joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Huoltamokasetit

Huoltamokasetit olivat etenkin 1970–1980-luvulla myynnissä olleita C-kasetteja, joilla tunnettujen esittäjien hittikappaleita esittivät yleensä tuntemattomat artistit.

Ensimmäisiä alan toimijoita Suomessa oli Jukka Kuoppamäen levy-yhtiö Satsanga vuodesta 1974 alkaen. JP-musiikki toimi vuosina 1979–1987. Kansainvälisiä esikuvia oli Pickwick-yhtiön Hallmark-levymerkillä vuosina 1968–1985 julkaisema Top of the Pops -sarja.

Jäljitelmä-äänityksistä muusikoille ja laulajille maksettiin kertakorvaukset. Solisteiksi pyrittiin saamaan henkilöitä, joiden ääni muistuttaa tunnettua artistia. Sovitukset olivat usein alkuperäistä yksinkertaisempia. Huoltamokasetteja julkaisivat etenkin pienet tuotantoyhtiöt. Fazer julkaisi tosin Manhattan-halpamerkillään tulkintoja muiden yhtiöiden kappaleista sekä myös omista julkaisuistaan eri solistien esittämiä versioita. Kasettien jakelusta vastasivat itsenäiset edustajat. Kasettien kansikuvissa oli usein vähäpukeisia naisia. Kasetteja saattoi tilata myös haluamillaan kansilla. Esittäjien nimet oli kirjoitettu kasetteihin pienellä, jos ollenkaan. Kokoelmien nimiä olivat Jokamiehen Laserhitit, Lomadisco, Hankirallit ja Lomahitit. Kansalliskirjasto on tiedottanut digitoivansa vapaakappaleina vuodesta 1981 asti saamansa kasetit mukaan lukien huoltamokasetit. 

Rocket Records on julkaissut useita cd-kokoelmia eri levy-yhtiöiden huoltoasemakasettien jäljitelmähiteistä. JP-Musiikin jäljitelmähittituotannosta on julkaistu neljän cd:n boksit Disco City, Turbo Disco ja Super Turbo. Satsangan jäljitelmähittituotannosta on julkaistu neljä 2CD-julkaisua otsikolla Mitä Suomi soittaa. TopHits-FinnHitsin jäljitelmähiteistä on julkaistu tupla-cd Helianderin huoltamokasetit.

Lähteet 

Kokoelma-albumit
Pallelude

Pallelude (Coreus marginatus) on luteiden (Heteroptera) alalahkoon kuuluva palleludelaji. Pallelude on 12–14 mm pitkä ja rakenteeltaan litteä sekä leveä lude. Lajin tuntosarvien kärkijaoke on tumma. Pallelude on väritykseltään tummanruskea. Palleluteen ravintokasveja ovat tatarkasvit, asterit, ruusut ja vadelma, joista se imee kasvunesteitä. Kasvunesteiden imennät ovat harvoin haitallisia kasveille. Palleluteen imemiin vadelmiin jää paha maku. Laji pyydystää myös hyönteisiä. Pallelude talvehtii aikuisena.

Pallelude on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Palleludetta esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.

Aiheesta muualla 

Laji.fi: Pallelude (Coreus marginatus)
Ötökkätieto: Pallelude (Coreus marginatus)
Inaturalist: Pallelude (Coreus marginatus)
ITIS: Coreus marginatus 
Pherobase: Semiochemicals of Coreus marginatus, the Dock bug 

Luteet
480p

480p on lyhenne, joka viittaa ryhmään näytön kuvatarkkuuksia. Kirjain p tarkoittaa peräkkäispyyhkäisyä eli lomittamatonta kuvaa. 480 kertoo vaakasuuntaisen kuvatarkkuuden olevan 480 kuvapistettä; pystysuuntainen kuvatarkkuus on yleensä 640 kuvapistettä 4:3-kuvasuhteella (480 × ​4⁄3 = 640) tai 854 kuvapistettä tai hieman vähemmän (mod16-yhteensopiva 848) 16:9-kuvasuhteella (480 × ​16⁄9 = 853,3). Kuvapisteiden määrän on oltava kokonaisluku, ja se pyöristetään laajakuva VGA-näytöissä yleensä 854 kuvapisteeseen, jolla taataan koko kuvan mahtuminen näytölle. Kuvat näytetään lomittamattomina vastakohtana 480i:n lomitetulle kuvalle. 480p-kuvatarkkuutta käytettiin monissa ensimmäisissä plasmatelevisioissa. Vakiopiirto on aina ollut 4:3-kuvasuhteella 640 × 480 kuvapistettä. 

PAL-alueilla, kuten Euroopassa ja Australiassa, pystysuuntainen kuvatarkkuus on 576 kuvapistettä ja kuvataajuus 25 kuvaa sekunnissa.

480p24 ja 480p30 
ATCS:n digitaalitelevisiostandardi määrittelee 480p:n peräkkäispyyhkäisyä käyttäväksi eli lomittamattomaksi kuvaksi 640×480p kuvatarkkuudella ja 24:n, 30:n tai 60:n hertsin kuvataajuudella. 

Sekä 480p24 että 480p30 ovat yleisempiä maissa, joissa käytetään tai on käytetty lomittamatonta NTSC-järjestelmää, kuten Pohjois-Amerikassa ja Japanissa (nämä lähetysmuodot ovat kuitenkin yhteensopivia järjestelmän kanssa, kun niitä käytetään lomittamattoman elokuvasisällön lähettämiseen).

Kuvatarkkuudet

Katso myös 

 Peräkkäispyyhkäisy 
 720p 
 Teräväpiirtotelevisio 
 Vakiopiirtotelevisio 
 Näytön kuvatarkkuus

Lähteet 

Televisiotermit
Näyttöstandardit
Kuorikoski

Kuorikoski on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Erkki Kuorikoski (1813–1889), kirkonrakentaja, Heikki Kuorikosken poika
 Heikki Kuorikoski (1772–1846), kirkonrakentaja, Matti Kuorikosken poika
 Jaakko Kuorikoski (1807–1880), kirkonrakentaja ja talollinen, Heikki Kuorikosken poika
 Juho Kuorikoski (s. 1983), toimittaja
 Juho Jaakko Kuorikoski (1841–1918), kirkonrakentaja, Jaakko Kuorikosken poika
 Lauri Heikki Kuorikoski (1830–1906), kirkonrakentaja, Jaakko Kuorikosken poika
 Matti Kuorikoski (1741–1800), kirkonrakentaja
 Olavi Kuorikoski (1918–1992), balettitanssija
 Pekka Kuorikoski, pianisti, laulaja ja studiomuusikko
 Tuulikki Kuorikoski (s. 1944), näyttelijä
 Vilho Kuorikoski (1892–1946), näytelmäkirjailija.

 Katso myös 
 Kuorikoski (kirkonrakentajasuku)
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten maraton

Miesten maraton Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 8. elokuuta 2021. Maraton joustaan kisakaupunki Tokion sijasta Sapporossa ylenpalttisen helteen välttämiseksi.

Karsinnat

Maratoniin osallistuu 80 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2000 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 2.11.30. Jos 80 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.

Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

Kilpailu

Lähteet 

Miesten maraton
Nagu IF

Nagu IF tai Nagu idrottsförening (NIF) on urheiluseura Nauvossa, Suomessa. Seuran toimintaan kuuluu jalkapallo, yleisurheilu, voimistelu, salibandy, lentopallo ja suunnistus. Seuran lempinimi on Niffen. 

Nagu idrottsföreningin menestyksekkäin tällä hetkellä aktiivinen urheilija on kestävyysjuoksija Anne-Mari Hyryläinen, joka on osallistunut moniin kansainvälisiin kisoihin, muun muassa Dohan MM-kisojen maratonjuoksuun 2019.  Hyryläinen nimettiin 2017 vuoden Niffeniläiseksi (Årets Niffare).  

Urheiluseura Nagu IF järjestää joka vuosi, perinteisesti heinäkuun ensimmäisenä lauantaina juoksukilpailun Möviken runt (11 km). Kisaan voi osallistua sekä harrastajaluokassa (ilman ajanottoa) että kilpailuluokassa. Yksitoistavuotiaille ja nuoremmille järjestetään MiniMöviken-juoksu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

Nauvo
Suomalaiset jalkapalloseurat
Anthony Zambrano

Anthony José Zambrano (s. 17. tammikuuta 1998) on kolumbialainen pikajuoksija. Hän saavutti 400 metrin juoksussa hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019 Etelä-Amerikan ennätysajalla 44,15. Aiemmin samana vuonna hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa ja ylsi kahteen kultamitaliin myös Pan-Amerikan kisoissa. Edellisvuonna hän voitti kolme Etelä-Amerikan mestaruutta. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän kilpaili 4 × 400 m viestijuoksussa.

Zambrano alitti 400 metrillä 46 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2016. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän paransi ennätyksekseen 45,19 vuonna 2018. Kesäkuussa 2019 Sveitsin La Chaux-de-Fondsissa hän juoksi ensi kerran alle 45 sekunnin ajallaan 44,68. Pan-Amerikan kisoissa elokuussa Perun Limassa hän juoksi loppukilpailussa ajan 44,83. Dohan MM-kilpailuissa lokakuussa hän paransi välierissä ennätyksekseen 44,55 ja juoksi loppukilpailussa vielä nopeammin aikaan 44,15.

Zambrano saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 400 metrillä ajalla 44,08. Välierissä hän oli juossut Etelä-Amerikan ennätyksen 43,93.

Lähteet

Viitteet 

Kolumbialaiset pikajuoksijat
Kolumbialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Beatrice Chepkoech

Beatrice Chepkoech Sitonik (s. 6. heinäkuuta 1991 Kabarnet, Baringo, Kenia) on kenialainen 3 000 metrin estejuoksun maailmanmestari ja maailmanennätyksen haltija. Hän on menestynyt myös 1 500 metrin juoksussa.

Chepkoech saavutti Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.19,16. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi. Maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 Kampalassa hän voitti kultaa sekaviestissä. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui estejuoksussa neljänneksi, vaikka oli yhdellä kierroksella unohtaa vesiesteen, minkä seurauksena joutui juoksemaan ylimääräistä matkaa. Lisäksi hän kaatui kilpailun aikana.

Chepkoech paransi Kenian 1 500 metrin halliennätystä helmikuussa 2018 kahdesti juostuaan Düsseldorfissa ajan 4.04,21 ja Glasgow'ssa 4.02,21. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Hän saavutti samalla matkalla hopeaa Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 4.03,39.

Chepkoech juoksi 3 000 metrin estejuoksun maailmanennätyksen 8.44,32 Monacossa 20. heinäkuussa 2018. Hän paransi Ruth Jebetin nimissä ollutta entistä maailmanennätystä 8.52,78 yli kahdeksan sekuntia. Hän voitti samana kesänä 3 000 metrin estejuoksun Afrikan-mestaruuden  Asabassa ajalla 8.59,88. Lisäksi hän voitti estejuoksun maanosien cupissa.

Chepkoech sijoittui seitsemänneksi Århusin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2019. Joukkuekilpailussa Kenia sai hopeaa. Hän voitti samana vuonna 3 000 metrin estejuoksun maailmanmestaruuden Dohassa ajalla 8.57,84. Hän teki 1 500 metrin sisäratojen Kenian ennätyksen 4.02,09 Düseldorfissa helmikuussa 2020..

Chepkoech juoksi viiden kilometrin tiejuoksun maailmanennätyksen 14.43 Monacossa 14. helmikuuta 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa seitsemänneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat 

ME = maailmanennätys, NR = maan ennätys

Lähteet 

Kenialaiset estejuoksijat
Kenialaiset keskimatkojen juoksijat
Kenialaiset maastojuoksijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikkolan parantola

Veikkolan parantola oli Kirkkonummen Veikkolan kylässä sijainnut, Suomen Mielenterveysseuran vuonna 1929 perustama psykiatrinen hoitolaitos joka oli ensimmäinen hermosairaille tarkoitettu lepokoti Suomessa. Parantola oli alun perin tarkoitettu vain naisille mutta myöhemmin hoidettiin myös miehiä. Parantolan potilaat olivat lähinnä neuroottisia, väsymys-, masennus-, jännitys-, pelko- ja unettomuustiloista kärsiviä.

Suomen Mielenterveysseuran edeltäjä Sielunterveysseura osti vuonna 1928 vuorineuvos Arthur Lagerlöfin 1910 rakennuttaman jugendhuvila Weikkolan ja viereisen Nedergårdin tilan Torpaksi kutsutun päärakennuksen lepokodiksi lieviä hermosairauksia poteville naisille. Vuonna 1935 parantolan käyttöön tuli viereisen Sigurdsbergin tilan Siskolaksi nimetty päärakennus ja vuonna 1961 kolmanneksi osastoksi tuli aikaisemmin parantolan ylihoitajan asuntona toiminut Solhällan rakennus. Suomen Mielenterveysseura hoiti parantolaa 46 vuoden ajan kunnes parantola vuokrattiin 1975 Etelä-Suomen Mielisairaanhuoltopiirin kuntainliitolle. Parantolan yhteyteen oli 1969 valmistunut 50-paikkainen työkokeilu-, työhönvalmennus- ja teollisuusterapiaosasto joka vuokrattiin 1980 kuntainliitolle ja siitä tuli toimintakeskus. Parantola toimi sitten Tammiharjun sairaalan osastoryhmänä vuoteen 1990 ja sen jälkeen Jorvin sairaalan psykiatrisena yksikkönä aina vuoteen 1995. Sairaalatoiminnan päätyttyä rakennuksissa on toiminut yksityisiä ja kunnallisia päiväkoteja. Parantolan rakennuksista ovat säilyneet Weikkola, Torppa ja Siskola ja ne on suojeltu.  

Veikkolan parantolan lääkäreinä ovat toimineet muun muassa Einar Anttinen, Ernst Therman ja vuosina 1969–1972 Claes Anderson.

Kirjallisuutta 
 Veikkolan parantola 50 vuotta. Toimittanut Veikkolan parantolan potilastoimikunta. Veikkolan parantola, Veikkola 1979
 Veikkolan parantola 60 vuotta. Toimittaneet Marjatta Katajamäki ym. Veikkolan parantola, Kirkkonummi 1989
 Rossi, Seija: Parantava yhteisö: Veikkolan parantola – Veikkola sanatorium 1929–1995. Suomen mielenterveysseura. SMS-tuotanto, Helsinki 2003. ISBN 951-94-5897-2

Lähteet 

Suomen psykiatriset sairaalat
Kirkkonummen rakennukset ja rakennelmat
Uudenmaan suojellut rakennukset
Port Patrick (fregatti)

Port Patrick oli suomalainen kolmimastoinen teräsfregatti, joka oli rakennettu 1889. Laivan omisti joukko uusikaupunkilaisia laivanvarustajia 1913–1919, sitten Uudenkaupungin Valtamerilaiva Oy 1919–1921 ja lopuksi uusikaupunkilainen Laivaisännistöyhtiö Juho Saarinen 1921–1923. Laiva myytiin 1923 romutettavaksi Saksaan. 

Fregatti Port Patrickin rakensi Archibald Russell & Co. Glasgow’ssa Skotlannissa 1889 glasgowlaiselle Crawford & Rowat -varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 771 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 800 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 80,75 metriä, leveys 11,48 metriä ja syväys 7,06 metriä. Fregatti joutui tammikuussa 1912 hirmumyrskyyn Atlantilla ja jättiläisaalto tuhosi laivan ruorisuojan ja ruorin vieden ruorissa olleet miehet mereen. 

Suomeen fregatti ostettiin Crawford & Rowat -varustamolta vuonna 1913. Viimeisen rahtimatkansa Port Patrick teki salpietarilastissa Chilen Iquiquesta Falmouthin kautta Lontooseen, jonne se saapui 13. toukokuuta 1923. Laiva purjehti Lontoosta lastin purkamisen jälkeen painolastissa Maarianhaminaan ja sieltä se hinattiin Uuteenkaupunkiin. Laiva myytiin velkojien toimesta syyskuussa 1923 romutettavaksi Saksaan. 

Port Patrickin sisarlaiva oli teräsfregatti Port Douglas.

Lähteet 

Suomalaiset purjelaivat
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 50 kilometrin kävely

Miesten 50 kilometrin kävely Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 6. elokuuta 2021. Kilpailu käydään kisakaupunki Tokion sijasta Sapporossa kovan helteen välttämiseksi.

Karsinnat

50 kilometrin kävelyyn osallistuu 60 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2000 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 3.50.00. Jos 60 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.

Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

Kilpailu

Lähteet 

Miesten 50 km kävely
Igor Bobkov

Igor Bobkov (s. 2. tammikuuta 1991 Surgut, Venäjän SFNT) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti.. Bobkov on pelannut KHL:ssä Admiral Vladivostokin, Ak Bars Kazanin ja Avangard Omskin riveissä. Anaheim Ducks varasi Bobkovin vuoden 2009 varaustilaisuudessa.

Lähteet 

Venäläiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Sydney McLaughlin

Sydney McLaughlin (s. 7. elokuuta 1999) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 

Dohan MM-kilpailuissa 2019 McLaughlin saavutti hopeamitalin ajalla 52,23. Hän juoksi samoissa kilpailuissa toisen osuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.

McLaughlin juoksi 27. kesäkuuta 2021 Eugenessa Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa naisten 400 metrin aitajuoksun maailmanennätysajan 51,90. Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa ja paransi maailmanennätystään lähes puolella sekunnilla juostuaan 51,46. Hän sai kultaa myös Yhdysvaltain joukkueessa 4×400 metrin viestissä. 

Kesäkuussa 2022 McLaughlin paransi 400 metrin aitajuoksun maailmanennätystään Yhdysvaltain Eugenessa vielä viidellä sadasosalla. Kuukautta myöhemmin McLaughlin voitti 400 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Eugenen MM-kilpailuissa uudella maailmanennätyksellä 50,68, mikä alitti vanhan ennätyksen peräti 0,73 sekunnilla. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.

Hän on alle 18-vuotiaiden maailmanmestari vuodelta 2015 ja voittanut urallaan kolme Timanttiliigan osakilpailua. Sileän 400 metrin ennätys on 50,07.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Oluwatobiloba Amusan

Oluwatobiloba "Tobi" Amusan (s. 23. huhtikuuta 1997) on nigerialainen pika-aitajuoksija. Hän on voittanut 100 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden vuonna 2022. Hän on voittanut kultaa myös Afrikan kisoissa vuosina 2015 ja 2019 sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja Kansainyhteisön kisoissa vuosina 2018 ja 2022. Maansa pikaviestijoukkueen jäsenenä hän on voittanut kultaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2018 ja 2022 sekä saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa vuonna 2022 ja pronssia vuonna 2018. 

Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Olympialaisissa 2016 ja MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui välierissä. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 2015 ja sai alle 18-vuotiaiden maanosan mestaruuskilpaluissa hopeaa 200 metrin juoksussa 2013. Vuonna 2017 hän voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruuden silloisella ennätyksellään 12,57.

Vuonna 2019 Amusan paransi heinäkuussa Ranskan Sottevillessa 100 metrin aitajuoksun ennätyksekseen 12,49. Afrikan kisojen jälkeen syyskuun alussa hän juoksi Berliinissä ajan 12,51. Lokakuussa Dohan MM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä uuden ennätyksensä 12,48, sivusi sitä välierissä ja jäi siitä loppukilpailussa vain yhden sadasosan. Hän juoksi Afrikan ennätyksen 12,42 Zürichissä 9. syyskuuta 2021. 

Eugenen vuoden 2022 MM-kilpailujen alkuerässä Amusan juoksi Afrikan ennätyksen 12,40, välierässä uuden maailmanennätyksen 12,12 ja voitti myöhemmin samana iltana maailmanmestaruuden ajalla 12,06, mutta finaalijuoksussa oli liikaa myötätuulta (+2,5 m/s) viralliseksi maailmanennätykseksi.

Amusan on voittanut timanttiliigassa 100 metrin aitajuoksun Zürichin finaalissa 2021 ja Pariisissa 2022.

Amusan on opiskellut Yhdysvalloissa El Pason yliopistossa, jossa hänen valmentajanaan toimi suomalainen Mika Laaksonen.

Lähteet 

Nigerialaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Väinö Tuominen

Väinö Tuominen (22. toukokuuta 1880 – 9. marraskuuta 1947) oli suomalainen muusikko, sanoittaja ja säveltäjä.

Georg Malmstén esitti useita Tuomisen säveltämiä kappaleita, muun muassa kappaleet Syysaaltoja ja Aaltojen valssi. Tuomisen säveltämiä kappaleita esittivät myös Kaarlo Kytö ja Viljo Vesterinen.  Eugen Malmstén ja Amarillo-orkesteri esittivät 1. tammikuuta 1931 Tuomisen säveltämän Ryyppymiesten valssin joka oli ajankohtainen silloin vielä Suomessa voimassa olleen kieltolain vuoksi.

Sävellyksiä 
 Aaltojen valssi
 Hilpea hanuri
 Kaksi iloista hanuria
 Kolme akaa puhallinorkesterille
 Kevätaamu Suomessa
 Juhlamarssi
 Irti maasta
 Kengät kuluu polkka
 Kun ruusut kukkivat
 Ryypyymiesten valssi
 Syysaaltoja
 Tyttö ja perhonen
 Suvi-marssi

Lähteet 

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Cheryl Grimmerin katoaminen

Cheryl Gene Grimmer oli kolmevuotias lapsi, joka katosi suihkukatoksesta rannalta Wollongongissa Australian Uudessa Etelä-Walesissa 12. tammikuuta 1970. Tyttöä ei löydetty koskaan. Uuden Etelä-Walesin korkeimman oikeuden tuomari päätti oikeuskäsittelyssä helmikuussa 2019 hylätä todisteita, koska tapahtumahetkellä alaikäisellä pääepäillyllä ei ollut poliisikuulustelussa aikuista avustajaa.

Lähteet 

Australian historia
1970-luvun katoamistapaukset
1970-luvun rikokset
1970
Kelsey Nakanelua

Kelsey Nakanelua (s. 22. joulukuuta 1966 Hawaji, Yhdysvallat) on uransa lopettanut pikajuoksija, joka edusti urallaan Amerikan Samoaa. Nakanelua osallistui kahdesti kesäolympialaisiin 100 metrin juoksussa. Kummallakaan kerralla hän ei selvinnyt jatkoon alkueristä. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa hän juoksi ajan 10,93 mikä riitti toiseksi viimeiseen sijaan omassa alkuerässään. 2004 kesäolympialaisissa hän sijoittui alkuerässään seitsemänneksi.

Nakaneluan henkilökohtainen ennätys ja samalla Hawajin osavaltion ennätys on vuonna 1995 juostu 10,59. Tulosta ei kuitenkaan ole hyväksytty Amerikan Samoan ennätykseksi, joka myös on Nakaneluan juoksema 10,81 vuodelta 2001. Hän pitää hallussaan myös 400 metrin Samoan ennätystä 49,45, jonka hän juoksi Oseanian mestaruuskilpailuissa Adelaidessa vuonna 2000.

Lähteet

Viitteet

Samoalaiset yleisurheilijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Aaron Connolly

Aaron Connolly (s. 28. tammikuuta 2000 Galway) on irlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.

Connolly siirtyi vuonna 2016 Irlannista Englantiin Brightonin juniorijoukkueeseen. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten liigaottelunsa keväällä 2019 ollessaan lainalla ykkösliigan Luton Townissa. Elokuussa 2019 hän nousi Brightonin edustusjoukkueeseen. Hän pääsi lokakuussa viidennessä valioliigaottelussaan avauskokoonpanoon Tottenhamia vastaan ja teki Brightonin 3–0-voittoon päättyneessä ottelussa kaksi maalia. Kauden kolmannen liigamaalinsa hän teki heinäkuussa Burnleyä vastaan. Kauden aikana hän pelasi 24 valioliigaottelua ja niissä 14 kertaa avauskokoonpanossa. Toisella valioliigakaudellaan hän pelasi 17 ottelua, joissa yhdeksän kertaa avauksessa, ja teki kaksi maalia, syyskuussa Newcastlea ja tammikuussa Wolverhamptonia vastaan.

Connolly on pelannut Irlannin alle 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Irlannin miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 EM-karsintaotteluissa Georgiaa ja Sveitsiä vastaan. Hän on syyskuun 2021 loppuun mennessä pelannut kahdeksan maaottelua, joista seitsemän ottelua avauskokoonpanossa.

Lähteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Marin (sukunimi)

Marin tai Marín on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Biagio Marin (1891–1985), italialainen runoilija
Carlos Marín (1968–2021), espanjalainen laulaja
Carolina Marín (s. 1993), espanjalainen sulkapalloilija ja olympiavoittaja
Cheech Marin (s. 1946), yhdysvaltalainen näyttelijä
Fidel León Cadavid Marin (s. 1951), kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa
Joel Marin (s. 1994), suomalainen koulusurmaaja
José Marín (s. 1950), espanjalainen kävelijä
Luca Marin (s. 1986), italialainen uimari
Luciano Marin (1931–2019), italialainen näyttelijä
Luis Marín (s. 1974), costaricalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Luis Marín Barahona (s. 1983), chileläinen jalkapallomaalivahti
Maguy Marin (s. 1951), ranskalainen tanssija ja koreografi
Manuel Marín (1949–2017), espanjalainen poliitikko ja juristi
Marco Marin (s. 1963), italialainen miekkailija ja olympiavoittaja
Marius Marin (s. 1998), romanialainen jalkapalloilija
Marko Marin (s. 1989), saksalainen jalkapalloilija
Melvi Marin, bolivialainen karateka
Nicolas Marin (s. 1980), ranskalainen jalkapalloilija
Răzvan Marin (s. 1996), romanialainen jalkapalloilija
Risto-Matti Marin (s. 1976), suomalainen pianisti
Sanna Marin (s. 1985), suomalainen kansanedustaja, liikenne- ja viestintäministeri ja pääministeri (SDP)
Sergi Juste Marin (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija.
Toshikazu Yamanishi

Toshikazu Yamanishi (, Yamanishi Toshikazu, s. 15. helmikuuta 1996) on japanilainen kävelyn olympiamitalisti ja kaksinkertainen maailmanmestari.

Yamanishi voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden 10 000 metrin ratakävelyssä Donetskissa 2013 ajalla 41.53,80. Hän voitti Taipein universiadeissa 2017 kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.27.30. Hän kuului kävelyn MM-joukkuekilpailussa 2018 kultaa voittaneeseen Japanin joukkueeseen 20 kilometrin kävelyssä. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Saman vuoden Jakartan Aasian kisoissa hän saavutti hopeaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.22.10.

Yamanishi voitti kävelyn Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 kultaa 20 kilometrilä ajalla 1.17.15. Hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Dohassa ajalla 1.26.34. Hän saavutti 20 kilometrin kävelyssä pronssia vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa. Hän voitti kävelyn MM-joukkuekilpailuissa 20 kilometrin henkilökohtaisen kilpailun ja sai joukkuehopeaa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti 20 kilometrillä kultaa ajalla 1.19.07.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat 

AR = maanosan (Aasian) ennätys

Lähteet 

Japanilaiset kävelijät
Japanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Ellen Sylvin

Linda Ellen Amalia Sylvin (myöhemmin Walton) (15. joulukuuta 1903 Kajaani – 20. huhtikuuta 1974 Lontoo) oli suomalainen Suomi-Filmin varhaisissa mykkäelokuvissa esiintynyt näyttelijä ja tanssija, joka muutti sittemmin Englantiin.

Kajaanilaisen suurperheen tytär Ellen Sylvin osallistui Filmiaitta-lehden filmitähtikilpailuun jo 1924 mutta ei tullut vielä silloin valituksi. Oscar Lindelöf löysi kuitenkin hänet, ja hän oli Aho Soldan & C:o:n koekuvauksissa. Ensimmäisen kerran Sylvin esiintyi Oscar Tengströmin ohjaamassa elokuvassa Kyllä kaikki selviää vuonna 1926, ja pääosassa hän oli ensimmäisen kerran samana vuonna Uuno Hirvosen komediassa Meren ja lemmen aallot. Sylvin aloitti sitten viisi vuotta kestäneen yhteistyön Suomi-Filmin kanssa esiintyen elokuvissa Muurmanin pakolaiset (1927), Nuori luotsi (1927), Tukkijoella (1928) ja Korkein voitto (1929). Hän oli sen jälkeen vielä pienemmissä rooleissa elokuvissa Kahden tanssin välillä (1930) ja äänielokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1931), jossa hänen ääntään ei kuitenkaan kuultu. 

Ellen Sylvin meni naimisiin 1938 englantilaisen juristin Henry Bowyer Waltonin kanssa, ja he asettuivat asumaan Lontooseen. He patentoivat 1940-luvulla itse kehittelemänsä hiuskihartimen Iso-Britanniassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Ellen Walton kuoli Lontoossa huhtikuun lopulla 1974, 70-vuotiaana.

Ellen Sylvinin elokuvarooleja 
 Kyllä kaikki selviää (1926), tuntematon sivurooli, filmi on hävinnyt
 Meren ja lemmen aallot (1926), Irja
 Muurmanin pakolaiset (1927), Saima Niva
 Nuori luotsi (1927), Maiju
 Tukkijoella (1928), Pietolan Katri
 Korkein voitto (1928), Karin Huhta
 Kahden tanssin välillä (1930), Yli-Iimin Emmi
 Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1931), konstaapeli Lehtisen tytär

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ellen Sylvin Suomen Kansallisoopperan esitystietokanta Encoressa
 Tähtikiikarista Ellen Sylvin, Filmiaitta : filmitaiteellinen aikakauslehti, 17.01.1927, nro 3, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Muurmanin pakolaiset, Filmiaitta : filmitaiteellinen aikakauslehti, 10.01.1927, nro 2, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Britanniansuomalaiset
Häiden vietto Karjalan runomailla

Häiden vietto Karjalan runomailla on suomalainen vuonna 1921 valmistunut pitkä kansatieteellinen dokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Kalevalaseura. Suojärvellä kuvatussa elokuvassa esiteltiin rekonstruoituja perinteisiä rajakarjalaisia häämenoja. Elokuvan suunnittelusta vastasi kansatieteilijä, professori U. T. Sirelius ja sen ohjauksesta vastasi kansanmusiikin ja kansanrunouden asiantuntija, professori A. O. Väisänen. Elokuvan näyttelijät olivat paikallisia Suojärven ja Porajärven asukkaita. Säveltäjä Armas Launis sovitti elokuvaa varten musiikkia Seitsemän veljestä- ja Kullervo -oopperoistaan. Elokuvan yleisömenestys oli keskinkertainen, ulkomaita varten tehtiin elokuvan englanninkielisin tekstein varustettu versio nimellä Wedding in poetic Karjala. 

Elokuva kuvattiin kesällä 1920 Suojärvellä, kuvausretkikuntaan kuuluivat johtajana toiminut U. T. Sirelius, kuvaajana taiteilija J. W. Mattila, folkloristiikan asiantuntijana Väinö Salminen ja kansanmusiikin sekä suorasanaisen kansanrunouden tuntijana sekä taloudenhoitajana ja elokuvan ohjaajana A. O. Väisänen. Elokuva koostuu viidestä osasta: kosinta, sulhasen kodin katsojaiset, läksiäiset, häämatka ja häät sulhasen kotona. Lopussa on vielä lyhyt kaskeamista kuvaava jakso. Häidenvietto ei vastannut suojärveläistä perinnettä vaan oli Kalevalaseuran retkikunnan tekemä rekonstrukstio. Morsiamen kotia esitti suojärveläinen Bomban talo ja sulhasen kotia toinen vaatimattomampi suojärveläinen talo. Sulhasta esitti Benjamin Trofimov (myöh. Tervas) ja morsianta Lyyli Home, kanteleen soittajana elokuvassa oli Iivana Brelo. Elokuvan sisäkuvauksia varten rakennettiin hirsinen pirttirakennelma Suojärven Kuikkaniemeen. Rakennelma oli suunniteltu niin, että sisäkuvaukset voitiin tehdä luonnonvalossa, koska Suojärvellä ei tuohon aikaan vielä ollut sähkövirtaa käytettävissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mykkäelokuvasivusto : Häiden vietto Karjalan runomailla

Vuoden 1921 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Häät	
Karjalainen kansanperinne
Douglas Luiz

Douglas Luiz Soares de Paulo (s. 9. toukokuuta 1998 Rio de Janeiro) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa.

Douglas Luiz aloitti liigauransa kotimaassaan vuonna 2016 Vasco da Gaman joukkueessa. Kesällä 2017 englantilaisseura Manchester City osti hänet mutta seuraavat kaksi kautta hän oli lainalla espanjalaisseura Gironassa, jossa hän pelasi 38 pääsarja La Ligan ottelua. Kesällä 2019 Aston Villa osti hänet. Kaudella 2019–2020 Luiz pelasi Valioliigan 36 ottelustaan 24:ssä täyden ajan ja teki kolme maalia, elokuussa Bournemouthia, lokakuussa Norwich Cityä ja tammikuussa Watfordia vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 33 valioliigaottelua.

Douglas Luiz on pelannut Brasilian alle 20- ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa. Brasilian A-maajoukkueessa hän pääsi vaihtopelaajana kymmeneksi minuutiksi kentälle marraskuussa 2019 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Lokakuun 2021 puoliväliin mennessä hän on pelannut yhdeksän A-maaottelua, joissa viisi kertaa avauskokoonpanossa. Hän kuului vuoden 2021 Copa Américassa Brasilian hopeamitalijoukkueeseen ja pelasi avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun Ecuadoria vastaan sekä tuli vaihdosta kentälle Perua vastaan pelatun välieräottelun lopussa.

Lähteet 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Raitasaha-ahven

Raitasaha-ahven (Serranus scriba) on meriahventen heimoon ja saha-ahventen alaheimoon kuuluva subtrooppinen merikala. Sitä tavataan Atlantin valtameren itäosassa, Välimeressä ja Mustassameressä. Raitasaha-ahvenen vanha nimi oli harlekiiniahven, mutta tätä nimeä käytetään nykyään Serranus tigrinus -lajista.

Koko ja ulkonäkö 
Raitasaha-ahven kasvaa 28 senttimetrin pituiseksi, ja sillä on paksu ruumis, iso pää ja todella suuri suu ruumiin kokoon verrattuna. Raitasaha-ahvenen kidassa on terävät hampaat. Kala on punaoranssin värinen tummine siniharmaine pystyraitoineen. Raidat ovat leveämpiä ja tummempia pyrstön leveisyydessä. Pyrstöevä on tummankeltaisenoranssi, ja selkäevät ovat keltaisia oransseine viivoineen ja pisteineen. Vatsa- ja rintaevät ovat tavallisesti yksivärisen vaaleankeltaisia. Päässä on monia punaruskeita viivoja, jotka muistuttavat arabialaisia kirjaimia (mistä tieteellinen nimikin kertoo). Takaruumiin molemmilla puolilla on iso kirkkaansininen alue.

Elinympäristö ja ravinto 
Raitasaha-ahven viettää paljon aikaa kallioisissa luolissa, yleensä yksin tai pienissä ryhmissä. Kala tulee ulos ravinnon perässä ja syö erilaisia äyriäisiä, kaloja ja matoja.

Lisääntyminen 

Raitasaha-ahvenet ovat kaksineuvoisia ja voivat hedelmöittää itsensä. Kuteminen on kausittaista ja kuun vaiheiden ohjaamaa.

Käyttö 
Raitasaha-ahvenella on vain vähäinen taloudellinen merkitys, mutta sen liha on muiden sukunsa kalojen tapaan maukasta. Se on yksi ranskalaisen bouillabaisse-kalakeiton tavallisista aineksista.

Loiset 
Kuten useimmilla kalalajeilla, myös raitasaha-ahvenella on sekä sisäisiä että ulkoisia loisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia raitasaha-ahvenesta Sealife-kokoelmassa. 

Saha-ahvenet
Suomen metsät ja metsätalous

Suomen metsät ja metsätalous on suomalainen vuonna 1929 valmistunut pitkä dokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Aho, Soldan & Co, tilaajana oli Keskusmetsäseura Tapio. Vuoden 1928 aikana kuvatun elokuvan suunnittelusta ja ohjauksesta vastasivat professori Olli Heikinheimo ja metsänhoitaja Torsten Rancken. Elokuvan kutsuvierasesitys oli jo Suomen Metsänhoitoyhdistyksen 50-vuotisjuhlien yhteydessä Helsingin Kino-Palatsissa 10. joulukuuta 1928, yleisöensi-ilta oli seuraavan vuoden maaliskuussa. 

Elokuvassa esiteltiin aluksi Suomen tärkeimmät metsätyypit ja niiden puulajit sekä esiteltiin metsien merkitystä Suomen taloudelle. Seuraavaksi kuvattiin hakkuiden suunnittelua, puiden leimausta, kaatoa, karsintaa ja katkontaa sekä kuljetusta rantojen varastopaikoille. Seuraavaksi kuvattiin metsänuudistusta ja uusien taimien kasvatusta siemenistä. Siementen hankinta ja metsän kylvö osuudessa esiteltiin käpyjen keräämistä sekä niistä saatujen siementen kylvöä perattuun tai kulotettuun metsämaahan. Taimitarhatyö ja metsän istutus osuudessa oli vuorossa kuvaus taimien istutuksesta ja kuusen taimien kasvatuksesta, tässä osuudessa oli kuvia Teijon tehtaan ja Oy Karl Forsström Ab:n taimitarhoista. Metsän istutuksen tuloksia näytti elokuvassa Robert Mantel joka esitteli 51 vuotta aiemmin Punkaharjulle istuttamiaan Siperian lehtikuusia sekä 50 vuotta sitten kylvämiään kuusia. Viimeksi elokuvassa näytettiin ensin soiden kuivatusta puroja perkaamalla ja ojia kaivamalla metsänkasvua varten ja sitten puutavaran kuljetusta vesitse ensin puro- ja jokiuittoina ja sitten järvillä hinaajien vetämissä tukkilautoissa. Elokuvan lopussa oli vielä idyllisiä näkymiä Suomen luonnosta.

Lähteet 

Vuoden 1929 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Suomen metsätalouden historia
Brittany Brown

Brittany Brown (s. 18. huhtikuuta 1995) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän saavutti 200 metrin juoksussa hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019.

Brown voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 300 metrin juoksussa 2019.

Brownin ennätys 100 metrin juoksussa on huhtikuussa 2018 Kaliforniassa juostu 11,28 ja 200 metrillä MM-kilpailuissa 2019 juostu 22,22. Vuonna 2018 hän juoksi 200 metrillä parhaimmillaan ajan 22,42, ja vuonna 2019 hän paransi ennätystään ensin MM-kilpailujen alkuerissä aikaan 22,33 ja loppukilpailussa aikaan 22,22.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Ojoisten ostoskeskus

Ojoisten ostoskeskus on Hämeenlinnan Ojoisilla sijaitseva ostoskeskus. 1960-luvulla valmistunut keskus sijaitsee osoitteessa Ojoistenkatu 2 ja sen on suunnitellut arkkitehti Mika Erno. Ostoskeskuksessa on päivittäistavarakauppa, kioski, baari ja ravintola. Lähiön kaupallisena keskuksena toimiva Ojoisten ostoskeskus on kattamaton ja muistuttaa pohjaratkaisultaan u-kirjainta.

Ojoinen
Hämeenlinnan kauppakeskukset
Pikku varsan tanssi

Pikku varsan tanssi on Moldovassa kuvattu suomalainen musiikkipitoinen dokumenttiohjelma, joka kertoo moldavialaisesta kansanperinteestä.

Ohjelman kuvauksen aikoihin Moldavia oli Neuvostoliiton pienen osavaltio, nykyisin se on itsenäinen Moldova. Pikku varsan tanssia kuvattiin kesällä 1983 valtaosin Moldavian perinteistä rikkaassa pohjoisosassa, muun muassa Puškinon lähellä Tsaulin ja Tšernolevkan kylissä. Ohjelmassa nähdään kansantansseja, nai-huilun tekemistä ja soittoa, käsitöitä, keramiikan tekoa, koristeellisia taloja, häävalmisteluja ja hääjuhlia. 

Ohjelman on Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen ja Neuvostoliiton Gosteleradion yhteistuotantoa. Käsikirjoitus ja ohjaus ovat Erkki Pohjanheimon. Kuvaajaksi lähti Moskovasta Yleisradion kirjeenvaihtajien käyttämä, alun perin chileläinen, Christian Valdes, ja äänityksestä vastasi Kari Hakala Yleisradiosta. Yhteystoimittajana oli Moldavian television kansantaideosaston päällikkö, entinen uutistoimittaja, Anton Unkutse.

Ohjelman nimi tulee moldavialaisesta perinteisestä kansantanssista nimeltään "Pikku varsan tanssi". Dokumentissa sen esitti kišineviläinen tanssiryhmä Mioritsa.
Pikku varsan tanssin ensiesitys oli Yle TV1:ssä 15. marraskuuta 1983, ja se uusittiin 8. elokuuta 1988 TV1:n sarjassa "Neuvostoliiton kansantaidetta".

Tekijät 
 Christian Valdes, kuvaaja
 Kari Hakala, äänittäjä
 Nicolai Bordieanu, äänittäjä
 Ossi Skurnik, leikkaaja
 Kaarina Luoma, kuvaussihteeri
 Anton Unkutse, toimittaja, Gosteleradio Moldavia
 Erkki Pohjanheimo, käsikirjoittaja ja ohjaaja
 Gosteleradio, osatuotanto
 TV1 Viihdetoimitus, tuotanto

Lähteet 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Musiikkidokumenttielokuvat
Vuoden 1983 suomalaiset elokuvat
Ese Brume

Ese Brume (s. 20. tammikuuta 1996) on nigerialainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on saavuttanut pituushypyssä hopeaa Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 tuloksella 685 cm ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022 tuloksella 702 cm sekä pronssia Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 691 cm ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa tuloksella 697 cm. Hän on voittanut kultaa Kansainyhteisön kisoissa 2014 ja 2022, Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014, 2016 ja 2018 sekä Afrikan kisoissa 2019. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui viidenneksi.

Brume saavutti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa pituushypyssä ja 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2013 ja 2015, kolmiloikassa kultaa 2015 ja hopeaa 2013 sekä 100 metrillä pronssia 2015.

Brumen ennätys pituushypyssä on 717 cm, jonka hän hyppäsi Chula Vistassa, Yhdysvalloissa toukokuussa 2021. Tulos on myös Afrikan ennätys.

Lähteet 

Nigerialaiset pituushyppääjät
Nigerialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kanoya

Kanoya () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin itäosassa Ōsumin niemimaalla Kagoshimanlahden rannikolla. Kaupunki on rakentunut Kimotsukin tasangolle. Sen luoteispuolella kohoavat Takakumavuoret. Kanoyassa on 101 768 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 448,33 neliökilometriä. 

Kanoya on vanha linnanaluskaupunki, joka oli vuodesta 1574 lähtien Shimazu-klaanin hallinnassa. Voimakkaasti paikkakunta alkoi kehittyä ennen toista maailmansotaa, kun sinne sijoitettiin vuonna 1936 keisarillisen Japanin laivaston lentotukikohta. Kaupunkioikeudet Kanoyalle myönnettiin sodan keskellä vuonna 1941. Sodan jälkeen tukikohta siirtyi Japanin meri-itsepuolustusvoimien haltuun ja on edelleen toiminnassa. Nykyisin kaupungissa on muun muassa tärkkelyksen, siirapin ja shōchūn tuotantoa, ja siihen kuuluvilla maaseutualueilla viljellään muun muassa bataatteja ja muita vihanneksia. Myös lihakarjan kasvatus ja vesiviljely, joka tuottaa ankeriaita ja isopiikkimakrilleja, ovat merkittäviä elinkeinoja. Kanoya laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen liitettiin Airan, Kushiran ja Kihokun maaseutukaupungit.

Kanoyan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kanoyan lentotukikohdan yhteydessä toimiva museo, Kirishimagaokan puisto laajoine ruusupuutarhoineen ja Aira-sanryōn keisarillinen hautamausoleumi. Kaupungissa toimii vuonna 1981 perustettu Kanoyan urheiluyliopisto.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin internetsivut 

Kagoshiman prefektuurin kaupungit
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten kymmenottelu

Miesten kymmenottelu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 4.–5. elokuuta 2021. Kymmenottelu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.

Karsinnat

Seitsenotteluun osallistuu 24 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 8350 pistettä. Jos 24 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.

Olympiaturnaukseen osallistuvat urheilijat

Aikataulu
Seitsenottelut lajit kilpaillaan 4. ja 5. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 6. elokuuta.

Kilpailu

Lähteet 

Miesten kymmenottelu
Fureidis

Fureidis on lähinnä arabien asuttama kylä Israelin Haifan hallintoalueella. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 085.

Maantiede

Fureidis sijaitsee Israelissa Karmelvuoren juurella lähellä Zikhron Ya'akovin kaupunkia.

Historia
Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen Fureidiksen alueelta on löydetty jäänteitä kalkoliittiselta kaudelta ja pronssikaudelta. Kylän nykyinen nimi Fureidis on johdettu mahdollisesti kreikan kielen paratiisia tarkoittavasta sanasta paradeisos.

Juutalaisten siirtolaisten perustettua Zikhron Ya'akovin Fureidiksen viereen kylän arabit ja juutalaissiirtolaiset muodostivat läheisiä taloudellisia siteitä. Israelin itsenäisyyssodan alettua vuonna 1948 Fureidis oli yksi harvoista lähiseudun arabikylistä, jonka asukkaat eivät paenneet kodeistaan. Paikka sai oman kuntansa aseman vuonna 1952.

Väestö
Fureidiksen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 085. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 9 350 ja vuonna 1969 2 810. Kylän asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.

Lähteet

Israelin kaupungit
Arabien asuttamat paikkakunnat Israelissa
Matti Perälä (teologi)

Matti Perälä on suomalainen pappi.

Koulutus
Perälä tuli ylioppilaaksi 1968 Lappeenrannan lyseon lukiosta. Hän suoritti 1972 teologian maisterin tutkinnon Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1979 hän valmistui teologian lisensiaatiksi ja väitteli teologian tohtoriksi 1986 aiheena Pontus Wiknerin ihmiskäsitys. Perälä vihittiin papiksi 10.1.1973 Helsingin tuomiokirkossa.

Työura
Perälä aloitti työuransa 1973–1975 seurakuntapastorin virassa Espoossa, Kanta-Espoon seurakunnassa (nykyinen Espoon tuomiokirkkoseurakunta) ja jatkoi 1976–1981 Vantaalla, Vantaankosken seurakunnassa. Ylämaan seurakunnan kirkkoherrana Perälä toimi 1981–1987 ja Kuusankosken seurakunnan kirkkoherran virassa 1987–2005. Lapinjärven suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana Perälä työskenteli 2005–2011.

Sivu- ja luottamustoimet
Matti Perälä toimi Mikkelin hiippakunnan tuomiokapitulin pappisasessorina 1986–1992 ja 1995–1998. Piispainkokouksen asettamassa kirkon lapsityössä toimivien asemaa, tehtäviä ja koulutusta selvittäneessä toimikunnassa Perälä toimi 1987–1989 puheenjohtajana. Hän oli PTK- poikien ja tyttöjen keskuksen ensimmäinen puheenjohtaja 1989–1991 ja Luther-opiston hallituksen puheenjohtaja 1990–1991. Kolmena asessorikautenaan Perälä toimi puheenjohtajana kasvatusasiaintoimikunnassa 1986–1992, hiippakuntakokousten valmistusvaliokunnassa 1987–1992 ja diakoniatoimikunnassa 1995–1996. Perälä valittiin Mikkelin hiippakunnan hiippakuntavaltuuston jäseneksi 2016–2020 ja kirkolliskokouksen pappisedustajaksi 2016–2020. Kouvolan rovastikunnan lääninrovastina Perälä toimi 2000–2005. Perälä edusti evankelis-luterilaista kirkkoa kansainvälisessä nuorisotutkijoiden konferenssissa Saksan Heidelbergissa 12.–15.1.1986.

Julkaisuja
 Nuorten elämänkatsomus, Kirjapaja 1985
 Ihmiskäsitys Pontus Wiknerin filosofis-teologisessa ajattelussa, Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 146, väitöskirja 1986; 
 Tulevaisuuden seurakunta. Näkökulmia kirkkoon, kasvatukseen ja kulttuuriin, Kirjapaja 1993, toimituskunnan puheenjohtaja. 
 Muistoja Jumalasta, e-kirja 2014, Mediapinta.

Lähteet 
Pappismatrikkeli Prästmatrikeln 2018, Suomen kirkon pappisliitto 2018.

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.mattiperala.fi

Suomalaiset papit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Carole Cook

Carole Cook (alk. Mildred Frances Cook, s. 14. tammikuuta 1924 Abilene, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt yli 50-vuotisen työuran teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hän on esiintynyt muun muassa Broadway-musikaalissa Hello, Dolly! sekä televisiosarjoissa The Lucy Show, Here’s Lucy, Starsky ja Hutch, Kojak, Murhasta tuli totta, Dynastia  ja Greyn anatomia.

Elokuvia
 Viikonloppu Palm Springsissä (Palm Springs Weekend, 1963)
 The Incredible Mr. Limpet (1964)
 Luotikuja (The Gauntlet, 1977)
 American Gigolo (1980)
 Kesärakkautta (Summer Lovers, 1982)
 Synttärit (Sixteen Candles, 1984)
 Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat (Grandview, U.S.A., 1984)
 Koiruuksia kerrakseen (Lost & Found, 1999)
 Lehmäjengi (Home on the Range, 2004) – äänirooli

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Starset

Starset on yhdysvaltalainen rockyhtye Columbuksesta, Ohiosta. Yhtye perustettiin vuonna 2013 ja se tunnetaan astronomiaa, ihmiskuntaa ja tulevaisuutta käsittelevistä sanoituksistaan. Yhtye on julkaissut tähän mennessä 4 studioalbumia, joista uusin "Divisions" julkaistiin vuonna 2019. Yhtyeen singleistä eniten mainetta on niittänyt "Monster" joka ylti toiseksi Billboardin Mainstream Rock-listalle toukokuussa 2017.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 
 Dustin Bates – laulu, koskettimet
 Ron DeChant – basso, taustalaulu, koskettimet
 Brock Richards – soolokitara, taustalaulu
 Luke Holland – rummut, perkussiot

Entiset jäsenet  
 Adam Gilbert – rummut, perkussiot, taustalaulu (2014–2019)

Nykyiset kiertuejäsenet 
 Siobhán Cronin – viulu, koskettimet (2017–
 Mariko Muranaka Friend – viulu, sello (2014-2015; 2017–)

Entiset kiertuejäsenet 
 Nneka Lyn – sello (2016)
 Jonathan Kampfe – sello (2017–2018)

Diskografia

Albumit 
 Transmissions (2014)
 Vessels (2017)
 Divisions (2019)

Singlet 
 "My Demons" (2013)
 "Carnivore" (2014)
 "Halo" (2015)
 "Monster" (2016)
 "Satellite" (2017)
 "Ricochet" (2018)
 "Manifest" (2019)
 "Infected" (2021)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Kirjokuunlilja

Kirjokuunlilja eli poimulehtinen kuunlilja (Hosta undulata) on parsakasvien (Asparagaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se kasvaa mieluiten ravinteikkaassa ja humuspitoisessa maaperässä. Kirjokuunlilja on hidaskasvuinen ja on noin 30-50 senttimetrin mittainen. Kirjokuunliljan kukat ovat violetteja ja noin 4 senttimetrin levyisiä. Se kukkii heinäkuusta syyskuuhun ja soveltuu perennapenkkiin sekä reunus- ja maanpeittokasviksi.

Lähteet 

Parsakasvit
Thanathorn Juangroongruangkit

Thanatorn Juangroongruangkit () (o.s. Eak; s. 25. marraskuuta 1978 Bangkok, Thaimaa) on thaimaalainen poliitikko. Beatty kuuluu Tulevaisuuden puolueeseen.

Hänen miehensä on Raweephan Juangroongruangkit.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Thaimaalaiset poliitikot
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Travis Dermott

Travis Dermott (s. 22. joulukuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Vancouver Canucksia. Toronto Maple Leafs varasi Dermottin vuoden 2015 varaustilaisuuden toisella kierroksella 34. varausvuorolla. Dermott on vuosina 2017–2019 pelannut 101 NHL-runkosarjaottelua tehden viisi maalia ja 25 syöttöä eli 30 tehopistettä. 14 pelaamassaan pudotuspeliottelussa Dermott on tehnyt kaksi maalia ja kaksi syöttöä eli neljä tehopistettä. Tilastot päivitetty 8. lokakuuta 2019. Dermott on pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left. Lokakuussa 2020 hän teki Maple Leafsin kanssa yksivuotisen ja noin 874 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Heinäkuussa 2021 Dermott teki Maple Leafsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kolmen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.  Maaliskuussa 2022 Maple Leafs kauppasi Dermottin Canucksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.

Lähteet

 https://www.nhl.com/player/travis-dermott-8478408?stats=career-p-nhl&season=null
 http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=159226

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vancouver Canucksin pelaajat
Toronto Maple Leafsin varaamat pelaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Patrizio Lainà

Patrizio Lainà (s. 1985 Köln, Länsi-Saksa) on STTK:n pääekonomisti. Aiemmin hän on työskennellyt SAK:n ja Suomen Pankin ekonomistina. Lainà edustaa taloustieteen jälkikeynesiläistä koulukuntaa.

Lainà on syntynyt Kölnissä vuonna 1985. Hänen äitinsä on suomalainen ja isänsä italialainen.

Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2018. Hänen väitöskirjansa otsikko on Full-Reserve Banking: Separating Money Creation from Bank Lending. Aiemmin hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Aalto-yliopistosta.

Lainà toimi vasemmistoliiton hallitusneuvottelijana Rinteen hallitusta muodostettaessa. Lainà on vasemmistoliiton jäsen, ja hänestä taloustieteilijöiden olisi hyvä kertoa avoimemmin arvoistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lainàn kotisivut

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt