joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Miia Selin

Miia Selin (o.s. Pajunen, s. 6. elokuuta 1973 Forssa) on suomalainen näyttelijä. Koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.

Ura
Miia Selin opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella (Näty) vuosina 1991–1995. Selin on ollut kiinnitettynä Oulun kaupunginteatteriin vuosina 1997–1998 ja Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2002 ja on vieraillut myös Suomen Kansallisteatterissa ja Tampereen Teatterissa.

Selin on ollut mukana Kummeli-ryhmän televisiosarjoissa ja elokuvissa vuodesta 1998.

Vuonna 2010 Selin oli ehdolla parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (2009).

Teatterirooleja

 Avoimien ovien päivä: Heli, TTT 1999
 Sydänkohtauksia: Ilona Kytöniemi, TTT 2002
 Mummun saappaassa soi fox: Janita, TTT 2002
 Peter Pan: Helinä/Tiikerililja, TTT 2003
 Rauta: Vartija 2/Sheila, TTT 2003
 Niskavuoren nuori emäntä: Heta, TTT 2003
 Kunnia: Sophie, TTT 2004 
 Mobile Horror: Terhi, TTT 2004
 Suutari Aaltonen: Irja, TTT 2004 
 Suomen hevonen: Jaana, TTT 2005

 Kauppamatkustajan kuolema: Neiti Forsythe, TTT 2006
 Takapirut: Assi, TTT 2006
 Seitsemän veljestä: Killi, koiria, Lukkarin tytär/Kekkurin Ulla, TTT 2008
 Yksiöön en Äitee ota: Jaana, TTT 2008
 Kultainen vasikka: Edit, TTT 2008
 Vihan jumala: Véronique Houillié, TTT 2009
 Todellinen löytö: Doris/Marjorie/Siististi pukeutunut nainen/Natalie/Helena/Poliisi, TTT 2010
 Eila, Rampe ja huonot keenit: Likka, TTT 2011
 Elokuu: Karen Weston, TTT 2010
 Lämminveriset: Jaana, TTT 2011

 Luulosairas: Beline, TTT 2017
 Carmen: Mikaela, TTT 2013
 Tytöt 1918: Aliina / Pakeneva nainen, TTT 2018
 Pässi: Anita Ailio, TTT 2018
 Myrsky: Adriana, TTT 2018
 Juhannustanssit: Helena TTT, 2019
 Jeppe Niilonpoika: Jaakko Suutari, TTT 2020

Televisio ja elokuvat

Hiljaiset laulut (1994)
Aatami & Beetami (1997)
 Tumma ja hehkuva veri (1997)
 Lääkärit tulessa (1998)
 Mankeli (2000–2001)
 Niin paljon parempi mies (2002)

 Kummeli (2003–2004)
 Kummelin Jackpot (2006)
 Täällä Pohjantähden alla (2009)
 Herra Heinämäki ja Leijonatuuliviiri (2011)
 Vuonna 85 (2013)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranuan kummit

Ranuan kummit on suomalainen, Jani Volasen ohjaama 12-osainen sketsisarja. Ranuan Kummit -sarjasta irrotettu "Ufoporno!"-kooste nousi maailmanlaajuiseksi hitiksi ja se oli saanut vuoden 2015 kesällä Youtubessa yli 40 miljoonaa katselukertaa ja oli katsotuimpien suomalaisvideoiden joukossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ranuan kummit - Tuotanto Oy Säihky

2000-vuosikymmenen suomalaiset sketsisarjat
Arvid Wittenberg

Arvid Wittenberg (1606 Porvoo – 7. syyskuuta 1657 Zamość, Puola-Liettua) oli ruotsalainen marsalkka ja valtaneuvos. Hän palveli Ruotsin armeijassa kolmikymmenvuotisessa sodassa ja Pohjan sodassa.

Wittenberg astui sotapalvelukseen vuonna 1622 ja yleni kolmikymmenvuotisessa sodassa everstiksi 30-vuotiaana. Hän komensi menestyksekkäästi joukkojaan 1640-luvulla erityisesti Sleesiassa ja Böömissä. Hänestä tuli valtaneuvos ja vapaaherra vuonna 1651. Seuraavana vuonna hän sai kreivin arvon. Läänityksenä oli Nyborgin kreivikunta, joka käsitti Parikkalan ja Uukuniemen. 

Pohjan sodan alussa Wittenberg ylennettiin marsalkaksi ja heinäkuussa 1655 hän johti yhden Ruotsin armeijoista (vahvuus 14 000 miestä) Pommerista Puolaan. Hän yhtyi Wolgastissa maihin nousseen kuningas Kaarle X Kustaan armeijaan 24. elokuuta. Ruotsalaiset valtasivat lähes koko Puolan. Kaarle jätti Wittenbergin Puolan joukkojen komentajaksi loppuvuodesta 1655, kun hän palasi pohjoiseen kohdatakseen sodalla uhanneen Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelmin. Puolalaisten vallatessa maataan takaisin Wittenberg antautui heidän vallattua piirityksen jälkeen Varsovan 1656. Hän kuoli sotavankeudessa seuraavana vuonna.

Triviaa
 Wittenberg toimi kahdesti lyhyen aikaa kolmikymmenvuotisen sodan aikana Ruotsin armeijan ylipäällikkönä: ensimmäisen kerran Johan Banérin kuoltua 1641, kun uusi ylipäällikkö Lennart Torstensson ei ollut vielä saapunut ja toisen kerran vuonna 1645 Torstenssonin luovuttua ylipäällikkyydestä armeijan odottaessa Carl Gustaf Wrangelin saapumista.
 Vuosina 1655–1656 Wittenberg toimi Ruotsin Pommerin kenraalikuvernöörinä.

Lähteet

Ruotsin sotamarsalkat
Kolmikymmenvuotinen sota
Valtaneuvokset
Ruotsalaiset kreivit
Vuonna 1606 syntyneet
Vuonna 1657 kuolleet
Arto Nieminen

Arto Nieminen (s. 1957) on suomalainen teatterinäyttelijä, kirjailija ja ohjaaja. Hän on lisäksi toiminut ääninäyttelijänä vuodesta 1995 lähtien. Niemisen näyttelijäura alkoi 1980-luvulla. Lisäksi Nieminen on toiminut freelance-teatterintekijänä vuodesta 1990 lähtien.

Näytelmät
 Suosikki (2019)
NyyrockCity - Puljusta Pulpukkaan (2013)
 SaloNkia (2012)
 Immola (2011)
 Laulu lapselle - Lotus Hill (2010)
 Rakkauden rikkaus (2008)
 Pikatie (2007)
 Paratiisi (2006)
 Alla - Elämäni miehet (2006)
 Tapsa, Toivo ja Rakkaus (2005)
 Laatikkoleikki (2005)
 Lailan laulu (2005)
 Isältä pojalle (2004)
 Minä tulin viidakosta (2003)
 Kumpi, kampi ja kummitus (2002)
 Unta ja totta (2000)
 Täällä jossakin (1999)
 Alla taivaan ja maan (1998)
 Valtamon kioski (1997)
 Lukkarin rakkaus (1996)
 Ukkosen poika (1996)
 Punainen kukko, harmaa tuhka (1996)
 Kolme ruusua Ruuskanen (1995)
 Haapaniemen neitsyt (1995)
 Punahilkka (1994)
 Reissumiehen poika (1992)

Ääniroolit

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Arto Nieminen Voice Chasersissa  

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
S.E.X. (albumi)

S.E.X. – Neumann, Jussi, Pepe ja Jippo on syksyllä 1987 julkaistu suomalaisen S.E.X.-yhtyeen ainoa albumi. Yhtye jäi lyhytikäiseksi ja hajosi ennen albumin julkaisua, joten albumi jäi yhtyeen ainoaksi. Albumi on julkaistu ainoastaan vinyylilevynä ja C-kasettina sen alkuperäisenä ilmestymisvuonna.

Kappalelistaus 
Kaikissa kappaleissa laulusolistina toimii Pertti Neumann, ellei toisin mainita.

A-puoli 
 Liftari
 Onnelliset
 Vierivä kivi (laulu: Pepe Laaksonen)
 Punaiset huoneet
 Köyhien raketti

B- puoli 
 Canada
 Merimiehen blues
 Sinä puhut, minä vaikenen
 Käärmeen tie
 Kakarat

Kokoonpano 
 Pertti Neumann (laulu/kitara)
 Pepe Laaksonen (kitara/laulu)
 Jussi Kinnunen (bassokitara)
 Jippo Laaksonen (rummut)

Vuoden 1987 albumit
Vuoden 1987 esikoisalbumit
Suomalaiset rockalbumit
The Silent Enigma

The Silent Enigma on Peaceville Recordsilla vuonna 1995 julkaistu Anatheman albumi. Tyyliltään se on yhtyeen musiikille tuolloin ominaista raskasta doom metalia. Albumilla kuullaan ensimmäistä kertaa Vincent Cavanaghin laulua.

Albumin alkuperäinen työnimi oli Rise Pantheon Dreams.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1995 albumit
Anatheman albumit
Nina Ananiašvili

Nina Ananiašvili () (s. 28. maaliskuuta 1963) on georgialainen balettitanssija. 

Ananiašvili syntyi Tbilisissä ja lähti opiskelemaan Venäjälle. Hän on esiintynyt muun muassa Bolšoi-baletin, New Yorkin baletin, Houstonin baletin ja American Ballet Theatren kanssa sekä vierailevana taiteilijana lukuisissa Euroopan valtioissa. 

Ananiašvili ja Andris Liepa olivat ensimmäiset New York City Balletissa esiintyneet neuvostoliittolaiset tanssijat. Ananiašvili voitti kultamitalin Moskovan kansainvälisessä balettikilpailussa 1985, ja hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvo 1986. 

Ananiašvilistä tuli vuonna 2006 Georgian presidentti Mikheil Saakašvilin pojan kummi.

Lähteet 

Balettitanssijat
Georgialaiset henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Åke Tott

Åke Henrikinpoika Tott (4. kesäkuuta 1598 Kirkniemi, Lohja – 15. heinäkuuta 1640 Lavilan kartano, Eurajoki) oli suomalainen sotilas, josta tuli sotamarsalkka 1631. Hän oli Sigrid Vaasan poika sekä Eerik XIV:n ja Kaarina Maununtyttären tyttärenpoika. Tott oli serkkunsa Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin luottosotilas. Hänet tunnettiin nimillä ”Pohjolan lumiaura”. ja ”Kuninkaan lumiaura”.

Tott osallistui vuonna 1613 viisitoistavuotiaana Jakob De la Gardien johtamalle Venäjän retkelle Inkerin sodassa. Hän oleskeli tämän jälkeen useita vuosia ulkomailla, kunnes palasi Kustaa II Aadolfin kamariherraksi 1623. Hän osallistui Puolan sotaan ja vuonna 1627 hänet ylennettiin everstiksi johtamaan suomalaista värvättyä ratsuväkirykmenttiä. Vuonna 1630 hänestä tuli valtaneuvos sekä ratsuväen kenraalimajuri ja sitten kenraali. 1631 hänestä tuli Ruotsin marsalkka. Tott osallistui kolmikymmenvuotisen sodassa Grubinin ja Breitenfeldin taisteluihin. Hänen sotilasuransa katkesi sairasteluun ja 1633 hän palasi takaisin Ruotsiin.

Kuningas lahjoitti Tottille Vuojoen, Lavilan ja Irjanteen kartanot Eurajoelta maksuna ratsuväkikomppanian ylläpidosta. Åke Tottin poika oli kreivi, sotapäällikkö ja Liivinmaan kenraalikuvernööri Claes Tott.

Tott kuoli verensyöksyyn 1640. Hänet on haudattu mausoleumiin Turun tuomiokirkkoon.

Lähteet ja huomautukset

Viitteet

Kolmikymmenvuotinen sota
Ruotsin sotamarsalkat
Valtaneuvokset
Vuonna 1598 syntyneet
Vuonna 1640 kuolleet
Raappahousut

Raappahousut ovat erityisen paksusta puuvillakankaasta valmistetut pitkät alushousut.

Raappahousuja käytetään yleensä lisälämmöneristeenä kovilla pakkasilla varsinaisten alushousujen ja päällyshousujen välissä. Tällöin niitä voidaan käyttötarkoituksen mukaan kutsua myös välihousuiksi. Raappahousuiksi kannattaa valita käyttäjälleen hieman ylikokoiset housut jolloin ne ovat mukavammat päällä ja toimivat tehokkaammin.

Lähteet 

Housut
Ferdinand III (keisari)

Ferdinand III (13. heinäkuuta 1608 Graz – 2. huhtikuuta 1657 Wien) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1637–1657, Böömin kuningas vuodesta 1627 ja Unkarin kuningas vuodesta 1625. 

Ferdinand III:n isä, keisari Ferdinand II, yritti saada poikansa valituksi seuraajakseen eli roomalaisten kuninkaaksi jo vuoden 1630 Regensburgin valtiopäivillä, mutta Saksan vaaliruhtinaat eivät halunneet antaa Habsburgin suvulle liikaa valtaa ja vastustivat päätöstä. Samalla vaaliruhtinaat vaativat Albrecht von Wallensteinin erottamista, Johann Tillyn nostamista keisarillisen armeijan johtoon ja niin sanotun restituutioediktin kumoamista.

Kun Wallenstein murhattiin vuonna 1634, Ferdinandista tuli keisarillisen armeijan muodollinen ylipäällikkö kolmikymmenvuotisessa sodassa. Hän voitti ruotsalaiset Nördlingenin taistelussa ja karkotti siten heidät Etelä-Saksasta. Hänet valittiin viimein isänsä seuraajaksi vuonna 1636, vain muutamaa kuukautta ennen tämän kuolemaa.

Keisari Ferdinand oli realisti, joka ymmärsi, ettei kolmikymmenvuotinen sota ollut voitettavissa, ja alkoi etsiä tietä rauhaan. Sodan loppuvaiheessa hän antoi kaikille saksalaisille ruhtinaille oikeuden päättää omasta ulkopolitiikastaan – teko, jonka sanotaan jouduttaneen saksalais-roomalaisen keisarikunnan hajoamista. 

Ferdinand oli yksi Westfalenin rauhansopimuksen allekirjoittajista.

Ferdinand kävi sotaa uudestaan ruotsalaisia vastaan liityttyään elokuussa 1656 mukaan Pohjan sotaan.

Ferdinand oli kolme kertaa naimisissa. Ensimmäinen vaimo oli Maria Anna Espanjalainen, toinen  Maria Leopoldine (1632–1649); ja kolmas Eleonora II Gonzaga (1628–1686). Hän sai Maria Annan kanssa kolme lasta 
 Ferdinand (1633–1654)
 Maria Anna (Espanjan kuningatar, 1634–1696) 
 Leopold I (keisari)

Lähteet

Viitteet 

 
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijat
Unkarin hallitsijat
Habsburgin hallitsijasuku
Kolmikymmenvuotinen sota
Vuonna 1608 syntyneet
Vuonna 1657 kuolleet
Jähti

Jähti on 26. toukokuuta 2007 vesille laskettu purjealus, joka on rakennettu Meri-Lapin Työhönvalmennus -säätiön sekä Rovaniemen Monitoimikeskus -säätiön yhteistyönä. Alus on rakennettu 1850-luvun mallin ja perimätiedon mukaisesti. Valmistuttuaan alusta käytettiin tilausmatkailussa ja koulutuskäytössä.

Aluksen rakentamisessa on apuna käytetty perimätietoutta sekä Kuivaniemen kirkossa ja Iin kotiseutumuseossa esillä olevia vanhoja votiivilaivoja. Aluksen pituus on 22 metriä, leveys 4,95 metriä, syväys 1,5 metriä ja uppouma 30 tonnia. Aluksen purjepinta-ala on 150 neliömetriä, ja alus on myös varustettu 250 hevosvoiman apukoneella. Aluksen matkanopeus on noin 10 – 15 solmua eli 18,5 – 27,7 kilometriä tunnissa. Majoitustiloja aluksella on 15, joista kolme on tarkoitettu miehistölle.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Perämeren Jähti
 Meri-Lapin Työhönvalmennus -säätiö: Jähti 
 Jähti-esite 

Suomalaiset purjelaivat
Nina Škottová

Nina Škottová (s. 6. lokakuuta 1946, Prostějov) on tšekkiläinen poliitikko. Hän kuuluu Kansalaisdemokraattisen puolueeseen. Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2009 ja kuului siellä Euroopan kansanpuolueen ryhmään.

Lähteet 

Tšekkiläiset europarlamentaarikot
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Heinrich Matthias von Thurn

Heinrich Matthias Thurn-Valsassina (24. helmikuuta 1567 – 28. tammikuuta 1640 Pärnu), Thurnin ja Valsassinan kreivi, Karlstejnin linnakreivi sekä Velishin ja Pärnun herra, oli böömiläinen aatelinen ja sotilas, joka päätyi ruotsalaisten palvelukseen Baltiaan. 

Hänen vanhempansa olivat kreivi Frans Thurn-Valsassina ja tämän toinen vaimo kreivitär Barbara Schlick-Passaun.

Katolisten ja protestanttien välien kiristyessä Böömissä Thurn oli kiihkeästi protestanttien puolella. Hän johti Prahassa joukkoa, joka aloitti kolmikymmenvuotisen sodan heittämällä keisari Matiaksen kaksi ministeriä (Slavata ja Martinic) ikkunasta. Hän johti tapahtumasta alkanutta Böömin kapinaa (1618–1625), joka oli sodan ensimmäinen vaihe. Vuonna 1620 hän osallistui rykmentinkomentajana Valkeavuoren taisteluun Ferdinand II:ta vastaan. 

Thurn oli Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin  palveluksessa vuodesta 1629, muun muassa Inkerinmaan kuvernöörinä. Hän otti ruotsalaisten puolella osaa muun muassa Lützenin ja Nördlingenin taisteluihin. Albrecht von Wallenstein pakotti hänet antautumaan johtamansa 8 000 miehen vahvuisen ruotsalaisen armeijan kanssa Sleesiassa 10. lokakuuta 1633, mutta Thurn vapautettiin pian. Sotilasuransa jälkeen hän asettui Pärnuun, silloiselle Ruotsin Liivinmaalle, jonka kreiveiksi Kustaa Aadolf hänen perheensä läänitti. Hänet on haudattu Tallinnan tuomiokirkkoon.

Hänen pääperillisensä oli hänen jo kuolleen poikansa kreivi Frans Bernhard Thurn-Valsassinan poika Henrik Thurn-Valsassina, josta tuli Pärnun kreivi ja Tallinnan linnoituksen komentaja.

Lähteet

Viitteet

Saksalaiset sotilaat
Baltiansaksalaiset
Vuonna 1567 syntyneet
Vuonna 1640 kuolleet
Risto Pyykkö

Risto Johannes Pyykkö on rovaniemeläinen Lapin Kansa -lehden urheilutoimittaja, joka on kirjoittanut Petteri Holman kanssa teoksen Kairanviemä kirjailija A. E. Järvisen elämästä (Otava, 2006). Kordelinin säätiö myönsi kirjan kirjoittamiseen 3 000 euron apurahan. Pyykkö on luennoinut Holman kanssa A. E. Järvisen elämästä muun muassa Lapin yliopistossa keväällä 2006.  Pyykkö on naimisissa entisen kansanedustajan Tatja Karvosen kanssa. Pyykön lempinimi on Polle.

Suomen Lentopalloliitto valitsi Pyykön kauden 2002–2003 lentopallotoimittajaksi.

Teoksia 
 Petteri Holma & Risto Pyykkö: Kairanviemä. Kirjailija A. E. Järvisen elämä., Otava 2006

Lähteet

Suomalaiset urheilutoimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Kristin Herrera

Kristin Lisa Herrera (s. 21. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. show'sta Zoey 101 sekä Glorian roolista draamassa Freedom Writers (2007). 

Herrera syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänellä on meksikolaisia ja puertoricolaisia sukujuuria sekä kaksi vanhempaa veljeä, Ryan ja Justin. 

Herrera on esiintynyt mainoksissa jo 6-vuotiaasta. Hän on näyttelemisen ohella harjoittanut koripalloa ja monenlaista tanssia. Hän kävi Hillcrest Christian Schoolin Kalifornian Granada Hillsissä.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
M-ketju

M-ketju on itsenäisten kauppiaiden vuonna 2006 perustama lähikauppaketju, joka syntyi Suomen Sparin myyntiä SOK:lle vastustaneiden ja ketjusta eronneiden kauppiaiden yhteistyönä.

M-ketjun päivittäistavaramyynti (ml. käyttötavarat) oli noin 98 miljoonaa euroa vuonna 2015, jolloin ketjun markkinaosuuden Suomen päivittäistavarakaupasta arvioitiin olevan yhteensä 0,6 %. M-ketjun myymälät ovat kooltaan noin 200–2 500 m2.

M-kauppiaat omistavat M Itsenäiset Kauppiaat Oy -nimisen markkinointiyhtiön. Se antaa kauppialle ehdot muokata valikoimaansa asiakkaiden toiveiden mukaisesti ja neuvottelee sopimukset ketjuun kuuluville kauppiaille.

Tavarantoimittajat ja yhteistyökumppanit
M-ketjun pääyhteistyökumppani on Wihuri Oy Aarnio Metro, ja sen peruslogistiikka toimii Tuko Logistics Oy:n kautta. M-ketjulla on omia toimittajasopimuksia noin sadan yhteistyökumppanin kanssa.

Historia

Ensimmäiset M-ketjun myymälät avasivat ovensa vuoden 2006 alussa, jolloin ketjuun liittyi 16 myymälää. Vuoden 2007 alussa ketjuun kuului jo 50 myymälää. Kun Siwa-ketjun myymälät myytiin vuonna 2017, M-ketjuun tuli 14 uutta myymälää. Marraskuussa 2022 M-ketjulla oli 57 myymälää.

Katso myös
Tarmo (kauppaketju)

Lähteet 

Elintarvikekaupat
Suomalaiset kauppaketjut
Scott Rummell

Scott Rummell (s. 8. joulukuuta 1960) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on toiminut useiden elokuvien trailerien sekä televisiomainoksien äänenä. Lisäksi hän on lainannut ääntään eri konsolipeleihin ja animaatiosarjoihin. Rummell kiinnostui ääninäyttelemisestä jo nuorena ja imitoi mielellään niin oikeita henkilöitä kuin piirroshahmoja. Hän aloitti ääninäyttelemisen 21-vuotiaana, jolloin Rummellin ensimmäinen äänirooli oli hermostunut sulhanen pienen hääputiikin mainoksessa. Sittemmin Rummell opiskeli ääninäyttelemistä muun muassa Daws Butlerin opissa vuosina 1985–1988 ennen kuin päätyi tekemään ääninäyttelemistä täysipäiväisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Scott Rummell Voice Chasersissa  
Scott Rummell MobyGamesissa 
Scott Rummell Toonarificissa 
Scott Rummell TrailerVoices.comissa  

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Hiaasen

Carl Hiaasen (s. 12. maaliskuuta 1953) on amerikkalainen kirjailija ja journalisti. Hiaasen on tunnettu yhteiskunnallisesti kantaa ottavista ja satiirisista "ekologisista trillereistä", jotka sijoittuvat hänen kotikonnuilleen Floridaan. Monissa kirjoissa esiintyy Evergladesin suoalue ja osassa kirjoista esiintyy myös samoja henkilöitä. Hän on myös kirjoittanut nuorille suunnattuja kirjoja, joiden aihealueet ovat aikuisille suunnattuja teoksia kevyempiä, mutta silti selvästi kantaa ottavia. Useita Hiaasenin kirjoja on suomennettu.

Tuotanto 

 Tourist Season (1986) (suomennettu Vihreä kuolema 1995)
 Double Whammy (1987)
 Skin Tight (1989) (suomennettu Pintaviiltoja 1997)
 Native Tongue (1991) (suomennettu Myyräntyötä 1997)
 Strip Tease (1993) (filmattu 1996 "Striptease", ohjaus Andrew Bergman, pääosissa Demi Moore and Burt Reynolds)
 Stormy Weather (1995)
 Lucky You (1997)(suomennettu Onnen koukussa 1998)
 Naked Came the Manatee (1998) (12 kirjailijan yhteisteos)
 Sick Puppy (2000) (suomennettu Koirankuria 2001)
 Basket Case (2002)
 Hoot (2002) (nuortenkirja, suomennettu Hu-huu!) (filmattu 2006 "Hoot", ohjaus Wil Shriner)
 Skinny Dip (2004)
 Flush (2005) (nuortenkirja, suomennettu Löyhkä 2006)
 Nature Girl (2006) (Suomennettu Takaisin luontoon 2011)
 The Downhill Lie (2008)
 Star Island (2010)

Yhdysvaltalaiset jännityskirjailijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Vinyyliasetaatti

Vinyyliasetaatin (monomeeri) kemiallinen kaava on C4H6O2 ja rakennekaava CH3COOCH=CH2. Siitä käytetään myös nimiä etikkahappovinyyliesteri, 1-asetoksietyleeni ja etikkahappoetenyyliesteri.

Vinyyliasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, herkästi syttyvää, herkkäliikkeistä nestettä, jonka tunnusomainen haju on alussa miellyttävän hedelmäinen, eetterimäinen haju, joka muuttuu kuitenkin nopeasti pistäväksi ja ärsyttäväksi. Sen moolimassa on 86,1 g/mol, sulamispiste −93 °C, kiehumispiste 72 °C, suhteellinen tiheys 0,93 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), hajukynnys 1,4 mg/m3, leimahduspiste –8 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 402 °C ja CAS-numero 108-05-4. Vinyyliasetaatin liukoisuus veteen on 2,5 g/100 ml 20 °C:n lämpötilassa. Vinyyliasetaatti liukenee myös etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja muihin orgaanisiin liuottimiin.

Vinyyliasetaatti monomeerina on epästabiili aine ja siksi sitä stabiloidaan tavallisesti polymeroitumisen estoaineilla kuten hydrokinonilla (stabilointiteho rajoittuu 60 päivään) tai pidempiaikaisessa stabilointitarpeessa difenyyliamiinilla. Stabiloimaton vinyyliasetaatti polymeroituu valon, lämmön ja kosteuden vaikutuksesta värittömäksi, läpinäkyväksi massaksi. Vinyyliasetaatin höyry ei sisällä polymeroitumisen estoaineita, joten höyry voi polymeroituessaan tukkia esimerkiksi venttiilejä.

Vinyyliasetaattia käytetään monomeerinä polyvinyyliasetaatin (PVAC) ja vinyyliasetaattisekapolymeerien valmistuksessa. Vinyyliasetaatti voi muodostaa sekapolymeerejä vinyylikloridin, eteenin tai akryylinitriilin kanssa. Suomessa vinyyliasetaatin tärkein käyttö on paperiteollisuuden erikoislatekseissa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

OVA-ohje:Vinyyliasetaatti

Asetaatit
Jack Davenport

Jack Davenport (s. 1. maaliskuuta 1973 Suffolk, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten James Norringtonin roolista Pirates of the Caribbean -elokuvissa.

Davenport on esiintynyt myös muun muassa televisiosarjoissa Paritellen (2000–2004) ja Smash (2012–2013) ja hän esitti tohtori Lloyd Simcoeta yhdysvaltalaisessa scifi-sarjassa FlashForward vuosina 2009–2010. Davenport on tämän lisäksi näytellyt esimerkiksi elokuvissa Lahjakas herra Ripley, The Libertine ja Merirosvoradio.

Yksityiselämä 

Davenportin vanhemmat ovat näyttelijä Nigel Davenport ja ohjaaja-näyttelijä Maria Aitken. Ensimmäiset seitsemän vuotta elämästään Davenport asui Ibizassa. 

Hän avioitui näyttelijä Michelle Gomezin kanssa vuonna 2000 ja heillä on vuonna 2010 syntynyt poika.

Filmografia

Elokuvat 
 Fierce Creatures (1997)
 The Moth (1997)
 Macbeth (1998)
 Talos – muumion kirous (1998)
 The Wisdom of Crocodiles (1998)
 Lahjakas herra Ripley (1999)
 Ticks (1999)
 The Cookie Thief (1999)
 The Wyvern Mystery (2000)
 Subterrain (2001)
 Look (2001)
 Not Afraid, Not Afraid (2001)
 Offending Angels (2001)
 Gypsy Woman (2001) 
 The Bunker (2001) 
 Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous  (2003)
 Terrible Kisses (2004) 
 Marple: ruumis kirjastossa (2004)
 The Libertine (2004)
 Hääheila (2005) 
 A Higher Agency (2005)
 Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006)
 Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007)
 Merirosvoradio (2009)
 The Key Man (2011)
 Mother's Milk (2012)
 Kingsman: Salainen palvelu (2015)

Televisiosarjat 
 The Moth (1997)
 Ultraviolet (1998)
 The Wyvern Mystery (2000)
 Paritellen (2000–2004)
 A Very English Genius (2002) (kertoja)
 The Showbiz Set (2002) (kertoja)
 The Real Jane Austen (2002)
 The Boy Who Would Be King (2003) (kertoja)
 Beethoven - Eroica (2003)
 The Welsh Great Escape (2003)
 Miss Marple (2004)
 This Life (2006)
 FlashForward (2009–2010)
 Smash (2012-3013)
 Good Wife (2014)
 Why women kill (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Take Me to Your Future

Take Me to Your Future on Hawkwindin dual disc-formaatissa julkaistu albumi vuodelta 2006, jolla on viisi audiokappaletta sekä arkistovideoita.

Audiopuolella avauskappale "Uncle Sam's On Mars" on uudelleenversiointi vuoden 1979 PXR 5-albumilla alun perin julkaistusta kappaleesta. "Small Boy" ja "Ode To A Timeflower" ovat tuolloin tulevalta ja vuonna 2007 julkaistulta The Brock/Calvert Project-albumilta jossa edesmenneen Robert Calvertin 1980-luvulla nauhoittamia runoja on sovitettu yhtyeen tekemään musiikkiin. "The Reality Of Poverty" on ennenjulkaisematon kappale joka on peräisin Take Me To Your Leader-albumin sessioista. "Silver Machine (21th Century Remix)" on uudelleenversiointi/miksaus yhtyeen vuoden 1972 hitistä. Alkuperäisversiosta ovat jäljellä Lemmy Kilmisterin lauluosuudet sekä kitarasoolo.

Videopuoli sisältää live-materiaalia Voiceprintin tuolloin tulevilta DVD-julkaisuilta sekä yhtyeen arkistoista. Studiomateriaalia ovat instrumentaali "Don't Be Donkish" ja "Paradox"-kappaleen uusi versio.

Kappaleet

Audiopuoli

Videopuoli

Muusikot

Audiopuoli 
 Dave Brock – kitara, kosketinsoittimet, laulu
 Alan Davey – basso, laulu
 Richard Chadwick – rummut
 Jason Stuart – kosketinsoittimet

+

 Robert Calvert – lausunta (kappaleet 2 ja 4)
 Simon House – viulu (kappale 3)
 Arthur Brown – laulu (kappale 3)
 Lemmy Kilmister – laulu (kappale 5)

Videopuoli 
 Dave Brock
 Richard Chadwick
 Alan Davey (kappaleet 1, 3–7)
 Jason Stuart (kappaleet 3, 6 ja 7)
 Harvey Bainbridge – kosketinsoittimet, laulu (kappaleet 1, 2 ja 4)
 Simon House – viulu (kappaleet 1, 2 ja4)
 Bridgett Wishart – laulu (kappale 1)
 Ron Tree – laulu (kappale 5)
 Jerry Richards – kitara (kappale 2)
 Steve Taylor – basso (kappale 2)

Arvostelut 
 Allmusic:

Julkaisuhistoria 
 syyskuu 2006: Voiceprint Records, HAWKVP38DD, dual disc UK

Lähteet

Aiheesta muualla 
Arvostelu Starfarer-sivustolla 

Vuoden 2006 albumit
Hawkwindin albumit
Jon-Jon Geitel

Jon-Jon Sebastian Geitel (s. 16. tammikuuta 1990 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja muusikko.


Ura
Geitel vietti nuoruutensa Helsingin Heikinlaaksossa. Hän vaihtoi myöhemmin koulua Kaisaniemen ala-asteelle, jossa hän aloitti musiikkiluokalla. Hänen sukunsa on aikoinaan muuttanut Suomeen Saksasta 1700-luvulla.

Geitel kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2008 Sibelius-lukiosta ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi vuosina 2010–2016. Geitel on toiminut freelancer-näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa.

Elokuvia ja TV-sarjoja, joissa Geitel on näytellyt, ovat muun muassa Kotikatu (2009), Parasta aikaa (2009–2010), Helppo elämä (2009–2010), Roskis­prinssi (2011), 95 (2017), Ratamo (2018), Tähdet, tähdet (2019) ja Sorjonen (2019).

Geitel on myös mukana toisena laulusolistina Roope Salminen & Koirat -yhtyeessä, joka julkaisi esikoislevynsä maaliskuussa 2016. Vuonna 2010 perustettu yhtye sai levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa maaliskuussa 2014. Geitelin ensimmäinen soololevy Päivä kerrallaan julkaistiin maaliskuussa 2021.

Geitel oli yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman kuudennen tuotantokauden kilpailijoista.

Filmografia

Elokuvia

Televisiosarjoja

Äänirooleja

Teatterirooleja
 High School Musical on Stage! (Troy Bolton / Ripper) Helsingin kaupunginteatteri, 2008
 High School Musical 2 (ensemble / varalla Chad Danford) Helsingin kaupunginteatteri, 2009
 Aladdin-musikaali (Aladdin) Aleksanterin teatteri, 2012
 Tarzan (Tarzan) Helsingin kaupunginteatteri, 2014
 Shrek (Shrek) Helsingin kaupunginteatteri, 2016
 Kirka – Surun pyyhit silmistäni (Danny / lakimies / ensemble) Helsingin kaupunginteatteri, 2017
 Poikabändi (Matteus) Tampereen Työväen Teatteri, 2019

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Vera Jordanova

Vera Jordanova (s. 28. elokuuta 1975 Helsinki) on suomalais-bulgarialainen malli ja elokuvanäyttelijä. 

Jordanovan kummatkin vanhemmat olivat bulgarialaisia muusikoita. Lapsuutensa hän vietti heidän kanssaan kiertueilla ympäri Pohjoismaita. Lopulta he asettuivat Bulgariaan, jossa Jordanova vietti lapsuutensa. Maan poliittisen ilmapiirin vuoksi perhe kuitenkin muutti takaisin Jordanovan synnyinmaahan, Suomeen. Jordanova oli tuolloin 14-vuotias.

Helsingissä Jordanova meni suomalaiseen lukioon, joka oli erikoistunut kieliin. Suomen kielen lisäksi hän opiskeli venäjää, englantia ja ranskaa ja osaa puhua näitä kaikkia kieliä sujuvasti. Lisäksi hän osaa espanjaa. Ylioppilaaksi pääsyn jälkeen suuri suomalainen mallitoimisto löysi Jordanovan ja hän alkoi esiintyä useissa kansallisissa lehdissä ja kampanjoissa. Vähitellen hänen mallinuransa laajeni ulkomaille asti ja hän vietti paljon aikaa kuvauksissa ympäri maailmaa. 

Mallia Jordanova esitti myös ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Tämä oli pieni näyttäytyminen Åke Lindmanin trillerissä Harjunpää ja kiusantekijät (1993). Varsinaisen uransa näyttelijänä hän aloitti 1990-luvun lopulla näytellen tv-sarjoissa Tähtitehdas (1998) ja Isänmaan toivot (2000). Ensimmäisen suuremmanluokan roolin hän sai Eli Rothin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa kauhuelokuvassa Hostel: Part II (2007). Siinä hän näytteli mystistä femme fatalea, joka vaanii mitään arvaamattomia nuoria interreilaajia. 

Jordanova seurusteli viisi vuotta taikuri Iiro Seppäsen kanssa, mutta pari erosi alkuvuodesta 2008. Vera on seurustellut myös näyttelijä Samuli Edelmannin kanssa sekä elokuva-alalla työskentelevän Riku Roimun kanssa. Vuonna 2013 hän kihlautui kolumbialaisen Federico Ruizin kanssa ja he avioituivat kesäkuussa 2016. Heille syntyi Kiran Alexander -niminen poikavauva 18. elokuuta 2016 New Yorkissa.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset mallit
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Ahti Karjalainen (säveltäjä)

Ahti Eino Karjalainen (20. maaliskuuta 1907 Oulu – 2. lokakuuta 1986 Jyväskylä) oli suomalainen säveltäjä, muusikko (viulisti, alttoviulisti, pasunisti) ja kapellimestari. Hän vaikutti osan elämästään Jyväskylässä kouluttajana ja orkesterinjohtajana. Hänen sävellystyylinsä edusti romantiikan suuntausta, ja hän sävelsi muun muassa kolme sinfoniaa, useita konserttoja, kamari- ja soolosoitinmusiikkia sekä lauluja.

Ahti Karjalainen opiskeli sävellystä Erkki Melartinin, Selim Palmgrenin ja Sulho Rannan johdolla ja hän sai Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1947. Karjalainen oli jäsenenä useissa orkestereissa vuosina 1929–1951, muun muassa pasuunan äänenjohtajana Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1944–1951. Vuosina 1950–1958 hän toimi musiikinopettajana Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa ja vuosina 1963–1971 Jyväskylän kaupunginorkesterin kapellimestarina sekä välillä kapellimestarina Joensuussa ja musiikkiopiston johtajana Kotkassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Ahtri Karjalainen Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset viulistit
Suomalaiset pasunistit
Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Nordisk Film

Nordisk Film A/S (aiemmalta nimeltään Nordisk Films Kompagni af) on vuonna 1906 Tanskassa perustettu elokuvayhtiö. Nordisk Film on osa Egmont-konsernia, joka on Euroopan johtavia mediayhtiöitä. Egmont on kaupallinen säätiö, jonka voitosta jaetaan vuosittain 13 miljoonaa euroa erityisesti lasten ja nuorten sosiaalisia ja terveydellisiä oloja tukeviin hankkeisiin. Lisäksi tukea suunnataan taiteeseen, kulttuuriin ja tutkimukseen.

Nordisk Film on maailman vanhimpia elokuvayhtiöitä. Yhtiön palveluksessa oli 1 900 ihmistä.. Nykyään Nordisk Film on Pohjoismaiden johtavia viihdeyrityksiä, jonka toiminta kattaa elokuvien ja tv-sarjojen kehittelyn, tuotannon ja jakelun, tietokonepelien tuotannon ja jakelun, gift card-liiketoimintaa sekä digitaalista mainontaa.  Nordisk Filmillä on Sonyn PlayStationin levitysoikeudet, ja yhtiö omistaa elokuvateattereita Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa.
Suomessa Nordisk Film on suurin kotimaisen elokuvan levittäjä, jonka elokuvalevityksen johtana toimii Katarina Nyman. Yhtiö on osakas Solar Films -elokuvatuotantoyhtiössä. Se myöntää vuosittain tunnustuspalkinnon pohjoismaista elokuvaa edistäneelle elokuvalle tai tekijäryhmälle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996.

Lähteet 
{{viitteet|viitteet=

<ref name="about">

Aiheesta muualla 
 Nordisk Filmin suomenkieliset kotisivut

Kirjallisuutta 
Thorsen, Isak: Nordisk Films Kompagni 1906–1924 : The Rise and Fall of the Polar Bear. London : John Libbey, 2017. ISBN 9780-86196-731-5.

Elokuvayhtiöt
Elokuvalevittäjät
Tanskalaiset yritykset
Egmont
Puy-de-Dôme

Puy-de-Dôme on Ranskan departementti numero 63, joka on nimetty hiljentyneen tulivuori puy de Dômen mukaan. Departementti sijaitsee Keski-Ranskassa Auvergne-Rhône-Alpesin  hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 7 970 neliökilometriä ja siellä on 623 461 asukasta (2006). Puy-de-Dômen pääkaupunki on Clermont-Ferrand. Puy-de-Dôme on jaettu edelleen viiteen arrondissementtiin, 61 kantoniin ja 470 kuntaan.

Puy-de-Dôme oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Puy-de-Dôme muodostettiin Auvergnen provinssista ja sen nimi oli aluksi Mont d’Or (’Kultainen vuori’).

Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Montpeyroux, Saint-Floret, Saint-Saturnin ja Usson.

Katso myös 
 Luettelo Puy-de-Dômen kunnista

Lähteet

Aiheesta muualla

 Puy-de-Dômen departementin kotisivut
Henri Guise

Henri Guise (oikeastaan Henri I de Lorraine, Guisen herttua) (31. joulukuuta 1550 – 23. joulukuuta 1588 Blois) oli ranskalainen sotilas ja poliitikko. Hän taisteli hugenotteja vastaan Ranskan uskonsodissa ja oli katolisen liigan johtaja.

Henri Guise oli François Guisen vanhin poika. Hän oli yksi katolisen puolen johtajista Ranskan uskonsodissa ja hugenottien päävastustaja. Hän osallistui Pärttylinyön verilöylyn suunnitteluun 1572 ja oli mukana perustamassa katolista liigaa vuonna 1576.

Espanjan kuningas Filip II liittoutui katolisen liigan kanssa 1584. Kun Espanjan voittamaton armada eteni pohjoiseen vuonna 1588 tavoitteenaan lyödä protestanttinen Englanti, Ranskan kuningas Henrik III antoi periksi katoliselle osapuolelle. Armada kuitenkin kärsi tappion heinäkuussa 1588 ja voimasuhteet Ranskassakin muuttuivat. Jouluna 1588 Henrik III houkutteli Guisen suvun päämiehet Henri Guisen ja tämän veljen kardinaali Louis Guisen Bloisin linnaan, missä molemmat salamurhattiin.

Lähteet

Ranskalaiset kenraalit
Ranskalaiset henkirikosten uhrit
Ranskalaiset herttuat
Vuonna 1550 syntyneet
Vuonna 1588 kuolleet
Verneri Pohjola

Juho Verneri Pohjola (s. 23. joulukuuta 1977 Helsinki) on suomalainen trumpetisti. Hän julkaisi ensimmäisen oman levynsä Aurora vuonna 2009.. Jo ennen levyn julkaisua hän oli kiertänyt Yhdysvalloissa, Australiassa ja Euroopassa sekä julkaissut kaksi levyä yhtyeensä Ilmiliekki Quartetin kanssa. Vuonna 2012 Verneri Pohjola Quartet julkaisi Ancient History -albumin.

Pohjola aloitti trumpetinsoiton vasta viisitoistavuotiaana. Hänet valittiin Pori Jazzin vuoden nuoreksi muusikoksi 2004 ja Jazzrytmit-lehden kriitikkoäänestyksen vuoden muusikoksi ja trumpetistiksi samana vuonna. Vuonna 2017 Pohjola sai Jazzliiton Yrjö-palkinnon. Hän on saanut useita palkintoja myös Ilmiliekki Quartetin kanssa. Pohjolan muita yhtyeitä ovat Quintessence, Q-Continuum ja Silvio, jossa hän soittaa rumpuja.

Pohjola on vieraillut myös Warp!- ja UMO-kokoonpanoissa. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Pekka Pohjolan, Jukka Gustavsonin, Tuomo Prättälän, Kerkko Koskisen ja Kitkerien Neitsyiden levyillä sekä Lasse Mårtenson -tribuuttiorkesterissa ja Anna Politkovskajan muistokappaleessa. Hän tekee lastenmusiikkia Kalapojat-nimisessä kokoonpanossa. Pohjola on opiskellut trumpetinsoittoa Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla.

Vuonna 2012 Pohjola sävelsi iltasoiton Espoon keskukselle, ja sen äänitys soitettiin joka ilta läpi kesän Espoontorin tornista. Teos oli noin kahden minuutin mittainen, ja se oli tehty Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tilauksesta Helsingin World Design Capital -vuoden kunniaksi.
Teoksen ensiesitys oli keskiviikkona 30. toukokuuta 2012, kun Pohjola soitti sen Espoonsillalla ja Valatorilla.  

Verneri Pohjolan veli on pasunisti Ilmari Pohjola. Heidän isänsä oli basisti Pekka Pohjola.

Diskografia 
 
 Verneri Pohjola Quartet: 
 Verneri Pohjoja & Black Motor: 
 
 
Verneri Pohjola & Mika Kallio: Animal Image (2018)
The Dead Don't Dream (2020)
Verneri Pohjola & Sylvain Rifflet: Cakewalk From A Spaceship (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Verneri Pohjola säveltäjänä - Fono.fi

Suomalaiset trumpetistit
Suomalaiset jazzmuusikot
Suomalaiset säveltäjät
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolín

Kolín (, aikaisemmin Kolin an der Elbe) on kaupunki noin 55 kilometriä Prahasta itään, Elbejoen varrella Keski-Böömin läänissä Tšekin tasavallassa. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 31 973 asukasta.

Böömin kuningas Ottokar II Přemysl perusti Kolínin 1200-luvulla nimellä Colonia nova (Uusi siirtokunta). Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1261. Kaupunkiin rakennettiin linna vuonna 1437.

Seitsenvuotisen sodan aikana 18. kesäkuuta 1757 käytiin Kolínin taistelu, jonka kerrotaan olleen yksi sodan raivoisimmista. Taistelussa kuoli 23 000 miestä.

Keväällä 2005 Toyotan ja PSA Peugeot Citroën -yhtiön  muodostama TPCA-yhtymä avasi kaupungin pohjoispuolelle uuden autotehtaan. Tehtaan perustaminen maksoi noin 650 miljoonaa euroa. Se työllistää 2 500 työntekijää ja sen tuotantokapasiteetti on 300 000 autoa vuodessa.

Merkittäviä asukkaita 
Jakub Krčín (1535–1604), huomattava arkkitehti ja insinööri
Otokar Fischer (1883–1938), merkittävä näytelmäkirjailija, kääntäjä, runoilija ja kriitikko
Josef Svatopluk Machar (1854–1942), runoilija ja esseisti, tšekkiläisen realismin johtohahmoja
Václav Morávek (1904–1942), tšekkiläinen sotilas ja natsienvastaisen taistelun sankari

Myös Tšekin presidentti Miloš Zeman, valokuvaaja Josef Sudek ja tennisammattilainen Bohdan Ulihrach ovat syntyneet kaupungissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin kaupungit
Villa Pukkila

Villa Pukkila on Oulun Hietasaaressa Oulujoen suiston saaristossa sijaitseva kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi luokiteltu puinen huvila,  johon kuuluvat myös samalla tontilla sijaitsevat liiteri-, varasto- ja ulkohuussirakennukset sekä rantasauna. Tontilla on myös Oulun Steinerkoulun oppilaiden rakentamia leikkimökkejä. Villa Pukkilan omistaa ja sitä ylläpitää Oulun Steinerkoulun kannatusyhdistys ry, joka myös vuokraa huvilaa.

Huvilan rakennutti Kansallis-Osakepankin Oulun konttorin ensimmäinen johtaja Victor Hellman vuonna 1892. Huvila on rakennettu kuuluisan kirkkoarkkitehdin Josef Stenbäckin mallipiirustusten mukaan. Mallipiirustus on Stenbäckin julkaisemasta rakennuspiirustussarjasta Ensimmäinen vihko: Kesähuviloita ja Maakartanoita vuodelta 1886. Rakennustutkija Pasi Kovalaisen mukaan Villa Pukkila lienee ainoa Stenbäckin kyseisten piirustusten mukaan toteutettu huvila Suomessa. Rakennushistoriallisesti huvilan tekee mielenkiintoiseksi Suomessa harvinainen pystyhirsirakenne. Rakennuksen seuraavan omistajan Walde Hyryn aikana vuonna 1937 huvilaa laajennettiin eteläpäädyn kuistilla.
Valdemar Hyry oli Victor Hellmanin vävy ja Oulun Villatehdas Oy:n toimitusjohtaja ja patruuna.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Villa Pukkila 

Hietasaari
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Huvilat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
.ax

.ax on Ahvenanmaan Internet-maakoodi, tunnusta hallinnoi Ahvenanmaan maakuntahallitus.

Historia 
Tunnus otettiin käyttöön 15. elokuuta 2006, kun tunnusta säätelevä laki astui voimaan. Verkkotunnuksen hakemista koskivat muuten samat säännöt kuin .fi-tunnuksen hakemista, paitsi että hakijalla täytyy olla kiinteä kotipaikka tai kotikunta Ahvenanmaalla.  Ennen .ax -maatunnuksen käyttöönottoa ahvenanmaalaiset sivustot käyttivät alidomainia .aland.fi.

Nykytilanne 
Tietoyhteiskuntakaari vapautti tunnuksen yleisesti saataville ja nykyisin kuka vain voi rekisteröidä .ax-verkkotunnuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ahvenanmaan maakuntahallituksen sivut

ax
ax
ax
Pat Nixon

Patricia Ryan Nixon (16. maaliskuuta 1912 – 22. kesäkuuta 1993) oli Richard Nixonin aviovaimo. Hän oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen miehensä toimiessa presidenttinä vuosina 1969–1974. 

Hänen ristimänimensä oli Thelma Catherine Ryan. Hän muutti kuitenkin etunimensä virallisesti Patriciaksi opiskeluaikoinaan. Hän oli saanut jo aiemmin isältään Pat-lempinimen, joka viittasi hänen syntymiseensä juuri ennen Pyhän Patrickin päivää sekä tytön irlantilaisiin juuriin. 

Pat syntyi Elyssä, Nevadassa, mutta muutti pian perheineen Kaliforniaan. Tytön äiti kuoli syöpään vuonna 1924 ja isä silikoosiin 1929. Hänellä oli kaksi vanhempaa veljeä: William M., Jr. (1910–1997) ja Thomas (1911–1992) sekä velipuoli Matthew Bender (1907−1973), ja siskopuoli Neva Bender (1909−1981) äidin ensimmäisestä avioliitosta. 

Valmistuttuaan Excelsior High Schoolista vuonna 1929 Pat lähti Fullerton Collegeen. Hän valmistui vuonna 1937 Etelä-Kalifornian yliopistosta ja sai paikan high school -opettajana.

Avioliitto 
Richard ja Pat Nixon menivät naimisiin 21. kesäkuuta 1940. Nixonit saivat kaksi lasta: Trician (s. 1946) ja Julien (s. 1948).

Vuonna 1946 Richard Nixon valittiin kongressiin, 1950 senaattiin ja 1952 varapresidentiksi.

Nixonit muuttivat Valkoiseen taloon vuonna 1969. Vaimo oli usein miehensä seurana valtiovierailulla. Hän oli läsnä mm. Richardin historiallisella Kiinan-matkalla vuonna 1972. 

Richard Nixonin erottua presidentinvirasta vuonna 1974 Watergate-skandaalin seurauksena pariskunta muutti takaisin Kaliforniaan. Tämän jälkeen Pat Nixonin vuodet julkisuuden henkilönä olivat ohi; hän esiintyi enää harvoin julkisuudessa, kieltäytyi antamasta haastatteluja eikä koskaan palannut Valkoiselle talolle.

Pat Nixonille kehittyi myöhempinä vuosina useita vakavia terveysongelmia, kuten aivohalvauksia ja emfyseemaa sekä keuhkosyöpä, johon hän lopulta kuoli. Hänet ja hänen vuonna 1994 kuollut miehensä haudattiin entisen presidentin synnyinsijoille Yorba Lindaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot
Pat Nixon
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Émile Zinsou

Émile Derlin Henri Zinsou (23. maaliskuuta 1918 Ouidah – 28. heinäkuuta 2016) oli beniniläinen poliitikko. Hän toimi maansa (silloiselta nimeltään Dahomeyn) presidenttinä vuosina 1968–1969 sekä ulkoministerinä 1962–1963 ja 1965–1967.

Zinsou opiskeli lääkäriksi, mutta toisen maailmansodan jälkeen hän suuntautui journalismiin ja politiikkaan.

Zinsou oli läsnä allekirjoittamassa Afrikan unionin perustamissopimusta Loméssa 2000.

Lähteet 

Beniniläiset poliitikot
Beninin presidentit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Pukeva

Pukeva oli kauppaneuvos Ruben Jaarin vuonna 1933 perustamalle Kappa-Keskukselle vuonna 1969 annettu uusi nimi. Laajimmillaan vaatekauppaketjulla oli viisi myymälää Helsingissä, muun muassa Helsingin Kaisaniemenkadulla. Vuonna 1975 Pukevan päämyymälä oli Helsingin Stockmannin jälkeen liikevaihdoltaan Suomen toiseksi suurin tavaratalo 96 miljoonan markan liikevaihdollaan.

Pukeva tuli tunnetuksi osamaksumyynnistä. Pukevan myymälöitä oli myös muualla Suomessa ja jopa Venäjällä. Yritys joutui konkurssiin vuonna 1993.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Oy Pukeva: yrityksen esitys Pörssitiedossa

Suomalaiset vaatetusalan yritykset
Entiset suomalaiset yritykset
Natalee Hollowayn katoamistapaus

Natalee Hollowayn katoamistapaus sattui Aruballa 30. toukokuuta 2005. 18-vuotias yhdysvaltalainen Natalee Ann Holloway oli 124 muun Mountain Brook High Schoolista vasta valmistuneen ja seitsemän valvojan kanssa matkalla, kun hän katosi lähdettyään Carlos'n Charlie's -baarista Oranjestadista. Viimeinen varmistettu havainto Hollowaysta oli puoli kahdelta yöllä, jolloin hän lähti autoon kolmen paikallisen miehen kanssa.

Hollowayn katoamisen tutkimukset aloitettiin, kun nuorta naista ei kuulunut paluulennolle. Hollowayn pakattu matkalaukku ja passi olivat vieläkin hänen hotellihuoneessaan. Poliisi löysi heti muutamia epäiltyjä, mutta neljä henkirikoksesta epäiltyinä pidätettyä henkilöä vapautettiin saman vuoden syksyllä todisteiden puutteessa.

Läpimurto tapahtui kun poliisi sai käsiinsä salaa kuvatun videon, jolla epäilty Joran Van der Sloot kertoo, kuinka hän oli Nataleen kanssa rannalla. Rannalla Natalee oli alkanut täristä ja Van der Sloot pyysi tuttavaansa viemään veneellä ruumiin merelle. Ruumista ei kuitenkaan laajoista etsinnöistä huolimatta löydetty. Tuomari ei antanut syytettä videon takia, koska Joran oli valehdellut aiemminkin.

Hollowaystä ei ole kuultu mitään sitten toukokuun 2005. Todennäköisen henkirikoksen tutkinnat jatkuvat yhä, mutta tähän mennessä ratkaisevia todisteita ei ole löydetty. Holloway oli syntynyt 21. lokakuuta 1986 ja kotoisin Alabaman Birminghamista. Holloway julistettiin kuolleeksi tammikuussa 2012.

Lähteet 

2000-vuosikymmenen katoamistapaukset
Vuoden 2005 rikokset
Savage Amusement

Savage Amusement on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Albumi sijoittui Billboard 200 -listalla viidenneksi, ja myi Yhdysvalloissa platinaa 20. kesäkuuta 1988. Suomessa albumi myi 34 906 kappaletta eli kultaa Se oli myös Scorpionsin viimeinen albumi, jonka tuotti Dieter Dierks. 

Albumi on jatkoa Love at First Sting -albumille, mutta joitakin musiikillisia eroja on havaittavissa verrattuna edeltäjäänsä. Albumilla on enemmän radioystävällistä tyyliä ja se sisältää enemmän syntetisoituja ääniä. Vaikka albumilla on hard rock -kappaleita, kuten "Don't Stop at the Top" ja "Media Overkill", on myös progressiivinen rockin kappaleita, kuten "Walking on the Edge" ja "Passion Rules the Game".

Kappaleet

Kokoonpano 
Scorpions
 Klaus Meine - laulu
 Rudolf Schenker - kitara, taustalaulu
 Matthias Jabs - kitara, taustalaulu
 Francis Buchholz - basso, taustalaulu
 Herman Rarebell - rummut, perkussiot, taustalaulu
ja
Lee Aaron - taustalaulu kappaleessa "Rhythm of Love"
Peter Baltes - intron laulu kappaleessa "Every Minute Every Day"

Lähteet

Vuoden 1988 albumit
Scorpionsin albumit
Hätäaputyöt

Hätäaputyöt tai työttömyystyöt olivat ruumiillista työtä, jota kunnat järjestivät työttömille suuren työttömyyden vallitessa. Niistä maksettiin noin kaksikymmentä prosenttia pienempää palkkaa kuin vapaiden markkinoiden töissä kouluttamattomille sekatyömiehille. 

Suomessa hätäaputöitä tehtiin paljon katovuosina 1860-luvulla, muun muassa Riihimäen ja Pietarin välistä rautatietä rakennettiin hätäaputöinä. 1930-luvun lamavuosina hätäaputöiden perinnettä jatkettiin siksikin, että yleinen mielipide vastusti ihmisten totuttamista avustusten varassa elämiseen. Sotien jälkeenkin tämä niin sanottu ”lapiolinja” tai ”työlinja” säilyi keskeisenä ratkaisuna työttömyysongelmaan, joka 1950-luvulla oli etupäässä maaseudun metsätyömiesten ja kaupunkien rakennustyömiesten talvityöttömyyttä.

Tyypillisesti hätäaputyöt ovat olleet tienrakennusta, torien kiveämistä ja radan rakennusta tai siistimistä, joskus myös suo-ojien kuokkimista suon kuivattamiseksi metsämaaksi tai peltoviljelyä varten. Hätäapu- eli työttömyystöillä rakennettiin etenkin Itä- ja Pohjois-Suomeen uutta infrastruktuuria kuten vesi- ja viemäriputkistoja, satamia, maanteitä ja katuja.

Hätäaputöiden käyttö jatkui ajoittaisena aina 1960-luvulle työttömyyskorvausjärjestelmän syntyyn asti. Kun työttömyystöiden avulla Suomen infrastruktuuri nopeasti koheni tavoitellulle tasolle, alkoi sopivia työkohteita olla yhä vähemmän. Elintason nopean kasvun myötä siirtotyömaiden olot ja tilapäistyöt eivät enää houkutelleet, mikä osaltaan johti maaseudun väestön muuttoliikkeeseen vakituisten töiden perässä kohti etelän kaupunkeja ja Ruotsia. Ruumiillisen lapiotyön teettäminen alkoi myös tulla kannattamattomaksi uusien työkoneiden myötä.

Hätäaputöitä
Tokerotie, Jalasjärvi
Riihimäki–Pietari-rata, Lahti–Riihimäki
Nälkäkanava, Kajaani

Katso myös 
 Lapiolinja

Lähteet 

Suomen taloushistoria
Suomen työvoimapolitiikka
Esslingen am Neckar

Esslingen am Neckar (lyhyemmin Esslingen, vuoteen 1964 saakka virallisesti Eßlingen am Neckar) on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Neckarjoen varrella noin 14 kilometriä Stuttgartista kaakkoon. Esslingen on Esslingenin piirikunnan hallintokaupunki, niin kutsuttu suuri piirikuntakaupunki (Große Kreisstadt). Esslingen on väkiluvultaan piirikunnan suurin kaupunki.

Historia 
Esslingen sai kaupunginoikeudet vuonna 1229. Varhaisin kirjallinen maininta Esslingenistä vapaana valtakunnankaupunkina (freie Reichsstadt) on vuoden 1298 tienoilta. Vuonna 1803 kaupunki menetti vapaan valtakunnankaupungin arvonsa ja se liitettiin osaksi Württembergin ruhtinaskuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit