainen koripallovalmentaja ja koripalloilija, joka edusti pelaajana maajoukkuetasolla Jugoslaviaa.

Pelaajana 

Skansi kuului Jugoslavian maajoukkueeseen, joka saavutti olympiahopeaa Méxicossa 1968, maailmanmestaruuden Jugoslaviassa 1970, MM-hopeaa Uruguayssa 1967 ja EM-hopeaa Neuvostoliitossa 1965.

Valmentajana 

Valmentajana Skansi valmensi etenkin Italiassa. Maajoukkuetasolla hänen valmentamansa Jugoslavia voitti EM-pronssia Italiassa 1979 ja Kroatia olympiahopeaa Barcelonassa 1992 hävittyään Yhdysvaltain Dream Teamille.

Lähteet 

 Petar Skansi Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Profiili archive.fiba.com 
 Valmentajaprofiili legabasket.it

Viitteet 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset koripallovalmentajat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Kroatialaiset koripalloilijat
Kroatialaiset koripallovalmentajat
Kroatialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Nikica Valentić

Nikica Valentić (s. 24. marraskuuta 1950 Gospić) on kroatialainen poliitikko.

Pääministeriksi 
Valentić kävi Zagrebin yliopiston ja liittyi INA-komppanjan jäseneksi. Vuonna 1993 hän liittyi Kroatian demokraattisen liiton jäseneksi. Tämän jälkeen hänestä tuli pääministeri. Vuonna 1994 Valentićin hallitus otti käyttöön Kroatian kunan. Valentić erosi pääministerin virasta Bosnian sodan aikoihin, kun Valentić voitti Bosnian sodan, mutta halusi silti erota virastaan.

Eron jälkeen 
Vuonna 2003 Valentić yritti päästä jälleen kerran pääministerin virkaan, mutta hävisi parlamenttivaalit. Hän on kertonut vielä yrittävänsä päästä pääministeriksi.

Lähteet 

Kroatian pääministerit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Veljko Mršić

Veljko Mršić (s. 13. huhtikuuta 1971 Split, Kroatian ST, Jugoslavia) on kroatialainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Mršić pelasi urallaan kotimaansa lisäksi muun muassa Italiassa. Muun muassa Cibona Zagrebissa pelannut Mršić saavutti Kroatian itsenäistyttyä sen maajoukkueessa MM-pronssia Kanadasta 1994 ja EM-pronssia Saksasta 1993 sekä Kreikasta 1995. Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Mršićin edustama Kroatia sijoittui seitsemänneksi.

Pelaajauransa jälkeen Mršić on toiminut koripallovalmentajana.

Lähteet 
 Profiili acb.com 
 Profiili archive.fiba.com 
 Veljko Mršić Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Kroatialaiset koripalloilijat
Kroatialaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Leuto A. Pajunen

Leuto Armas Pajunen (7. tammikuuta 1888 – 4. maaliskuuta 1950) oli suomalainen rakennusmestari, joka suunnitteli 1910–1930-luvuilla yli 30 asuinkiinteistöä Helsinkiin. Hänet tunnetaan erityisesti ns. keskuskeittiötalojen suunnittelijana ja kehittäjänä.

Henkilöhistoria
Helsinkiläinen Leuto A. Pajunen valmistui kaksivuotisesta Helsingin teollisuuskoulusta 1910, mutta oli jo vuodesta 1902 lähtien toiminut piirtäjänä eri toimistoissa. Yksi hänen työnantajistaan ja alalle kouluttajistaan oli rakennusmestari, sittemmin talousneuvos Heikki Kaartinen. Pajusen veli Toivo Pajunen (s. 1886) valmistui teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1908 ja toimi hänkin rakennusmestarina ja piirtäjänä. Veljekset suunnittelivat ja rakennuttivat taloja myös yhdessä. 1920-luvulla sekä Leuto että Toivo Pajunen asuivat itsekin Leuto Pajusen piirtämissä keskuskeittiötaloissa.

Asuintalojen lisäksi Pajunen suunnitteli kouluja, tehtaita, maatalousrakennuksia, huonekaluja, sisustusesineitä ja puuveneitä. Työnsä ohella hän toimi nuoriso-, laulu- ja urheiluseurojen sekä useiden näytelmäseurojen ja huvitoimikuntien johtajana. Hän oli myös tunnettu ja menestynyt saaristopurjehtija.

Rakennusmestari rakennussuunnittelijana
Ennen ensimmäistä maailmansotaa yli puolet Helsingin suurista asuntoyhtiöistä oli rakennusmestarien suunnittelemia. Tämä johtui mm. asuntopulan aiheuttamasta kovasta kysynnästä sekä arkkitehtien vähäisestä kiinnostuksesta pienasuntojen suunnitteluun. Kaupungissa toimi useita gryndereitä eli rakennuttaja-urakoitsijoita, jotka perustivat asunto-osakeyhtiöitä, ostivat niille tontit, suunnittelivat talot ja myivät osakkeet. Leuto A. Pajunen oli heistä ensimmäisiä. Pajunen suunnitteli ja rakennutti monia rakennuksia keskiluokan suosimaan Töölöön ja loi ratkaisuja mm. itsenäisten, työssä käyvien naisten kasvavan joukon tarpeisiin.

Leuto A. Pajusen suunnittelemia rakennuksia Helsingissä
Taulukossa on Leuto A. Pajusen Helsinkiin suunnittelemat rakennukset, jotka on luetteloitu Suomen arkkitehtuurimuseon arkistoon. Muista lähteistä lisätyt tiedot on merkitty viitenumeroilla.

Lähteet

Suomalaiset rakennusmestarit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Priozjornoje

Priozjornoje () on maalaiskunta Arkangelin alueen Kargopolin piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Šelohovskaja sijaitsee Aänisjoen rannalla 56 kilometriä Kargopolista pohjoiseen. Kunnassa on 2 300 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
Priozjornojen kunnan pinta-ala on 699,5 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Kargopolin piirin Pavlovskojen ja lännessä Oševenskojen kuntiin sekä pohjoisessa ja idässä Arkangelin alueen Plesetskin piiriin. Pinta-alasta 77,1 % on metsää ja 16,9 % maatalousmaata.

Seudulla virtaavat Äänisjoki, Vološka ja Tšurjega sekä muutamia pienempiä jokia. Nimestään huolimatta kunnan alueella ei ole järviä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat karbonaattimineraalit, savi, hiekka ja sora. Kunnassa sijaitsee osa Filatovskin rauhoitusalueesta sekä yksi luonnonmuistomerkki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 51 kylää: Afanasovskaja, Akulovskaja, Ananjinskaja, Andrejevskaja, Anukovskaja, Baranovskaja, Bronevo, Bronikovskaja, Brytšn, Bykovskaja, Fefelevskaja, Ivkin, Jerzaulovskaja, Jeskinskaja, Jevdokimovskaja, Julinskoje, Klimovskaja, Koževnikova, Kuvšinova, Lobanovskaja, Lomakino, Markovskaja, Maškinskaja Gorka, Maškinskoje Podgorje, Miškovskaja, Nikiforovskaja, Nikulinskaja, Oleševskaja, Opihanovskaja, Orehovskaja, Ostaševskaja, Ozerko, Petuhovskaja, Polutinskaja, Presleniha, Puzyrevskaja, Romanovo, Savinskaja, Savinskaja (Zimnitsy), Semenovskaja, Sitšajevskaja, Sorokinskaja, Spištšinskaja, Štšepinovo, Šulepovo, Šušerino, Terehovskaja, Toropovskaja, Trofimovskaja, Usatševskaja ja Vasiljevskaja. Šelohovskajassa on vajaat 600 asukasta. Muita suurempia keskuksia ovat lähes 500 asukkaan Usatševskaja ja yli 300 asukkaan Semenovskaja. Monissa kylissä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
Kunnan alue käsittää historialliset Arhangelon, Bykovskajan (Troitskajan), Usatševon ja Volosovon volostit. Neuvostoaikana perustettiin Arhangelon ja Usatševon kyläneuvostot, joihin yhdistettiin pienempiä kyläneuvostoja. Arhangelon kyläneuvosto nimettiin Priozjornyiksi vuonna 1977. Nykyinen kunta on perustettu vuonna 2006.

Liikenne, talous ja palvelut
Šelohovskajan kautta kulkee Arkangelin, Kargopolin ja Vytegran välinen asfalttipäällysteinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Kargopoliin ja Plesetskiin.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, puunhankinta ja julkiset palvelut. Maataloutta edustavat maatalousyritykset Komsomolski ja Priozjornoje, yksi yksityistila ja 831 palstaviljelmää. Puunhankintaa ja -jalostusta harjoittaa 15 yksityisyrittäjää ja kaksi kunnallista yritystä.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, paikallissairaala, posti, pankki ja joukko kauppoja. Palveluja on myös Usatševskajassa, Semenovskajassa ja eräissä muissa kylissä.

Nähtävyydet ja matkailu
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Šelohovskajan ja entisen Volosovon kylän kirkot. Kylissä on myös muita vanhoja kirkkoja ja tsasounia. Majoituspalveluja tarjoaa muutama vierasmaja Šelohovskajassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Priozjornojen kunta Kargopolin piirin sivustolla 

Kargopolin piiri
Ilmari Niskanen

Ilmari Niskanen (s. 27. lokakuuta 1997 Kiuruvesi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa  Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Dundee Unitedia. Pelipaikaltaan hän on vasen laitahyökkääjä.

Niskasen kasvattajaseura on Kiuruveden Palloilijat. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa 15-vuotiaana Kakkosen PK-37:ssä, josta hän siirtyi kauden 2013 lopussa Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan. Niskanen teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa lokakuussa 2013 FC Honkaa vastaan. Kaudella 2014 Niskanen teki uransa ensimmäisen maalin Veikkausliigassa elokuussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Niskanen oli avainpelaaja Veikkausliigan vuonna 2019 voittaneessa Kuopion Palloseuran joukkueessa, ja hänen maalinsa kauden viimeisessä ottelussa FC Interiä vastaan jäi mestaruuden ratkaiseeksi maaliksi.

Niskanen siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan FC Ingolstadt 04:n syyskuussa 2020. Siirrosta KuPSille maksettu summa ei ole julkisesti tiedossa, mutta sen sanotaan olevan KuPSin seurahistorian korkein pelaajasta saatu siirtokorvaus.

Niskanen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita. Hän debytoi Huuhkajien paidassa 3.9.2020 Walesiä vastaan Kansojen liigan ottelussa.

Saavutukset 
 SM-kultaa kaudella 2019
 SM-hopeaa kaudella 2017
 SM-pronssia kaudella 2018

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Miomir Žužul

Miomir Žužul (s. 19. heinäkuuta 1955 Split) oli kroatialainen poliitikko ja diplomaatti.

Poliitikkaelämä
Žužul kävi Zagrebin yliopiston 1987 ja Harvardin yliopiston läpi vuonna 1990. Žužul oli professorina humanistisessa tiedekunnassa ja yhteiskuntatieteissä. Žužul liittyi Kroatian demokraattisen liiton jäseneksi vuonna 1987. Žužul toimi Kroatian suurlähettiläänä (1993-1996). Hän toimi myös Yhdysvaltain suurlähettiläänä (1996-2000). Hän oli liittynyt myös Kommunistiseen puolueeseen, mutta erosi siitä pian. Žužul toimi Kroatian ulkoministerinä (2003-2005). Žužul on ollut vuosina 1994 ja 1995 yksi neuvotteluryhmän jäsenistä. Žužul liittyi Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön jäseneksi vuonna 2007.

Lähteet

Viitteet

Kroatialaiset poliitikot
Kroatian ulkoministerit
Suurlähettiläät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Korven Honka

Korven Honka on vuonna 1915 perustettu urheiluseura Lappeenrannan Korvenkylästä.

1900-luvun alussa tuolloin Joutsenoon kuuluneessa Korvenkylässä toimi jo työväenyhdistys, raittiusseura, nuorisoseura ja vapaapalokunta. Oma urheiluseura perustettiin raittiusseura Korvenkuokan avulla vapaapalokunnan alaisuuteen 22. tammikuuta 1915 nimellä Korvenkylän VPK:n voimistelu- ja urheiluseura Honka. Vajaa kolme kuukautta aiemmin Joutsenon kirkonkylällä oli perustettu Joutsenon Kullervo. Hongan ensimmäinen puheenjohtaja oli Iivari Torkkeli. Seuran lajeihin kuuluivat muun muassa hiihto, nyrkkeily, paini, voimistelu ja yleisurheilu. Nimi lyhennettiin Korven Hongaksi vuonna 1930 seuran itsenäistyttyä vapaapalokunnasta.

Hongan tunnetuin urheilija oli painija Matti Simanainen, joka saavutti 73-kiloisten maailmanmestaruuden vuonna 1950. Hänen veljensä Mauno, Olavi ja Vaito painivat kansallisella tasolla. Myös Otto Kuvaja oli tunnettu Honkaa edustanut painija. Pikajuoksija Lyyli Porthén saavutti 100 metrin juoksun SM-hopeaa vuonna 1919. Hiihtäjä Matti Lähde oli Hongan kasvatti ja saavutti viestihiihdon olympiakultaa vuonna 1936.

2000-luvulla Hongalla on ollut toimintaa muun muassa hiihdossa, salibandyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuralla on Korvenkylän Marttojen kanssa yhteinen seuratalo Korvenkylän Kurenmäentiellä.

Lähteet 

Joutseno
Lappeenrantalaiset urheiluseurat
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Puksoozero

Puksoozero () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Arkangelin alueen Plesetskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 26 kilometriä Plesetskistä kaakkoon. Kunnassa on 1 100 asukasta (vuonna 2012), joista lähes kaikki asuvat Puksoozeron taajamassa.

Maantiede ja asutus
Puksoozeron kunnan pinta-ala on 2 130,58 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Plesetskin piirin Plesetskin ja Mirnyin sekä pohjoisessa Tarasovskojen kuntiin, idässä Arkangelin alueen Šenkurskin ja etelässä Njandoman piireihin. Pinta-alasta 99,5 % on metsää.

Kunnan alue on kumpuilevaa tasankoa. Siellä on paljon soita ja karsti-ilmiöitä. Jokia ovat Jemtsaan laskeva Mehrenga ja sen sivujoet Puksa ja Šorda. Hyötykaivannaisiin kuuluvat karbonaattimineraalit, hiekka ja sora.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Beloje Ozeron asutus. Yli puolet väestöstä on vanhuksia. Vuosina 2009–2012 väkiluku laski yli kolmanneksella.

Taajaman asukasluvun kehitys

Historia
Puksoozero on saanut alkunsa vuonna 1930 Neuvostoliiton maatalouden kollektivisoinnin aikana karkotettujen ”kulakkien” asutuksesta. Vuonna 1936 sinne alettiin rakentaa vankityövoimalla rautatietä Puksan asemalta. Vuonna 1939 valmistui Oneglagin vankien rakentama selluloosatehdas. Vuodesta 1942 lähtien Puksoozero kuului Kargopollagin alaisuuteen ja vuodesta 1954 se toimi Mehrengan vankileirihallinnon (Mehrenlag) keskuksena. Vuonna 1944 Puksoozero sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kannattamattomaksi osoittautunut sellutehdas lopetti toimintansa vuonna 1994. Samalla suljettiin myös jäljellä olleet kolme vankisiirtolaa. Puksoozeron taajama jäi lähes kokonaan vaille työpaikkoja ja suurin osa sen asukkaista muutti pois. Puksoozerosta kauas itään ulottunut rautatieverkosto purettiin ja sen varrella sijainneet asutukset lakkautettiin. Mehrengan rautatie suljettiin lopullisesti vuonna 2002. Puksoozero menetti kaupunkimaisen taajaman aseman vuonna 2013.

Liikenne, talous ja palvelut
Puksoozeroon johtaa asfaltoitu maantie Plesetskistä. Taajamasta on linja-autoyhteys piirikeskukseen.

Seudun tärkein elinkeino on puunhankinta. Puksoozeron taajamassa toimii leipomo. Maataloutta edustavat yksityiset palstaviljelmät. Palveluihin kuuluvat koulu, kirjasto, pieni poliklinikka ja joukko kauppoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Puksoozeron kunnan sivusto 
 Puksoozeron kunta Plesetskin piirin sivustolla 

Plesetskin piiri
Manuel Lanzini

Manuel Lanzini (s. 15. helmikuuta 1993 Ituzaingó) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Oikeajalkainen Lanzini on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura

Seurajoukkueura 
Lanzinin kasvattajaseura on River Plate. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vuosina 2010−2014 84 ottelua tehden 12 maalia ja voittaen Torneo Finalin vuonna 2014. Vuosina 2011−2012 Lanzini oli lainassa brasilialaisessa Fluminensessa, jossa hän oli mukana voittamassa vuoden 2012 Campeonato Cariocaa. Elokuussa 2014 Lanzini siirtyi arabiemiirikuntalaiseen Al Jazira Clubiin.

Heinäkuussa 2015 Lanzini siirtyi kauden 2015−2016 kestävälle lainalle Valioliigan West Ham Unitediin. Seuraavana kesänä hän siirtyi West Hamiin pysyvästi 12 miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2016−2017 hän teki 35 ottelussa kahdeksan maalia. Hänen polvensa ristisiteet repesivät Argentiinan maajoukkueen harjoitusleirillä ennen MM-kisoja 2018. Hän palasi pelikentille helmikuussa 2019. Hän pelasi Valioliigassa 24 ottelua kaudella 2019–2020. Seuraavalla kaudella hänelle kertyi 17 liigaottelua, näistä vain viisi avauskokoonpanossa.

Maajoukkueura 
Lanzini kuului vuonna 2013 Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän pelasi siinä viisi ottelua tehden kaksi maalia. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan kesäkuussa 2017.

Saavutukset 
Fluminense
 Campeonato Carioca: 2012

River Plate
 Primera División de Argentina: Torneo Final (2014)

Lähteet 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Zdravko Mršić

Zdravko Mršić (s. 11. toukokuuta 1936 Mostar) on kroatialainen poliitikko ja Kroatian ensimmäinen ulkoministeri.

Mršić kävi Zagrebin yliopiston. Hän nousi Kroatian ensimmäiseksi ulkoministeriksi, mutta erosi samana vuonna.

Lähteet

Viitteet

Kroatialaiset poliitikot
Kroatian ulkoministerit
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Marko Marulić

Marko Marulić (; 18. elokuuta 1450 Split, Venetsian tasavalta – 6. tammikuuta 1524 Split, Venetsian tasavalta) oli kroatialainen runoilija ja kristillinen humanisti. Hän kirjoitti sekä kristillisiä moraaliteoksia sekä runoja. Marulićin tunnetuin teos on runoelma Judita, joka oli ensimmäinen painettu kroatiankielinen kirja.

Nuoruus ja opiskelu 
Marulić syntyi aatelissukuun ja opiskeli Padovassa klassisia kieliä, kirjallisuutta ja filosfofiaa. Palattuaan Splitiin hän teki uran virkamiehenä, oppineena ja kirjailijana.

Teokset 

Marulić kirjoitti didaktiset työnsä latinaksi, ja niitä käännettiin useille eurooppalaisille kielille. Ne käsittelivät käytännön kristinuskoa ja heijastivat stoalaista ajattelua. Hänen tunnetuimmat kristilliset teoksensa olivat De institutione bene uiuendi per exempla sanctorum, joka oli kokoelma moraaliopetuksia ja anekdooteja Vanhasta ja Uudesta testamentista, Euangelistarium, jossa hän käsitteli kristillistä etiikkaa, ja De humilitate et gloria Christi, jossa hän pyrki antamaan esimerkkejä hyveellisestä elämästä.

Marulićin merkittävin kansankielinen runoelma oli Istoria sfete udovice Judit u versih harvacchi slozena, joka tunnetaan usein vain nimellä Judita. Hän kirjoitti sen 1501, ja se julkaistiin 1521. Se oli ensimmäinen kroaatiksi kirjoitettu julkaistu teos, ja se käsitteli heprealaisen Judit-nimisen sankarittaren kautta oman kansansa taistelua turkkilaisia vastaan. Teos nosti kroatian kirjallisuuden kieleksi, ja siinä Marulić yhdisti kroatialaista runoperinteitä italialaisen kirjallisuuden koulutukseensa. Se olikin merkittävä kroatialaisen kirjallisuuden peruskivi.

Marulić vetäytyi 60-vuotiaana fransiskaaniluostariin Šoltan saarella, mutta palasi Splitiin jo kahden vuoden päästä. Hän kuoli Splitissä 1524.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kroatialaiset runoilijat
Teologit
Vuonna 1450 syntyneet
Vuonna 1524 kuolleet
Mustapekka Areena

Mustapekka Areena (aikaisemmalta sponsorinimeltään Fair Pay Areena) on Helsingissä, Oulunkylän liikuntapuistossa sijaitseva stadion. Jalkapalloseurat Gnistan ja KäPa pelaavat siellä kotiottelunsa. Alkuperäinen urheilukenttä valmistui vuonna 1934.

Oulunkylän jalkapallokentästä kunnostettiin elo-syyskuun 2006 aikana lämmitettävä tekonurmikenttä. Samalla Oulunkylän liikuntapuiston kenttä nimettiin Fair Pay Areenaksi hankkeen tukijan, luotonhallinnan ja perinnän asiantuntijayritys Intrum Justitia Oy:n sloganin mukaan. Vuonna 2010 kentän yhteyteen rakennettiin katettu katsomo sauna-, pukuhuone-, kahvio- ja kokoustiloineen. Katsomossa on tilaa 1 100 hengelle. Lämmityksen ansiosta kenttä on ympärivuotisessa käytössä.

Stadionin hallinnointi siirtyi IF Gnistanille huhtikuussa 2017.

Lähteet 

Suomen yleisurheilustadionit
Suomen jalkapallostadionit
Helsingin urheilupaikat
Oulunkylä