joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ilhan Omar

Ilhan Abdullahi Omar (s. 4. lokakuuta 1981 Mogadishu, Somalia) on somalialaissyntyinen yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hänet valittiin Minnesotan osavaltion edustajainhuoneeseen 2016, mikä teki hänestä ensimmäisen amerikansomalin, joka on äänestetty lainsäädäntöelimeen Yhdysvalloissa.

Omar valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 6. marraskuuta 2018 edustamaan Minnesotan 5. vaalipiiriä. Hänestä tuli kongressin ensimmäinen amerikansomalialainen jäsen ja yhdessä Rashida Tlaibin kanssa ensimmäinen musliminainen kongressissa. Omar on myös ensimmäinen tummaihoinen naispuolinen edustajainhuoneen jäsen Minnesotasta.

Ilhan Omar kuuluu kongressissa neljän progressiivisen ja sosialistinaisen muodostamaan ryhmään, joka tunnetaan nimellä "the Squad". Tähän kuuluvat myös Ayanna Pressley, Alexandria Ocasio-Cortez ja Rashida Tlaib.

Presidentti Donald Trump herätti heinäkuussa 2019 huomiota toivottamalla Twitterissä progressiiviset demokraattinaiset "palaamaan sinne josta ovat tulleet", vaikka joukosta vain Ilhan Omar on syntynyt ulkomailla.
Demokraattienemmistöinen edustajainhuone tuomitsi presidentin twiitin rasistiseksi.
Trump on kampanjoinnissaan kutsunut naisia myös "vihaa täynnä oleviksi ekstremisteiksi."

Elokuussa 2019 Israel esti Omarin ja Tlaibin pääsyn maahan, mutta Tlaibin osalta kielto kumottiin humanitaarisista syistä.

Perhe
Omar meni 19-vuotiaana vuonna 2002 naimisiin muslimimenojen mukaan Ahmed Hirsin kanssa Minnesotassa, mutta Yhdysvaltain lain mukaan he eivät olleet naimisissa. He saivat kaksi lasta, mutta erosivat 2008 muslimiperinteen mukaan. Vuosina 2009–2017 oli naimisissa Ahmed Nur Said Elmin kanssa, joka on Britannian kansalainen. He erosivat muslimimenojen mukaan jo 2011, mutta laillisesti Omar oli naimisissa vuoteen 2017 asti. Omar ja Hirsi palasivat yhteen 2012 ja saivat vielä kolmannen tyttären ja ovat nykyisin naimisissa myös Yhdysvaltojen lain mukaan.

Omar on sanonut ettei hänellä ole ollut kontaktia Elmiin vuoden 2011 jälkeen. Sosiaalisen median päivitykset ovat kuitenkin kertoneet toista. Erityisesti huomiota on herättänyt kuva Elmista vuodelta 2012, jossa hän pitelee käsissään Omarin kolmatta lasta, ja kuvatekstin mukaan lapsi on "sisarenpoika". Kuva on kiertänyt somalien foorumeilla ja konservatiivisissa blogeissa. On väitetty että Omar solmi avioliiton veljensä kanssa määrittämättömistä maahanmuuttoon liittyneistä eduista johtuen. Omar on kieltänyt että hänellä oli tuon nimistä veljeä. Hän on kieltäytynyt julkaisemasta maahanmuuttoonsa liittyviä asiakirjoja.

Elmi asuu sosiaalisen median päivitysten mukaan Afrikassa, eikä häntä ole voitu haastatella mediassa.

Lähteet 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Hartolan seurakunta

Hartolan seurakunta oli seurakunta Päijät-Hämeessä, Hartolan kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Heinolan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimi Jeremias Sankari. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2213 jäsentä. 

Hartolan seurakunta itsenäistyi 31.8.1784, ja sai nimeksi Kustaa Aadolfin seurakunta. Sysmän ja Hartolan seurakunnat yhdistyivät vuoden 2019 alusta Tainionvirran seurakunnaksi.

Kirkko 
Hartolan seurakunnan ensimmäinen kirkko oli Sipi Henrikinpojan 1590-luvulla rakentama kappelikirkko. Se purettiin pienenä ja huonokuntoisena ja tilalle rakennettiin vuosina 1691–1693 puinen ristikirkko. Se purettiin vuonna 1928 ja siirrettiin osittain Pertunmaalle. Hartolan nykyinen kirkko on rakennettu vuosina 1911–1913.

Kirkkoherrat 
Lähde

1. Anders Streng (1784-1785)

2. Lars Abraham Hoffrén (1786-1822)

3. Bendt Johan Gadd (1824-1829)

4. Arvid Gottfrid Nordqvist (1832-1839)

5. Nils Robert Bonsdorff (1842-1859)

6. Johan Filip Danielson (1865-1875)

7. Adolf Magnus Winter (1876-1880)

8. Johan Ferdinand Lahtonen (1883-1888)

9. Gustaf Basilius Juslen (1889-1908)

10. Gustaf Adolf Rossander (1909-1915)

11. Hugo Winter (1915-1923)

12. Aleksanteri Kuusisto (1924-1944)

13. Erkki Kalervo Pirkka (1946-1946)

14. Jaakko Olavi Ripatti (1948-1958)

15. Lauri Emerik Uski (1959-1968)

16. Yrjö Veikko Pyykkö (1969-1993)

17. Mika Lauri Riikonen (1993-2002)

18. Ilkka Wäinö Rafael Raittila (2003-2006)

19. Juha Jeremias Sankari (2007-2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seurakunnan kotisivut arkistossa

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Hartola
Rautjärven seurakunta

Rautjärven seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Etelä-Karjalassa, Rautjärven kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Imatran rovastikuntaan. Viimeisenä kirkkoherrana toimi Ulla Soikkeli. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2 817 jäsentä.

Historia 
Rautjärven seurakunta perustettiin vuoden alussa 1999 kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi, oltuaan seurakuntayhtymänä 1973 vuodesta saakka jolloin Rautjärven ja Simpeleen kunnat yhdistyivät. Vuoden 2019 alusta alkaen uusi Rautjärven seurakunta yhdistyi Ruokolahden seurakuntaan.

Simpeleen seurakunta 
Simpeleen seurakunta aloitti toimintansa 01.05.1922. Ja se lakkautettiin, kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi.Jäseniä oli lakautu hetkellä 2 917.

Rautjärven seurakunta (1859–1998) 
Rautjärven seurakunta perustettiin 1859. Ja se lakkautettiin, kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi. Jäseniä oli lakautushetkellä 1 493.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seurakunan kotisivut arkistossa

Rautjärvi
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Savitaipaleen seurakunta

Savitaipaleen seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Etelä-Karjalassa, Savitaipaleen kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Lappeenrannan rovastikuntaan. Virkaa tekevänä kirkkoherrana toimi Hanna Kilkkinen. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 3 058 jäsentä.

Savitaipaleen seurakunta itsenäistyi vuonna 1639 Taipalsaaren seurakunnasta. Vuoden 2019 alusta alkaen Savitaipaleen seurakunta, Lemin seurakunta ja Taipalsaaren seurakunta yhdistyvät Taipaleen seurakunnaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seurakunna kotisivut arkistossa

Savitaipale
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Fintraffic

Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic Oy (vuosina 2018–2020 Traffic Management Finland Oy) on Suomen valtion kokonaan omistama erityistehtäväkonserni, joka toimii liikenne- ja viestintäministeriön omistajaohjauksessa.

Fintraffic tarjoaa ja kehittää liikenteenohjauksen ja -hallinnan palveluita kaikissa liikennemuodoissa sekä varmistaa liikenteen turvallisuuden ja sujuvuuden vastuullisesti kaikissa liikennemuodoissa. Palvelut tukevat kansalaisten liikkumista, elinkeinoelämän tarpeita ja kuljetuksia sekä turvallisuusviranomaisten toimintaa.

Fintraffic kerää, hallinnoi ja avaa tietoa luoden mahdollisuuksia markkinoille syntyvälle uudelle liiketoiminnalle. Yhtiö tarjoaa ja kehittää edistyksellisiä, uusia palveluita ja edesauttaa liikenteen ekosysteemien kasvua.

Konsernille annetulla erityistehtävällä turvataan yhteiskunnan, viranomaisten ja elinkeinoelämän tarvitsemat välttämättömät liikenteenohjauspalvelut. Lisäksi erityistehtävällä varmistetaan toimintavarmuus normaaliolojen häiriötilanteissa ja poikkeusoloissa.

Konsernissa työskentelee koko Suomessa yhteensä reilut 1000 henkilöä.

Fintraffic tuottaa Digitraffic-palvelua.

Tytäryhtiöt ja niiden vastuualueet 

 Fintraffic Raide Oy vastaa rautatieliikenteen ohjauksesta ja hallinnasta
Finlogic Oy vastaa sähköradan käyttökeskustoiminnasta
 Fintraffic Tie Oy vastaa tieliikenteen ohjauksesta ja hallinnasta
 Fintraffic Meriliikenteenohjaus Oy vastaa meriliikenteen ohjauksesta
 Fintraffic Lennonvarmistus Oy vastaa lennonvarmistuksesta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liikenteenohjausyhtiö Fintrafficin verkkosivut

Suomalaiset valtionyhtiöt
Suomalaiset liikenneyhtiöt
Bushwick (Brooklyn)

Bushwick on asuinalue koillis-Brooklynissa New Yorkissa. Alueella on noin 85 000 asukasta. Kaupunginosa on ollut työväenluokkaista aluetta, mutta 2000-luvulla se alkoi keskiluokkaistumaan kunnostustöiden ja lisääntyneen liiketoiminnan aiheuttaman kiinteistöveron kasvun myötä.

Historiaa 
1600-luvulla hollantilaiset asettuivat Bushwickin alueelle asumaan. 1850-luvulla Bushwickin alue liitettiin tuolloin itsenäiseen Brooklynin kaupunkiin, joka puolestaan liitettiin New Yorkin kaupunkiin vuonna 1898. 1800-luvun lopussa alueelle muutti paljon amerikansaksalaisia, ja toisen maailmansodan jälkeen kaupunginosaan tuli yhä uusia etnisiä ryhmiä, kuten irlantilaisia ja sisilialaisia. 1960-luvun lopulla alueelle alkoi muuttamaan ei-valkoista väestöä, mikä aiheutti white flight -ilmiön. 1900-luvun loppupuolella latinoista oli tullut alueen väestön suurin etninen ryhmä.

Kuvia

Tunnettuja asukkaita 

 Eddie Murphy
 Rosie Perez
 Mae West

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brooklyn
Matt Nicholls

Matt Nicholls s. 22. maaliskuuta 1986 Maltby, Englanti) on englantilaisen rock-yhtyeen Bring Me the Horizonin rumpali. Hän on myös yksi yhtyeen perustajajäsenistä Lee Malian, Matt Keanin ja Oliver Sykesin lisäksi. 

Nichollsin ura rumpalina alkoi 16-vuotiaana kun hän sai isältään vanhempien erottua rumpusetin. Hän innostui rumpujen soitosta ja rupesi harjoittelemaan 18-vuotiaana säännöllisesti samalla kuin liittyi Bring Me The Horizoniin. Nykyään Nicholls tunnetaan poikkeuksellisen rauhallisena, mutta erittäin taitavana rumpalina.

Välineet 

 Tama SLP 14x6.5" Black Brass Snare
 Big Fat Snare XL Donut
 Zildjian Oriental 9" Trash Splash
 Zildjian 21" K Crash Ride Bril.
 Zildjian 21" K Custom Special Dry Trash Crash 
 Zildjian 19" K Dark Thin Crash
 Zildjian K Custom 10" Special Dry Splash
 Zildjian K 18" Dark Thin Crash
 Zildjian K Custom 14" Dark Hi Hats
 Zildjian K Custom 14 1/4" Hybrid Hi Hats

Studioalbumit 

 Count Your Blessings (2006)
 Suicide Season (2008)
 There Is a Hell, Believe Me, I’ve Seen It. There Is a Heaven, Let’s Keep It a Secret. (2010)
 Sempiternal (2013)
 That´s The Spirit (2015)
 amo (2019)
Music to listen to... (2019)
Post Human: Survival Horror (2020)

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 1986 syntyneet
Englantilaiset rumpalit
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2015

Vuoden 2015 miesten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Qatarissa 15. tammikuuta – 1. helmikuuta. Kisapaikkakuntina olivat Lusail ja Doha. Kilpailuihin osallistui 24 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ranska, hopealle sijoittui Qatar ja pronssia sai Puolan. Kisojen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Ranskan Thierry Omeyer. Turnauksen paras maalintekijä oli Slovenian Dragan Gajić.

Loppuottelu 
Ranska – Qatar 25–22

Pronssiottelu 
Puola – Espanja 29–28 (ja.)

Loppusijoitukset

Lähteet 

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 2015
Vuoden 2015 urheilu
Qatarin urheilu
Al-Dayyan
Doha
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2019

Jääpallon vuoden 2019 MM-kilpailut pelattiin Ruotsissa 26. tammikuuta–2. helmikuuta. Turnaus oli 39. jääpallon MM-turnaus. Turnaukseen osallistui 20 joukkuetta.

Alun perin kisat oli tarkoitus järjestää Venäjällä Irkutskissa, mutta hallin puute lykkäsi Irkutskin kisaisännyyttä. Tämän vuoksi Ruotsi ja Vänersborg saivat kisaisännyyden. Lisäksi Borås, Ale ja Trollhättan toimivat myös kisajärjestäjinä.

Kisat olivat historialliset Iso-Britannian arvokisadebyytin vuoksi. Somalia sai kisapaikan Mongolian vetäydyttyä kisoista. Somalian ilmoittautuminen kisoihin oli myöhästynyt, mutta Mongolian korvaajana he saivat kisapaikan. 

Venäjä voitti toisen perättäisen maailmanmestaruuden.

A-sarja

A-lohko

B-lohko

Puolivälierät

Sijat 7.–8.

Sijat 5.-6.

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat pelaajat

Paras maalivahti: Kimmo Kyllönen (Suomi)
Paras puolustaja: Martin Johansson (Ruotsi)
Paras keskikenttäpelaaja: Maksim Iškeldin (Venäjä)
Paras hyökkääjä: Erik Pettersson (Ruotsi)
Arvokkain pelaaja: Erik Pettersson (Ruotsi)

Parhaat maalintekijät

Mitalistit

Suomen joukkue
Suomen joukkueen pelaajista suurin osa pelasi Ruotsin pääsarjassa. Vain yksi pelaaja tuli kotoisesta bandyliigasta eli Tommi Hauska. Suomi lähti Vänersborgin miesten jääpallon MM-kisoihin tavoittelemaan menestystä hyvin pitkälti parin viime vuoden aikana muodostuneen rungon ympärille rakennetulla joukkueella. Tämänvuotisessa joukkueessa ensiesiintymisensä MM-tasolla tekivät Elias Gillgren, Kasperi Hirvonen ja Emil Fedorov. Elias vahvisti keskuspuolustusta, Kasperi Hirvonen toi sivutukiosastolle ja Emil Fedorov hyökkäyspäähän leveyttä. Valinnan yhteydessä päävalmentaja Antti Parviainen oli todennut pelaajavalinnoistaan seuraavaa:

B-sarja

A-lohko

B-lohko

Välierät

Sijat 11.-12.

Sijat 9.-10.

Sijat 7.-8.

Sijat 5.-6.

Sijat 3.-4.

Sijat 1.-2.

Parhaat pelaajat 

Paras maalivahti: Kristian Marosi, Unkari
Paras puolustaja: Jin Ishioka, Japan
Paras keskikenttäpelaaja: Oscar Gillingham, Iso-Britannia
Paras hyökkääjä: Aleksei Ibatulov, Viro
Arvokkain pelaaja: Robert Thelin, Unkari

Parhaat maalintekijät

Lähteet 

Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2019 jääpallo
Ruotsin urheilutapahtumat
Ruotsin jääpallo
Vänersborgin kunta
Trollhättanin kunta
Alen kunta
Boråsin kunta
Teheranin autonäyttely

Teheranin autonäyttely (engl. Tehran Auto Show) on Shahr-e-Aftabissä pidettävä jokavuotinen autonäyttely.

Lähteet

Autonäyttelyt
Teheran
William Wallenius

Isak William Wallenius (20. lokakuuta 1860 Laukaa  – 1. tammikuuta 1939 Helsinki) oli juristi, joka toimi muun muassa Joensuun pormestarina ja virkamiehenä, joka kehitti Suomen kalataloutta.

Henkilöhistoria
William Walleniuksen vanhemmat olivat pappi ja kirjailija Isak Alexis Wallenius ja Augusta Cecilia Lilius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1894 oli Elli Kristiina Cederberg (k. 1902) ja toinen vuodesta 1915 Olga Helena Schmidt (k. 1931). Wallenius tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1881 ja suoritti oikeustutkinnon 1887, varatuomarin arvon hän sai 1890. Wallenius toimi virkailijana senaatin talousosastolla 1892–1893, asianajajana 1893–1895, Pohjoismaiden Osakepankin Joensuun konttorin apulaisjohtajana 1895–1905, Joensuun pormestarina 1902–1919, kalastushallituksen asessorina 1919–1924 ja sitten Suomen yksityisvirkailijoiden eläkeyhdistyksen toimitusjohtajana.Hänellä oli useita kalastusasioihin liittyviä luottamus- ja järjestötehtäviä ja hän työskenteli Metsästys ja Kalastus -lehden kalastusosaston toimittajana 1920-luvulla.

Julkaisuja
 Urheilukalastajan käsikirja: lohen, harrin ja siian kalastus, 1923
 Suomen yksityisvirkailijain eläkeyhdistys ja sen tarjoamat edut, 1924
 Suomen yksityisvirkailijain eläkeyhdistys, sen toimintamuodot ja muutamia esimerkkejä näytteeksi siitä, mitä etuja vakuutus yhdistyksessä voi tuottaa, 1925
 Virkailijain eläkevakuutusko vai oman eläkerahaston muodostaminen on liikkeille edullisempi?, 1925
 Ehdotus lahnakannan kohottamiseksi vesistöissämme, 1926
 Mihin suuntaan on maamme kalastushallintoa kehitettävä?, 1926
 Kalanviljelys, 1936

Lähteet

 Suomalaiset juristit
 Suomalaiset asianajajat
 suomalaiset pankinjohtajat
 Suomalaiset virkamiehet
 Suomalaiset toimittajat
 Suomalaiset tietokirjailijat
 Suomen kunnanjohtajat ja pormestarit
 Vuonna 1860 syntyneet
 Vuonna 1939 kuolleet
Viljami (vuoden 2014 sarja)

Viljami (engl. Dimitri) on vuoden 2014 lastenohjelma-animaatio.

Jaksot

1. tuotantokausi  

1. Värikäs kohtaaminen 
2. Balafoni 
3. Kimbun salaisuus 
4. Maailman nopein Habibi 
5. Kaunein tähti 
6. Viljami pelkää vettä 
7. Laulava puu 
8. Laulutunti 
9. Ubuyun hirviö 
10. Hellimiskilpailu 
11. Tuulen matkassa 
12. Perhosvaikutus 
13. Kuin kala vedessä 
14. Maapähkinäkokoelma 
15. Loistava baobab 
16. Kärpänen 
17. Leijona laatikossa 
18. Makeban kärsä 
19. Timi vartioi 
20. Loisnokkeli Kuoku 
21. Krokotiilin kyyneleitä 
22. Latyrin aarre 
23. Afrikkalainen sananlasku 
24. Veden vartija 
25. Murkinakilpa 
26. Viljami ei pelkää pimeää

Suomenkieliset äänet  

Tuotanto: Dubberman

 Christian Ruotanen
 Waltteri Helisalo
 Onni Aflatuni
 Tommi Bäckman
 Hanna Gibson
 Ville Kiljunen

2010-luvun televisiosarjat
Bella Block

Bella Block on saksalainen rikossarja, jota on tuotettu vuodesta 1994 alkaen 38 elokuvanpituista jaksoa. Tuotanto jatkuu yhä ja viimeinen jakso on tehty vuonna 2018. Sarjan ensimmäinen jakso Die Kommissarin sai ensi-iltansa Saksassa 26. maaliskuuta 1994. Suomessa sarjaa on esitti  viimeksi Yle Teema vuonna 2012 ja TV2:lla 2011.

Juoni 
Doris Gercken romaaneihin perustuva Bella Block on edelleen tuotannossa oleva saksalaisdekkari, jota on tehty vuodesta 1994. Bella Block on kokenut ylikomisario, joka suhtautuu työhönsä omistautuneesti , välillä jopa perhe-elämän kustannuksella. Bellan tutkimat rikostapaukset ovat välillä moraalisesti haastavia. Rikosetsivä Bella Blockia esittää Hannelore Hoger, joka on tunnettu tv-persoona Saksassa. Sarjassa nänen elämänkumppani on Simon Abendrothi (Rudolf Kowalski), joka tuttu myös Stolberg-sarjasta.

Pääosissa 
Hannelore Hoger on Saksan tunnetuimpia tv-kasvoja, ja on näytellyt kaikissa jaksoissa karismaattista poliisia.

 Hannelore Hoger: Bella Block, 38 jaksoa, vuosina 1994-2018  ylikomisario
 Hansjürgen Hürrig: Klaus Dieter Mehlhorn, 25 jaksoa, vuosina 1999-2018  syyttäjä (1999–2018)
 Rudolf Kowalski: Simon Abendroth, 25 jaksoa, vuosina 1998-2018  (1998–2011, 2018)
 Devid Striesow: Jan Martensen, 16 jaksoa, vuosina 2005-2018  rikosylikomisario (2005–2013, 2018)
 Bettina Hauenschild: Anke Ritter, 9 jaksoa, vuosina 2000-2004 (2000–2005)
 Pit-Arne Pietz: Hans Teichert, 10 jaksoa,vuosina 1999-2004 (1999–2005)

Huomionosoitukset 
Sarja on voittanut useita palkinto pääosin Saksassa. Sarja on ollut ehdolla eri kategorioissa 25 kertaa ja voittanut palkinnon 21 kertaa vuosina 2015-1994 välillä.

Palkintoja on tullut esimerkiksi

 TeleStar voittaja 1994 parhaasta ohjauksesta
 RTL Golden Lion Awards 1996 parhaasta pääosasta (Hannelore Hoger)
 Golden Camera voitto 1998 parhaasta naisrikostutkijan roolista
 German Television Awards 1999 parhaasta musiikista

Aiheesta muualla 
 
 Bella Block ZDF-sivustolla

Lähteet 

Saksalaiset rikossarjat
ZDF:n televisio-ohjelmat
Aarne Wegelius

Aarne Wegelius (29. huhtikuuta 1891 Tampere  – 14. heinäkuuta 1957) oli urkutaiteilija ja Tampereen vanhan kirkon urkuri yli 40 vuotta. Hän toimi myös tunnettuna urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntija.

Aarne Wegeliuksen vanhemmat olivat rehtori Kaarle Albert Wegelius ja Aini Öhmann ja puoliso vuodesta 1933 Ingrid Fredriksson. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1911 ja kävi Helsingin musiikkiopiston 1915, jossa häntä opetti urkujen soitossa Oskar Merikanto, ja Helsingin lukkari- ja urkurikoulun 1916. Hän teki tutkimusmatkoja useisiin Keski-Euroopan maihin 1920-luvulla ja perehtyi urkujen rakenteeseen ja rakentamiseen syvällisesti, toimien useiden urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntijana. Hän myös valmisteli aihetta käsittelevän laajan teoksen käsikirjoituksen. Tampereen vanhan kirkon urkurina Wegelius toimi vuodesta 1916. Hän myös antoi urkukonsertteja ja toimi Tampereen lyseon laulunopettajana vuodesta 1924. Wegelius suunnitteli vuonna 1929 valmistuneen Tampereen tuomiokirkon urkujen muutostyön.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Aarne Wegelius (1891–1957) – Suomalaisen urkusuunnittelun uudistaja, Osmo Vatanen, Organum-lehti, 1/79.

 Suomalaiset urkurit
 Suomalaiset opettajat
 Vuonna 1891 syntyneet
 Vuonna 1957 kuolleet
Office National des Médias Audiovisuels

Office National des Médias Audiovisuels (ONAMA) on Tšadin kansallinen yleisradioyhtiö.

Yleisradiotoiminta alkoi Tšadissa Ranskan siirtomaa-aikana vuonna 1955. Fort-Lamyssa (nykyisessä N’Djamenassa) toiminut Radio Tchad välitti Ranskan Keski-Afrikan ohjelmaa Brazzavillestä. Tšadin itsenäistymisen jälkeen perustettu Radiodiffusion Nationale Tchadienne (RNT) toimi maan hallitusten äänitorvena. Vuonna 1972 se sai nimen Voix de l’Unité et du Progrès ja vuonna 1974 nimen Voix de la Révolution Culturelle Tchadienne.

Asema sai vuonna 1972 uuden 100 kilowatin lyhytaaltolähettimen, jonka ansiosta lähetyksiä voitiin kuunnella koko maassa. Samana vuonna radiovastaanottimia oli maassa 70 000, kun vuonna 1960 luku oli ollut 6 000. Asema vaurioitui kahdesti Tšadin sisällissodassa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. 1980-luvun puolivälissä Radiodiffusion Nationale Tchadiennella oli 20 kilowatin keskiaalto-, 100 kilowatin lyhytaalto- ja ULA-lähetin N’Djamenassa sekä 5 kilowatin lyhytaaltolähetin paikallisasemalla Moundoussa. Maan kapinallisilla oli Libyasta käsin vuoteen 1988 saakka toiminut asema Radio Bardai. Arviot radiovastaanottimien määrästä liikkuivat 1980-luvun lopulla 100 000:n ja miljoonan välillä. Televisiolähetykset alkoivat Ranskan tuella vuonna 1987.

Radiodiffusion Nationale Tchadienne ja vuonna 1990 toimintansa aloittanut Télé Tchad yhdistettiin vuonna 2006 Office National de Radiodiffusion et Télévision du Tchad (ORNTV) -nimiseksi valtion laitokseksi. Sillä oli vuonna 2015 yksi kansallinen radiokanava, joka lähetti ohjelmia ranskaksi, arabiaksi ja kahdeksalla paikallisella kielellä. N’Djamenassa oli etupäässä nuorisolle ja naisille ohjelmansa suuntaava ULA-asema ja Abéchéssa, Faya-Largeaussa, Moundoussa ja Sarhissa alueelliset ULA-asemat. Vuonna 1984 hankittu ja vuonna 2004 uudistettu lyhytaaltolähetin oli viimeksi käytössä vaalien alla vuonna 2016. Televisio-ohjelmia välitettiin ranskaksi ja arabiaksi, mutta niitä oli mahdollista seurata lähinnä N’Djamenassa ja muissa kaupungeissa.

ORNTV lakkautettiin talousvaikeuksien takia vuonna 2016 ja seuraavana vuonna sen tilalle perustettiin Direction Générale de Radiodiffusion et de Télévision du Tchad (DGRTV). Joulukuussa 2018 maan parlamentti hyväksyi lain uuden organisaation perustamisesta, jonka nimeksi tuli Office National des Médias Audiovisuels eli ONAMA. Yhtiön radio- ja TV-ohjelmia voi seurata myös Internetissä.

1990-luvulta lähtien Tšadissa toimii myös lukuisia yksityisiä radioasemia sekä kaksi yksityistä televisiokanavaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 ONAMAN:n sivusto , 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Tšadin kulttuuri
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Minna-Maaria Lax

Minna-Maaria Lax, oikea nimi Markku-Pekka Antikainen, on suomalainen taitoluistelija, siviiliammatiltaan maatilanisäntä ja hankeneuvoja Siilinjärveltä. Hän on voittanut pronssia vuonna 2017 aikuisluistelijoiden epävirallisissa MM-kilpailuissa Saksan Oberstdorfissa. Hän ei kuitenkaan saanut hakea palkintoaan, koska oli pukeutunut hameeseen.

Lax aloitti luistelun perheen hajottua vuonna 2006. Häntä on valmentanut vuodesta 2014 Suomen-mestaruuden taitoluistelussa voittanut Elise Luovula (o.s. Ahonen).

Lax on valittu vuonna 2017 vuoden eteläkarjalaiseksi maaseututoimijaksi. Hän on toiminut Suomen transvestiittiyhdistys Dreamwear Club DWC ry:n puheenjohtajana vuosina 2009–2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 
 
 
 

Suomalaiset taitoluistelijat
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Elise Ahonen

Elise Ahonen (nyk. Luovula) on suomalainen taitoluistelija, jonka ura päättyi 1980-luvun lopulla kun Taitoluisteluliitto ilmoitti siitä. Ahonen on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 1985 ja edustanut Suomea MM- ja EM-kilpailuissa. Uran päätyttyä Ahonen aloitti lakiopinnot. Hän on toiminut vuodesta 2014 aikuisluistelija Minna-Maaria Laxin valmentajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yksinluistelu/Seniorit Suomen Taitoluisteluliitto 
 Historia Helsingin Taitoluisteluklubi
 

Suomalaiset taitoluistelijat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
DiMaggio

DiMaggio on italialaisperäinen seuraavien henkilöiden sukunimi:

Yhdysvaltalaiset baseballveljekset
 Dom DiMaggio (1917–2009), Boston Red Sox (1940–1953)
 Joe DiMaggio (1914–1999), New York Yankees (1936–1951)
 Vince DiMaggio (1912–1986), eri joukkueissa (1937–1946)
 John DiMaggio (s. 1968), yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja ääninättelijä
 Paul DiMaggio (s. 1951), yhdysvaltalainen sociologi
 Peter DiMaggio, yhdysvaltalainen insinööri
 Robin DiMaggio (s. 1971), yhdysvaltalainen muusikko

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Nobel (televisiosarja)

Nobel on norjalainen 8-osainen minisarja. Sarja kertoo Afganistanista palaamassa olevasta norjalaisesta erikoisjoukkojen upseerista Erling Riiserista (Aksel Hennie), joka joutuu mukaan poliittiseen salaliittoon.

Sarjan ohjasi Per-Olav Sørensen ja sen tuotti Monster Scripted. Sarja esitettiin alun perin Norjan yleisradioyhtiö Norsk Rikskringkastingin kanavilla.

Lähteet 

Norjalaiset televisiosarjat
NRK:n televisio-ohjelmat
Kiviniemen skandiumesiintymä

Kiviniemen skandiumesiintymä on Pohjois-Savon Rautalammilla sijaitseva intruusio, jossa on epätavallisen korkea skandiumpitoisuus. Alueelle on vuonna 2018 myönnetty malminetsintälupa SCY Exploration Finland Oy:lle, joka on Scandium International Mining Corp. -yhtiön tytäryhtiö. 

Geologian tutkimuskeskus (GTK) löysi esiintymän vuonna 2008. Alun perin tarkoituksena oli etsiä nikkeliä ja kuparia ja tutkia Kiviniemen magneettisessa matalalentoaineistossa havaittua voimakasta anomaliaa. Syväkairaus paljasti kohteen korkean skandium-, zirkonium- ja yttriumpitoisuuden. GTK luopui valtauksestaan vuonna 2015.

Alue sijaitsee Keski-Suomen granitoidikompleksin itäosassa lähellä Savon vyöhykettä. Pienialaisen intruusion kivilajina on granaattipitoinen fayaliittiferrodioriitti, jota luonnehtivat isot, ultraviolettivalossa kullankeltaisina hohtavat zirkonirakeet. Kohteesta on tehty ikämääritys, jonka tulos on 1857±2 miljoonaa vuotta. Sen ympäristössä on suunnilleen samanikäisiä porfyyrisiä graniitteja.

Esiintymä ei sisällä varsinaisia skandiummineraaleja vaan skandiumin kantajina toimivat ferroamfibolit ja ferropyrokseenit. GTK:n arvion mukaan kohteen etsintäpotentiaali on 13,4 Mt keskipitoisuuksilla 163 ppm Sc, 1726 ppm Zr ja 81 ppm Y.

Itä-Suomen yliopisto tutkii mahdollisuutta skandiumin talteenottoon tavalla, joka olisi kaupallisesti kannattava. Esiintymän kaupallinen arvo nykyhinnoin (2017) on noin 34 miljardia euroa

Viitteet 

Suomen geologia
Rautalampi
Pikkuhahtupää

Pikkuhahtupää (Enneapogon desvauxii) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, hahtupäiden (Enneapogon) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on kasvutavaltaan tiiviisti mätästävä ja kasvaa 5–35 cm korkeaksi. Sen lehtilavat ovat 2–12 cm pitkiä ja 1–3 mm leveitä. Pikkuhahtupään kukinto on harmaa ja tiivis, tähkää muistuttava röyhy. Tähkylät ovat 5,5–7 mm pitkiä ja kolmikukkaisia. Tähkylöiden kaleissa on kolmesta yhdeksään suonta. Ulkokaleet ovat 3–3,5 mm pitkiä ja sisäkaleet 4–5 mm pitkiä. Ulkohelpeet ovat 1,5–2 mm pitkiä sekä tiheäkarvaisia. Vihneet ovat 2–4 mm pitkiä. Pikkuhahtupää on sukunsa ainoa laji, joka lisääntyy itsepölytyksen kautta kleistogamisesti.

Pikkuhahtupää kasvaa kuivilla vuorenrinteillä 1000–1900 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Pikkuhahtupää on sukunsa laajimmalle levinnyt laji ja sitä tavataan Aasiassa, Afrikassa sekä Amerikoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pikkuhahtupää (Enneapogon desvauxii)
 ITIS: Enneapogon desvauxii 
 United States Department of Agriculture (USDA): Enneapogon desvauxii 

Heinäkasvit
Jyrki Laaksonen

Jyrki Laaksonen (s. 28. huhtikuuta 1965 Espoo) on suomalainen televisiojuontaja. Hän on tehnyt televisiouransa Yle TV2:n lastenohjelma Pikku Kakkosessa, jossa aloitti 1990-luvun puolivälissä, aluksi määräaikaisena työntekijänä. Vakituiseksi hän pääsi vuonna 2000. Laaksonen on juontanut ohjelmaa pitkään käsinukkejänishahmo Neposen (nukettajana Anu Tuomi-Nikula) kanssa.

Laaksonen opiskeli 1990-luvulla nuorisotyötä ja kasvatustieteitä Tampereen yliopistossa. Opiskelujen ohessa hän alkoi harrastaa salibandyä, jossa nousi pääsarja- ja maajoukkuetason pelaajaksi. Hän pelasi vuosina 1992–1999 puolustajana Salibandyliigan seuroissa Manse United, Gunners ja HIFK. Lisäksi hän pelasi kauden 1999–2000 I-divisioonan Classicissa, jota oli nostamassa liigaan. Suomen maajoukkueessa Laaksonen pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja oli voittamassa heti Euroopan-mestaruutta. Hän pelasi myös lajin ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1996, joissa Suomi voitti hopeaa. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 14 ottelua ja teki niissä viisi tehopistettä (1+4).

Laaksonen on naimisissa liikunnanopettaja Katja Laaksosen (o.s. Kerttula) kanssa, jolla on takanaan urheilu-ura aerobicissa ja joukkuevoimistelussa. Katja tunnettiin myöhemmin Jumppa -televisio-ohjelman ohjaajana. Heillä on kaksi poikaa, joista vanhempi on jääkiekkopuolustaja Oskari Laaksonen. Oskari esiintyi lapsena yhdessä pikkuveljensä Konstan kanssa heidän vanhempiensa televisio-ohjelmissa.

Lähteet 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Pikku Kakkonen
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Vanhojen neuvosto (Ranska)

Vanhojen neuvosto () oli Ranskan kaksikamarisen parlamentin ylempi kamari vuosina 1795–1799. Alempi kamari oli nimeltään viidensadan neuvosto (Conseil des Cinq-Cents).

Vanhojen neuvosto luotiin vuoden III perustuslailla. Siihen kuului 250 edustajaa, joiden oli oltava vähintään 40-vuotiaita ja naimisissa olevia tai leskiä. Lait vaativat parlamentin molempien kamarien hyväksynnän, mutta vanhojen neuvosto ei saanut tehdä lakialoitteita eikä muutoksia viidensadan neuvoston hyväksymiin lakeihin. Vanhojen neuvosto valitsi suljetulla lippuäänestyksellä viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenet viidensadan neuvoston laatimalta kymmenen nimen ehdokaslistalta. Molempien kamarien edustajista valittiin vaaleissa aina kolmasosa kerrallaan vuoden välein. Ensimmäiset vaalit olivat 12. lokakuuta 1795. Kaksi kolmasosaa ensimmäisistä edustajista tuli toimintansa lopettaneesta kansalliskonventista.

Vanhojen neuvosto kokoontui Pariisissa Tuileries’n puiston viereisessä niin sanotussa Maneesin salissa tammikuuhun 1799 saakka, sen jälkeen Palais Bourbonissa. Sekä vanhojen neuvosto että viidensadan neuvosto lakkautettiin marraskuussa 1799 brumairekuun 18. päivän vallankaappauksen seurauksena.

Lähteet

Historialliset lainsäädäntöelimet
Ranskan hallinto
Myyrä (televisiosarja)

Myyrä on suomalainen tositelevisiokilpailuohjelma, joka perustuu belgialaiseen De Mol -formaattiin. Ohjelmassa 11 kilpailijaa (10 toisella ja kolmannella tuotantokaudella) suorittaa yhteistyötä vaativia tehtäviä, joissa onnistuminen kasvattaa rahapottia, jonka yksi kilpailijoista voittaa lopulta itselleen. Yksi kilpailijoista on kuitenkin tuotantoyhtiön palkkaama Kaksoisagentti eli Myyrä, joka yrittää sabotoida muita kilpailijoita ja pitää rahapotin mahdollisimman pienenä. Muut kilpailijat puolestaan yrittävät selvittää, kuka on Myyrä. Jokaisen jakson lopussa kilpailijat vastaavat kysymyksiin Myyrän henkilöllisyydestä, ja vähiten oikeita vastauksia saanut kilpailija pudotetaan pelistä pois. Jakson aikana voi saada immuniteetin, joka varmistaa jatkopaikan. Kilpailijat voivat saada myös Jokereita. Jokeri muuttaa yhden väärän vastauksen oikeaksi. Ohjelman juontaja on Roope Salminen.

Myyrä julkistettiin marraskuussa 2018, ja ensimmäinen jakso esitettiin 1. tammikuuta 2019. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin Meksikossa. Toisella kaudella kilpailijoina oli julkisuuden henkilöitä. Se kuvattiin Latviassa elokuussa 2020, ja sen esittäminen alkoi 2. maaliskuuta 2021. Myös Myyrän kolmannella kaudella kilpailijoina oli julkisuuden henkilöitä. Kolmas kausi kuvattiin Portugalissa 2021, ja sen esittäminen alkoi 3. huhtikuuta 2022.

Tuotantokaudet

Yhteenveto

Ensimmäinen tuotantokausi 
Kilpailijat

Jaksot

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa

Toinen tuotantokausi 
Kilpailijat

Jaksot

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa

Kolmas tuotantokausi 
Kilpailijat

Jaksot

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Radiotelevisão Caboverdiana

Radiotelevisão Caboverdiana eli RTC on Kap Verden kansallinen yleisradioyhtiö.

Portugalille kuuluneen Kap Verden ensimmäinen radioasema oli Praiassa vuonna 1945 perustettu yksityinen Rádio Clube de Cabo Verde. São Vicenten saarelle perustettiin vuonna 1947 Rádio Clube do Mindelo ja vuonna 1955 toinen asema Rádio Barlavento. Lyhyillä aalloilla (SW) toimineiden asemien lähetystehot olivat 250 watista viiteen kilowattia.

Guinean ja Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen aktivistit valtasivat portugalilaismielisen Rádio Barlaventon joulukuussa 1974, minkä jälkeen aseman nimeksi tuli Rádio Voz de São Vicente. Rádio Clube de Cabo Verdestä tuli aluksi Rádio Voz di Povo ja maan itsenäistyttyä valtiollinen Emissora Oficial da Republica de Cabo Verde. 

1980-luvun puolivälissä Praian radioasemalla oli puolen kilowatin lyhytaaltolähetin ja viidenkymmenen watin ULA-lähetin. São Vicenten asemalla oli kymmenen kilowatin lyhytaaltolähetin ja ainakin yksi ULA-lähetin. Hallituksen äänitorvina toimineet asemat yhdistettiin vuonna 1986 valtiolliseksi Rádio Nacional de Cabo Verdeksi.

Kokeelliset televisiolähetykset alkoivat vuonna 1984 nimellä Televisão Experimental de Cabo Verde. Vuonna 1990 perustettiin kansallinen televisioyhtiö Televisão Nacional de Cabo Verde, joka vuonna 1997 sai nimen Televisão de Cabo Verde.

Maahan alettiin perustaa yksityisiä radioasemia vuonna 1992. Valtiolliset radio- ja televisioyhtiöt yhdistettiin vuonna 1997 riippumattomaksi julkisen palvelun yleisradioyhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana. Radio sai nimen RTC FM ja televisio RTC TV. Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen palattua valtaan vuonna 2001 radiolle annettiin nimi Rádio de Cabo Verde ja televisiolle Televisão de Cabo Verde. Vuonna 2007 perustettiin nuorisolle tarkoitettu toinen radiokanava RCV+. Radio ja televisio yhdistettiin vuonna 2015 Kap Verden uutistoimiston kanssa yhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana e Inforpress, mutta jo vuonna 2016 uusi hallitus jakoi sen jälleen kahdeksi yhtiöksi.

Radiotelevisão Caboverdianalla on nykyään kaksi radiokanavaa, RCV ja RCV+, sekä televisiokanava TCV. Radiolähetykset tapahtuvat kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat jo vuonna 1989. Ohjelmia voi kuunnella ja katsoa myös Internetissä. Lähetysten kielet ovat portugali ja paikallinen kreoli. Maassa on useita yksityisiä radioasemia ja lisäksi välitetään ulkomaisten radio- ja televisioyhtiöiden ohjelmia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Radiotelevisão Caboverdiana 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Kap Verde
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Pamela Lincoln

Pamela Lincoln (syntyjään Pamela Gill; 19. kesäkuuta 1937 – 21. marraskuuta 2019) oli amerikansuomalainen näyttelijä. Hänen äitinsä on Verna Hillie.  Hänen isoisänsä oli alavutelainen Edvard Verner Heikinpoika Hillie ent. Etelämäki.

Henkilökohtainen elämä
Hän meni naimisiin Darryl Hickmanin kanssa 1959. He erosivat 1982.

Filmografia

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
MrBeast

Jimmy Donaldson, tunnetaan internetissä nimellä MrBeast, on yhdysvaltalainen tubettaja. Heinäkuussa 2022 hänellä oli yli 100 miljoonaa tilaajaa YouTubessa.

Internet-ura 
Donaldsonin videoissa tehdään usein "huomiota herättäviä temppuja". Hän tekee myös esimerkiksi videoita joissa hän lahjoittaa tuhansia dollareita Twitch-striimaajille, monet näistä videoista ovat sponsoroituja. Tammikuussa 2017 Donaldson julkaisi lähes päivän mittaisen videon jossa hän laskee 100 000:een. Hän on myös julkaissut useita videoita, joissa ihmiset kilpailevat jostain asiasta, ja pisimpään kyseistä asiaa suorittanut ihminen saa palkinnon. Donaldsonin omaisuuden uskotaan olevan yli 60 miljoonaa dollaria. Jimmy Donaldson on myös tehnyt paljon hyväntekeväisyysliikkeitä, kuten Team Trees sekä Team Seas, joissa hän on siivonnut roskia merestä ja istuttanut puita maahan.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset tubettajat
Vuonna 1998 syntyneet
Veikko O. Järvinen

Veikko Olavi Järvinen (16. huhtikuuta 1925 Rauma – 5. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Helsingin apulaiskaupunginjohtajana vuosina 1961–1978. Puoluekannaltaan hän oli sosialidemokraatti.

Elämä 
Järvinen kirjoitti ylioppilaaksi 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1950. Hän toimi Helsingin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimitsijana ja sihteerinä 1948–1954 sekä Osuusliike Elannon sihteerinä 1954–1961. Toukokuussa 1961 Järvinen valittiin vastaperustettuun Helsingin kaupungin rakennustoimenjohtajan virkaan apulaiskaupungnjohtajaksi. Hän oli tehtävään valittaessa kaikkien aikojen nuorin Helsingin apulaiskaupunginjohtaja.

Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Järvinen oli vuodet 1956–1961 ja kaupunginhallituksen jäsen 1951–1961. Helsingin metrotoimikunnan puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1965 lähtien, ja lisäksi hän oli muun muassa Finlandia-talon rakennustoimikunnan puheenjohtaja.

Järvinen kuoli vaikeaan sairauteen 53-vuotiaana toukokuussa 1978.

Lähteet 

Helsingin pormestarit ja kaupunginjohtajat
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Collapse



Collapse on brittiläisen elektronista musiikkia tuottavan artisti Richard D. Jamesin yhdestoista Aphex Twin -taiteilijanimellä tuotettu extended play, jonka julkaisi Warp Records 14. syyskuuta 2018. EP:n julkaisua edelsi single "T69 Collapse", jolle on julkaistu myös musiikkivideo.

Warp ja James aloitti EP:n mainostamisen vuoden 2018 kesällä kiinnittämällä suuria julisteita ympäri Lontoota, joissa esiintyy Aphex Twinin logo. Mainoskampanjan edetessä logoja esiintyi ympäri maailmaa, esim. New Yorkissa tai Shanghaissa. Julisteet kiinnittivät fanien ja median huomion, joten James ilmoitti albumin julkaisupäivän Twitterin kautta.

Kappaleet

Palaute 
EP-levy vastaanotti positiivista palautetta faneilta ja kriitikoilta, tyyliltään EP muistuttaa Jamesin 90-luvun tuotantoa Aphex Twin -taiteilijanimellä.

 NME: 
 Pitchfork: 8.1/10

Lähteet 

Vuoden 2018 EP:t
Aphex Twinin albumit
Naisten Liiga -kausi 2018

Naisten Liiga -kausi 2018 oli vuonna 2006 perustetun Naisten Liigan 12. kausi ja kaikkiaan 48. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Kauteen lähdettäessä hallitseva mestari oli FC Honka ja sarjanousija TiPS.

Vuonna 2018 Suomen mestaruuden voitti PK-35 Vantaa, jolle mestaruus oli kaikkien aikojen seitsemäs. Naisten Ykköseen putosi Pallokissat ja liigaan nousi IK Myran.

Sarjajärjestelmä 
Naisten Liigan kausi 2018 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja neljä huonointa alemmassa loppusarjassa. Ylempi loppusarja pelattiin yksinkertaisena ja alempi kaksinkertaisena, niin että alkusarjan pisteet lasketiin mukaan molemmissa sarjoissa. Alemman loppusarjan neljänneksi sijoittunut putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2018 ja kolmas karsi liigapaikastaan Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.

Joukkueet

Sarjataulukot

Runkosarja

Yläloppusarja

Alaloppusarja

Liigakarsinta 

ONS säilyi Naisten Liigassa yhteismaalein 6–1.

Parhaat maalintekijät

Kuukauden pelaajat 
Naisten Liigan kuukauden pelaajan valitsee Jalkapallon Pelaajayhdistys.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Naisten Liigan kotisivut

Kansallinen liiga -kaudet
Vuoden 2018 jalkapallo
Tapio Korjus (musiikkivaikuttaja)

Tapio Korjus (s. 18. kesäkuuta 1950 Pieksämäki) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja, entinen toimittaja ja Rockadillo Recordsin perustaja.

Ura 
Korjus aloitti DJ:nä Joensuussa ja Tampereen ylioppilastalolla 1960-luvun loppupuolella. Pian hän vastasi myös Yo-talon esiintyjien hankinnasta. Vuonna 1971 Korjus perusti ohjelma- ja konserttitoimisto Suomi-Popin, joka toi maahan muun muassa J. J. Calen, Patti Smithin ja Ramonesin. Hän kirjoitti myös levyarvosteluja ja artikkeleita Introon ja Musaan sekä teki Pop-Info-ohjelmia radioon. Vuonna 1975 Korjus ryhtyi Wigwamin manageriksi. 1982 hän perusti Rockadillo Recordsin, joka toimii levyjen julkaisemisen lisäksi, kustannusyhtiönä, keikkamyyjänä ja manageritoimistona. Rockadillo on julkaissut yli 150 äänitettä. 

Tapio Korjus on tuottanut muun muassa Tabula Rasan (yhdessä Jukka Gustavsonin kanssa), Virtasen, Dave Lindholmin, Jimi Suménin, Wigwamin ja Pekka Pohjolan albumeita. 

Vuonna 1989 Korjus oli perustamassa musiikkialan ammattilaisten tapahtumaa Musiikki & Mediaa. Hän luopui yhtiön osakkeista vuonna 2017. Korjus on toiminut myös Suomen musiikkikustantajien,  Euroopan indietuottajien Impalan, IndieConin, Music Finlandin ja IFPI ry:n hallituksissa.

Palkinnot ja tunnustukset 
Korjus palkittiin vuoden 2018 Industry Awards -gaalassa musiikkialan elämäntyöpalkinnolla. Hänelle on myönnetty myös virolainen Maarjamaan Risti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tapio Korjus Discogs-sivustolla

Suomalaiset musiikkivaikuttajat
Suomalaiset musiikkituottajat
Musiikkitoimittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Calixte Dakpogan

Calixte Dakpogan (s. 1958 Pahou, Ranskan Dahomey) on beniniläinen kuvanveistäjä, joka on kuninkaallisten seppien jälkeläinen Porto-Novossa, Beninin tasavallassa. Hänen veistokselliset sommitelmansa kuvastavat Beninin rannikon pitkää kulttuurivaihdon historiaa, jotka ovat määritelleet sen uskonnollista ja poliittista historiaa. Maa on voduniksi kutsutun uskonnon henkinen keskus. Uskonto levisi ja laajeni yhteisöihin kautta Amerikoiden Atlantin orjakaupan seurauksena.

Romuald Hazoumén innoittamana Dakpoganin takomossa alettiin luoda maallisia veistoksia yhdistelmämateriaaleista. Beninin hallitus tilasi pajalta vuonna 1992 sata teosta, mukaan lukien paikkoihin määritellyt viittaukset Guhun, jotka esitettiin ensimmäisessä kansainvälisessä Vodoun festivaalissa entisessä orjasatamakaupungissa Ouidahissa. 

Yhdessä veljensä Théodoren ja serkkunsa Simonet Biokoun kanssa hän on pitänyt kuninkaallista pajaa Porto-Novon Gukomy-korttelissa, joka on omistettu Gulle, vodunin raudan ja sodan jumalalle. Auto, voiman symboli ja Dakpoganin veistosten materiaali, on Ogun-jumalan suojeluksessa. Vuosisatojen ajan Ogun on ollut myös Dakpoganin suvun palvoma pääjumala.  

Vaikka metalli on edelleen olennainen osa hänen teoksiaan, Dakpoganin veistoksissa on myöhemmin ollut kalliita hylättyjä kulutustavaroita, kuten kasettinauhoja, levykkeitä, CD-levyjä, kampoja, sandaaleita ja virvoitusjuomapurkkeja. Hänen taitava negatiivisen tilan käyttönsä on toinen muodollinen tunnusmerkki, jota hän käyttää sommitelmissaan. Dakpogan viittaa tietoisesti naamion merkitykseen, se liittyy alueelliseen ilmaisuun ja sen keskeisyyteen taiteellis-historiallisessa kaanonissa, ja kuvastaa huumorilla tätä tilannetta hyvin kekseliäällä synteesillä odottamattomista, mutta kuitenkin tutuista elementeistä.

Calixten veistoksissa on suhde toisaalta hänen aikaisempaan ammattiin seppänä, kun hän teki asen-veistoksia vodoun-alttareihin ja toisaalta eurooppalaiseen art brutiin.

Calixte Dakpogan on osallistunut teoksillaan yksityis- ja ryhmänäyttelyihin Afrikassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia teoksista 

Beniniläiset taiteilijat
Kuvataiteilijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Reaaliaikainen suoratoisto

Reaaliaikainen suoratoisto eli livestriimaus tai suoralähetys tarkoittaa sitä, että videokuvaa lähetetään verkossa suorana lähetyksenä katsojalle suoratoistopalvelun kautta. Useat suositut sosiaalisen median sivustot, kuten Facebook, Instagram ja YouTube, ovat ottaneet käyttöönsä reaaliaikaisen suoratoiston mahdollisuuden. Livestriimaus on hyvin suosittua tietokonepelaajien keskuudessa, esimerkiksi pelien livestriimaamiseen keskittynyt suorapalvelusivusto Twitch kerää päivittäin yli 15 miljoonaa kävijää.

Livestriimauksen suosio  
Vuoden 2016 loppuun mennessä yhdysvaltalaisista 18–35-vuotiaista 63 % oli katsonut vähintään kerran livestriimivideota. Samasta ikäryhmästä 42 % oli itse lähettänyt livestriimiä. Suomessa 10–29-vuotiaista yli kolmannes seuraa pelaamiseen liittyviä livestriimejä aktiivisesti.
Livestriimauksen suosion taustatekijänä pidetään sen vuorovaikutteisuutta. Katsojat voivat osallistua lähetykseen esimerkiksi kommentoimalla, joskin suoran lähetyksen vaikutuksena jo pelkkä passiivinen katsominenkin voi antaa tunteen omasta osallisuudesta. Suosiota selittää myös livestriimauksen rajattomuus: sitä voi harrastaa missä tahansa, ja se onkin suosittua ajanvietettä esimerkiksi bussimatkoilla.
Viime aikoina livestriimaus on laajentunut asiakaspalvelutarkoituksiin. Yritykset voivat lähettää reaaliaikaisia suoratoistolähetyksiä, joissa asiantuntija vastaa katsojien reaaliaikaisesti lähettämiin kysymyksiin.

Reaaliaikaisen suoratoiston palveluntarjoajat 
Suosituimmat sosiaalisen median yritykset kilpailevat reaaliaikaisen suoratoiston palveluntarjoamisen alalla. Twitter julkaisi livelähetysten lähettämiseen tarkoitetun Periscope-sovelluksen keväällä 2015. Facebook esitteli Facebook Live -suoratoistopalvelunsa elokuussa 2015. Myös YouTubessa livestriimaus on ollut mahdollista jo vuosia. Jättiyhtiö Amazonin omistuksessa oleva Twitch-suoratoistopalvelu kerää vuosittain satoja miljoonia pelaamisesta kiinnostuneita kävijöitä.

Katso myös 
 Suoratoisto

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sosiaalinen media
Internet
Arska ja Ville

Arska ja Ville ovat ohjaaja-käsikirjoittaja  Aarne Tarkaksen luoma fiktiivinen rikoskaksikko. Arskaa esitti Leo Jokela ja Villeä Risto Mäkelä. Ensimmäinen kolmesta Arska ja Ville -elokuvasta oli samalla Mäkelän ensimmäinen elokuvatyö.

Kaikki kolme elokuvaa ovat Tarkaksen ohjaamia ja käsikirjoittamia  Suomen filmiteollisuudelle. Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa ovat mukana myös Tarkaksen hahmot, etsiväpari Koukku ja Ripatti.

 Opettajatar seikkailee, Suomen Filmiteollisuus, 1960
 Oksat pois..., Suomen Filmiteollisuus, 1961
 Turkasen tenava!, Suomen Filmiteollisuus, 1963

Elokuvahahmot
Equinoxe Infinity



Equinoxe Infinity on ranskalaisen elektronista musiikkia tuottava artisti Jean-Michel Jarren kahdeskymmenes studioalbumi, jonka julkaisi Columbia Records 16. marraskuuta 2018. Albumi on jatko-osa Jarren vuonna 1978 julkaistulle Équinoxe-albumille. Albumin kappaleet ovat tyyliltään elokuvallisia ja albumin teemana on ihmiskunnan tulevaisuus.

Kappaleet

Palaute 
 Spill:

Lähteet 

Jean Michel Jarren albumit
Vuoden 2018 albumit
Ooka

Ooka on Profane Omenin viides studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19, ja fyysisen albumilistan sijalla 6.

Vastaanotto 

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi luovan tauon tehneen tehtävänsä energisen ja kompaktin kokonaisuuden muodossa, jossa ei ole ”löysää hetkeä”, ja luki sen vuoden parhaimpien metallialbumeiden joukkoon. Kaaoszinen Jesse Kärkkäinen piti albumia mielenkiintoisena ja sävellysteknisesti rohkeana teoksena, joka on estottomuudessaan muutamaa keskinkertaisempaa kappaletta lukuun ottamatta hyvä.

Kappaleet

Kokoonpano 

Yhtye
 Jules Näveri – laulu
 Antti Kokkonen – kitara
 Williami Kurki – kitara
 Antti Seroff – basso
 Tomppa Saarenketo – basso
 Samuli Mikkonen – rummut

Tuotanto
 Juho Räihä – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Aleksanteri Kuosa – äänittäjä
 Jesse Soiletsalo – äänittäjä (esituotanto)
 Ville Salonen – grafiikka, design

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ooka discogs.com -sivustolla

Vuoden 2018 albumit
Profane Omenin albumit
Hanna Niemelä

Hanna Niemelä (s. 28. kesäkuuta 1995) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka laukoo vasemmalta ja pelaa keskushyökkääjänä. Hän edustaa sveitsiläisseura Unihockey Berner Oberlandia. Aikaisemmin urallaan Niemelä on pelannut laitahyökkääjänä.

Seurajoukkueessa 
Niemelä on edustanut salibandyliigassa myös Kajaanilaista Papasta, ennen kuin siirtyi Ankkojen tuolloin 1. Divisioonassa pelanneeseen joukkueeseen.

Maajoukkueessa 
Niemelä on voittanut opiskelijoiden MM-kultaa vuonna 2018. Hän debytoi maajoukkueleirillä ensimmäisen kerran kesällä 2018, yhdessä joukkuekaverinsa Sanna Ristelin kanssa. Hän saavutti MM-hopeaa ensimmäisissä naisten MM-kilpailuissaan Uppsalassa 2021.

Muuta 
Niemelän sisko Emmi Niemelä on myös salibandyn liigapelaaja.

Lähteet 
 SSRA
 Nhlfinns
 Salibandy.fi
 Pääkallo.fi

Viitteet 

Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset salibandyn pelaajat
Papumaksaruoho

Papumaksaruoho (Sedum stahlii) kuluu maksaruohoihin (Crassulaceae). Papumaksaruoho on Meksikosta kotoisin oleva mehikasvi, jota kasvatetaan myös koristekasvina. Kasvin lehdet ovat vihreitä tai punavihreitä. Sillä on munanmuotoiset noin 10–12 millimetriä pitkät, kosketettaessa helposti putoavat lehdet. Kasvi kasvaa suurimmillaan noin 25 senttimetriä korkeaksi ja 30 senttimetriä leveäksi. Papumaksaruoho lisääntyy helposti versoista, joihin se kasvattaa suhteellisen nopeasti juuret.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Maksaruohot