joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paavo M. Petäjä

Paavo Matti Sakari Petäjä (30. syyskuuta 1936 Kemijärvi – 27. kesäkuuta 2018 Haapajärvi) oli varatuomari, nimismies, kaupunginjohtaja, yrittäjä ja urheilujohtaja.

Työura 
Hän asui jo nuoruudessaan Haapajärvellä, jossa hänen äitinsä toimi kunnalliskodin johtajana. Petäjä kirjoitti ylioppilaaksi Haapajärvellä vuonna 1957, pääsi lukemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon. Petäjä valmistui vuonna 1963 ja auskultoi Saloisten tuomiokunnassa Kalajoella 1963–1965. Nimismiehenä hän toimi ensin Paavolassa vuosina 1965–1968 jonka jälkeen Haapajärven nimismiehenä 1968–1972. Haapajärven kauppalan- ja kaupunginjohtajana Petäjä toimi vuosina 1972–1984. Hänet valittiin tehtävään kokoomuksen edustajana.

Kaupungin johdosta Petäjä siirtyi perustamansa Suomenselän lakiasiaintoimiston johtajaksi (1984–2005). Toimisto keskittyi pääasiassa hoitamaan konkurssipesiä, joita etenkin 1990-luvun alun lamavuosina oli runsaasti.

Urheilujohtajana 
Hiihdon luottamustoimet Petäjä aloitti urheiluseura Haapajärven Kiilojen hiihtojaostossa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1972 hän johti haapajärvisten delegaatiota SHL:n liittokokouksessa. Petäjä oli hankkinut kaikille samanlaisen puvun, jotta Kiilojen joukko erottui muista.
Paavo M. Petäjä oli Suomen hiihtoliiton pitkäaikainen varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja, sittemmin kunniapuheenjohtaja. Hän oli myös Kansainvälisen hiihtoliiton FISin maastohiihtokomitean kunniajäsen.

Petäjä toimi maastohiihdon tuomarina Lake Placidin talviolympialaisissa 1980.

Suomen Hiihtoliitto myönsi Paavo M. Petäjälle Hannu Koskivuori -mitalin nro 18 vuonna 2002 ansiokkaasta työstä hiihtourheilun hyväksi.

Lahden skandaali 
Petäjä oli Suomen hiihtoliiton puheenjohtaja Hemohes-skandaalin aikana Lahden hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elävä arkisto: Paavo M. Petäjä kertoi Isometsän dopingkärystä Lahden MM-kisoissa 2001 Yle.
 Elävä arkisto: "Korostan sanaa epäily..." Yle.
 MOT: Petäjä kiistää jyrkästi tilanneensa epo-hormonia 

Suomalaiset hiihtourheiluvaikuttajat
Suomalaiset juristit
Haapajärven kunnan- ja kaupunginjohtajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Matkiva kulkuri

Matkiva kulkuri on Jope Ruonansuun vuonna 1988 julkaistu debyyttialbumi. Levyn myyntilukemat jäivät ilmestymisvuonna varsin maltillisiksi. 

Visa Mäkinen tuotti seuraavana vuonna Ruonansuun kanssa Matkiva kulkuri -nimisen ohjelman, joka julkaistiin vuokratallenteena. Ohjelmassa Ruonansuu esitti erilaisia sketsejä, ja imitoi julkisuuden henkilöitä, kuten Veikko Vennamoa, Juice Leskistä ja M. A. Nummista.

Kappaleet

A-puoli
 Enska ja Hanski – 2.37 
 S.T.T.-rap – 4.32
 Huttusen Paavo – 2.53
 Toivotaan, toivotaan – 3.13 (Alkuperäinen kappale: Che Sará)
 Sä kaunehin oot – 2.36

B-puoli
 Matkiva kulkuri – 4.21
 Imatran tilta – 3.46
 Minustako ministeri? – 2.15
 Eduskuntatalon ovi – 2.11
 Meripoikamies – 2.53
 La Bamba – 2.03

Kappaleiden esittelyä

Huttusen Paavo
Ruonansuu kertoi vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan Jopen pahimmat, että kappale syntyi hänen ollessa keikalla sodankyläläisessä ravintolassa vuonna 1987. Keikan jälkeen hän kuuli ravintolassa, kun eräs asiakkaista kertoi pöytäseurueellensa lausahduksen "Puotin Huttusen Paavoa turpaan!". Kyseinen lausahdus jäi hänen mieleensä, ja alkoi sen pohjalta suunnittelemaan laulua. Hän kirjoitti sanoituksen niin, että sijoitti kappaleen henkilön tavuiltaan sävelen sopivalle paikkakunnalle, ja siihen kävi Tervola. 

Kappaletta soitettiin ahkerasti julkaisuvuonna radiossa. Samana vuonna Ruonansuu sai puhelun Tervolasta kotoisin olevalta Paavo Huttuselta, joka kyseli kappaleen teosta. Ruonansuu kertoi kappaleen teon taustan, ja pahoitteli jos kappale oli häntä loukannut. Huttunen uhkasi viedä asian oikeuteen, jota ei kuitenkaan lopulta tehnyt.

Matkiva kulkuri
Kappaleessa Ruonansuu imitoi useita eri laulajia, ja laulaa heidän kappaleitaan, kuten M. A. Nummista, Tuomari Nurmiota, Rauli Badding Somerjokea ja J. Karjalaista. Kappaleen lopussa hän tulkitsee Vesa-Matti Loirin äänellä Lapin kesä -kappaleen viimeisen säkeistön. 

Albumin nimikappale sai huomiota, kun Ruonansuu pääsi esittämään sen aikaisessa viihdeohjelmassa Vesku Show. Sketsissä Vesa-Matti Loirin esittämä arvostelija pitää esityksestä, mutta kyselee viimeisenä imitoidun henkilön (Vesa-Matti Loiri) alkuperää. Ruonansuu toteaa tähän: "Se oli yks näyttelijä.".

Tekijät

Muusikot
 Erkki Kari
 Kari Hautalampi
 Pekka Svala
Teuvo Lukkarinen
 Ahti Kortelainen
 Jorma Ruonansuu

Tuotanto
 Ahti Kortelainen – äänittäjä (Tico Tico Studio)
 Markku Törrönen – miksaaja (Finnvox-studio)
 Helena Laakso – kannen kuva
 Pedro Hietanen – tuottaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Matkiva kulkuri discogs.com -sivustolla 

Vuoden 1988 esikoisalbumit
Jope Ruonansuun albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Martta Kontula

Martta Edit Maria Kontula, käytti sanoittajana salanimeä Martti, (20. kesäkuuta 1908 Kymi – 20. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

Kontula opiskeli Suomen Näyttämöopistossa ja aloitti uransa Helsingin Kansanteatterissa. Hän näytteli vuosina 1933–1960 yhteensä 18 elokuvassa, lähinnä sivuosissa. Ensimmäinen elokuvista oli Georg Malmsténin ainoaksi jäänyt elokuvaohjaus Pikku myyjätär, jossa Kontula oli nimiosassa. Viimeinen oli Edvin Laineen ohjaus Myöhästynyt hääyö vuodelta 1960.

Kaunisääninen Kontula esiintyi teatterin puolella opereteissa. Näyttelijäntyön ohella Kontula teki iskelmäsanoituksia, joita ovat levyttäneet Harmony Sisters ja Arvi Tikkala.

Kontula sai Pro Finlandia -mitalin 1958.

Aiheesta muualla

 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Tuomas Aho

Tuomas Aho (s. 27. toukokuuta 1981 Parikkala) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa HIFK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Aho edusti juniorina Keuruun Palloa, Kumu JT:tä ja FC Kouvolaa. Ensimmäiset ottelunsa miesten sarjatasoilla hän pelasi kaudella 1998 Kakkosen FC Kuusankoskessa.

Veikkausliigassa Aho debytoi MyPan riveissä 27. kesäkuuta 1999 ottelussa Jazzia vastaan. Vuonna 2004 hän voitti MyPassa Suomen cupin. Vuoden 2005 alussa Aho siirtyi tanskalaisen AGF:n riveihin. Tanskasta hän palasi vuonna 2006 Suomeen HJK:hon, jota hän edusti kolmen kauden ajan, ja kaudeksi 2009 takaisin MyPaan. Hän on toiminut joukkueensa kapteenina sekä HJK:ssa että MyPassa. 

Keväällä 2015 Aho siirtyi yksivuotisella sopimuksella sarjanousija HIFK:n riveihin.

Aho on esiintynyt useissa poikien ja nuorten maaotteluissa. Vuonna 2001 hän kuului Suomen joukkueeseen nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli voittamassa BV Cupia Suomelle vuonna 2006.

Aho opiskelee liikuntapedagogiikkaa Jyväskylän yliopistossa.

Saavutukset 

 SM-hopea 2002, 2006
 SM-pronssi 1999, 2000, 2001
 Suomen cup 2004, 2006, 2008

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tuomas Aho Veikkausliigan sivustolla
 Tuomas Aho Myllykosken Pallon sivustolla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Elvis-osasto

Elvis-osasto on Jope Ruonansuun vuonna 1992 julkaistu toinen studioalbumi. Albumilla esiintyvät myös samannimisessä radio-ohjelmassakin esiintyneet Tommi Reponen ja Jari Vesa. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan.

Albumin kappaleet 
 
  (Alkuperäinen kappale: Big Fat Oranguman)
  (Alkuperäinen kappale: Kierrätä, pyöritä mua)
 
  (Alkuperäinen kappale: Moottoripyörä on moottoripyörä)
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (Alkuperäinen kappale: Tahdon olla sulle hellä)

Nyt lähtee läskit / Rantamiehen balladi -singlejulkaisu 
 Nyt lähtee läskit
 Rantamiehen balladi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elvis-osasto discogs.com -sivustolla 

Vuoden 1992 albumit
Jope Ruonansuun albumit
Ukrainan lippu

Ukrainan lippu () koostuu kahdesta yhtä paksusta vaakapalkista, joista ylempi on sininen ja alempi keltainen. Sen mittasuhteet ovat 2:3, ja se otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1918. Maan jouduttua osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1922 maassa otettiin käyttöön punalippu, ja sen malli muuttui monta kertaa. Ukrainan itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 maassa siirryttiin käyttämään alkuperäistä kaksiväristä lippua 28. tammikuuta 1992 lähtien. 

Ensimmäistä kertaa Ukrainan lipun esittelivät kansallismieliset Lvivissä vuonna 1844. Sen värit ovat samat kuin vanhojen ukrainalaisten ruhtinaskuntien vaakunoiden värit. Lipun on sanottu kuvaavan myös (mustanmullan maan viljavaa) peltoa ja sinistä taivasta. Ukrainan pitkäaikaista hankalaa suhdetta Venäjään kuvaa, ettei lipussa ole panslaavilaista väriyhdistelmää, vaikka ukrainalaisetkin ovat slaavilainen kansa.

Katso myös
Luettelo Ukrainan oblastien lipuista ja vaakunoista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden liput
Lippu
Politiikkaa ja erotiikkaa

Politiikkaa ja erotiikkaa on Jope Ruonansuun neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Albumin teemana on presidentti Mauno Koiviston kuvitteellinen aikomus tehdä eduskuntatalosta ilotalo. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan. Albumia on myyty yhteensä yli 46 000.

Kappaleet 
  (Alkuperäinen kappale: Kemiaa)
  (Alkuperäinen kappale: Kiihkeät tuulet)
 
  (Alkuperäinen kappale: Sukkula Venukseen)
 
 
 
  (Alkuperäinen kappale: Mä haluun viihdyttää)

Tekijät 
 Ahti Kortelainen – äänittäjä, miksaaja
 Risto Asikainen – äänittäjä, miksaaja
 Mika "Musta Hevonen" Jussila – masteroija
 Jope Ruonansuu – tuottaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Politiikkaa ja erotiikkaa discogs.com -sivustolla 

Vuoden 1993 albumit
Jope Ruonansuun albumit
Jäärata-ajo

Jäärata-ajo  on moottoripyörillä jäälle auratulla radalla ajettava kilpa-ajo muoto. Jääratamoottoripyörät perustuvat motocrosspyöriin, ja varustetaan erikoisnastoitetuilla renkailla.

Rata
Jäärata-ajo ajetaan luonnonjäälle auratulla 800-1500 m pitkällä radalla, kilpailun ajomatkan kokonaispituuden ollessa 6-15 km.

Ulkomailla
Keski-Euroopassa vuoristoalueilla jäärataa ajetaan sitä varten jäädytetyillä radoilla. USA:n pohjoisosissa sekä Kanadassa käytetään nastoina ruuveja. Islannissa käytetään motocrossnastoja ja Ruotsissa ajetaan samoilla säännöillä kuin meillä.

Rengassäännöt
Soololuokissa etu- ja takarenkaan nastan maksimikokonaispituus on 23 mm. Nastan näkyvä osuus on säännöissä määritelty siten että esimerkiksi nastan olkapään on oltava tasomainen vähintään 8 mm halkaisijaan saakka. Sivuvaunulliset pyörät varustetaan enduro/motocross-sääntöjen mukaisilla nastarenkailla.

Luokat
Jäärataa ajetaan nykyisin kuudessa pääluokassa; 
80-kuutioiset kaksitahtiset moottoripyörät ja 150cc nelitahtipyörät
JR2 (alle 125-kuutioiset kaksitahtiset ja alle 250-kuutioiset nelitahtiset)
JR1 (alle 250-kuutioiset kaksitahtiset ja alle 450- kuutioiset nelitahtiset)
JR3 (alle 500-kuutioiset kaksitahtiset ja alle 700-kuutioiset nelitahtiset)
Sivuvaunulliset moottoripyörät (kuutiotilavuus vapaa, sylinterilukumäärä enintään 1)
ATV- nelipyöräiset moottoripyörät

Lisäksi soololuokat (JR1, JR2 ja JR3) jakautuvat SM huippu-urheiluun (A-luokat) ja harrastajiin (B-luokat) sekä veteraaniluokkiin. B-luokissa kisataan nousupisteistä A-luokkaan.

Säännöt
Linkki sääntöihin

Lisätietoja
Lisää tietoa lajin omalla sivustolla
OFFROADPro
Suomen Moottoriliitto

Katso myös

 Jääspeedway

Aiheesta muualla
 Ylen Elävä arkisto: Vauhtikoneet jäällä

Moottoripyöräurheilu
Viitta (liturginen tekstiili)

Viitta (, ) on ortodoksisessa kirkossa kaikkien pappeuteen vihittyjen sekä luostarien asukkaiden (sisariston ja veljestön) perusasu. Viitta on yleensä musta, mutta se voi olla muunkin värinen.

Papistolla (tai alipapistolla ja luostarin asukkailla) on kahdenlaisia viittoja: alusviitta eli podrasniekka ja päällysviitta eli riäsä.

Alusviittaa olisi papinkin pidettävä päällään aina liikkuessaan julkisilla paikoilla, luostarin asukkailla se pitää olla päällä aina ulkona ollessaan. Nykyään asu vaihdetaan kuitenkin usein epäortodoksisesti  "siviilissä" liikkuessa tavallisiin vaatteisiin. Eräissä maissa viitan pitäminen kirkon ulkopuolella saattaa olla myös kiellettyä, eräissä maissa sen pitämistä edellytetään aina. 

Joillekin kirkonpalvelijoille on myönnetty erityinen oikeus käyttää alusviittaa ilman varsinaista pappeuteen vihkimistäkin. Samoin luostarialueella pidetään asianmukaisena käyttää alusviittaa, jos on oikeus sen käyttämiseen - vielä 1970-luvullakin Valamon luostarissa puettiin jopa pikkupojatkin alusviittaan ja skufiaan. 

Päällysviitta vastaa päällystakkia. Sitä pidetään myös usein yllä erilaisissa juhlatilaisuuksissa.

Aiheesta muualla 
Ortodoksi.net / Viitta

Liturgiset tekstiilit

en:Cassock#Eastern practice (Orthodox and Eastern Catholic)
Johannes Semper

Johannes Semper (22. maaliskuuta 1892 Pahuveren kylä, Tarvastu – 2. helmikuuta 1970 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja kääntäjä.

Vuosina 1910–1927 Semper opiskeli Pietarissa, Riiassa, Moskovassa, Berliinissä ja Pariisissa. Vuonna 1928 hän valmistui Tarton yliopistosta. Semper väitteli tohtoriksi aiheenaan André Giden tuotanto. Hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan opetusministeri vuonna 1940.

Semper kirjoitti Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymnin sanat.

Semperin laajassa tuotannossa on älyllistä runoutta, psykologista proosaa, matkakirjoja ja esseistiikkaa. Semperin runotuotantoa on julkaistu suomeksi antologiassa Eestin runotar (WSOY, 1940). Hän kuului Siuru- ja Tarapita-kirjailijaryhmien perustajiin.

Suomennettuja runoja
Antologioissa
 Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia, toim. Elsa Haavio, Helsinki: WSOY 1940
 Veri ja kulta: Yrjö Jylhän suomentamaa maailmanlyriikkaa, Otava 1954
 Yrjö Jyrinkoski, Runomuistelmat: ohjelmistoa 20 vuoden ajalta, toim. Tom Kalima, Espoo: Weilin+Göös 1981
Runot
 Alaston kevät, suom. Yrjö Jylhä, antologioissa: Eestin runotar ja Veri ja kulta
 Joku kulki, suom Yrjö Jylhä,. antologioissa: Eestin runotar ja Veri ja kulta
 Kukkarannalla, suom. Yrjö Jylhä, antologiassa: Eestin runotar
 Tuulihyrrä, suom. Yrjö Jylhä, antologiassa: Eestin runotar
 Veturin itsemurha, suom. Yrjö Jylhä, antologioissa: Eestin runotar ja  Runomuistelmat

Lähteet 

Virolaiset kirjailijat
Viron kommunistisen puolueen poliitikot
Viron opetusministerit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Bulgarian vaakuna

Bulgarian vaakuna on Bulgarian kansallistunnus lipun, moton (Liitosta voimaa) ja kansallislaulun ohella. Nykyinen vaakuna määriteltiin Bulgarian perustuslaissa vuonna 1991, mutta hyväksyttiin vasta 31. heinäkuuta 1997. Se oli ensimmäinen Bulgarian vaakuna sitten kommunismin syrjäytymisen Bulgariasta 1990. Siinä on punaisella pohjalla kultainen leijona, jolla on kultainen kruunu ja kieli. Kilvenkannattajina on kaksi tammenoksilla seisovaa kultaista leijonaa, joilla on kultaiset kruunut. Tammenoksien kolme terhoa symboloivat Bulgarian kolmea historiallista osaa: Moesiaa, Traakiaa ja Makedoniaa. Vaakunan yllä on kuninkaallinen kruunu, vaikka Bulgaria onkin tasavalta ja vaakunan alla on Bulgarian motto Съединението прави силата eli Yhtenäisyydessä on voimaa.

Aiemmat versiot

Lähteet 

Valtioiden vaakunat
Vaakuna
Luxemburgin vaakuna

Luxemburgin vaakuna on yksi Euroopassa sijaitsevan Luxemburgin kansallistunnuksista. Siinä on sini-valko-raitaisella taustalla punainen leijona, jolla on kultainen kruunu, kieli ja kynnet. Vaakunan ajatus muotoutui jo keskiajalla. Samantyyppinen ajatus löytyy Luxemburgin vaakunan lisäksi myös Belgian sekä Alankomaiden vaakunasta, joissa myös esiintyy kaksi leijonaa pitelemässä kilpeä taustanaan viitta ja kruunu. Leijonien pitelemä kilpi on Luxemburgin Henri IV:n tunnus. 

Valtioiden vaakunat
Vaakuna
Pam Ferris

Pamela E. ”Pam” Ferris (s. 11. toukokuuta 1948 Hannover, Saksa (Ison-Britannian miehitysvyöhyke)) on brittiläinen näyttelijä. Ferris asui Walesissa 13-vuotiaaksi asti, kunnes hänen perheensä muutti Uuteen-Seelantiin. Ferris palasi Britanniaan parikymppisenä.

Ferris on ollut vuodesta 1986 lähtien naimisissa Roger Frostin kanssa.

Valikoitu filmografia

Elokuvat 
 Smoochy (Death to Smoochy, 2002)
 Matilda ja lasten kapina (Matilda, 1996)
 Harry Potter ja Azkabanin vanki (Harry Potter and the Prisoner of Azkaban, 2004)
 Ihmisen pojat (Children of Men, 2006)

Televisio 
 Oi ihana toukokuu (The Darling Buds of May, 1991-1993, televisiosarja)
 Sydän paikallaan (Where the Heart Is, 1997-2000, televisiosarja)
 Tehdas (Clocking Off, 2003, televisiosarja)
 Puutarhaetsivät (Rosemary & Thyme, 2003-2006, televisiosarja)
 Kotiopettajattaren romaani (Jane Eyre, 2006, televisiosarja)
 Hakekaa kätilö (Call the Midwife, 2012-2016, televisiosarja)

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Orangen roomalainen teatteri

Orangen roomalainen teatteri () on eteläisen Ranskan Orangessa sijaitseva, ensimmäisen vuosisadan alussa rakennettu antiikkinen teatteri. Se kuuluu nykyään Orangen kunnalle, ja siellä järjestetään kesäisin oopperafestivaalit, Chorégies d'Orange. Orangen teatteri on yksi parhaiten säilyneitä roomalaisia teattereita.

Historia
Teatteri oli merkittävässä asemassa antiikin Arausion väestön elämässä. Koko päivän kestäneissä esityksissä nähtiin mimiikkaa, pantomiimeja, runonlausuntaa ja "attelanaa", joka muistutti commedia dell’artea. Viihde-esitykset olivat kaikille avoimia ja maksuttomia.

Kristinuskon vakiinnutettua asemansa Rooman valtionuskontona teatteri suljettiin virallisella ediktillä vuonna 391, koska kirkko piti teatteria pakanallisena taiteenlajina. Tämän jälkeen rakennus hylättiin täysin. Keskiajalla raunioita käytettiin puolustuskasarmina. Uskonsotien aikana 1500-luvulla teatterirakennus toimi kaupunkilaisten turvapaikkana.

Nykyaika
Teatteri alkoi hitaasti saada mennyttä loistoaan takaisin 1800-luvulla Prosper Mériméen ansiosta. Tämän johdolla restaurointityöt aloitettiin vuonna 1825. Vuonna 1869 teatterissa järjestettiin roomalainen festivaali Chorégies d’Orange, jossa juhlittiin Rooman mahtia. Festivaaleista tuli jokakesäinen tapahtuma. Ohjelmistoon kuului muun muassa Étienne Méhulin ooppera Joseph. Vuosisadan loppupuolella ja 1900-luvun alussa kaikki Ranskan merkittävät näyttelijät ottivat osaa Orangen festivaaleihin. Sarah Bernhardt esiintyi juhlallisuuksissa 1903.

Orangen roomalainen teatteri ja kaupungissa sijaitseva roomalaisajan Orangen riemukaari hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.

Lähteet

Aiheesta muualla
Official website of Roman Theatre  
Virtual Tour 
Teatteri ja riemukaari UNESCOn sivuilla  

Ranskan rakennukset ja rakennelmat
Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Arkeologiset kohteet Ranskassa
Vaucluse
Fright Night (albumi)

Fright Night on Stratovariuksen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Albumi poikkeaa melko paljon Stratovariuksen uudemmista albumeista, ollen äänensävyltään hieman raskaampi ja rock-painotteisempi. Fright Night on myös Stratovariuksen albumeista ainoa, jolla soittaa basisti Jyrki Lentonen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Tolkki – kitara, laulu
 Tuomo Lassila – rummut
 Antti Ikonen – koskettimet
 Jyrki Lentonen – basso

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1989 albumit
Vuoden 1989 esikoisalbumit
Stratovariuksen albumit
Astrid Swan

Astrid Swan (oik. Astrid Joutseno, s. tammikuu 1982 Helsinki) on suomalainen muusikko ja laulaja. Hänen pianovetoisista, tunnelmallisista kappaleistaan on usein löydetty yhtymäkohtia sellaisten artistien tuotantoon kuin Tori Amos, Kate Bush ja Laura Nyro. Hänen lyriikoissaan esiintyy anglo-amerikkalaisen kulttuurin vaikutteiden ohella myös elementtejä kirjallisuudesta. Swanin laulukieli on englanti.

Astrid Swanin instrumentteihin kuuluvat pianon ja koskettimien ohella myös kitara sekä klarinetti, jonka soittoa hän on opiskellut. Näitä instrumentteja hänen kuullaan soittavan myös debyyttialbumillaan Poverina (2005, Delphic Recordings). Paikoitellen vahvasti orkestroidun albumin jousisovitukset ovat Jimi Tenorin käsialaa.

Astrid Swan yhtyeineen esiintyi Groningenissa Hollannissa 12. tammikuuta 2006 Eurosonic-festivaaleilla Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen FIMICin sekä Yleisradion EBU-edustajana. Maaliskuussa 2006 hän esiintyi Yhdysvalloissa ja Kanadassa ruotsalaisen José Gonzálezin lämmittelijänä.

Astrid Swan tunnetaan myös vaihtoehtoista, englanninkielistä kitarapopmusiikkia soittavan Treeball-yhtyeen kosketinsoittajana ja toisena laulajana. Lisäksi Astrid Swan on tehnyt kappaleita oman soolotuotannon lisäksi myös joillekin muille esittäjille. 

Swan sairastui aggressiiviseen rintasyöpään vuonna 2014. Maaliskuussa 2017 hän julkaisi levyn From The Bed And Beyond, joka kertoo sairastumisesta. Heinäkuussa 2017 Swan kertoi, että syöpä on uusiutunut ja levinnyt, eikä sitä voi enää parantaa. Sairaus on kuitenkin hyvässä hoidossa, ja Swan jatkaa aktiivisesti keikkailua sekä työskentelee väitöskirjansa parissa vuoteen 2020 asti myönnetyn apurahan turvin.

Astrid Swanin yhtye 

Astrid Swan esiintyy soolona sekä taustayhtyeensä kanssa, jossa ovat esiintyneet mm.

 Mikael Hakkarainen – kitara
 Janne Lehtinen – basso
 Michael McDonald – kitara
 Heikki Tikka – rummut

sekä

 Mauro Gargano – rummut
 Hannu Risku – rummut
 Sanna Mattila – sello

Diskografia

Albumit

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Artistisivu: Astrid Swan Desibeli.netissä
Astrid Swan performing live on The Current

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset pianistit
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Mieheke

Mieheke on vuonna 1936 valmistunut suomalainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Pääosissa näyttelevät amerikansuomalainen tanssija Tuulikki Paananen ja Tauno Palo. Mieheke on Vaimoke-elokuvan epäsuora jatko-osa mutta myös rinnakkaisteokseksi sanottu ja hyödyntää sen menestystä. Vaala ohjasi elokuvasta myöhemmin uuden version nimellä Minä ja mieheni morsian (1955). 

Vaimokkeen käsikirjoitus perustui Hilja Valtosen romaaniin, ja tähän Valtonen palkattiin tekemään alkuperäiskäsikirjoitus Vaimokkeen menestyksen innoittamana. Joitakin vuorosanoja kuitenkin lisättiin vielä kuvausten aikana..

Elokuvanteossa oli kiire, sillä Mieheke valmistui samana vuonna kuin Vaimoke, ja kiire saattoi viedä siitä parhaan terän.

Juoni
Nuori sihteeri Irmeli Venes (Tuulikki Paananen) on työn haussa, ja saadakseen pysyvän paikan hän joutuu valehtelemaan esimiehensä rouvalle olevansa naimisissa. Venes valitsee läheisen ravintolan asiakkaana olevan Reino Lahtisen (Tauno Palo), esittämään puolisoaan, ja Lahtinen suostuu pakon edessä. Myöhemmin suunnitelma tulee mutkistamaan, kun Lahtisen entinen morsian, pitkään ulkomailla ollut Virva Suokuma (Regina Linnanheimo) palaa Suomeen.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset romanttiset komediat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Vuoden 1936 suomalaiset elokuvat
Logitech

Logitech International S.A. on sveitsiläinen tietokoneiden oheislaitteita valmistava yritys. Logitech valmistaa laaja-alaisesti oheislaitteita eri alustoille, kuten tietokoneiden ja MP3-soittimien kaiuttimia, matkapuhelimien kuulokkeita ja handsfree-laitteita sekä verkkokameroita henkilökohtaisille tietokoneille ja pelikonsoleille. Yhtiö keskittyy kuitenkin enimmäkseen tietokoneiden oheislaitteisiin. Logitech on PC:n osalta tunnettu erityisesti langattomista tuotteistaan, kuten näppäimistöistä ja hiiristä. Logitech työllistää noin 9 000 henkilöä.  Japanissa Logitec-nimi on toisen yrityksen omistuksessa ja Japanin markkinoilla joudutaan käyttämään nimeä Logicool. Sen vuoksi Logitech-tuotteissa käytetään usein lyhennettä Logi, joka sopii molempien markkinointinimien lyhenteeksi.

Tuotteet  

Logitech valmistaa monenlaisia elektroniikkatuotteita, joista suurin osa on suunniteltu toimimaan jonkin toisen tuotteen kanssa.

 Näppäimistöt, tietokonehiiret, peliohjaimet ja trackball-ohjaimet (langalliset ja langattomat mallit)
 Kannettaville tietokoneille suunnitellut lisävarusteet
 QuickCam-verkkokamerat
 Tietokoneen kaiuttimet, mukaan lukien stereo- ja surround-moniäänikaiutinsarjat
 Logitech 'G' -sarjan tietokonepelaamiseen suunnitellut tuotteet (Logitech G27)
 PS2:lle, PS3:lle, Xboxille, Xbox 360:lle ja PSP:lle suunnitellut tuotteet, kuten peliohjaimet, joystickit, näppäimistöt ja rattiohjaimet
 Korvakuulokkeet, headsetit ja pöytämikrofonit
 iPodien, PlayStation Portablen, MP3-soittimien ja matkapuhelimien lisävarusteet, kuten iPod- ja PSP-kaiuttimilla varustetut telakat
 Harmony-sarjan yleiskaukosäätimet
 Squeezebox-sarjan langattomat musiikkituotteet
 io2-sarjan digitaalisen kirjoittamisen tuotteet
 Ultimate Ears -sarjan korvakuulokkeet ja in-ear-korvamonitorit
 Logitech Alert -kodin turvajärjestelmät

Aiemmat logot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laitteistovalmistajat
Sveitsiläiset teollisuusyritykset
Sveitsiläiset pörssiyhtiöt
Tietotekniikan tuotemerkit
Tomaatit

Tomaatit (Lycopersicon) on koisokasvisuku, joka on aiemmin ollut käytössä taksonomiassa. Sen on kuvannut Philip Miller vuonna 1754. Tomaatit yhdistetään marjakoisojen (Solanum) sukuun ja nykyisin niitä pidetään yleensä sektiona Solanum sect. Lycopersicon.

Tomaattien tyyppilaji on Perusta kotoisin oleva vihanneslaji tomaatti (Solanum lycopersicum, syn. Lycopersicon esculentum) ja muita sukuun vietyjä lajeja ovat muun muassa Solanum cheesmaniae (syn. Lycopersicon cheesmaniae), Solanum peruvianum (syn. Lycopersicon peruvianum) ja Solanum pimpinellifolium (syn. Lycopersicon pimpinellifolium).

Lähteet 

Koisot
Agnicayana

Agnicayana () on hindujen tulirituaali, joka kestää 12 päivää. Rituaalissa noudatetaan aina samaa tarkkaa kaavaa, jossa muun muassa uhrataan ruokaa Jumalille ja rakennetaan linnun muotoinen tulialttari 10 800 tiilestä.

1975 Frits Staal dokumentoi Keralassa asuvien namboodirien esittämän agnicayanan. Tätä ennen rituaali oli tehty viimeksi 1956 ja namboodirit olivat huolissaan rituaalin säilymisestä. Rituaalia ei ollut seurannut kukaan ulkopuolinen koskaan aikaisemmin. Vuoden 1975 jälkeen rituaaleja on ollut vain muutama.
 

Hindulaisuus
Captain Beefheart

Captain Beefheart eli Don Van Vliet (oik. Donald Glen Vliet; 15. tammikuuta 1941 Glendale, Kalifornia – 17. joulukuuta 2010 Arcata, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka teki yhtyeensä Captain Beefheart & The Magic Band lisäksi 1960- ja 1970-luvuilla paljon yhteistyötä Frank Zappan kanssa. Vliet tunnetaan pääasiassa hyvin laajan äänialan omanneena laulajana, mutta myös taitavana huuliharpun soittajana. Hänen laulutekstinsä ovat useimmiten tajunnanvirtaa ja amerikkalaisen elämäntavan kritiikkiä. Vetäydyttyään musiikilliselta uraltaan MS-taudin vuoksi hän toimi taidemaalarina.

Captain Beefheartin albumit Safe as Milk (1967) ja Trout Mask Replica (1969) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Trout Mask Replica pääsi vuonna 2010 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Esiintymiset Suomessa 

Captain Beefheart yhtyeineen on esiintynyt Suomessa 27. lokakuuta 1975 Helsingin Kulttuuritalolla. Konsertin järjesti Oy Viihde-Polar Ab ja konsertin ensimmäinen esiintyjä oli viulisti Jean-Luc Ponty yhtyeineen. Beefheartin yhtye oli tuolloin vasta kolmen viikon ikäinen. Aikaisempien soittokumppanien Elliot Ingber (kitara) ja John "Drumbo" French (rummut, steppi) seuraan olivat liittyneet Dennis Walley (slide-kitara) ja Bruce Fowler (pasuuna). Beefheart itse soitti huuliharppua ja sopraanosaksofonia. Konsertissa kuultiin mm. kappaleet "Moonlight on Vermont", "Gimme That Harp Boy" ja "Beatle Bones" sekä muuta lähinnä 1960-luvulta peräisin olevaa materiaalia.

Diskografia
Safe as Milk (1967)
Strictly Personal (1968)
Trout Mask Replica (1969) (Frank Zappan tuottama); UK #21
Lick My Decals Off, Baby (1970); UK #20
Mirror Man (1971)
The Spotlight Kid (1972); US #131
Clear Spot (1972); US #191
Unconditionally Guaranteed (1974); US #192
Bluejeans & Moonbeams (1974)
Bongo Fury (1975) (Frank Zappan kanssa); US #66
Shiny Beast (Bat Chain Puller) (1978)
Doc at the Radar Station (1980)
Ice Cream for Crow (1982)
Bat Chain Puller (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Don Van Vlietin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset huuliharpistit
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Marketanpuisto

Marketanpuisto () on Espoon Järvenperässä sijaitseva piha- ja puistorakentamisen kaupallinen näyttelypuisto. Alue on seitsemän hehtaarin suuruinen. Vieressä on Överbyksi kutsuttu ruotsinkielinen puutarhaoppilaitos, jossa on opetusta sekä ammattikoulu- (Axxell) että ammattikorkeakoulutasolla (Yrkeshögskolan Novia).

Puistossa on mukana yli 110 näytteilleasettajaa: yrityksiä, yhteisöjä ja kaupunkeja. Esillä on kaikenlaisia viheralueiden rakentamiseen liittyviä asioita, esimerkiksi leikkivälineitä, kivirakenteita, kasveja, kasvihuoneita ja valaisimia.

Näyttelypuisto perustettiin vuonna 1997. Sitä hallinnoi vuonna 2001 perustettu yhdistys Marketanpuiston ystävät ry. Puisto on perustettu Margretebergin kartanon entisille maille, jossa on sijainnut myös Margretebergin kotieläinpuisto.

Aiheesta muualla
 Puiston kotisivut
 Kuvia Margretebergin kartanosta ja pihapiiristä

Espoon nähtävyydet
Espoon puistot
Järvenperä
Paavo Piironen

Paavo Piironen (6. kesäkuuta 1943 Helsinki – 6. marraskuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. Piironen tuli tunnetuksi tehdessään elokuvan Saatanan radikaalit yhdessä Heikki Huopaisen, Heikki Nousiaisen ja Timo Nissin kanssa. Saman joukon kanssa Piironen myös näytteli WilmiCopla-sketseissä. Paavo Piironen kuului vuosina 1969–1973 Suomen Kansallisteatterin taiteilijakuntaan. Hän esitti vuonna 1969 nimiosan näytelmässä Peter Pan.
Hän toimi näyttelijän työn ohella myös dramaturgina. Paavo Piironen kuoli vuonna 1974 liikenneonnettomuudessa.

Filmografia

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Laila Snellman

Laila Carmencita Snellman (s. 16. helmikuuta 1956 Varsova, Puola) on suomalainen entinen malli ja nykyinen mallitoimisto Paparazzi Oy:n toimitusjohtaja. Snellman perusti mallitoimisto Paparazzin vuonna 1983, ja se on Suomen vanhin mallitoimisto.

Snellman on myös itse toiminut mallina. Mallin työt hän aloitti 1976, kesätyönä ja rahan tarpeesta. Snellman lopetti mallin työt 1983 oman yrityksensä perustamisen yhteydessä. Tähän saakka kaikki Suomen mallit olivat omatoimisia freelancereita, keskitettyjä markkinoita ei ollut.

Snellman ja hänen kolme siskoaan viettivät nuoruutensa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kööpenhaminassa, Genevessä, Ankarassa ja Kaliforniassa, isänsä diplomaattityöstä johtuen. Snellmanin äiti on ranskalaistunut espanjalainen, ja Snellmanin kotikielenä oli ranska. Suomeen Snellman muutti isosiskonsa kanssa 1972 aloittaakseen lukion Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi tapailemaan tulevaa miestään, kitaristi Peter Lercheä. Ensimmäinen lapsi syntyi 1978, kun Snellman oli 22-vuotias. Hänellä on kolme aikuista lasta, kaksi nuorempaa avioliitosta muusikko Pekka Tirkkosen kanssa.

Laila Snellmanin isä oli suurlähettiläs Klaus Snellman, isoisä Teo Snellman oli tunnettu vegetaristi, ja isoäiti Elsa Snellman oli taidemaalari. Snellmanin isoisän isoisä oli filosofi ja valtiomies J. V. Snellman.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mallitoimisto Paparazzin kotisivut

Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset aateliset
Suomalaiset muotialan vaikuttajat
Suomalaiset mallit
Battalions of Fear

Battalions of Fear on saksalaisen power/speed metal -yhtyeen Blind Guardianin debyyttialbumi. Musiikillisesti yhtyeen tyyli on tällä levyllä hyvin erilainen kuin mitä se on nykyään. Kuitenkin komeat kertosäkeet ja kitaramelodiat olivat debyyttialbumillakin läsnä. Battalions of Fear -levyltä löytyy runsaasti yhtymäkohtia saman aikakauden toiseen saksalaiseen heavy-yhtyeeseen Helloweeniin. Jo ensimmäisellä levyllä sanoituksiin haettiin inspiraatiota kirjallisuudesta ja osa sanoituksista pohjautuukin muun muassa J. R. R. Tolkienin ja Stephen Kingin teoksiin.

Kappaleet 

Vuoden 2007 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Hansi Kürsch – laulu, basso
 André Olbrich – kitara
 Marcus Siepen – kitara
 Thomen Stauch – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu 
 Blind Guardianin julkaisut 

Vuoden 1988 albumit
Vuoden 1988 esikoisalbumit
Blind Guardianin albumit
Back to Mystery City

Back to Mystery City on suomalaisen yhtyeen Hanoi Rocksin neljäs albumi. Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt Andy McCoy lukuun ottamatta kappaleen "Beating Gets Faster", jonka toinen säveltäjä on Michael Monroe. Kappaleiden kaikki sovitukset ovat McCoyn ja Monroen. 

Koskettimia levyllä soittaa Morgan Fisher. Naisäänenä levyllä laulaa eteläafrikkalainen Miranda, joka oli tuolloin laulanut muun muassa Pink Floydin kanssa. Kansikuvat on ottanut Fin Costello, ja albumin ulkoasun suunnitteli Hillary Goodwright. Albumista on tehty myös remasteroitu cd-versio, joka sisältää demoversiot kappaleista Until I Get You, Ice Cream Summer ja Back to Mystery City. Back to Mystery Cityn demoversio sisältää lähes viisiminuuttisen piiloraidan.

Kappaleet 
 
Andy McCoyn studiossa keksimä intro levylle. 
 
Andy McCoy sävelsi tämän latinotyylisen kappaleen kotonaan poltettuaan hassista. 
 
Kappale kertoo vauhdista, ja innoittajana on ollut Michael Monroen tarmokkuus nuorena. 
 
Kertoo Hanoi Rocksin asunnosta Lontoon esikaupungissa Tooting Becissä. Yhtyeen jäsenet elivät viidellä punnalla päivässä, ja kylmä asunto vilisi rottia. Kappaleen nimi kytkeytyy ajatukseen, että rotat jättävät uppoavan laivan. Tässä tapauksessa rotat valtasivat asunnon yhtyeen jättäessä sen. Itse laulun McCoy sävelsi, kun hän käytti yhdessä Monroen kanssa heidän asunnossaan kokaiinia ja sieniä. 
 
McCoy sävelsi tämän kappaleen yhtyeen managerin Seppo Vesterisen asunnossa Kasarmikadulla Helsingissä. McCoy inhosi kappaletta, mutta Razzle piti kappaleesta ja halusi sen levylle. Kappaleesta tuli yksi hienoimpia esimerkkejä Hanoi Rocksin melodisesta glam- ja hard rock -tyylistä. Vuonna 2004 LA Guns teki kappaleesta coverin albumilleen Rips the Covers Off.
 
Tämä kappale syntyi 10 minuutissa, ja yhtye piti sitä onnistuneena. 
 
Tämä kappale herätti aikanaan kohua. McCoyn 17-vuotiaana säveltämä kappale kertoo rakastelusta ja oraaliseksistä rakastamansa tytön kanssa.
 
McCoyn ja Monroen yhteissävellys.
 
Tämä kappale kertoo kesäromanssista, josta ei ole muuta muistoa jäljellä kuin valokuva, jossa tytöllä on jäätelöä housuillaan.
 
Levyn nimikappale oli aikanaan suosittu, mutta on ehkä myöhemmin jäänyt Hanoi Rocksin muiden menestyskappaleiden varjoon. Kappale kertoo Hanoi Rocksin Suomessa ja Englannissa aikaan saamasta glam- ja hard rock tyylistä ja tähän tyyliin kuuluvista mustista ja tupeeratuista hiuksista. Kappale on saanut nimensä McCoyn suosiossa olleen lontoolaisklubin Mystery Cityn mukaan.

Arvostelut 
All Music Guide-lehden arvostelu 
valittiin kirjaan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään (2005).

Levyllä soittavat  
Hanoi Rocks
 Michael Monroe – laulu, saksofoni, huuliharppu
 Andy McCoy – kitara
 Nasty Suicide – kitara
 Sam Yaffa – bassokitara
 Razzle – rummut
Vierailevat muusikot
 Morgan Fisher - kosketinsoitin
 Miriam Stockley - taustalaulu (kappaleilla Until I Get You ja Lick Summer Love)

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Hanoi Rocksin albumit
Vuoden 1983 albumit
Luettelo parlamenteista

Luettelo eri maiden parlamenteista:

Itsenäiset valtiot

YK:n jäsen- ja tarkkailijavaltiot

Itsehallinnolliset alueet

Osittain tunnustetut valtiot 

parlamentit
Jamali

Jamali on kylä Pohjois-Karjalassa Lieksan kaupungissa seitsemän kilometriä keskustasta pohjoiseen.

Jamalista on Kolille matkaa 110 km, Nurmeksen Bomballe 45 km ja Joensuuhun 120 km.

Kylällä toimii koulu, jossa on oppilaita noin 60. Kylällä toimi posti ja kauppa 1990-luvulle asti, jolloin molemmat lakkautettiin. Kylä on Joensuu–Kontiomäki-radan varressa. 

Kylässä on asukkaita noin 300. Se sijaitsee kantatien 73 kahta puolen ja rajoittuu osin Viekijärveen ja Pieliseen. Kylässä on mansikkaviljelmä ja muutamia karjatiloja.

Lähteet
 Jamalin koulu 
 Jamalin kyläyhdistyksen sivut

Lieksan kylät
Analogi (lehti)

Analogi oli Helsingin ortodoksisen hiippakunnan seitsemän yhteistyöseurakunnan eli Haminan, Hämeenlinnan, Kotkan, Lahden, Lappeenrannan, Tampereen ja Turun ortodoksisten seurakuntien julkaisema aikakaus- ja tiedotuslehti, joka jaettiin ilmaiseksi kaikille seurakunnan jäsenille. Lehti ilmestyi viisi kertaa vuodessa. Se lakkautettiin vuoden 2014 alussa. Seurakunnista ainakin Lappeenranta, Kotka ja Tampere tekivät päätöksen liittyä Helsingin ortodoksisen seurakunnan Ortodoksiviesti-lehteen.

Analogin päätoimittajana toimi Kari M. Räntilä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Analogin kotisivu ja nettilehdet

Ortodoksiset lehdet
Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Jörgen Petersen

Jörgen Petersen (oik. Jørgen Petersen, myös Lill-Jørgen Petersen, 2. joulukuuta 1931 Randers, Tanska – 13. helmikuuta 2009 Helsinki)  oli tanskalaissyntyinen Suomessa vuodesta 1957 asunut trumpetisti, säveltäjä, tuottaja ja orkesterinjohtaja. Petersen työskenteli vuosina 1958–1983 PSO:ssa levytuottajana, sovittajana ja levytyspäällikkönä. Hän toimi myös pitkään Radion tanssiorkesterissa, Ronnie Kranckin yhtyeessä ja Umossa.

Petersen aloitti musiikkiharrastuksensa viulunsoitolla, mutta hän vaihtoi instrumenttinsa pian trumpettiin. Petersen sai lempinimen Lill-Jørgen jo nuorena pienen kokonsa ja ikänsä vuoksi (hän aloitti ammattimuusikkona jo 14-vuotiaana). Myöhemmin siitä tuli hänen taiteilijanimensä.

Petersen julkaisi vuonna 1961 levyn The Boulevard Of Broken Dreams ("Särkyneen toiveen katu"), joka menestyi Yhdysvaltoja myöten. Suomessa Petersen sovitti vuonna 1964 Katri Helenan läpimurtokappaleen ”Puhelinlangat laulaa” ja teki yhteistyötä artistin kanssa tämän muillakin 1960-luvun levytyksillä. Suomessa kaupallisesti menestyneimmät levynsä Jörgen Petersen julkaisi 1980-luvulla, jolloin hänen albuminsa Kultainen trumpetti I (1981) ja Kultainen trumpetti II (1982) myivät molemmat kultalevyn oikeuttavan määrän.

Petersen joutui lopettamaan trumpetinsoittamisen sairastuttuaan äkillisesti vuonna 1987. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke seuraavana vuonna. Vuonna 2007 hän sai suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinnon.

Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle muutaman askelen päähän harmonikkataiteilija Viljo Vesterisen haudasta (kortteli 26).

Diskografia
 Sounds like Lil Jörgen Petersen (1968)
 Jörgen (1971)
 Parhaat palat
 Mukana musiikki (1975)
 Soitellen (1976)
 Eurooppa Top Hits (1977)
 Kultainen trumpetti (1981)
 Uusi kultainen trumpetti (1983)
 Musiikin tähtihetkiä 17 (2001)

Yhtyeet 
 Al Stefano, trumpetisti 1954–1957
 Ronnie Kranckin yhtye, trumpetisti 1959–1967
 Radion Tanssiorkesteri, trumpetisti 1958–1975
 Vostok All Stars, trumpetisti 1962–1964
 Junior Jazz Band johtaja, trumpetisti 1963–1964
 The Modangos, johtaja 1964
 The Finnjenkas, johtaja, trumpetisti 1964–1965
 UMO, trumpetisti, säveltäjä 1982–1987

Kirjallisuus 
 Jussi-Pekka Aukia: Kultainen trumpetti – Jörgen Petersenin tarina (Otava, 2006)

Katso myös 

 Jörgen Pettersson, saksofonisti

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Petersenin haastattelu Selvis 2/2000
 Petersen Pomus.netissä
 Ylen Elävä arkisto – Jörgen Petersen: This Love of Mine (1968)
 
 
 

Suomalaiset kapellimestarit (viihdemusiikki)
Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset trumpetistit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Follow the Blind

Follow the Blind on power metal -yhtye Blind Guardianin toinen täyspitkä albumi. Yhtye jatkoi Follow the Blind levyllään tyylillisesti melko samalla tavalla kuin esikoisalbumillaan Battalions of Fearilla. Levyllä on muun muassa versio Beach Boysin Barbara Ann -kappaleesta, joka aloitti Blind Guardianin cover-sarjan 1960- ja 1970-lukujen pop-kappaleista.

Kappaleet 

Bonuskappale

Vuoden 2007 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
Hansi Kürsch – laulu, basso
André Olbrich – kitara
Marcus Siepen – kitara
Thomen Stauch – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivu 
 Blind Guardianin julkaisut 

Blind Guardianin albumit
Vuoden 1989 albumit
Outi Popp

Outi Popp, Outsa Popp (oik. Outi Ahola, s. 1957 Marttila) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja, kirjailija ja sanomalehtikolumnisti. Poppin toimittajaura alkoi Rockradiossa vuonna 1981 Rockradion Toivelevyt-ohjelmassa. Vuonna 1983 Popp voitti suosituimman radioäänen Telviksen. Vuonna 1985 hän oli mukana perustamassa Radio Cityä, jossa hänen ohjelmiaan olivat mm. Outsan Pystis ja Outsan Pesula. Saman vuonna hän myös levytti sooloalbumin Astu siniseen huoneeseeni (JP-Musiikki), jonka kappaleiden sävellyksistä ja sanoituksista vastasi Twiggy Oliver. 1990-luvulla Popp juonsi Radiomafiassa ohjelmia Ooppera ja Outsan Huone ja Radio Suomessa Kovan päivän iltaa. 

2000-luvulla Popp on tehnyt ohjelmia YleQ:ssa, Ylen Aikaisessa ja Yle Puheessa. Popp on kirjoittanut televisiosarjoja (muun muassa Akkulaturit, Laura Wou, Muisti palaa pohjaan, Poppia kyydissä, Levengood Suomesta) ja juontanut tv-sarjoja Tuubi, Takaikkuna ja Strada. Vuonna 2002 Outi Popp julkaisi suomalaista poppia käsittelevän kirjan Poppologia (WSOY, ISBN 951-0-26479-2). Outi Popp kirjoitti vuosina 2000–2009 Seura-lehteen Outsan kolumneja ja hän on kirjoittanut mm. Helsingin Sanomiin, Ilta-Sanomiin, Iltalehteen ja Apu-lehteen. Popp on kirjoittanut myös kuunnelmia, satuja ja näytelmiä.  Kesällä 2012 Teatteri Eurooppa Neljä esitti Outi Poppin kirjoittamaa huvinäytelmää Haavelaiva.

Vuonna 2005 Outi Popp valittiin Suomen Radioiden Liiton kuuluisuuksien galleriaan eli Radio Hall of Fameen. Hän kirjoitti Kansan Uutisiin blogia vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaaleista. Hän on Oikeus elää -verkoston aktiivi.

Diskografia 
 Astu siniseen huoneeseeni (1985)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset poplaulajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Sikapieni Hiace

Sikapieni Hiace on  Jope Ruonansuusta kertova toinen kirja. Kirjan on kirjottanut Ruonansuun muistelusten pohjalta hänen managerinsa Tapio Pieskä.

Aiheesta muualla
Kirjan esittely www.joperuonansuu.com-sivustolla

Vuoden 2003 kirjat
Jope Ruonansuu
Aatteleppa ite!

Aatteleppa ite! on Tommi Virtasen toimittama Jope Ruonansuun elämäkerta. Kirja kertoo mustan huumorin sävyttämänä tarinoita, joita kertovat Jope Ruonansuun lisäksi hänen lukuisat kollegansa, kuten Sakari Kuosmanen, Juice Leskinen, Pirkka-Pekka Petelius ja Mato Valtonen. Kirjan kannen on taiteillut Pekka Krankka.

Aiheesta muualla 

Kirjan esittely www.joperuonansuu.com-sivustolla

Suomalaiset elämäkerrat ja muistelmat
Jope Ruonansuu
Vuoden 2006 kirjat
Tales from the Twilight World

Tales from the Twilight World on power metal -yhtye Blind Guardianin kolmas kokopitkä levy. Albumilla on useita Guardianin tunnetuimpia kappaleita, kuten Welcome to Dying ja Lost in the Twilight Hall. Levyllä vierailee myös arvostettu Gamma Ray -kitaristilaulaja Kai Hansen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Hansi Kürsch - laulu, basso
 André Olbrich - kitara
 Marcus Siepen - kitara
 Thomen Stauch - rummut

Lähteet 
 http://www.blind-guardian.com
 Blind Guardianin julkaisut 

Blind Guardianin albumit
Vuoden 1990 albumit
R-2 (ohjus)

R-2 eli länsimaisittain SS-2 Sibling oli käytännössä pidennetty R-1. R-1 taas oli hieman muunneltu saksalainen V-2. R-2 käytti edeltäjiensä mukaan nestehappea hapettimena ja alkoholi/vesi-seosta polttoaineenaan.

Ohjukseen tehtyjä parannuksia olivat muun muassa irrotettava paluukärki ja kantavat polttoainesäiliöt. R-1:ssä oli ollut kantava runko joka lisäsi raketin painoa.

Kantomatka oli 550 km, taistelukärki 1500 kg. Taistelukärki saattoi olla radiologinen, ts radioaktiivisesti saastuttavaa nestettä sisältävä.
Ohjuksen pituus 17.65 m, leveys 1,65 m. Lähtöpaino 20 416 kg. Moottorin tyyppi RD-101. Vettä alkoholipolttoaineessa enää 8% V-2:n 15%:een verrattuna, ja alkoholi oli nyt metanolia.

Tämä ohjus oli hyvin epätarkka. Ohjuksen tarkkuus oli pituussuunnassa 8 km, leveyssuunnassa 4 km. R-2 oli yhtä tarkka kuin R-1, vaikka sen kantomatka oli tätä kaksi kertaa pidempi. Tämä johtui radio-ohjauksesta.

Ohjus vaati kaksi kuorma-autoa ja kuuden tunnin lähtövalmistelut. Tämän jälkeen ohjus oli laukaistava 24 tunnin sisään, muuten se meni pilalle.

Aloite "pidennetyn V-2:n" eli R-2:n kehittämiseen tuli silloin Itä-Saksassa olleelta Sergei Korolevilta vuonna 1946. Kehitystyön tekivät pääosin venäläiset 1947-1948 käyttäen suurelta osin hyväksi saksalaisten sodanaikaisia ideoita. R-2 voitti saksalaisten G-1-ehdotuksen.

Ensi koelento tehtiin 1949 Kapustin Jarista. Ohjuksia alettiin asentaa vuoden 1951 lopussa, mutta laajoissa määrin vasta 1953. R-2 oli viimeinen venäläinen ohjus, joka pohjautui suoraan saksalaiseen suunnitteluun.

Raketista kehitettiin 1949 tutkimusversio R-2E, jolla kokeiltiin irrotettava taistelukärkeä. R-2A oli luotainrakettiversio, jolla laukaistiin muun muassa tieteellisiä laitteita ja koe-eläimiä ilmakehän yläosiin, kun haluttiin tutkia avaruuden vaikutuksia eläviin olentoihin tulevia avaruuslentoja varten.

Kehitys vei R-2:sta eteenpäin venäläisin voimin kohti Scud-ohjuksia ja SS-3 Shyster-ohjusta. Vuosina 1957-1961 raketin tekniikkaa vietiin Kiinaan sikäläisen rakettitekniikan pohjaksi.

Katso myös 

V2-ohjus
R-1

Lähteet

Aiheesta muualla 

FAS SS-2
Globalsecurity R-2
R-2
Missilethreat SS-2

Keskimatkan ballistiset ohjukset
R-14 Tšusovaja

R-14 Tšusovaja (tunnettu myös NATO-koodilla SS-5 Skean ja GRAU-tunnuksella 8K65) oli Neuvostoliiton kylmän sodan aikainen ohjus. Ohjuksen kehittely alkoi 1958, ja sitä alettiin sijoittaa 1962. Ohjus kantoi 3 200–3 700 kilometriä, jopa 4 500 kilometriä kevyemmällä kärjellä. Sen tarkkuus oli 900–1 900 metriä, mikä saavutettiin inertiaohjauksella.

Ohjuksesta kehitettiin Kosmos-kantoraketit.

Aiheesta muualla 

missilethreat SS-5
 FAS R-14
 Global Security: R-14 / SS-5 Skean
 www.aviation.ru R4 aviation ru 

 Keskimatkan ballistiset ohjukset
Elitisti

Elitisti on elokuussa 2003 perustettu, marginaalielokuviin ja -elokuvakulttuuriin keskittynyt verkkojulkaisu, joka käsittelee  kultti-, roska- ja taide-elokuvia. Elitistin päätoimittajana toimii Jetro Suni.

Hohto-Foorumin (lopettanut toimintansa) aktiivikäyttäjät ja elokuvaharrastajat aloittivat Elitistin. Gorehound-lehden lopetettua toimintansa Suomessa ei ollut enää genre-elokuviin keskittynyttä lehteä, joten Elitisti perustettiin paikkaamaan Gorehoundin jättämää aukkoa. Gorehoundin toimittajista Elitistissä on vain pari henkilöä, joten kyseessä ei ole ensiksi mainitun nettiversio.

Nykyään Elitistissä arvostellaan kultti-, roska- ja taide-elokuvien lisäksi lähes kaikkiin elokuvagenreihin luokiteltavia elokuvia. Arvostelujen ja artikkelien lisäksi sivusto sisältää Suomessa julkaistujen vanhojen videokasettien kansitaidetta ja takakansitekstejä kokoavan FIx-Gallerian sekä  keskustelupalstan.

Katso myös 
 Luettelo suomalaisista elokuvalehdistä ja -verkkojulkaisuista

Aiheesta muualla 
 Elitisti.
 Elitistin Facebook-profiili.
 Marko Korvela: Elitisti luovii valtavirtaelokuvan ulkopuolella . Tiedonantaja 12.4.2011.

Suomalaiset elokuva- ja televisiosivustot
Verkkojulkaisut
Somewhere Far Beyond

Somewhere Far Beyond on Blind Guardianin neljäs pitkäsoitto. Levy saa yleensä paljon ääniä, kun kiistellään parhaasta Guardian-levystä. Yhtye siirtyi tällä levyllä jälleen power metallisempaan suuntaan, joskin speed metallin piirteitäkin levyltä voidaan vielä löytää. Kahdessa kappaleessa soi tällä levyllä säkkipillikin, mikä vahvistaa Blind Guardianin mainetta hieman folkahtavana yhtyeenä. Näitä folk-elementtejä tulee esiintymään seuraavilla albumeilla yhä enemmän.

Levyn yksi tärkeimmistä ja vaikuttavimmista kappaleista on akustinen kitaraballadi Bard's Song: In the Forest. Bändin keikoilla mikään muu kappale ei saa yleisöä samanlaiseen laulukuoroon kuin juuri Bard's Song, ja se lauletaankin yleensä nuotilleen oikein.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Hansi Kürsch - laulu, basso
 André Olbrich - kitara
 Marcus Siepen - kitara
 Thomen Stauch - rummut

Lähteet 
 http://www.blind-guardian.com
 Blind Guardianin julkaisut 

Blind Guardianin albumit
Vuoden 1992 albumit