joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tonejoki

Tonejoki () on joki Kantōssa, Japanissa. Se on Japanin toiseksi pisin joki Shinanojoen jälkeen. Joen pituus on 322 km ja valuma-alue on 16 840 km², mikä on Japanin suurin. Joen lempinimi on Bandō-Tarō. Bandō on Kanton vanhentunut nimitys ja Tarō on tyypillinen japanilainen vanhimman pojan nimi.

Jokea pidetään toisinaan yhtenä japanin kolmesta suurimmasta joesta (kaksi muuta ovat Shikokussa sijaitseva Yoshinojoki ja Kyūshūssa sijaitseva Chikugojoki.

Maantiede 

Joki saa alkunsa Gunman prefektuurin ja Niigatan prefektuurin välisellä raja-alueella sijaitsevalta Ōminakamivuorelta. Joki virtaa Tyyneen valtamereen Chōshin kaupungin kohdalla. Edojoki haarautuu Tonesta ja virtaa Tokionlahteen.

Historia 

Joki tunnettiin aikoinaan hallitsemattomasta luonnostaan, ja Tonejoen reitti muuttui aina tulvien sattuessa. Joen historiallista uomaa onkin hankala jäljittää.

Joki virtaisi aikoinaan Tokionlahteen. Joen nykyinen reitti vakiintui Meiji-kaudella 1600-luvulla, kun Kantōsta tuli Japanin poliittinen keskus ja alueella aloitettiin merkittävät rakennustyöt.

Käyttö 
Joki oli rautateiden keksimiseen asti merkittävä kulkuväylä. Sitä pitkin kuljetettiin paitsi paikallisia tuotteita kuten soijakastiketta Chōshista, myös Tōhokusta asti. 

Nykyään joessa on useita patoja, jotka turvaavat Tokion metropolialueen yli 30 miljoonan asukkaan vedensaannin. 

Japanin joet
Tyyneenmereen laskevat vesistöt
Therocephalia

Therocephalia on sukupuuttoon kuollut terapsidien alalahko, johon kuuluu permi- ja triaskaudella eläneitä eläimiä. Ne ovat läheistä sukua nisäkkäiden esi-isille kynodonteille. Niiden fossiileja on löydetty Etelä-Afrikasta, Venäjältä, Kiinasta ja Antarktikselta. 
Useimmat Therocephalia-lajit olivat lihansyöjiä ja ainakin osa niistä on luultavasti ollut tasalämpöisiä. Viimeiset Therocephalia-alalahkon lajit kuolivat keskitriaskaudella.

Luokittelu

Lahko: Therapsida (terapsidit)
Kladi: Neotherapsida
Kladi: Theriodontia
Alalahko: Therocephalia
Heimo: Lycosuchidae
Kladi: Scylacosauria
Heimo: Scylacosauridae
Kladi: Eutherocephalia
Suku: Ictidostoma
Suku: Hofmeyria
Suku: Mirotenthes
Suku: Viatkosuchus
Suku: Moschowhaitsia
Suku: Theriognathus
Heimo: Akidnognathidae
Suku: Euchambersia
Suku: Cerdops
Suku: Moschorhinus
Suku: Promoschorhynchus
Suku: Olivierosuchus
Yläheimo: Baurioidea
Suku: Ictidosuchus
Suku: Ictidosuchops
Suku: Ictidosuchoides
Suku: Regisaurus
Suku: Scaloposaurus
Suku: Lycideops
Suku: Tetracynodon
Suku: Ericiolacerta
Heimo: Bauriidae

Fylogenia 
Muokattu Sidor (2001) ja Huttenlocker (2009) tutkimusten pohjalta:

Lähteet
Paris Hilton’s My New BFF

Paris Hilton's BFF on televisiosarja, jossa Paris Hilton etsii itselleen uutta parasta ystävää. Ohjelmaa on esittänyt Suomessa MTV3.

 Paris Hilton's My New BFF (2008) voittaja: Brittany
 Paris Hilton’s British Best Friend (2009) voittaja: Sam
 Paris Hilton's My New  BFF Dubai (2010) voittaja: Reem
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden tunnusmusiikkina on Hiltonin itse laulama kappale BFF. Ensimmäisen tuotantokauden voittaja "Brittany" ei osoittautunutkaan luotettavaksi ystäväksi ja siksi Paris lähti etsimään uutta parasta ystävää.

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
MTV:n televisio-ohjelmat
Tahmavillakko

Tahmavillakko (Senecio viscosus) on asterikasveihin kuuluva pahanhajuinen ja tahmeavartinen ja -lehtinen kasvi. Se on myrkyllinen. Suomessa tahmavillakko on tulokaslaji.

Ulkonäkö ja koko 
Yksivuotinen tahmavillakko kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Tanakahko varsi on haaraton tai ylhäältä haarova. Koko varsi ja lehdet ovat tahmeakarvaisia, minkä vuoksi kasvi on tavallisesti roskan sotkema. Alemmat lehdet ovat lyhytruotisia, ylemmät ruodittomia, vastapuikeita, pariliuskaisia, lehden liuskat hampaisia. Kukat ovat keltaisia. Pienissä mykeröissä on noin 12 kielikukkaa. Tahmavillakon kukinta-aika ulottuu heinäkuusta lokakuuhun. Kasvi tuottaa pitkän kukinta-aikansa aikana valtavan määrän siemeniä.

Levinneisyys 
Tahmavillakko on levinnyt lähes koko Eurooppaan itäisintä osaa lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös tulokaslajina Pohjois-Amerikassa. Suomessa laji on yleisin Etelä-Suomessa, mutta sitä tavataan yleisesti Oulun korkeudelle saakka.

Tahmavillakko on Suomessa tulokaslaji, joka on kulkeutunut maahan 1800-luvulla toisaalta Pietarista liikenteen mukana, toisaalta satamakaupunkeihin laivojen painolastihiekassa. Laji säilyi pitkään satunnaistulokkaana ja alkoi levitä laajemmalle vasta 1930–1940-luvuilla. Alun perin tahmavillakko on peräisin Välimeren maista.

Elinympäristö 
Tahmavillakkoa tavataan monien muiden tulokaslajien tapaan rautateillä, tienvarsilla, hiekkakuopilla, joutomailla, hiekkarannoilla, kallioilla ja pelloilla.

Lähteet 
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Tolvanen, Mattias: Tahmavillakko. Teoksessa Luonnossa. Kasvit II. Toim. Piirainen, Mikko. Weilin+Göös Oy, Porvoo 2008, s. 147.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Tahmavillakon levinneisyys Suomessa.
 Luontoportti: Tahmavillakko (Senecio viscosus)
 ITIS: Senecio viscosus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Senecio viscosus 

Villakot
Fagernäs

Fagernäs on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Leif Fagernäs, Elinkeinoelämän keskusliiton EK:n toimitusjohtaja 
Peter Fagernäs, yritysjohtaja
Uno Fagernäs, jääkärikenraalimajuri

Katso myös
 Fagernäs, kylä Snappertunassa Raaseporissa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Alessi (yritys)

Alessi on italialainen muotoiluyritys. Yritys sijaitsee Omegnassa Piemontessa.

Yrityksen nykyisen omistajan Alberto Alessin isoisä Giovanni Alessi perusti italialaisen perheyrityksen FAO:n (Fratelli Alessi Omegna) vuonna 1921. 1930-luvulla Giovanni Alessin poika Carlo Alessi opiskeli muotoilua ja oli yrityksen pääasiallinen muotoilija 1938–1945. Yrityksellä ei ole ollut omia muotoilijoita sitten vuoden 1955, jolloin Carlo Alessi oli siirtynyt yhtiön johtoon ja alkoi tilata suunnitelmia kansainvälisesti maineikkailta muotoilijoilta ja arkkitehdeilta, joita ovat olleet muun muassa Aldo Rossi, Luigi Massoni, Philippe Starck, Michael Graves, Ettore Sottsass, Achille Castiglioni ja Richard Sapper. Monista yrityksen tuotteista on tullut klassikoita, kuten Starckin sitruspusertimesta Juicy Salif, Richard Sapperin kaksiäänisesti viheltävästä vesipannusta "9091" vuodelta 1983 ja Michael Gravesin linnunlaulu-vesipannusta 9093 vuodelta 1984. Suomessa on yksi Alessin myymälä, joka sijaitsee Helsingissä Fredrikinkadulla.

Yrityksen palveluksessa on noin 500 henkeä. Sen liikevaihto oli 2002 noin 108,5 miljoonaa euroa.

Muotolijoita
 Luigi Massoni
 Ettore Sottsass
 Philippe Starck
 Richard Sapper
 Michael Graves

Yhteistyökumppaneita
Oras on tehnyt Alessin kanssa yhteistyötä vuodesta 2002 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla

Alessin virallinen sivusto

Italialaiset yritykset
Muotoilualan yritykset
Sisustusalan tuotemerkit
Pentti Pesä

Pentti Pesä (s. 20. joulukuuta 1942 Helsinki) on Kuopiossa asuva teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja kirjailija. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1962 ja ohjaajaksi Suomen Teatterikoulusta 1966.

Hän on toiminut teatterinjohtajana Kemin kaupunginteatterissa 1966-1968 sekä ohjaajana Oulun kaupunginteatterissa 1968–1986 ja Kuopion kaupunginteatterissa 1987–2005. Pentti Pesä on teatterityönsä lisäksi kirjoittanut noin 120 Jerry Cotton -dekkaria sekä muita sarjoja.

Käsikirjoitukset ja bibliografia 
 Nuoren opettajattaren varaventtiili (1998)
 Pessi ja Illusia (1977, sov.)
 Työmiehen vaimo (1975, sov.)
 Kauppa tai kuolema. Jännitysromaani. Jyväskylä 1976. Gummerus. 255 sivua. 
 Pimeän tien peli. Jännitysromaani. Jyväskylä 1977. Gummerus. 201 sivua. 
 Kiiski ja kivääri. Käsikirjoitus. 5-osainen jännityskuunnelma. Dramaturgi Ilkka Toiviainen. Helsinki 1984. Yleisradio. 85 lehteä. Työnimi Tapaus Kiiski.
 Viidakkopoika. Näytelmäkäsikirjoitus. 1985 Kuopion kaupunginteatteri. 
 Sampsa ja mörkö. Piirrokset Samppa Lahdenperä. Kuopio 1989. Kustannuskiila. 32 sivua. Satu. 
 Aikaseikkailu. Kuvitus Samppa Lahdenperä. Kuopio 1989. Kustannuskiila. 32 sivua. Satu. 
 Muurahaisen varjo. Kuopio 1990. Kustannuskiila. 128 sivua. Romaani. 
 Rakentajan ruumisarkku. Käsikirjoitus. Jännityskuunnelma. Helsinki 1990. Yleisradio. 125 lehteä. 
 Kaksi tanssi unessa. Näytelmäkäsikirjoitus. 57 sivua.

Lähteet 
Pentti Pesä näytelmät.fi:ssä
Savon Sanomat, 24.12.2005
Viikkosavo, 5.10.2005
Bibliografia, kuopio.fi 
http://kotinetti.suomi.net/paivi.weiste/itsenkir.htm 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Bengt Gylta

Bengt Bengtsson Gylta (noin 1514 – 25. joulukuuta 1574, Hedensö, Ruotsi) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän oli nuorena Kustaa Vaasan luona hovijunkkarina ja määrättiin 1550 laamanniksi Länsi-Götanmaalle. Vuonna 1554 hän toimi yhtenä niistä lähettiläistä, jotka neuvottelivat tanskalaisten kanssa Älfsborgissa. Hän osallistui myös lähetystöön, jonka Kustaa Vaasa lähetti Venäjälle 1556. Eerik XIV:n hallinnon aikana hänet lyötiin ritariksi 1561 ja hänestä tuli valtaneuvos 1562. Samana vuonna hän neuvotteli Tanskassa ja seuraavana vuonna Venäjällä. Herttuoiden kapinassa 1568 hän oli pisimpään uskollinen kuninkaalle. Joulukuussa 1568 ja vielä seuraavan vuoden puolellakin hänet mainitaan asiakirjoissa Juhana III:n hovimestarina. Tanskan ja Lyypekin kanssa käydyissä rajaneuvotteluissa ja Stettinin rauhankongressissa 1570 Gylta toimi Ruotsin edustajana. Vuodet 1571–1572 hän oli Tukholman linnan käskynhaltijana.

Lähteet
 Nordisk familjebok, Nordisk familjeboks förlags 1909

Ruotsalaiset virkamiehet
Valtaneuvokset
Vuonna 1514 syntyneet
Vuonna 1574 kuolleet
Haptodus

Haptodus on sukupuuttoon kuollut Sphenacodontiaan kuuluva synapsidisuku. Se on läheistä sukua Sphenacodontidae-heimolle ja terapsideille. Sukuun luetaan lajit Haptodus garnettensis, Haptodus baylei ja Haptodus grandis.

Aikuisten yksilöiden pituus vaihteli lajien välillä noin puolimetriä pitkistä noin yhden ja puolen metrin pituisiin. Haptodus-suvun lajit söivät todennäköisimmin niveljalkaisia ja pieniä selkärankaisia. Ne ilmestyivät myöhäishiilikaudella ja hävisivät varhaispermikaudella. 

Haptodukset olivat hyvin alkukantaisia Sphenacodontian jäseniä. Sphenacodontidae-heimon jäsenet kuten Dimetrodon ja Sphenacodon sekä terapsidit ovat polveutuneet niiden lähisukulaisista. Haptodus-suvun lajeilta puuttui Dimetrodon-suvulle tyypillinen lämmön säätelyyn käytetty purje selästään.

Fylogenia

Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., & Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):

Lähteet
 

Synapsidit
Mustatäplätokko

Mustatäplätokko, aiemmin mustakitatokko (Neogobius melanostomus) on Mustanmeren ja Kaspianmeren alueelta peräisin oleva kalalaji, joka on ihmisen toimien mukana levittäytynyt vieraslajina Euroopan ja Pohjois-Amerikan sisävesiin sekä Itämereen. Puolan rannikolle mustatäplätokko ilmestyi 1990, ja vuodesta 2005 sitä on tavattu myös Suomen rannikkovesissä.  Mustatäplätokko on pohjakala, joka kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Kotiseudullaan se on arvostettu ruokakala.

Elinympäristö 
Se elää 0-30 metrin syvyydessä ja se viihtyy vesissä, joiden lämpötila on 4–20 °C.

Esiintyminen Suomessa 
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan lajia on tavattu 12:ssa Suomen satamassa. Näistä ensimmäisenä Kaarinassa vuonna 2005.

Mahdolliset haitat 
Mustatäplätokko on Suomessa vieraslaji ja sen yleistyminen voi aiheuttaa muiden lajien vähenemistä. Esimerkiksi mustatokon määrät ovat joillakin alueilla jo vähentyneet. Lisäksi muiden lajien kalastus saattaa hankaloitua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Neogobius melanostomus. Global Invasive Species Database. 
Neogobius melanostomus  (Pallas 1814) NAS - Nonindigenous Aquatic Species. United States Geological Survey.  
ITIS: Neogobius melanostomus 

Itämeren vieraslajit
Täplätokot
Rurik Calamnius

Rurik Calamnius (14. elokuuta 1872 Pulkkila – 21. huhtikuuta 1921 Evijärvi) oli suomalainen kirkkoherra ja runoilija.

Henkilöhistoria
Calamniuksen vanhemmat olivat Suomussalmen kirkkoherra, rovasti August Benjamin Calamnius ja Septimia Cecilia Katarina Lundahl. Calamnius oli naimisissa vuodesta 1903 Eva Amalia Castrénin (1880–1922) kanssa. Hänen nuorempi veljensä oli kirjailija Ilmari Kianto. Calamnius pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1891 ja hänet vihittiin papiksi 1896. Hän toimi kirkkoherrana Piippolassa 
1906–1917 ja Evijärvellä 1917–1921. Sitä ennen Calamnius oli ollut pappina useilla eri paikkakunnilla, kuten Suomussalmi, Oulu, Alatornio, Paavola, Kemi ja Lohtaja, samoin kuin opettanut uskontoa Tornion alkeiskoulussa.

Kirjallinen tuotanto 
Calamnius kirjoitti ja toimitti teoksia, laati runoja ja on sanoittanut vuoden 1938 virsikirjassa ilmestyneen virren 81 On taisto tauonnut Golgatalla.
 Hajanaisia tietoja Suomussalmen seurakunnan vaiheista. Suomen kirkkohistoriallinen seura, Porvoo 1904
 Oulun Suomalaisen Klassillisen lyseon 25-vuotisen toiminnan muistopäivänä 30.5.1908, juhlaruno. Oman Kannan kirjapaino, Oulu 1908 Digitoituna Digi.fi:ssä
 Suomussalmen seurakunnan historia. Oman Kannan kirjapaino, Oulu 1912, uusi näköispainos Suomussalmen kunta 1987
 Kulta-hää albumi, Isän ja äidin muistolle heidän merkkipäivänään 1.10.1913, toimittajana. Oulu 1913
 Laaksoissa ja kukkuloilla, runokokoelma 1920-luvulta, esipuheen kirj. Atte Kalajoki. Suomussalmen kulttuurilautakunta, Suomussalmi 1989

Lähteet 
 Rurik Calamniuksen henkilötiedot 
 Vuoden 1986 virsikirja: Taustakuvaus virrestä 81

Viitteet

Katso myös
 Calamnius

Suomen_evankelis-luterilaisen_kirkon_papit
Suomalaiset runoilijat
 Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Radek Bonk

Radek Bonk (s. 9. tammikuuta 1976 Krnov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 13 kautta ja vajaa 1000 ottelua NHL-liigassa.

Ura
Bonk aloitti pelaamisensa juniorina Tšekkoslovakian nuorten sarjassa HC Opavan ja HC Zlínin juniorijoukkueissa. Kaudella 1992–1993 hän nousi Zlínin pääsarjassa pelanneeseen kokoonpanoon. Seuraavaksi vuodeksi Bonk siirtyi pelaamaan Pohjois-Amerikkaan IHL-liigaan Las Vegas Thunderiin. Ensimmäisellä kaudellaan Bonk osoitti pystyvänsä pelaamaan amerikkalaisella tyylillä ja teki loistavat tehot liigassa. Hänet valittiin myös IHL:n kauden tulokkaaksi. Kykyjenetsijät noteerasivat tämän ja Ottawa Senators varasi lupauksena pidetyn Bonkin NHL:ään kolmantena vuoden 1994 varaustilaisuudessa.

Kausi  alkoi lakolla, joten Bonk jatkoi Las Vegasissa kunnes kausi alkoi tammikuussa. NHL-ura alkoi heti ensimmäillä maalilla ensimmäisessä ottelussa, mutta muuten tulokaskausi oli heikko. Kauden  Bonk aloitti Tšekissä HC Moeller Pardubicessa, jossa hän pelasi kolme ottelua ennen kuin uusi sopimus Ottawan kanssa syntyi.

Kyseinen kausi oli Bonkin läpimurtokausi. Hän sai tuolloin nuoren Marian Hossan rinnalleen ja myöhemmin Daniel Alfredssonin liityttyä ketjuun, heistä tuli Ottawan ykköskentällinen. Bonk pelasi tärkeää roolia Ottawan tavoitellessa Stanley Cupia 2000-luvun alussa, mutta epäonnistumisien myötä joukkuetta alettiin uusia, ja myös Bonk myytiin Los Angeles Kingsiin kauden  päätteeksi. Kings myi Bonkin heti eteenpäin Montreal Canadiensiin mukanaan Mathieu Garon ja Cristobal Huet.

NHL:n työsulkukaudeksi Bonk palasi kotimaahansa ja pelasi HC Ocelaři Třinecissä ja kasvattajaseurassaan HC Zlínissä. Kaudet  ja  hän pelasi Montrealissa ilman kummoisia tehoja, minkä jälkeen hän jäi vapaaksi agentiksi. Bonk solmi kahden vuoden sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa kesällä 2007., minkä loputtua hän jäi jälleen vapaaksi agentiksi.

Kaudeksi 2009–2010 Bonk siirtyi Venäjälle KHL-liigaan Lokomotiv Jaroslavlin joukkueeseen. Hän viihtyi Jaroslavlissa vain seitsemän ottelun verran, ja palasi takaisin Tšekkiin HC Ocelaři Třineciin. Bonk edusti HC Ocelaři Třineciä neljä kautta, kunnes hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.

Lähteet

Viitteet

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Ida Auken

Ida Margrete Meier Auken (s. 22. huhtikuuta 1978 Frederiksberg, Kööpenhamina) on tanskalainen teologi ja Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on ollut Tanskan kansankäräjien (Folketinget) jäsen vuodesta 2007. Auken valittiin lokakuussa 2011 Helle Thorning-Schmidtin hallituksen ympäristöministeriksi. Hänen äitinsä on poliitikko ja europarlamentaarikko Margrete Auken. 

Auken opiskeli teologiaa Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1998–2006. Hän on työskennellyt Forlaget ALFA -kustantamossa ja opettanut Kööpenhaminan yliopistossa.

Kirjat 
 Livet efter døden i de store verdensreligioner (2006)
 Jesus går til filmen - Jesusfiguren i moderne film (2007)
 Konstellationer - kirkerne og det europæiske projekt (2007)
 Dansk (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 Ida Auken Folketingetin sivuilla  

Tanskan ympäristöministerit
Tanskalaiset papit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Maailman ihanin

Maailman ihanin on Katri Ylanderin kolmannen Valvojat -nimisen studioalbumin ensimmäinen single. Kappaleen ensisoitto oli  YleX-radiokanavalla 18. toukokuuta 2009 ja samana päivänä se julkaistiin myös  digitaalisesti.

Kappaleen on säveltänyt ja tuottanut Arto Tuunela. Sanoituksen kappaleeseen on tehnyt Inka Nousiainen.

Kappaleet

Listasijoitukset
{| width="0%" 
|- valign="top" 
| width="50%" | 

Vuoden 2009 kappaleet
Katri Ylanderin kappaleet
Åland United

Åland United on vuonna 2008 perustettu ahvenanmaalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Kansallisessa Liigassa. Seuran kotipaikka on Lemland, mutta kotiottelunsa se pelaa Maarianhaminan Wiklöf Holding Arenalla.

Åland United syntyi syksyllä 2004, kun Lemlands IF ja IF Finströms Kamraterna loivat yhteisen edustusjoukkueen naisjalkapalloon. Aluksi joukkue toimi Lemlands IF:n alaisuudessa, kunnes syksyllä 2008 päätettiin perustaa itsenäinen seura. Samalla Sunds IF, IFK Mariehamn ja IF Fram tulivat mukaan yhteistyöhön. Yhdistykseksi Åland United rekisteröitiin 16. lokakuuta 2009. Vuonna 2010 Jomala IK ja Hammarlands IK liittyivät mukaan toimintaan.

Åland United nousi pääsarjatasolle kauden 2005 päätteeksi ja on siitä asti pelannut Naisten Liigassa. Seuran paras saavutus on Suomen mestaruus kausilta 2009, 2013 ja 2020. Kausilla 2021 ja 2022 se saavutti pronssia. Joukkue pelasi myös Naisten Mestarien liigassa kaudella 2010–2011, jolloin se selviytyi neljännesvälieriin asti.

Seura on voittanut Naisten Suomen Cupin kolmesti peräkkäin vuosina 2020, 2021 ja 2022.

Joukkue kaudella 2022 
Tilanne 23.10.2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Åland Unitedin kotisivut 

Suomalaiset naisten jalkapalloseurat
Vuonna 2008 perustetut urheiluseurat
Lemland
Westermarck

Westermarck tai Westermark voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä
 Albert Oskar Josef Westermarck (1823–1885), suomalainen kenraalimajuri
 August Westermark (1834–1894), ruotsalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja
 Bjarne Westermarck (1887–1945), suomalainen maanviljelysneuvos ja kansanedustaja
 Edvard Westermarck (1862–1939), suomalainen filosofi, sosiologi ja sosiaaliantropologi
 Emil Westermarck (1907–1985), suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Felix Westermarck (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija
 Hakon Westermarck (1912–1995), suomalainen eläinlääketieteen professori ja eläintensuojelija
 Helena Westermarck (1857–1938), suomalainen taidemaalari, kirjailija ja naisasianainen
 Johan August Ulrik Westermarck (1818–1903), suomalainen kenraaliluutnantti, Albert Oskar Josef Westermarckin veli
 Nils Westermarck (1910–2002), suomalainen maataloustieteilijä, akateemikko ja ministeri, Bjarne Westermarckin poika
 Victor Westermarck (s. 1994), suomalainen jääkiekkoilija

Muita
 Westermarck-seura (), suomalainen kansallinen tiedeseura sosiologian alalla
 Westermarck-ilmiö, Edvard Westermarckin esittämä sosiologinen teoria

Sukunimet
Ekstremismi

Ekstremismi on erityisesti poliittista mielipiteiden tai asenteiden äärimmäistä jyrkkyyttä, ääriajattelua tai äärimmäisyyksiin menevää toimintaa. Ekstremismiä ovat sellaiset mielipiteet tai toimintatavat, jotka ovat normien tuolla puolen. Toisin kuin pelkkään ääriajatteluun, ekstremismiin voi kuulua myös väkivaltaa.. Tällöin puhutaan väkivaltaisesta ekstremismistä.

Ekstremismi Suomessa 
Vuonna 2020 sisäministeriön mukaan Suomessa oli väkivaltaista äärioikeistoa ja joillain alueilla myös väkivaltaisten äärivasemmistolaisten ryhmien toimintaa, enimmäkseen anarkistien ja antifasistien. Islamistijärjestö Daesh (ISIS) oli yhä uhka ja antisemitismi oli noussut puheina, ilkivaltana ja väkivallan uhkana. Radikaali-islamistinen terrorismi oli suurin terrorismin uhka. Myös radikaalit vaihtoehtoliikkeet ja yksittäiset toimijat perustelivat väkivaltaa aatteilla.

Katso myös
 Fanaattisuus
 Fundamentalismi
 Radikaali islam
 Radikalismi
 Radikalisoituminen
 Terrorismi
 Väkivaltainen ekstremismi
 Äärioikeisto
 Äärivasemmisto

Lähteet
Calvin

Calvin voi tarkoittaa:

Sukunimenä
 Clémence Calvin (s. 1990), ranskalainen kestävyysjuoksija
 Jean Calvin (1509–1564), ranskalainen teologi ja reformaattori, calvinismin perustaja
 Idelette Calvin (n. 1505–1549), Jean Calvinin vaimo
 Melvin Calvin (1911–1997), yhdysvaltalainen kemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja

Etunimenä

 Calvin Cordozar Broadus, Jr., Snoop Dogg (s. 1971), yhdysvaltalainen rap-artisti
 Calvin Coolidge (1878–1933), Yhdysvaltain 30. presidentti
 Calvin Davis (s. 1972), yhdysvaltalainen yleisurheilija
 Calvin Fowler (1940–2013), yhdysvaltalainen koripalloilija 
 Calvin de Haan (s. 1991), kanadalainen jääkiekkoilija
 Calvin Harris (s. 1984), skotlantilainen laulaja
 Calvin Harrison (s. 1974), yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija
 Calvin Jackson (1919–1985), yhdysvaltalainen jazzmusiikin pianisti ja säveltäjä
 Calvin Johnson (s. 1974), yhdysvaltalainen yleisurheilija
 Calvin Jong-a-Pin (s. 1986), alankomaalainen jalkapalloilija
 Calvin Klein (s. 1942), yhdysvaltalainen muotisuunnittelija
 Calvin Murphy (s. 1948), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Calvin N’Sombo (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija
 Calvin Peete (1943–2015), yhdysvaltalainen golfaaja
 Calvin Pickard (s. 1992), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
 Calvin L. Rampton (1913–2007), yhdysvaltalainen poliitikko, Utah'n kuvernööri
 Calvin Ridley (s. 1994), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Calvin Smith (s. 1961), yhdysvaltalainen yleisurheilija
 Calvin Thürkauf (s. 1997), sveitsiläis-kanadalainen jääkiekkoilija

Kuvitteellisia henkilöitä

 Calvin, suom. Lassi, poika Lassi ja Leevi -sarjakuvissa ()
 Calvin Zabo, Mister Hyde, rikollinen Marvel-kustantamon sarjakuvissa
 Susan Calvin, robotikko eräissä Isaac Asimovin teoksissa

Paikannimenä
 Calvin (Louisiana)
 Calvin (Michigan)
 Calvin (Pohjois-Dakota)
 Calvin (Oklahoma)
 Calvin (Kanada)
 Mount Calvin

muita merkityksiä
 Calvin University, yliopisto Grand Rapidsissa, Michiganissa Yhdysvalloissa.

Etunimet
Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Burke

Burke on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alexandra Burke (s. 1988), englantilainen laulaja
 Alvin Burke Jr., Montel Vontavious Porter (s. 1973), yhdysvaltalainen showpainija
 Austin-Emile Burke (1922–2011), kanadalainen katolinen arkkipiispa
 Billie Burke (1884–1970), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Billy Burke (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Brooke Burke (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija, malli ja televisiopersoona
 Chris Burke (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Clem Burke (s. 1955), yhdysvaltalainen muusikko
 Edmund Burke (1729–1797), irlantilais-brittiläinen valtiomies, kirjailija, puhuja ja poliittinen filosofi
 Edmund Burke (1876–1970), kanadalais-yhdysvaltalainen oopperalaulaja
 Elijah Burke (s. 1978), yhdysvaltalainen showpainija
 Glenn Burke (1952–1995), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
 Jack Burke (s. 1923), yhdysvaltalainen goflaaja
 Jesse Burke, belgialainen karateka
 Joe Burke (1884–1950), yhdysvaltalainen säveltäjä
 Johnny Burke (1908–1964), yhdysvaltalainen sanoittaja, säveltäjä ja vaudeville-esiintyjä
 Kenneth Burke (1897–1993), yhdysvaltalainen kirjailija, retoriikan tutkija ja filosofi
 Lynn Burke (s. 1943), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
 Martha Jane Canary-Burke, Calamity Jane (1852–1903), yhdysvaltalainen tiedustelija ja Villin lännen hahmo
 Oliver Burke (s. 1997), skotlantilainen jalkapalloilija
 Paul Burke (s. 1973), irlantilainen rugbypelaaja
 Raymond Leo Burke (s. 1948), katolisen kirkon yhdysvaltalainen pappi 
 Richard Anthony Burke (s. 1949), irlantilainen katolinen arkkipiispa
 Robert John Burke (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Samson Burke (s. 1930), kanadalainen kehonrakentaja, kilpauimari, painija ja näyttelijä
 Sarah Burke (1982–2012), kanadalainen freestylehiihtäjä
 Sean Burke (s. 1967), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
 Selma Burke (1900–1995), yhdysvaltalainen kuvanveistäjä
 Solomon Burke (1940–2010), yhdysvaltalainen laulaja
 Tim Burke (s. 1982), yhdysvaltalainen ampumahiihtäjä
 Tom Burke, (1875–1929), yhdysvaltalainen pikajuoksija
 Tom Burke (s. 1981), englantilainen näyttelijä

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Juliet Burke, kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Lost
 Preston Burke, kirurgi televisiosarjassa Greyn anatomia

Nimen muita merkityksiä 

 Arleigh Burke -luokka, Yhdysvaltain laivaston ohjushävittäjäluokka
 USS Arleigh Burke (DDG-51), Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä
Wegener

Wegener on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Alfred Wegener (1880–1930), saksalainen meteorologi ja geofyysikko
 Gerda Wegener (1886–1940), tanskalainen kuvataiteilija ja taidemaalari
 Friedrich Wegener (1907–1990), saksalainen patologi
 Marie Wegener (s. 2001), saksalainen laulaja
 Wolfgang Wegener (1875–1956), saksalainen amiraali.

Katso myös
Wegenerin granulomatoosi
Wegenerin vasta-aurinkokaari
Sellars

Sellars on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Luke Sellars, kanadalainen jääkiekkoilija
 Roy Wood Sellars, kanadalais-amerikkalainen filosofi
 Wilfrid Sellars, yhdysvaltalainen filosofi, Roy Wood Sellarsin poika
Hintikka

Hintikka on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 A. L. Hintikka (1891–1968), suomalainen päätoimittaja ja kirjailija
 Harri Hintikka (1937–2010), diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos
 Jaakko Hintikka (1929–2015), suomalainen filosofi
 Jaakko Hintikka (s. 1976), suomalainen salibandyn pelaaja
 Juha Hintikka, suomalainen rumpali
 Juhani Hintikka, suomalainen toimitusjohtaja
 J-V Hintikka (s. 1983), suomalainen kitaristi
 Kaisamari Hintikka (s. 1967), suomalainen teologian tohtori, Espoon hiippakunnan piispa 2019–
 Kari A. Hintikka, suomalainen tietotekniikka-asiantuntija ja kolumnisti
 Marja Hintikka (s. 1978), suomalainen radio- ja tv-juontaja
 Matti Hintikka (s. 1955), suomalainen taidegraafikko
 Pekka Hintikka (1920–2016), suomalainen matemaatikko, tietokirjailija ja historiantutkija
 Pentti Hintikka (1913–2002), suomalainen vuorineuvos, Pohjolan Voiman toimitusjohtaja
 Sulo Hintikka (1884–1925), suomalainen kemisti, professori ja tekniikan tohtori
 Teemu Hintikka (s. 1997), suomalainen muodostelmaluistelija
 Toni Hintikka (s. 1976), suomalainen basisti.

Hintikka oli myös jääkärikapteeni Kustaa Vuoksen salanimi.
Alberti

Alberti voi tarkoittaa:

 Domenico Alberti (1710-1740), italialainen säveltäjä, cembalisti ja laulaja
 Leon Battista Alberti (1404-1472), italialainen taidemaalari, runoilija, kielitieteilijä
 Ottorino Pietro Alberti (1927-2012), italialainen katolinen piispa
 Rafael Alberti (1902-1999), espanjalainen runoilija
 Valentin Alberti (1635-1697), sleesialainen filosofi ja luteriainen teologi
Artikulaatio

Artikulaatio on  ihmisen tapa ääntää sanoja. Yleensä esiintyjiltä odotetaan hyvää artikulaatiota eli selkeää puhetta.
Vastaavasti epäselvää ja mumisevaa puhetta kutsutaan huonoksi artikuloinniksi.

Katso myös 
Ääntöpaikka
Ääntötapa
Artikulaatiovirhe

Kirjallisuutta 

Fonetiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nya Argus

Nya Argus on vuonna 1907 perustettu suomenruotsalainen aikakauslehti. Nya Argus ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa ja käsittelee ajankohtaisia kulttuuriin ja yhteiskuntaan liittyviä ilmiöitä. Nya Argusin vastaava toimittaja on Trygve Söderling.

1900-luvun alussa suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa vaikutti Euterpe-ryhmä, joka julkaisi Euterpe-lehteä 1900–1905. Sen työtä jatkoi Argus, jonka nimeksi tuli 1911 Nya Argus.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ögonen Upp, Historik, Nya Argus
 Nya Argusin sivusto

Kulttuurilehdet
Suomalaiset aikakauslehdet
Ludvig Kosonen

Ludvig Kosonen, myös: L. Kosonen (2. syyskuuta 1900 Pietari – 21. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalainen kommunisti ja Neuvostoliitossa toiminut kirjailija.

Kosonen syntyi pietarinsuomalaiseen työläisperheeseen. Vuonna 1918 perhe muutti Suomeen, jossa Ludvig suoritti loppuun kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena. Vuonna 1920 hän muutti Helsinkiin, jossa työskenteli Strömbergin tehtaalla. Syksyllä 1921 Kosonen liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen. Helmikuussa 1926 hänet pidätettiin Sosialistisen nuorisoliiton jutussa ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankilaan.

Vuonna 1929 Kosonen vapautui vankilasta ja siirtyi seuraavana vuonna Neuvostoliittoon. Hän kirjoitti artikkeleita, runoja ja kertomuksia suomenkielisiin lehtiin ja toimi Punakanteleen päätoimittajana. Vuonna 1932 julkaistiin kuvaus Suomen kommunistisen nuorisoliikkeen toiminnasta Lippulaulu ja runokokoelma Marssimme eteenpäin.

Kosonen kuoli tuberkuloosiin leningradilaisessa sairaalassa.

Teokset
 Lippulaulu: Kuvaus Suomen kommunistisen nuorisoaktiivin elämästä vuodelta 1929. Leningrad: Kirja, 1932.
 Marssimme eteenpäin: Runoja. Leningrad: Kirja, 1932.
 "Kiellosta huolimatta!": luku tekeilläolevasta romaanista, teoksessa: Nuorisotoverimme Suomessa: muutamia Suomen vasemmistolaista nuorisoliikettä kuvaavia kaunokirjallisia tuotteita, toimittaneet Helka Ström ja Ludvig Kosonen, Leningrad: Kirja 1931
 Kurjet, runo, antologiassa Rohkeesti, hehkuvin rinnoin...: Suomen luokkasodan veteraanit muistelevat, koonnut Matti Mazajev; toimittajina Terttu Vikström ja Milja Hytti, Petroskoi: Karjala 1978
 Runoja teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 273–281.
 Runoja teoksessa: Nyt ylös kansa kaikkivalta: valikoima vanhan työväenliikkeen runoutta, toim. Kalevi Kalemaa, Jyväskylä: Gummerus 1975 ISBN 951-20-1128-X
 Taistelutoverille: Ole siunattu päivä
 Sotilasvyö: Yö yhteinen, työ yhteinen
 Tulkaa, tulkaa: Tulkaa, tulkaa taistelun päivät
 Sinipusero: Valonheittäjän edessä
 Elämänprobleemi: Elämänarvoitus on selvä

Suomennokset
 Intia: Intia: Intia, Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja 1931. Sarja: Kipinän kirjasto, n:o 11
 A. Novikov-Priboi, Merimiehiä: viisi kertomusta, suom. L. Kosonen, Leningrad: Kirja 1931
 L. Ovalov: Punaista ja mustaa: kuvauksia viljanhankintakamppailusta v. 1929–30, suomentanut Ludvig Kosonen, Leningrad: Kirja 1931 (Onko kirjoittaja Lev Ovalov?)

Lähteet

Aiheesta muualla

SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Venäjän suomenkieliset kirjailijat
Pietarinsuomalaiset
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Simo Lampinen

Simo Lampinen (s. 22. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen ralliautoilija.

Simo Lampisen isä oli Raine Lampinen ja äiti Doris Lampinen (o.s. Rosenqvist). Raine Lampinen oli yksi Suomen menestyneimmistä moottoripyöräkilpailijoista ja Porvoon Moottorikerhon perustaja. Hänen kilpailu-uransa kesti 34 vuotta. Simon isoisä Emil Lampinen oli myös kilpa-ajaja, ja hän perusti Porvoon Kerkkooseen Karhun suksitehtaan 1901 ja Lampisen suksitehtaan 1922. Simo Lampinen sairastui 13-vuotiaana polioon, mutta hänestä tuli kuitenkin menestynyt ralliajaja.

Simo Lampinen on Porvoon Moottorikerhon tunnetuimpia autokilpailijoita. Kilpailemisen lisäksi hän on ollut aktiivisesti mukana kerhon järjestötoiminnassa. Hän on toiminut kerhon puheenjohtajana 1983-1985 ja ottanut pitkään osaa kerhon kilpailujärjestelyihin. Kerhon arkistojen mukaan hän aloitti kilpailemisensa jäärata-ajoissa. Eräs hänen ensimmäisistä kilpailuistaan oli kerhon järjestämät jäärata–ajot 25. maaliskuuta 1962 Kokonniemen jäällä. Hän otti tuolloin osaa kaikkiin neljään luokkaan ja ajoi eri luokissa Saab- ja Jaguar-autoilla. Hän voitti kolme luokkaa ja oli toinen luokassa alle 1300 cm3 tavallisin renkain.

Lampinen aloitti ralliuransa 18-vuotiaana heti ajokortin saatuaan, ja kilpaura kesti vuoteen 1979 saakka. Hän on ajanut lukuisia kilpailuja sekä Suomessa että ulkomailla. Suurimmat kotimaiset voitot ovat neljä Suomen mestaruutta ja voitot Jyväskylän Suurajoissa 1963, 1964 ja 1972. Hän oli Jyväskylän Suurajoissa myös kolme kertaa toinen ja kerran kolmas. Hän sijoittui tässä kilpailussa 15 kertaa yleiskilpailun viiden parhaan joukkoon. Kansainvälisiä ykkössijoja hän saavutti RAC-rallissa 1968, Skotlannin rallissa 1969 ja Portugalin rallissa 1970. Vuonna 1965 hän voitti luokkansa Le Mansin 24 tunnin ajossa Triumph GT6 -autolla. Kilpauransa aikana hän ajoi 35 rallin MM-osakilpailua.

Autourheilun järjestöpuolella Lampinen on ollut muun muassa Suomen Autourheiluliiton puheenjohtaja ja pitkään Jyväskylän Suurajojen puheenjohtaja. Lisäksi hän on ollut kansainvälisen autourheiluliiton (FISA) rallivaliokunnan jäsen, MM-rallien tarkkailija sekä Alastaron formularataa hoitavan kiinteistöyhtiön puheenjohtaja. Suomen Leijonan Ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin hän sai vuonna 1982. Kilpauransa aikana hän ajoi seuraavia kilpa-autoja: Saab 96, Lancia, Peugeot, Fiat ja Triumph. Simo Lampinen toimii edelleen toimitsijana rallikilpailuissa ympäri maailmaa.

Lähteet 
 Profiili Suomen Moottoriurheilumuseon sivuilla

Viitteet 

Suomalaiset ralliautoilijat
Rallin Suomen-mestarit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
ASVEL Lyon-Villeurbanne

ASVEL Lyon-Villeurbanne tai ASVEL Basket ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Villeurbannessa. Seura on kautta aikain Ranskan menestynein joukkue.

Historia 
Seura perustettiin vuonna 1948. Heti seuraavan vuonna joukkue voitti ensimmäisen Ranskan mestaruuden. Vuodesta 1949 alkoi ajanjakso vuoteen 1981 saakka, jolloin ASVEL voitti 15 Ranskan mestaruutta. Joukkueen paras sijoitus Euroliigassa oli vuonna 1997 saavutettu semifinaalipaikka. Voittojen teille Asvel palasi vuonna 2002, kun se kaatoi Ranskan liigan finaalissa arkkivihollisensa Pau Orthezin. Debyyttinsä ULEB Cupissa joukkue teki kaudella 2005–2006, jolloin se pääsi puolivälieriin saakka.

Entisiä pelaajia 
  Nikola Radulović
  Nikola Vujčić
  Yann Bonato
  Alain Digbeu

Saavutukset 
17 Ranskan mestaruus: 1949, 1950, 1952, 1955, 1956, 1957, 1964, 1966, 1968, 1969, 1971, 1972, 1975, 1977, 1981, 2002, 2009
8 Ranskan Cup: 1953, 1957, 1965, 1967, 1996, 1997, 2001, 2008

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 

Ranskalaiset koripalloseurat
Vuonna 1948 perustetut urheiluseurat
Rhônen departementti
Togon alueet

Togo on jaettu hallinnollisesti viiteen alueeseen (régions, yksikössä région), jotka ovat luetteloituna alla eteläisimmästä pohjoisimpaan. Alueet on puolestaan jaettu 30:een prefektuuriin ja yhteen kuntaan (Lomé).

Historia
Togon nykyinen jako muodostettiin vuonna 1955, kun siirtomaa-ajan hallintoalueet lakkautettiin ja muodostettiin neljä aluetta (Centrale, Maritime, Plateaux, and Savanes). Vuonna 1981 Centralen ja Savanes´n aluista lohkaistiin Karan alue.

Katso myös
Luettelo Togon prefektuureista

Lähteet
statoids.com 

cs:ISO 3166-2:TG
nl:Deelgebieden van Togo
sk:ISO 3166-2:TG
Savanes (Togo)

Savanes on Togon viidestä alueesta pohjoisin. Savanes’n asukasluku on arviolta noin 610 000 (2006) ja pinta-ala 8 603 km². Alueen pääkaupunki on Dapaong.

Savanes’n alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Burkina Fasoon ja etelässä Karan alueeseen.

Prefektuurit
Savanes’n alue koostuu neljästä prefektuurista:
Kpendjal
Oti
Tandjouaré
Tône

Lähteet
statoids.com 

Togon alueet
Miikka Matikka

Miikka Matikka (s. 12. joulukuuta 1986 Imatra) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa. Hänet valittiin vuonna 2007 vuoden tulokkaaksi.

Matikka aloitti Superpesiksessä 2007 Hyvinkään Tahkossa. Hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan mestaruuden ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Ennen ensimmäisiä Superpesis-otteluitaan Matikka pelasi Riihi-Pesiksessä, Järvenpään Pesiksessä, Imatran Pallo-Veikoissa sekä Kouvolan Pallonlyöjissä. Matikka loukkaantui Hyvinkään joukkoampumisessa 26. toukokuuta 2012, jossa joukkuetoveri Topi Koistinen kuoli.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-kulta: 2007
 1 Itä-Länsi-ottelu: 2015
 Superpesiksen vuoden tulokas: 2007

Tilastot

Superpesis-ura

Lähteet 
Matikan pelaajakortti Pesiksen Maailma -sivustolla

Viitteet

Suomalaiset pesäpalloilijat
Hyvinkään Tahkon pelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Stylophora

Stylophora on kivikorallien suku, johon kuuluu kahdeksan lajia. Joitakin niistä pidetään akvaariossa. Korallin haarojen päät ovat tylpän nuijamaiset ja lyhyiden tentakkeleiden peitossa. Väri on ruskehtava tai violetinsävyinen ja vaalenee usein haarojen kärkiä kohti. 

Suvun lajeja tavataan sekä koralliriuttojen rinteillä että tasangoilla ja laguuneissa.

Lajeja 

 Stylophora danae
 Stylophora kuehlmanni 
 Stylophora mamillata
 Stylophora madagascarensis
 Stylophora mordax
 Stylophora pistillata 
 Stylophora subseriata
 Stylophora wellsi Scheer, 1964

Lähteet 
 

Korallieläimet
Aleksi (Joensuun piispa)

Joensuun piispa Aleksi, siviilinimeltään Pertti Rantala ( 13. huhtikuuta 1941 Liperi – 22. tammikuuta 1984 Joensuu) oli Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispa.

Pertti Rantala valmistui kuusiluokkaisesta pappisseminaarista vuonna 1966. Hän toimi uskonnonopettajana Jyväskylässä vuoteen 1973 ja oli kesälomiensa aikana kanttorina Valamossa. Hän oli kiinnostunut slaavinkielestä. Igumeni Simforian opetti hänelle kieltä ja luostariperinnettä. Rantala avusti kanttoriosaamisellaan myös Lintulan luostaria, jossa hänestä tulikin hyvin arvostettu.

Kun apulaispiispa Leo valittiin Oulun metropoliitaksi, hänen tilalleen apulaispiispan virkaan valittiin Pertti Rantala. Hän vihkiytyi munkiksi nimellä Aleksi, ja sen jälkeen hänet vihittiin diakoniksi, papiksi, arkkimandriitaksi ja lopulta piispaksi Valamon luostarissa. Piispallisen päähineen eli mitran hänelle tekivät Lintulan nunnat.

Isä Aleksi suhtautui apulaispiispan työhön yhtä tarkasti kuin aiempiinkin tehtäviinsä. Kirkon sisällä puhuttiin, että arkkipiispa Paavali kasvattaisi hänestä seuraajaansa samalla tavoin kuin arkkipiispa Herman oli menetellyt vuosina 1955–1960. Piispa Aleksi koki luostarikilvoituksen tärkeäksi ja tunsi pyhien yhteyden voimakkaana. Hänestä tuli kirkkokansan ja rippilasten rakastama esipaimen. Myös viralliset edustustehtävänsä hän suoritti täsmällisen tarkasti. Hän oli esimerkiksi syksyllä 1981 Moskovassa Suomen kirkon edustajana ortodoksien ja vanhauskoisten välisissä neuvotteluissa Moskovassa.

Vakava sairaus katkaisi kuitenkin apulaispiispa Aleksin lupaavasti edistyneen uran. 

Hän kuoli Joensuussa 22. tammikuuta 1984. Hänen hautansa on Valamon luostarissa Heinävedellä.

Lähteet 
 Jyrki Loima: Esipaimen siunaa. Suomen ortodoksiset piispat 1892–1988, luku "Apulaispiispa Aleksi - esipaimen ikuisuutta varten", s. 256–262

Viitteet

Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispat
Myllyjärvi (Espoo, Röylä)

Myllyjärvi on pieni järvi Espoossa Röylän kaupunginosassa, Bodominjärven pohjoispuolella.

Myllyjärveä ympäröi luonnonsuojelualue. Järvi on vanhan metsän ympäröimä ja se on korkean mäen päällä. Järven itärannalla on myös pieni uimaranta laitureineen. Mäen etelärinteellä kasvaa vanha kuusimetsä, jonka alikasvustona kasvaa sadoittain suuria luonnonvaraisia pähkinäpensaita ja muutamia vaahteroita. Myös metsän ikivanhat jättiläismäiset kuuset, männyt ja vielä pystyssä suuret seisovat kelopuut ovat näyttäviä. Aluskasvillisuudesta löytyvät niin kallioimarre, sinivuokko, hiirenporras kuin mustikkakin.

Espoossa on kaksi muutakin Myllyjärveä, toinen Lahnuksessa ja toinen Velskolassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Espoon järvet
Espoonjoen vesistö
Röylä
Kara (alue)

Kara on yksi Togon viidestä alueesta. Karan asukasluku on arviolta noin 669 000 (2006) ja pinta-ala 11 631 km². Alueen pääkaupunki on samanniminen Kara.

Karan alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Savanes’n alueeseen ja etelässä Centralen alueeseen.

Prefektuurit
Karan alue koostuu seitsemästä prefektuurista:
Assoli
Bassar
Bimah
Dankpen
Doufelgou
Kéran
Kozah (myös Koza)

Lähteet
statoids.com 

Togon alueet
Peltolude

Peltolude (Lygus rugulipennis) on Suomen yleisimpiä ludelajeja. Laji on tunnettu viljelytuholaisena. Niittyluteiden (Lygus) suvun luteiden tunnistaminen on vaikeaa. Kansainvälisissä hakemistoissa lajista käytetään usein nimeä karvaniittylude (esimerkiksi ), vaikka tätä nimeä ei suomalaisista lähteistä löydykään.

Ulkonäkö 
Pituus 4,7 mm - 5,7 mm Peltolude kuuluu niittyluteiden suvun vaikeasti määritettäviin lajeihin. Se on suvun luteista selvästi karvaisin. Sen peitinsiipien tiheä karvapeite onkin lajin paras tuntomerkki. Väritys vaihtelee harmaankellertävästä punertavaan, mutta useimmin lajin yleisväri on vaalean kellanrusehtava. Pikkukilvellä ei yleensä ole selkeää vaaleaa V-kuviota, vaan vaalea alue on jakautunut pienempiin kuvioihin. 

Peltolude muistuttaa hyvin paljon yleistä ketoludetta (Lygus pratensis).

Levinneisyys 
Laji esiintyy runsaslukuisena koko maassa.

Elinympäristö 
Erilaiset avoimet ympäristöt.

Elintavat 
Laji kelpuuttaa ravintokasveiksi satoja kasvilajeja suosien asteri- (Asteraceae), ristikukkais- (Brassicaceae) ja hernekasveja (Fabaceae). Peltolude vioittaa perunoita, omenoita, mansikoita ja muita marjakasveja, sekä vihanneksia, sokerijuurikkaita, ristikukkaisia öljykasveja ja puiden taimia imemällä kasvin nesteitä ja vioittamalla samalla kukkia ja kasvupisteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Peltolude (Lygus rugulipennis)
Ötökkätieto: Peltolude (Lygus rugulipennis)
MTT: Peltolude (Lygus rugulipennis)
TärkkiNetti: Peltolude
Metla: Peltolude (Lygus rugulipennis)
Farmit: Peltolude (Lygus rugulipennis)
ITIS: Lygus rugulipennis 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Lygus rugulipennis (bishop bug) 
Pherobase: Semiochemicals of Lygus rugulipennis, the European tarnished plant bug 

Luteet
Centrale (Togo)

Centrale on yksi Togon viidestä alueesta. Centralen asukasluku on arviolta noin 494 000 (2006) ja pinta-ala 13 182 km². Alueen pääkaupunki on Sokodé.

Centralen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Karan alueeseen ja etelässä Plateaux´n alueeseen.

Prefektuurit
Centralen alue jakaantuu neljään prefektuuriin:
Blitta
Sotouboua
Tchamba
Tchaoudjo

Lähteet
statoids.com 

Togon alueet
Maritime

Maritime on Togon viidestä alueesta eteläisin. Maritimen asukasluku on arviolta noin 2 342 000 (2006) ja pinta-ala 6 395 km². Alueen pääkaupunki on Lomé, joka on myös maan pääkaupunki.

Maritimen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Plateaux´n alueeseen ja etelässä Guineanlahteen.

Prefektuurit
Maritimen alue jakaantuu kuuteen prefektuuriin ja yhteen erilliseen kuntaan (Lomé):
Avé
Golfe
Lacs
Vo
Yoto
Zio
Lomé (erillinen kunta, ei prefektuuri)

Lähteet
statoids.com 

Togon alueet
Pertti Hemánus

Pertti Väinämö Hemánus (3. joulukuuta 1934 Suomusjärvi – 27. joulukuuta 2012 Toijala, Akaa) oli Tampereen yliopiston tiedotusopin professori vuosina 1973–1997.

Elämä ja ura 
Hemánuksen isä oli kansakoulunopettaja Suomusjärvellä. 10-vuotiaana Hemánus aloitti oppikoulun Salossa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1952, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1965 ja tohtoriksi 1966. Hemánus väitteli Tampereen yliopistosta ensimmäiseksi suomalaiseksi lehdistö- ja tiedotusopin tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa aiheena oli rikosaineisto Helsingin sanomalehdissä.

Työuransa alussa Hemánus työskenteli sanomalehtitoimittajana ja mainostekstien kirjoittajana. Vuosina 1967–1970 hän toimi Yleisradiossa ohjelmatoiminnan koordinaattorina Eino S. Revon pääjohtajakaudella. Hemánus kirjoitti ajanjaksosta kirjan Reporadion nousu ja tuho (1972).

Vuonna 1973 Hemánus nimitettiin Tampereen yliopiston tiedotusopin professoriksi, kun viran edellinen haltija Raino Vehmas oli pyytänyt eroa. Toinen tiedotusopin professori oli tuohon aikaan Kaarle Nordenstreng. Hemánus jatkoi tehtävässä vuoteen 1997.

Hemánuksen kolumneja julkaisivat muun muassa Kaleva ja Kotimaa, ja hän kirjoitti myös yliopistoympäristöön sijoittuvia salapoliisiromaaneja.

Pertti Hemánuksen poika on ohjaaja Juha Hemánus.

Teoksia

Tietokirjallisuus

Kaunokirjallisuus

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Pertti Hemánuksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 

Suomalaiset professorit
Tampereen yliopiston professorit
Suomalaiset kolumnistit
Suomalaiset rikoskirjailijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Triskaidekafobia

Triskaidekafobia on numeron 13 taikauskoista pelkoa, jota esiintyy lähinnä länsimaissa. Numero koetaan pahaenteiseksi, ja esimerkiksi asuminen hotellihuoneessa numero 13 tuntuu tämän vuoksi vaikealta tai pelottavalta.

Lähinnä Yhdysvalloissa usein hotelleista ja muista rakennuksista on tämän vuoksi jätetty välistä pois kerrosluku 13 ja huone numero 13. Myös matkustajalentokoneissa vältetään 13. rivinumeroa. Lisäksi Formula 1:ssä kellään kuljettajalla ei ole autoa numero 13.

Triskaidekafobian erikoismuoto on paraskavedekatriafobia, jossa pelko kohdistuu erityisesti kuukauden 13. päivän osumiseen perjantaille.

Itä-Aasiassa vastaava pelko on tetrafobia, joka kohdistuu numeroon 4. Italiassa taas epäonnenlukuna pidetään seitsemäätoista.

Katso myös
 Temppeliherrain ritarikunta - Ranskan kuningas Filip IV vangitutti kaikki Ranskan temppeliherrat perjantaina 13. lokakuuta vuonna 1307. Tämän vuoksi Välimeren maissa lukua 13 pidetään myös hyvän onnen lukuna.

Lähteet

Fobiat
Taikausko
Numerologia
Gijs van Lennep

Jonkheer Gijsbert Van Lennep (s. 16. maaliskuuta 1942) on entinen hollantilainen F1-kuljettaja. 

Hän osallistui kymmeneen F1-osakilpailuun kausilla 1971 ja 1973–1975. Hän saavutti 2 MM-pistettä ajamalla kuudenneksi Hollannin GP:ssä 1973 ja Saksan GP:ssä 1975.

Ennen Formula 1:iä Lennep kilpaili Porschen urheiluautotiimissä vuonna 1967 ja otti Vic Elfordin kanssa 910:sten luokkavoiton Mugellon radalla. Vuonna 1970 hän ajoi Hans Laineen parina Antti Aarnio-Wihurin AAW Racing Teamissa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1971 Helmut Markon kanssa. Heidän ajama 5 335 km:n ennätys oli voimassa vuoteen 2010 asti. Lennep uusi voittonsa vuonna 1976 Jacky Ickxin kanssa, jonka jälkeen hän ilmoitti eläköityvänsä kilpa-autoilun parista.

Lennep voitti Targa Florion kilpailun vuonna 1973 Herbert Müllerin kanssa. Hän voitti myös Britannian F5000-mestaruuden vuonna 1972.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alankomaalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Basil van Rooyen

Basil van Rooyen (s. 19. huhtikuuta 1939 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on entinen eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1968–1969. Hän keskeytti molemmissa eikä saavuttanut pisteitä.

Rooyen kilpaili myös saloon races ja Formula Atlantic -sarjoissa. Hän asuu nykyään St Ivesissä Sydneyssä.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt