joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alexander Slotte

Mathias Alexander Slotte (7. huhtikuuta 1861 Alaveteli – 3. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomenruotsalainen opettaja, kirjailija, sanoittaja ja teatterikriitikko. Slotte käytti myös nimimerkkejä Sebastian Friis ja M.A.S..

Henkilöhistoria
Slotten vanhemmat olivat herastuomari Carl Johan Slotte ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Elisabet Varila. Slotte pääsi ylioppilaaksi 1882. Hän toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa  kansakoulussa vuodesta 1888 ja Helsingin taideyhdistyksen keskuskoulussa 1890–1893. Slotte oli Hufvudstadsbladetin teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana 1890–1907 ja Helsingin ruotsalaisen kansannäyttämön ohjaajana ja apulaisjohtajana sekä teatterin oppilaskunnan johtajana 1902–1904.  

Karl Fredrik Slotte, Alexander Slotten veli, oli fysiikan professori.

Alexander Slotten muistopatsas sijaitsee Alavetelissä.

Kirjallinen tuotanto
Slotten kirjalliseen tuotantoon kuuluu neljä näytelmää, runokokoelma Sånger och syner (1918) sekä kaksi kokoelmaa Pohjanmaalle sijoittuvia kertomuksia, Karlebybor och andra (1912) ja Solskensfolk och andra berättelser (1923).

Teoksia 
 Nej, ta hålen nan målar min stugå rö! Bemböling på Gamlakarleby-mål i tre akter af Sebastian Friis.  Brage, Helsingfors 1909.
 Den stora islossningen: Skådespel i fyra akter. Uppförd å Svenska teatern i Helsingfors af Folkteatern 15 november – 17 december 1910. Söderström 1912.
 Karlebybor och andra: Historier ur allmoge- och småstadslifvet. Helsingfors 1912, 2. painos 1919.
 Toner från stugor och stigar: Dikter till folkmelodier, kirj. Alex. Slotte, Ernst V. Knape ja Jonatan Reuter.  Brage, Helsingfors 1913.
 En svag stackare och Halfdan Skald: Två skådespel. Söderström 1914.
 Bröllopssvit: Tio dikter till folkmelodier tillegnade Brage. Helsingfors 1916.
 Sånger och syner: Dikter (Folkmelodier). Tonsättningar av Otto Andersson, Bengt Carlsson, Axel von Kothen; teckningar av Albert Leidenius. Söderström 1918.
 När aftonklockan ljuder: Tal till seniorerna vid Åbolyceisternas kamratfest den 1 juni 1922. Helsingfors 1922.
 Utvandrarne: Folklivsbild i en akt. Fram, Vasa 1922.
 Solskensfolk och andra berättelser. Söderström 1923.
 Hembygd, solbygd! Festdikt för sång- och hembygdsfesten i Nedervetil den 21 juni 1925. Gamlakarleby 1925.
 Vår lyckas arvland: För Borgå folkhögskola vid dess fest den 27 mars 1926. Borgå 1926.

Lähteet 
 Suomen kirjailijat-tietokanta 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Nykarlebyvyer: Alexander Slotte 1861–1927
 Uppslagverket Finland

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Solvikin tontti ja Ljungheda (Slottella oli vuosina 1900–1915 mökki Helsingin lähellä Vuosaaren Aurinkolahdessa)

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset teatterikriitikot
Suomalaiset sanoittajat
 Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Juhani Lamminmäki

Juhani Lamminmäki (s. 20. lokakuuta 1960 Jyväskylä) on suomalainen viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli viulunsoittoa Lahdessa Päijät-Hämeen konservatoriossa ja johti myös konservatorion orkesteria. Opiskeltuaan pari vuotta musiikkitiedettä yliopistossa hän jatkoi viuluopintojaan Sibelius-Akatemiassa Leena Siukonen-Penttilän ja Nachum Erlichin oppilaana, hioi kapellimestarintaitojaan Jorma Panulan luokalla 1983–1987 ja sai kapellimestaridiplomin 1987.

Lamminmäki sijoittui kolmanneksi pohjoismaisessa kapellimestarikilpailussa Tukholmassa 1987. Kilpailun jälkeen hän sai kiinnityksen Tapiola Sinfoniettan kapellimestariksi ja sen jälkeen hän oli Pori Sinfoniettan taiteellinen johtaja 1993–1998. Vierailevana kapellimestarina hän on johtanut Vantaan viihdeorkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Helsingin kaupunginorkesteria, Pietarin kaupunginorkesteria ja Malmön sinfoniaorkesteria. Hän on johtanut myös Finlandia Sinfoniettaa ja Soli Deo Gloria -kamariorkesteria.

Oopperakapellimestarina Lamminmäki on toiminut Suomen Kansallisoopperassa, Malmön musiikkiteatterissa sekä Lahden, Porin ja Vaasan oopperoissa. Pätevänä suurten kuoro-orkesteriteosten johtajana Lamminmäki on saavuttanut mainetta toimiessaan Suomen Laulun kapellimestarina vuodesta 1990, ja vuodet 1992–1998 hän oli kuoron taiteellinen johtaja. Lamminmäki on tehnyt useita levytyksiä Finlandia-levymerkille Tapiola Sinfoniettan kanssa.

Lähteet
 http://www.solideogloria.fi/johtaja.html

Viitteet

Suomalaiset viulistit
Suomalaiset kapellimestarit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Satan

Satan on brittiläinen NWOBHM-yhtye. Nimi voi olla harhaanjohtava, sillä yhtye ei soita black metallia, vaan menee ennemmin sellaisten yhtyeiden kuten Demon- tai Angel Witch -sarjaan.

Diskografia

Demot 

 The First Demo (1981)
 Into the Fire (1982)
 Dirt Demo '86 (1986)

Singlet/EP't 
 Kiss of Death (single) (1982)
 Into the Future (EP) (1987)

Pitkäsoitot 
 Court in the Act (1983)
 Suspended Sentence (1987)
 Life Sentence (2013)
 Atom by Atom (2015)
 Cruel Magic (2018)

Livet 
 Live in the Act (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 

http://www.metal-archives.com/band.php?id=774

Brittiläiset metalliyhtyeet
NWOBHM-yhtyeet
Kemppinen

Kemppinen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

 Iivar Kemppinen (1908–1978), suomalainen opettaja ja tutkija, joka sai professorin arvonimen
 Jani Kemppinen (s. 1974), suomalainen muusikko
 Jonne Kemppinen (s. 1981), suomalainen jalkapalloilija
 Jukka Kemppinen (s. 1944), suomalainen oikeustieteilijä, kirjailija ja suomentaja, Kullervo Kemppisen poika
 Jukka Kemppinen (s. 1956), keskimatkojen juoksija
 Kullervo Kemppinen (1921–2012), suomalainen asianajaja ja kirjailija, Jukka Kemppisen isä
 Lotta Kemppinen (s. 1998), suomalainen pikajuoksija
 Pertti Kemppinen, Tanoke-taitokoulun perustaja
 Petri Kemppinen (s. 1963), elokuva- ja televisiotuottaja, -käsikirjoittaja ja -kriitikko
 Reijo Kemppinen (s. 1957), suomalainen Euroopan unionin virkamies
 Riku Kemppinen (s. 1972), suomalainen näyttelijä.

Nimen muita käyttöyhteyksiä ovat:
 Borenius & Kemppinen, vuonna 1911 perustettu suomalainen asianajotoimisto.
Hyasintti (kasvi)

Hyasintti eli tuoksuhyasintti (Hyacinthus orientalis) on parsakasvien (Asparagaceae) heimoon kuuluva monivuotinen sipulikasvi, jota kukkiensa vuoksi kasvatetaan koristekasvina. Kasvi on peräisin Keski- ja Etelä-Turkista.

Ulkonäkö ja koko 
Hyasintti on sipulikasvi, jonka sipulin läpimitta on 3-7 cm. Sen lehdet ovat pitkänomaiset, 18-35 cm pitkät ja 1-3 cm leveät ja pinnalta pehmeät. Sen kukintovarsi on 20-30 cm, joskus jopa 45 cm pitkä ja pystysuora, ja siinä on 2-50 violetin väristä kukkaa, joista jokaisessa on kuusi terälehteä.

Viljely 
Hyasintilla on pitkä historia viljeltynä koristekasvina. Sitä on kasvatettu ensin Välimeren maissa, myöhemmin Ranskassa, jossa sitä on käytetty myös hajuvesien valmistukseen. Nykyisin sitä kasvatetaan eniten Alankomaissa.

Hyasintti kukkii varhain keväällä. Se kasvaa parhaiten aurinkoisessa tai puolivarjoisessa paikassa riittävän kosteassa maaperässä. Sillä on talvisin lepokausi, minkä vuoksi sitä ei voi kasvattaa tropiikissa. Hyötämällä se on mahdollista saada kukkimaan keskellä talveakin, minkä vuoksi siitä on tullut suosittu joulukukka.

Hyasinttia kasvatetaan sen kirkkaanväristen kukkien vuoksi. Siitä on olemassa yli 2 000 lajiketta, joiden kukkien väri vaihtelee. Tavallisimpia ovat violetit, mutta on myös sinisiä, valkoisia, vaaleankeltaisia ja punaisia hyasintteja. Useimmilla viljellyillä lajikkeilla on enemmän kukkia kuin kasvin villimuodoilla.

Hyasintti sisältää alkaloideja, jotka suurina määrinä ovat myrkyllisiä. Kasvin myrkyllisin osa on sen sipuli, jota ei pidä missään tapauksessa syödä. Lisäksi hyasintista haihtuvat tuoksuvat eteeriset öljyt saattavat aiheuttaa allergiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: (tuoksu)hyasintti (Hyacinthus orientalis)
Puutarha.net: Hyasintti (Hyacinthus orientalis)
Kasvihistoriaa: Joulukukkia
Hyasintti on puutarhan yllättävä kukkija
Hyasintti - Kauniisti Kotimainen
ITIS: Hyacinthus orientalis 
United States Department of Agriculture (USDA): Hyacinthus orientalis 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hyacinthus orientalis 
Pherobase: Floral volatiles of Hyacinthus orientalis 

Parsakasvit
Huonekasvit
Joulukukat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Michael C. Maronna

Michael C. Maronna (s. 8. lokakuuta 1977 Rhode Island) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Maronna tunnetaan mm. hänen roolistaan ”Big Pete”.

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Goljatlintuhämähäkki

Goljatlintuhämähäkki (Theraphosa blondi, aikaisempi nimi T. leblondi) on Etelä-Amerikan pohjoisosissa esiintyvä lintuhämähäkkilaji. Sitä pidetään Venezuelassa elävän sukulaislajinsa, Theraphosa apophysisin, ohella maailman kookkaimpana hämähäkkinä.

Theraphosa blondi on kookas, ruskea ja karvainen hämähäkki. Aikuisen yksilön raajojen kärkiväli voi olla 30 senttimetriä ja se voi painaa yli 70 grammaa. Naaraspuolinen T. blondi aikuistuu 2,5–3 vuoden iässä ja elää 15–25 vuotta, kun koiraat kuolevat jo 3–6 vuoden iässä. Ravinnokseen hämähäkki käyttää selkärangattomia sekä pieniä selkärankaisia, kuten sammakoita, käärmeitä, linnunpoikasia ja hiiriä, jotka se saalistaa väijymällä. Yöaktiivisen hämähäkin näköaisti on huono ja saaliin paikantaminen tapahtuu pääasiassa maanpinnan tuntumaan viritettyjen ansalankojen avulla.

Laji on aggressiivinen. Uhattuna eläin tuottaa jalkojensa nivelillä ääntä ja heittää teräviä ja voimakkaasti ihoa ärsyttäviä karvoja uhkaajaa kohti. Aikuisen hämähäkin myrkkyleuat voivat olla yli kahden senttimetrin pituiset, mutta puremassa myrkky aiheuttaa ihmiselle korkeintaan lieviä oireita.

Theraphosa blondia pidetään myös terraarioeläimenä.

Katso myös 
Lasiodora parahybana
Heteropoda maxima

Lähteet 
Biggest Spider GOLIATH TARANTULA  
Goliath Bird Eating Spider

Aiheesta muualla 
Hoito-ohjeita terraarioon 
Care sheet 

Hämähäkit
Lemmikkieläimet
Aari Surakka

Aari Surakka (18. joulukuuta 1909 Joensuu – 20. syyskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen ortodoksinen rovasti ja runoilija.

Surakan vanhemmat olivat ajuri Heikki (Feodor) Surakka ja kauppias Anna Reetta Varis. Hän valmistui 1933 Sortavalan ortodoksisesta pappisseminaarista ja toimi myöhemmin muun muassa ortodoksisen pappisseminaarin opettajana.

Runokokoelmia 
 Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934.  Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
 Rukouslamppu. Otava 1943
 Aamukanooni.  Otava 1950.
 Jumalan siunaus yksinäisyydessä.   WSOY 1961
 Yksinkertainen ilo.   Otava 1974
 Sielulitania.   Otava 1979
 Runot. Ortodoksien kirjallisuuden julkaisuneuvosto, Pieksämäki 1986

Muuta tuotantoa 
 Suomen ortodoksisen kirkon historiallisia vaiheita.  Suomen kreikkalaiskatolisen kirkon suomennos- ja toimituskomitea, Sortavala 1936
 Raamatunhistoria Suomen kreikkalaiskatolisille lapsille.  Suomen kreikkalaiskatolinen kirkollishallitus, Kuopio 1945
 Suomen kreikkalaiskatolinen pappisseminaari 1918-1948, toimituskunta Mikael Kasanko, Johannes Suhola, Aari Surakka.  Kuopio 1948
 Ortodoksinen ikoni: Viitteitä sen historialliseen, dogmaattiseen ja esteettiseen ymmärtämiseen.  Ortodoksisten nuorten liitto, Kuopio 1950
 Elpis : Karjalan ja koko Suomen arkkipiispan Hermanin 75-vuotispäivän ja Helsingin hiippakunnan piispan Aleksanterin 70-vuotispäivän juhlakirja, toimituskunta: Paavo Kontkanen, Erkki Piiroinen ja Aari Surakka.  Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta, Kuopio 1953
 Pyhiinvaeltajana Roomassa.  Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta, Kuopio 1955
 Patrologia : johdanto kirkon isien kirjoituksiin ja niihin sisältyvään oppiin, Rauschen-Nowackin teosta "Zarys patrologji, pisma ojców košciola o nauka w nich zafarta" noudattaen laatinut Aari Surakka.  Suomen ortodoksinen kirkollishallitus, Kuopio 1959
 Ortodoksinen kirkkomuseo, omistettu pyhälle Arseni Konevitsalaiselle.  Ortodoksinen kirkkomuseo, Kuopio 1961

Kirjallisuutta 
 Eira Hernberg: Sinisen kirkon runoilijapappi - Aari Surakan elämästä ja tuotannosta.   Ortokirja 1992

Lähteet 
 Suomen kirjailijat-tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Aari Surakka  

Suomalaiset runoilijat
Suomen ortodoksisen kirkon papit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Inka Kallén

Inka Emilia Kallén (aiemmin Kiviharju, s. 30. syyskuuta 1981 Tuusula) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Mirja Mäki­maan roolista TV1:n draama­sarjassa Kotikatu. Koti­kadun päätyttyä vuonna 2012, Kallén siirtyi näyttelemään Mirjaa TV2:n sarjaan Uusi päivä.

Ura 

Kallén näytteli pää­ministeri Petra Pennasta vuoden 2017 helmi­kuussa alkaneessa 12-osaisessa televisio­sarjassa Presidentti. Vuonna 2020 Kallén näytteli toisen pää­roolin Kaikki synnit -sarjan toisella tuotanto­kaudella. Hän on esiintynyt myös elo­kuvissa Lupaus ja Kolme viisasta miestä sekä sarjassa Uutishuone.

Kallén esiintyy Apu­lannan Jumala-musiikki­videolla ja näyttelee myös Keski-Uuden­maan teatterissa.

Inka Kallén opiskeli elo­kuva­näyttelemistä silloisessa Stadia-ammatti­korkea­koulussa vuosina 2000–2004, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan vuoden New Yorkissa the Lee Stras­berg Theatre And Film Institutessa. Vuonna 2008 Kallén aloitti opinnot Teatteri­korkea­koulun maisteri­ohjelmassa, josta hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi keväällä 2010.

Yksityiselämä 

Kallén asuu Tuusulassa. Hän on vegetaristi ja harrastaa joogaa, pyöräilyä, hiihtoa ja tennistä.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Tulle

Tulle on kaupunki Keski-Ranskassa. Se on Corrèzen departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Uuden-Akvitanian alueella (région).

Historia 
Satavuotisen sodan aikana Rodrigo de Villandrando ryösti Tullen kaupungin.

Waffen-SS:n verilöyly 1944 
Toisen maailmansodan aikana Waffen-SS:n SS-divisioona Das Reich järjesti kostoksi siviilien teurastuksen Tullessa. 9. kesäkuuta 1944 SS keräsi suuren joukon miespuolisia siviilejä. Heistä valittiin sattumanvaraisesti 97, jotka hirtettiin katulamppuihin ja kaupungin parvekkeille. Sen lisäksi 321 lähetettiin vangeiksi pakkotyöleireille Saksaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valokuvia Tullesta 
Tullen verilöyly 

Ranskan kaupungit
Corrèzen kunnat
Melissa Belote

Melissa Belote (s. 10. lokakuuta 1956) on entinen yhdysvaltalainen selkäuimari ja olympiavoittaja.

Belote voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kolme kultamitalia. Hän voitti 100 metrin selkäuinnin ajalla 1.05,78 voittaen Unkarin Andréa Gyarmatin 0,48 sekunnilla. Hän teki 200 metrin selkäuinnin alkuerissä maailmanennätyksen 2.20,58 ja paransi sitä loppukilpailussa aikaan 2.19,19 voittaen kultaa 1,19 sekunnin erolla maannaiseensa Susie Atwoodiin. Lisäksi hän voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui ensimmäisen osuuden ja jonka Yhdysvallat voitti maailmanennätysajalla 4.20,75.

Belgradin MM-kilpailuissa 1973 Belote voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa sekä hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Lähteet

 
 
 

Yhdysvaltalaiset uimarit
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Raili Kostia

Raili Onerva Kostia (o.s. Laukkanen; 14. elokuuta 1930 Juva – 1. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano).

Kostia opiskeli laulua muun muassa Sibelius-Akatemiassa Antti Koskisen johdolla. Hän kuului Kansallisoopperan solistikuntaan ja opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1978. Hän oli kiinnitettynä Grazin oopperaan Itävallassa vuosina 1960–1962 ja Hannoverin oopperaan Saksassa vuosina 1962–1964 ja teki myöhemmin esiintyjänä useita vierailuja Euroopan maihin. Hänellä oli rooleja muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin ja Richard Straussin oopperoissa. Vuosina 1970–1971 hän esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla Marjan roolissa Aarre Merikannon oopperassa Juha.

Kostia esiintyi oopperalaulaja Aino Acktén roolissa elokuvassa Luottamus vuonna 1976.

Kostian puoliso oli laulaja Matti Kostia (1930–1995), joka toimi Helsingin Alppilan seurakunnan kanttorina vuodesta 1973.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 Raili Kostian muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 

Suomalaiset mezzosopraanot
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Efraim Kemppainen

Efraim Adrian Kemppainen () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat metsänhoitaja Adolf Kemppainen ja Cherlotta Ingman. Hänet vihittiin avioliittoon 1918 Maisie Therese Vilhelmina Rosenbergin kanssa, josta hän erosi vuonna 1928 ja avioitui uudelleen vuonna 1930 Sigrid Ruth Gunhild Dahlbergin kanssa.

Opinnot
Kemppainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1907 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1907–1914 ja suoritti alemman hallintotutkinnon vuonna 1914.

Jääkärikausi
Kemppainen työskenteli lääninkanslistina ja Koiviston piirin nimismiehenä enne ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Kemppainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
Kemppainen palveli sisällissodan jälkeen 7. komppanian päällikkönä 3. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkärirykmentti 3, Savon jääkärirykmentti 3 ja Uudenmaan rykmentti. Hänet siirrettiin 7. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Pohjois-Savon rykmenttiin 7. komppaniaan. Pohjois-Savon rykmentissä hän hoiti 3. pataljoonan komentajan tehtäviä 1. tammikuuta - 16. kesäkuuta 1921 välisen ajan. Pataljoonan komentajaksi Kemppainen nimettiin 2. pataljoonaan 6. toukokuuta 1922. Armeijasta hän erosi 13. syyskuuta 1922 ja siirtyi Kauppalehden palvelukseen toimien myös Ähtärin nimismiehenä. Hänet haudattiin Helsinkiin.

Teoksia 
 Jalkaväkipartion johtaja: sotakokemuksiin perustuvia neuvoja ja ohjeita sekä liikunta- että asemasotaa varten; saksalaisen virallisen ohjekirjan mukaan Suomen oloihin sovittanut Kemppainen. Pohjolan kustannus, Oulu 1920

Lähteet
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Luettelo Burundin kunnista

Tämä on luettelo Burundin kunnista. Burundin provinssit jaetaan 117 kuntaan, jota taas jaetaan 2 638 kukkulaan ().

Bubanza
 Bubanza
 Gihanga
 Musigati
 Mpanda
 Rugazi

Bujumbura Mairie
 Bujumbura Mairie
 Buyenzi
 Bwiza
 Ngagara
 Nyakabiga
 Musaga
 Kanyosha
 Kamenge
 Kinama
 Rohero

Bujumbura Rural
 Bugarama
 Isale
 Kabezi
 Kanyosha
 Mubimbi
 Mugongomanga
 Muhuta
 Mukike
 Mutambu
 Mutimbuzi
 Nyabiraba

Bururi
 Burambi
 Bururi
 Buyengero
 Matana
 Mugamba
 Rumonge
 Rutovu
 Songa
 Vyanda

Cankuzo
 Cankuzo
 Cendajuru
 Gisagara
 Kigamba
 Mishiha

Cibitoke
 Buganda
 Bukinanyana
 Mabayi
 Mugina
 Murwi
 Rugombo

Gitega
 Bugendana
 Bukirasazi
 Buraza
 Giheta
 Gishubi
 Gitega
 Itaba
 Makebuko
 Mutaho
 Nyanrusange
 Ryansoro

Karuzi
 Bugenyuzi
 Buhiga
 Gihogazi
 Gitaramuka
 Mutumba
 Nyabikere
 Shombo

Kayanza
 Butaganzwa
 Gahombo
 Gatara
 Kabarore
 Kayanza
 Matongo
 Muhanga
 Muruta
 Rango

Kirundo
 Bugabira
 Busoni
 Bwambarangwe
 Gitobe
 Kirundo
 Ntega
 Vumbi

Makamba
 Kayogoro
 Kibago
 Mabanda
 Makamba
 Nyanza-Lac
 Vugizo

Muramvya
 Bukeye
 Kiganda
 Mbuye
 Muramvya
 Rutegama

Muyinga
 Buhinyuza
 Butihinda
 Gashoho
 Gasorwe
 Giteranyi
 Muyinga
 Mwakiro

Mwaro
 Bisoro
 Gisozi
 Kayokwe
 Ndava
 Nyabihanga
 Rusaka

Ngozi
 Busiga
 Gashikanwa
 Kiremba
 Marangara
 Mwumba
 Ngozi
 Nyamurenza
 Ruhororo
 Tangara

Rutana
 Bukemba
 Giharo
 Gitanga
 Mpinga-Kavoye
 Musongati
 Rutana

Ruyigi
 Butaganzwa
 Butezi
 Bweru
 Gisuru
 Kinyinya
 Nyabitsinda
 Ruyigi

Katso myös
Burundi
Burundin provinssit

Lähteet 

Burundin maantiede
Burundin kunnat
All Hell Breaks Loose

All Hell Breaks Loose on thrash metal -yhtye Destructionin studioalbumi vuodelta 2000. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen Marcel Schmierin kanssa tehty albumi sitten vuoden 1988 Release from Agonyn. Välillä tehtyjen albumien ei katsota kuuluvan yhtyeen viralliseen diskografiaan.

Kappaleet

Piilotettu bonuskappale:
Whiplash (Metallica-cover)

Bonuslevy
Albumista julkaistiin myös bonuslevyn sisältävä erikoisversio. Bonuslevyllä on yhtyeen Bestial Invasion of Hell -demo, joka ilmestyi alun perin vuonna 1984.

Kokoonpano
Marcel Schmier – basso, laulu
Mike Sifringer – kitara
Sven Vormann – rummut

Vierailija
Peter Tägtgren – laulu ja kitara kappaleessa 10

Lähteet

Aiheesta muualla

Destructionin albumit
Vuoden 2000 albumit
Enkelihoito

Enkelihoito eli enkeliterapia on uskomuslääkinnän alaan kuuluvaa energiahoitoa, jossa enkelien väitetään olevan parantavana voimana. Enkelihoidon toimivuudesta ei ole minkäänlaisia tieteellisiä todisteita.

Aiheesta muualla 
 Testasimme enkelihoidon ET-lehti 2016
 Testissä enkelihoito: mitä siellä oikein tapahtuu? Me Naiset 2015

Enkelit
Uskomuslääkintä
First Breath

First Breath on Mercenaryn ensimmäinen studioalbumi. Musiikillisesti se on tyyliltään death- ja thrash metalia. Levy ovat miksanneet Kræn Meier ja Jacob Hansen, joista jälkimmäinen myös tuotti albumin.

Kappalelista
Symbiotic – 4:11
World Wide Weep – 4:41
Horizon – 8:00
Master Game – 5:06
Perceptive – 6:26
Graveart – 4:24
Next to Nothing – 3:45
Demon8 – 6:48
Watching Me – 4:38
Alternative Ways – 3:52
Sister Jane – 5:54
Supremacy (bonusraita) – 5:21

Vierailijat

Irene Poulsen – laulu kappaleissa ”Horizon” ja ”Sister Jane”.
Jakob Sivsgård – kosketinsoitin kappaleissa ”Horizon” ja ”Demon8”.

Vuoden 1998 esikoisalbumit
Mercenaryn albumit
Nils Aejmelaeus

Nils (Niilo) Aejmelaeus (11. syyskuuta 1812 Vaasa – 20. elokuuta 1854 Porvoo) oli suomalainen pastori, joka julkaisi ensimmäisen suomenkielisen novellin tai pienoisromaanin.

Aejmelaeuksen vanhemmat olivat konrehtori (vararehtori) Johan Aejmelaeus ja Brita Johanna Lindqvist. Kuusilapsinen perhe muutti vuonna 1818 Uuteenkaupunkiin, kun Johan Aejmelaeus valittiin Uudenkaupungin ja Kalannin kirkkoherraksi. Nils Aejmelaeus pääsi ylioppilaaksi vuonna 1828, ja hänet vihittiin papiksi 1835.

Aejmelaeus oli Sulkavan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1835, mutta hän joutui jäämään viideksi vuodeksi virkavapaalle 1838–1844 heikon terveytensä takia. Aejmelaus oli sitten Porvoon tuomiokapitulin ylimääräisenä amanuenssina 1844, 2. amanuenssina 1844–1852 ja suoritettuaan pastoraalitutkinnon 1852 hänestä tuli 1853 Porvoon tuomiokapitulin notaari eli 1. amanuenssi. Aejmelaeus valittiin myös Porvoon kaupungin kaupungin rakentamiskomitean puheenjohtajaksi.

Aejmelaeus julkaisi ensimmäisen suomenkielisen 84-sivuisen novellin tai pienoisromaanin Haaksirikko: Suomalainen perustuskielinen taru, Niilolta vuonna 1838 ollessaan Sulkavalla apupappina. Novellissa lehdesten tekoon lähtenyt pappilan väki tapaa venematkalla veden varaan joutuneen talonpoika Paavon. Pahoin vilustunut Paavo tuodaan pappilaan, jossa häntä hoitaa pappilan piika Loviisa. Nuoret rakastuvat toisiinsa, mutta Loviisa ei suostu aluksi Paavon kosintaan, sillä hän luulee Paavolla olevan jo morsian. Monien vaiheiden jälkeen Paavo ja Loviisa menevät kuitenkin naimisiin.

Nils Aejmelaeus oli naimisissa vuodesta 1844 Uudenkaupungin tullinhoitaja Olof Söderströmin lesken Fredrika Henrika Karolina Wittfoothin kanssa. Aejmelaeus kuoli loppukesällä 1854 Porvooseen iskeneen lavantautiepidemian aikana.

Katso myös
 Aejmelaeus

Kirjallisuutta 
 Jokipii, Mauno: Nils Aejmelaeus – piirteitä suomalaisen novellin uranuurtajasta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1971.

Lähteet 

 Suomen kirjailijat -tietokanta. 
 
 Itä-Uudenmaan maakuntakirjailijat: Nils Aejmelaeus.

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Nils Aejmelaeuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

 Suomalaisen novellin esikoinen 100 vuotias, Suomen Kuvalehti, 17.12.1938, nro 50, s. 39, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1854 kuolleet
The Hours that Remain

The Hours that Remain on Mercenaryn neljäs studioalbumi. Levy on ensimmäinen, jolla Henrik "Kral" Andersen, yksi perustajajäsenistä, ei ole mukana. Tällä albumilla yhtye on valinnut edellisiä tuotoksiaan progressiivisemman lähestymistavan, mutta mukana on yhä elementtejä melodisesta death metalista ja power metalista.

Kappaleet

CD

Erikoispainoksen bonuskappaleet

DVD 
Vain erikoispainos.

Kokoonpano 
 Mikkel Sandager – laulu
 Jakob Mølbjerg – kitara
 Martin Buus – kitara
 Mike Park – rummut
 Morten Sandager – kosketinsoitin

Vierailijat 
 Jacob Hansen – bassokitara
 Björn "Speed" Strid (Soilwork) – laulu (kappale "Redefine Me")
 Marcus Bischoff (Heaven Shall Burn) – laulu (kappale "Soul Decision")

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Mercenaryn albumit
Prussian Blue

Prussian Blue oli yhdysvaltalainen valkoista nationalismia kannattanut folkduo, jonka vuonna 1992 syntyneet kaksossiskokset Lynx Vaughan Gaede ja Lamb Lennon Gaede perustivat alkuvuodesta 2003 Bakersfieldissä, Kaliforniassa.

Prussian Blue julkaisi debyyttialbuminsa Fragment of the Future (Resistance Records) vuoden 2004 loppupuolella, minkä jälkeen duolta ilmestyi vielä albumi The Path We Chose vuonna 2005 ja kokoelma-albumi For the Fatherland vuonna 2006.

Yhtyeellä oli vahvat siteet National Vanguard -organisaatioon. The Daily Telegraphin mukaan yhtye teki konserteissaan myös natsitervehdyksiä. Vuonna 2011 julkaistussa haastattelussa siskokset ilmoittivat olevansa nykyään melko liberaaleja ja kannattavansa monikulttuurisuutta.

Nimi Prussian Blue tarkoittaa preussinsinistä, joka on holokaustin uhrien murhaamiseen käytetyn Zyklon B -myrkkykaasun runsaan käytön kaasukammion seiniin jättämä väri. Holokaustin kiistävät tai sitä vähättelevät sanovat, että väriä (tai edes sen jäämiä) olisi pitänyt löytyä suihkuhuoneiden seiniltä.

Diskografia

Albumit
Fragment of the Future (2004)
The Path We Chose (2005)
For the Fatherland (kokoelma, 2006)

Singlet
"Your Daddy"
"Keepers of the Light"
"Stand Up"

Lähteet

Aiheesta muualla
 Prussian Blue. 
 Prussian Bluen blogi. 
 Nazi Pop Twins. James Quinnin dokumenttielokuva. 
 Mof Gimmers: TV Review – Nazi Pop Twins. TV Scoop 20.7.2007. 

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Both Ends of the Path

Both Ends of the Path on thrash metal -yhtye Airdashin vuonna 1991 julkaistu kolmas ja viimeinen studioalbumi. Warner Music Finland julkaisi albumin uudelleen vuonna 2008.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 27, ja pysyi listalla yhteensä 4 viikkoa.

Kappaleet 

Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Roope Sirén – kitara, taustalaulu
 Kirka Sainio – basso, taustalaulu
 Juha Laine – laulu
 Tommy Dolivo - kitara, taustalaulu
 Ykä – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Discogs

Airdashin albumit
Vuoden 1991 albumit
Mikko Karmilan tuottamat albumit
Mapudungun

Mapudungun on araukaanilaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Chilessä ja Argentiinassa elävien mapuchejen keskuudessa. Vuonna 2010 kielellä arvioitiin olevan noin 500 000 puhujaa. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jaetaan kolmeen päämurteeseen. 

Mapudungunia puhuvat myös muutamat muutkin kansat kuin mapuchet johtuen mapuchejen muutosta heidän alueilleen ja heidän kielensä sulautumisesta mapudunguniin.

Kirjakieli 
Mapudungunin kielen standardisoinnin aloitti jesuiitta Luis de Valdivia julkaisemalla kielioppikirjan 1606. Toinen merkittävä kielen kehittäjä oli niin ikään jesuiitta Andrés Febrés, joka julkaisi kieliopin lisäksi sanakirjan. Kirjat oli tarkoitettu mapuchejen parissa käännytystyötä tekeville jesuiitoille. Etelä-Chilen kouluissa on mahdollista opiskella mapudungunia.

Vuonna 2006 Microsoft teki Windowsin version, jonka kieleksi saattoi asettaa mapudungunin. Mapuchejen johtajat haastoivat Microsoftin oikeuteen, koska pitivät kieltään tekijänoikeuslakien alaisena.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty kokonaisuudessaan mapudunguniksi vuonna 2011.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla
  Mapudunguninkielinen Wikipedia hautomossa

Mapuchet
Araukaanilaiset kielet
Driver: Parallel Lines

Driver Parallel Lines (lyhyesti DPL) on Reflections Interactiven (nykyisen Ubisoft Reflectionsin) kehittämä sekä Ubisoftin ja Atarin vuonna 2006 julkaisema kolmannen persoonan ammunta- ja ajopeli.

Pelaaminen  
Pelaaja voi liikkua vapaasti avoimessa maailmassa, varastella autoja tai jopa ammuskella ympäriinsä. Uutena ominaisuutena pelaaja voi tuunata autojansa muun muassa maalaamalla, parantamalla moottoreita ja muuttamalla ulkoasua.

Juoni 

Peli sijoittuu New Yorkiin, jossa liikutaan TK (The Kid) -nimisellä miehellä. Pelin alku sijoittuu vuoteen 1978, kunnes TK joutuu vankilaan. Hän pääsee vankilasta vasta vuonna 2006, jolloin hän jatkaa tehtäviään.

Aiheesta muualla 
 Driver Parallel Linesin kotisivut 
 

Vuoden 2006 videopelit
Ajopelit
Kolmannen persoonan ammuntapelit
Avoin pelimaailma -pelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Windows-pelit
Wii-pelit
Driver-pelit

de:Driver (Spieleserie)#Driver: Parallel Lines
Slovenian demokraattinen puolue

Slovenian demokraattinen puolue (, SDS) on slovenialainen oikeistolainen konservatiivipuolue. Vuoteen 2003 sen nimi oli Socialdemokratska stranka Slovenije.

Historia 
Puolueen edeltäjä oli Slovenian sosiaali-demokraattinen liitto, joka syntyi antikommunistisesta ammattiyhdistysliikkeestä 1980-luvun lopulla. Sen johtaja France Tomšič oli järjestänyt joulukuussa 1987 ensimmäiset lakot Sloveniassa seuraten Puolan Solidaarisuus-liikkeen esimerkkiä. Hän jätti puolueen pian sen perustamisen jälkeen loppuvuodesta 1989 Jože Pučnikille, joka oli maasta Länsi-Saksaan 1960-luvulla karkotettu toisinajattelija. Pučnikin johdolla puolueesta tuli Saksan, Itävallan ja Pohjoismaiden hyvinvointimallia kannattava sosiaalidemokraattinen puolue.

Toinen SDS:n edeltäjäpuolueista on Slovenian demokraattinen unioni. Molemmat puolueet osallistuivat DEMOS-liikkeeseen, joka löi Slovenian kommunistisen puolueen ensimmäisissä vapaissa vaaleissa huhtikuussa 1990. DEMOS hajosi 1992 ja Slovanian demokraattinen unioni samana vuonna, jolloin osa siitä liittyi Pučnikin joukkoihin. Tästä huolimatta SDS kärsi selvän tappion vuoden 1992 vaaleissa päästen hädin tuskin parlamenttiin, mutta pääsi silti Janez Drnovšekin hallitukseen.

Toukokuussa 1993 kolmannessa puoluekongressissa Pučnik kannatti seuraajakseen Slovenian itsenäisyyssodan aikaista puolustusministeriä Janez Janšaa. Pučnik jäi kunniapuheenjohtajaksi kuolemaansa 2003 saakka. Janša jäi ainoaksi SDS:n ministeriksi hallitukseen maaliskuuhun 1994 asti, jolloin pääministeri erotti hänet syyttäen häntä puuttumisesta armeijan avulla oikeuden kulkuun.

SDS jäi oppositioon seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi, lukuun ottamatta lyhtyaikaista Andrej Bajukin hallitusta. Tänä aikana se siirtyi selvästi oikealle ja otti taloudellisesti liberaalimman ja sosiaalisesti konservatiivisemman poliittisen linjan. Vuonna 2000 se anoi konservatiivipuolueiden Euroopan kansanpuolueen jäsenyyttä ja vaihtoi nimensä 2003 "Slovenian Sosiaalidemokraattisesta puolueesta" "Slovenian demokraattiseksi puolueeksi", mutta sama lyhenne SDS säilyi. Uudessa ohjelmassa se määriteltiin keskustalaiseksi puolueeksi.

Vuoden 2004 vaaleissa puolue nousi suurimmaksi saaden 29 % äänistä. Se muodosti hallituksen kristillisdemokraattisen Nova Slovenijan, Kansanpuolueen ja Demokraattisen eläkeläisten puolueen kanssa. Vuoden 2008 vaaleissa puolue menetti yhden paikan ja jäi toiseksi sosiaalidemokraateille.

Vuoden 2018 parlamenttivaaleissa puolue sai 25 % äänistä ja nousi parlamentin suurimmaksi puolueeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Slovenian demokraattinen puolue 

Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Slovenialaiset puolueet
Liberaalikonservatistiset puolueet
Ernest Wanko

Ernest Wanko (s. 1934 Nkongsamba, Kamerun) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.

Wanko saavutti pituushypyssä pronssia Bernin EM-kilpailuissa 1954. Hänen tuloksensa oli 741 cm. Kilpailun voittaneelle unkarilaiselle Ödön Földessylle hän hävisi kymmenen senttimetriä. Hän osallistui Bernissä myös 4 × 100 metrin viestijuoksuun, jossa Ranskan joukkue karsiutui alkuerissä. Vuonna 1954 hän voitti ainoan Ranskan mestaruutensa pituushypyssä.

Henkilökohtaiset ennätykset

 200 metrin juoksu: 21,9 s (1953)
 Pituushyppy: 741 cm (1954)

Lähteet

 
 

Ranskalaiset pituushyppääjät
Ranskalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen sotaveteraaniliitto

Suomen sotaveteraaniliitto on suomalaisten sotaveteraanien valtakunnallinen etu-, tuki- ja aatteellinen järjestö. Sotaveteraaniliiton edeltäjä oli Suomen Aseveljien Liitto, joka perustettiin talvisodan jälkeen 4. elokuuta 1940. Se kuitenkin lakkautettiin vuoden 1944 välirauhansopimuksen perusteella 21. tammikuuta 1945. Tämän jälkeen suomalaiset sotaveteraanit olivat ilman omaa valtakunnallista yhdistystä yli kymmenen vuotta, kunnes Rintamamiesten asutusliitto perustettiin 29. syyskuuta 1957. Vuonna 1964 liitto sai nykyisen nimensä. Kolme vuotta myöhemmin se liittyi myös Maailman veteraanijärjestön (World Veterans Federation) jäseneksi.

Sotaveteraaniliitto toimii sotaveteraaniyhdistysten keskusjärjestönä. Liitto ajaa veteraanien yhteiskunnallisia etuja. Se toimii erityisesti veteraanien ja heidän puolisoidensa ja leskiensä toimeentuloturvan ja sosiaalisen huollon kehittäjänä, asunto-olojen kohentajana ja kuntoutuksen edistäjänä. Liiton tehtävä on myös koota ja tallentaa veteraaniperinnettä sekä lisätä veteraanien yhteenkuuluvuutta ja ylläpitää isänmaallista henkeä.

Vuoden 2015 joulukuussa Suomen sotaveteraaniliittoon kuului yhteensä 20 703 varsinaista jäsentä sekä 29 009 kannattajajäsentä. Liitto on Suomen suurin veteraanijärjestö, jossa on enemmän jäseniä kuin muissa veteraanijärjestöissä yhteensä. Sotaveteraaniliittoon kuuluu 396 jäsenyhdistystä.

Liiton äänenkannattaja on Sotaveteraani-lehti, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa noin 70 000 kappaleen suuruisena painoksena. Lehden päätoimittaja on Markku Seppä.

Puheenjohtajat
 Aarno Lampi

Aiheesta muualla 
 Suomen Sotaveteraaniliiton verkkosivut

Lähteet

Suomalaiset veteraanijärjestöt
Maailman veteraanijärjestö

Maailman veteraanijärjestö (engl. The World Veterans Federation, WVF) on hallituksista riippumaton ja poliittisesti sitoutumaton järjestö, joka toimii 170 veteraanijärjestön maailmanlaajuisena katto-organisaationa. 

WVF:n jäsenjärjestöjä on nykyisin kaikkiaan 89 eri maassa ja jäsenjärjestöjen yhteenlaskettu henkilöjäsenmäärä on noin 25–30 miljoonaa. Myös Suomen sotaveteraaniliitto on järjestön jäsen. WVF perustettiin Pariisissa vuonna 1950 ja sen perustajamaat olivat Alankomaat, Belgia, Italia, Jugoslavia, Luxemburg, Ranska, Turkki ja Yhdysvallat.

Kansainväliset järjestöt
László Moholy-Nagy

László Moholy-Nagy [ˈlaːsloː ˈmoholiˌnɒɟ] (20. heinäkuuta 1895 Bácsborsód, Unkari – 24. marraskuuta 1946 Chicago, Yhdysvallat) oli unkarilainen taidemaalari, muotoilija ja valokuvaaja. Hän toimi professorina Bauhaus-koulussa.

Moholy-Nagy syntyi unkarinjuutalaiseen perheeseen, ja oli alkuperäiseltä nimeltään László Weisz. Hän vaihtoi saksanjuutalaisen sukunimensä unkarilaisen enonsa nimeen Nagy, ja lisäsi siihen myöhemmin liitteen Moholy kotikaupunkinsa Moholyn mukaan. Hän opiskeli lakia Budapestissa ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sen jälkeen hän oli Wienissä, missä sai ensimmäisen kosketuksensa konstruktivismiin El Lissitzkyn, Naum Gabon ja Kazimir Malevitšin näyttelyissä.

Vuonna 1923 Moholy-Nagy pestattiin Bauhausiin peruskurssien opettajaksi Johannes Ittenin seuraajaksi. Hän toi koulun linjaa lähemmäksi sen alkuperäisiä aatteita, muotoilun ja taiteen yhdistämistä. Bauhausissa työskennellessään Moholy-Nagy loi myös tunnetuimmat omat työnsä muotoilijana; hänen suositun valaisimensa lisenssimaksut pelastivat koulun rahatilanteen.

Bauhausin sulkemisen jälkeen Moholy-Nagy siirtyi Hollantiin ja sieltä Lontooseen 1935. Vuonna 1937 Moholy-Nagy kutsuttiin New Bauhausin johtajaksi Chicagoon, ja hän muutti Yhdysvaltoihin.

László Moholy-Nagy kuoli leukemiaan Chicagossa vuonna 1946. Budapestissa sijaitseva Moholy-Nagyn taideyliopisto on nimetty hänen mukaansa.

Alvar Aalto koki Moholy-Nagyn valokuvat tärkeiksi arkkitehtuurin modernismin edistäjiksi.

Suomennettu artikkeli
 Valokuvaus, Julkaisussa: Kuvista sanoin: ajatuksia valokuvasta. 2, koonnut Martti Lintunen. Helsinki: Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1984 ISBN 951-9086-23-4

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Hannu Vanhanen, Unkarilaisten valokuvaajien odysseia. Tampereen museot ja Valokuvakeskus Nykyaika, 2009, ISBN 978-951-609-438-3

Aiheesta muualla 

Unkarilaiset mestarit Brassaï, Capa, Kertész, Moholy-Nagy, Munkácsi, näyttely ja kuvia, Valokuvakeskus Nykyaika
Moholy-Nagy-säätiö (linkkejä teoskuviin)
Moholy-Nagyn valokuvia (George Eastman House)

Bauhaus
Muotoilijat
Unkarilaiset taidemaalarit
Unkarilaiset valokuvaajat
Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
James W. Redmond

James William Forbes Redmond (s. 24. marraskuuta 1971 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan mm. televisiosarjoista Sairaalaelämää, Hollyoaks ja Kymppikerho.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Apostolinen suksessio

Apostolinen suksessio (myös sukkessio tai seuraanto) on joidenkin kristillisten kirkkojen oppi, jonka mukaan piispat, jotka ovat vihkineet nykyiset papit ja piispat, ovat itse saaneet vihkimyksensä aiemmilta piispoilta, jotka ovat saaneet vihkimyksensä aiemmilta piispoilta ja niin edelleen, niin että vihkimysten ketju ulottuisi alkukirkon apostoleihin saakka.

Eri kirkkokunnissa 

Katolinen kirkko opettaa, että apostolit jättivät seuraajikseen piispat, jotta kirkossa säilyisi elävä evankeliumi. Apostolit myös antoivat piispoille opetusviran.

Myös ortodoksinen kirkko katsoo piispojensa saaneen valtuutuksensa apostolisen suksession kautta, mikä säilyttää apostolisen opin muuttumattomana. Tämä on perusta sille, että kirkko kutsuu itseään ”ortodoksiseksi” eli ’oikeauskoiseksi’.

Uskonpuhdistuksen jälkeenkin apostolinen suksessio säilyi muutamissa protestanttisissa kirkoissa, esimerkiksi Englannin anglikaanisessa ja Ruotsin luterilaisessa kirkossa. Ruotsissa se säilyi, koska Ruotsin ensimmäisen luterilaisen arkkipiispan Laurentius Petrin oli vihkinyt Västeråsin piispa Petrus Magni, joka oli vihitty katolisesti Roomassa 1524. Sen sijaan esimerkiksi Norjan ja Tanskan luterilaisissa kirkoissa apostolinen suksessio ei säilynyt.

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa apostolinen suksessio katkesi vuonna 1884, koska silloin kaikki piispat kuolivat samana vuonna ja uuden arkkipiispan T. T. Renvallin vihki professori A. F. Granfelt. Vuonna 1934 Ruotsin arkkipiispa Erling Eidem ja Englannin anglikaanisen kirkon Fulhamin piispa Staunton Batty olivat kuitenkin mukana vihkimässä suomalaisen Aleksi Lehtosen piispaksi, joten tällä tavoin apostolisen suksession on katsottu tulleen palautetuksi Suomeenkin. 

Katolisen kirkon käsityksen mukaan reformaatiossa syntyneiltä tunnustuskunnilta puuttuu apostolinen suksessio, eikä se pidä niitä kirkkona. Luterilaisten kirkkojen mukaan apostolinen suksessio on ennen kaikkea katolisen kirkon oppi. Luterilaisuus ei välttämättä edellytä katkeamatonta historiallista suksessiota, vaan ensisijaista on apostolisen opin välittyminen. Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei pidä suksessiota ehdottomana pätevyysvaatimuksena vaan ymmärtää sen kirkon yhteyttä ilmentävänä perinteenä. Kirkon nykyisen käsityksen mukaan piispoilla on velvollisuus vaalia apostolisen suksession jatkuvuutta.

Lähteet 

Kristinuskon opit
Kansliakollegio

Kansliakollegio () on Ruotsissa 1626–1801 toiminut virasto, joka vastaanotti ja lähetti hallitukselle tulevat ja lähtevät asiakirjat ja kirjeenvaihdon. Se myös itse käsitteli asioita, erityisesti sisäistä hallintoa ja ulkopolitiikkaa.

Kustaa Vaasan aikana Ruotsin kanslerinviraston (kanslian) toiminta laajeni, ja vuoden 1626 kansliajärjestys sekä vuoden 1634 hallitusmuoto vakiinnuttivat sen aseman. Kustaa II Aadolfin aikana siitä muotoutui yksi valtakunnan kollegio, jota johti kansleri ja kaksi kanslianeuvosta. Virasto sai vähitellen nimekseen kansliakollegio, ja se säilytti asemansa yleisenä asiakirjojen toimitusvirastona samalla, kun siitä muotoutui hallintovirasto. Kansliakollegio jaettiin eri asioita hoitaviin toimituskuntiin eli ekspeditioihin, joita johti vuodesta 1669 valtiosihteeri. Kansliakollegio lakkautettiin 1801, mutta maassa toimi edelleen Kuninkaallisen majesteetin kanslia ja sen toimituskunnat. Niistä muodostettiin 1840 Ruotsin nykyiset ministeriöt.

Lähteet
 Iso tietosanakirja, Otava 1934
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1962

Ruotsin poliittinen historia
FLOPS

FLOPS on tietotekniikassa käytetty lyhenne sanasta FLoating point Operations Per Second. Flops mittaa tietokoneen suorituskykyä erityisesti tieteellisessä laskennassa käytettäviin liukulukulaskentaoperaatioihin yhden sekunnin aikana. Yhden petaflopsin tehoinen laite kykenee suorittamaan sekunnissa 1015 laskutoimitusta. 

NEC:n SX-9 oli ensimmäinen supertietokone, joka kykenee yli 100 gigaflopsin nopeuteen per ydin. IBM:n supertietokone Blue Gene toimi teraflopsien nopeudella. IBM Roadrunner oli ensimmäinen supertietokone, joka kykeni yli petaflopsin suorituskykyyn. Fujitsun K computer rikkoi suorituskykyennätyksen kesäkuussa 2011 10,51 petaflopsilla ja oli ensimmäinen 10 petaflopsia ylittänyt tietokone.

Maailman toiseksi tehokkaimman supertietokoneen Titanin jatkuva laskuteho on 17,6 petaflopsia. Kiinalainen Tianhe-2 kykenee lähes 34 petaflopsin laskutehoon. Ensimmäinen eksaflopsin suorituskykyyn yltävä supertietokoneita on Frontier ja muita kehitetään.

Suurteholaskennassa käytetään kaksinkertaisen tarkkuuden 64-bittisten liukulukujen laskentaa, mutta neuroverkkojen koulutukseen käytetään puolitarkkuuden 16-bittistä liukulukua. Pelkkä suoritinytimien määrä ei kerro nopeudesta, koska eri tarkoituksiin suunnatut ratkaisut toimivat eri tarkkuudella.

Lähteet 

Tietotekniikka
Yksiköt
Neitosten karkuretki

Neitosten karkuretki on Arto Paasilinnan vuonna 2008 ilmestynyt humoristinen romaani. Teos on julkaistu myös Kari Pajun lukemana äänikirjana.

Tarinassa seurataan Sveden lastenkodista karanneiden Stinan, Roosan ja Meerin kovaa elämää läpi läntisen Uudenmaan. Tyttöjen tavoitteena on päästä Stinan isän Göranin luo Tenholan Kovikiin tämän juhannusmökille.

Arto Paasilinnan solmima elokuvasopimus kirjailijan viimeistä edeltävästä menestysromaanistaan Neitosten karkuretki julkaistiin lehdistötilaisuudessa Helsingin Kaapelilla 19. toukokuuta vuonna 2010. Paasilinnan kirjaan pohjautuvan elokuvan käsikirjoittaa Nina J Hedkrok ja ohjaa Hannu Peltomaa. Arto Paasilinnan sekä ohjaaja Hannu Peltomaan ja käsikirjoittaja Nina J Hedkrokin välinen elokuvasopimus solmittiin heinäkuussa 2009 ennen Paasilinnan vakavaa sairastumista saman vuoden syksyllä. 
Paasilinnan teoksista on aiemmin tehty 8 elokuvaa ja viimeisin elokuva Kymmenen riivinrautaa on vuodelta 2002.

Arto Paasilinnan teokset
Vuoden 2008 kirjat
Shiver

”Shiver” on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale äänitettiin yhtyeen debyyttialbumille, Parachutesille tuottaja Ken Nelsonin kanssa. Laulaja Chris Martin on kertonut, että kappale kirjoitettiin tietylle naiselle. Kappaleeseen on vaikuttanut yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Jeff Buckley.

Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä Britanniassa ja toisena Yhdysvalloissa. Single nousi sijalle 35 Britannian singlelistalla ja kriitikoiden arviot ”Shiverista” olivat yleisesti ottaen positiivisia.

Musiikkivideo 
Kappaleen musiikkivideon ohjasi englantilainen ohjaaja Grant Gee. Videolla Coldplay soittaa ”Shiverin” pienessä studiossa. Parachutesin kannessa oleva keltainen maapallo nähdään musiikkivideossa vahvistimen päällä. Kappaleen musiikkivideota soitettiin voimakkaasti MTV:llä.

Kappaleet 
CD
 ”Shiver” – 5:02
 ”For You” – 5:45
 ”Careful Where You Stand” – 4:47

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset kotisivut 
 Coldplay Wiki 

Vuoden 2000 kappaleet
Coldplayn kappaleet
Jacques Pani

Jacques Pani (s. 21. toukokuuta 1946 Troyes) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.

Pani sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pituushypyssä 11:nneksi tuloksella 731 cm; karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 754 sm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 797 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hänen sijoituksena oli seitsemäs ja tuloksensa 787 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän karsiutui tuloksella 741 cm.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Pani sijoittui vuonna 1968 viidenneksi tuloksella 753 cm sekä vuonna 1972 kuudenneksi tuloksella 779 cm.

Pani voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1967, 1968, 1969 ja 1971. Hän paransi Ranskan ennätystä neljästi: vuonna 1967 tuloksin 802 cm ja 803 cm, vuonna 1968 lukemiin 808 cm sekä vuonna 1969 lukemiin 816 cm. Myötätuulessa hän hyppäsi tuloksen 822 cm. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa oli 10,4 s.

Lähteet

 
 
 
 

Ranskalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Ali Brakchi

Ali Brakchi (s. 26. helmikuuta 1934 Sidi-Aïch, Algeria) on ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.

Brakchi sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 pituushypyssä viidenneksi tuloksella 750 cm. Hän hävisi pronssimitalisti Henryk Grabowskille vain yhden senttimetrin. Rooman 1960 olympialaisten karsinnassa Brakchi hyppäsi tuloksen 720 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 741 cm; karsinnassa hän teki tuloksen 757 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 13:nneksi tuloksella 721 cm.

Brakchi voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1957, 1960, 1962 ja 1966. Vuonna 1962 hän paransi Ranskan ennätystä tulokseen 775 cm.

Lähteet

 
 

Ranskalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
God Has a Plan for Us All

God Has a Plan for Us All on sinfonista metallia soittavan yhtyeen, Angtorian, ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Sarah Jezebel Deva – laulu
 Tommy Rehn – kitara, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Christian Rehn – kitara, bassokitara, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi, tuottaja, äänittäjä, miksaaja

Muut tekijät 
 Micke Ohlen – äänittäjä, miksaaja
 Mark Harwood – äänittäjä (laulu & basso)
 Daniel Bergstrand – miksaaja, äänittäjä (rummut)
 Bjorn Engelmann – masteroija

Arvostelut 
 Desibeli.net:   
 Imperiumi: 6/10

Lähteet

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Brittiläiset sinfoniset metallialbumit
Brittiläiset black metal -albumit
Ruotsalaiset sinfoniset metallialbumit
Ruotsalaiset black metal -albumit
Von Konow

Von Konow [fon 'kuːnov] on suomalainen aatelissuku numero 151. Suku on lähtöisin Brandenburgin maakreivikunnasta ja muutti vuonna 1631 Inkerinmaalle. Uudenmaan rykmentin everstiluutnantti Gustav Adolf von Konowin pojat naturalisoitiin Ruotsissa vuonna 1772 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1776 aatelisena sukuna numero 2080.

Suvun jäseniä 
 Adolf Ferdinand von Konow (1868–1930), maanviljelijä ja valtiopäivämies, Johan Emil von Konowin poika
 Agnes von Konow (1868–1944), Eläinsuojeluliiton perustaja
 Bernt Fredrik von Konow (1772–1822), luutnantti, kruununnimismies ja valtiopäivämies 
 Carl Johan von Konow (1773–1855), eversti, joka mainitaan myös Vänrikki Stoolin tarinoissa 
 Carl Jurgen von Konow, (1915–1959), ruotsalainen kuvataiteilija, graafikko
 Evert von Konow (1868–1970), maanviljelysneuvos ja Mustialan maanviljelysopiston johtaja 
 Greta von Konow, o. s. Björkstén (1902–1999), oopperalaulaja, naimisissa everstiluutnantti Holger von Konowin kanssa
 Johan Emil von Konow (1825–1897), eversti ja valtiopäivämies, Carl von Konowin poika 
 Oskar Reinhold Vilhelm von Konow (1819–1891), virka- ja valtiopäivämies 
 Walter von Konow (1866–1943), opettaja, museon intendentti ja valtiopäivämies, Johan Emil von Konowin poika

Lähteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Ruotsin aateli
Sukkularihmasto

Sukkularihmasto eli tumasukkula on kaksinapainen säiekimppu, joka havaitaan solunjakautumisen aikana. Sen tehtävä on ohjata kromosomien liikkeitä ja solunjakautumista. Solunjakautumisia ovat mitoosi eli tumanjakautuminen ja meioosi eli sukusolujen synty.

Solubiologia