joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ranskan sekularismi

Ranskassa sekularismi (, lausutaan ) on käsite, joka tarkoittaa julkisten ja uskonnollisten tahojen erottamista ja erillään pitämistä. Laïcité voidaan suomentaa tunnustuksettomuudeksi tai valtion puolueettomuudeksi uskontojen ja muiden todellisuuskäsitysten suhteen. Tunnustukseton valtio ei aseta mitään uskontoa erityisasemaan ja takaa jokaiselle ajatuksenvapauden. Se suhtautuu puolueettomasti ja tasavertaisesti kaikkiin uskontoihin ja uskonnottomiin todellisuus- ja elämänkäsityksiin.

Laïcité-periaate käytännössä tarkoittaa sitä, että esimerkiksi julkisissa kouluissa ei ole tunnustuksellista uskonnonopetusta eikä uskontokuntiin kuuluvia tilastoida ainakaan valtion taholta. Ranskassa tunnustuksettomuuden periaate toteutettiin vuonna 1905. Laïcité-lain ulkopuolelle on rajattu Ranskan armeija, jossa toimii sotilaspappeja (aumônier militaire).Le statut des aumôniers militaires; luettu 27.1.2008 Sotilaspappien asema on säädetty dekreetillä 16.3.2005.

Maailmalla on Ranskan lisäksi muitakin maita, joissa jo perustuslaissa taataan laïcitén toteutuminen. Näitä ovat muun muassa Kuuba, Japani, Intia, Meksiko, Portugali ja Uruguay.

Suomeksi aiheesta on ilmestynyt belgialaisen filosofin Guy Haarscherin teos Tunnustuksettomuus (2006). Teoksessa esitellään sekä ranskalaisen tunnustuksettomuuden syntyhistoria että vertaillaan eri Euroopan maiden ja Yhdysvaltojen tilannetta. Lisäksi pohditaan sananvapauden ja uskonnonvapauden suhdetta monikulttuurisissa yhteiskunnissa.

Kirjassaan Haarscher esittelee myös Jean Baubérot´n kuvailemat tunnustuksettoman valtion tunnusmerkit: valtio ja yhteiskunta eivät enää viittaa uskontoon millään tavoin, uskonnollisten tarpeiden tyydyttämisestä huolehtivat uskonnolliset yhdyskunnat, valtio ei pane voimaan uskonnollisia oppeja ja uskontokunnat ovat oikeudellisesti tasa-arvoisia. 

Ranskassa on vuodesta 2004 ollut lailla kiellettyä käyttää näkyviä uskonnollisia symboleja valtion kouluissa. Näitä ovat esimerkiksi muslimien päähuivi, juutalaisten kipa-päähine ja erilaiset selvästi näkyvät ristit.
Vuonna 2010 kiellettiin burkhan käyttö julkisissa tiloissa, kuten esimerkiksi kadulla. Lain tarkoitus on suojella musliminaisia miehiltä, jotka pakottavat käyttämään näitä. Jos aviomies pakottaa uskonnon vuoksi naisen peittämään kasvonsa, hän voi saada yli 40 000 euron sakot ja hänet voidaan tuomita jopa vuodeksi vankeuteen.

Katso myös 
 Sekularismi
 Kansalaisuskonto
 Kirkon ja valtion ero
 Humanismi

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Maijastina Kahlos: Vankat perustelut valtion tunnustuksettomuudelle . Vartija 1/2007.
 BBC – h2g2 – Secularism – Laicite.
 The Privatization of God.

Ranskan laki
Uskonto ja politiikka
Sekularismi
Riisu


Riisu on industrial metal -yhtye Ruoskan toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumilta ei ole tehty yhtään musiikkivideota.

Kappaleet 
Sovitukset Ruoska, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Patrik Mennander – laulu
 Kai Ahvenranta – kitara
 Anssi Auvinen – kitara
 Mika Kamppi – basso
 Sami Karppinen – rummut, syntetisaattori

Tuotanto 
 Tuomo Valtonen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, syntetisaattori
 Mika Jussila – masterointi (Finnvox)
 Mika Vuoto – valokuvat
 Matti Riikonen – kansitaide

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2003 albumit
Ruoskan albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Michael Käld

Mikael Johan Bernhard Käld (s. 6. toukokuuta 1954 Kruunupyy) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän valmensi Suomen naisten maajoukkuetta vuosina 2001–2009.

Ura

Pelaajana Käld edusti GBK:ta, HoBK:ta ja LBK:ta kakkos-, kolmos- ja nelosdivisioonassa.

Käld on suorittanut JVK- (1991) ja Pro-JVK-tutkinnon (2006). Valmentajauransa hän aloitti GBK:ssa vuonna 1991, ja nosti seuran kolmosdivisioonasta kakkoseen. Vuodet 1998–1999 hän valmensi kakkosdivisioonan NIK:ta. Vuonna 2000 Käld aloitti naisten SM-sarjajoukkue FC Unitedin valmentajana, ja jo seuraavana vuonna hänet palkattiin naisten maajoukkueen ja 20-vuotiaiden naisten valmentajaksi. Suomen Valmentajat -yhdistys valitsi Käldin parhaaksi miespuoliseksi joukkuelajivalmentajaksi vuonna 2005.

Marraskuussa 2009 Käld ilmoitti ettei jatka Suomen naisten maajoukkuevalmentajana vuodenvaihteen jälkeen. Hän valmensi joukkuetta 107 ottelussa ja kahdessa EM-lopputurnauksessa. Vuoden 2005 EM-kilpailut, joissa joukkue ylsi välieriin, oli Suomen naisten ensiesiintyminen arvokilpailuissa. Käldin seuraajaksi palkattiin ruotsalainen Andrée Jeglertz.

Käld palasi valmennustehtäviin puolentoista vuoden tauon jälkeen heinäkuussa 2011, jolloin hän aloitti Naisten Liigassa pelaavan Kokkola F10:n valmentajana. Käld siirtyi Naisten Ykköseen pudonneen GBK:n valmentajaksi joulukuussa 2013, mutta valmennussopimus peruttiin jo tammikuussa seuran luovuttua sarjapaikastaan. 

Käld oli vuoden 2011 eduskuntavaaleissa RKP:n ehdokkaana Vaasan vaalipiirissä. Hän sai 4329 ääntä ja ylsi varaedustajaksi. 

Käld on naimisissa ja kolmen pojan isä. Hän työskentelee luokanopettajana Kruunupyyn Centralskolanissa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Dolní Věstonice (arkeologia)

Dolní Věstonice oli jääkaudenaikainen kivikautinen asuinpaikka Tšekissä Böömin ja Määrin rajalla Dolní Věstonicen kylän lähellä. Paikalla asuttiin 25 000–9 000 vuotta sitten, kun jääkauden ilmasto alkoi kylmetä ja jäätikkö laajeta. Ilmasto oli arktinen, kasvillisuus taigan ja tundran sekoitus. Seudulla oli lössimaan halki virtaavia jokia. 

Muinaiskylä oli neljän talouden, 80–125 asukkaan talvikylä, jolla saattoi olla jonkinlainen organisaatio. Paikalta on löydetty asumuksia ja muun muassa villasarvikuonon, mammutin, ketun, suden, luolakarhun, peuran, biisonin ja luolaleijonan jäänteitä. Muun muassa poltto-, rakennus- ja raaka-aineena käytettyjä mammutinluita oli useassa kasassa. Asuinpaikka oli kolmelta puolelta suojainen. Liedestä on löydetty vanhimpia tunnettuja savisia veistoksia. Jotkut niistä esittävät eläinten päitä. Palaneessa savessa on säilynyt solmittujen nuorien painanteita.

Katso myös
Dolní Věstonicen Venus

Aiheesta muualla  
 
 
 
 

Kivikausi
Naps Solar

Naps Solar Oy (Aikaisemmin Naps Systems ja Naps Solar Systems) on suomalainen aurinkoenergiaratkaisuihin erikoistunut yritys. 
Alun perin NAPS on lyhennys sanoista Neste Advanced Power Systems.

Naps perustettiin 1982, kun öljy-yhtiö Neste päätti sijoittaa vaihtoehtoisiin energiaratkaisuihin. Myöhemmin Nesteen ja IVO:n yhdistyessä Fortumiksi NAPS eriytettiin omaksi yhtiökseen vuonna 2000 ja näin syntyi Naps Solar Systems. Vuonna 2004 Timo Rosenlöf osti yrityksen Fortumilta. Hänen johdollaan yritys pääsi vuonna 2008 34 miljoonan liikevaihtoon. Yritys sai vuonna 2011 Tekniikan Akatemia Millennium Distinction Awards -tunnustuspalkinnon. Samoihin aikoihin kuitenkin aurinkopaneelien hintojen romahdus puolitti yrityksen liikevaihdon ja yritys toiminnasta tuli tappiollista. Osia yrityksestä lopetettiin tai laitettiin konkurssiin. Aurinkopaneelien markkinoiden toipuminen on auttanut yritystä uuteen alkuun. Vuonna 2016 Taaleri Kiertotalous Ky osti 53% Napsin osakkeista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Naps Solarin kotisivut
 Tekniikan Historia 4/2014, sivu 52-54; Talentum Media

Aurinkoenergiayhtiöt
Suomalaiset energiayhtiöt
Ride

Ride on englantilainen rock-yhtye, joka perustettiin Oxfordissa vuonna 1988. Se lopetti toimintansa vuonna 1996, mutta koottiin uudestaan alkuperäisessä kokoonpanossaan vuonna 2015.

Studioalbumit
 Nowhere (1990)
 Going Blank Again (1992)
 Carnival of Light (1994)	
 Tarantula (1996)
 Weather Diaries (2017)
 This Is Not a Safe Place (2019)

Aiheesta muualla 
 Riden virallinen verkkosivu

Brittiläiset rockyhtyeet
James H. Clark

James H. "Jim" Clark (s. 23. maaliskuuta 1944) on tunnettu yrittäjä ja entinen tietotekniikkatutkija. Hän on perustanut useita tunnettuja Piilaaksossa toimivia teknologiayhtiöitä, kuten Silicon Graphicsin, Netscape Communications Corporationin ja Healtheonin. Clarkilla on tietojenkäsittelytieteen tohtorin tutkinto Utahin yliopistosta vuodelta 1974.

Kirjallisuutta  
 Michael Lewis: Se kaikkein uusin - tarina Piilaaksosta (ISBN 951-0-25448-7)

SGI
Yhdysvaltalaiset tietotekniikan kehittäjät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Sira

Sira ( sīra 'elämäntaival') tai Sīrat Rasūl Allāh (arab. سيرة رسول الله‎ 'Jumalan lähettilään elämäkerta') on lukuisista Muhammedin elämäkerroista käytetty arabiankielinen nimitys. Ne ovat Muhammedin elämää ja islamin varhaisvaiheita koskevan tiedon pääasiallinen lähde.

Islaminuskon nykypäiviin säilynyt kirjallinen tuotanto alkaa vasta 800-luvulla julkaistuna hadith-kirjallisuutena. Koraanin joitakin osia on kuitenkin säilynyt jopa 600-luvulta.   Jälkipolville säilyneet Muhammadin elämäkerrat ovat kirjoitettu myöhään. Niissä esiintyy hadith-kokoelmien tapaan 800-luvun näkemyksiä ja teologisia oppeja.

Varhaiset elämäkerrat 
Tärkein varhainen perimätiedon kokoaja ja merkitsijä oli Ibn Ishaq (k. 767). Hänen teoksensa ei ole säilynyt sellaisenaan vaan hänen oppilaidensa lyhennelminä. Tunnetuin näistä editioista on Ibn Hishamin (k. 833) laatima Sirat Rasul Allah. Tämä yhteensulautunut työ on saavuttanut lähes kanonisoidun aseman islamilaisessa kirjallisuudessa.

Professori Jaakko Hämeen-Anttila on kääntänyt Ibn Hishamin teoksen nimellä Profeetta Muhammadin elämäkerta vuonna 1999. A. Guillaume on kääntänyt englanniksi Ibn Hishamin teoksen, jota on täydennetty at-Tabarilta saaduilla teksteillä. Tämä Ibn Ishaqin kirjoittamaksi nimetty laaja teos löytyy verkosta useina versioina.

Autenttisuus 
Islamilaisessa maailmassa Ibn Ishaqin varhainen elämäkerta Profeetta Muhammedista on saavuttanut vakiintuneen aseman, ja kaikki muut elämäkerrat perustuvat  siihen. Uutta perimätietoa Muhammedista on silti syntynyt myös 800-luvun alun jälkeen jopa nykyaikaan asti (esimerkiksi Muhammedin jäähyväissaarna). Vaikka islamin käsitys Muhammedin elämänvaiheista perustuu Ibn Ishaqin elämäkertaan, uskonnollisiin laintulkintoihin sitä ei käytetä. Šarian sisältöä perustellaan Koraanin ja arvostettujen hadith -kokoelmien avulla.

Historioitsijoiden näkemykset elämäkertojen aitoudesta eroavat: jotkut, kuten William Montgomery Watt, pitävät niitä pääsääntöisesti luotettavina lähteina, kun taas toiset, muun muassa Patricia Crone, suhtautuvat niihin varauksellisemmin. Skeptisen kannan mukaan Muhammedin elämän ja sen kirjaamisen välillä ehti kulua niin pitkä aika - noin 200 vuotta, ettei yhtään tarinaa voi pitää luotettavana. Ensimmäiseksi tämän kannan esitti Ignaz Goldziher 1890-luvulla.

Katso myös 

 Ibn Ishaq
 Ibn Hisham
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista

Lähteet

Viitteet 

Islamilaiset käsitteet
Islamilaiset teokset
Muhammed
Karen Armstrong

Karen Armstrong (s. 14. marraskuuta 1944 Worcestershire, Englanti) on englantilainen tietokirjailija, joka kirjoittanut islamista, juutalaisuudesta, kristinuskosta ja buddhalaisuudesta. Armstrong oli vuodet 1962–1968 nunna Society of the Holy Child Jesus -yhteisössä. Tämän jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Oxfordissa St Anne's Collegessa pääaineenaan englanti. Valmistuttuaan hän jatkoi tohtoriopinnoilla keskittyen Alfred Tennysonin tuotantoon. Hänen väitöskirjansa kuitenkin hylättiin, ja lopulta hän jätti yliopiston saamatta tohtoriopintoja päätökseen.

Armstrong kuvailee teoksessaan Through the Narrow Gate (1982) elämänsä rajoittuneisuutta luostarissa. Vuonna 1984 häntä pyydettiin tekemään dokumenttielokuva apostoli Paavalista. Dokumentin myötä hänen kiinnostuksensa uskontoa kohtaan heräsi uudelleen. Hänestä tuli pian merkittävä ja arvostettu tietokirjailija, jonka  suurimpana kiinnostuksen kohteena olivat monoteistiset uskonnot.

Marokkolaisen filosofian professori Ahmed Bouaoudin mukaan kaikkien Armstrongin kirjojen päätarkoituksena on torjua väite, että Muhammed olisi ollut terroristi tai väkivallan kannattaja.

Teokset

Suomennetut teokset

Suomentamattomat teokset 
Through the Narrow Gate (1981), ISBN 0-333-31136-1
Beginning the World (1983), ISBN 0-333-35017-0
The First Christian: Saint Paul's Impact on Christianity (1983), ISBN 0-330-28161-5
Tongues of Fire: An Anthology of Religious and Poetic Experience (1985), ISBN 0-670-80878-4
The Gospel According to Woman: Christianity's Creation of the Sex War in the West (1986), ISBN 0-241-11449-7
Holy War (1988), ISBN 0-333-44544-9
Muhammad: a Biography of the Prophet (book)|Muhammad: A Western Attempt to Understand Islam (1991), ISBN 0-575-05012-8
The English Mystics of the Fourteenth Century (1991), ISBN 1-85626-023-2
The End of Silence: Women and the Priesthood (1993), ISBN 1-85702-145-2
In the Beginning: A New Interpretation of Genesis (1996), ISBN 0-00-628014-5
Jerusalem: One City, Three Faiths (1996), ISBN 0-00-255522-0
The Battle for God: Fundamentalism in Judaism, Christianity and Islam (2000), ISBN 0-00-255523-9
Buddha (2000), ISBN 0-297-64625-7
 
Faith After September 11th (2002), ISBN 90-807191-1-0
The Spiral Staircase (2004), ISBN 0-00-712228-4
The Great Transformation: The World in the Time of Buddha, Socrates, Confucius and Jeremiah (2006), ISBN 1-903809-75-4

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Arvostelu teoksesta ''The Battle for God: Fundamentalism in Judaism, Christianity and Islam  
Haastattelu Brian Lehrer Show'ssa vuonna 2006  
Booknotes Brian Lambin haastattelu vuodelta 2000  
Religion scholar Karen Armstrong  
smithsonianassociates.org 
pbs.org  

Englantilaiset tietokirjailijat
Brittiläiset feministit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Uskonnolliset kirjailijat
Heli Sutela

Heli Salla Tuulia Sutela (s. 24. toukokuuta 1968, Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä ja koomikko, joka tekee myös stand up-komediaa.

Ura 

Sutela kirjoitti yli­oppilaaksi vuonna 1988. Samana vuonna hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa näyttelijän­työn laitoksella, josta valmistui 1992. Hän korotti näyttelijän­tutkinnon teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 1997.

Sutela on esiintynyt uransa aikana kotimaisissa televisio­sarjoissa, kuten Viemäri-TV:ssä. Suuren yleisön tietoisuuteen hän nousi varsinaisesti vasta Kumman kaa -sarjan Anne Nyberginä. Hän käsi­kirjoitti sarjan yhdessä Minna Koskelan kanssa. Hän on esiintynyt koti­maisessa elo­kuvassa Vares – yksityisetsivä (2004).

Heli Sutela oli Leea Klemolan ohjaaman Seksuaali-näytelmän pää­roolissa Aurinkoteatterissa vuonna 1998. Hän on näytellyt muissakin teattereissa, kuten Helsingin Kaupunginteatterissa, Espoon Kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Lisäksi Sutela on tehnyt stand up -komiikkaa.

Keväällä 2010 alkoi Kummanki kaa ja mukana myös Vesa -lavakiertue, joka perustuu Kumman kaa -televisio­sarjaan. Sutela esiintyy kiertueella yhdessä Minna Koskelan ja Ilkka Merivaaran kanssa. Sutelan ja Koskelan samasta aiheesta käsi­kirjoittama sarja­kuva oli Sarjakuva-Finlandian ehdokkaana vuonna 2014. Vuonna 2016 Sutela valitsi Sarja­kuva-Finlandian voittajan.

Sutela toimi ääninäyttelijänä Disneyn elo­kuvassa Bolt.

Filmografia 

Muut esiintymiset
 Kotiteollisuus: Mahti­sanat (musiikki­video, 2009)

Ääninäyttelijänä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset televisionäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset stand up -koomikot
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Rekikoira

Rekikoiriksi kutsutaan yleisesti pohjoisia koirarotuja, joiden alkuperäinen käyttötarkoitus on ollut toimia vetoeläimenä arktisilla alueilla. Eskimot ja intiaanit olivat niiden perinteisä käyttäjiä. Rekikoirat ovat monikäyttöisiä koiria. Nykyään rekikoiria käytetään harrastus- ja kilpailutoiminnassa erityisessä valjakkourheilulajeissa. Rekikoiran tulee olla sosiaalinen, koska valjakossa toimii yhtä aikaa monta koiraa.

Koiravaljakot 
Valjakkoja on kolme päätyyppiä:

Yleisin on pariveto. Siinä keskellä menee pääliina, johon koirat kiinnittyvät sivuliinoilla pareittain. Koirat kytketään pääliinaan myös kaulapannasta lyhyellä liinalla eli seisingillä. 
Viuhkatyyppi, jota käyttävät esimerkiksi Grönlannin eskimot. Se sopii aukeille jäätiköille, joissa puista ei ole haittaa. Viuhkatyypissä jokaisen koiran vetoliina kiinnittyy suoraan rekeen. Vetoliinat ovat usein hieman eri pituisia. 
Harvemmin näkyvä tyyppi on kahden pääliinan muodostama jono, jossa koirat ovat peräkkäin kahden liinan välissä. Liina on voitu korvata myös aisalla. 

Keulalla juoksee johtajakoira tai johtajakoirapari. Sillä tai niillä tulee olla tehtäväänsä sopivat luonteet. Johtajan tulee olla kuuliainen ohjaajalle, mutta samalla riittävän itsenäinen. Johtoparin jälkeen olevat koirat sijoitetaan tasaväkisin, hyvin keskenään toimeen tulevin parein, ylläpitämään valjakon vauhtia. Näitä kutsutaan vauhtipareiksi. Parivedossa lähinnä rekeä olevia koiria sanotaan pyöräpariksi. Niiden tulee olla vankkarakenteisia ja kestäviä, koska joutuvat ensimmäisinä alttiiksi vedettävän kuorman painolle ja heilahduksille.

Rekikoirarotuja
 
Samojedinkoira
Alaskanmalamuutti
Siperianhusky
Grönlanninkoira
Kanadaneskimokoira
Chinook
 Koillissiperianrekilaika
Alaskanhusky (ei varsinainen rotu, koska tyyppi ei ole yhtenäinen)
Skandinaviankoira (samoin)
Eurasier

Katso myös
Valjaat

Retkeily
Subotica

Subotica () on kaupunki ja kunta pohjoisessa Serbiassa, Vojvodinan autonomisen maakunnan alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Unkarin rajalta. Se on 141 554 asukkaallaan (2011) Vojvodinan toiseksi suurin kaupunki Novi Sadin jälkeen.

Subotica on myös Pohjois-Bačkan alueen pääkaupunki ja hallinnollinen keskus. 

Ensimmäinen säilynyt kirjallinen maininta Suboticasta on vuodelta 1391 unkarilaisella nimellä Zabadka. Nykyistä nimeä käytettiin ensimmäistä kertaa 1653, ja se tulee serbian ja kroatian kielten lauantaita merkitsevästä subota-sanasta. Kaupunki on historiansa aikana tunnettu lukuisilla muillakin nimillä.

Ottomaanit hallitsivat Suboticaa vuosien 1542 ja 1686 välisenä aikana. Kaupunkia palvelee Subotican lentoasema.

Kunta 

Subotican kunta koostuu Subotican kaupungin lisäksi Palićin kaupungista ja seitsemästätoista kylästä, jotka ovat:

 Bajmok
 Bački Vinogradi
 Bačko Dušanovo
 Bikovo
 Čantavir
 Donji Tavankut
 Đurđin
 Gornji Tavankut
 Hajdukovo
 Kelebija
 Ljutovo
 Mala Bosna
 Mišićevo
 Novi Žednik
 Stari Žednik
 Šupljak
 Višnjevac

Väestöjakauma 
Subotican kunnan suurimmat etniset ryhmät ovat:

 Unkarilaiset (38,47 % väestöstä)
 Serbit (24,14 %)
 Kroaatit (11,24 %)
 Bunjevcit (10,95 %)
 Jugoslaavit (5,76 %)
 Montenegrolaiset (1,25 %)

Kaupungin suurimmat etniset ryhmät ovat:

 Unkarilaiset (34,99 %)
 Serbit (26,25 %)
 Bunjevcit (10,87 %)
 Kroaatit (10,43 %)
 Jugoslaavit (6,79 %)
 Montenegrolaiset (1,60 %)
 Romanit (1,17 %) 

Subotican kunnan puhutuimmat kielet ovat serbia (46,60 %), unkari (38,82 %) ja kroatia (5,93 %). Väestöstä 63,02 % on katolisia, 25,96 % ortodokseja ja 1,88 % protestantteja.

Serbian kieli on kaikkein palkattu kieli jokapäiväisessä elämässä. Unkarin kieltä käyttävät myös lähes kolmasosa väestöstä päivittäisissä keskusteluissaan. Molempia kieliä käytetään myös laajalti kaupallisissa ja virallisissa merkinnöissä

Ystävyyskaupungit 
 Budapest (Unkari) 
 Dunajská Streda (Slovakia)
 München (Saksa)
 Namur (Belgia)
 Odorheiu Secuiesc (Romania)
 Olomouc (Tšekki)
 Osijek (Kroatia) 
 Szeged (Unkari) 
 Tilburg (Alankomaat)
 Wolverhampton (Yhdistynyt kuningaskunta)
 Zirc (Unkari)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut  , , , 
 Map of Subotica

Serbian kaupungit
Vojvodina
Serbian kunnat
Tetrahydrofuraani

Tetrahydrofuraani (THF) on inertti nestemäinen orgaaninen yhdiste ja rakenteeltaan se on syklinen eetteri. Tetrahydrofuraani on yleisesti käytetty liuotin, jonka kemiallinen kaava on C4H8O. Siitä käytetään myös nimityksiä tetrametyleenioksidi, dietyleenioksidi, 1,4-epoksibutaani tai butyleenioksidi.

Tetrahydrofuraani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön eetterin hajuinen helposti syttyvä, palava neste. Sen moolimassa on 72,1 g/mol, sulamispiste –108,5 °C, kiehumispiste 66 °C, suhteellinen tiheys 0,889 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste –14,5 °C c.c., itsesyttymislämpötila 321 °C ja CAS-numero 109-99-9. Tetrahydrofuraani sekoittuu veteen, alkoholiin, eetteriin, estereihin ja ketoneihin.

Tetrahydrofuraanista valmistetaan polymeroimalla polytetrametyleenieetteriglykolia (PTMEG) muoviteollisuuden raaka-aineeksi. Ilman stabilointiaineita tetrahydrofuraani muodostaa peroksideja, jos ainetta säilytetään pitkiä aikoja valossa tai kosketuksissa ilman kanssa. Stabiloinnissa voidaan käyttää esimerkiksi p-kresolia tai hydrokinonia.

Aiheesta muualla 

Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Tetrahydrofuraani
Onnettomuuden vaaraa aiheuttavat aineet, Työterveyslaitos: Tetrahydrofuraani  (pdf)
Human Metabolome Database: Tetrahydrofuran 
ChemBlink: Tetrahydrofuran 

Heterosykliset yhdisteet
Eetterit
Liuottimet
Maryland (Liberia)

Maryland on eteläisin ja itäisin Liberian 15:stä piirikunnasta ja jakaa Norsunluurannikon kanssa rajan. Piirikunta on nimetty Yhdysvaltain Marylandin osavaltion mukaan. Marylandin pääelinkeino on maatalous, josta noin 60 % asukkaista saa tulonsa. Suosituimmat viljelyskasvit ovat riisi ja maniokki.

Marylandin piirikunnan lippu koostuu piirroksesta, jossa on puu ja majakka kallionjyrkänteellä. Pieni Liberian lippu on vasemmassa yläkulmassa.

Vuosina 1854–1857 Maryland oli erillinen valtio, Marylandin tasavalta.

Aiheesta muualla
CIA World Factbook  
Doctors without Borders in Harper, Liberia  offers photos and one man's journal of the living conditions in Maryland County.  

Liberian piirikunnat
Lilli ja kukkaisystävät

Lilli ja kukkaisystävät () on englantilainen nukkeanimaationa toteutettu lasten televisiosarja. Sarja kertoo puutarhassa asuvasta Lilli Lemmikistä ja hänen kukka- sekä ötökkäystävistään. Sarjan on tuottanut Chapman Entertainment, HiT Entertainment ja Cosgrove Hall Films.

Suomessa on esitetty Pikku kakkosessa ainakin vuosina 2008 ja 2016.

Hahmot
 
Lilli Lemmikki 
Pörri, reipas mehiläinen, jota siitepöly aivastuttaa 
Mimosa ja Orvokki, yhdessä asuvat ystävykset 
Piikki, juonia punova ampiainen 
Limanen, Piikin kömpelö etanaystävä 
Seitti, viisas hämähäkki 
Naatti, vilkas karviasmarjanuorukainen 
Täti Tulppaani ja hänen lemmikkitoukkansa
Neiti Asteri, kauppias 
Moto, Lillin kompostikäyttöinen auto

Ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan kotisivut

Pikku Kakkosen ohjelmat
Sidon

Sidon ( Ṣaydā,  , Ẓidon tai Ṣîḏōn) on Libanonin kolmanneksi suurin kaupunki.  Se sijaitsee noin 40 km Tyroksesta pohjoiseen ja 50 km Beirutista etelään. Vuonna 2000 kaupungissa oli noin 200 000 asukasta, joista suurin osa on sunnimuslimeja, šhiialaisia, kristittyjä katolisia, ja maroniitteja.

Historia 
Sidon ollut asuttuna vuodesta 4000 eaa. lähtien ja ehkä varhaisimmat asutukset ovat neoliittiselta ajalta 6000-4000 eaa.
Sidon oli yksi tärkeimmistä foinikialaisista kaupungeista ja satamakaupungeista Välimeren alueella. Homeros ylisti sidonilaisten lasin ja purppuran valmistustaitoja.

Vuonna 1855 löydetystä kuningas Eshmun'azar II:in sarkofagista esiintyy mainintoja Sidonista. Foinikialaisissa sisäkirjoituksissa kuningas mainitaan "Sidonin kuninkaana" 5. vuosisadalta eaa. ja että hänen äitinsä oli Astarten prinsessa "Sidonin jumalatar". Seinäkirjoituksissa jumalat Eshua ja Baal mainitaan Sidonin pääjumalina. 

Sidonin valloittivat aluksi assyrialaiset. Myöhemmin kaupunki oli Babylonian vallan alla. Persialaiset valtasivat kaupungin vuonna 351 eaa. Aleksanteri Suuri valtasi kaupungin vuonna 333 eaa. Lopulta kaupunki joutui Rooman valtakunnan vallan alle. Sekä Jeesuksen että Paavalin kerrotaan käyneen vierailulla Sidonissa. Roomalaiskauden jälkeen kaupungin valtasivat arabit vuonna 636 ja myöhemmin turkkilaiset ottomaanit.

Arvokkaat löydökset kuten Aleksanteri-sarkofagi ovat nähtävinä Istanbulin arkeologisessa museossa. 

4. joulukuuta 1110 Sidonin valtasivat ristiretkeläiset. Saraseenit tuhosivat Sidonin 1249. Vuonna 1260 mongolit tuhosivat Sidonin. Ottomaanit hallitsivat 1920-luvulle saakka, jolloin siitä tuli osa Libanonin Ranskan mandaattia.Toisessa maailmansodassa brittiläiset joukot valtasivat Sidonin Vichyn Ranskan joukoilta. Sidonissa on palestiinalaisten pakolaisleirejä.

Sidon Raamatussa 
Raamattussa kuvataan Sidonia lukuisisissa kohdissa:
Se vastaanotti nimen Kanaanin maan ensimmäisinä Nooan jälkeläisinä (Genesis 10:15,19) 
Se oli ensimmäinen foinikialaisten l. filistealaisten asuinpaikka Kanaanin maassa (Joosua 11.78;19:20)
Jeesus vieraili "rannikolla" Tyroksessa ja Sidonissa (Matteus 15:21, Markus 7:24)
Sidonissa, Paavali kävi matkalla purjehtiessa Kesareasta Roomaan (Apostolien teot 27:3,4)

Nähtävyydet 
Sidonin merilinna on linnoitus, jonka ristiretkeläiset rakensivat 13. vuosisadan alussa. Se sijaitsee lähellä Sidonin satamaa.

Sidonin saippuamuseo kuvaa saippuan valmistuksen historiaa ja erilaisia valmistusvaiheita

Lähteet

Aiheesta muualla 

Foinikialais-puunilaiset kaupungit
Libanonin kaupungit
Raamatun kaupungit
Viron vaakuna

Viron vaakuna () on Viron tasavallan tunnus, jonka symbolina on kolme sinistä leijonaa. Leijonat symboloivat kunniakkaan taistelun kolmea aikakautta, muinaisuutta, 1300-lukua ja 1900-lukua. Vaakunakilpi on kultainen ja sitä ympäröivät samanväriset tammenlehvät. Vaakuna otettiin käyttöön ensimmäisen itsenäisyyden aikana 19. kesäkuuta 1925 ja uudestaan 6. huhtikuuta 1993.

Viron vaakuna sisältyy myös Tallinnan kaupungin suureen vaakunaan.

Katso myös
 Luettelo Viron vaakunoista (maakuntien, kuntien ja entisten kuntien vaakunat)

Lähteet 
 

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
São Tomé ja Príncipen lippu

São Tomé ja Príncipen lippu on São Tomé ja Príncipen kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 5. marraskuuta 1975. Sen mittasuhteet ovat 1:2.  Keskellä lippua on keltainen puolen lipun levyinen vaakakenttä. Tämän kentän ylä- ja alapuolella on vihreät kentät. Tangonpuoleisessa päässä on lipun kannan levyinen punainen tasakylkinen kolmio. Kaksi mustaa viisisakaraista tähteä keltaisessa kentässä symboloivat pääsaaria, São Toméa ja Príncipea. Lipun värit ovat panafrikkalaiset. Punainen väri kuvaa verta, joka vuodatettiin vapauden puolesta, keltainen kuvaa kaakaota, maan tärkeintä maataloustuotetta ja vihreä metsiä.

Lähteet 

Lippu
Valtioiden liput
Lisa Andreas

Lisa Andreas (, s. 22. joulukuuta 1987 Kent) on englantilais-kyproslainen laulaja ja Kyproksen vuoden 2004 euroviisuedustaja.

Andreaan isä on englantilainen ja hänen äitinsä on kyproksenkreikkalainen. Vaikka Andreas syntyi Englannissa, hänet kastettiin Kyproksella. Nuoruutensa hän asui Nikosiassa mutta palasi Englantiin, kun hänen isoisänsä alkoi sairastella. Andreas tunnettiin aktiivisena tyttönä, joka otti jo 11-vuotiaana osaa englantilaisen pubin karaokekilpailuun. 

Lisa Andreas voitti myöhemmin Gillinghamissa pidetyn kilpailun ja alkoi esiintyä satunnaisesti. Hän teki hyväntekeväisyyskeikkoja kerätäkseen rahaa muun muassa WTC-iskujen uhreille ja leukemiaa sairastaville lapsille. Lisäksi hän on esiintynyt Europride- ja Leicester Pride -kulkueissa ja tehnyt poliisien kanssa yhteistyötä näpistelyn kitkemiseksi.

16-vuotiaana vuonna 2004 Andreas edusti Kyprosta Eurovision laulukilpailussa sijoittuen viidenneksi kappaleellaan Stronger Every Minute. Hän oli vuoden 2004 kilpailun nuorin osanottaja. 

Euroviisujen jälkeen Andreas on levyttänyt itse säveltämäänsä musiikkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Brittiläiset laulajat
Elävät henkilöt
Kyproksen euroviisuedustajat
Kyproslaiset laulajat
Vuonna 1987 syntyneet
Vuoden 2004 euroviisuedustajat
Nokia N95

Nokia N95 (N95-1, tuotantonimeltään Aalto) on Nokian valmistama 3G-älypuhelin, joka esiteltiin 26. syyskuuta 2006 New Yorkissa. Puhelimen myynti alkoi Suomessa huhtikuussa 2007 noin 730 euron jälleenmyyntihintaan. Puhelimen valmistus päättyi heinäkuussa 2009. Tuolloin puhelimen keskimääräinen hinta oli vielä suhteellisen korkealla, noin 300 euroa.

Tekniikka 
Puhelimessa on kaksi kameraa. Puhelimen takakannessa on salamalla ja Carl Zeissin objektiivilla varustettu 5 megapikselin f/ 2.8–5.6 kamera, puhelimen etupuolella on videopuheluihin tarkoitettu QVGA kamera. Puhelimessa on myös FM-radio, A2DP-profiilia tukeva Bluetooth, joka mahdollistaa stereoäänen välityksen langattomasti, musiikkisoitin, WLAN 802.11 b/g ja GPS-vastaanotin. N95 on varustettu S60 3rd Edition Feature Pack 1 Symbian OS 9.2 -käyttöjärjestelmällä. Puhelimessa on myös paikka microSD-muistikortille, jonka maksimikoko on kahdeksan gigatavua. RAM-muistia on 64 Mt. Sisäänrakennettua tallennusmuistia on 160 Mt:a, joka jaetaan dynaamisten muistitoimintojen kesken.

N95 on Nokian ensimmäinen puhelinmalli, jossa on käytössä 3.5G:n evoluutioversio HSDPA. Tiedonsiirto tukiasemasta matkapuhelimeen tapahtuu maksimissaan nopeudella 3,6 Mbit/s. N95 on Nokian ensimmäinen Euroopan markkina-alueelle suunnattu puhelinmalli, jossa on integroitu GPS-vastaanotin.

 Akku: BL-5F 950 mAh 
 Puheaika: WCDMA: 160 min, GSM: 240 min 
 Valmiusaika: WCDMA: 200 h, GSM: 225 h

N95 8GB 
Nokia N95-puhelimen 8 Gt:n versio julkaistiin elokuussa 2007. Erottuvin muutos on sen 8 gigatavun sisäinen Flash-muisti. Muistikorttipaikka on näin ollen jätetty pois. RAM-muistin määrä on kaksinkertaistettu 64:stä 128 megatavuun. Normaalista N95:stä 8GB-versio eroaa muutoin muun muassa suuren näytön, mustan värityksen ja huomattavasti tehokkaamman akun (valmiusaika n. 280 tuntia, puheaika 5 tuntia GSM) osalta. Suuremman akun tieltä on jätetty pois kameran linssin suojus. Myös normaaliversion helposti hajoavan takakuoren kiinnitystä on parannettu. N95 8Gb painaa 128 grammaa eli 8 grammaa enemmän kuin tavallinen N95.

N95 8GB:n etukuoressa on näyttölasi, joten kuoret vaihdettaessa myös näyttö uudenveroistuu, toisin kuin N95:ssä, jossa on paljas TFT. N95 8GB:n navinäppäimien tuntuma on huonohko verrattuna perusversion vastaaviin. 

Akku: Nokia-akku BL-6F (1 200 mAH) 
Puheaika: 210 min (WCDMA), 300 min (GSM)* 
Valmiusaika: 280 tuntia (WCDMA ja GSM)*

Lähteet

 Nokia N95 8GB – GSMArena

Aiheesta muualla
 N95 käyttöohjeet 
 N95 8GB käyttöohjeet 

Nokia N95/N95 8GB – Tuki

N95
Wi-Fi-laitteet
Symbian-pohjaiset laitteet
Vuoden 2006 matkapuhelimet

de:Nokia Nseries#Nokia N95
Suomalainen Markku-liitto

Suomalainen Markku-liitto on Markku-nimisten ihmisten etunimiyhdistys. Se aloitti toimintansa vuonna 1996 ja on nykyisin Suomen suurin etunimiyhdistys. Markku-liitto on perustettu Noormarkussa, joka myös oli yhdistyksen kotipaikka, kunnes Noormarkku vuonna 2010 liitettiin Poriin. Yhdistys juhlii vuosittain Markun päivää (25. huhtikuuta) Noormarkun Söörmarkussa, missä julkistetaan Vuoden Markku -tittelin saaja.

30. elokuuta 2008, Markku-liiton järjestämässä kokoontumisessa Helsingin Senaatintorilla, saavutettiin uusi maailmanennätys samannimisten henkilöiden kokoamisessa yhteen paikkaan. Senaatintorille kokoontui 1 281 henkilöpaperien avulla nimensä todistanutta Markkua.

Vuoden Markut 
lähde: Markku-liiton kotisivut
1997 – Markku Pölönen, elokuvaohjaaja
1998 – Markku Salminen, poliisiylijohtaja ja hallitusneuvos
1999 – Markku Koskenniemi, toimitusjohtaja ja yrittäjäneuvos
2000 – Markku ”Mato” Valtonen, muusikko ja yrittäjä
2001 – Markku Savijärvi, posetiivari
2002 – Markku Uusipaavalniemi, curling-pelaaja
2003 – Markku Peltola, muusikko ja näyttelijä
2004 – Markku Niskala, Kansainvälisen Punaisen Ristin pääsihteeri
2005 – Markku Piri, tekstiilitaiteilija
2006 – Markku Purho, taikuri ja koomikko
2007 – Markku Niinimäki, vammaisurheilija
2008 – Markku Kuusjärvi, kouluttaja ja projektipäällikkö
2009 – Markku Kanerva, jalkapallovalmentaja 
2010 – Markku Mäki, professori
2011 – Markku Haussila, tanssija 
2012 – Markku Paretskoi, kolumnisti ja kirjailija
2013 – Markku Pätilä, lavastaja
2014 – Markku Jokinen, Kuurojen Liiton toiminnanjohtaja ja viittomakielen kehittäjä
2015 – Markku Ounaskari, jazzrumpali
2016 – Markku Saukko, televisiosarjassa Suomen huutokauppakeisari esiintyvä apulainen
2017 – Markku Jokisipilä, Turun yliopiston eduskuntatutkimuksen keskuksen johtaja, kilpasoutaja
2018 – Markku T. Hyyppä, aivo- ja terveystutkija, neurologian erikoislääkäri
2019 – Markku Ollikainen, ympäristöekonomian professori, Suomen ilmastopaneelin puheenjohtaja
2020 – Markku Hautala, maailman parhaaksi ruokakaupaksi valitun Järvenpään K-Citymarketin kauppias
2021 – Markku Mäkijärvi, HUS:n johtajaylilääkäri
2022 – Markku Mäkelä, pilapiirtäjä

Katso myös
Vuoden Matti

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Suomalaiset järjestöt
Porilaiset yhdistykset
Etunimet
Noormarkku
Eurovision laulukilpailu 1971

Eurovision laulukilpailu 1971 oli 16. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin 3. huhtikuuta 1971 Gaiety Theatressa Dublinissa Irlannissa. Kilpailun juonsi Bernadette Ní Ghallchóir. Kilpailussa käytettiin uutta pisteidenantojärjestelmää ongelmallisin tuloksin; toisten maiden tuomarit antoivat vähemmän pisteitä kuin toisten. 

Monaco voitti ensimmäisen ja tähän mennessä ainoan voittonsa Séverinen esittämällä kappaleella "Un banc, un arbre, une rue". Ensimmäistä kertaa jokainen maa valmisti oman esikatseluklipin laulustaan. Nämä esittelyt esitettiin kunkin maan televisiossa ja hyvissä ajoin ennen itse finaalia. Esiintyjänä sai ensimmäisen kerran olla myös ryhmä, johon sai kuulua enintään kuusi henkeä.

Suomea edusti Markku Aro & Koivisto Sisters kappaleella Tie uuteen päivään. Se sijoittui kahdeksanneksi saaden 84 pistettä.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Ylikapellimestari Colman Pearce johti avaus- ja väliaikanumeron, muttei yhtäkään kilpailukappaletta.

  - Robert Opratko
  - Twanny Chircop
  - Jean-Claude Petit
  - Hardy Schneiders
  - Dieter Zimmermann
  - Waldo de los Rios
  - Franck Pourcel
  - Jean Claudric
  - Johnny Arthey
  - Francis Bay
  - Enrico Polito
  - Claes Rosendahl
  - Noel Kelehan
  - Dolf van der Linden
  - Jorge Costa Pinto
  - Miljenko Prohaska
  - Ossi Runne
  - Arne Bendiksen

Pistetaulukko

Katso myös
Suomen euroviisukarsinta 1971

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1971
Vuoden 1971 musiikki
Eurovision laulukilpailu 1972

Eurovision laulukilpailu 1972 oli 17. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin 25. maaliskuuta 1972 Usher Hallissa Edinburghissä Skotlannissa. Kilpailun juonsi Moira Shearer. Vaikka Iso-Britannia ei voittanutkaan edellisvuoden kilpailuja, sai se ne järjestettäväkseen, koska edellisvuoden voittajalla Monacolla ei ollut resursseja järjestää niitä kotimaassaan. Kilpailuun osallistuivat samat 18 maata kuin edellisenäkin vuonna.

Kilpailun voitti Luxemburgin Vicky Leandros kappaleellaan "Après toi", josta tuli klassinen ja ikivihreä euroviisukappale. Kappale on laulettu lukuisilla eurooppalaisilla kielillä ja jopa japaniksi. 

Suomea edustivat Päivi Paunu ja Kim Floor kappaleella "Muistathan", kappale sai 78 pistettä ja sijoittui kahdenneksitoista.

Tältä vuodelta on Yleisradion arkistoissa säilynyt vanhin Euroviisujen tv-lähetysten suomenkielinen selostus. Euroviisututkija Mari Pajala kiinnittää huomiota siihen, miten suomalaisselostaja Heikki Seppälä ei mitenkään hehkuta Suomen kilpailukappaletta, vaan juontaa sen korrektin tasapuolisesti ja aivan yhtä asiallisesti kuin muutkin kilpailukappaleet.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
  - Paul Kuhn
  - Franck Pourcel
  - Colman Pearce
  - Augusto Algueró
  - David Mackay
  - Carsten Klouman
  - Richard Hill
  - Jean-Pierre Festi
  - Charles Camilleri
  - Ossi Runne
  - Erich Kleinschuster
  - Gianfranco Reverberi
  - Nikica Kalogjera
  - Mats Olsson
  - Raymond Bernard
  - Henri Segers
  - Klaus Munro
  - Harry van Hoof

Pistetaulukko
Jokainen maa lähetti kilpailuun kaksi tuomaria, jotka antoivat kaikille muiden maiden kappaleille pisteitä välillä 1-5. Toisen tuomarin oli oltava 16-25 ja toisen 26-55-vuotias.

Katso myös
Suomen euroviisukarsinta 1972

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1972
Vuoden 1972 musiikki
Eurovision laulukilpailu 1975

Eurovision laulukilpailu 1975 järjestettiin 22. maaliskuuta 1975 St Eriksmässan-areenalla Tukholmassa Ruotsissa. Tuona vuonna otettiin käyttöön nykyinen pisteytysjärjestelmä, eli joka maa jakoi kymmenelle parhaalle pisteet 1-8, 10, 12. Jokaisen maan raatiin kuului 11 jäsentä, joista kuuden tuli olla 16-25-vuotiaita ja viiden 26-55-vuotiaita. Kilpailun juonsi Karin Falck.

Kilpailun voitti Alankomaat Teach-In-nimisen yhtyeen esittämällä kappaleella "Ding-a-dong".

Suomea edusti Pihasoittajat kappaleella "Old Man Fiddle". Kappale sai 74 pistettä ja sijoittui kilpailussa seitsemänneksi. Suomi sai myös viisuhistoriansa ensimmäiset 12 pistettä Saksalta ja Sveitsiltä.

Turkki osallistui ensimmäistä kertaa kilpailuun.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Ylikapellimestari Mats Olsson johti avaus- ja väliaikanumeron, muttei yhtäkään kilpailukappaletta.

  - Harry van Hoof
- Colman Pearce
  - Jean Musy
 - Rainer Pietsch
  - Phil Coulter
  - Carsten Klouman
 - Peter Jacques
 - Mario Rijavec
 - Alyn Ainsworth
  - Vince Tempera
  - Francis Bay
  - Eldad Shrem
 - Timur Selçuk
  - André Popp
  - Ossi Runne
  - Pedro Osório
 - Juan Carlos Calderón
  - Lars Samuelson
  - Pier Natale Massara

Pistetaulukko

Tästä kilpailusta lähtien on ollut käytössä nykyinen, suomalaisen viihdepäällikkö Heikki Seppälän ideoima äänestyskäytäntö:

Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. 
Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Kaikien tämän nykyisen käytännön aikaisten Euroviisujen artikkeleissa on tämän näköinen pistetaulukkomalli.

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1975

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1975
Tukholman historia
Vuoden 1975 musiikki
Eurovision laulukilpailu 1979

Eurovision laulukilpailu 1979 järjestettiin 31. maaliskuuta 1979 Jerusalemissa Israelissa. Kilpailun juonsivat Yardena Arazi ja Daniel Pe'er. Kilpailun voitti jo toisen kerran peräkkäin Israel. Voittajakappale oli nimeltään "Hallelujah" ja sen esittivät Gali Atari ja Milk & Honey.

Suomea kisoissa edusti Katri Helena kappaleellaan "Katson sineen taivaan". Kappale sai 38 pistettä ja sijoittui neljänneksitoista.

Kappaleet

Kapellimestarit
Italiaa lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappaleen. Italian kappale oli Eurovision laulukilpailun historian ensimmäinen ilman orkesterisäestystä esitetty kappale.

 - Thilo Krasmann
 - Esitettiin ilman orkesterisäestystä
 - Allan Botschinsky
 - Proinnsías Ó Duinn
 - Ossi Runne
 - Gérard Salesse
 - Lefteris Halkiadakis
 - Rolf Zuckowski
 - Norbert Daum
 - Kobi Oshrat
 - Guy Mattéoni
 - Francis Bay
 - Hervé Roy
 - Harry van Hoof
 - Lars Samuelson
 - Sigurd Jansen
 - Ken Jones
 - Richard Österreicher
 - José Luis Navarro

Pistetaulukko

Huom. Espanjan pisteidenlukija sanoi suorassa lähetyksessä Portugalin saaneen 10 pistettä, eikä kukaan maininnut, että Espanja oli antanut nämä pisteet kahdelle maalle (toinen maa oli Israel). Kuultiin myös virheellisesti Espanjan antaneen myös Monacolle kymmenen pistettä, mutta ne korjattiin kuitenkin heti 2 pisteeksi. Kisan jälkeen todettiin, että Espanja ei ollenkaan antanut kuutta pistettään, ja sitten vasta huomattiin, että ne oli tarkoitus antaa Portugalille. Niinpä Portugalin pisteet hyytyivät 64:ään 68:n sijasta. Maan sijoitus pysyi kuitenkin samana.

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1979

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1979
Eurovision laulukilpailu 1980

Eurovision laulukilpailu 1980 järjestettiin 19. huhtikuuta 1980 Haagissa Alankomaissa. 

Edellisenä vuonna voittaneessa Israelissa suunniteltiin pitkään pitää kisat toisen kerran peräkkäin, tällä kertaa amfiteatterissa Välimeren rannalla. Maan parlamentti ei kuitenkaan lopulta antanutkaan järjestäjille tarvittavaa budjettia ja Israelin Yleisradioyhtiö joutui perumaan isännöintinsä. Koska kilpailupäivänä oli holokaustin muistopäivä, Israel jätti kisat kokonaan väliin. Ranska ja Espanja, jotka olivat edellisvuonna sijoittuneet toiseksi ja kolmanneksi, eivät olleet myöskään kilpailun järjestämisestä kiinnostuneita.

Jokaisella maalla oli mukana oma juontajansa, joka esitteli kilpailukappaleensa omalla kielellä. Suomen Vesa-Matti Loirin juonsi lavalle Heikki Harma (Hector), joka toimi myös kommentaattorina Aarre Elon kanssa. Alkujuonnon ja pisteidenlaskuosuuden hoiti pääjuontaja Marlous Fluitsma.

Kilpailun voitti Irlanti edustajanaan Johnny Logan ja kappaleella ”What's Another Year?”. Suomi sijoittui kilpailun viimeiseksi Vesa-Matti Loirin esittämällä kilpailukappaleella ”Huilumies”, joka sai vain 6 pistettä. Marokko osallistui kilpailuihin ensimmäisenä Afrikan maana ja toistaiseksi myös ainoan kerran.

Kappaleet

Kapellimestarit
Belgiaa lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.

 - Richard Österreicher
 - Atilla Özdemiroğlu
 - Jick Nacassian
 - Norbert Daum
 - Jean Claudric
 - Del Newman
 - Allan Botschinsky
 - Anders Berglund
 - Peter Reber
 - Ossi Runne
 - Sigurd Jansen
 - Wolfgang Rödelberger
 - John Coleman
 - Jorge Machado
 - Rogier van Otterloo
 - Sylvano Santorio
 - Noel Kelehan
 - Javier Iturralde
 - esitettiin ilman orkesterisäestystä

Pistetaulukko

Äänestyksestä haluttiin tehdä tästä vuodesta alkaen jännittävämpi: sen sijaan että pisteet annettiin esiintymisjärjestyksessä, alettiin ne nyt antaa yhdestä ylöspäin, joten maksimi 12 pisteelle saatiin jännittävä odotus.

Kappaleiden esittelijät

Kilpailukappaleiden välissä nähtiin jokaisen omaan oma esittelijä, joka kertoi katsojille seuraavasta kilpailukappaleesta maiden omilla kielillä.

 – Chris Lohner
 – Şebnem Savaşçı
 – Kelly Sakakou
 – Michèle Etzel
 – Mohammed Bouzidi
 – Beatrice Cori
 – Jørgen de Mylius
 – Ulf Elfving
 – Lyliam Stambac
 – Heikki Harma
 – Åse Kleveland
 – Carolin Reiber
 – Noel Edmonds
 – Eládio Clímaco
 – Marlous Fluitsma
 – Évelyne Dhéliat
 – Thelma Mansfield
 – Mari Cruz Soriano
 – Arlette Vincent

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1980

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1980
Haagin historia
Eurovision laulukilpailu 1981

Eurovision laulukilpailu 1981 järjestettiin 4. huhtikuuta 1981 Dublinissa, Irlannissa. Kilpailun juonsi Doireann Ní Bhríain. Kilpailun voitti Ison-Britannian Bucks Fizz kappaleellaan ”Making Your Mind Up”. Kilpailuun osallistui 20 maata, joista  osallistui ensimmäistä kertaa.  vetäytyi kilpailusta, koska maassa oltiin suivaantuneita sen edustajien kehnoista sijoituksista edeltäneinä vuosina ja epäiltiin jopa jonkinasteista Italian vastaista salaliittoa.  palasi kisoihin neljän vuoden tauon jälkeen. Suomea edusti Riki Sorsa kappaleella ”Reggae OK”. Kappale sai 27 pistettä ja oli 16. kahdenkymmenen kappaleen joukossa.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.

 - Richard Österreicher
 - Onno Tunç
 - Wolfgang Rödelberger
 - Joël Rocher
 - Eldad Shrim
 - Allan Botschinsky
 - Ranko Rihtman
 - Otto Donner
 - David Sprinfield
 - Juan Barcons
 - Rogier van Otterloo
 - Noel Kelehan
 - Sigurd Jansen
 - John Coleman
 - Shegundo Galarza
 - Giuseppe Marchese
 - Yiorgos Niarchos
 - Michalis Rozakis
 - Rolf Zuckowski
 - Anders Berglund

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1981

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1981
Eurovision laulukilpailu 1983

Eurovision laulukilpailu 1983 järjestettiin 23. huhtikuuta 1983 Münchenissä Saksassa. Kilpailun juonsi Marlene Charrel. Videopostikorttien sijaan orkesteri soitti välimusiikkia, valaistusta kuvattiin ja keskellä kuvaa näytettiin seuraavan esiintyvän maan nimi. Kilpailun voitti Luxemburgin edustaja Corinne Hermès kappaleellaan "Si la vie est cadeau". Suomea kilpailussa edusti Ami Aspelund kappaleellaan "Fantasiaa". Kappale sai 41 pistettä ja saavutti jaetun yhdennentoista sijan. Ranska, Kreikka ja Italia palasivat tauon jälkeen takaisin kilpailuun, sen sijaan Irlanti päätti nyt vetäytyä kisasta pois.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
  - François Rauber
  - Sigurd Jansen
  - John Coleman
  - Anders Ekdahl
  - Maurizio Fabrizio
  - Buğra Uğur
  - José Miguel Evoras
  - Robert Weber
  - Ossi Runne
  - Mimis Plessas
  - Piet Souer
  - Radovan Papović
  - Michalis Rozakis
  - Dieter Reith
  - Allan Botschinsky
  - Silvio Nanssi Brandes
  - Mike Sergeant
  - Richard Österreicher
  - Freddy Sunder
  - Michel Bernholc

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1983

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1983
Eurovision laulukilpailu 1984

Eurovision laulukilpailu 1984 järjestettiin 5. toukokuuta 1984 RTL Théâtre Municipalissa Luxemburgissa. Kilpailun juonsi 19-vuotias Désirée Nosbusch, joka on kilpailun historian nuorin juontaja. Kilpailun voitti Ruotsi Herreysin esittämällä kappaleella ”Diggi-loo diggi-ley”.

Suomea edusti Kirka kappaleella ”Hengaillaan”. Se sijoittui 46 pisteellä yhdeksänneksi.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappaleen, paitsi Kypros ja Saksa, joiden delegaatioita avusti isäntämaan ylikapellimestari Pierre Cao. Hän ei tosin johtanut isäntämaan omaa kilpailukappaletta.
  – Curt-Eric Holmquist
  – Pascal Stive
  – François Rauber
  – Eddy Guerin
  – Sigurd Jansen
  – John Coleman
  – Pierre Cao
  – Jo Carlier
  – Noel Kelehan
  – Henrik Krogsgaard
  – Rogier van Otterloo
  – Mato Dosen
  – Richard Oesterreicher
  – Pierre Cao
  – Selçuk Basar
  – Ossi Runne
  – Mario Robbiani
  – Giusto Pio
  – Pedro Osório

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1984

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1984
Eurovision laulukilpailu 1985

Eurovision laulukilpailu 1985 järjestettiin 4. toukokuuta 1985 Skandinaviumin hallissa Göteborgissa Ruotsissa.

Kilpailun voitti ensimmäistä kertaa Norja kappaleella "La det swinge", jonka esitti Bobbysocks. Suomea kilpailussa edusti Sonja Lumme kappaleella "Eläköön elämä". Se sai 58 pistettä ja sijoittui yhdeksänneksi.

Bobbysocks-duon toinen jäsen Elisabeth Andreassen edusti kilpailussa kolmanneksi sijoittuneen Kikki Danielssonin kanssa Ruotsia Euroviisuissa vuonna 1982 Chips-duona.

Kilpailun juonsi Ruotsin vuoden 1966 edustaja Lill Lindfors, joka muistetaan yleisöä hätkähdyttäneestä hametempustaan. Kilpailun loppupuolella Linforsin puvun alaosa näytti vahingossa putoavan ja näkyviin ilmestyivät valkoiset pikkuhousut. Parissa sekunnissa juontaja kuitenkin taikoi uuden pitkän iltapuvun yläosansa poimusta, ja kaikki ymmärsivät tempun olleen vahingon sijasta huolellisesti suunniteltu. Tempun olivat salaa kehittäneet Lindfors ja hänen pukusuunnittelijansa, drag-artistinakin toiminut Christer Lindarw, eikä numeroa ollut merkitty käsikirjoituksiin eikä esitetty harjoituksissa. Tempaus herätti euroviisupiireissä pahennusta, ja sääntömuutoksella alettiin seuraavasta vuodesta alkaen vaatia, että lopullisen kilpailushown on oltava identtinen kenraaliharjoituksen kanssa.

Kilpailun kunniavieraaksi oli kutsuttu ensimmäisten kilpailujen 1956 voittaja Lys Assia.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Belgia, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Curt-Eric Holmquist. Haris Andreadis johti sekä Kyproksen että Kreikan kappaleita.
 - Noel Kelehan
 - Ossi Runne
 - Haris Andreadis
 - Wolfgang Käfer
 - Juan Carlos Calderón
 - Michel Bernholc
 - Garo Mafyan
 - Curt-Eric Holmquist
 - José Calvário
 - Rainer Pietsch
 - Kobi Oshrat
 - Fiorenzo Zanotti
 - Terje Fjærn
 - John Coleman
 - Anita Kerr
 - Curt-Eric Holmquist
 - Richard Österreicher
 - Norbert Daum
 - Haris Andreadis

Pistetaulukko

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1985

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1985
Göteborgin kunta
Sardinianpika

Sardinianpika eli sardinianpiiskujänis (Prolagus sardus) kuuluu jäniseläinten lahkon sukupuuttoon kuolleeseen Prolagidae-heimoon. Sardinianpika oli ainoa historiallisena aikana elänyt laji heimossa ja sen Prolagus-suvussa. "Korsikanpika" (Prolagus corsicanus) katsotaan nykyään olleen virheellisesti määritelty sen lajiseksi.

Sardinianpika eli luonnonvaraisena Välimeren saarilla Sardiniassa ja Korsikassa. Se kuitenkin hävisi 1700-1800-lukujen vaihteessa. Varhaiset sardinialaiset kirjailijat kuvailivat sitä hännättömäksi jättiläiskaniksi ja sen uskotaan olleen muinaisen sardinialaisen Nuragici-kansan suurta herkkua. 

Jotkut uskovat, että sardinianpikoja elää yhä Sardinian "villissä" sisämaassa, ja toiset taas uskovat sen kadonneen jo paljon tieteellisesti arvioitua aiemmin. Tästä pikasta on ajoittaisia havaintoja, mutta yhtäkään niistä ei ole pystytty varmentamaan.

Lähteet 

Jäniseläimet
Sukupuuttoon kuolleet nisäkkäät