joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kruunuerakkohaukka

Kruunuerakkohaukka (Buteogallus coronatus) on eteläamerikkalainen päiväpetolintu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1817. Se luokiteltiin aiemmin erakkohaukkojen sukuun (Harpyhaliaetus), mutta molekyylitutkimusten perusteella se kuuluu luhtahaukkojen suvun neljä lajia käsittävään kladiin.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 75–85 cm, naaraan ollessa hieman koirasta kookkaamman. Lintu voi painaa 3 kg. Kookas haukka, jolla on lyhyt pyrstö ja pitkät jalat. Höyhenpuku on pääosin tummanruskea, tummassa pyrstössä on vaalea poikkiraita ja koivet ovat keltaiset. Päälaella on töyhtö. Nuoren linnun vaalea vatsapuoli on tummaviiruinen ja höyhenpuku on kauttaaltaan vaaleampi kuin vanhan linnun. Laji voi elää 40-vuotiaaksi.

Kruunuerakkohaukka istuskelee mielellään pylväiden, aidantolppien tms. nokassa vaanien saalista. Se vaikuttaa kömpelöltä mutta on kuitenkin tehokas saalistaja.

Erakkohaukkoja on 2 lajia, tämän lajin lisäksi erakkohaukka (H. solitarius).

Esiintyminen 
Laji asuttaa Etelä-Amerikan keskiosia Andien itäpuolella Boliviassa, Brasiliassa, Argentiinassa ja Paraguayssa. Uruguaysta laji on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon. Laji on uhanalainen, vaarantunut. Vähenemisen syistä ei olla täysin selvillä, mutta ainakin paikalliset maanviljelijät ja karjankasvattajat ampuvat niitä. Tappaminen on vähentynyt viime vuosikymmeninä.

Elinympäristö 
Avoimet ja harvakasvuiset metsät sekä pampa.

Lisääntyminen 
Naaras munii vain yhden munan.

Ravinto 
Pyydystää saaliikseen nisäkkäitä, pääasiassa jyrsijöitä ja jäniseläimiä, sekä lintuja, kaloja ja todennäköisesti myös käärmeitä.

Lähteet 
 Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
 Accueil
 IUCN esiintymiskartta

Viitteet 

Haukat
Uhanalaiset linnut
Kurt Wallander

Kurt Wallander on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin luoma hahmo, joka esiintyy sekä kirjoissa että elo­kuvissa. Ensimmäinen Wallander-romaani ilmestyi vuonna 1991. Wallander-kirjojen ja -elo­kuvien tapahtuma­paikoista Ystadissa on tullut turisti­nähtävyyksiä. Wallanderin tytär Linda Wallander on myös poliisi.

Kirjat 

Kurt Wallander on syntynyt 30. tammi­kuuta 1947. Hän on kirja­sarjan alussa keski-ikäinen rikos­komisario, joka on hiljattain eronnut vaimostaan, vieraantunut tyttärestään, laimin­lyö terveyttään, kinaa isänsä kanssa ja epä­toivoisesti etsii uutta nais­ystävää. Hänellä on ongelmia perheensä, työ­tovereiden ja itsensä kanssa. Oopperasta pitävä Wallander työskentelee Ystadin pikku­kaupungissa. Hän asui pitkään kaupungin keskustassa osoitteessa Maria­gatan 10.

Henning Mankellin oli tarkoitus lopettaa Kurt Wallander -kirjat vuonna 1999 ilmestyneeseen novelli­kokoelmaan Pyramidi, mutta vuonna 2009 hän pyörsi päätöksensä ja kirjoitti vielä teoksen Rauhaton mies. Kirjassa Ennen routaa pää­osassa on Kurt Wallanderin tytär Linda Wallander. Vuonna 2013 julkaistiin ruotsiksi ja suomeksi pienoisromaani Haudattu, joka oli aiemmin julkaistu vain hollanniksi.

Kurt Wallander esiintyy myös kirjailija Jan Guilloun kirjassa En med­borgare höjd över varje miss­tanke.

Elokuva- ja televisioversiot 

Wallander-kirjoista on tehty elo­kuvia ja televisio­sarjoja. Kahdeksan ensimmäistä romaania on kuvattu Ruotsissa vuosina 1995–2006. Niiden pää­osan esittäjänä on Rolf Lassgård, joka esittää Wallanderia myös 2007 tehdyssä elo­kuvassa Pyramidi. Elo­kuvia on esitetty Suomen televisiossa esimerkiksi MTV3-kanavalla.

Linda Wallander -kirjaan perustuva elo­kuva Ennen routaa sai ensi-iltansa Suomessa 2005. Se on ensimmäinen osa 32-osaisesta Wallander-sarjasta, jossa Wallanderia esittää Krister Henriksson ja jonka elo­kuvat perustuvat Mankellin suunnittelemiin juoniin. Elokuvassa Kosto Wallander muuttaa oma­koti­taloon meren rannalle.

Wallander-kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän englannin­kielistä televisio­elo­kuvaa, joissa Wallanderia esittää Kenneth Branagh.

Guillou ja Mankell käsi­kirjoittivat yhdessä televisio­sarjan Talisman, jossa Wallanderk on mukana. Häntä näyttelee Lennart Jähkel.

Netflix on tuottanut englannin­kielisen televisio­sarjan Young Wallander, jossa nuorta Kurt Wallanderia esittää Adam Pålsson. Sarja kuvattiin Vilnassa, ja se julkaistiin vuonna 2020. Sarjalle on tulossa toinen tuotantokausi vuonna 2022.

Kirjasarja 

 Kasvoton kuolema (1991)
 Riian verikoirat (1992)
 Valkoinen naarasleijona (1993)
 Hymyilevä mies (1994)
 Väärillä jäljillä (1995)
 Viides nainen (1996)
 Askeleen jäljessä (1997)
 Palo­muuri (1998)
 Pyramidi (1999)
 Ennen routaa (2002)
 Haudattu (2004)
 Rauhaton mies (2009)

Katso myös 

 Wallander-elo­kuva­- ja televisio­sarja

Lähteet 

Rikoskirjallisuuden henkilöhahmot
Kuvitteelliset poliisit
Ystadin kunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Me tulemme taas

Me tulemme taas (1953) on Armand Lohikosken ohjaama romanttinen viihde-elokuva, joka jatkaa suomalaista tukkilaiselokuvaperinnettä. Se oli Lohikosken ensimmäinen ohjaustyö. Kriitikoiden arvosteluista huolimatta elokuva oli aikoinaan elokuvateattereissa hyvin suosittu.

Elokuva kertoo vanhan ja nuorten tukkilaisten romantiikasta Katri Karkelan (Anneli Sauli ensimmäisessä elokuvaroolissaan), Leski-Kaisan (Siiri Angerkoski) ja hänen tyttärensä kanssa. Rakkaussuhteiden lisäksi Katrin isä, talollinen Konsta Karkela, havittelee myllyä ja sen maita. Elokuvassa kuvataan muutakin tukkilaiselämää, esimerkiksi Reetrikin (Masa Niemi) ja Valfriitin tempauksia. Toivo Kärjen musiikki on elokuvassa keskeisessä asemassa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Kuvauksissa Tapio Rautavaara joutui todelliseen vaaraan, kun hänen jalkansa juuttui kiinni tukkisumaa purettaessa

Arviot
Aikalaiskriitikoiden näkemys tiivistyy Juha Nevalaisen (Ilta-Sanomat) arviossa, jossa hän suomii Helismaan käsikirjoitusta, mutta antaa kiitoksen ohjaajalle. Myös Jörn Donnerin (Vapaa Sana) mukaan Lohikoski ”pelastaa surullisen aiheen säädylliselle tasolle”.

Lähteet

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1953 suomalaiset elokuvat
Tukkilaiselokuvat
Suomalaiset musiikkielokuvat‎
Armand Lohikosken ohjaamat elokuvat
Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat 
Lauluun perustuvat elokuvat
Loro Boriçi Stadion

Loro-Boriçi on monikäyttöinen stadion Shkodërissa, Albaniassa. Nykyisin stadionilla pidetään pääasiassa jalkapallo-otteluita ja se on shkodëriläisen jalkapalloseura KS Vllaznia Shkodërin kotikenttä. Stadionille mahtuu 16 000 katsojaa ja se on rakennettu uudelleen vuonna 2001. Stadion on nimetty Loro Boriçin, entisen albanialaisen jalkapalloilijan kunniaksi. Boriçi oli kaikkein kuuluisimmillaan 1940- ja 1950-luvuilla.

Albanian jalkapallostadionit
Pertti Nieminen (näyttelijä)

Pertti Nieminen (3. toukokuuta 1939 Halikko – 28. elokuuta 2007 Vihti) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
Nieminen toimi aikuisikänsä ensimmäiset vuodet kauppiaana Salossa. Muutettuaan 1970-luvulla Nummelaan hän työskenteli isännöitsijänä ja osallistui paikalliseen teatteritoimintaan. 

Hän toimi pitkään Vihdin teatterin hallituksessa ja vastasi lähes yksin myös teatterin markkinoinnista. 

Nieminen näytteli myös televisio-ohjelmissa ja elokuvissa sekä toimi juontajana eri tapahtumissa. Hän myös ääninäytteli Golden Voicen jälkiäänittämissä piirrossarjoissa ja -elokuvissa. Hän toimi yhtiön puheenjohtajana vuosina 1989–2007. Hän esiintyi myös Disneyn Ankronikka-sarjassa sivuhahmojen
kuten Pelle Pelottoman, Kaappi-Kaken ja monen muun äänenä. Muut Golden Voicen näyttelijät esiintyivät sarjassa päärooleissa. Tunnetuin äänirooli kuitenkin lienee Hopeanuoli animesarjan nimikkohahmon roolissa.

Hänellä oli lähes vuosittain rooli Vihdin kesäteatterissa ja usein talvinäytelmissäkin.

Vihdin seurakunnan kanssa toteutettu Vihti 500 -juhlallisuuksiin liittyvä produktio "Vuosisadat vierivät" sai paljon kiitosta suurelta osin Niemisen roolityön ansiosta. Sen toinen esitys jäi Niemisen viimeiseksi. Nieminen kuoli sydänkohtaukseen kesken esityksen Vihdin kesäteatterissa.

Filmografia

Elokuvat ja televisiosarjat

Dubbaukset 
 Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit löytyvät omasta luettelostaan.

Lähteet

Muut lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Riikintaaleri

Riikintaaleri on Ruotsissa 1500–1800-luvuilla käytössä ollut rahayksikkö. Nimitys riikintaaleri (riksdaler) tulee ruotsin sanasta rike, valtakunta ja rahayksikön nimestä taaleri.

Ensimmäiset taalerit lyötiin Kustaa Vaasan valtakaudella vuonna 1534. Nimitys riksdaler tuli käyttöön saksalaisen esikuvan (Reichstaler) mukaisesti 1500-luvun lopulla. Alkuperäisten riikintaalerien hopeapitoisuus oli korkea, joten ne eivät kiertäneet, vaan niitä varastoitiin arvometallina. Taalerin tilalle tuli vähemmän hopeaa sisältävä taalerin hopeakolikko (daler silvermynt). Vuodesta 1624 lähtien otettiin hopeavarojen vähenemisen takia käyttöön kuparitaaleri (daler kopparmynt), joka oli vastaavaa hopearahaa painavampi.

Kustaa III uudisti Ruotsin rahajärjestelmän vuonna 1777. Hopeapitoisuudeltaan vakioitu riikintaaleri jakautui 48 killinkiin (skilling) ja killinki edelleen 12 runstykkiin (rundstycke, suom. kirjaimellisesti ”pyörylä”). Rahanvaihdossa tapahtui 50 prosentin devalvaatio. 

Riikintaalerit korvattiin kruunuilla vuonna 1873 suhteessa 1:1.

Lähteet 

Euroopan rahayksiköt
Historialliset rahayksiköt
Oleksandr Bahatš

Oleksandr Mykolaiovytš Bahatš (, s. 21. marraskuuta 1966 Matusov) on ukrainalainen entinen kuulantyöntäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1990-luvulle.

Vuonna 1985 Bahatš saavutti juniorien EM-hopeaa. Vuonna 1989 hän jäi kiinni dopingin käytöstä ja joutui kahden vuoden kilpailukieltoon. Vapauduttuaan kilpailukiellosta Bahatš voitti ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 1992 Genovan EM-hallikisoissa kultamitalin. 1993 Toronton MM-hallikisoissa samoin kuin samana vuonna kesällä Stuttgartin MM-kisoissa ulkoradoilla hän oli kolmas. Vuonna 1994 Bahatš puolusti menestyksekkäästi kultamitaliaan Pariisin EM-hallikisoissa, ja samana vuonna ulkoradoilla Helsingin EM-kisoissa hän oli jälleen pronssilla. 1995 Göteborgin MM-kisoissa hän oli neljäs tuloksella 20,38.

1997 Ateenan MM-kilpailuissa Bahatš työnsi loppukilpailuissa kaikkein pisimmälle, mutta menetti sittemmin kultamitalinsa doping-näytteestä löytyneen efedriinin vuoksi. Seuraavana vuonna Budapestin EM-kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 21,17. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa myös Maebashin MM-hallikisoissa tuloksella 21,41 ja saavutti pronssia samana kesänä Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa. Vielä Gentin EM-hallikisoissa vuonna 2000 hän työnsi finaalissa pisimmälle, mutta jäi jälleen kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä. 

Bahatšin ennätykseksi jäi vuonna 1997 Chaniássa työnnetty 21,47.

Hän on naimisissa Svitlanan kanssa ja heillä on kolme lasta: tytöt Oksana ja Julia sekä poika Mykola.

Lähteet
 
 Sporting Heroes

Viitteet 

Ukrainalaiset kuulantyöntäjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut ukrainalaiset
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Susikoira Roi – seikkailu saaristossa

Susikoira Roi – seikkailu saaristossa on Yleisradion vuonna 1988 valmistunut neliosainen televisiosarja. Sarja perustuu kirjailija Jorma Kurvisen samannimisen kirjasarjan osaan. Sarja oli jatkoa edellisenä vuonna valmistuneelle Susikoira Roi -televisiosarjalle.

Televisiosarja kuvattiin Kotkassa, Hangon saaristossa, Sipoon saaristossa ja Kirkkonummella. Sarjan ensiesitys tapahtui televisiossa Yle TV1-kanavalla syys-lokakuussa 1988.

Jaksot

Juoni

Tomi ja hänen koiransa Roi matkaavat saaristoon viettämään lomaa. Saaristoon on tarkoitus tulla viettään lomaa myös Ruotsissa asuvat serkut. Tomi ei kuitenkaan kerro vanhemmille, että serkut ovat peruuttaneet tulonsa. 

Menomatkalla käy jo selväksi, että he eivät ole kaikkien paikallisten suosiossa. Tomi tutustuu Rauno (Rane)-nimiseen synkkämieliseen poikaan, joka on saapunut Ruotsista kalastaja-maanviljelijäisänsä Raskin, ja siskojensa Ritvan ja Rauhan kanssa. Saarella alkaa tapahtumaan outoja: eräänä yönä joku koira tappaa Raskin emakkosian, ja myöhemmin ison määrän kanoja. Paikalliset alkavat epäillä Tomin koiraa Roita tapahtumien tekijäksi. 

Ajan kanssa selviää, että saarella liikkuu muitakin.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ylen Elävä arkisto: Roin seikkailu saaristossa

Nuortensarjat
Suomalaiset televisiosarjat
1980-luvun televisiosarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Læsø

Læsø on Kattegatissa, Frederikshavnin ja Göteborgin puolivälissä, sijaitseva Tanskan saari, joka muodostaa samannimisen Læsøn kunnan. Kunnassa oli 2 026 asukasta vuonna 2007, ja se on asukasmäärältään Tanskan pienin kunta. Læsø on Kattegatin suurin saari: noin 22 kilometriä pitkä ja 2–12 leveä, ja sillä on noin sata kilometriä rantaviivaa.

Historia 
Saaren arvellaan muodostuneen noin 3000 eaa. Meri on muokannut saaren hiekkamaata ja muotoa jatkuvasti. Keskiajalla saari oli Viborgin tuomiokapitulin alaisuudessa ja saarelaiset maksoivat veronsa suolalla, jonka tuotanto oli satojen vuosien ajan saaren pääelinkeino. Tuotanto vaati suuria määriä polttopuuta, ja saari olikin lähes puuton 1500-luvulla. Puiden hävitys johtikin jatkuvaan hiekan liikkumiseen ja katoamiseen luonnonvoimien myötä, jolloin saaresta autioitui suuri osa. Puustoa rasittanut suolantuotantomuoto kiellettiin virallisesti 1652.

Luonto 
Saaren rannikolla on useita suojeltuja Natura 2000 -merialueita, joilla elää mm. hummereita, pieniä hailajeja, hylkeitä, delfiinejä ja paljon vesilintuja. Saaren eteläosa on tasaista ja vetistä, muodostaen mosaiikin erilaisista kasvillisuusalueista ja rikkaan kokoelman eläinlajeja, etenkin vesilintuja ja rantakasvillisuutta. Pohjoisosaa leimaavat hiekkadyynit, puulajeina havupuut, koivu, tammi ja pyökki. Pohjoisrannalla voi myös nähdä hylkeitä tiheinä laumoina.

Talous 
Saarella tuotetaan edelleen noin 60 tonnia suolaa vuosittain. Suolantuotanto toimii myös "elävänä museona", jota käy katsomassa noin 45 000 matkailijaa joka vuosi. Muutoinkin turismi on tärkeä tulonlähde, yhteensä noin 130 000 turistia vieraili saarella vuosittain 2001. Muita tärkeitä elinkeinoja ovat elintarviketuotanto, käsityöläisyys, kalanjalostus ja palveluelinkeinot.

Liikenneyhteydet 
Frederikshavnista on 3–4 kertaa päivässä lauttayhteys saarelle (Færgeselskapet Læsø I/S), matkailusesongin aikana useammin. Copenhagen Airtaxi  ja Flexflight  lentävät saarelle Roskildesta, Torpista ja Kielistä. Ruotsista saarelle pääsee "meritaksilla". Saarella kulkee ilmainen bussi. Myös taksi sekä auton ja polkupyörien vuokrauspalvelut ovat saatavilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suolantuotantolaitos ja -museo ()
 Læsøn museo
 Kirkkoja 
 Læsøn torni 
 Kutteri "Ellen" 

Tanskan saaret
Læsøn kunta
Horsens

Horsens on Tanskassa Keski-Jyllannin alueella sijaitsevan Horsensin kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 54 450 asukasta.

Horsens sijaitsee Jyllannin niemimaan itärannalla Horsensvuonon pohjukassa. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometriä Århusista etelään ja noin 30 kilometriä Vejlestä pohjoiseen. Eurooppatie E45 kulkee kaupungin kautta. Kaupungissa on hyvä satama sekä rautatieristeys.   

Nokia on Horsensin suomalainen ystävyyskaupunki.

Historia 

Horsensin kaupunki on perustettu noin vuonna 1100 luostarien vaikutuspiiriin. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu edelleen fransiskaaniluostarin rukoushuone sekä Vor Frelsens kirke (pelastuksemme kirkko).

Kaupunkia koskevia kaupallisia asiakirjoja on tallessa 1400-luvulta alkaen.  

Tunnettu tutkimusmatkailija Vitus Bering oli syntyisin Horsensista.

Kulttuuri  
Kaupungissa sijaitsee Tanskan ainoa teollisuusmuseo. Siellä on myös laajalti elektroniikkateollisuutta. Kaupunki tarjoaa myös monenlaista kulttuuririentoa. Siellä järjestetään Crime Festival -messut, jotka keskittyvät rikoselokuviin ja -kirjallisuuteen. Populaarimusiikkifestivaalit ovat myös tunnettuja.

Urheilu 
Horsensin tunnetuin urheiluseura on jalkapallon Superliigassa pelaava AC Horsens. Joukkue pelaa kotiottelunsa CASA Arena Horsensilla.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Horsensin kunnan kotisivut 

Tanskan kaupungit
Tanskan kuntien keskustaajamat
Horsensin kunta
Christian Research Institute

Christian Research Institute (lyh. CRI) on yksi maailman suurimmista herätyskristillisistä apologeettisista järjestöistä maailmassa. Sen perusti tohtori Walter Ralston Martin vuonna 1960 New Jerseyssä Yhdysvalloissa. Vuonna 1974 Martin siirsi järjestön San Juan Capistranoon Kaliforniaan. Martinin kuoleman jälkeen 1989, järjestön johtoon nousi Hank Hanegraaff.

Aiheesta muualla 
 Christian Research Instituten kotisivu. 

Evankelis-kristilliset järjestöt
Kristinusko Yhdysvalloissa
Zimmari

Zimmari on Kempeleen Honkasessa, Kauppakeskus Zeppelinin läheisyydessä sijaitseva uimahalli. Uimahallirakennus on valmistunut vuonna 1996. Uimahalli avattiin yleisölle tammikuussa 1997.

Uimahallissa on kaksi lasiseinän erottamaa allasosastoa. Varsinaisessa uima-allasosastossa on 25 metrin pituinen allas, lasten opetusallas, pikkulasten kahluuallas ja 30 metrin vesiliukumäki. Monitoimialtaan puolella on poreallas ja viisi vesihierontapistettä. Uimahallissa on myös kahvio. 

Uimahallissa kävi 164 203 asukasta vuonna 2009. Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliitto on palkinnut vuonna 1998 Zimmarin vuoden uimahallina Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virkitysuimala Zimmarin kotisivut 

Kempeleen rakennukset ja rakennelmat
Kempeleen urheilu
Uimahallit
Bujutsu

Bujutsu  () tarkoittaa perinteisiä japanilaisiin kamppailuperinteisiin liittyviä, aseellisten ja/tai aseettomien eli sotakentän taistelutaitojen (Kakutō Bugei) kokonaisuutta jonka soturin eli (bushi) edellytettiin hänen omassa samurai-klaanissaan hallitsevan. Bujutsuun kuuluvat ennen Meiji-kauden alkua (1868) tai miekkojen samurailta kieltämistä (1876) syntyneet perinteiset "vanhaa koulua" edustavat eli (koryū) kamppailutyylit.

Yleisimpiä bujutsu-koulukuntia 
Miekkailukoulukunnat (kenjutsu)
Miekanvetokoulukunnat (iaijutsu)
Aseettoman kamppailun koulukunnat (jūjutsu)
Jousella ampumisen koulukunnat (kyūjutsu)
Keihään käytön koulukunnat (sōjutsu)
Peitsen käytön koulukunnat (naginatajutsu)
Jō-sauvan käytön koulukunnat (jōjutsu)
Bō-sauvan käytön koulukunnat (bōjutsu)
Ketjusirpin käytön koulukunnat (kusarigamajutsu)
Heittotähden käytön koulukunnat (shurikenjutsu)
Rautaviuhkan käytön koulukunnat (tessenjutsu)
Köydellä sitomisen koulukunnat (hojōjutsu)
Hevosen käytön taidot (bajutsu)
Nuolten torjumisen koulukunnat (yadomejutsu)
Taistelu-uintitaidot (suieijutsu)

Lähteet

Yleiset lähteet

Lähdeviitteet 

Japanilaiset budōkäsitteet
Nine Lives

Nine Lives on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen Aerosmithin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 1997. Albumin tuottajana toimi Kevin Shirley, ja albumi oli myös ensimmäinen Aerosmithin Columbia Records -yhtiölle levyttämä julkaisu sitten vuoden 1982 Rock in a Hard Placen. Albumi oli ilmestymisviikollaan Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla, ja singlejulkaisu ”Pink” palkittiin myös parhaan rock-kappaleen Grammy-palkinnolla.

Kappalelista

Kokoonpano 
Steven Tyler – laulu, perkussiot, harmonikka, taustalaulu
Joe Perry – kitara, laulu
Brad Whitford – kitara
Tom Hamilton – basso
Joey Kramer – rummut, perkussiot

Vuoden 1997 albumit
Aerosmithin albumit
Kevin Shirleyn tuottamat albumit
Evan taivaanlahja

Evan taivaanlahja (Evan Almighty) on Tom Shadyacin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2007. Elokuvan perusperiaate on sama kuin edeltäjällään Bruce – taivaanlahjalla. Tällä kertaa vasta valituksi tullut kongressiedustaja Evan Baxter (Steve Carell) saa Jumalalta (Morgan Freeman) tehtäväkseen rakentaa arkin.

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut 
 Evan taivaanlahja, leffa-arvio Fleim.fi:n sivustolla

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2007 elokuvat
Tom Shadyacin ohjaamat elokuvat
Natan Altman

Natan Isajevitš Altman (; 22. joulukuuta (J: 10. joulukuuta) 1889 Vinnytsja – 12. joulukuuta 1970 Leningrad) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen taidemaalari, graafikko, kuvanveistäjä, lavastustaiteilija, kirjankuvittaja sekä taideteoreetikko. Altman tunnetaan parhaiten muotokuvistaan.

Altman opiskeli vuosina 1901–1907 Odessan taidekoulussa, ja myöhemmin (1910–1912) hän jatkoi taideopintojaan Maria Vasiljevan Vapaassa Venäläisessä Akatemiassa Pariisissa. Pariisissa hän sai vaikutteita kubismista. 

Vuodesta 1912 lähtien Altman asui Pietarissa. Vallankumouksen jälkeen Altman teki perinteistä realistista tyyliä edustavan Leninin muotokuvapatsaan sekä useita lyijykynäpiirroksia. Keväällä 1928 Altman matkusti valtiollisen juutalaisteatterin kanssa Euroopan-kiertueelle ja muutti jälleen Pariisiin, jossa hän asui ja työskenteli vuosina 1929–1935. Palattuaan vuonna 1936 takaisin Neuvostoliittoon ja keskelle Stalinin vainoja hän etääntyi maalaustaiteesta ja keskittyi käyttögrafiikan tekoon sekä teatterilavastuksiin.

Katso myös 
Kulkukoira kabaree, Pietari

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esimerkki Natan Altmanin teoksista , Anna Ahmatovan muotokuva, 1914.

Venäläiset taidemaalarit
Venäläiset kuvanveistäjät
Neuvostoliittolaiset taidemaalarit
Neuvostoliittolaiset lavastajat
Graafiset suunnittelijat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Venäläiset kuvittajat
NKL

NKL-lyhenne voi viitata johonkin seuraavista:

 Naistenklinikka
 Nuohousalan Keskusliitto
 Nuoren Keskustan Liitto, nykyisin Suomen Keskustanuoret
 Näkövammaisten Keskusliitto
 Nuorten Koripalloliiga
Dwight Stones

Dwight Edwin Stones (s. 6. joulukuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Stones saavutti olympialaisissa kaksi pronssimitalia: sekä Münchenissä 1972 että Montréalissa 1976 tuloksella 221 cm. Montréalin olympialaisiin Stones lähti suurena ennakkosuosikkina ja maailmanennätyksen haltijana, mutta sateinen sää ei sopinut hänen tekniikalleen. Stones osallistui myös vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisiin ja sijoittui neljänneksi. 

Stones paransi korkeushypyn maailmanennätystä kolmesti: 230 cm heinäkuussa 1973 Münchenissä, 231 cm kesäkuussa 1976 Philadelphiassa sekä 232 cm elokuussa 1976 jälleen Philadelphiassa. Hän oli ensimmäinen maailmanennätyksen hypännyt floppaaja. Koko urheilu-uransa parhaan tuloksen 234 cm hän hyppäsi vuonna 1984. Urheilu-uransa jälkeen Stones on toiminut kotimaassaan urheilun televisiokommentaattorina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dwight Stonesin kotisivut

Yhdysvaltalaiset korkeushyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Greta Scacchi

Greta Scacchi (s. 18. helmikuuta 1960 Milano, Italia) on italialais-englantilainen, kansainvälisen uran luonut näyttelijä. Hän on voittanut urallaan Emmy-palkinnon.

Gretan äiti oli englantilainen tanssija ja isä italialainen maalari. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kolmen ja Greta palasi Englantiin kahden isoveljensä kanssa. Vuonna 1975, hänen äitinsä mennessä uudelleen naimisiin, perhe muutti Australiaan. Vuonna 1977 Scacchi palasi Englantiin ja alkoi opiskella Bristol Old Vic -teatterikoulussa. Vuonna 1982 hän teki elokuvadebyyttinsä saksalaisessa elokuvassa Das Zweite Gesicht. Sitä seurasivat muun muassa elokuvat Kuumuus ja kiihko (Heat and Dust, 1983), Afrikan valkoinen kaunotar (White Mischief, 1987), Rakastunut mies (Un homme amoureux, 1987), The Player – Pelimies (The Player, 1992) ja Emma (Emma, 1996). Hän on näytellyt urallaan niin italialaisissa, ranskalaisissa, saksalaisissa, englantilaisissa kuin amerikkalaisissakin elokuvissa.

Hän sai parhaan minisarjan tai televisioelokuvan sivuosanaisnäyttelijän Emmyn roolistaan televisioelokuvassa Rasputin.

Scacchi oli naimisissa yhdysvaltalaisen Vincent D'Onofrion kanssa vuosina 1991–1993, mutta liitto päättyi avioeroon. Avioliitosta syntyi yksi lapsi.

Aiheesta muualla 

 
 Greta Scacchi NNDB:ssä

Englantilaiset näyttelijät
Italialaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Lilian (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Lilian (s. Lilian Davies, ent. Craig, 30. elokuuta 1915 Swansea, Wales – 10. maaliskuuta 2013 Tukholma) oli Ruotsin prinsessa ja Hallandin herttuatar. Hän avioitui nykyisen kuninkaan Kaarle XVI Kustaan sedän prinssi Bertilin kanssa 7. joulukuuta 1976 Drottningholmin linnan kappelissa ja liittyi näin virallisesti Ruotsin nykyiseen kuningasperheeseen. Hän ja Bertil olivat kuitenkin ennen tätä eläneet yhdessä kolme vuosikymmentä, jolloin Lilian kuului epävirallisesti kuningasperheeseen. Ruotsin silloinen kruununperimysjärjestys esti prinssi Bertiliä avioitumasta aatelittoman kanssa. Kuningas Kaarle Kustaa antoi sedälleen luvan mennä naimisiin vuonna 1976, omien häidensä jälkeen. Prinssi Bertil kuoli 5. tammikuuta 1997.

Lilian oli kuollessaan Ruotsin kuningasperheen vanhin elossa oleva jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Prinsessa Lilianin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 

Ruotsin kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Vítězslav Mácha

Vítězslav Mácha (s. 6. huhtikuuta 1948 Krmelín) on Tšekkoslovakiaa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja

Mácha voitti olympiakultaa 74 kilon sarjassa Münchenissä 1972, jossa hän ensimmäisellä kierroksella hävisi Bulgarian Ivan Koleville, mutta voitti loput vastustajansa. Montréalissa 1976 hän voitti muun muassa Suomen Mikko Huhtalan pistein 4–3, mutta hävisi finaalissa Neuvostoliiton Anatoli Bykoville pistein 7–3 ja sai hopeaa. Vielä neljänsissä olympiakisoissaan Moskovassa 1980 Mácha paini kuudenneksi. MM-kisoissa hän voitti kultamitalin kahdesti.

Mácha avioitui Miss Böömin kanssa vuonna 1971.

Saavutuksia
 Olympiakultaa Münchenissä 1972 (sarja 74 kg)
 Olympiahopeaa Montrealissa 1976 (sarja 74 kg)
 Olympiakisoissa kuudes 1980 ja karsiutui 4. kierroksella 1968 (sarja 74 kg)
 MM-kultaa Katowicessa 1974 ja Göteborgissa 1977 (sarja 74 kg)
 EM-kultaa 1977 (sarja 74 kg)
 EM-hopeaa 1973 ja 1974 (sarja 74 kg)
 EM-pronssia 1972 ja 1975 (sarja 74 kg)

Lähteet

Aiheesta muualla
Vítězslav Mácha – Sports Reference LLC.  
Mácha FILA:n tietokannassa 

Tšekkoslovakialaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Tšekkoslovakialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanrio

Sanrio on japanilainen yritys, joka on perustettu vuonna 1960. Sanrion tuotteissa on hahmoina erilaisia eläimiä. Tuotteita löytyy monenlaisia: koulutarvikkeita, vaatteita, pehmoleluja ja niin edelleen. Yritys on toiminut myös elokuvien tuottajana. Sanriolla on kaksi teemapuistoa Japanissa, Sanrio puroland Tamassa ja Harmonyland Hijissä.

Tunnetuimpia Sanrion hahmoja

Hello Kitty

Keroppi 
Keroppi on Sanrion vuonna 1987 kehittämä eläinhahmo. Keroppi on esiintynyt kahdessa videopelissä.

Keroppi on vihreä sammakko, joka keksii usein kaikkea omassa autotallissaan. Keroppi kuuluu Hello Kittyn ystäväpiiriin ja hänen keksinnöistään saattaa olla enemmän harmia, kuin haittaa, mutta joskus niistä saattaa olla kunnolla hyötyä.

Cinnamoroll 
Cinnamoroll, joka tunnetaan myös nimellä Baby Cinnamon, on valkoinen koiranpentu, jolla on pitkät korvat ja siniset silmät.

Tarina 
Eräänä päivänä, kun Café Cinnamonin omistaja ihaili taivasta, pieni valkoinen koiranpentu tuli leijuen alas, hän epäili että koira oli tullut kahvilaan korvapuustien tuoksun takia. Utelias pentu ihastui kahvilan omistajan korvapuusteihin (), joten hän päätti jäädä. Koska koiran häntä oli kiemurainen kuin korvapuustit, kahvilan omistaja antoi tälle nimen niiden mukaan. Cinnamorollista tuli Café Cinnamonin maskotti. Hän on kuitenkin usein lentelemässä ympäri kaupunkia ystäviensä Chiffon, Mochan, Espresson, Cappucinon ja Milkin kanssa.

Suosittu Cinnamoroll 
Vuonna 2002 Cinnamorollia esiteltiin Sanrion marketeissa. Cinnamorollista tuli yksi suosituimmista hahmoista Sanriolta. Cinnamoroll myy toiseksi parhaitenHello Kittyn jälkeen.
Cinnamorollin piti alun perin olla pupu, mutta siitä tehtiinkin koiranpentu. Cinnamoroll-tavaroita myydään myös Suomessa.

My Melody 
My Melody (s. 18. tammikuuta 1975) on Sanrion vuonna 1975 luoma eläinhahmo. Hän on naispuolinen valkoinen jänis. Alun perin My Melodya markkinoitiin Punahilkka-hahmona. Hahmolla on edelleen hilkka, jonka hän sai isoäidiltään. My Melody asuu Marilandin metsässä Englannissa, missä hän on syntynyt. My Melodyn paras ystävä on hiiri nimeltä Flat. My Melody pitää keksien leipomisesta äitinsä kanssa, ja hänen lempiruokaansa on mantelikakku. Kuromi on My Melodyn vastustaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.sanrio.com 
 http://www.sanrio.co.jp 
 Harmonyland 

Leikkikalut
Japanilaiset yritykset
Col d’Aubisque

Col d’Aubisque on Ranskassa ja Keski-Pyreneillä sijaitseva vuorensola, joka sijaitsee kolmisenkymmentä kilometriä etelään Tarbesin ja Paun kaupungeista. Sola on Pyrénées-Atlantiquesin departementissa, joka on osa Akvitanian aluetta.

Sola on kokonaisuudessaan Ranskan alueella ja se on 1 709 metriä merenpinnasta. Solan käännekohta Col du Soulor on idässä ja se mahdollistaa lännessä olevan Ossaun laakson yhteyden Gave de Pauhun idässä pitkin maantietä, joka kulkee cirque de Litorin, Ouzon laakson yläosassa, kautta. Tie on yleensä suljettu liikenteeltä talvisin marras-joulukuusta aina touko-kesäkuuhun saakka.

Urheilutapahtumat
Ranskan ympäriajo ja Col d’Aubusque on yhdistetty usein toisiinsa ja sola on osa ympäriajon historiaa. Kilpailun alkuvuosina järjestäjät eivät uskaltaneet uhata vuoristoa, mutta jo vuonna 1910 ajettiin ensimmäinen todellinen vuoristotaival juuri Pyreneillä. Tämän jälkeen Ranskan ympäriajon reitti on kulkenut 69 kertaa (vuoteen 2007 mennessä) solan lävitse, eli enemmän kuin joka toinen vuosi. Sola oli maalipaikkana muun muassa Ranskan ympäriajon 16. etapilla vuonna 2007.

Solaan pääsee nopeimmin ja helpoimmin Eaux-Bonnesin kaupungista, jolloin nousua on keskimäärin 7,5 % kilometrillä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Täydelinen luettelo pyöräilyn ja solan yhteisestä historiasta 
 Col d'Aubisque

Ranskan vuoret
Ranskan solat
Pyreneiden vuoret
Pyrénées-Atlantiques
M/S Villa de Teror

M/S Villa de Teror on Trasmediterránea-varustamon matkustaja-autolautta, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 2007 Astilleros de Sevilla -telakalla Espanjassa. Alus on alun perin Viking Linen tilaama, ja se tunnettiin työnimellä Viking ADCC. Kirjainyhdistelmä tuli sanoista All seasons Day Cruising and Commuting (suom. Päiväristeilyjä ja työmatkoja kaikkina vuodenaikoina). Alusta suunniteltiin liikennöimään välillä Maarianhamina–Kapellskär, jolla se olisi ollut Viking Linen ensimmäinen uudisalus. Valmistuttuaan aluksen suunniteltiin korvaavan reitillä nykyisin liikennöivän M/S Rosellan. Laivan kauppasumma oli noin 60 miljoonaa euroa. 

Aluksen toimitus kuitenkin myöhästyi pahasti, mikä johti siihen, että Viking Line irtisanoi 8. helmikuuta 2010 aluksen tilauksen. Laivan melko valmis runko laskettiin vesille vuonna 2013 ja hinattiin Factorias Vulcanon telakalle Vigossa, jossa se jäi odottamaan mahdollista uutta käyttäjää ja loppuunrakentamista. Tilauksen ennakkomaksulle, 14,1 miljoonalle eurolle, oli takaukset. Viking Line varautui suunnittelukustannuksista aiheutuneisiin neljän miljoonan euron tappioihin.

Huhtikuussa 2017 espanjalainen laivayhtiö Trasmediterránea vahvisti allekirjoittaneensa sopimuksen telakkayhtiö Factorías Vulcanon kanssa laivan loppuun rakentamisesta. Alus lähti ensimmäiselle merikoeajolle 15. lokakuuta 2018. Pian tämän jälkeen työt laivalla pysähtyivät telakan talousvaikeuksien vuoksi ja aloitettiin uudestaan vasta 25.3.2019. Jäljellä olevan työn määräksi on tuolloin arvioitu 42 työpäivää. Ilmoitettu laivan luovutuspäivä 3.6.2019 ei toteutunut, ei myöskään kesäkuun 10., 20. tai 25. päivä, vaan lopulta Villa de Teror lähti Factorias Vulcanon telakalta 27.6.2019.   Laiva asetettiin liikennöimään Trasmediterránean emoyhtiön Naviera Armasin reiteille Motril - Nador ja Motril - Al Hoceima. 16. syyskuuta 2020 Kanadan hallitus ilmoitti ostaneensa M/s Villa De Teror aluksen . M/s Villa de Teror alus korvaa nykyisen M/s Madeleine aluksen Quebec reitillä. Aluksen uusi nimi vuonna 2021 tulee olemaan Madeleine II. Kauppa on vahvistettu ja kauppasumma on 155 milj dollaria Kanadan hallituksen vahvistaman tiedotteen mukaan.

Lähteet 

Autolautat
Mäntyharjun kanava

Mäntyharjun kanava oli kanavahanke, jonka tarkoituksena oli yhdistää Kymijoki Saimaaseen. Hankkeen toteuttamista ajoi voimakkaasti Järvi-Suomen Kanavat -neuvottelukunta, johon kuului kuntapäättäjiä niin Kymenlaaksosta, Päijät-Hämeestä kuin Etelä-Savostakin. Metsäteollisuus ry piti ensisijaisena Saimaan yhdistämistä Suomenlahteen.

Suunnitellun kanavahankkeen kokonaispituus olisi ollut noin 90 kilometriä, josta ainoastaan seitsemän kilometriä olisi ollut maakanavaa. Mäntyharjun kanava olisi kulkenut Heinolasta Paason kautta Pertunmaalle Ylä-Rääveliin, sieltä Juolasveden kautta Rannanmaalle ja Pyhävedelle, mistä Kallaveden kautta oltaisiin päästy Ristiinan Rautlahteen ja Saimaalle.

Historia 
Mikkelin läänin kuvernööri esitti jo vuonna 1841, että Päijänne yhdistettäisiin Mäntyharjun kautta Saimaaseen. Tuolloinen senaatti ei kuitenkaan päätöstä hyväksynyt, koska Saimaan kanavan rakentaminen oli ratkaisuvaiheessa. Alustava yleissuunnitelma hankkeesta valmistui TVH:n toimesta vuonna 1982.

Nykytilanne 
Vaikka kanavahankkeen suunnittelu päätettiin lopettaa joulukuussa 2000, niin suunniteltu kanava on edelleen mukana Etelä-Savon maakuntakaavassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kanavahankkeita Päijänteen ja Saimaan välillä
Hallitus hylkäsi Kymijoen-Mäntyharjun kanavahankkeen

Kymijoen alue 
Suur-Saimaan alue‎ 
 
Mäntyharju
Suomen toteutumattomat rakennussuunnitelmat
Tuire Salenius

Tuire Salenius (s. 16. joulukuuta 1950 Porvoo) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muutamissa elokuvissa sekä useissa suomalaisissa sarjoissa. Parhaiten hänet muistetaan Tankki täyteen -sarjan Ullana sekä Maalaiskomedia-televisiosarjoista. Nykyisin hän näyttelee Tampereen työväen teatterissa.

Filmografia 
 Niilon oppivuodet: (avustaja) 1972
 Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin: Tuire Korpela 1971
 Rintamäkeläiset (TV-sarja): Vastaanottoapulainen 1976
 Tankki täyteen (TV-sarja): Ulla Korpela 1978–1980
 Kolmetoista mehiläistä: "Nainen" 1983
 Juhannustanssit: Kirsti 1983
 Myrsky (TV-sarja) 1987
 Ystävät, toverit: Ulla Kaakamo 1990
 Periaatteesta (lyhytelokuva) 1993
 Autopalatsi (TV-sarja): Marjatta 1994
 Pimeän hehku (TV-sarja): Pirjo 1996
 Elämän suola (TV-sarja): Vastaanottovirkailija 1997
 Vain muutaman huijarin tähden (TV-sarja): Valma Ala-Viehko 1998
 Kaikki kotona (TV-sarja): Äiti 2000
 Turvetta ja timantteja (TV-sarja): Valma Ala-Viehko-Poutiainen 2006-2007
 Havukka-ahon ajattelija: Mooseksen emäntä 2009

Palkinnot 
 2008: Veikko Sinisalo -palkinto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Anatoli Beloglazov

Anatoli Beloglazov (s. 16. syyskuuta 1956 Kaliningrad) on Neuvostoliittoa edustanut vapaapainin olympiavoittaja.

Beloglazov voitti olympiakultaa vapaapainin 52 kilon sarjassa Moskovassa 1980. Hänen kaksoisveljensä Sergei Beloglazov voitti kultaa samoissa kisoissa, sarjana 57 kiloa.

Anatoli Beloglazov voitti maailmanmestaruuden kolmasti. Vuoden 1977 mestaruus  tuli kevyimmässä eli 48 kilon sarjassa ja vuoden 1978 mestaruus 52-kiloisissa. Kolmas mestaruus tuli vuonna 1982 57 kilon sarjassa, josta Sergei-veli joutui hetkeksi väistymään yhtä sarjaa ylemmäksi. Olympiaboikotin vuoksi Neuvostoliiton painijat eivät päässeet Los Angelesin 1984 olympiakisoihin, ja Anatoli Beloglazov lopettikin kansainvälisen painiuransa siihen.

Saavutuksia

 Olympiakultaa Moskovassa 1980 (sarja 52 kg)
 MM-kultaa Lausannessa 1977 (sarja 48 kg), Mexico Cityssä 1978 (sarja 52 kg) ja Edmontonissa 1982 (sarja 57 kg).
 MM-pronssia Kiovassa 1983 (sarja 52 kg)
 EM-kultaa 1975 ja 1976 (sarja 48 kg)

Lähteet

 

Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Neuvostoliittolaiset vapaapainijat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1997

Vuoden 1997 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 18. lokakuuta – 26. lokakuuta 1997 Budapestissa, Unkarissa. Kisoissa oteltiin 12 painoluokassa.

Suomen edustajat

Lähteet 
 

Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut
Maailmanmestaruuskilpailut 1997
Vuoden 1997 urheilu
Budapestin urheilutapahtumat
Brad Garrett

Brad H. Gerstenfeld (s. 14. huhtikuuta 1960 Woodland Hills, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Kaikki rakastavat Raymondia, josta Garrett voitti kolme Emmy-palkintoa vuosina 2002, 2003 ja 2005.

Uransa alkuvaiheessa hän oli stand up -koomikko ja menestyksen myötä Garrett jatkoi esiintymisiään televisiossa. 1980-luvun lopulla hän esiintyi muutamissa televisiosarjoissa vierailevana tähtenä kunnes vuonna 1996 hän sai roolin komediasarjasta Kaikki rakastavat Raymondia. Sarja kesti aina vuoteen 2005 asti, jonka aikana Garrett voitti kolme Emmy-palkintoa. Matalan äänensä myötä hän on myös toiminut ääninäyttelijänä 1980-luvulta asti, joista tunnetuimmat roolit ovat "The Big Dog" -animaatiossa kaksi tyhmää koiraa vuosina 1993–1995 ja Rasvanahka Prätkähiiret -animaatiossa.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Rotuaari Piknik

Rotuaari Piknik oli Oulussa vuosittain järjestetty musiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin kaupungin keskustassa kävelykatu Rotuaarilla. Tapahtuma on järjestetty vuodesta 1999, yleensä kolmi- tai nelipäiväisenä heinäkuun alussa. Festivaalin korvaa vuonna 2017 alkanut Suomipop Festivaali.

Esimerkiksi vuonna 2007 festivaaleille osallistui 7 300 maksanutta vierasta. Esiintyjinä olivat muun muassa Martti Servo & Napander, Apulanta ja Irina.

Rotuaari Piknikin järjestää Pro Piknik Festivals Oy ja promoottorina toimii Ilpo Sulkala.

Lähteet

Oulun tapahtumat
Musiikkitapahtumat Suomessa
Oulun musiikki
Maggie Q

Margaret Denise Quigley, paremmin tunnettu nimellä Maggie Q, myös Maggie Quigley (kiinaksi: 李美琪; pinyin: Lǐ Měiqí, vietnamiksi: Lý Mỹ Kỳ; s. 22. toukokuuta 1979 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.

Maggie Q on tunnettu julkisuuden henkilö Hongkongissa ja muualla Aasiassa. Hän on näytellyt viime vuosina myös merkittävissä tuotannoissa Hollywoodissa. Hän näytteli pääosaa televisiosarjassa Nikita.

Nuoruus 

Maggie Q syntyi Havaijin Honolulussa. Hänen yhdysvaltalainen isänsä oli syntyperältään sekoitus puolalaista, irlantilaista ja ranskalaista. Hänen äitinsä oli puolestaan vietnamilainen. Vanhemmat olivat tavanneet isän ollessa komennuksella Vietnamissa.

Maggie Q on uusioperheen viidestä lapsesta nuorin. Hänellä on kaksi siskoa sekä kaksi sisarpuolta äitinsä edellisestä avioliitosta. Hän kilpaili lapsuudessaan uinti- ja yleisurheilukilpailuissa. Valmistuttuaan Mililani High Schoolista Maggie Q lähti Japaniin ja Hongkongiin ansaitsemaan rahaa mallina. Hän sai ensimmäisen näyttelijänroolinsa kiinankielisessä televisiosarjassa vuonna 1998 ja on jatkanut alalla siitä lähtien.

Ura 

Maggie Q saavutti huomiota työskennellessään mallina Hongkongissa. Hänen läpimurtonsa näyttelijänä oli pääroolit Hongkong-elokuvissa Gen-Y Cops ja Naked Weapon, joissa hän esitti itämaisia taistelulajeja käyttävää tappajaa Charlene Chingiä.

Maggie Q kokeili myös menestyksekkäästi Hongkongin teatteria David Pinnerin All Hallow's Evessä. South China Morning Postin toimittaja Tom Hilditch arvioi tähtiesitykseksi hänen suorituksensa 16-vuotiaan, puhkeavaa seksuaalisuuttaan kokevan nuoren naisen roolissa. Hänen Hollywood-uransa tunnetuimmat työt ovat rikollisjohtajan rakastajattaren, kungfu-taistelija Mai Linhin rooli elokuvissa Die Hard 4.0 sekä hänen Vaarallinen tehtävä III näyttelemänsä IMF-tiedustelujärjestön eliittijoukon ainoan naisjäsenen, Lei Zhenin rooli. Lisäksi Maggie Q näytteli pääosaa yhdysvaltalaisessa rikossarjassa Nikita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 ”There’s something About Maggie” -haastattelu vuodelta 2003 

Maggie Q
Maggie Q
Maggie Q
Amerikanvietnamilaiset
Maggie Q
Oulunkylän siirtolapuutarha

Oulunkylän siirtolapuutarha on vuonna 1940 perustettu siirtolapuutarha Helsingin Oulunkylän Veräjälaaksossa, Vantaanjoen varressa. Siellä on 203 mökkiä.

Siirtolapuutarha 
Oulunkylän siirtolapuutarhayhdistyksen puheenjohtaja on vuodesta 1984 ollut Raili Wilén. Yhdistys vastaa palstojen vuokraamisesta ja huolehtii talkoovoimin yleisten alueiden hoidosta. Vantaanjoen tulviminen  haittaa ajoittain siirtolapuutarhaa. Tulvavalli valmistui vuonna 2016 ja sitä korotettiin vuonna 2017. Aiemmin joesta oli laadittu tulvakartta, josta siirtolapuutarhan vaarankohdat näkyivät. 

Siirtolapuutarhassa on käytöstä poistettu vesitorni, jonka korkeus on noin yhdeksän metriä ja tilavuus noin 50 m³.

Lähteet

Internet 
 Kaupunginosat.net. Luettu 24.7.2007

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Oulunkylän siirtolapuutarhayhdistyksen kotisivut

Siirtolapuutarha
Siirtolapuutarhat
Berghamn (Nauvo)

Berghamn on Nauvon pääsaaren eteläpuolella sijaitseva saari ja kylä. 64 hehtaarin kokoisella saarella asuu nykyään ympärivuotisesti kuusi ihmistä, mutta kesäisin mökkiläisten myötä määrä moninkertaistuu. Vuonna 2007 vakituisia asukkaita oli kolme.  

Saari on hyvä satamapaikka eteläisellä Saaristomerellä – satamapaikkaa ovat käyttäneet jo viikingit. Maakirjojen mukaan saarella on asuttu 1500-luvulta lähtien. Enimmillään asukkaita on ollut 1800-luvun lopulla, yli 40. He elättivät itsensä kalastamalla ja hylkeenpyynnillä sekä linnustuksella ja karjaa pitämällä. Verot maksettiin kalassa. Saarelle asennettiin sähköt 1980-luvulla.

Saaren pohjoinen osa on Saaristomeren kansallispuistoa, johon kuuluu perinnemaiseman muodostama Västerbyn kalastajatila. Tilan päärakennus on sisustettu 1940–50-lukujen tyyliin. Berghamnnin kylä on myös osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää Länsi-Turunmaan ulkosaariston kyläasutusta.

Liikenneyhteydet
Yhteysalus M/S Eivor liikennöi säännöllisesti Nauvon Pärnäisistä Berghamniin. Saarella on vierasvenesatama. Maantieyhteyttä ei ole.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
luontoon.fi: Berghamnin perinneympäristö ja luontotupa

Nauvon kylät
Paraisten saaret
Sanna Koivisto

Sanna Maarit Koivisto (s. 21. marraskuuta 1955 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä. Koivisto on opiskellut muun muassa Limingan ja Lahden taidekouluissa sekä toiminut opettajana eri kansalaisopistoissa muun muassa Iissä, jossa hän asuu. Ensimmäisen näyttelynsä Koivisto piti vuonna 1975 Oulussa. Hänen näyttelyitään on järjestetty Suomessa monella paikkakunnalla.

Julkisia teoksia 
Eräs Koiviston viimeisimpiä töitä on Utajärven kunnan 150-vuotisjuhliin vuonna 2015 tilattu teräskonstruktio Joen laulu. Teos on corten-terästä, joka on ruostutettu merivedellä. Teoksessa on neljä osaa, jotka kuvaavat utajärveläistä maisemaa ja kunnan elinkeinohistoriaa. Teoksen juurella on utajärveläisistä peruskivistä tehty sommitelma. Kannel ja tervavene ovat muhoslaisen entisen sonniaseman sokkelikivien varassa.

Teoksia 

 Luotolan 30-vuotisjuhlareliefi, 1980, Kemi, Veitsiluodon kansalaisopisto, pronssi
 Elämän välitunti, 1984, Kemi, Karihaaran koulu, pronssireliefi 
 Hilda Herralan muistoreliefi, 1984, Kemi
 Musta joutsen, Timo K. Mukka – muistomerkki, 1985 Pellon kirjasto, pronssi
 Elämänkaari, 1987, Keminmaan kunnantalo, pronssi/kivi 
 Kuka tietää, 1990 Kemi, Hepolan koulu, lasimaalaus 
  Iin Säästöpankin 100-vuotisreliefi 1990 Ii, nyk. Iin Valtarin koulun tiloissa, pronssi 
 Pieni auttaja, 1990 Oulu, OYS, pronssi
 Runonlaulaja Marina Takalon muistoreliefi, 1991 Kemin kaupunginkirjasto, pronssi
 Eemil Halosen muistolaatta, 1995, Helsinki, pronssi 
 Iin koululaitos 120-vuotisreliefi, 1995 Ii, Iin ala-aste, pronssi 
 Pieni ikuisuus, Sotalapsiveistos, 1996 Kemi, pronssi/betoni 
 Kemin lyseo 100 vuotta muistomerkki, 1997, Kemin lyseon lukiopronssi 
 Väinö Raappana – reliefi, 1999, Sanomalehti Kalevan kokoelmat, pronssi 
 Lehtori Alli Heikkinen – reliefi, 1999 Kemin lyseon lukio, pronssi 
 Tarinanpaikka, ympäristötaideteos, 1998-2001, Oulunsalo, puu/kivi/pronssi/kasvit 
 Taituli arpeeti, 2001, Haukipudas, kirkonkylän ala-aste, betoni 
 Iijoen uittomuistomerkki, 2003, Ii, kunnantalo, pronssi 
 Ajan kulku, Oulu 400 vuotta juhlateos 2005 Oulu, Maria Silfvanin puisto, pronssi/jalusta punagraniittia 
 Luonnon ihmeet, 2006, Karjala, Sosnovyn koulu, yhteisötaideteos tekstiili/keramiikka
 Virran voima, Merikosken voimalaitos 60 vuotta, 2008 Oulu, Tuira, pronssi/graniitti 
 Haluna tajuta, 2014, Haukipudas, OSAO, teräsreliefi
 Tiernapojat, 2014 Oulu, Rotuaari, pronssi 
 Joen laulu, 2015 Utajärvi, keskusta, teräskonstruktio

Valokuvia julkisista teoksista

Lähteet 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Varova

Varova Oy on suomalainen huolinta- ja kuljetusliike, joka palvelee ulkomaankauppaa harjoittavia vienti- ja tuontiyrityksiä. Varova Oy tarjoaa maantiekuljetuksia, merirahtia, lentorahtia, rautatiekuljetuksia ja huolintaa, sekä toimitusketjun hallinnan ratkaisuja. Varova työllistää vähän alle 100 henkilöä ja sillä on neljä toimistoa Suomessa.

Historia
Varova Oy perustettiin vuonna 1948. Leevi K. Laitinen lunasti Varovan osakekannan perheelleen 1960-luvun alussa. Siitä saakka Varova on ollut yksityinen perheyritys. Varovan kansainvälinen liikenne laajeni voimakkaasti 1980–1990-luvuilla, jolloin myös Kaukoidän kuljetukset ja lentorahti tulivat osaksi yhtiön liiketoimintaa. Nykyään Varova Oy on yksi suurimmista suomalaisomistuksessa olevista alan yrityksistä.

Palvelut
Euroopan liikenteessä Varovalla on säännölliset viikoittaiset kuljetusyhteydet kaikkiin Euroopan maihin.
Merikuljetukset järjestetään kaikkiin maanosiin. Kaukoidän, Intian niemimaan ja Yhdysvaltain tuonti- ja vientikuljetukset ovat merkittävimmät liikenteet.
Lentorahtia Varova hoitaa IATA-huolitsijana
Huolinta kuten vienti- ja tuontitullaus, tullitariffiointi ja tilastointi kuuluvat Varovan ydinosaamiseen
Projektikuljetukset
Vienti- ja tuontikuljetukset Venäjälle

Lähteet

Logistiikkayhtiöt
Suomalaiset perheyritykset
Evert Porila

Evert Martialis Porila (sukunimi vuoteen 1907 Grönfors; 30. kesäkuuta 1887 Yli-Porila, Sääksmäki – 18. huhtikuuta 1941) oli suomalainen kuvanveistäjä. Porila on veistänyt muun muassa useita sankaripatsaita. 

Porilan vanhemmat olivat maanviljelijä August Grönfors ja Vilhelmiina Yli-Porila. Porila oli ensin Emil Wikströmin opissa 1905–1907 ja sitten hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1909 sekä Berliinissä 1911. Porilan töitä oli esitteillä ensimmäisen kerran vuonna 1909.

Teoksia 
 Vapaussodan sankarivainajien muistomerkki Jämsässä, 1920
Vapaussodan sankarivainajien muistomerkki Hartolassa, paljastettiin 24.10.1920
 Valkoisten hautamuistomerkki Kalevankankaan hautausmaalla Tampereella, paljastettiin 3.4.1921
 Sankaripatsas Kemin kirkon kirkkopuistossa, 1921
 Vapaussodan sankaripatsas Rovaniemellä, 1922
 August Maksimilian Myhrbergin patsas Raahessa, paljastettiin 6.10. 1931 
 Mannerheimin patsas Tampereella, valmis 1939, paljastettiin 1956

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Argentiinan Grand Prix 1980

Argentiinan Grand Prix 1980 oli Formula 1 -kauden 1980 ensimmäinen MM-osakilpailu. Kilpailu ajettiin Buenos Airesissa 13. tammikuuta 1980 Autódromo Oscar Alfredo Gálvezin radalla. Suomen Keke Rosberg nousi kilpailun jälkeen uransa ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle. Hän nousi lähtöruudusta 21 jokseenkin kilpailukyvyttömällä Fittipaldi-teamin ajokilla kohti kärkeä lähinnä muiden epäonnesta hyötyen. Kilpailun aikana johdossa olivat Alan Jones ja Jacques Laffite.

Tulokset

Muuta 
Ricardo Zuninon paras sijoitus (7. sija)

Argentiinan Grand Prix
Live (Alice in Chains)

Live on grunge-yhtye Alice in Chainsin livealbumi, joka julkaistiin 5. joulukuuta 2000 levy-yhtiöstä Columbia Records. Se on yhtyeen ainoa live-albumi akustisen albumin Unplugged kanssa. Kaikki muut albumin kappaleet on julkaistu yhtyeen aikaisemmilla albumeilla, paitsi "Queen of the Rodeo", vaikkakin koko konsertti oli julkaistu jo aikaisemmin kokoelmaboksilla Music Bank.

Kappaleet

Kokoonpano
 Jerry Cantrell – laulu, kitara
 Mike Inez – basso
 Layne Staley – laulu, kitara
 Sean Kinney – rummut
 Mike Starr – basso

Tuotanto
 Mark Naficy – miksaus
 Stephen Marcussen – masterointi
 Tony Wilson – tuottaja, miksaus
 Peter Fletcher – tuottaja
 Mike Walter – insinöörityö
 Mary Maurer – design
 Marty Temme – valokuvaus
 Brandy Flower – design

Vuoden 2000 konserttitallenteet
Alice in Chainsin albumit