joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maapallon äärimmäiset paikat

Maapallon äärimmäiset paikat -artikkeli kuvailee paikat jotka ovat jollain tavalla äärimmäisiä maapallon kuoren pinnalla, tunnetun tiedon perusteella.

Ilmansuunnat

 Pohjoisin paikka maailmassa on maantieteellinen pohjoisnapa, Jäämeressä.
 Pohjoisin paikka maalla on Grönlannin pohjoispuolella oleva pieni saari, josta käytetään nimeä 83-42.
 Eteläisin paikka maailmassa ja maalla on maantieteellinen etelänapa Antarktiksella. 
 Läntisin paikka maailmassa, kansainvälisen päivämäärärajan mukaan tarkasteltuna on Attun saari Aleuteilla.
 Itäisin paikka maailmassa,  kansainvälisen päivämäärärajan mukaan tarkasteltuna on Caroline Island, Kiribatissa.

Kansainvälistä päivämäärärajaa muutettiin vuonna 1995. Jos alkuperäinen päivämääräraja olisi voimassa, Itäisin paikka maailmassa olisi Tafahi Niuatoputapun saari Tongan saarilla.

Korkeus ja syvyys
 Korkein kohta merenpinnan tasosta mitattuna on Everestin huippu: 8 848 m 
 Syvin mitattu kohta on Challengerin syvänne, Mariaanien haudan pohjalla: 10 911 m merenpinnan tason alapuolella. 
 Syvin paikka maalla on Kuolleen meren ranta: 417 m merenpinnan tason alapuolella. 
 Kaukaisin paikka maapallon keskipisteestä on Chimborazon huippu, koska maapallo ei ole täydellisen pallon muotoinen: 6 384,4 km. (Everestin huippu on  6 382,3 km:n etäisyydellä) 
 Lähin paikka maapallon keskipisteestä (~6 353 km) on luultavasti jossakin Jäämeren pohjassa, mutta muitakin mahdollisia sijainteja on.
Korkein paikka minne pääsee kulkuneuvolla:
Tie (vuoriston sola): Semo La, Tiibet, 5 565 m, tai Marsimik La, Intian Himalaja, 5 590 m,  riippuen mitä pidetään kulkuneuvona. Katso myös Khardunglan sola, 5 359 m 
Juna: Tanggulan sola, Tiibet, 5 072 m

Kaukaisuus

 Euraasian "kaukaisuuden napa", paikka, joka on etäimmällä valtameristä, sijaitsee suunnilleen 320 km Kiinan Ürümqistä luoteeseen. Matkaa merelle on sieltä 2 648 km.
 Tyynenmeren  "kaukaisuuden napa", paikka, joka on etäimmällä maasta (kutsutaan myös ”Nemon pisteeksi”) on eteläisellä Tyynellämerellä kohdassa 48.52.6 et. leveyttä 123.23.6 länt. pituutta, josta matkaa Ducien saarelle Pitcairniin ja Siple saarelle Marie Byrdin maahan kertyy suunnilleen 2 688 km. Se on keskellä 22 405 411 km²:n merialuetta, joka on suurempi kuin koko entinen Neuvostoliitto.
 Etäisin saari on Bouvet’nsaari, Norjalle kuuluva asumaton Atlantin saari, jolta on matkaa Kuningatar Maudin maahan Antarktiksella 1 600 km.
 Etäisin saaristo koostuu Pääsiäissaaresta ja Sala y Gómez’sta, joiden välillä on 480 km. Niiltä on 2 250 km Pitcairniin ja 3 300 km Chilen länsirannikolle.

Sääennätyksiä
Korkein mitattu lämpötila on 56,7 °C, Death Valley, Kalifornia 10. heinäkuuta 1913 
Matalin mitattu lämpötila on –89,2 °C, Vostok-asema, Antarktis 21. heinäkuuta 1983 
Kuumin pysyvästi asuttu paikka on Mekka, Saudi-Arabiassa, vuoden keskilämpötila on 30,7 °C 
Kylmin pysyvästi asuttu paikka on Eureka, Nunavut’ssa, Kanadassa, vuoden keskilämpötila on −19,7 °C

Lähteet

Fyysinen maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit

id:Fakta geografi dunia
Turjan piiri

Turjan piiri eli Terin piiri () on hallintopiiri Murmanskin alueella. Alue sijaitsee Vienanmeren Turjan rannikolla, Kuolan niemimaan etelälaidalla. Alueen pinta-ala on 19 300 km² ja asukkaita on 6 288 (2010).

Umban kaupunkityyppinen taajama on piirin hallintokeskus ja Umban kaupunkikunnan keskus, jossa valtaosa väestöstä asuu. Piirin toinen kunta on piirin itäosat kattava Varzugan maalaiskunta.

Asutuskeskukset

Umban kaupunkikunta
Asukkaita 5 559 (2010).
Umba (kaupunkityyppinen taajama)
Vostotšnoje Munozero (Восточное Мунозеро), (Munajärvi)
Indel (Индель)
Petrajoki (Оленица, Olenitsa).

Varzugan maalaiskunta
Asukkaita 729 (2010).
Varzuga (Варзуга) (maaseututaajama)
Kuusiniemi, Kuzomen (Кузомень)
Kaskiranta (Кашкаранцы, Kaškarantsy)
Tetrinä (Тетрино, Tetrino)
Tšavanga (Чаваньга)
Pjalitsa (Пялица)
Sapainjoki, Tšapoma (Чапома).

Lähteet

Lähteet joihin ei ole viitattu
Turjan piiri Murmanskin aluehallinnon sivuilla. (mm. kartta)
Turjan piirihallinnon sivut

Murmanskin alueen piirit
Merikapteeni

Merikapteeni on kansipäällystön tutkinto merenkulkualalla. Merikapteeni (AMK) on ammattikorkeakoulututkinto, jonka laajuus on 270 opintopistettä. Tutkintoaika on 4,5 vuotta. 

Pelkkä merikapteenin (AMK) tutkinto ei vielä anna pätevyyttä kansipäällystötehtäviin laivassa. Kansipäällystön pätevyyksistä on säädetty IMO:n alaisessa kansainvälisessä STCW-sopimuksessa (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers). Tehtäviin pätevöityminen edellyttää meripalvelua. Pätevöitymistä helpottaa se, että merikapteeni (AMK) -koulutuksessa suoritetaan miehistö- ja vahtiperämiespätevyyksien teoriaosuudet. Täyteen merikapteenin pätevyyteen pätevöidyttäessä suoritetaan ensin
 vahtimiehen pätevyys – kaksi kuukautta meripalvelua
 vahtiperämiehen pätevyys – 12 kuukautta ohjattua harjoittelua tai vahtimieheltä 36 kuukautta meripalvelua

Pätevötymisen voi suorittaa pitämällä kaksi välivuotta opinnoista maissa. Merikapteeniksi (AMK) valmistumisen jälkeen voi pätevöityä yliperämieheksi, mikä edellyttää vahtiperämiehen pätevyyttä ja lisäksi 12 kuukautta meripalvelua vahtiperämiehenä. Merikapteeniksi pätevöityminen edellyttää merikapteenitutkintoa ja 36 kuukautta palvelua vahtiperämiehenä tai 24 kuukautta vahtiperämiehenä, joista 12 kuukautta yliperämiehenä. Käytännössä merikapteeniksi pätevöityminen kestää kauemmin kuin miniminä olevat 36 kuukautta, sillä osa ajasta kuluu maissa lomilla tai työttömänä. Läheskään kaikki merikapteenit (AMK) eivät koskaan pätevöidy merikapteeneiksi.

Merikapteenin pätevyyskirja oikeuttaa kaikkiin kansipäällystön tehtäviin kaikissa aluksissa kaikkialla maailmassa (pois lukien kalastusalukset), sekä erilaisiin maaorganisaatioiden hallinto- ja koulutustehtäviin. Pätevyys on voimassa viisi vuotta kerrallaan, ja sinä aikana pätevyyden säilyttämiseksi on palveltava vähintään vuosi merellä tai vastaavissa tehtävissä.

Suomessa on myös tarjottu yliopistojen täydennyskoulutuksena kaupallispainotteista ”diplomimerikapteenin” tutkintoa, jota mikään tutkintoasetus ei nykyään tunne. Aiemmin diplomimerikapteeni () oli merikapteenia ylempi tutkinto, jota edellytettiin merenkulkuhallinnon ylempiin virkoihin.

Isossa-Britanniassa maan kaikki merikapteenit kuuluvat automaattisesti sotalaivaston reserviin eli Royal Navy Reserveen (RNR); tavallisin arvo on kapteeniluutnantti.

Katso myös
Matruusi
Perämies

Lähteet

Aiheesta muualla

 Asetus aluksen miehityksestä, laivaväen pätevyydestä ja vahdinpidosta (1256/1997) (kumottu)
 Merikapteenin ammatinkuvaus, Opintoluotsi

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ammattikorkeakoulututkinnot
Tekniikan ja liikenteen alan tutkinnot
Porvoon Akilles

Porvoon Akilles () on vuonna 1902 perustettu porvoolainen urheilun yleisseura, joka järjestää toimintaa erilaisissa lajeissa. Parhaiten Akilles tunnetaan miesten jääpallon edustusjoukkueestaan, joka pelaa Suomen pääsarjassa Bandyliigassa. Seuralla on toimintaa myös pyöräilyssä, jalkapallossa, yleisurheilussa, käsipallossa, suunnistuksessa, hiihdossa ja kuntourheilussa.

Jääpallo 

Jääpallo on Akilleksen seurahistorian menestynein ja tunnetuin laji. Akilles on voittanut SM-kultaa neljästi, 1981, 1985, 2020 ja 2021.

Jalkapallo 

Jalkapallo otettiin Akilleksen ohjelmaan vuonna 1907.. Akilleksen edustusjoukkue pelaa tällä hetkellä jalkapallon Kolmosessa.

Saavutuksia 
Jääpallo
 Suomen mestari 4 kertaa: 1981, 1985, 2020, 2021
 SM-hopeaa 4 kertaa: 1968, 2016, 2017, 2022
 SM-pronssia 6 kertaa: 1935, 1978, 1982, 1983, 1984, 1987
 Euroopan cupin pronssia 1985
Kaukalopallo
 SM-hopeaa 3 kertaa: 1977, 1978, 1984
Yleisurheilu
 Kalevan maljan voitto 1926

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Porvoon Akilles

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Akilles
Suomalaiset suunnistusseurat
Vuonna 1902 perustetut urheiluseurat
Muppetit

Muppetit ovat yhdysvaltalaisen Jim Hensonin luoma nukkeryhmä, jotka esiintyivät alun perin televisiosarjassa The Muppet Show ja sen jälkeen lukuisissa muissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Englanninkielinen nimitys muppet tulee sanojen marionette ’sätkynukke’ ja puppet ’käsinukke’ yhdistelmästä. Hensonin lisäksi Muppetteja olivat tekemässä näyttelijät Frank Oz ja Jerry Nelson.

Hahmoja

 Kermit – sammakko, Jim Hensonin alter ego
 Miss Piggy – laulajasika, ihastunut epätoivoisesti Kermitiin
 Fozzie – epätoivoinen karhukoomikko
 Rowlf - pianistikoira
 Gonzo the Great (myös The Great Gonzo) - erikoisennäköinen daredevil
 Camilla - kana, Gonzon tyttöystävä
 Scooter - The Muppet Shown tsuppari.  Hän tuo kahvia leipiä kakkua mitä tahansa...
 Bobo - karhu (Muppets Tonight)
 Robin - Kermitin sisarenpoika
 Elukka (Animal) - Dr. Teeth and The Electric Mayhemin rumpali, bändin kuuluisin jäsen
 Janice - Electric Mayhemin kitaristi 
 Ruotsalainen kokki
 Dr. Bunsen Honeydew - tiedemies
 Beaker - Bunsenin kovaonninen assistentti, joka joutuu useimmiten testaamaan tämän keksintöjä
Tohtori Julius Strangepork - omituinen ja omalaatuinen porsas. 
 Sgt. Floyd Pepper - Electric Mayhemin basisti, Elukan "omistaja" ja Janicen poikaystävä
 Zoot - Electric Mayhemin masentunut ja loppuunpalanut saksofonisti
 Dr. Teeth - Electric Mayhemin johtaja ja kosketinsoittaja, tunnistettavissa kultaisesta hampaastaan
 Lips - Electric Mayhemin trumpetinsoittaja, harvemmin nähty jäsen
 Rizzo – rotta ja Gonzon paras kaveri
 Pepe - "kuningas" katkarapu. On erityisen kiinnostunut naisista.(Muppets Tonight)
 Clifford - rastoja käyttävä aurinkolaseja pitävä hippi (Muppets Tonight)
 Johnny Fiama- omituinen hippi myös (Muppets Tonight)
 Sam kotka – todella isänmaallinen kotka, kritisoi jokaista esitystä
 Link – erittäin itserakas sika
George- Muppet Shown vanha vahtimestari
 Bean Bunny - jänis
 Sal - apina, Johnnyn paras kaveri (Muppets Tonight)
 Statler ja Waldorf - vanhat herrat , jotka kritisoivat niin toisiaan kuin muitakin. Yleensä pahimmat haukunnat saa Fozzie
   J.P Grosse- Scooterin setä, omisti Muppet Show teatterin....
Yolanda- rotta, Rizzon tyttöystävä
Wayne ja Wanda- aviopari. Aina lauluissa epäonnistuva

Aiheesta muualla

 Muppettien viralliset kotisivut 

Lastenohjelmat
Nukketeatteri
Chupacabra

Chupacabra on olento, jonka kerrotaan elävän Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Sen espanjankielinen nimi on El Chupacabras, mikä tarkoittaa "vuohenimijää". Nimi johtuu sen väitetystä tavasta hyökätä kotieläinten, varsinkin vuohien, kimppuun ja imeä niiden veret viimeistä pisaraa myöten.

Chupacabra on verrattain uusi ilmestys, sillä ensimmäinen kirjattu havainto siitä on vasta keväältä 1995. Tuolloin Puerto Ricosta löytyi kuolleita kissoja, kalkkunoita, koiria, lehmiä, hevosia ja varsinkin vuohia, jotka oli tapettu oudolla tavalla. Ne oli nyljetty ja niillä oli terävien hampaiden jäljet kaulassa tai rinnassa. Toisen version mukaan kuolleita vuohia löytyi aluksi varsinkin Meksikosta, ja puremajäljet olivat niskassa. Kummankin tarinan mukaan eläimissä ei ollut jäljellä lainkaan verta. Joulukuuhun mennessä vuohenimijä oli tappanut jo yli 1 000 eläintä, ja karjankasvattajat olivat peloissaan. Yhä useammat ilmoittivat nähneensä hirviön. Vuoden 1996 alussa chupacabra-havainnoista kerrottiin jo Meksikossa ja Yhdysvalloissa latinalaisamerikkalaisväestön asuttamilla alueilla. 2000-luvulle mennessä tapettuja kotieläimiä oli löydetty jo tuhansia, myös Miamissa, Nicaraguassa ja Chilessä.

Yleisimpien havaintojen mukaan chupacabra on apinaa muistuttava, 1-1,5 metriä pitkä peto, jolla on mustanharmaa turkki, suuret ja soikeat punaiset silmät ja pitkät torahampaat. Joidenkin silminnäkijöiden mukaan sillä olisi kuitenkin paljas, sininen iho, selässä piikkejä ja lepakkomaiset siivet ja se kävelisi kahdella jalalla. Kolmannen kuvauksen mukaan se näyttää pantterilta, jolla on pitkä ja käärmemäinen kieli. Chupacabran kerrotaan liikkuvan yliluonnollisen nopein ja äänettömin askelin ja sen väitetään löyhkäävän rikinkatkua, joka lamauttaa saaliseläimet.

Olennon alkuperästä on erilaisia teorioita. Yliluonnollisiin asioihin uskovat väittävät sen olevan paholainen tai avaruusolento, toisten mukaan se on karannut jostakin laboratoriosta. Jotkut ovat arvelleet, että kyseessä voisi olla Desmodus draculae -jättivampyyri, joka nykytietojen mukaan kuoli sukupuuttoon muutama tuhat vuotta sitten. Tiedeyhteisö on sitä mieltä, että väitetty eläin on vain olematon, paniikin synnyttämä taruolento. Viranomaisten mukaan kotieläinten kuolemat ja raatelut selittyvät villikoirien tai muualta peräisin olevien, luontoon päästettyjen vieraiden petoeläinten saalistuksella.

Lähteet 
 Tieteen Kuvalehti 11/1997, s. 62: artikkeli Outo hirviö ahdistelee kotieläimiä Puerto Ricossa
 Unknownexplorers.com - Chupacabra

Viitteet 

Kryptozoologia
Taruolennot
Seulonnan keskeiset artikkelit
The Mars Volta

The Mars Volta oli yhdysvaltalainen Grammy-palkittu rockyhtye El Pasosta, Texasista. The Mars Voltan musiikissa on progressiiviselle rockille tyypillisiä vaikeasti avautuvia piirteitä. Sen sanoitukset ovat usein arvoituksellisia. Yhtye tunnetaan villeistä ja energisistä live-esiintymisistään.

The Mars Voltan perustivat At the Drive-In -yhtyeen entiset keulakuvat laulaja Cedric Bixler-Zavala ja kitaristi Omar Rodriguez-Lopez heti yhtyeen hajottua vuonna 2001. Myöhemmin vuonna 2005 At the Drive-Inin entinen basisti Paul Hinojos liittyi The Mars Voltaan. 

The Mars Volta julkaisi uransa aikana seitsemän studioalbumia: De-Loused in the Comatorium (2003), Frances the Mute (2005), Amputechture (2006), The Bedlam in Goliath (2008), Octahedron (2009), Noctourniquet (2012) ja The Mars Volta (2022). Näiden lisäksi yhtye on julkaissut kaksi EP:tä (Tremulant (2002) ja Live EP (2003), rajoitettu painos) sekä yhden konserttialbumin (Scabdates (2005)). A Missing Chromosome -nimellä tunnettu, lähinnä single-julkaisujen b-puolista koottu levy ei ole yhtyeen virallinen julkaisu. 

The Mars Volta on esiintynyt Suomessa Red Hot Chili Peppersin lämmittelijänä vuonna 2003, Provinssirockissa vuonna 2005, The Circuksessa Helsingissä heinäkuussa 2011 sekä Ruisrockissa vuonna 2012.

23.1.2013 Cedric Bixler-Zavala ilmoitti Twitterissä jättävänsä The Mars Voltan johtuen Omar Rodríguez-Lópezin vähäisestä panostuksesta yhtyeeseen sekä hänen päätöksestä jättää yhtye määrittämättömän pituiselle tauolle.

Jäsenet 
The Mars Voltan muodostivat Omar Rodríguez-López ja Cedric Bixler-Zavala. Muut muusikot olivat osa The Mars Volta Groupia.

Entiset 
 Omar Rodríguez-López - kitara, taustalaulu
 Cedric Bixler-Zavala - laulu

 Isaiah "Ikey" Owens - koskettimet
 Juan Alderete - basso
 Deantoni Parks - rummut
 Marcel Rodriguez-Lopez - perkussiot, syntetisaattori, koskettimet, efektit
 John Frusciante – kitara (vuodesta 2002 vuoteen 2008 studiossa, harvoin konserteissa)
 Eva Gardner - basso
 Jeremy Ward - efektit
 Jon Theodore - rummut
 Thomas Pridgen - rummut
 Adrian Terrazas-Gonzales - huilu, saksofoni, klarinetti, perkussiot
 Paul Hinojos - kitara, efektit
 Dave Elitch - rummut

Aikajana

Diskografia

Studioalbumit

Livealbumit

EP:t 
 Tremulant (2002)
 Live EP (2003)

Singlet 
 Inertiatic ESP (2003)
 Televators (2004)
 The Widow (2005)
 L'Via LiViaquez (2005)
 Viscera Eyes (2006)
 Wax Simulacra (2007)
 Goliath (2008)
 Cotopaxi (2009)
 Since We've Been Wrong (2009)
 The Malkin Jewel (2012)
 Blacklight Shine (2022)
 Graveyard Love (2022)
 Vigil (2022)

Musiikkivideot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu (englanninkielinen)
 The Bedlam In Goliath -albumin arvostelu
 Frances The Mute -albumin arvostelu

Yhdysvaltalaiset progressiivisen rockin yhtyeet
Yhdysvaltalaiset psykedeeliset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset post-hardcore-yhtyeet
Tepui

Tepuit () ovat sedimenttikivistä eroosion kautta muodostuneita, tasalakisia pöytävuoria, joita esiintyy Guyanan ylängöllä, Etelä-Amerikan pohjoisosassa. 

Vuorten monivaiheinen syntyhistoria alkoi sedimentaatiovaiheella, jolloin varhais-proterotsooiseen mereen kerrostui noin 1,8–1,7 miljardia vuotta sitten useita kilometrejä paksu muodostuma klastisia sedimenttejä: rantahiekkoja ja jokien kuljettamaa soraa. Sedimenttien metamorfoituessa niistä muodostui vähitellen hiekkakiviä, kvartsiitteja ja konglomeraatteja, jotka peittivät laajoja alueita muinaista Gondwanamannerta. Tämän mantereen repeämisen yhteydessä, noin 200–150 miljoonaa vuotta sitten, maankuoressa vallitsevat tektoniset jännitystilat pilkkoivat alkuaan yhtenäisen metasedimenttikerrostuman tepuivuorten ”alkioiksi”. Syntyneisiin siirroslaaksoihin muodostui jokisysteemi, joka kuljetti mukanaan rapautuvaa kiviainesta syventäen laaksoja ja muodostaen siten vähitellen Guyanan ylängölle tyypilliset tasalakiset, pystyseinämäiset tepuit.

Katso myös 
 cuesta

Aiheesta muualla 

Pinnanmuodot
Eroosio
Etelä-Amerikan maantiede
Giorgio Napolitano

Giorgio Napolitano  (s. 29. kesäkuuta 1925 Napoli) on italialainen poliitikko, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 2006–2015. Hänen virkakautensa alkoi 15. toukokuuta 2006 ja hän erosi virasta 14. tammikuuta 2015. Poliittisella urallaan Napolitano on  toiminut myös Italian parlamentin puhemiehenä 1992–1994, sisäministerinä 1996–1998 ja Euroopan parlamentin jäsenenä 1999–2004.

Napolitano liittyi Italian kommunistiseen puolueeseen 1947 ja sen hajottua 1991 Vasemmiston demokraattiseen puolueeseen ja myöhemmin Vasemmistodemokraatteihin. Presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi lokakuussa 2005.

Italian parlamentti valitsi Napolitanon Italian presidentiksi 10. toukokuuta 2006 Romano Prodin johtaman keskustavasemmistolaisen koalition ehdokkaana. Napolitano tuli valituksi neljännellä äänestyskierroksella saaden 543 ääntä. Napolitano tuki Prodin heikoksi osoittautunutta hallitusta nimittämällä Prodin uudelleen hallituksen muodostajaksi hallituksen kaaduttua Afganistanin-kysymykseen. Prodin seuraavankin hallituksen kaaduttua hän pyysi senaatin puhemies Franco Marinia muodostamaan väliaikaishallituksen. Tämän osoittauduttua mahdottomaksi, Napolitano hajotti 6. helmikuuta 2008 parlamentin, mikä tarkoitti ennenaikaisten vaalien järjestämistä.

20. huhtikuuta 2013 Giorgio Napolitano valittiin toiselle kaudelle ensimmäisenä Italian presidenteistä. Joulukuussa 2014 Napolitano ilmoitti eroavansa presidentin tehtävistä korkean ikänsä vuoksi,  ja eroaminen tapahtui 14. tammikuuta 2015. Presidentin tehtävät siirtyivät väliaikaisesti senaatin puheenjohtaja Pietro Grassolle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Italian presidentit
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Italialaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Italialaiset kommunistit
Italialaiset europarlamentaarikot
TiHKAL

TiHKAL (ISBN 0-9630096-9-9) on vuonna 1997 julkaistu tryptamiineja käsittelevä kirja, jonka on kirjoittanut tohtori Alexander Shulgin ja hänen vaimonsa Ann Shulgin. Se on jatkoa PiHKAL:ille, jonka aiheena olivat fenetyyliamiinit.

Kirjan nimi on lyhenne sanoista Tryptamines I Have Known And Loved: The Continuation.

Katso myös 

 PiHKAL

Aiheesta muualla 

 TiHKAL HTML-muodossa Erowid-tietokannassa 

Päihdeaiheinen kirjallisuus
Psykedeeliset tryptamiinit
Vuoden 1997 kirjat
David Rappaport

David Stephen Rappaport (23. marraskuuta 1951 Lontoo – 2. toukokuuta 1990 San Fernando Valley) oli brittiläinen näyttelijä. Hän oli eräs tunnetuimmista lyhytkasvuisista näyttelijöistä. Hän oli vain 119 senttimetrin mittainen.

Rappaport osoittautui nuoruudessaan lahjakkuudeksi teatterin ja musiikin saralla. 1970-luvulla hän esiintyi yhdessä Sylvester McCoyn ja kanssa BBC:n lastenohjelmassa Jigsaw. Eräs hänen tunnetuimmista rooleistaan on elokuvassa Aikavarkaat. Hän esiintyi myös lukuisissa televisiosarjoissa, muiden muassa komediasarjassa Älypäät ja lakisarjassa L.A. Law. Ennen ryhtymistään näyttelijäksi Rappaport toimi Yhdistyneestä kuningaskunnasta "irtautuneen" Frestonian pääministerinä.

Elämänsä loppupuolella Rappaport vaipui masennukseen ja ampui itsensä vuonna 1990. Hän oli ehtinyt sitä ennen esiintyä Star Trek -televisiosarjassa, mutta tapauksen johdosta kohtaukset filmattiin uudelleen ja hänen roolinsa esitti Saul Rubinek.

Aiheesta muualla
 

Englantilaiset näyttelijät
Lyhytkasvuiset henkilöt
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Kiinankataja

Kiinankataja (Juniperus chinensis) yleensä kaksikotinen sypressikasveihin (Cupressaceae) kuuluva puu. Sen koko ja muoto vaihtelevat suuresti, ja se voi parhaimmillaan saavuttaa 20 metrin korkeuden. Luonnossa kasvia esiintyy Aasian kaakkoisosissa: Kiinassa, Mongoliassa, Japanissa ja Koreassa sekä Venäjän kaakkoisosissa.

Kiinankatajalla on kahdenlaisia lehtiä: nuoren puun 5–10 mm pitkiä neulasmaisia lehtiä sekä vanhemman puun pienempiä 1,5–3 mm pitkiä suomumaisia lehtiä. Myös täysikasvuiset yksilöt tuottavat jonkin verran neulasmaisia lehtiä, etenkin kasvin lähellä maata sijaitsevissa osissa, mutta suurin osa lehdistä on täysikasvuisilla kasveilla suomumaista tyyppiä. Kävyt ovat marjamaisia, tummansinisiä, halkaisijaltaan 7–12 mm ja ne sisältävät kahdesta neljään siementä. Kävyt kypsyvät noin 18 kuukaudessa. Hedekävyt ovat pienempiä, vain 2–4 mm halkaisijaltaan, ja ne levittävät siitepölynsä keväällä.

Kiinankataja on suosittu koristepuu ja -pensas puutarhoissa ja puistoissa ja siitä on jalostettu yli sata lajiketta. Lajike 'Shimpaku' on myös suosittu bonsaipuuna.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The IUCN Red List 

Katajat
Kukkia ja sidontaa

Kukkia ja sidontaa on Aleksi Bardyn, Janne Kuusen ja teatteriryhmä Stella Polariksen käsikirjoittama ja Janne Kuusen ohjaama elokuva (2004), josta on muokattu myös viisiosainen draamasarja. Outi Mäenpää sai osastaan parhaan naispääosan Jussi-patsaan.

Juoni

Kukkia ja sidontaa on musta komedia pikkukaupunkilaisista. Makkaratehtailija Jyrki (Simo Routarinne) muistaa tasapuolisesti kaikkia naisia kukkalähetyksin ja luonteeltaan sopimattomin kotikäynnein. Makkaratehtailijan vaimo Gitta (Sari Siikander) yrittää katsoa sormiensa läpi miehensä heilumisia. Makkaratehtaan talouspäällikkö Kaisa (Sari Havas) rakastaa Jyrkiä intohimoisesti. Makkaratehtaan työntekijät Ali (Kari-Pekka Toivonen) ja Osmo (Jami Hyttinen)  antavat Jyrkille pikku opetuksen. Mutta tilanne karkaa käsistä. 

Jyrkin kadottua kuvioista makkaratehtaan väki joutuu selvittämään elämänsä perusteellisesti uudelleen. Alia takaisin havitteleva ex-vaimo Eve (Outi Mäenpää) ainakin yrittää ottaa tilanteesta kaiken irti.

Rooleissa 

lisäksi

Mikko Kivinen lihakauppias Pajunen
Miitta Sorvali pankinjohtaja
Antero Nieminen poliisi
Aleksi Salmenperä hämärähemmo

Aiheesta muualla 
 Sarjan esittely YLEn sivuilla

Lähteet 

Vuoden 2004 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset komediasarjat
Janne Kuusen ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
MPC (aikakauslehti)

MikroPC (vuodesta 1983 vuoteen 1988 Mikro ja vuodesta 2013 vuoteen 2015 MPC) oli vuonna 1983 perustettu suomalainen tietotekniikka-alan lehti. MPC yhdistettiin syyskuussa 2015 Talentum Median keväällä 2015 Sanoma Magazinesiltä ostamaan MB-lehteen. Yhdistyneen lehden nimeksi tuli Mikrobitti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 24.9.2015. Samalla MPC lakkautettiin.

MikroPC:n verkkopalvelussa oli uutisia, printtilehtien pdf-versiot (vain tilaajille), tiedostoalue sekä keskustelupalsta, jossa voi kysyä tietotekniikkaan liittyviä kysymyksiä myös nimettömänä.

Yksitoista kertaa vuodessa (12 numeroa) ilmestyvällä MPC:llä oli 136 000 lukijaa vuonna 2008 (KMT 08). Lehden keskimääräinen lukuaika oli 57 minuuttia (KMT/TGI Syksy 2004). Levikki on 30 122 (LT 2009).

Lehden päätoimittajana toimi vuodesta 2012 alkaen Mikko Torikka. Torikka jatkaa Mikrobitti-lehden päätoimittajana. Torikkaa edelsivät tehtävässä Antti Oksanen syyskuusta 2010 lähtien sekä häntä ennen useita vuosia tehtävässä toiminut Kimmo Seppälä. Lehden toimituspäällikkönä toimi Jouni Junkkaala.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MPC
 MikroPC:n lehtiarkisto 2000-2009  (yli 6 kk vanhat jutut kaikkien luettavissa)

Suomalaiset tietotekniikkalehdet
Qattaran syvänkö

Qattaran syvänkö () on Egyptin alueella Libyan aavikolla sijaitseva maanpinnan painuma, jonka syvin kohta on 133 metriä merenpinnan tason alapuolella. Syvänkö on laajuudeltaan 18 000 neliökilometriä (hieman Laatokkaa pienempi), leveydeltään 80 ja pituudeltaan 120 kilometriä. Syvängön pohjalla on suolatasanko.

Alueen kuvaus

Syvängön luoteis- ja pohjoisosissa on suolaisia soita. Syvängöllä on laajoja suolakenttiä, jotka toisinaan täyttyvät vedellä. Näissä on kova kuori ja alla mutaa. Alueen suurin keidas, neljän neliökilometrin laajuinen ja murtovetinen Moghran keidas, on asumaton, ja sen kasvillisuus on pääasiassa ruokoa. Akasiat kasvavat yleensä kuivissa painumissa (wadi). 

Alueella elää gepardeja. Muita nisäkkäitä  alueella ovat kaksi gasellilajia, aavikkokettu, shakaali, aavikkojänis. Villejä muflonien ja lampaiden sukulaislajeja ja beisoja (Oryx) on myös elänyt alueella, mutta nykyään kannat ovat pieniä, tai ne ovat hävinneet. Vakituisia asutuksia alueella ei ole. Vaeltavat beduiinit ja heidän eläimensä käyttävät alueen vesipaikkoja etenkin kuivina aikoina.

Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa syvänkö oli este suurimmalle osalle sotilasajoneuvoista, etenkin panssarivaunuille. El Alameinin taistelussa tankit joutuivat kiertämään suolasuot ja -järvet jyrkkien rinteiden viertä, mikä osaltaan ratkaisi taistelun kulkua.

Vesivoiman mahdollisuus 
Välimereltä on syvängölle matkaa noin 80 kilometriä. Vesitunnelin ja -voimalan rakentaminen merestä syvängön alueelle voisi tuottaa huomattavan energiamäärän.

Lähteet 
 Annotations. Central University Libraries at Southern Methodist University. Vol. VI, No. 1, Spring 2004.
 Manlius, M.,  Menardi-Noguera, A. and Andras Zboray, A. (2003). Decline of the Barbary sheep (Ammotragus lervia) in Egypt during the 20th century: literature review and recent observations. J. Zool. (London) 259: 403–409.
 Nora Berrahmouni and Burgess, Neil (2001] Saharan halophytics (PA0905). World Wildlife Fund; online.
 Saleh, M.A., Helmy, I. and Giegengack (2001) The Cheetah, Acinonyx jubatus (Schreber, 1776) in Egypt (Felidae, Acinonychinae). Mammalia 65 (2): 177-194.

Aiheesta muualla 
 Vesivoimalaehdotus (englanniksi)

Afrikan aavikot
Egyptin maantiede
Syvängöt
Lowlife Philosophers

Lowlife Philosophers on porilainen, vuonna 2002 perustettu yhtye, jonka musiikissa yhdistyvät useat tyylisuunnat kuten indierock ja progressiivinen rock sisältäen myös pop-elementtejä sekä psykedeelisiä suuntauksia.  Bändin keulahahmona vaikuttaa karismaattiseksi kuvailtu laulaja Noora Tommila (mm. Eleanoora Rosenholm) ja baritonikitaraa soittaa myös mm. Kuusumun Profeetta -yhtyeessä vaikuttava Mikko Elo. Bändin musiikille tärkeänä elementtinä toimivat myös Tero Fagerströmin kosketinsoittimet. Yhtye toimi vuosina 2002 - 2014 nimellä Lowlife Rock'n'Roll Philosophers. Bändi lyhensi nimensä alkuvuonna 2015 neljännen albuminsa julkaisun kynnyksellä.

Lowlife (Rock'n'Roll) Philosophers on julkaissut neljä kokopitkää albumia.  Hiding Place (2004) ja Violent Calm (2006) -levyjen julkaisijana on toiminut itsenäinen levymerkki Seeker. Yhtyeen kolmas albumi, Welcome To The Dawn Of A New Time (2009 julkaistiin Solmu Records'in / Olo Levyjen kautta. Yhtyeen tuorein julkaisu Same Revolution Twice  julkaistiin Karkia Mistika Recordsin kautta lähes 6 vuotta edellisen albumin julkaisusta.

Kokoonpano 
 Noora Tommila (laulu ja kitara)
 Tero Fagerström (koskettimet)
 Mikko I. Elo (baritonikitara)
 Ilona Jokinen (basso)
 Daniel Finley (rummut)

Aikaisemmat jäsenet 

 Lauri Hannus (basso 2002-2012)
 Ville Ristolainen (ent. Salonen) (rummut 2002-2008)

Yhtyeessä vaikuttaneet 
 Ilana Vähätupa (taustalaulu 2004-2005)
 Tapio Fagerström (basso, syksy 2004)

Diskografia

Albumit

 Hiding Place (2004)
 Violent Calm (2006)
 Welcome To The Dawn Of A New Time (2009)
 Same Revolution Twice (2015)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivut
 Karkia MIstika Records 
 Seeker

Suomalaiset rockyhtyeet
Porin musiikki
Luettelo ministereistä Suomen sisäministeriössä

Tämä on luettelo Suomen sisäministeriössä (vuoteen 2014 sisäasiainministeriö) toimineista ministereistä. Luettelossa on lueteltu sekä ministeriötä johtavat (ensimmäiset) sisä(asiain)ministerit että erikseen muut ministeriössä toimineet ministerit.

Ensimmäinen ministeri

Sisäministeri johtaa ministeriötä ja käsittelee käsittelee hallituksen työnjaon mukaan poliisia, pelastustointa, rajojen vartiointia ja maahanmuuttoa koskevat asiat. Sisäministerin tehtäviin kuuluvat kansainväliset asiat sekä virkanimitys- ja henkilöstöasiat. Ministeri johtaa myös taloussuunnittelua ja talousarvioiden ja muiden yhteisten asioiden valmistelua omalla toimialallaan.

Toinen ministeri 
Sisäministeriössä on toisinaan ollut ensimmäisen ministerin ohella toinenkin ministeri. Ennen kuntaosaston siirtymistä valtiovarainministeriöön kuntaministereinä tunnetut ministerit toimivat ministereinä sisäasiainministeriössä.

Oheisessa luettelossa on mainittu ainoastaan ministerit, jotka ovat toimineet päätoimisesti sisäasiainministeriössä. Luettelossa ei siis ole mainittu niitä muiden ministeriöiden ministereitä, joiden salkkuun kuuluu vain joitain ministeriön asioita.

Vuodesta 2007 lähtien kuntaministerit on luetteloitu valtiovarainministeriön ministereiden yhteyteen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen sisäministeriön verkkosivut

Luettelot Suomen ministereistä
Pentti Otsamo

Pentti Otsamo (s. 1967 Oulu) on suomalainen sarjakuvantekijä, joka on tullut tunnetuksi arkielämän kuvaajana. Otsamo asuu nykyisin Maaningalla.

Otsamo voitti Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähatun jo uransa alkuvaiheissa. Vuonna 1995 julkaistu varhaistuotannon kokoava Pölykapseli toimi lähtölaukauksena pitkälle ja hallitulle uralle maan kärkipiirtäjien joukossa. Arkielämän kuvaukset saavat välillä hyvinkin absurdeja käänteitä, mutta tyyli pysyy samana.

Puupään jälkeen Otsamo on tullut tunnetuksi muun muassa Pauli Kallion kanssa tekemästä FC Palloseurasta. Kuudennessa divisioonassa pelaavan joukkueen edesottamuksia on tallennettu jo kolmen albumin verran. Otsamoa on julkaistu myös paljon ulkomailla, ainakin saksaksi, englanniksi, ranskaksi ja ruotsiksi. Esimerkiksi albumi Pieni olento julkaistiin englanniksi nimellä The Fall of Homunculus jo vuonna 1998, siis ennen suomenkielistä versiota. 

Vuonna 2008 Otsamo ja Kallio toteuttivat elämäkerrallisen sarjakuva-albumin kielentutkija M. A. Castrénin matkoista Venäjälle.

Otsamon tyyli on varsin lämminhenkinen, jopa hellä. Ligne claire -koulukunnan edustajana kuvat ovat varsin selkeitä ja helposti hahmotettavissa. Tarinat tukevat hyvin piirrostyyliä tai toisin päin ja kokonaisuudesta tulee hallittu.

Teoksia
 Pölykapseli. Suuri Kurpitsa 1995.
 FC Palloseura 1: Nurmikenttien kutsu (käsikirjoitus Pauli Kallio). Otava 1998.
 FC Palloseura 2: Kenelle pillit soivat (käsikirjoitus Pauli Kallio). Jalava 1999.
 Pieni olento. Otava 1999.
 Haukotuksia. Suuri Kurpitsa 1999.
 Väliaikatietoja. Otava 2003.
 FC Palloseura 3: Veskari ohrapellossa (käsikirjoitus Pauli Kallio). Sammakko 2005.
 M. A. Castren ja Siperian kielioppi (käsikirjoitus Pauli Kallio). Otava 2008.
 
Välittäjä – Kauppa-Lopo kaukana, kaukana Kuopiosta. Suuri Kurpitsa, 2021. ISBN 978-952-7160-48-0

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Sean Kanan

Sean Kanan (s. 2. marraskuuta 1966 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Kanan aloitti saippuasarjaroolinsa vuonna 1993 sarjassa General Hospital Alan "AJ" Quartermaine Jr:nä. Hän oli roolissa tammikuusta 1993 kesäkuulle 1997. Vuodet 2000–2005 Kanan näytteli Deacon Sharpia saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat. Vuodesta 2009 vuoteen 2012 hän on näytteli Deaconia sarjassa Tunteita ja tuoksuja. Kesällä 2012 Kanan teki vierailuroolin Kauniit ja rohkeat -sarjaan, jonka jälkeen hän palasi 15 vuoden tauon jälkeen AJ Quartermainen rooliin General Hospital -sarjaan.

Kananin tunnetuin elokuvatyö on karaten pahan pojan Mike Barnesin esittäminen elokuvassa Karate Kid III.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Transistoriradio

Transistoriradioita ovat kaikki nykyiset radiovastaanottimet. Nimensä mukaisesti niissä käytetään transistoreita vahvistamaan signaalia. Termiä käytettiin 1960–1970-luvuilla, kun käytössä oli vielä vanhempaa tekniikkaa edustavia putkiradioita. Putkiradioiden syrjäydyttyä ei nykyisin enää puhuta transistoriradioista vaan pelkistä radioista. 

Transistorit toimivat paljon pienemmällä jännitteellä kuin elektroniputket: transistoreille riittää alhainen paristojännite mutta tällainen radio voi myös toimia verkkojännitteellä.

Katso myös 
Kidekone
Viritinvahvistin

Radiotekniikka
Äänentoistotekniikka
Pii (kirjain)

Pii (isona kirjaimena Π, pienenä π, ) on kreikkalaisen kirjaimiston 16. kirjain. Sen äännearvo on sekä muinaiskreikassa että nykykreikassa . Kreikkalaisissa numeroissa piin lukuarvo on 80.

Latinalaisessa kirjaimistossa piitä vastaa kirjain P/p ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain П/п. Suomen kieleen pii translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta p.

Muoto ja sen historia 

Pii on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (pe).

Pii oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Sen yleisimmässä muodossa vasemmanpuoleinen sakara oli alun perin yleensä oikeanpuolista selvästi pidempi, mitä kautta se on kehittynyt latinalaisen kirjaimiston P-kirjaimeksi. Piissä sakaroiden pituus sen sijaan tasaantui ajan mittaan, ja se sai nykyisen muotonsa. Muun muassa Kreetalla esiintyi muotoa, joka muistutti nykyistä latinalaisen kirjaimiston C-kirjainta.

Epigrafisissa lähteissä piistä esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:

Merkityksiä 

 π on vakio π, joka tarkoittaa ympyrän kehän suhdetta halkaisijan pituuteen, ja sen likiarvo on 3,14159.
 π on myös esimerkiksi alkulukufunktion symboli.
 π´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 80.
 Π on tulo-operaattori samaan tapaan kuin sigma Σ on summaoperaattori.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalaiset kirjaimet
Naruska

Naruska on kylä Sallassa. Se sijaitsee 50 kilometriä Sallan keskustasta pohjoiseen, aivan Venäjän rajan tuntumassa.

Kylä on muodostunut 1940-luvun lopulla pääasiassa vastiketiloista, jotka annettiin talvisodassa menetettyjen alueiden tilalle (lähinnä Korjan kylässä asuneille). Kylän asutus on harvaa ja se on levittäytynyt Naruskajoen varrelle liki 20 kilometrin matkalle.

Naruskalla on talouksia 27 ja asukkaita 69. Naruskajoen rannoille on viime vuosien aikana rakennettu varsin paljon vapaa-ajan asuntoja. Kylää ympäröivät lukuisat vaarat ja tunturit, korkeimpina niistä Karhutunturi (518 m), Politimanvaara (395 m), Jauratustunturi (470 m) sekä Sallan kunnan korkein kohta Sorsatunturi (628 m). Naruskan seudulle on ominaista myös suuret aapasuot, kuten Politiman-, Sieka- sekä Rikkiaapa. Alueen suurimpia järviä ovat Naruska-, Saukko ja Haltiajärvi.

Naruskalla sijaitsee Ilmatieteen laitoksen sääasema ja paikkakunta on tunnettu ennätyspakkasistaan. Vuonna 1985 siellä mitattiin jopa −50,4 celsiusastetta. 28.1.1999, samaan aikaan kun Kittilän Pokassa mitattiin Suomen virallinen pakkasennätys (–51,5°C), Naruskassa mitattiin –54,3°C. Tätä ei kuitenkaan hyväksytty viralliseksi ennätykseksi, koska Naruskan sääasema ei ollut tuolloin virallisesti käytössä. Koulu, posti ja kauppa lakkautettiin kylältä 1990-luvulla. Kylällä toimii muutamia matkailuyrityksiä sekä Lapin rajavartioston Karhutunturin rajavartioasema. Muita elinkeinoja ovat maa-, metsä- ja porotalous.

Nähtävyyksiä 
 Karhutunturi. Tunturille kulkee merkittyjä polkuja ja talvella latuja sekä moottorikelkkareitti. Tunturin rinteessä on myös taukopaikaksi tarkoitettu kota.
 Naruskajoki. Kylää halkovassa kalaisassa joessa on useita näyttäviä koskia, joista suurin on Siekaköngäs. Naruskajoesta kalastaja voi saada taimenta, harjusta, siikaa, ahventa ja haukea. Joen rannalla on myös useita grillikatoksia ja tulipaikkoja taukopaikaksi.
 Tuntsa. Kylän pohjoispuolelta alkava Tuntsan erämaa-alue on erinomaista retkeily-, kalastus- ja metsästysaluetta. Vuonna 1960 Tuntsalla riehui Suomen suurin metsäpalo, jossa tuhoutui 20 000 hehtaaria metsää Suomen puolella ja 100 000 hehtaaria Venäjän puolella.
 Muita nähtävyyksiä ovat
 Suoltijoen savottapirtti
 Sorsatunturi 
 Pirunkirkko Tuntsalla
 Sodan aikainen saksalaisten kenttävartio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Naruskan retkeilymaja

Sallan kylät
Pappilan ponitytöt

Pappilan ponitytöt on Marvi ja Merja Jalon kirjoittama nuortenkirjasarja. Kirjojen päähenkilöitä ovat sisarukset Assi ja Inka Meriläinen. Tyttöjen isä on kirkkoherra, joten perhe asuu pappilassa. Tytöillä on omat risteytysponit Kazimir ja Nabor, jotka asuvat Kaarron Ravitallilla. Tallia pitää tyttöjen kaverin Peten isä. Kirjoissa Assi, Inka ja Pete joutuvat erilaisiin seikkailuihin. 

Sarjassa on värikkäitä hahmoja. Sivuroolissa on ikäneitosisaruspari (Mourulat), jotka jaksavat hoidella isänsä hautaa ja riidellä naapurinsa Piiraisen ja Piiraisen (Piirakan, joksi Mourulat häntä kutsuvat) koirien kanssa. Kirjasarjan parasta antia onkin tämä sisarusten keskinäinen humoristinen  torailu ja sanailu. Sarjan ensimmäinen osa on tylsä. Siinä käsitellään eläinrääkkäykseen liittyviä teemoja liian rajusti. Sen sijaan jatko-osat ovat paikoitellen humoristisia ja hauskoja. 

Sarjassa on ilmestynyt 12 kirjaa. Sopimusta jatko-osista ei ole  Kustannusosakeyhtiö Tammen kanssa tehty (vuonna 2005), joten sarjaan ei ainakaan tiettävästi ole tulossa jatkoa.

Kirjat
Kaikki kirjat ovat Tammen kustantamia.
 Pappilan ponitytöt ja rappiotilan salaisuus (1995)
 Pappilan ponitytöt ja punaisen naamion kirous (1996)
 Pappilan ponitytöt ja hautuumaan haamu (1996)
 Pappilan ponitytöt ja sirkusleijona (1997)
 Pappilan ponitytöt ja valkopäähevonen (1997)
 Pappilan ponitytöt kilpailuissa (1998)
 Pappilan ponitytöt ja Mourujärven hirviö (1999)
 Pappilan ponitytöt ja onnenonkijat (2000)
 Pappilan ponitytöt ja rokkiromanssi (2001)
 Pappilan ponitytöt ja vaarallinen kesä (2001)
 Pappilan ponitytöt ja kesähevoset (2002)
 Pappilan ponitytöt ja hylätty poni (2003)

Kirjasarjat
Hevoskirjat
Alastomuus

Alastomuus on tila, jossa ihminen ei peitä itseään pitämällä vaatteita. Alastomuus voi olla tilanteesta riippuen hyväksyttävää ja luonnollista, tai epäsuotavaa, hävettävää, jopa kiellettyä.

Alastomuudella on tärkeä osa kiihottumisessa ja seksuaalisessa kanssakäymisessä. Kuvataiteissa alaston ihminen on yleinen aihe.

Hyväksyttävyys 
Aikuisten alastomuutta ei yleensä hyväksytä julkisella paikalla. Lämpimissä maissa on edelleen olemassa pieniä kulttuureita, joissa alastomuus on arkipäiväistä. Kylmissä maissa alastomuus on harvinaisempaa, koska se voi johtaa lämmönhukkaan.

Pikkulapsille alastomuus on luonnollista, ja sitä pidetään normaalina ja hyväksyttävänä useimmissa maissa, etenkin perhepiirissä. Kun lapsi kasvaessaan oppii, että alastomuudessa on jotain hävettävää, hän ryhtyy käyttämään vaatteita.

Alastomuuteen suhtaudutaan kielteisesti monissa uskonnoissa, etenkin islamissa, jonka äärimuodoissa nainen joutuu verhoamaan itsensä kokonaan. Kulttuurisesti merkittävä viittaus alastomuuteen Raamatussa on kohta, jossa ihmiskunnan esivanhemmat Aadam ja Eeva elävät ensin alastomina Eedenin puutarhassa, mutta syntiinlankeemuksen jälkeen häpeävät alastomuuttaan.

Myös tiedotusvälineissä alastomuus pyritään usein kieltämään tai piilottamaan.

Julkinen alastomuus 

Naturismi eli nudismi on alastomuuskulttuuri, jonka harjoittajat esiintyvät alastomina toistensa seurassa. Naturistit harjoittavat myös järjestelmällistä toimintaa alastomana oleskelun edistämiseksi, sillä he pitävät alastomuutta kauniina ja monin tavoin hyödyllisenä.

Jotkut länsimaiset naiset ovat nykyisin osittain alastomia eli rinnat paljaina esimerkiksi ottaessaan aurinkoa julkisesti.

Suomalaisessa saunassa ollaan tavallisesti alastomina, usein myös sekasaunassa perheenjäsenten tai tuttavien kesken.

Antiikin Kreikan olympiakisoissa miehet urheilivat alasti.

Pyllistys eli paljaan takapuolen näyttäminen on eräs mielen osoittamisen muoto.

Seksuaalisuudessa 
Sukupuolielinten paljastaminen on suora ja vahva kutsumerkki sukupuoliseen kanssakäymiseen. Seksuaalisessa tilanteessa omien ja partnerin vaatteiden riisumisesta seuraa yleensä seksiä.

Monet ihmiset saavat mielihyvää alastomien tai vain vähän verhottujen vartalojen katselemisesta. Myös riisuutumista pidetään usein kiihottavana, mihin perustuu striptease-tanssin suosio.

Modernina aikana mainonta on valjastanut vähäpukeiset mallit palvelemaan myynninedistämistä.

Räsypokka on pokerin muoto, jossa osanottajat aina hävittyään riisuvat vaatekappaleen, kunnes kaikki pelaajat ovat alastomia.

Ekshibitionisti on henkilö, joka nauttii saadessaan paljastella itseään ja sukuelimiään. Viuhahtaminen on alastomana juoksua julkisella paikalla.

Taiteessa 

Alaston ihminen on hyvin yleinen aihe taiteessa. Taideoppilaitoksissa ja taidekursseilla toimii alastonmalleja, joita taiteilijat piirtävät opiskellakseen ihmisruumiin rakennetta ja muotoja. Toimintaan ei katsota liittyvän eroottista tai seksuaalista latausta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Naked Truth: The Face and Body Sensitive N170 Response Is Enhanced for Nude Bodies

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Daijirō Katō

Daijirō Katō (, 4. heinäkuuta 1974 Saitama, Japani – 20. huhtikuuta 2003 Suzuka, Japani) oli japanilainen ratamoottoripyöräilijä. Katō voitti vuonna 2001 250-kuutioisten lajin maailmanmestaruuden.

Elämäkerta ja ura
Katō aloitti ratamoottoripyöräilyn vuonna 1992 ja MM-sarjassa hän debytoi vuonna 1996. Ensimmäisessä kilpailussaan Suzukassa, Japanissa kotiradallaan Katō ajoi kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti myös ratamoottoripyöräilyn Japanin mestaruuden. Samana vuonna Katō ajoi kauden ainoan kilpailun Japanissa ja onnistui voittamaan sen. Sama toistui seuraavana vuonna. Vasta kaudella 2000 Katō lähti tavoittelemaan maailmanmestaruutta. Hän oli kolmas voitettuaan neljä osakilpailua. Seuraavana vuonna hän voitti kaikkiaan 11 osakilpailua ja maailmanmestaruuden selkeästi.

Seuraavalla kaudella Katō pääsi tallinsa Gresini Racingin kanssa nousemaan kuninkuusluokkaan, MotoGP-luokkaan. Vaikka Kato ajoi suurimman osan kaudesta vanhalla Honda NSR500-pyörällä suurempitehoisia MotoGP-pyöriä vastaan teki hän vakuuttavaa työtä ja oli jopa aika-ajoin nopeampi kuin tehdaskuljettajana ajanut Tohru Ukawa. Kato sai käyttöönsä uuden RC211V-pyörän Brnon osakilpailuun ja ajoi heti ensimmäisessä kilpailussaan pyörällä palkintokorokkeelle. Avauskausi tuotti kaksi kakkossijaa, ja kauden päätteeksi Kato palkittiin Vuoden tulokas -tittelillä. Talvitesteissä ennen kautta 2003 Kato jatkoi erittäin vakuuttavia otteitaan ja hallitseva maailmanmestari Valentino Rossi nimesikin Katon yhdeksi kovimmista haastajistaan alkavalla kaudella. Seuraavalla kaudella Katō ehti kuitenkin ajaa vain yhden osakilpailun, kotikilpailunsa Suzukassa 6. huhtikuuta. Kisa päättyi hänen kuolemiseensa. Katō sai surmansa radan viimeisessä šikaanissa menetettyään pyöränsä hallinnan ja ajettuaan n. 200 km/h.

Monet kysymykset seurasivat Katōn kuolemaa. Hän ajoi radan reunalla olleeseen seinään ja lensi pyörän selästä seuraavalle osalle rataa. Normaalisti kun joku moottoriurheilija joutuu vaaralliseen tilanteeseen kisan aikana, liehutetaan punaista lippua ja kilpailu keskeytetään, mutta kun Katō loukkaantui, tätä ei tapahtunut. Katō vietiin sairaalaan, jossa hän makasi kaksi viikkoa koomassa, kunnes kuoli 20. huhtikuuta 2003. Katōn onnettomuuden jälkeen Suzukassa ei enää ole kilpailtu ratamoottoripyöräilyn kilpailuja, järjestäjien mukaan sen huonon turvallisuuden takia.

Japanilaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1974 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Viisari

Viisari () eli osoitin on jotakin mitattua arvoa osoittava mekaaninen osa analogisessa mekaanisessa kellossa tai viisarimallisessa mittarissa. Mekaanisessa vaa'assa voi olla viisari, joka näyttää vaakakuppien olevan keskenään tasapainossa.

Kellossa viisari on kellotaulun olennainen osa, jolla ilmoitetaan kellonaika. Viisareita on useita erilaisia, kuten tunti-, minuutti- ja sekuntiviisari sekä herätyskelloissa herätysviisari. Viisarit pyritään saamaan paremmin toisistaan erottuviksi tekemällä ne eripaksuisiksi ja -pituisiksi. Tavallisesti viisarit on kiinnitetty kellotaulun keskelle samankeskeisesti kukin omaan akseliinsa.

Mittalaitteet
Särkänniemen kummituslinna

Kummituslinna oli Särkänniemen huvipuistossa vuosina 1985–1999 toiminut kummitusjuna. Sen suunnitteli taiteilija Ari Backman, joka vastasi myös samalla paikalla sijainneen alkuperäisen Kummitusjunan (avattu 1978) suunnittelusta.

Kuvaus kummituslinnasta

Kummituslinna oli ulkonäöltään huomattavasti synkempi ja groteskimpi kuin alkuperäinen 1970-luvun värikäs ja iloisesti kuvitettu Kummitusjuna. Rakennuksen alkuperäiset mitat olivat 19.5 m x 9.2 m aina vuoteen 1980 asti. Rakennusta laajennettiin seuraavana vuonna, kun siihen rakennettiin takanäyttämö, jolloin rakennuksen leveys kasvoi 2.5 metriä. Jolloin ratakierroksen saatiin paljon enemmän hahmoja nähtäväksi.

Kummituslinnassa oli myöhemmin jäljellä lähinnä vain sen tekniikkaa ja alkuperäisen Kummitusjunan ajoilta peräisin oleva rata, joka on jo kerran uusittu — esimerkiksi kolmella eri värillä (keltainen, punainen, violetti) maalatut vaunut ovat vielä alkuperäisiä. Laitteen vuonna 2000 tehty uudelleensuunnittelu ja -rakennus oli kuitenkin niin perinpohjainen, että Backmanin Kummituslinnan voi sanoa kadonneen lopullisesti. Kummituslinna oli läpi historiansa suosituimpia laitteita koko Särkänniemessä.

Aiheesta muualla 
Backmanin Kummituslinna
Huvipuistolaitteet
Särkänniemi
Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
William Hamilton

William Hamilton voi viitata seuraaviin henkilöihin:

 William Hamilton (1665–1751), skotlantilainen runoilija
 William Hamilton (1751–1801), brittiläinen taidemaalari
 William Hamilton (1788–1856), skotlantilainen filosofi
 William Hamilton (1883–1955), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja
 William Hamilton (1893–1942), yhdysvaltalainen leikkaaja
 William Rowan Hamilton (1805–1865), irlantilainen matemaatikko
 William Donald Hamilton (1936–2000), brittiläinen biologi.
Jorma Koivulehto

Jorma Juhani Koivulehto (12. lokakuuta 1934 Tampere – 23. elokuuta 2014) oli Helsingin yliopiston germaanisen filologian professori ja suomen kielen lainasanojen tutkija. Hän kuuluu tunnetuimpiin suomalaisiin etymologeihin.

Jorma Koivulehto tutki suomen kielen ja muiden suomalais-ugrilaisten kielten sekä eri indoeurooppalaisten kielten kontakteja. Koivulehto väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1971 germaanisen sanastomaantieteen alalta mutta suuntautui pian suomen lainasanaston tutkimiseen. Hän julkaisi toista sataa artikkelia suomen ja suomen sukukielten sanastosta, selvittäen niissä useiden satojen suomen sanojen alkuperää.

Koivulehdon tutkimukset ovat muokanneet käsitystä suomen kielen sanastokerrostumista. Hän osoitti germaanisen lainasanaston olevan huomattavasti vanhempaa kuin aikaisemmin on ajateltu sekä todisti, että suomalais-ugrilaisissa kielissä on iranilainen lainasanakerros. Koivulehto tutki myös balttilaisia, arjalaisia sekä indoeurooppalaisesta kantakielestä saatuja lainoja. Hänen tutkimuksensa ovat vaikuttaneet käsityksiin suomalaisten alkuperästä ja esihistoriasta. Kansainvälistä tunnettuutta Koivulehto sai esitettyään, että indoeurooppalaisen kantakielen laryngaaliäänteet olisivat säilyneet eräissä suomalais-ugrilaisten kielten lainasanoissa. 

Jorma Koivulehto on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia kielitieteilijöitä. Hän toimi myös akatemiaprofessorina. Koivulehto oli Suomalaisen Tiedeakatemian sekä kahden ulkomaisen akatemian (Akademie der Wissenschaften in Göttingen ja Österreichische Akademie der Wissenschaften) jäsen.

Teoksia 
 »Jäten« in deutschen Mundarten: Wortgeographisch-etymologische Untersuchungen. Diss. Helsinki, Suomalainen Tiedeakatemia 1971. Suomalaisen tiedeakatemian toimituksia, B 170. 
 Uralische Evidenz für die Laryngaltheorie. Veröffentlichungen der Kommission für Linguistik und Kommunikationforschung. Nr. 24. Wien 1991. 
 Verba mutuata: Quae vestigia antiquissimi cum Germanis aliisque Indo-Europaeis contactus in linguis Fennicis reliquerint. Toimittanut Klaas Ruppel. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia, 237. Helsinki 1999. ISBN 952-5150-36-4

Lähteet
 Ellonen, Leena (toim.): Suomen professorit 1640–2007, s. 309–310. Professoriliitto, Helsinki 2008. ISBN 978-952-99281-1-8

Viitteet

Suomalaiset kielitieteilijät
Akatemiaprofessorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Suomalaiset professorit