joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
RK344

RK344 X4 myös Ruhrstahl X4, Kramer X4 oli saksalainen, Ruhrstahl-Kramerin valmistama, toisen maailmansodan aikainen ilmataisteluohjus.
joita valmistettiin noin 1 300. Esituotantona valmistui yli tuhat ohjusta ja useita satoja ammuttiin kokeissa. Varmaa tietoa siitä, että asetta olisi tullut taisteluyksiköihin ei ole.

Toimintatapa
 
Kehitystyö alkoi 1943 tohtori Max Kramerin johtamana. Kyseessä oli ensimmäinen ilmasta ilmaan ammuttava ohjus. Ohjus käytti nestemäistä polttoainetta ja erillistä hapetinta. Polttoaineen virtaus kaikissa asennoissa oli varmistettu spiraalin muotoisellä säiliöllä, jossa oli paineilmalla toimiva mäntä.

Ohjusta ohjattiin sähköisesti hävittäjästä ohjuksesta purkautuvan eristetyn johdon välityksellä. Komennot annettiin Düsseldorf/Detmold- ohjausyksiköstä ohjausvivulla. Ohjus oli stabiloitu siten, että se pyöri pituusakselinsa ympäri. Sivuttais- ja pituusakseleiden suhteen ohjus vakautti itsensä gyroskooppi- ohjatulla automaattiohjauksella. Siivekkeet saivat käyttövoimansa paineilmapullosta. Sähkönsaantiin oli paristo.

Ensimmäinen laukaisu tehtiin Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjästä 11.8.1944 Karlshagenissa. Lisäksi kokeissa käytettiin Junkers Ju 88 G - ja Ju 388 L - koneita. Joitakin ohjuksia ilmeisesti ammuttiin taistelukäytössä. Esisarjan ohjusten valmiit moottorit tuhoutuivat BMW:n Stargardin tehtaiden pommituksessa.
Ohjuksen ohjausmenetelmää  on käytetty erityisesti panssarintorjuntaohjusten suunnittelun esikuvana  BGM-71 TOW ohjuksen ohjaus on periaatteeltaan samankaltainen käyttövoiman ollessa helium-kaasua.

RK 344 ohjusta käytettiin Malkara - panssarintorjuntaohjuksen prototyyppinä.

Käyttötapa
Ohjus pyrittiin laukaisemaan maalin takaa 1,5 km:n päästä tai kauempaa. Ohjaaja piti ohjuksen maalin tasalla. Seurantaa varten ohjuksessa oli valopanos. Räjähdyspanos räjähti akustisen tunnistimen kertoessa laitteen olevan riittävän lähellä kohteena olevaa pommikonetta, akustinen tunnistin oli viritettu tunnistamaan B-17-pommikoneen moottorin ääni. Äänen mukaan ohjautuvan ohjuksen "Pudel"- kehitysohjelma aloitettiin 1945 mennessä.

Teknisiä tietoja

 Pituus 2,10 m
 Halkaisija 0,22 m
 Massa 60 kg
 Räjähdyspanos 20 kg
 Huippunopeus 900 km/h, ylitti hetkellisesti äänennopeuden laukaisussa
 Kantama 2 900 m
 Voimalaite: BMW 109-548 -moottori, jonka työntövoima oli 1370 N 
 Paloaika 20 sekuntia
 Polttoaine Tonka- niminen trietyyliamiinin ja ksyleeni - isomeerin seos
 Hapetin: typpihappo

Lähteet

 Hugh Morgan & John Weal: Saksalaiset suihkuhävittäjä-ässät - Osprey 6. Osprey/Koala kustannus 2002 ISBN 952-5186-33-4

Viitteet

Ilmataisteluohjukset
Mohrenstraßen metroasema

Mohrenstraßen metroasema on Berliinin metron linjalla U2. Aseman läheisyydessä sijaitsee useita valtion ministeriöitä. Asema avautui 1. lokakuuta 1908 nimellä Kaiserhof. Asema tuhoutui osin toisessa maailmansodassa. 18. elokuuta 1950 asemaa uusittiin ja nimettiin uudelleen Ernst Thälmannin mukaan: Thälmannplatz. Nimi vaihtui jälleen 15. huhtikuuta 1986, jolloin asemasta tuli Otto-Grotewohl-Straße. Nykyisen nimensä asema sai 3. lokakuuta 1991.

 

Berliinin metroasemat
NPC

NPC on lyhenne englannin kielen sanoista non-player-character tai non-playable character, jota käytetään roolipeleissä ja videopeleissä. Suomeksi voidaan käyttää myös ilmaisua EPH (ei-pelaaja-hahmo, ei-pelattava hahmo), mutta NPC on yleisemmin tunnettu.

NPC-hahmot pöytäroolipeleissä
Pöytäroolipeleissä NPC-hahmot ovat pelinjohtajan keksimiä ja ohjaamia sivuhenkilöitä, joita käytetään syventämään tarinaa ja ilmaisua tai vastustamaan pelaajahahmojen aikeita, siten aiheuttaen konfliktin. Joskus NPC:n hallinta voidaan myös siirtää jonkun pelaajan vastuulle, jos tämän pelaajan oma hahmo on kaukana ryhmästä tai muuten estynyt kommunikoimasta muiden pelaajahahmojen kanssa, ja pelaaja jäisi muuten osattomaksi. Hahmon kuollessa pelaajalle annetaan joskus NPC pelattavaksi ja mahdollisesti pelaajahahmoksi kohotettavaksi, tai vain väliaikaisesti. Tällaisessa tilanteessa voi olla hämärää voiko NPC:tä enää kutsua NPC:ksi, mutta rajan voi vetää vaikka siitä että pelaaminen on tilapäistä eikä hahmo kehity sanottavasti.

NPC-hahmot videopeleissä 
Videopeleissä NPC-hahmot ovat automatisoituja ja täten rajoittuneempia kuin pelaajahahmot. Varhaisissa tietokoneroolipeleissä NPC:t jököttivät usein paikallaan odottamassa pelaajan lähestymistä, ja keskustelu hoidettiin avainsanojen avulla. Tällainen järjestelmä osoittautui hankalaksi, sillä ihmisen sanavarasto on laaja eivätkä ohjelmoijat voi ottaa huomioon kaikkia mielleyhtymiä. Vaikka koodaus kykenee poimimaan avainsanat pitemmän tekstin joukosta, pelaaja huomaa pian, ettei lauserakenteilla ole sivuhahmoille mitään merkitystä ja keskustelu latistuu sisältämään vain yksittäisiä arvauksia avainsanoiksi kokonaisten lauseiden sijaan.

Sittemmin yleisemmäksi on käynyt järjestelmä jossa pelaajalle tarjotaan rajoitettu repliikki- tai toiminta-vaihtoehtoja, ja NPC reagoi valintoihin ohjelmointinsa mukaan.

Ohjelmoinnin kehittyessä NPC:t ovat myös saaneet aktiivisempia rooleja. Yksin pelattavissa tietokonepeleissä pelaajahahmo voi saada avukseen tietokoneen ohjaamia partnereita, joille voi yleensä antaa yksinkertaisia ohjeita tai komentoja. Jos NPC-kumppaneita on useampia, ne voivat ohjelmoinnista riippuen jopa ruveta juttelemaan keskenään (esimerkiksi Baldur’s Gatessa) tai muuten reagoida ympäristöönsä. Esimerkkinä Fallout 2 -pelissä tiettyyn paikkaan saapuminen voi laukaista edeltä käsin nauhoitetun kohtauksen, kun oikea henkilö sattuu olemaan mukana seurueessa. Usein seuralaiset kuitenkin latistuvat tarjoamaan vain ylimääräistä tulivoimaa ja silloin tällöin erikoiskykyjä.

Katso myös 
 Botti

Lähteet 

Roolipelit
Tietokoneroolipelit
Videopelikäsitteet

sl:Virtual Theatre
Dale Earnhardt

Ralph Dale Earnhardt, Sr. (29. huhtikuuta 1951 Kannapolis, Pohjois-Carolina – 18. helmikuuta 2001 Daytona Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Earnhardt kilpaili elämänsä aikana Yhdysvalloissa useissa autosarjoissa, mutta parhaiten hän menestyi vakioautosarja NASCARissa.

Ura

Earnhardt oli menestynyt kuljettaja Winston Cup -sarjassa, jonka mestariksi hän ylsi seitsemästi. Vain Richard Petty on pystynyt voittamaan yhtä monta mestaruutta. Earnhardtin aggressiivinen ajotyyli vetosi lajin faneihin, jotka antoivat hänelle lempinimen "The Intimidator" eli "Pelottelija".

Earnhardt kuoli viimeisellä kierroksella vuoden 2001 Daytona 500 -kilpailussa. Toinen auto tönäisi takaapäin Earnhardtin autoa, joka törmäsi seinään. Earnhardt ei tullut tajuihinsa onnettomuuden jälkeen, ja hänet piti leikata irti ulos autosta. Earnhardtin poika Dale Jr. tuli kilpailussa toiseksi. Onnettomuuden jälkeen NASCAR aloitti massiivisen turvallisuuskampanjan lähinnä yleisön ja lajin sponsorien painostuksesta.

Dale Earnhardtin ura NASCAR-kuljettajana kesti yli 25 vuotta.

Perhe
Dale Earnhardtilla on neljä lasta, Kelley King, Taylor, Kerry ja Dale Jr. Kaksi viimeksi mainittua ovat myös tunnettuja NASCAR-ajajia. Earnhardt avioitui kolmannen kerran vuonna 1982. Leski Teresa Earnhardt omistaa edelleen kilpatallin ja markkinointiyrityksen Dale Earnhardt, Inc., jonka Dale perusti yhdessä hänen kanssaan 1990-luvulla.

Kunnianosoitukset
Earnhardt kiinnitettiin Motorsports Hall of Fame of American kunniagallerian jäseneksi vuonna 2002 ja International Motorsports Hall of Fameen vuonna 2006.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset autourheilijat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
NASCAR-kuljettajat
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Stadtmitten metroasema

Stadtmitten metroasema on Berliinin linjoilla U2 ja U6. Linjoilla on omat asemansa, joita yhdistää kävelytunneli. U2:n asema avattiin 1. lokakuuta 1908 nimellä Friedrichstraße. 30. tammikuuta 1923 U6:n asema avattiin nimellä Leipziger Straße (unten), ja U2:n asema nimettiin Leipziger Straßeksi. 15. syyskuuta 1924 asemat nimettiin uudelleen: U2:n Friedrichstadt (Mohrenstraße) ja U6:n Friedrichstadt (Leipziger Str.). 1. helmikuuta 1936 Friedrichstadt-osa nimestä vaihdettiin Stadtmitteksi. U6:n asema suljettiin 13. elokuuta 1961. Vuonna 1970 U2:n aseman nimi lyheni nykyiseen muotoon. U6:n asema avattiin jälleen 1. heinäkuuta 1990. Myös U6:n aseman nimeksi vaihtui Stadtmitte 5. lokakuuta 1992. Pikabussilinja M48 pysähtyy paikalla. Asema on esteetön.

Berliinin metroasemat
Hausvogteiplatzin metroasema

Hausvogteiplatzin metroasema sijaitsee Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema on ollut käytössä 1. lokakuuta 1908 alkaen. Asemalla on yksi laituri ja kaksi raidetta. Hissejä asemalla ei ole.

Berliinin metroasemat
Shock rock

Shock rock on rockmusiikkia, jonka sanoma tai yleisvaikutelma on "shokeeraava" ja jota usein pidetään lapsille sopimattomana. Shock rockin teemoja ovat yleensä kauhu, seksi, väkivalta ja joskus myös kova kiroilu. Nykyisistä rockmuusikoista esimerkiksi Marilyn Mansonia on luonnehdittu shock rockin esittäjäksi. Suomessa tunnetuin shock rock -vaikutteista musiikkia esittävä yhtye lienee Lordi.

Shock rockin historiaa
Alice Cooper oli 1960-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen varsinainen shock rock -yhtye. Alice Cooper tuli tunnetuksi teatraalisesta lavaesiintymisestään, joka yhdisteli väkivaltaista teatteria, vaudevillea ja rockia. Alice Cooper on tyylilajin tunnetuin esittäjä ja edelläkävijä, mistä johtuu myös hänen lempinimensä "The Godfather of Shock rock". Jo ennen Alice Cooperia kauhu oli osana Screamin' Jay Hawkinsin esiintymistä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Kauhushow on myöhemmin ollut olennainen osa myös muun muassa KISSin ja Lordin esiintymistä. 1980-luvulla pyövelin hupuissa esiintyvä The Mentors -yhtye kehitti rape rock -tyylilajin (suom. raiskausrock). Myöhemmin tyylilaji on liitetty myös eräisiin muihin shock rock -yhtyeisiin kuten The Murder Junkies ja The MILF Hunters. Black metal-yhtyeillä on tapana herättää kauhua esiintymisissään. Kuitenkin black metal ei varsinaisesti ole shock rockia, sillä raakuuden ajatellaan olevan osa sitä, eikä sillä ole välttämättä tarkoitusta erottautua  muista yhtyeistä, vaan pikemminkin olla samanlainen kuin muut.

Esimerkkejä shock rock -yhtyeistä
Alice Cooper
The Crazy World of Arthur Brown
Domination Black
GG Allin
GWAR
Iggy Pop
King Diamond
Kiss
Kuolleet Intiaanit
Lizzy Borden
Lordi
Marilyn Manson
The Mentors
Ozzy Osbourne
Plasmatics
Rammstein
Ruoska
Swans Feat. Sami Kumpulainen
Turbonegro
Turmion Kätilöt
Twisted Sister
W.A.S.P.
White Zombie

Lähteet

Rockin tyylilajit
Kirjesalaisuus

Kirjesalaisuus on useimmissa Euroopan maissa voimassa oleva perusoikeus. Se tarkoittaa, että ainoastaan kirjeen vastaanottaja saa avata kirjeen ja lukea sen sisältämän viestin. Vastaava salaisuus koskee usein myös esimerkiksi erilaisia sähköisen viestinnän muotoja.

Suomessa
Kirjesalaisuus eli nykyisin viestintäsalaisuus pohjautuu perustuslain yksityiselämän suojaa käsittelevään 10 §:ään: "Kirjeen, puhelun ja muun luottamuksellisen viestin salaisuus on loukkaamaton." Kirjesalaisuuden rikkoja voidaan tuomita rikoslain perusteella viestintäsalaisuuden loukkauksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Jos viestintäsalaisuuden loukkaus on törkeä, rikoksentekijä on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi vuodeksi.

Maailmalla
Yhdysvaltain perustuslaki ei anna mitään erityistä suojaa kirjeille tai tietoliikenteelle. Käytännössä voimassa oleva kirjesalaisuus on oikeuskäytännön avulla johdettu perustuslain neljännestä lisäyksestä, joka suojaa kansalaisia perusteettomilta kotietsinnöiltä.

Saksassa liittovaltion perustuslakisuojavirastolle (kotimaan tiedusteluorganisaatio) on taattu oikeudet rikkoa kirjesalaisuus, mikäli tiedonvälittäjää on aihetta epäillä eräistä rikoksista, jotka kuuluvat viraston toimialaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Uteliaisuus voi tulla kalliiksi – lue nämä kolme tositarinaa oikeudesta, ennen kuin tutkit luvatta kumppanin puhelinta Yle, 2019

Postiliikenne
Tietoliikenne
Yksityisyys
Seulonnan keskeiset artikkelit
Spittelmarktin metroasema

Spittelmarktin metroasema on Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. MetroBus-linja M48 pysähtyy asemalla. Asema avattiin 1. lokakuuta 1908. 

Hissejä asemalla ei ole. Asema sijaitsee 465 metrin päässä Märkisches Museumin metroasemalta ja 620 metrin päässä Hausvogteiplatzin metroasemalta. Asemalaituri on 7,6 metriä leveä ja 110,2 pitkä. Tila on 2,6 metrin korkuinen. Asema on 3,7 metriä kadun alapuolella. 

Aseman ikkunat muurattiin umpeen toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2005 aloitettiin aseman peruskorjaus, joskin ikkunat oli avattu uudelleen jo vuonna 2003.

Berliinin metroasemat
Justin Wilson

Justin Wilson (31. heinäkuuta 1978 Sheffield, Englanti, Iso-Britannia – 24. elokuuta 2015 Allentown, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli englantilainen autourheilija. Hän kilpaili kaudella 2003 Formula 1 -sarjassa, jonka jälkeen hän siirtyi Champ Car (nyk. IndyCar) -sarjaan Yhdysvaltoihin, jossa hän ajoi kuolemaansa saakka. Hän ajoi myös yhden kilpailun Formula E -sarjassa.

Wilsonin nuorempi veli Stefan on myös autourheilija ja kilpaili Indy Lights-sarjassa.

Ura 
Wilson aloitti uransa kartingilla Ison-Britannian sarjoissa vuonna 1987 ja siirtyi niistä aina suurempiin luokkiin. Ensimmäiseen merkittävään luokkaan hän osallistui vuonna 1998, jolloin hän voitti Formula Palmer Audi -sarjan mestaruuden. Vuonna 2001 Wilson voitti International Formula 3000 -sarjan mestaruuden. Formula 1 -sarjaan hän osallistui kaudella 2003. Wilson on kaikkien aikojen pisin F1-kuljettaja, 1,93 metriä pitkä. Aluksi hän ajoi Minardilla, mutta vaihtoi kauden kuluessa Jaguarille. Hän saavutti yhden pisteen ajettuaan kahdeksanneksi Yhdysvaltain GP:ssä. F1-uransa jälkeen hän siirtyi Champ Car -sarjaan. Hän oli parhaimmillaan sarjan toinen vuosina 2006 ja 2007. Samoina vuosina Wilson voitti Greg Moore Legacy Awardin. Vuodesta 2008 lähtien Wilson kilpaili IndyCar-sarjoissa. Hän ehti voittaa kolme kilpailua. 

Vuonna 2015 Wilson teki debyytin Formula E -sähköautosarjassa osallistuessaan Venäjän GP:hen Andrettin riveissä.

Kuolema 
Wilson menehtyi 24. elokuuta 2015 Poconon osakilpailussa päivää aikaisemmin saamiinsa vammoihin. Hänen edellään ulosajaneen Sage Karamin autosta irtosi keulapala, joka sinkoutui suoraan Wilsonin kypärään aiheuttaen vakavan päävamman. Hänet vietiin tajuttomana lääkärihelikopterilla sairaalaan Pensylvaniaan, jossa hän kuoli vammoihinsa vain päivää myöhemmin.

Formula 1 -tulokset

Formula 3000 -tulokset

Formula E -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Formula E -kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
Vuonna 1978 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Jazzcore

Jazzcore on termi kulmikkaalle ja usein tekniselle punk-musiikin muodolle. Joskus termiä Jazzcore käytetään myös metallimusiikin ala-lajina.

Yleistä 
Jazzcorelle tunnusomaista ovat punkista lähtöisin oleva energia ja asenne yhdistettynä teknisesti haastavaan soittoon ja kappalerakenteisiin. Musiikillisesti jazzcore ei välttämättä ole niinkään jazzmaista vaan ilmaisu tulee musiikin teknisyyden ja haasteellisuuden kautta. Usein jazzcoreyhtyeet ovat pieniä kokoonpanoja, kolmen tai jopa kahden hengen yhtyeitä. 

Musiikissa käytettyjen vähien soittimien takia rytmi, riffit, dynamiikka ja äänen tekstuuri ovat sävellyksellisessä mielessä usein selvästi melodisia seikkoja tärkeämmässä osassa, mutta silti ei voi puhua täysin melodiattomasta musiikista. 

Usein käytetty synonyymi jazzcorelle on progepunk, jolloin progressiivista rockmusiikkia tarkoittavalla termillä vihjataan musiikin monimutkaisuuteen ja vaikeuteen.

Historia 
Punk-musiikin tärkeimpiä piirteitä on ollut aina ollut "kuka tahansa saa soittaa" -henkinen ulosanti. Amatöörimäisyys soittotaidossa ja lo-fi-estetiikka ovat vahvasti läsnä olevia elementtejä. 

Kuitenkin punkin alkuajoiltä lähtien 1970-luvun lopulta on mukana ollut myös yhtyeitä joiden soittotaito on antanut mahdollisuuden joko yhdistellä musiikkiinsa vaikutteita muista tyylilajeista tai hitsata oman musiikkinsa tiukemmin yhteen, hyvinä esimerkkeinä The Clash Britanniasta ja varsinkin Dead Kennedys Yhdysvalloista. 

Dead Kennedys teki pesäeron perinteiseen punk-ilmaisuun jo ensilevyllään Fresh Fruit for Rotting Vegetables, missä yhtyeen kappaleet sisälsivät huomattavan paljon enemmän riffi- ja sointuvaihdoksia kuin punkyhtyeille oli ominaista. Yhtyeen soittotaito oli teknisesti harvinaisen korkeatasoista ja yhteensoitto tiukasti yhteen sulautunutta, mutta ilmaisu silti raakaa, energistä ja kaoottista.

Yhtyeitä 
Jazzcore ei ole koskaan ole ollut suuri punk-musiikin alalaji mutta muutamia huomionarvoisia yhtyeitä löytyy. 
Nomeansno, tunnetuin nykyisistä jazzcore-yhtyeistä. Kanadalainen trio on tehnyt pitkän uran ja kiertänyt useita kertoja ympäri maailmaa.
Ruins, basso/rummut duo Japanista. 
Naked City, free- ja avantgardejazzin legendan John Zornin yhtye.
Zu, italialainen freejazzcore trio.
Sabot, Yhdysvaltalainen, Tšekissä asuva basso/rummut duo.
Deep Turtle, tunnetuin suomalainen alan yhtye.
Cause For Effect, toinen suomalainen, basso/rummut jazzcore yhtye.
Can Can Heads, suomalainen yhtye.
MurhaMurhaItsemurha, suomalainen yhtye.
Oscar H.O.T. Quartet, suomalainen yhtye.

Myös suomalaiset tunnetut yhtyeet CMX ja YUP ovat soittaneet progepunkin tai jazzcoren kaltaista musiikkia.

 Punk
Jukka Kiviniemi

Jukka ”Jukkis” Kiviniemi (s. 1968) on suomalainen basisti. Hän on soittanut muun muassa kokoonpanoissa nimeltä Aki Sirkesalo ja Lemmen jättiläiset, Sami Saari & Cosmosonic, Hearthill, Ismo Alanko & yhtye, Soul Tattoo, RePekka, Jukka Poika ja Jenkkarekka, Nuspirit Helsinki, Tekniikan ihmelapset.

Tätä nykyä Kiviniemi asuu perheensä kanssa Hollannissa.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset basistit
Suomalaiset rocklaulajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Netta

Netta on Anetta-nimestä johdettu naisen etunimi. Nettaa käytetään myös Agnesin lempinimenä. Netan nimipäivä on ollut suomalaisessa kalenterissa Aunen nimipäivänä, 21. tammikuuta vuodesta 2005.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Netta on annettu Suomessa noin 2610 henkilölle.

Tunnettuja Nettoja 

 Netta Barzilai (s. 1993), israelilainen laulaja, vuoden 2018 euroviisuedustaja
 Netta Hirvenkivi (s. 1997), suomalainen näyttelijä
 Netta Koso (s. 1991), suomalainen jalkapalloilija
 Netta Laaksonen (s. 2001), suomalainen lentopalloilija
 Netta Laurenne, ent. Dahlberg (s. 1980), suomalainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä
 Netta Malinen (s. 1992), suomalainen ratameloja
 Netta Muskett, Anne Hill (1888–1963), brittiläinen kirjailija
 Netta Rummukainen (s. 1996), suomalainen pesäpalloilija
 Netta Skog (s. 1990), suomalainen harmonikansoittaja
 Netta Walldén (s. 1973), suomalainen kirjailija ja opettaja.

Lähteet

Etunimet
Piikkihai

Piikkihai (Squalus acanthias) on piikkihaiden heimoon kuuluva rustokalalaji, joka voi kasvaa metrin mittaiseksi. Se on saanut nimensä selkäevissä olevista piikeistä. Väriltään se on harmahtavan ruskea, vatsapuolelta vaalea. Piikkihai syö kalaa ja selkärangattomia, ja saalistaa suurissa parvissa. Se onkin yksi harvoista hailajeista, joka elää parvissa, jonka vuoksi sitä on helppo pyydystää suuria määriä. Kalanviljelylaitokseen osuessaan piikkihaiparvi voi tehdä pahaa jälkeä. Piikkihaita pyydystetään ihmisruoaksi ja syödään niin Euroopassa kuin Kiinassakin, jossa siitä tehdään haineväkeittoa. Haihyytelö on Länsi-Euroopassa arvostettu herkku, samoin erilaiset mädistä valmistetut hyytelöt. Trooppisilla alueilla piikkihain lihaa kuivataan tai savustetaan, jolloin sitä on helppo säilyttää ja myydä. Sen pientä päätä (15–30 cm) myydään matkamuistoksi. Piikkihai ei ole ihmiselle vaarallinen.

Levinneisyys 

Piikkihai on yleinen Skandinavian rannikolla. Lisäksi sitä tavataan Välimeressä sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Japanin ja Australian rannikolla. Ne viihtyvät mutapohjaisissa vesissä. Sillihain ohella piikkihai on toinen hailaji, jota on tavattu myös Suomen merialueelta.

Itämereen se tulee nimenomaan suolapulssien mukana.

Lähteet
 Vida, A. & Kotai, T., 365 kalaa, h.f.ullmann, Kiina 2007, 400 s.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Hait
Uhanalaiset kalat
Vasarahai

Vasarahai (Sphyrna zygaena) on suurikokoinen hailaji, jota tavataan maailman kaikilla lauhkeilla rannikkoalueilla.

Ulkonäkö

Kalan väri vaihtelee ruskeanharmaasta tummaan oliivinvihreään; vatsapuoli on aina vaaleampi. Aikuinen yksilö voi olla neljä metriä pitkä ja painaa jopa 400 kiloa. Lajin luonteenomainen tuntomerkki on vasaramainen leveä pää. Erikoinen päänmuoto auttaa lajia ravinnonhankinnassa sen suoman laajan näkökentän ansiosta.

Lisääntyminen
Vasarahai synnyttää eläviä poikasia. Yhdessä poikueessa on 20–40 poikasta, jotka syntyessään ovat 50–61 cm pitkiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hait
Uhanalaiset kalat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Men in Black – miehet mustissa

Men in Black – miehet mustissa () on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Barry Sonnenfeldin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan pääosissa ovat Tommy Lee Jones, Will Smith ja Vincent D’Onofrio. Elokuva perustuu Lowell Cunninghamin samannimiseen sarjakuvaan. Epilogissa tarjotaan elokuvan katsojalle lohduttava maailmankatsomuksellinen tietoisku.

Elokuva oli menestys: Yhdysvalloissa se tuotti 250 miljoonaa ja kansainvälisesti 326 miljoonaa dollaria. Elokuvalle tehtiin myös kaksi jatko-osaa, MIB II – miehet mustissa 2 ja Men in Black III.

Näyttelijät

Soundtrack

Kappaleet 
 Men In Black – Will Smith
 We Just Wanna Party With You – Snoop Dogg featuring JD
 I’m Feelin’ You – Ginuwine
 Dah Dee Dah (Sexy Things) – Alicia Keys
 Just Cruisin’ – Will Smith
 The 'Notic – The Roots featuring D'Angelo
 Make You Happy – Trey Lorenz
 Escobar ’97 – Nas
 Erotik City – Emoja
 Same Ol’ Thing – A Tribe Called Quest
 Killing Time – Destiny's Child
 Waiting For Love – 3T
 Chanel No. Fever – De La Soul
 Some Cow Fonque (More Tea Vicar?) – Buckshot LeFonque
 M.I.B. Main Theme – Danny Elfman
 M.I.B. Closing Theme – Danny Elfman

Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Barry Sonnenfeldin ohjaamat elokuvat
Steven Spielbergin tuottamat elokuvat
Parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Elokuvat avaruusolennoista
Gáldar

Gáldar on Gran Canarian pohjoisosassa sijaitseva kunta, jonka pinta-ala on 61,59 km².

Väestö 
Gáldarin väkiluku on noin 22 763 (ISTAC, 2003) ja väestötiheys 369,59 as./km².

Gran Canaria
Kanariansaarten kunnat
San Bartolomé de Tirajana

San Bartolomé de Tirajana on Gran Canarian eteläosassa sijaitseva kunta, jonka pinta-ala on 333,13 km². Kunnan pinnanmuodot ovat monimuotoisia vaihtuen Atlantin valtameren huuhtomasta kuivasta ja aurinkoisesta rannikosta vuoriston reheväkasvuisiin rinteisiin. Matkailu ja sen oheistoiminnot ovat kunnan ylivoimaisesti merkittävin elinkeino; kunnan alueella sijaitsee muun muassa tunnettu turistikohde Playa del Inglés. Kunnassa on myös lukuisia suuria ostoskeskuksia sekä etenkin matkailijoille suunnattuja teemapuistoja, kuten Palmitos Park ja Sioux City. Tärkein liikenneväylä on saaren pääkaupunkiin Las Palmasiin ja lentokentälle johtava GC-1-moottoritie.

Alueen maantieteellisestä asemasta ja ilmastosta johtuen ilman lämpötila kunnan alueella on aina hieman korkeampi kuin Gran Canarian pohjoisosissa.

Kylät 
 Playa del Inglés
 Maspalomas

Väestö 
San Bartolomé de Tirajanan väkiluku on noin 45 559 (ISTAC, 2004) ja väestötiheys 136,76/km².

Gran Canaria
Kanariansaarten kunnat
Rautjärvi (täsmennyssivu)

Rautjärvi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimenä 

 Rautjärvi, Suomen kunta
 Rautjärvi, Rautjärven kunnan keskustaajama
 Rautjärvi, kylä Haminassa
 Rautjärvi, kylä Valkealassa
 Rautjärvi, rautatieasema Rautjärvellä
 Rautjärvi, järvi Heinolassa
 Rautjärvi, järvi Jaalassa
 Rautjärvi, järvi Juvan kunnassa
 Rautjärvi, järvi Kouvolassa, entisen Valkealan kunnan ja Anjalankosken kaupungin alueella 
 Rautjärvi, järvi Mäntyharjulla ja Jaalassa
 Rautjärvi, järvi Padasjoen kunnassa
 Rautjärvi, järvi Parikkalan kunnassa
 Rautjärvi, järvi Rautjärven kunnassa
 Rautjärvi, järvi Savitaipaleen kunnassa
 Alinen Rautjärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Keskinen Rautjärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Ylinen Rautjärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Pieni Rautjärvi, järvi Parikkalassa
 Suuri Rautjärvi, järvi Parikkalassa

Sukunimenä 

 Jonne Rautjärvi (s. 1999), suomalainen autourheilija.

Katso myös 
 Rautajärvi (täsmennyssivu)
 Rautijärvi, järvi Tammelassa

Järvien täsmennyssivut
Lupiinit

Lupiinit (Lupinus) on hernekasveihin kuuluva kasvisuku, johon kuuluu 150–200 lajia.

Lupiinit ovat tavallisesti monivuotisia ja yleensä keskikokoisia tai suurikokoisia ruohovartisia ja karvaisia kasveja. Niiden lehdet ovat sormilehdykkäisiä ja lehdykät ovat kapeansuikeita. Kukintona on tiivis, varren päässä sijaitseva terttu. Kukkien teriöt ovat tavallisesti sinisiä, joskus valkoisia, vaaleanpunaisia tai monivärisiä. Kukissa on kymmenen hedettä. Hedelmänä on karvainen ja monisiemeninen palko.

Lajeja 
 Lupinus affinis 
 Lupinus albus – valkolupiini
 Lupinus albifrons
 Lupinus angustifolius – sinilupiini
 Lupinus arboreus
 Lupinus argenteus
 Lupinus aridus – aavikkolupiini
 Lupinus bicolor
 Lupinus caudatus
 Lupinus chamissonis
 Lupinus concinnus
 Lupinus cosentinii – sisilianlupiini
 Lupinus diffusus
 Lupinus digitatus – egyptinlupiini
 Lupinus excubitus
 Lupinus holosericeus
 Lupinus kingii
 Lupinus latifolius
 Lupinus laxiflorus
 Lupinus lepidus
 Lupinus leucophyllus
 Lupinus littoralis
 Lupinus longifolius
 Lupinus luteus – keltalupiini
 Lupinus mexicanus – meksikonlupiini
 Lupinus micranthus – rusokarvalupiini
 Lupinus microcarpus
 Lupinus mutabilis – tuoksulupiini
 Lupinus nanus – kääpiölupiini
 Lupinus nootkatensis – alaskanlupiini
 Lupinus perennis – pulskalupiini
 Lupinus pusillus 
 Lupinus polyphyllus – komealupiini (lupiini)
 Lupinus pubescens – nukkalupiini
 Lupinus regalis – kirjolupiini
 Lupinus rivularis
 Lupinus sabinii
 Lupinus saxosus
 Lupinus sericeus
 Lupinus sparsiflorus
 Lupinus sulphureus
 Lupinus texensis – teksasinlupiini
 Lupinus tidestromii
 Lupinus varius – täplälupiini
 Lupinus wyethii

Lähteet 
 Classification of lupins
 Funet: Lupiinit (Lupinus)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Lupiinit (Lupinus)
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lupiinit (Lupinus)
 Lupins 
 ITIS: Lupinus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lupinus 
 Ian Bass Seiple: The Lupin Alkaloids, The Scripps Research Institute, 10/11/2006 (pdf) 
 Pherobase: Floral volatiles of Genus Lupinus
Parolan leijona

Parolan leijona on keisari Aleksanteri II:n vierailun kunniaksi vuonna 1868 paljastettu muistomerkki Hattulan Parolannummella. Patsaan veisti kuvanveistäjä Andreas Fornander ja se sijaitsee varuskunnan harjoituskentän etelälaidassa.

Metalliseokseen valettu veistos on leijona, jonka vasemman etukäpälän alla on pallo. Alhaalta porrastettu jalusta on harmaata graniittia. Muistomerkin kokonaiskorkeus on 5,2 metriä.

Graniittijalustaan on kirjoitettu versaalikirjaimin: 

Muistomerkki liittyy Helsingin vuoden 1863 valtiopäiviä edeltävään Aleksanteri II:n Suomen matkaan. Suomen kaartin univormuun pukeutunut keisari tarkasti Parolannummella Suomen sotajoukot.

Paikalla oli myös senattori J. V. Snellman, joka esitteli keisarille Kielireskriptin eli asetuksen, joka kohotti suomen kielen aseman Suomen suuriruhtinaskunnan valtionhallinnossa ruotsin rinnalle. Säädöksen mukaan suomenkielisiä asiakirjoja voitiin jättää virastoihin ja tuomioistuimiin välittömästi asetuksen voimaantulon jälkeen. Asetus velvoitti viranomaisia ryhtymään toimenpiteisiin, jotta valtion elimet ja laitokset pystyisivät 20 vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta tuottamaan itse suomenkielisiä asiakirjoja. Keisari hyväksyi asetuksen allekirjoittamalla sen seuraavana päivänä Hämeenlinnan maaherrantalossa.

Kuvanveistäjä Andreas Fornander (1820–1903) opiskeli Tukholman taideakatemiassa. Hänet tunnetaan varsinkin eläimiä esittävistä savisista pienveistoksistaan, sekä maisemamaalauksistaan. Keisarin elinaikana paljastettu veistos on vanhin Aleksanteri II:n muistomerkki.

Monumentti konservoitiin vuonna 2011 ja työn yhteydessä selvisi, että leijonapatsaan metalliseoksessa yli 50 prosenttia on lyijyä, noin 30 prosenttia tinaa ja noin 20 prosenttia sinkkiä. Konservoinnin yhteydessä leijonan pinta pronssattiin paremman säilyvyyden takaamiseksi.

Katso myös 
Luettelo Aleksanteri II:n patsaista ja muistomerkeistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen isoruhtinas Parolan leirillä v. 1863. Muuan 70-vuotismuisto, Suomen Sotilas, 05.08.1933, nro 30-31, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Hattula
Suomen muistomerkit
Suomen patsaat ja veistokset
Kanta-Hämeen nähtävyydet
Fredrikstad

Fredrikstad on rannikkokaupunki Etelä-Norjassa Østfoldin läänissä lähellä Ruotsin rajaa. Vuoden 2018 alussa Fredrikstadissa oli lähes 81 000 asukasta joten se oli asukasluvultaan Norjan 7. suurin kunta. 

Fredrikstad sijaitsee Oslonvuonon itärannalla Glomma-joen suulla. Sillä on suojaisa luonnonsatama, jota suojaa Kråkerøyn saari. 

Kaupungin perusti kuningas Fredrik II vuonna 1567.  

Huolimatta melko edullisesta sijainnista Oslonvuonon itärannalla Fredrikstadista ei ole säännöllisiä lauttayhteyksiä Tanskan puolelle. Fredrikstadin rautatieasema sijaitsee Oslo-Halden-Göteborg-radan varrella.

Kaupungin jalkapalloseura on Fredrikstad FK. 

Enso-Gutzeit Oy:n juuret ovat Fredrikstadiin 1860 perustetussa Wilh. Gutzeit & Co -höyrysahassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut. 
 Kaupungin turistisivut.
Office of Film and Literature Classification (Australia)

Office of Film and Literature Classification (OFLC) on Australiassa julkaistavien elokuvien, videopelien ja muiden julkaisujen ikärajoja asettavan Classification Boardin ja arvosteluja tuottavan Classification Review Boardin hallinnoiva elin. OFLC:n alajärjestöt perustettiin lakiasetuksella vuonna 1995. 

Organisaatio on lopetettu vuonna 2006 ja osaa toiminnoista jatkaa australialainen Classification Board (CB).

Kirjallisuusluokitukset
 Unrestricted – Sallittu 
 Unrestricted (M)ature – Sallittu (teos suunnattu aikuisille)
 Restricted Category 1 – Kielletty alle 18-vuotiailta
 Restricted Category 2 – Kielletty alle 18-vuotiailta, sisältää pornografista materiaalia

Elokuvien ja videopelien luokitukset 
  (General) – Yleinen, sisältö lapsille sopivaa. Luokitus ei välttämättä tarkoita lapsille suunnattua tuotetta. 
  (Parental Guidance) – Vanhempien valvontaa tarvitaan, sisältö melko sopivaa lapsille. Vanhemmat saattavat joutua selittämään lapselle teoksen sisältöä.
  (Mature) – Aikuisille, sisältää lapsille sopimatonta materiaalia. Vain teini-ikäisille ja aikuisille.
  (Mature Accompanied & Restricted) – Aikuisille, aikuisen jatkuvaa valvontaa tarkoitetaan, kielletty lapsilta. Alle 15-vuotiaat saavat tutustua teokseen vain aikuisen valvonnassa. 
  (Restricted) – Teoksen ostaminen, vuokraaminen tai katsominen elokuvateatterissa kielletty alle 18-vuotiailta. 
  (Restricted) – Teos sisältää pornografiaa, teoksen ostaminen tai vuokraaminen kielletty alle 18-vuotiailta.

Katso myös
 Computer Entertainment Rating Organization
 Entertainment and Leisure Software Publishers Association
 Entertainment Software Rating Board
 Game Rating Board
 Pan European Game Information

Aiheesta muualla
 The Office of Film & Literature Classification Website 

Videopelien ikäluokitusjärjestelmät

ja:Office of Film and Literature Classification
TRS-80 Color Computer

TRS-80 Color Computer (myös Tandy Color Computer ja CoCo) oli Motorolan 6809E-suorittimeen perustuva kotitietokone. Tietokone oli osa Tandy Corporationin (myöhemmin RadioShack Corporation) TRS-80-tietokonesarjaa. Laite kilpaili kuluttajien suosiosta aikansa muiden kotitietokoneiden (Commodore VIC-20, Commodore 64, Atari 400, Atari 800, sekä MSX) kanssa.

Laitteesta oli kolme versiota (suluissa tuotantovuodet):
 Color Computer 1 (1980–1983)
 Color Computer 2 (1983–1986)
 Color Computer 3 (1986–1991).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tekniset tiedot (suomeksi)
 Alfredo Santosin CoCo Chronicles , historia-artikkeli Color Computerista 
 The Tandy Color Computer Resource Site, Coco 3 -portaali 

Mikrotietokoneet
Vuoden 1980 tietokoneet
Grillikioski

Grillikioski (puhek. grilli, nakkikioski, snagari ja snägäri)  on kioski, jossa myydään valmistettua pikaruokaa. Grillikioskeja sijaitsee usein kaupunkien, kaupunginosien ja kuntien keskustoissa sekä paikoin maanteiden varsilla. Ne ovat useimmiten yksityisomisteisia, omalla konseptillaan ja nimellään toimivia, vastakohtana hampurilaisravintoloissa ja pizzerioissa yleisemmälle ravintolaketju- tai franchising-toiminnalle.

Kioskimyyntiä on edeltänyt kärryistä tapahtuva myynti. Perinteisen kioskin juridisessa määrittelyssä keskeistä on aiemmin ollut luukusta tapahtuva myynti. Suomessa nakkikioskit alkoivat kehittyä 1930-luvulla.

Tavanomaisia grillikioskeissa myytäviä tuotteita ovat hampurilaiset, lihapiirakat, nakkisämpylät, grillimakkarat, porilaiset ja erilaiset ruoka-annokset, kuten makkaraperunat tai lihapullat muusilla lisukkeineen. Grillikioskeilla on myös usein omia erikoisuuksiaan ja nimikkoannoksia, kuten paikkakunnan tai esimerkiksi sijaintiin liittyvän teeman mukaan nimettyjä tuotteita tai muita paikallisesti suosittuja annosvaihtoehtoja. Näihin kuuluvat muun muassa lihamuki Lahdessa ja vety ja atomi Lappeenrannassa.

Helsingissä katukuvaan sijoitettujen grillikioskien ulkonäkö on tarkkaan säädetty , käytössä on tyyppikioskeja eri aikakausilta. Uusinta mallia edustaa kioskimalli, joka muodostuu kahdesta sisäkkäisestä kuutiosta joista yksi on lasinen ja toinen verhoiltu kiiltävällä teräslevyllä. Edelliset kioskit olivat kuutionmuotoisia lujitemuovikoppeja ja niitä vanhemmat lasi-ikkunoin varustettuja kojuja.

Harri Ahola valokuvasi Helsingin nakkikioskeja 1970-luvulla Taideteollisen korkeakoulun opiskeluprojektissaan.

Kuvagalleria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Mäkinen, Anne: Helsingin kioskien historiaa . Tieteessä tapahtuu. (PDF)

Pikaruokalat
Kioskit
Turkin jalkapallomaajoukkue

Turkin jalkapallomaajoukkue edustaa Turkin tasavaltaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Joukkueen paras saavutus on pronssimitali vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuista.

Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuiden karsinnoissa Turkki hävisi MM-kisapaikan Sveitsille ja fanit mellakoivat ja pelaajat olivat mukana. Kansainvälinen jalkapalloliitto määräsi Turkin pelaamaan kolme seuraavaa kotiottelua vieraalla maaperällä.

Turkin päävalmentajana toiminut Abdullah Avci sai potkut syksyllä 2013 huonojen tulosten seurauksena, minkä jälkeen hänen tilalleen palkattiin Fatih Terim. Vuosina 2017–2019 päävalmentajana oli romanialainen Mircea Lucescu, ja vuonna 2019 valmentajaksi palasi joukkueen vuoden 2002 MM-pronssiin luotsannut Şenol Güneş.

Menestys arvokilpailuissa

MM-kilpailut 

 1930: Ei osallistunut.
 1934: Vetäytyi
 1938: Ei osallistunut
 1950: Selvisi, mutta vetäytyi
 1954: 1. kierros
 1958: Ei osallistunut
 1962–1998: Ei selviytynyt karsinnoista
 2002: Pronssia
 2006–2018: Ei selviytynyt karsinnoista

EM-kilpailut 

 1960–1992: Ei selviytynyt karsinnoista
 1996: 1. kierros
 2000: Puolivälierät
 2004: Ei selviytynyt karsinnoista.
 2008: Välierät
 2012: Ei selviytynyt karsinnoista.
 2016: 1. kierros
 2020: 1. kierros

Confederations Cup 

 Confederations Cup 2003: Pronssia

Entisiä päävalmentajia 

 1990–1993  Sepp Piontek
 1993–1996  Fatih Terim
 1996–2000  Mustafa Denizli
 2000–2004  Şenol Güneş
 2004–2005  Ersun Yanal
 2005–2009  Fatih Terim
 2010–2011  Guus Hiddink
 2011–2013  Abdullah Avcı
 2013–2017  Fatih Terim
 2017–2019  Mircea Lucescu
 2019–2021  Şenol Güneş

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jalkapallomaajoukkueet
Turkin jalkapallo
Porvoon rata

Porvoon rata on Suomen rataverkon osuus Keravalta Porvoon keskustaan. Sen pituus on 34 kilometriä. Alun perin nimellä Porvoon–Keravan rautatie tunnettu rataosuus on rakennettu vuosina 1872–1874. Radan alkuosa Olliin saakka on nykyisin kuitenkin osa Kilpilahteen johtavaa tavaraliikennerataa, Sköldvikin rataa. Loppuosa Ollista Porvooseen on käytössä vain Porvoon museorautatienä.

Historia 
Koska valtio ei ollut halukas rakentamaan Porvoon rataa, hanketta varten perustettiin vuonna 1871 yksityinen osakeyhtiö, joka sai tukensa Porvoon kaupungilta. Ratayhtiön osakkeiden myynti ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla ja yhtiö ajautui konkurssiin jo vuonna 1878. Radan toimintaa jatkoi tämän jälkeen uusi osakeyhtiö, kunnes valtio lopulta osti radan vuonna 1917. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen liikennevirrat alkoivat suuntautua aiempaa voimakkaammin Helsinkiin, johon kulki työläisjunia Keravalta.

Radalla oli parhaimmillaan matkustajia lähes 100 000 vuodessa. Henkilöliikenne kuitenkin hiipui 1970-luvulla. Suora linja-autoyhteys Helsinkiin oli vakava kilpailija ratayhteydelle, joka kiersi hankalasti Keravan kautta. Viimeinen isku radalle oli Porvoonväylän valmistuminen vuonna 1979. Henkilöjunaliikenne Keravalta Porvooseen lakkautettiin vuonna 1981, mutta tavaraliikenne Porvooseen jatkui vuoteen 1990 saakka. Tämän jälkeen suunniteltiin radan purkamista tarpeettomana, mutta rautatieharrastajat onnistuivat säilyttämään sen tekemällä talkootöitä radan kunnossapidossa ja ajamalla museojunia.

Nykyaikana 

Nykyisin rataosa Ollin vaihteelta Porvooseen on Väyläviraston omistuksessa ja ylläpidossa. Sitä liikennöivät museoliikenneoperaattorit, muun muassa Porvoon museorautatieyhdistys.

Rataosa Keravalta Ollin vaihteelle on sekä VR-Yhtymän että museoliikenteen käytössä ja osuus Ollin vaihteelta Porvooseen on museoliikenteen käytössä. Osuus Kerava–Olli–Sköldvik on sähköistettyä rataa.
  
Porvoon asemalta Porvoon keskustan liikennepaikalle johtanut osuus purettiin Porvoon kaupungin vanhan kaupungin pysäköintijärjestelyjen johdosta joulukuussa 2006.

Sköldvikin rata

Sköldvikin rata haarautuu Ollin vaihteelta Sköldvikin rautatieasemalle. Rataosan pituus on 10,6 kilometriä, se on yksiraiteinen, sähköistetty ja varustettu junien automaattisella kulunvalvonnalla. Rataosalla on pääasiallisesti vain tavaraliikennettä.

Rataosalla liikennöivät pääasiallisesti raskaat sähkövetoiset öljy- ja kemikaalijunat. Rataosuuden tärkeimmät asiakkaat ovat Kilpilahdessa sijaitsevat öljynjalostamot sekä Kilpilahden öljysatama.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen rataverkko
Keravan liikenne
Sipoon liikenne
Porvoon liikenne

sv:Sköldviksbanan
Ollin vaihde

Ollin vaihde () on Suomen rataverkolla Porvoon kaupungin alueella sijaitseva linjavaihde, jossa Keravan–Sköldvikin radasta haarautuu rataosa Porvoon keskustaan. Linjavaihteen sijainti on noin ratakilometrillä 45+700.

Ollin vaihde rakennettiin, kun rataosuuden Kerava–Sköldvik rakennustyöt alkoivat. Liikennepaikka toimi junasuorituspaikkana, kun Porvoon radalla oli säännöllistä junaliikennettä. Myöhemmin, Porvoon suunnan liikenteen vähentyessä, Ollin turvalaitteet uusittiin ja asema jäi miehittämättömäksi. Turvalaittena oli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Olli miehitettiin tarvittaessa ja vain silloin, kun Porvoon radalla oli liikennettä. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön linjavaihde ja se on varustettu elektronisella asetinlaitteella.

Ollin vaihteelle tuotiin sen valmistuttua Helsingistä Eläintarhan urheilukentältä entinen kuulutuskoppi junansuorittajan työtilaksi. Koppi on kuitenkin viety pois vuonna 2001.

Liikennepaikka sijaitsee noin 17 kilometrin päässä Keravan rautatieasemalta ja noin kymmenen kilometrin päässä Sköldvikin rautatieasemalta, Korpklovsbergetin kallioleikkauksen länsipäässä lähellä Anttilan kylää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Rataosa Olli–Porvoo Vaunut.org -sivustolla

Porvoon rautatieliikennepaikat
Puddle of Mudd

Puddle Of Mudd on yhdysvaltalainen post-grunge-yhtye, joka on perustettu Kansas Cityssä, Missourissa. Kuten useita muitakin post-grunge-yhtyeitä, myös Puddle Of Muddia on moitittu soittotaidon puutteesta. Tästä huolimatta yhtye on post-grungen tärkeimpiä edustajia. Yhtyeen suurimpia vaikuttajia on etunenässä 1990-luvun grunge-suuruus Alice in Chains.

Yhtyeen nimestä
Yhtyeen entinen harjoittelutila sijaitsi Missouri-joella. Joen tulviminen aiheutti valtavan mutavyöryn, joka peitti alleen myös yhtyeen harjoittelutilan. Tapahtuman innoittamana yhtyeen alkuperäiseksi nimeksi tuli Muddle of Pudd, joka kuitenkin myöhemmin muutettiin paremmalta kuulostavaksi Puddle of Muddiksi.

Menestys
Puddle of Muddin esikoisalbumi, Come Clean, synnytti neljä hittiä, joista tunnetuin on "She Hates Me" ja levyä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen toinen julkaisu, Life On Display, synnytti kaksi hittiä, mutta sitä myytiin vain 600 000 kappaletta. Heikko myynti oli pitkälti seurausta puutteellisesta mainonnasta.

Jäsenet
Wes Scantlin – laulu, kitara
Paul Phillips – kitara
Douglas Ardito – basso, laulu
Ryan Yerdon – rummut

Entiset
Greg Upchurch – rummut (1994–2004)

Diskografia

Studioalbumit
 Come Clean – (2001)
 Life On Display – (2003)
 Famous - (2007)
 Volume 4: Songs in the Key of Love and Hate - (2009)

Omakustannealbumit
 Stuck – (1994) 
 Abrasive – (1996)

Kokoelma-albumit
 Icon: Best of Puddle of Mudd – (2011)
 Re:(disc)overed - (2011)

Singlet
 Abrasive - 2001
 Control - 2001
 Blurry - 2001
 Drift & Die - 2002
 She Hates Me - 2002
 Away From Me - 2003
 Heel Over Head - 2004
 Spin You Around - 2004
 Famous - 2007
 Psycho - 2007
 We Don't Have To Look Back Now - 2008
 Livin' on Borrowed Time - 2008

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen kotisivu
 henkilökuvaukset, julkaisut ja kappaleet
 

1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset post-grunge-yhtyeet
Sköldvikin rautatieasema

Sköldvikin rautatieasema () eli Kilpilahden rautatieasema on Porvoon Kilpilahdessa sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka ja rataosan Kerava–Sköldvik pääteasema. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 56,4 ratakilometriä. Asemalla on ainoastaan tavaraliikennettä, ja se palvelee pääasiassa Kilpilahden sataman sekä öljynjalostamon kuljetustarpeita. Liikennepaikka avattiin liikenteelle 14. helmikuuta 1972.

Sköldvik on Suomen ainoa rautatieasema, jonka ensisijainen nimi on ruotsinkielinen. "Kilpilahti" on aseman virallinen, mutta harvoin käytetty suomenkielinen nimi. Suomen kielinen nimi otettiin käyttöön 12. tammikuuta 1998. Vaikka Porvoo onkin kaksikielinen kunta, jonka ensimmäisenä kielenä on suomi, asema sijaitsee alueella, joka kuului vuoden 1997 alussa lakkautettuun Porvoon maalaiskuntaan. Se oli vuoteen 1983 saakka enemmistöltään ruotsinkielinen kunta. Koska asema ja öljynjalostamo aiemmin tunnettiin yleisesti Sköldvikinä, vaikka suomennettukin nimi oli virallisesti olemassa, on aseman nimi toistaiseksi säilytetty ruotsinkielisenä liikenneturvallisuuteen vedoten.

Lähteet 

Porvoon rautatieliikennepaikat
Mike Nolan

Mike Nolan (s. 7. maaliskuuta 1959 San Francisco, Kalifornia) on amerikkalaisen jalkapallon päävalmentaja. Mike toimi synnyinkaupunkinsa joukkueen San Francisco 49ersin päävalmentaja vuodesta 2005 vuoden 2008 loppuun asti. 
Mike seurasi isänsä jalanjälkiä, koska hänen isänsä Dick Nolan oli myös San Franciscon päävalmentajana 1960–70-luvuilla. Potkujen jälkeen hän liittyi Denver Broncos joukkueen valmennusryhmään.

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon valmentajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
André Hoffmann

André Hoffmann (s. 11. elokuuta 1961 Itä-Berliini) on entinen itäsaksalainen pikaluistelija.

Uransa alkupuolella Hoffmann oli yleisluistelija, parhaana arvokisasijoituksenaan EM-kisojen viides sija vuodelta 1985. 13. tammikuuta hän luisteli 3 000 metrillä ja pienessä yleiskilpailussa uudet maailmanennätykset (4.03,31 ja 161.158). Vuonna 1986 hän ryhtyi keskittymään sprintti- ja keskimatkoille koska tulokset yleiskilpailuissa eivät muuttuneet paremmiksi.

Kaudella 1987–1988 Hoffmann voitti kaksi maailmancupin osakilpailua 1 500 metrillä. Häntä ei kuitenkaan laskettu kyseisellä matkalla ennakkosuosikkien joukkoon saman vuoden kevättalvella käydyissä Calgaryn talviolympialaisissa. Kisoissa hän kuitenkin teki uuden maailmanennätyksen 1.52,06 ja voitti kultamitalin vain kuuden sadasosasekunnin erolla Yhdysvaltain Eric Flaimiin. Hän jatkoi luistelu-uraansa vielä kahden kauden ajan ilman mainittavampaa menestystä.

Lähteet
 Hoffmann Skateresults-tietokannassa

Itäsaksalaiset pikaluistelijat
Itäsaksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Andreas Krieger

Andreas Krieger (alkuperäinen nimi: Heidi Krieger, s. 20. heinäkuuta 1966 Berliini) on entinen saksalainen kuulantyöntäjä. Hän on syntynyt tytöksi ja kilpaili naisten sarjassa, mutta nykyään hän elää miehenä.

Krieger kilpaili DDR:n naisten yleisurheilujoukkueessa. Kuten monet muut johtavat DDR:n urheilijat aikanaan, myös Krieger oli mukana maan systemaattisessa dopingvalmennuksessa. Hänelle annettiin hänen tietämättään testosteronia sisältävää dopingainetta. Tämän johdosta hänen kehonsa maskulinisoitui. Krieger korjasi lopulta sukupuolensa mieheksi ja muutti nimensä Andreakseksi.

Vuonna 2000 hän oli yhtenä todistajana entistä DDR:n pitkäaikaista urheilun ykkösjohtaja Manfred Ewaldia vastaan, joka tuomittiin 22 kuukauden ehdolliseen vankeuteen. Myös hänen apurinsa, johtava urheilulääkäri Manfred Höppner sai 18 kuukauden ehdollisen tuomion. Heidät todettiin vuosina 1974–1989 DDR:n urheilun dopingohjelmaa johtamalla ja toteuttamalla edistäneen ruumiinvamman tuottamista 20 saksalaiselle naisurheilijalle.

Andreas Krieger on naimisissa entisen uimarin Ute Krausen kanssa. Kriegerin mukaan on nimetty palkinto, joka jaetaan vuosittain Saksassa dopingin vastaisessa taistelussa ansioituneille henkilöille.

Lähteet 

Itäsaksalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Tukholman kaupunginkirjasto

Tukholman kaupunginkirjasto () sijaitsee Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Vasastadenin kaupunginosassa, Norrmalmin kaupunginosa-alueella. Kirjastossa on noin 410 000 eri kirjaa, ja päivittäisiä kävijöitä on noin 3 000.

Gunnar Asplundin suunnittelema kirjastotalo rakennettiin vuosina 1924–1928. Sveavägenin puoleinen matala siipirakennus valmistui 1931. Uusklassista rakennusta pidetään yhtenä Ruotsin arkkitehtuurin merkittävimmistä saavutuksista, ja se on ollut suuren kansainvälisen kiinnostuksen kohteena. Talon keskuksena on suuri sylinterinmuotoinen lainaussali. Päärakennuksesta käytetäänkin joskus nimitystä Asplundhuset ("Asplund-talo") hänen kunniakseen.

Serieteket on kirjastoon kuuluva sarjakuvan erikoiskirjasto, joka sijaitsee Tukholman kulttuuritalossa ja on ainoa sarjakuvakirjasto Ruotsissa.

Kirjaston laajennuksesta järjestettiin 2006–2008 kansainvälinen arkkitehtikilpailu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tukholman kaupunginkirjaston kotisivut
 Fotoalbum Asplundhuset, Stadsbiblioteket, Stockholm - several photos from the City Library of Stockholm

Tukholman rakennukset ja rakennelmat
Tukholman kirjastot