joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nikolai Beljajev

Nikolai Ivanovits Beljajev () oli neuvostoliittolainen 139. Jalkaväkidivisioonan komentaja talvisodassa. Beljajevin joukot ottivat yhteen talvisodassa Tolvajärven–Ägläjärven taisteluissa komentanutta eversti Paavo Talvelan joukkoja vastaan joulukuussa 1939. Hänen komentamansa 139. Jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 8. armeijan alaisuuteen, jota johti sodan alussa divisioonankomentaja Ivan Habarov.

Sotilasuran alku
Beljajev aloitti sotilasuransa puna-armeijassa huhtikuussa 1918. Hänen sotilaspiirinsä oli tuolloin Petrogradissa. Beljajev oli tuolloin sotamies ja kuului konekiväärirykmenttiin. Beljajev otti osaa myös Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1921 muun muassa joukkueenjohtajana. Beljajev suoritti Saratovin kaupungissa järjestetyn komentajakurssin.

Talvisota
Nikolai Beljajev ylennettiin prikaatinkomentajaksi juuri ennen talvisodan alkua marraskuussa 1939. Talvisodassa hän komensi joukkojaan Tolvajärven suunnalla. Vastassa tuolloin oli eversti Paavo Talvelan komentama Ryhmä Talvela. Taistelut eivät menneet Beljajevin komentamalla 139. Jalkaväkidivisioonalla kovinkaan hyvin ja näin ollen 2. luokan armeijankomentaja Grigori Kulik päätti siirtää Beljajevin sivuun tehtävistään. Tilalle uudeksi prikaatinkomentajaksi tuli 15. joulukuuta 1939 Pavel Ponedelin joka johti joukkoja sodan loppuun saakka.

Talvisodan jälkeen
Talvisodan jälkeen puna-armeija otti käyttöönsä kenraalinarvot ja silloinen prikaatinkomentaja Beljajev ylennettiinkin kesäkuussa 1940 kenraalimajuriksi. Myöhemmin Beljajev joutui kuitenkin epäsuosioon. Beljajev otti osaa myös suureen isänmaalliseen sotaan vuosina 1941–1945, erilaisten joukko-osastojen komissaarina eri rintamilla. Vakinaisesta palveluksesta Beljajev siirtyi reserviin majurina. Beljajev kuoli vuonna 1976.

Muuta
Beljajevin tilanne oli hänen sotilasurallaan hieman erikoinen, etenkin kun tarkastelee hänen sotilasarvojaan. Talvisodassa hän palveli 139. Jalkaväkidivisioonan komentajana ja oli arvoltaan prikaatinkomentaja. Talvisodan jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Suuressa isänmaallisessa sodassa hän kuitenkin palveli vain majurin arvossa. Talvisodan jälkeen Beljajev joutui rajun kritiikin ja arvostelun kohteeksi heikosti menneen talvisodan jälkeen, jossa Tolvajärven taistelut epäonnistuivat. On siis mahdollista, että Beljajev alennettiin ennen suuren isänmaallisen sodan alkua arvoasteissa alaspäin. Tämä oli usein toistuva käytäntö puna-armeijassa, mikäli taistelut eivät menneet komentajalta toivotulla tavalla. Reservissä Beljajevin sotilasarvo oli majuri.

Lähteet
Raunio, Ari; Kilin, Juri: Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 1, Talvisota. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.

Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Thaimaan pääministeri

Thaimaan pääministeri (thai. นายกรัฐมนตรีแห่งราชอาณาจักรไทย) on Thaimaan kuningaskunnan hallituksen puheenjohtaja. Virka perustettiin 24. kesäkuuta 1932 tehdyn verettömän vallankaappauksen jälkeen, jonka seurauksena Thaimaan kuningas luopui absoluuttisesta vallastaan ja Thaimaasta tuli perustuslaillinen monarkia. Pääministeri tarvitsee edustajainhuoneen yksinkertaisen enemmistön tullakseen valituksi. Sen jälkeen kuningas nimittää hänet virkaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Thaimaan politiikka

de:Premierminister von Thailand
es:Primer Ministro de Tailandia
zh:泰国首相列表
Hilja Valkeapää

Hilja Loviisa Honkanen, o.s. Valkeapää, kirjailijanimi Hilja Valkeapää (3. kesäkuuta 1912 Maironiemi, Parikkala – 11. lokakuuta 1981 Saari) oli suomalainen maatalon emäntä ja kirjailija.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hilja Valkeapää kävi kansakoulun ja Kotkan kauppaoppilaitoksen. Hänen ensimmäinen jatkokertomuksensa julkaistiin 1933 Nyyrikki-lehdessä ja 1945 hän voitti Pellervo-lehden järjestämän talonpoikaisromaanikilpailun romaanillaan Talo puiden varjossa. Hän meni naimisiin maanviljelijä Maunu Honkasen kanssa Olavinlinnassa kesällä 1947.

Valkeapää kirjoitti kaikkiaan parin vuoden sisällä neljä romaania. Lisäksi hän kirjoitti vuosikymmenten ajan pakinoita lehtiin mm. nimimerkeillä Outi, Mäkituvan Anni ja Pöllö, kirjoitti runoja ja harrasti runonlausuntaa.

Teoksia 
 Talo puiden varjossa: talonpoikaisromaani. Pellervo, Helsinki 1945
 Lohilahden kreivitär: romaani 1700-luvulta. Pellervo, Helsinki 1946
 Anna, Mäkivaaran emäntä: talonpoikaisromaani. Pellervo, Helsinki 1947
Nimimerkillä Elina Pelkonen:
 On jälleen kesä: romaani. Marjamaa, Oulu 1947
 Sininen liina: romaani. Marjamaa, Oulu 1951

Lähteet 
  (vanhentunut linkki)
 Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Hilja Valkeapää

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Judi Evans

Judi Evans  (myös Judi Evans Luciano, s. 12. heinäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt Beth Rainesia CBS:n televisiosarjassa Guiding Light vuosina 1983–1986, mutta hänet tunnetaan parhaiten Adrienne Johnson Kiriakisin roolista NBC:n televisiosarjassa Päivien viemää. Hän näytteli sarjassa vuodesta 1986 vuoteen 1991, kunnes palasi sarjaan vuonna 2003 Bonnie Lockhartin roolissa. Hän näytteli sarjassa Lockhartia alkuvuoteen 2007, kunnes palasi loppuvuodesta 2007 takaisin uusimaan roolinsa Adrienne Johnson Kiriakisina.

Filmografiaa

Vuonna 1964 syntyneet
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Daytime Emmy -palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Wings for Life

Wings for Life on vuonna 2004 perustettu selkäytimen tutkimussäätiö. Säätiön perustivat Red Bullista 49% omistava Dietrich Mateschitz ja Heinz Kinigadner, moninkertainen motocrossin maailmanmestari. Säätiön tavoitteena on edistää selkäydinvaurioiden parantumismahdollisuutta yksityisten ihmisten ja yritysten lahjoitusten tuella.

Aiheesta muualla 
 http://www.wingsforlife.com/index.php Virallinen kotisivu

Tutkimusrahoitus
Luettelo Ming-dynastian keisareista

Tämä on luettelo Ming-dynastian hallitsijoista, jotka hallitsivat Kiinaa vuosina 1368–1644.

Lähteet
 http://www.chinaknowledge.de/History/Ming/ming.html

Ming-dynastia
Ming
Ming-dynastia
Ming-dynastian hallitsijoista
Luettelo Yuan-dynastian keisareista

Luettelo Yuan-dynastian hallitsijoista, jotka hallitsivat Kiinaa vuosina 1271–1368. He olivat virallisesti myös mongolivaltakunnan hallitsijoita eli suurkaaneja, mutta tämä arvonimi oli vuodesta 1294 lähtien vain nimellinen, sillä mongolivaltakunta oli hajonnut neljään osaan.

Kublai-kaani (1271–1294)
Temür-kaani (1294–1307)
Külüg-kaani (1307–1311)
Buyantu-kaani (1311–1320)
Suddhipala-kaani (1321–1323)
Yesün-Temür-kaani (1323–1328)
Arigaba-kaani (1328)
Jijaghatu Toq-Temür (1328–1329 ja 1329–1332)
Qoshila Qutuqtu (1329)
Irinchibal (1332)
Toghan-Temür (1333–1368, hallitsi ns. Pohjoista Yuan-dynastiaa vuoteen 1370)

Lähteet
http://asianhistory.about.com/od/chinatimelines/a/qingdynastyemperors.htm

YuanYuanYuan
Komissaari (televisiosarja)

Komissaari (Der Kommissar) on saksalainen rikossarja, jota kuvattiin vuosina 1968–1975 yhteensä 97 tunnin mittaista jaksoa. Sarjan on käsikirjoittanut Herbert Reinecker ja tuottanut Helmut Ringelmann, ja se on menestyksekkään vuosina 1973–1998 tuotetun Derrick-sarjan edeltäjä. Vaikka väritelevisiot olivat jo melko yleisiä sarjan tuotannon aikana, kaikki jaksot kuvattiin silti mustavalkoisina. Suomessa sarjaa on esitetty vuosina 1970–1975.

Taustaa 
Sarjassa keskitytään seuraamaan rikospoliisin murhayksikön työtä Münchenissä ja lähialueella. Päähenkilönä on komissario Herbert Keller, jota esittää Erik Ode. Sarjassa on pinnalla monia tuonaikaisia ilmiöitä, kuten huumeiden käyttö nuorisokulttuurin yhteydessä. On myös huomattavaa, että alkoholin ja tupakan käyttö on myöhempiin sarjoihin verrattuna erittäin runsasta, myös päähenkilöiden keskuudessa.

Päärooleissa 

Muissa rooleissa

Luettelo jaksoista

Ohjaukset 
Sarjan ohjauksesta ovat vastanneet Helmuth Ashley, Wolfgang Becker, Michael Braun, Zbynek Brynych, Jürgen Goslar, Theodor Grädler, Dietrich Haugk, Ullrich Haupt, Helmut Käutner, Michael Kehlmann, Leopold Lindtberg, Charles Regnier, Gottfried Reinhardt, Johannes Schaaf, Wolfgang Staudte, Georg Tressler, Michael Verhoeven ja Alfred Weidenmann. Myös itse Erik Ode on ohjannut kolme jaksoa.

DVD-jalkaisu 
ZDF julkaisi sarjan vuonna 2010 neljänä kausiboksina ja myöhemmin yhtenä kertajulkaisuna. Jaksot Anonymer Anruf, Das goldene Pflaster ja Mord an Dr. Winter eivät kuitenkaan oikeudellisista syistä sisälly paketteihin.

Aiheesta muualla 
 Der Kommissar -fanisivusto 

Saksalaiset rikossarjat
1960-luvun televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
ZDF:n televisio-ohjelmat
Kööpenhaminan kriteerit

Kööpenhaminan kriteerit on Eurooppa-neuvoston Kööpenhaminan huippukokouksessa vuoden 1993 kesäkuussa asettamat kriteerit, jonka maan tulee täyttää voidakseen liittyä Euroopan unioniin.

Kriteerit ovat:
Demokratia, laki, ihmisoikeudet ja vähemmistöjen suojaaminen ovat vakaita.
Kauppatalouden pitää olla toimivaa ja vakaata, ja valtion pitää olla valmis käymään kauppaa EU:n kanssa.
Valtion pitää olla valmis noudattamaan jäsenyyden velvotteita ja EU:n sääntöjä.

Lähteet 

 Eurlex: Kööpenhaminan arviointiperusteet. Luettu 9.3.2019.

Euroopan unionin laajentuminen
Daugavpilsin kaupunkipuolue

Daugavpilsin kaupunkipuolue (, DPP) oli latvialainen alueelliseen politiikkaan keskittynyt puolue, joka toimi Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 2000 perustettua puoluetta johti kaupungin pormestari Vitālijs Azarevičs.

Vuonna 2005 puolue liittyi Harmoniakeskus-allianssiin. Allianssi sai vuoden 2010 parlamenttivaaleissa 26,0 prosenttia äänistä ja 29 kansanedustajaa, joista yksi oli DPP:n. Vuonna 2011 Daugavpilsin kaupunkipuolue yhdistyi Sosiaalidemokraattinen puolue ”Harmonia” -nimiseen puolueeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 www.saskanascentrs.lv Harmoniakeskuksen sivusto

 Latvialaiset puolueet
Slang

Slang on brittiläisen hard rock -yhtye Def Leppardin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumin tyyli poikkeaa bändin edellisistä tuotoksista radikaalisti ja sen tuotti Pete Woodroffe. Slang sijoittui Billboardin 200 -listalla sijalle 14 ja Britannian listoilla sijalle 5. Albumilta julkaistiin neljä singleä: All I Want Is Everything, Slang, Work It Out ja Breathe A Sigh. Slang on ainoa Def Leppardin albumi, jonka kuvituksessa ei ole Def Leppardin logoa.

Kappaleet 

Truth?   (Collen,Elliott, Savage,Campbell) – 3.00
Turn to Dust   (Collen) – 4.21
Slang  (Collen, Elliott) – 2.37
All I Want Is Everything  (Elliott) – 5.20
Work It Out  (Campbell) – 4.49
Breathe a Sigh  (Collen) – 4.06
Deliver Me  (Collen, Elliott) – 3.04
Gift of Flesh  (Collen) – 3.48
Blood Runs Cold  (Collen, Elliott) – 4.26
Where Does Love Go When It Dies  (Elliott, Collen) – 4.04
Pearl of Euphoria  (Elliott, Collen, Savage) – 6.21
Move with Me Slowly (Japanese edition bonus track)  (Collen) – 6.19

Kokoonpano 

 Rick Allen – Rummut  
 Vivian Campbell – Kitara, laulu
 Phil Collen – Kitara, mandoliini, laulu
 Joe Elliott – Laulu 
 Rick Savage – Basso, akustinen kitara, laulu

Def Leppardin albumit
Vuoden 1996 albumit
Richard C. Duncan

Richard Duncan on maailman energiantuotannon nopeaa alenemista koskevan Olduvai-teorian pääasiallinen kehittäjä. Hän on sähkötekniikan diplomi-insinööri (1969) sekä systeemitekniikan tohtori (1973) Washingtonin yliopistosta. Hän on opettanut tekniikan alaa, työskennellyt Learjetille ja Boeingille sekä toiminut sähkövoimatekniikan alalla. Vuonna 1992 hän perusti instituutin Institute on Energy and Man.

Duncanin kehittämän Olduvai-teorian mukaan maailman energiantuotanto henkeä kohden alkaa nopeasti pienemään vuoden 2007 paikkeilla, kun fossiilisten polttoaineiden tuotanto jää kysynnästä jälkeen. Seurauksena on katastrofaalinen yhteiskunnallinen sekä taloudellinen romahdus, joka alkaa maailmanlaajuisilla sähkökatkoksilla. Duncan esittää, että ihmiset taantuvat lopulta kivikauden tyyppiseen elämäntapaan sen jälkeen, kun suurin osa maailman väestöstä on tuhoutunut 2000-luvun ensimmäisen vuosisadan aikana.

Hän perustaa teoriansa sille tosiasialle, että maailman väestömäärä ja maaöljyn kulutus kasvoivat 1900-luvulla lähes täysin samaa tahtia, mutta vuodesta 1979 lähtien väestö on kasvanut hieman nopeammin kuin energiankulutus. Duncan olettaa teollisen yhteiskunnan elinkaaren olevan suunnilleen 100 vuoden pituinen. Vuonna 1930 energiankulutus henkeä kohden saavutti 30 prosentin osuuden vuoden 1979 huippuarvostaan, joten Duncanin mukaan vuonna 2030 keskimääräinen energiankulutus on taas pudonnut vuoden 1930 tasolle. Vuodet 1930–2030 muodostavat siis teollisuussivilisaation ajanjakson.

Duncanin tutkimusaineisto, jonka hän on koonnut yhteistyössä geologi Walter Youngquistin kanssa, on otettu laajasti käyttöön tutkittaessa öljyntuotannon historiallisia ja nykyisiä trendejä sekä öljyvarojen ehtymistä.

Katso myös
 Maailman energiankulutus ja energiavarat

Lähteet

Aiheesta muualla
 The Olduvai Theory of Industrial Civilization 
 "The Post-Petroleum Paradigm—and Population" by Walter Youngquist (1999) 

Elävät henkilöt
Tulevaisuudentutkijat
Öljyhuippu
Syntymävuosi puuttuu
Erik Kihlman

Erik Lorenzo Kihlman (4. helmikuuta 1895 Vaasa – 16. lokakuuta 1933 Porvoo) oli suomalainen kirjallisuudentutkija.

Kihlmanin vanhemmat olivat hallintoneuvos Lorenzo Kihlman ja Ida Mathilda Ekström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja maisteriksi, lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1921.

Kihlman toimi Helsingin yliopiston kirjallisuudenhistorian dosenttina 1926–1933. Hän kuului Nya Argus -lehden toimitukseen 1918–1933 ja hän oli Uusmaalaisen osakunnan kuraattorina 1927–1930.

Erik Kihlman oli naimisissa 1926–1933 kirjailija Mikael Lybeckin tyttären Gunnel Lybeckin (k. 1933) kanssa.

Erik Kihlman, hänen vaimonsa Gunnel Kihlman, taiteilija Henry Ericsson ja tämän vaimo Mariquita Ericsson saivat surmansa maanantai-iltana 16. lokakuuta 1933, kun heidän autonsa syöksyi Porvoossa Porvoonjokeen. Surmansa saaneet olivat vierailleet kirjailija Jarl Hemmerin luona Porvoon runoilijakodissa ja olivat paluumatkalla sieltä, kun heidän autonsa tuli kovalla vauhdilla alas Nikolainkatua, rikkoi risteyksessä korokkeella olleen tienviitan ja syöksyi edelleen Porvoonjokeen. 


Teoksia 
 Ur Ibsendramatikens historia: En studie i dansk-norsk litteratur. Väitöskirja. Söderström, Helsingfors 1921.
 Ur Finlands svenska lyrik: Antologi. Utgiven och försedd med en översikt Erik Kihlman. Schildt, Helsingfors 1923.
 Amurfrågan eller Följden av forskningsfärder utan K.D.F.: Gammalt orr- och narrspel för envar om litet var. Nylands nation, Helsingfors 1925.
 Karl August Tawaststjernas diktning. Svenska Litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1926.
 Svensk nutidsdikt i Finland: Essayer. Söderström, Helsingfors 1928.
 Mikael Lybeck: Liv och diktning. Svenska Litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1932.
 Finsk dikt i svensk tolkning av Arvid Mörne och Erik Kihlman. Schildt, Helsingfors 1933.
 Nordiska profiler: Essayer, kritiker och tal. Söderström, Helsingfors 1935.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Kuka kukin oli 1961. Wikiaineisto.

Viitteet 

Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
MSK Group

MSK Group Oy (Maaseudun Kone -konserni) on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva perheyritys. Yrityksen juuret juontavat vuoteen 1950, jolloin Ville Isosaari perusti vaimonsa Maija Isosaaren kanssa Maaseudun Koneen. Maaseudun Koneen ensimmäinen tuote oli vanerista tehty olkilietso. 

Perheyrityksen yhtiöitä ovat MSK Cabins, MSK Matec, MSK Plast, Junkkari ja Juncar.

Tytäryhtiöt 

MSK Cabins Oy valmistaa turvaohjaamoita mm. maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.

MSK Matec GmbH/s.r.o. valmistaa turvaohjaamoita Saksassa ja Slovakiassa. Saksan tehdas sijaitsee Döbelnissä ja Slovakian tehdas Lipanyssa.

MSK Plast Oy valmistaa esimerkiksi konepeittoja maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.

Junkkari Oy valmistaa Junkkari-nimisiä kylvökoneita ja hakkureita.

Juncar Oy valmistaa Muuli-, Juncar- ja JC-Trailer-merkkisiä autoperävaunuja ja veneenkuljetustrailereita. Juncar on valmistanut perävaunuja vuodesta 1974 alkaen. Yritys sijaitsee Lapualla.

Aiheesta muualla 
 MSK Groupin kotisivut
 Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3

Suomalaiset yritykset
John Kipling

John ”Jack” Kipling (17. elokuuta 1897 Torquay Englanti – 27. syyskuuta 1915 Loos-en-Gohelle, Ranska) oli ensimmäiseen maailmansotaan osallistunut brittiarmeijan luutnantti, joka katosi saksalaisia vastaan käydyssä Loosin taistelussa syyskuussa 1915.

Henkilökuva
John Kipling syntyi 17. elokuuta 1897. Hänen isänsä oli brittiläinen kirjailija Rudyard Kipling ja äiti Caroline Balestier. Hän oli perheensä nuorin lapsi ja ainoa poika. John halusi liittyä brittien armeijaan, mutta osittain sitä vaikeutti hänen likinäköisyytensä, joka käytännössä tarkoitti sitä, että hän oli palveluskyvytön. Johnin isä Rudyard kuitenkin sai puhuttua ympäri brittiarmeijan upseerit ja John hyväksyttiin mukaan armeijaan, olihan isä kuuluisa kirjailija saatuaan muun muassa Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1907.

Loosin taistelu
John Kipling osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Loosin taisteluun joukkueenjohtajana syksyllä 1915. Hän oli täyttänyt 18 vuotta vain muutamaa viikkoa aiemmin. Loosin taistelun alkupäivinä satoi rankasti vettä ja hän olisi halunnut jättää silmälasinsa kokonaan pois, koska ne huurtuivat helposti kosteassa säässä, mutta hänen huonon näkönsä takia se ei ollut mahdollista. Kipling katosi 27. syyskuuta 1915 Loosin taisteluissa, eikä hänen ruumistaan koskaan löydetty. Joidenkin silminnäkijähavaintojen mukaan hänet olisi nähty hetki ennen katoamistaan elossa, mutta haavoittuneena.

Loosin taisteluissa kaatui ja haavoittui enemmän miehiä kuin missään muussa ensimmäisen maailmansodan taistelussa. Arvioiden mukaan brittijoukkojen kokonaistappiot Loosin taisteluiden ensimmäisenä päivänä 25. syyskuuta olivat 10 272 miestä. Monelle heistä kävi sama kohtalo kuin Kiplingille, eli heitä ei koskaan löydetty.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen
Vanhemmat pitivät vielä ensimmäisen maailmansodan jälkeenkin yllä pientä toivoa siitä, että Kipling palaisi takaisin rintamalta, vaikka hänestä ei ollut kuultu mitään kolmeen vuoteen. Vasta vuonna 1919 vanhemmat hyväksyivät lopullisesti sen, että heidän poikansa oli kaatunut taisteluissa.

Kiplingin hauta on Ranskassa Saint Mary's Advanced Dressing Stationin hautausmaalla, jonne haudattiin paljon ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneita.

Elokuva
John Kiplingistä on tehty elokuva Poikamme Jack vuonna 2007. Elokuva kertoo Loosin taistelusta, perheen 
huolesta ja kadonneen pojan kohtalosta. Elokuvassa John Kiplingiä esittää Daniel Radcliffe.

Lähteet
http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=12868925
http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/books/features/the-great-war-and-its-aftermath-the-son-who-haunted-kipling-413795.html
http://www.aftermathww1.com/kipling.asp
http://www.webmatters.net/cwgc/st_mary_ads.htm 

Brittiläiset ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Laulu Suomessa

Laulu Suomessa (tunnettu myös nimellä Arvon mekin ansaitsemme) on Jaakko Juteinin vuonna 1816 julkaisema runo, joka kieliasultaan nykyaikaistettuna versiona tunnetaan kansanlaulunomaisena lauluna. Runon ensimmäinen versio sisältyi jo vuonna 1810 Juteinin tekemään virkahakemukseen nimellä ”Suomalainen elli runo ahkeruudesta Suomessa”. Runon sanojen oli tarkoitus kohottaa suomalaisten kansallista itsetuntoa ja lisätä arkisen työn eettistä kunnioitusta. Sanoista ilmenee Juteinin talonpoikainen näkemys Suomen kansallisista päämääristä, mutta toisaalta myös usko oppineiden kirjallisen sivistyksen merkitykseen. Juteinin runosta tuli Suomessa hyvin suosittu, ja sitä alettiin laulaa vanhalla masurkkapoljentoisella kansansävelellä. Tämän laulun kertosäkeenä toistuvat ”lal la la la...” -sanat lisättiin lauluun, koska Juteinin runo ei riittänyt täyttämään kansansävelmän tuttua melodiaa.

Sanat 
 Arvon mekin ansaitsemme
 Suomen maassa suuressa,
 ehk’ei riennä riemuksemme
 laiho miesten maatessa;
 leipä kasvaa kyntäjälle,
 onni työnsä täyttäjälle.

 Suomen poika pellollansa
 työtä tehdä jaksaapi,
 korvet kylmät voimallansa
 perkailee hän pelloksi;
 rauhass’ on hän riemullinen,
 mies sodassa miehuullinen.

 Opin teillä oppineita
 Suomessa on suuria,
 Väinämöisen kanteleita
 täällä tehdään uusia;
 valistus on viritetty,
 järki hyvä herätetty.

 Suomen tytön poskipäihin
 veri vaatii kukkaiset:
 hall’ ei pysty harmaa näihin,
 näit’ ei pane pakkaset;
 luonnossa on lempeyttä,
 sydämessä siveyttä.

Myöhemmät versiot
Irwin Goodmann vuonna 1966 julkaistulla Ei tippa tapa -levyllä kappale Uusi Paavo mukailee Juteinin runoa ja sävelmää.

Tapio Rautavaara levytti oman versionsa kappaleesta 1967 nimellä Arvon mekin ansaitsemme levyllä Tapsa laulaa ja laulattaa.

Sibelius-Akatemian kansanmusiikin lehtori Petri Prauda on 2010-luvulla julkaissut uuden sävelmän Juteinin tekstiin. Akatemian kansanmusiikkiopiskelijat esittivät kappaleen kannanottona Pekka Haaviston presidentinvaalikampanjassa vuonna 2012.

Teksti oli mukana improvisoidun oloisena lauluversiona myös Juha Hurmeen kirjoittamassa ja ohjaamassa, Juteinin elämästä kertoneessa näytelmässä Maailmankaikkeus Teatteri Telakassa Tampereella vuonna 2014. Sekä Praudan että Hurmeen versiot kunnioittivat Juteinin alkuperäistä tekstiä esittäen sen ilman lisukkeita.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset musiikkikappaleet
Suomalaiset runot
1816
Bartosz Kurek

Bartosz Kurek (s. 1988) on puolalainen lentopalloilija, joka on edustanut maansa A-maajoukkuetta kesästä 2007 lähtien. Kurek on noussut viime vuosina yhdeksi maajoukkueen runkopelaajaksi ja kantavaksi voimaksi. Kurek voitti Euroopan-mestaruuden yhdessä Puolan A-maajoukkueen kanssa vuonna 2009. Hän on myös voittanut Puolan liigan sekä Puolan Cupin useaan kertaan. A-maajoukkueessa Kurek voitti Maailmanliigan vuonna 2012. Hänet palkittiin finaaliturnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Ura 
Kurek aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa seuran Nysan riveissä kaudella 2004–2005. Avauskauden jälkeen hän vaihtoi Kędzierzyn-Koźlen riveihin, missä hän pelasi aina kauden 2008 loppuun asti. Tämän jälkeen Puolan maajoukkuepelaajaksi noussut nuorukainen vaihtoi yhteen Euroopan parhaista joukkueista, Skra Bełchatówiin. Bełchatówissa Kurek niitti menestystä kovalla tahdilla: hän on jo moninkertainen Puolan liigamestari ja Cup-mestari.

Kaudella 2012–2013 Kurek pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa ulkomailla kotimaansa Puolan sijaan. Kurek teki sopimuksen Venäjän Superliigaan kaudeksi 2012–2013 ja esiintyy VC Dynamo Moscowin riveissä.

Muuta 
Syyskuussa 2009 Kurekille myönnettiin Polonia Restituta -kunniamerkki, joka myönnetään henkilölle, joka on tehnyt ja saavuttanut jotain merkittävää  maansa eteen. Kurekin isä, Adam Kurek, oli myös puolalainen lentopalloilija, joka esiintyi A-maajoukkuetasolla useasti.

Kurek tunnetaan erittäin vahvasti peliin eläytyvänä pelaajana, mistä esimerkiksi Puolan päävalmentaja Andrea Anastasi on muutaman kerran huomauttanut häntä. Kurek on esiintynyt lähes kaikissa lentopallon huipputurnauksissa: Maailmanliiga, EM-kisat, MM-kisat, Mestareiden liiga, CEV-Cup. Vuoden 2008 olympialaisiin häntä ei valittu. Puolalainen on yleispelaajaksi erittäin pitkä, hänen pituutensa on 205 senttimetriä.

Joukkueet 
 AZS PWSZ Nysa (2004–2005)
 Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźle (2005–2008)
 Skra Bełchatów (2008–2012)
 VC Dynamo Moscow (2012–)

Parhaita saavutuksia 
 Euroopan mestaruus 2009
 Puolan mestari 2009, 2010, 2011
 Puolan Cup-mestari 2009, 2011
 Seurajoukkueiden MM-hopea 2009, 2010
 CEV-Cup pronssia 2010
 Maailmanliigan pronssia 2011
 Maailmanliigan voitto 2012
 Maailmanliigan finaaliturnauksen arvokkain pelaaja 2012
 Maailmanliigan finaaliturnauksen paras hyökkäyspelaaja 2012
 Mestareiden liigan paras hyökkääjä 2011–2012

Aiheesta muualla 

Puolalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad

Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad on Tripwire Interactiven kehittämä ja julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin syyskuussa 2011 Microsoft Windowsille. Se on jatko-osa pelille Red Orchestra: Ostfront 41–45.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad - Viralliset Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad -sivut 
 Tripwire Ladder - Viralliset Tripwire Interactiven sponsoroimat Red Orchestra 2 kilpailusivut 
 RO2Arena - Pelaajayhteisön ylläpitämä kilpailusivusto
 Red Orchestra 2 Finland - Suomalainen RO2-yhteisö 

Toiseen maailmansotaan sijoittuvat videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Vuoden 2011 videopelit
Windows-pelit
Attack Attack!

Attack Attack! oli yhdysvaltalainen electrocore-yhtye. Austin Carlile, Nick White, Ricky Lortz, Andrew Whiting ja Andrew Wetzel perustivat sen vuonna 2007. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu, If Guns Are Outlawed, Can We Use Swords? julkaistiin vuonna 2008. Yhtye solmi sen myötä sopimuksen levy-yhtiö Rise Recordsin kanssa. Attack Attack! lopetti toimintansa vuonna 2013.

If Guns Are Outlawed, Can We Use Swords? ja Someday Came Suddenly (2007–2008) 
Attack Attack! julkaisi omatoimisesti kappaleen ”If Guns Are Outlawed, Can We Use Swords?” alkuvuonna 2008. Yhtye solmi myöhemmin samana vuonna levytyssopimuksen levy-yhtiö Rise Recordsin kanssa. Esikoisalbumi Someday Came Suddenly julkaistiin pian sopimuksen solmimisen jälkeen.

Carlilen erottaminen (2008) 
Yhtyeen laulaja sekä perustajajäsen Austin Carlile erotettiin tämän terveydentilan ja henkilökohtaisten ongelmien vuoksi lokakuussa 2008 kesken kiertueen Maylene and the Sons of Disaster. Carlile aloitti heti erottamisen jälkeen uuden projektin yhtyeen Of Mice & Men parissa. Hän on yhä sen jäsen. Carlilen tilalle värvättiin myöhemmin yhtyeen For All We Know perustajajäsen Nick Barham.

Viimeinen kiertue (2013) 
Attack Attack! aloitti kiertueen alkuvuonna 2013 ja ilmoitti 22. heinäkuuta sen olevan myös heidän viimeisensä, minkä jälkeen yhtye hajoaisi. Joitakin perustajajäseniä esiintyi kiertueella ”hyvästeinä” yhtyeen faneille. Kiertue päättyi Pittsburghissa, Yhdysvalloissa.

Diskografia

Albumit 
 Someday Came Suddenly (2008, Rise)
 Attack Attack! (2010, Rise)
 This Means War (2012, Rise)

EP:t 
 If Guns Are Outlawed, Can We Use Swords? (2007)

Singlet 
 Sticky Stickly (4. kesäkuuta 2009)
 Dr. Shavargo Pt. 3 (25. elokuuta 2009)
 Smokahontas (11. tammikuuta 2011)
 Last Breath (27. kesäkuuta 2011)
 The Motivation (20. joulukuuta 2011)
 The Wretched (12. tammikuuta 2012)
 The Revolution (1. heinäkuuta 2012)
 No Defeat (20. joulukuuta 2012)
 All My Life (7. joulukuuta 2020)
 Kawaii Cowboys (20. huhtikuuta 2021)
 Brachyura Bombshell (30. huhtikuuta 2021)
 Fade With Me (16. heinäkuuta 2021)

Lähteet 

Attack Attack! Bio
Sunday Came Suddenly  Music Emissions - Indie Music
Maylene & the Sons of Disaster, A Static Lullaby. Showbread, onfide, Attack Attack! Chicago Reader 
Attack Attack! Sticky Stickly Video the Guardian
Attack Attack! Dr. Shavargo Pt 3. LIVE Noisecreep
Attack Attack! Bio billboard.com
Attack Attack!premiere Smokahontas Video Karan, Tim Alternative Press (21. tammikuuta, 2011)
Attack Attack! announce New Album, 2012 headling tour dates?
Take No Prisonerson 'The Wretched' - Video Premiere Noisecreep
Attack Attack! "Well everyone.." Facebook (22. huhtikuuta 2013)

Yhdysvaltalaiset metalliyhtyeet
Entrance

Entrance on kuusamolaisen thrash metal -yhtye A.R.G:n debyyttialbumi vuodelta 1989. Albumi oli ensimmäisiä suomalaisia thrash metal -albumeja ja A.R.G. oli Suomessa genren pioneereja yhdessä Stonen ja Airdashin kanssa. 

Yhtye nousi yleisön tietoisuuteen voitettuaan Pohjois-Suomen bändimestaruuskisan vuonna 1988. Voiton ansiosta yhtye pääsi levyttämään singlen ”Aggressive Confessor”, joka menestyi hyvin nousemalla top-5:een Suomen singlelistalla. Menestyksen myötä yhtye sai sopimuksen Megamania-yhtiöltä ja pääsi levyttämään ensimmäisen albuminsa. Tuottajina toimivat Zero Nine -yhtyeen kitaristi Mara Mäntyniemi ja Ilari Niemelä. 

Vaikkakin vahvaa, niin Slayer- kuin Sodom-yhtyeiltä vaikutteita saanutta kappalemateriaalia kehuttiin, Entrance-albumi sai julkaisunsa aikaan kritiikkiä niin yhtyeeltä itseltäänkin kuin myös faneilta johtuen ”liian kevyestä” tuotannosta. Yhtyeen kitaristin Jari Kelloniemen mukaan he eivät juurikaan päässeet osallistumaan albumin jälkituotantoon ja miksaukseen.

Albumi julkaistiin remasteroituna CD-versiona bonuskappalein varustettuna vuonna 2012.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli:

Remasteroidun CD:n bonus-kappaleet
<LI>
<LI>
<LI>
<LI>
<LI>

kappaleet 12–14 ”Aggressive Confessor” -7″-EP:ltä (1988)
15–16 ”Prevailing Sickness” / ”Mosher” -7″-singleltä (1989)

Muusikot 

Tepa Karjalainen: laulu, basso
Jari Kelloniemi: kitara
Vesa Säkkinen: kitara
Pasi Takkula: rummut

Julkaisuhistoria 

1989: Megamania, MGM2024, LP/KASETTI
2012: Spinefarm, SPI420CD, CD (remasteroitu + bonus-materiaalia)

Lähteet 

Vuoden 1989 albumit
Vuoden 1989 esikoisalbumit
A.R.G:n albumit
William Strutt

William Strutt (1756-1830) oli puuvillatehtailija Belperissä lähellä Derbyä. Hän oli tehtaan perustajan Jedediah Struttin vanhin poika, joka saatuaan sen ajan mittareilla hyvän koulutuksen tuli töihin isänsä tehtaaseen 14-vuotiaana. Hänen kaksi nuorempaa veljeään, Joseph ja George, tulivat myös mukaan yritykseen, ja työnjako muovautui sellaiseksi että William hoiti tekniikan, Joseph markkinoinnin ja George johtamisen. Veljekset tunnettiin liberaaleista näkemyksistään, hyväntekeväisyydestä ja suvaitsevaisuuden edistämisestä.

Williamista tuli menestyvä sivutoiminen arkkitehti, joka suunnitteli monia Derbyn silloista. Hän käytti siltojen materiaalina takorautaa, ja keksi soveltaa samanlaista rakennetta tehdasrakennuksiinkin. Tämä oli suuri edistysaskel, sillä tehtaat oli aiemmin rakennettu kokonaan puusta, ja niiden romahtaminen tulipaloissa oli ollut turvallisuusriski, varsinkin jos niissä käsiteltiin palonarkoja aineita ja materiaaleja. Struttin perheen North Mill oli palanut, ja William suunnitteli sen tilalle uuden paloturvallisen rakennuksen, joka valmistui 1803. Siinä on myös kuumalla ilmalla toimiva keskuslämmitys ja uudentyyppinen vesiratas, ja koko rakennusta pidettiin yhtenä aikansa edistyksellisimmistä. Tehdas on nykyisin osa Unescon maailmanperintökohdetta Derwentin laakson tehtaat.

Ystävystyttyään ensin Erasmus Darwinin kanssa Strutt tutustui moniin aikansa johtaviin tiedemiehiin ja ajattelijoihin. Hän oli Derby Philosophical Societyn perustajajäsen ja johti seuraa Darwinin jälkeen. Vuonna 1817 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi.

Lähteet 

Brittiläiset liikemiehet
Royal Societyn jäsenet
Vuonna 1756 syntyneet
Vuonna 1830 kuolleet
Joni Karvinen

Joni Jalmari Karvinen (s. 7. helmikuuta 1994 Lahti) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edustaa Joensuun Katajaa. Vuoteen 2017 saakka hän edusti Tampereen Pyrintöä ja ennen sitä vuoteen 2014 saakka hänen seuransa oli Ylöjärven Urheilijat. Karvista on valmentanut vuodesta 2015 Olavi Parjanen. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Jarmo Pusa (2007–2011), Erkki Helanoja (2009–2011), Kari Ihalainen (2011–2014) ja Viljo Toivanen (2014–2015).

Karvisella on useita SM-mitaleja nuorten sarjoista. Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Karvinen oli kuudes tuloksella 74,49 m. Kisojen karsinnassa hän heitti 700-grammaisella keihäällä ennätyksensä 80,05 m. Karvinen oli kuudes myös Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2012 tuloksella 70,90 m. Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän oli seitsemäs tuloksella 71,40 m ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 kahdeksas tuloksella 74,10 m.

Karvinen on voittanut keihään Suomen hallimestaruuden 2015 ja 2019.

Karvisen ennätys on 80,04 m, jonka hän heitti 12. kesäkuuta 2016 Karjaalla Raaseporissa.

Lähteet

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen itämainen seura

Suomen Itämainen Seura (lyh. SIS, ) on suomalainen tieteellinen järjestö, joka perustettiin joulukuussa 1917 edistämään itämaiden kulttuurien tutkimusta ja tuntemusta Suomessa. Alkujaan toiminta kohdistui ensisijaisesti Lähi-itään, mutta sittemmin se on laajentunut käsittämään koko Aasian, Afrikan ja Oseanian. SIS on siten keskeinen ulkoeurooppalaisista kulttuureista kiinnostuneiden yhteisö Suomessa.

SIS:n toiminnan ydin on julkaisutoiminta. SIS julkaisee kansainvälistä tieteellistä julkaisusarjaa Studia Orientalia sekä laajemmalle yleisölle tarkoitettua julkaisusarjaa Suomen Itämaisen Seuran suomenkielisiä julkaisuja itämaiden tutkimuksen eri osa-alueilta. Suomenkielisessä sarjassa julkaistaan muun muassa kielten oppikirjoja, kaunokirjallisia käännöksiä ja alan tietokirjallisuutta. Lisäksi SIS julkaisee ruotsinkielistä sarjaa Svenskspråkiga skrifter utgivna av Finska orientsällskapet. Julkaisutoiminnan ohella SIS järjestää säännöllisesti yleistajuisia yleisöluentoja.

Katso myös
Itämaa

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Kotisivu.

Suomalaiset tiedeyhdistykset
Jeppe Djäkn

Jeppe (Jaakko) Abrahaminpoika Djäkn (k. n. 1410) oli linnanpäällikkö ja Suomen laamanni. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka nimitettiin laamannin virkaan.

Ruotsin kuningas Albrekt Mecklenburgilainen nimitti Djäknin laamanniksi vuonna 1386 edellisen laamannin Bo Joninpoika Gripin kuoltua. Tätä ennen Djäkn oli toiminut Turun linnan päällikkönä.

Kuningatar Margareetan ja Albrektin välisessä valtataistelussa Djäkn edisti Suomen ja omia etujaan. Hän kannatti Albrektia, mutta hän säilytti asemansa vielä jonkun aikaa, vaikka Albrekt kukistuikin. Djäkn siirtyi ensin Margareetan kannattajaksi, mutta vaihtoi myöhemmin puolta Margareetaa vastustaneen Knut Bonpoika Gripin puolelle.

Djäkn joutui lähtemään Tallinnaan 1390-luvun lopussa, kun Margareeta vakiinnutti asemansa. Djäkn jätti tällöin laamannin viran, Turun linnan päällikkyyden ja Suomessa omistamansa merkittävät maa-alueet. Djäkn vieraili Suomessa vuonna 1402 mutta asettui asumaan Tallinnaan. Jakob Abrahamsson oli elossa vielä 13.6.1406 mutta varmasti kuollut 21.6.1412. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Katarina Haraldsdotter, Harald Larssonin tytär. Katarinan perinnönjako pidettiin 6.6.1386. Hänen toisen vaimonsa nimi oli Helena. Helena mainitaan vuosina 1401–1414. Jakobilla oli kolme tytärtä ja yksi poika.

Katso myös 

 Djäkn (suku)

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiajan henkilöt
1300-luvulla syntyneet
1400-luvulla kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Alleghe Hockey

Alleghe Hockey on jääkiekkojoukkue Alleghesta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian IHL:ssä, joka perustettiin vanhan Serie B:n tilalle kaudeksi 2017/18. Joukkuetta valmentaa suomalainen Juhani Matikainen.

Joukkue perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1956 joukkue lakkautettiin, mutta vanhan joukkueen tilalle perustettiin Mount Civetta Alleghe HC. Joukkueen nimi kuitenkin vaihtui jo muutaman kauden jälkeen takaisin alkuperäiseen muotoon Alleghe Hockey. 

Joukkueen parhaimmat sijoituksen ovat kausilta 1984/85 ja 2001/02, kun joukkue saavutti Serie A:n hopeaa.  Kaudella 1992/93 joukkue voitti Alpenligan mestaruuden kukistamalla finaalissa HC Bolzanon numeroin 7-4. 

Lisäksi joukkue on voittanut Serie B:n mestaruuden kausilla 1962/63, 1963/64, 1969/70 ja 2014/15 sekä Serie C:n mestaruuden kausilla 1968/69 ja 2013/14.

Joukkue kaudella 2022-2023

Suomalaiset seurassa

Pelaajat
 Jorma Valtonen
 Jani Forsström
 Joni Haverinen
 Markku Tähtinen
 Pasi Järvinen
 Juuso Riksman
 Sami Wikström
 Ville Uusitalo
 Juha Lampinen
 Iippo Suutarinen
 Sami Wahlsten
 Panu Heinistö
 Jari Kontio

Valmentajat
 Jarmo Kuuvistu
 Jukka Jalonen
 Pyry Eskola
 Juhani Matikainen

Aiheesta muualla 
 http://www.alleghehockey.com
 https://www.eliteprospects.com/team/221/alleghe

Italialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1933 perustetut urheiluseurat
Bellunon maakunta
Hockey Club Asiago

Asiago Hockey Club, entinen Asiago Hockey Sports Association, on jääkiekkojoukkue Asiagosta, Italiasta. Joukkue pelaa Itävallan monikansallisessa Bet-at-home ICE Hockey League:ssa. 

Joukkue on voittanut Serie A -mestaruuden kolme kertaa vuosina 2001, 2010 ja 2011. Italian Cupin joukkue on myös voittanut kolme kertaa vuosina 1991, 2001 ja 2002. Vuonna 2003 joukkue voitti Italian Super Cupin.

Vuonna 1987 joukkueen taustaorganisaatiolle myönnettiin Italian Stella al merito sportivo eli urheilun kultainen tähti -palkinto. Palkinto myönnetään Italiassa ansioituneille urheilujoukkueille.

Joukkueessa ovat pelanneet myös suomalaisista Veli-Pekka Hård, Lauri Kinos, Mika Kortelainen, Marko Kuikka, Henri Laurila ja Mika Lehtinen.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Tom Barrasso 
 Apuvalmentaja: Nicola Tessari 
 Maalivahtivalmentaja: Jorma Valtonen 
 Fysiikkavalmentaja: Maurizio Bellodi 
 Huoltopäällikkö: Simone Rigoni 
 Puheenjohtaja: Piercarlo Mantovani 
 Toimitusjohtaja: Renato Tessari

Aiheesta muualla
 Joukkueen viralliset kotisivut

Italialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1935 perustetut urheiluseurat
Asiago
Teollisuuskeskus

Teollisuuskeskus (viitataan usein myös nimellä Eteläranta 10 ja Palacen talo) on Helsingissä sijaitseva rakennus, jossa toimii Elinkeinoelämän keskusliiton ja muiden tärkeimpien työnantajajärjestöjen pääkonttori. Vuoteen 2009 rakennuksessa toimi myös Hotelli Palace. Viljo Revellin ja Keijo Petäjän suunnittelema rakennus valmistui osoitteeseen Eteläranta 10 vuonna 1952, juuri ennen Helsingin olympialaisia.

Historia
Rakennuksen suunnitelma oli työ nimeltä "Ratas" arkkitehtikilpailussa, jonka voittivat arkkitehdit Viljo Revell (1910–1964) ja Keijo Petäjä (1919–1988). Rakennuksessa tavoiteltiin viistoine pintoineen, vaijerikaiteineen ja savupiippuineen suuren valtamerilaivan tunnelmaa, innoittajana Le Corbusier. Samaa mielikuvaa loivat pilareitten kannattama katutaso ja nauhaikkunat.

Suunnittelutyötä jaettiin silloisen tavan mukaan arkkitehti Olli Borgin toimiessa vetäjänä. Borg itse suunnitteli hotellin ja ravintolat, Styrbörn Andersin toimistokerrokset, Antti Nurmesniemi viimeisteli huonesisustuksen ja suunnitteli 11. kerroksen saunaosaston kuuluisine lypsyjakkaroineen. Olavi Hännisen käsialaa olivat toisen kerroksen kahvila ja baarin teräsputkirunkoiset muovi-istuimet.

Hotelli oli maineestaan huolimatta suhteellisen pieni, käsittäen vain 50 huonetta ylimmissä kerroksissa huippuravintoloineen. Hotellin lopetettua toimintansa vuonna 2009 myös ravintola suljettiin, mutta Royal Ravintolat avasi sen uudestaan marraskuussa 2017 ja ravintola sai vuonna 2019 yhden Michelin-tähden.

Lähteet
Ari Larnemaa, Hannu Lahtonen: Kauppalehti Optio, 16.12.1999
Helsinki valmistautuu olympialaisiin – ­Teollisuuskeskuksen talo Helsingissä ja Kisakylä. Yle Teema: Sininen laulu – Suomen taiteiden tarina

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Yle Elävä arkisto: Hotelli Palace oli Helsingin moderni majapaikka

Helsingin hotellit
Viljo Revellin suunnittelemat rakennukset
Helsingin liikerakennukset
Läntinen Bahr el-Ghazal

Läntinen Bahr el-Ghazal () on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Wau. Läntisessä Bahr el-Ghazalissa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 333 431 asukasta, ja sen pinta-ala on 93 900 neliökilometriä.

Läntinen Bahr el-Ghazal on viljavaa ja monimuotoista aluetta, jonka pitäisi normaaliaikoina kyetä elättämään asukkaansa. Sen joista saadaan kalaa, siellä laidunnetaan karjaa ja pelloilla kasvavat hirssi, durra, maissi ja riisi. Kuitenkin sisällissodan ja sääolojen yhteisvaikuksen takia alueella koettiin vuonna 1998 yksi pahimmista nälänhädistä.

Lähteet 
 Western Bahr el Ghazal State Government of South Sudan

Viitteet 

Etelä-Sudanin osavaltiot
Isaac Abrabanel

Isaac Abrabanel (1437 Lissabon, Portugalin kuningaskunta – 1508) oli portugalilaissyntyinen juutalainen valtiomies ja filosofi. Hän teki useita kirjallisia teoksia, jotka käsittelivät lähinnä apologetiikkaa, filosofiaa ja eksegetiikkaa.

Elämäkerta
Isaac Abrabanel syntyi Lissabonissa vuonna 1437 hovimies- ja kauppiasperheeseen. Nuorena hän sai sekä uskonnollisen että sekulaarin koulutuksen. 25-vuotiaaksi asti hän oli jo pitänyt puheita Raamatun sisällöstä synagogassa. Isänsä Judahin tavoin hän toimi Portugalin kuninkaan Alfonso IV:n taloudenhoitajana ja johti taloutta menestyksekkäästi. Alfonson vallan perinyt João II syytti häntä salaliitosta, ja hän joutui vuonna 1481 pakenemaan kahdeksi vuodeksi Kastiliaan. Hän epäonnistui siellä yrityksessään estää juutalaisten karkotus maasta. Hän muutti 1492 Napoliin Ferdinand I:n palvelukseen ja 1503 Venetsiaan, missä hän osallistui muun muassa Venetsian ja Portugalin välisen diplomatian hoitoon. Abranel kuoli Venetsiassa vuonna 1508.

Teokset
Abrabanel kirjoitti suurimman osan teoksistaan Italiassa, ja suurin osa niistä julkaistiin 1500-luvulla. Teoksissa on usein viittauksia Maimonideen kirjoituksiin, joita Abrabanel usein arvosteli. Hänen filosofinen tuotantonsa onkin lähinnä Maimonideen kommentteja. Erityisesti hän kommentoi Maimonideen teosta Eksyneiden opas ja teorioita maailmasta, sen synnystä ja juutalaisuuden perusteita. Hän uskoi luomisen voineen tapahtua vain ex nihilo eli tyhjästä. Profeetoista ja profetioista hän oli samaa mieltä Maimonideen kanssa ja uskoi, että profeetaksi voi tulla vain puhdassydäminen henkilö, joka voi muuten olla kuka tahansa Jumalan tehtävään valitsema. Maimonideen esittämistä juutalaisuuden 13 prinsiipistä Abrabanel oli sitä mieltä, että niistä ei mikään voinut olla toista tärkeämpi, koska ne olivat kaikki luonteeltaan yliluonnollisia. Abrabanel arvosteli myös joissain Raamatun kohdissa hänen mielestään ilmenevää tukea monarkialle. Hänen mielestään esimerkiksi Venetsiassa ja Genovassa vallinnut tehtäviinsä valittujen tuomarien hallintomuoto oli monarkiaa parempi. Tätä mallia hän ehdotti myös mahdollisen uuden Israelin hallinnon muodoksi. Hän oli myös sitä mieltä, ettei tuleva messias olisi kuningas vaan tuomari ja profeetta.

Muistaminen 
Kanadassa Montrealissa on hänen muistokseen nimetty puisto.

Lähteet

Viitteet

Juutalaiset filosofit
Vuonna 1437 syntyneet
Vuonna 1508 kuolleet
HC Bolzano-Bozen

HC Bozen Südtirol on jääkiekkoseura Bolzanosta (), Etelä-Tirolista Italiasta. Joukkue pelaa Itävallan pääsarjassa Bet-at-home ICE Hockey Leaguessa.

Foxes pelasi Italian pääsarjassa Serie A:ssa kauteen 2012–2013 asti. Seura on voittanut Serie A mestaruuden yhdeksäntoista kertaa, useammin kuin yksikään toinen joukkue. EBEL-liigan Foxes voitti ensimmäistä kertaa heti ensimmäisellä kaudellaan 2013–2014, uusien saavutuksen 2017–2018.

Italian Cupin joukkue on voittanut kolme kertaa vuosina 2003, 2007 ja 2009. Vuosina 2004, 2007, 2008 ja 2012 joukkue voitti Italian Super Cupin. Vuonna 1994 joukkue voitti Alpenligan mestaruuden ja vuonna 1995 Kuuden maan turnauksen. 

Tšekkiläinen jääkiekkolegenda Jaromír Jágr pelasi joukkueessa NHL:n työsulun aikana kaudella 1994–1995 kuusi runkosarjan peliä tehden niissä 16 pistettä. Tunnettuihin entisiin pelaajiin lukeutuvat myös Stanley Cup -voittajat Kent Nilsson, Scott Young ja Niklas Hjalmarsson, olympiavoittaja Mark Pavelich, sekä Italian maajoukkueen suurpelaajat Mike Rosati ja Gaetano Orlando.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
Päävalmentaja: Doug Mason 
Apuvalmentaja: Fabio Armani 
Huoltopäällikkö: Reinhard Apollonio 
Puheenjohtaja: Ottone Massimo 
Toimitusjohtaja: Dieter Knoll 
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Markus Meraner 
Joukkueenjohtaja: Hugo Widmann 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joukkueen viralliset kotisivut

Italialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1933 perustetut urheiluseurat
Bolzano
Pohjoinen Bahr el-Ghazal

Pohjoinen Bahr el Ghazal () on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Aweil. Pohjoisessa Bahr el Ghazalissa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 720 898 asukasta, ja sen pinta-ala on 33 558 neliökilometriä.

Lähteet 
 Northern Bahr el Ghazal State Government of South Sudan

Viitteet 

Etelä-Sudanin osavaltiot
Leijulaakso

Leijulaakso () on brittiläis-kanadalainen lastenohjelma, joka on suunnattu alle kouluikäisille. Se esitettiin ensimmäisen kerran BBC:n CBeebies-kanavalla toukokuussa 2009. Sarjaa on tehty 100 jaksoa ja sitä on esitetty yli 80 maassa.

Leijulaakso sijoittuu kuvitteelliseen Naran maailmaan ja sen päähenkilöinä on neljä palleroiksi kutsuttua tietokoneanimoitua hahmoa – Nok Tok, De Li, Lau Lau ja Yojojo. Lisäksi jokaisessa jaksossa on mukana lapsia, joita sarjassa kutsutaan vekaroiksi. Sarja on kuvattu lavasteissa, joiden päälle hahmot on lisätty. Sarjan jaksot noudattavat pitkälti samaa kaavaa. Hahmot ja lapset joogaavat, leikkivät piiloleikkiä ja ratkovat yksinkertaisia ongelmia.

Leijulaakso on noussut nopeasti Britannian katsotuimmaksi sarjaksi 4–6-vuotiaiden ryhmässä ja sarjan oheistuotteet, muun muassa kirjat, lelut ja vaatteet, ovat olleet myyntimenestys.

Sarjan teemat ovat herättäneet myös kritiikkiä. Jotkin kristityt ryhmät ovat kritisoineet sarjaa viittauksista buddhismiin ja hinduismiin, ja toisaalta sarjan New Age -vivahteita on myös arvosteltu.

Merkit 
 Lau Lau
  Purppura
 Yojojo
  Oranssi
 Nok Tok
  Sininen
 De Li
  Vaaleanpunainen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan sivut BBC:n sivustolla
 Virallinen sivusto 

Lastenohjelmat
Kurajoki

Kurajoki on Uskelanjoen sivujoki Perttelissä Salossa.

Joki saa alkunsa Kurajoen kulmakunnalla Perttelin pohjoisosassa ja virtaa siellä ensin lounaaseen Perttelin Tattulan, Kaivolan ja Kaukolan kylien ja sitten aiemmin Uskelaan kuuluneitten Lopen ja Veitakkalan kylien alueilla, kunnes kääntyy kaakkoon ja palaa uudelleen Perttelin puolelle Kaukolan ja Tattulan kylissä. 

Keskijuoksulla Perttelissä joessa on koskia, ja jokilaakson ylittää Salosta Somerolle johtava kantatie 52. Kantatien 52 alitettuaan joki virtaa mutkitellen halki Perttelin keskustaajaman uusien asuinalueiden itään ja kääntyy Perttelin Tattulan kylän luona etelään jättäen länsipuolelleen Perttelin kirkon valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Perttelin kirkon luona, ennen yhtymistään Uskelanjokeen Kurajoen syvässä laaksossa kulkeva, laajojen peltojen ympäröimä uoma on myös osa Uskelan- ja Halikonjokien laaksojen valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. 

Vähän ennen jokisuuta Kurajokeen yhtyy koillisesta Perttelin Vihmalon kylän luota alkunsa saava Haavikeoja, joka niin ikään virtaa peltojen halki syvässä laaksossa. Sen suun luona joen ylittää Perttelistä Kiikalaan johtava yhdystie 2403, jonka eteläpuolella, vastapäätä Perttelin kirkkoa joki yhtyy Uskelanjoen pääuomaan.

Joen valuma-alueen pinta-ala on 72,5 km² ja sen valuma-alue on täysin järvetön.

Lähteet

Pertteli
Kuusjoki
Uskela
Salon luonto
Suomen joet
Uskelanjoen vesistö
Voltti (lehti)

Voltti oli vuosina 2008–2009 ilmestynyt suomalainen homoille, lesboille, biseksuaaleille ja transihmisille suunnattu aikakauslehti, jota julkaisi Akilles kustannus. Lehden päätoimittaja oli Sari Virtanen.

Voltti sai vuonna 2009 Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liiton Salli-journalistipalkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esa Mäkinen: Suomen ainoa homolehti Voltti saattaa lopettaa syksyllä . Helsingin sanomat 26.6.2009.
 Anu-Elina Lehti: ﻿Tilaajapula uhkaa Voltti-lehden tulevaisuutta. Vihreä lanka 28.8.2009.
 Homojen ja lesbojen Voltti-lehti lopetettiin. Ylen uutiset 14.9.2009.

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Suomalaiset kulttuurilehdet
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen lehdet
Lakes (Etelä-Sudan)

Lakes () on Etelä-Sudanin osavaltio, jonka pääkaupunki on Rumbek. Lakesissa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyn väestönlaskennan mukaan 695 730 asukasta. Osavaltion pinta-ala on 40 235 neliökilometriä.

Lähteet 
 Lakes State Government of South Sudan

Viitteet 

Etelä-Sudanin osavaltiot
Länsi-Ekvatoria

Länsi-Ekvatoria () on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Yambio. Läntisessä Equatoriassa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 619 026 asukasta, ja sen pinta-ala on 79 319 neliökilometriä.

Lähteet 
 Western Equatoria State Government of South Sudan

Viitteet 

Etelä-Sudanin osavaltiot