joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ann Radcliffe

Ann Radcliffe (9. heinäkuuta 1764 Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta – 7. helmikuuta 1823 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen kirjailija ja goottilaisen romaanikirjallisuuden pioneeri. Hän julkaisi nimellä Mrs. Radcliffe.

Ann Ward syntyi Lontoossa 9. heinäkuuta 1764. Hänen vanhempansa olivat William Ward ja Anne Oates Ward. Ann meni 22-vuotiaana naimisiin lakimiehen ja The English Chronicle -lehden omistajan William Radcliffen kanssa. Ann ja William Radcliffe eivät saaneet avioliitostaan lapsia.

Ann Radcliffen ensimmäinen romaani oli The Castles of Athlin and Dunbayne: A Highland Story (1789). Seuraavien vuosien aikana julkaistiin A Sicilian Romance ja Romance of the Forest. Radcliffen pääteos The Mysteries of Udolpho (suom. Udolpho) ilmestyi vuonna 1794. Romaanin sankaritar Emily St Aubert on Apenniineilla sadistisen kreivi Montonin vankina.

Radcliffe julkaisi vuonna 1795 matkakertomuksen Journey Through Holland and the Western Frontier of Germany. Kaksi vuotta myöhemmin häneltä ilmestyi romaani The Italian. Radcliffe kuoli 1823, ja hänen miehensä William julkaisi postuumisti vuonna 1826 teokset Gaston de Blondeville ja On the supernatural in poetry.

Suomennettu teos
 Udolpho (The mysteries of Udolpho), suomentanut Ville-Juhani Sutinen, Turku: Savukeidas 2013, Sarja: Savukeitaan kauhuklassikot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Veijo Hietala: Pelkoa ja inhoa Apenniineilla. Turun sanomat 18.7.2014.

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1764 syntyneet
Vuonna 1823 kuolleet
Pihkalan pesäpallostadion

Pihkalan pesäpallostadion (Pihkala) on Hyvinkäällä sijaitseva pesäpallokenttä. Se on miesten ja naisten Superpesiksessä pelaavan Hyvinkään Tahkon kotikenttä. Pihkalan pesäpallostadion oli muutaman kauden ajan Sisu-Stadion sponsorisopimuksen johdosta. Pihkalan yleisöennätys syntyi syyskuussa 1992 ensimmäisessä loppuottelussa Sotkamon Jymyä vastaan, jolloin ottelua oli katsomassa 7 640 katsojaa. Pihkalan pesäpallostadionia remontoitiin loppusyksyn ja alkutalven aikana 2012–2013. Pihkalaan rakennettiin uusi päärakennus, jossa ovat muun muassa VIP-tilat sekä selostamo. Myös katsomoita uudistettiin. Itä–Länsi-ottelu on järjestetty stadionilla vuosina 2015, 2013, 2004, 1997, 1981 (miehet), 1975 (naiset), 1974 (naiset), 1973 (miehet), 1969 (naiset) sekä 1965 (naiset). Näistä vuoden 1975 ottelu oli Etelä–Pohjoinen-ottelu.

Lähteet

Pesäpallostadionit
Hyvinkään rakennukset ja rakennelmat
Hyvinkään urheilu
Hyvinkään Tahko
Kouvolan pesäpallostadion

Kouvolan pesäpallostadion (sponsorinimeltään KSS Energia Areena) on Kouvolan Urheilupuistossa, Kouvolassa, sijaitseva pesäpallokenttä. Se on miesten Superpesiksessä pelaavan Kouvolan Pallonlyöjien kotikenttä. KSS Energia Areena nimi on peräisin KSS Energialta, joka solmi Pallonlyöjien kanssa viisivuotisen sopimuksen kentän nimestä kauden 2008 alusta lähtien.
Stadionin yleisöennätys on 5648 katsojaa ja se syntyi miesten Superpesiksen kolmannessa finaaliottelussa Kouvola-Vimpeli 11.9.2010.
 
Hiekkatekonurmi kentälle saatiin vuonna 1998. Itä-Länsi-Otteluita kentällä on pelattu vuosina 1969, 1976, 2007, 2011 ja 2016.

Vuoden 2020 Superpesis kauden jälkeen pesäpallostadionin 22 vuotta vanha tekonurmimatto uusitaan. Urakan on määrä olla valmis marraskuun alussa, ja KPL pääsee vihkimään kentän 90-vuotisjuhlavuotenaan.

Lähteet

Pesäpallostadionit
Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Kouvolan urheilu
Essen (täsmennyssivu)

Essen voi viitata seuraaviin:

Paikkakunta
 Saksassa:
Essen, suuri kaupunki Ruhrin alueella
 Essenissä järjestettävistä pelimessuista Spiel käytetään usein nimeä ”Essen”
Essen, paikkakunta Cloppenburgissa Ala-Saksissa
Bad Essen, paikkakunta Osnabrückissa Ala-Saksissa
 Essen, kunta Belgiassa Antwerpissa
 Essen (Groningen), kylä Alankomaissa Groningenissa
 Essen (Gelderland), kylä Alankomaissa Gelderlandin maakunnassa
 Essen (ukrainaksi Есень), kylä Taka-Karpatian alueella Ukrainassa

Henkilöitä ja sukuja 

 Oskar Essén (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
 von Essen, useita aatelissukuja, erityisesti
 von Essen, suomalainen aatelissuku
 Arthur Reinhold von Essen (1869–1913), suomalainen virka- ja valtiopäivämies
 Barbro von Essen-Holmqvist (1915–1996), suomalainen farmaseutti ja runoilija
 Carl Didrik von Essen (1875–1954), suomalainen jääkärivääpeli
 Carl Gustaf von Essen (1815–1895), suomalainen pappi ja herännäisyysliikkeen vaikuttaja
 Didrik von Essen (1864–1936), suomalainen kenraalimajuri, Suojeluskuntajärjestön ylipäällikkö 1919–1921
 Didrik Didriksson von Essen (k. 1678), eversti, Hämeen rykmentin komentaja
 Emil Werner von Essen (1875–1947), suomalainen arkkitehti, opettaja ja taiteilija
 Ernst Reinhold von Essen (1885–1940), suomalainen jääkärikapteeni
 Fromhold von Essen (k. 1722), everstiluutnantti, Pohjanmaan rykmentin komentaja
 Georg Fredrik von Essen (1743–1814), suomalainen everstiluutnantti ja valtiopäivämies
 Georg Mauritz von Essen (1850–1937), suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies
 Gustaf Georg Waldemar von Essen (1851–1912), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Gustaf Mauritz von Essen (1862–1921), suomalainen yritysjohtaja ja valtiopäivämies
 Gustaf Robert von Essen (1882–1957), suomalainen jääkäriluutnantti
 Hans von Essen (1900–1973), Mannerheim-ristin ritari
 Jessica Parland-von Essen (s. 1970), suomalainen historiantutkija,
 Johan August von Essen (1815–1873), Kuopion läänin kuvernööri
 Johan Jürgen von Essen (1878–1916), suomalainen insinööri ja jääkäriliikkeen johtomies
 Johan Mauritz von Essen (1830–1872), suomalainen virkamies ja toimittaja
 Nikolai von Essen (1860–1915), amiraali Venäjän laivastossa, Itämeren laivaston komentaja
 Nina van Essen (s. 1994), alankomaalainen oopperalaulaja
 Odert Reinhold von Essen 
 Odert Reinhold von Essen nuorempi (1755–1837), suomalainen kenraalimajuri
 Odert Reinhold von Essen vanhempi (1665–1714), ruotsalainen eversti 
 Reinhold Wilhelm von Essen (1669–1732), ruotsalainen sotilas, Pohjanmaan maaherra
 Robert von Essen (1901–1957), venäläis-suomalainen pianisti ja lauluntekijä
 Siri von Essen, (1850–1912), suomenruotsalainen näyttelijä, August Strindbergin puoliso
 Torsten Harald von Essen (1892–1918), suomalainen jääkäriluutnantti
 Wera von Essen (1890–1953), ruotsalainen vapaaherratar ja tilanomistaja

Muita
Essenin seurakunta Saksassa
Von Essen, saksalainen pankki- ja rahoitusalan yritys

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ilmi Parkkari

Ilmi Aino Parkkari (6. huhtikuuta 1926 Uusikirkko – 14. toukokuuta 1979 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Helsingin ja Kemin teattereissa. Lisäksi hänellä oli useita radio- ja elokuvatehtäviä.

Elämä ja ura

Ilmi Parkkari syntyi Viipurin läänin kaakkoiskulmalla Uudenkirkon pitäjässä liikemies Vilho Parkkarin ja Aino Määttäsen perheeseen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1946, jonka jälkeen hän suuntautui teatteritaiteisiin. Ensimmäiset radiotyönsä hän teki vuonna 1947. Ammattinäyttelijänuransa Parkkari aloitti Suomen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1948–1953. Ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1953–1957. Vuonna 1957 Parkkari muutti Kemiin. Hän työskenteli Kemin kaupunginteatterissa näyttelijänä vuosina 1957–1959, ohjaajana 1959–1963 ja johtajana 1965–1966. Vuonna 1967 hän toimi vierailevana ohjaajana Wasa Teaterissa.

Parkkarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Riikka (kappaleessa Justiina), Fifiene (Ilojen katu), Barbara (Majuri Barbara, 1949), Ruth Sonnenbruch (Saksalaisia, 1950), Tiila Akkola (Maan parhaat, 1952) sekä nimiosat teoksissa Neiti Julie (1959) ja Niskavuoren Heta (1966). Hänen ohjaustehtäviään olivat muun muassa Neiti Julie (1959), Rakas Wenander (1959), Kauppamatkustajan kuolema (1961), Biedermann ja murhapolttajat (1963) sekä Fantasticks (1965).

Parkkari näytteli sivurooleja useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1949–1955. Valentin Vaalan komediassa Gabriel, tule takaisin (1951) hän tulkitsi Railia. Matti Kassilan elokuvassa Tyttö kuunsillalta (1953) hän näytteli päähenkilön tytärtä Siljaa. MTV:n televisioelokuvassa Pakolaisia (1976) Parkkari näytteli Keskitalon emännän roolin.

Parkkari harrasti muun muassa lausuntaa ja laulua. Vuonna 1951 hän toimi lausujana SF:n lyhytelokuvassa Aleksis Kiven runon-tie. Hän teki opintomatkoja Neuvostoliittoon, Skandinavian maihin ja Saksaan 1950- ja 1960-luvuilla.

Ilmi Parkkarin aviopuoliso oli kirjallisuuden professori Raoul Palmgren vuodesta 1953. Liitto päättyi Parkkarin kuolemaan 1979. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Nina Maarit (1957) ja Laura Hannele (1959).

Filmografia
Pontevat pommaripojat (1949)
Katupeilin takana (1949)
Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1950)
Gabriel, tule takaisin (1951)
Silmät hämärässä (1952)
Lännen lokarin veli (1952)
Tyttö kuunsillalta (1953)
Kolmiapila (1953)
Hilja – maitotyttö (1953)
Rakas lurjus (1955)
Kukonlaulusta kukonlauluun (1955)
Pakolaiset (1976) (televisioelokuva)

Lähteet

Kirjallisuus
 Teatterin maailma. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1950.
 Suuri kansalaishakemisto II.  Kustannusosakeyhtiö Puntari 1967.

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Pneumonoultra­mikroskopiko­silikovulkanokonioosi

Pneumonoultra­mikroskopiko­silikovulkanokonioosi on sanasepite, jonka kehitti vuonna 1935 National Puzzlers’ Leaguen johtaja Everett M. Smith. Hän jäljitteli sanalla pitkiä lääketieteen termejä, ja se tarkoittaa keuhkosairautta, joka on syntynyt hienon tuhka tai hiekkapölyn hengittämisestä. Täsmällisesti suomennettuna se tarkoittaa: ”pölykeuhko, joka on aiheutunut tavalliselle mikroskoopille näkymättömän tulivuorentuhkan hengittämisestä”.

Pneumonoultra­mikroskopiko­silikovulkanokonioosi on 45-kirjaimisena sanana pisin, joka on otettu merkittäviin sanakirjoihin. Sitä pidetään kuitenkin käytännössä turhana sanana, ja se on kehitetty lähinnä ennätykselliseksi sanaksi. Nimi on kuitenkin pisin käytössä oleva lääketieteellisen latinan termi. Se voidaan purkaa seitsemään osaan, joista neljä on johdettu kreikasta ja kolme latinasta:
pneumon(o)- – ’‎keuhko-’‎ (kreikka);ultra- – ’‎yli-’‎ (latina);mikroskopik(o)- – ’‎mikroskooppinen’‎ (kreikka);silik(o)- – ’‎kivi-’‎ (latina); vulkan(o)- – ’‎tulivuori-’‎ (latina);koni- – ’‎pöly-’‎ (kreikka); – ‑oosi – ’‎sairaus’‎ (kreikka).

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Lääketieteen sanakirja latina-suomi-latina (WSOY 2009)

Sairaudet
Sanat
Avaruuslääketiede

Avaruuslääketiede on avaruuslentäjien terveyteen liittyvä lääketieteen haara, joka on lähellä ilmailulääketiedettä.

Historiaa
Yhdysvalloissa alan perusti saksalainen Hubertus Strughold (1898–1987), joka tuotiin Kolmannen valtakunnan raunioilta von Braunin tiimin mukana. . Hän otti englanninkielessä käyttöön sanan "space medicine" vuonna 1948 ja toimi alan ensimmäisenä professorina Yhdysvalloissa School of Aviation Medicine -koulussa Randolph Air Force Base Teksasissa. Vuonna 1949 Strughold alkoi johtaa Department of Space Medicine -osastoa, josta tuli myöhemmin U.S. Air Force School of Aerospace Medicine. Hän osallistui yhdysvaltalaisen avaruuspuvun kehittelyyn. Ilmailulääketieteen kirjasto Brooksin lentotukikohdassa nimettiin hänen mukaansa vuonna 1977, mutta Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnin dokumenttien tultua esiin nimi vaihdettiin, koska Strughold yhdistettiin Dachaun keskitysleirin vangeille tehtyihin kokeisiin, joissa vankeja kidutettiin ja tapettiin .

Lähteet

Aiheesta muualla
 Naval Operations Medical Institute (NAMI) – Pensacola, Florida 
 U.S. Air Force School of Aerospace Medicine – Brooks City-Base, San Antonio, Texas 
  University of Texas Medical Branch at Galveston (UTMB) – Aerospace Medicine Residency Program 
 Wright State University School of Medicine – Dayton, Ohio
 Vanderbilt Center for Space Physiology and Medicine  – (Dr. David Robertson)
 Space Studies Department at the University of North Dakota
 Aerospace Human Factors Association  
 Aerospace Medical Association
 Air Medical Physician Association
 American Psychological Association
 Association of Air Medical Services 
 Aviation & Aerospace Medicine  
 Federal Aviation Administration Office of Aerospace Medicine  
 Human Factors & Ergonomics Society
 Human Performance in Extreme Environments
Description of space medicine 
NASA History Series Publications (many of which are online)
 Altitude Decompression Sickness Susceptibility, MacPherson, G; Aviation, Space, and Environmental Medicine, Volume 78, Number 6, June 2007 , pp. 630-631(2)
 Decision Analysis in Aerospace Medicine: Costs and Benefits of a Hyperbaric Facility in Space, John-Baptiste, A; Cook, T; Straus, S; Naglie, G; et al. Aviation, Space, and Environmental Medicine, Volume 77, Number 4, April 2006 , pp. 434–443(10)
 Incidence of Adverse Reactions from 23,000 Exposures to Simulated Terrestrial Altitudes up to 8900 m, DeGroot, D; Devine JA; Fulco CS; Aviation, Space, and Environmental Medicine, Volume 74, Number 9, September 2003 , pp. 994–997(4)

Miehitetyt avaruuslennot
Lääketieteen erikoisalat
Muhammad Arshad Farooq

Muhammad Arshad Farooq (s. noin 1963 Faisalabad, Pakistan) on Suomessa 1990-luvun alusta asunut pakistanilaissyntyinen tulkki, kääntäjä ja sosiaaliohjaaja. Hän on kääntänyt suomenkielistä kirjallisuutta urduksi. Hän on valmistunut sosiaalityön maisteriksi Pakistanissa Punjabin yliopistosta ja sosionomiksi Suomessa.

Farooq on aloittanut Kalevalan kääntämisen. Lisäksi hänellä on tekeillä lastenkirjakäännöksiä. Aiemmin hän on kääntänyt muun muassa Facts About Finland 1993 -tietoteoksen ja Ilkka Taipaleen toimittaman Sata sosiaalista innovaatiota Suomesta.

Lähteet 

Kielenkääntäjät
Pakistanilaiset henkilöt
1960-luvulla syntyneet
Elävät henkilöt
Dinovauvat

Dinovauvat () on brittiläinen 26-osainen piirrossarja. Sarja oli BBC:n tuotantoa.

Sarja kertoo nuorista dinosauruksista nimeltään Truman (Teemu), LaBrea (Laura), Stanley (Tane), Franklin (Pepe) ja Marshall (Mara). Tarinoissa he kertovat toisillensa hieman muutettuja versioita erilaisista klassisista saduista kuten Punahilkasta tai Tuhkimosta.

Suomessa piirrosarja esitettiin MTV3-kanavalla 1990-luvulla suomeksi jälkiäänitettynä.

1990-luvun piirrossarjat
Brittiläiset animaatiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Maria Syvälä

Maria Syvälä (ent. Dammert, o.s. Asunta; s. 1975) on Ruovedellä syntynyt ja Nokian Siurossa asuva kirjailija-toimittaja. Hän on julkaissut yhdeksän teosta: 2 runokirjaa, 3 romaania, 3 tietokirjaa ja sarjakuva-albumin sekä parityönä näytelmiä, dokumentteja, runokuvanäyttelyitä ja runovideoita. 

Maria Syvälä on tarttunut teoksissaan yhteiskunnallisiin ilmiöihin kuvatessaan muun muassa mielenterveyshoitoa, köyhyyttä, maaseudun muuttumista sekä talouslaman häviäjiä. Teoksissa on traagisuutta ja koomisuutta. Teemoja ovat äitiys ja lapsuus, maaseutu ja kaupunki, mielen järkkyminen, turvattomuus ja hoivan tärkeys. Hän kirjoittaa ihmisistä, jotka elävät uhassa tulla syrjäytetyiksi. 

Syvälä työskentelee paitsi kirjailijana myös vapaana toimittajana vuodesta 2000. Hänen erikoisaluettaan ovat kolumnit ja reportaasit sekä matka-artikkelit esimerkiksi Kaukasukselta, Lähi-idästä ja Namibiasta, jossa hän Lauri Dammertin kanssa toteutti taiteellisen kehitysyhteistyöhankkeen vuonna 2011. Hanketta tuki ulkoasiainministeriö. 

Toimittajana Syvälä on perehtynyt perhepolitiikkaan: vuonna 2011 hän tutki erityisopetusta JOKES-työskentelyapurahalla. Vuonna 2012–2013 Syvälä tutki lastensuojelun toimintatapoja Suomen Tietokirjailijat ry:n apurahalla, jolta hän sai apurahan myös 2015 köyhyyden vaikutusten tutkimiseen. Hänen artikkeleitaan on julkaistu esimerkiksi Suomen Kuvalehdessä, Aamulehdessä, Kuntalehdessä ja Taloussanomissa.  

Lokakuussa 2012 Syvälä ja sosiaaliohjaaja Ani Leikonniemi perustivat avoimen kansalaisliikkeen lastensuojeluperheiden tukemiseksi (Lokakuun liikkeen). Syvälä valittiin 2015 Perheen Suojelun Keskusliitto -nimisen järjestön toiminnanjohtajaksi, ja hän jättäytyi samalla syrjemmälle Lokakuun liikkeen toiminnasta. 

Syvälä on saanut tutkivan journalismin Talikko-palkinnon vuonna 2014 ja Vuoden Perheiden Puolustaja -palkinnon 2015.

Yksityiselämä
Hän on neljän lapsen äiti.

Teoksia
 Tulit sitten Suomeen Basir - irakilais-suomalainen sielunmessu (Runokirja, julkaisija Palladium Kirjat)
 Vessamysteeri (näytelmä) yhdessä Päivi Alasalmen kanssa
 Hukassa huostassa – kertomuksia lastensuojelun runtelemista perheistäRadium-kirjat.
 Lähtö (Robustos 2013)
 Katuturan Lapset (Robustos 2012)
 Koti (Robustos 2010)
 Kielteinen kotiäiti (Robustos 2008)
 Onnen tyttö (Robustos 2007)
 Iltasuukko ja muita hellyysharjoituksia äideille (Aamulehti Kirjat 2006)
 Älä sylje minua syliisi (Robustos 2005)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria Syvälän blogi Uusi Suomi -sivustolla
 Maria Syvälän kirjoituksia Suomen Kuvalehden verkkosivuilla 
Taloussanomat: ”Lapsibisnestä ei valvo kukaan”
Aamulehti: ”En mä oo mistää kotosin – Kunnat luovat huostaanotosta lapsibisnestä” 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Audition

Audition ( Ōdishon) on vuonna 1999 julkaistu Takashi Miiken ohjaama japanilainen kauhuelokuva. Pääosissa näyttelee Ryō Ishibashi ja Eihi Shiina. Elokuva perustuu Ryū Murakamin samannimiseen romaaniin jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Daisuke Tengan joka on elokuvaohjaaja Shohei Imamuran poika. Elokuva on vuosien saatossa noussut kulttimaineeseen.

Tarina 

Aoyama (Ryo Ishibashi) on videotuottaja joka on jäänyt leskeksi seitsemän vuotta aiemmin. Hänen poikansa Shigehikon (Tetsu Sawaki) huomaa että hänen isänsä on yksinäinen ja kehottaa häntä menemään uudestaan naimisiin. Aoyaman ystävä tarjoutuu järjestämään hänelle koe-esiintymisen jossa hän muka etsii olemattomaan elokuvaan näyttelijöitä. Aoyama ei aluksi ole kiinnostunut ajatuksesta, mutta suostuu lopulta siihen. Hän tapaa siellä Asamin (Eihi Shiina) joka on kohtelias ja seksikäs tanssija. Aoyama alkaa seurustelemaan Asamin kanssa ja on varma että Asami on hänelle se oikea.

Näyttelijöitä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Japanilaiset kauhuelokuvat
Vuoden 1999 japanilaiset elokuvat
Psykologiset kauhuelokuvat
Japanilaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Matti Parpala

Matti Janne Parpala (s. 7. lokakuuta 1986 Heinola) on helsinkiläinen yrittäjä ja entinen kaupunginvaltuutettu.

Parpala toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton (SYL) puheenjohtajana vuonna 2010 ja pääsihteerinä vuosina 2011–2013. Ennen ylioppilaskuntien liiton johtoon siirtymistään hän toimi Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana.

Parpala on kauppatieteiden kandidaatti Aalto-yliopistosta, aineinaan kansantaloustiede ja liiketoiminnan teknologia. Lisäksi Parpala on valmistunut kaksivuotisesta Master in Public Policy -maisteriohjelmasta Harvardin yliopiston Kennedy School of Governmentista, Yhdysvalloista.

Parpala on Smartum Oy:stä maaliskuussa 2017 jakautuneen palveluseteliliiketoiminnan, Vaana Oy:n (ent. Palvelutili Oy) toimitusjohtaja. Lisäksi hän on opiskelijatunnistepalveluita tuottavan Oy Frank Students Ab:n hallituksen puheenjohtaja. Kesällä 2014 hän työskenteli Semiconductor Industry Associationin palveluksessa Research Fellow'na Washington D.C.:ssä Yhdysvalloissa.

Parpala valittiin vuoden 2017 kuntavaaleissa Helsingin kaupunginvaltuustoon 659 äänellä. Hän menetti paikkansa vuoden 2021 vaaleissa.

Parpala on kotoisin Lahdesta, missä hän myös kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta vuonna 2005.

Hänen puolisonsa on vihreiden varapuheenjohtaja Iiris Suomela.

Lähteet 
  

Suomalaiset järjestöjohtajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Podcast-juontajat
Antti Ore

Antti Ore (s. 25. lokakuuta 1979 Joutseno) on suomalainen jääkiekkomaalivahti., joka edustaa DEL2:ssa pelaavaa Löwen Frankfurtia.

Ura 
Ore edusti junioritasolla lappeenrantalaista Saimaan Palloa. Hän oli myös SaiPan luukkuvahtina yhdessä SM-liiga-ottelussa kaudella 1998–1999.. SaiPan jälkeen hän edusti Savonlinnan Pallokerhoa I-divisioonassa, Imatran Ketterää II-divisioonassa ja Suomi-sarjassa sekä Gislaveds SK:ta Ruotsin II-divisioonassa, kunnes siirtyi vuonna 2006 Mestikseen. 

Ore edusti kausina 2006–2007 ja 2007–2008 KooKoota ja kaudella 2008–2009 Jokipoikia. Pelatessaan Jokipojissa hän oli voittamassa Mestiksen hopeaa. Kaudella 2008–2009 hänen torjuntaprosenttinsa oli Mestiksen runkosarjan seitsemänneksi paras, 91,88, ja pudotuspeleissä 2009 sarjan neljänneksi paras, 93,69. Kauden päätteeksi hänet valittiin sarjan parhaaksi maalivahdiksi. Kaudella 2007–2008 Oren torjuntaprosentti oli Mestiksen runkosarjan toiseksi paras, 92,80.

Vuonna 2009 Ore siirtyi Norjan GET-ligaenin Stavanger Oilersiin, jossa hän oli voittamassa keväällä 2010 Norjan jääkiekkomestaruutta. Hän pelasi kauden 2009–2010 runkosarjassa 41 ottelua torjuntaprosentilla 91,5 ja pudotuspeleissä 18 ottelua torjuntaprosentilla 91,9. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi Jokipoikiin.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Mika Saarelainen

Mika Saarelainen on helsinkiläissyntyinen juontaja, toimittaja, tanssikriitikko ja musiikkipäällikkö. Hän on tullut tunnetuksi toimittajana ja juontajana Ylen aikaisesta (Yle Radio Suomen Uudenmaan maakuntaradio) sekä mm. Yle TV1:n Aamu-TV:stä sekä lukuisista televisiojuontotehtävistä. Hän on toiminut myös baletti- ja tanssikriitikkona Helsingin Sanomissa.

Päätoimenaan hän on Finnairin palveluksessa matkustamohenkilökunnan jäsenenä ja kouluttajana.

Ura 

Saarelainen työskenteli balettitanssijana Suomen Kansallisbaletissa 1987–1998. Hän aloitti radiouransa juontajana ja ohjelma- ja musiikkipäällikkönä Classic FM -radiokanavalla ja siirtyi Yleisradioon toimittajaksi ja juontajaksi vuonna 2000.

Saarelainen työskenteli musiikkipäällikkönä Toivontuottajien Jouluradiossa syksystä 2011 vuoden 2013 alkuun. Hän toimi sen jälkeen aamulähetyksen tuottajana Ylen aikaisessa ja Yle Radio Suomen Helsingin toimituksen aamulähetyksen sisältövastaavana. Vuoden 2016 alusta Saarelainen on toiminut freelancetoimittajana ja -tuottajana. Saarelainen palasi Jouluradion musiikkipäälliköksi vuoden 2016 lähetyskaudelle. 

Koulutukseltaan Saarelainen on teatteritaiteen maisteri pääaineenaan näyttelijäntyö ja erityisalanaan musiikkiteatteri.

Saarelainen toimii kansainvälisenä taitoluistelutuomarina ja -ylituomarina lajeinaan yksin- ja pariluistelu, jäätanssi ja muodostelmaluistelu. Saarelainen on maailman ainoa kaikkien taitoluistelulajien ylimmän tuomariluokan ylituomari. Hän on myös Kansainvälisen luisteluliiton (ISU) kansainvälisten tuomareiden kouluttaja. Hän toimi vuosina 2010–2018 ISU:n muodostelmaluistelun teknisen komitean jäsenenä.

Saarelainen on toiminut Suomen Taitoluisteluliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 2002 ja varapuheenjohtajana vuosina 2015–2018.

Saarelainen esiintyi yhtenä vakiotuomarina Nelosen realityohjelmassa Dancing on Ice syksyllä 2013.

Saarelainen selosti myös Yle Radio Suomen Olympiaradiossa taitoluistelulähetyksiä Salt Lake Cityn 2002, Torinon 2006 ja Vancouverin 2010 talviolympialaisista sekä Yle Puheen Olympiaradiossa taitoluistelua Sotshin vuoden 2014 talviolympialaisissa. Hän siirtyi selostamaan taitoluistelua ensin Eurosport-televisiokanavalle, ja kauden 2019–2020 alusta Viasat-kanavalle ja Viaplay-palveluun. 

Saarelainen palasi Yle Radio Suomen juontajaksi aluksi freelancerinä ja toimitti Yöradiota kesästä 2020 alkaen ja vuoden 2021 alusta päätoimisena juontaja-toimittajana.

Lähteet 

Suomalaiset balettitanssijat
Suomalaiset toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Plusterveys

PlusTerveys Oy on yksityinen, suomalainen terveyspalveluyritys, joka tarjoaa suun terveydenhuoltopalveluita sekä lääkäri- ja fysioterapiapalveluita. PlusTerveys toimii vuonna 2021 kaikkiaan 133 toimipisteessä, joista 112:ssa on hammaslääkäripalveluja.

PlusTerveys-konserniin kuuluvat emoyhtiönä PlusTerveys Oy ja tytäryhtiöinä PlusTerveys Hammaslääkärit Oy, PlusTerveys Lääkärit Oy ja PlusTerveys Kvalident Oy, joka on Helsingissä ja Espoossa toimiva hammaslaboratorio.

Vuonna 2010 PlusTerveys Oy oli Suomen kolmanneksi suurin terveyspalvelualan yritys Suomen Terveystalon ja Attendo MedOne Oy:n jälkeen.

Historia

PlusTerveys Oy aloitti toimintansa vuonna 1978 Ky Suomen Hammashuoltona. Ideana oli, että hammaslääkärit olisivat yhtiössä työsuhteessa ja harjoittaisivat vastaanottotoimintaa yhtiön puitteissa, jolloin eläke- ja sosiaaliturva saataisiin samalle tasolle kuin palkansaajilla. Mallina oli ruotsalainen, lääkäreiden perustama Praktikertjänst.
 
Vuonna 1984 korkein hallinto-oikeus päätöksellään katsoi yhtiön eri verovelvolliseksi ja hammaslääkärit siten palkansaajiksi. Näin oli varmistettu mahdollisuus harjoittaa vastaanottotoimintaa yhtiömuodossa työsuhteessa.

Lääkärit liittyivät mukaan vuonna 1986, kun perustettiin Ky Suomen Lääkäripalvelut. Molemmat kommandiittiyhtiöt muutettiin myöhemmin osakeyhtiöiksi, ja vuonna 2006 yhtiöt sulautuivat PlusTerveys Oy:ksi.

Omistus
PlusTerveyden omistavat yhtiössä työskentelevät hammaslääkärit, lääkärit, fysioterapeutit ja hammasteknikot. Toiminnassa ei ole mukana pääomasijoittajia.

Yrityksen monimutkainen osakeomistusjärjestelmä herätti 2010-luvun keskivaiheilla verottajan kiinnostuksen. Oikeus osakkeiden omistamiseen oli vain tulosvastuuasemassa olevilla, ja osakkeista saattoi joutua luopumaan jos tulostavoitteet eivät täyttyneet. Yritys kuitenkin väitti, ettei osakeomistus riipu työpanoksesta, jolloin lääkärit saattoivat siirtää osan työtuloistaan työnantajansa osakkeisiin ja nostaa tuloja kevyesti verotettuina osinkoina. Verottaja katsoi näiden tulojen olevan tulospalkkauksen luonteisia työpanososinkoja, joita kuuluu verottaa ansiotuloina. Plusterveys valitti päätöksestä hallinto-oikeuteen mutta hävisi jutun maaliskuussa 2019 eikä saanut valituslupaa korkeimmalta hallinto-oikeudelta. Vuodesta 2018 yritys on käsitellyt osinkoja työpanososinkoina, mutta vuosilta 2014–2017 yrityksen lääkäreille aiheutui suuret jälkiverot. Lääkäreitä on lähtenyt yrityksestä, ja yritys on ostanut heiltä omia osakkeitaan pois.

Lähteet

Aiheesta muualla 

kotisivut

Terveydenhoitoalan yritykset
Suomalaiset yritykset
Larry ”Rhino” Reinhardt

Larry ”Rhino” Reinhardt (7. heinäkuuta 1948 Florida, Yhdysvallat – 2. tammikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen kitaristi, joka soitti Iron Butterfly ja Captain Beyond -yhtyeissä. 

Reinhardt aloitti uransa 1960-luvun loppupuolella floridalaisissa The Load ja Second Coming -yhtyeissä, kunnes pääsi kitaristiksi Iron Butterfly -yhtyeeseen vuonna 1970. Reinhardt oli mukana yhtyeen Metamorphosis-albumilla.

Iron Butterflyn hajottua vuonna 1971 Reinhardt ja basisti Lee Dorman perustivat Captain Beyondin, joka julkaisi kolme albumia 1970-luvulla pienellä kaupallisella menestyksellä ja vaihtuvilla kokoonpanoilla, kunnes hajosi lopullisesti vuonna 1978. Kasvavaa kulttisuosiota nauttiva yhtye palasi esiintymään vuosina 1998–2002.

Captain Beyondin ohella Reinhardt oli mukana muutamaan otteeseen Iron Butterflyn uudelleenkokoontumisissa. Hän myös soitti Bobby Womackin, Robert Tepperin ja Mad Dancer -yhtyeen albumeilla. Hänellä oli myös oma yhtye The Ryno Band, joka ei kuitenkaan levyttänyt.

2000-luvun puolivälissä Reinhardtilla diagnosoitiin maksasyöpä, ja lääkärit antoivat hänelle vuoden elinaikaa. Lääkityksen avulla syöpä saatiin kuitenkin kuriin, ja Reinhardt palasi musiikkimaailmaan julkaisemalla sooloalbumin Rhino's Last Dance vuonna 2009. Hän menehtyi maksakirroosiin tammikuussa 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Info epävirallisella Captain Beyond-sivustolla
 Haastatteluja epävirallisella Captain Beyond-sivustolla 

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Konventionalismi

Konventionalismi tarkoittaa pyrkimystä sovinnaisuuteen sekä totuttujen ja tavanomaisten menettelytapojen kannattamista.

Filosofiassa konventionalismi on katsomus, jonka mukaan totuus perustuu sopimukseen. Lauseet hyväksytään tosiksi niiden yksinkertaisuuden ja tarkoituksenmukaisuuden perusteella.  Konventionalismi liitetään usein skeptisismiin.

Filosofiset opit
Imukalat

Imukalat (Liparidae) on simppukalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. 

Heimosta tunnetaan yli 300 lajia noin 29 eri suvusta. Imukalat ovat tyypillisesti kylmien vesien kaloja. Suuri osa lajeista elää Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosissa, jotkut suurissa syvyyksissä. Eteläisissä merissä Antarktiksen mannerjalustalla elää kuutisenkymmentä lajia, jotka muodostavat noin kolmanneksen sen alueen kalalajistosta. Mariaanien haudassa elää Pseudoliparis swirei - Imukalalaji.

Ainoa Suomessa esiintyvä laji on imukala (Liparis liparis). Imukalan vatsaevät ovat muuntuneet imukupeiksi, joilla se voi lujasti kiinnittyä veden pohjakiviin.

Imukalojen lähimpiä sukulaisia ovat simput ja rasvakalat; aiemmin imukalat luettiinkin osaksi rasvakalojen Cyclopteridae-heimoa.

Aiheesta muualla
Imurit

Imurit (Gobiesocidae) on ahvenkalojen lahkon kalaheimo, jonka noin 140 lajilla on vatsaevistä muodostunut imulevy. Imulevykalat ovat kivikkorantojen pohjakaloja, jotka elävät lämpimissä ja lauhkeissa merissä.

Lajeja 

 alaheimo imurit (Gobiesocinae)
 viherimuri (Acyrtops beryllinus)
 nystyimuri (Acyrtus artius)
 punaimuri (Acyrtus rubiginosus)
 lättäimuri (Apletodon microsephalus)
 nuoli-imuri (Aspasmichthys ciconiae)
 tasmanianimuri (Aspasmogaster tasmaniensis)
 isoimuri (Chorisochismus dentex)
 puikkoimuri (Cochleoceps spatula)
 siili-imuri (Diademichthys lineatus)
 kaksitäpläimuri (Diplecogaster bimaculata)
 isosilmäimuri (Diplecogaster megalops)
 käärmetähti-imuri (Discotrema crinophila)
 tummaimuri (Gobiesox adustus)
 verkkoimuri (Gobiesox maeandricus)
 partaimuri (Gobiesox papillifer)
 pisteimuri (Gobiesox punctulatus)
 töppöimuri (Gouania willdenowi)
 ohjasimuri (Lepadichthys frenatus)
 koruimuri (Lepadogaster candollei)
 rantaimuri (Lepadogaster lepadogaster)
 kallioimuri (Sicyases sanguineus)
 kalteri-imuri (Tomicodon fasciatus)
 seepraimuri (Tomicodon humeralis)

 alaheimo kidusankeriaat (Cheilobranchinae)
 kääpiökidusankerias (Alebes brevis)
 rantakidusankerias (Alebes dorsalis)
 pikkukidusankerias (Alebes hoesei)
 sinikidusankerias (Alebes parvulus)

Lähteet

Fishes of the World Gobiesociformes
Eschmeyer's Catalog of Fishes Gobiesociformes

Viitteet
Heikki Loikkanen

Heikki Juhana Loikkanen (30. maaliskuuta 1914 Parikkala – 16. lokakuuta 1967 Mikkeli) oli suomalainen everstiluutnantti ja pesä- sekä jääpalloilija.

Loikkanen pelasi pesäpalloa Itä-Länsi-ottelussa viidesti peräkkäin 1932–1936 ja palkittiin parhaana lyöjänä 1936. Loikkasen seura oli Viipurin Pallonlyöjät.

Jääpallossa Loikkanen saavutti Suomen mestaruuden 1932 ja 1933 (Viipurin Sudet) ja pelasi kuusi A-maaottelua.

Loikkanen valmistui Kadettikoulusta upseeriksi vuonna 1938 ja Sotakorkeakoulusta yleisesikuntaupseeriksi vuonna 1951. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ilmatorjuntaupseerina ja jatkoi sodan jälkeen uraansa Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä ja Ilmatorjuntarykmentti 2:ssa. Loikkanen oli vuosina 1954–1957 Suomen Moskovan-suurlähetystön sotilasasiamiehen apulaisena, vuosina 1957–1961 pääesikunnan ulkomaatoimiston päällikkönä ja vuosina 1961–1967 Mikkelin sotilaspiirin päällikkönä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1957.

Saavutukset

Pesäpalloilijana 
 1 SM-pronssi: 1933
 5 Itä-Länsi-ottelua: 1932-1936

Lähteet
 Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 17.10.1967, HS Aikakone. Viitattu 4.4.2018.

Viitteet 

Suomalaiset upseerit
Suomalaiset pesäpalloilijat
Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Sotšin olympiastadion

Sotšin olympiastadion (), myös Keskusstadion (), on urheilustadion Sotšissa Venäjällä.

Se oli vuoden 2014 talviolympialaisten ja talviparalympialaisten päänäyttämö, jolla järjestettiin kisojen avajais- ja päättäjäisseremoniat.

Stadionin yleisökapasiteetti on 40 000 – 45 000. Sen suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Populous.

Olympialaisten jälkeen stadion siirtyy jalkapallokäyttöön. Se oli yksi vuoden 2018 jalkapallon MM-kilpailujen stadioneista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Stadionin esittely vuoden 2014 talviolympialaisten järjestelytoimikunnan sivustolla 
 Stadionin esittely Olimpstroi-yhtiön sivustolla  
 Stadionin esittely Populous-yhtiön sivustolla 

Venäjän jalkapallostadionit
Olympiastadionit
Talviolympialaiset 2014
Sotši
Iina Kuustonen

Iina Kuustonen (s. 18. huhtikuuta 1984 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.

Kuustonen on esiintynyt muun muassa elo­kuvissa 8 päivää ensi-iltaan, Kekkonen tulee!, Rölli ja kultainen avain, Nuoren Wertherin jäljillä, Kesäkaverit ja Viikossa aikuiseksi. Televisiossa hänen roolejaan on nähty muun muassa ohjelmissa Kingi, Putous, Syke, Klikkaa mua, Helsingin herra, Kimmo ja Ivalo.

Hänet on palkittu Kultainen Venla -palkinnolla vuoden 2012 parhaana nais­näyttelijänä rooleistaan sarjoissa Helsingin herra ja Putous.

Ura 

Kuustonen opiskeli Helsingin Teatteri­korkea­koulussa, josta hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi keväällä 2011.

Kuustonen on esiintynyt teatterissa näytelmän Pirkko & Åke toisessa pää­roolissa Pirkko Mannolana, Ryhmäteatterin Ronja ryövärin­tyttäressä ja Espoon kaupunginteatterin musiikki­teatteri­esityksessä Kojootti­kuu. Kuustonen on tehnyt myös ääni­rooleja.

Yksityiselämä 

Muusikko Mikko Kuustonen on Iina Kuustosen isä. Myös Iina Kuustosen sisar Minka Kuustonen on näyttelijä. Kuustonen oli kihloissa Sebastian Rejmanin kanssa ja heillä on syys­kuussa 2016 syntynyt poika ja helmikuussa 2019 syntynyt tytär. Kesäkuussa 2022 pari ilmoitti eroavansa. Kuustonen asui aiemmin avo­liitossa näyttelijä Kai Vaineen kanssa. Iina ja Minka Kuustosen serkku on koomikko Sami Hedberg.

Filmografia 

Ääninäyttelijänä

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Howard Carmack

Howard Carmack oli ensimmäinen roskapostituksesta vankilatuomion saanut henkilö. Hänet tuomittiin vankilaan ja 20 000 dollarin korvauksiin toukokuussa 2003. Sähköpostiviestejä hän oli lähettänyt noin 825 miljoonaa kappaletta.

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Luettelo televisiosarjan Ben 10: Ultimate Alien jaksoista

Luettelo Ben 10: Ultimate Alien -sarjan jaksoista. Jaksot ovat tuotantokausikohtaisessa luettelossa Yhdysvaltain alkuperäisessä esitysjärjestyksessä.

Sarja alkoi Cartoon Networkilta 23. huhtikuuta 2010 Yhdysvalloissa jaksolla nimeltä "Fame". Ensimmäinen tuotantokausi päättyi kaksiosaiseen jaksoon "Absolute Power". Ensimmäinen tuotantokausi käsitti 20 jaksoa. Toinen tuotantokausi alkoi jaksolla "The Transmogrification of Eunice" 4. helmikuuta 2011. Sarjasta on tuotettu tähän menneessä 52 jaksoa.

Ensimmäinen tuotantokausi (2010)

Toinen tuotantokausi (2011)

Aiheesta muualla
 TV.com 

Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Noop

Noop oli Googlen vuosina 2009-2011 ollut kokeellinen projekti, jonka tavoitteena oli kehittää uusi ohjelmointikieli. Noopin tavoite oli sekoittaa "vanhojen" ja "uusien" kielten parhaat ominaisuudet.

Lähde 
 http://code.google.com/p/noop/

Ohjelmointikielet
MBL

MBL on ohjelmointikieli kääntäjän rakenteen opettamiseen. Sen kehitti John Aycock University of Calgary:ssa.

Lähteet
MBL:A Language for Teaching Compiler Construction
 

Ohjelmointikielet
Gotlanninajokoira

Gotlanninajokoira (gotlandsstövare) on ketun ja jäniksen metsästykseen käytettävä ruotsalainen koirarotu. Luonteeltaan se on eloisa ja tarkkaavainen.

Rotu ei kuulu FCI:n piiriin. Ruotsissa ja Suomessa se luokitellaan ryhmään 6, ajavat koirat.

Alkuperä
Keltainen gotlanninajokoira polveutuu todennäköisesti saksalaisista ajokoirista, joihin on sekoittunut ruotsalaisia ajokoirarotuja. Ensimmäinen rotumääritelmä laadittiin vuonna 1920. Vuonna 1929 rotumääritelmä kuitenkin lakkautettiin ja gotlanninajokoira yhdistettiin smoolanninajokoiraan. Tämäkään ratkaisu ei ollut kovin pitkäaikainen, sillä vuonna 1934 tehtiin päätös, että keltaiset smoolanninajokoirat kuuluvat hamiltoninajokoiriin. Vuodesta 1990 lähtien gotlanninajokoiria on rekisteröity väliaikaiseen rekisteriin, ja ne voivat osallistua näyttelyihin ja metsästyskokeisiin.

Ulkonäkö
Gotlanninajokoira on yleisvaikutelmaltaan kuiva, jalo ja kevyt, mutta kuitenkin vahva. Sen tulee olla sopusuhtaisesti rakentunut, hieman suorakaiteen muotoinen. Pää on pitkänomainen. Otsa on hieman kaareva ja kohtalaisen leveä. Niskakyhmy on vain hieman ulkoneva ja otsapenger vähäinen, mutta selvästi erottuva.

Purennan tulee olla leikkaava. Silmät ovat kirkkaat ja mieluiten tummanruskeat. Korvat ovat ylös kiinnittyneet, ja koiran ollessa tarkkaavainen ne saavat kohota vain hieman kallolinjan yläpuolelle. Häntä on lähes selkälinjan jatkeeksi kiinnittynyt ja kintereisiin ulottuva, tyvestään vahva ja asennoltaan suora tai loivasti sapelinmuotoinen.

Karvapeite ja väritys
Gotlanninajokoiran karvan tulee olla vahvaa, jäykkää ja tiiviisti rungonmyötäistä. Koiralla voi olla aluskarvaa. Päässä, korvissa ja raajojen alaosassa karva on lyhyempää kuin muualla. Väriltään koira on aina kellanruskea. Valkoista tulee olla kuonossa, kaulan alapuolella, rinnassa, hännänpäässä ja käpälissä. Yksittäisten tummien karvojen esiintyminen selässä on sallittua. Kirsu on aina musta.

Lähteet
 Suomen Kennelliitto – gotlanninajokoiran rotumääritelmä (epävirallinen käännös)

Viitteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Ruotsalaiset koirarodut
SKL 6 Ajavat koirat
Rootkit

Rootkit eli piilohallintaohjelma on haittaohjelma, joka asentuu tietokoneelle hyökkääjän saatua sen hallintaansa. 
Rootkitin sanotaan olevan ohjelma, jota käyttöjärjestelmä ei havaitse. Rootkit piiloutuu käyttöjärjestelmän laiteajureihin.

Piilohallintaohjelma on myös usein troijalainen, joka välitetään toisen ohjelmiston avulla asennettavaksi tai hyödyntämällä jotain  tietoturva-aukkoa. Yleensä piilohallintaohjelmat pyrkivät tuhoamaan jäljet tartunnasta ja piilottamaan tietokoneella olevat vieraat prosessit tai verkkoyhteydet. Piilohallintaohjelmaan kuuluu usein etähallintamahdollisuus (takaovi).

Lähteet

 
 

Haittaohjelmat
The Simpsons: Bart vs. the Space Mutants

The Simpsons: Bart vs. the Space Mutants on  Acclaimin julkaisema Simpsonit-aiheinen tasohyppely, joka on julkaistu vuonna .

Pelialustat 

Peli julkaistiin aluksi ZX Spectrumille, Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle Commodore Amigalle ja DOS:lle. Ocean Software julkaisi pelin Atari ST:lle ja Acclaim Entertainment NES:lle ja vuotta myöhemmin Sega Master Systemille, Mega Drive/Genesikselle ja käsikonsoli Sega Game Gearille Acclaimin "Flying Edge" -merkinnällä. On olemassa myös samanniminen LCD-peli. 

Acclaim tuotti pelille kaksi virallista jatko-osaa: The Simpsons: Bart vs. the World ja The Simpsons: Bartman Meets Radioactive Man NES:lle. Sen jälkeen julkaistiin monta muuta Simpsonit-aiheista videopeliä. Sarjaan kuuluu 22 peliä, viimeisimpänä  vuoden 2007 The Simpsons Game. Lisenssi on tosin ollut monilla eri kustantajilla.

Vastaanotto 
Mikrobitti antoi arvostelussaan NES-versiolle 91 pistettä sadasta.

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 1991 videopelit
Amiga-pelit
Amstrad CPC -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 64 -pelit
DOS-pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Sega Mega Drive -pelit
Sega Master System -pelit
Sega Game Gear -pelit
ZX Spectrum -pelit
Bart Vs The Space Mutants
Tasohyppelyt
Ubisort

Ubisort (esp.Unión de Bienestar Social de la Región Triqui) on puolisotilaallinen ryhmä Oaxacassa Meksikossa. Sillä katsotaan olevan siteitä valtaapitävään PRI-puolueseen.

Jyri Jaakkolan kuolema 
Ubisort-joukkoja epäillään osallisuudesta tapahtumaketjuun, jossa keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 toistaiseksi varmistamattomat asejoukot väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen, joka oli matkalla Ubisortin saartamaan San Juan Copalan autonomiseen kaupunkiin. Kaksi aktivistia kuoli ja 12 jäi kateisiin. Ubisort-joukot antoivat poliisin poistaa ruumiit alueelta. Kuolleet olivat Cactus-järjestön johtaja Alberta “Bety” Cariño ja suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola. 

Oaxacan osavaltion poliisi kieltäytyi pelastamasta haavoittuneita, "koska heillä ei ole siihen valtion käskyä".

Tuomiot 
Vain yksi väijytyksessä mukana ollut Ubisortin jäsen on tuomittu oikeudessa. Hyökkäyksen tapahtuma-aikaan 17-vuotias mies sai kolmen vuoden vankeusrangaistuksen osallisuudestaan murhaan. Meksikon hallitus on ollut haluton tuomitsemaan muita osallistujia.

Vuonna 2018 Meksikon poliisi vapautti Ubisortin johtajan ja toisen epäillyn todisteiden puuttuessa. Ubisortia on syytetty todistajien uhkailusta.

Muu toiminta 
Ubisort on ollut osallisena Oaxacan osavaltiossa pitkään jatkuneissa väkivaltaisuuksissa. Järjestö oli osallisena San Juan Copolan piirityksessä vuosina 2009-2010. Elokuussa 2010 Ubisortin syytettiin olleen osallisena hyökkäyksessä, jossa kuoli kolme ihmistä ja haavoittui kaksi. Uhrit kuuluivat San Juan Copolaan autonomian julistaneeseen MULTI-ryhmään.

Lähteet

Meksiko
Puolisotilaalliset järjestöt
Biosentrismi

Biosentrismi (kreikan sanoista βίος ’elämä’ ja κέντρον ’keskus’) on poliittinen ja ympäristöfilosofinen näkemys, jonka mukaan kaikki elämä on yhtä arvokasta. Se vastustaa ihmiskeskeisyyttä eli antroposentrismiä, jossa ympäristön arvo määrittyy sen ihmiselle tuottaman hyödyn perusteella. Biosentrismin mukaan ihminen ei ole muita elämänmuotoja korkeampi tai erityisempi, eivätkä luonto ja eläimet ole ihmiselle alisteisia.

Biosentrismin kannattajat tukevat yleensä elämän monimuotoisuutta, eläinten oikeuksia ja luonnonsuojelua.

Katso myös 
 syväekologia
 buddhalainen etiikka

Lähteet 

Etiikka
Todellisuuskäsitykset
Ympäristöfilosofia
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1984

Los Angelesin vuoden 1984 olympialaisten jalkapalloturnaus pelattiin 29.heinäkuuta-11.elokuuta 1984. Useat itäblokin maat boikotoivat Yhdysvalloissa järjestettyjä olympialaisia. Jalkapalloturnauksesta vetäytyivät kaikki edellisen turnauksen mitalimaat Itä-Saksa, Neuvostoliitto ja Tšekkoslovakia. Näiden tilalle turnaukseen osallistuivat Länsi-Saksa, Italia ja Norja.

Los Angelesin olympialaisissa turnaukseen saivat osallistua myös ammattilaisjalkapalloilijat. FIFA oli ehdottanut, että turnaus avattaisiin kaikille alle 23-vuotiaille jalkapalloilijoille, riippumatta siitä ovatko nämä ammattilaisia vai eivät. Tämä ei sopinut Itä-Euroopan maille, jotka olivat hallinneet aiempia olympiaturnauksia. Näiden maiden joukkueet koostuivat pääosin amatööreistä ja heidän mukaansa uudistus rikkoi KOK:n periaatteita, koskien ikärajoituksia ja ammattilaisuutta.

Olympiakultaa voitti Ranska, se voitti loppuottelussa Brasilian maalein 2-0.

Karsinnat 

Vuoden 1984 olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 maata. Isäntämaa Yhdysvallat selviytyi kisoihin ilman karsintoja. Muut paikat jakaantuivat siten että Euroopan karsinnoista kisoihin selviytyi 4 maata, Etelä-Amerikasta 2, Pohjois- ja Keski-Amerikasta 2, Afrikasta 3 ja Aasiasta 3. Hallitsevan olympiavoittajan Tšekkoslovakian tilalla kisoissa oli Italia.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Maalintekijät 
Turnauksen maalitilaston ykkössijan jakoivat viisi maalia tehneet Ranskan Daniel Xuereb ja Jugoslavian Borislav Cvetkovic ja Stjepan Deveric.
5 maalia
 Daniel Xuereb
 Borislav Cvetkovic
 Stjepan Deveric
4 maalia
 Gilmar Popoca
3 maalia
 Dale Mitchell
 François Brisson
 Rudolf Bommer
 Uwe Rahn
 Jovica Nikolic
2 maalia

 Dunga
 Emad Soliman
 Beniamo Vignola

 Joar Vaadal
 Hussein Saeed
 Khalid Al-Muhannadi

 Rick Davis
 Christian Schreier

1 maali

 Kita
 Ronaldo Silva
 Silvio Paiva
 Louis-Paul Mfédé
 Paul Bahoken
 Roger Milla
 Gerry Gray
 Igor Vrablic
 Fernando Santis
 Jaime Baeza
 Enrique Rivers
 Evaristo Coronado

 Khaled Gadallah
 Magdi Abdelghani
 Mahmoud El Khatib
 Dominique Bijotat
 Guy Lacombe
 Jean-Claude Lemoult
 Patrice Garande
 Philippe Jeannol
 Ali Hussein Shihab
 Aldo Serena
 Franco Baresi
 Pietro Fanna

 Mustapha Merry
 Per Egil Ahlsen
 Majed Abdullah
 Gregg Thompson
 Jean Willrich
 Andreas Brehme
 Frank Mill
 Manfred Bockenfeld
 Ljubomir Radanovic
 Mirsad Baljic
 Nenad Gracan

Lähteet

Kesäolympialaiset 1984
1984
Vuoden 1984 jalkapallo
Pierre-Édouard Bellemare

Pierre-Édouard Bellemare (s. 6. maaliskuuta 1985 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Tampa Bay Lightningia. Bellemaren vahvuuksiin kuuluvat hyökkäyspään pelaaminen, nopeus, mailankäsittelytaidot, laukaus, tilan tekeminen ketjukavereille, työteliäisyys sekä alivoimapelaaminen.

Ura

Seuraura
Bellemare aloitti jääkiekon Vipers de Montpellier’ssa, mutta pelasi ensimmäiset pääsarjapelinsä Rouen Hockey Élitessa, Ligue Magnusissa kaudella 2002–2003. Hän voitti Ranskan-mestaruuden keväällä 2003. Kaudella 2004–2005 Bellemare palkittiin Ranskan parhaana nuorena pelaajana Trophée Jean-Pierre Graffilla. Kaudella 2005–2006 hän voitti toisen Ranskan-mestaruutensa.

Kaudeksi 2006–2007 Bellemare siirtyi Ruotsin HockeyAllsvenskanin Leksands IF:ään. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, joista Leksand eteni jokaisen päätteeksi Kvalserieniin. Kaudella 2008–2009 Bellemare voitti koko Allsvenskanin maalipörssin 31 osumallaan. Hän sijoittui myös sarjan jäähypörssissä kolmanneksi 113 minuutillaan. Bellemare jakoi myös Kvalserienissä viidellä osumallaan maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Mikael Karlbergin ja AIK IF:n Jonas Liwingin kanssa sekä kymmenellä tehopisteellään Leksandin sisäisen pistepörssin voiton Morten Greenin kanssa.

Bellemare siirtyi kaudeksi 2009–2010 sarjatasoa ylemmäs Elitserieniin ja Skellefteå AIK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Hänellä oli kevään 2010 pudotuspeleissä joukkueen paras teholukema (+5). Joulukuussa 2010 Bellemare jatkoi sopimustaan kahdella vuodella kevääseen 2013 saakka. Hän voitti Elitserien-hopeaa keväällä 2011.

Kaudella 2011–2012 Bellemaresta tuli Skellefteån varakapteeni. Hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 19+17=36, joilla Bellemare oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös Elitserienin alivoimamaalipörssin viidellä osumallaan sekä Skellefteån sisäisen tehotilaston lukemalla +12, kuten myös kevään 2012 pudotuspeleissä lukemalla +6. Bellemare voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Helmikuussa 2012 hän jatkoi sopimustaan neljällä vuodella kevääseen 2016 saakka. Kaudella 2012–2013 Bellemare pelasi loukkaantumisten takia runkosarjassa vain 29 ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.

Maajoukkueura

Bellemare edusti Ranskaa MM-tasolla jo 19-vuotiaana vuonna 2004. Hän on sittemmin edustanut MM-tasolla Ranskaa myös vuosina 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2017. Kolmessa viimeisimmässä turnauksessa Bellemare toimi joukkueen varakapteenina. Ranska putosi MM-sarjasta vuonna 2004, mutta nousi takaisin vuodeksi 2008. Bellemare on edustanut Ranskaa myös ikäkausimaajoukkueissa. Hän oli vuoden 2005 alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailujen paras maalintekijä viidellä osumallaan.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ranskalaiset jääkiekkoilijat
Tampa Bay Lightningin pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Muumio (vuoden 1932 elokuva)

Muumio (The Mummy) on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1932. Elokuvan ohjasi Karl Freund, ja nimiroolissa esiintyy Boris Karloff. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Zita Johann, David Manners ja Edward Van Sloan.

Universal Pictures oli tuottanut 1930-luvun alussa kaksi menestynyttä kauhuelokuvaa: Draculan – vanhan vampyyrin ja Frankensteinin. The Mummy jatkoi Universalin kauhuelokuvasarjaa. Se perustui kuitenkin ajankohtaisiin tapahtumiin, toisin kuin monet muut ajan kauhuelokuvat, joiden perustana oli romaanit. The Mummy sai inspiraationsa kymmenen vuotta aiemmin löydetystä faarao Tutankhamonin haudasta, ja sen löytäjien kohtaamasta kirouksesta. Kirouksen väitettiin olleen monen kuoleman taustalla. Valtion filmitarkastamo kielsi elokuvan kokonaan Suomessa 1930-luvulla.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Muumio-elokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Vuoden 1932 yhdysvaltalaiset elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa