Selim Palmgren

Selim Gustaf Adolf Palmgren (16. helmikuuta 1878 Pori – 13. joulukuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti.

Elämä 
Palmgren syntyi Porissa vuonna 1878. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin Lyseon lukiossa. Hän alkoi opiskella musiikkia Helsingin musiikkiopistossa syksyllä 1895. Vuonna 1899 Palmgren muutti Saksaan opiskelemaan Ferruccio Busonin johdolla. Palmgrenin opettajiin kuului myös Konrad Ansorge, joka itse oli aikanaan ollut Lisztin oppilas. Vuonna 1910 sai ensiesityksensä Palmgrenin ainoa ooppera Daniel Hjort. Hän valmisteli toistakin oopperaa, Der Student von Prag, mutta se ei koskaan valmistunut. Pian tämän jälkeen Palmgren meni naimisiin oopperalaulaja Maikki Pakarisen kanssa. Maikki Pakarisen edellinen puoliso oli Armas Järnefelt. Pariskunta asui 1914–1915 Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Palmgren esiintyi myös Yhdysvalloissa ja toimi vuosina 1921–1926 siellä sävellyksen professorina Rochesterin Eastman School of Musicissa.

Maikki-puoliso kuoli 1929 aivohalvaukseen sairaalassa saatuaan vakavan sairauskohtauksen Palmgrenin kantaatin Turun lilja kantaesityksen kenraaliharjoituksissa Turun tuomiokirkossa. Palmgren solmi vuonna 1930 uuden avioliiton Maikki Palmgrenin (os. Pakarisen) suosikkioppilaan, virolaissyntyisen laulajattaren Minna Talwikin (1902–1983) kanssa. Vuodesta 1939 lähtien Palmgren toimi Sibelius-Akatemiassa (ent. Helsingin konservatorio) sävellyksen professorina, ja ennen sitä vuosina 1929–1939 pianonsoiton lehtorina.

Palmgren kuoli Helsingissä joulukuussa 1951. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle. Porin kaupungin musiikkioppilaitos Palmgren-konservatorio on nimetty hänen mukaansa.

Palmgrenin veli oli säveltäjä Allan Palmgren. Hänen sisarentyttärensä oli runoilija Ingrid Savolainen.

Palmgrenin elämästä kertova elokuva Selim sai ensi-iltansa Pori Film Festivalilla marraskuussa 2019.

Musiikki 
Palmgren sävelsi pianolle yli 300 kappaletta. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kuoroteoksia, viisi pianokonserttoa sekä oopperan Daniel Hjort (1907–1910, suomenkielinen versio 1929 ja kokonaan uudistettu versio 1938), joka perustuu J. J. Wecksellin samannimiseen näytelmään.

Palmgrenin tuotannossa on vaikutteita muun muassa impressionismista. Aikalaiset kutsuivat häntä ”Pohjolan Chopiniksi”, ja hänen pianotuotantonsa onkin monipuolinen. Osa pianoteoksista on sarjoja, osa yksittäiskappaleita. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat ”Kevät” (op. 27), ”24 preludia” (op. 17), ”Kolmikohtauksinen nokturno” (op. 72) ja ”Nuoruus” (op. 28). Ainoa teos kahdelle pianolle on ”Maskenball” (op. 36). Paljon soitettu on myös pianokonsertto nro 2, ”Virta” (op. 33), joka oli pitkään mm. kuuluisan pianistin Ignaz Friedmanin ohjelmistossa.

Palmgren jatkoi säveltämistä vanhoille päivilleen asti. Esimerkiksi Sonatina (op. 113) ja selloteokset op. 114 ovat syntyneet viimeisinä elinvuosina.

Sävellykset

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 Poroila, Heikki: Selim Palmgrenin sävellykset. Helsinki : Suomen musiikkikirjastoyhdistys, 2014. ISBN 978-952-5363-66-1.
 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Selim Palmgren. Helsinki : Suomen musiikkikirjastoyhdistys, 2014. ISBN 978-952-5363-73-9.

Aiheesta muualla

 
 Elonet: Finlandia-katsaus 25 (1944) – alkaa 3 minuutin kuluttua filmin alusta.

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet