joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Panhard 24

Panhard 24 on vuosina 1964–1967 valmistettu kaksiovinen etuvetoinen keskikokoinen auto. Panhard 24 oli Panhardin viimeinen henkilöautomalli, jonka jälkeen Panhard-tehdas on keskittynyt erityisesti sotilasajoneuvojen valmistukseen. Mallia valmistettiin kaikkiaan 28 651 yksilöä. Suomeen 24-mallia ei tuotu.

Louis Bionier muotoili Panhard 24:n ja se esiteltiin 23.6.1963. Ensimmäisenä mallivuonna 1964 24:stä oli kaksi mallia, 24 C ja 24 CT. Ne olivat nelipaikkaisia coupemalleja, joiden moottorin teho oli C:ssä 31 kW (DIN, 42 hv) ja CT:ssä 37 kW (DIN, 50 hv). Heikomman C-mallin valmistus loppui jo seuraavana vuonna. Tehokkaamman CT:n valmistus jatkui vuoteen 1967.

Vuonna 1965 esiteltiin pidemmän akselivälin kaksioviset mallit 24 B ja 24 BT. B:ssä oli 31 kilowatin ja BT:ssä 37 kilowatin moottori. Vuotta myöhemmin esiteltiin samalla akselivälillä varustettu 24 BA-malli (31 kW), mutta se jäi harvinaiseksi malliksi, vain 161 valmistettua yksilöä. Muiden mallien valmistusmäärät painottuivat selvästi tehokkaamman moottorin (37 kW) malleihin: CT 14 181 ja  BT 10 649 valmistettua yksilöä. 31 kW:n malleja valmistettiin varsin vähän: 24 C 1623 yksilöä ja 24 B 2037 valmistettua yksilöä.

Kaikissa 24-malleissa on ilmajäähdytteinen nelitahtinen 2-sylinterinen bokserimoottori, jonka iskutilavuus on vain 848 cm³. Teho on joko 31 kW, 5250 r/min tai 37 kW, 5750 r/min, DIN. Tehokkaammankin mallin moottori on melko pieni keskikokoiseen autoon.

Kaikissa Panhard 24-malleissa on täysin synkronoitu nelivaihteinen vaihteisto. 31 kW:n Panhard 24:n malleissa ovat rumpujarrut edessä ja takana, 37 kW:n CT ja BT-versioissa siirryttiin vuonna 1965 levyjarruihin edessä ja takana.

Panhard 24:n huippunopeus on joko 135 km/t (31 kW) tai 150 km/t (37 kW).

Panhard 24:n tuotanto päättyi 20.7.1967. Tekniikan Maailma 18/1964 esitteli lyhyesti Panhard 24 CT Coupe -mallia sivulla 53. Kokonaan Citroënin hallintaan  huhtikuussa 1965 päätynyt Panhard lopetti henkilöautojen valmistuksen 1967, mutta Panhard 24:n tekniikkaa otettiin käyttöön esimerkiksi 1971 esitellyssä Citroën GS-mallissa.

Mitat 

1960-luvun autot
Endomines

Endomines AB on ruotsalainen kaivosyhtiö, joka on keskittynyt kultamalmin etsintään Suomessa ja Yhdysvalloissa. Endominesilla on malminetsintälupa Itä-Suomessa Karjalan kultalinjan alueella ja kaivoslupia tällä alueella. Yhdysvalloissa yhtiö omistaa viisi kultaesiintymää Idahon osavaltiossa. Ensimmäisen kultakaivoksensa Endomines avasi vuonna 2011 Ilomantsin Pampalossa.

Endomines listautui Tukholman pörssin päälistalle marraskuussa 2012 ja rinnakkaislistautui Helsingin pörssin päälistalle toukokuussa 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Endomines 

Helsingin pörssissä noteeratut ulkomaiset yhtiöt
Kaivosyhtiöt
Ruotsalaiset teollisuusyritykset
Ruotsalaiset pörssiyhtiöt
Koutaniemi

Koutaniemi voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
Koutaniemi, kylä Kajaanissa
Koutaniemi, niemi Kajaanissa

henkilöitä
Meeri Koutaniemi (s. 1987), suomalainen valokuvaaja
Mikko Koutaniemi (s. 1986), suomalainen maastohiihtäjä
Seppo Koutaniemi (s.1950), suomalainen arkkitehti
Toyopet

Toyopet on Toyotan käyttämä automerkki, jota Toyota käytti vuodesta 1947 1960-luvulle asti. Sen jälkeen Toyota-autotehdas on myynyt henkilöautoja Toyota-merkkisinä.

Suomeen Toyopet-autoja ei ole tuotu. Maahantuonnin alkaessa Suomeen vuonna 1964 kaikki autot myytiin Suomessa Toyota-merkkisinä. Kuitenkin kahta vuotta aiemmin vuonna 1962 maahantuoja Korpivaara oli tuonut Suomeen kaksi Toyopet Tiaraa saadakseen kokemusta auton ominaisuuksista. Näitä kahta Toyopetia ei ollut tarkoitettu myytäväksi. Vuonna 1974 toinen Suomeen tuoduista Tiaroista oli säilynyt melko hyväkuntoisena ja sillä oli ajettu yli 200 000 km. Toinen alkuperäisistä Tiaroista on Toyotan maahantuojan kokoelmassa Vantaalla.

Malleja 
 Toyopet Corona xT1x 1956–1960
 Toyopet Corona xT2x-RT3x 1960–1969
 Toyopet Model SB 1947–1963
 Toyopet RS Crown 1955-1962
 Toyopet Tiara 1962-1965

Lähteet 

Toyota
1950-luvun autot
1960-luvun autot
Amen Ra Films

Amen Ra Films on yhdysvaltalainen tuotantoyhtiö, joka on keskittynyt tuottamaan elokuvia. Yhtiön perusti Wesley Snipes vuonna 1992. Se yhteistuotti muun muassa kolme Blade elokuvaa vuosina 1998–2004.

Tuotantoa

Lähteet

Aiheesta muualla
Amen Ra Films IMDb:ssä 

Yhdysvaltalaiset elokuvayhtiöt
Silvër Horizon


Silvër Horizon on suomalaisen metalliyhtye Diablon kuudes studioalbumi, joka ilmestyi Suomessa Sakara Recordsin kautta 18. syyskuuta 2015. Odyssey Music Network julkaisi albumin Keski-Euroopassa 30. lokakuuta 2015.

Albumi päätti yhtyeen seitsemän vuotta kestäneen levytystauon; edellinen albumi Icaros ilmestyi toukokuussa 2008. Silvër Horizonin kappaleet sävellettiin ja sanoitettiin siinä järjestyksessä kuin ne albumilla ovat. Sanoituksiltaan albumi on tieteiskertomus, joka perustuu löyhästi Harry Martinsonin vuonna 1956 ilmestyneeseen Aniaraan. Albumin äänitti ja miksasi Samu Oittinen Fantom-studiolla ja masteroi Mika Jussila Finnvox-studiolla.

Kappaleesta ”Isolation” julkaistiin single ja musiikkivideo. Albumi nousi ilmestymisensä jälkeisellä viikolla 39/2015 Suomen albumilistan ensimmäiseksi.

Kappaleet  
Sävellys ja sanoitus: Marko Utriainen ja Rainer Nygård, paitsi kappaleet 6 ja 9.

Kokoonpano 

 Heikki Malmberg – rummut
 Rainer Nygård – rytmikitara, laulu
 Marko Utriainen – soolokitara
 Aadolf Virtanen – basso, taustalaulu

Vierailijat 

 Keijo Niinimaa, Samu Oittinen, Markku Kivistö, Tuomo Saikkonen, Kuisma Aalto, Niko Rauhala – taustalaulu
 Jenna-Miia Kaivosoja – taustalaulu kappaleessa 10
 Ekaterina ”Lucky” Andryushina – naisääni kappaleessa 1
 Erkki Seppänen – miesääni kappaleissa 9 ja 10

Tuotanto 
 Samu Oittinen – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Miikka Tikka – design
 Harri Hinkka – valokuvat

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9+
 Kaaoszine.fi: 8/10
 Rumba: 7,3
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ”Isolation”-musiikkivideo 
 Silvër Horizonin esittely kappale kappaleelta 

Diablon albumit
Konseptialbumit
Vuoden 2015 albumit
Sakara Recordsin albumit
Americans

Americans (The Americans) on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Joe Weisberg. Se kertoo kahdesta KGB-agentista, jotka esittävät amerikkalaista avioparia Washington D.C.:ssä kylmän sodan aikaan 1980-luvulla. 

Americans alkoi FX-kanavalla 30. tammikuuta 2013 ja päättyi 30. toukokuuta 2018. Sitä esitettiin yhteensä kuusi tuotantokautta. Suomessa viimeisen tuotantokauden ensimmäinen jakso esitettiin 23. syyskuuta 2018 MTV3-kanavalla. Sarja poistui Netflixin tarjonnasta huhtikuun lopulla 2021

Vuonna 2019 Americans palkittiin viimeisestä tuotantokaudestaan parhaan draamasarjan Golden Globella.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
Golden Globe -palkitut televisiosarjat
FX:n televisio-ohjelmat
Aikakausmedia

Aikakausmedia ry (aik. Aikakauslehtien liitto) on vuonna 1946 perustettu aikakauslehtikustantajien ja -julkaisijoiden yhteistyöfoorumi, jonka jäseniä ovat kaikki merkittävät suomalaiset aikakauslehtikustantajat. Kustantajajäseniä on noin 250, ja ne julkaisevat yhteensä lähes 500 aikakauslehteä ja verkkojulkaisua. Edustettuina ovat yleisö-, ammatti- ja järjestölehdet sekä asiakaslehdet.

Liiton keskeisimpiä tehtäviä ovat toimialan edunvalvonta, aikakauslehtialan markkinointi, tutkimus ja viestintä, nuorten lukutaidon edistäminen, koulutus ja kansainvälinen toiminta.

Aikakausmedia ylläpitää mediakorttipalvelua Mediakortit.fi, josta voi hakea yli 200 aikakauslehden tietoja useilla eri hakukriteereillä: aakkosten, lehtiluokkien, asiasanojen ja teemojen perusteella. Palvelussa pystyy myös vertailemaan lehtien tietoja keskenään ja laskemaan mainoskampanjalle kontaktihinnan. Vertailuun saa lisäksi KMT:ssa mukana olevien lehtien profiilitiedot. Palvelu toimii sekä suomeksi että englanniksi.

Editkilpailu on Aikakausmedian järjestämä kilpailu, jossa palkitaan vuosittain aikakauslehtialan parhaita tekijöitä toimituksellisissa ja mainonnallisissa sarjoissa.

Aikakausmedia ADS 
Aikakausmedia ADS Oy on Aikakausmedian omistama yritys, jonka palveluja ovat mainostilan varausjärjestelmä, mainosaineistojen tarkistusjärjestelmä ja mediakortit. Yritys on perustettu vuonna 1997.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aikakausmedian verkkosivut
 Aikakausmedia ADS
 Mediakortit.fi
 Ratecards.fi, Mediakorttipalvelu englanniksi

Suomalaiset järjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Hino Motors

Hino Motors () on japanilainen autonvalmistaja, joka valmisti vuoteen 1968 saakka myös henkilöautoja. Tuohon asti Hino oli itsenäinen tehdas, joka joutui 1968 toisen japanilaisen autonvalmistajan Toyotan omistukseen. Osana Toyota-konsernia Hino on jatkanut kuorma-autojen, linja-autojen ja dieselmoottorien valmistusta.

Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu pieni auto, jota tuotiin myös Eurooppaan, ei kuitenkaan Suomeen. Ensimmäisen sukupolven Contessan muotoili kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupé-malli, joka painaa vain 650 kg.

Lähteet 
 Mobilisti 7/2014, s. 76-77
 Klassikot-lehti 8/2014, s. 60-61

Japanilaiset automerkit
Toyota Motor Corporation
NSU 110

NSU 110 on vuosina 1965–1967 valmistettu pikkuauto, jota valmistettiin Länsi-Saksassa yhteensä 74 000 kappaletta. Se on pidennetty muunnos mallista Prinz 1000.

NSU:n erikoisuus on moottorin sijainti takana. Takamoottorirakenne oli pienissä autoissa melko yleinen 1950- ja 1960-luvuilla. Moottori on myös ilmajäähdytteinen. Rivinelosmoottorin iskutilavuus on 1085 cm³ ja suurin teho 39 kW /5600 r/min (DIN, 53 hv) ja suurin vääntömomentti 78,5 Nm /2500 r/min (DIN).

Edessä oleva matkatavarasäiliö eli tavaratila on iso. Matkatavarasäiliö, takana oleva konepelti sekä polttoainesäiliön korkki avataan sisältä. Sisätilat ovat pikkuautoksi suhteellisen isot pitkän akselivälin ansiosta.

Ajo-ominaisuudet ovat hyvät esimerkiksi kaarreajossa. Edessä ovat levyjarrut ja takana rumpujarrut, jotka toimivat hyvin. Epäkohta on kuitenkin tuulilasi, sillä karkaistu tuulilasi saattaa sirpaloitua yhdestä ainoasta kivestä.

Autolehden koeajossa kulutus oli melko korkea pikkuautoksi. Kulutus vaihtelee välillä 8-11,4 litraa /100 km.

Suorituskyky on 1960-luvun pikkuautoksi melko hyvä, NSU 110 kiihtyi 0-100 km/t 17,0 sekunnissa ja 0-120 km/t 29,4 sekunnissa. Huippunopeus on autolehden mukaan 134,3 km/t, valmistajan mukaan 145 km/t.

NSU 110 maksoi Suomessa vuonna 1966 8980 markkaa.

Mitat

Lähteet 

110
1960-luvun autot
Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011

Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011 oli heinäkuusta 2011 vuoden 2012 puoliväliin kestänyt kuivuusjakso Itä-Afrikan alueella. Noin 10 miljoonaa ihmistä kärsi ruoan ja veden puutteesta. Erityisesti Etiopia, Kenia ja Somalia ajautuivat humanitaariseen kriisiin kuivuuden takia. Kuivuus johti satojentuhansien ihmisten kuolemaan. Viimeksi kuivuus oli yhtä kova 60 vuotta aiemmin.

Somaliassa 
Keski-ja Etelä-Somaliassa kuoli arviolta 258 000 ihmistä (4,6 % väestöstä) lokakuun 2010 – huhtikuun 2012 välillä. Pahin tilanne oli touko–elokuussa 2011. Kuolleista 133 000 oli alaikäisiä. 10 % alle 5-vuotiaista lapsista kuoli. Pahiten kuivuus iski Ala-Shabeellahaan (18 % alle 5-vuotiaista kuoli), Mogadishuun (17 % alle 5-vuotiaista) ja Bayhin (13 % alle 5-vuotiaista). Somaliassa oli viimeksi yhtä paha nälänhätäkatastrofi 25 vuotta aiemmin.

Kuivuus johti karjan kuolemiin, huonompiin satoihin, työn tarpeen vähentymiseen ja kotitalouksien tulojen tipahtamiseen. Ruoan vähyyden vuoksi ruoasta joutui maksamaan liian korkealle noussutta hintaa. Hallituksen ja al-Shabaabin välinen sota ja muut väkivallanteot estivät ruokakuljetusten toimittamisen nälkäisille. Etenkin al-Shabaabin valvonnassa olleilla alueilla kärsittiin nälänhädästä pahasti.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuoden 2011 luonnonmullistukset
Afrikan historia
Afrikan sarvi
Nälänhädät
Ojutjärvi

Ojutjärvi eli Oijärvi (ent. Iso Oijusjärvi) on järvi Kauhavalla, Etelä-Pohjanmaalla. Sen rantaviiva on pituudeltaan 4,7 kilometriä, ja järven pinta-ala on 56,7 hehtaaria. Se kuuluu Kauhavanjoen vesistöalueeseen. Järven suurin syvyys on hieman yli kaksi metriä. 

Ojutjärvi on luonnontilainen, humuspitoinen järvi. Sieltä pyydetään haukea, ahventa ja kirjolohta. Ojutjärven rannalla ovat Kauhavan kaupungin venepaikat.

Ojutjärven rannalla sijaitsee Kauhavan seurakunnan leirikeskus. Siellä on myös uimaranta.

Lähteet 

Kauhavan järvet
Hino Contessa

Hino Contessa on vuosina 1961–1967 valmistettu japanilainen pikkuauto. Contessaa valmistettiin kahtena korimallina, porrasperänä ja coupéna.

Contessasta on kaksi sukupolvea, jotka nimettiin PC:ksi ja PD:ksi. PC-sarjaa valmistettiin vuosina 1961–1964 yhteensä 47 300 ja seuraavan sukupolven PD:tä noin 55 000 kappaletta. Autoa ei ole tuotu Suomeen, mutta vuosina 1964–1967 valmistettua 1300-mallia tuotiin Euroopan maista ainakin Sveitsiin ja Alankomaihin.

Contessan tuotannon päättymiseen vaikutti Toyota ostamalla Hinon tehtaan. Samalla päättyi Hino-henkilöautojen tuotanto.

Hino käytti Contessassa ranskalaiselta Renault’lta ostettua tekniikkaa, jota oli käytetty Renault 4CV:ssä.

Konetukko Oy solmi maahantuontisopimuksen Hino Contessasta vuonna 1965, mutta autoja ehti tulla Suomeen vain puolisen tusinaa kappaletta ennen mallin valmistuksen loppumista.

PC (1961–1964) 

Ensimmäisen sukupolven PC-mallit (1961–64) olivat takamoottorisia. Vesijäähdytteisen 893 cm³ rivinelosmoottorin teho on 26 kilowattia (tehonormi ei tiedossa, 35 hv). Contessa PC on kevyt, se painaa vain 750 kg.

900 Sprint 
Hino Contessa 900 Sprint on siro pieni urheiluauto, jonka on muotoillut kuuluisa italialainen automuotoilija Giovanni Michelotti. 900 Sprint on Contessan coupé-malli. Sprint-malli painaa vain 650 kg.

PD (1964–1967) 

Toisen sukupolven PD-malleissa (1964–1967) on 1251-kuutioinen Renault’n lisenssillä valmistettu moottori. PD-mallien nimi oli iskutilavuuden mukaan Hino Contessa 1300. Mallia tuotiin mm. Sveitsiin ja Alankomaihin.

Lähteet 
 Mobilisti 7/2014, sivut 76-77

1960-luvun autot
Veynes

Veynes on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella.

Liikenne 
Veynes on tärkeä rautatieliikenteen solmukohta Ranskan eteläisillä Alpeilla. Rautatieyhtiö PLM:n rakentama rautatie Marseillesta Veynesiin valmistui vuonna 1875. Seuraavaksi valmistuivat linjat Grenoble - Veynes vuonna 1878, Veynes – Briançon vuonna 1884 ja Veynes – Valence vuonna 1894. Tällöin kaupungista oli rautatieyhteys neljään ilmansuuntaan ja tätä yhteyttä kutsuttiin Veynesin tähdeksi (Étoile de Veynes). Kaupungissa on museo, jossa kerrotaan rautatien historiasta.

Aiheesta muualla

Lähteet

Hautes-Alpesin kunnat
Kari Rönnholm

Kari Juhani Rönnholm (1. elokuuta 1945 Helsinki – 22. joulukuuta 1988 Kerava) oli suomalainen koripalloilija.

Työväen Maila-Poikien kasvatti Rönnholm edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa vuosina 1962–1965 saavuttaen SM-hopeaa vuonna 1965. Vuosina 1965–1974 Rönnholm edusti Tapiolan Honkaa, missä hän voitti viisi peräkkäistä Suomen mestaruutta vuosina 1968–1972, yhden SM-hopean ja -pronssin sekä kaksi Suomen cup-mestaruutta. Koko kauden pistekeskiarvoillaan hän oli SM-sarjan toiseksi paras pisteidentekijä kausilla 1968–1969 ja 1970–1971.

Suomen maajoukkueessa Rönnholm pelasi vuosina 1964–1972 120 ottelua 6,4 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös kaksi A-nuorten maaottelua. Rönnholm kuului Suomen joukkueisiin Neuvostoliiton 1965 ja Suomen 1967 EM-kilpailuissa. Suomen EM-kilpailuissa isäntämaa ylsi historiansa siihen mennessä parhaaseen arvokisasijoitukseen, kuudenneksi.

Rönnholm kuoli vain 43-vuotiaana Keravalla 22. joulukuuta 1988.

Keskimatkojen juoksija Erik Rönnholm oli Rönnholmin serkku.

Saavutuksia

Henkilökohtaiset saavutukset 
 SM-sarjan koko kauden toiseksi paras pisteidentekijä kausilla 1968–1969 ja 1970–1971

Joukkuesaavutukset 
 Suomen mestaruus 1968, 1969, 1970, 1971 ja 1972
 SM-hopeaa 1965 ja 1967
 SM-pronssia 1973
 Suomen cup 1968 ja 1971

Lähteet 
 Kari Rönnholm  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Patrick Bamford

Patrick James Bamford (s. 5. syyskuuta 1993 Grantham) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Leeds Unitedia. Vasenjalkainen Bamford on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura

Seurajoukkueura 
Bamford on Nottingham Forestin kasvatti. Hän edusti seuran Mestaruussarjassa pelaavaa ykkösjoukkuetta vuodet 2011–2012 pelaten kaksi ottelua. Tammikuussa 2012 Bamford siirtyi Valioliigan Chelsea FC:n riveihin. Marraskuussa 2012 Bamford siirtyi lainalle Ykkösliigan Milton Keynes Donsiin, jossa hän pelasi tammikuuhun 2014 mennessä 37 ottelua tehden 18 maalia. Kevätkauden 2014 Bamford oli lainassa Mestaruussarjan Derby Countyssä. Kauden 2014–2015 Bamford oli lainassa jälleen Mestaruussarjassa, nyt Middlesbrough FC:ssä, jossa hän pelasi 39 ottelua tehden 17 maalia ja kauden jälkeen hänet valittiin Mestaruussarjan parhaaksi pelaajaksi.

Heinäkuussa 2015 Bamford siirtyi lainalle Valioliigan Crystal Palace FC:hen. Lainan piti kestää koko kauden ajan, mutta joulukuussa Bamford pyysi itse lainasopimuksen purkamista vähäiseksi jääneen peliajan vuoksi. Hän pelasi Crystal Palacen paidassa ainoastaan kuusi valioliigaottelua ilman maaleja.

Tammikuussa 2016 Bamford siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Norwich Cityn riveihin.

Maajoukkueura 
Bamford edusti Irlannin alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta vuonna 2010. Hän sai tähän mahdollisuuden isovanhempansa, joka on syntynyt Irlannissa, kautta. Bamford on kuitenkin edustanut Englantia alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaissa.

Muuta 
Bamford oli erittäin lahjakas. Koulussa hänelle tarjottiin jopa stipendiä arvostettuun yhdysvaltalaiseen Harvardin yliopistoon, mutta hän kieltäytyi, sillä hän halusi panostaa jalkapallouraansa. Bamford osaa soittaa myös pianoa, viulua ja saksofonia.

Saavutukset 
Henkilökohtainen
 Englannin Mestaruussarjan paras pelaaja 2014-2015

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Maltsayökkönen

Maltsayökkönen (Trachea atriplicis) on yöperhosiin kuuluva keskisuuri yökköslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Maltsayökkönen on yökköseksi keskikokoinen. Sen etusiipien pohjaväri on tummanharmaa, ja niissä on metallinvihreä kuviointi. Siiven keskiosassa on selvästi erottuvat vaaleat munuaistäplät. Takasiivet ovat harmahtavan valkoiset. Siipiväli on 38–42 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Maltsayökköstä tavataan Etelä- ja Keski-Euroopasta Kiinaan ja Japaniin. Lajin lentoaika on kesäkuusta syyskuuhun.

Elinympäristö ja elintavat 
Suomessa laji esiintyy etelärannikolla ja lounaassa. Sen elinympäristöä ovat kulttuuribiotoopit, rannat ja kosteapohjaiset niityt. Aikuinen perhonen tulee valolle ja syötille.

Ravintokasvi 
Yöaktiivinen toukka on oligofagi; maltsat, kierrot, tattaret, suolaheinät, hierakat ja savikot.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Maltsayökkönen (Trachea atriplicis)
Perhostutkijainseura: Maltsayökkönen (Trachea atriplicis) 
Suomen perhoset: Maltsayökkönen (Trachea atriplicis)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Trachea atriplicis 
Pherobase: Semiochemicals of Trachea atriplicis, the Orache moth 

Puuyökköset
Lars Karell

Lars Arne Karell (s. 7. kesäkuuta 1947 Helsinki) on kilpauransa päättänyt suomalainen koripalloilija.

Torpan Poikien kasvatti Karell edusti kasvattajaseuraansa, Tapiolan Honkaa ja Playboysia SM-sarjassa vuosina 1962–1975 voittaen yhteensä neljä Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin sekä kaksi Suomen cup-mestaruutta.

Suomen maajoukkueessa Karell pelasi vuosina 1964–1972 86 ottelua 5,1 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös 11 A-nuorten maaottelua. Karell kuului Suomen joukkueisiin Neuvostoliiton 1965 ja Suomen 1967 EM-kilpailuissa. Vuonna 1967 isäntämaa ylsi historian siihen mennessä parhaaseen arvokisasijoitukseensa, kuudenneksi.

Saavutuksia 
 Suomen mestaruus 1966, 1968, 1969 ja 1974
 SM-hopeaa 1963 ja 1964
 SM-pronssia 1967
 Suomen cup 1968 ja 1973

Lähteet 
 Lars Karell  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Jyrki Immonen

Jyrki Olavi Immonen (s. 14. lokakuuta 1945 Varkaus) on kilpauransa päättänyt suomalainen koripalloilija.

Tapiolan Hongan kasvatti Immonen edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa yhtä kautta lukuun ottamatta vuosina 1963–1976 voittaen yhteensä viisi Suomen mestaruutta, yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia sekä kaksi Suomen cup-mestaruutta. Tapiolan Honka nosti Immosen pelipaidan numerolla 5 kattoon joulukuussa 2010.

Suomen maajoukkueessa Immonen pelasi vuosina 1963–1970 100 ottelua 3,5 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös kolme A-nuorten maaottelua. Immonen kuului Suomen joukkueisiin Neuvostoliiton 1965 ja Suomen 1967 EM-kilpailuissa. Vuonna 1967 isäntämaa ylsi historian siihen mennessä parhaaseen arvokisasijoitukseensa, kuudenneksi.

Saavutuksia 
 Pohjoismaiden mestaruus 1964, 1966, 1968 ja 1970
 Suomen mestaruus 1968, 1969, 1970, 1971 ja 1972
 SM-hopeaa 1967
 SM-pronssia 1973 ja 1975
 Suomen cup 1968 ja 1971

Lähteet 
 Jyrki Immonen  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Kari Lahti

Kari Erik Lahti (s. 7. elokuuta 1946 Pori) on kilpauransa päättänyt suomalainen koripalloilija.

Porin Vedon kasvatti Lahti edusti kasvattajaseuraansa SM-sarjassa kauden 1964–1965. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Tapiolan Honkaan jossa pelasi vuodet 1965–1977 voittaen yhteensä viisi peräkkäistä Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia sekä kaksi Suomen cup-mestaruutta ja yhden cup-hopean.

Suomen maajoukkueessa Lahti pelasi vuosina 1965–1972 115 ottelua 5,7 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi myös yhden A-nuorten maaottelun. Lahti kuului Suomen joukkueisiin Neuvostoliiton 1965 ja Suomen 1967 EM-kilpailuissa. Vuonna 1967 isäntämaa ylsi historian siihen mennessä parhaaseen arvokisasijoitukseensa, kuudenneksi.

Saavutuksia 
 Suomen mestaruus 1968, 1969, 1970, 1971 ja 1972
 SM-hopeaa 1967 ja 1977
 SM-pronssia 1973 ja 1975
 Suomen cup 1968 ja 1971
 Suomen cupin hopeaa 1976

Lähteet 
 Kari Lahti  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Hannu Paananen

Hannu Olavi Paananen (s. 14. toukokuuta 1945 Kotka) on kilpauransa päättänyt suomalainen koripalloilija.

Kotkan Työväen Palloilijoiden kasvatti Paananen edusti kasvattajaseuraansa koko SM-sarjauransa ajan, yhteensä 21 kautta vuosina 1962–1985. Hän voitti urallaan Suomen mestaruuden vuonna 1967, yhden SM-hopean ja viisi SM-pronssia sekä yhden Suomen cup-mestaruuden. Koko kauden keskiarvoillaan hän oli SM-sarjan kolmanneksi paras pisteidentekijä kausilla 1967–1968 ja 1971–1972.

Suomen maajoukkueessa Paananen pelasi vuosina 1965–1968 28 ottelua 2,1 pisteen keskiarvolla. Paananen kuului Suomen joukkueeseen Neuvostoliiton EM-kilpailuissa 1965, missä Suomi sijoittui 12:nneksi.

Saavutuksia 
 SM-sarjan koko kauden kolmanneksi paras pisteidentekijä kausilla 1967–1968 ja 1971–1972
 Suomen mestaruus 1967
 SM-hopeaa 1985
 SM-pronssia 1964, 1966, 1976, 1982 ja 1984
 Suomen cup 1978

Lähteet 
 Hannu Paananen  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Umpimähkä (ohjelma)

Umpimähkä oli Yleisradion vuosina 2003–2004 esitetty televisiosarja, jossa äitien joukkue (koostui suomalaisista julkisuuden naisista) ja isien joukkue (koostui suomalaisista julkisuuden miehistä) kilpailivat siitä, kumpi onnistuu vastaamaan paremmin lasten kysymyksiin. Useimmat kysymykset olivat aikuisten lapsilta kuulemia ja ohjelmaan lähettämiä, jolloin juontaja luki kysymyksen ääneen, mutta pienemmän osan kysymyksistä kysyi lapsi erikseen kuvatussa insertissä. Kun molemmat joukkueet olivat vastanneet, jompikumpi juontaja kertoi perusteellisen vastauksen kysymykseen. Yle kuvaa ohjelmaa sekoitukseksi hauskaa keskusteluohjelmaa, tiedeohjelmaa ja tietokilpailua.

Ohjelmaa juonsivat Antti Korhonen ja Lorenz Backman. Korhosta kutsuttiin ohjelmassa dosentti Korhoseksi ja Backmania dosentti Backmaniksi. Vuonna 2003 kaikki kilpailijat olivat vaihtuvia, mutta vuonna 2004 ohjelmassa oli vakiokilpailijoina Meku Manner ja Jaakko Heinimäki. Ohjelmaa tuotti Broadcasters ja sitä esitettiin Yle TV2 -verkossa.

Umpimähkä oli Venla-palkintoehdokkaana parhaan game show’n sarjassa vuonna 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tietoa ohjelman jaksoista, kysymyksistä ja esiintyjistä Ylen sivustolla

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Timo J. Tuikka

Timo Juhani Tuikka (s. 1975 Oulu) on suomalainen historian ja politiikan tutkija, tietokirjailija ja vapaa toimittaja. Hänen erityisalojaan ovat Suomen 1900-luvun poliittinen historia, suomalainen demokratia, Urho Kekkosen poliittinen ajattelu sekä Kaarlo Hillilän poliittinen ajattelu. Tuikka on filosofian tohtori ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Väitöskirjassaan Kekkosen konstit hän käsittelee Urho Kekkosen historia- ja politiikkakäsitystä. Hänen mukaansa Kekkonen piti Neuvostoliittoa ulkoisena uhkana, jonka taltuttamiseksi tarvittiin kansallista reaalipolitiikkaa. Tuikan kirjoittama Kaarlo Hillilän elämäkerta sai paljon positiivista huomiota. Tuikka toimii asiantuntijana Suomen tietokirjailijat ry:ssä. Tuikka on kritisoinut Suomen poliittisen järjestelmän nykyistä tilaa ja kertoi lopettaneensa eduskuntavaaleissa äänestämisen vuonna 2015.

Teokset 
"Kekkosen konstit": Urho Kekkosen historia- ja politiikkakäsitykset teoriasta käytäntöön 1933-1981; väitöskirja, 2007; ISBN 978-951-39-2804-9
Kekkosen takapiru: Kaarlo Hillilän uskomaton elämä, Otava 2011; ISBN 978-951-1-25226-9
Vuosisadan sankarit ja pelurit; Otava 2015; ISBN 9789511290841

Katso myös 
Kekkosen konstit

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset politiikan tutkijat
Suomalaiset historioitsijat
Väinö Granlund (suojeluskuntajohtaja)

Karl Väinö Granlund (22. helmikuuta 1890 Helsinki – 3. syyskuuta 1927 Vaasa) oli suomalainen filosofian kandidaatti, reservikapteeni ja jääkäriliikkeen aktivisti, joka toimi Vaasan suojeluskuntapiirin (Vasa skyddskårsdistrik) piiripäällikkönä vuosina 1919–1927.

Granlundin isä oli nahkurimestari K. F. Granlund. Hän syntyi Helsingissä, mutta kävi koulunsa Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan historiaa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1916. Vuosina 1916–1917 Granlund työskenteli Västankvarnin kansanopiston opettajana ja sen jälkeen Ruotsalaisen Kansanpuolueen toimitsijana Vaasan läänin eteläisessä vaalipiirissä. Hän oli myös Pohjanmaan ruotsinkielisen nuorisojärjestön puheenjohtaja. Hän kuului syksyllä 1917 Vaasan suojeluskuntapiirin ensimmäisen päällikön Paul von Gerichin esikuntaan. Suomen sisällissodan aikana 1918 Granlund oli ensin Vaasan sotilaspiirin päällikkönä ja sitten apulaissotakomissaarina, missä tehtävässä hän jatkoi, kunnes hänet nimitettiin Vaasan suojeluskuntapiirin päälliköksi vuonna 1919. Hän sai 1918 luutnantin ja 1923 kapteenin sotilasarvon. Granlund oli Vasa Svenska Klubbenin perustajajäsen 1919.

Granlund oli 1920-luvulla myös Yhtymä Vientirauhan Vaasan piirin asiamies. Hän toimi Vaasan suojeluskuntapiirin päällikkönä kuolemaansa asti vuonna 1927. Hän kuoli 37-vuotiaana Vaasan kulkutautisairaalassa pikkulavantautiin ja komplikaatioihin. Vähän ennen kuolemaansa hän kävi aktiiviupseerikurssin, ja hänen oli tarkoitus saada majurin arvo syksyllä 1927.

Lähteet

Suomalaiset upseerit
Suojeluskuntien piiripäälliköt
Jääkäriaktivismi
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Erkan Zengin

Erkan Zengin (s. 5. elokuuta 1985 Kulu) on turkkilais-ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitalinkki. Zengin edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Trabzonsporia.

Seurajoukkueura 

Zengin edusti juniorina Norsborgs IF:ää ja Hammarby IF:ää. Miesten tasolla hänen ensimmäinen joukkueensa oli Hammarby IF:n juniorijoukkueistaan yli-ikäisiksi kasvaneille pelaajilleen perustama Hammarby TFF. Sieltä Zengin nousi edustusjoukkueeseen, jossa pelasi ensimmäisen ottelunsa Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa kaudella 2004. Yhteensä Zengin pelasi seurassa 92 pääsarjaottelua kausina 2004–2008. Tammikuussa 2009 Hammarby IF lainasi hänet Turkin Superliigassa pelaavaan Beşiktaşiin. Zengin pelasi kevään aikana kaksi sarjaottelua ja oli voittamassa sekä Turkin-mestaruutta että Turkin cupia. Heinäkuussa 2009 Beşiktaş hankki hänet pysyvästi 400 000 euron siirtosummalla.

Kaudella 2009–2010 Zengin ei pelannut Beşiktaşissa ainuttakaan sarjaottelua. Hänet lainattiin tammikuussa 2010 samassa sarjassa pelaavaan Eskişehirsporiin. Siellä Zengin pelasi kevätkauden aikana 12 sarjaottelua. Heinäkuussa 2010 hän siirtyi seuraan pysyvästi ilmaisella siirrolla. Zengin kuului seuran runkopelaajiin seuraavien neljän ja puolen kauden ajan pelaten niiden aikana 133 Superliigan ottelua. Tammikuussa 2015 hän vaihtoi jälleen seuraa Superliigan sisällä, kun Trabzonspor hankki hänet 2,25 miljoonan euron siirtosummalla. Siellä Zengin pelasi loppukauden aikana 15 liigaottelua.

Maajoukkueura 

Zengin kuului Turkin maajoukkuerinkiin alle 15-, alle 18- ja alle 19-vuotiaissa, mutta alle 21-vuotiaissa hän siirtyi edustamaan Ruotsia. Hän teki ensiesiintymisensä Ruotsin A-maajoukkueessa 26. maaliskuuta 2013, kun joukkue pelasi maalittoman ystävyysottelun Slovakiaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 8. syyskuuta 2014, kun Ruotsi pelasi vieraissa 1–1-tasapelin Itävaltaa vastaan EM-kilpailujen 2016 karsinnoissa.

Saavutukset 
Päivitetty kauden 2014–2015 jälkeen.

Beşiktaş
 Turkin Superliiga: 2008–2009
 Turkin cup: 2008–2009

Lähteet 

Turkkilaiset jalkapalloilijat
Ruotsalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Body Count

Body Count on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1990 Los Angelesissa. Sen laulajana toimii Ice-T, joka oli mukana perustamassa yhtyettä kitaristi Ernie C:n kanssa. Ice-T on yhtyeessä laulaja ja kirjoittaa sanoitukset useimpiin kappaleisiin. Kitaristi Ernie C on vastannut sävellyksestä. Yhtyeen vuonna 1992 julkaistu ensimmäinen albumi on nimeltään Body Count. Yhtyeen viimeisin albumi Carnivore ilmestyi vuonna 2020.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 
 Ice-T – laulu (1990–)
 Ernie C – soolokitara (1990–)
 Sean E Sean – sampleri, taustalaulu (1990–)
 Vincent Price – bassokitara (2001–)
 Ill Will – rummut (2009–)
 Juan of the Dead – rytmikitara (2013–)

Entiset jäsenet 
 Beatmaster V – rummut (1990–1996)
 Mooseman – bassokitara (1990–1997)
 D-Roc the Executioner – rytmikitara (1990–2004)
 Griz – bassokitara (1997–2001)
 O.T. – rummut (1997–2006)
 Bendrix – rytmikitara (2004–2006)

Diskografia

Singlet 
 There Goes the Neighborhood (1992)
 The Winner Loses (1992)
 Cop Killer (1992)
 Hey Joe (1993)
 Born Dead (1994)
 Necessary Evil (1994)
 Medley (1994)
 Truth or Death (1997)
 I Used to Love Her (1997)
 Back to Rehab (2014)
 Carnivore (2019)
 Bum-Rush (2020)

DVD:t 
 Murder 4 Hire (2004)
 Live in L.A. (2005)
 Smoke Out Festival Presents: Body Count (2005)

Musiikkivideot 
 The Winner Loses (1992)
 There Goes The Neighborhood (1992)
 Body Count's In The House (1992)
 Hey Joe (1993)
 Born Dead (1994)
 Necessary Evil (1994)
 Medley: Masters Of Revenge/Killin' Floor/Drive By/Street Lobotomy (1994)
 I Used To Love Her (1997)
 Relationships (2006)
 Talk Shit, Get Shot (2014)
 Institutionalized 2014 (2015)
 No Lives Matter (2017)
 Black Hoodie (2017)
 Here I Go Again (2017)
 Raining In Blood / Postmortem 2017 (2017)
 The Ski Mask Way (2017)
 This Is Why We Ride (2017)
 All Love is Lost (2018)
 Bum-Rush (2020)
 Point the Finger (2020)

Yhdysvaltalaiset thrash metal -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset hardcore punk -yhtyeet
Speed metal -yhtyeet
Osuuskauppa PeeÄssä

Osuuskauppa PeeÄssä (PeeÄssä) on S-ryhmään kuuluva osuuskunta. Se syntyi vuonna 1991, kun Osuuskauppa Koljonvirta ja Kuopion Osuuskauppa yhdistyivät. Osuuskunnan toiminta-alue on Pohjois-Savo (paitsi Jukolan Osuuskaupan alueeseen kuuluva Rautavaara) sekä Pohjois-Karjalan Heinävesi ja Pohjois-Pohjanmaan Pyhäjärvi. Toiminta-alue laajeni nykyiseksi vuonna 2011, kun Vesannon, Tervon ja Karttulan alueella toiminut Vesannon Osuuskauppa liittyi PeeÄsään.

Osuuskauppa on alueellisesti suuri työllistäjä. Yksistään Kuopiossa osuuskauppa työllisti vuonna 2011 yhteensä 945 henkeä, jolla henkilöstömäärällä se oli tuolloin Kuopion neljänneksi suurin työllistäjä.

Toiminta 

PeeÄssä harjoittaa toimialueellaan vähittäis-, majoitus- ja ravitsemiskauppaa sekä liikennemyymälä- ja polttonestekauppaa. Näistä päivittäistavarakauppa muodostaa valtaosan (64,2 % vuonna 2016) osuuskaupan liikevaihdosta.

Toimipaikat 
Osuuskauppa PeeÄssän toimipaikkaverkoston rungon muodostavat sen 3 Prisma-hypermarkettia (Kuopiossa, Iisalmessa ja Varkaudessa), 20 S-market-myymälää ja 22 Salea. Lisäksi PeeÄssä omistaa Kuopion Sokoksen, 3 Sokos Emotion -myymälää sekä Nina ja Henri- ja Prisma Rauta -myymälät Kuopiossa.

Hotelli- ja ravintolatoimintaa PeeÄssä harjoittaa 3 yksikössä ja lisäksi 11 erillisessä ravintolatoimipaikassa. Polttonesteitä myydään ABC-ketjun nimellä 6 liikennemyymälässä ja 18 kylmäasemalla. Kuopiossa sijaitseva Pitkälahden ABC-asema on ollut myynniltään useana vuonna koko ketjun suurin ja palvellut vuosittain jopa viittä miljoonaa asiakasta.

Osuuskauppa toimittaa myös lämmitysöljyä PeeÄssän Öljypalvelun kautta.

Kuopion viinijuhlat 
Kuopion viinijuhlat on järjestetty vuosittain Kuopion matkustajasatamassa vuodesta 1997 ja PeeÄssä on ollut juhlien järjestäjänä vuodesta 2002.

PeeÄssään ja sen edeltäjiin sulautuneita paikallisia osuuskauppoja 

 Suonenjoen Osuuskauppa 1908–1971, Osuuskauppa Koskelonseutu 1971–2000
 Rautalammin Osuuskauppa 1915–1969
 Vesannon Osuuskauppa 1907–2011
 Osuuskauppa Koljonvirta 1971–1991 (aik. Iisalmen Osuuskauppa 1907–1971)
 Pyhäsalmen Osuusliike (Pyhäjärvi) 19??–1984
 Rutakon Osuuskauppa 1909–1936, Sonkajärven Osuuskauppa 1936–1966
 Osuusliike Elo 1918–1978, Osuuskauppa Elo (Kiuruvesi) 1978–1984
 Kuopion Osuuskauppa 1978–1991 (aik. Kuopion Osuusliike 1919–1978)
 Alapitkän Osuuskauppa 1917–1931
 Melalahden Osuuskauppa 1916–1937, Osuuskauppa Harju 1937–1978
 Kaavin Osuuskauppa 1916–1970
 Maarianvaaran Osuuskauppa 1917–1922
 Tuusniemen Osuuskauppa 1919–1926
 Juankosken työväen Osuuskauppa 1917–1936, Juankosken Osuusliike 1936–1971, Osuuskauppa Kolmikunta 1971–1984
 Muuruveden Osuuskauppa 1915–1971
 Pohjois-Kaavin Osuuskauppa 1917–1927, Säyneisen Osuusliike 1927–1974
 Kurkimäen Osuuskauppa 1904–1931
 Lapinlahden Osuuskauppa 1903–1922
 Keiteleen Uusi Osuusliike 1926–1963, Osuuskauppa Nilakka 1963–1979
 Pohjois-Nilsiän Osuuskauppa 1916–1921, Nilsiän Osuuskauppa 1921–1982
 Talousosuuskauppa (Varkaus) 1917–1984
 Heinäveden Osuuskauppa 1916–1982
 Varpaisjärven Osuuskauppa 1916–1926

Lähteet 

Alueosuuskaupat
Kerma (suure)

Kerma (lyhennesana, ; tunnus K) on säteilyenergian muuntumiseen liittyvä fysikaalinen suure, josta käytetään myös nimitystä ilmakerma. Se kuvaa varauksettomien hiukkasten (kuten fotonien ja neutronien) sekundaarihiukkasiin luovuttamaa liike-energiaa väliaineen massayksikköä kohti.

Jos säteilykentän varauksettomat hiukkaset aiheuttavat m:n suuruisessa massassa vuorovaikutuksia siten, että syntyneiden sekundaarihiukkasten yhteensä saama liike-energia on E, niin tätä kuvaava kerma on K = E/m. Kermaan ei lasketa sitä energiaa, joka kului sekundaarihiukkasten irrottamiseen (sidosenergian purkamiseen).

Kerman yksikkö on joule kilogrammaa kohti (J/kg), jolla on myös erityisnimi gray (tunnus Gy). Yksikkö on sama kuin absorboituneella annoksella.

Kerma aikayksikköä kohti on nimeltään kermanopeus (yksikkö esimerkiksi Gy/s tai Gy/min).

Lähteet 

Suureet
Radioaktiivisuus
Huippujengi

Huippujengi on MTV3-kanavalla keväällä 2016 esitetty tositelevisiosarja, jossa kahdeksan julkisuuden henkilöä lähtivät kiipeämään Perussa sijaitsevan Tocllaraju-vuoren huipulle. Andien vuoristoon kuuluva huippu on 6 030 metriä korkea. Ohjelmassa kilpailtiin siitä, kuka kilpailijoista saa ensimmäisenä iskettyä hakkunsa vuoren jäiselle huipulle. Ohjelma kuvattiin elokuussa 2015. Ohjelmaa juonsi Jukka Hildén.

Suomalaisen Rabbit Filmsin luoma formaatti myytiin syksyllä 2017 YouTube Red -suoratoistopalvelulle, jolloin formaatin pohjalta luotiin uusi kansainvälinen sarja nimeltä Ultimate Expedition, jossa oli mukana 8 YouTube-esiintyjää eripuolilta maailmaa. Ultimate Expeditionin esittäminen alkoi YouTubessa tammikuussa 2018.

Kiipeilijät 
Ohjelmassa kilpailivat Antti Reini, Janne Niinimaa, Minna Parikka, Leena Harkimo, Antti Luusuaniemi, Cristal Snow, Lola Wallinkoski sekä Tuija Pehkonen.

Kilpailijoita ohjeisti retkikunta, jonka johtajana toimi Mikko Vermas. Vermaksen tiimiin kuuluivat Antti Inkinen (koulutus- ja varustevastaava), Heikki Karinen (retkikunnan lääkäri), Juha Marttila (kouluttaja, retkikunnan varajohtaja), Arri Leino (kouluttaja), Tomi Myllys (kouluttaja) sekä Juha Ohtonen (kouluttaja).

Yksikään kilpailijoista ei lopulta päässyt etenemään Tocllarajun huipulle. Finaalissa kilpailijat Antti Reini ja Leena Harkimo. Reini joutui luovuttamaan kisan noin kahden tunnin kuluttua matkan alettua kohti huippua, sillä hän sai pahoja vatsakramppeja. Harkimo pystyi etenemään 5 850 metrin korkeuteen, mutta vuorella vallinnut myrsky yltyi liian kovaksi ja Harkimo totesi tuulen koituneen hänelle ylivoimaiseksi.

Kilpailijat 

 Mukana kilpailussa

 Ei mukana kilpailussa

Kilpailusta putoaminen 
Retkikunta arvioi kilpailijoiden kehitystä ja soveltuvuutta vuorelle kiipeämiseen ja pudottavat matkan edetessä kilpailijoita kilpailusta.

 Kilpailusta putosi ensimmäisenä Cristal Snow, joka ei pystynyt matkaamaan edes perusleiriin, koska hän kärsi pahoista vatsaongelmista, jotka diagnosoitiin ruokamyrkytykseksi. Snow’n oireiden jatkuttua retkikunta totesi ettei Snow ole kykenevä kiipeämään vuorelle, koska oli jäänyt jo jälkeen koulutuksista.
 Kolmannessa jaksossa kilpailusta pudotettiin Lola Wallinkoski, koska hän ei sopeutunut tarpeeksi nopeasti vuoriston ilmastoon. Lola joutui viidennessä jaksossa poistumaan myös perusleiristä, sillä hänelle kehittyi keuhkoödeema.
 Neljännessä jaksossa kilpailusta pudotettiin Janne Niinimaa, koska hänellä ilmeni vuoristotaudin oireita.
 Kuudennessa jaksossa kilpailusta pudotettiin Minna Parikka.
 Vatsataudissa ollut Tuija Pehkonen pudotettiin seitsemännessä jaksossa juuri kun ryhmä oli aloittanut nousemaan Tocllarajun yläleiriin, sillä hänen vauhtinsa ei ollut riittävän nopea.
 Seitsemännessä jaksossa yläleirissä pudotettiin viimeisenä myös Antti Luusuaniemi, jonka esteenä olivat liian suurista kengistä aiheutuneet tulehtuneet ja märkineet rakot.

Katsojaluvut

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Martti Sajantila

Martti Sajantila (s. 15. heinäkuuta 1960) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Tapiolan Hongan kasvatti Sajantila edusti kasvattajaseuraansa yhtä kautta lukuun ottamatta koko SM-sarjauransa ajan vuosina 1977–1994. Hän voitti urallaan Suomen mestaruuden vuonna 1979, kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin sekä yhden Suomen cup-mestaruuden ja yhden cup-hopean.

Suomen maajoukkueessa Sajantila pelasi vuosina 1979–1985 102 ottelua 8,0 pisteen keskiarvolla.

Sajantila on toiminut useiden eri ikäluokkien valmentajana, ja hänellä on valmentajakokemusta myös pääsarjatasolta.

Oikeuslääketieteen professori Antti Sajantila on Sajantilan veli.

Saavutuksia 
 Suomen mestaruus 1979
 SM-hopeaa 1978 ja 1984
 SM-pronssia 1986
 Suomen cup 1977
 Suomen cupin hopeaa 1985

Katso myös 
 Luettelo 5 000 pistettä tehneistä Korisliiga-pelaajista

Lähteet 
 Martti Sajantila  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Nenäinniemi (niemi)

Nenäinniemi on noin 2 km pitkä niemi Jyväskylässä, Päijänteen Pohjanlahden ja Hämeenlahden rannalla. Nenäinniemeen kuuluu useita pikkuniemiä, muun muassa Huhtaniemi, Kuivaniemi ja Naattiansaari. Niemessä on asutusta ja jätevedenpuhdistamo, jossa puhdistetaan yli 100 000 ihmisen jätevedet. Niemi kuuluu samannimiseen kaupunginosaan.

Lähteet 

Jyväskylän niemet
Päijänteen niemet
Erkylän linkkitorni

Erkylän linkkitorni oli teräsbetoninen linkkitorni Hausjärven Erkylässä. 65 metriä korkea torni oli kylän maamerkki ja se oli rakennettu vuonna 1958. Betonitornin päällä oli vielä teräksinen kuusi metriä korkea radiomasto. Linkkitorni oli alun perin tärkeä osa televisiolähetysten ohjelmansiirtoketjua. Viime aikoinaan tornissa oli kuitenkin vain radiolähetyksiä palvelevaa laitteistoa. Teräsbetonitornin kunto heikkeni ja sen korjaamista ei pidetty kannattavana. Radiolähettimet siirrettiin lähistölle rakennettuun uuteen 90-metriseen mastoon.

Vanha masto purettiin kaatamalla 17. kesäkuuta 2015. 

Vastaavanlainen televisiolähetysten alkuaikojen linkkimasto oli muun muassa Tammelan Liesjärven linkkitorni, joka purettiin 2000-luvun alussa. Edelleen on käytössä muun muassa Ylöjärven Soppeenmäen radiomasto, jossa betoniosan korkeus on 67,5 metriä maanpinnasta. Sen päällä oleva teräsmasto oli alun perin 150 metriä korkea. Teiskon maston valmistuttua Soppeenmäen mastoa madallutettiin noin 100 metriä, jolloin rakennelman yhteiskorkeudeksi jäi 124 metriä maanpinnasta ja 288 metriä merenpinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Delete Oy:n video vanhan tornin purkamisesta Youtubessa

Radiomastot
Hausjärvi
Reka Industrial

Reka Industrial Oyj on suomalainen sijoitusyhtiö, joka omistaa kansainvälisiä kasvuvoimaisia kaapeli- ja kumiteollisuudessa toimivia yrityksiä. Reka Industrialin B-osake noteerataan Helsingin pörssissä, ja yhtiön kotipaikka on Hyvinkää.

Historiaa 
Vuonna 1997 Oy Lännen Metsä Ab ja Oy Sijoitus Forestia Ab fuusioituvat Oy Metsämarkka Ab:hen, jolloin yritys toimi lähinnä metsäteollisuuden sijoitusyhtiönä. Seuraavana vuonna yrityksen nimi muutettiin Neomarkka Oyj:ksi, jolloin sijoituskohteiksi tulivat puhelin- ja kuntasektori.

Norvestia sai yhtiön äänivallasta yli puolet vuonna 1999, jolloin Neomarkasta tuli Norvestian tytäryhtiö. Neomarkka listautui Helsingin pörssiin vuonna 2004 ja vuotta myöhemmin Norvestia myi osuutensa Neomarkasta Reka Oy:lle, joka osti myöhemmin suurimman osan Metsäliiton Neomarkan osakkeista, jonka jälkeen Reka Oy omisti yli puolet yhtiön osakkeista.

Neomarkka osti kesäkuussa 2007 Reka Kaapeli Oy:n ja saman vuoden lokakuussa 30 prosentin osuuden Nestor Cablesista. Vuonna 2008 Neomarkka osti osake-enemmistön venäläisestä OAO Expokabelista. Vuonna 2010 yhtiö hankki 30 prosentin osuuden Finndomosta sekä osti Kuidun tuotantolaitoksen. Lokakuussa 2010 Neomarkan nimeksi vaihdettiin Neo Industrial.

Neo Industrial myi OAO Expokabelin sekä ZAO Reka Kabelin holdingyhtiö Whitescope Limitedille toukokuussa 2013. Yhdistettynä myydyt yhtiöt olivat vuonna 2012 muodostaneet 10 prosenttia Neo Industrial -konsernin kaapelitoiminnan liikevaihdosta.

Marraskuussa 2020 yrityksen nimeksi vaihdettiin Reka Industrial .

Omistukset 
Neo Industrialin kaapelitoimialaan kuului vuonna 2016 100 %:n omistusosuus Reka Kaapeli Oy:stä ja noin 23 %:n osuus Nestor Cables Oy:stä. Lisäksi yhtiö omisti noin 30 prosenttia Finndomo Oy:n osakkeista. Marraskuussa 2022 kerrottiin, että Reka Industrial myy Reka Kaapeli Oy:n täysin ranskalaiselle Nexans-konsernille 53 miljoonan euron hintaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Sijoitusyhtiöt
La Salette-Fallavaux

La Salette-Fallavaux on kunta Kaakkois-Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Vuonna 2017 siellä asui 65 asukasta. Kunnassa sijaitsee Ranskan toiseksi suosituin pyhiinvaelluspaikka Notre-Dame de La Salette. Suosituin pyhiinvaelluspaikka on Lourdes. La Salettessa Neitsyt Maria ilmestyi kahdelle corpsilaispojalle vuonna 1846. Paikalle rakennettiin basilika vuonna 1852.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Isèren kunnat
Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Investors House

Investors House Oyj (vuoteen 2015 SSK Suomen Säästäjien Kiinteistöt Oyj ) on suomalainen kiinteistösijoitusyhtiö. Sen osake noteerataan Helsingin pörssissä. Yhtiön kotipaikka on Helsinki.

Historiaa 
Yhtiö toimi aiemmin nimellä SSK Suomen Säästäjien Kiinteistöt Oyj. SSK listautui pörssiin vuonna 1989. Arvo-osuusjärjestelmään yhtiön osakkeet siirrettiin vuonna 1998.

2000-luvulla SSK:n toiminta koostui kahden Porissa toimineen kiinteistöosakeyhtiön omistamisesta. Yhtiöistä toinen, Kiinteistö Oy Antintori, omisti toimisto-, hotelli- ja ravintolakiinteistön, jossa toimi muun muassa Scandic Hotels. Toinen yhtiö, Kiinteistö Oy Toejoen City, omisti liikekiinteistön, jota vuokrattiin vähittäiskauppaan.

Yhtiön toiminnassa tapahtui muutos sen jälkeen, kun Maakunnan Asunnot Oy, Godoinvest Oy ja Core Capital Oy olivat tehneet yhtiöstä julkisen ostotarjouksen, jonka seurauksena näiden yhtiöiden omistusosuus SSK:sta nousi 53 prosenttiin loppuvuonna 2014. Kauppahinta oli 5,00 €/osake. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Investors House Oyj ja sen toimintaa laajennettiin merkittävästi. Laajenemiseen kuului myös liiketoimintakauppa, jolla SSK hankki Investors House Oy -nimisen listaamattoman yhtiön liiketoiminnan ja nimen itselleen.

Toiminta 
Investors Housen liiketoiminta koostuu kahdesta segmentistä: kiinteistöt ja palvelut.

Kiinteistöpuolella yhtiö sijoittaa asuntoihin ja toimitiloihin. Lisäksi yhtiö rakennuttaa kiinteistöjä. Rakennuttamista hoitavat konserniin kuuluvat IVH Asunnot Oy sekä Investors House Kodit Oy.

Palvelupuolella yhtiö tarjoaa palveluita sijoittajille. Palveluita ovat rahastot sekä kiinteistövarallisuuden hallinta. Rahastoja tarjoaa konserniin kuuluva Dividend House. Kiinteistövarallisuuden hallintaa hoitaa konserniin kuuluva OVV Asuntopalvelut -ketju, joka tarjoaa asunnonvuokrauspalveluita. Yhtiöllä on myös Vuokrakas.com -niminen asuntojen markkinapaikka sekä Holda.io -palvelu vuokrauksen digitalisointiin.

Investors House on toisen pörssiyhtiön Ovaro Kiinteistösijoituksen suurin osakkeenomistaja. Investors House hankki Ovaron osake-enemmistön julkisella vaihtotarjouksella syksyllä 2017.

Investors Housen toimitusjohtaja on Petri Roininen. Hän toimii myös Ovaron hallituksen puheenjohtajana.

Yhtiön suurimmat osakkeenomistajat vuoden 2017 lopussa olivat Maakunnan Asunnot Oy (30 %), Royal House Oy (16 %), Godoinvest Oy (8 %) ja Core Capital Oy (8 %). Yhteensä yhtiöllä oli 2 514 osakkeenomistajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 SSK-yhtiön osake- ja omistushistoriaa Pörssitiedon nettisivulla

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Sijoitusyhtiöt
Suomalaiset kiinteistöomistajat
Grönblom

Grönblom on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:

 Berndt Grönblom (1885–1970), yritysjohtaja (Oy Vuoksenniska Ab), vuorineuvos
 Edgar Grönblom (1883–1960), yritysjohtaja (Oy Grönblom Ab), kauppaneuvos
 Rabbe Grönblom (1950–2015), Kotipizzan perustaja
 Richard Grönblom (s. 1948), kilpapurjehtija
 Thorwald Grönblom (1885–1971), tehtailija ja hyönteistieteilijä
 Tom Grönblom (s. 2000), jääkiekkoilija.
Airas

Airas on seuraavien suomalaisten sukunimi:

 Aaro Airas (1919–1982), päätoimittaja, puoluetoimitsija ja työläistarkastaja
 Erkki Airas (1908–1993), pappi, kirjailija ja professori
 Marjatta Airas (s. 1950), laulaja (mezzosopraano)
 Mirja Airas (s. 1945), taidemaalari
 Terhi Airas-Järventaus (s. 1961), koripalloilija
 Väinö Airas (1876–1941), diplomi-insinööri, oppikirjojen tekijä ja tietoteosten toimittaja.
Airio

Airio on seuraavien suomalaisten sukunimi:

 Antti Airio (1877–1950), liikemies, toimittaja
 Arvo Airio, suomentaja
 Markku Airio (s. 1952), judoka
 Pentti Airio (s. 1945), prikaatikenraali
Alaja

Alaja on seuraavien suomalaisten sukunimi:

 Aarne Alaja (1912–1942), keskimatkojen juoksija ja Waffen-SS-sotilas
 Aune Alaja (1915–1991), uskonnonopettaja, kirjailija
 Erkki Alaja (s. 1952),  jalkapalloilija ja käsipalloilija, tietokirjailija
 Osmo Alaja (1915–2001), piispa
 Pertti Alaja (1952–2017), jalkapalloilija, Suomen Palloliiton puheenjohtaja.
Alanne

Alanne on seuraavien suomalaisten sukunimi:

 Anja Alanne (s. 1937), tiedotusjohtaja
 Arvo Alanne (1904–1993), pakinoitsija, toimittaja
 Joonas Alanne (s. 1990),  jääkiekkoilija
 Mauri Alanne (s. 1956), pesäpalloilija
 Mikko Alanne (s. 1972), käsikirjoittaja
 Outi Alanne (s. 1967), kirjailija
 Severi Alanne (1879–1960), amerikansuomalainen sosialisti, osuustoimintamies ja toimittaja

Se tarkoittaa myös
 Alanne, järvi (Alanne-Vitajärvi) Hämeenlinnassa