Demaratos Korinttilainen

Demaratos () oli Rooman viidennen kuninkaan Tarquinius Priscuksen isä ja Rooman viimeisen kuninkaan Tarquinius Superbuksen isoisä.

Elämä 

Demaratos kuului Korinttia hallinneeseen bakkhiadien aatelissukuun. Demaratos itse harjoitti menestyksekästä vienti- ja tuontikauppaa etruskien kanssa ja sai näin kootuksi mahtavan omaisuuden. Kypseloksen tultua Korintin tyranniksi 657 eaa. bakkhiadien sukukunta oli pakotettu lähtemään kotikaupungistaan. Demaratoksen luonnollinen sijoittumispaikka oli vauras Tarquinia, jossa hänellä liiketoimiensa ansiosta oli ennestään ystäviä. Demaratoksen lähdön uskotaan tapahtuneen heti Apollonin temppelin valmistumisen jälkeen. Etruriassa nimittäin on havaittavissa samanlaisia monumentaalirakentamisen jälkiä kuin Korintin Apollonin temppelissä. Plinius vanhempi kertookin Demaratoksella olleen mukanaan kolme muotoilijaa (fictor), joiden kautta savenkäsittelytaito (plastice) levisi Italiaan.

Tarquiniassa Demaratos rakensi talon ja kohtasi köyhtyneeseen etruskiaateliin kuuluvan naisen (nimeä emme tiedä) ja meni naimisiin tämän kanssa. Demaratokselle syntyi kaksi poikaa, Arruns ja Lucumo, jotka saivat kreikkalaisen ja etruskilaisen kasvatuksen. Jälkimmäinen otti sittemmin nimekseen Lucius Tarquinius. Esikoispoika Arruns kuoli ilmeisesti jo alle 40-vuotiaana, ja Demaratos kuoli piakkoin sen jälkeen suruunsa tietämättä miniänsä olevan raskaana. Näin ollen Demaratos ei osannut ottaa uutta tulokasta huomioon testamentissaan. Demaratoksen jättämä perintö meni siis kokonaan Lucumolle, ja Arrunsin poika Egerius jäi ilman perintöosaa. Tosin Egerius kohosi sittemmin setänsä avittamana korkeahkoon asemaan.

Demaratoksen historiallisuudesta 

Demaratoksen ansioksi on luettu paljon. Häntä pidetään Rooman myyttisten etruskikuninkaiden kantaisänä, eivätkä Fabius Pictor tai Polybios hänestä tunnu muuta väittävänkään. Myöhempi traditio (varsinkin Dionysios Halikarnassoslainen) antaa seikkaperäisemmän kuvan, jota on sekä kyseenalaistettu että monella tavoin tulkittu. Antiikin traditio esittää nimenomaan Demaratoksen hellenisoineen Etrurian opettamalla etruskeille kreikkalaisten kirjainten käytön ja tuomalla mukanaan kreikkalaisia savityötaidon osaajia. Tällaisissa kertomuksissa Demaratos saa tietenkin liian keskeisen aseman, mikä nimenomaan on myytin luomista, mutta hänen historiallisuuttaan olisi vaikea kiistää. Pliniuksen kertomuksen kannalta mielenkiintoista on myös, että Sisilian etelärannikolla sijainneen Kamarinan kaupungin kaivauksissa on löytynyt piirtokirjoituksia, jotka osoittavat paikalla olleen myös korinttilaisia, joiden yhteydessä mainitaan myös Diopos-niminen taiteilija. On kuitenkin korostettava, että Demaratos oli vain yksi monista kreikkalaisista liikemiehistä, jotka olivat jo 700-luvulta eaa. lähtien havainneet Etrurian ja myös koko Italian loistavaksi markkina-alueeksi.

Lähteet 

 Ampolo, Carmine (1976/1977) Demarato. Osservazioni sulla mobilità sociale arcaica. Dialoghi di Archeologia 9-10: 333-345. 
 Bayer, Erich (1972) Rom und die Westgriechen bis 280 v. Chr. Aufstieg und Niedergang der römischen Welt (= Joseph Vogt -juhlakirja, toim. H. Temporini), 305-340. Berlin: de Gruyter.
 Blakeway, Alan (1935) "Demaratus": A Study in Some Aspects of the Earliest Hellenisation of Latium and Etruria. Journal of Roman Studies 25, 129-149. 
 Brendel, Otto J. (1995) Etruscan Art. New Haven & London: Yale University Press/Pelican History of Art. ISBN 0-300-06446-2
 Cordano, Federica (1987) Contributo onomastico alla storia di Camarina arcaica. Kokalos 33: 121-127. 
 Martínez-Pinna Nieto, Jorge (2009) La monarquía romana arcaica. Barcelona: Universitat de Barcelona. (Col·lecció Instrumenta, 31) ISBN 978-84-475-3384-8 
 Ridgway, David & Ridgway, Francesca R. (1994) Demaratus and the Archaeologists. Murlo and the Etruscans: art and society in ancient Etruria (toim. Richard Daniel De Puma & Jocelyn Penny Small), 6-15. Madison, Wisconsin: The University of Wisconsin Press.
 Scullard, Howard H. (1980) A history of the Roman world, 753-146 B.C. 4th ed. London: Methuen.
 Williams, Charles K. (1978) Demaratus and Early Corinthian Roofs. STELE (N.Kontoleon-juhlakirja), 345-350. Ateena. 
 Winter, Nancy A. (2002) Commerce in Exile: Terracotta Roofing in Etruria, Corfu and Sicily, a Bacchiad Family Enterprise. Etruscan Studies 9 (artikkeli #18), 227-236.
 Zevi, Fausto (1995) Demarato e i re "Corinzi" di Roma. L'incidenza dell'antico: studi in memoria di Ettore Lepore, I (toim. Alfredina Storchi Marino), 291-314. Napoli: Luciano.

Viitteet 

Antiikin kreikkalaiset