joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karla (nimi)

Karla on alkujaan saksalainen naisen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Carla.  Alkuperältään se on Karl- tai Carl-nimen naispuolinen vastine, mutta se voidaan käsittää myös lyhentymäksi nimestä Karolina.

Suomessa nimi Karla on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä noin 520 ja Carla 508 henkilölle. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Carlan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 28. tammikuuta, joka on myös Karlin ja sen suomenkielisten vastineiden kuten Kaarlen ja Kallen nimipäivä. Nimi Carla lisättiin kalenteriin vuonna 2020.

Tunnettuja Karla- ja Carla-nimisiä 

 Carla Bley (s. 1936), yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä
 Carla Bodendorf (s. 1953), saksalainen pikajuoksija
 Carla Bosco (s. 1983), suomalainen pikajuoksija
 Carla Boyd (s. 1975), australialainen koripalloilija
 Carla Bruni (s. 1967), ranskalais-italialainen laulaja, lauluntekijä ja malli, Ranskan presidentti Nicolas Sarkozyn puoliso
 Carla Calò (1926–2019), italialainen näyttelijä
 Carla Del Poggio (1925–2010), italialainen näyttelijä
 Carla Del Ponte (s. 1947), sveitsiläinen juristi ja diplomaatti
 Carla Fracci (1936–2021), italialainen balettitanssija ja -ohjaaja ja näyttelijä
 Carla Geurts (s. 1971), alankomaalainen uimari
 Carla Guerrero (s. 1987), cjileläinen jalkapalloilija
 Carla Gugino (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Karla Homolka, Karla Leanne Tale (s. 1970), kanadalainen rikollinen
 Karla Kienzl (s. 1922), itävaltalainen ohjaskelkkailija
 Carla Kihlstedt (s. 1971), yhdysvaltalainen viulisti, laulaja ja moni-instrumentalisti
 Karla Kosola (s. 1993), suomalainen salibandyn pelaaja
 Carla Laemmle (1909–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Carla MacLeod (s. 1982), kanadalainen jääkiekkoilija
 Carla Marangoni (1915–2018), italialainen voimistelija
 Carla Marins (s. 1968), brasilialainen näyttelijä
 Carla Overbeck (s. 1968), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
 Carla Rebecchi (s. 1984), argentiinalainen maahockeypelaaja
 Carla Rindell, suomalainen äänikirjojen laatija ja ääninäyttelijä
 Karla Roffeis (s. 1958), saksalainen lentopalloilija
 Carla Sacramento (s. 1971), portugalilainen keskimatkojen juoksija
 Karla Souza (s. 1985), meksikolainen näyttelijä
 Carla Suárez Navarro (s. 1988), espanjalainen tennispelaaja
 Karla Faye Tucker (1959–1998), yhdysvaltalainen teloitettu rikollinen

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Abraham Nordenheim

Abraham Joachim Nordenheim (vuoteen 1833 Molander; 6. maaliskuuta 1771 Kesälahti – 22. helmikuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mikkelin läänin ensimmäinen maaherra vuosina 1831–1837.

Abraham Molander syntyi Molanderin sukuun. Hänen vanhempansa olivat Kesälahden kirkkoherra Clas Johan Molander ja Maria Vadsten. Piispa Johan Molander oli hänen veljensä.

Molander aloitti upseerinuransa Karjalan jääkäreiden vänrikkinä vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja yleni aliluutnantiksi 1789. Vuodesta 1797 hän palveli luutnanttina Haapaniemen sotakoulussa. Hän sai vuonna 1802 kapteenin ja Suomen sodan jälkeen vuonna 1810 majurin arvon, mutta erosi sitten Ruotsin armeijasta. Vuonna 1821 Molander nimitettiin Suomen päämaanmittauskonttorin ylijohtajaksi. Hän oli myös kruunun edustaja Suomen palovakuutuskonttorissa sekä vuodesta 1822 Suomen koskenperkaus- ja kanavatöiden johtokunnan jäsen. Vuonna 1828 Molander nimitettiin Kymenkartanon läänin virkaa tekeväksi varamaaherraksi ja vuonna 1830 vakinaiseksi maaherraksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Kymenkartanon läänin tilalle perustetun Mikkelin läänin maaherraksi, missä tehtävässä hän jatkoi tammikuuhun 1837 saakka.

Molander aateloitiin vuonna 1833 nimellä Nordenheim ja hänen sukunsa merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 195. Nordenheimin puolisona oli vuodesta 1804 Maria Wallenius, kruununvouti Gabriel Walleniuksen tytär. Heidän lapsiaan olivat senaattorit Clas Gabriel ja Mauritz Wilhelm Nordenheim. Nordenheimin aatelissuku sammui mieslinjalta Clas Gabrielin kuoltua pojattomana vuonna 1875. Senaattori Clas Herman Molander oli Nordenheimin veljenpoika ja senaattori Erik Wallensköld hänen lankonsa.

Lähteet

Mikkelin läänin maaherrat
Suomalaiset upseerit
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1771 syntyneet
Vuonna 1847 kuolleet
Idänsieraintokko

Idänsieraintokko (Proterorhinus nasalis) on tokkojen heimoon kuuluva pohjakala. Sitä pidettiin pitkään samana lajina kuin Mustanmeren putkisieraintokko P. marmoratus, mutta erotettiin siitä 2000-luvulla.

Idänsieraintokon tärkein tuntomerkki on suun yläpuolella olevat kaksi putkimaista sierainta, jotka erottavat sen lähilajeista hieta- ja liejutokosta.

Levinneisyysalue 
Lajia tavataan luonnostaan Kaspianmeressä, Asovanmeressä sekä Volgan jokisuistossa. Se on vieraslajina levinnyt mm. Viroon Itämeren rannikolle ja Venäjän puolelle Suomenlahtea. Suomessa laji havaittiin ensimmäisen kerran Virolahdella vuonna 2022.

Lähteet 

Putkisieraintokot
Itsepölytys

Itsepölytys on pölytyksen yksi tapa. Itsepölytyksessä kasvin kukan pölyttää samasta kukasta tai saman kasviyksilön toisesta kukasta peräisin oleva siitepöly. Kasvia, jolla on itsepölytys, kutsutaan nimellä itsepölyttyvä tai itsepölytteinen.

Itsepölytys voi olla kasvilajin geneettisen monimuotoisuuden kannalta ongelmallinen pölytystapa, joten osalla kasvilajeista on erilaisia mekanismeja itsepölytyksen estämiseksi tai vähentämiseksi. Näitä keinoja ovat esimerkiksi siitepölyn ja emien kehittymisen eriaikaisuus, kukkien erilaiset rakenteet sekä itseinkompatibiliteetti. Myös kasvin kaksikotisuus ehkäisee itsepölytystä.

Pölytys
Proterorhinus semipellucidus

Proterorhinus semipellucidus on tokkojen heimoon kuuluva kalalaji.

Kalaa tavataan ainakin Kaspianmeren alueella. Se lienee sama laji kuin saman alueen Proterorhinus nasalis -nimellä tunnettu tokko.

Lähteet 

Putkisieraintokot
Tapio Lappalainen

Tapio Lappalainen (s. 1973) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä.

Teoksia

Näyttämömusiikki 

 Rakennetaan koulu! (2013-14) kamariooppera (sävelletty yhteistyössä Sanna Ahvenjärven kanssa)

Orkesterimusiikki 

 Jubileum (2018) orkesterille ja kuorolle (sävelletty yhteistyössä Sanna Ahvenjärven kanssa)

 Salzburgwerk (2004-2005) sinfoniaorkesterille

 Straight Forward (1996-98) kamariorkesterille

Ensemblemusiikki 

 Br-Mendo (2002) puhallinensemblelle
 Composition for Double Reed Ensemble (2017-2018); 9 oboelle, englannintorvelle, 9 fagotille ja kontrafagotille 
 Onpuh Kunkieh (1994-96) big bandille

Kuoromusiikki 

 Ruusunnuppu / Rosebud (2009-2010) sekakuorolle

 Viimeiselle (2000) sekakuorolle

Kamarimusiikki 

 Bußetuende Zitrusseife (2019) sopranolle, huilulle, kitaralle ja sellolle (sävelletty yhteistyössä Sanna Ahvenjärven kanssa)

 Goggling Tulips of the Evening (2002-2003) baritonille ja ensemblelle

 It's Complicated sopranolle ja ensemblelle

 Scordatura Suite part 2 (2015-16) kahdelle kitaralle

 Vimma (2015) kitaralle, viululle, lyömäsoittimille ja elektroniikalle

 Violin Duo (2004) kahdelle viululle
 Suru (1996) kahdelle sellolle
 Con Tenerezza (1995) jousikvartetille

Sooloteoksia 

 Scordatura Suite part 1 (2002-2003) kitaralle

 Inventio (2002) pianolle

Elektroakustiset teokset 

 Ice Breaker (2013) 8-kanavaiselle nauhalle tai 8-kanavaiselle nauhalle ja eloelektroniikalle

Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset säveltäjät
Markku Saukko

Markku Saukko (s. 30. toukokuuta 1974 Oulu) on suomalainen historian ja yhteiskuntaopin lehtori, toimittaja ja tietokirjailija.

Saukko on aktiivinen urheilutoimittaja, joka toimii Lapin Kansan jalkapalloasiantuntijana ja useiden muiden lehtien vakituisena avustajana. Saukko on Lapin Historianopettajat ry:n puheenjohtaja. Hän toimii opettajana Muurolan peruskoulussa.

Elämä 
Saukko julkaisi ensimmäiset lehtikirjoituksensa teini-iässä Erä-lehdessä ja Metsästys ja kalastus -lehdessä. Hänet palkittiin nuorille suunnatussa eräharrastus-aiheisessa kirjoituskilpailussa. Intohimo jalkapalloon syttyi jo nuorena, ja Saukko on pelannut jalkapalloa useissa seuroissa alasarjatasolla.

Saukko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1993 Tervolan lukiosta. Saukko opiskeli vuosina 1995–2001 Suomen ja Skandinavian historiaa, yleistä historiaa, aate- ja oppihistoriaa, valtio-oppia, sosiologiaa ja kasvatustiedettä Oulun yliopistossa sekä teologiaa Helsingin yliopistossa. Saukko valmistui filosofian maisteriksi 2001 ja on historian, yhteiskuntaopin, uskonnon ja elämänkatsomustiedon opettaja.

Saukko valittiin vuoden jalkapallotoimittajaksi Suomen Palloliiton Captain’s Ball Gaalassa 2019.

Yksityiselämä 
Saukko on naimisissa Tiina Saukon kanssa. Hänellä on kaksi aikuista lasta.

Saukon tärkeimpiin harrastuksiin kuuluvat monipuolinen urheilu, perhokalastus, mökkeily, kirjallisuus, musiikki ja luonto.

Lähteet 
 Fair Play-lehti 2/2019, 4/2019
 Lapin Kansa 23.11.2019
 Ilta-Sanomat 23.11.2019

Viitteet

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Jorma Malinen

Jorma Malinen on Ammattiliitto Pron puheenjohtaja. Malinen valittiin tehtävään vuonna 2014. Vuosina 2009‒2012 Malinen oli Pron hallituksen jäsen. Ennen liittouraa Malinen työskenteli telakoilla asentajana. Työn ohessa hän kouluttautui automaatiosuunnittelijaksi. 2000-luvun alussa Malinen valittiin telakkayhtiö STX Finlandin eli nykyisen Meyer Turun toimihenkilöiden luottamusmieheksi.

Lähteet 

Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ismo Kokko

Ismo Markus Kokko (s. 1971 Helsinki) on suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen vaikuttaja. 

Kokko on toiminut mm. Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n pääsihteerinä, Insinööriliiton neuvottelujohtajana, Tradenomimiliiton toiminnanjohtajana ja SAK:n työehtoasiantuntijana. Kokko valittiin marraskuussa 2021  AKT:n puheenjohtajaksi. Hän on koulutukseltaan KTM ja Tradenomi.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1971 syntyneet
Suomalaiset henkilöt
Kansalliskokous (Slovenia)

Slovenian tasavallan kansalliskokous () on Slovenian lainsäädännöllinen elin, johon kuuluu 90 jäsentä. 

Ensimmäinen Slovenian kansalliskokous aloitti toimintansa 23. joulukuuta 1992. Perustuslaki takaa yhden paikan sekä unkarilais- että italialaisvähemmistöjen edustajille.

Kansalliskokouksen toiminnasta raportoi Uradni list Republike Slovenije -lehti ("Slovenian tasavallan virallinen lehti"), jota toimittavan yrityksen omistaa maan hallitus. Lehden tarkoitus on informoida kansalaisia lainsäädäntötyöstä, sillä lakimuutosten tulee olla julkisia ennen kuin ne astuvat voimaan.

Vaalit 
Vaalit pidetään neljän vuoden välein. Vaalipäivä on sunnuntai tai muu ei-arkinen päivä.. Vaaleissa on 4 % vaalikynnys. 

Äänestäminen on mahdollista postitse ulkomailla asuville slovenialaisille, mutta myös Sloveniassa, mikäli henkilö on sairaalassa tai vanhainkodissa.  

Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2018, jonka jälkeen muodostettiin LMŠ-vetoinen vähemmistöhallitus, jolle Vasemmisto antoi epävirallisen tukensa. 

Pääministeri Marjan Šarecin erotessa 27. tammikuuta 2020 hän ilmoitti pyrkivänsä järjestämään ennenaikaiset vaalit. Presidentti Borut Pahor on kuitenkin pyrkinyt ensin neuvottelemaan uutta mahdollista hallitusta nykyisellä kansalliskokouksen kokoonpanolla..

Aiheesta muualla 

 Virallisen lehden kotisivut

Lähteet 

Parlamentit
Slovenian politiikka
Cell-0

Cell-0 on suomalaisen Apocalyptican yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 10. tammikuuta 2020 Silver Lining Music -levymerkillä.
Albumi on instrumentaalilevy, jonka yhtye äänitti ilman ulkopuolista tuottajaa.
Albumin miksasi Andrew Scheps. Albumi äänitettiin Helsingissä Sonic Pump Studioilla.

Albumin kappale ”Ashes Of The Modern World” on albumin ensimmäinen singlejulkaisu, jolle on julkaistu Ville Juurikkalan ohjaama musiikkivideo.

Yhtye juhlisti albumia lanseeraamalla heinäkuussa 2021 tummapaahtoisen nimikkokahvin. Kahvin valmistaa Helsingin kahvipaahtimo.

Kappaleet 
Kappaleet:

Kokoonpano 
Kokoonpano:
 Eicca Toppinen – sello
 Perttu Kivilaakso – sello
 Paavo Lötjönen – sello
 Mikko Sirén – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 9-/10
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Apocalyptican albumit
Vuoden 2020 albumit
Baumgart

Baumgart on saksalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Bernd Baumgart (s. 1955), Itä-Saksaa edustanut soutaja ja olympiavoittaja
 Steffen Baumgart (s. 1972), saksalainen jalkapallovalmentaja ja hyökkääjä
 Wolfgang Baumgart (s. 1949–2011), saksalainen maahockeypelaaja

Katso myös
Baumgartner
Baumgarten

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Pierre Terrail de Bayard

Pierre Terrail de Bayard (noin 1473 – 1524), "ritari peloton ja nuhteeton", oli ranskalainen soturi, joka taisteli Italiassa Kaarle VIII:n, Ludvig XII:n ja Frans I:n sodissa, joissa hän herätti suurta huomiota rohkeutensa, mutta myös harvinaisen jalomielisyytensä takia. Niinpä hän taisteli Gariglianon sillalla (1503) yksin 200 espanjalaista vastaan. Frans I nimitti hänet ansioiden vuoksi kenraaliluutnantiksi (Lieutenant général de province) Dauphinéhen ja myöhemmin armeijan ylipäälliköksi Italiaan. Bayard haavoittui 1524 kuolettavasti Sesiavirralla. Hänen historiansa kirjoitti hänen kirjurinsa Jacques Joffrey (le loyal serviteur) (Pariisi 1878).

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset sotilaat
1470-luvulla syntyneet
Vuonna 1524 kuolleet
Church of Confessing Anglicans of Aotearoa/New Zealand

Aotearoan/Uuden-Seelannin tunnustuksellisten anglikaanien kirkko (Church of Confessing Anglicans of Aotearoa/New Zealand) on evankelis-anglikaaninen kirkkokunta Uudessa-Seelannissa. Se ei ole osa Anglikaanista kirkkoyhteisöä (Anglican Communion), mutta se on saanut tunnustuksen muilta konservatiivisilta anglikaanisilta kirkoilta.

Historia 
Toukokuussa 2018 Aotearoan, Uuden-Seelannin ja Polynesian anglikaanikirkko päätti hyväksyä samaa sukupuolta olevien parien liittojen siunaamisen. Osa sen jäsenistä ja seurakunnista piti päätöstä Raamatun ja anglikaanisen kirkon opin ja käytänteiden vastaisena. Nämä pitivät päätöksen jälkeen mahdottomana kuulua enää samaan kirkkoon, mutta he halusivat säilyä anglikaaneina. Tämän vuoksi he perustivat oman kirkon. 19. lokakuuta 2019 vihittiin pastori Jay Behan kirkon ensimmäiseksi piispaksi. Tilaisuuteen osallistui yli 600 henkeä, joiden joukossa oli kolme arkkipiispaa ja 13 piispaa tuoden samalla tervehdyksen ja tunnustuksen uudelle kirkolle muiden maiden anglikaaneilta.

Hallinto ja rakenne 
Kirkkoa johtaa piispa, joka tällä hetkellä on Jay Behan. Korkeinta valtaa käyttää vuosittain kokoontuva synodi, jossa on edustajia kaikista jäsenseurakunnista. Se valitsee Pysyvän komitean (Standing Committee) joka huolehtii päätöksenteosta ja hallinnosta silloin, kun synodi ei kokoonnu. Se kokoontuu säännöllisesti ja siinä on kahdeksan jäsentä, neljä pappia ja neljä maallikkoa.

Kirkolla on tällä hetkellä 17 jäsenseurakuntaa. Niistä kuusi on Pohjoissaarella ja 11 Eteläsaarella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirkon kotisivut

Anglikaaniset kirkkokunnat
Uusi-Seelanti
Rafael Donner

Rudolf Rafael Donner (s. 1990) on suomalainen kirjailija. Donner on koulutukseltaan medianomi, ja hän on ohjannut lyhytelokuvia. Hän on julkaissut esseekirjan Ihminen on herkkä eläin (2017) ja yhdessä isänsä Jörn Donnerin kanssa keskustelukirjan Ennen kuin olet poissa (2018). Donnerin äiti on toimittaja Bitte Westerlund.

Rafael Donner on Donner Productions -yhtiön toimitusjohtaja. Hän asuu puolisonsa taidehistorioitsija Ninni Stenbergin kanssa Raaseporissa entisessä kyläkoulussa, jonka he ovat kunnostaneet asuin- ja työkäyttöön.

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Punainen päivä

Punainen päivä oli Suomen Ammattijärjestön 1. elokuuta 1929 toimeenpanema mielenosoitus. Kommunistit olivat useissa maissa järjestäneet mielenosoituksia elokuun ensimmäiseksi päiväksi, mutta Suomessa hallitus kielsi ne.

Lähteet 

Mielenosoitukset ja levottomuudet Suomessa
Kommunismi Suomessa
1929
Vandal Savage

Vandal Savage on fiktiivinen DC Comicsin superroisto. Savage tunnetaan parhaiten Oikeuden Puolustajien vihollisena.  Hän esiintyi ensimmäisen kerran Green Lanternissa vuonna 1943.

Taustaa 
Tuhansia vuosia sitten, kun ihmiset elivät vielä luolamiesaikoja, Vandal Savage oli heimonsa johtaja. Eräänä päivänä mysteerinen meteoriitti iskeytyi maahan. Uteliaana, Savage tutki meteoriittia ja tämän säteily antoi Savagelle kuolemattomuuden voiman, sekä tämän älykkyys kasvoi. 

Siitä lähtien Vandal Savage on elänyt monia elämiä yksi päämäärä mielessään, maailmanvalloitus. Hän on ollut Tšingis-kaani, Aleksanteri Suuri, Napoleon Bonaparte, Adolf Hitler ja monia muita, kunnes nykypäivänä asettui nimeen, Vandal Savage.

DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset kannibaalit
Kuvitteelliset joukkomurhaajat
Kuvitteelliset diktaattorit
Lizzo

Lizzo (oik. Melissa Viviane Jefferson, s. 27. huhtikuuta 1988 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, räppäri ja huilisti.

Vuonna 2019 hän saavutti suuren menestyksen julkaistuaan kolmannen studioalbuminsa Cuz I Love You, joka sijoittui Billboard 200 -listalla neljänneksi. Lizzon kappale ”Truth Hurts” puolestaan nousi Billboard Hot 100 -singlelistan ykkössijalle. Albumi oli ehdolla vuoden albumiksi Grammy-gaalassa 2020. Sen lisäksi Lizzo oli ehdolla seitsemässä muussa kategoriassa ja voitti palkinnot parhaasta urbaanista nykymusiikkialbumista, pop-sooloesityksestä ja perinteisestä R&B-esityksestä.

Nuoruus 
Lizzo syntyi Detroitissa, Michiganissa. Kun hän oli kymmenvuotias, hänen perheensä muutti Houstoniin, Texasiin. Lizzo aloitti räppäämisen teini-ikäisenä ja 14-vuotiaana hän perusti ystäviensä kanssa musiikillisen ryhmän nimeltä Cornrow Clique ja keksi itselleen lempinimensä "Lizzo". Valmistuttuaan lukiosta Lizzo opiskeli huilulle keskittyvää klassista musiikkia Houstonin yliopistossa. Vuonna 2011 hän muutti Minnesotan Minneapolisiin, missä hän aloitti levy-uransa.

Diskografia

Studioalbumit 
Lizzobangers (2013)
Big Grrrl Small World (2015)
Cuz I Love You (2019)
Special (2022)

Singlet 
 "Let 'Em Say" (feat. Caroline Smith) (2014)
 "Humanize" (2015)
 "Ain't I" (2015)
 "My Skin" (2015)
 "Good as Hell" (soolo ja feat. Ariana Grande) (2016)
 "Phone" (2016)
 "Truth Hurts" (2017)
 "Fitness" (2018)
 "Boys" (2018)
 "Juice" (2019)
 "Tempo" (feat. Missy Elliott) (2019)
 "Cuz I Love You" (2020)
 "Rumors" (feat. Cardi B) (2021)

EP:t 
Grrrl Prty X Bionik (2015)
Coconut Oil (2016)

Vierailevana artistina 
 "Iko" (N.A.S.A., 2015)
 "Hands Up Don't Shoot!" (N.A.S.A. feat. Sean Paul, 2015)
 "Blame It on Your Love" (Charli XCX, 2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lizzon kotisivut

Yhdysvaltalaiset poplaulajat
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
John Marino

John Marino (s. 21. toukokuuta 1997) on yhdysvaltalainen NHL-seura New Jersey Devilsia edustava jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään right. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL-urallaan Marino on pelannut 48 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 4 maalia ja 19 syöttöä eli 23 tehopistettä. Marino on edustanut myös Pittsburgh Penguinsia Tammikuussa 2021 Marino teki Penguinsin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 26,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Tämä sopimus astuu voimaan kun Marinon tulokassopimus päättyy kauden 2020-2021 jälkeen. Heinäkuussa 2022 Penguins kauppasi Marinon Devilsiin vaihdossa Ty Smithiin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa.

Lähteet

 https://www.nhl.com/player/john-marino-8478507

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
New Jersey Devilsin pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Linnea Leino

Linnea Leino (s. 17. helmikuuta 1994) on suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi viihdeohjelma Putouksen keväällä 2020 esitetyllä 12. tuotantokaudella. Hän on näytellyt myös sarjoissa Nörtti: DragonSlayer666 ja Aikuiset. Leino näytteli yhtä päärooleista vuoden 2022 Sundancen elokuvafestivaaleilla ensi-illan saaneessa Alli Haapasalon Tytöt tytöt tytöt -elokuvassa. 

Leino on opiskellut näyttelijäksi Nätyllä, Tampereen yliopistossa vuodesta 2016. Hän asui lapsena Ranskassa ja on käynyt Helsingin ranskalais-suomalaisen koulun lukion. Lukion jälkeen Leino opiskeli vuoden Lahden kansanopiston teatterikoulutuksessa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Linnea Leinon profiili Näyttelijäliiton sivuilla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Heap

Heap voi tarkoittaa seuraavia:
 keko, tietorakenne tietojenkäsittelytieteessä
 heap, dynaamisesti varattava muisti ohjelmoinnissa
 Septimus Heap, fantasiakirjasarja

Sukunimenä 
 Imogen Heap (s. 1977), englantilainen laulaja-lauluntekijä
 Mark Heap (s. 1957), brittiläinen näyttelijä
Anneliese Uhlig

Anneliese Uhlig (27. elokuuta 1918 Essen – 17. kesäkuuta 2017 Santa Cruz, Kalifornia) oli saksalaissyntyinen näyttelijä. 

Uhlig syntyi näyttelijä Kurt Uhligin ja oopperalaulaja Margarethe Maschmannin tyttäreksi. Vanhempiensa erottua hän asui äitinsä kanssa Essenissä, Dortmundissa, Leipzigissä ja Braunschweigissa. Vuonna 1937 Uhlig meni Berliiniin ja kouluttautui näyttelijäksi Peter–Reimann-Akademiessa. Hän sai myös muotipiirtäjän koulutuksen. Vuonna 1937 hän teki elokuvadebyyttinsä esiintymällä Attila Hörbigerin ja Lucie Höflichin kanssa rikosdraamassa Manege (1937) taiteilija Maria Morrelin roolissa. Pian tämän jälkeen Uhlig kiinnitettiin Berliinin Schillertheateriin, jossa hän sai suosiota esiintymällä Heinrich Georgen kanssa Pedro Calderón de la Barcan näytelmässä Der Richter von Zalamea. Tätä seurasi kiertue Euroopassa. Vuonna 1939 Uhlig solmi lyhyeksi jääneen avioliiton näyttelijä Kurt Waitzmannin kanssa. Parille syntyi poika Peter (k. 2013).

Uhlig jatkoi elokuvissa esiintymistä ja tuli suosituksi UFA:n tähdeksi. Hän esitti rooleja erityisesti rikostarinoissa ja melodraamoissa. Toisen maailmansodan alussa Uhlig esiintyi Wehrmachtin sotilaille Alankomaissa, Ranskassa, Puolassa ja Venäjällä, mutta vuonna 1942 hän lähti Italiaan ajauduttuaan ristiriitoihin Joseph Goebbelsin kanssa ja esiintyi italialaisissa elokuvissa. Heinäkuun 1943 jälkeen Uhlig toimi tulkkina Benito Mussolinin perheelle. Vuonna 1944 hän palasi Saksaan esiintymään elokuvissa, joihin kuului Solistin Anna Alt (miespääosassa Will Quadflieg), yksi viimeisistä Berliinissä ennen toisen maailmansodan päättymistä ensi-illan saaneista elokuvista.

Vuoden 1945 jälkeen Uhlig esiintyi näyttelijänä vain satunnaisesti. Hän työskenteli muun muassa tuottajana ja ohjaajana US Special Servicelle Salzburgissa sekä ulkomaankirjeenvaihtajana Italiassa, Itävallassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1948 hän muutti uuden aviomiehensä, Salzburgissa Yhdysvaltain armeijaa palvelleen taidehistorioitsija Douglas B. Tuckerin kanssa Yhdysvaltoihin, jossa jatkoi uraansa journalistina. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. 1960-luvun puoleenväliin saakka hän myös kirjoitti poliittisista aiheista Saksan sanomalehtiin ja radioon. 1960-luvun alkupuolella Uhlig menestyi tuottajana Alexandrian teatterissa, Virginian osavaltiossa. Vuosina 1963–1965 hän luennoi näyttämötaiteesta ja saksan kielestä Bangkokin Thammasat-yliopistossa.

Uhlig nähtiin valkokankaalla jälleen Eduard von Borsodyn komediassa Dany, bitte schreiben Sie (1956), jossa esiintyi Sonja Ziemannin ja Rudolf Prackin kanssa. 1970-luvulta alkaen hänellä oli useita rooleja televisiossa. Vuonna 2013 hän teki laajalti huomioidun paluun dokudraamassa George.

Uhlig sai vuonna 1989 Bundesverdienstkreuzin. Hän julkaisi kirjailijana muistelmateoksen Rosenkavaliers Kind. Eine Frau und drei Karrieren (1977) ja matkakertomuksen Einladung nach Kalifornien (1980-luvun alku).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Saksalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Choego-ui hanbang

Choego-ui hanbang (, ) on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Yoon Shi-yoon, Lee Se-young, Kim Min-jae and Cha Tae-hyun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Eteläkorealaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Draamakomediasarjat
KBS:n televisiosarjat
Michael Beer

Michael Beer (1800 Berliini – 1833 München) oli saksalainen juutalaistaustainen kirjailija. Hänen huomattavin teoksensa on murhenäytelmä Der Paria, joka käsittelee juutalaisuuden asiaa. Merkittävä on myös näytelmä Struensee.

Beer sai jo varhain nauttia varakkaassa juutalaisessa kodissa taiteellisesti innostavasta seuraelämästä. Hän opiskeli yliopistossa ja matkusteli sen jälkeen Italiassa ja Ranskassa. Beeriä on kuvattu miellyttäväksi ja hienoksi ihmiseksi, joka kirjallisuuden alalla sai nimeä teoksellaan Elegien aus Genua (1826) sekä murhenäytelmillään Der Paria (1823; kertoo juutalaisten surullisesta sorronalaisesta asemasta) ja Struensee (1829), jonka voima on sen runomuodossa ja hienossa musiikissa, jonka hänen veljensä Giacomo Meyerbeer on säveltänyt. Beerin kootut teokset julkaistiin 1835 (sisältää Eduard von Schenkin laatiman elämäkerran) ja hänen kirjeenvaihtonsa 1837. Hänen nimeään kunnioittaa säätiö, jota hallinnoi berliiniläinen taideakatemia.

Beerin veljiä olivat astronomi Wilhelm Beer ja säveltäjä Giacomo Meyerbeer.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Struensee, pianopartituuri, Archive.org

Saksalaiset kirjailijat
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet
Anselmi Nurmela

Anselmi Mikael Nurmela (s. 22. marraskuuta 1996, Emmen, Alankomaat) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Veikkausliigan AC Oulussa. Nurmela debytoi Veikkausliigassa kaudella 2017 RoPS:in riveissä ja hän on pelannut myös Viron Meistriliigassa. Nurmelan isä on entinen jalkapalloilija ja A-maajoukkueen valmentaja Mika Nurmela.

Seurajoukkueet 

Anselmi Nurmelan pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2013, kun hän nousi vain 16-vuotiaana Ykkösessä pelanneen AC Oulun kokoonpanoon. Nurmelan debyyttiottelussa nähtiin kentällä isä ja poika, kun myös Mika Nurmela pelasi AC Oulun keskikentällä. Varsinainen läpimurtokausi oli kuitenkin kausi 2014. Nurmela vakiinnutti paikkansa AC Oulun kokoonpanossa ja pelasi yhteensä 25 Ykkösen ottelua. Hän teki jatkosopimukset myös kausista 2015 ja 2016. Nurmela jatkoi AC Oulun runkopelaajana puolustuksessa ja keskikentällä, ja pelasi kaudella 2015 yhteensä 19 ja kaudella 2016 yhteensä 22 Ykkösen ottelua. Kausina 2013–2016 Nurmela pelasi yhteensä 69 Ykkösen ottelua ja teki niissä viisi maalia.

Nurmela siirtyi kaudeksi 2017 Veikkausliigassa pelanneeseen RoPS:iin. Nurmela debytoi Veikkausliigassa 29. huhtikuuta 2017 ottelussa RoPS–PS Kemi. Nurmela pelasi kaudella 2017 yhteensä 29 liigaottelua, joista 24 avauskokoonpanossa. Ensimmäisen ja ainoan liigamaalin Nurmela teki 10. syyskuuta 2017 Ilvestä vastaan. RoPS oli kaudella 2017 Veikkausliigassa seitsemäs. Nurmela siirtyi kaudeksi 2018 Meistriliigan ja Viron mestaruuden edellisellä kaudella voittaneeneen FC Floran riveihin. Nurmela pelasi kaudella 2018 yhteensä 11 Viron liigan ottelua sekä Floran reservijoukkueessa Viron kakkostasolla Esiliigassa. Flora oli kaudella 2018 Meistriliigassa kolmas. Kaudella 2019 Nurmela pelasi yhteensä 14 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Flora voitti kaudella 2019 Mestriliigan ja Viron mestaruuden. Nurmela pelasi kahden kauden aikana yhteensä 25 Viron liigan ottelua.

Nurmela palasi kaudeksi 2020 Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi kaudella 2020 yhteensä 21 sarjaottelua ja teki kaksi maalia, kun AC Oulu voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Nurmela teki AC Oulun kanssa sopimuksen myös kaudesta 2021.

Maajoukkue 

Anselmi Nurmela debytoi ikäluokkansa (1996) maajoukkueessa 17-vuotiaana 3. joulukuuta 2013 Tubizessa pelatussa ottelussa Belgia–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 16 ottelua.

Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Nurmela debytoi 20-vuotiaana 24. maaliskuuta 2017 Espanjan Murciassa pelatussa ottelussa Hollanti–Suomi. Nurmela kuului Suomen joukkueeseen vuoden 2019 alle 21-vuotiaiden EM-kisojen karsintaotteluissa. Nurmela pelasi yhteensä kahdeksan nuorten maaottelua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Anselmi Nurmela Palloliiton sivuilla
 Anselmi Nurmela Veikkausliigan sivuilla
 Anselmi Nurmela Soccerwayn sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
AC Oulun pelaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Otto Kauppinen

Otto Kauppinen (s. 20. toukokuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija. Etenijäjokerina toimiva Kauppinen edustaa Superpesiksessä pelaavia Koskenkorvan Urheilijoita. Hänen kasvattajaseuransa on Halsuan Toivo. Kaudella 2018 alkaneella urallaan Superpesiksessä Kauppinen on kauden 2019 päätyttyä pelannut 47 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt neljä ja tuonut 35 juoksua sekä kerännyt 128 kärkilyöntiä. Lisäksi hän on pelannut kaksi pudotuspeliottelua, joissa on kerännyt yhden kärkilyönnin. Kauppinen pelasi B-poikien Itä-Länsi-ottelussa vuonna 2017 ja valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.

Lähteet
 http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=8518&view=pelaajakortti
 https://www.koskenkorvanurheilijat.fi/kauppinen-otto

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Francisco Trincão

Francisco António Machado Mota Castro Trincão (s. 29. joulukuuta 1999 Viana do Castelo, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän kuuluu Espanjan La Ligassa pelaavan FC Barcelonan organisaatioon mutta pelaa kauden 2021–2022 lainalla Englannin Valioliigan Wolverhampton Wanderersissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura 
Trincão teki debyyttinsä SC Bragan edustusjoukkueessa 28. joulukuuta 2018. 31. tammikuuta 2020 FC Barcelona tiedotti hankkineensa Trincãon Bragasta 31 miljoonalla eurolla. Hän liittyi joukkueeseen 1. heinäkuuta 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Francisco Trincão WhoScored-sivustolla.

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Silkkijumaltenpuu

Silkkijumaltenpuu eli nukkajumaltenpuu (Ailanthus vilmoriniana) on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva kasvilaji. Laji on kotoisin Kiinan länsiosista, mutta sitä viljellään toisinaan Pohjois-Euroopan puutarhoissa koristekasvina.

Ulkonäkö ja koko 
Silkkijumaltenpuu on kesävihanta puu, joka kasvaa usein vähintään 20 metrin korkuiseksi latvan leveyden ollessa 15 metriä. Uusissa versoissa on joskus pieniä vihreitä piikkejä. Kasvin lehdet ovat melko samankaltaisia kuin haisujumaltenpuun (Ailanthus altissima), mutta niiden sävy on tummempi ja ne ovat riippuvia. Lehtiruoti on hienokarvainen ja väriltään tummanpunainen. Silkkijumaltenpuulla on myös pidemmät, jopa metrin mittaiset latvaversot ja enemmän lehdyköitä (tavallisesti 23–35, mutta joskus alle 20). Lehdet ovat alta karvaisia. Rungossa on toisinaan sivuversoja.

Viljely 
Silkkijumaltenpuuta kasvatettiin ensimmäisen kerran Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1897, mutta se on edelleen varsin harvinainen Britteinsaarten puutarhoissa. Toisinaan sitä tavataan Englannin eteläosien kasvikokoelmissa ja puutarhoissa. Satunnaisia yksilöitä löytyy niinkin pohjoisesta kuin Edinburghin Royal Botanic Gardenista.

Aiheesta muualla 
 JSTOR Global Plants: Ailanthus vilmoriniana 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ailanthus vilmoriniana 
 Flora of China: Ailanthus vilmorinianus 

Jumaltenpuut
Ailanthus excelsa

Ailanthus excelsa on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva suurikokoinen lehtipuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Intiassa ja Sri Lankassa. Tamiliksi laji tunnetaan epämiellyttävän hajunsa vuoksi myös nimellä Pi-Nari Maram; suomenkielistä nimeä sillä ei ole. Puita kasvatetaan peltojen ja jokien reunoilla rajamerkkeinä sekä siksi, että ne hillitsevät maaperän eroosiota.

Käyttö 
Puulla on useita käyttötarkoituksia. Maitiaisnesteellä ja kitkerillä, aromaattisilla lehdillä on havaittu olevan lääketieteellistä käyttöä. Kuori on antipyreettistä ja sitä voidaan käyttää astman, keuhkoputkentulehduksen ja dysenterian hoitoon. Lehdillä ja kuorella on vahvistava vaikutus synnytyksen jälkeen. Lehtien ja tuoreen kuoren mehua käytetään lääkkeenä jälkikipuihin. Puuta käytetään myös tulitikkujen raaka-aineena ja vuohien rehuna.

Kuvia

Lähteet 

excelsa
Kontiolahden nuorisovaltuusto

Kontiolahden nuorisovaltuusto on Itä-Suomen vanhin nuorisovaltuusto. Se on aloittanut toimintansa jo vuonna 1996. Kontiolahden nuorisovaltuusto eli konanuva on nuorista koostuva vapaa-ajan vaikuttajaryhmä. Tärkein tehtävä on toimia nuorten äänitorvena ja tuoda nuorten mielipiteet esille sekä vaikuttaa Kontiolahden kunnan asioihin nuorten näkökulmasta. Konanuva on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton toimielin. Se on Kontiolahden kunnanvaltuuston asettama.

Nuorisovaltuuston vaalit järjestetään joka toinen vuosi. 13–18-vuotiaita jäseniä voi valtuustossa olla korkeintaan kymmenen.

Aikaansaannokset 

Bileet 2.0, 30.10.2021

Nuvan 13+10 Bileet, 2019

Moposuora, 2018
Moposuora avattiin Kontiolahdella 30.8.2018.

Vuoden nuvateko, 2018
Kontiolahden nuorisovaltuusto voitti Vuoden nuvateko -palkinnon moposuora-projektin valmistuttua.

#nuvaviikko, 2017

Uimahyppytorni, 2017
Yhteistyössä Kunnasniemen kyläyhdistyksen ja paikallisten nuorten kanssa konanuva toteutti uimahyppytornin Kunnasniemen uimarannalle.

Selvä juttu, 2016
Konanuva järjesti nuorille liikenneturvallisuuskampanjan, jolla pyrittiin edistämään nuorten liikenneturvallisuutta.

Vuoden nuorisopalkinto, 2015
Kontiolahden kunta palkitsi konanuvan ansiokkaasta toiminnastaan.

PikkuPiip, 2015
Konanuva järjesti Itä-Suomen PikkuPiip-tapahtuman nuorille päättäjille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kontiolahden nuorisovaltuusto

Kontiolahti
Nuorisovaltuustot
Digitointi

Digitointi tarkoittaa informaation muuntaamista digitaaliseen (eli tietoteknisesti käsiteltävään) muotoon, jossa informaatio järjestetään bitteihin.
Digitoitu tieto on esitys kohteesta, kuvasta, äänestä, tekstistä tai signaalista.

Digitointi voi käsittää analogisen signaalin (kuten elokuvan ja musiikin) muuntamista digitaaliseksi A/D-muuntimella tai 3D-skannausta kappaleen muodon tallettamiseksi (esimerkiksi veistoksen).

Digitoidut kirjat voidaan tallettaa muun muassa PDF- ja TIFF-muodoissa. Lukemisen helpottamiseen ja tiedoston pienentämiseen voidaan käyttää tekstintunnistusta tekstin muuttamiseksi tietokoneella käytettyyn esitystapaan kuten ASCII- tai Unicode-merkistöön, jolloin digitoitua tietoa käytetään alkuperäisen korvikkeena.

Konekirjontakaavoja säilötään kirjontakoneissa käytettyjen ohjaustietojen säilönnän avulla.

Fiktiossa 
Fiktiossa digitointi viittaa alkuperäisen kappaleen katoamiseen todellisesta maailmasta ja ilmestymiseen virtuaalitodellisuuteen.

Katso myös 
 Digitaalinen pitkäaikaissäilytys

Aiheesta muualla 
 
 

Tietotekniikka
Tiedonhallinta
Data
Digitaalinen media
Janata Dal

Janata Dal oli intialainen puolue, joka oli toiminnassa vuosina 1988–1999. Yksi sen merkittävimmistä jäsenistä oli Intian entinen pääministeri Vishwanath Pratap Singh.

Puolueen muodostivat sulautumisessa 1988 eräät oppositiopuolueet ja Janata-puolue.

Lähteet 

Intialaiset puolueet
Intian historia
Ninja (täsmennyssivu)

Ninja voi tarkoittaa seuraavia:
 Ninja, feodaaliajan Japanissa toimineet henkilöt
 Ninja, tietokoneohjelmien käännösjärjestelmä
 Ninja, striimaaja
 Ninja, etunimi
 Ninja Sarasalo, suomalainen malli

Viihteessä 
 Ninja, vuoden 2009 elokuva
 Ninja, Dannyn vuoden 1986 albumi
 Ninja, vuoden 1986 videopeli

Muuta 
 Kawasaki Ninja, moottoripyörämalli
Carl Samuel Nottbeck

Carl Samuel Nottbeck (13. syyskuuta 1779 Tallinna – 1. elokuuta 1847 Pietari) oli baltiansaksalainen liikemies. Hän oli Suomen tuottoisimman tehtaan, Finlayson & Co, omistajajohtaja.

Perhe
Carl Samuel Nottbeck oli viidennen polven tallinnalainen. 1800-luvun alussa hän muutti Pietariin. Hän solmi avioliiton Charlotta Dorotea von zur Mühlenin kanssa, joka oli myös baltiansaksalainen, tallinnalaisen raatimiehen tytär. He asuivat Pietarin Vasilinsaaressa, ja he saivat yksitoista lasta. Heidän kotinsa oli uskonnollinen, ja siellä järjestettiin gossnerilaisten hartaushetkiä. Nottbeckien kotikielenä Pietarissa oli saksa, mutta kodin ulkopuolella puhuttiin ranskaa ja venäjää. Nottbeck johti Pietarissa perustamaansa kauppahuonetta, jolla oli oikeus harjoittaa ulkomaankauppaa.

Finlayson
Vuonna 1836 hän osti Finlaysonin puuvillatehtaan yhdessä Georg Adolf Rauchin kanssa. Lisäksi heillä oli äänetön yhtiökumppani englantilainen William Wheeler. Finlaysonin ostoa oli järjestelemässä baltiansaksalainen Ferdinand Uhde, josta tuli Finlaysonin isännöitsijä. Heitä kaikkia, kuten yrityksensä myynyttä James Finlaysonia, yhdistivät uskonnolliset verkostot. Nottbeck vastasi yhtiön tuotteiden myynnistä ja markkinoista Venäjällä ja toimi koko yhtiön johtajana. Carl Samuel Nottbeckin aikana alkoi yhtiön voimakas kehittäminen. Tuotantotiloja rakennettiin ja tuotantoa kasvatettiin Tampereella. Carl Samuel Nottbeck ei tiettävästi koskaan käynyt Tampereella. Sen sijaan hän lähetti toiseksi vanhimman poikansa Wilhelm jo vuonna 1836 Tampereelle Ferdinand Uhden mukana perehtyäkseen tehtaan toimintaan ja johtamiseen. Vanhin poika Carl työskenteli Finlaysonin Pietarin konttorissa. Muut lapset eivät työskennelleet yhtiössä.

Lähteet

Finlayson
Baltiansaksalaiset
Vuonna 1779 syntyneet
Vuonna 1847 kuolleet
Eero Kuitunen

Eero Kuitunen (s. 15. lokakuuta 1997, Vantaa) on suomalainen pesäpalloilija. Kuitunen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Hyvinkään Tahkoa. Kuitunen pelaa ulkopelissä etukentällä. Hänen kasvattajaseuransa on Keravan Pesis-Juniorit. Kaudella 2018 alkaneella urallaan Superpesiksessä Kuitunen on pelannut 32 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt yhden kunnarin ja viisi tavallista juoksua, tuonut 19 juoksua ja kerännyt 66 kärkilyöntiä. Kolmessa pelaamassaan pudotuspelissä Kuitunen on kerännyt yhden kärkilyönnin. Ennen debyyttiä Superpesiksessä Kuitunen pelasi Ykköspesistä Haminan Palloilijoissa Kuitunen valittiin B-nuorten Itä-Länsi-otteluun vuosina 2014 ja 2015.

Lähteet 
 https://www.koskenkorvanurheilijat.fi/kuitunen-eero
 http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=8111&view=pelaajakortti

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
GC-1

GC-1 on Gran Canarian saarella, Espanjassa sijaitseva pääosin moottoritieksi rakennuttu päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Las Palmasista. Las Palmasista tie jatkuu itärannikkoa myötäilen Gran Canarian lentoseman sivuitse saaren suurimpaan matkailukeskukseen, Maspalomasiin ja sieltä edelleen Puerto del Mogániin. Tie on pääosin neliajoratainen ja sillä on yhteensä 16 tunnelia, joista suurin osa sijaitsee Mogánin kunnassa. Koko tien pituus on noin 78 kilometriä, josta moottoritietä on noin 70 kilometriä ja loput nelikaistatietä Las Palmasin keskustassa.

Moottoritie on valmistunut useissa eriosissa. Viimeisin osa (Puerto Rico-Puerto del Mogán) on valmistunut vasta 2010-luvulla.

Reitti 

 Las Palmas de Gran Canaria (GC-2)
 El Risco de San Nicolás (GC-110)
 Vega de San José (GC-31)
 San Cristóbal (GC-309)
 Mercalaspalmas (GC-100, GC-3)
 Telde
 Las Remudas (GC-101, GC-10)
 El Calero (GC-102)
 Salinetas (GC-117)
 El Goro (GC-140)
 Gran Canarian lentoasema
 Ingenio
 Carrizal (GC-191)
 Agüimes
 Arinaga (GC-193, GC-100)
 Santa Lucía de Tirajana
 Vecindario (GC-65, GC-191, GC-500)
 San Bartolomé de Tirajana
 Bahía Feliz (GC-500)
 San Agustín (GC-500)
 Playa del Ingles (GC-60)
 Maspalomas (GC-503)
 Pasito Blanco (GC-500)
 Mogán
 Arguineguin (GC-500)
 Puerto Rico
 Puerto del Mogán (GC-200)

Nähtävää 

 Saaren pääkaupunki Las Palmas de Gran Canaria satamineen
 Catedral de Santa Ana Las Palmasissa
 Ostoskeskus Centro Comercial Atlántico Vecindario Vecindariossa
 Sioux City Park San Agustíssa
 Maspalomasin hiekkadyynit
 Maspalomasin majakka

Lähteet 

Gran Canarian liikenne
Voldemar Virolainen

Voldemar Matvejevitš Virolainen (, 1901 Pietari – 1983 Leningrad) oli pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko.

Virolainen työskenteli Suomen ja Lokakuun rautateillä vuosina 1919–1934 ja Ašhabadin rautatien apulaispäällikkönä vuosina 1934–1939. Hän valmistui Neuvostoliiton rautatieakatemiasta vuonna 1939. Vuosina 1940–1947 hän toimi Kirovin rautatien apulaispäällikkönä ja päällikkönä.

Virolainen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvoston jäsen vuosina 1937–1950 ja toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1947–1950. Vuodesta 1947 lähtien Virolainen oli myös Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustaja.

Toukokuussa 1947 Virolainen vieraili korkeimman neuvoston valtuuskunnan jäsenenä Suomen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa, johon liittyi vierailu Tampereelle. Siellä hän tunnisti paikallisliikenteen höyryveturin nro 293 entiseksi Pietarin varikon veturiksi, jolla veturinkuljettaja Hugo Jalava oli auttanut V. I. Leniniä salaisissa rajanylityksissä. Löytö johti veturin lahjoitukseen Neuvostoliitolle vuonna 1957.

Virolainen oli vangittuna vuosina 1950–1954 Karjalan puoluejohtajan Gennadi Kuprijanovin erottamiseen ja Leningradin juttuun liittyen. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Lokakuun rautateiden osastopäällikkönä. Hänet on palkittu isänmaallisen sodan ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.

Virolainen on laatinut vuonna 1977 julkaistun muistelmateoksen Vihreä valo (Zeljonaja ulitsa), jossa hän kertoo muun muassa suomalaisten rautatieläisten osallistumisesta Venäjän vallankumoustapahtumiin.

Suomennettu teos
 Vihreä valo. Suom. Impi Vauhkonen. Moskova: Progress, 1981.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Luvari

Luvari (Luvarus imperialis) on luvarien heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Se elää avomerellä lähellä rannikkoa. Kalalla on harvinaisen pitkä ohutsuoli. Se kokee nuoruudessaan dramaattisen muodonmuutoksen kolmen hyvin erinäköisen poikasvaiheen kautta.

Luvarit kasvavat puolitoista metriä pitkiksi, joskus jopa kaksimetrisiksi. Ne voivat painaa jopa sata kiloa.

Luvarit syövät pehmeäkuorista planktonia kuten meduusoita ja kampamaneetteja.

Lähteet 

Välskärikalamaiset
Korkkipuut

Korkkipuut (Phellodendron) on ruutakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, joka sisältää vain kaksi Kaakkois- ja Itä-Aasiassa luonnonvaraisena kasvavaa lajia. Korkkia saadaan korkkitammesta (Quercus suber), joka ei ole sukua korkkipuille.

Ulkonäkö ja koko 

Korkkipuut ovat kesävihantia puita, joiden nimi tulee niiden korkkimaisesta kuoresta. Nila on väriltään voimakkaankeltaista. Talvisilmut ovat piilossa lehtivarren tyven alla. Vastakkaiset lehdet jakautuvat lehtivarteen ja -lapaan. Lehtilapa on parittomasti jakautunut ja koostuu 5–13 lehdykästä. Lehdykät ovat läpikuultavien rauhasten peittämiä ja tuoksuvat aromaattisilta.

Korkkipuut ovat kaksikotisia kasveja, joiden yksineuvoiset kukat sijaitsevat oksankärjissä olevissa terttumaisissa kukinnoissa. Pienehköt kukat ovat väriltään kellertävänvihreitä ja tavallisesti viisiteräisiä. Hedelmä on musta luumarja, joka sisältää viisi yksisiemenistä ydintä.

Käyttö 
Korkkipuiden puuaineksessa on rengashuokosia. Niiden arvokasta sydänpuuta käytetään puusepäntöihin. Nilasta, hedelmistä ja lehdistä voidaan uuttaa eteerisiä öljyjä.

Luokittelu 
Suvun Phellodendron kuvasi ensimmäisenä Franz Joseph Ruprecht vuonna 1857 julkaisussa Bulletin de la Classe Physico-Mathématique de l'Académie Impériale des Sciences de Saint-Pétersbourg, 15, 23–24, sivuilla 353–356. Suvun tyyppilaji on Phellodendron amurense Rupr..

Korkkipuiden sukuun on aiemmin voitu luokitella jopa kymmenen lajia, mutta vuonna 2006 niiden lukumäärä vähennettiin kahteen:
 Amurinkorkkipuu (Phellodendron amurense Rupr., synonyymeja Phellodendron amurense var. sachalinense F.Schmidt, Phellodendron japonicum Maxim., Phellodendron lavalleei Dode, Phellodendron sachalinense (F.Schmidt) Sarg., Phellodendron wilsonii Hayata & Kaneh.): Kotoisin Itä-Aasiasta (Kiina, Japani, Taiwan, Venäjä, Korea), mutta istutettu myös lukuisiin muihin maihin.
 Phellodendron chinense C.K.Schneid. (synonyymeja: Phellodendron chinense var. glabriusculum C.K.Schneid., Phellodendron sinense Dode): Kotoisin Kiinan Anhuin, Zhejiangin, Fujianin, Henanin, Hunanin, Hubein, Gansun, Jiangsun, Guangdongin, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Yunnanin ja Guangxin maakunnista.

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Korkkipuut (Phellodendron)
 ITIS: Phellodendron 
 United States Department of Agriculture (USDA): Phellodendron 
 Flora of China: Phellodendron 
 The Plant List: Phellodendron 

Ruutakasvit
Bengalin jako

Bengalin jako oli 1905 tehty hallinnollinen jako, jossa Brittiläisessä Intiassa sijainnut alue jaettiin kahtia Itä-Bengaliksi ja Länsi-Bengaliksi. 

Bengalin alueella Brittiläisessä Intiassa muslimit jäivät syrjään maan liiketoiminnassa ja teollisuudessa, etenkin Itä-Bengalissa, joka oli kaukana kaupankäynnin keskipisteestä. Hindut olivat hallitsevassa asemassa lähes kaikilla yhteiskunnan aloilla. Muslimien ja hindujen vastakkainasettelun ja hallinnon tehostamisen nimissä Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri George Curzon päätti vuonna 1905 toteuttaa Bengalin jaon, jossa alue jaettiin hinduenemmistöiseen Länsi-Bengaliin, jonka pääkaupunkina toimi Kalkutta ja muslimienemmistöiseen Itä-Bengaliin, jonka pääkaupunki oli Dhaka. Paikallisen väestön mielipidettä asiaan ei kysytty, mikä nostatti Bengalissa suuria mielenosoituksia ja brittiläisten tuotteiden boikotin. Britit tukahduttivat mielenosoitukset, mutta nationalismin nousua ei kukistettu. Tapahtumia seuranneiden terrori-iskujen ja väkivallantekojen jälkeen britit yrittivät tilanteen lieventämistä poliittisilla uudistuksilla. Bengali yhdistettiin entiselleen vuonna 1911 protestien seurauksena. Sen jälkeen alueen provinssijaottelu perustui yhteisiin kieliin uskonnon sijasta.

Katso myös 
 Bangladeshin historia

Lähteet 

Intian historia
Brittiläinen imperiumi
Kalle Toivola

Kalle Toivola (13. tammikuuta 1884 Terijoki – 21. toukokuuta 1911 Willoughby, Ohio) oli amerikansuomalainen kirjailija.

Toivola syntyi mäkitupalaisen perheeseen, kävi rippikoulun ja osallistui järjestötoimintaan. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 ja liittyi Amerikan Suomalaiseen Sosialistijärjestöön.

Toivola julkaisi runoja ja proosaa lehdissä ja tilapäisjulkaisuissa nimimerkillä Tolle Kaivola. Hänet mainitaan yhtenä amerikansuomalaisen työväenliikkeen huomattavimmista runoilijoista. 

Toivola sai surmansa ilmeisesti hypätessään liikkuvasta junasta, ”työttömyyden uhrina”, kuten Suomen lehdissä uutisoitiin. Vuonna 1912 häneltä ilmestyi Aku Päiviön kanssa yhteinen runokokoelma.

Teoksia
 Aku Päiviö ja Tolle Kaivola. Kokoelma runoja ja runoelmia. Fitchburg: Suom. sos. kust. yhtiö, 1912. Teoksen verkkoversio

Lähteet

Amerikansuomalaiset henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Ville Hautakangas

Ville Markus Hautakangas (s. 30. joulukuuta 1978 Lapua) on suomalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Tampere Filharmonian pianistina hän on toiminut vuodesta 2002 sekä nykymusiikkiyhtye TampereRaw:n pianistina vuodesta 2010. Tampereen Konservatoriossa ja TAMK/Musiikissa hän on työskennellyt vuodesta 2007 sekä pianonsoiton opettajana että säestäjänä. Muusikontyönsä ohella Hautakangas toimii myös freelance-valokuvaajana.

Lähteet 

Suomalaiset pianistit
Suomalaiset musiikkipedagogit
Elävät henkilöt
Vuonna 1978 syntyneet
Jasmi Joensuu

Jasmi Joensuu (s. 7. toukokuuta 1996 Järvenpää) on suomalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Vantaan Hiihtoseuraa. Hänen valmentajansa on Kalmer Tramm.

Joensuu sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 perinteisen hiihtotavan sprintissä 17:nneksi. Hän hiihti ensimmäisen osuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Pekingin olympialaisissa 2022 Joensuu sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 27:nneksi.

Joensuu kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 27:s Lahdessa helmikuussa 2020. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes perinteisen sprintissä Falunissa tammikuussa 2021.

Joensuu saavutti Suomen-mestaruuskilpailussa 2020 vapaan hiihtotavan sprintissä pronssia. SM-kilpailuissa 2021 hän sai perinteisen hiihtotavan sprintissä hopeaa.

Joensuu kilpaili juniorina yleisurheilussa. Hän saavutti keihäänheitossa 14-vuotiaiden SM-hopeaa vuonna 2010 ja 16-vuotiaiden SM-pronssia vuonna 2012. Hän voitti 17-vuotiaiden SM-kilpailuissa Kuortaneen Kunnon joukkueessa 3 × 800 metrin viestijuoksun mestaruuden vuonna 2012.

Joensuu kävi yläkoulun ja lukion Kuortaneella ja opiskeli sen jälkeen rahoitusta ja markkinointia Denverin yliopistossa Yhdysvaltain Coloradossa, josta hän valmistui kesällä 2019.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt