joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tykky

Tykky eli tykkylumi on puihin ja rakenteisiin kertyvää kovaa lunta ja huurretta.

Tykkyä syntyy kahdella tavalla. Huurretykky syntyy pelkästä huurteesta, kun ilmassa olevia pieniä alijäähtyneitä nestepisaroita (sumusta tai pilvestä) tarttuu pakkasessa puunoksaan. Nuoskatykkyä syntyy, kun nuoskalunta kertyy puiden oksille ja jäätyy niihin kiinni. Nuoskatykyssä on vähintään puolet lunta.
 
Suomessa tykkyä kertyy eniten Pohjois-Suomen vaara-alueiden lakimetsissä. Yhdessä kuusessa voi olla tykkylunta jopa kolme tonnia.  Pohjoisimmilla alueilla tykkyä kertyy koko talven, kun etelämpänä lumi putoaa suojasääjaksojen aikana pois. Kun oksissa on iso tykkytaakka, myrskyt katkovat oksia ja puunlatvuksia, etenkin männyistä. Lapin kuuset ovat sopeutuneet tykkylumeen kasvattamalla lyhyet, vain vähän ulkonevat oksat, jolloin ne eivät katkea niin helposti.

Lähteet 

Lumi
Vapaaherra

Vapaaherra (, ) on ylhäisaateliin kuuluva kreiviä alempi aatelisarvo. Vapaaherrat saivat läänityksinä maata. Ruotsissa kuningas Eerik XIV antoi kruunajaisissaan vuonna 1561 ensimmäiset vapaaherran arvot. 

Suomessa vapaaherran epävirallisena puhuttelunimenä on paroni. Suomen 63:sta vapaaherrallisesta suvusta on elossa 29.
 
Kuten muutkin aatelisarvot, myös vapaaherruus on suvussa periytyvää.

Lähteet 

Aateli
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paroni

Paroni (myös parooni) on kreiviä alempi aatelisarvo. Ranskassa sitä alettiin 1100-luvulla käyttää kaikista merkittävää läänitystä hallussaan pitävistä aatelisista, 1200-luvun lopussa vain suoraan kuninkaalta läänityksensä saaneista. Täten se oli muita aatelisarvoja korkeampi. Kuitenkin 1300-luvulla paroni katsottiin kreiviä alemmaksi, vaikka monilla paroneilla oli laajemmat omistukset kuin kreiveillä. Ranskan kuningas Ludvig XIV alensi paronin arvoa edelleen jakamalla monia paronin arvoja ilman arvoon liittyvää maaomaisuutta. Myöhemmin Napoleon I jatkoi perinnettä.

Paronin arvo on ollut käytössä myös Englannissa, Skotlannissa, Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Navarrassa, Aragoniassa ja Venäjällä. Suomessa vapaaherroja puhutellaan paroneiksi, ja arvonimien katsotaan olevan samanarvoiset.

Ruotsissa, Saksassa ja Suomessa paroni-nimitystä on käytetty vapaaherrojen epävirallisena puhuttelunimenä. Baltian maissa ja Venäjällä paroni on vapaaherraa vastaava virallinen arvo.

Paroneja
Paroni von Münchhausen
Sebastian Coe

Suomessa

Suomen aateliin on introdusoitu 63 vapaaherrallista sukua, joista mieslinjaisena on säilynyt 25. Suomen alueella myönnettiin useita läänitysalueita vapaaherrakunniksi 1500- ja 1600-luvuilla. Vapaaherrakuntien läänitykset peruttiin vuoden 1680 reduktiossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateli
Seulonnan keskeiset artikkelit
Culdotomia

Culdotomia ( tai Pouch of Douglas, ) on eläin- ja ihmislääketieteessä käytettävä termi. Se tarkoittaa naaraan peräsuolikohtusyvänteen aukaisua emättimen takapohjukan kautta. Englanninkielinen nimi, Pouch of Douglas on nimetty skotlantilaisen anatomisti James Douglasin (1675-1742) mukaan, jota pidetään culdotomian kehittäjänä.

Aiheesta muualla 
 http://www.medterms.com/script/main/art.asp?articlekey=8502
 http://www.who.int/reproductive-health/impac/Procedures/Culdocentesis_P69_P70.html

Leikkaukset
Eläinlääketiede
Karjalanpaisti

Karjalanpaisti on karjalainen perinneruoka, alun perin nimeltään pelkästään paisti tai tarkemmin määriteltynä ruukkupaisti, uunipaisti tai pätsiliha. Karjala-etuliitteen ruoka sai levitessään koko maahan sotien jälkeen evakkojen mukana. 

Karjalanpaistiin kuuluu lihaa kuutioina ja juhlavaan versioon useita lihalajeja, kuten sian-, naudan- ja lampaanlihaa. Muina aineksina käytetään vettä, sipulia, suolaa ja pippuria, juureksia ja laakerinlehtiä. Perusohjeesta on lukuisia muunnelmia. Raaka-aineena saatettiin käyttää myös sisäelimiä, kuten maksaa ja munuaisia, tai juureksia, sipulia, perunaa tai porkkanaa. Myös ryynejä tai papuja, lähinnä härkäpapua, voitiin käyttää. Yleensä karjalanpaistin lisukkeena tarjotaan keitettyjä perunoita tai perunasosetta. Arkisempi karjalanpaisti syntyy käyttäen raaka-aineena pelkkää lihaa, vettä ja mausteita. Luut ja juurekset antavat ruoalle makua, joten niitä on syytä panna mukaan.

Oleellista valmistuksessa on matala lämpötila (alle 100 astetta) ja pitkä kypsymisaika, mieluummin yön yli, mutta joissakin ohjeissa neuvotaan mikrobien lisääntymisen estämiseksi korkeampia lämpötiloja.
 
Karjalanpaisti nousi suosioon 1950-luvulla, kun evakkoon ja asutustiloille hajautuneet karjalaiset alkoivat järjestää kylä- ja heimojuhliaan.

Vuonna 2007 Iltalehden lukijat äänestivät karjalanpaistin Suomen kansallisruoaksi. Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiön ELO:n, MTK:n ja maa- ja metsätalousministeriön järjestämässä äänestyksessä kansallisruoasta syksyllä 2016 karjalanpaisti tuli toiseksi ruisleivän jälkeen.

Katso myös 
Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista

Lähteet

Aiheesta muualla  
Raholan ruokasanasto
Karjalanpaisti ja muita perinneruokia Karjalan liiton sivuilla
Karjalanpaistin resepti Reseptitaivaassa

Liharuoat
Suomalainen keittiö
Karjalainen kansanperinne
Seulonnan keskeiset artikkelit
Animismi

Animismi eli sielu-usko on käsitys, jonka mukaan kaikilla olioilla on sielu. Antropologi Edward Tylor esitti teoksessaan Primitive Culture vuonna 1871 käsitteen animismi alkukantaisten kulttuurien uskonnoille, joiden mukaan jokainen luonnonesine, kuten kivi, puu tai vesiputous, on jumala tai sen ilmentymä. Siihen liittyy siis usko lukemattomiin henkiolentoihin, jotka asuvat esimerkiksi eläimissä ja kasveissa valvoen maailman tapahtumia ja vaikuttaen niihin. Ihmisillä tämä henkiaines on sielu, joka jää jäljelle ruumiin kuoltua. Tämä käsitys ilmenee uskona vainajien sieluun. Animismin käsitettä on arvosteltu, mutta sen on sanottu sopivan yhä kuvaamaan uskomusjärjestelmiä, joilla ei ole kirjoituksiin jähmettynyttä teologista oppia. Animismia on myös rinnakkain järjestäytyneiden uskontojen kanssa, esimerkiksi buddhalaisuudessa.

Metsästäjä-keräilijäheimojen animistisessa todellisuuskäsityksessä ihminen on yleensä jokseenkin tasavertainen eläinten, kasvien ja luonnonvoimien kanssa. Rituaalit ovat välttämättömiä, koska niillä pyydetään lupa käyttää eläimiä tai kasveja ravinnoksi, puuta polttopuuksi sekä muuta vastaavaa.

Suomalaisten muinaisessa maailmankuvassa oli animistisia piirteitä. Kaikessa voitiin uskoa olevan voimaa tai olentoja, eli väkeä. Saamelaisilla oli useita pyhiä uhripaikkoja, joita kutsuttiin seidoiksi. Seidan haltijaa lepytettiin lahjoilla muun muassa metsästysonnen takaamiseksi.

Katso myös 

 Animatismi
 Luonnonuskonto
 Polyteismi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kreivi

Kreivi (, , , ) on aatelisarvo. Kreivin arvo ja sitä korkeampi markiisin arvo ovat kehittyneet vanhan Rooman vallan ja keisari Kaarle Suuren ajan comes- ja marchis-arvoista. Kreivin arvo tuli perinnölliseksi 900-luvulla.

Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa kreivin arvoja jaettiin usein johonkin virkaan tai vastuuseen liittyen; esimerkiksi linnakreivi (Burggraf), rajakreivi (Markgraf), palatsikreivi (Pfalzgraf) tai varakreivi (Vizegraf). Rajakreivin arvosta kehittyi markiisin arvo. Saksassa kreivin arvo pysyi pitempään virka-arvona kuin Ranskassa, missä kreiveistä tuli omien pienien maidensa perinnöllisiä herroja. Fredrik Barbarossa antoi kreiveille oikeuden pitää rauhaa omilla maillaan, mikä oli ollut aikaisemmin vain ruhtinaiden oikeus. Läntisessä Saksassa etenkin 1100-luvulta lähtien ilmestyi lukuisa määrä kreivejä, jotka ottivat arvonimensä hallitsemansa linnan mukaan ilman virka-asemaa.

Ruotsissa Eerik XIV perusti kreivin ja vapaaherran arvot 1561. Venäjällä arvon otti käyttöön Pietari Suuri. Britanniassa kreiviä () vastaa tanskalaisperäinen jaarli (). Kreivi on nykyisin korkein Suomessa käytössä oleva aatelisarvo. Aiemmin Suomen Ritarihuoneella on ollut myös yksi ruhtinassuku, mutta se on ollut pitkään sammuneena.

Suomessa
Suomen aateliin on introdusoitu 11 kreivillistä sukua, joista mieslinjaisena on säilynyt kolme. Suomen alueella myönnettiin useita läänitysalueita kreivikunniksi 1500- ja 1600-luvuilla. Kreivikuntien läänitykset peruttiin vuoden 1680 reduktiossa.

Lähteet 
 http://runeberg.org/pieni/2/0421.html Kreivi Viitattu 9.7.2020.

Viitteet 

Aateli
Seulonnan keskeiset artikkelit
Markiisi

Markiisi () on aatelisarvo, joka kehittyi rajakreivin () arvosta alkujaan Ranskassa, jossa markiisi-sanan vanhin muoto on latinaksi marchis. Arvoltaan markiisi sijoittuu herttuan ja kreivin väliin.

Karolingien rajakreivit olivat rajamaakunnan johtajia, joiden tehtävänä oli puolustaa maata hyökkäyksiä vastaan. Saksassa rajakreiveillä oli 900-luvulla myös tehtävänä ottaa haltuunsa pakanoiden ja slaavien maita. Vaativan tehtävän vuoksi heille voitiin antaa läänityksenä useampi kreivikunta, joita kreiveillä ei tavallisesti saanut olla kuin yksi. Osasta markiisikuntia kehittyi perinnöllisiä ruhtinaskuntia: Baijerin Ostmarkista Itävalta ja Steiermark, Saksin Nordmarkista Brandenburg.

Rajojen muuttuessa vanhat tehtävät jäivät. Markiisin arvo jäi alemmaksi kuin herttuan. Kun Ranskan suuri vallankumous lakkautti aatelisarvot, Napoleon I ei keisariksi nousunsa jälkeen perustanut markiisin arvoa uudelleen. Vasta Ludvig XVIII:n noustessa valtaan arvo perustettiin uudelleen ja määriteltiin kuuluvaksi herttuan ja kreivin arvojen väliin.

Arvonimi on ollut käytössä myös Italiassa, Britanniassa ja alkuperäisessä merkityksessään Kastilian rajaseuduilla.

Aiheesta muualla

Aateli
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kansainvälisyys

Kansainvälisyys tarkoittaa kansojen tai valtioiden välistä asiaa. Taloudessa kansainvälisyys viittaa erityisesti muunmaalaisiin verrattuna kilpailukelpoiseen, maailman parhaisiin kuuluvaan. Internationalismilla tarkoitetaan kansainvälisyysaatetta.

Katso myös 
 Globalisaatio
 Maailmankansalaisuus
 Internationaali

Lähteet 

Poliittinen maantiede
Ulkopolitiikka
Suvela

Suvela () on asuinalue Espoon keskuksen kaupunginosassa. Suvela on pääosin kerrostaloista muodostuva asuinalue, joka rajoittuu Helsinki–Turku-rantarataan. Tilastoinnissa käytettävään Suvelan pienalueeseen kuuluvat myös Kiltakallion, Sunan ja Saarniraivion alueet. Alueella sijaitsee Suvelan kappeli.

Historiaa 

Ensimmäinen maininta Suvelasta on vuodelta 1433, jolloin aluetta kutsuttiin nimellä Soderrike (Södrik). On arveltu, että Suvelan nimi juontaa juurensa sanoista söder ja rike, joista jälkimmäinen olisi merkinnyt taloa tai tilaa. Suvela on rakennettu pääosin Kirstin tilan alueelle, joka oli yksi Södrikin kylän kantatiloista. Tilan alueet myytiin Espoon kauppalalle vuonna 1965, ja ensimmäinen kerrostalo Suvelaan valmistui vuonna 1970. Suvelan Kirstinharjuun rakennetuista asunnoista 92,5 % oli aravarahoitettuja vuokra-asuntoja, mikä lisäsi järjestyshäiriöitä ja heikensi Suvelan mainetta.

Alueella havaittiin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa niin sanottua valkoisten pako -ilmiötä. Ilmiöllä tarkoitetaan tilannetta, jossa kantaväestö alkaa vältellä asuinaluetta ja muuttaa sieltä pois, kun samaan aikaan maahanmuuttajien osuus alueen väestöstä on kasvanut tarpeeksi suureksi. Vieraskielisten osuus on kasvanut Suvelassa vuosina 2000–2018 7,6 prosentista 37,4 prosenttiin. Vuonna 2020 vieraskielisten osuus alueen asukkaista oli 42,9 prosenttia. Vuonna 2022 alueella sijaitsevassa Kirsin koulussa enää pieni osa lapsista puhui äidin­kielenään suomea, ja sama ilmiö näkyi myös eräissä muissa Suvelan kouluissa ja päiväkodeissa.

Nykyään 

Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi syksyllä 2017 suunnitelman purkaa Suvelasta vanhoja 1970-luvun kerrostaloja, joissa on ollut yhteensä 250 vuokra-asuntoa. Tilalle rakennetaan vuodesta 2019 alkaen uusia vuokra-, asumisoikeus-, opiskelija- ja omistusasuntoja yhteensä 450 kappaletta. Monimuotoisemman asunnontuotannon odotetaan vähentävän alueen eriytymistä. Myös Suviniittyyn, Espoon keskuksen ja Suvelan väliin, ollaan rakentamassa asuntoja noin 450 asukkaalle. Suviniityn asuinalueen rakentamisen katsotaan liittävän Suvelan tiiviimmin Espoon keskuksen palveluihin, minkä uskotaan parantavan alueen imagoa ja yhdessä rakennusten saneerausten kanssa nostavan Suvelan asuntojen arvoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 

Espoon keskus
Espoon kylät
Espoon lähiöt
Mankkaa

Mankkaa () on Tapiolan ja Kauniaisten välimaastossa sijaitseva pientalovaltainen kaupunginosa Espoossa. Sen rajana on pohjoisessa Turunväylä ja lännessä Kehä II. Idässä ja etelässä rajana ovat Mankkaanlaaksontie ja siitä erkaneva Turveradantie. Laajalahden rajalla on laaja viheralue.

Rakennuskanta
Suurin osa Mankkaan rakennuskannasta on valmistunut 1970- ja 1990-lukujen välillä. Asuntokannasta suurin osa on erillisiä pientaloja. Alueella on niin omistus-, asumisoikeus- kuin vuokratalojakin.

Liikenne
Aluetta halkoo pohjois-eteläsuuntainen Mankkaantie, joka jatkeineen (Koivuviidantie, Vanhan-Mankkaan tie) johtaa Tapiolasta Sinimäentielle lähelle Turunväylän Kauniaisten liittymää. Se oli aikaisemmin varsin vilkasliikenteinen, mutta sen liikenne on huomattavasti vähentynyt vuonna 2000 valmistuneen Kehä II:n ansiosta, joka kulkee samansuuntaisesti alueen länsilaidalla. Toinen aluetta halkova isompi tie on Turunväylän suuntainen Sinimäentie, jonka pohjoispuolella on teollisuusalue- ja toimistokortteleita sekä isoja kauppaliikkeitä.

Mankkaan kautta kulkee useita bussien seutulinjoja Helsinkiin ja Espoon sisäisiä linjoja mm. Tapiolaan ja Leppävaaraan.

Palvelut
Kauppaliikkeiden keskittymä on myös Mankkaantien varrella Mankkaanportissa, jossa sijaitsee muun muassa Espoon ensimmäinen Lidl. Alueella sijaitsee myös K-Supermarket Mankkaa ja sen yhteydestä löytyvät Tokmanni, Musti ja Mirri sekä muita pieniä liikkeitä. Mankkaalla toimi myös ennen posti. Mankkaanportin ostoskeskuksen paikalla sijaitsi vielä 1990-luvulla Espoon linja-autovarikko. Alueella toimii viisi päiväkotia: Taavinkylän lastentalo, Mankkaan päiväkoti, Seilimäen päiväkoti, Purolan päiväkoti ja Portängens daghem. Alueella on kaksi alakoulua, Taavinkylän koulu ja Mankkaanpuron koulu, sekä yksi yläkoulu, Mankkaan koulu. Mankkaalla on oma asukaspuisto jonka yhteydessä on Mankkaan makasiini, joka järjestää toimintaa kaiken ikäisille.

Tunnettuja mankkaalaisia

 Tim Väyrynen, jalkapalloilija
Mikki Kauste, muusikko
Aki Tykki, muusikko
Alexi Laiho, muusikko

Katso myös
 Kilon turverata, Kilon rautatieasema - Mankkaan turvesuo -välille rakennettu kapearaiteinen rautatie.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mankkaa-Seura
Riccardo Patrese

Riccardo Patrese (s. 17. huhtikuuta 1954 Padova, Italia) on italialainen Formula 1 -kuljettaja, joka kilpaili sarjassa vuosina 1977–1993. Patresen ura oli todella pitkä, ja hän oli uransa lopettaessaan ajanut enemmän kilpailuja kuin kukaan muu Formula 1 -sarjassa (257). Patresen ennätyksen rikkoi Rubens Barrichello Turkin Grand Prix’ssä kaudella . Patresen F1-ura on kaikkien aikojen seitsemänneksi pisin. Patresen kahden voiton välinen pituus on F1-historian toiseksi suurin 99 GP:tä ja ajallisesti pisin kestäen noin kuusi ja puoli vuotta.

F1-ura 
Patrese esiintyi ensimmäisen kerran Formula 1:n ratissa vuonna 1977, jolloin hän ajoi Shadow-tiimin autoa Monacon Grand Prix’ssä. Vuonna 1978 Patrese oli mukana Italian Grand Prix’ssä sattuneessa onnettomuudessa, jossa sai surmansa ruotsalainen F1-kuljettaja Ronnie Peterson. Vaikkakin Patresea ei virallisesti syytetty onnettomuudesta, monet kuljettajat pitivät häntä vastuussa Petersonin kuolemasta. Videotaltioinnit ovat sittemmin osoittaneet ettei Patrese ollut onnettomuuteen syyllinen.

Hän ajoi viimeisen vuotensa Benettonilla, tallikaverinaan tuleva maailmanmestari Michael Schumacher. 

Riccardo Patrese starttasi pitkällä urallaan 256 GP-kilpailuun, joissa hän ajoi 6 voittoa, 8 paalupaikkaa ja 13 kilpailun nopeinta kierrosta. Patresella on toiseksi eniten keskeytyksiä 147 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Riccardo Patrese Website 
 Riccardo Patrese: The Italian Hero 

Italialaiset Formula 1 -kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat

Ihmeotukset ja niiden olinpaikat () on vuonna 2001 julkaistu J. K. Rowlingin kirjoittama kirja, joka esiintyy myös Harry Potter -kirjasarjassa Tylypahkan oppikirjana kuvitteellisen Lisko Scamanderin (engl. Newt Scamander) kirjoittamana. Kirjassa esitellään 85 taikamaailman olentolajia ja kerrotaan muun muassa, ”mikä on otus”.

Kirjassa on Albus Dumbledoren esipuhe sekä hauskana erikoisuutena Harryn, Hermionen ja Ronin reunamerkintöjä ja kommentteja eri otuksista. Muodoltaan kirja on hakuteos, ja se sisältää aakkosjärjestyksessä artikkeleita eri ihmeotuksista:
Kirskuristaja (Grindylow)
TM-luokitus: XX
Tätä sarvekasta, vaaleanvihreää vesihenkeä tavataan järvissä kautta Britannian ja Irlannin. Se syö pikkukaloja ja hyökkäilee niin velhojen kuin jästien kimppuun, mutta vedenväen tiedetään kesyttäneen kirskuristajia. Kirskuristajilla on hyvin pitkät sormet, jotka lujasta puristusvoimastaan huolimatta katkeavat helposti.

Kirjan tuotto lahjoitettiin Comic Relief -hyväntekeväisyysjärjestölle. Kirjan suomensi muutkin Harry Potter -sarjan kirjat kääntänyt Jaana Kapari salanimellä Kurvaa Aka.

Englannin kielellä julkaistiin vuonna 2017 laajennettu laitos, jossa esitellään kuusi uutta hirviötä.

Elokuvaversio
Vuoden 2013 lopulla kerrottiin Rowlingin käsikirjoittavan teoksen pohjalta spin-off-elokuvan, joka sijoittuu aikaan 70 vuotta ennen Harry Potter -kirjoja. Päähenkilönä on Lisko Scamander ja tapahtumapaikkana New York. Elokuva on ensimmäinen viidestä suunnitellusta elokuvasta. Eddie Redmayne valittiin päähenkilö Scamanderin rooliin kesäkuussa 2015. David Heyman, Harry Potter -elokuvien tuottaja, työskentelee tuottajana elokuvasarjassa. Neljän viimeisen Harry Potter -elokuvan ohjaaja, David Yates, ohjaa ensimmäisen elokuvan. Ihmeotukset ja niiden olinpaikat sai ensi-iltansa 18. marraskuuta 2016, ja elokuvan Suomen-ensi-ilta oli 23. marraskuuta 2016. Sarjan toinen elokuva, Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset, sai ensi-iltansa 16. marraskuuta 2018 ja se sijoittuu Britanniaan ja Pariisiin.
Sarjan kolmas elokuva Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet sai ensi-iltansa Suomessa 8. huhtikuuta ja Britanniassa 15. huhtikuuta 2022. Yates on ohjannut myös sarjan kaksi myöhempää osaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Comic Relief: Harry's Books  
 J. K. Rowlingin haastattelu kirjoista 

Harry Potter -kirjat
Vuoden 2001 kirjat
Lama (yhtye)

Lama on punk rock -yhtye, joka perustettiin Helsingin Puotilassa vuonna 1977 ja toimi aktiivisesti aina vuoteen 1983. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Jari ”Epe” Kronholm, Timo ”Eno” Eno, Timo ”Charlie” Peräniitty ja Jarkko ”Jere” Hämäläinen. Jere Hämäläisen korvasi kuitenkin pian Jusa Ranta. Loppuvaiheessa mukana oli myös Rane Raitsikka. Yhtyeen harjoitustilat olivat Helsingin Lepakossa. Laman levyt 1980-luvulla julkaisi Johanna-yhtiö.

Lama ehti julkaista 1980-luvulla neljä seitsemäntuumaista levyä ja kaksi pitkäsoittoa, joista jälkimmäinen, Ja mikään ei muuttunut vuodelta 1983, oli kokoelma ensimmäisestä neljästä EP:stä ja singlestä. Laman tunnetuin kappale on vuonna 1980 singlenäkin julkaistu ”Totuus löytyy kaurapuurosta”. Kappale päätyi erään kaurahiutalemerkin televisiomainokseen, mutta mainoksessa biisin esittää joku muu kuin Lama.

Vuonna 2005 Laman alkuperäiset jäsenet kokosivat yhtyeen uudestaan ja tekivät muutamia keikkoja muun muassa Helsingin Tavastialla, Seinäjoen Provinssirockissa, Tampereen Tulliklubilla ja Puntala-rockissa.

Vuonna 2011 heinäkuussa Lama esiintyi Ruisrockissa. Aikaisemmin kyseisenä vuonna Lama teki kiertueen, jonka viimeinen konsertti oli Tavastialla toukokuun lopussa. Maaliskuussa 2013 yhtye julkaisi neljän kappaleen Apuri-EP:n Huhtikuussa 2013 Lama teki neljä keikkaa Brasiliassa.

Kokoonpano 
 Jari ”Epe” Kronholm – laulu
 Rane Raitsikka – basso, taustalaulu
 Timo ”Charlie” Peräniitty – kitara, taustalaulu
 Juha ”Jusa” Ranta – rummut

Diskografia

Albumit

EP:t

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ylen Elävä arkisto – Lama lisäsi punkkiin kierroksia
 Laman tuotanto Finnmusic.net sivustolla

Kirjallisuutta

Suomalaiset punkyhtyeet
Suomalaiset hardcore punk -yhtyeet
1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
508



Tapahtumia 
 Klodvig tekee Pariisista (Lutetia) pääkaupunkinsa

Syntyneitä

Kuolleita 

500-luku
Nampula (kaupunki)

Nampula on kaupunki Mosambikissa. Se sijaitsee valtion pohjoisosassa ja on Nampulan maakunnan pääkaupunki.

Vuonna 2007 Nampulassa oli noin 478 000 asukasta. Se on Mosambikin kuudenneksi suurin kaupunki. 
Kaupungin asukkaista suurin osa on makua-kansan jäseniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mosambikin kaupungit
Saunalahti (Espoo)

Saunalahti () on Espoon kaupunginosa ja uusimpia kerrostaloalueita Kummelivuoren rinteessä Kivenlahden ja Kurttilan välissä Kauklahdenväylän länsipuolella Espoon­lahden (merenlahti) rannalla. Merenlahti Saunalahden kohdalla on nimeltään Bastvikfjärden. Alueella on myös alkuperäistä saunalahtelaista, vanhaa omakotiasutusta ja viljelystä. Kivenlahdesta Saunalahden erottaa Länsiväylä. Espoonlahden vesitorni sijaitsee kaupunginosan itälaidalla Sammalvuorella.

Historia 
Bastvikin 1800-luvulta peräisin oleva kartano oli pitkään ränsistynyt. Päärakennuksen kunnostus valmistui 2008 ja siinä on asuintilojen lisäksi kunnostusprojektin arkkitehtien toimisto (Arkkitehtitoimisto Okulus Oy). Jokaisen kuukauden ensimmäisenä viikonloppuna kartano on avoinna kahvilana. Bastvikia kaavailtiin myös Kauklahdessa kesällä 2006 pidettyjen asuntomessujen etäkohteeksi. Ajatuksesta kuitenkin luovuttiin.

Bastvikin kartano oli 1800-luvun lopulla merkittävä sahatila, minkä ansiosta Sågholmen (entinen saari, nykyinen Sahaniemi) on ollut suurtenkin alusten pysähdyspaikka. 1910-luvun loppupuolella kartanorakennus kärsi ylläpidon puutteesta, mutta vuonna 1923 tilan osti Kauklahden Lasitehtaan perustaja Claes Nordstedt, joka kunnostutti rakennusta. Kun Kauklahden Lasitehdas ajautui konkurssiin, Nordstedt myi tilan vuonna 1928 pankinjohtaja Antti Hiltuselle. Hiltunen korjautti päärakennusta jälleen, tällä kertaa myös arkkitehtonisesti. Arkkitehti Väinö Toivion suunnitelmien mukaisesti rakennus sai uusklassisen, huvilamaisen asun. Kartanorakennuksen kunnostamisessa pyrittiin 2000-luvulla nimenomaan 1920-lukulaisen hengen vaalimiseen.

Liikenne 
Kaupunginosasta liikennöivät seuraavat HSL:n bussilinjat:
Helsinkiin Kampin keskukseen seutulinjat 146N, 164A ja 164VA
Espoonlahteen seutulinjat 146N, 164A, 164VA ja 165N sekä sisäiset linjat 165, 124 ja 124K
Kauklahteen sisäinen linja 165
Matinkylän Isoon Omenaan seutulinjat 146N, 164A, 164VA ja 165N sekä sisäinen linja 165.
Tapiolaan sisäiset linjat 124 ja 124K

Lisäksi Kummelirannanportin pysäkiltä kulkevat seutulinjat 171 ja 173K Kirkkonummelta Matinkylään, sekä yölinja 173N Kirkkonummelta Kamppiin.

Espoon rantoja kiertävä rantaraitti päättyy lännessä Saunalahteen. Espoonlahden perukassa rannat eivät ole muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta yleisessä käytössä.

Palvelut 
Alueen palveluihin kuuluvat Saunalahden koulu, -kirjasto, valintamyymälä sekä Saunalahden ja Paapuurin päiväkodit, Touhula Vekaralahti sekä Saunalahden neuvola. Alueella on pizzerioita, kukkakauppa ja kampaamo. Saunalahdenkadun ja Kompassikadun risteykseen avattiin valintamyymälä joulukuussa 2015. Muilta osin alue tukeutuu Espoonlahden aluekeskuksen palveluihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Saunalahden kartta GoogleMapsissa
Saunalahden nimistö kertoo värikkäästä historiasta artikkeli Espoon sivuilla
Kuvia Saunalahden asuinalueesta
Saunalahden koulu
Kallvikin uimaranta (Saunalahdessa)
Kiiminkijoki

Kiiminkijoki () on rakentamaton ja suurelta osin luonnontilainen joki Pohjois-Pohjanmaalla. Joen pituus on 178 kilometriä, ja se kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen.

Joki saa alkunsa Kivarinjärvestä Puolangalta, ja virtaa Utajärven, Oulun ja entisten Kiimingin ja Haukiputaan kuntien läpi, laskien Perämereen Haukiputaan Martinniemessä.

Kiiminkijoki kuuluu Project Aqua -ohjelmaan, jonka tavoitteena on säilyttää vesistöt jatkuvan tieteellisen tutkimustyön kohteina. Kansainvälisestikin harvinaisena Kiiminkijoki on kokonaisuudessaan sisällytetty Natura 2000 -ohjelmaan.

Uitot Kiiminkijoella päättyivät vuonna 1958 ja peratut kosket ennallistettiin 1980-luvulla. Tämän jälkeen joen merkitys matkailu- ja virkistyskäytössä on kasvanut huomattavasti. Joki on rakentamaton ja valjastamaton, joten joen yläjuoksulta voidaan tavata muiden muassa ankeriasta ja meritaimenta. Jokivarsi on myös maisemallisesti arvokasta. Matalarantaisena ja ympäristön alavuuden vuoksi joki tulvii keväisin laajalle alueelle.

Poronhoitoalueen eteläraja kulkee osittain Kiiminkijokea pitkin.

Kosket
Joessa on noin 70 koskipaikkaa. Näistä tunnetuimmat ovat Koitelinkoski Kiimingissä ja Kalliuskoski Puolangalla sekä Kurimonkoski Utajärvellä. Suosittuja kalastuskohteita ovat myös Alavuoton Myllykoski sekä Ylikiimingin Inninkoski ja Juopulinkoski.

Suomen korkeimpiin luonnontilaisiin vesiputouksiin kuuluva Hepoköngäs Puolangalla kuuluu Kiiminkijoen latvavesistöön.

Sivujoet
Kiiminkijoen sivujoet ja pikkujoet yläjuoksulta alkaen ovat:
 Kuorejoki Puolangalla
 Viitajoki Puolangalla
 Tilanjoki Utajärvellä
 Kivijoki Utajärvellä
 Lavaoja Alavuotolla Oulussa
 Korpisenoja Alavuotolla Oulussa
 Nuorittajoki Jokikokossa Oulussa
 Vepsänjoki Vesalassa Oulussa
 Juuvanjoki Kiimingissä
 Jolosjoki Kiimingissä
 Onkamonoja Haukiputaalla

Lähteet

Aiheesta muualla

 www.kiiminkijoki.fi
 www.kiiminkijoki.fi – Melontareittiopas 
 

Kiiminkijoen vesistö
Suomen Natura-alueet
Puolangan joet
Utajärven joet
Oulun joet
Abomey

Abomey eli Abomei on kaupunki Beninissä. Se sijaitsee valtion keskiosissa, noin sata kilometriä Cotonousta pohjoiseen. Se on Zoun departementin pääkaupunki.

Abomey oli Dahomeyn kuningaskunnan pääkaupunki. Kaupungissa on nykyään noin 78 341 asukasta (2002). Abomeyn kuninkaalliset palatsit kuuluvat Unescon maailmanperintökohteisiin.

Kaupunki sijaitsee alueella, missä kasvatetaan maapähkinöitä ja öljypalmua. Myös matkailu on tärkeä tulonlähde.

Historia 
Abomey oli samannimisen 1600-luvun kuningaskunnan pääkaupunki ja myöhemmin Dahomeyn kuningaskunnan pääkaupunki. Abomeyn perusti noin vuonna 1625 prinssi nimeltä Do-Aklin, joka pakeni seudulle Alladasta hävittyään valtataistelun kahdelle veljelleen. Abomey kukoisti kuningas Do-Aklinin ja hänen pojanpoikansa Wegbajan (n. 1645–1680) alaisuudessa. Wegbajan hallintokaudella eräätv Abomeyn fonit alkoivat kutsua kuningaskuntaansa nimellä Dahomey. Sen jälkeen kaksi kuningaskuntaa liittyivät yhteen, mutta Abomeyn kaupunki sai pitää nimensä. 

Abomey-Dahomeyta johti pitkään useita ovelia kuninkaita, kuten Agaja (n.1673–1740) ja Tegbesu (n. 1740– 1774), jolloin se hallitsi Länsi-Afrikan rannikon kaupankäyntiä.

Kuningas Gezun (1818–1858) hallintokauteen asti Abomeyn vaurauden päälähde oli siepattujen afrikkalaisten myynti, vaikka Britannia oli kieltänyt transatlanttisen orjakaupan jo aikaisemmin. Lopulta ihmisten kysyntä kaupankäyntiin tyrehtyi ja Abomeyn painopiste siirtyi palmuöljyn vientiin.

Kuninkaalliset palatsit 
Abomeyta hallitsivat pitkään huomattavat kuninkaalliset palatsit. Toisiaan seuraavat hallitsijat loivat jokainen omat palatsit 1600-luvun lopulta alkaen. Palatseissa oli yleellisiä residenssejä, joiden seiniä koristi lukuisat taideteokset. Palatseissa oli erityisen huomattavia savesta veistettyjä muraaleita, jotka kuvasivat tärkeitä tapahtumia, tapoja ja myyttejä, jotka liittyvät kaupungin ja sen ihmisten historiaan. Palatseja tuhoutui 1800-luvun lopulla ranskalaisten vallattua kaupungin, jolloin osa sen aarteista tuhoutui.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Beninin kaupungit
Käpypalmut

Käpypalmut ovat paljassiemenisiä siemenkasveja, jotka muodostavat lahkon Cycadales. Ne eivät ole kovinkaan läheistä sukua muille nykyisin eläville kasveille, vaikka niitä usein luullaankin palmuiksi tai saniaisiksi. Siinä mielessä ryhmän suomenkielinen nimi käpypalmut onkin hieman harhaanjohtava, sillä ryhmän lajit eivät ole erityisen läheistä sukua palmuille. Käpypalmujen lehdet ovat jäykät ja ne kasvavat viuhkamaisena rykelmänä paksusta varresta, joka nuorena muistuttaa suurta käpyä.

Esiintyminen 
Nykyisin elävät käpypalmut jakautuvat kolmeen heimoon, yhteentoista sukuun ja 289 tunnettuun lajiin, jotka kaikki esiintyvät maapallon trooppisissa ja subtrooppisissa osissa. Keski- ja Etelä-Amerikassa lajimäärä on runsain; lisäksi useita lajeja esiintyy Australiassa, Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Kiinassa, Intiassa, Madagaskarilla ja ainakin 65 lajia Afrikan mantereen eteläosassa ja trooppisessa keskiosassa.

Useimmat käpypalmut tarvitsevat elinympäristökseen suhteellisen valoisan ja lämpimän paikan, mutta muutoin ne eivät ole kasvupaikkansa suhteen vaativia. Jotkut lajit selviytyvät hiekalla tai jopa kalliolla tai suolaisella maaperällä. Jurakaudella käpypalmut olivat yksi hallitsevista kasvityypeistä, mutta nykyään ne muodostavat varsin pienen osan kasvikunnasta. Lisäksi monet lajit ovat käyneet uhanalaisiksi elinympäristön muutosten takia. Käpypalmut ovat nykyisin melko suosittuja koriste- ja huonekasveja, ja niitä voi myös kasvattaa suoraan siemenistä.

Kehityshistoria 
Yhdessä neidonhiuspuiden kanssa käpypalmut ovat vanhin nykyään elävä siemenkasviryhmä. Ne kehittyivät todennäköisesti muinaisista siemensaniaisista myöhäisellä paleotsooisella maailmankaudella. Varhaisimmat Kiinasta tehdyt fossiililöydöt ovat peräisin alapermikaudelta 270–280 miljoonaa vuotta sitten. Ne levisivät mesotsooisella maailmankaudella kaikkialle maailmaan, ja yhdessä neidonhiuspuiden sekä havupuiden kanssa ne hallitsivat kauden kasvillisuutta. Kyseiset käpypalmut eivät kuitenkaan olleet läheistä sukua nykyään eläville kolmelle heimolle, jotka ilmestyivät tertiäärikaudella 50–60 miljoonaa vuotta sitten. Koppisiemenisten noustua hallitseviksi kasveiksi liitukaudella alkoivat käpypalmut vähitellen harvinaistua ja monet lajit kuolivat sukupuuttoon.

Käyttö 
Käpypalmuista tehdään joissakin maissa saagon tapaista jauhoa ihmisravinnoksi. On olemassa hypoteesi, että mikrobien tuottama aminohappo beeta-N-metyyliamino-L-alaniini (BMAA) joutuisi käpypalmujen ravintokäytön vuoksi ihmisiin ja aiheuttaisi ainakin Guamin alkuperäisasukkaiden tšamorrojen keskuudessa motoneuronitaudin kaltaista dementiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Elävät fossiilit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nuorittajoki

Nuorittajoki eli Nuorittanjoki on Kiiminkijoen pisin sivuhaara Pohjois-Pohjanmaalla Pudasjärven ja Oulun kaupunkien alueella.  Oulussa sijaitseva osa joesta on entistä Ylikiimingin kuntaa.

Joen kulku
Joki virtaa pääosin Hetekyläntien suuntaisena, ja yhtyy Kiiminkijokeen Oulun Jokikokossa. Joki kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 1 136 km² ja järvisyys 2,2 %. Nuorittajoki alkaa Pudasjärven kunnan alueelta Ruottisenjärvestä ja virtaa länteen kohti Perämerta. Joki on kapea ja paikoin syvä, ja siinä on useita koskipaikkoja, joista tunnetuin lienee Viinikoski. Nuorittajoen sivujokia ovat Piltuanjoki ja Jaalankajoki sekä Isosta Olvasjärvestä laskeva Olvasoja.

Ominaisuudet
Nuorittajoen valuma-alueesta kosteikkoja on 72 %, joten se virtaa halki soiden ja turvetuotantoalueidenkin. Joen tilaa ja humuspitoisuutta tarkkaillaankin jatkuvasti. Nuorittajokeen on istutettu taimenta sekä poikasina että aikuisina kaloina ja siinä on myös luontainen harjuskanta. Joen pyyntivahvuinen rapukanta on säilynyt 1960-luvulta, jolloin ravustus joella aloitettiin. Joen varrella sijaitsevalla Keinäsperällä rapukanta oli elinvoimainen ainakin vuoteen 1999 saakka.

Lähteet
 Rehell S., Pellikka K., Virta P., Rantala L., Kauppinen V., Kilpeläinen T., Sandqvist, H. Ylitulkkila S. 2002. Oulun Vesi. Viinivaaran pohjavesihanke. Luonnonsuojelulain 65 §:n mukainen Kiiminkijoen Natura-arviointi. Raportti P01432. PSV-Maa ja Vesi. 61 s. Raportti PDF-tiedostona(viitattu 7.8.2008)

Kiiminkijoen vesistö
Nuoritta
 Oulun joet
Pudasjärven joet
Paini

Paini on yleisnimitys aseettomille kaksinkamppailumuodoille, joissa kamppaillaan ilman lyöntejä ja potkuja erilaisia otteita, sidontoja, nostoja, heittoja ja mahdollisesti lukkoja käyttäen. 

Nykyisin painista puhuttaessa tarkoitetaan useimmiten olympiakisojen ohjelmassa olevia kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia (nykyisin mukana myös naispaini) sekä näytösluonteista showpainia. Paini eli pale oli mukana jo antiikin ajan Olympian kisoissa. Painia harrastettiin antiikin Kreikassa miehisen sotilaskunnon parantamiseksi. Nykyisin kilpaillaan myös erilaisissa painimuodoissa kuten brasilialaisessa ju-jutsussa, lukkopainissa, rantapainissa ja venäläisessä sambossa. Monilla kansoilla on omat perinteiset painimuotonsa, kuten mongolialainen paini ja turkkilainen öljypaini. Useiden painilajien maailmanlaajuinen kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Painissa erityisesti tarvitaan lihasten kuntoa, kestävyyttä, räjähtävyyttä ja koordinaatiota.

Kreikkalais-roomalainen paini on ollut aina olympialaisissa eli jo vuodesta 1896 ja vapaapaini vuodesta 1904.

Kilpailuja

Lajeina kreikkalais-roomalainen-, vapaa- ja naispaini.
Kesäolympialaiset neljän vuoden välein
Maailmanmestaruuskilpailut joka syksy lukuun ottamatta olympiavuosia
Maailmancup, jokavuotinen maajoukkuekilpailu
Euroopan-mestaruuskilpailut joka vuoden toisen neljänneksen aikana 
Aasian-mestaruuskilpailut
Painin Suomen-mestaruuskilpailut

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ratahallintokeskus

Ratahallintokeskus (RHK) oli liikenne- ja viestintäministeriön alainen väylävirasto, joka huolehti Suomen rataverkon ylläpitämisestä, rakentamisesta ja kehittämisestä. RHK vastasi myös ratakapasiteetin jakamisesta ja liikenteenohjauksesta. RHK aloitti toimintansa 1. heinäkuuta 1995, kun Valtionrautatiet-liikelaitos (VR) yhtiöitettiin. 1. syyskuuta 2006 RHK:sta erotettiin Rautatievirasto, joka valvoo rautatiejärjestelmän turvallisuutta ja yhteentoimivuutta Suomessa. Vuonna 2008 liikenne- ja viestintäministeriö käynnisti selvityksen, joka tähtäsi uuden, yhdistetyn väyläviraston perustamiseen. RHK:sta tuli osa tätä virastoa yhdessä Tiehallinnon ja Merenkulkulaitoksen kanssa. Liikennevirasto aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa.

RHK:n toiminnan rahoitus tuli pääosin valtion talousarviosta, ja se oli vuosittain noin 350 miljoonaa euroa. RHK osti radanpidon palvelut, kuten ratojen suunnittelun, rakentamisen ja kunnossapidon, ulkopuolisilta yrityksiltä. RHK:n Liikennekeskus valvoi ja koordinoi rautatieliikenteen sujumista. RHK:ssa työskenteli noin 120 työntekijää. Ylijohtaja oli Ossi Niemimuukko ja johtoryhmään kuuluivat investointijohtaja Kari Ruohonen, liikennejohtaja Miika Mäkitalo, kunnossapitojohtaja Markku Nummelin, päälakimies Rami Metsäpelto ja viestintäpäällikkö Timo Saarinen. Virasto sijaitsi Makkaratalossa Helsingin keskustassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ratahallintokeskus 

Rautatiehallinto
Liikenne- ja viestintäministeriö
Suomen rautatieliikenne
Suomen entiset viranomaiset ja keskusvirastot

en:Finnish Transport Agency#Rail Administration
Hal Lindsey

Hal Lindsey (s. 1929) on tunnettu yhdysvaltalainen evankelista, eskatologi ja kristillisten kirjojen kirjoittaja. Uusien medioiden myötä Hal Lindsey tunnetaan myös videoistaan ja uutisluonteisista televisio-ohjelmistaan.

Lindsey on väittänyt seurakunnan ylöstempauksen tulevan vasta kun Israelille tehdään petollinen rauhanliitto. Ylöstempauksen hän ennusti tapahtuvan vuonna 1981. Lindsayn ennustuksiin ovat lukeutuneet Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välinen sota, Neuvostoliiton/Venäjän, Afrikan ja arabimaiden välinen liittouma ja 200 miljoonan miehen vahvuinen Kiinan kansantasavallan armeija vyörymässä länteen.

Lindseyn kirjoja kustansi Suomessa aluksi helluntaiherätyksen kustannusliike Ristin Voitto ja myöhemmin Kuva ja Sana.

Teoksia 

Lindseyn ensimmäinen kirja on vuonna 1970 julkaistu Maa, entinen suuri planeetta, joka koostui osittain hänen aiemmasta etelä-Kaliforniassa käyttämästä luentomateriaalistaan. Kirjasta tuli bestseller, ja sitä myytiin vuoteen 1999 mennessä yli 35 miljoonaa kappaletta. Siitä tehtiin myös elokuva vuonna 1976, jossa kertojaäänenä toimi Orson Welles.

Vuonna 1972 julkaistu Saatana elää ja voi hyvin Maa-planeetalla kertoi esimerkiksi okkultismin tutkimuksista Neuvostoliitossa. Vuonna 1983 julkaistussa kirjassaan Kohtaaminen pilvissä hän kirjoittaa, että Euroopan unionista nouseva Antikristus tulee tekemään liiton Israelin johtajan kanssa. Kirja perustui Lindseyn tulkintaan Raamatun Daniel 9. luvun 27. jakeesta.

Lindseyn teos The 1980s: Countdown to Armageddon ennusti Luukkaan evankeliumia tulkitsemalla maailmanlopun koittavan noin vuonna 1988, neljäkymmentä vuotta eli ”yhden sukupolven verran” Israelin valtion perustamisen jälkeen. Kun tämä ennustus ei toteutunut, Lindsey perusteli asiaa 1990-luvulla teoksissa Planet Earth: the 2000s ja The Final Battle sillä, että ”sukupolvi” saattoi Raamatussa merkitä 40–100 vuoden ajanjaksoa.

Vaikutus 

Lindseyn maailmanlopun ennusteet vaikuttivat myöhemmin Tim LaHayen ja Jerry B. Jenkinsin Viimeisten päivien vaellus -kirjasarjaan, jota myytiin yli 65 miljoonaa kappaletta vuoteen 2011 mennessä.

Katso myös 

 Harold Camping
 David Wilkerson

Lähteet

Viitteet 

Eskatologia
Kristillinen fundamentalismi
Salaliittoteoreetikot
Yhdysvaltalaiset evankelistat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
St1

St1 Oy on suomalainen energiayhtiö ja osa St1 Nordic -konsernia. Ketjun huoltoasemia on niin Suomessa, Ruotsissa kuin Norjassakin. St1 operoi Shellin asemia Pohjoismaissa.  Vuonna 2017 St1 oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 11. suurin yritys. Vuonna 2019 sen jakeluverkostoon kuului yli 1 300 St1- ja Shell-bensiiniasemaa Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Päivittäin sen asemia käytti yli 600 000 asiakasta.

Historia

Organisaatio
Vuonna 2018 St1 Oy:llä oli Suomessa vajaat 500 asemaa, joista noin 220 toimi Shell-brändillä. 

Tammikuussa 2019 St1 Nordic -konserniin kuuluivat St1-jakeluketjut eli St1 Oy ja sen tytäryhtiö Lämpöpuisto Oy, norjalainen St1 Norge AS ja sen tytäryhtiö St1 Norge Marine AS ja ruotsalainen St1 Sverige AB ja sen tytäryhtiö St1 Refinery AB. Suomessa St1 Oy:n sisaryhtiötä olivat St1 Lähienergia Oy, joka tuottaa maalämpöjärjestelmiä ja niihin liittyviä palveluita ja St1 Finance Oy, joka toimii rahoitusalan maksupalveluissa.

Henkilöstöpolitiikka
Vuonna 2018 St1 alkoi kehittää uutta huoltamoalalle suunnattua koulutusohjelmaa. Yhtiö pilotoi opetushanketta Uudenmaan ely-keskuksen kanssa.
Koulutusohjelmassa opetetaan myyntityön ja asiakaspalvelun lisäksi alaan liittyviä säännöksiä ja kemikaalien turvallista käyttöä.

Palkinnot
Vuonna 2012 "ST1 käteisalennuskortti"-kampanja sai Grand Effie -palkinnon vuoden tuloksillisimpana kampanjana: sen aikana saatiin hankittua kustannustehokkaasti 370 000 rekisteröitynyttä kortinhaltijaa.

Katso myös 
 Liikenteen biopolttoaineet Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 

St1:n kotisivut

St1
Matt Sorum

Matthew William ”Matt” Sorum (s. 19. marraskuuta 1960 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Guns N’ Roses- ja Velvet Revolver -yhtyeiden rumpalina. 

Sorum vaikutti alun perin The Cultin kiertuerumpalina 1980-luvun lopulla. Hän liittyi Guns N’ Rosesin rumpaliksi vuonna 1990 korvaten yhtyeestä erotetun Steven Adlerin, joka oli joutunut jättämään yhtyeen päihderiippuvuutensa vuoksi. Sorum esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen riveissä Rock in Rio -festivaalitapahtumassa Rio de Janeirossa yli 140 000 hengen yleisölle. Lihaksikkaana ja voimakkaana rumpalina hän oli täydellinen korvaaja Adlerille, jonka soittokunto oli heikentynyt päihteiden käytöstä johtuen. Sorum vietti yhtyeessä yhteensä seitsemän vuotta, joiden aikana hän myös esiintyi yhtyeen studioalbumeilla Use Your Illusion I ja Use Your Illusion II (1991) sekä cover-kappaleita sisältävällä albumilla The Spaghetti Incident? (1993). Vuonna 2012 Sorum, kosketinsoittaja Dizzy Reed sekä Guns N’ Rosesin debyyttialbumilla Appetite for Destruction (1987) vaikuttanut kokoonpano hyväksyttiin myös Rock and Roll Hall of Fameen.

Sorum jätti Guns N’ Rosesin vuonna 1997 yhdessä basisti Duff McKaganin kanssa tyytymättömänä yhtyeen pitkään kestäneeseen levyttämistaukoon sekä siihen, että yhtyeen laulaja W. Axl Rose ei enää halunnut työskennellä yhdessä kitaristi Saul ”Slash” Hudsonin kanssa. Vuonna 2002 Sorum perusti Velvet Revolverin yhdessä Slashin, McKaganin, Scott Weilandin ja Dave Kushnerin kanssa. Velvet Revolver on perustamisensa jälkeen julkaissut studioalbumit Contraband (2004) ja Libertad (2007), ja lisäksi Sorum on julkaissut oman sooloalbuminsa Hollywood Zen vuonna 2004.

Diskografia

Guns N’ Roses 
Use Your Illusion I (1991)
Use Your Illusion II (1991)
The Spaghetti Incident? (1993, coveralbumi)
Use Your Illusion (1998, kooste Use Your Illusion -albumeista)
Live Era ’87–’93 (1999, livealbumi)
Greatest Hits (2004, kokoelma-albumi)

Velvet Revolver 
Contraband (2004)
Libertad (2007)

Sooloalbumit 
Hollywood Zen (2004)

Muiden artistien julkaisuilla 
Jeff Paris - Wired Up (1987)
Y Kant Tori Read - Y Kant Tori Read (1988)
Duff McKagan - Believe in Me (1993)
Gilby Clarke - Pawnshop Guitars (1994)
Eri esittäjiä - Mighty Morphin Power Rangers The Movie: Original Soundtrack Album (1995)
Poe - Hello (1995)
Glenn Hughes - Feel (1995)
Slash's Snakepit - It's Five O'Clock Somewhere (1995)
Neurotic Outsiders - Neurotic Outsiders (1996)
Sammy Hagar - Marching to Mars (1997)
Glenn Hughes - The Way It Is (1999)
Hawk - Hawk (2001)
The Cult - Beyond Good and Evil (2001)
Tommy Lee - Tommyland: The Ride (2005)
Johnny Cash - Unfinished Business (2008)
Macy Gray - The Sellout (2009)
Atif Aslam - The Dreamer Awakes'' (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Guns N’ Rosesin jäsenet‎
Yhdysvaltalaiset rumpalit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Lingala

Lingala on nigeriläis-kongolainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Kongon tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Virallinen kieli se on Kongon demokraattisessa tasavallan luoteisosissa. Kieltä puhuu äidinkielenään yhteensä noin kaksi miljoonaa ihmistä.

Kielelle ei ole vakiintunut mitään kirjoitusjärjestelmää, mutta useimmiten sitä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Suurin osa lingalaa äidinkielenään puhuvista on täysin luku- ja kirjoitustaidottomia.

Ominaisuudet ja käyttö 
Joidenkin kielitieteilijöiden mukaan lingala on Keski-Afrikan bantu-pohjainen kreoli. Lingalan perussanastossa on monia lainasanoja eri kielistä kuten ranskasta, espanjasta, portugalista ja englannista.

Ranskan kieli 
Kelasi, koulu

Portugalin kieli 
manteka, voi
mésa, pöytä
sapátu, kenkä

Lähteet

Kongon demokraattisen tasavallan kielet
Bantukielet
Barbareskivaltiot

Barbareskivaltiot (engl. Barbary) on Pohjois-Afrikan rannikon valtioiden (Algerian, Marokon, Tunisian ja Tripolitanian, nykyisen Libyan) vanha nimitys, joka viittaa erityisesti näiden maiden historialliseen menneisyyteen merirosvovaltioina. Sikäläiset merirosvot tunnettiin nimellä barbareskit.  Samoista maista on käytetty myös nimeä Berberia, mikä viittaa berbereihin.

Barbareskivaltiot tulivat kuuluisiksi merirosvouksesta, jonka vuoksi useimpien Euroopan valtioiden oli turvatakseen laivansa maksettava niille veroa. Ranskan vallattua Algerian 1830 loppui merirosvous, viimeksi Marokossa.

Barbareskivaltioiden harjoittama tuottoisa merirosvous alkoi 1400-luvulla. Nimitys lienee sekoitus alueella asuneen berberiheimon nimestä ja sanasta barbaari. Merirosvoilu alkoi Espanjasta karkotettujen maurien ryhtyessä häiritsemään voittajiensa meriyhteyksiä. Samalla barbareskivaltiot kävivät Turkin herruuden alaisina pyhää sotaa islamin puolesta kristittyjä vastaan. Merirosvojen toiminta oli voimakkaimmillaan 1600-luvulla, jolloin he muodostivat alituisen uhan Välimeren satamakaupungeille ulottaen ryöstöretkensä aina Irlantiin ja jopa Islantiin saakka. Gibraltarin itäpuolelle uskaltautuneet eurooppalaiset kauppa-alukset menettivät lastinsa merirosvolaivastoille, ja vangitut merimiehet myytiin orjiksi tai vapautettiin korkeita lunnaita vastaan. 

Kauppavaihto Välimeren maiden kanssa järjestettiin siten, että useimmat Euroopan valtiot suorittivat barbareskivaltioille vuosittain tietyn maksun saadakseen oikeuden vapaaseen purjehdukseen. Useista merirosvoja vastaan lähetetyistä rangaistusretkikunnista huolimatta kaappaustoiminta jatkui 1800-luvulle saakka. Vasta amerikkalainen kommodori Decatur sekä lordi Exmouthin johtama brittiläis-hollantilainen laivasto saivat barbareskivaltiot 1815–16 luopumaan elinkeinostaan. Ranskan suorittama Algerian valloitus 1830 merkitsi merirosvojen toiminnan loppumista kokonaan. Marokko vaati vuosittaisia maksujaan edelleenkin, kunnes Tanska ja Ruotsi viimeisinä maina lopettivat maksunsa vuonna 1845.

Lähteet

Viitteet

Afrikan historia
Kivikkomäkiminttu

Kivikkomäkiminttu (Clinopodium nepeta), jota on aiemmin kutsuttu kivikkokäenmintuksi on läheistä sukua kynteleille (Satureja).

Kivikkomäkiminttu kasvaa 30 cm korkeaksi. Sillä on sinivioletit kukat ja tummanvihreät lehdet. Sitä viljellään koristekasvina kivikoissa ja käytetään myös mausteyrttinä. Sitä voidaan käyttää kyntelin sijaan, jos halutaan hieman muunnella kyntelin makua. Suomessa 
käytetään kuitenkin kynteliäkin niin harvoin, että kivikkokäenminttu ei tässä mielessä ole yleistynyt elintarvikeyrttinä.

Aivan tavallinen yrtti se ei myöskään yrttilääketieteessä ole, sillä sekä timjameilla että oreganoilla on lähes samat lääkinnälliset vaikutukset. Kivikkokäenminttu kuuluu huulikukkaisyrtteihin ja esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella ja Euroopassa. Yrttiä käytetään enimmäkseen Italiassa.

Historiaa 
Platina mainitsee, että kasvi on hyväksi vatsalle ja rinnalle sekä elvyttää maksaa. Tässä kohtaa on kuitenkin hieman epävarmaa, tarkoittaako Platina juuri kivikkokäenminttua, sillä hän sanoo, että se, jota latinaksi kutsutaan nimellä nepeta on kreikaksi calamintha. Latinan nepeta viittaisi selvästi aitokissanminttuun (Nepeta cataria). Toisaalta M. E. Millham on päätynyt ratkaisuun, että kyseessä on Calaminthan suku. Calaminthan suvussa on sitten lajinimellä nepeta juuri kivikkokäenminttu-niminen kynteli. Kumpaakin on tuona aikana esiintynyt Italiassa ja käytetty siellä yrttinä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 United States Department of Agriculture (USDA): Calamintha nepeta 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Calamintha nepeta 

Mäkimintut
Yrtit
Maustekasvit
Henrik V (Englanti)

Henrik V (9. elokuuta tai 16. syyskuuta 1387 – 31. elokuuta 1422) oli Englannin kuningas vuosina 1413–1422 ja yksi myöhäiskeskiajan menestyksekkäimmistä sotapäälliköistä. Kahdeksan vuoden aikana hän loi brittiläisen imperiumin, otti Ranskan kruunun ja suurelta osalta hävitti Ranskan ritariluokan .

Henrik V oli edellisen kuninkaan Henrik IV:n ja Mary de Bohunin poika. Hänen tarkasta syntymäajastaan ei olla varmoja, sillä syntyessään Rikhard II:n hallituskaudella hän oli varsin kaukainen perijä. Syyskuu vuonna 1387 on kuitenkin yleisemmin käytetty.

Varhaiset saavutukset 

Karkotettuaan Henrik V:n isän vuonna 1398 Rikhard II otti huolehtiakseen pojasta ja kohteli häntä suopeasti. Vuonna 1399, Lancaster-suvun anastettua vallan, isä Henrik kruunattiin kuninkaaksi ja nuorempi Henrik kohosi yhtäkkiä kruununperijäksi. Hänet nimitettiin Lancasterin herttuaksi 10. marraskuuta 1399, ja hän oli arvonimen kolmas haltija samana vuonna.

Lokakuusta 1400 lähtien hallintoa johdettiin hänen nimissään. Alle kolme vuotta myöhemmin Henrik oli Englannin sotajoukkojen tosiasiallinen johtaja, ja hän taisteli Harry Hotspuria vastaan Shrewsburyssa vuonna 1403. Siellä noin 16-vuotias prinssi haavoittui vakavasti kasvoihinsa saamastaan nuolesta. Normaalisti tällainen haavoittuminen johti kuolemaan, mutta Henrik sai parhaan mahdollisen hoidon ja selviytyi, muistonaan luultavasti kasvojaan koristavat arvet.

Kuninkaana 

Henrik IV kuoli 20. maaliskuuta 1413, ja Henrik V seurasi häntä kuninkaana 21. maaliskuuta 1413. Kruunajaiset pidettiin 9. huhtikuuta 1413.

Henrik V jatkoi satavuotista sotaa menestyksekkäästi. Hän voitti ranskalaisten ylivoimaisen armeijan Agincourtin taistelussa vuonna 1415 ja sai lopulta pitkällisten sotien ja juonittelujen jälkeen Burgundin aateliston tuella Ranskan hallintaansa. Hän solmi Troyesin rauhansopimuksen, jonka mukaan hänestä ja hänen pojastaan tulisi Ranskan kuningas silloisen kuninkaan Kaarle VI:n kuoltua. Hän meni tämän takia naimisiin Kaarle VI:n tyttären Valois'n Katariinan kanssa.

Henrik V kuoli yllättäen punatautiin 31. elokuuta 1422. Häntä seurasi kuninkaana hänen ainoa poikansa, vasta yhdeksän kuukautta vanha Henrik VI.

Henrik V fiktiossa 

Henrik V on päähenkilö William Shakespearen näytelmässä Henrik V (1599). Hän on myös eräs päähenkilöistä Shakespearen näytelmissä Henrik IV: Ensimmäinen osa (1596–1597) ja  Henrik IV: Toinen osa (1597–1599). Henrik V on Netflixin elokuvassa The King yksi päähenkilöistä.

Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Englannin Plantagenet-suvun kuninkaat
Vuonna 1387 syntyneet
Vuonna 1422 kuolleet