joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Matkijavälskäri

Matkijavälskäri  (Acanthurus pyroferus) on meriakvaarioissakin pidetty koralliriuttojen kala.

Ulkonäkö ja koko 
Nuoret yksilöt muistuttavat keltaherttuakalaa (Centropyge flavissimus): sitruunankeltainen yleisväri, lemmikinsininen rengas silmän ympärillä. Aikuistuessaan kala muuttaa täysin väritystään: pohjaväristä tulee suklaanruskea, evistä harmaansävyiset. Kiduskannen takana on oranssi läikkä. Kala voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Aikuisen yksilön pyrstö on lyyranmuotoinen ja sen reuna on vaaleankeltainen.

Alkuperä 
Matkijavälskäri on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: sen levinneisyysalue ulottuu Seychelleiltä Markiisi- ja Tuamotosaarille, Japanin eteläosista Suurelle Valliriutalle.

Käyttäytyminen 
Matkijavälskäreitä pidetään vähemmän aggressiivisina kuin muita saman suvun kaloja kuten tulivälskäriä. Aikuisina myös matkijavälskärit ärhentelevät lajitovereilleen ja muille saman näköisille kaloille, varsinkin, jos ne ovat jo ehtineet asettua akvaarioon ja siihen tuodaan uusia välskäreitä.

Ravinto 
Matkijavälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Eerikki Koivu

Eerikki Koivu  (s. 29. joulukuuta 1979 Kokkola) on norjansuomalainen entinen jääkiekkoilija. Nykyään hän toimii Jyväskylän Steinerkoulun luokanopettajana. 

Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Koivu edusti pelaajaurallaan viimeksi Norjan pääsarjassa pelaavaa Lørenskog IK:ta. SM-liigassa hän on aikaisemmin edustanut kasvattajaseuraansa JYPiä. Kokkolassa syntynyt Koivu sai Norjan kansalaisuuden ja edusti Norjan jääkiekkomaajoukkuetta jääkiekon MM-kisoissa 2011.

Ura
Vaikka Koivu syntyi Kokkolassa, hän pelasi juniori-ikäisenä jyväskyläläisissä joukkueissa Diskoksessa ja JYPissä. Hän pelasi A-nuorten Suomen mestaruuden kaudella 1996-97 voittaneessa JYPin joukkueessa 6 ottelua ja sai tililleen nuorten Suomen mestaruuden.
Uransa aikuisten tasolla Koivu aloitti ulkomailla Ranskassa Ducs d'Angersissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi takaisin Suomeen pelaamaan Mestikseen Diskoksen riveihin. Diskos kuitenkin tippui kauden päätteeksi sarjasta ja Koivu lähti takaisin Ranskaan Angersiin. Kaudeksi 2003-2004 Koivu siirtyi Mestis-seura Hermekseen, missä hän teki läpimurtonsa Mestis-tasolla ja voitti mm. sarjan plus/miinus -tilaston. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Kajaanin Hokkiin luokanopettajan  opiskelujensa takia. Kajaanin kaudella hän myös pääsi pelaamaan ensimmäiset SM-liiga ottelunsa kasvattajaseuransa JYPin riveissä lainapestin muodossa. Kaudeksi 2005–2006 Koivu sai jo liigasopimuksen Jyväskylään, missä hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Liigasopimustarjousten puutteessa kauden 2006–2007 jälkeen Koivu suunnitteli jo uransa lopetusta, mutta päätti kuitenkin jatkaa uraansa Norjassa maan pääsarjassa pelaavan Storhamar Dragonsin riveissä. Koivu pelasi Norjassa hyvän kauden ja hänen joukkueensa ylsi maansa mestariksi asti. 
Joulukuulla 2010 Koivu pääsi edustamaan Norjan maajoukkuetta neljän maan turnauksessa 3 ottelun ajan ja onnistuen maalinteossa Itävaltaa vastaan.

Jääkiekon MM-kilpailuissa 2011 Koivu edusti Norjan maajoukkuetta ja onnistui tekemään maalin kolmannessa MM-ottelussaan.

Saavutukset
A-nuorten Suomen mestaruus 1996–97 JYP
Norjan mestaruus 2007–08
Mestiksen paras +/– 2002–03
Jääkiekon MM-kisoissa 2011 Norjan maajoukkueessa

Tilastot

Lähteet

http://www.jatkoaika.com/smliiga.php?pelaaja=2701 
http://www.eurohockey.com/player/11998-.html
http://www.eliteprospects.com/player.php?player=7489

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Norjalaiset jääkiekkoilijat
Norjansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Herra Tompkins

Herra Tompkins on alkujaan ukrainalaissyntyisen fyysikon George Gamovin luoma kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy useissa hänen teoksissaan. Tunnetuimpia teoksia on Herra Tompkins fysiikan ihmemaassa, joka pyrkii selittämään ja kuvaamaan maallikoille tavanomaisia fysiikan ilmiöitä. Alkuperäinen teos on myös Gamowin osittain kuvittama.

Kirjojen päähenkilö herra Tompkins on varsinaiselta ammatiltaan pankkivirkailija, mutta innokas fysiikan harrastaja. Hänen seikkailujaan fysiikan ihmemaassa seurataan muun muassa sekä hänen eloisien uniensa että käymiensä yleisöluentojen kautta. Eniten huomiota kirjoissa saavat 1900-luvun päätutkimuskohteet, kuten suhteellisuusteoria, kosmologia ja kvanttifysiikka.

Alun perin Gamow oli kirjoittanut vain lyhyitä tarinoita Tompkisin seikkailuista populaaritieteelliseen Discovery-lehteen, kunnes Cambridge University Press julkaisi teoksen ensimmäistä kertaa yhtenäisenä kokonaisuutena vuonna 1940 nimellä Mr Tompkins in Wonderland. Sittemmin kirja sai vielä jatkoa vuonna 1944 julkaistusta kirjasta Mr Tompkins Explores the Atom. 

Vuonna 1999 Russell Stannard julkaisi kirjasta Herra Tompkins fysiikan ihmemaassa uudistetun painoksen nimellä Herra Tompkinsin uusi maailma. Stannardin versio oli ajanmukaistus Gamowin alkuperäisistä tarinoista ja sisälsi muun muassa neljä kokonaan uutta lukua, jotka käsittelivät sekä mustia aukkoja että nykyaikaisia hiukkaskiihdyttimiä.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Johan Lahdenperä: Tiedesatu, joka herättää halun ryhtyä tutkijaksi. Helsingin Sanomat 23.1.2000.

Kirjasarjat
Kirjat fysiikasta
Vuosaaren kirkko

Vuosaaren kirkko on Pirkko ja Arvi Ilosen suunnittelema kirkkorakennus Vuosaaressa Helsingissä. Kirkon osoite on Satamasaarentie 7. Kirkon vihki käyttöön piispa Aimo T. Nikolainen 23. toukokuuta 1980. Ahti Sonninen sävelsi tilaisuuteen erityisen helluntaikantaatin.

Alttaritaulu on Mauri Favénin tekemä betonireliefi Jeesuksen elämä (1980). Teos on toteutettu hiekkapuhaltamalla ja muistuttaa koko seinän täyttävää sarjakuvaa. Urut ovat Opus 1000, ja niissä on 26 äänikertaa. Kirkon kellotapulissa on kolme kelloa, jotka on valmistettu Itävallassa.

Kirkko peruskorjattiin vuonna 2006. Piispa Eero Huovinen vihki Vuosaaren kirkon ja Marielundin kappelin käyttöön 1. lokakuuta 2006. Kappeli on saanut nimensä kirkon paikalla sijainneelta Marielundin tilalta.

Kirkkorakennus palvelee Vuosaaren seurakuntaa. Kirkkosaliin mahtuu 300 henkilöä. Seurakuntasaleja on kaksi, joista pienempään mahtuu 50 henkilöä ja suurempaan 150 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kirkkoesittelyt – Vuosaaren kirkko

Helsingin kirkot
Suomen kivikirkot
Kirkko
Frene Ginwala

Frene Noshir Ginwala (s. 25. huhtikuuta 1932) on eteläafrikkalainen journalisti ja poliitikko, joka toimi vuosina 1994–2004 maan kansalliskokouksen puhemiehenä.

Ginwala opiskeli nuoruudessaan lakia Lontoon yliopistossa ja palasi valmistumisensa jälkeen Etelä-Afrikkaan. Välittömästi Sharpevillen verilöylyn jälkeen ANC:n johto pyysi Ginwalaa muuttamaan vanhempiensa luokse Mosambikiin ja auttamaan puolueen varapuheenjohtajan Oliver Tambon salakuljetuksessa pois Etelä-Afrikasta. Ginwala muutti yhdessä Tambon, Ronald Segalin ja Yusuf Dadoon kanssa Tansaniaan, jonne he perustivat ANC:n päämajan sen jälkeen kun hallitus oli kieltänyt sen toiminnan Etelä-Afrikassa.

Tansaniassa Ginwala perusti Spearhead-aikakauslehden, jossa hän toimi journalistina. Hänestä tuli vuonna 1969 Tansanian presidentin Julius Nyereren tuella maan englanninkielisen sanomalehden The Standardin päätoimittaja ja hän työskenteli myös vapaana toimittajana muun muassa The Guardian, The Observer ja The Economist -lehdille sekä BBC:lle.

Vuonna 1974 Ginwala palasi Mosambikiin ja siirtyi työskentelemään täysiaikaisesti ANC:lle. Hän toimi ANC:n virkailijana Tansaniassa, Sambiassa ja Mosambikissa. Hän toimi myöhemmin myös ANC:n politiikantutkimusyksikön johtajana ja toimi sen puhemiehenä Isossa-Britanniassa talouspakotteita ja Etelä-Afrikan ydinohjelmaa koskevissa kysymyksissä.

Ginwala palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1991 ja osallistui sekä ANC:n että kansallisen naisjärjestön perustamiseen ja osallistui ANC:n delegaattina neuvotteluihin, joissa sovittiin maan uudesta demokraattisesta perustuslaista. Hän nousi maan kansalliskokoukseen vuoden 1994 vaaleissa ja hänet valittiin sen puhemieheksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2004 saakka.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset poliitikot
Puhemiehet
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Unified Shader

Unified Shader tarkoittaa grafiikkasuorittimen sisäistä rakennetta, jossa jokaisella vaiheella (geometria, verteksi, pikseli, ohjelmointi ym.) on samat ominaisuudet. Tämä tunnetaan nimellä Shader Model 4.0 Direct3D-dokumentaatiossa. Rakenne määrittelee mm. rekisterit ja niiden käyttötarkoitukset shader-ohjelmoinnissa.

Aikaisemmissa määrittelyissä oli kaksi erityyppistä suoritinyksikköä: pixel shader (pikselivarjostin) ja vertex shader (verteksivarjostin). Nykyisellään shader-yksiköt ovat monipuolisempia ja vähemmän rajoittuneita tehtäviltään. Lisäyksenä mm. compute shader (laskentavarjostin) GPGPU-käyttöön ja suorittimien luonteen muuttuminen.

Yhdistettyjen shader-yksiköiden hyöty on parempi kuormanjako ja siten hyötysuhde; kun samat suorittimet toimivat eri tarkoituksissa grafiikkasuorittimen laskentayksiköistä saadaan helpommin parempi suorituskyky irti riippumatta siitä, mikä on tehtävän työn suhde. Yhdistettyjä shader-yksiköitä kutsutaan myös stream-suorittimiksi (AMD) tai CUDA-yksiköiksi (Nvidia).

Useimmissa grafiikkasuorittimissa Unified Shader -mallin noudattaminen tarkoittaa myös suorittimen ohjelmoitavuutta OpenCL- tai CUDA-tuella.

Mikroarkkitehtuurit 

Unified Shader -malli ei itsessään määrittele suorittimen mikroarkkitehtuuria. Mallin toteuttavia mikroarkkitehtuureja ovat:
 Nvidia
 Tesla 
 Fermi
 Kepler
 Maxwell
 Pascal
 AMD
 TeraScale
 Graphics Core Next
 PowerVR
 Series5
 Series6
 Series7
 Series8
 Adreno
 200-sarja
 300-sarja
 400-sarja
 500-sarja
 S3 Graphics
 Chrome 400

Katso myös 

 GPGPU
 OpenCL
 CUDA

Lähteet 

Tietokonetekniikka
Grafiikkasuorittimet
SONACA

SONACA (Société Nationale de Construction Aérospatiale S.A.) on belgialainen lentokonetehdas. SONACA on ainoa kolmesta suuresta Belgiassa toimivasta lentokonetehtaasta, joka on belgialaisessa omistuksessa. Yhtiön Belgian tehdas on Brysselin Charleroin lentokentällä.

Historia 

SONACA jatkaa belgialaisen Avions Fairey -yhtiön toimintaa, joka käynnistyi vuonna 1931. 1930-luvun lopussa yhtiö kokosi Hawker Hurricane -hävittäjiä Belgian ilmavoimille. Tehdas vauroitui saksalaisten pommittaessa sitä toukokuussa 1940. Tehdas uudistettiin vuonna 1946. Se kokosi Gloster Meteor- ja Hawker Hunter -hävittäjiä 1950-luvulla. Yhtiö huolsi Belgian ilmavoimien F-84F-koneita 1960-luvun alkuun asti ja rakensi Belgian tilaamat Lockheed F-104 Starfighterit yhdessä belgialaisen SABCAn kanssa vuosina 1962–1965. Vuosina 1964–1971 se huolsi Saksan Luftwaffen F-104G-hävittäjiä.

Avions Fairey muuttui SONACA-yhtiöksi 1. kesäkuuta 1976.

SONACA

1979–1991 SONACA valmisti 160 kpl F-16-hävittäjiä Belgialle ja Tanskalle.

Nykyisin yhtiön tuotannon painopiste on siviililentokoneiden osavalmistuksessa mm. Airbusille, Boeingille ja Embraerille. 

Yhtiö valmistaa myös satelliittien runkorakenteita: Hermès-sukkulan tuotekehitys, ARD, CRV, X-38-prototyyppi, SPOT 5, ISS:n Columbus-moduulin osia, Beagle 2, Aladin, CoRoT, Pléiades.

Tytäryhtiöt
Brasiliassa:
 SOBRAER: Embraer ja Airbus osakokonaisuuksia
 SOPEÇAERO: osavalmistusta
 PESOLA: osavalmistusta
Kanadassa:
 SONACA NMF CANADA: osavalmistusta
USA:ssa:
 SONACA NMF AMERICA: osavalmistusta

Aiheesta muualla

Site de la SONACA
La page sur la SONACA sur le site de la Belgian Aircraft Association (BAHA) 

Belgialaiset lentokonevalmistajat
Avaruusteknologiayhtiöt
Rick Riordan

Richard Russell Riordan Jr. (s. 5. kesäkuuta 1964 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Percy Jackson -nuortenkirjasarjastaan. Fantasiasarjan aloittaa Salamavaras (2005).

Riordan on opettanut englantia ja historiaa kouluissa. Hän asuu vaimonsa ja kahden poikansa kanssa syntymäkaupungissaan San Antoniossa.

Riordanin ensimmäinen julkaistu kirja on nimeltään Big Red Tequila ja se on ensimmäinen osa Tres Navarre -rikosromaanisarjaa. Riordan on kirjoittanut useita nuortenkirjasarjoja, jotka sekoittavat muinaiskulttuureita nykyaikaan ja tapahtuvat samassa universumissa. Riordan on kirjoittanut Percy Jackson -sarjalle jatkoa olevan Olympoksen sankarit -sarjan, Muinaisen Egyptin mytologiaan pohjautuvan Kanen aikakirjat -sarjan, skandinaaviseen mytologiaan pohjautuvan Magnus Chase -sarjan ja Apollon-sarjan. Riordan on kirjoittanut myös The 39 Clues -kirjasarjan ensimmäisen kirjan Luiden labyrintti ().

Riordanin Punainen pyramidi voitti vuoden 2010 School Library Journal -palkinnon.

Tuotanto

Tres Navarre -sarja 
Big Red Tequila (1997, ei suomennettu)
The Widower's Two-Step (1998, ei suomennettu)
The Last King of Texas (2001, ei suomennettu)
The Devil Went Down to Austin (2002, ei suomennettu)
Southtown (2004, ei suomennettu)
Mission Road (2005, ei suomennettu)
Rebel Island (2008, ei suomennettu)

Percy Jackson -sarja 
()
Salamavaras (2005, suomeksi 2007) 
Hirviöidenmeri (2006, suomeksi 2008) 
Titaanien kirous (2007, suomeksi 2009) 
Labyrinttitaistelu (2008, suomeksi 2010) 
Jumalten sota (2009, suomeksi 2010)

Liitännäisteokset 
The Demigod Files (ei suomennettu)
Demigods and Monsters (ei suomennettu)
Demigod diaries (ei suomennettu)

Olympoksen sankarit -sarja
() 

Eksynyt sankari (2010, suomeksi 2011)
Merenjumalan poika (2012, suomeksi 2012)
Athenen merkki (2012, suomeksi 2013)
Haadeksen talo (2013, suomeksi 2014)
 Olympoksen veri (2014, suomeksi 2015 maaliskuu)

Kanen aikakirjat -sarja 
() 
  Punainen pyramidi (2010, suomeksi 2011) 
  Liekehtivä valtaistuin (2011, suomeksi 2012)
  Pedon varjo (2012, suomeksi 2013)

Magnus Chase -sarja 
()

 Kesän miekka (2015, suomeksi 2016)
 Thorin vasara (2016, suomeksi 2017)
 Kuolleiden laiva (2017, suomeksi 2018)

Liitännäisteokset 
Hotelli Valhalla: Opas viikinkien maailmoihin (2016, suomeksi 2017)
Yhdeksän maailman sankarit (2018, suomeksi 2019)

Apollon-sarja 
()

 Vaiennut oraakkeli (2016, suomeksi 2017)
 Synkkä ennustus (2017, suomeksi 2018)
Palava labyrintti (2018, suomeksi 2019)
Tyrannin hauta (2019, suomeksi 2020)
Keisarin torni (2020, suomeksi 2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kimmo Lehtonen

Kimmo Lehtonen (s. 16. kesäkuuta 1967 Turku) on suomalainen tieteiskirjailija. 

Lehtosen ensimmäinen romaani Timbuktun hetket ilmestyi 1997. Teos kertoo ihmisen suhteesta uskontoon, tietoverkkoihin ja tekoälyyn. Toinen romaani Yli uusien rantojen (2000) käsitteli ihmiskunnan tilannetta suuren mullistuksen, avaruusolentojen vierailun, jälkeisessä tilanteessa.

Kolmannen romaaninsa Lueminut (2006) Kimmo Lehtonen julkaisi Internetissä. Romaani on Suomen ensimmäinen kaunokirjallinen Creative Commons -teos. Lueminut kuvaa lähitulevaisuuden maailmaa, jossa ihmiset ja ajatukset muodostavat avoimen verkoston. Hakkerit, anarkistit ja muut radikaalit vaihtoehtoliikkeet haastavat Euroopan unionin. Teos liittyy utopiakirjallisuuden perinteeseen. Lehtosen mukaan Lueminut on paitsi kaunokirjallinen teos myös poliittinen kannanotto avoimen yhteiskunnan puolesta. Kirjan innoittajina ovat toimineet Internet-, Linux- ja avoimen lähdekoodin -ohjelmistojen kehittäjien muodostamien yhteisöjen verkostot.

Lehtonen on myös mukana suomalaisten tieteiskirjallisuuden harrastajien järjestötoiminnassa, muun muassa Tähtivaeltaja-lehdessä, ja ylläpitää Babek Nabel -keskustelupalstaa. Päätoimeltaan hän on yrittäjä ja konsultti ja asuu Helsingissä.

Teokset

Novelleja 
 ”Agnostikko basaarissa”, teoksessa Hannun basaarissa, 2007.

Aiheesta muualla 
 Sanojen aika  (Helsingin kaupunginkirjasto)
 Pasi Karppanen: Politiikkaa, yhteiskunnallisia murroksia ja scifin uusia tuulia – Haastattelussa Kimmo Lehtonen. Kosmoskynä 4/2000.
 Tero Liukkosen arvostelu Yli uusien rantojen -teoksesta. Helsingin Sanomat 28.6.2000.
 M.G. Soikkelin arvostelu Yli uusien rantojen -teoksesta Aikakone 14.8.2000.
 Toni Jerrman: Yli uusien rantojen . Tähtivaeltaja 2/2000.
 Eeva-Liisa Tenhunen: Kutzpah . Tähtivaeltaja 4/2000.

Suomalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Kultavuori

Kultavuori on asuinalue Joupin kaupunginosan eteläosassa Seinäjoella. Vuoden 2016 joulukuussa sen väkiluku oli 1 153. Pääasiassa omakoti- ja rivitaloista koostuva Kultavuori kaavoitettiin ja rakennettiin 2000-luvulla. Alueelta on kaupungin keskustaan noin 2–3 kilometriä.

Kultavuoressa sijaitsee päiväkoti. Kultavuoren koulu lakkautettiin vuonna 2014 ja sen tilat siirtyivät päiväkodin käyttöön.

Lähteet 

Jouppi (Seinäjoki)
Kai Levander

Kai John Levander on suomalainen laivansuunnittelija. Levander aloitti laivasuunnittelijana Wärtsilä-yhtymässä vuonna 1969, ja on toiminut kaikissa sen seuraajayhtiöissä, Masa-Yardsissa ja Aker Finnyardsissa. Hän vastasi eläkkeelle jäämiseensä saakka Aker Yards -yhtiössä risteilijöiden ja matkustajalauttojen tuotekehityksestä, tehtävänimikkeenä Senior Vice President., ja on sen jälkeen toiminut konsulttina oman yrityksensä SeaKey Naval Architecture kautta.

Levander johti 1970-luvun alussa GTS Finnjetin suunnittelua. Hänen johdollaan on kehitetty myös Silja Serenade promenadikansineen, MS Royal Princessin All-Outside-Cabin-muoto, sekä Royal Caribbean -varustamon Millennium-, Vantage- ja Voyager-luokan risteilijät.

Vuodesta 1995 hän toimi Trondheimissa Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston laivanrakennuksen apulaisprofessorina. Vuonna 2008 hänet promovoitiin Teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi.

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
Laivansuunnittelijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Alfonso II (Aragonia)

Aragonian Alfonso II (25. maaliskuuta 1157 – 26. huhtikuuta 1196) oli keskiajan hallitsija, joka toimi Aragonian kuninkaana vuodesta 1164 ja Barcelonan kreivinä vuodesta 1162. Hän oli Aragonin kuningatar Peronellan ja Barcelonan kreivi Ramón Berenguer IV:n poika, ja periessään molemmat valtaistuimet hän yhdisti kaksi valtakuntaa liittoon, josta tuli pysyvä.

Alfonso toimi myös Provencen kreivinä vuosina 1167–1171.

Alfonso oli aikanaan huomattava runoilija. Hän oli naimisissa Sancha Kastilialaisen kanssa ja sai useita lapsia. Alfonson kuoleman jälkeen seuraajaksi nousi hänen poikansa Pietari Katolilainen.

Lähteet 

Aragonian kuninkaalliset
Trubaduurit
Espanjalaiset runoilijat
Vuonna 1157 syntyneet
Vuonna 1196 kuolleet
Pietari II (Aragonia)

Aragonian Pietari II "Katolilainen" (1174 – 12. syyskuuta 1213) oli keskiajan hallitsija. Hän toimi Aragonian kuninkaana ja Barcelonan kreivinä vuodesta 1196. 

Pietaria edelsi hänen isänsä Alfonso II ja seurasi poikansa Jaakko I. 

Aragonian kuninkaalliset
Vuonna 1174 syntyneet
Vuonna 1213 kuolleet
Peronella

Peronella eli Petronila (1135 – 17. lokakuuta 1174) peri Aragonian kruunun isältään Ramiro II:lta vuonna 1137, jolloin hänet kahden vuoden iässä kihlattiin Barcelonan kreivi Ramón Berenguer IV:n kanssa. Tämän jälkeen Ramiro II vetäytyi luostariin. Miehensä kuoltua vuonna 1162 Petronella luopui kruunusta poikansa Alfonson hyväksi. 

 
Kuninkaalliset
Vuonna 1135 syntyneet
Vuonna 1174 kuolleet
Sädesiipisimppu


Sädesiipisimppu (Pterois radiata) on erikoisen muotoinen kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa samoin kuin sukulaistaan siipisimppua. Se on tappavan myrkyllinen.

Ulkonäkö ja koko 
Sädesiipisimppu voi kasvaa 23 cm pitkäksi. Toisin kuin muilla siipisimpuilla, sen eväruodot ovat paljaat.

Alkuperä 
Sädesiipisimppu on kotoisin Intian valtamereltä ja Tyynenmeren länsiosasta.

Käyttäytyminen 
Sädesiipisimppu on luonnossa yöeläin.
Sädesiipisimppuja voi pitää samankokoisten tai isompien kalojen kanssa - pienemmät tulevat syödyiksi. Se ei sovi myöskään riutta-akvaarioon, sillä se saattaa syödä selkärangattomia. Usein suositellaan pidettäväksi vain yhtä siipisimppua altaassa.

Lähteet  
 

Meriakvaariokalat
Skorpionisimput
Câmara de Lobos

Câmara de Lobos on kaupunki Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä saaren pääkaupungista Funchalista länteen. Kaupungissa on 34 246 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 52,1 neliökilometriä.

Kaupungin asukastiheys on toiseksi suurin Madeiralla, myös asukasluvultaan se on toiseksi suurin saaren pääkaupungin Funchalin jälkeen. Kaupungin nimi merkitsee kirjaimellisesti susien kunta, nimi muodostuu kunnan sijaintipaikkaa kuvailevasta Câmara-sanasta ja jälkimmäinen sana viittaa suden sijasta kuitenkin munkkihylkeeseen, portugaliksi lobos-marinhos (). Susia Madeiralla ei ole koskaan ollut. Hylkeet ovat myös aiheena kaupungin vaakunassa. Kunta on perustettu 25. toukokuuta 1835.

Pääelinkeinot ovat maatalous ja kalastus. Alueella viljellään etenkin viiniä. Kaupungin länsiosassa sijaitseva yksi Euroopan korkeimmista kalliojyrkänteistä, Cabo Girão (580 metriä), on huomattava matkailunähtävyys. Kaupungin yhdistää naapureihinsa tiheä, lyhyin vuorovälein liikennöity linja-autoverkosto. Madeiran etelärannikkoa myötäilevä moottoritie ohittaa kaupungin osittain tunnelissa. Asutus ulottuu vuoren rinteille lähes 800 metrin korkeudelle. Lähellä Cabo Girãota on jyrkänteen yläreunalta alas kapealle rantakaistaleelle johtava köysirata, joka on ainoa kiinteä yhteys rannalla sijaiseville viljelyspalstoille.

Kaupungin nykyinen keskusta sijaitsee paikassa, jossa portugalilaisen tutkimusmatkailija João Gonçalves Zarco uskotaan nousseen maihin vuonna 1419. Tätä pidetään Madeiran löytämisen ajankohtana. Noustessaan maihin Zarcon miehet löysivät amfiteatterin muotoisen lahdelman joka tarjosi laivoille suojaa Atlantin myrskyiltä. Paikalla oli myös suuri munkkihyljeyhdyskunta, jonka mukaan kaupunki on siis nimetty.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Madeiran kunnat
Tähtimureena

Tähtimureena (Echidna nebulosa) on  mureenalaji, jota joskus pidetään meriakvaariossa.

Ulkonäkö ja koko 
Tähtimureena voi kasvaa noin metrin pituiseksi. Sen pohjaväri on hopeanharmaa, ja kuviointi muistuttaa mustia ja valkoisia tähitä tai lumihiutaleita.

Alkuperä 
Tähtimureena on kotoisin Indopasifiselta merialueelta. Se elää kivenkoloissa ja vuorovesien huuhtomilla korallisärkillä, sekä laguuneissa ja merenpuoleisilla riutoilla 10 metrin syvyyteen asti.

Käyttäytyminen   
Tähtimureena on yksi akvaarioiden suosituimmista mureenalajeista, sillä se on rauhallinen, ei kovin arka eikä syö kaloja. On tärkeää, että sen akvaariossa on tiivis kansi, sillä kala luikahtaa helposti lattialle.

Ravinto   
Tähtimureena syö rapuja ja muita äyriäisiä.

Lähteet  

Mureenat
Meriakvaariokalat
Kagera

Kagera on joki Afrikassa. Se on 400 kilometriä pitkä. Sen lähteet ovat Burundin vuoristossa, ja se laskee Victorianjärveen. Niinpä Kagera on yksi Valkoisen Niilin lähteistä. 

Kagera on rajajoki alueella, jolla on käyty useita verisiä sotia. Se kulkee pitkin Ruandan ja Tansanian sekä Tansanian ja Ugandan välistä rajaa. Ruandassa jokea kutsutaan nimellä Akagera, ja se on antanut nimensä Akageran kansallispuistolle.

Lähteet 

Afrikan joet
Niilin vesistö
Tansanian ja Ugandan raja
Rajajoet
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut (FIFA Women's World Cup) on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn järjestämä jalkapalloturnaus, joka pelataan neljän vuoden välein. Se pelattiin ensimmäisen kerran Kiinassa vuonna 1991 – yli 60 vuotta ensimmäisen miesten maailmanmestaruusturnauksen jälkeen.

Lopputurnaukseen osallistuu 24 joukkuetta, jotka on jaettu kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Kunkin lohkon kaksi parasta joukkuetta sekä lohkokolmosista neljä parasta jatkavat neljännesvälieriin.

Turnauksen historian menestynein maa on Yhdysvallat neljällä mestaruudellaan.

Historia 

Naisten viralliset maailmanmestaruuskilpailut pani alulle vuonna 1991 FIFAn silloinen puheenjohtaja João Havelange. Ensimmäisen turnaus järjestettiin Kiinassa samana vuonna 12 joukkueen voimin. Ennen virallisia kisoja järjestettiin myös useita epävirallisia kilpailuja, joista ensimmäinen oli vuonna 1970 Italiassa järjestetty Coppa del Mondo.

Vuonna 1995 pelattiin Ruotsissa 12 joukkueen kisat. Seuraaviin kisoihin, jotka järjestettiin vuonna 1999 Yhdysvalloissa, joukkuemäärää kasvatettiin kuuteentoista. Näitä kisoja seurasi yli 660 000 katsojaa ja finaalissa katsojia oli ennätykselliset 90 185. 

Järjestyksessään neljännet kisat piti järjestää Kiinassa vuonna 2003, mutta ne siirrettiin Yhdysvaltoihin Kiinassa ilmenneen SARS-epidemian vuoksi. Korvauksena menetetyistä kisoista Kiinalle myönnettiin automaattisesti seuraavat vuoden 2007 kisat.

Vuoden 2011 kisat käytiin Saksassa ja vuoden 2015 kisat Kanadassa. Vuoden 2015 kisat olivat ensimmäiset naisten jalkapallon MM-kisat, jotka pelattiin 24 joukkueen voimin.

Kisat ja mitalistit

Mitalitaulukko

Lähteet

Katso myös 
 Luettelo jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen finaaleista

Aiheesta muualla 
Naisten maailmanmestaruuskilpailut FIFA:n sivuilla 
 Tilastot RSSSF:n sivuilla

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Jerry Quarry

"Irish" Jerry Quarry (15. tammikuuta 1945 – 3. tammikuuta 1999) kutsumanimeltään The Bellflower Bomber, oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän ei koskaan voittanut MM-titteliä.

Yleisnäkymää 
Quarryn ottelutyyli ei ollut niinkään hyökkäävä, vaan hän oli nopea vastaiskijä, joka löi vastustajiaan mielellään vartaloon. Hän oli 1,83 metriä pitkä, ja ottelukunnossa hän painoi noin 88 kg.

Uran alku 
Quarry tuli kansallisesti tunnetuksi voittamalla Kultainen käsine -kilpailun Madison Square Gardenilla vain 19 vuoden ikäisenä. Hän tyrmäsi kisoissa peräti 5 vastustajaansa. Quarry riisui paitansa vuonna 1965 ja voitti viisi ensimmäistä vastustajaansa, kuten Gene Hamiltonin Los Angelesissa. Ensimmäisenä vuonnaan hän voitti peräti 14 käymästään 15 ottelusta tyrmäyksellä yhden päättyessä pistevoittoon.

1960-luku 
21:ssä ensimmäisessä ottelussaan Quarry hävisi ykköshaastajaksi rankatulle Machenille 1966. Vuonna 1967 WBA liitto järjesti haastajaturnauksen, jolla etsittiin ottelulupansa menettäneelle Muhammad Alille seuraajaa. Quarry pärjäsi hyvin, mutta hävisi Jimmy Ellisille.

Vuonna 1969 Quarry voitti Buster Mathisin ja pääsi haastamaan maailmanmestari Joe Frazierin. Quarry hävisi ottelun 7. erässä oltuaan sitä ennen pahasti alakynnesä jatkuvasti päällekäyvää vastustajaansa kohtaan.

1970-luku 
Vuonna 1970 Quarry pääsi haastamaan Muhammad Alin, mutta hävisi silmäkulmien auettua niin pahasti, että hän tuskin näki eteensä.

Vuonna 1973 Quarry voitti kivikovat Ron Lylen ja Earnie Shaversin. Quarry pääsi myös ottelemaan Ken Nortonia vastaan, mutta hävisi kamppailun viidennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.

Tämän jälkeen Quarry otteli 1980 luvulla muutamia merkityksettömiä otteluita, ja lopetti pitkäksi aikaa nyrkkeilyn. Veri veti kuitenkin vuonna 1992 takaisin kehään. Ainokaisessa 1990 luvun ottelussaan hän hävisi Ron Cranmerille.

Hall Of Fame 
Quarryn suuruus nyrkkeilijänä tunnustettiin vuonna 1995, kun hänet valittiin Boxing Hall of fameen. Hänen nyrkkeilyuransa saldoksi jäi 53-9-4, 32 tyrmäystä. Hänen veljensä Mike Quarry ja Bobby Quarry ovat myös olleet nyrkkeilijöitä. Mike hävisi Bob Fosterille tyrmäyksellä kevyen raskaansarjan titteliottelussa vuonna 1972. Bobby otteli 23 kertaa ja hävisi muun muassa Tommy Morrisonille ja George Foremanille.

Vuonna 1998 The Ring -lehti arvioi Quarryn 27 parhaaksi iskijäksi kautta aikojen.

Quarry kuoli vuonna 1999. Nyrkkeileminen oli aiheuttanut hänelle dementian.

Aiheesta muualla 
http://www.boxrec.com/record009385.html
http://www.jerryquarry.com/
http://leopod.tripod.com/id22.html
http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=7447
http://www.m-w.com/dictionary/psych

Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät
Amerikanirlantilaiset
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Peter Straub

Peter Francis Straub (2. maaliskuuta 1943 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat – 4. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen kauhukirjailija. Hän opiskeli Wisconsinin yliopistossa englantia ja työskenteli opettajana. Hän asui Dublinissa ja Lontoossa palaten takaisin Yhdysvaltoihin perheensä kanssa vuonna 1979. Hän kirjoitti myös runoja. Straubin kirjallinen läpimurto tapahtui vuoden 1975 kauhuromaanilla Julia. Straub sai World Fantasy -palkinnon sekä Bram Stoker -palkinnon useaan kertaan.

Teoksia

Suomennettuja 
 
 
 
 
 
 
  Itsenäinen jatko-osa Talismaanille.

Suomentamattomia teoksia

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Getaway in Stockholm

Getaway in Stockholm on sarja amatööridokumentteja laittomasta kaahailusta Tukholmassa. Sarjoissa urheiluautojen kuljettajat ajavat törkeää ylinopeutta ja rikkovat samalla liutaa muitakin liikennelain pykäliä, osassa elokuvista autot saavat poliisit peräänsä. Kuvaamiseen on panostettu muun muassa kuvaamalla paremman kuvakulman toivossa kaahailua helikopterista. Kuljettajien ja autojen omistajien henkilöllisyys on tarkasti piilotettu. Toistaiseksi uusi elokuva on tehty vuosittain syksyisin kun liikennettä on vähemmän.

Jaksoissa käytetyt autot 
 Getaway in Stockholm:1: Porsche 911
 Getaway in Stockholm 2: Toyota Supra ja Ford Escort RS Cosworth
 Getaway in Stockholm 3: Honda NSX
 Getaway in Stockholm 4: Chevrolet Corvette ja Honda NSX
 Getaway in Stockholm 5: Mazda RX-7
 Getaway in Stockholm 6: Dodge Viper GTS ja Porsche 911 GT3
 Getaway in Stockholm 7: BMW M3 E46 CSL ja BMW M5 E39
 Getaway in Stockholm 8: Audi RS6
 Getaway in Stockholm 9: Porsche 911 GT3
 Getaway in Stockholm 10: Porsche 911 GT3 ja Lamborghini Gallardo

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut

Ruotsalaiset dokumenttielokuvat
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2009

Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2009 pelattiin Suomessa 23. elokuuta – 10. syyskuuta 2009. Ne olivat järjestyksessään 10. naisten EM-kisat ja ensimmäiset jalkapallon aikuisten arvokisat Suomessa. Kisakaupunkeina toimivat Helsinki, Lahti, Tampere ja Turku.

Mestaruuden voitti viidettä kertaa peräkkäin ja seitsemättä kertaa kisojen historiassa Saksa, joka kukisti loppuottelussa Englannin maalein 6–2. Emäntämaa Suomi ylsi puolivälieriin. Lopputurnauksen paras maalintekijä oli mestarijoukkueen Inka Grings kuudella maalillaan.

Euroopan jalkapalloliitto myönsi kisat Suomelle 11. heinäkuuta 2006. Kisoja haki myös Alankomaat.

Kisojen virallinen pelipallo oli Adidasin valmistama Terrapass, jonka kuvioinnissa on vaikutteita revontulista. Kisojen tunnuskappale oli Geir Rönningin ja Karoliina Kallion esittämä ”Champions of the Day”.

Joukkueet 

Turnaus pelataan ensi kertaa 12 joukkueen kokoisena. Joukkueet on jaettu kolmeen neljän joukkueen alkulohkoon, joista kaksi parasta sekä kaksi parasta kolmosta selviytyy puolivälierävaiheeseen. Lohkot arvottiin Helsingissä 18. marraskuuta 2008.

Ottelupaikat 

Euroopan-mestaruuskilpailujen vuoksi pelipaikoille piti tehdä useita muutoksia. Olympiastadion nurmea levennettiin ja pidennettiin. Finnair Stadiumin tekonurmen päälle laitettiin väliaikainen luonnonnurmi, koska kaikilla stadioneilla pitää olla sama pelialusta. Veritas Stadionin kapasiteettia laajennettiin rakentamalla uusi päätykatsomo.

Otteluohjelma

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät 

6 maalia

  Inka Grings

3 maalia
  Kelly Smith
  Eniola Aluko
  Fatmire Bajramaj
  Victoria Sandell Svensson

2 maalia
  Karen Carney
  Fara Williams
  Laura Österberg Kalmari
  Camille Abily
  Melanie Behringer
  Linda Bresonik
  Simone Laudehr
  Birgit Prinz
  Patrizia Panico
  Kirsten van de Ven
  Cecilie Pedersen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kilpailut Euroopan jalkapalloliiton sivustolla 
 Kilpailut Suomen palloliiton sivustolla
 Countdown to Finland 2009, UEFAn video Youtubessa 

2009
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Million Miles

Million Miles on 7. toukokuuta 2008 julkaistu Panu Larnoksen esikoisalbumi. Albumi ei ollut myyntimenestys, se ei noussut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle. Albumi oli myyty kesäkuuhun 2008 mennessä myyty 7500 kappaletta..

Levyltä kuultiin ensimmäinen "maistiainen" ystävänpäivänä 2008, kun Stara.fi -sivustolta sai ladattavaksi Valentine's Day nimisen kappaleen. Kappale oli albumilla olevan Unconditionally-kappaleen demoversio.

Kappaleet
 Stay With Me (Patric Sarin/ Kid Crazy/ Steve Lee)
 Million Miles (Patric Sarin / Kid Crazy/ Johan Westmar/ John Lundvik)
 The Break Of Day (Kid Crazy/ Damien Martel/ John Lundvik/ Kristoffer Karlsson)
 Unconditionally (Dean Bohana)
 When The Summer's Gone (Mika Toivanen/ Steven Stewart)
 And I Fall (Patric Sarin / Steve Lee)
 I Will Be There (Patric Sarin / Peter Månsson)
 You're The One I Need (Anssi Kela/ Panu Larnos)
 Ordinary Girl (Adam Wesley/ Dylan Schiavone)
 I Need Your Lies (Niklas Hast/ Johannes Nordell / Julia Eriksson)
 Tonight I Wanna Cry (Monty Powell/ Keith Urban)

Singlet

Arviot 
 Dome.fi: 
 Rumba: negatiivinen

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Suomalaiset popalbumit
Hätälä

Hätälä Oy on suomalainen neljännen polven perheyritys, joka valmistaa ja markkinoi kalatuotteita vähittäiskaupoille ja ammattikeittiöille sekä tukkuliikkeille. Kotimaan markkinoiden lisäksi Hätälä toimittaa tuotteitaan mm. Ruotsiin, Ranskaan, Itävältaan ja Sveitsiin. Hätälän päätoimipaikka on Oulu. Lisäksi yhtiöllä on myyntikonttorit Seinäjoella ja Hämeenlinnassa ja tuotantoa Himangalla.

Hätälän tehtaalla Oulun Kaakkurissa käsitellään vuosittain n. 18 milj. kg kalaa. Henkilöstöä on vakituisesti 220, sesonkiaikoina jopa 350. Hätälälle toimittaa kotimaista luonnonkalaa n. 400 suomalaista ammattikalastajaa.

Vuonna 2014 Hätälästä tuli ensimmäinen suomalainen kala-alan yritys, joka on saanut kalaruuan turvallisuudesta kertovan kansainvälisen BRC-laatujärjestelmäsertifioinnin.

Historia 
Juho Isohätälä ilmoitti kunnioittaen Oulun maistraatille 18.1.1938 aikovansa harjoittaa kalan ja omenan kauppaa Oulun kauppatorilla. Tuosta päivästä voi katsoa Hätälä Oy:n historian alkaneen. Vuonna 2005 Oulun Kaakkuriin valmistui lähes 5000 neliön uudet toimitilat. Hätälällä on käynnissä vuoteen 2025 yltävä investointiohjelma. Vaiheittain toteutettavan laajennuksen pinta-ala on valmiina noin 15 000 neliömetriä.

Tuotteet 
Hätälän tuotevalikoimaan kuuluvat tuoreet kokonaiset kalat, tuoreesta kalasta valmistetut fileet ja kalajalosteet sekä kalasta valmistetut valmisruoat. Vähittäiskaupassa Hätälän tuotteita on saatavilla sekä pakattuna että palvelutiskeistä. Yritys valmistaa tuotteita myös suurkeittiöiden käyttöön.

Kotimainen kala

Hätälän pakatun tuoreen kotimaisten luonnonkalan valikoimaan kuuluvat mm. ahven, hauki, siika, kuha ja silakka fileoituna. Muikkua Hätälä myy kokonaisena, perattuna ja friteerattuna. Kotimaisen luonnonkalan saatavuus vaihtelee vuodenaikojen mukaan.

Norjan lohi ja kirjolohi 

Hätälä valmistaa kalajalosteita Norjassa kasvatetusta lohesta ja Pohjoismaissa kasvatetusta kirjolohesta. Tuotteita ovat mm. tuore, loimutettu, kylmäsavustettu ja graavattu lohi ja kirjolohi sekä lämminsavustettu lohi, kirjolohi, siika ja nieriä. Hätälän valikoimaan kuuluu kalaa mm. kokonaisena, fileenä, fileepalana, siivuina ja suikaleina.

Oman keittiön kalatuotteet

Hätälä valmistaa kalaruokia, jotka ovat valmiita nautittavaksi sellaisenaan tai lämmitettynä. Hätälän ready-to-eat-tuotteita ovat esimerkiksi Lohi-porkkanapihvi, Kala-kasvispihvi, Onkimiehen kalapihvi, Lindströmin kalapihvi, Lohinugget ja Lohipyörykkä.

Lipeäkala

Hätälä Oy on valmistanut lipeäkalaa jo 1950-luvulta lähtien. Lipeäkala on kausituote, jota on myynnissä marraskuun alusta loppiaiseen asti. Hätälän Lipeäkala on valmistettu MSC-sertifioidusta molvasta.

Muuta 
Hätälä aloitti tammikuussa 2020 koko vuoden kestävän kampanjan Kalastajalle kiitos tavoitteena tehdä ammattikalastajien työ näkyväksi ja kannustaa kaikkia suomalaisia käyttämään enemmän kotimaista luonnonkalaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hätälä Oy:n kotisivut

Suomalaiset elintarvikeyritykset
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Suomalaiset perheyritykset
Oulu
Rainer Ellilä

Rainer Ellilä (26. toukokuuta 1949 – 2016) oli suomalaissyntyinen kirjailija, runoilija ja muusikko. Hän asui Tukholmassa vuodesta 1978 lähtien.

Ellilän ensimmäinen teos, runokokoelma Solo Lobo, ilmestyi vuonna 1993. Kirjailija Mika Terhon artikkelin Alkoholismi suomalaisessa runoudessa mukaan Ellilän tuotanto ja erityisesti kokoelma Runoilijan potilaskertomus (1996) käsittelee alkoholismia tavalla tai toisella.

Ellilä voitti vuoden 2000 lavarunouden Ruotsin-mestaruuden.

Teokset
Solo Lobo (runoja) Runogalleria, 1993
Leijaileva lapiomies (runoja) Runogalleria, 1994
Runoilijan potilaskertomus(runoja) Edicom, 1996
Näkymätön vieras (runoja) 1997
Kasvot kuin huuto Print on demand, 1998
Kipeät hipaisut (novelleja) Edicom, 1999
Tillsammans ensam - Yhdessä yksin (runoja/dikter) Megilla,2001
Viittä vaille valmis elämä (runoja) Edicom, 2003
Huono ihminen? (novelleja) Finn-kirja, 2004
Hiljaisuuden kakofonia (runoja) Edicom, 2006

Lähteet

Aiheesta muualla
Rainer Ellilä Finn-Kirjan sivuilla
Rainer Ellilän kotisivu
Rainer Ellilä: 7 dikter 
Rainer Ellilä, invandrare författare 
 Jane Moren: En omöjlig tango, haastattelu

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset runoilijat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Demokratian rauhateoria

Demokratian rauhateoria, liberaalinen rauhateoria, tai yksinkertaisesti demokraattinen rauha on teoria yhdistävästä kokeellisesta tutkimuksesta kansainvälisissä suhteissa, politiikan tutkimuksessa ja filosofiassa, mikä toteaa, että tavallisesti liberaalit demokratiat eivät koskaan tai melkein ei koskaan käy sotaa keskenään.

Teoria on peräisin Immanuel Kantilta; nykymuodossaan sen on esittänyt Dean Babst.

Edelläkävijätöiden jälkeen on tällä tutkimuksen alalla syntynyt lukuisia uusia tutkimuksia.

Molempien Yhdysvaltain pääpuolueiden presidentit ovat ilmaisseet tukensa teorialle. Entinen Demokraattisen puolueen presidentti Bill Clinton: ”Loppujen lopuksi paras strategia turvallisuutemme varmistamiseksi ja kestävän rauhan rakentamiseksi on demokratian edistämisen tukeminen missä tahansa. Demokratiat eivät hyökkää toistensa kimppuun.”

Euroopan turvallisuusstrategia  nimeltään A Secure Europe in a Better World toteaa seuraavaa: “Turvallisuutemme paras suojelu on hyvin hallittujen demokraattisten valtioiden maailma.”

Lähteet 

Demokratia
Rauha
Politiikan tutkimuksen teoriat
Lindströminpihvi

Lindströminpihvi on ruotsalaislähtöinen ruokalaji. Se valmistetaan samasta mureketaikinasta, josta valmistetaan muun muassa lihapullat, mutta taikinaan lisätään punajuurta ja enemmän sipulia kuin tavallisessa jauhelihamassassa.

Ruokalajin syntyhistoriaan on olemassa kaksi tarinaa: Toinen tarina kertoo, että ruokalajin keksi tukholmalainen Maria Kristiina Lindström 1800-luvulla Regeringsgatanilla Tukholmassa. Hän valmisti mureketaikinan, josta valmisti pihvejä. Hän lisäsi taikinaan punajuurta, joka toi makua ja väriä. Toinen tarina kertoo pietarilaissyntyisestä suomalaisesta luutnantista Henrik Lindströmistä. Hän oli vuonna 1862 istunut ravintolassa ja pyytänyt tarjoilijaa tuomaan seurueelle raa’asta sisäpaistista tehdyn pihvin, joka sisältäisi hienonnettua sipulia, kaprista ja punajuurta.

Lähteet

Ruotsalainen keittiö

da:Hakkebøf
nl:Karbonade
Ossi Somma

Kaarlo Ossian ”Ossi” Somma (vuoteen 1936 Sulander; 28. tammikuuta 1926 Pohjois-Pirkkala – 10. syyskuuta 2020 Nokia) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen töitään on nähty useissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla.

Ura 
Somma opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa ja Repin-instituutissa Leningradissa. Hän debytoi Tampereella 1956 ja voitti Suomi-palkinnon vuonna 1996. Somma toimi 1970-luvun alusta lähtien parikymmentä vuotta opettajana Kankaanpään taidekoulussa ja tästä ajasta kaksi vuotta koulun virkaatekevänä rehtorina. Kankaanpään aikana syntyi kolmen taiteilijan Ars Sata -työryhmä, johon ovat kuuluneet Somman lisäksi Pertti Mäkinen ja Reijo Paavilainen. Somman töitä on runsaasti julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa paitsi kotimaassa myös ulkomailla, kuten Moskovan nykytaiteen museossa sekä Patersonin museossa New Jerseyssä. Nokian Siurossa on Ossi Somman veistospuisto, jossa on pysyvästi esillä laaja kokoelma hänen tuotantoaan. — Somma on suunnitellut myös mitaleita.

Palkintoja ja tunnustuksia 
 Valtion taiteilijaeläke 1980 
 Suomi-palkinto 1996
 Professorin arvonimi 2000
 Suomen Leijonan komentajamerkki 2013

Valokuvia julkisista teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla
Kiviranta, Kai: Ossi Somma: Taide – inhimillisyys – oikeudenmukaisuus. Suomen taiteilijaseuran tiedotuslehti 2/2010
Haastattelu Nokian uutisissa 10.1.2016. 
 
Ossi Somman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kuvanveistäjät
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
M/S Queen Victoria

M/S Queen Victoria (QV) on Cunard Linen risteilyalus. Se rakennettiin Fincantierin telakalla Italiassa. Alus valmistui vuoden 2007 loppupuolella. Se kastettiin Southamptonissa 10. joulukuuta 2007.

Pituutta aluksella on 294 metriä, leveyttä 32,3 metriä ja korkeutta 62,5 metriä. Aluksen vetoisuus on 90 000 BRT. Kuusi Wärtsilä Sulzer ZA40 Diesel -moottoria tuottaa 63,4 MW sähkötehoa, jolla alus saavuttaa 23,7 solmun (n. 44 km/h) nopeuden.

Laivaan mahtuu 2 014 matkustajaa ja 900 miehistön jäsentä.

Sisaraluksia ovat Costa Luminosa ja Costa Deliziosa.

Aiheesta muualla 
 Cunard Line: Queen Victoria 

Risteilyalukset
Cunard Line
Fincantieri
Jean-Christophe Bouvet

Jean-Christophe Bouvet (s. 24. maaliskuuta 1947) on ranskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän esiintyi muun muassa Paul Vecchialin elokuvassa La Machine (1977).

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul Vecchiali

Paul Vecchiali (s. 28. huhtikuuta 1930 Ajaccio, Korsika) on ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen teostensa joukossa on La machine (1977). Hän oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1978.

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1930 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Hemdahl

Markus Hemdahl (s. 18. syyskuuta 1976 Espoo) on entinen suomalainen koripalloilija. Hän on koripallon kolminkertainen Suomen mestari. Lisäksi hän on ollut kerran mukana voittamassa Suomen Cupia. Hemdahl on valittu SM-Koriksen finaalien parhaaksi pelaajaksi kaudella 2001–02. Vuoden puolustuspelaajaksi hänet valittiin kaudella 2002–03. Hänen ensiensiintyminen pääsarjatasolla tapahtui 24. lokakuuta 1993. Miesten maaotteluita Hemdahlille kertyi yhdeksän. Hänen veljensä Jukka Hemdahl pelaa Torpan Pojissa Korisliigaa.

Katso myös
 Luettelo 200 torjuntaa saavuttaneista Korisliiga-pelaajista

|-

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Ren

Ren voi tarkoittaa seuraavia:

 Ren TV (), venäläinen televisiokanava
 Ren-nimisiä henkilöitä:
 Ren Jie (s. 1980), kiinalainen pistooliampuja
 Ren Xuecheng (s. 1985), kiinalainen painija
 Ren Zhengfei (s. 1944), kiinalainen yrittäjä, Huawein perustaja ja toimitusjohtaja
 Ren Ziwei (s. 1997), kiinalainen kaukalopikaluistelija ja olympiavoittaja
 MC Ren, oik. Lorenzo Jerald Patterson (s. 1969), yhdysvaltalainen rap-muusikko
 kuvitteellisia henkilöitä:
 Kylo Ren, alk. Ben Solo, Tähtien sota -elokuvien hahmo
 Ren Höek, chichuahua kanadalaisessa piirrossarjassa Ren ja Stimpy
 Ren Tobari, teini-ikäinen poika tv-sarjassa Digimon Fusion.

Katso myös 
 Rehn
Silvano Barco

Silvano Barco (s. 5. toukokuuta 1963) on entinen italialainen maastohiihtäjä.

Maailmancup-tasolla Barco kilpaili vuosina 1985–1996. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui kolme kertaa palkintokorokkeelle ja seitsemän kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän hiihti viidenneksi sijoittuneen Italian joukkueen avausosuuden. MM-kisoissa hän sijoittui kymmenenneksi 15 kilometrin vapaan kilpailussa sekä Lahdessa 1989 että Val di Fiemmessä 1991.

Uransa jälkeen Barco on kertonut käyttäneensä veritankkausta ennen Calgaryn olympialaisia 1988.

Barco asuu Suomessa. Hän on työskennellyt suksihuoltajana. Barco on kilpaillut Suomessa hiihdossa muun muassa maakuntaviestissä ja veteraanien SM-viesteissä edustaen Espoon Tapioita.

Lähteet

Viitteet 

Italialaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolmannen persoonan ammuntapeli

Kolmannen persoonan ammuntapeli (, TPS) on ampumiseen keskittyvä videopelilajityyppi, jossa pelimaailma esitetään pelihahmon takaa nähtynä. Kuvakulmasta nähdään koko pelaaja tai ainakin yläruumis, toisin kuin ensimmäisten persoonan ammuntapeleissä, joissa näkyy yleensä vain ase ja osa hahmon kättä. Näytössä saattaa olla myös pelaamiselle tärkeitä tietoja, kuten pelihahmon tavaravalikoima, pelihahmon elinvoiman tai energiatason kuvaaja, tekstitietoa ympäröivästä pelimaailmasta sekä erilaisia pistetaulukoita tai kartta.

Lajityyppi useaa ensimmäisen persoonan ammuntapeleistä enemmän kuin pelkän esitystavan puolesta:
 ympäristön ja pelaajan suhde
 pelaajan ja pelihahmon suhde
 refleksit

Kolmannessa persoonassa pelaaja näkee suuremman osan pelimaailmaa joka muuttaa navigointia ja ympäristön hahmottamista. Vastaavasti ampuminen ei ole yhtä tarkkaa.

Tunnettuja kolmannen persoonan ammuntapelejä
Alan WakeBattlefield Heroes
Fortnite
Grand Theft Auto -pelisarja (lukuun ottamatta kahta ensimmäistä peliä)
Hitman-pelisarja
Max Payne -pelisarja
MafiaSocom-pelisarjaRatchet & Clank -pelisarjaRed Dead Redemption
Star Wars: Battlefront -pelisarja 
Tomb Raider -pelisarja 
Uncharted -pelisarja
Dead Space -pelisarja
Gears of War -pelisarja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Videopelien lajityypit
Anita Konkka

Anita Helena Konkka (s. 5. helmikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kirjailija.

Anita Konkan vanhemmat olivat inkeriläissyntyinen kirjailija ja kääntäjä Juhani Konkka ja taidemaalari Anja Konkka. Anita Konkan teosten aiheina ovat usein olleet unet ja niiden tulkinta. Hän on kirjoittanut myös inkeriläisten kohtaloista Neuvostoliitossa (romaanit Samaa sukua ja Musta passi).

Konkka opiskeli Helsingin yliopistossa 1962–1982 ( HUK 1972, FK 1982). Hän kirjoitti kirjallisuuskritiikkiä Ylioppilaslehteen 1963–1968 ja Suomen Sosialidemokraattiin 1968–1972. Hän työskenteli 50 vuotta rakentamisen historiaa -julkaisun toimitussihteerinä 1982–1984 ja kirjoitti  Rakennustekniikka-lehteen freelancerina 1985–1986.

Konkan esikoisteos on vuodelta 1970 oleva romaani Irti, joka kuvaa avioeroa naisen näkökulmasta. Konkan romaani Hullun taivaassa oli Finlandia-palkintoehdokkaana ja sai valtionpalkinnon vuonna 1989. Teos on käännetty englannin ja venäjän kielelle. Teokset Halujen puutarha ja Musta passi ovat olleet Runeberg-palkintoehdokkaina.

Teoksia 
 Irti, romaani.  WSOY 1970
 Tytär, romaani.   Tammi 1983
 Samaa sukua, romaani.   Tammi 1985
 Talvi Ravennassa, romaani.   Tammi 1986
 Hullun taivaassa, romaani.   Tammi 1988
 Kolme muistikirjaa, romaani.   Tammi 1990
 Halujen puutarha, romaani.   Tammi 1992
 Nainen unen peilissa,  unia ja unientulkintaa.  Tammi 1993
 Yliopiston puutarhassa, radiokuunnelma.  1994
 Johanneksen tunnustukset, romaani.  Tammi 1995
 Rakkaus, kestava kiusaus, romaani.  Tammi 1997
 Naisten kokous, radiokuunnelma.   1998
 Puuseppää aina tarvitaan, radiokuunnelma.  2000
 Musta passi, romaani.  Tammi 2001
 Unennäkijän muistelmat. Teos 2014

Antologioita 
 Zhena kotoroja umela letat. (toim. G.G. Skortsova). Inka 1993
 Äiti meitä hyvin ruokki. (toim. Leena Reiman). Kääntöpiiri 1994
 Shakespearen sisarpuolet. (toim. Sara Heinämaa ja Päivi Tapola.) Kääntöpiiri 1994
 Helsinki: a literary companion. (toim. Hildi Hawkins ja Soila Lehtonen. SKS 2000
 Europaexpress:Ein literariches Reisebuch. (Thomas Wohlfart und Christiane Lange). Eichborn Verlag 2001
 Isät ja tyttäret. (toim. Sara Heinämaa ja Päivi Tapola). Tammi 2004
  Kissat kertovat.(toim. Sinikka Salokorpi). Helmi-kustannus 2005
 Kirjailijan työmaat. toim. Kari Levola). Tammi 2007
 Finskogo jumora. ( toim. Taissia Djafarova). Kurg 2007
 Best European Fiction 2011. (toim. Aleksandar Hemon). Dalkey Archive Press 2010

Palkinnot 
  Valtion kirjallisuuspalkinto 1989
  Suuren Suomalaisen Kirjakerhon palkinto 1992

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Anita Konkka -kirjallisuussivut

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Anita Konkan blogi Sanat: Sanoja kirjoista ja kirjoittamisesta
 Anita Konkan blogi Kirjailijan päiväkirja

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt