joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
DAF

DAF on hollantilainen automerkki, jonka pääkonttori sijaitsee Eindhovenissa.

DAF-yhtiö perustettiin vuonna 1932, kun konepaja, jota Huub ja Wim van Doorne johtivat, muutti nimensä Van Doorne's Aanhangwagen Fabriek (Van Doornen perävaunutehdas), lyhennettynä DAF.

Kuorma-autot

Vuonna 1949 yhtiö aloitti kuorma- ja linja-autojen valmistuksen ja vaihtoi jälleen nimeään, nyt Van Doorne's Automobiel Fabriekiksi (Van Doornen Autotehdas). Vuonna 1958 DAF valmisti ensimmäisen henkilöautonsa, jossa oli jatkuvasäätöinen automaattivaihteisto, nimeltään Variomatic.

DAF:in henkilöautovalmistus myytiin ruotsalaiselle Volvolle vuonna 1975, ja DAF keskittyi menestyksekkäiden kuorma-autojensa valmistukseen. Autotehdas on nykyään kokonaan Mitsubishin omistama ja tunnetaan nimellä "Netherlands Car B.V" tai NedCar.

DAF:n nykyinen kuorma-autovalikoima
 DAF CF
 DAF XF
 DAF LF
 DAF XG

Henkilöautot 

Kaikissa DAFin alkuaikojen autoissa oli Variomatic-vaihteisto.  Ensimmäinen henkilöauto, joka sai mallimerkinnän 600, aiheutti suursensaation, kun prototyyppi vuonna 1958 esiteltiin.  Ensimmäiset mallin autot ajettiin liukuhihnalta jo seuraavana vuotena.  Seuraava malli oli 750, jossa oli edeltäjäänsä suurempi moottori.

Myöhemmin DAF valmisti tyyppiä, joka sai lempinimen Daffodil (narsissi), kolmena versiona 30, 31 ja 32.  Viimeisimmän tyyppi muutettiin 33:ksi, kun suurempi 44, joka oli jo keskikokoinen auto, esiteltiin. 
55:llä oli taas suurempi 1100 kuutiosenttimetrin moottori, joka oli Renault'n valmistetta. Kaksi viimeistä DAFin automallia, ennen yksikön myymistä Volvolle, olivat 46 ja 66 (viimeistä myytiin vielä nimellä Volvo 66).  Uusi Volvo 300-sarja, joka esiteltiin 1976 oli DAF-pohjainen ja tarjottiin aluksi vain Variomatic-voimansiirrolla. 1980-luvulla kävi ilmeiseksi, että tätä piti muuttaa, mutta lopulta myytiin yli 1,3 miljoonaa 340-sarjan autoa.

Prototyyppejä ja erikoisautoja 
Pieneksi yhtiöksi DAF teki valtavan määrän prototyyppejä. Myös kuuluisat rakentajat kuten Michelotti ja OSI valmistivat DAF:in tekniikkaan perustuvia ajoneuvoja. Esimerkkinä OSI:n City Car, josta tuli pienoisauto. DAF:in viimeisestä prototyypistä, DAF 77:stä tuli Volvo 343, joka myi huimat 1,4 miljoonaa ajoneuvoa.

Myynti Suomessa 
DAF:in ensimmäisenä maahantuojana toimi Wihuri-yhtymän tytäryhtiö Autola Oy, joka toi maahan samaan aikaan myös Hillmania, Polski Fiatia ja Volkswagenia. Volvon ostettua DAF:in maahantuonti siirtyi Oy Volvo-Auto Ab:lle. Suomessa DAF:in henkilöautoja markkinoitiin erityisesti iäkkäille ja liikuntarajoitteisille autoilijoille, mutta se pysyi melko harvinaisena automerkkinä kokoonsa nähden korkeahkon hintansa vuoksi. Vuosina 1970–1976 rekisteröitiin vajaat 500 DAF-henkilöautoa, ja niitä oli vuoden 1979 lopussa rekisterissä 620 kappaletta. Suomessa eniten myydyt mallit olivat 55 ja 66.

Lähteet

Aiheesta muualla 

DAFin viralliset Websivut 
DAF autoista sivuilla RitzSite Classic Cars 
DeAutogids.nl  DAF
Diaspora

Diaspora tarkoittaa suoraan kreikasta käännettynä hajaannusta, hajallaan asumista. Se merkitsee muuttoa, jossa jokin uskonnollinen tai kansallinen ryhmä joutuu muuttamaan uuteen maahan tai uudelle asuma-alueelle. Diasporassa kansa tai ryhmä säilyttää oman identiteettinsä vaikka elääkin eristyksessä alkuperäisestä kulttuuristaan. Esimerkiksi ortodokseja tai juutalaisia on hajaantunut muihin maihin ja toisten kansojen joukkoon eroon alkuperäisestä uskonnollisesta ympäristöstään. Tällaisia ryhmiä löytyy paljon eritoten läntisestä Euroopasta ja Yhdysvalloista, johon he ovat siirtyneet usein entisistä sosialistisista maista. Valtiovallan hajoamisen johdosta on syntynyt ainutlaatuinen somalien diaspora. Lapset kansainvälistyvät muuttomatkalla, ja heistä tulee usein tyypillisiä matkalaukkulapsia.

Alkuperä
 Muinaisessa Kreikassa diaspora viittasi hallitsevan kaupunkivaltion kansalaisten elinoloihin, kun nämä asettuivat valloitettuihin maihin ylläpitäen kolonialismia. Ensimmäinen maininta pakolaisuuden seurauksena syntyneestä diasporasta löytyy  viidennestä Mooseksen kirjasta. Diasporaa käytettiin myöhemminkin kuvaamaan yksinomaan  juutalaisten maanpakolaisuutta, kun nämä olivat pakolaisina Israelista vuonna 607 eaa  babylonialaisten karkottamana ja Judeasta vuonna 70 roomalaisten karkottamina. Diasporakäsitteen käyttö laajeni Assyrian valloittamien alueiden joukkokarkotusten yhteydessä.

Uusi diaspora

Kreikkalaisten diaspora vuonna 1876 kuvasi kansakunnan hajoamista modernissa merkityksessä  Joskus diasporaa käytetään kuvaamaan pakolaisuutta. Kuitenkaan pakolaisuus ei merkitse aivan samaa kuin diaspora . . Ekspatriaattien elämää uudessa kotimaassaan alettiin 1950 luvun puolessa välissä kuvata diasporana . . Suomessa asuvalle uussuomalaiselle elämä uudessa kotimaassa saattaa merkitä diasporaa yhtä hyvin kuin nälkävuosina Amerikkaan muuttaneelle uusi manner saattoi merkitä diasporaa.

Diasporatutkimus
Diaspora sisältää tunteen paikaltaan poissa olevasta. Kansakunta, joka kuvailee olevansa diasporassa, tuntee olevansa poissa alkuperäisiltä juuriltaan. Tavallisesti se sisältää toivon tai vähintään toiveen kotimaahan paluusta, jos kotimaa on vielä jossain muodossa olemassa. Diaspora saattaa merkitä myös juuriensa menettämistä, kun ihminen juurtuu uusille asuinsijoilleen. Hänelle saattaa muodostua pakolaisuuden myötä useita kotimaita, joista kussakin saattaa löytyä osa hänen identiteettiään. Diaspora on osa laajenevaa akateemista tutkimusta. Sitä tutkitaan niin uskontotieteissä kuin antropologiassa ja psykologiassa ja muun muassa osana modernia muuttoliiketutkimusta.

Katso myös
 Amerikansuomalaiset
 Uusi Ruotsi
 Laiton siirtolaisuus
 Pakkosiirto
 Pakkomuutto
 Pakolainen
 Orjakauppa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Livius.org: Diaspora 
 News for Diaspora Indian

Ortodoksinen kirkko
Orientaaliortodoksinen kirkko
Juutalaisuus

Seulonnan keskeiset artikkelit
Dr Pepper

Dr Pepper on Dr Pepper Snapple Groupin ”23 eri maun” virvoitusjuoma. Se on Yhdysvaltain kolmanneksi suosituin virvoitusjuoma. Juomasta on olemassa myös versiot Cherry Vanilla Dr Pepper ja Dr Pepper Cherry ja Dr Pepper Dark Berry sekä sokerittomat Dr Pepper Zero ja Diet Cherry Vanilla Dr Pepper. Euroopassa juomaa myy The Coca-Cola Company.

Juoman nimi oli alun perin Dr. Pepper. Piste Dr:n perästä poistettiin 1950-luvulla.

Historia 
Alun perin Dr Pepperiä valmisti Morrisonin Old Corner Drug Store Waco. Dr Pepperin maku toi tuotteelle suuren suosion, kun se tuotiin markkinoille vuonna 1885. Makua ei ole muutettu yli vuosisadan aikana, ja juoma on edelleen yksi Yhdysvaltain suosituimmista.

Nimi 
Dr Pepperin nimestä liikkuu monenlaisia teorioita. Erään teorian mukaan nimessä oleva ”pep” viittaa pepsiiniin. Toiset puolestaan uskovat, että juoma nimettiin erään todellisen Dr. Pepperin mukaan. Todennäköisin epäilty on tohtori Charles T. Pepper, jonka myös Dr Pepperin edellinen valmistaja Dr Pepper/7 Up, Inc. on kertonut olleen juoman nimen inspiraatio. Tiedon totuudenmukaisuudesta ei ole tietoa. Toinen todennäköinen epäilty on Dr. Pepper Christiansburgista, Virginiasta.

Dr Pepper Suomessa 
Dr Pepperiä myydään Suomessa muovipulloissa ja myös tölkeissä import-tuotteina tietyissä kaupoissa. Amerikassa sitä myydään tölkeissä ja lasipulloissa. Suomessa juomaa valmistaa lisenssillä Oy Sinebrychoff Ab.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Dr Pepperin virallinen kotisivu 
 Dr Pepper Sinebrychoffin sivulla

Virvoitusjuomamerkit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Voudintilit

Voudintileiksi kutsutaan asiakirjaryhmää, joka syntyi vuoden 1540 tietämillä Kustaa Vaasan uudistustoiminnan tuloksena. Nimensä mukaisesti kysymys on tilikirjasarjasta, joka sisältää voutien laatimia luetteloja kannetuista veroista eri linnalääneistä. Näitä luetteloita on säilynyt noin 1620-luvulle asti. Vuonna 1634 aloitetut varsinaiset henkikirjat (manttaaliluettelot) jatkavat voudintilien tehtävää. Voudintilien sisältämät maakirjat ja papinveroluettelot ovat käytännöllisesti katsoen ainoat sukututkijan hyödynnettävissä olevat 1500-luvun lähteet erinäisiä säilyneitä tuomiokirjakatkelmia lukuun ottamatta. Voudintilit sisältävät myös luetteloja kannetuista apuveroista, sakkoluetteloita ja muuta arvokasta lähdemateriaalia. Lähteenä voudintilit ovat kuitenkin hyvin ongelmallinen ryhmä, joiden oikea tulkinta vaatii taitoa. Lisäksi ne oikeuttavat huomattavasti suppeampiin johtopäätöksiin kuin varsinaiset henkikirjat. Siksi kaikkea 1500-luvulle ulottuvaa sukututkimusta, etenkin itäsuomalaista, on luettava erittäin kriittisesti.

Voudintilejä kutsutaan myös "siniseksi sarjaksi". Alkuperäiset asiakirjat nimittäin sidottiin 1800-luvun jälkipuolella uudestaan yhdenmukaisiin vaaleansinisiin pahvikansiin. Alkuperäiset pergamenttikannet irrotettiin tileistä ja ne muodostavat nykyisin Kansalliskirjaston Fragmenta membranea -kokoelman. 

Koko aineisto on mikrokuvattu ja käytettävissä Kansallisarkistossa. Voudintilien pohjalta on laadittu sittemmin Suomen asutuksen yleisluetteloa (SAY) ja Tavinsalmen pitäjän asutuksen yleisluettelo. Suomen asutuksen yleisluettelo ja osa Voudintileistä on 2000-luvulla julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. 

Savonlinnan linnaläänin osalta voudintileistä on käytettävissä yksityiskohtainen luettelo.

Katso myös
Läänintilit

Aiheesta muualla
Tietoa voudintilien tutkimisesta (Arkistolaitos)

Sukututkimus
Suomen historia
Kaukonen

Kaukonen on kylä Kittilässä kantatie 79:n varrella. Kylältä on matkaa Kittilän kirkonkylään noin 20 kilometriä ja Ylläksen ja Levin laskettelukeskuksiin noin 40 kilometriä. Kylässä on noin 350 asukasta. Kaukonen on yksi Ounasjokivarren vanhimmista kylistä: ensimmäisen asukkaat ovat asettuneet seudulle noin 1650-luvulla. Kaukonen on yksi Ympäristöministeriön määrittelemistä valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista Suomessa ja kylämiljöö kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Kuvataiteilija Reidar Särestöniemi syntyi, eli lapsuutensa sekä asui ja työskenteli myös myöhemmin Särestön tilalla Kaukosen kylässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Majoitus Kaukosessa (Internet Archivessa, tallennettu 9.10.2006

Kittilän kylät
Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet Suomessa
Kittilän taajamat
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Heinäveden kirkonkylä

Heinäveden kirkonkylä eli Hasumäki on taajama Heinävedellä. Se sijaitsee melko keskellä kuntaa Kermajärven etelärannalla seututien 476 varrella. Kirkonkylä on Heinäveden kunnan keskustaajama.

Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan Heinäveden kirkonkylän pinta-ala oli 3,47 neliökilometriä ja väkiluku 1 407 vuoden 2019 lopussa. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.

Kylän jakaa kahtia sen pääkatu Kermanrannantie, jonka varrella sijaitsee paljon palveluja, esimerkiksi Heinäveden kunnantalo, hotelli Heinävesi ja ravintola Kyläpääsky, Nesteen huoltoasema, ravintola Kotipizza, pikaruokaravintola, kaksi päivittäistavarakauppaa, apteekki, posti ja pieni tavaratalo. Kylässä on myös rauta- ja kodinkonekaupat, urheilukenttä, kirjasto, ala- ja yläkoulut, lukio ja kansanopisto. 

Kirkonkylän keskustan luoteispuolella kohoaa kirkonmäki, jolla sijaitsee uusgoottinen, massiivinen Heinäveden kirkko. Sen on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck ja se rakennettiin heinäveteläisestä hirrestä vuosina 1890–1891. Kirkonmäeltä siintää Kermajärvi, jonka pinta on 90 metriä mäen lakea alempana. Kirkontorni on 45 metriä korkea. Kirkonmäellä sijaitsee myös vanha hautausmaa, pitäjäntuvan käsityökeskus ja Heinäveden kotiseutumuseo. Kirkonkylältä laskee jyrkkä mäki Kermajärven rantaan. Heinäveden satamassa pysähtyy kesäisin Heinäveden reittiä liikennöivän Saimaan Laivamatkat Oy:n alus M/S Puijo. Sataman vieressä on kunnan uimaranta. Kermasaven tehtaanmyymälä Raaminmäellä ja Heinäveden rautatieasema sijaitsevat noin neljä kilometriä etelään kirkonkylästä.

Kermajärven länsipuolella oleva alue Heinäveden kuntaa, jossa myös kirkonkylä sijaitsee, on osa Soisalon saarta, jonka pinta-ala on 1 683 neliökilometriä. Soisalo on Suomen ja koko Euroopan suurin sisävesialueen saari.

Kuvia

Etäisyyksiä Heinäveden kirkonkylältä

Lähteet 

Heinäveden kylät
Suomen kirkonkylät
Pohjois-Karjalan maakunnan taajamat
Suomen kuntakeskukset
Palokki

Palokki on kylä Heinävedellä, seututie 542:n varrella ja Juojärven reitin loppupisteessä sekä Heinäveden reitin laivareitin äärellä. Kylässä on vanha hautausmaa, seppien takotyömuseo Ronttopuisto sekä Lintulan luostari. 

Kylällä on pitkä teollinen historia, johon olennaisesti liittyy vesivoima ja puu. Palokin koskivoimaa on hyödynnetty ainakin 1700-luvulta puun sahauksessa voimanlähteenä. Hackman & Co -yhtiöllä oli 1800-luvulla kylällä vuosikymmeniä suuri sahalaitos ja laajoja maaomaisuuksia. Sahatavaraa vietiin Venäjälle, ennen muuta Saimaan kanavan kautta Pietarin seudulle. Suurimmillaan Palokin kylän asukasmäärä ylitti huomattavasti tuhannen hengen rajan 1900-luvun alussa. Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Suomen itsenäistyttyä 1917 vienti Venäjälle romahti. Palokin sahaustoiminta hiipui 1920-luvulla, ja kylän asukasmäärä pieneni. Kylä muuttui samalla hiljalleen tyypilliseksi maatalousvaltaiseksi maaseututaajamaksi. Muistona teollisesta toiminnasta alueella on jäljellä joitakin säilyneitä rakennuksia sekä sähköä tuottava vuonna 1961 rakennettu Outokumpu Oy:n vesivoimalaitos, joka tuotti sähköä Keretin kaivoksen käyttöön mutta jonka nykyisin omistaa Pohjois-Karjalan Sähkö.

Jatkosodan päätyttyä Lintulan luostari muutti entiselle Hackmanin tilalle 1946 Kivennavalta luovutetusta Karjalasta, josta se oli joutunut lähtemään sotien vuoksi pois. Luostarilla oli pitkä evakkomatka, ja kun Palokissa sijaitsevaa tilaa käytiin katsomassa, sisaret ihastuivat siihen ja muuttivat sinne, 15 kilometrin päähän muutaman vuoden aikaisemmin muuttaneen Valamon luostarin lähelle. Lintulan luostari on avoinna matkailijoille kesällä. Luostarin alueella on muun muassa kirkko, kynttilätehdas, matkamuistomyymälä ja kahvila.

Palokissa sijaitsevat kalaiset lohilammet ovat kalastajien suosiossa ja lähistöltä löytyy myös kolme koskea. Lähellä Palokkia sijaitsevassa Patoon koskessa on pato ja voimala, ja  niiden purkamisesta ja kosken vapauttamisesta on keskusteltu. 

Palokin koulu on lakkautettu, mutta edelleen siellä on vanhuksille tarkoitettu Johannes-koti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Palokin kylä Pohjois-Savon opaskartassa

Heinäveden kylät
Juojärven reitin valuma-alue
Vihiluoto

Vihiluoto on kylä, asuinalue ja yritysalue Kempeleenlahden rannalla Kempeleen kunnassa lähellä Oulun kaupungin rajaa ja Oulunsalon kaupunginosaa. Kempeleen keskustaajamasta on matkaa noin viisi kilometriä.

Nimi Vihiluoto on peräisin ajalta ennen 1800-luvun alkua, jolloin alue oli saari. Maankohoamisen myötä Vihiluoto muotoutui ensin niemeksi, ja lopulta sulautui mantereeseen. Vihiluodossa on poltettu aikoinaan tiiliä.

Vihiluodon alueen nykyinen rakennuskanta on suurimmalta osin omakotitalotaloja. Aikaisemmin alueella oli useita vapaa-ajan asuntoja.

Viime vuosina Vihiluodon rakentamattomia alueita on kaavoitettu monikansallisten yritysten toimipisteille. Alueen yrityksiä ovat muun muassa Polar Electro, PKC Group, Finlandia Hotels-ketjun hotelli Finlandia Hotel Airport Oulu ja ravintola Vihiluodon Torppa. Vihiluodon Vihikarissa toimii myös Kempeleen kunnan nykyinen kunnantalo.

Vihiluodolla toimii vuonna 2006 perustettu kyläyhdistys. Yhdistys on kehittänyt aluetta muun muassa rakentamalla luontopolun ja lintutornin. Yhdistys on myös useampana talvena tehnyt hiihtoladun Kempeleenlahdelle Vihiluodon ja Oulun Oritkarin välille. Vihiluoto valittiin vuonna 2016 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi. Valinnassa painotettiin sitä, että Vihiluoto on panostanut voimakkaasti nuorten viihtyvyyteen ja liikuntamahdollisuuksien lisäämiseen.

Lähteet

Kempeleen kylät ja alueet
Kempeleen asuinalueet
Suomen teollisuusalueet
Pohjois-Pohjanmaan vuoden kylät
Suomen entiset saaret
Kielimanifesti

Kielimanifesti eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Julistuskirja venäjänkielen käytäntöön ottamisesta asiain käsittelyssä eräissä Suomen Suuriruhtinaanmaan hallintovirastoissa (AsK 22/1900) oli vuonna 1900 Suomen kenraalikuvernöörin Nikolai Bobrikovin aloitteesta annettu säädös. Sen mukaan suomen ja ruotsin kieli tuli korvata hallinnossa ja oikeuslaitoksessa venäjällä kymmenen vuoden kuluessa. Manifestin seurauksena kuvernöörit alkoivat käyttää venäjää vuonna 1901 ja senaatti piti ensimmäisen venäjänkielisen istuntonsa vuonna 1903. Manifestin toimeenpano päättyi vuoden 1905 suurlakkoon.

Katso myös
 Kieliasetus (täsmennyssivu)
 Helmikuun manifesti

Lähteet

Aiheesta muualla

Sortokaudet
Suomen laki
Highway 61 Revisited

Highway 61 Revisited on Bob Dylanin kuudes albumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 1965. Albumilla Dylan muutti musiikillista suuntautumistaan akustisesta folkista sähköiseen folkrockiin, mikä aiheutti joissakin hänen ihalijoissaan ärtymystä. Folkrockin lisäksi albumi sisältää bluesvaikutteita muun muassa kappaleissa ”Tombstone Blues” ja ”Highway 61 Revisited”. Tähän vaikutti varsinkin sessiokitaristina tunnetun Mike Bloomfieldin bluessävytteinen kitaransoitto. Albumi sisältää myös rhythm and blues -sävytteisen kappaleen ”It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry”.

Albumi sisältää yhden Dylanin tunnetuimmista kappaleista, ”Like a Rolling Stonen”. Kappale julkaistiin singlenä ja se nousi listan sijalle kaksi. Rolling Stone -lehti valitsi ”Like a Rolling Stonen” maailman kaikkien aikojen parhaaksi kappaleeksi listallaan The Greatest Songs of All Time. Päätöskappale ”Desolation Row” on myös yksi Dylanin arvostetuimmista sävellyksistä ja sekin löytyy Rolling Stonesin parhaiden kappaleiden listalta sijalta 187.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Bob Dylan.
A-puoli

B-puoli

Kokoonpano
Michael Bloomfield – kitara
Harvey Brooks – bassokitara
Bob Dylan – kitara, huuliharppu, piano, kosketinsoittimet, äänitehosteet, laulu 
Bobby Gregg – rummut
Paul Griffin – urut, piano, kosketinsoittimet
Al Kooper – urut, kitara, piano, käyrätorvi, kosketinsoittimet
Sam Lay – rummut
Charlie McCoy – kitara
Frank Owens – piano
Russ Savakus – bassokitara

Lähteet 

Bob Dylanin albumit
Vuoden 1965 albumit
Sorrettujen pedagogiikka

Sorrettujen pedagogiikka () on brasilialaisen kasvatusfilosofin Paulo Freiren (1921–1997) pääteos. Teos on kirjoitettu alun perin portugaliksi, ja se on käännetty useille kielille, suomeksi vuonna 2005. Englanninkielistä käännöstä oli myyty vuoteen 2005 mennessä liki 800 000 kappaletta.

Freire kirjoitti Sorrettujen pedagogiikan 1960-luvun aikana ja käsikirjoitus valmistui 1968. Poliittisen tilanteen vuoksi Freire ei kuitenkaan löytänyt kirjalleen kustantajaa Brasiliassa. Käsikirjoitus käännettiin kohta valmistumisensa jälkeen englanniksi ja New Yorkissa toimiva Continuum-kustantamo julkaisi sen ensimmäisen kerran vuonna 1970. Pian se käännettiin myös ruotsiksi ja muutamille muille kielille. Portugalinkielinen laitos ilmestyi vuonna 1974. Suomeksi Sorrettujen pedagogiikka julkaistiin 2005 Vastapainon kustantamana, Joel Kuortin kääntämänä ja Tuukka Tomperin toimittamana.

Sorrettujen pedagogiikka on vaikuttanut erikielisinä painoksina kaikkiin kriittisiin kasvatusteorioihin ja -perinteisiin maailmassa, muun muassa kriittisen pedagogiikan amerikkalaisiin ja saksalaisiin versioihin. Kirjan englanninkielisestä painoksesta julkaistiin 30. juhlapainos vuonna 2000. Kustantajan esipuheessa teosta kerrotaan jo tuolloin myydyn yli 750 000 kappaletta. Amazon.com nettikirjakaupan suosituimmat listalla kirja on sijaluvulla 992 (6.8.2010). Sorrettujen pedagogiikan neljä ensimmäistä lukua olivat jonkin aikaa luettavissa vapaasti verkossa, mutta Freiren oikeudenomistajat vaativat ne poistettaviksi.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Jaakkola, Jyri: Paulo Freire ja vallankumouksen ajankohtaisuus. Väärinajattelija 2/2007. Verkkoversio.
 Jaakkola, Jyri: Sorrettujen pedagogiikka: Anarkistinen näkökulma Paulo Freiren ajatteluun. Väärinajattelija 2/2007. Verkkoversio.

Aiheesta muualla
 Paulo Freire Research Center Finland 

Kirjat filosofiasta
Vuoden 1970 kirjat
Anjunabeats

Anjunabeats on tranceen keskittyvä brittiläinen levy-yhtiö.

Historia 

Jono Grant ja Paavo Siljamäki perustivat Anjunabeatsin kesällä 1999. He olivat jo aiemmin toimineet tahoillaan tuottajina, mutta päättivät yhdistää voimansa tavattuaan toisensa Westminster Universityssä. Tuloksena oli label, joka julkaisee nostattelevaa, progressiivista trance-musiikkia. Anjunabeatsin ensijulkaisu oli Anjunabeats Volume One, vuonna 2000. Levy sai mahtavan vastaanoton klubi-skenessä ja vakuutti myös musiikin konkarit, muun muassa Paul Oakenfoldin ja Paul van Dykin.

Grant ja Siljamäki ryhtyivät hieman myöhemmin yhteistyöhön Tony McGuinnessin kanssa. Tämä kolmikko muodosti Above & Beyondin. Above & Beyondin lisäksi kolmikko vaikuttaa muun muassa seuraavissa kokoonpanoissa: Aalto, Free State, Jono Grant, Nitromethane, Oceanlab, P.O.S ja Tranquility Base.

Vuoden 2006 syksyllä Anjunabeats aloitti suuren Worldwide-kiertueen ja julkaisi Super8:n, DJ Tabin ja Mark Pledgerin miksaaman Anjunabeats Worldwide 01 -levyn. Anjunabeatsilta on myös tullut kahdeksan Volume-sarjan levyä, Volume One, Two, Three, Four, Five ja Six, 7 sekä 8. Anjunabeatsilla on myös sisaryhtiö Anjunadeep. Anjunadeep-kokoelmia ovat Anjunadeep:01 ja Anjunadeep:02.

Nykyisyys ja tulevaisuus 

Anjunabeatsin label on kasvanut kiivasta tahtia, ja se on vuosien mittaan haalinut merkkinsä alle useita maineikkaita artisteja ja kokoonpanoja ympäri maailman, muun muassa Suomesta, Ruotsista ja yhtiön kotipaikasta Iso-Britanniasta.

Lista artisteista

 7 Skies
 Aalto
 Above & Beyond
 Activa (Pres. Solar Movement)
 Alt+F4
 Andy Duguid (Reeves)
 Andy Moor
 Anhken
 Arty
 Aspekt
 Audien
 Bart Claessen
 Boom Jinx
 Carrie Skipper
 Cold Blue
 DJ Tab
 Dan Stone
 Daniel Kandi

 Dave Schiemann
 Endre
 Hawk
 Jaytech
 Jer Martin
 Jono Grant vs. Mike Koglin
 Joonas Hahmo
 Kaste
 Kyau & Albert
 Lange (Pres. Firewall)
 Lucas & Beltram
 Luminary
 Maor Levi
 Mark Eteson
 Mark Pledger
 Matt Hardwick Vs. Smith & Pledger
 Mat Zo
 Menno De Jong
 Mike Shiver

 Myon & Shane54
 Nitromethane
 Nitrous Oxide
 Oceanlab
 Oliver Smith
 Ost & Meyer
 P.O.S.
 Rusch & Murray
 Signalrunners
 Smith & Pledger
 Stephen J. Kroos
 Sunny Lax
 Super8
 Super8 & Tab
 Supermodels From Paris
 Tranquility Base
 Tritonal
 Velvetine

Aiheesta muualla 
 Anjunabeatsin kotisivu

Brittiläiset levy-yhtiöt
Trance
Henry Boucha

Henry Charles Boucha (s. 1. kesäkuuta 1951 Warroad, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija ja syntyperäinen ojibwa-intiaani. Hän pelasi keskushyökkääjänä NHL:ssa 6 kauden aikana 247 ottelua ja edusti maataan Sapporon olympialaisissa 1972, jossa joukkue voitti hopeaa.

Ura
Boucha pelasi high school -aikoinaan koulunsa Warroad Warriors -joukkueessa, jonka jälkeen kaudella 1969–70 hän pelasi WCJHL:n Winnipeg Jetsissä. Seuraavaksi hän liittyi Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen, jossa pelasi vuoteen 1972 asti. Hän edusti maataan vuoden 1970 MM-kisojen B-sarjassa, 1971 MM-kisojen A-sarjassa ja oli voittamassa hopeaa vuoden 1972 olympiakisoissa. 

Detroit Red Wings varasi Bouchan vuoden 1971 NHL:n varaustilaisuudessa 16. vuorolla. WHA:ssa hänet varasi Minnesota Fighting Saints vuonna 1972 koko tilaisuuden ensimmäisenä. Olympiakisojen jälkeen, talvella 1972, Boucha aloitti NHL-uransa Detroit Red Wingsin paidassa. Hän teki ensimmäisessä ottelussaan maalin ja ensimmäisen kokonaisen kauden jälkeen keväällä 1973 hänet valittiin Detroitin vuoden tulokkaaksi. Bocha pelasi Detroitissa vielää yhden kokonaisen kauden, jonka jälkeen elokuussa 1974 hänet myytiin Minnesota North Starsiin, josta tuli vaihdossa Danny Grant.

Loukkaantuminen
Kaudella 1974–75 Boucha tuli kuuluisaksi, kun Boston Bruinsin Dave Forbes hyökkäsi Bouchan kimppuun, löi häntä silmään mailan päällä ja hakkasi Bouchan päätä jäähän. Tapaus oli ensimmäinen, jossa jääkiekkoväkivallasta nostettiin syyte oikeudessa. Valamiehistö ei päässyt sopuun rangaistuksesta, joten Forbes vapautettiin syytteistä.

Bouchan näkö ei ikinä palautunut ennalleen, joten hänen jääkiekkouransa kärsi. Hän yritti palata kaukaloon ensiksi WHA:n Minnesota Fighting Saintsin paidassa seuraavalla kaudella, mutta seura lopetti toimintansa kesken kauden helmikuussa 1976. Boucha siirtyi NHL:n Kansas City Scoutsin riveihin, jossa pelasi loppukauden. Kansas Citykin oli vaikeuksissa ja muutti ennen seuraavan kauden alkua Denveriin, jossa Boucha pelasi vielä 9 peliä, ennen kuin lopetti uransa.

Boucha käytti ensimmäisenä NHL:ssä otsanauhaa. 1995 hänet valittiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 Bouchan haastattelu

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
FC Girondins de Bordeaux

Girondins de Bordeaux on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1881. Joukkueen jalkapallotoiminta käynnistyi pysyvästi vasta vuonna 1919. Seuran koko nimi on Football Club des Girondins de Bordeaux.

Bordeaux on voittanut liigamestaruuden kuudesti. Sen suurin saavutus kansainvälisissä turnauksissa on finaalipaikka UEFA Cupissa vuodelta 1996. Finaalissa saksalainen Bayern München oli kuitenkin parempi kahden ottelun yhteistuloksella 5–1.

Tärkeimmät vuosiluvut
 1881: Girondins de Bordeaux perustetaan.
 1910: Seuran lajivalikoimaan liitetään jalkapallo, joka kuitenkin lakkautetaan jo vuoden kuluttua.
 1919: Jalkapallotoiminta palautetaan henkiin.
 1937: Bordeaux'sta tulee ammattilaisseura.
 1941: Ensimmäinen Ranskan cupin voitto.
 1945: Ensimmäinen kausi pääsarjatasolla.
 1950: Ensimmäinen Ranskan mestaruus.
 1964: Ensimmäinen osallistuminen Messucupiin. Tuloksena putoaminen ensimmäisellä kierroksella Borussia Dortmundia vastaan.
 1984: Ensimmäinen osallistuminen Mestarien liigaan. Bordeaux etenee aina välieriin asti, jossa sen pudottaa Juventus.
 1987: Ensimmäinen (ja toistaiseksi ainoa) tupla: Ranskan mestaruus ja cup-voitto.
 1996: Ensimmäinen euro-finaali UEFA Cupissa. Tappio Bayern Münchenille.
 1999: Bordeaux saavuttaa viidennen Ranskan mestaruutensa.
 2002: Ensimmäinen Ranskan liigacupin voitto. Finaalissa kaatuu Lorient maalein 3-0.
 2007: Toinen Ranskan liigacupin voitto. Finaalissa Olympique Lyonnais kukistui Carlos Henriquen maalilla 1-0.
 2009: Kolmas Ranskan liigacupin voitto. Finaalissa kaatui suuryllättäjä Vannes OC maalein 4-0. 
 2009: Bordeaux saavuttaa kuudennen ja viimeisimmän Ranskan mestaruutensa.
 2013: Neljäs Coupe de Francen voitto. Finaalissa kaatui Évian TG maalein 3-2.
 2021: Espanjalais-luxemburgilainen liikemies Gérard Lopez ostaa seuran.

Saavutukset
 Ligue 1-mestaruudet: 6 (1950, 1984, 1985, 1987, 1999, 2009)
 Ranskan cup-mestaruudet: 4 (1941, 1986, 1987, 2013)
 Ranskan liigacup-mestaruudet: 3 (2002, 2007, 2009)  
 Ligue 2-mestaruudet: 1 (1992)
 Intertoto Cupin voitot: 1 (1995)
 UEFA Cupin finaalipaikat: 1 (1996)

Pelaajat 

Päivitetty 11. helmikuuta 2017.

Entisiä pelaajia

Entisiä päävalmentajia

1980  Raymond Goethals
1980–2/1989  Aimé Jacquet
2–5/1989  Didier Couécou
1989–8/1990  Raymond Goethals
8–9/1990  Gernot Rohr
9/1990–1991  Gérard Gili
1991–1992  Gernot Rohr
1992–1994  Rolland Courbis
1994–3/1995  Toni
3–5/1995  Éric Guérit
1995–2/1996  Slavoljub Muslin
2–5/1996  Gernot Rohr
1996–1997  Rolland Courbis
1997–1/1998  Guy Stéphan
1/1998–10/2003  Élie Baup
10/2003–2005  Michel Pavon
2005–2007  Ricardo Gomes
2007–2010  Laurent Blanc
2010–5/2011  Jean Tigana
2011–2014  Francis Gillot
2014–3/2016  Willy Sagnol
3–6/2016  Ulrich Ramé
2016–1/2018  Jocelyn Gourvennec
1–8/2018  Gus Poyet
8/2018–3/2019  Éric Bedouet &  Ricardo Gomes
3/2019-2020  Paulo Sousa
2020–2021  Jean-Louis Gasset
2021–2/2022  Vladimir Petković

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset sivut 
 Ultramarines -kannattajaryhmä 
 Girondins4Ever 
 Go Bordeaux 
 WebGirondins.com 
 Girondins33.com 

Bordeaux, Girondins de
Vuonna 1881 perustetut urheiluseurat
Bordeaux
Common Gateway Interface

Common Gateway Interface (CGI) on verkkosovellusten tekniikka, jonka palvelimella suoritettava CGI-ohjelma tuottaa verkkosivun selainohjelmalle. CGI määrittää rajapinnan palvelimella ajettavalle CGI-skriptille.

CGI syntyi Rob McCoolin, John Franksin, Ari Luotosen, George Phillipsin ja Tony Sandersin www-talk-postituslistalla käymien keskustelujen tuloksena.
NCSA:lla työskentelevä McCool teki standardin ensimmäisen version ja mallitoteutuksen NCSA HTTPd -palvelinta varten käyttäen tiedon välitykseen Web-palvelimen ja käynnistettävän prosessin välillä ympäristömuuttujia.

Web-palvelimen näkökulmasta CGI toimii siten, että tietyt URL-osoitteet on määritetty suoritettavaksi ajettavina ohjelmina (esimerkiksi http://www.example.com/wiki.cgi?page=etusivu) Kun tätä URL:ia haetaan selaimella, vastaavaa ohjelmaa (wiki.cgi) kutsutaan. Ohjelmalle annetut parametrit välitetään suoritettavalle CGI-ohjelmalle. Ohjelman tuottama tuloste kerätään web-palvelimella ja lähetetään asiakasohjelmalle (selaimelle) HTTP-protokollan vaatimien otsikkotietojen jälkeen.

CGI on kieliriippumaton. Aluksi CGI:ssa käytettiin yleisesti Shell-skriptejä. Näitä on kuitenkin erittäin vaikea toteuttaa turvallisesti, joten Webin yleistyessä CGI-ohjelmien tekoon käytettiin useimmin Perl-kieltä. Erilaiset komentosarjakielet, kuten Python, Ruby, PHP ja TCL ovat edelleen suosituimpia.

Ongelmat ja seuraajat

Koska CGI-tekniikka käynnistää joka kerta uuden prosessin suoritettavaksi, ja tämä on useimmissa käyttöjärjestelmissä raskas operaatio, palvelimen kuormitus kasvaa nopeasti. Tämä vuoksi on kehitetty edelleen tehokkaampia tekniikoita, joissa komentosarjakieli on sisällytetty web-palvelimeen.

Näistä yksi ensimmäisiä oli Netscape NSAPI (Netscape Server Application Programming Interface) Netscape Enterprise Server -palvelinta varten.
Open Market -yhtiö kehitti NSAPI:n kilpailijaksi FastCGI-tekniikan 1990-luvun puolivälissä. Tässä prosessi pysyy koko ajan käynnissä ja kommunikoi web-palvelimen kanssa Unix domain socketin kautta. Useat palvelimet tukevat tätä protokollaa. Tätä käytettäessä skripti on kirjoitettava tietyllä tavalla tukemaan palvelinta.
Apachelle on olemassa mod_perl-moduuli, jolla Perl-skriptit saa siirrettyä palvelimessa toteutettavaksi.
PHP:ta voi käyttää joko CGI-skriptien ajamiseen tai palvelimen moduulina.

Esimerkki CGI-ohjelmasta

Esimerkki CGI-ohjelmasta Perlillä. Ohjelma on kirjoitettu Unix-ympäristöön. Ajattava ohjelma sijoitetaan tyypillisesti cgi_bin-nimiseen hakemistoon käyttäjän kotihakemistoon ja sille on annettava suoritusoikeudet. Lisäksi web-palvelimella on asetettava päälle käyttäjien CGI-ohjelmat.

Ohjelma tulostaa HTTP-protokollan otsikoihin kuuluvan rivin, joka kertoo sisällön MIME-tyypin. Palvelinohjelmisto tulostaa oletettavasti ennen käyttäjän CGI-ohjelmaa omia otsikkotietojaan. Otsikon jälkeen on kaksi rivinvaihtoa (\n), mikä kertoo otsikkojen päättyvän ja varsinainen sisältö alkaa.

#!/usr/bin/perl

print "Content-type: text/html\n\n";
print "<html><body>Hello, world.</body></html>";

Katso myös 
PHP
ASP
Perl
HTTP

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.w3.org/CGI/

World Wide Web
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lille OSC

Lille OSC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1944. Joukkueen koko nimi on LOSC Lille Métropole.

Seuralla on Camphin-en-Pévèlessä suurikokoinen harjoituskeskus Domaine de Luchin.

Saavutukset  
 Liigamestaruudet: 4 (1946, 1954, 2011, 2021)
 Cup-mestaruudet: 6 (1946, 1947, 1948, 1953, 1955, 2011)
 Supercup-mestaruudet: 1 (2021)
 Intertoto Cupin voitot: 1 (2004)
 Ligue 2-mestaruudet: 4 (1964, 1974, 1978, 2000)

Entisiä päävalmentajia 
 1977–1982  José Arribas
 1982–1984  Arnaud Dos Santos
 1984–1989  Georges Heylens
 1989–1992  Jacques Santini
 1992–1993  Bruno Metsu
 1993  Henryk Kasperczak
 1993–1994  Pierre Mankowski
 1994–1995  Jean Fernandez
 1995–1997  Jean-Michel Cavalli
 1997–1998  Thierry Froger
 1998–2002  Vahid Halilhodžić
 2002–2008  Claude Puel
 2008–2013  Rudi Garcia
 2013–2015  René Girard
 2015  Hervé Renard
 2015−2016  Frédéric Antonetti
 2016–2017  Patrick Collot
 2017  Franck Passi
 2017  Marcelo Bielsa
 2017–2021  Christophe Galtier
 2021–2022  Jocelyn Gourvennec

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Joukkueen viralliset sivut 
 Allez Le LOSC - Epäviralliset sivut 
 LOSC Forum - Epäviralliset sivut 
 PassionLOSC - Epäviralliset sivut 

Ranskalaiset jalkapalloseurat
Lille
Vianor

Vianor on autohuolto- ja rengaspalveluja toteuttava ketju, joka toimii 26 maassa 1500 toimipisteen verkostolla. Vianorin myymäläketju sekä verkkokaupat palvelevat henkilö- ja yritysasiakkaita. Rengasvalikoimaan sisältyy renkaita henkilö-, paketti- ja kuorma-autoihin sekä raskaisiin erikoiskoneisiin. Yritysasiakkaiden käyttöön Vianor on kehittänyt sähköisiä palveluja kaluston- ja renkaidenhallintaan.  Vianor kuuluu Nokian Renkaat -konserniin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vianor

Autoliikkeet
Anssi Nyberg

Anssi Nyberg (s. 10. maaliskuuta 1971) on suomalainen televisio-ohjaaja, radio- ja urheilutoimittaja. 

Nyberg juonsi Yleisradion TV2-kanavalla pyörinyttä Hot Sport -makasiiniohjelmaa 1998–2005. Ohjelman jäätyä ”eläkkeelle” hän keskittyi vuonna 1999 perustamansa yrityksen AKN median pyörittämiseen, mutta jatkoi yhteistyötään YLE TV Urheilun kanssa. Muutti kotikaupungistaan Jyväskylästä Helsinkiin 2005 ja työskentelee nykyään YLE TV Urheilulla täysipäiväisenä. 

Jääkiekon MM-kisoissa Nyberg on tehnyt erilaisia kisoihin liittyviä juttuja tekevänä ”Fani-Anssina”. 2006 Torinon olympialaisissa Nyberg selosti lumilautailua ja freestyle-hiihtoa. Ennen televisiouraansa hän työskenteli kymmenen vuotta radiossa.

Nyberg kuuluu myös ”Ihanaa Leijonat ihanaa” -kappaleesta tunnettuun A-tyyppi-yhtyeeseen.

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
AS Nancy-Lorraine

AS Nancy-Lorraine on koillisranskalaista Nancyn kaupunkia edustava jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1967. Joukkueen koko nimi on Association Sportive Nancy-Lorraine.

Saavutukset 
 Ranskan cup-mestaruudet: 1 (1978)
 Ranskan liigacup-mestaruudet: 1 (2006)
 Ligue 2-mestaruudet: 5 (1975, 1990, 1998, 2005, 2016)

Entisiä pelaajia 
 Guy N'dy Assembé
 Ali Boumnijel
 Tony Cascarino
 Mustapha Hadji
 Roger Lemerre
 Bruno Martini
 Michel Platini
 Tony Vairelles

Entiset päävalmentajat 

  1967–1970 René Pleimelding
  1970–1979 Antoine Redin (Coupe de France)
  1979–1982 Georges Huart
  1982–1984 Hervé Collot
  1984–1987 Arsène Wenger
  1987–1990 Robert Dewilder
  1990–1991 Aimé Jacquet
  6–10/1991 Marcel Husson
  10/1991–1994 Olivier Rouyer
  1994–2000 László Bölöni
  2000–2002 Francis Smerecki
  6–11/2002 Moussa Bezaz
  11/2002–2011 Pablo Correa
  2011–1/2013 Jean Fernandez
  10/2013–8/2017 Pablo Correa
  8/2017–1/2018 Vincent Hognon
  1–5/2018 Patrick Gabriel
  5–10/2018 Didier Tholot
  10/2018–2019 Alain Perrin
  2019–2021 Jean-Louis Garcia
  5–9/2021 Daniel Stendel
  9/2021–1/2022 Benoît Pedretti

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Joukkueen viralliset sivut 
 ASNLstory - historiaa ja tilastoja 
 Nancyfoot.com 
 Génération-ASNL  

Ranskalaiset jalkapalloseurat
Nancy
Vuonna 1967 perustetut urheiluseurat
AS Saint-Étienne

Association Sportive de Saint-Étienne Loire on vuonna 1919 perustettu ranskalainen jalkapalloseura. Sen kotipaikka on Saint-Étienne Loiren departementissa.

Saint-Étiennen edustusjoukkue pelaa Ranskan toisella sarjatasolla Ligue 2:ssa. Seura on kansallisissa sarjamestaruuksissa mitattuna Ranskan historian menestynein ja kansallisissa cup-mestaruuksissa kolmanneksi menestynein. Kaudella 1975–1976 se ylsi Euroopan cupin loppuotteluun, jossa Bayern München voitti sen.

Saavutukset 

 Ligue 1:n mestaruudet: 10 (1957, 1964, 1967, 1968, 1969, 1970, 1974, 1975, 1976, 1981)
 Ligue 2:n mestaruudet: 3 (1963, 1999, 2004)
 Ranskan cupin mestaruudet: 6 (1962, 1968, 1970, 1974, 1975, 1977)
 Ranskan liigacupin mestaruudet: 1 (2013)

Pelaajat

Edustusjoukkue 

Päivitetty 04. syyskuuta 2022.

Entisiä pelaajia

Managerit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Joukkueen viralliset sivut   
 Asse-Stats – historiaa ja tilastoja 
 Asse-Live – uutiset 
 Photo ASSE.com – valokuva-arkisto  
 ASSE Actualités – uutiset 
 Poteaux Carrés – uutiset, foorumit ja huumori 
 En Vert Et Contre Tous – uutiset, foorumit ja videot 
 Sainté Télé – TV kanava  
 Ancien Verts – arkisto 

Ranskalaiset jalkapalloseurat
Loire
Pitkämö

Pitkämö on tekojärvi Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on suurimmillaan 100 hehtaaria ja pituus 5 kilometriä . Se kuuluu Kyrönjoen vesistöön. Tekojärvi on valmistunut vuonna 1970. Tekojärveen ohjataan kolmen joen vedet: Kyrönjoki ja Jalasjoki laskevat järveen kanavaa pitkin, Pitkämönluoma laskee suoraan järveen. Pitkämönjärvellä sijaitsee kaupungin omistama yleinen uimaranta. 

Järven vedet laskevat Pitkämön voimalaitoksen kautta Jalasjokeen, joka yhtyy Kyrönjokeen jonkin matkaa voimalaitokselta. Niileksen voimalaitos sijaitsee järveen laskevassa kanavassa, joka ohjaa Jalasjoen vedet tekojärven kautta. Voimaloiden nimellisteho on yhteensä 7,4 MW.

Lähteet 

Kurikan järvet
Suomen tekojärvet
Kyrönjoen vesistö
RC Strasbourg

RC Strasbourg on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu Strasbourgissa vuonna 1906. Joukkueen koko nimi on Racing Club de Strasbourg.

Saavutukset
 Liigamestaruudet: 1 (1979)
 Cup-mestaruudet: 3 (1951, 1966, 2001)
 Liigacup-mestaruudet: 3 (1997, 2005, 2019)
 Intertoto Cupin voitot: 1 (1995)
 Ligue 2-mestaruudet: 3 (1977, 1988, 2017)
 Nationalin mestaruudet: 1 (2016)

Entisiä pelaajia 

  José Luis Chilavert
  Arsene Wenger
  Raymond Domenech
  Karim Haggui

Entisiä valmentajia 

  Gilbert Gress
  Roger Lemerre
  Robert Herbin
  Henryk Kasperczak
  Gérard Banide
  Daniel Jeandupeux
  Jacky Duguépéroux
  René Girard
  Pierre Mankowski
  Claude LeRoy
  Yvon Pouliquen
  Ivan Hašek
  Antoine Kombouaré
  Jean-Pierre Papin
  Jean-Marc Furlan
  Pascal Janin
  Laurent Fournier
  Thierry Laurey

Aiheesta muualla 

 Joukkueen viralliset sivut 
 Racingstub.com - epäviralliset sivut 

Ranskalaiset jalkapalloseurat
Strasbourgin urheilu
OGC Nice

OGC Nice on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1904. Joukkueen koko nimi on Olympique Gymnaste Club Nice Côte d’Azur.

Seuran valmentajana aloitti kesällä 2009 Didier Ollé-Nicolle, joka seurasi tehtävää pitkään hoitanutta Frédéric Antonettia. Menestys Ollé-Nicollen johdolla ei ollut järin mairittelevaa ja Nice vajosi putoamiskamppailuun. Seurajohto sai lopulta tarpeekseen ja erotti Ollé-Nicollen maaliskuun puolivälissä 2010. Seura majaili tuossa vaiheessa liigassa sijalla 17, vain viisi pistettä putoamisviivan yläpuolella. Seuran valmennusvastuun ottivat urheilutoimenjohtaja Éric Roy, nuorten akatemian johtaja René Marsiglia ja nuorten valmentaja Frédéric Gioria. Royn johdolla Nice säilytti paikkansa pääsarjassa. 

Kesällä 2012 Claude Puelista tuli Nicen päävalmentaja. Kokeneen Puelin johdolla Nice nappasi yhden historiansa parhaista sijoituksista liigassa ollen kaudella 2012–2013 neljäs. Sijoituksen myötä Nice pääsi Eurooppa-liigan playoffs-kierrokselle.

Saavutukset
 Liigamestaruudet: 4 (1951, 1952, 1956, 1959)
 Cup-mestaruudet: 3 (1952, 1954, 1997)

Edustusjoukkue
Päivitetty 5.elokuuta 2021.

Entisiä pelaajia

 Jacques Abardonado
 Dominique Aulanier
 Florent Balmont
 Eric Bauthéac
 Yoann Bigné
 Daniel Bravo
 José Cobos
 Didier Digard
 Olivier Echouafni
 Valentin Eysserick

 Just Fontaine
 Damien Grégorini
 David Hellebuyck
 Vincent Koziello
 Hugo Lloris
 Nampalys Mendy
 Anthony Mounier
 Manuel Nogueira
 Noé Pamarot
 Romain Pitau

 Alassane Pléa
 Loïc Rémy
 Cyril Rool
 Julien Sablé
 Thibault Scotto
 Frédéric Tatarian
 Bruno Valencony
 Cédric Varrault
 Wesley Sneijder
 Renato Civelli

 Ederson
 Habib Bamongo
 Éric Mouloungui
 Romain Genevois
 Bill Tchato
 David Ospina
 Drissa Diakité
 Cédric Kanté
 Mahamane Traoré
 Sammy Traoré

 Mohammed Chaouch
 Onyekachi Apam
 Didier Angan
 Kafoumba Coulibaly
 Emerse Faé
 Bakari Koné
 Jean Michaël Seri
 Nemanja Pejcinović
 Marama Vahirua
 Chaouki Ben Saada

Entisiä päävalmentajia
 Lucien Favre
 Claude Puel
 René Marsiglia
 Éric Roy
 Didier Ollé-Nicolle
 Frédéric Antonetti
 Gernot Rohr
 Valter Salvioni
 Patrick Vieira

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset sivut 

Ranskalaiset jalkapalloseurat
Nizza
Lihaksia ja luoteja

Lihaksia ja luoteja on vuonna 1996 esitetty, koomikkoryhmä Kummelin tekemä kymmenosainen humoristinen poliisisarja. Sarjassa seurataan kuvitteellisen Päärynämäen kaupungin poliisilaitoksen etsivien seikkailuja.

Sarja sai hyvän vastaanoton Kummeli-huumorista pitävien keskuudessa, mutta osalle katsojakuntaa se oli liikaa. Kummeleihin vakituisesti liittynyttä Heikki Vihistä eivät kaikki sulattaneet.

Lihaksia ja luoteja julkaistiin DVD:nä 5. syyskuuta 2007 nimellä Kummeli - Lihaksia ja luoteja, Vanaja-trilogia osa 1.

Sarjan tuli aluksi olla 6-osainen, mutta syksyllä 1996 ryhmä teki vielä neljä lisäjaksoa. Tämän huomaa jaksojen 7-10 hyvin erilaisesta alkutunnuksesta, ja siitä että kuusi ensimmäista jaksoa on talvella kuvattu (neljä viimeistä taas kesällä/syksyllä). Myös kuudessa ensimmäisessä jaksossa hahmoilla on valuuttana Suomen markka, kun taas neljässä viimeisessä Amerikan Dollari.

Jaksoluettelo

Näyttelijät

Vierailijat 

Sarjassa esiintyy myös poliisiryhmä Kova Laki, jota esittävät Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Heikki Hela (7/96 ja 10/96).

Tuotanto 
 Käsikirjoitus: Heikki Vihinen ja Porkkana Ryhmä
 Ohjaus: Matti Grönberg
 Tuotanto: Porkkana Ryhmä ja YLE TV2 Viihdeohjelmat

DVD-julkaisu

Aiheesta muualla 
 Pan Visionin Lihaksia ja luoteja DVD-julkaisun tietosivu

Kummeli
Suomalaiset komediasarjat
Suomalaiset televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Keisari Vilhelmin muistokirkko

Keisari Vilhelmin muistokirkko () on Berliinin Breitscheidplatzilla sijaitseva rauniokirkko ja yksi kaupungin tunnetuimpia symboleja. 

Kirkko rakennettiin vuosina 1891–1895, ja sen rakennutti keisari Vilhelm II isoisänsä Vilhelm I:n muistoksi. Arkkitehti Franz Schwechtenin suunnittelema monumentaalinen kirkko edusti uusromaanista tyyliä, esikuvinaan Reininmaan romaaniset kirkot. Sisätilat koristettiin mosaiikeilla, jotka kuvastivat keisari Vilhelm I:n elämää ja tekoja.

Kirkko tuhoutui toisen maailmansodan ilmapommituksessa vuonna 1943. Sodan jälkeen tehtiin suunnitelma raunioiden hävittämiseksi ja uuden kirkon rakentamiseksi samalle paikalle, mutta sekä monet arkkitehdit että berliiniläiset asettuivat puolustamaan vanhan kirkon jäänteitä. Osaksi tämä johtui siitä, että kirkko jäi kaupungin jaon jälkeen Länsi-Berliinin puolelle, jossa ei juuri ollut historiallisia rakennuksia. Lopulta päädyttiin kompromissiin: Keisari Vilhelmin muistokirkon päätorni (alkuaan 113 metriä korkea) jätettiin pystyyn, muistomerkiksi sodan tuhoille. Sen viereen valmistui 1961 arkkitehti Egon Eiermannin suunnittelema uusi kirkko kellotapuleineen. 

Uusi kirkkorakennus on muodoltaan poikkeuksellinen: se on kahdeksankulmainen ja sen seinät on tehty kauttaaltaan himmeistä lasiruuduista. Uuteen kirkkoon on sijoitettu Venäjän ortodoksikirkon lahjoittama ikoniristi, saksalaisen luutnantin Kurt Reuberin 1942 itärintamalla maalaama Stalingradin madonna, sekä brittien lahjoittama Coventryn risti, joka on tehty saksalaisten ilmapommituksissa 1940 tuhoutuneen Coventryn katedraalin raunioista löytyneistä nauloista. Nämä taideteokset symboloivat ystäyyttä entisten vihollismaiden välillä. 

Keisari Vilhelmin muistokirkko sijaitsee Berliinin vilkkaimman liikekadun Kurfürstendammin alkupäässä, viiden kadun risteyksessä, ja on kaupungin läntisen osan tunnetuin maamerkki. Berliiniläiset kutsuvat rauniotornia lempinimellä ”Ontto hammas” (der Hohle Zahn). 

Berliinin kirkkorakennukset
Katedraalit
Kivikirkot
Finnkino

Finnkino Oy on suomalainen elokuvayhtiö ja Suomen ja Baltian maiden suurin elokuvateatteriketju. Sen omistaa yhdysvaltalainen AMC Entertainment Holdings.

Yhdysvaltalaisen AMC-elokuvateatteriketjun Euroopan toiminnasta vastaa Odeon Cinemas Group, joka on jaettu kolmeen yksikköön. Pohjois-Euroopan yksikköön kuuluvat Finnkino, Norjan Odeon, Ruotsin Filmstaden. Etelä- ja Pohjois-Euroopan yksiköillä on yhteinen toimitusjohtaja, Ramon Biarnés. 2022 Odeon Cinemas Group oli salimäärällä mitattuna Euroopan suurin elokuvateatteriyhtiö.

Finnkinon markkinaosuus Suomen elokuvateattereista on noin 70 prosenttia.

Historia 

Finnkino Oy perustettiin Helsingissä 28. lokakuuta 1986, kun suomalaiseen elokuvamaailmaan kaivattiin uutta yhtiötä, joka hoitaisi elokuvien myymisen elokuvateattereille. Yhtiön ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi valittiin Arno Carlstedt, joka oli tuottanut Mikko Niskasen Käpy selän alla -elokuvan. Carlstedt hoiti toimitusjohtajan tehtäviä muutaman vuoden ajan. Hallituksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Spede Pasanen. 

Nykyisessä muodossaan yhtiö perustettiin syyskuussa 1986, kun Adams Filmi Oy, O.Y. Kinosto, Ky Kino Savoy ja 31 muuta elokuva-alan yhtiötä yhdistyivät. Vuodesta 1994 Finnkino kuului Rautakirja-konserniin. 

Maaliskuussa 2011 Sanoma myi Finnkinon ruotsalaiselle Ratos-pääomasijoitusyhtiölle 116 miljoonalla eurolla. Huhtikuussa 2015 Ratos myi Finnkinon brittiläiselle Bridgepoint-sijoitusyhtiölle. Tammikuussa 2017 AMC ilmoitti ostavansa Finnkinon emoyhtiön Nordic Cinema Groupin pääomasijoitusyhtiö Bridgepointilta ja ruotsalaiselta mediayhtiö Bonnierilta lähes 870 miljoonalla eurolla.

Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä Mannerheimintie 113:ssa. Suomen-yksikön toimitusjohtaja irtisanottiin syyskuussa 2019, eikä Finnkinolla ole enää lainkaan toimitusjohtajaa Suomessa.

Elokuvateatterit
Vuonna 2022 Finnkinolla on Suomessa kaikkiaan 17 elokuvateatteria ja 119 salia 12 paikkakunnalla:

Kesäkuussa 2006 Finnkino osti Sandrew-Metronome Finland Oy:n Suomessa perustamat ja omistamat, Helsingissä ja Turussa sijaitsevat elokuvateatterit. 

Finnkinon Rovaniemen Maxim-elokuvateatteri siirtyi Bio Rexille vuoden 2014 alussa. Samalla Bio Rex myi Finnkinolle Espoon kauppakeskus Sellossa toimivan elokuvateatterinsa. Suomen lisäksi Finnkinolla on tytäryhtiöt Latviassa, Liettuassa ja Virossa.

Elokuvateatteritoimintansa lisäksi yhtiö maahantuo ja levittää elokuvia elokuvateattereihin.

Kauppakeskus Itikseen avattiin Suomen ensimmäinen Imax-teatteri 30. marraskuuta 2018. Siinä on 14 x 24 metrin kangas, joka on pinta-alaltaan Suomen suurin. Teatterissa on laserprojektorit ja 12-kanavainen äänijärjestelmä. Imax-teatterin lisäksi Itiksen elokuvateatterikeskuksessa on kahdeksan salia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finnkinon virallinen sivusto 

Elokuvalevittäjät
Suomalaiset elokuvayhtiöt
Kaikkeinpyhin

Kaikkeinpyhin (kirjaimellinen käännös raamatullisesta hepreasta) oli osa Jerusalemin temppelissä, jonne vain ylimmäisellä papilla oli kerran vuodessa suurena sovituspäivänä pääsy sallittu ja siellä sijaitsi Liitonarkki. Ennen Salomon temppelin rakentamista kaikkeinpyhimmäksi nimitettiin Ilmestysmajan huonetta, joka oli täysin pimeä ja jossa ei ollut lamppuja, ikkunoita tai rakoja, joista valo olisi päässyt huoneeseen. Erityisesti ortodoksisessa kirkossa Neitsyt Mariaa nimitetään myös kaikkeinpyhimmäksi.

Ortodoksinen kirkko
Juutalaisuus
Raamattu
Tilat