joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Erkki Antti Juhonpieti

Erkki Antti Juhonpieti (25. maaliskuuta 1814 – 2. marraskuuta 1900) oli suomalainen lestadiolainen saarnaaja ja liikkeen johtohenkilöitä.

Juhonpieti oli kotoisin Pajalasta ja oli tullut uskonnolliseen herätykseen vuonna 1844 Lars Levi Laestadiuksen kautta, saaden tosin pelastusvarmuuden vasta viisi vuotta myöhemmin luettuaan lähinnä Raamattua ja herrnhutilaishenkisiä kirjoja. Tämän jälkeen hänestä tuli merkittävä herätyssaarnaaja. Hänen varsinainen työalueensa oli Tornionjokilaakso Pajalasta etelään, missä hän vaikutti erityisesti Muoniossa, Kittilässä ja Turtolassa, mutta hän kulki opetusmatkoilla kaikkialla Pohjois-Suomessa, Pohjois-Ruotsissa ja Pohjois-Norjassa. Hänen käynneistään seurasi voimakkaita hengellisiä herätyksiä. Tosin hänen lähin työtoverinsa Juhani Raattamaa myös arvosteli hänen evankelioimistapaansa: "Kun Erkki-Antti tulee kylään, niin kaikki tulevat uskoon, mutta kun Erkki-Antti lähtee kylästä, ei jää paljonkaan jäljelle." Kuitenkin Juhonpietin ja Raattamaan välit pysyivät hyvinä. Kittilän lestadiolaiset syyttivät silti Juhonpietiä liian löysästä evankeliumista (nämä erosivat myöhemmin omaksi liikkeekseen nimeltä uusheräys).

Juhonpieti lähetti myös Yhdysvaltoihin sikäläiselle herätysjohtajalle Dwight Lyman Moodylle työtervehdyksen, jossa hän puhutteli tätä 'veljenään'. Tällä hän ilmeisesti tahtoi antaa ymmärtää heidän olevan samaa joukkoa.

Erkki Antti Juhonpieti kuoli 2. marraskuuta 1900. Hänen viimeisten sanojensa on kerrottu olleen ”Hyvästi nyt maailma!”.

Lähteet

Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Lestadiolaiset saarnaajat
Vanhoillislestadiolaiset saarnaajat
Vuonna 1814 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Peltopähkämö

Peltopähkämö (Stachys palustris) on huulikukkaiskasveihin kuuluva punakukkainen, ruohovartinen kasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen peltopähkämö kasvaa 20–110 senttimetriä korkeaksi. Kasvin maarönsyjen kärki turpoaa mukulamaiseksi. Varsi on särmikäs ja se on etenkin särmiä myöten alaspäin tai sirottavasti karvainen. Vaaleanvihreitä lehtiä on runsaasti ja ne ovat ruodittomia tai alhaalta lyhytruotisia. Lehden lapa on tasasoukan suikea, matalaan herttatyvinen, tiheähköhampainen ja myötäkarvainen. Kukinnot ovat valekiehkuroita, jotka sijaitsevat tähkämäisenä latvaryhmänä lukuun ottamatta alimpia, erillisinä olevia ryhmiä. Kukinnon tukilehdet ovat tavallisesti selvästi varsilehtiä pienempiä. Huulimaiset kukat ovat ruusunpunaisia ja niissä on valkoista kuviointia. Kukkien esilehdet puuttuvat tai ovat pieniä ja kapeita. Kukan verhiö on 6–8 mm pitkä, lähes säteittäinen, kymmensuoninen ja viisiliuskainen, liuskat ovat otakärkisiä. Teriö on 12–15 mm pitkä ja kaksihuulinen. Ylähuuli on kupera tai litteä ja tavallisesti alahuulta lyhyempi. Alahuuli on kolmiliuskainen: keskiliuska on vastapuikea ja sivuliuskat ovat tylppiä. Suomessa peltopähkämö kukkii heinä-elokuussa.

Peltopähkämö lisääntyy sekä siemenistä että runsasravinteisten mukulamaisten maarönsyjen palasista, joiden avulla kasvi myös talvehtii. Siksi se onkin kiusallinen rikkakasvi varsinkin peruna- ja sokerijuurikaspelloilla.

Toisinaan peltopähkämö risteytyy lehtopähkämön (Stachys sylvatica) kanssa.

Levinneisyys 
Peltopähkämöä tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia ja Manner-Euroopan pohjoisimpia osia. Levinneisyysalue jatkuu Venäjän läpi Keski-Siperiaan asti. Lisäksi lajin alalajeja tavataan laajalla alueella Itä-Aasiassa ja suurimmassa osassa Pohjois-Amerikkaa. Suomessa peltopähkämöä kasvaa noin Oulun korkeudelle saakka, mutta ainoastaan Etelä-Suomessa laji on laajalle levinnyt ja yleinen.

Elinympäristö 
Tyypillisiä peltopähkämön kasvupaikkoja ovat rannat, niityt, ojan- ja puronvarret, viljely- ja joutomaat sekä muut avoimet ja ainakin ajoittain kosteat paikat.

Käyttö  
Aikaisemmin peltopähkämöä mukulamaisia maarönsyjä on käytetty hätäravintona.

Lähteet 
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2020: Peltopähkämön levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Peltopähkämö (Stachys palustris)
LuontoPortti: Peltopähkämö (Stachys palustris)

Pähkämöt
Tooth and Nail

Tooth and Nail on heavy metal -yhtye Dokkenin vuonna 1984 julkaistu toinen studioalbumi. Se sijoittui Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla sijalle 49.

Kappaleet

Kokoonpano
Don Dokken – laulu, kitara
George Lynch – kitara
Jeff Pilson – basso, taustalaulu
Mick Brown – rummut, taustalaulu

Dokkenin albumit
Vuoden 1984 albumit
Roy Thomas Bakerin tuottamat albumit
Tinan keittiössä

Tinan keittiössä on ruotsalaisen Tina Nordströmin emännöimä ruoanvalmistusohjelma televisiossa.
Suomessa Tinan keittiötä esitettiin aluksi Yle Yle Femillä vuodesta 2004 alkaen ja myöhemmin Yle TV2:lla vuodesta 2005. Ohjelman alkuperäinen nimi on Mat med Tina ja sitä esitetään myös Norjan ja Tanskan televisioissa.

Ohjelman tuotannosta vastaa Ruotsin SVT. Tinan lisäksi ohjelmassa esiintyy Tomas Tengby, joka kertoo vierailuistaan mielenkiintoisiin kohteisiin jotka liittyvät ruokaan.

TV-ohjelmaan perustuva keittokirja "Tinan keittiössä" ilmestyi Suomessa syksyllä 2008 Otavan kustantamana. Kirjaan on koottu 50 tv-ohjelmasta tuttua reseptiä sekä kertomuksia Tinan kokinuralta.

Aiheesta muualla 
 Ohjelman esittely YLEn sivuilla
 

Ruokaohjelmat
Keittokirjat
Villaherkkusieni

Villaherkkusieni (Agaricus leucotrichus) on mieluiten vanhoissa muurahaispesissä esiintyvä herkkusienilaji.
Sieni on valkea, kosketeltaessa selvästi kellertyvä. Heltat aluksi vaaleanpunaiset, vanhalla sienellä tummanruskeat. Selvin tuntomerkki on renkaan alapuolelta selvästi nukkavillainen jalan pinta. Se esiintyy harvinaisena havumetsissä, useimmiten kuusien lähettyvillä. Laji on erinomainen ruokasieni, mutta harvinaisuutensa vuoksi merkityksetön.

Villaherkkusienen entinen nimi villajalkaherkkusieni kuvasi sienen ulkonäköä paremmin, mutta kun nimistötoimikunta päätti, että sienen nimi saa muodostua korkeintaan kolmesta sanasta, niin nimi lyhennettiin villaherkkusieneksi (Agaricus leucotrichus).
Villaherkkusieni kuuluu herkkusienten (Agaricus) sukuun ja siellä kellertyvien (Arvenses) sektioon. Sieni on keskikokoinen happaman maan suosija ja siksi sen useimmiten löytääkin vanhasta muurahaispesästä kuusien keskeltä. Koko sieni on nuorena väriltään valkea, mutta vanhemmiten lakistaan kellertyvä. Myös kosketuskohdista sieni kellertyy selvästi. Sen tuoksu on miellyttävä anis-tai mantelimainen. Maku on mieto, hiukan pähkinää muistuttava ja sieni onkin hyvä ruokasieni. Jalka on tasapaksu ja sen renkaan alapuolella on villa-tai nukkamaisia kiehkuroita. Se onkin paras tuntomerkki erottamaan laji esim. kuusi- ja anisherkkusienestä (Agaricus essettei ja A. silvicola), joiden jalka on koko matkalta sileä, mutta jotka viihtyvät myös suurten kuusien juurella neulaskarikkeella ja kellertyvät kosketuskohdista. Villaherkkusieni on Suomessa harvinainen, vain muutaman kerran tavattu, mutta kuitenkin lähes koko havumetsävyöhykkeellä esiintyvä. Useimmiten se kasvaa yksittäin, joten sen merkitys ruokasienenä on tästä syystä olematon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Roger's Mushrooms Valokuvia

Herkkusienet
Vapaa-ajan Kalastaja

Vapaa-ajan Kalastaja on Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön jäsenlehti, jota myydään lehtipisteissä ja joka postitetaan kaikille jäsenmaksunsa maksaneille jäsenille ja tilaajille. Lisäksi sitä jaetaan messuilla ja muissa yleisötapahtumissa.

Vapaa-ajan Kalastaja on nelivärinen aikakauslehti, joka ilmestyy 6 kertaa vuodessa. Lehden levikki on 43 000 kappaletta.

Vapaa-ajan Kalastaja on järjestölehti, jonka sisältö ja kannanotot usein kiinnostavat myös järjestöön kuulumattomia kalastuksen harrastajia ja muita kalataloudessa toimivia. Vapaa-ajan Kalastajassa kerrotaan monipuolisesti kalastusharrastuksesta. Siinä on tietoa mm. eri kalastusmuodoista, kalankäsittelystä, kalastuspaikoista, uusista välineistä sekä lainsäädännöstä ja viranomaisten päätöksistä. Lehti palvelee myös kala- ja eräseuroja tiedottamisessa.

Lehden tekijät 

Vapaa-ajan Kalastajan kustantajana on Vapaa-ajankalastajien Kustannus Oy, jossa Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö on osakkaana. Lehden päätoimittaja on Veli-Matti Saksi ja toimitussihteeri Jaana Vetikko. Toimittajina toimivat keskusjärjestön kalatalouskonsulentit ja toiminnanjohtaja. Kirjoittajina käytetään myös eri alojen asiantuntijoita. Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön jäsenten tekstit ja aihevinkit ovat tervetulleita lehteen. Lehdellä on oma kahden vuoden välein valittava toimituskuntansa, joka ohjaa lehden kehitystä.

Aiheesta muualla 
Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön kotisivut

Suomalaiset harrastelehdet
Miletoslainen koulukunta

Miletoslainen koulukunta (, ”miletoslaiset (filosofit)”) oli antiikin kreikkalaisen esisokraattisen filosofian koulukunta, joka vaikutti 500-luvulla eaa. Sen merkittävimpiin edustajiin kuuluivat kolme filosofia, jotka olivat kaikki kotoisin joonialaisesta Miletoksen kaupungista: Thales, Anaksimandros ja Anaksimenes. He esittelivät uusia aiemmasta poikkeavia näkemyksiä siitä, kuinka kaikkeus on saanut alkunsa. Miletoslaiset selittivät luonnonilmiöitä havaittavissa olevien asioiden kautta, ilman vetoamista antropomorfisten jumalien toimintaan. Siksi heitä voidaan pitää ensimmäisinä todella tieteellisinä filosofeina.

Miletoslaiset luetaan osaksi joonialaista luonnonfilosofiaa, johon luetaan heidän lisäkseen myös muita joonialaisia ajattelijoita, kuten Herakleitos, sekä myöhemmin vaikuttaneita ajattelijoita, kuten Ateenassakin toiminut Arkhelaos.

Luonnonfilosofia 

Miletoslaiset määrittelivät kaikki asiat perustuviksi johonkin kaikkein perustavanlaatuisimpaan substanssiin, josta Aristoteles käytti (kenties anakronistisesti) nimitystä arkhē ().. Kaikkeus koostui siitä ja se oli kaiken alkuperä.

Thales katsoi, että kaiken alkuperä oli vesi. Koska tuntui kuitenkin mahdottomalta selittää jotkut asiat, kuten tuli, veden kautta, Anaksimandros valitsi tilalle määrittämättömän, havaitsemattomissa olevan alkuaineen, jota hän kutsui nimellä apeirōn (). Hän päätteli, että jos kukin neljästä klassisesta alkuaineesta (maa, vesi, ilma ja tuli) olivat vastakkaisia kolmelle muulle, ja jos ne kumoavat toisensa kosketuksessa, mikään niistä ei voisi muodostaa vakaata aineellista perustaa kaikkeudelle. Tämän vuoksi tuli olla olemassa jokin muu aines, josta nämä neljä saivat alkunsa ja joka olisi kaiken perusta.

Apeironin määrittelemättömyys kuitenkin aiheutti arvostelua. Tämän vuoksi Anaksimenes määritteli sen ilmaksi, joka oli kouriintuntuvampi mutta silti paljon muita alkuaineita hienojakoisempi. Anaksimenes katsoi, että ilma muuttui tihentymisen ja tiivistymisen kautta muiksi alkuaineiksi tai substansseiksi, kuten tuleksi, tuuleksi, pilviksi, vedeksi ja maaksi.

Kosmologia 

Miletoslaisten filosofien näkemyserot eivät rajoittuneet aineen luonteeseen. Kukin heistä esitti myös erilaisia näkemyksiä kaikkeuden rakenteesta. Thales katsoi, että Maa kellui veden päällä. Hän teki havaintoja tiettyjen tähtien liikkeistä, kutsuen niitä planeetoiksi. Anaksimandros sijoitti Maan kaikkeuden keskukseen. Sitä ympäröivät samankeskiset kehät, joiden sisällä oli tulta, ja joissa oli aukkoja, jotka näyttäytyivät maahan Aurinkona, Kuuna ja tähtinä. Anaksimeneelle Aurinko ja Kuu olivat litteitä levyjä, jotka matkasivat ympäri taivaankantta, johon tähdet oli kiinnitetty.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 
 

Esisokraattinen filosofia
Antiikin filosofian koulukunnat
Miletos
Sinikurkkuara

Sinikurkkuara (Ara glaucogularis, aiemmin Ara canide) on äärimmäisen uhanalainen Pohjois-Boliviasta peräisin oleva arojen sukuun kuuluva papukaijalintu. Laji on myös suosittu lemmikkilintuna ja sen luonnonvaraisten yksilöiden kauppaa onkin rajoitettu CITES-sopimuksilla. Suomessa lajia ei tavata ollenkaan tai juuri ollenkaan lemmikkinä. Ravintonaan laji käyttää Attalea phalerata -palmun hedelmiä.

Koko ja ulkonäkö 
Kooltaan sinikurkkuara on noin 85 cm. Painoa on keskimäärin 750 g. Sinikurkkuaran selkä, päälaki, kurkku sekä pitkän pyrstön päällihyöhenet ovat väriltään turkoosinsiniset. Vatsan ja pyrstön alaosan höyhenten väritys on keltainen. Lajin silmänympärystät ovat valkeat. Nokka on papukaijoille tyypillisesti suuri ja tukeva. Aikuisen linnun iirikset ovat väriltään keltaiset ja nuoren ruskeat.

Levinneisyys 
Sinikurkkuaraa tavataan vain suppealla alueella Benin departementissa Pohjois-Boliviassa.

Elinympäristö 
Luonnossa sinikurkkuaran elinympäristöä ovat savannin metsäsaarekkeet. Yleensä lajia tavataan pareittain tai pienissä ryhmissä, mutta jopa 70 yksilön parvia on tavattu.

Uhat ja suojelu 
Luonnossa elävän sinikurkkuarakannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat laiton pyydystys ja kauppa häkkilinnuiksi. Lisäksi elinympäristöt ovat vähentyneet. Myös kilpailu suurien tikkojen, tukaanien ja muiden papukaijalajien kanssa voi vaikuttaa kannan kokoa pienentävästi. Vankeudessa olevien yksilöiden lukumäärä on monta kertaa suurempi kuin luonnossa asuvien. Niitä pidetään vankeudessa eläintarhoissa ympäri maailmaa. Joissain eläintarhoissa on käynnissä hankkeita, joilla vankeudessa elävien yksilöiden määrää yritetään kasvattaa ja siten vakauttaa kannan kokoa. On myös hankkeita, joilla suojellaan luonnossa elävää populaatiota, mutta kanta on edelleen laskussa.

Lähteet 

Arat
Uhanalaiset linnut
Esa Paavo-Kallio

Esaias (Esa) Paavo-Kallio (5. tammikuuta 1858 Isokyrö – 18. joulukuuta 1936 Isokyrö) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kansankirjailija ja kansanperinteen kerääjä.

Paavo-Kallio kävi Jyväskylän opettajaseminaarin ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1884. Paavo-kallio oli opettajana Oulussa 1884-1888 sekä Inkeroisissa, Virroilla, Lehtimäellä, Lappajärvellä ja Seinäjoella. Hän ehti toimia myös tilanomistajana, saarnaajana, evankelisena matkapuhujana ja työväenliikkeen puhujana. Paavo-Kallio oli aluksi suomettarelainen mutta siirtyi myöhemmin sosialistiksi.

Esaias Paavo-Kallio oli naimisissa Hanna Haaviston kanssa.

Teoksia 
 Rikkaruohoja, osa 1.  Jyväskylä 1883
 Honkain huminoita, osat 1-2.  Oulu 1884
 Honkakannel, osa 1: Kielten viritys.  Oulu 1886
 Wakooja 1888, toimittanut Heljo.  Oulu 1888
 Karitsan kannel : uusi kokous hengellisiä lauluja.  Tampere 1897
 Efesiläis-epistola selityksineen.  Tampere 1898
 Työväen lauluja.  M. V. Vuolukka, Tampere 1908
 Työväen lauluja, 2. osa.   Tampere 1909
 Beelzebubin raamattu : runoelmia 1886-1896.  Tampere 1909
 Se verinen sunnuntai.  Tampere 1910
 Laulava Häme.  Tampere 1913

Kirjallisuutta 
 Hannu Suni : Röyhkeä opettaja : Esa Paavo-Kallion todellisuuskäsitykset, nälkävuodet ja maailmojen konflikti 1867-1913. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 228. Helsinki 2014

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Esa Paavo-Kallion e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä

Lähteet 

 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Kaisa Kauranen: Kansanihmisten käsikirjoitukset Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoissa. Elore vol. 13, 2/2006
 Kirjasampo.fi: Esa Paavo-Kallio

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Pentti Pynnönen

Pentti Pynnönen (s. 13. toukokuuta 1940 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-sarjaa Tampereen Ilveksen joukkueessa 170 ottelua vuosina 1958–1969.

Puolustajana pelannut Pynnönen voitti Ilveksessä kolme Suomen mestaruutta, kaksi hopeaa ja kolme pronssia sekä Euroopan Cupin hopeaa. Hän teki urallaan seitsemän maalia ja antoi kymmenen maaliin johtanutta syöttöä. Pynnönen toimi Ilveksen kapteenina kausina 1962–1966. Hän edusti myös Suomea kahdessa A-maaottelussa.

Pentti Pynnösen poika Mika pelasi myös puolustajana Ilveksessä, TuTossa, FPS:ssa sekä Ison-Britannian sarjoissa.

Lähteet
 Ilves.com: Ilves-veteraaneja Hakametsän jäällä 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
What’s Going On

What’s Going On on yhdysvaltalaisen soul-muusikon Marvin Gayen vuonna 1971 julkaistu albumi. Albumi oli Marvin Gayen ensimmäinen täysin itse tuottama. Albumi julkaistiin Motown levy-yhtiön Tamla Recordsin kautta. Ilmestyessään What’s Going On oli välitön kaupallinen ja arvostelumenestys.

Albumi oli ensimmäinen, jolla Marvin Gaye sai täydellisen taiteellisen vapauden. Monet sanoitukset viittaavat yhteiskunnallisiin ongelmiin. Pääaiheina ovat huumeongelmat, köyhyys, ympäristön saastuminen ja Vietnamin sota. Sanoituksiin vaikutti selkeästi Marvinin veljen Frankien omat kokemukset Vietnamin sodasta ja paluusta kotimaahan.

Albumilta julkaistiin singleinä ”What’s Going On”, ”Mercy Mercy Me” ja ”Inner City Blues”, jotka kaikki nousivat hiteiksi.

Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti listasi 500 kaikkien aikojen levyä, What’s Going On sijoittui kuudenneksi. Albumi valittiin vuonna 2003 mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Kappalelista

What’s Going On
What’s Happening, Brother
Flying High (In a Friendly Sky)
Save the Children
God Is Love
Mercy Mercy Me (The Ecology)
Right On
Wholy Holy
Inner City Blues (Make Me Wanna Holler)

Singlet

What’s Going On (1971)
Mercy Mercy Me (1971)
Inner City Blues (1971)

Muusikot

Marvin Gaye - laulu, piano, rummut, koskettimet
James Jamerson - bassokitara (kaikissa kappaleissa paitsi "Mercy Mercy Me" ja "Inner City Blues")
Earl Van Dyke - piano
Bob Babbitt - bassokitara (kappaleissa "Mercy Mercy Me" ja "Inner City Blues")
Joe Messina - kitara
Robert White - kitara
Eli Fountain - saksofoni (altto)
Wild Bill Moore - saksofoni (tenori)
Chet Forest - rummut

Taustalaulajat

The Andates (Jackie Hicks, Marlene Barrow ja Louvain Demps)
Mel Farr
Lem Barney
Bobby Rogers
Elgie Stover
Kenneth Stover

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alanen, Asko: What’s Going On. Soundi 4/2001.

Marvin Gayen albumit
Vuoden 1971 albumit
Vágner Love

Vágner Silva de Souza eli Vágner Love (s. 11. kesäkuuta 1984 Rio de Janeiro) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Turkin superliigassa pelaavaa Besiktasin joukkuetta.

Seurajoukkueura

Alkuvaiheet 
Kahdeksan vuoden ikäisenä Vagner pääsi jalkapallokouluun, jossa opiskeli 2 vuotta. Vuonna 1997 hän pääsi brasilialaisen Vasco da Gaman jalkapallokouluun. 16-vuotiaana Vagner Love teki ensimmäisen sopimuksensa  Palmeirasin kanssa.

Vuodet 2002-2008 
Kotimaassaan Brasiliassa Vágner Love pelasi Palmeirasissa vuodesta 2002 lähtien. Hän voitti vuonna 2003 Brasilian B-sarjan maalikuninkuuden 19 maalilla ja auttoi joukkueensa nousuun takaisin pääsarjaan. Samana vuonna hänet valittiin Brasilian nuorisomaajoukkueeseen. Moskovan TsSKA osti hänet 6.2 miljoonalla eurolla. TsSKA:ssa Vágner Love voitti UEFA Cupin vuonna 2005. Loppuottelussa Sporting Lissabonia vastaan hän laukoi ratkaisuosuman. Hän on voittanut joukkueessa myös Venäjän liigan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006, Venäjän super cupin vuonna 2006 sekä Venäjän cupin vuosina 2005, 2006 ja 2008.

Vuodet 2009-2018
Vuosien 2009-12 välillä Vagner Love pelasi vuoroin kausia sekä TsSKA:ssa sekä brasilialaisessa Flamengossa. TsSKA:ssa hän voitti  UEFA cupin 2009 maalikuninkuuden. Hän voitti Venäjän cupin 2009 ja 2011 sekä supercupin 2009. Viimeisenä vuonnaan 2013 TsSKA:ssa hän voitti Venäjän cupin, super cupin sekä sarjan mestaruuden. Vuosina 2013-17 hän edusti Shandong Lunengia (Kiina), Corinthiansia (Brasilia), AS Monacoa (Ranska) sekä Alanyasporia (Turkki). Shandong Lunengin ja Corinthiansin kausilla hän voitti myös Brasilian Serie A:n ja Kiinan superliigan mestaruudet. Alanayasporissa Vagner Love ei onnistunut maalinteossa seitsemään ensimmäiseen otteluunsa, mutta voitti lopulta Turkin superliigan maalikuninkuuden 23 maalilla 20:ssä ottelussa. Hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Besiktasiin tammikuussa 2018.

Maajoukkue 
Vágner Love on pelannut Brasilian maajoukkuessa 25 ottelua joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia. Hän on voittanut joukkueessa Copa Américan vuosina 2004 ja 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu
 Vagner Loven profiili Transfermarkt.com sivustolla

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Arsenal de Sarandí

Arsenal Fútbol Club, yleensä kutsutaan nimellä Arsenal de Sarandí, on jalkapalloseura Sarandín kaupunginosasta Avellanedasta, Argentiinasta.

Historia
Arsenalin perusti tammikuussa 1957  joukko nuoria miehiä Julio Grondonan johdolla. Seuran nimi on peräisin samannimiseltä lontoolaisjoukkueelta Arsenal Football Clubilta. Joukkueen peliasun värit valittiin muiden avellanedalaisjoukkueitten Racing Clubin (vaaleansininen) ja Independiente (punainen) väreistä. Julio Grondona toimi seuran puheenjohtajana aina vuoteen 1979, jolloin hän siirtyi nykyiseen tehtäväänsä Argentiinan jalkapalloliiton puheenjohtajana. Seuran puheenjohtajana jatkoi hänen veljensä Héctor ja myöhemmin hänen poikansa Julio Ricardo. Historiansa aikana seura nousi porras poltaalta ylemmille sarjatasoille vuosina 1962, 1986, 1992 ja viimein vuonna 2002 pääsarjaan.

Historiansa aikana Arsenal ei ole koskaan kyennyt voittamaan Argentiinan liigamestaruutta, mutta kansainvälisiä pokaaleita kylläkin. Sijoituttuaan kotimaansa liigassa viidenneksi edelliskaudella, pääsi Arsenal mukaan Copa Sudamericanaan, jossa se pudotti tieltään useita suurempia vastustajia kuten argentiinalaisen suurseuran San Lorenzon, meksikolaisen Guadalajaran, rangaistuspotkukilpailuun venyneessä välierässä buenosairesilaisen River Platen ja loppuottelussa meksikolaisen Américan.

Vuonna 2008 seura voitti Japanin Cupin ja Copa Sudamericanan välillä pelatun Suruga Bank -cupin, missä vastassa oli Gamba Osaka.

Saavutukset 

Copa Sudamericana: 
voitto (1): 2007
Copa Argentina: 
voitto (1): 2013
Primera División C: 
voitto (1): 1964
Aficionados: 
voitto (1): 1962
Suruga Bank Championship: 
voitto (1): 2008

Entisiä pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Arnold Östman

Arnold Östman (s. 24. joulukuuta 1939 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen kapellimestari, cembalonsoittaja ja pianisti.

Ura 
Östman on toiminut Vadstena-akatemian taiteellisena johtajana vuodesta 1970 alkaen. Norrlandoperanin taiteellisena johtajana hän toimi 1974–1977 ja kapellimestarina 1974–1978. Vuosina 1979–1992 hän toimi Drottningholmin linnateatterin teatteri- ja musiikkipäällikkönä. 

Östman on tunnettu etenkin Mozartin johtajana sekä vanhojen aikalaissoittimien käytön puolestapuhujana, joita hän on tuonut jopa Mendelssohnin musiikkiin.

Kotimaansa ulkopuolella hän on johtanut orkestereita muun muassa Lontoon Covent Gardenissa, Wienissä, Parmassa, Pariisissa, Triestessä, Kölnissä, Bonnissa, Toulousessa, Nizzassa, Wexfordissa, Madridissa, Washingtonissa ja Lausannessa. Hän on myös työskennellyt yhteistyössä useiden sinfoniaorkestereiden kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Östmanin biografia Naxos-levy-yhtiön sivustolla

Ruotsalaiset cembalistit
Ruotsalaiset kapellimestarit
Ruotsalaiset pianistit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Albin Öfverlund

Albin Anian Öfverlund (17. marraskuuta 1883 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta - 22. heinäkuuta 1971) oli suomalainen sellisti ja säveltäjä.

Henkilöhistoria
Öfverlundin vanhemmat olivat työnjohtaja Carl Erik Fridolf Öfverlund ja Maria Josefina Sohlman ja puoliso vuodesta 1914 Inga Ester Ström. Hän kävi alkeiskoulua Loviisassa ja Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulun 1901-1908 ja opiskeli Helsingin konservatoriossa 1922-1928. Öfverlund toimi Helsingin kaupunginorkesterin ja sitä edeltäneiden orkesterien toisena sellistinä lähes jatkuvasti vuosina 1903-1950. Sibelius-akatemiassa ja sitä edeltäneissä musiikkioppilaitoksissa hän opetti 1918-1954. Bragen orkesterin johtajana Öfverlund toimi vuodesta 1922. Hän sai director musices -arvonimen 1934, Pro Finlandia -mitali myönnettiin hänelle 1954.

Taiteellinen tuotanto 
Säveltäjänä Öfverlund edusti romantiikkaa ja hän sävelsi muun muassa kolme jousiorkesterisarjaa, kaksi jousikvartettoa, selloteoksia sekä tuotti lukuisia sovituksia:
 Pohjalainen rapsodia, 1927
 Jousikvartetto As-duuri, 1928 ja G-duuri 1929
 Uusmaalainen rapsodia, 1930
 Suomenruotsalaisia lauluja ja tansseja, 1931
 Sarja jousiorkesterille, 1939
 Tanssisarja, 1942
 Sävellyksiä sellolle ja pianolle
 Noin 25 kansansävelmän sovitukset jousiorkesterille.

Lähteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset sellistit
Suomalaiset säveltäjät
 Suomalaiset musiikkipedagogit
 Orkesterinjohtajat
 Suomalaiset sovittajat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Rääkkiäiset

Rääkkiäiset (Coturnicops) on rantakanojen heimoon kuuluva lintusuku.

Rääkkiäisiin (Coturnicops) kuuluvia lajeja 
 Aasianrääkkiäinen (Coturnicops exquisitus)
 Darwininrääkkiäinen (Coturnicops notatus)
 Kultarääkkiäinen (Coturnicops noveboracensis)

Lähteet

Aiheesta muualla
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006)
Kevin Schmidt

Kevin Schmidt III (s. 16. elokuuta 1988 Andover Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Villi tusina -elokuvista. Hän on näytellyt myös sarjoissa: Kauniit ja rohkeat, CSI: New York, Ilman johtolankaa, Monk ja Num3rot. Hänellä on kaksi veljeä Kenneth ja Kendall Schmidt, jotka ovat myös näyttelijöitä. Schmidt ohjaa musiikkidokumentin teinitähti Alyson Stonerista. Dokumentti sai ensi-iltansa vuoden 2008 lopussa.

Palkinnot 
Young Artist Award (2004)

Aiheesta muualla 
Kevin Schmidt Imdb:ssä

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Mitään ei saa pitää


Mitään ei saa pitää on suomalaisen Hauli Bros -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 29. lokakuuta 2008.

Kappaleet 
 Mitään ei saa pitää
 Kitaralaukku ja käheä ääni
 Black label
 Hölmö hourupää
 Matkaa teen
 Liian suuri muuttumaan
 En taatusti jää
 Tuulen pelto
 Isät katsoo poikiaan
 Perheen pöydän päässä asuu ikävyys
 Luonas mun onneni lie

Kokoonpano 
 Juri Lindeman – laulu, kitara
 Kalle Alatalo – kitara, laulu
 Ari Pulkkinen – basso
 Rinnekadun Kaitsu – rummut

Lähteet 
 Hauli Bros -sivut

Vuoden 2008 albumit
Suomalaiset rockalbumit
Mangalia

Mangalia on kaupunki Romaniassa Mustanmeren rannalla, 45 kilometriä etelään Constanțasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa asui 36 364 asukasta. Siellä on satama ja useita rantalomakeskuksia.

Historia

Antiikki 

Mangalian paikalla sijaitsi alun perin kreikkalainen siirtokunta nimeltä Kallatis. Se perustettiin ehkä jo 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Varmuudella se on ollut olemassa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin paikalla on todennäköisesti ollut varhaisempi paikallisten heimojen asutus nimeltä Acervetis. Kallatis oli nykyisen Romanian alueen vanhimpia kaupunkikeskuksia yhdessä Constanțan paikalla sijainneen Tomiksen kanssa. Myöhemmin siitä tuli osa Makedonian valtakuntaa ja sitten Rooman valtakuntaa. Välillä se oli seudun barbaariheimojen vallassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut

Romanian kaupungit
Luettelo suomalaisista kansanmusiikkitapahtumista

Tämä on luettelo suomalaisista kansanmusiikkitapahtumista.

 Eteläpohjalaiset Spelit
 Etnosoi!, marraskuussa Helsingissä
 Faces, etnofestivaali Pohjassa heinäkuussa
 Folklandia, tammikuussa festivaaliristeily Silja Europalla
 Haapavesi Folk, kesä-heinäkuussa
 Hippa-festivaali, helmikuussa Joensuussa
 Hollo ja Martta, loka-marraskuussa Hollolassa
 Jutajaiset, kesä-heinäkuussa Rovaniemellä
 JuuriJuhla - Rotfest, Espoon kansanmusiikkiviikko huhtikuussa
 Kaustinen Folk Music Festival, heinäkuussa
 Kihaus, heinäkuussa Rääkkylässä
 Kihveli Soikoon!, Hankasalmella
 Kiikoisten Purpurit, Kiikoisissa
 Koillis-Savo Soi, helmikuussa eri paikkakunnilla
 KoskisFolk, toukokuussa Koskella Tl
 Lasten Kalenat, joka toinen vuosi kesäkuussa Lappeenrannassa
 Lokakuun Loiskeet, Lappajärvellä

 Neitivirtafolk, Valtimolla heinäkuussa
 Miehikkälän Pelimannipäivät, heinäkuussa
 Pajot, Karjalaiset musiikkipäivät Kontiolahdella toukokuussa.
 Pispalan Sottiisi, joka toinen vuosi kesäkuussa Tampereella
 Tanssimania, joka toinen syksy Tampereella 
 Pogostan Pelimannipäivät, Ilomantsissa helmikuussa
 Pori Folk, elokuussa
 Raavuorisoitto, Elimäellä elokuussa
 Samuelin Poloneesi, eri paikkakunnilla eri vuosina maalis-huhtikuussa
 Sata-Häme Soi, kesä-heinäkuussa Ikaalisissa
 Sepän Soitto, Mäntsälässä kesäkuussa
 Seurasaaren Juhannusvalkeat, Helsingissä
 Sommelo, Kainuussa ja Vienan Karjalassa
 Spelit, vuoroin eri eteläpohjalaisissa kunnissa
 Taigajuhla, huhtikuussa Helsingissä
 Ugrijuhla, Imatralla toukokuussa
 Zembalot, heinäkuussa Alavudella

Lähteet
Pelimanni-lehti 2/2011, sivut 34-35, julkaisija Suomen Kansanmusiikkiliitto

Tapahtumat
Kansanmusiikkitapahtumista
Suomalaisista kansanmusiikkitapahtumista
Roberto Lopes Miranda

Roberto Lopes de Miranda, parhaiten tunnettu nimellä Roberto (s.  São Gonçalo, Rio de Janeiro State, 31. heinäkuuta 1944) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. 

Ammattilaisurallaan (1962–1976) hänen seurojaan olivat Botafogo, Flamengo, Corinthians ja América. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 12 ottelua vuosien 1968 ja 1972 välillä ja teki niissä 6 maalia.

Jairzinhon kanssa Robert muodosti tehokkaan hyökkäyskärjen Botafogon voittaessa kaksi osavaltiomestaruutta 1967 ja 1968. Roberto oli hyvin pidetty Botafogon kannattajien keskuudessa.

1960-luvulla Santos tähtinään Pelé, Coutinho, Zito ja Edu sekä toisaalta Zequinhan, Gérsonin, Jairzinhon, Roberton ja Paulo Cesarin edustama Botafogo olivat Brasilian valtaseurat. Botafogon fanit pitävät oman joukkueensa tuolloista eturiviä yhtenä maailman kaikkien aikojen parhaista hyökkääjistöistä.

Palkintoja ja saavutuksia 
 Rio de Janeiron osavaltiomestaruus 1967 ja 1968
 Brasilian cup 1968
 MM-kisat 1970 (kultaa)

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
José de Anchieta Fontana

José de Anchieta Fontana (31. joulukuuta 1940 Santa Teresa, Espírito Santo – 9. syyskuuta 1980 Santa Teresa) oli brasilialainen jalkapalloilija.

Urallaan hän edusti seuraavia seuroja:
 1958 Vitoria
 1959-1962 Rio Branco
 1962-1968 Vasco da Gama
 1969-1972 Cruzeiro

Fontana pelasi puolustajana Brasilian maajoukkueessa 1970, kun he voittivat maailmanmestaruuden.

Hän kuoli kotikaupungissaan Santa Teresassa muutama kuukausi ennen 40-vuotispäiväänsä.

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Haulit himaan

Haulit himaan on rockyhtye Hauli Brosin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.

Kappaleet 
 Johnston kaksoset
 Viski vilahtaa
 Pispala
 Jännitystä elämään
 Vetree ja nuori
 Kuka kertois
 Rakkaus on naarmu sydämeen
 Nyt
 Kai nuorukaiselle kuolla kuuluu
 Vangin perintö
 Kultakypärä

Kokoonpano 
 Juri Lindeman – laulu, kitara
 Kalle Alatalo – kitara, laulu
 Ari Pulkkinen – basso
 Rinnekadun Kaitsu – rummut

Lähteet 
 Hauli Bros -sivut

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Virkavirhe

Virkavirhe on julkisyhteisön tai sen palveluksessa olevan julkista valtaa käyttävän työntekijän tekemä päätös tai toimi, jossa tahallaan tai huolimattomuutta rikotaan annettuja säännöksiä, määräyksiä, asetuksia tai lakia. 

Julkista valtaa käyttävällä työntekijällä tarkoitetaan henkilöä, jonka tehtäviin lain tai asetuksen nojalla kuuluu antaa toista velvoittava määräys, päättää toisen edusta, oikeudesta tai velvollisuudesta tai puuttua toisen etuun tai oikeuteen. Tällainen henkilö on myös se, jonka lain tai asetuksen nojalla tai viranomaiselta saadun toimeksiannon perusteella kuuluu osallistua päätöksen valmisteluun tekemällä päätösesitys tai päätösehdotus, laatimalla selvitys tai suunnitelma, ottamalla näyte tai suorittamalla tarkastus tai muulla vastaavalla tavalla. Yleensä julkista valtaa käyttävä henkilö on virkamies.

Kantelu virkavirheestä tehdään kirjallisesti ylemmälle tai valvovalle viranomaiselle tai laillisuusvalvojalle. Kantelun voi tehdä kuka tahansa, muukin kuin asianosainen. Kantelu virkavirheestä ei ole muutoksenhakukeino hallintopäätökseen eli sen seurauksena hallintopäätöstä ei kumota. Muutosta hallintopäätökseen tulee hakea valittamalla, ylimääräisellä muutoksenhakukeinolla hallintoviranomaiselle tai muutoksenhakuasioita käsittelemään perustetulle lautakunnalle tai tuomioistuimelta, kuten esimerkiksi hallinto-oikeudelta.

Virkavirheestä kantelun seurauksena virkavirheen tehneelle julkisyhteisölle tai sen työntekijälle voidaan tuoda esille käsitys säädösten oikeasta tulkinnasta, ohje oikeasta menettelystä tai vakavampana menettelynä huomautus. Eduskunnan oikeusasiamies sekä oikeuskansleri voivat vakavimmissa tapauksissa määrätä myös syytteen nostettavaksi. Tuomioistuimessa virkavelvollisuuden rikkomisesta rangaistuksena on varoitus, sakko tai vankeutta enintään yksi vuosi sekä mahdollinen vahingonkorvaus.  

Tuomioistuimessa käsitellään vakavia tapauksia, joissa on loukattu yksityishenkilöiden oikeuksia. Vahingonkorvausvastuuseen joutuminen ei edellytä, että virkavirheestä epäilty saisi rangaistuksen tekemästään virkavirheestä. Jos virkavirheestä on laissa säädetty rangaistus, kutsutaan virkavirhettä yleensä arkikielessä virkarikokseksi. 

Virkarikoksista säädetään perustuslain 118 §:ssä sekä rikoslain 40. luvussa. Julkisyhteisön sekä työntekijän vahingonkorvausvastuusta säädetään vahingonkorvauslaissa. Säännökset virkarikoksista koskevat virkamiestä, julkista valtaa käyttävää henkilöä kuin myös julkista luottamustehtävää hoitavaa henkilöä, joka on valittu yleisillä vaaleilla lukuun ottamatta istuvia kansanedustajia. Valtion virkamiehen velvollisuuksista säädetään lisäksi valtion virkamieslaissa ja kunnallisen viranhaltijan velvollisuuksista laissa kunnallisesta viranhaltijasta.

Lähteet
 Suomalainen tietosanakirja, Weilin+Göös 1993.
 Factum, Weilin+Göös 2005.
 Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys, osa V, s. 1214–1215.

Hallinto
Hallinto-oikeus
Ruoka-apu

Ruoka-apu on tukea, jossa ruokaa annetaan humanitaarisiin tarkoituksiin. Suurimmat ruoka-avun vastaanottajavaltiot ovat kehitysmaita ja kriisialueita, mutta myös esimerkiksi Suomi saa vuosittain EU:lta ruoka-apua 2,7 miljoonan euron arvosta.

Ruoka-apu Suomessa
Suomessa ruoka-apua jakavat esimerkiksi seurakunnat ja työttömien järjestöt. Ruoka-apu voi sisältää maksusitoumuksia elintarvikeliikkeisiin ja valmiiden elintarvikepakkausten jakamista. Ruoka-avun piiriin kuuluvat elintarvikepakkaukset sisältävät yleensä kuivamuonaa, kuten makaronia, jauhoja ja kaurahiutaleita, mutta toisinaan myös tuoreita elintarvikkeita, kuten lihaa ja vihanneksia.  Elintarvikeliikkeet voivat lahjoittaa lähellä myyntiajan päättymistä olevia elintarvikkeita jaettavaksi ruoka-apuna.

Katso myös
Nälkä
Nälänhätä
Nälkäpäivä
Uusi kansainvälinen talousjärjestys
Leipäjono

Lähteet

Aiheesta muualla
Seurakuntien ruoka-apu
EU-ruoka-apu
Vantaalla toimiva RuokaApu yhdistys ry 
Jyväskylän Katulähetyksen Jokapäiväinen leipä 2 -projekti

Köyhyys
Kehitysyhteistyö
Toukokämmekkä

Toukokämmekkä (Dactylorhiza majalis) on liuskakämmeköihin kuuluva pystyvartinen kämmekkälaji. Se kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi.

Toukokämmekkää on Suomessa tavattu vain muutamia kertoja, nekin satunnaisia, joten kasvia on hyvin vaikea löytää Suomesta. Se kukkii kesäkuussa ja elää kuivilla kalkkipitoisilla niityillä.

Kukalla on lehtiä 4–8. Lehdet pienenevät latvaa kohden ja ovat muodoltaan kapeansoikeita. Lehtien levein kohta on keskellä tai hieman alapuolella, ja niiden väri on päältä tummanvihreä tummanruskein täplin ja alta tasaisen vaalea. Lajin kukkien tukilehdet ovat tummia ja sahalaitaisia. Kasvin varsi on tanakka ja paksu.

Toukokämmekkä muistuttaa äärimmäisen harvinaista leveälehtikämmekkää (baltiankämmekkää), niitä on joskus pidetty saman lajin alalajeina.

Lähteet 
 Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Toukokämmekkä (Dactylorhiza majalis)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Toukokämmekän (Dactylorhiza majalis) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Toukokämmekkä – Dactylorhiza majalis

Liuskakämmekät

no:Purpurmarihand
Herakleides Lemboslainen

Herakleides Lemboslainen (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka kuului mahdollisesti peripateettiseen koulukuntaan. Hän vaikutti Ptolemaios Filometorin aikana.

Herakleideesta ja hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Hänen Aristoteleen teoksia käsitelleistä tutkielmistaan on säilynyt osia, ja niiden kautta myös Aristoteleen kadonneista teoksista tunnetaan katkelmia. F. G. Schneidewin julkaisi nämä katkelmat vuonna 1847 nimellä Heraclidis politiarum quae extant.

Kirjallisuutta 

 Dilts, Mervin R. (toimittanut ja kääntänyt): Heraclidis Lembi; excerpta politiarum (1971)
 Marcovich, Miroslav: ”Heraclidis Lembi Excerpta Politiarum”, The American Journal of Philology, Vol. 96, No. 1 (Spring, 1975), pp. 16-18

Antiikin kreikkalaiset filosofit
Eteläinen baptistikonventio

Eteläinen baptistikonventio () on Yhdysvalloissa vuonna 1845 syntynyt baptistikirkko. Sen laskettiin vuonna 2008 olevan maan toiseksi suurin kristillinen kirkkokunta katolisen kirkon jälkeen.

Tunnettuja eteläisiä baptisteja 
 Jerry Falwell (1933–2007) - pastori, tele-evankelista, Liberty Universityn perustaja
 Billy Graham (1918–2018) - evankelista, pastori
 Ted Cruz - Texasin senaattori, vuoden 2016 presidentinvaalien esivaaliehdokas
 Rick Warren - Saddleback Churchin pastori ja kirjailija

Viihde 
 Clarence Clemons - muusikko ja näyttelijä
 Dakota Fanning - näyttelijä
 Elle Fanning - näyttelijä
 Deborah Voigt - oopperalaulaja

Poliitikot 
 Robert J. Bentley – Alabaman kuvernööri (2011–2017)
 Matt Blunt – Missourin valtiosihteeri (2001–2005) ja kuvernööri (2005–2009)
 Tom Coburn – edustaja (1995–2001) ja senaattori (2005–2014)
 Ted Cruz – senaattori (2013–edelleen)
 Lindsey Graham – senaattori (2003–edelleen)
 Mike Huckabee - Arkansas'n kuvernööri ja vuosien 2008 sekä 2016 presidentinvaalien esivaaliehdokas
 Sonny Perdue – Georgian kuvernööri (2003–2011)
 Mark Pryor - senaattori (2003–2015)
 Harry S. Truman – entinen Yhdysvaltain presidentti.
 Roger Wicker – senaattori (2007–edelleen)
 Ron Paul – edustaja (1976–1977, 1975–1989, 1997–2013)

Muut 
 Zach Johnson - ammattigolfaaja
 Tim Tebow - amerikkalaisen jalkapallon NFL-pelaaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Baptismi Yhdysvalloissa
Adolf Leander

Adolf Fredrik Leander (7. joulukuuta 1833 Heinola – 13. heinäkuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen sotilaskapellimestari, soittaja ja säveltäjä, jota kutsuttiin ”suomalaisen torvimusiikin isäksi”. Hän teki noin 600 sävellystä ja sovitusta torvimusiikista ja nautti eläessään kansainvälistä arvostusta.

Leanderin vanhemmat olivat laulunopettaja ja kaartinsoittokunnan soittaja Adolf Wilhelm Leander ja Anna Lovisa von Bock. Hän opiskeli musiikkia Carl Waseniuksen ja konserttimestari Arnoldin johdolla ja tuli Kaartin soittokunnan soittajaksi vain 14-vuotiaana. Hän oli mukana Fredrik Paciuksen oopperan Kaarle-kuninkaan metsästys ensisesityksestä vuonna 1852 vastanneessa orkesterissa. Vuonna 1856 hänet ylennettiin Kaartin soittokunnan vääpeliksi. Vuonna 1874 Leander tuli soittokunnan kapellimestariksi saksalaisen Ernst Wilhelm Floesselin tilalle, missä tehtävässä hän toimi loppuelämänsä. Leander oli Kaartin soittokunnan ensimmäinen suomalaissyntyinen kapellimestari. Hän piti yllä hyviä suhteita Venäjän keisarillisen kaartin ylikapellimestariin Wilhelm Wurmiin ja keisari Aleksanteri III:een. Leander ja hänen soittokuntansa osallistuivat Suomen kaartin mukana myös vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Leander toimi vuodet 1881–1888 myös Uudenmaan Pataljoonan kapellimestarina. Vuodesta 1882 lähtien hän oli myös Helsingin musiikkiopiston soitinnuksen ja käyrätorven opettaja. Leander koulutti kokonaisen sukupolven suomalaisia sotilaskapellimestareita. Hän soitti itse käyrätorven ohella viulua ja baritonitorvea.

Leander kehitti erityisesti torviseitsikon kokoonpanoa ja ohjelmistoa. Sen sijaan, että olisi käytetty vain trumpettia ja pasuunaa, kokoonpanoissa suosittiin muita vaskipuhaltimia es-viritteisestä kornetista aina tuubaan saakka. Leander jätti jälkensä torvimusiikin historiaan myös julkaisemalla torvisoiton oppikirjan Skola för hornmusik sekä sovittamalla satoja teoksia vaskipuhallinkokoonpanoille.  Hänen laatimaansa oppikirjaa käytettiin myös Ruotsin ja Ranskan sotilasmusiikkikouluissa. Leander sävelsi itse muun muassa lukuisia marsseja, poloneeseja ja polkkia sekä teki noin kuusisataa sovitusta puhallin- ja jousiorkesterille. Hänen vaskiseitsikko-ohjelmistonsa vaikutti merkittävästi amatöörien musiikinharrastukseen. Hänen musiikkinsa innoitti useita työpaikkoja ja tehtaita perustamaan omat septettinsä. Torvimusiikin arvostus kasvoi ja ihmisiä rohkaistiin harrastamaan sitä yleisen valistuksen nimissä. 

Leanderin puoliso vuodesta 1875 oli Mathilda Emilie Fagerlund (k. 1901). Heidän tyttärensä Adée Flodin ja pojantyttärensä laulaja Saga Leander-Korhonen olivat aikoinaan tunnettuja musiikkihenkilöitä. Adée Flodinin puoliso oli säveltäjä ja musiikkikirjailija Karl Flodin.

Lähteet 

  Sivu 444.

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset sovittajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sotilaskapellimestarit
Vuonna 1833 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Demetrios I (patriarkka)

Demetrios Papadopoulos eli Demetrios I (8. syyskuuta 1914 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 2. lokakuuta 1991 Fener, Istanbul, Turkki) oli ortodoksijohtaja, joka toimi Konstantinopolin ekumeenisena patriarkkana vuodesta 1972 kuolemaansa. Ennen valintaansa tähän tehtävään hän oli toiminut Imbrosin metropoliittapiispana. Häntä edelsi Athenagoras I ja seurasi Bartolomeos I.

Demetriosta pidettiin konservatiivisessa kirkossa lievästi liberaalina. Hän vieraili Neuvostoliitossa vuonna 1987, ensimmäisenä Konstantinopolin patriarkkana lähes 400 vuoteen, ja Yhdysvalloissa vuonna 1990. Hän kävi Vatikaanissa ja tapasi paavin.

Lähteet 

Turkkilaiset uskonnolliset johtajat
Konstantinopolin patriarkat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Hautarauhan rikkominen

Hautarauhan rikkominen on rikoslain 17 luvun 12 §:n mukainen rikos. Hautarauhan rikkomiseen syyllistyy, jos

luvattomasti avaa haudan tai ottaa sieltä ruumiin tai sen osan, ruumisarkun tai hautauurnan,
käsittelee hautaamatonta ruumista pahennusta herättävällä tavalla taikka
turmelee tai häpäisee hautaa tai kuolleen muistomerkkiä.

Hautarauhan rikkomisesta tuomitaan sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.

Suomen lainsäädännössä haudalla tarkoitetaan paikkaa, johon vainaja on kirkollisin tai muunlaisin menoin haudattu. Samanlaisen oikeudellisen suojan saa arkussa haudattu tai ilman arkkua haudattu vainaja tai hänen tuhkauurnansa. Jos ruumis on jäänyt kateisiin, hautana pidetään hautausmaalla olevaa ruumiin symbolista säilytyspaikkaa. Hautarauha on voimassa niin pitkään kuin hauta voidaan tunnistaa vainajan leposijaksi. Muinaiset haudat on suojattu muinaismuistolailla (295/1963, 2 §) ja niiden tärvelemisestä rangaistaan rakennussuojelurikosta koskevan lainkohdan (rikoslain 48 luvun 6 §:n) mukaan.

Säännöksen toisessa kohdassa mainittu hautaamattoman ruumiin käsittely pahennusta herättävällä tavalla tarkoittaa esimerkiksi ruumiin kätkemistä, sen tuomista yleiselle paikalle, silpomista, hävittämistä tai sen käyttämistä seksuaalisen teon kohteena. Kolmannessa kohdassa tarkoitettua haudan tai kuolleen muistomerkin turmelua tai häpäisyä on esimerkiksi kukkien tai istutusten repiminen tai tallaaminen sekä hautakiven sotkeminen, kaataminen tai muunlainen vahingoittaminen sekä jätteiden heittäminen haudalle tai maan kaivaminen haudalla, vaikka se tapahtuisi hautaa avaamatta.

Myös hautapaikalla vieraileminen voidaan laskea hautarauhan rikkomiseksi, jos se toteutetaan esimerkiksi sukeltamalla hautapaikan luo.

Hautarauhan rikkomisesta rangaistaan vain, jos teko on tahallinen.

Itämerellä 28. syyskuuta 1994 uponneen autolautta M/S Estonian hylky rauhoitettiin onnettomuuden löytämättä jääneiden uhrien viimeiseksi leposijaksi Suomen, Ruotsin ja Viron yhteisellä päätöksellä helmikuussa 1995 ja osapuolet sitoutuivat säätämään asiasta erityislait. Suomessa Estonian hautarauhan rikkojia voidaan rangaista sakolla tai vankeudella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Finlex:Rikoslaki

Rikokset
The Tarjas

The Tarjas on suomalainen ramopunk-yhtye, joka aloitti toimintansa syksyllä 2006.

Taustaa 

Yhtyeen ensimmäinen julkinen esiintyminen oli Puustock-festarien yhteydessä järjestetty Ramopunk-piknik Juvalla 21. heinäkuuta 2007. Tuolloin ilmestyi myös yhtyeen ensimmäinen CD-EP Tarjas on punk. Loppuvuodesta The Tarjas oli mukana eri esittäjien Jouluräyhää! -levyllä, ja teki myös levytyssopimuksen Killer Recordsin kanssa. Yhtyeen toinen julkaisu – 7" vinyylisingle The Tarjas - ilmestyi helmikuussa 2008.

Parhaillaan The Tarjas suunnittelee jo seuraavia levytyksiä. Bändiin otettiin kitaristi-laulaja Veskun, basisti Timon sekä rumpali Matin lisäksi myös neljäs jäsen: Kakka-hätä 77 -yhtyeen Juuso. Juuso on jo jättäytynyt pois yhtyeestä.

Yhtyeen esikuvia ovat mm. The Donnas, Ramones, The Queers ja Häiriköt. Yhtye on myös todennut: "Pyhä kolminaisuus tarkoittaa meille Ne Luupojat Surf -akselia".

The Tarjas sai nimensä The Donnas -yhtyeen debyyttialbumista, mikä oli soittajille yhteinen innoituksen lähde. Nimelle etsittiin suomenkielistä vastinetta ja bändi päätyi Tarjaan.

Kokoonpano 

 Vesku: kitara ja laulu

 Timo:Basso
 Matti: rummut

Diskografia 

 Tarjas on punk (CD-EP, 2007)
 The Tarjas (7" EP, 2008)
 The Tarjas (2008)
 TheTarjas/ The Chromosomes split (7" split, 2009)
 Mähän tunnen teidät kaikki -live (2009) 
 The Tarjas/Elina Wallin (7" split-single Elina Wallinin kanssa, 2010)
 Mustaa Kahvia ja Smoking popes (2011)
 Bazinga -ep (2011)
 Viva Fidel (2012)
 The Tarjas/Hevikorolla (12" split, 2014)
 Pää pinnojen välissä (2016)

Mukana levyillä 
 Eri esittäjiä: Jouluräyhää! (2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 The Tarjas M!kan Ramopunk-sivuilla 

Suomalaiset punkyhtyeet
Pirkko Kolbe

Pirkko Annikki Kolbe (o.s. Heikkilä; 2. maaliskuuta 1932 Helsinki – 13. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka tunnettiin parhaiten Helsingin Sanomien pitkäaikaisena pakinoitsijana nimimerkillä Pii.

Kolbe opiskeli 1952–1955 Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Toimittajanuransa hän aloitti Uudessa kuvalehdessä, Savon Sanomissa ja Uutisaitassa. Vuonna 1959 hänet kutsuttiin nuorten toimittajien joukkoon Suomen Kuvalehteen. 

Helsingin Sanomiin hänet pyydettiin vuonna 1967, ja hän ehti olla mukana lehdessä miltei 30 vuotta ennen kuin jäi eläkkeelle 1994. Hän piti siellä pakinapalstaa nimeltä Viikon varrelta. Pakinat muodostuivat lyhyistä katkelmista, joissa kommentoitiin ajankohtaisia asioita sekä kerrottiin anekdootteja ja vitsejä. Näkyvimpinä olivat tekstin alkuun sijoitettu Kympin huuli ja loppukaneettina Päivän Pii. Palstaa pidettiin varsin elävässä kontaktissa lukijoiden kanssa. Viimeinen Piin pakina Helsingin Sanomissa ilmestyi 24. elokuuta 1994. Kolbe toimi myös Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksessa 1975–1985, ja hänelle myönnettiin valtion lehtimieseläke vuonna 1995.

Kolbe oli naimisissa ekonomi Boris Kolben (1928–2015) kanssa, jonka työn vuoksi he muuttivat Bogotaan, mutta pari erosi heidän palattuaan Suomeen. Historiantutkija Laura Kolbe on heidän tyttärensä.


Teokset
Piin kovat. Otava 1975. ISBN 951-1-02137-0.
Sen pituinen se – puheita naisille (yhdessä Jaakko Okkerin kanssa). Kirjayhtymä 1975. ISBN 951-26-1065-5.
Kaiken maailman lammas (yhdessä Jyrki Sukulan kanssa, kuvat Jorma Puusa). SR-julkaisut 1995. ISBN 952-5003-05-1.
Naurattais jos ei itkettäis. Kirjapaja 2003. ISBN 951-625-959-6.
Ei aika eläen lopu. Kirjapaja 2005. ISBN 951-607-184-8.
Piin parhaat 1975–85. Sysmän kirjakylä 2005. ISBN 952-99243-2-1.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta
 

Pakinoitsijat
Helsingin Sanomien toimittajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Sähkösoitin

Sähkösoitin eli elektrofoni on soitinluokituksessa eräs usein käytetty soitinten pääluokka. Sähkösoittimet tuottavat värähtelyjä jotka on tuotettava vahvistimen ja kaiuttimen kautta, ennen kuin ne ovat kuultavissa äänenä. Sähkösoittimet voidaan jakaa edelleen kolmeen alaluokkaan:
 Elektroniset soittimet, joissa ei käytetä lainkaan mekaanisia osia äänen tuottamiseen
 Elektromekaaniset soittimet käyttävät mekaanisia äänipyöriä, jotka eivät tuota akustisia ääniä, mutta muodostavat silti osan oskillaattoripiiriä, sekä
 Elektroakustiset soittimet, jossa kielten, lehdyköiden, levyjen, tms. osien tuottamat värähtelyt muunnetaan jännite-eroiksi elektronisiin piireihin.

Lähteet