joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Punakeltaverkkoperhonen

Punakeltaverkkoperhonen, vanhalta nimeltään keltaverkkoperhonen (Euphydryas aurinia) on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava erityisten suojelutoimien alueita ja on tästä syystä rauhoitettu Suomessa luonnonsuojeluasetuksella.

Koko ja ulkonäkö 

Punakeltaverkkoperhosen siipien kärkiväli on noin 29–43 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on kirkkaankeltainen tai vaaleankeltainen jossa mustia kirjauksia. Keskisaran täplät ja postdiskaalialan juova ovat oranssinpunaisia. Lajia paljon muistuttavasta kirjoverkkoperhosesta punakeltaverkkoperhonen eroaa siten, että sillä on takasiiven postdiskaalialassa molemmilla puolilla mustien pisteiden rivi, jota kirjoverkkoperhosella ei ole.

Levinneisyys 

Punakeltaverkkoperhonen esiintyy palearktisella alueella Etelä- ja Keski-Euroopasta Fennoskandian eteläosiin ja Vähän-Aasian, Venäjän ja Aasian lauhkeiden osien kautta Koreaan. Suomessa punakeltaverkkoperhosta esiintyy paikallisena Kaakkois-Suomessa. Lajin esiintymisalue on taantunut ja se on rauhoitettu Suomessa.

Elinympäristö 

Punakeltaverkkoperhosen elinympäristö on vaihteleva, siihen kuuluvat tuoreet ja kuivahkot niityt ja suomaasto. Lajin voi löytää esimerkiksi hakkuuaukeilta, pakettipelloilta, rinnekedoilta, rantaniityiltä ja pientareilta.

Lentoaika ja elintavat 

Punakeltaverkkoperhosen lentoaika on yleensä touko–kesäkuussa riippuen leveysasteesta ja esiintymispaikan korkeudesta. Suomessa lentoaika on kesäkuussa. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Punakeltaverkkoperhosen toukan ravintokasveja ovat ratamot (Plantago) (esim. heinäratamo (Plantago lanceolata)), tädykkeet (Veronica), ruusuruoho (Knautia arvensis), ketokaunokki (Centaurea scabiosa) ja purtojuuri (Succisa pratensis).

Lähteet 

Punakeltaverkkoperhonen (Euphydryas aurinia)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Punakeltaverkkoperhonen (Euphydryas aurinia)
Suomen Perhoset: Punakeltaverkkoperhonen
P. Pakkanen: Punakeltaverkkoperhonen (Euphydryas aurinia)
UniProt, Taxonomy: Euphydryas aurinia 

Aitotäpläperhoset
Zumba

Zumba on aerobicinen fitness-ohjelma, jonka musiikki perustuu pääosin latinalaistansseihin. 

Zumban tanssiaskeleet perustuvat erilaisiin tanssimuotoihin, joita ovat muun muassa merengue, cumbia, reggaeton, salsa, hip hop, rumba, mambo, calypso ja salsaton ja flamenco. Tunti koostuu intervallityyppisestä ohjelmasta, jossa osa liikkeistä tehdään nopealla, osa hitaammalla tempolla. Liikkeet kohdistuvat yksittäisten kehonosien sijasta koko vartaloon. Ohjaajat voivat halutessaan luoda itse tuntisisältönsä ja valita musiikin Zumba-tunneilleen, jolloin jokaisen ohjaajan tunnit poikkeavat toisistaan, tai poimia koreografiat ja musiikit suoraan Zumba Fitnessin tuottamasta materiaalista. Harrastajilla on mahdollisuus kokeilla eri maista tulevien ohjaajien Zumbaa Master Class -tapahtumissa. Zumba on kuitenkin tanssilaji.

Zumban ovat kehittäneet kolumbialaissyntyinen koreografi ja tanssija Alberto "Beto" Perez sekä yrittäjät Alberto Aghion ja Alberto Perlman. Zumba on Zumba Fitness, LLC:n rekisteröity tavaramerkki.

Zumba oli Suomessa muoti-ilmiö vuosina 2009–2014.

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 Ylen Elävä arkisto: Suomi hullaantui iloiseen zumbaan

Liikunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mr. Tambourine Man (albumi)

Mr. Tambourine Man on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen kesäkuussa 1965 julkaistu esikoisalbumi. Tyyliltään se edustaa folk rockia. Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard-listalla sijalle 6.

Bob Dylanin kirjoittama nimikappale oli listaykkönen sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. Toinen single, ”All I Really Want to Do” (myös Dylan-cover), ei juurikaan menestynyt Yhdysvalloissa, mutta oli Britanniassa parhaimmillaan sijalla 4.

Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti valitsi albumin sijalle 232, kun se valitsi kaikkien aikojen 500 parasta albumia. Mr. Tambourine Man valittiin myös vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Vuonna 1996 julkaistun CD-version bonuskappaleet

Kokoonpano

The Byrds
Jim McGuinn – kitara, laulu 
Gene Clark – lyömäsoittimet, satunnaisesti kitara, laulu 
David Crosby – kitara, laulu 
Chris Hillman – bassokitara 
Michael Clarke – rummut, lyömäsoittimet

Vierailijat
Jerry Cole – kitara 
Larry Knechtel – bassokitara 
Leon Russell – sähköpiano 
Hal Blaine – rummut, lyömäsoittimet

Lähteet

Vuoden 1965 albumit
Vuoden 1965 esikoisalbumit
The Byrdsin albumit
André de Montbard

André de Montbard (5. marraskuuta n. 1097 – 17. tammikuuta 1156) oli Temppeliherrain ritarikunnan viides suurmestari ja myös tämän kolmas perustajaritari. Hänen sukunsa oli kotoisin Burgundista, ja de Montbard oli kotoisin Pontarlierista. Hän oli myös Bernhard Clairvauxlaisen eno.

De Montbard liittyi ritarikuntaan varsinaisesti vuonna 1129 ja lähti Palestiinaan, jossa hän nousi nopeasti senesalkin asemaan, suurmestarin oikeaksi kädeksi. Vuonna 1153 käydyn Askalonin taistelun jälkeen hänet valittiin taistelussa kuolleen suurmestari Bernard de Tremelayn seuraajaksi. De Montbard kuoli Jerusalemissa 1156, ja hänen seuraajakseen valittiin Bertrand de Blanchefort.
De Montbardia on myös kutsuttu André de Montiksi tai André Montbardilaiseksi.

Keskiajan henkilöt
Temppeliherrain ritarikunnan suurmestarit
Ranskalaiset henkilöt
1090-luvulla syntyneet
Vuonna 1156 kuolleet
Lotila

Lotila on Lahden Kerinkallion kaupunginosaan kuuluva osa-alue, joka sijaitsee valtatie 12:n ja nelostien risteyksen länsipuolella. Alue on aikanaan kehittynyt valtion leveäraiteisen Riihimäki–Pietari-radan ja kapearaiteisen Loviisan–Vesijärven rautatien varteen. Rautateiden risteysalueella sijaitseva Lotila tunnetaan teollisuusalueistaan ja musiikkipainotteisesta Lotilan koulusta.

Historia
Lotilan talo erotettiin vuonna 1856 Lahden kylässä sijainneesta Savolan kantatilasta ja se annettiin 1890-luvulla Hollolan köyhille. Lotilan talossa toimi Hollolan ja Lahden yhteinen vanhainkoti vuodesta 1905 lähtien, kunnes talo siirtyi Lahden kaupungin omistukseen ja siitä tehtiin kansakoulu.

Lotila-nimen arvellaan juontuvan lähellä kulkeneesta Lotiseva-joesta ja sitä ympäröivästä suoperäisestä maa-alueesta. Lotilan talon eteläpuolella ovat sijainneet Ylä-, Etu- ja Taka-Lotila.

Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870. Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteisen radan valmistuminen 1900-luvun alussa teki Lotilasta ratojen risteyspaikan. Rautatie oheistoimintoineen vaikutti Lotilan muuntumiseen teollisuusalueeksi.

Loviisan–Vesijärven rautatie leveäraiteistettiin vuonna 1960. Lotilan läpi kulkeva kapearaiteinen rataosuus purettiin ja nykyiselle Lahti–Loviisa-radalle rakennettiin valtion leveäraiteiselta Lahti–Kouvola-radalta erkaneva vaihde.

Lotila nykyään
Nykyisin tässä Lahden rautatieaseman itäpuolella sijaitsevassa kaupunginosassa haarautuvat Lahti–Kouvola-radalta rataosuudet Lahti–Heinola koilliseen ja Lahti–Loviisa etelään. Kaupunginosassa on myös laajahkoja teollisuusalueita.

Alueen nykyisessä tiennimistössä näkyy viittauksia sitä muuttaneeseen rautatie- ja teollisuusympäristöön (Teknikonkatu, Hiojankatu, Vaihdekatu). Alueen läpi kulkee myös Vanhanradankatu, jonka kohdalla Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteinen rata ennen kulki.

Lotilan nimeä kantava,  vuonna 1955 käyttöön vihitty musiikkipainotteinen Lotilan peruskoulu sijaitsee nykyään Paavolan kaupunginosassa.

Lähteet
Paavola  – Lahden kaupunginkirjaston paikannimihakemisto.
Lotila – Lahden historiaa -verkkosivu.
Lotilan teollisuusalue laajenee, Etelä-Suomen sanomat, 21.5.1985, s. 3.
Lotilan vaivaistalon alkuvaiheet – Arno Forsius.

Viitteet

Kerinkallio
Kirkkokatu (Joensuu)

Kirkkokatu on Joensuun keskustan katu. Sen eteläpäässä päässä on Joensuun luterilainen kirkko ja  pohjoispäässä ortodoksinen Pyhän Nikolaoksen kirkko. Kirkkokatu on noin kilometrin pituinen bulevardi, jota reunustavat  koivurivistöt. Kadun nimi oli vuoteen 1917 Nikolainkatu.

Kadun varrella on itäpuolella (luterilaisen kirkon päästä alkaen):

 asuintalo Kirkkokatu 4 (Viljo Raittila, 1928) 
 ravintola Kielo
 Ortodoksisten Nuorten Liiton päämaja
 entinen kahvila Koivurasti (nykyisin OAJ:n toimitila)
 Sininen virta, taideteos ja katutila; kesästä 2017 alkaen tilapäinen Joensuun tori
 Keskuspuisto
 Hotelli Scandic (talo valmistui Postipankille 1981, ennen Scandicia paikalla Hotelli Cumulus 2009-2018 )
 ravintola Martina
 Pohjois-Karjalan radio
 ravintola Sointula, (avattiin 2013)
 ravintola Wokland
 kauppakeskus Centrum
 Joensuun luterilaisen seurakunnan seurakuntakeskus (1905, 1951,1979; vanhan osan purkaminen alkoi 2013 ja uusi valmistui 2014)
 Joensuun ortodoksisen seurakunnan seurakuntatalo (Erkki Helasvuo, 1989)

Kadun varrella on länsipuolella:
 Malmikoti
 ravintola Pinja
 Koivupihan palvelukeskus
 taidekeskus Ahjo
Taidemuseo
 Maiju Lassilan muistomerkki Kolmijakoinen muusa (Nina Terno, 1973)
Kauppakulma (mm. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiön toimisto ja entinen Kuosikulma.
ravintola Mumbai Kitchen
PT-talo eli Pienteollisuustalo (Kaj Michael, 1957); talo purettiin huhtikuussa 2018; tontille on noussut asuin- ja liiketaloja.
Kirkkokadun Teboil 
Suurin osa kadunvarren taloista on asuinkerrostaloja. Liiketaloja on kadun keskivaiheilla. Omakotitaloja on kaksi.

Poikkikatuja ovat etelästä lueteltuna Papinkatu, Kalastajankatu, Malmikatu, Suvantokatu, Koskikatu, Siltakatu, Niskakatu, Yläsatamakatu, Sairaalakatu.

Ensimmäisen asfalttipäällysteen Kirkkokatu (välillä Koskikatu-Niskakatu) sai vuonna 1960.

Puistot
Kadun molemmissa päissä on suuret kirkkopuistot. Keskivaiheilla on pieni Keskuspuisto.

Liikennevalot
Kirkkokadun ainoat liikennevalot ovat Suvantokadun risteyksessä. Siltakatu, Suvantokatu ja Yläsatamakatu ovat etuajo-oikeutettuja Kirkkokatuun nähden.

Lähteet 

 Joensuun kadut
Brianna Glenn

Brianna Glenn (s. 18. huhtikuuta 1980 Santa Ana, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä. Glenn voitti vuonna 2002 maansa mestaruuden pituushypyssä tuloksella 646 cm. Hänen ennätyksensä on 16. kesäkuuta 2011 Chula Vistassa hypätty 687 cm.

Yhdysvaltain mestaruuskisoissa Glenn on vuoden 2002 mestaruutensa lisäksi ollut pituushypyssä hopealla 2009 tuloksella 682 cm (tuulta +3,5 m/s) sekä pronssilla 2001, 2005 ja 2010 ennätyksellään 681 cm. Yleisurheilun maailmancupissa 2002 Madridissa Glenn sijoittui yhdeksänneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2006 seitsemänneksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän oli yhdeksäs ja Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän karsiutui. 

Glennin ennätys 100 metrin juoksussa on Indianapolisissa 21. kesäkuuta 2007 juostu 11,10 sekuntia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Brianna Glennin viralliset sivut 

Yhdysvaltalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Lehtissaari (Jyväskylä)

Lehtissaari  eli myös Lehtinen  tai Iso-Lehtissaari  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä järven pohjoisosassa.

Maantietoa 	
Saari on 1,5 kilometriä pitkä, 690 metriä leveä ja sen pinta-ala on 55,4 hehtaaria. Se sijaitsee Murtoselältä pohjoiseen Vuoritsalon saaren ja Kuokkalan alueen välisessä salmessa. Salmen länsiosassa ovat mantereella Nenäinniemi, Hämeenlahti ja Samulinniemi. Salmen Vuoritsalon puolella on saarien välissä kapea Kalasaari ja sen eteläpuolella sijaitsee pikkukaima Pieni-Lehtinen. Salmen molemmilla puolilla kulkee veneväylät ja salmen ylittää korkeajännitelinja.
	
Saaren huippu sijaitsee noin 97,5 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Korkein kohta sijaitsee saaren keskellä tai eteläpäässä, missä on yhtä korkeaa. Pohjoispään mäki on näitä kahta muutaman metrin matalampi. Saari on lähes kokonaan luonnontilaisen metsän peitossa . Sen vesikasvillisuus on niukkaa lukuun ottamatta saaren eteläkärjessä kasvavaa laajaa järviruokoaluetta . Saaren asutus muodostuu yli 20 vapaa-ajan asunnosta. Saareen ei johda mantereelta teitä eikä saaressakaan ole tietä.

Historiaa 
Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren itäpuolella kulki merkitty vesiväylä. Saaren karttanimi on ”Iso Lehtinen”.

Lehtissaari oli Jyväskylän kaupungin suurin saari vuoden 1965 alueliitoksesta vuoden 1993 Jyväskylän kaupungin ja Säynätsalon kunnan liitokseen asti.

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaajavirran taimen – nykytilanne ja tulevaisuus, 2016

	

Jyväskylän saaret
Päijänteen saaret
Venäjän federaation perustuslaki

Venäjän federaation perustuslaki () on Venäjän federaation perustuslaki. Se hyväksyttiin 12. joulukuuta 1993 vuoden 1993 perustuslaillisen kriisin jälkeen ja se korvasi voimassa olleen Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan perustuslain vuodelta 1978.

Perustuslain rakenne

Julistus käyttöön otosta
Alkuperäinen venäjänkielinen teksti

"Мы, многонациональный народ Российской Федерации, соединённые общей судьбой на своей земле, утверждая права и свободы человека, гражданский мир и согласие, соединяя исторически сложившееся государственное единство, исходя из общепризнанных принципов равноправия и самоопределения народов, чтя память предков, передавших нам любовь и уважение к Отечеству, веру в добро и справедливость, возрождая суверенную государственность России и утверждая незыблемость её демократической основы, стремясь обеспечить благополучие и процветание России, исходя из ответственности за свою Родину перед нынешним и будущими поколениями, сознавая себя частью мирового сообщества, принимаем КОНСТИТУЦИЮ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ."

Suomennos

"Me, Venäjän federaation monikansallinen kansa, jota yhdistää maamme yhteinen kohtalo. vahvistamme ihmisoikeudet ja vapaudet, kansalaisrauhan ja sovun. Säilytämme historiallisesti perustetun valtion eheyden, joka juontuu yleisesti tunnustetusta kansojen ja tasa-arvosta ja itsemääräämisestä. Säilytämme esi-isien muiston, josta juontuu meidän rakkautemme ja kunnioituksemme isänmaata kohtaan.  Uskomme hyvään ja oikeudenmukaisuuteen, Venäjän suvereenisen valtiollisuuden elpymiseen ja sen demokraattisen perustan kiinteyden vahvistamiseen. Turvaamme isänmaamme hyvinvoinnin ja kukoistuksen, joka juontuu vastuullisuudesta koko isänmaatamme sekä menneitä ja tulevia sukupolvia kohtaan. Tunnustamme itsemme osaksi maailman yhteisöä ja hyväksymme Venäjän federaation perustuslain."

Ensimmäinen osa: Yleiset säännökset
1. Osasto Perustuslaillisen järjestyksen perusteet (Art. 1-16) 
2. Osasto Kansalais- ja ihmisoikeudet ja vapaudet (Art. 17-64) 
3. Osasto Venäjän federaatio (Art. 65-79) 
4. Osasto Venäjän federaation presidentti (Art. 80-93) 
5. Osasto Venäjän liittokokous (Art. 94-109) 
6. Osasto Venäjän federaation hallitus (Art. 110-117) 
7. Osasto Oikeusjärjestys (Art. 118-129) 
8. Osasto Paikallinen itsehallinto (Art. 130-133) 
9. Osasto Perustuslain muutokset ja perustuslain tarkistaminen (Art. 134-137)

Toinen osa: Loppu- ja siirtymävaiheen säännökset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän perustuslaki, alkuperäinen venäjänkielinen teksti ja englannin, ranskan ja saksan kieliset käännökset

Perustuslait
Venäjän laki
Perustuslaki
Skavabölen pojat (elokuva)

Skavabölen pojat on Zaida Bergrothin ohjaama perhedraamaelokuva vuodelta 2009. Elokuva perustuu Antti Raivion kirjoittamaan näytelmään Skavabölen pojat, joka oli menestys Q-teatterissa 1990-luvulla. Skavabölen pojat kertoo poikien aikuistumisesta 1970- ja 1980-luvulla.

Juoni 
Elokuva liikkuu toisaalta 1980-luvun alkuun sijoittuvassa "nykyajassa" ja toisaalta 1970-luvun alusta alkavissa päähenkilöpoikien lapsuuteen sijoittuvissa vaiheissa.

Aikuistunut Rupert muistelee kotinsa ullakolla Tuusulan Hyrylässä vuosikymmenen takaista lapsuuttaan Kauniaisissa 1970-luvun alussa. Onnellisen perheen pikkupojat löytävät kirjeen, jonka on kirjoittanut isän toinen nainen. Kun äiti saa tietää kirjeestä, isä toimittaa lopulta Ossi-veljensä avulla äidin mielisairaalaan. Avioerossa pojat sanovat haluavat asumaan isän ja tämän naisystävän Annelin luo Hyrylään. Isä kieltää poikien yhteydenpidon äitiin, ja äiti ajautuu ilman lapsiaan itsemurhaan. Isän alkoholisoituessa Rupert pikkuveljineen saa ottaa vastuuta kantaakseen.

Arviot 
Skavabölen pojat sai Nyt-liitteen neljältä kriitikolta keskiarvoksi 3,3.

Kritiikissä on arvioitu, että aikuisuuden kynnykselle asettuva kehyskertomus heikentää elokuvaa ja se alkaa selittää. Roolisuoritukset ovat kuitenkin pääasiassa onnistuneita, ja elokuvasta muodostuu kaiken kaikkiaan kokoelma täysipainoisen riehakkaita ja kipeitä hetkiä.

Palkinnot
Elokuvatekijöistä saivat vuonna 2010 Jussi-palkinnot käsikirjoituksesta Antti Raivio, Jan Forsström ja Zaida Bergroth; äänisuunnittelusta Janne Laine. Elokuva on palkittu Etelä-Koreassa järjestetyillä Aasian suurimmilla elokuvajuhlilla Pusanin filmijuhlilla Flash Forward -palkinnolla.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jonni Aromaa: "Skavabölen pojat taipui vihdoin elokuvaksi", Yle.fi/uutiset 
 

Zaida Bergrothin ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 2009 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Sacha Treille

Sacha Treille (s. 6. marraskuuta 1987 Cannes, Ranska) on ranskalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa Ranskan pääsarjassa pelaavaa Dragons de Rouenia.

Ura

Treille on edustanut Tšekin Extraligan HC Sparta Prahaa. Tšekissä hän on edustanut myös HC Kladnoa. Ruotsissa Treille on edustanut Elitserienin Färjestads BK:ta sekä Allsvenskanin Nybro Vikingsia, Bofors IK:ta ja Malmö Redhawksia.

Kotimaassaan Treille on edustanut Ranskan pääsarjan Brûleurs de Loupsia. Vuonna 2007 hänet valittiin Ranskan liigan vuoden tulokkaaksi. 

Treille on edustanut Ranskan maajoukkuetta vuosien 2007 (ensimmäinen divisioona), 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 ja 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa. 

Sachan veli Yorick on myös jääkiekkoilija.

Lähteet
 
 
 

Ranskalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Antichrist (Akercocken albumi)


Antichrist on brittiläisen black metal/death metal -yhtye Akercocken viides albumi. Se julkaistiin vuonna 2007.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Metal Injection: 7/10

Lähteet 

Akercocken albumit
Vuoden 2007 albumit
Isopuisto

Isopuisto on Kotkassa sijaitseva puisto. Se on kaupungin keskustan Kotkansaaren laajin rakennettu puisto. Pinta-ala on noin 8 hehtaaria. 

Isopuisto on perustettu Kotkan ortodoksisen kirkon ympärille ja se oli Kotkan ensimmäinen puisto (Konstantinin puisto). Puiston alue oli Ruotsinsalmen linnoituskaupungin sotilasrakennusten ja siviilikaupungin leikkauskohdassa. Korttelin kokoinen Isopuisto sai lopullisen muotonsa Kotkan asemakaavassa vuodelta 1878. 1960-luvulla puistossa tehtiin mittava korjaustyö. 

Tyyliltään Isopuisto edustaa englantilaistyyppistä maisemapuutarhaa. Puisto on rakentunut vähitellen kallioiseen maastoon. Puiston luonteelle on tyypillistä loivat kalliomuodot ja kevyesti polveilevat puistokäytävät. Ruotsinsalmenkadun varrella on laaja perennaryhmä. 

Puistossa sijaitsevia patsaita ja muistomerkkejä ovat fyysikko Aleksandr Popovin patsas pohjoiskulmassa, Kolmen Kannaksen Koukkaajat JR 45 länsikulmassa ja Maria Purpurin patsas ortodoksisen kirkon lähellä. Puistossa on myös pelikenttä ja lapsille leikkivälineitä. Toivo Pekkasen koulu sijaitsee Isopuiston vieressä.

Lähteet

Kotkan puistot
Eurooppatie E85

E85 eli Eurooppatie 85 on 2 300 kilometriä pitkä eurooppatie. Tie alkaa Itämeren ääreltä Liettuan Klaipėdasta, ja johtaa Valko-Venäjän, Ukrainan, Romanian ja Bulgarian kautta Välimeren rannikolle Kreikan Alexandroúpoliin.

Lähteet

Bulgarian liikenne
85
Kreikan tiet
Liettuan tiet
Romanian tiet
Ukrainan tiet
Valko-Venäjän tiet
Antti Pentikäinen

Antti Pentikäinen (s. 7. lokakuuta 1972 Helsinki) on Kirkon Ulkomaanavun toiminnanjohtaja vuodesta 2004. Pentikäinen on ollut toimivapaalla toiminnanjohtajan tehtävästään vuoden 2015 keväästä alkaen, ja työskennellyt Uskonnollisten ja perinteisten johtajien rauhanvälitysverkostossa. Pentikäinen on toiminut presidentti Martti Ahtisaaren neuvonantajana ja Crisis Management Initiative -yhdistyksen (CMI) talous- ja hallintopäällikkönä. Hän on toiminut lisäksi ulkoministeriön Helsinki-prosessin apulaispääsihteerinä. Lisäksi hänellä on ollut erilaisia tehtäviä muun muassa ulkoministeriössä, EU:ssa ja YK:ssa.

Kesällä 2009 Pentikäinen valittiin Euroopan kirkollisten avustusjärjestöjen yhteistyöjärjestön Aprodevin puheenjohtajaksi. Hän toimi vuoden ajan 2010–2011 Yhdysvaltoissa Religions for Peace -järjestön konfliktinehkäisy- ja rauhantyön ohjelmien johtajana. 

Pentikäinen on ollut kirkon ulkoasiain neuvoston jäsen, Suomen YK-liiton varapuheenjohtaja ja Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiö KIOSin varapuheenjohtaja.  Vuonna 2010 Pentikäinen sai kansainvälisen nuorkauppakamarin Vuoden Nuoret Menestyjät -palkinnon (JCI TOYP of the World) kategoriassa maailmanrauhan edistäminen.

Antti Pentikäinen on koulutukseltaan teologian maisteri ja hänellä on oman ilmoituksensa mukaan ”lestadiolaiset juuret”. Hänen isänsä on professori Juha Pentikäinen, veli Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja Mikael Pentikäinen ja sisar Turun arkkihiippakunnan piispa Mari Leppänen.

Antti Pentikäinen oli keskustan listalta ehdolla Euroopan parlamenttiin vaaleissa 1999. Hän sai 16 099 ääntä eikä tullut valituksi.

Lähteet 

Pentikäinen, Antti
Pentikäinen, Antti
Pentikäinen, Antti
Pentikäinen, Antti
Hammered

Hammered on Motörhead-yhtyeen 17. julkaistu studioalbumi. Kaikki albumin kappaleet ovat Lemmy Kilmisterin, Phil Campbellin ja Mikkey Deen Tekemiä.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Lemmy Kilmister – laulu, basso
 Phil Campbell – kitara
 Mikkey Dee – rummut

Arviot 
 Allmusic: 
 Sputnikmusic:

Aiheesta muualla 
 Hammered discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Motörheadin albumit
Vuoden 2002 albumit
Antti Hyvönen (painija)

Antti Hyvönen oli suomalainen painija, jonka urheilu-ura ajoittui 1900-luvun alkuun. Hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa kevytsarjan (66,5 kg) SM-hopeaa Viipurissa maaliskuun alussa vuonna 1911. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti 60 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden. Helsingissä pidetyissä maailmanmestaruuskisoissa. Samana vuonna irtosi myös Venäjän mestaruus. Seuratasolla Hyvönen edusti Sortavalan Ponnistusta.

Vuonna 1912 Hyvönen siirtyi Englantiin ammattipainijaksi, josta matka jatkui Australiaan, Etelä-Amerikkaan ja Kaliforniaan.

Lähteet

Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Bristol Downs Football League

Bristol Downs Football League  on englantilainen alueellinen jalkapallosarja, jonka sarjatasot ovat Englannin sarjajärjestelmässä 21.–24. korkeimmalla tasolla.

Joukkueet kaudella 2015-16

1. divisioona
AFC Bohemia
Ashley 
Clifton St. Vincents 
DAC Beachcroft LLP
Easton Cowboys 
Old Cliftonians
Portland Old Boys
St. Andrews
Saints Old Boys 
Sneyd Park 
Sporting Greyhounds 
The Jamaica Bell
Torpedo 
Wellington Wanderers

2. divisioona
Bengal Tigers
Clifton St. Vincents Reserves 
Easton Cowboys Reserves 
Evergreen Athletic
Greens Park Rangers
Jersey Rangers
Lion
Old Elizabethans
Retainers
Saints Old Boys Reserves 
Sneyd Park Reserves 
Tebby
The Clifton Rockets
Torpedo Reserves

3. divisioona
Ashley Reserves
Clifton St. Vincents 'A' 
Clifton Vale
Corinthians  
Cotham Old Boys
Durdham Down Adult School
Helios
Old Cliftonians Reserves
Portland Old Boys Reserves
Sneyd Park 'A' 
Sporting Greyhounds Reserves 
The Clifton Rockets Reserves
Torpedo 'A' 
West Town United

4. divisioona
Clifton St. Vincents 'B' 
Durdham Down Adult School Reserves
Jersey Rangers Reserves
Lion Reserves
NCSF United
Old Elizabethans Reserves
Racing Mouse
Redcliffe Raiders
Retainers Reserves
Saints Old Boys 'A'
Sneyd Park 'B' 
Tebby Reserves
Torpedo 'B'

Englannin jalkapallosarjat
Reformimormonismi

Reformimormonismi (engl. Reform Mormonism) on eräs uusimmista myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvista ryhmistä. Liike alkoi 2000-luvun alussa Yahoo!:n keskusteluryhmänä ja internetyhteisönä, mutta se rekisteröityi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 2004 Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. Yhteisön johtajana toimii Mike Richan.

Reformimormonismi ymmärtää itsensä myöhempien aikojen pyhien liikkeen sisäiseksi uudistusliikkeeksi. Useat sen kannattajista kuuluvat Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon, mutta ovat pettyneitä kirkon opilliseen ja poliittiseen konservatiivisuuteen sekä hierarkkiseen hallintomuotoon. Reformimormonismi korostaakin olevansa sekä nais- että homo- ja lesbo-myönteinen. Se katsoo sekä feminismin että homoseksuaalien vapautusliikkeen tukevan perhettä, ei suinkaan uhkaavan sitä, kuten MAP-kirkko (ja monet muut kirkot) katsovat. Se sanoo kunnioittavansa kaikkien ihmisten mielipiteitä ja ajatuksia, erityisesti omantunnon- ja uskonnonvapautta. Liike katsoo olevansa poliittisesti sitoutumaton ja kannattavansa politiikan ja uskonnon pitämistä erillään.

Reformimormonismi korostaa rationalismia eli ihmisen järjen käyttöä. Sen mukaan uskonnollista auktoriteettia ei tule kunnioittaa ja kuunnella sellaisenaan, vaan ainoastaan silloin, kun sen mielipiteet ovat järkeviä ja ratioaalisesti perusteltuja. Liike katsoo myös, että mormonismin pyhiä kirjoituksia (Raamattua, Mormonin kirjaa, Oppia ja liittoja sekä Kallisarvoista helmeä tulee tutkia historiallis-kriittisten metodien avulla. Niiden pitäminen pyhinä kirjoituksina ei tarkoita sitä, etteivätkö ne olisi tietyssä historiallisessa tilanteessa syntyneitä dokumenttejä, jotka voivaat sisältää myös virheitä. Myös kirkon johtajien lausuntoja tulee tutkia kriittisesti.

Reformimormonismi pitää Joseph Smithiä Jumalan profeettana. Se näkee itsensä erityisesti Smithin loppukauden, Nauvoon kauden, reformien jatkajana. Liikkeen opissa erityisen tärkeää on ihmisen luonteen kehittäminen sekä hänen kypsymisensä kohti ikuista elämää. Liike jakaa mormonistisen näkemyksen pelastussuunnitelmasta.

Rekisteröidyttyään uskonnolliseksi yhdyskunnaksi Reformimormonismi on alkanut kehittää omia versioitaa temppelitoimituksista. Ne perustuvat sekä mormonien temppelitoimituksiin että vapaamuurariuden riitteihin, mutta ne on opillisesti muokattu vastaamaan reformimormonismin modernia ja rationaalista uskonnäkemystä. Liike toimittaa myös kasteita ja konfirmaatioita. Liikkeen kannattajat kokoontuvat yleensä kodeissa.

Internet on edelleenkin tärkeä yhteydenpidon väline reformimormoneille. Koska liike ei pidä jäsenluetteloa (sen mukaan jokainen, joka katsoo olevansa reformimormoni, myös on sellainen), on sen jäsenmäärästä ole tarkkaa tietoa. Liikkeen rituaalikäsikirjat voi tilata netitse, ja jokainen voi toimittaa ne halutessaan.

Linkki
 Liikkeen oma kotisivu

Mormonismi
Dick Giordano

Dick Giordano (20. heinäkuuta 1932 New York, Yhdysvallat – 27. maaliskuuta 2010 Daytona Beach, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja toimittaja, joka tunnetaan työstään DC Comics -yhtiössä.

Varhainen elämä 
Dick Giordano syntyi Manhattanilla Bellevuen sairaalassa. Hänen perheensä sukujuuret olivat Italiasta. Dickin isä ajoi taksia ja hänen palkkansa riitti juuri ja juuri elämiseen. Hänellä todettiin jo varhain astma ja siitä seuraavat lääke- ja lääkärikulut yhdistettyinä pieniin tuloihin saivat hänen vanhempansa rajoittamaan perheen lapsiluvun yhteen.

Opiskelu ja sarjakuvataiteilijan ura 
Giordano aloitti opiskelun School of Industrial Artissa 14 vuoden ikäisenä vuonna 1946 ja aloitti sarjakuvakirjan uraansa vuonna 1951. Charlton Comicsissa hän aloitti vuonna 1952, se päättyi vuonna 1968 kun hän siirtyi toimituksellisiin tehtäviin DC Comicsissa. Giordano lähti yrityksestä vuonna 1971 ja perusti taiteilija Neal Adamsin kanssa Continuity Associates -nimisen yrityksen.

Hän palasi DC Comicsille vuonna 1980 ja yleni ensin varatoimitujohtajaksi ja myöhemmin toimitusjohtjaksi asti. Toimitusjohtajana Giordano pyrki palkitsemaan kirjailijat ja taiteilijat tasapuolisesti ja oli ensimmäinen sarjakuvataloista joilla oli tällainen henkilöstöpolitiikka. Giordano lähti pois DC Comicsista kesäkuussa 1993. Vähän sen jälkeen hänen vaimollaan Mariella todettiin mahasyöpä, johon hän menehtyi muutamassa kuukaudessa. 

Hän voitti parhaalle sarjakuvan toimittajalle myönnettävän Alley-palkinnon vuonna 1969. Sen lisäksi hän myös piirsi itse sarjakuvia, mutta ansaitsi enemmän arvostusta tussaajana, mistä hänelle myönnettiin Shazam-palkinto vuosina 1970, 1971, 1973 ja 1974. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Neal Adamsin piirtämät ja Giordanon tussaamat tarinat, joiden hahmoina toimivat perinteiset DC:n hahmot, kuten Batman tai Vihreä Lyhty.

Dick Giordano kuoli 27. maaliskuuta vuonna 2010 leukemian hoidon komplikaatioihin Daytona Beachissä sijaitsevassa Memorial Medical Centerissä.

Lähteet

Aiheesta muualla  
Looking Back With Dick Giordano Haastattelu. 
Dick Giordano Interview - Comic Book Artist #1 - TwoMorrows Publishing

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
DC Comics
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
The Unforgiven II

The Unforgiven II on Metallicalta vuonna 1998 ilmestynyt kappale Metallican albumilta ReLoad.

Metallicalla on myös muita Unforgiven-nimisiä kappaleita. Vuonna 1991 ilmestyi alkuperäinen versio nimellä "The Unforgiven" albumilla Metallica. Syyskuussa 2008 julkaistulla Death Magnetic -albumilla on kappale "The Unforgiven III".

Aiheesta muualla
 Metallica - The Unforgiven II (Official Music Video) YouTubessa 

Vuoden 1997 kappaleet
Metallican kappaleet

en:The Unforgiven (song)#The Unforgiven II
es:The Unforgiven (trilogía)#The Unforgiven II
Tiina Weckström

Tiina Weckström (s. 1. elokuuta 1956 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa televisio- ja elokuvarooleistaan sekä teatterilavoilta. Hän on näytellyt muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.

Weckströmille myönnettiin marraskuussa 2013 Ida Aalberg -palkinto. Vuonna 1999 hän voitti parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon elokuvasta Tulennielijä.

Tiina Weckströmin isä oli näyttelijä Pertti Weckström.

Filmografia 
 Hullu kesä (1981)
 Juhannustanssit – Raija (1983)
 Sisko ja sen veli (1986)
 Kotirappu – moottoripyöräilijän vaimo (1987)
 Eloa kuin paratiisissa – Anja Jokinen (1988)
 Saastamoisen poika – Tuula (1989)
 Äitiliini – kauppias (1989–1990)
 Lottovoittajien maa – neiti Hautala (1990)
 Kvartetti – lastentarhanopettaja (1991)
 Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho (1993)
 Niin korkea taivas (1993)
 Elämän suola – Jaana Laine (1996)
 Tumma ja hehkuva veri – Irja Kaasalainen (1997)
 Tulennielijä – äiti (1998)
 Lääkärit tulessa – asianajaja (1998)
 Elämä on näytelmä (1999)
 Ota mut kyytiin (2000)
 Pesärikko – Armin äiti (2000))
 Vaarallista kokea – Aila Meriluoto (2003)
 Nollatoleranssi – Carina Ryssberg (2004
 Piilopaikka kahdelle – vankilan johtaja (2005)
 Miehen työ – Merja (2007)
 Kaiken tämän takana – Virve Mäkinen (2008)
 Uutishuone – Suoma (2009)
 Kukkulan kuningas – Irja (2009)
 Hella W – Hella Wuolijoki (2011)
 Kalervo Palsa ja kuriton käsi (2014)
 Kätilö – Haataja (2015)
 Joulukalenteri: Kadonneiden lahjojen tapaus – Rouva von Donnerschmuck (2015)
 Syysprinssi – Sirkka (2016)
 Paras vuosi ikinä – Sirkka (2021)
 Helsinki-syndrooma'' – Ritva Malmi (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2002 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2002 loppuottelu pelattiin 30. kesäkuuta 2002 kello 20.00 paikallista aikaa (14.00 Suomen aikaa) sijaitsevalla Jokohaman Nissan-stadionilla. Loppuottelussa pelasivat vastakkain Saksa sekä Brasilia. Italialainen Pierluigi Collina toimi ottelun erotuomarina. Brasilia voitti ottelun Ronaldon maaleilla 2–0. Katsojia stadionilla oli 69 029.

Tapahtumat

Tilastot

Lähteet

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelut
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2002
Uudenkylän koulu

Uudenkylän koulu on ala-asteen kyläkoulu Nastolan Uudessakylässä noin 20 km Lahdesta. Koulussa on 55 oppilasta ja yhdysluokat 1.–2. luokka, 3.–4. luokka ja 5.–6.luokka. Koulussa on kolme opettajaa. Lisäksi koulussa käy kiertävä erityisopettaja. Henkilökuntaan kuuluu myös jakelukeittiötä ja siivousta hoitava keittiöhenkilö/laitossiistijä. Kouluruoka tuodaan Rakokiven koulusta. 
  
Koulu remontoitiin osittain ulkoa vuonna 2009. Pihalla on rengaskeinut, lautakeinut, ylä- ja alakenttä sekä liukumäki. Talvisin alakentälle jäädytetään luistelukenttä. Kunnan hoitamille hiihtoladuille on 500 metrin matka.

Aiheesta muualla

 

Suomen peruskoulut
Nastolan oppilaitokset
Passions

Passions oli yhdysvaltalainen saippuaooppera, jota esitettiin NBC:llä vuodet 1999–2008. Passionsin tapahtumat keskittyivät Harmonyn kylään. Käsikirjoittaja oli James E. Reilly. Sarjaa on esitetty Suomessakin Nelosella.

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu NBC:llä (englanniksi)
Passions imdb:ssa

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Saippuasarjat
Pyhä Eustachius

Pyhä Eustachius (tai Eustathios, myös nimellä Pyhä Plakidas) on roomalais-katolisen kirkon pyhimys ja ortodoksisen kirkon pyhä, marttyyri, joka kuoli vuonna 118.

Elämä

Pyhä Eustachius eli Roomassa vaimonsa Tatianan kanssa 1. vuosisadalla. Hänen pakanallinen nimensä oli Plakidas (tai Placidus) ja hänet tunnettiin hyveellisenä miehenä, joka osoitti erityistä rakkautta köyhiä kohtaan. . Hän oli keisari Trajanuksen kenraali, joka metsästysretkellä Rooman lähellä Tivolissa näki ilmestyksen ja kääntyi kristinuskoon. Otettuaan kasteen hän ryhtyi nimeltään Eustachiukseksi eli Hyväksi onneksi tai Hedelmälliseksi. Hän koki elämässään monia Jobin kaltaisia koettelemuksia: hän menetti varallisuutensa, hänen palvelijansa kuolivat ruttoon, merimatkalla laivan kapteeni kidnappasi hänen puolisonsa, jokea ylitettäessä hänen kaksi poikaansa veivät susi ja leijona. Säilytettyään uskonsa hän sai hajallaan olevan perheensä uudelleen yhdistetyksi. Kieltäydyttyään pakanallisesta uhrauksesta keisari Hadrianukselle hänet, hänen puolisonsa ja poikansa tuomittiin kuolemaan paahtumalla pronssisen härän sisällä.

Legendat

Pyhän Eustachiuksen legenda sisältyy Jacobus de Voraginen noin 1260 ilmestyneeseen Kultaiseen legendaan. Joitain Eustahciuksen legendaan liittyviä osia on tunnistettu liittyneen myös Pyhän Hubertuksen tarinaan. Näin ollen esimerkiksi Hollolan keskiaikaisen kivikirkon asehuoneen ja kirkkosalin välisessä suuressa puuovessa olevista raudasta taotusta metsästystä kuvaavasta teoksesta ei voida varmasti sanoa, viittaako se Eustachiukseen tai Hubertukseen.

Kunnioittaminen

Eustachiuksen muistopäivä poistettiin katolisen kirkon kirkkokalenterista vuonna 1969. Näin ollen häneen viitataan enää Pyhänä Eustachiuksena ja kumppaneina. Hänen muistopäiväänsä viettävät kuitenkin ortodoksinen kirkko sekä ne katoliset, jotka noudattavat vanhaa liturgista kalenteria. Pyhä Eustachius on metsästäjien ja palomiesten  sekä niiden, jotka ovat joutuneet kokemaan osakseen röyhkeyttä, suojelupyhimys. Pyhän Eustachiuksen muistopäivä on 20. syyskuuta. Eustachius on myös yksi roomalais-katolisesta neljästätoista pyhästä auttajasta, jotka suojelevat tauteja tai välitöntä pahaa vastaan. Eustachius suojelee perheriitoja, eripuraa, vastaan.

Katso myös
Pyhä Hubertus

Lähteet

Kristityt marttyyrit
Pyhimykset
Ensimmäisellä vuosisadalla syntyneet
Vuonna 118 kuolleet
Minna Krohn

Maria (Minna) Wilhelmina Krohn (s. Lindroos, 9. marraskuuta 1841 Helsinki – 6. huhtikuuta 1917 Helsinki) oli lastenlehti Pääskysen toimittaja. Hän kokosi lehdelle kirjoittamistaan runoista ja kertomuksista kirjan Pääskysen liverryksiä lapsille, joka ilmestyi 1883. Kirjassa on viitisenkymmentä itse kirjoitettua tai mukaeltua runoa ja kertomusta. 

Minna Krohn oli Julius Krohnin toinen vaimo, ja heidän tyttäriään ovat Aino Kallas ja Aune Krohn.

Teokset
Pääskysen liverryksiä lapsille, Holm, 1883 (sisältää myös Emilia Sofia Krohnin aineistoa).
Tarinoita lapsille, toimittanut "Kolmisointu". Kansanvalistus-seura, 1905. Sarja: Kansanvalistusseuran nuorisonkirjoja 2. (sis. kaksi Krohnin kertomusta)

Lähteet
  (Vanhentunut linkki, ei arkistoitu)

Viitteet

Aiheesta muualla

 Vapaasti ladattavia Minna Krohnin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1998 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1998 loppuottelu pelattiin 12. heinäkuuta 1998 Stade de France -areenalla, Pariisin esikaupunkialueella Saint-Denniksessä. Loppuottelussa kohtasivat isäntämaa Ranska sekä Brasilia. Ottelun voitti Ranska 3–0 ja voitti näin sen historian ensimmäisen maailmanmestaruuden. Marokkolainen Said Belqola toimi ottelun erotuomarina.

Brasilian pelaajat

Ranskan pelaajat

Tapahtumat

Lähteet

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelut
Vuoden 1998 jalkapallo
Pariisin urheilu
Pietari (Unkari)

Pietari I Orseolo  (Péter Orseolo, noin 1011–1050) oli Unkarin kuningas vuosina 1038–1041 ja 1044–1046. Venetsialaisen Orseolon suvun vesa Pietari seurasi vallassa enoaan Tapani I:tä, ja pyrki tämän tavoin edistämään kristinuskoa. Pakanat nousivat kuitenkin kapinaan ja syrjäyttivät Pietarin kahdesti. Pietarin epäsuosiota lisäsi se, että hän oli Tapanin sisaren ja venetsialaisen ylimyksen poika, ja häntä pidettiin liiaksi italialaismielisenä. Kun hänet syöstiin vallasta 1041, kuninkaaksi nousi Sámuel Aba, Tapanin lanko. Pietari kaappasi vallan takaisin itselleen Saksan kuninkaan Henrik III:n avulla. Saksalaisiin turvautumista  pidettiin maanpetoksena ja Unkarin itsenäisyyden vaarantamisena, ja Pietari syöstiin uudelleen vallasta vuonna 1046.

Pietarin valtaannoususta alkoivat Unkarin vallanperimyssodat. Unkarissa ei ollut selvää kruununperimysjärjestystä; hallitsijan piti kuulua johonkin Árpádin suvun haaraan, mutta perijä saattoi olla suvun vanhin mies, edellisen kuninkaan vanhin eloonjäänyt poika, pystyvin hallitsija tai vaaleilla valittu pätevien ehdokkaiden joukosta. Kukin vallantavoittelija julisti yleensä käytettäväksi itselleen sopivimman säännöstön.

Lähteet 

Unkarin hallitsijat
Vuonna 1011 syntyneet
Vuonna 1050 kuolleet
Se jokin

Se jokin on Lea Lavenin debyyttialbumi vuodelta 1970. Varsinaisesti hän oli aloittanut musiikkiuransa jo 1960-luvun lopussa.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1970 albumit
Vuoden 1970 esikoisalbumit
Lea Lavenin albumit
Jorma Eloranta

Jorma Olavi Eloranta (s. 1. helmikuuta 1951 Helsinki) on vuorineuvos ja hallitusammattilainen, jolla on kokemusta useiden suomalaisten yritysten ja pörssiyhtiöiden johtamisesta työskenneltyään aikaisemmin toimitusjohtajana ja sittemmin luottamustehtävissä hallituksen jäsenenä ja hallituksen puheenjohtajana.

Hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana mm. seuraavissa yhtiöissä: Suominen (2011–2017), Neste (2012–2018), Stora Enso (2017–) ja Uponor (2014–2018)  sekä  hallintoneuvoston puheenjohtajana Gasumissa (2008–2014). Lisäksi Eloranta on Cargotecin hallituksen jäsen (2013–) ja toiminut aikaisemmin myös Tekniikan Edistämissäätiön hallituksen puheenjohtajana 2012–2014 sekä Directors' Institute Finland - Hallitusammattilaiset ry:n hallituksen puheenjohtajana 2013–2016.

Aikaisemmin Eloranta työskenteli Metso Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2004–2011. Ennen Metsoa hän työskenteli työurallaan toimitusjohtajana Oy Travela Ab:ssa, Painokytkentä Oy:ssa, Kopiopalvelu Oy:ssa, Oy Hanke-Palsbo Ab:ssa, Finvest Oy:ssa, Patria Industries Oyj:ssa ja Kvaerner Masa-Yards Oy:ssa sekä varatoimitusjohtajana Pöyry Oyj:ssa.

Eloranta on valmistunut diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta. Opiskeluaikanaan hän oli aktiivisesti mukana eri järjestöissä toimien muun muassa Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan sekä Suomen Ylioppilaskuntien Liiton pääsihteerinä. Ensimmäisen toimitusjohtajan tehtävänsä hän sai 26-vuotiaana aloittaessaan matkatoimisto Travelan johdossa. Eloranta jatkaa opiskeluaikojensa aktiivisuutta toimimalla nykyäänkin aktiivisesti Tuotantotalouden kilta Prodeko ry:n hyväksi Prodekon Neuvottelukunnassa, ja on ollut mukana Aalto-yliopiston varainhankintakampanjassa.

Eloranta palkittiin työstään Nesteen hallituksen puheenjohtajana Pörssisäätiön Chair of the Year 2016 -palkinnolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aalto-yliopistolle yli 360 000 euroa tuotantotalouden alumneilta  Uutisartikkeli. Talouselämä 2011.

Suomalaiset yritysjohtajat
Patria
Vuorineuvokset
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Porla

Porla on Lohjan kaupungin Myllylammen kaupunginosassa sijaitseva alue, jolla on biologi Hugo Laguksen perustama Porlan kalanviljelylaitos, joka oli aktiivisessa toiminnassa vuodesta 1916 vuoteen 1995, ja pienimuotoista kalan- ja ravunviljelyä on ollut senkin jälkeen. Kalanviljelylaitos perustettiin vesijättömaalle, joka muodostui kun Lohjanjärven vedenpintaa oli laskettu 1860-luvulla useita metrejä.

Historia
Alueella alettiin 1916 raivata lammikkoja, joiden pohjana oli savinen ydin ja reunoina hiekkapenkereet. Lammoikoista tehtiin suurenkokoisia, jotta kalat olivat oppineet elämään luonnonoloisessa ympäristössä yksivuotiaiksi muualle istuttamista varten. Alun perin vedensaanti perustui lähteisiin, joiden ehtyessä vedensaantia täydennettiin järvivedellä. Ylimpänä olleen lammen lähellä oli ollut 1600-luvulla mylly. Lähteestä pulppusi noin 100 litraa vettä minuutissa, jonka lämpötila oli 10 celsiusastetta. Lammet pysyivät lähteiden vuoksi sulina talvellakin.

Hugo Lagus lunasti ranta-alueen itselleen ja alueelle muodostettiin 1923 Ab Porla Oy. 1925 Kokemäenjoen Lauttausyhtiöstä (myöhemmin Kokemäenjoen Uittoyhdistys) tuli suurin osakas ja 1927 ainoa osakas. Omistaja vuokrasi 1949 laitoksen Porlan Kalataloussäätiölle, jota vuokrattiin 1978 saakka vuoden sopimuksilla tutkimuskalanviljelylaitokseksi. Lohjan kaupungin omistukseen Porla siirtyi 1981. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos vuokrasi Porlaa 1978-1995, jonka jälkeen siellä on viljelty pienimuotoisesti kaloja ja rapuja.

Porlan lehto
Porlan lehto on valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan kuuluva lehtokorpialue, jonka pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se on jäännös Ojamon lähteiköstä. Uhanalaisia lajeja siellä ovat hajasara, lännenhernesara, lehtosinijuuri, mustakonnanmarja, lehtopalsami ja lehtotähtimö. Lisäksi alueella kasvavat purolitukka, kevätlinnunsilmä, suokeltto, lehtovirmajuuri sekä paikoin käenkaali, sinivuokko, kevätlinnunherne sekä vuohenputki. Keväisin alueella on runsaasti sinivuokkoja ja valkovuokkoja.

Lähteet

Kirjallisuutta
Kaukoranta, M. & Järvenpää, T. Porla. Suomen kalanviljelyn ja limnologian kunniakasta historiaa. Kirkhakkinen N:o 1 (33). 2005. s. 20–24.
Lagus, H. 1930. Porlan kalanviljelyslaitos 1916–1928. Kustannusyhtiö Otavan kirjapaino.100s.
Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan museo 2007.
Salonen, T. 1995. Porlan kalanviljelylaitos 1916–1995. Kirkhakkinen N:o 2 (15) 1995. s. 16–17

Lohjan historia
Lohjan luonto
Suomen kalatalous
Kalankasvatus
Tunturihopeatäplä

Tunturihopeatäplä (Boloria napaea) on täpläperhosten heimoon kuuluva pienehkö päiväperhonen. Laji esiintyy holarktisella alueella. Tunturihopeatäplästä on kuvattu useita alalajeja, joista monia on toisinaan kuvattu myös itsenäisinä lajeina.

Levinneisyys 

Tunturihopeatäplä esiintyy Euraasian pohjoisosissa Skandien vuoristossa ja paikoitellen tundra-alueilla. Etelämpänä sitä tavataan Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa (Pyreneet, Alpit, Apenniinit, Karpaatit, Balkanin vuoristot), Kaukasuksella, Keski Aasian vuoristoissa, Altailla ja Amurin alueella. Pohjois-Amerikassa laji esiintyy Alaskassa, Kanadan luoteisosissa ja Wyomingissa. Suomessa tunturihopeatäplä esiintyy vain pohjoisimmassa Lapissa Enontekiön korkeimmilla tuntureilla ja Utsjoen pohjoisosassa.

Koko ja ulkonäkö 
 
Tunturihopeatäplän etusiiven pituus on yleensä 16–23 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 32–42 mm. Naaraat ovat koiraita kookkaampia. Tunturihopeatäplän siipien kirjauksissa on runsaasti muuntelua esiintymisalueen eri osissa.

Elinympäristö 

Tunturihopeatäplän elinympäristöä ovat tunturialueiden paljakoiden ja koivuvyöhykkeen yläosien kuivat niityt sekä alempana kostea tai soinen maasto. Etelän vuoristoalueilla lajia tavataan puurajan yläpuolella tai lähellä olevilla niityillä, Alpeilla lähes 3 000 metrin korkeuteen asti, Pyreneillä 1 700 metrin yläpuolella.

Lentoaika ja elintavat 

Tunturihopeatäplän lentoaika on alalajista riippuen levinneisyysalueen eri osissa ja eri korkeuksilla kesäkuun lopulta elokuuhun yhtenä sukupolvena. Suomessa lentoaika on yleensä heinäkuussa. Tunturihopeatäplä talvehtii toukkana kaksi kertaa ja se koteloituu maahan tai kivien pinnalle.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat orvokit (Viola), esimerkiksi lapinorvokki (Viola biflora) ja Viola calcarata, nurmitatar (Polygonum viviparum) ja Polygonum bistortoides.

Lähteet 

Butterflies and Moths of North America
Butterflies of Canada
Butterflies and Skippers of North America - Boloria napaea

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Tunturihopeatäplä (Boloria napaea)
Suomen Perhoset: Tunturihopeatäplä
Luontotupa.net, Perhosopas: Tunturihopeatäplä (Boloria napaea

UniProt, Taxonomy: Boloria napaea 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Bob Brookmeyer

Robert ”Bob” Brookmeyer (19. joulukuuta 1929 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat – 15. joulukuuta 2011) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän on venttiilipasuunisti ja pianisti sekä merkittävä sovittaja, säveltäjä ja pedagogi.

Elämäkerta
Brookmeyer tuli julkisuuteen ollessaan Gerry Mulliganin kvartetin jäsen vuosina 1954–1957. Myöhemmin hän työskenteli Jimmy Giuffren kanssa, jonka jälkeen hän liittyi uudelleen Mulliganin yhtyeeseen Concert Jazz Bandiin.

1950-luvun loppupuolella hän muutti New Yorkiin työskennelläkseen freelance-muusikkona. 1960-luvulla hän toimi myös studiomuusikkona, johti kvintettiä yhdessä Clark Terryn kanssa ja työskenteli Thad Jones/Mel Lewis Big bandin kanssa. Vuonna 1980 orkesteri teki hänen teoksistaan ja sovituksistaan levyn, jonka kahdella raidalla soitti Clark Terry.

Vietettyään jonkin aikaa Euroopassa hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli mm.opettaen jazzsävellystä New England Conservatory of Musicissa Bostonissa. Kesäkuussa 2005 Brookmeyer liittyi ArtistShare-palveluun ja aloitti projektin New Art Orchestran kanssa. Tuloksena oli yhtyeen kolmas levy Spirit Music, joka julkaistiin kesällä 2006 ja oli ehdokkaana Grammy-palkinnon saajaksi.

Diskografia
 1954: The Dual Role of Bob Brookmeyer (OJC) Jimmy Raneyn, Mel Lewisin ja  Teddy Charlesin kanssa
 1954: Quintets (Vogue)
 1956: Brookmeyer (RCA)
 1957: Traditionalism Revisited (Blue Note)
 1964: Bob Brookmeyer and Friends (Columbia)
 1978: The Bob Brookmeyer Smal Band (DCC Jazz, ersch. 1999)
 1986: Oslo (Concord)
 1988: Back Again (Dragon)
 1991: Electricity (ACT)
 1993: Paris Suite (Challenge)
 1994: Old Friends (Storyville)
 1997: New Works / Celebration (Challenge)
 1998: Out Of This World (Koch)
 1998: Together (Challenge)
 1999: Madly Loving You (Challenge)
 2000: Holiday (Challenge)
 2004: Island (Artists House)

Lähteet

Aiheesta muualla
Bob Brookmeyerin omat sivut
Record Company (Challenge Records International)
Interview with Bob Brookmeyer 

Yhdysvaltalaiset jazzpianistit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Charles Dana Gibson

Charles Dana Gibson (14. syyskuuta 1867 – 23. joulukuuta 1944) oli yhdysvaltalainen taiteilija ja kuvittaja, jonka tunnetuin luomus oli Gibson Girl, 1900-luvun alun kauniin ja itsenäisen amerikkalaisnaisen ihannoitu kuva.

Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Yhdysvaltalaiset kuvittajat
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1997

Vuoden 1997 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat seitsemännet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Ne pelattiin Norjassa ja Ruotsissa 29. kesäkuuta–12. heinäkuuta 1997.

Kisat olivat ensimmäiset, joissa pelattiin varsinainen lopputurnaus. Lopputurnaukseen pääsi kahdeksan joukkuetta 33 karsijasta.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Jatkopelit

Välierät

Loppuottelu

Lähteet 
 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1997
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 1997 naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 1997 naisten
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat kuudennet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan karsintalohkojen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kaksiosaisilla otteluilla ratkaistut pudotuspelit. Finaali pelattiin yksiosaisena. Mestaruuden voitti Saksa.

Tulokset

Pudotuspelit 

Loppuottelua lukuun ottamatta tulokset ovat kahden ottelun yhteistuloksia.

Loppuottelu

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1995
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten