Heilsbergin taistelu

Heilsbergin taistelu oli 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1807 Heilsbergissä () noin 270 kilometriä Varsovasta pohjoiseen käyty Neljännen liittokunnan taistelu.

Taustaa 
Danzigin piiritys päättyi 24. toukokuuta (J: 12. toukokuuta) 1807 Preussin kuningaskunnan kenraalin von Kalckreuthin antautuessa Ranskan marsalkka Francois Lefebvrelle. Gdańskin tultua varmistetuksi Napoleonilla oli mahdollisuus siirää armeijansa itään Bennigsenin johtamaa Venäjän keisarikunnan armeijaa vastaan. Bennigsenin onnistui kuitenkin iskeä ensin päätarkoituksenaan tuhota Ranskan marsalkka Michel Neyn VI armeijakunta Guttstadtin–Deppenin taistelussa. Venäläiset epäonnistuivat Neyn armeijakunnan tuhoamisessa ja Napoleon aloitti vastahyökkäyksen. Bennigsen pelkäsi joukkojensa  katkaisemista ja päätti vetäytyä vahvasti linnoitettuun Heilsbergiin.

Taistelukenttä
Heilsberg sijaitsee Alle-joen vasemmalla rannalla. Kaupungissa on vanha saksalaisen ritarikunnan linna, joka oli pitkään Heilsbergin piispanlinnana () ja toimi myös vahvana itäisenä linnoituksena.

Joen pohjoispuolinen alue on kumpuilevaa maastoa ja maaston poikki virtaa taistelukentän jakava Spuibach-joki (), jonka vasemmalla rannalla oli Lawdenin () metsä ja samanniminen kylä.

Venäläisillä oli ollut aikaa lähes neljä kuukautta suunnitella ja rakentaa vahva puolustus kaupungin ympärille. Alle-joen pohjoispuolelle oli rakennettu kolme reduttia sekä kolme tai neljä pienempää maavallitusta . Alle-joen eteläpuolella oli kaaressa useita vallituksia ja lisäksi joen yli rakennettiin useita siltoja. Piispanlinna sijaitsi joen mutkassa kannaksella ja sitä ympäröivät jokisillat ja muurit. Joen eteläpuoli miehitettiin vahvasti, koska Napoleonin hyökkäyssuuntaa ei pystytty ennakoimaan.

Sää
Päivän aikana olosuhteet olivat erityisen kuumat, mikä vaikeutti huoltoa ja aseistusta. Lämpötila ja kosteus nousivat vaarallisen korkealle. Kosteus ja yön kylmyys vaikuttivat merkittävästi toimintaan ja vähensi lepoaikaa suuresti.

Strategiat ja taktiikat
Napoleonin tarkoitus oli pidätellä venäläisiä Heilsbergissä pienellä voimalla ja muu hänen armeijastaan sulkisi pakotiet Königsbergiin. Sen jälkeen hän tuhoaisi venäläiset hyvin suotuisissa olosuhteissa. Venäläisten vastarinta Heilsbergissä muutti tilanteen ja ranskalaiset joutuivat taistelemaan alivoimaisena. Taistelun alussa ranskalaiset olivat sisäisesti jakautuneet eri yksiköihin divisioonien sisällä. Tämän taktiikan ajateltiin harhauttavan venäläisten arviot ranskalaisten asemista ja sivustoista.

Venäläisten puolustuslinja oli puolikaaressa kaupungin ympärillä: 
 Alle-joen eteläpuolella oli Bagrationin etuiskujoukko Baggovut ja Rajevski, Šepelevin ratsuväkeä sekä divisioonat 1., 2., 3., 7. ja 14.
 Alle-joen pohjoispuolella joen rannalla oli Essenin 8. Divisioona. 
 Redutissa numero 1 oli tykistöpatteri ja 4 pataljoonaa jalkaväkeä ja takana Dohturovin 7. Divisioona.
 Reduttien numero 1 ja 2 välissä oli Knorringin 6. Divisioona.  
 Redutissa numero 2 oli 16 tykkiä ja jalkaväkeä, reservinä ol preussilainen ratsuväen Towarzysze- rykmentti.
 Redutissa numero 3 oli 14 tyykkiä ja jalkaväkeä.
 Reduttien 2 ja 3 takana oli puolustuksessa Kamenskin reservi divisioona.
 Pohjoisessa Grossendorfin () kylän luona olivat atamaani Matveij Platovin kasakat (5 rykmenttiä).

Taistelun tapahtumat

Taistelun alku aamulla 

Aamulla kello yhdeksän ja kymmenen välillä Bennigsenille ilmoitettiin ranskalaisten lähestyvän Guttsaditista . Launaun kylässä  oli ryhmittyneenä kenraaliluutnantti Mihail Borodzinin johtama etujoukko (siihen kuului mm. Suomenmaalainen ratsuväkiprikaati). Bennigsen lähetti vahvistuksia Launaun kylään (Vahvistuksissa oli mukana mm. Käkisalmen musketöörirykmentti). Ranskan marsalkka Joachim Murat hyökkäsi ja onnistui työntämään venäläiset taaksepäin. Kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin koko etuiskujoukko Alle-joen etelärannalta saapui vahvennuksena Bewernickiin  ja ranskalaisten hyökkäys pysähtyi venäläisten tykistön tulitukseen. Ranskan marsalkka Jean-de-Dieu Soultin IV armeijakunta saapui apuun ja hyvin sijoitetulla 36 tykillään venäläiset hiljennettiin ja noin klo 15. Soultin 2. jalkaväkidivisioonan divisioonakenraali Saint-Cyr pääsi Bewernickiin. Soultin 3. jalkaväkidivisioonan divisioonakenraali Legrand jatkoi Langweisen  kautta Lawdenin kylään. Bagration suoritti vastahyökkäysen.

Ratsuväkitaistelu 

Murat valmisteli hyökkäystä Langweisesta pakeneviin venäläisiin joukkoihin, mutta Bagration lähetti ratsuväkensä ( Šepelevin prikaati) Muratin kokoontumispaikkaan. Samanaikaisesti myös Bennigsen oli lähettänyt  kenraaliadjutantti Fjodor Uvarovin 25 ratsuväkieskadroonaa paikalle (preussilaisia, rakuunoita, husaareita ja kenraalimajuri Sergei Aleksejevitš Kožinin eliittiyksikkö Hänen Majesteettinsa Keisarin Henki-Kyrassieerirykmentti).

Ratsuväkitaistelussa Muratilta olivat divisioonakenraali d'Espagnen kyrassieerit sekä divisioonakenraali Latour-Mauborgin rakuunat. Ratsuväkitaistelu tapahtui noin kilometrin Lawdenista kaakkoon.

Murat oli vähällä joutua vangiksi. Napopleon lähetti adjutanttinsa Savaryn Keisarillisen Kaartin fusilierit ja tykistöä apuun. Murat pelastui ja hänen ratsuväkensä joutui perääntymään. Uusintahyökkäyksessä venäläisten ratsuväki vetäytyi.

Bagrationin vetäytyminen

Bagration torjui Soultin divisioonakenraali Saint-Hilairen ja divisioonakenraali Saint Cyrin divisioonien rintamahyökkäyksiä pitkään. Venäläisen ratsuväen peräytyessä Bagration irrottautui asemista ja vetäytyi ratsuväen kanssa. Noin 18.30 Bagration ylitti epäjärjestyksessä Spuibachin. Suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin Keisallinen kaarti siirtyi juuri oikealla hetkellä asemiin Spuilbachille. Hänen 40 tykkiään esti ratkaisevasti Saint-Hilairen ja Saint-Cyrin divisioonien hyökkäyksen Bagrationin vetäytyviin joukkoihin. Bagrationin väsyeneet joukot sijoitettiin hetkeksi reserviin Heilsbergin linnoitetulle alueelle. Hänen joukkonsa oli huvennut lähes 50 %.

Bennigsen siirrätti nyt lähes koko armeijansa Alle-joen joen pohjoiselle rannalle jättäen etelärannalle vain kaartin suojajoukoksi.

Taistelu reduteista

Saint-Hilairen ja Saint-Cyrin divisioonat ja Muratin kyrassieerit sekä rakuunat aloittivat hyökkäyksensä reduttia numero 1 vastaan. Venäläisten hyvin sijoitettu tykistö aiheutti hyökkääjille suuria tappioita ja hyökkäys ei menestynyt.

Legrand ja Savary hyökkäsivät samanaikaisesti reduttia numero 2 vastaan, venäläiset ampuivat kartessilaukauksia tykistöllään. Suurista tappioista huolimatta Legrandin 26. linjajalkaväkirykmentti pääsi reduttiin noin klo 19. Venäläiset Permin, Kalugan ja Sievskin jalkaväkirykmentiti suorittivat voimakkaan vastahyökkäyksen jota tukivat preussilaisen ratsuväen Towarzyszen husaarit ja von Ziethenin rakuunat. Ranskalaiset joutuivat luopumaan redutista ja 55. linjajalkaväkirykmentti menetti “Kotkansa”.

Legrandin ja Savaryn divisioonat vetäytyivät epäjärjestyksessä Spuibachin taakse. Tämän johdosta Saint-Hilairella ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin suorittaa koko rintaman vetäytyminen.

Lannesin yöhyökkäys

Lannes saapui Guttstadtista taistelupaikalle noin klo 22.00 ja määräsi Verdierin välittömästi hyökkäämään reduttiin n:o 2. Bennigsen oli jo vahvistanut redutin puolustusta lähettämällä kenraaliluutnantti Dmitri Dohturovin divisioonan paikalle. Venäläisten murhaavan tykkitulen johdosta Verdier menetti 1 600 miestä ja joutui vetäytymään takaisin Launaun metsään. Aseet hiljenivät vähitellenja taistelu taukosi.

Taistelun jälkitapahtumat

Seuraavana päivänä auringon noustua näkyi koko taistelukentän kauheus. Molemmat sotivat osapuolet toimivat yhteisesti kuin äänettömän sopimuksen tehneinä. He kulkivat toistensa lomissa ja etsivät omia haavoittuneita ja haudaten kuolleita. 
 
Hieman ennen puoltayötä Bennigsen päätti vetäytyä kohti Königsbergiä Alle-joen oikeata rantaa pitkin kohti Friedlandia.

Heilsbergin taistelusta tuli näännyttävä ja verinen. Vaikka molemmat osapuolet olivat menettäneet merkittävän määrän miehiä, kumpikin kieltäytyi vetäytymästä. Taistelu päättyi taktisesti ratkaisemattomaksi koska kumpikaan osapuoli ei voittanut merkittävästi alaa. Heislbergin taistelu taisteltiin vain neljä päivä ennen ratkaisevaa Friedlandin taistelua.

Taistelun osapuolet

Ranskalaiset

IV armeijakunta komentaja Ranskan marsalkka Jean-de-Dieu Soult
 1. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Louis-Vincent-Joseph Le Blond de Saint-Hilaire 
 2. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Claude Carra-Saint-Cyr
 3. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Claude Juste Alexandre Legrand
 Kevyt ratsuväkiprikaati, prikaatikenraali Pierre Benoît Soult

Keisarillisen kaartin reserviarmeijakunta: komentaja Ranskan marsalkka Jean Lannes
 1. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Nicolas-Charles Oudinot 
 2. jalkaväkidivisioona, divisioonakenraali Jean-Antoine Verdier
 3. jalkaväkidivisioona, (saksilaiset) divisioonakenraali von Polenz

Reservin ratsuväki: komentaja Ranskan marsalkka Joachim Murat
 Kevyt ratsuväkidivisioona, divisioonakenraali Antoine-Louis-Charles Lasalle 
 Rakuunadivisioona, divisioonakenraali Victor de Fay de La Tour-Maubourg 
 Rakuunadivisioona, divisioonakenraali Edouard-Jean-Baptiste Milhaud 
 Kyrassieeridivisioona, divisioonakenraali Jean-Louis-Brigitte Espagne

Keisarillinen kaarti (osa): komentaja Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bessiéres
 Fusilier-jalkaväki prikaati

Venäläiset
Etuiskujoukot: komentaja kenraaliluutnantti Pjotr Bagration
 Divisioona, kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut
 Divisioona, kenraalimajuri Nikolai Rajevski

Divisioonaryhmä: komentaja kenraaliluutnantti Aleksei Gortšakov
 6. Divisioona, kenraaliluutnantti Karl von Knorring II
 8. Divisioona, kenraaliluutnantti Pjotr Essen III
 Reservidivisioona Nikolai Kamenski

Divisioonaryhmä: komentaja kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov
 3. Divisioona, kenraalimajuri Vasili Titov 
 7. Divisioona, kenraaliluutnantti Dmitri Dohturov
 14. Divisioona, kenraalimajuri Zahar Olsuvief

Kasakat: komentaja atamaani Matveij Platov  
 2 kasakkaprikaatia

RESERVI:

Ratsuväki (oikea sivusta), kenraaliadjutantti Fjodor Uvarov  
 Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Anastasi Jurkovski 
 Rakuunaprikaati, kenraaliadjutantti Mihail Dolgorukov III
 Rakuunaprikaati, [7th Division] kenraalimajuri Ilja Aleksejev
 Rakuunaprikaati, [8th Division] kenraalimajuri Fjodor Meller-Zakomelski II

Ratsuväki (vasen sivusta). kenraaliluutnantti Dmitri Golitsyn
 Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Karl de Lambert
 Ratsuväkiprikaati, kenraalimajuri Ivan Dorohov
 Rakuunaprikaati, kenraaliadjutantti Fjodor Korf 
 Kyrassieeriprikaati, kenraalimajuri Sergei Aleksejevitš Kožin

Preusilainen ratsuväki: komentaja kenraalimajuri von Rembow
 28 eskadroonaa

Keisallinen kaarti: komentaja Suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš 
 2. Divisioona, kenraaliluutnantti Aleksandr Sukin II
 1. Kaartin divisioona (jalkaväki) kenraaliluutnantti Pjotr Maljutin
 2. Kaartin divisioona (ratsuväki) kenraaliluutnantti Andrei Kologrivov

Vanhan Suomen joukko-osastot

Venäläisissä joukoissa oli mukana kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa:
 
1. Käkisalmen musketöörirykmentti . Rykmenistä oli taistelemassa 3 pataljoonaa. Käkisalmen musketöörirykmentin komentajana oli eversti Nikolai Ladyženski. Rykmentti oli alistettuna jaettuun 6. divisioonaan, jota johti kenraalimajuri Karl von Knorring.

2. Suomenmaalainen rakuunarykmentti  komentaja eversti Evstafii Nauendorff. Rakuunarykmentistä oli mukana 5 eskadroonaa ja Uvarovin johtaman oikean sivustan kuului 7. divisioonan rakuunarykmenttiin ( Prikaati Aleksejev)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Heilsbergi taistelun taistelujärjestys
 tarkka taistelukuvaus englanniksi
 toinen taistelukuvaus englanniksi

Kirjallisuutta
 

1807
Napoleonin sotien taistelut
Venäjän taistelut
Neljännen liittokunnan sota