joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ghulam Ishaq Khan

Ghulam Ishaq Khan (, 20.  tammikuuta 1915 – 27. lokakuuta 2006) oli Pakistanin presidentti 1988–1993.

Elämäkerta 

Khan syntyi Bannun piirissä luoteisrajamaakunnassa (NWFP) paštuperheeseen. Hän opiskeli kemiaa ja kävi Intian asepalveluksen ennen Pakistanin itsenäistymistä. Maan itsenäistyessä hän otti osaa kasteluhankkeisiin länsi-Pakistanissa 1961–1966 ja meni myöhemmin valtiovarainministeriön palvelukseen, jossa kohosi valtiosihteeriksi 1966–1970 ja keskuspankin kuvernööriksi 1971–1975. Khan kyseenalaisti useat pääministeri Zulfikar Ali Bhutton taloushankkeista. Hänet siirrettiin tämän jälkeen pankista puolustusministeriön tehtäviin, jossa hän kehitti läheiset suhteet useimpiin korkeimpiin kenraaleihin, kuten Ziaan, joka syrjäytti Bhutton ja antoi taloudenhoidon Khanin käsiin. Sotatilalain 1977–1985 aikana Khan oli vastuussa kaikista tärkeimmistä talouspoliittisista päätöksistä. Hän tuki Zian hanketta islamilaistaa maan talousjärjestelmä ja toteutti muutokset pankki- ja talousjärjestelmässä.

Vuoden 1985 vaaleissa Khan valittiin senaattiin ja kenraali Zia-ul-Haqin läheisenä luotettuna hän oli 1988 Pakistanin senaatin puhemies kun kenraali Zia, hänen kanssaan matkustanut Yhdysvaltain lähettiläs Arnold L. Raphel ja muutamia muita asevoimien kenraaleja sai surmansa lento-onnettomuudessa itä-Pakistanissa.

Perustuslain mukaan Khanista tuli virkaa tekevä presidentti. Hän ja armeijan hätätilaneuvosto päättivät pitää vaalit, joihin myös poliittiset puolueet saivat osallistua. Khan valittiin presidentiksi vaaleissa, joissa Benazir Bhuttosta tuli maan pääministeri. Khanin valtaoikeuksia laajensi huomattavasti presidentti Zian läpiajama kahdeksas lisäys perustuslakiin, joka antoi presidentille oikeuden hajottaa hallitus ja päättää asevoimien komentajan nimityksestä. Kun edellinen komentaja kuoli, hän hylkäsi hallituksen ehdokkaan ja nimitti kenraali Abdul Waheedin komentajaksi. Waheedilla ei tiedetty olevan poliittisia ambitioita ja hän oli myös paštu.

Khan tuki vahvasti maan salaista ydinaseohjelmaa, jopa niin että eräs yhdysvaltalainen diplomaatti nimitti häntä "Mr. Nukeksi." Ydinaseen saamista pidetään Pakistanissa hänen suurena saavutuksenaan.

Khan työskenteli pääministerien Benazir Bhutto ja Nawaz Sharif kanssa, mutta erotti heidän hallituksensa 1990 ja 1993 syytettyään näitä korruptiosta ja väärinkäytöksistä. Khanin ja Sharifin välinen riita jatkui kun korkein oikeus palautti Sharifin hallituksen valtaan. Lopulta Pakistanin armeija keskeytti riidan ja pakotti Khanin eroamaan 1993.

Khan vetäytyi Peshawariin, jossa omistautui puutarhan- ja koiranhoidolle. Hän perusti myös 1990-luvun alussa Ghulam Ishaq Khan Institute of Engineering Sciences and Technologyn, josta on tullut yksi maan johtavista insinööritieteiden yliopistoista.

Khan sairastui keuhkokuumeeseen 2006 ja oli sairaana kolme kuukautta ennen kuolemaansa.

Lähteet
 http://www.ghulamishaqkhan.com/
 President Ghulam Ishaq Khan (Countrystudies.us)
 Ghulam Ishaq Khan (Guardian)
 Ghulam Ishaq Khan (Scotsman)
  Ghulam Ishaq Khan — A Personal Tribute By Salim Saifullah Khan  (Pakistan Times)

Viitteet 

Pakistanin presidentit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Komsakulttuuri

Komsan kulttuuri oli noin 10000–6000 eaa. Pohjois-Norjan rannikolle ilmaantunut kivikautinen metsästäjä - kalastajien kulttuuri, joka saapui sinne jääkauden päättymisen aikoihin Norjan rannikkoa ja jäätikön reunaa pitkin. Kulttuurin arvellaan saaneen alkunsa Ahrensburgin kulttuurista. Luultavasti kulttuuri lähti jääkauden aikana kuivana olleelta Pohjanmereltä pohjoiseen ehkä 10 100 vuotta sitten. Se levisi Varangeriin noin 9 300 vuotta sitten ja vakiintui noin 9 000 vuotta sitten. Inarista tehty noin 7 900 vuoden ikäinen löytö voi liittyä Komsan kulttuuriin.
Jotkut arvelevat, että asutus olisi ehkä vaihtunut Pohjois-Norjan rannikolla jossain vaiheessa  lännestä tulleesta itäiseen mutta tuskin kokonaan.

Katso myös 
Hensbackan kulttuuri

Lähteet 

Norjan historia
Kivikauden kulttuurit
Arktiset kulttuurit
Gerald R. Ford -luokka

Gerald R. Ford -luokka (aiemmin CVS-21 (21st Century Aircraft Carrier)) on Yhdysvaltain laivaston lentotukialusten muodosta alusluokka, jonka ensimmäinen alus, USS Gerald R. Ford, otettiin käyttöön 22. heinäkuuta 2017 Norfolkissa Virginiassa.

Suunnittelu 
Luokan alukset on suunniteltu toimimaan huomattavasti pienemmällä miehistömäärällä (noin 2 600 merimiestä) kuin edeltäneen Nimitz-luokan alukset (noin 3 200). Myös lennostohenkilöstön määrä on pienempi. Tämän ja muiden parannusten odotetaan säästävän käyttöajan kokonaiskustannuksia miljardeilla dollareilla.

Luokan aluksissa on käytetty häiveteknologiaa. Voimanlähteenä on kaksi uutta A1B-ydinreaktoria. Hävittäjäkoneet singotaan ilmaan uudella sähkömagneettisella katapultilla, joka mahdollistaa lentokoneiden lentoonlähtötiheyden kasvattamisen 25 prosentilla höyrykatapulttiin verrattuna. Gerald R. Fordin hinta oli noin 11 miljardia dollaria.

Alukset 
Jos USS Enterprise ja Nimitz-luokka korvataan täysin uudella luokalla, rakennettaisiin yksitoista uutta alusta. Toisaalta Nimitz-luokan kaksi viimeisintä alusta ovat valmistuneet vasta 2000-luvulla, (USS Ronald Reagan ja USS George H. W. Bush, joka luovutettiin 2009) ja kolme muuta (USS George Washington, USS John C. Stennis, USS Harry S. Truman) 1990-luvulla. Alusten suunniteltu palvelusikä on kuitenkin jopa 50 vuotta. Maaliskuussa 2020, Laivastoministeri Thomas Modly sanoi että luokan alusten lukumäärä jää neljään: Gerald R Ford (CVN 78), John F. Kennedy (CVN 79), Enterprise (CVN 80) ja Doris Miller (CVN 81).

Alusten nimeämisessä jatkettaneen enimmäkseen perinnettä antaa lentotukialuksille entisen presidentin nimi. Lokakuussa 2006 presidentti George W. Bush puolsi senaatin aloitetta nimetä ensimmäinen alus CVN-78 presidentti Gerald R. Fordin mukaan. Pearl Harborin iskun 66-vuotispäivänä 7. joulukuuta 2007 kongressiedustaja Harry Mitchell ehdotti CVN-79:n nimeämistä iskussa upotetun USS Arizonan mukaan. 

CVN-81 saa nimensä toisen maailmansodan sankarin mukaan. Doris Miller palveli messipoikana USS West Virginialla Japanin hyökätessä Pearl Harboriin. Hyökkäyksen aikana hän otti käyttöönsä aluksen yhden ilmatorjuntatykeistä, johon hänellä ei ollut koulutusta. Miller oli ensimmäinen musta, joka palkittiin Navy Cross -ansiomerkillä.

Lähteet
Omatunto

Omatunto on ihmisen henkilökohtainen tuntemus tai "sisäinen ääni", joka kertoo, onko teko moraalisesti hyvä tai oikein. Omantunnon ajatellaan antavan intuitiivisesti oikean vastauksen, kun yksilö pohtii jonkin toimensa moraalista oikeutusta.  Yhdistyneitten kansakuntien ihmisoikeuksien julistus vetoaa omatuntoon: 
Kaikki ihmisolennot syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.
Melkein jokaisessa kulttuurissa esiintyy omaatuntoa vastaava käsite. Muinaiset egyptiläiset puhuivat sydämen äänestä,  ja sama sana esiintyy juutalaisten Vanhassa Testamentissa. Hindut puhuivat näkymättömästä jumalasta, joka asuu ihmisen sisällä.

Intuitionismiksi kutsutaan näkökantaa, jonka mukaan omatunto on ihmisen sisäinen kyky erottaa toisistaan oikea ja väärä. Empiristit taas katsovat, että omatunto on tulosta oppimisesta ja sen takia heijastelee henkilön ympäristössä vallitsevia arvoja.

Omatunto uskonnoissa

Kristinusko 
Kristillisen käsityksen mukaan omatunto on Jumalan ääni ihmisessä. Vatikaanin toisessa kirkolliskokouksessa 1965 hyväksyttiin paavi Paavali VI:nnen pastoraalinen konstituutio Gaudium et spes, joka kuvaili omaatuntoa seuraavasti:
Ihminen löytää omantuntonsa syvyydestä lain, jota hän ei itse anna, vaan jota hänen tulee noudattaa ja jonka ääni kutsuu häntä aina rakastamaan ja tekemään hyvää ja pakenemaan pahaa  -- Ihmisellä on todellisuudessa Jumalan kirjoittama laki sydämessään -- Omatunto on ihmisen salaisin ydin ja pyhäkkö, jossa hän on yksin Jumalan kanssa, jonka ääni kaikuu hänessä -- ."
Luterilaisen kirkon käsitys omatunnosta on sama kuin katolisessa kirkossa. Kristityn omatunto voi kuitenkin olla myös “heikko” eli “sairas” (1. Kor. 8:7, 10, 12), joten omantunnon ääneen ei voi ehdottomasti luottaa.

Islam 
Omatunnon käsite ei kuulu islaminuskoon, sillä toisin kuin kristitty, muslimi löytää vastaukset moraalisiin ongelmiinsa Jumalan laista eli shariasta, Muslimin henkilökohtaisin ratkaisu on valinta islamin ja uskottomuuden välillä, minkä jälkeen islamin vaatimukset liittyvät lain noudattamiseen. Lain sisältöä ei kuitenkaan kussakin tilanteessa haeta omasta sydämestä, vaan sen tulkkeina ovat uskonoppineet, kuten imaamit tai muftit.

Katso myös 
 Moraali

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Omantunto suomenkielissä Raamatussa (1933/1938)

Etiikka
Persoonallisuuspsykologia
Mielenfilosofia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan

Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan (, 25. tammikuuta 1948 Al-Ain – 13. toukokuuta 2022) oli Arabiemiirikuntien presidentti, mutta hänen arvonimensä oli tittelistään huolimatta šeikki. Hän astui valtaan 3. marraskuuta 2004. Hänen edeltäjänsä oli hänen isänsä Zayid ibn Sultan Al Nahyan, joka kuoli päivää ennen poikansa valtaan nousua. Khalifa oli vanhin isänsä 19 pojasta.

Khalifa syntyi vuonna 1948 Al-Ainin keidaskaupungissa. Hänen isänsä Zayid ibn Sultan Al Nahyan oli tuleva itsenäisten Arabiemiirikuntien ensimmäinen hallitsija, ja hänen äitinsä oli Hassa bint Mohammed Al Nahyan. Al-Ain sijaitsee Abu Dhabin emiirikunnassa, joka oli tuolloin yksi Britannian kanssa protektoraattisopimuksen tehneistä emiirikunnista.

Khalifa opiskeli Britanniassa Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa ja palasi Abu Dhabiin vuonna 1966, kun Britannia oli asettanut vallankaappauksen jälkeen tämän isän uudeksi emiiriksi. Khalifa alkoi työskennellä isänsä alaisuudessa, ja hänenkin asemasta tuli merkittävämpi, kun Zayedista tuli 1971 itsenäistyneiden Arabiemiirikuntien ensimmäinen johtaja. Khalifa vastasi muun muassa öljyvirastosta, joka vastasi öljyrikkaan valtion öljypolitiikasta.

Khalifsta tuli Arabiemiirikuntien toinen presidentti hänen isänsä kuoltua vuonna 2004. Khalifan valtakauden aikana Arabiemiirikuntien talous on kasvanut voimakkaasti. Samalla myös Abu Dhabin emiirikunnan vaikutusvalta on kehittynyt, ja se on noussut merkityksessään Dubain emiirikunnan rinnalle. Khalifa tuki Dubaita kuitenkin sen talousvaikeuksissa ja ohjasi sinne liittovaltion taloudellisen pelastuspaketin. Dubai nimesi kiitoksena maailman korkeimman rakennuksen uudestaan Burj Dubaista Burj Khalifaksi.

Arabiemiirikunnissa ei ollut arabikevään aikana samanlaisia protestiaaltoja kuin monissa muissa arabivaltioissa. Khalifa tiukensi tästä huolimatta otettaan valtiosta ja tukahdutti opposition toimintaa, mikä herätti kritiikkiä kansainvälisiltä ihmisoikeusjärjestöiltä.

Khalifa sai aivohalvauksen vuonna 2014, ja hän oli tämän jälkeen enää harvoin julkisuudessa. Hän jatkoi silti Arabiemiirikuntien presidenttinä, mutta hänen velipuolensa Mohammed oli käytännössä de facto -halltisija, joka teki kaikki merkittävimmät ulkomaanpoliittiset päätökset.

Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan kuoli 13. toukokuuta 2022. Hänen seuraajaksi valittiin hänen velipuolensa Mohammed.

Lähteet 

Arabiemiirikuntien presidentit
Arabiemiirikuntalaiset ministerit
Arabiemiirikuntalaiset miljardöörit
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Marskin Maja

Marskin Maja eli Suomen Marsalkka Mannerheimin Metsästysmaja on nykyinen museo ja ravintola Lopella. Alun perin maja pihapiireineen rakennettiin 14. divisioonan syntymäpäivälahjaksi Mannerheimille vuonna 1942 ja sijaitsi Rukajärvellä.

Marskin majaan kuuluvat kelohongasta rakennettu metsästysmaja, kalamaja ja sauna. Maja rakennettiin jatkosodan aikana vuonna 1942 ja se oli alkujaan kenraalimajuri Erkki Raappanan komentaman 14. divisioonan sotilaiden lahja 75 vuotta täyttävälle ylipäällikölle, marsalkka Mannerheimille. Alkuperäinen sijaintipaikka oli Lieksajärven rannalla Keihäsniemessä Repolassa Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa. Majan suunnittelijana toimi arkkitehti, luutnantti Eino Pitkänen. Pitkänen suunnitteli myös majan sisustuksen, tekstiilejä lukuun ottamatta. Maja luovutettiin lahjakirjalla Mannerheimille 5. kesäkuuta 1942.

Jatkosodan lopussa maja purettiin ja sille etsittiin uusi paikka tulevan valtakunnanrajan länsipuolella. Majan alkuperäiset rakentajat pystyttivät rakennuksen uudelleen Punelian rannalle Lopelle touko- ja kesäkuun aikana 1945. Mannerheim saapui ensimmäisen kerran majalle 21. kesäkuuta 1945, jolloin kenraalimajuri Raappana luovutti juhlallisesti majan avaimet sen isännälle. Hoitamiensa tasavallan presidentin tehtävien ja heikentyneen terveytensä vuoksi marsalkka vieraili majalla sen uudessa sijaintipaikassa tiettävästi vain kahdeksan kertaa, viimeisen kerran syyskuussa 1948.

Mannerheim lahjoitti itselleen tarpeettomaksi käyneen majan vuonna 1948 Suomen Metsästäjäliitolle, jolla ei kuitenkaan ollut käyttöä sille. Lopulta neljä upseerijärjestöä perusti yhdessä Marsalkka Mannerheimin metsästysmaja ry -nimisen yhdistyksen, joka hankki majan tontteineen ja kunnosti sen museoksi. Marskin Maja on ollut avoinna yleisölle kesäisin vuodesta 1959 alkaen. Majassa on avokuisti, iso pirtti takkoineen, keittiö, marsalkan makuuhuone sekä huoneet adjutanteille ja läheteille. Majassa oli alun perin turvekatto, joka korvattiin myöhemmin nykyisellä malkakatolla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Marskin Maja
 Marskin Majan historiasta kertovat sivut

Carl Gustaf Emil Mannerheim
Kanta-Hämeen nähtävyydet
Lopen rakennukset ja rakennelmat
Suomen museot
Beyond the Apocalypse

Beyond the Apocalypse on norjalaisen black metal -yhtyeen 1349:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004. Levystä on julkaistu muutamakin eri LP-versio, muun muassa 666 kappaleeseen rajoitettu tupla-LP, joka sisälsi Slayer-coverin "Haunting the Chapel".

Kappaleluettelo 
 "Chasing Dragons" (06:31)
 "Beyond the Apocalypse" (04:01)
 "Aiwass Aeon" (03:32)
 "Nekronatalenheten" (04:30)
 "Perished in Pain" <small>(03:57)
 "Singer of Strange Songs" (07:30)
 "Blood is the Mortar" (03:52)
 "Internal Winter" (07:41)
 "The Blade" (05:58)

Muusikot 
 Ravn - laulu
 Archaon - kitara
 Tjalve - kitara
 Seidemann - basso
 Frost - rummut

Aiheesta muualla 
 Korroosio.fi-arvio 
 Imperiumi.fi-arvio
 

1349:n albumit
Vuoden 2004 albumit
Miikka Hast

Miikka Hast (s. 18. toukokuuta 1981 Nokia) on suomalainen entinen lumilautailija. 

Hast edustaa Rukan Lumilautailijoita. Hän asuu Rovaniemellä. Hast on lautaillut maailmancupin kilpailuissa viisi kertaa palkintokorokkeelle. Hänet valittiin varamieheksi Torinon talviolympialaisiin.

Suomalaiset lumilautailijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Soini (täsmennyssivu)

Soini voi viitata seuraaviin:

Yleisnimi
 soini, huovi eli ratsumies historiallisissa yhteyksissä.
 soini, kuninkaan palvelija keskiajalla. Myöhemmin käytettiin termiä paaši.

Paikannimi
 Soini, Suomen kunta.

Etunimi
Soini, suomenkielinen miehen etunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Soini Kalervo Friman (s. 1947), liikemies, kunnallispoliitikko ja urheiluvaikuttaja
Soini Hellstén, linja-autoliikennöitsijä
Soini Mikkonen (1911–1944), Mannerheim-ristin ritari
Soini Nevanlinna (1882–1951), korkeimman oikeuden oikeusneuvos
Soini Nikkinen (1923–2012), keihäänheittäjä
 Soini Palasto (1912–2002), suurlähettiläs

Sukunimi
Soini, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
 Anton Soini (1888–1961), näyttelijä
 Aug. H. Soini (1874–1919), liikemies, kunnallispoliitikko ja toimitusjohtaja
 Elsa Soini (1893–1952), kirjailija
 Emilia Soini (s. 1995), squashinpelaaja
 Hannu Soini, kasvatuspsykologian tohtori ja yliassistentti
 Heli Vuori-Soini (1920–2005), koru- ja tekstiilitaiteilija
 Jouko Soini (s. 1956), jalkapalloilija
 Juha-Pekka Soini (s. 1974), pesäpalloilija
 Kaija Soini (s. 1942), kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja
 Kalle Soini (1884–1946), Kokoomuksen kansanedustaja
 Lauri Soini (1875–1919), kirjailija ja lehtimies
 Miika Soini (s. 1973), elokuvaohjaaja
 Miska "Aksim" Soini, rap-artisti ja -tuottaja
 Oiva Soini (1893–1971), oopperalaulaja
 Pekka Soini (1941–2004), biologi, Perun Amazonian luonnon tutkija
 Pekka Soini (s. 1957), yritysjohtaja
 Seth Soini (1923–1996), liikemies
 Timo Soini (s. 1962), Sininen tulevaisuus -puolueen poliitikko ja ministeri
 Toivo Soini (1889–1941), jääkäriluutnantti
 Tuulikki Soini (s. 1929), kirjailija
 Voitto Soini (s. 1938), jääkiekkoilija
 Wilho Soini (1854–1934), kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja
 Yrjö Soini (1896–1975), kirjailija, nimimerkki Agapetus

Muita
 Soini, yksi Kalevanpojista suomalaisessa mytologiassa

Katso myös
Hoffrén, jotkut suomentaneet nimensä Soiniksi

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Peltola (Turku)

Peltola on kaupunginosa Turun eteläosassa. Peltolassa sijaitsee siirtolapuutarha, Turun ammatti-instituutin Peltolan koulutalo ja Turun ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan oppilaitos. Alue on pääosin omakotitaloaluetta, jolla on hieman teollisuutta. Vuonna 2016 Peltolan väkiluku oli 736. Alueen väestöstä 13,0 % on alle 15-vuotiaita ja 31,4 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 87,9 % väestöstä ja ruotsia 8,3 %. Muun kielisiä on 3,8 %. Peltolan lähialueita ovat Koivula, Luolavuori ja Ilpoinen. Alueen pohjoisreunassa on Petreliuksen lähiö, joka jatkuu edelleen Luolavuoren puolelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Peltolan koulutalo 

Turun kaupunginosat
Turun lähiöt
Joulutarina

Joulutarina on suomalainen elokuva, joka kertoo tarinan Joulupukin lapsuudesta ja siitä, kuinka hänestä tuli Joulupukki. Suomen ensi-ilta oli 16. marraskuuta 2007.

Elokuvan käsikirjoittaja on Marko Leino, joka oli aiemmin kirjoittanut muun muassa elokuvat Vares ja Matti. Elokuva pohjautuu Juha Wuolijoen, Marko Leinon ja Aku Louhimiehen alkuperäistarinaan. Juha Wuolijoki toimi myös ohjaajana ja tuottajana. Elokuva on kuvattu suureksi osaksi Utsjoella. Studiokuvauksia kuvattiin helsinkiläisessä Studio Tähtitornissa.

Joulutarina palasi elokuvateatterihin vielä uudestaan marraskuussa 2008. Elokuva ilmestyi DVD:lle 26. marraskuuta 2008.

Tarina

Elokuva sijoittuu vuosisatojen takaiseen Lappiin, jossa Nikolas-poika jää orvoksi vanhempien ja pikkusisko Aadan hukuttua järveen. Sen jälkeen hän joutuu asumaan vuorotellen kylän perheissä aina vuoden kerrallaan, joulusta seuraavaan jouluun. Ensimmäisen vuoden aikana hän ystävystyy Eemeliin, josta tulee hänen paras ystävä. Nälkävuosien koittaessa hän jää Iisakki-nimisen erakon oppipojaksi, ja he alkavat yhdessä vaalia joululahjaperinnettä.

Rooleissa

Vastaanotto 
Joulutarina oli Suomessa ylivoimaisesti vuoden 2007 katsotuin kotimainen elokuva. Viisi viikkoa ensiesityksensä jälkeen elokuva oli kerännyt lähes 220 000 katsojaa.  Yhteensä Joulutarina on kerännyt jo yli 267 000 katsojaa.

Joulutarina sai varsin suopean vastaanoton myös ulkomailla, kun se esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla. Muutaman päivän aikana Joulutarina myytiin yli kymmeneen maahan. Elokuva tullaan näkemään jouluna 2008 elokuvateattereissa ainakin Espanjassa. Joulutarina on myös dubattu englanniksi. Englanninkielisessä versiossa kuullaan muun muassa John Turturroa Iisakin roolissa. Turturro kehui Joulutarinaa ihastuttavaksi ja lumoavaksi elokuvaksi. Muissa rooleissa äänessä ovat muun muassa Noah Emmerich ja Michael Badalucco.

Huhtikuussa 2008 Joulutarina palkittiin Sarasotan elokuvajuhlilla Floridassa, Yhdysvalloissa. Elokuva voitti yleisöpalkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana.

Palkinnot
Joulutarina voitti Jussi-palkinnon parhaasta kuvauksesta sekä yleisö-Jussin vuonna 2008.

Televisioesitykset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joulutarinan viralliset Internet-sivut
 Joulutarinan tuotantoyhtiön Snapper Filmsin Internet-sivut
 Uusi kotimainen elokuva tahtoo palauttaa joulupukin suomalaisille. Helsingin Sanomat.

Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Vuoden 2007 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset perhe-elokuvat
Suomalaiset fantasiaelokuvat
Suomalaiset jouluelokuvat
Juha Wuolijoen ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fantasiadraamaelokuvat
Auguste Mariette

François Auguste Ferdinand Mariette (11. helmikuuta 1821 – 19. tammikuuta 1881) oli ranskalainen tutkija ja arkeologi. Hän oli aikansa johtava egyptologi ja Kairon Egyptiläisen museon perustaja.

Ranskalaiset arkeologit
Egyptologit
Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Luis Suárez Miramontes

Luis Suárez Miramontes (s. 2. toukokuuta 1935 A Coruña, Galicia, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1960.

Suárez edusti pelaajaurallaan seuratasolla kotimaassaan Deportivo de La Coruñaa ja FC Barcelonaa sekä Italiassa Internazionalea ja Sampdoriaa. Hän saavutti Barcelonan riveissä kaksi Espanjan-mestaruutta ja kaksi Messucupin voittoa sekä Interin riveissä kolme Italian-mestaruutta, kaksi Euroopan cupin voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa.

Espanjan maajoukkueessa Suárez pelasi 32 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän edusti Espanjaa MM-kisoissa vuosina 1962 ja 1966. Suárez oli myös voittamassa mestaruutta Espanjan riveissä EM-kisoissa 1964.

Valmennusurallaan Suárez toimi useiden espanjalaisten ja italialaisten seurajoukkueiden sekä Espanjan maajoukkueen päävalmentajana.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit
Álvaro Noboa

Álvaro Noboa (s. 1. marraskuuta 1950) on ecuadorilainen liikemies ja poliitikko. Banaanikaupalla vaurastunut Noboa on maan rikkain mies. Hän on pyrkinyt maan presidentiksi 1998, 2002, 2006, 2009  ja 2013. Vuoden 2013 vaaleissa hän sai neljä prosenttia äänistä.

Noboa on käynyt vuosien varrella useita pitkällisiä oikeustaisteluita. Hänen isänsä ei jättänyt hänelle perinnöksi osuutta perheen yhtiöstä, mutta Álvaro Noboa sai lopulta oikeusteitse puolet yhtiöstä. Syyte seksuaalisesta ahdistelusta päättyi sovitteluun. Viime vuosina hänen yhtiötään on syytetty verovilpistä kun taas Noboa on syyttänyt verottajaa ajojahdista.

Noboan perheyhtymä koostuu kaikkiaan 110 tytäryhtiöstä, ja se on Ecuadorin suurin konserni. Se on Ecuadorin suurin ja maailman viidenneksi suurin banaanien tuottaja, ja hallitsee noin 4% maailman banaanikaupasta. Yhtiön tuotemerkki on "Bonita".

Noboaa on syytetty työntekijöiden oikeuksien polkemisesta ja Noboa Groupin työntekijöitä on erotettu ammattiyhdistysliikkeissä toiminnan vuoksi, ja lakkoilevia työläisiä pahoinpidelty. Noboaa on syytetty myös lapsityövoiman käytöstä.

Hän on perustamansa Partido Renovador Institucional de Acción Nacionalin (PRIAN) johtaja erottuaan keskustaoikeistolaisesta Partido Roldosista Ecuatorianosta (PRE).

Lähteet

Ecuadorilaiset poliitikot
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Liikemiehet
Hellfire

Hellfire on norjalaisen black metal -yhtyeen 1349:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Siitä on julkaistu myös tupla-LP-versio vuonna 2006. Kappaleeseen "Sculptor of Flesh" kuvattiin myös video.

Levyn erikoispiirteisiin kuuluu päätösraita, joka on samalla levyn Hellfire nimikappale. Se on yhtyeelle poikkeavasti hieman hidastempoisempi kappale, ja kestää 13 minuuttia ja 49 sekuntia eli periaatteessa yhtyeen nimen verran.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ravn – laulu
 Archaon – kitara
 Tjalve – kitara
 Seidemann – basso
 Frost – rummut

Aiheesta muualla 
 Korroosio.fi-arvio 
 Imperiumi.net-arvio
 
 

1349:n albumit
Vuoden 2005 albumit
Seksuaalivähemmistöt

Seksuaalivähemmistöillä tarkoitetaan seksuaaliselta suuntautumiseltaan muita kuin heteroseksuaaleja. Seksuaalivähemmistöön kuuluvat muun muassa homot, lesbot, aseksuaalit, biseksuaalit sekä panseksuuaalit. Trans-ihmiset sotketaan arkikielessä toisinaan seksuaalivähemmistöihin, mutta he ovat sukupuolivähemmistöä. 

HLBT on puhekielen lyhenne, jolla viitataan homoihin, lesboihin, biseksuaaleihin ja transihmisiin.

Suomessa seksuaalivähemmistöjen merkittävin järjestö on Seta.

Katso myös 

 LGBTQ+ symbolit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylpeyttä ja ennakkoluuloja – seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt ennen ja nyt . Helsingin kaupunginkirjaston aihepakettiarkisto.
 YLE Elävä arkisto: Seksuaalivähemmistöt median silmässä
Repekka Uotila

Repekka Uotila on suomalainen lapsinäyttelijä. Hän on näytellyt kahdessa televisiosarjassa, Kirje isältä sekä Tahdon asia.

Filmografia
 Kirje isältä – Liisa Kastehelmi Suokas
 Tahdon asia – Laura

Aiheesta muualla

Suomalaiset lapsinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Äidinmaidonkorvike

Äidinmaidonkorvike on elintarvike, joka on tarkoitettu imeväisen ravinnoksi ensimmäisten elinkuukausien aikana, silloin kun imetys ei ole mahdollista tai se ei riitä. Sen tarkoitus on täyttää yksinään imeväisen ravitsemukselliset tarpeet siihen saakka, kun otetaan käyttöön soveltuva täydentävä ravinto.

Äidinmaidonkorvike-sanan käyttö 
Äidinmaidonkorvike on Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen suosittelema nimike. Siitä käytetään myös nimityksiä äidinmaidonvastike ja tietyissä piireissä lyhenteitä vastike ja korvike. Äidinmaidonkorvike-sanaa käytetään myös silloin, kun puhutaan vieroitusvalmisteesta tai imeväisen erityisvalmisteesta.

Ravintosisältö
Äidinmaidonkorvikkeen koostumus jäljittelee äidinmaitoa, mutta täydellinen kopioiminen on mahdotonta. Äidinmaidonkorvikkeesta lapsi kuitenkin saa riittävästi energiaa, kivennäisaineita ja vitamiineja ensimmäisien elinkuukausien tarpeeksi.

Äidinmaidonkorvike ja D-vitamiini 
Tavallisista ruokakaupoista myynnissä olevissa äidinmaidonkorvikkeissa on yleensä noin 10 mikrogrammaa D-vitamiinia per litra. Sosiaali- ja terveysministeriön antaman D-vitamiinin käyttösuosituksen mukaan äidinmaidonkorviketta, lasten erityisvalmistetta ja vitaminoitua lastenvelliä maitona saaville lapsille annetaan 6 mikrogramman D-vitamiinilisä päivässä. Suomen Lastenlääkäriyhdistys on kuitenkin esittänyt, että suositus muutettaisiin 10 mikrogrammaan, joka on sama suositusannos kuin pelkästään tai osittain äidinmaitoa saavilla lapsilla, jotta D-vitamiinin annosteluohjeet olisivat yhtenäiset alle yksivuotiaiden kohdalla.

Markkinointi
Maailman terveysjärjestön korvikekoodi säätelee äidinmaidonkorvikkeen markkinointia. Suomi ei ole ottanut sitä sellaisenaan mukaan lainsäädäntöön, mutta esimerkiksi äidinmaidonkorvikkeiden valmistajat eivät saa jakaa tietoa muille kuin terveydenhoidon ammattilaisille ja äidinmaidonkorvikkeen markkinointi tai myyminen alennetulla hinnalla ovat kiellettyjä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Fineli: Äidinmaidonkorvikkeen ravintosisältö 
Kotus: Termisuositus 
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos: D-vitamiinivalmisteiden käyttösuositukset 
Suomen Lastenlääkäriyhdistys ry: Lasten D-vitamiinilisä
Finlex: Kauppa- ja teollisuusministeriön asetus äidinmaidonkorvikkeesta ja vierotusvalmisteesta

Maito
Prinsessapäiväkirjat

Prinsessapäiväkirjat on Meg Cabotin kirjoittama nuortenkirjasarja. Garry Marshall on ohjannut kaksi kirjoihin pohjautuvaa elokuvaa, joissa päähenkilöä näyttelee Anne Hathaway. Mia Thermopolis on tavallinen koulutyttö New Yorkista aina siihen päivään asti kun saa tietää, että on Genovian ruhtinaskunnan prinsessa. Kaikki muuttuu silmänräpäyksessä ja ennen mieluiten syrjään vetäytynyt Mia joutuukin nyt parrasvaloihin. Itseluottamus tosin on edelleen nollassa. Samoin kuin tyyli, hienostuneisuus ja muut prinsessalle tärkeät ominaisuudet.

Kirjat

1) Prinsessapäiväkirjat (The Princess Diaries, 2000)
2) Prinsessa parrasvaloissa (Princess in the Spotlight, 2001)
3) Rakastunut prinsessa (Princess in Love, 2002)
4) Prinsessa ja koko valtakunta (Princess in Waiting, 2003)
4 1/4) Valentine Princess (2006)
4½) Project Princess (2003)
5) Prinsessa pukeutuu pinkkiin (Princess in Pink, 2004)
6) Prinsessatreenit (Princess in Training, 2005)
6½) The Princess Present (2004)
7)  Bileprinsessa (Party Princess, 2006)
7½) Sweet Sixteen Princess (2006)
7¾) Valentine Princess (2006)
8) Prinsessa hermoromahduksen partaalla (Princess on the Brink, 2007)
9) Prinsessa Mia (Princess Mia, 2008)
10) Ikuisesti prinsessa (Forever Princess, 2008)

Erikoisteokset:
 Prinsessatunnit (Princess Lessons, 2003)
 Perfect Princess (2004)
 Holiday Princess (2005)

Elokuvat

Prinsessapäiväkirjat-elokuva (The Princess Diaries) ilmestyi vuonna 2001, ja se pohjautuu löyhästi ensimmäisiin kirjoihin. Siinä Mia saa kuulla olevansa prinsessa ja hän käy prinsessatunneilla.

Prinsessapäiväkirjat 2 (The Princess Diaries 2: The Royal Engagement) ilmestyi vuonna 2004. Elokuva on itsenäinen jatko-osa eikä se pohjaudu mihinkään kirjoista. Päästäkseen Genovian kuningattareksi Mian pitäisi löytää itselleen puoliso 30 päivässä, ja selviytyä lordi Nicholaksen ja hänen setänsä yrityksestä anastaa Genovian valtaistuin. Molempien elokuvien pääosissa nähdään Anne Hathaway ja Julie Andrews. Elokuvat on ohjannut Garry Marshall.

Aiheesta muualla

 Tietoa Meg Cabotin sivuilla 
 
 

Kirjasarjat
Nuortenkirjat
Laplace-muunnos

Laplace-muunnos (Laplacen muunnos) on eräs yleisimmin käytetyistä integraalimuunnoksista. Muunnoksella on käytännön sovelluksia monilla fysiikan osa-alueilla, erityisesti elektroniikassa sekä matematiikassa todennäköisyyslaskennassa. Laplace-muunnosta voidaan käyttää myös differentiaaliyhtälöiden alkuarvotehtävien ratkaisemiseen.

Mielivaltaisen funktion f(t), joka on määritelty kaikilla t>0, Laplace-muunnos määritellään integraalina:

,

missä . Joskus käytetään myös kaksipuolista muotoa:

Yleisessä tapauksessa muunnoksen argumentti  on kompleksiluku: , missä  on imaginääriyksikkö ja . Laplace-muunnoksen käänteismuunnos tunnetaan Bromwichin integraalina. Se on kompleksinen integraali:

Laplace-muunnoksen ominaisuuksia 
Laplace-muunnos on selvästi lineaarinen:

Kahden funktion konvoluution Laplace-muunnos:

Signaalinkäsittelyssä käytännöllinen on alku- ja loppuarvoteoreema:

Erityisen kiintoisa on funktion derivaatan Laplace-muunnos:

Tämän ominaisuuden avulla differentiaaliyhtälö voidaan muuttaa algebralliseksi yhtälöksi, jonka ratkaiseminen on tyypillisesti paljon differentiaaliyhtälöä yksinkertaisempaa.

Yleensä on Laplace-muunnosta käytettäessä kätevää käyttää valmiita muunnoskaavoja, joita on taulukoitu erilaisille funktioille. Seuraavassa on keskeisimpiä:,

Katso myös 
Fourier'n muunnos
Mellinin muunnos

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Laplace- ja Fourier-muunnoksia online 
Luettelo funktioiden Laplace-muunnoksista ja käänteismuunnoksista 
Toinen luettelo eri funktioiden Laplace-muunnoksista 

Analyysi
Integraalimuunnokset
Silja (nimi)

Silja on suomalainen naisen etunimi. Siljan nimipäivä on 22. marraskuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 7 826 henkilöä saanut etunimekseen Silja, kaikki ovat naisia.

Alkuperältään nimi on Cecilian kansanomainen lyhentymä, joka perustuu nimen vanhaan ääntämistapaan ”Sesílja”. Vastaava nimimuoto esiintyy myös viron ja friisin kielissä. F. E. Sillanpään vuonna 1931 ilmestynyt romaani Nuorena nukkunut kasvatti nimen suosiota.

Tunnettuja Siljoja
Silja Ahonen, rytminen voimistelija
Silja Eskelinen, salibandyn pelaaja
Silja Frost, o.s. Lehtinen, kilpapurjehtija ja maailmanmestari
Silja Hiidenheimo, kirjankustantaja, Teos-kustantamon perustaja
Silja Jaatinen, jalkapalloilija
Silja Järventausta, runoilija
Silja Kanerva, kilpapurjehtija ja maailmanmestari
Silja Kautonen, pikajuoksija
Silja Keränen, diplomi-insinööri ja vihreä poliitikko
Silja Kiehelä, lastenkirjailija
Silja Kosonen, moukarinheittäjä
Silja Känsäkoski, uimari
Silja Paavola, Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin puheenjohtaja 
Silja Rantanen, taiteilija
Silja Borgarsdóttir Sandelin, käsipalloilija, poliitikko (RKP)
Silja Seppälä, pituushyppääjä
Silja Sillanpää, kirjailija
Silja Syrjälä, pesäpalloilija
Silja Tarvonen, hiihtäjä
Silja Tuominen, jalkapalloilija
Silja Viita, koripalloilija
Silja Vuorikuru, kirjallisuudentutkija ja tietokirjailija

Kuvitteellisia Siljoja
Silja, F. E. Sillanpään romaanin Nuorena nukkunut (1931) nimihenkilö
Silja, rikoskomisario Sakari Koskisen pojan Antin tyttöystävä Seppo Jokisen rikoskirjallisuudessa
 Silja Hickley (ent. Silja Salin), Salatut elämät -televisiosarjan henkilö vuosina 1999–2001
Silja Taskinen, Maria Kallion kollega Jyrki Taskisen tytär Leena Lehtolaisen rikoskirjallisuudessa
Silja, toinen päähenkilö Maria Veijalaisen elokuvassa Diva of Finland

Nimen muita käyttöyhteyksiä

 Silja Line, Tallink Silja Oy:n laivojen markkinointinimi, joka esiintyy myös laivojen nimissä:
 M/S Silja Europa
 M/S Silja Festival
 M/S Silja Serenade
 M/S Silja Star
 M/S Silja Symphony

Lähteet

 Etunimet
Vaasan Pallo-Veikot

Vaasan Pallo-Veikot on vaasalainen jalkapalloseura, joka on pelannut yhden kauden ajan sekä jalka- että jääpallon pääsarjoissa. VPV on perustettu vuonna 1931. 

Seura osallistui edustusjoukkueellaan jalkapallon viralliseen sarjapelaamiseen kymmenen vuoden tauon jälkeen vuonna 2016, aloittaen uuden tulemisensa Vaasan piirin Kutosessa. Paluu kentille oli onnistunut ja sijoitus Kutosessa oli 3. Kaudella 2017 VPV pelasi Vaasan piirin Vitosessa sarjamuutosten takia ja voitti sarjan. Kaudelle 2018 VPV nousi siis Neloseen ja ennen kauden alkua FC Jukola luovutti paikkansa Kolmosessa ja VPV sai tämän paikan pelaajien siirtyessä Jukolasta VPV:n riveihin. Kaudella 2018 VPV pelasi siis Vaasan piirin Kolmosessa ja sijoittui lopulta sijalle 8. Kaudella 2019 VPV pelaa edelleen Kolmosessa.

Ennen 10 vuoden taukoa VPV osallistui edellisen kerran piirin sarjoihin vuonna 2006, jolloin se pelasi Vaasan ja Keski-Pohjanmaan piirien yhdistetyssä Kolmosessa.  VPV:n tähtihetki sijoittui kaudelle 1945, kun se pelasi yhden vuoden Mestaruussarjassa eli Suomen pääsarjatasolla . Kausi olikin vaasalaisen jalkapallon unelmakausi, sillä myös Vasa IFK ja Vaasan Palloseura pelasivat Mestaruussarjassa . Vaasan Pallo-Veikot on pelannut myös yhdeksän kautta (1939, 1943/44, 1945/46 - 47/48, 1948, 1959-60, 1963) Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla .

VPV on pelannut myös jääpalloa. Parhaimpana saavutuksena on yksi kausi  miesten pääsarjatasolla (tilanne kausi 2013/14 mukaan lukien). VPV sai yhden tasapelipisteen Jääpallon SM-sarjassa 1947.

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Suomalaiset jalkapalloseurat
Vaasalaiset urheiluseurat
Vuonna 1931 perustetut urheiluseurat
Sean Combs

Sean John Combs (s. 4. marraskuuta 1969 New York, New York) on yhdysvaltalainen viihdemoguli, rap-muusikko, levytuottaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan taiteilijanimillä Diddy, Puff Daddy ja P. Diddy. Combs on myynyt maailmanlaajuisesti 10 miljoonaa albumia: soolona hän on julkaissut mm. levyt "Forever" sekä "Press Play". Hänen viimeisin studioalbuminsa Last Train to Paris julkaistiin joulukuussa 2010. Lisäksi hän on hip hop-yhtye Puff Daddy and the Family -jäsen ja omistaa oman vaatemerkin nimeltään Sean John.

Diddy on konsertoinut Suomessa yhdessä rap-artisti Snoop Doggin kanssa 9. maaliskuuta 2007 Hartwall Areenalla.

Talouslehti Forbes arvioi Combsin rikkaimmaksi hip hop -artistiksi huhtikuussa 2012. Combsin omaisuuden arvoksi arvioitiin noin 550 miljoonaa dollaria.

Lapsuus 
Combs syntyi New Yorkin Harlemiin 4. marraskuuta 1969 Janice ja Melvin Combsin pojaksi. Hän kasvoi New Yorkin Mount Vernonissa.

Yksityiselämä 
Combs seurusteli vuosien ajan Kim Porterin kanssa. Heillä on kolme yhteistä lasta, Christian (s. 1998) sekä vuoden 2006 joulukuussa syntyneet kaksostyttäret D'Lila Star ja Jessie James. Combs ja Porter erosivat kesällä 2007, kun Kim sai tietää, että Combsilla on myös elokuussa 2006 syntynyt tytär, joka sai alkunsa Diddyn irtosuhteesta. Combsilla on lisäksi yksi lapsi Justin (s. 1994) edellisestä suhteesta Misa Hylton-Brimin kanssa, ja hän (Combs) on adoptoinut Kim Porterin aikaisemmasta suhteesta syntyneen pojan Quincyn (s. 1991).

Diskografia

Sooloalbumit
 Forever (1999)
 Press Play (2006)
 Last Train to Paris (2010)

The Bad Boy Familyn kanssa 
 No Way Out (1997)
 The Saga Continues... (2001)
 We Invented the Remix Vol. 1 (2002)
 We Invented the Remix Vol. 2 (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Diddy - virallinen kotisivu
 Podcast P. Diddyn Suomen lehdistötilaisuudesta
 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Afroamerikkalaiset
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Anna Karina

Anna Karina (oik. Hanne Karin Blarke Bayer, 22. syyskuuta 1940 Kööpenhamina, Tanska – 14. joulukuuta 2019 Pariisi, Ranska) oli tanskalaissyntyinen ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja laulaja.

Anna Karina aloitti uransa Tanskassa muun muassa kabaree-esityksissä, mainoksissa ja lyhytfilmeissä. Hän muutti Pariisiin vuonna 1958 ja työskenteli mallina, kunnes ohjaaja Jean-Luc Godard löysi hänet. Heidän ensimmäinen yhteinen elokuvansa oli Pikku sotilas (1960). Godard oli tarjonnut Karinalle osaa elokuvassa Viimeiseen hengenvetoon (1960), mutta hän torjui sen riisuutumiskohtauksen vuoksi. Karina esiintyi seitsemässä Godardin elokuvassa, kuten Nainen on aina nainen (1961) ja Laittomat (1964). Hänen uransa ei kuitenkaan rajoittunut Godardin elokuviin, vaan hän näytteli myös muiden ohjaajien elokuvissa. Karina ohjasi oman ensimmäisen ohjaustyönsä Vivre Ensemble vuonna 1973 ja käsikirjoitti elokuvan Last Song. Hän oli suosittu myös laulajana.

Karinan näkemyksen mukaan Ranskan uusi aalto "edusti vapautta ajatuksissa, puheissa, kaikessa tekemisessä. Tietty huolettomuus. Elokuvat olivat älyllisiä, mutta eivät opettavaisia."

Karina julkaisi myös kolme romaania ja teki useita levyjä. Nimen Anna Karina hänelle keksi Coco Chanel, kun hän toimi valokuvamallina ja mainoksissa ennen näyttelijäuraansa." Anna Karina ja Jean-Luc Godard olivat naimisissa 1961–1968.

Filmografia

Näyttelijänä
 Pikku sotilas (Le Petit soldat, 1960)
 Ce soir ou jamais (1960)
 Le Soleil dans l'oeil (1961)
 Nainen on aina nainen (Une Femme est une femme, 1961)
 Elää elämäänsä (Vivre sa vie, 1962)
 Shéhérazade (1963)
 Lemmenkaruselli (La Ronde, 1964)
 Kuinka nainen vietellään tuokiota lyhyemmässä ajassa (De l'amour, 1964)
 Laittomat (Bande à part, 1964)
 Hullu Pierrot (Pierrot le fou, 1965)
 Lemmy Caution – piru mieheksi (Alphaville, 1965)
 Nunna (La Religieuse, 1966)
 Made in USA (Made in U.S.A., 1966)
 Lamiel (1967)
 Magus – kohtalon leikkiä (The Magus, 1968)
 Mikael kapinallinen (Michael Kohlhaas – der Rebel, 1969)
 Melissa, (Justine, 1969)
 Kuuma raja (Before Winter Comes, 1969)
 Rendez-vous – kohtaaminen (Rendez-vous à Bray, 1971)
 Leipää ja suklaata (Pane e cioccolata, 1973)
 Aivan kuin kotona (Olyan mint otthon, 1978)
 The Treasure Island (1985)
 Käy kohti pimeää (L'oeuvre au noir, 1988)
 Totuus Charliesta (The Truth About Charlie, 2002)
 Moi César, 10 ans 1/2, 1m39 (2003)

Ohjaukset
 Vivre Ensemble (1973)
 Victoria (2007)

Kirjalliset teokset
 Golden City, Paris, Olivier Orban (1983)
 On n'achète pas le soleil, Paris, Ramsay (1988)
 Jusqu'au bout du hasard, Paris, Grasset (1998)

Diskografia
 Une histoire d'amour (2000)
 Chansons de films (2004)
 "Belle" kappale Alif Treen albumilla French Cuisine (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla

Anna Karinan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Tanskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Ranskalaiset laulajat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Käärmeenkantaja (albumi)

Käärmeenkantaja on suomalaisen Miljoonasateen yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 26. syyskuuta 1994.

Rumba-lehden kriitikot äänestivät levyn vuoden 1994 kuudenneksi parhaaksi suomalaisalbumiksi. Helsingin Sanomien Jukka Hauru piti albumia parhaana Miljoonasateena pitkään aikaan, vaikka totesikin rujojen ja katkeranoloisten sanoitusten olevan paikoin ristiriidassa musiikin kanssa, joka hänestä on ”samaa jollottavaa Suomirockhumppaa”.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade.

Kokoonpano 
 Olli Heikkinen
 Jarmo Hovi
 Ari Laaksonen
 Matti Nurro
 Heikki Salo

Vierailevat muusikot 
 Matti Laukkarinen – piano
 Heikki Keskinen, Matti Lappalainen, Antero Priha, Sami Pöyhönen, Hannu Saarinen, Jukka Tuovinen – Kallio Horns
 Kari Lindstedt, Mikko Pesonen, Mauri Pietikäinen, Seppo Rautasalo – jousikvartetti
 Kaija Kärkinen, Stiina Tarvonen, Annica Wiklund – taustalaulu

Tuotanto 
 Ari Laaksonen – äänittäjä (Kuokkalan kartano)
 Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja (Finnvox)
 Pauli Saastamoinen – masteroija (Finnvox)
 Riitta Sourander – kuvat
 Birgit Pulkkinen – layout
 Timo Lindström – vastaava tuottaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Käärmeenkantaja discogs.com -sivsutolla

Vuoden 1994 albumit
Miljoonasateen albumit
Timo Lindströmin tuottamat albumit
Propel

Propel on PHP-ohjelmointikielelle toteutettu olio-relaatiokuvaus, ORM- (Object-Relational Mapping) järjestelmä.

Propel:in avulla sovelluksen tietokantaoperaatioita voidaan automatisoida ja tehdä tietojen käsittely (myös tietokannan tasolla) puhtaasti olio-ohjelmoinnin keinoin. Propel mahdollistaa olioiden tietojen ns. CRUD-operaatiot (Create, Retrieve, Update, Delete) ilman sovelluskehittäjän tarvetta rakentaa itse olioiden tietojen tallentamismekanismeja, jotka vaativat yleensä suuren joukon SQL-kielisiä lausekkeita. Propel tarjoaa automaattiset olioiden käsittelytoiminnot käyttäen XML-muotoisia mapping-tiedostoja. Mapping-tiedostojen avulla olioiden jäsenmuuttujat voidaan sitoa niitä vastaaviin tietokantataulujen kenttiin. Perusidealtaan Propel muistuttaa täten Java-kielelle toteutettua Hibernate-ORM-sovelluskehystä. 

Propel käyttää toiminnassaan hyväkseen Phing- työkalua sekä versiossa 1.2 Creole-tietokanta-abstraktiopakettia ja uudemmasta versiosta 1.3 alkaen PHP:n PDO-tietokanta-abstraktiomallia.

Aiheesta muualla
Propel-kotisivut
Creole
Phing
PHP PDO

PHP
Vuoristolääkäri

Vuoristolääkäri (Der Bergdoktor) on saksalais-itävaltalainen televisiosarja. Sarjaa tehtiin vuosina 1992–1999 tasan sadan jakson verran. Suomessa sarjan on esittänyt Yleisradio kahteen otteeseen. Sarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Sonnensteinin kylään Tirolissa. Pääasiallisena kuvauspaikkana toimi noin 40 kilometriä Innsbruckista länteen sijaitseva Wildermieming. Televisioyhtiö ZDF on tuottanut vuodesta 2008 lähtien Vuoristolääkärin uusintaversiota jo seitsemän tuotantokauden verran. Sen tapahtumat sijoittuvat pieneen Ellmaun kylään Tirolissa. "Vuoristolääkärin" talo on avoinna matkailijoille.

Rooleissa 
Dr. Thomas Burgner - Gerhart Lippert
Dr. Pankraz Obermayr - Walther Reyer
Franzi Pirchner - Enzi Fuchs
Maximilian "Maxl" Burgner - Manuel Guggenberger
Dr. Sabina Spreti - Anita Zagaria
Rosi - Jutta Speidel
Markus Graf Brauneck - Klaus Wildbolz
Alexandra Gräfin Brauneck - Michaela May
Traudl - Carin C. Tietze
Rica Althäuser - Winnie Markus
Rufus Staudinger - Werner Asam
Herr Konrad - Herbert Fux
Julia Burgner - Anna Patterer
Christl Wild - Michaela Heigenhauser
Johannes - Dennis Gerbel
Anna Pölz - Margot Mahler
Xaver Zirngiebel - Georg Marischka
Waltraud Zirngiebel - Diana Körner
Pfarrer Hauberer - Rolf Castell
Elfriede Angerer - Ingeborg Schöner
Alois Angerer - Gerhard Riedmann
Luis - Hermann Giefer
Gendarm Gilch - Maxl Graf
Dr. Justus Hallstein - Harald Krassnitzer
Lisa Brunner - Janina Hartwig
Oliver Köhler - Sebastian Mayr
Paul Reuther - Siemen Rühaak

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.tvsi.de/arztserien/bergdoktor.php  
 http://www.familie-im-web.de/familie/cyberserien/d/der_bergdoktor/index.html 

Der Bergdoktor-Spoiler  

Saksalaiset draamasarjat
Sat.1:n televisio-ohjelmat
Pekka Kejonen

Pekka Antti Aunus Kejonen (18. heinäkuuta 1941 Kuopio – 10. syyskuuta 2020 Vilppula) oli suomalainen runoilija, kirjailija ja jazz-muusikko. Häntä pidetään suomalaisen beat-kirjallisuuden isänä. Kejosen taiteilijanura alkoi Kuopiossa 1960-luvulla, millä vuosikymmenellä hän saavutti myös suurimman suosionsa. Hän kertoi lopettaneensa esikoisteoksensa Jamien (1963) ilmestyttyä jatsimuusikon hommat ja keskittyneensä kirjoittamiseen.

Elämä ja teokset 
Kejosta voidaan pitää itseoppineena, sillä hän oli käynyt vain kolme luokkaa oppikoulua. Kirjailijan polulla hänellä oli pätevät opettajat; Jorma Korpela, Olavi Siippainen ja Tuomas Anhava. Kejonen on kuitenkin todennut, että kirjoittamaan oppii vain kirjoittamalla.

Kejonen harrasti jazzia, perhokalastusta ja elokuvia (Buñuel, Peckinpah), mikä näkyy myös hänen tuotannossaan. Hänen lyriikkansa on useimmiten lyhyttä, aforismimaista ja kiteyttävää. Muista runoilijoista Kejonen nostaa esille muun muassa Anna Ahmatovan ja Sylvia Plathin, joiden tuotantoja hän pitää loistavina. Kejonen kertoo ymmärtävänsä jälkimmäisen ahdistuksen ja itsemurhan. Hänestä Plath ei kyennyt avautumaan edes runoudessaan.

Kirjailijanuransa alkaessa Kejonen otettiin vastaan kapinoivan nuorison tulkkina, ja hänen romaaneissaan esiintyy omapäistä ironiaa.

Kejosen perheeseen kuului vaimo Kirsti (o.s. Edelmann), ja hänellä on ensimmäisestä avioliitostaan 1960-luvulla syntynyt poika, Petri Kejonen. Pekka Kejonen asui tamperelaislähtöisen vaimonsa kanssa Utsjoella 1980- ja 1990-luvulla, ja sieltä he muuttivat vuonna 2000 Vilppulaan.

Tuotanto

Runot

Proosa

Muut teokset 
 
 
 
 
 
 

Kejonen on kirjoittanut lisäksi kirjallisuusarvosteluja Kansan sanaan, Kansan uutisiin ja Parnassoon sekä musiikkiarvioita Jazzrytmit-lehteen ja kolumneja Urheilukalastaja-lehteen. Aktiivisin lehtikirjoittamisen aika oli kuitenkin 1960-luvulla ja viime aikoina Kejonen on kirjoittanut vain kahteen viimeksi mainittuun lehteen.

Palkintoja 
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1967
 Valtion taiteilijaeläke 1979
 Lapin läänin taidepalkinto 1992
 Minna-palkinto 1967 ja 1985
 Runeberg-palkintoehdokas 1991
 Savonia-palkintoehdokas 1991, 1998 ja 2000
 Savonia-palkinto 2001 
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2005 ja 2008 
 Vuoden aforismikirja 2010 
 Eeva-Liisa Manner -runopalkinto 2011

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Suomalaiset jazzmuusikot
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Pojat (elokuva)

Pojat on Mikko Niskasen ohjaama ja Paavo Rintalan samannimiseen romaaniin perustuva suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1962. 

Elokuva sijoittuu jatkosodan ja Lapin sodan aikaiseen Oulun kaupunkiin. Toisessa pääosassa Jaken roolissa esiintyy ensimmäisessä elokuvaroolissaan nuori Vesa-Matti Loiri, joka sai roolistaan nuoren näyttelijän Jussi-kunniakirjan. Kauko Helovirta esittää saksalaista Fritz-setää, Liisa Nevalainen Jaken äitiä. Pienissä rooleissa näyttelevät muun muassa Olavi Ahonen pastorina ja Tapio Hämäläinen opettajana.

Aikalaiskritiikissä elokuvaan suhtauduttiin pääasiassa myönteisesti. Niskasen henkilöohjaus sai kiitosta, ja erityisesti nostettiin esiin Vesa-Matti Loirin roolisuoritus. Silloin,  kuten myöhemmässäkin kritiikissä elokuvan arvioidaan kuuluvan parhaisiin esikoisohjauksiin, ja se olisi näyttänyt suuntaa realistiselle kerronnalle, ellei SF olisi lopettanut toimintaansa. Loirin roolisuoritus saa edelleen kehut herkkänä esikoisosana, ja erityisesti huomiota kiinnitetään rooliin heittäytymiseen junan perässä juoksussa. Jatkosodan kotirintaman tuntoja kuvaavaa elokuvaa on luonnehdittu kaiken kaikkiaan sekä hauskaksi että raastavaksi.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1962 suomalaiset elokuvat
Mikko Niskasen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset sotadraamat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Kettula

Kettula voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja
 Kettula, kylä Iitissä.
 Kettula, kylä Juvalla.
 Kettula, kylä Kauhavalla.
 Kettula, kylä Suomusjärvellä.

Henkilöitä
 Kalle Kettula (1929–2014), suomalainen koripalloilija ja pesäpalloilija
 Teijo Kettula (s. 1958), suomalainen muusikko 

Muut
 Kettula, Heikki Raineen albumi vuodelta 2017