joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maiju Kuusoja

Lempi Kaiho-Maria ”Maiju” Kuusoja, (o.s. Leskelä, 25. marraskuuta 1925 Tampere – 26. helmikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. Hän opiskeli Lahja Lingon johdolla ja kuului Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuosina 1949–1976. Tänä aikana hän esiintyi yli 1400 näytännössä ja tulkisti yli 80 erilaista roolihahmoa. Näistä muistetuimpia ovat Carmenin ja Patarouvan nimiosat, Amneris (Aida), Azucena (Trubaduuri), Eboli (Don Carlos), Ulrica (Naamiohuvit), Kontšakovna (Ruhtinas Igor), Maddalena (Rigoletto), Herodias (Salome) sekä Opri (Opri ja Oleksi). Kuusoja tunnettiin myös koomisten roolien hersyvänä ja vivahteikkaana tulkitsijana (mm. Figaron häiden Marcellina, Pohjalaisten Kaisa). Maiju Kuusoja esiintyi ahkerasti myös oratorio- ja orkesterisolistina ja antoi omia konsertteja. Vuonna 1957 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.


Levytyksiä
 Maiju Kuusoja – a Portrait: Recordings 1954–1970. (4 CD:tä.) Finlandia Classics FINCLA 26 (2017).

Filmografia
 Kipparikvartetti, 1952
 Onnelliset, 1954
 Pikku Pietarin piha, 1961
 Pikku Suorasuu, (laulusolisti), 1962

Lähteet

Kirjallisuus
 Maiju Kuusojan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 27.2.2008 .
 
 Maiju Kuusoja – aikakautensa altto. Finlandia Classics FINCLA 26 (2017).

Viitteet

Suomalaiset altot
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Robert Mateja

Robert Mateja (s. 5. lokakuuta 1974, Zakopane, Puola) on puolalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Mateja aloitti hyppyuransa vuonna 1993. Hänen uransa parhaat arvokisasijoitukset ovat viidennet sijat normaalimäen kilpailussa Trondheimin MM-kisoissa 1997 sekä joukkuemäessä Sapporon MM-kisoista vuonna 2007. Torinon talviolympialaisissa 2006 hän kuului Puolan viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen joukkuemäen kilpailussa. Hän otti mäkihypyn Continental Cupissa yhteensä kolme osakilpailuvoittoa. 

Robert Mateja on ammatiltaan mekaanikko, hän on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.

Aiheesta muualla
Robert Mateja FIS:n tietokannassa

Puolalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Here to Stay

Here to Stay on jyväskyläläisen Deuteronomium-yhtyeen toinen täyspitkä studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999. Here to Stay on tyyliltään debyyttiä suoraviivaisempaa death and rollia ja melodista death metalia. Albumi sai harrastajilta ja kriitikoilta pääasiassa myönteisen vastaanoton, vaikka useat moittivat albumia hieman tasapaksusta materiaalista.

Äänitys
Debyytin Street Corner Queen jälkeen yhtye halusi äänittää suoraviivaisemman ja yhtenäisemmän albumin sekä jättää tyylikokeilut vähemmälle. Deuteronomium kirjoitti Here to Stayn kappaleet kuudessa kuukaudessa, toisin kuin debyytin kappaleet, jotka he kirjoittivat useiden vuosien välillä. Here to Stay äänitettiin studio Watercastlessa. Äänityssessioista he julkaisivat ensin singlen "To Die and Gain", joka sisältää nimikappaleen ja sen demoversion sekä "Misleader"-kappaleen. Here to Staysta julkaistiin muutamaa kuukautta myöhemmin 1500 kappaleen painos vuonna 1999.

Yleiskatsaus
Albumin musiikkia voi esimerkiksi kuvailla siten, että se yhdistää myöhemmän Entombedin rock-vaikutteet Carcassin Heartwork-albumin aikaiseen melodiseen ilmaisuun. Miika Partalan vokalisointiakin on verrattu Jeff Walkerin tuolloiseen ulosantiin. Here to Stayn musiikissa on myös saman kaltaisuuksia Napalm Deathin 1990-luvun puolivälin materiaalille, joka yhdisteli death metalia ja punk rockia. Toiset ovat löytäneet yhtäläisyyksiä myöhempään Gorefestin tuotantoon. Albumin kannessa on kuvattu vanha, hylätty moottoripyörä, jonka renkaat ovat tyhjentyneet. Pyörä ei enää menossa mihinkään vaan on paikalla jäädäkseen; kuva symboloi ihmisen elämän rajallisuutta ja yhtyeen mukaan muistuttaa, että ihmisen on elettävä muistaen kuolevansa.

Sanoitukset
Albumin sanoitukset ovat edelliseen julkaisuun verraten rennompia sävyltään: lähestymistapa on riisuttu melkein kokonaan aiemmasta runollisuudesta ja korvattu hieman elämänläheisemmällä ja arkisemmalla asioiden pohdinnalla. Kappale "Terminator" käyttää elokuvan Terminator 2 – Tuomion päivä konfliktia kyborgin kanssa allegoriana ihmisen kamppailulle syntiä vastaan. "Millstone" taas viittaa raamatun kohtaan, jonka mukaan ihmisten, jotka johtavat toisia harhaan, olisi "parempi heittäytyä myllykivi kaulassa mereen".

Vastaanotto
Tiiviin kirjoitusvälin vuoksi albumin kappaleet ovat tyyliltään hyvin yhtenäisiä: kriitikot kirjoittivat Here to Staysta aikanaan, että albumin kappaleet ovat osin turhankin samanlaisia. Samasta asiasta moittivat myös monet yhtyeen ihailijat, vaikka pääsääntöisesti Here to Stay sai myönteisemmän vastaanoton kuin edeltäjänsä.

Here to Stay jäi Deuteronomiumin viimeiseksi julkaisuksi ennen yhtyeen hajoamista.

Kappalelista
"Whirlwind" (3:54)
"To Die and Gain" (2:27)
"S/S"	(3:00)
"My God" (2:36)
"Terminator" (2:19)
"Statue of Liberty" (2:42)
"Comeback" (2:01)
"Fool" (2:47)
"Here To Stay"	(3:22)
"Christ Addict" (2:25)
"DDD" (4:53)
"Millstone" (2:31)
"Dead End" (2:08)

Singlet

Yhtyeen kokoonpano albumilla
Miika Partala – kitara ja laulu
Manu Lehtinen – bassokitara ja taustalaulu
Kalle Paju – kitara
Janne-Jussi Kontoniemi – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
Here to Stay Metal-Archives-sivustolla

Vuoden 1999 albumit
Deuteronomiumin albumit
Kisō

Kisō () on japanilaisen Dir en grey -yhtyeen järjestyksessään kolmas täyspitkä studioalbumi. Se julkaistiin Japanissa 30. tammikuuta 2002. Kaikkien kappaleiden sanoituksista vastasi Kyō.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 Kisō discogs.com -sivustolla

Dir en greyn albumit
Vuoden 2002 albumit
Casagrande & Rintala

Casagrande & Rintala – Marco Casagrande ja Sami Rintala – on suomalainen arkkitehti- ja taiteilijapari, joka tuotti vuosina 1999–2003 arkkitehtonisia installaatioita Suomessa ja lukuisiin kansainvälisiin arkkitehtuurin ja nykytaiteen näyttelyihin.

Casagrande & Rintala palkittiin vuonna 1999 Architectural Review -lehden Emerging Architecture -vuosikilpailussa. Palkittu työ Maaltapako / Land(e)scape kommentoi suomalaisen maaseudun tyhjenemistä. Vuonna 2000 Casagrande & Rintala osallistuivat Venetsian arkkitehtuuribiennaaliin saavuttaen kansainvälistä huomiota työllä 60 Minute Man.

Töitä 

 Maaltapako, arkkitehtoninen installaatio, Savonlinna, 1999
 60 Minute Man, arkkitehtoninen installaatio, Venetsian arkkitehtuuribiennaali, Italia, 2000
 Uunisaaren kesäteatteri, väliaikainen teatterirakennus, Helsinki, 2000 
 1000 Rauhanlippua, ympäristötaideteos, Koli, 2000
 Quetzalcoatlus, arkkitehtoninen installaatio, 7. Havannan nykytaiteen biennaali, Havanna, Kuuba, 2000
 Bird Hangar, arkkitehtoninen installaatio, Yokohaman nykytaiteen triennaali, Jokohama Japani, 2001
Installaatio 1:2001, julkinen installaatio, Firenzen nykytaiteen biennaali, Firenze, Italia, 2001
Dallas-Kalevala, matka ja taideteos, Demeter - Tokachi International Art Exhibition, Obihiro, Japani, 2002
Chain Reactor, arkkitehtoninen installaatio, Montrealin biennaali, Montréal, Kanada, 2002
 Kelluva sauna, julkinen sauna, Rosendalin kylä Norjassa, 2002. 
Redrum, arkkitehtoninen installaatio, Alaska Design Forum, Anchorage, Alaska, USA, 2003
Potemkin, teräksinen puisto, Kuramatan kylä, Etchigo Tsumari Art Triennial, Japani, 2003

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taneli Heikka, Turun Sanomat: Kohuttu palkkasoturi päätyi arkkitehdiksi, 27.1.2001
C-LAB: Human 

Suomalaiset taiteilijaryhmät
Juho Gartz

Juho Gartz (s. 9. huhtikuuta 1934 Säkkijärvi) on suomalainen elokuvaleikkaaja ja elokuvakirjailija. 

Gartzin leikkaajanura alkoi Matti Kassilan kolmannesta Komisario Palmu -elokuvasta Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962). Tämän jälkeen hänen uransa jatkui muun muassa Mikko Niskasen (Sissit, 1963; Hopeaa rajan takaa, 1963; Käpy selän alla, 1966) Erkko Kivikosken (Käyntikorttini..., 1964; Kesyttömät veljekset, 1969; Laukaus tehtaalla, 1973), Edvin Laineen (Täällä Pohjantähden alla, 1968; Akseli ja Elina, 1970; Viimeinen savotta, 1977; Akaton mies, 1983) ja Timo Linnasalon (Vartioitu kylä 1944, 1978; Aurinkotuuli, 1980) elokuvien parissa. 

Leikkaustyönsä ohella Gartz on kahteen otteeseen toiminut myös käsikirjoittajana elokuvissa Akseli ja Elina sekä Laukaus tehtaalla. Tämän lisäksi hän on kirjoittanut 1900-luvun alkupuolen komediaa käsittelevän kirjan Mykät koomikot (1985) sekä teoksen Leikkaaja – Suomalaisen elokuvan ihmemaa sen takahuoneesta nähtynä (2003).

Gartz on myös ohjannut ja tuottanut useita dokumenttielokuvia, joiden aiheina ovat olleet muun muassa Viljo Heino, Rudolf Koivu, Solmu Mäkelä, Kari Suomalainen, Eadweard Muybridge, ja yleisemmin muun muassa sarjakuvat ja animaatioelokuvat.

Teokset

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset kirjailijat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Humanity: Hour 1


Humanity: Hour 1 on Scorpionsin 17. studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Levy äänitettiin Los Angelesissa ja tuottajina toimi tuolloin Desmond Child & James Michael.

Kyseessä on konseptialbumi, jonka teemana on inhimillisyys ja ihmiskunta. Kappaleet ovat pääosin tempoltaan hitaita ja soundiltaan poikkeuksena muihin aiempiin Scorpionsin levyihin hieman heavy metal vaikutteista.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 63. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 29.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Klaus Meine – laulu
 Matthias Jabs – soolokitara, taustalaulu
 Rudolf Schenker – kitara, taustalaulu
 Paweł Mąciwoda – basso, taustalaulu
 James Kottak – rummut, taustalaulu

Muut muusikot 
 Billy Corgan – laulu kappaleessa "The Cross"
 Eric Bazilian – kitara kappaleessa"Love Will Keep Us Alive"
 John 5 – kitara kappaleessa "Hour I"
 Russ Irwin – piano kappaleessa "Future Never Dies"
 Harry Sommerdahl – ohjelmointi kappaleessa "Love Will Keep Us Alive"
 Jason Paige, Jeannette Olsson, James Michael, Desmond Child – taustalaulu
 Angela Whittaker, Roman Shaw Child – jälkiäänitys
 David Campbell – kapellimestari

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 7.5/10
 Metal Storm: 8.3/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ultimate-guitar levyarvostelut 

Vuoden 2007 albumit
Scorpionsin albumit
Konseptialbumit
Ensihoitolääkäri

Ensihoitolääkäri on operatiivisesti toimiva lääkäri, joka työskentelee hoitolaitosten ulkopuolisessa ensihoidossa. Ensihoitolääkärin työnkuvaan kuuluu alueensa päivittäisten ensihoitotehtävien hoitoon osallistuminen joko fyysisesti potilaan vierellä tai telemetrisesti ohjaamalla muun tehtävään osallistuvan ensihoitohenkilöstön toimintaa.

Ensihoitolääkärien koulutus on lääkärin peruskoulutus sekä erikoistuminen johonkin soveltuvaan erikoisalaan. Käytännössä suurin osa ensihoitolääkäreistä on anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkäreitä tai kyseiselle erikoisalalle erikoistumassa olevia.

Suomessa ensihoitolääkärin työnkuva on  varsin uusi. Ensihoitolääkäreitä työskentelee ympärivuorokautisesti Suomessa yhteensä viidessä pelastushelikopterissa sekä muutamassa pelkästään maitse toimivassa lääkäriyksikössä. Ensihoidon erityispätevyys, myöhemmin ensihoitolääketieteen erityispätevyys, on ollut mahdollista suorittaa 22. helmikuuta 2001 lähtien.
 
Varsinaisten ensihoitotehtävien lisäksi ensihoitolääkärien työnkuvaan kuuluu myös koulutus sekä tutkimustoiminta. Koulutukseen kuuluu niin alueen hätäkeskusten kouluttaminen kuin muun ensihoitohenkilöstön kouluttaminen tehtävien välissä ja etenkin tehtävien aikana ns. bed-side -koulutuksena eli käytännön potilastyötä ohjaten.

Ensihoitolääkäri voi tutkia mm. ensihoidon vaikuttavuutta sekä vertailla eri hoitomuotoja. Aiemmin ensihoitoon liittyviä akateemisia tutkimuksia ei juurikaan ole tehty.

Ensihoitolääkäri ei tarkoita samaa kuin ensihoidon vastuulääkäri eivätkä ensihoidon vastuulääkärit ole välttämättä ensihoitolääkäreitä. Kuitenkin varsin monen sairaanhoitopiirin vastuulääkärit työskentelevät vuorollaan myös operatiivisena ensihoitolääkärinä alueensa lääkäriyksikössä.

Katso myös
 Porrastettu ensihoitojärjestelmä

Aiheesta muualla
 Oulun seudun ensihoitolääkärin tehtäviä 
 Medi-Helin sivuilta kuvausta työnkuvasta 
 Lääkäriliiton ensihoitolääketieteen erityispätevyyden määritelmä 
 Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin lääkäriyksiköiden toiminnan kuvausta 

Ensihoito
Terveydenhuollon ammatit
Mirror (D’espairsRayn albumi)

Mirror on D'espairsRayn toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Euroopan-julkaisu sisältää lisäksi bonuskappaleen "DESERT" sekä musiikkivideot "Squall" ja "TRICKSTeR".

Kappaleet
DAMNED
TRICKSTeR
MIRROR
SIXty∞NINe
Kogoeru Yoru ni Saita Hana (凍える夜に咲いた花)
SCREEN
Lost Scene
Hollow
Closer to Ideal
Angeldust
Squall
Kaleidoscope
DESERT  (bonusraita Euroopan-julkaisulla)

Aiheesta muualla
 Arvio JaMEn sivuilla 

Vuoden 2007 albumit
D'espairsRayn albumit
Frank Cady

Frank Cady (8. syyskuuta 1915 Susanville, Kalifornia – 8. kesäkuuta 2012 Wilsonville, Oregon) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Sam Druckerin roolista televisiosarjoissa Green Acres ja Petticoat Junction. 

Cady teki vierailevia esiintymisiä The Beverly Hillbillies -sarjassa ja esiintyi myös elokuvissa ja mainoksissa. Hän opiskeli Stanfordin yliopistossa ja palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ilmavoimissa. Cady esiintyi vielä 1990-luvun alussa, mutta vetäytyi näyttelijänuraltaan ja vietti vanhuusvuosiaan Portlandissa, Oregonissa.

Cady oli vuodesta 1940 naimisissa vaimonsa Shirleyn kanssa. Heille syntyivät lapset Steve ja Catherine. Cady oli läsnä Eddie Albertin hautajaisissa vuonna 2005.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Progg

Progg oli Ruotsissa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla vaikuttanut vasemmistolainen kulttuuriliike. Erityisesti sanalla voidaan viitata tuona aikana julkaistuun poliittisesti kantaa ottavaan musiikkiin. Tunnettuja progg-yhtyeitä olivat mm. Blå Tåget, Kebnekajse, Nationalteatern, Samla Mammas Manna, Hoola Bandoola Band ja Träd, Gräs och Stenar. Proggia ei tule sekoittaa progressiiviseen rockiin, vaikka jotkin progg-yhtyeet tuon tyylilajin musiikkia soittivatkin.

Katso myös

 Poliittinen laululiike

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalainen progg-sivusto 

Ruotsin musiikki
Royal Hunt

Royal Hunt on tanskalainen progressiivista metallia esittävä yhtye. Sen perusti André Andersen vuonna 1991.

Diskografia
Studioalbumit
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

EP:t
 
 
 
 

Livealbumit
 
 
 
 
 

Singlet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto

Tanskalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Boondock Saints – Etelä-Bostonin enkelit

The Boondock Saints – Etelä-Bostonin Enkelit on vuonna 1999 julkaistu, Troy Duffyn ohjaama ja kirjoittama jännityselokuva. Elokuvan pääosissa Sean Patrick Flanery ja Norman Reedus esittävät veljeksiä, jotka ottavat lain omiin käsiinsä ja uskoen toteuttavansa Jumalan tahtoa he alkavat tappaa rikollisia. Pian joukkoon liittyy myös heidän ystävänsä mafian juoksupoika David Della Rocco. Yhdessä he päättävät puhdistaa kotikaupunkinsa Bostonin rikollisjärjestöistä. Murhia alkaa tutkia Willem Dafoen esittämä FBI:n tutkija Paul Smecker.

Duffy käsikirjoitti elokuvan omiin kokemuksiinsa pohjautuen. Elokuvaa esitettiin vain viidessä elokuvateatterissa vain yhden viikon ajan ja sai heikkoja arvosteluja. Elokuva vedettiin lopullisesti pois teattereista Columbinen koulusurmien takia. Elokuva sai kuitenkin uuden elämän VHS- ja DVD-julkaisun myötä. Suosio kasvoi katsojien keskuudessa, ja elokuva sai kulttimaineen. Elokuvalla julkaistiin kymmenen vuotta myöhemmin jatko-osa The Boondock Saints II: All Saints Day.

Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
Mafiaelokuvat
JP Kangas

JP Kangas on tamperelainen stand up -koomikko. Kankaan eräänlaisena "tavaramerkkinä" ovat oivaltavat sekä lyhyet onelinerit. JP Kangas on Pohjoismaiden suurimman stand up -festivaalin Tomaatteja Tomaatteja kong-show'n kaksinkertainen voittaja, vuosilta 2006 ja 2007. Lisäksi hänet on valittu viihdeohjelmien Suomen-mestariksi vuonna 2008. Kangas on nähty televisiossa useissa eri ohjelmissa, kuten Huips!, Tammerkosken sillalla, Suomen Las Vegas ja Nenäpäivä-show.

Lähteet

Aiheesta muualla 
JP:n kotisivut
JP Kangas (Coppamedia Productions)

Suomalaiset stand up -koomikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Aho-orvokki

Aho-orvokki (Viola canina) on orvokkeihin kuuluva kukkakasvilaji. Se kasvaa Suomessa luonnonvaraisena koko maassa lähinnä metsissä ja niityillä. Laji on Suomessa yleinen. Kasvin korkeus on 8–12 cm, ja kukat ovat siniset. Aho-orvokki voi risteytyä muun muassa metsäorvokin (Viola riviniana), luhtaorvokin (Viola uliginosa) ja rantaorvokin (Viola persicifolia) kanssa. Risteymää tavataan erityisesti valoisissa metsissä ja metsänreunoissa.

Aho-orvokki jaetaan kahteen alalajiin, mätästävään pikkuaho-orvokkiin (Viola canina subsp. canina) ja ei-mätästävään isoaho-orvokkiin (Viola canina subsp. montana).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Aho-orvokki
Luontoportti: Aho-orvokki (Viola canina)
Pohjolan kasvien pauloissa: Viola canina subsp. canina - aho-orvokki subsp. pikkuaho-orvokki
Pohjolan kasvien pauloissa: Viola canina subsp. ruppii - aho-orvokki subsp. isoaho-orvokki
 Pohjolan kasvien pauloissa: Viola canina subsp. ruppii x riviniana - aho-orvokki subsp. isoaho-orvokki x metsäorvokki
 Pohjolan kasvien pauloissa: Viola canina subsp. ruppii x stagnina - aho-orvokki subsp. isoaho-orvokki x rantaorvokki
Puutarha.net: Aho-orvokki (Viola canina)
ITIS: Viola canina 
United States Department of Agriculture (USDA): Viola canina 

Orvokit
Päihdevalistus

Päihdevalistus on valistustyötä, jonka tarkoituksena on lisätä ihmisten tietoisuutta päihteiden käytön haitoista, edistää päihteettömiä elintapoja sekä terveellisiä elintapoja. Tätä kautta päihdevalistuksen tavoitteena on vähentää päihteiden käyttöä sekä päihteiden aiheuttamien vahinkojen, kuten esimerkiksi liikenneonnettomuuksien ja sairauksien, vähentäminen. Päihdevalistuksen piiriin kuuluvat alkoholi, tupakka ja huumausaineet. 

Päihdevalistuksen toimivuudesta ei ole takeita. Kun aiheesta puhutaan ympäristössä ja kaveripiirissä, se alkaa kiinnostaa. Myös sellainen populaarikulttuuri, jossa huumeiden käyttö esitetään myönteisenä asiana, lisäävät kiinnostusta huumeita kohtaan.

Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen erikoissuunnittelija Elina Kotovirta uskoo, että perinteinen huumevalistus on saattanut jopa lisätä nuorten kiinnostusta kannabiksen kokeiluun. Ruotsalaisen Alkoholi- ja huumevalitustyön keskusliiton vuosituhannen alusta olevan tutkimuksen mukaan valistukseksi tarkoitettu työ saattaa pikemminkin herättää oppilaissa halun kokeilla alkoholia. Kun Suomi liittyi Kansainväliseen oopiumisopimukseen vuonna 1922, lääkintöhallitus katsoi että huumekysymys oli arkaluontoinen ja valistustyö pitäisi toteuttaa huolellisesti, koska valistuksella saattoi pahimmillaan olla odotettua päinvastainen tulos.

Päihdevalistuksesta on kokeiltu myös sellaista menetelmää, jossa nuoret puhuvat päihteistä keskenään. Nuorten keskinäinen päihdevalistuksen menetelmä Skarppi on saanut vuoden 2011 Hyvä käytäntö -palkinnon.

Katso myös 
 Ehkäisevä päihdetyö
 Seksivalistus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Preventiimi - Nuorisoalan ehkäisevän päihdetyön osaamiskeskus.
 Sokeista pisteistä valaistumiseen. Kriittisen kannabisvalistuksen tietoperustaa rakentamassa.
 Se toimii sittenkin – kuinka päihdevalistuksesta saa selvää Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura, julkaisuja 116. 2011. 
 Huumevalistuksia haistelemassa Helsingin Sanomat 1.5.2012.
 Kouluvihkon sisältö järkytti: nastolalaisessa koulussa suoraa puhetta huumeista tokaluokkalaisille Etelä-Suomen Sanomat 20.2.2015.
 Narkomaanin tarina hiljentää oppilaat Yle 10.11.2015.
 Kauhutarina jumppasalissa ei opeta nuorelle elämäntaitoja Turun Sanomat 9.11.2016.

Päihdepolitiikka
Copa Mundial

Copa Mundial on Adidaksen valmistama jalkapallokenkä. Copa Mundial tuli myyntiin 1982 , mutta iästään huolimatta se on edelleen hyvin suosittu. Kenkä on valmistettu kengurunnahasta ja se mukautuu hyvin käyttäjänsä jalkaan. Kengässä on kiintonastat. Adidas World Cup on muuten vastaavanlainen kenkämalli, paitsi että siinä on vaihtonastat.

Tunnettuja Copa Mundialin tai World Cupin käyttäjiä

 Jari Litmanen
 Roman Eremenko
 Jussi Jääskeläinen
 Otto Fredrikson
 Xabi Alonso
 Ricardo Carvalho
 Javier Zanetti

Lähteet

Jalkineet
Jalkapallovarusteet

sv:Adidas#Uppgång till världsföretag
Sufjan Stevens

Sufjan Stevens (s. 1. heinäkuuta 1975) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen laulunsa ovat usein uskoon ja perheeseen liittyviä. Hän on arvostettu laulaja Yhdysvalloissa, vaikkei olekaan tunnettu Euroopassa. Stevens on julkaissut seitsemän levyä, joista parhaiten menestyneet ovat Michigan (2003), Illinois (2005) ja The Avalanche (2006).

Diskografia

Albumit
 2000 - A Sun Came
 2001 - Enjoy Your Rabbit
 2003 - Michigan
 2004 - Seven Swans
 2005 - Illinois
 2006 - The Avalanche
 2006 - Songs for Christmas
 2009 - Run Rabbit Run
 2009 - The BQE
 2010 - All Delighted People (EP)
 2010 - The Age of Adz
 2015 - Carrie & Lowell

Aiheesta muualla

Sufjan Stevens - kotisivu
Virallinen PureVolume-sivu

Yhdysvaltalaiset muusikot
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanns Eisler

Hanns Eisler (6. heinäkuuta 1898 Leipzig, Saksan keisarikunta – 6. syyskuuta 1962 Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalainen säveltäjä. 

Eisler syntyi Leipzigissä, jossa hänen juutalainen isänsä Rudolf Eisler toimi filosofian professorina. Perhe muutti vuonna 1901 Wieniin, Itävalta-Unkariin. Eisler oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja haavoittui taisteluissa useaan otteeseen. Sodan jälkeen hän opiskeli vuosina 1919–1923 Arnold Schönbergin johdolla. 

Eisler siirtyi vuonna 1925 Berliiniin, jossa hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen jäseneksi. Hän teki uransa alkuvaiheessa yhteistyötä Bertolt Brechtin kanssa ja kirjoitti musiikin muun muassa useisiin tämän näytelmiin. Hän oli myös mukana työstämässä Brechtin kanssa elokuvaa Kuhle Wampe, jonka esittämisen natsit kielsivät vuonna 1933. Hän pakeni kansallissosialistien Saksasta Yhdysvaltoihin, jossa hän sävelsi musiikkia muun muassa Hollywood-elokuviin. Hän julkaisi Theodor Adornon kanssa myös kirjan elokuvamusiikin säveltämisestä. 

Eisler käytti teoksissaan ajoittain Schönbergin kaksitoistasäveltekniikkaa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat Deutsche Sinfonie (1935–1957) ja Hollywood Songbook (1938–1943). Eislerin lupaavan uran etenemistä Yhdysvalloissa haittasi kylmä sota, jonka aikana säveltäjä päätyi Hollywoodin mustallelistalle. Palattuaan Saksaan säveltäjä asettui Itä-Berliiniin ja sävelsi Itä-Saksan kansallislaulun ”Auferstanden aus Ruinen”. 

Bertolt Brechtin kuoleman jälkeen Eislerin loppuelämää varjostivat masennus ja heikentynyt fyysinen terveydentila. Hän kuoli Itä-Berliinissä 64-vuotiaana.

Kirjallisia teoksia 
 Theodore Adornon kanssa: Composing for the Films. New York: 1947, 1994.
 Reden und Aufsätze. Berliini: 1959.
 H. Bungen kanssa: Fragen Sie mehr über Brecht: Hanns Eisler in Gesprach. München: 1970.
 Materialen zu einer Dialektik der Musik. Berliini: 1973.
 Musik und Politik, toim. G. Mayer. Berliini: 1973.
 A Rebel in Music: Selected Writings, toim. Manfred Grabs. New York: 1978.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Saksalaiset säveltäjät
Toinen Wienin koulukunta
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Tiina Rinne

Tiina Maarita Rinne (virallisesti Rinne-Reitala; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki työtä pää­asiassa teatteri­näyttelijänä, erityisesti Kansallis­teatterissa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1994. Hänet muistetaan myös Maija Mäki­maan roolista televisio­sarjassa Kotikatu.

Ura 

Tiina Rinne kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1947–1950. Samalla kurssilla hänen kanssaan opiskelivat muiden muassa myöhemmät näyttelijät Jussi Jurkka ja Veikko Sinisalo sekä myöhemmät ohjaajat Rauni Mollberg ja Mikko Niskanen.

Rinne aloitti näyttelijän­uransa vuonna 1950 Intimiteatterissa. Hän esiintyi myös muun muassa Turun kaupunginteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Rinne teki miltei 20 vuotta pitkän uran Suomen Kansallis­teatterissa. Hän esiintyi myös useissa elo­kuva- ja televisio­rooleissa, joista hänet muistetaan Maija Mäkimaan roolista draama­sarjassa Koti­katu. Hän oli tekemässä sarjaa sen alusta loppuun vuosina 1995–2012.

Kunnianosoitukset 

Rinne palkittiin vuonna 1987 Pro Finlandia -mitalilla ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Teatteri­järjestöjen Keskus­liiton kultainen kunnia­merkki.

Yksityiselämä 

Tiina Rinne kuului tunnettuun teatteri­sukuun. Hänen vanhempansa olivat Jalmari Rinne ja Anni Aitto. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1961 lähtien taide­historioitsija Aimo Reitala (1931–2012), ja heillä on kolme lasta, joista Mikko Reitala on kirjailija-käsi­kirjoittaja-näyttelijä, Janne Reitala on lääkäri ja Heta Reitala on teatteritutkija. Tiina Rinteen veljiä olivat näyttelijät Tommi Rinne ja Taneli Rinne, sisar­puolia näyttelijät Katriina Rinne ja Marjatta Rinne, setiä näyttelijät Joel Rinne ja Einar Rinne sekä serkku näyttelijä Eila Rinne. Rinne kuoli 91-vuotiaana tammi­kuussa 2021 ja hänet on haudattu Helsingin Kulo­saareen Lepo­saaren hautaus­maalle avio­miehensä viereen.

Filmografia 

Elokuvat
 Kultainen kynttilänjalka (1946)
 Ruusu ja kulkuri (1948)
 Kalle-Kustaa Korkin seikkailut (1949)
 Kanavan laidalla (1949)
 Prinsessa Ruusunen (1949)
 Ratavartijan kaunis Inkeri (1950)
 Amor hoi! (1950)
 Isäpappa ja keltanokka (1950)
 Aatamin puvussa… ja vähän Eevankin (1971)
 Pieni pyhiin­vaellus (2000)

Televisio
 Hanski (Emma, 1966–1967)
 Kotikatu (Maija Mäki­maa, 1995–2012)
 Ratamo (Aila Nikula, 2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
John Thaw

John Edward Thaw () oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi elokuvussa, televisiossa ja teatterissa. Thaw tunnetaan roolistaan komisario Morse samannimisessä televisiosarjassa.

Ura 

Thaw opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen pääroolinsa televisiossa oli ylikonstaapeli John Mann sarjassa Redcap (1964–1966), jota seurasi suurempi läpimurto kovaotteisen komisario Jack Reganin osassa poliisisarjassa The Sweeney (1975–1978).

Kolmannen kerran Thaw sai esitettäväkseen poliisin roolin vuonna 1987, jolloin hänestä tuli oluesta pitävä, punaisella Jaguarilla ajava ylikomisario Morse. Morse-sarjaa tehtiin vuosina 1987–2000 yhteensä 33 jaksoa, joista osa perustui Colin Dexterin romaaneihin. Thaw sai osastaan Bafta-palkinnot vuosina 1990 ja 1993.

Vuosina 1995–1999 Thaw esitti asianajaja James Kavanaghia sarjassa Kavanagh QC.

John Thaw esiintyi myös useissa elokuvissa. Hän näytteli Richard Attenborough’n ohjaamissa elokuvissa Chaplin sekä Huuto vapaudelle, josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkinnon saajaksi.

Yksityiselämä 

Thaw naimisissa Sally Alexanderin kanssa, josta hän kuitenkin erosi neljä vuotta myöhemmin. Hän avioitui myöhemmin näyttelijätär Sheila Hancockin kanssa. Thaw’n tytär Abigail Thaw ensimmäisestä ensimmäisestä avioliitosta on näyttelijä.

Vuonna 2004 julkaistussa elämäkerrassaan The Two of Us: My Life with John Thaw Hancock kertoi Thawn 1970-luvun lopulta asti sairastaman alkoholismin vaikuttaneen heidän elämäänsä ja aiheuttaneen katkoksia Thawn uralla. Thawn toipui alkoholismistaan ennen kuolemaansa.

Thaw nimitettiin Brittiläisen imperiumin komentajaksi vuonna 1994.

Thaw kuoli ruokatorven syöpään.

Valikoitu filmografia 

Elokuvat
 Kaikista kapinallisin (1962)
 Viimeiseen veripisaraan (The Last Grenade, 1969)
 Vampyyrin kosto (The Abominable Dr. Phibes, 1971)
 Ruoho laulaa (The Grass is Singing, 1981)
 Kiistetty oikeus (1987)
 Huuto vapaudelle (1987)
 Chaplin (1992)

Televisio
 Redcap (1964–1966)
 The Sweeney (1975–1978)
 Komisario Morse (1987–2000)
 Kavanagh QC (1995–1999)
 Lasinen elämä (2001)

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paul Osipow

Paul Osipow (s. 11. kesäkuuta 1939 Kymi)  on suomalainen taidemaalari ja näyttelijä.

Henkilöhistoria
Osipowin vanhemmat olivat käyttöpäällikkö Igor Osipow ja Elna Arponen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli keramiikkataiteilija, kuvanveistäjä Anna-Maria Osipow, avioliitto päättyi eroon 1980-luvun alussa. Osipow opiskeli maalaamista Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1958–1962, Vapaassa taidekoulussa vuonna 1960 ja Teksasin yliopistossa vuosina 1975–1976. Hän on toiminut useaan otteeseen opettajana taidealan oppilaitoksissa Suomessa, samoin kuin vt. professorina Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa. Hän on Teksasin osavaltion kunniakansalainen. Osipow sai valtion 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1985, prinssi Eugenin mitali hänelle myönnettiin 1989.

Taiteellinen toiminta

Maalaustaide
Osipowin läpimurto tapahtui vuonna 1966 järjestetyssä Nuorten näyttelyssä. Siellä oli esillä Osipowin urbaania elämää kuvaavia popmaalauksia, jotka saivat paljon kiitosta. Hänen maalauksensa ovat muuttuneet paljon tuosta ajasta ja nykyään hänen teoksiaan onkin vaikea luokitella minkään tietyn taidesuuntauksen mukaan. Suomen ja Euroopan lisäksi hänen taulujaan on ollut esillä eri näyttelyissä Yhdysvalloissa, Japanissa ja Israelissa.

Elokuvataide
1960- ja 1970-luvuilla Osipow näytteli myös muutamissa elokuvissa. Hänellä oli pääosa Risto Jarvan läpimurtoelokuvassa Työmiehen päiväkirja (1967) ja Matti Kassilan Aila Meriluoto -filmatisoinnissa Haluan rakastaa, Peter (1972). Tosin jälkimmäisen elokuvan kohdalla ohjaaja ei ollut tyytyväinen Osipowin ääneen, joten näyttelijä Matti Oravisto sai dubata hänen repliikkinsä. Osipowilla oli rooli myös niin ikään Risto Jarvan ohjaamissa elokuvissa Kun taivas putoaa...(1972) sekä Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Paul Osipow Valtion taidemuseon kokoelmissa
 Paul Osipowin haastattelu Porin taidemuseon sivuilla

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset opettajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Muriel Duckworth

Muriel H. Duckworth CM (31. lokakuuta 1908 Austin, Québec, Kanada – 22. elokuuta 2009 Magog, Québec, Kanada) oli kanadalainen feministi ja rauhanaktivisti. Hänelle myönnettiin vuonna 1991 Pearsonin rauhanmitali. 

Duckworth ylennettiin vuonna 1983 Kanadan ritarikunnan jäseneksi.

Kanadalaiset feministit
Member of the Order of Canada
Pasifistit
Yli satavuotiaiksi eläneet kanadalaiset
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Thomas Jane

Thomas Jane (oik. Thomas Elliott III; s. 29. tammikuuta 1969, Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Deep Blue Sea (1999), Epäilyksen alaisena (2000), Tuomari (2004), Unensieppaaja (2003), Crow 2 – enkelten kaupunki ja The Mist – usva (2007).

Nuorena Jane toimi Hollywoodissa katusoittajana.

Jane oli naimisissa näyttelijä Patricia Arquetten kanssa vuosina 2006–2011. Heillä on tytär Harlow Olivia Calliope (s. 2003).

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Kristuskyrkan

Kristuskyrkan on Helsingissä Etu-Töölön kaupunginosassa sijaitseva kirkko. Se on valmistunut vuonna 1928 ja kuuluu Helsingin ruotsinkieliselle metodistiseurakunnalle. Arkkitehti Atte V. Willbergin suunnittelema rakennus edustaa 1920-luvun klassismia, jota on maustettu uusgoottisilla aiheilla. Kirkon tornin esikuvana on Tukholman kaupungintalon torni. Lars Sonck oli suunnitellut paikalle toteutunutta suuremman kirkon, mutta kustannussyistä seurakunta päätti rakentaa pienemmän.

Kristuskyrkanin 59 metriä korkea torni on keskeinen osa Helsingin siluettia. Se näkyy hyvin muun muassa Helsinkiin saapuvista junista ja Hakaniemen Ympyrätalolta.

Ruusuikkuna  

Goottilaisen arkkitehtuurin tyylin mukainen suuri ruusuikkuna on esillä kirkon julkisivussa pääsisäänkäynnin yläpuolella. Taiteilija Lennart Rafael Segerstrålen (1892–1975) suunnittelema kaunis lasiteos on nimeltään "Praise to Creation" (ruotsiksi Skåpelsens lovsång). Siinä Jumalan luomakunnan hengellistä ylistystä kuvastaa harppua soittava Daavidin hahmo kukka- ja kasvisaiheiden ympäröimänä. Kuistin oikealta puolelta pääsee pyöreä portaikko kirkon sisälle ylemmälle loggialle, josta pääsee lähempää ihailemaan lasi-ikkunan monimutkaista muotoilua.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kristus Kyrkan Seurakunta Helsinki
 Kristuskyrkan Facebook

Helsingin kirkot
Suomen kivikirkot
Etu-Töölö
Becki Newton

Becki Newton (oik. Rebecca Sara Newton; s. 4. heinäkuuta 1978, New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Amanda Tanen komediasarjassa Ruma Betty vuosina 2006–2010. Hän näytteli Weird Loners -televisiosarjassa vuonna 2015.

Newton kasvoi Guilfordissa Connecticutissa. Hän on suorittanut Pennsylvanian yliopistossa tutkinnon Euroopan historiassa. Hän on käsikirjoittanut ja toiminut juontajana yhdysvaltalaisella TBS-kanavalla julkkiksia haastattelevassa ohjelmassa Movie Junky. Hänellä oli myös pieni rooli Siskoni on noita -sarjan seitsemännen tuotantokauden viimeisessä jaksossa. Newton näytteli myös sarjassa Ensisilmäyksellä Neil Patrick Harrisin näyttelemän Barney Stinsonin tyttöystävää Quinniä.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Karl Sanders

Karl Sanders (s. 5. kesäkuuta 1964 Greenville, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Nilen kitaristi-laulaja ja perustaja. Hänellä on äärimmäisen nopea ja tekninen soittotyyli ja erittäin matala ääni. Sanders käyttää Jackson Guitarsin, Deanin ja Kxk:n kitaroita.

Sanders on julkaissut kaksi Lähi-idän esi-islamistisesta kulttuurista ja musiikkiperinteestä vaikutteita saanutta  soolojulkaisua, Saurian Meditation vuonna 2004 ja Saurian Exorcisms vuonna 2009.

Laitteisto 
 Kxk Warrior V (kitara)
 Jackson Custom Nile King V (kitara)
 Dean V 79 (kitara)
 Dean ML 79' (kitara)
 Fender Stratocaster (kitara)
 Seymour Duncan Invader (mikrofonit)
 Marshall JCM 2000 (vahvistin)
 Marshall (vahvistinkaapit)

Diskografia 
Nile
ks. Nilen diskografia

Soolotuotanto

Aiheesta muualla 
NILE-Catacombs Official page
Official Relapse Records Band Page

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Annihilation of the Wicked

Annihilation of the Wicked on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Nilen neljäs albumi. Se julkaistiin toukokuussa 2005 Relapse Recordsin kautta päättäen yhtyeen sopimuksen kyseisen levy-yhtiön kanssa. Teemallisesti Annihilation of the Wicked jatkaa yhtyeen linjaa nojaten vahvasti muinaisen Egyptin mytologiaan ja H. P. Lovecraftin kirjoituksiin.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Japanin bonuskappale

Kokoonpano 
 Karl Sanders – laulu, kitara, baglama saz, kosketinsoittimet, bouzouki
 Dallas Toler-Wade – laulu, kitara
 George Kollias – rummut, lyömäsoittimet
 Jon Vesano – basso, laulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 9/10
 PopMatters: 9/10

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Nilen albumit
In Their Darkened Shrines

In Their Darkened Shrines on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Nilen kolmas albumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2002. Albumilta julkaistiin kaksi singleä: "Execration Text" ja "Sarcophagus". Kummallekin edellä mainituista kappaleista tehtiin myös musiikkivideot.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Karl Sanders – laulu, kitara, basso
 Dallas Toler-Wade – laulu, kitara, basso
 Tony Laureano – rummut, lyömäsoittimet, laulu
 Jon Vesano ja Mike Breazeale – laulu

Vuoden 2002 albumit
Nilen albumit
Black Seeds of Vengeance

Black Seeds Of Vengeance on Yhdysvalloista kotoisin olevan death metal -yhtyeen Nilen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 2000. Albumi on yleisesti kriitikoiden ylistämä ja Terrorizer-lehti valitsi sen vuoden parhaaksi julkaisuksi. Levyllä laulaa ja soittaa ensimmäistä kertaa Dallas Toler-Wade.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Karl Sanders – laulu, kitara
 Dallas Toler-Wade – laulu, kitara
 Chief Spires – laulu, bassokitara
 Pete Hammoura – rummut, laulu

Tämä on levyn kansilehteen listattu kokoonpano. Varsinaiset rummut levylle on soittanut Derek Roddy, Pete Hammoura vieraili vain levyn raidalla "To Dream of Ur".

Lähteet 

Vuoden 2000 albumit
Nilen albumit
Erkki Koivusalo

Erkki Koivusalo (8. joulukuuta 1925 – 16. helmikuuta 1988) oli suomalainen kuunnelmakirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja mainostoimittaja. 

Koivusalo debytyi kuunnelmakirjailijana 1950-luvun alussa. Hänen kuunnelmiaan ovat muun muassa rakkaustarina Pilviä taivaanrannalla ja jännityskertomus Kuollutta ei voi murhata. 

Kuunnelmien lisäksi Koivusalo teki elokuvakäsikirjoituksia. Näistä ensimmäinen oli Hannu Lemisen ohjaama Morsiusseppele (1954), Jussi Jurkan näyttelemän nuoren miehen odysseia 1900-luvun alun Helsingissä ja Euroopassa. Yhdessä Usko Kempin kanssa Koivusalo käsikirjoitti T. J. Särkän ohjaaman huumoria sisältävän jännityselokuvan Kovaa peliä Pohjolassa (1959). Kepeän elokuvan pääosassa oli Tauno Palo kaksoisroolissa. 

Maunu Kurkvaaran elokuvien parissa Koivusalo työskenteli kahteen otteeseen. Yhdessä Kurkvaaran kanssa hän kirjoitti käsikirjoituksen Kurkvaaran ohjaamaan elokuvaan Autotytöt (1960). Elokuva oli ensimmäisiä suomalaisia yhteiskunnallisia elokuvia (buumi, joka varsinaisesti nosti päänsä 1960-luvun lopulla). Se käsitteli nuoria liftarityttöjä, jotka irtolaisina notkuivat tienvarsilla pummaten kyytejä vanhemmilta miehiltä. Kurkvaaran viimeiseksi jääneessä elokuvassa Perhosen uni (1986) Koivusalo toimi kuvaajana. 

Vakituisen päivätyönsä Koivusalo teki mainostoimittajana. Hän oli myös urheilusukelluksen uranuurtajia Suomessa.

Lähteet

Suomen Kansallisfilmografia
Kari Uusitalo: Hei, rillumarei: suomalaisen elokuvan mimmiteollisuusvuodet 1949–1955 (1978)
Kari Uusitalo: Suomen Hollywood on kuollut: kotimaisen elokuvan ahdinkovuodet 1956–1963 (1981)

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Suomalaiset sukeltajat
Jigi

Jigi on silikonista valmistettu matoa, toukkaa tai kalaa muistuttava viehe. Jigiin kiinnitetään paino, jonka ansiosta jigi uppoaa etuosa edellä. Jigiä pyritään pomputtelemaan pohjassa tai pohjan lähellä. Myös pilkkimisessä voidaan käyttää jigiä. Jigikalastuksessa käytetään yleensä jäykähköjä vapoja ja punottua siimaa. Yleisimmät jigityypit ovat toukka-, mato- ja kalajigi.

Kalastaminen jigillä
Jigillä kalastetaan tyypillisesti niin, että jigin annetaan upota pohjaan, jolloin huomataan siiman veltostuminen. Tämän jälkeen tehdään vavalla nykäisy ja kelataan löysät pois, mitä jatketaan siihen asti kunnes siima on kelautunut kokonaan takaisin kelalle. Toinen tapa nostaa viehe pohjasta on tehdä yhdestä viiteen nopeaa kammenpyöräytystä vavan ollessa koko ajan siiman suuntaisena. Tämän tekniikan etu on siinä, että vastaisku saadaan tehtyä heti ja nopeasti, koska vapa on jo valmiiksi alhaalla. Vastaiskun ei tarvitse olla pitkä, kunhan se on hyvin nopea. Jigissä on useimmiten vain yksi koukku, ja nopealla vastaiskulla saadaan maksimoitua koukun tarttuminen. Kala nappaa vieheeseen useimmiten vieheen ollessa laskeutumassa takaisin pohjaa kohti noston jälkeen. 

Jigiä voidaan käyttää myös pilkin tavoin. Ankkuroidusta tai hitaasti virran tai tuulen mukana ajelehtivasta veneestä pilkkien pystyy tavoittamaan kivien koloissa lymyävät kalat, joita ei kevyemmillä vieheillä pysty tavoittamaan. Liikkuvasta veneestä pilkkiminen ei kuitenkaan ole jokamiehenoikeus, vaan se rinnastetaan vetouisteluun. Jäältä pilkkiessä jigi on usein tasapainopilkin kaltainen, jolloin jigi nykäisyn yhteydessä ui sivusuunnassa ja houkuttelee kaloja laajemmalta alueelta kuin paikallaan pomppiva viehe.

Jigillä voidaan saada melkein jokaista Suomessa esiintyvää kalaa. Tavallisimpia saaliskaloja ovat ahven, kuha ja hauki.

Vieheet
Adrianne Curry

Adrianne Adelaide Samaire Curry (s. 6. elokuuta 1982 Joliet, Illinois) on yhdysvaltalainen malli. Hän voitti Huippumalli haussa -ohjelman ensimmäisen tuotantokauden. 

Curry sijoittui vuonna 2005 Maximin "sadan kuumimman naisen" listan 100. sijalle. Hän on biseksuaali ja oli naimisissa yhdysvaltalaisen näyttelijä Christopher Knightin kanssa. Hän toimi Ballbreakers-pelishow'n juontajana. 

Curry on esiintynyt useissa lehdissä, kuten Playboyssa ja Peoplessa. Hänellä on pituutta 1,79 metriä, ruskea tukka, vihreät silmät ja rintaimplantit.

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut  

Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Józef Cyrankiewicz

Józef Adam Zygmunt Cyrankiewicz (23. huhtikuuta 1911 – 20. tammikuuta 1989) oli puolalainen sosialistinen, vuoden 1948 jälkeen kommunistinen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri 1947–1952 ja uudestaan 1954–1970. Puolan presidentti hän oli 1970–1972.

Cyrankiewicz syntyi Tarnówissa, silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja opiskeli Krakovan Jagellonica-yliopistossa. Hänestä tuli Puolan sosialistipuolueen paikallisosaston sihteeri 1935.

Lähteet

Puolan presidentit
Puolan pääministerit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Armas Vallasvuo

Armas Eskil Vallasvuo (alk. Walén, 12. kesäkuuta 1907 Helsinki – 27. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen elokuvaleikkaaja. Hänen vaimonsa oli Kerttu Vallasvuo (o.s. Kilpinen).

Vallasvuon ura kattaa yli 150 elokuvaa. Hän oli Elmer Lahden ohella toinen T.J. Särkän johtaman Suomen Filmiteollisuuden vakioleikkaajista. Osmo Harkimon kanssa Vallasvuo leikkasi Edvin Laineen ohjaaman Tuntemattoman sotilaan (1955). He yhdistelivät aitoa TK-miesten ottamaa kuvaa jatkosodasta fiktiiviseen filmimateriaaliin niin taidokkaasti, että elokuvan katsojan on vieläkin vaikea erottaa nämä kaksi toisistaan. Kaksikko sai elokuvasta Jussi-palkinnon. 

Edvin Laineen elokuvien lisäksi Vallasvuo toimi leikkaajana myös monille muille ohjaajille, kuten Matti Kassila, Ville Salminen, Aarne Tarkas ja maisteri Särkän itsensä ohjaamille elokuville.

Aiheesta muualla

Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Paavalinkirkko

Paavalinkirkko voi viitata seuraaviin kirkkoihin:

 Paavalinkirkko, kirkko Frankfurtissa
 Paavalinkirkko, kirkko Helsingissä
 Paavalinkirkko, kirkko Tartossa.

Katso myös 

 Pyhän Paavalin katedraali/kirkko, useita kirkkoja
Ilmastonmuutokseen sopeutuminen

Ilmastonmuutokseen sopeutuminen on ilmaston lämpenemisestä odotettavissa oleviin vaikutuksiin ja jo tapahtuneisiin ilmastomuutoksiin mukautumista ja varautumista ihmisen ja luonnon toimesta. Sopeutumisessa voidaan minimoida haittoja ja hyödyntää etuja. Ilmastonmuutokseen sopeutuminen eroaa ilmastonmuutoksen hillitsemisestä, mikä on ilmaston lämpenemisen ehkäisemistä siitä aiheutuvien seurausten vähentämiseksi.

Sopeutumiskeinoja arvioidaan muun muassa taloudellisen tehokkuuden ja hinnan, joustavuuden, kiireellisyyden, reiluuden, tarvittavien luonnonvarojen sekä terveysvaikutusten ja turvallisuuden mukaan. Sopeutumiskeinojen hyödyllisyys voi vaihdella alueittain. Esimerkiksi tulviin ja rantojen eroosioon sopeutuminen on vaikeampaa kehitysmaissa kuin kehittyneissä maissa.

Sadannan muutoksista johtuvien kuivuuskausien ja vuoristojäätikköjen pienenemisen vaikutuksia voidaan lieventää ottamalla sadevettä talteen. Pilviä saatetaan joissain tapauksissa voida kemiallisin keinoin ohjata satamaan siellä, missä sadetta tarvitaan eniten. Jäätikköjärviä voidaan padota niiden katoamisen estämiseksi, kuten joissain valtioissa on jo alettukin tehdä.

Ilmaston lämpenemisen vaikutukset 

Mahdollisia vaikutuksia ympäristölle ja sivilisaatiolle on monia, pääasiassa kuitenkin keskimääräisen lämpötilan nousu kaikkialla maailmassa. Tämä johtaa mm. merenpinnan tason nousuun ja äärimmäisten sääilmiöiden yleistymiseen.

Muutokseen voidaan varautua kahdella tavalla: ennakoivasti tai reaktiivisesti. Esimerkki ennakoivasta sopeutumisesta on rakentamisen välttäminen alueilla, joita tulvat tai hirmumyrskyt uhkaavat. Reaktiivista sopeutumista on varautuminen tulvien ja hirmumyrskyjen aiheuttamiin vahinkoihin.

Suomi on laatinut kansallisen ilmastonmuutokseen sopeutumisstrategian jo vuonna 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilmasto.org: Ilmastonmuutokseen sopeutuminen 
 (Helsingin yliopiston) Tiedekulma podcast: Sopeudu suomalainen (2019) (soundcloud.com)

Ilmastonmuutos
Toni Viitala

Toni Viitala (28. joulukuuta 1982) on Lentopallon SM-liigassa pelaava suomalainen lentopalloilija. 2007–2008 kaudella hänen seuransa on Kempeleen Lentopallo. Pelipaikaltaan hän on keskitorjuja.

2006–2007 kausi oli Viitalalla uran ensimmäinen SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen kautensa liiganousija Kempeleen Lentopallon väreissä, jossa hän jatkaa myös 2007–2008 kaudella. Kempeleen Lentopallon lisäksi hän on edustanut Kempeleen Pyrintöä 1-sarjassa ja Oulun yliopiston urheiluseuraa 1-sarjassa. Hän on 194 cm pitkä pelaaja, joka on Kempeleen runkopelaajia ollut jo vuosia.

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Poliisilaulajat

Helsingin Poliisilaulajat on perustettu vuonna 1943.

Helsingin Poliisilaulajilla on ollut laulunjohtajina maan parhaita kuoronjohtajia, mm. Alf Rautio, Nisse Rinkama, Peter Lacovich, Ilkka Kuusisto, Matti Hyökki, Pasi Hyökki, Paavo Hyökki sekä Tatu Erkkilä. Jokainen heistä on jättänyt kuorolle perinnöksi jotain omasta tyylisuunnastaan.

Diskografia
 Venematka (1973)
 Helsingin Poliisilaulajat (1977)

Aiheesta muualla

 

Suomalaiset mieskuorot
Helsingin musiikki
Original Dixieland Jass Band

Original Dixieland Jass Band (eli O.D.J.B., Jass kirjoitettiin vuoden 1917 jälkeen Jazz) oli neworleansilainen yhtye, jonka nauhoitus kappaleesta ”Livery Stable Blues” vuonna 1917 oli maailman ensimmäinen jazzäänite. Yhtyeen muita tunnettuja kappaleita olivat "Tiger Rag", "Fidgety Feet", "Clarinet Marmalade" ja "At The Jazz Band Ball". Yhtyeen perusti kornetisti Nick LaRocca, joka johti yhtyettä eri jaksoissa ja kokoonpanoissa vuoteen 1938. 

1990-luvulla Nick LaRoccan poika, trumpetisti Jimmy LaRocca perusti uuden orkesterin, The New Original Dixieland Jazz Band, joka soittaa samantapaista musiikkia ja kierteli Pohjoismaissa 2000-luvun alussa, mm. Helsingin Storyvillessä.

Aiheesta muualla 

 The ODJB on RedHotJazz  Sisältää .ram -tiedostoja vanhoista äänityksistä 
  Jimmy LaRocca's Original Dixieland Jazz Band 

1910-luvun yhtyeet ja sooloartistit
1920-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Yhdysvaltalaiset jazzyhtyeet
Unelmia ja toiveita

Unelmia ja toiveita on Leevi and the Leavingsin kokoelma-albumi vuodelta 1989. Se sisältää laulukokoelman yhtyeen 1980-luvun kappaleista. Levyn kappaleet on numeroitu aakkosjärjestyksessä.

Kappaleet
Anna (ehkä huomenna kaikki on toisin)
Ei tytöt sitä tietää saa
Elina, mitä mä teen?
Elämä ikkunan takana
Elämää
Isojen tyttöjen yö
Jos Helsinki on kaunis
Kerro terveiset lapsille
Kiinalaisessa pesulassa
Muotitietoinen
Pohjois-Karjala
Rin Tin Tin
Sopivasti lihava
Teuvo, maanteiden kuningas
Tyttö jota rakastan
Unelmia ja toimistohommia

Lähteet

Viitteet

Vuoden 1989 kokoelma-albumit
Leevi and the Leavingsin albumit
George Francis

George Rene Francis (6. kesäkuuta 1896 – 27. joulukuuta 2008 Sacramento, Kalifornia) oli pitkäikäinen yhdysvaltalainen. Hän oli kotoisin Kaliforniasta ja jakoi maailman toiseksi vanhimman elossa olevan miehen sijan samana päivänä syntyneen englantilaisen Henry Allinghamin kanssa. 

Francisis oli 9. tammikuuta 2007 alkaen vanhin elossa oleva yhdysvaltalainen mies. Hän oli afroamerikkalainen.

Lähteet

Yli 110-vuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Hemmo Silvennoinen

Hemmo Valio Silvennoinen (6. marraskuuta 1932 Kesälahti – 4. joulukuuta 2002 Vantaa) oli suomalainen mäkihyppääjä, joka urallaan edusti Puijon Hiihtoseuraa ja Helsingin Tovereita. Talvella 1954–1955 hän ylsi ensimmäisenä suomalaisena Keski-Euroopan mäkiviikon voittoon.

Silvennoisen paras arvokisasaavutus oli neljäs sija pienessä mäessä Zakopanen MM-kisoissa 1962. Samojen kisojen suurmäessä hän oli 23:s. Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956 Silvennoinen sijoittui 10:nneksi. Kilpailusuoritusta suurempaa kohua Cortinassa herättivät kuitenkin miehen Savo-lehteen lähettämät värikkäät kisajutut Suomen hiihtäjistä, jotka teksteistä suivaantuneina mukiloivat hänet kisakylässä.

Salpausselän kisoissa Silvennoinen ylsi voittoon 1956. SM-kisoissa hän joutui tyytymään hopeamitaliin 1957 ja 1962. Silvennoinen ei kaihtanut suuriakaan mäkiä: Planican lentomäkiviikolla 1954 hän sijoittui kolmanneksi. Oberstdorfin lentomäkiviikolla helmikuussa 1955 käydyt kaksi kisaa hän voitti yltäen parhaimmillaan 128 metrin lentoon.

Hemmon veli Vesa Silvennoinen voitti Puijon talvikisoissa 1955 yhdistetyn kilpailun.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet