joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Baijerin kristillissosiaalinen unioni

Baijerin kristillissosiaalinen unioni eli CSU ( (kuuntele )) on baijerilainen konservatiivinen ja kristillisdemokraattinen puolue Saksassa.

Liittovaltiotasolla CSU on liittoutunut sisarpuolueensa Saksan kristillisdemokraattisen unionin (CDU) kanssa ja yhdessä ne muodostavat liittopäivillä parlamenttiryhmän nimeltä "CDU/CSU-Bundestagsfraktion" (epämuodollisemmin die Unionsfraktion). Tällä hetkellä CDU/CSU-parlamenttiryhmä muodostaa liittohallituksen yhdessä Vapaiden demokraattien (FDP) kanssa. CSU:lla on tässä 17-paikkaisessa liittohallituksessa kaksi ministeriä: kuljetus-, infrastruktuuri- ja asuntoministeri Peter Ramsauer sekä maatalous- ja elintarvikeministeri Ilse Aigner. CSU:lla oli aiemmin Merkelin hallituksessa kolmaskin ministerinsalkku, mutta Karl-Theodor zu Guttenberg, joka on ollut yksi suosituimmista CSU:n poliitikoista, joutui 1. maaliskuuta 2011 eroamaan puolustusministerin tehtävistään väitöskirjaansa liitetyn plagiointikohun takia. Guttenbergin tilalle puolustusministeriksi tuli CDU:n Thomas de Maizière.

CSU on CDU:n sisarpuolue, jolla on toimintaa vain Baijerissa. CDU taas toimii Saksan muissa 15 osavaltiossa. CSU johti Baijeria absoluuttisella enemmistöllä vuosina 1962–2008. Tämän jälkeen se menetti ehdottoman enemmistönsä säilyttäen kuitenkin asemansa suurimpana puolueena. Siitä alkaen CSU on yhdessä FDP:n kanssa muodostanut Baijerissa koalitiohallituksen.

Euroopan parlamentissa puolue kuuluu Euroopan kansanpuolueeseen (EPP) ja sen edustajat EPP-ryhmään.

CSU:n ja CDU:n välit ovat olleet ajoittain koetuksella. Marcus Söderin tultua valituksi CSU:n johtoon tammikuussa 2019, ja kun CDU:llakin on uusi puheenjohtaja, välien odotetaan paranevan.

Puheenjohtajat

Vaalihistoria

Liittopäivävaalit

Lähteet

Aiheesta muualla

 Puolueen virallinen kotisivu 

Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Saksalaiset puolueet
Kristillisdemokraattiset puolueet
Baijerin politiikka
Konservatiiviset puolueet
Eric Dahlberg

Eric Jönsson Dahlberg, usein Dahlbergh, (10. lokakuuta 1625, Tukholma – 16. tammikuuta 1703, Tukholma) oli ruotsalainen sotamarsalkka, insinööri ja arkkitehti. Hän oli merkittävä linnoitusten suunnittelija Ruotsin valtakunnassa ja hän sai lisänimen ”Ruotsin Vauban” ranskalaisen kollegansa Sébastien Le Prestre de Vaubanin mukaan. Hän oli myös taitava piirtäjä.

Dahlberg osallistui Ruotsin kuninkaiden Kaarle X Kustaan ja Kaarle XI:n käymiin sotiin ja oli mukana muun muassa Iso-Beltin ylityksessä vuonna 1658. Hänestä tuli ylimajoitusmestari vuonna 1676 ja sotamarsalkka 1693. Samana vuonna hänet nimitettiin Bremenin ja Verdenin kenraalikuvernööriksi ja vuonna 1696 Liivinmaan kenraalikuvernööriksi. Hän johti hyvällä menestyksellä Riian puolustusta suuren Pohjan sodan alussa vuonna 1700.

Dahlbergh oli merkittävä linnoitusten suunnittelija ja rakentaja. Hän noudatti alankomaalaisesta ja saksalaisesta tyylistä johdettua, paikallisiin oloihin sovellettua tyyliä. 

Dahlbergh piirsi ja kuvasi vuodesta 1661 lähtien Ruotsin nähtävyyksiä ja kaupunkeja. Piirustukset ilmestyivät vuonna 1716 kuparipiirroksina teoksessa Suecia antiqua et hodierna.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Peter Englund, Ofredsår: om den svenska stormaktstiden och en man i dess mitt. Atlantis, 1993 ISBN 91-7486-067-4
Peter Englund, Den oövervinnerlige : om den svenska stormaktstiden och en man i dess mitt, Atlantis, 2000) ISBN 91-7953-083-4

Ruotsin sotamarsalkat
Kenraalikuvernöörit
Ruotsalaiset arkkitehdit
Sotilasinsinöörit
Vuonna 1625 syntyneet
Vuonna 1703 kuolleet
Iğdır

Iğdır on kaupunki Turkin itäosassa Armenian rajalla. Se on Iğdırin maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2014 kaupungissa oli arviolta 86 567 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut 

Igdir
Timo Klemola

Timo Klemola on suomalainen filosofi ja Tampereen yliopiston dosentti, joka on tutkinut terveysliikuntaa, filosofiaa ja itämaisia liikuntakulttuureja.
Hän on myös pitkän linjan karaten (wado-ryu 2. dan) harjoittelija ja opettaja. Klemola on kirjoittanut suomeksi huomattavan paljon budosta ja zenistä. Hän on perehtynyt paitsi japanilaiseen myös kiinalaiseen liikuntaperinteeseen. Hän perusti vuonna 1989 kollegoineen Tampereen yliopiston liikunnanfilosofian tutkimusyksikön, jonka johtajana hän toimi useita vuosia. 

Klemola on kehittänyt terveysliikuntamenetelmän  Asahi Health® yhdessä lääkäri Yrjö Mähösen, valmentaja Ilpo Jalamon ja toimitusjohtaja ja valmentaja Keijo Mikkosen kanssa.

Klemolalla on Finevision-niminen yritys, joka tuottaa koulutus-, ja konsultointipalveluja mm. tietoisuustaidoista (mindfulness). Hän järjestää myös asahi-ohjaajakoulutusta. Hän harrastaa valokuvausta ja on kehittänyt myös terapiakorttisarjan, jota hän kutsuu Visioi-kuvapakaksi.

Ansioistaan liikuntakulttuurin kehittäjänä Klemola sai vuonna 2007 Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomitalin kullatuin ristein (SU am krk.).

Teokset 
 
 
 Taiji, hiljaisuutta liikkeessä, liikettä hiljaisuudessa (Otava, 1990)
 
 Toinen filosofia. Toimittanut. Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta  XXI ( Tampereen yliopisto, 1992)
 Zen-karate (Otava, 1998)
 Budo-kirja. Kirjoituksia urheilusta, zenistä ja kamppailutaidosta (Omakustanne, 2002)
 
 Asahi - terveysliikuntaa kaikille (Yhdessä Ilpo Jalamon, Keijo Mikkosen ja Yrjö Mähösen kanssa) ( Edita, 2007)
 
 
Asahi - syväsukellus kehomieleen. Jyväskylä: Docendo 2016. ISBN 978-952-291-234-3.

Yliopiston opinnäytetyöt 
 Liikunta tienä kohti varsinaista itseä. Liikunnan projektien fenomenologinen tarkastelu. Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta XII. Lisensiaatintyö. Tampereen yliopisto, 1990.
 Ruumis liikkuu – liikkuuko henki? Liikunnan projektien fenomenologinen tarkastelu. ''Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta, Vol. 66. Väitöskirja. Tampereen yliopisto, 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla
Klemolan kirjoituksia, mm. väitöskirja. FineVision.

Suomalaiset filosofit
Suomalaiset karatekat
Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Macadoshis

Macadoshis on yhdysvaltalainen rap-artisti ja Tupac Shakurin ystävä. Hänen esiintyi 2Pacin ryhmässä Thug Life yhdessä 2Pacin, Big Syken, Mopreme Shakurin ja Rated R:n kanssa.

Vuonna 2007, 13 vuotta Thug Life Vol. 1:n jälkeen, Macadoshis julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Tha Come Up.

Albumit

Thug Life Vol. 1 (1994)
Tha Come Up (2007)
All or Nothin' (2008)

Aiheesta muualla

 Macadoshis MySpacessa

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Tupac Shakur
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt

en:Tupac Shakur#Thug Life
Amy Birnbaum

Amy Birnbaum (s. 14. huhtikuuta 1975) on yhdysvaltalainen laulaja, taiteellinen avustaja ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan ääniroolistaan Téa Gardnerina animesarjassa Yu-Gi-Oh!. Ääninäyttelemisen ohella hän työskentelee Broadway-teatterin tuotannossa taiteellisena avustajana ja lauloi muun muassa cover kappaleita Tufts yliopiston yhtyeen Amalgamatesin levylle vuosina 1997–1998.

Ääniroolit

Aiheesta muualla
 
 Anime News Network
 Broadway World.com
 Birnbaumin haastattelu
 CrystalAcids
 Voice Chasers
 TV.com

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Kuiskauksia ja huutoja

Kuiskauksia ja huutoja () on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1972. Se kertoo kolmesta sisaruksesta, joista yksi tekee kuolemaa, ja kaksi joutuu seuraamaan vierestä, vuoroin toivoen ja peläten kuolemaa.  

Sven Nykvist voitti tästä elokuvasta parhaan kuvauksen Oscarin. Elokuvaa hallitsee punainen väri.

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti uutuuselokuvan ennakkotietojen perusteella arveluttaneen häntä, mutta pelko osoittautui turhaksi koska Bergman tietää mitä tekee eikä hirveästi kaipaa ulkonaista juonta elokuviinsa: ”Silti niissä tapahtuu koko ajan, niissä on sisäistä tapahtumaa, ihmisissä ja ihmisten välillä. Itse asiassa jokainen kuvaruutu, etenkin tässä filmissä, tuntuu olevan räjähtämäisillään tuntoja ja tapahtumista. En muista ennen sellaista latautuneisuutta filmissä tavoitetun kuin Bergman tässä [--].”

Peter von Bagh kirjoitti myöhemmin, että Kuiskauksia ja huutoja on Bergmanin viimeisen kauden suurin elokuva. ”Kuolinkamppailua käyvän Agnesin (Harriet Andersson) kolme sisarta ovat kylmiä ja itsekkäitä mutta lähestyvät nyt kuoleman oudon läsnäolon kautta hetkeã, jolloin ehkä voisivat olla ihmiset toisilleen ja juuri saman hetken tuottaman säikähdyksen kautta katoavat toisiltaan, pelästyvät toisiaan hillittömästi.”

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Film-o-holic  – arvostelu.

Ingmar Bergmanin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1972 ruotsalaiset elokuvat
Ruotsalaiset draamaelokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Geir Draugsvoll

Geir Draugsvoll (12. huhtikuuta 1967 Voss, Norja) on norjalainen harmonikkataiteilija.

Tausta 
Draugsvoll on soittanut klassista musiikkia harmonikalla jo kahdeksanvuotiaasta lähtien.

Koulutus 
Geir Draugsvoll opiskeli 1986–1992 Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Mogens Ellegaardin johdolla.

Ura 
Jo opiskeluaikanaan Draugsvoll rakensi huomattavaa konserttisolistin uraa muodostaen läheiset suhteet useisiin tanskalaisiin säveltäjiin. Hänen konserttinsa ovat saaneet muun muassa tanskalaisilta musiikkikriitikoilta ylistäviä arvioita. Hän on esiintynyt lukuisilla kansainvälisillä taidemusiikkiareenoilla ja -festivaaleilla, kuten Kuhmossa.

Hän esiintyy myös harmonikkaduona James Crabbin kanssa. Crabb-Draugsvoll kaksikko on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi suomalaisen Tero Saarinen Companyn kanssa, duo esiintyy koreografi Tero Saarisen Petrushka-tulkinnassa (2001). Hän on esiintynyt myös tanskalaisen performanssiryhmä Hotel Pro Forman kanssa 1995.

Draugsvoll toimii professorina Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa.

Levytyksiä 
 Sensations" Concertos by Astor Piazzolla (Delos Music)
  “Duos for classical accordion” (EMI 5697052)
 “Classical Accordion” (Simax PSC 1096)
 “Works by Sofia Gubaidulina” (BIS-CD 710)
  “Quasi Improvisata” (Dreyer-Gaido)
 "Swedish Contemporary Music for string quartet and accordeon" (Intim Musik)
 “Klaus Ib Jørgensen - portrait CD” (DaCapo)
  “Works for classical accordion” (DaCapo 8.224028)
 "A dirge; other echoes inhabit the garden" DaCapo 8.224027)
 “Viaggio” Concerto by Gunnar Valkare (Phono Suecia CD 115)
 "Hans-Henrik Nordstrøm 2" (Classico classcd287)
 "Anatolijus Senderovas - Concerto in do" (Dreyer-Gaido cd 21014)
 "Niels Rosing-Schow - Winds and percussion"
 "Jesper Koch - Chamber Music 1"
 “Thuridur Jónsdottir - Installation around a heart”
 "Houdini the Great" (HCD 1003)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Geir Draugsvollin sivusto 

Norjalaiset harmonikansoittajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Voss

Voss on Norjan kunta Hordalandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Vik, idässä Aurland ja Ulvik, etelässä Granvin ja Kvam ja lännessä Vaksdal.

Voss on sisämaakunta ja liikenteen solmukohta. Pinta-alaltaan se on Hordalandin läänin suurin. Kunnassa sijaitsee suosittuja hiihtokeskuksia, kuten alueen suurin Voss Fjellheisar sekä Voss Fjellandsby Myrkdalen. Bergensbanen-rautatie menee kunnan läpi ja keskustassa on rautatieasema.

Kunta perustettiin 1964 aikaisemman Vossin kunnan, Vossestrandin ja Evangerin kuntien (lukuun ottamatta Bergsdalenia ja Eksingedalenia) yhteenliittymänä.

Voss on Ylivieskan ystävyyskaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjan piirit
Unohtumattomat

Unohtumattomat on vuosina 1991–1999 ilmestynyt suomalainen CD-äänilevysarja. Sarjassa julkaistiin vanhempaa suomalaista iskelmämusiikkia aina 1920-luvun savikiekkolevytyksistä 1960-luvun lopulle. Sarjaa julkaisi aluksi Fazer Finnlevy ja myöhemmin Warner Music Finland. Myöhemmin sen eräänlaiseksi korvikkeeksi tuotiin markkinoille 20 suosikkia -sarja. Nykyään Unohtumattomat-sarjan levyjä voi ostaa antikvariaateista.

Unohtumattomat-sarjassa on ilmestynyt ainakin seuraavien artistien kokoelmat:
 A. Aimo
Ture Ara
 Juha Eirto
 Harmony Sisters
 Reino Helismaa
 Jorma Ikävalko
 Erkki Junkkarinen
 Vieno Kekkonen
 Laila Kinnunen
 Kipparikvartetti
 Brita Koivunen
 Mauno Kuusisto
 Kauko Käyhkö
 Seija Lampila
 Veikko Lavi
 Matti Louhivuori
 Eugen Malmstén
 Georg Malmstén (2 levyä)
 Ragni Malmstén
 Metro-tytöt (2 levyä)
 Esa Pakarinen
 Tuula-Anneli Rantanen
 Tauno Palo
Eila Pellinen
 Tapio Rautavaara (2 levyä)
 Pauli Räsänen
 Veikko Sato
Helena Siltala
 Arttu Suuntala
 J. Alfred Tanner
Henry Theel (2 levyä)
 Eero Väre

Lisäksi on ilmestynyt useamman artistin yhteisiä kokoelmia jonkin teeman tai musiikinlajin perusteella:

 Iskelmiä 50- ja 60-luvuilta
 Kuplettimestarit
 Rillumarei
 Sota-ajan lauluja

Kokoelmalevysarjat
Musiikkineuvos

Musiikkineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1974. Vuosien 1918–2013 aikana musiikkineuvoksen arvonimi on myönnetty 54 henkilölle. 

Se voidaan myöntää musiikin alalla ansioituneille henkilöille.

Musiikkineuvoksia 
Musiikkineuvoksen arvonimen ovat saaneet muun muassa:
 1974: Urho Sipponen, säveltäjä
 1976: Jalmari Aalto, kanttori-urkuri
 1977: Eino Haipus, kapellimestari
 1978: Harry Miller, kapellimestari
 1979: Helmeri Piha, musiikkipedagogi
 1980: Jukka Hapuoja, kapellimestari; Pauli Helkiö, kuoronjohtaja; Einari Kropsu, kapellimestari
 1982: Ilona Porma, kanteletaiteilija; Martti Räsänen, konserttimestari; Matti Vihtonen, kanttori-urkuri; Eero Bister, kapellimestari
 1983: Bjarne Torsten Berg, opettaja
 1984: Jorma Svanström, kapellimestari
 1986: Olavi Arrankoski, kapellimestari; Reino Kolinen, kuoronjohtaja; Väinö Viitasalo, kanttori; Sulo Saarits, laulaja; Aapeli Vuoristo, kuoronjohtaja; Kalevi Niemi, kuoronjohtaja; Frans Mattans, opettaja
 1988: Lasse Pihlajamaa, harmonikkataiteilija
 1989: Heikki Saari, musiikinlehtori; Urpo Jokinen, musiikinopettaja
 1990: Usko Kemppi, säveltäjä; Toivo Korhonen, musiikinlehtori
 1992: Eero Erkkilä, säveltäjä
 1995: Erkki Hakkiluoto, opettaja, kuoronjohtaja, kanttori; Ossi Runne, kapellimestari
 1999: Tuulikki Orrenmaa, kuoronjohtaja; Tauno Satomaa, kanttori, kuoronjohtaja
 2000: Klaus Järvinen, musiikkipedagogi
 2001: Rauno Lehtinen, kapellimestari
 2002: Ilkka Lipsanen, viihdetaiteilija
 2003: Petter Ohls, musiikinopettaja, kuoronjohtaja
 2007: Erkki Ertama, muusikko, kapellimestari
 2007: Matti Hannula, urkuri
 2007: Jukka Haavisto, muusikko
 2008: Matti Heinivaho, laulaja, televisiotuottaja ja -ohjaaja
 2009: Marjukka Riihimäki, kuoronjohtaja
 2011: Pertti Rusanen, kanttori, diplomilaulaja, kuoronjohtaja, laulunopettaja, director cantus (1980) ja director musices (1985)
 2012: Seppo Hovi, muusikko
 2013: Rauno Rännäli, kapellimestari
 2015: Hannu Ikonen, filosofian maisteri, koulutuksen kehittämispäällikkö; Kaija Viitasalo, musiikin maisteri, musiikinopettaja, kuoronjohtaja
 2017: Martti Kilpeläinen, kanttori, director cantus (1982), director musices (1994)
 2020: Teppo Salakka, lehtori, diplomiklarinetisti
 2021: Kari ”Epe” Helenius, yrittäjä, musiikkituottaja
 2022: Anneli Julén, musiikin maisteri, kuoronjohtaja

Lähteet 

Musiikkialalla toimivat henkilöt
Suomalaiset arvonimet
Kauhun pikajuna

Kauhun pikajuna (; ) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut englantilais-espanjalainen kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Eugenio Martín ja pääosissa nähdään Christopher Lee, Peter Cushing sekä Telly Savalas. Elokuva on vapaa tekijänoikeudesta (public domain).

Juoni 

Vuonna 1906 professori Alexander Saxtonin (Christopher Lee) johtama atropologinen ryhmä löytää 'puutuvaksi linkiksi' oletetun fossiilin Pohjois-Kiinasta. Löydös on tarkoitus toimittaa Englantiin lisätutkimuksia varten, jonka johdosta fossiili lastataan Siperian halki kulkevaan pikajunaan.

Ennen lähtöä fossiilin pakkausarkun läheisyydestä löydetään tunnettu varas, joka oli kuollut katsottuaan kuljetuslaatikkoon. Kuolleen otaksutaan ensin olevan sokea, sillä hänen silmänsä olivat valkeat kuin sokealla. Ortodoksimunkki, joka kuuluu junassa matkustavien kreivin ja kreivittären seurueeseen, väittää lastilaatikon olevan pahuuden vallassa. 

Saxton tahtoisi pitää löydöksensä salassa, mutta etenkin Saxtonin kollega tohtori Wells (Peter Cushing) on utelias löydöksen suhteen. Wells maksaa eräälle junan henkilökunnasta tarkistamaan arkun sisältöä, mutta kyseinen henkilö kuolee katsottuaan arkussa ollutta oliota. Tapahtuman jälkeen olio pääsee pakenemaan, jonka jälkeen junasta alkaa löytyä valkosilmäisiä uhreja.

Ruumiinavauksissa paljastuu, että kuolleiden aivot ovat sileät muistin ja tiedon ammennettua pois. Murhista vastuussa olleen olion ampuu tarkastaja Mirov, jolloin uhka vaikuttaisi olevan ohi. Saxton ja Wells tekevät löydöksen olion silmistä, joista löytyy kuvia niin esihistoriallisesta ajasta kuin myös Maapallosta ulkoavaruudesta käsin. Tämän perusteella tutkijat päättelevät avaruudesta tulleen aineettoman olion vain asuneensa fossiilissa, jonka jälkeen olio oli siirtynyt seuraavaan uhriin, tarkastajaan.

Uutiset junassa tapahtuneista murhista on sähkötetty Siperian viranomaisille, ja kasakka nimeltään kapteeni Kazan (Telly Savalas) miehineen pysäyttää. Mirov paljastuu olevansa olion kaappaama, ja tulee ammutuksi tämän vuoksi. Ennen kuolemaa olio siirtyy ortodoksimunkkiin. Matkustajat pakenevat postivaunuun sillä aikaa kun munkki alkaa murhata sotilaita.

Saxton pelastaa kreivittären oliolta, mutta tämä herättää uhrinsa takaisin eloon. Tämän jälkeen eloonjääneet linnoittautuvat viimeiseen junavaunuun, ja yrittävät pitää hyökkääjät loitolla. Venäjä on sähköttänyt seuraavalle asemalle määräyksen suistaa juna raiteilta, aseman henkilökunta seuraa määräystä luullen maan olevan sodassa. Juuri oikealla hetkellä elossa olevat matkustajat saavat vaununsa irrotettua ennen kuin muu juna suistuu jyrkänteeltä ja syttyy palamaan.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 
 Leffatykki - arvio elokuvasta
 Horror Express latausosoite Internet Archivessa.

Vuoden 1972 espanjalaiset elokuvat
Espanjalaiset kauhuelokuvat
Vuoden 1972 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset kauhuelokuvat
Nikolai Voznesenski

Nikolai Aleksejevitš Voznesenski (, 1903–1950) oli neuvostoliittolainen taloustieteilijä, joka johti valtion talouden suunnittelutoimistoa Gosplania suuren isänmaallisen sodan aikana. Voznesenski nimitettiin varapääministeriksi 38-vuotiaana toukokuussa 1940..

Voznesenski opiskeli ja opetti taloustiedettä 1920-luvulla ja hänestä tuli 1934 maan taloutta valvovan komitean jäsen ja edelleen 1938 Gosplanin johtaja. Hän oli sodan alussa suunnittelemassa maan teollisuustuotannon siirtämisen itään Saksan hyökkäyksen tieltä. Hänen teoksensa The Economy of the USSR during World War on hänen muistelmansa sotavuosista.. Jo vuonna 1943 Neuvostoliitossa aloitettiin Saksan tuolloin miehittämien alueiden jälleenrakennuksen suunnittelu. Erityisesti Vosnesenskin vastuulla oli Leningradin alueen talous. Vuodesta 1947 hän oli politbyroon jäsen.

Voznesenski joutui kuitenkin epäsuosioon, koska hän oli Andrei Ždanovin läheinen liittolainen. Hänet tuomittiin Leningradin jutussa maanpetoksesta ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin vuonna 1950 ja Stalin julisti hänen teoksensa marxilaisuuden vastaiseksi.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset taloustieteilijät
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Karl Fager

Karl Georg Fager (entinen nimi Carl Fager; 3. kesäkuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvalavastaja. 

Fager oli kulissimaalari Arkadia-teatterissa 1900–1902.

Fagerin ura elokuvan parissa alkoi vuonna 1907 Salaviinanpolttajat-elokuvasta, joka oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva. Hän toimi siinä sekä lavastajana että järjestäjänä. Fager ohjasi myös vuonna 1923 elokuvan Rautakylän vanha parooni, ja toimi 1920-luvulla sivuosien näyttelijänä muutamissa elokuvissa. 

Fager toimi Suomen Kansallisteatterin vakinaisena lavastajana lähes 50 vuotta 1908–1954 ja sen jälkeen vielä vierailijana. Hän perusti vuonna 1919 yhdessä Erkki Karun, Teuvo Puron, Martti Tuukan ja Ilmari Matssonin kanssa Suomen Filmikuvaamo Oy:n. Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1921 Suomi-Filmi Oy. Suomi-Filmin päälavastaja hän oli aina kuolemaansa saakka. Hän lavasti noin 90 elokuvaa.

Fager sai vuonna 1950 Pro Finlandia -mitalin.

Lähteet 
 Elonet: Luettelo elokuvista joissa Karl Fager oli mukana

Aiheesta muualla 
 

Pro Finlandia -palkitut
Teatterilavastajat
Elokuvalavastajat
Suomalaiset lavastajat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Otto Grotewohl

Otto Grotewohl (11. maaliskuuta 1894 Braunschweig, Saksa – 21. syyskuuta 1964 Itä-Berliini) oli saksalainen poliitikko ja Saksan demokraattisen tasavallan pääministeri (1949–1964).

Grotewohl liittyi Saksan sosialidemokraattiseen puolueeseen 1912 ja toimi kirjapainotyöntekijöiden ammattijärjestön tehtävissä. Hän oli Braunschweigin hallituksessa 1921–1924 ja valtiopäivien jäsenenä 1925–1933. Hitlerin valtaannousun jälkeen Grotewohl toimi jonkin aikaa maanalaisessa vastarintaliikkeessä, mutta joutui pidätetyksi ja keskitysleirille koko sodan ajaksi.

Toisen maailmansodan jälkeen 1945 Grotewohl julistautui Saksan sosiaalidemokraattien johtajaksi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeillä, joiden sosiaalidemokraattiset järjestöt hän ohjasi yhdistymään pakolla – onnistumatta kuitenkaan Itä-Berliinissä – neuvostovyöhykkeillä toimiviin Wilhelm Pieckin johtamiin Saksan kommunistisiin järjestöihin 1946, jolloin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED), myöhemmin Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) itsevaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Sen puheenjohtajina toimivat Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl vuoteen 1950.

Grotewohlista tuli Itä-Saksan pääministeri 1949. Puheessaan SED:n edustajakokoukselle vain muutama viikko neuvostojohtaja Josif Stalinin kuoleman jälkeen 1953 Grotewohl mainitsi epäkohdista Itä-Saksan järjestelmässä. Hän arvosteli laittomia vangitsemisia sekä vaati enemmän kansalaisoikeuksia ja poliittista keskustelun kehittämistä. Hän myös arvosteli oikeusministeri Hilde Benjaminin brutaalia toimintaa. Pian seurasi kuitenkin kansannousu Itä-Berliinissä – ja sen kommunistinen hallinto tukahdutti verisesti.

Grotewohlilla todettiin leukemia vuonna 1960. Vaikka olikin edelleen pääministerin toimessa, hän ei ollut poliittisesti aktiivinen enää vuoden 1961 jälkeen saadessaan lääketieteellistä hoitoa Neuvostoliitossa. Hän kuoli 1964. Muutamaa päivää hänen kuolemansa jälkeen Itä-Berliinin puolelle jäänyt Berliinin historiallinen hallintokatu Wilhelmstrasse nimettiin hänen mukaansa Otto-Gtrotewohl-Strasseksi. Vanha nimi palautettiin 1993.

Otto Grotewohl palkittiin itäsaksalaisella Karl Marxin kunniamerkillä 1952.

Lähteet

Itäsaksalaiset poliitikot
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Simo Laurila (kirjailija)

Lauri Kullervo Simola, käytti kirjailijanimeä Simo Laurila, (12. tammikuuta 1891 Hanko – 23. elokuuta 1953 Tampere) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 
 Kertomus Vanajan suojeluskunnan vaiheista. Hämeenlinna: [kustantaja tuntematon], 1919.
 Kolmannen varoituksen jälkeen: mielikuvitusromaani. Gummerus 1939

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Kotimaiset fantasia- ja scifi-kirjailijat 1887–2005

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Tauno Koivukoski

Tauno Immanuel Koivukoski (sukunimi vuoteen 1933 Blom; 11. tammikuuta 1908, Rymättylä – 22. heinäkuuta 1956, Espoo) oli suomalainen kirjailija. Koivukoski toimi mainostoimisto Erva-Latvalan tekstisuunnittelijana 1937–46. Hän kuoli vuonna 1956 vain 48-vuotiaana.

Teoksia 
  Täysi hinta. Romaani. Suomen kirja, Helsinki 1944. (Fennica-tietokannan mukaan, 6.11.2012, Täysi hinta olisi julkaistu taiteilijanimellä ”Toivo Koski”. Itse romaanin nimiösivulla ja selkämyksessä esiintyy kuitenkin ainoastaan nimi Tauno Koivukoski.)
  Riimikronicka niistä cuin läsnä on 13.7.1945. Tekijät Armas J. Pulla ja Tauno Koivukoski. Erva Latvala, Helsinki 1945.
  Paluu alkuun. Kuvitelma. Suomen kirja, Helsinki 1946.
  Tik-tak. Matkakertomus. Tekijän kuvitus. Valistus, Helsinki 1956.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotimaiset fantasia- ja scifi-kirjailijat 1887–2005

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Euroopan puolustusvirasto

Euroopan puolustusvirasto () on Euroopan unionin neuvoston alaisuudessa toimiva virasto, jonka tehtävänä on avustaa neuvostoa ja jäsenvaltioita niiden pyrkiessä parantamaan unionin puolustusvoimavaroja kriisinhallinnan alalla ja tukea sen yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa.

Virasto sijaitsee Brysselissä ja sen palveluksessa oli 2014 noin 130 henkeä. Virasto perustettiin 12. heinäkuuta 2004 EU-maiden puolustusministereiden neuvoston kokouksessa.

Toimiala

Viraston tehtävänä on
 kehittää yhteiseurooppalaisen puolustuksen toimintaedellytyksiä
 edistää alan tutkimusta ja tekniikkaa
 edistää yhteistyötä kalustohankinnoissa
 kilpailukyisen asemarkkinan luominen Eurooppaan, sekä sen ja sen teknisen ja teollisen pohjan vahvistaminen 

sekä ylipäätään toimia jäsenvaltioiden ja komission tukena niin kriisien hallinnassa, kuin unionin  yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa.

Hallinto

Virastoa johtaa Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Federica Mogherini ja sen pääjohtajana toimii vuodesta 2015 Jorge Domecq. 

Jäsenmaista Tanska ei osallistu päätöksentekoon.

Yhteistyöosapuolia
EDA:n toimintakentässä toimivat ja sen kanssa yhteistyössä ovat
Euroopan avaruusjärjestö
 OCCAR (Organisation Conjointe de Coopération en matière d'ARmement)
 Euroopan lentoturvallisuusvirasto
 Norja, Serbia, Sveitsi ja Ukraina

Lisäksi virasto voi tehdä yhteistyötä muiden EU:n ulkopuolisten valtioiden, Naton ja muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa.

Lähteet

 Säädös Euroopan puolustusviraston perustamisesta EU 12.7.2004.

Aiheesta muualla

puolustusvirasto
Bryssel
Väinö Airola

Väinö Airola (11. elokuuta 1888 Kärkölä – 1931) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 

  Keksijän voitto, romaani.  WSOY 1922

Lähteet 

 Ijäs, Jyrki: ”Suomalainen tieteiskirjallisuus”. 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Kotimaiset fantasia- ja scifi-kirjailijat 1887-2005
 Väinö Airolan teosten luettelo Fennicassa

Suomalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Ariarathes IX

Ariarathes IX (kuoli 86 eaa.) oli Kappadokian kuningas. Hänen isänsä oli Pontoksen kuningas Mithridates VI.

Mithridates asetti kahdeksanvuotiaan poikansa Kappadokian kuninkaaksi vuonna 101 eaa. Ariaratheen ollessa alaikäinen kappadokialainen ylimys Gordios toimi hallitsijana. Roomalaiset syrjäyttivät kuitenkin pian Ariaratheen ja antoivat kappadokialaisten valita oman kuninkaan. Kappadokialaiset valitsivat Ariobarzanes I:n, jonka Sulla asetti valtaistuimelle vuonna 95 eaa. Tigranes I palautti Ariaratheen kuninkaaksi, mutta roomalaiset syrjäyttivät hänet jälleen vuonna 89 eaa. Ariarathes kuoli taistellessaan isänsä puolesta Thessaliassa ensimmäisen Mithridateen sodan aikana.

Lähteet 

Kappadokian kuninkaat
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Vuonna 86 eaa. kuolleet
Gullichsen

Gullichsen on suomalainen suku, jonka juuret ovat alkuaan Norjasta. Norjalaisen laivanvarustajan poika Alexander Gullichsen muutti Suomeen 1880-luvulla Gutzeitin sahan palvelukseen. Hänen jälkeläisensä ovat tulleet tunnetuiksi liike-elämän ja kulttuurin aloilla.

Suvun jäseniä ja heidän puolisoitaan
 Alexander Gullichsen (1865–1917), W. Gutzeit & Co:n toimitusjohtaja 1906–1917
 Ragni Østgaard (o.s. Gullichsen, 1894–1956), Alexander Gullichsenin tytär, norjalaisen everstiluutnantti Nikolai Ramm Østgaardin puoliso
 Harry Gullichsen (1902–1954), Alexander Gullichsenin poika, Maire Gullichsenin puoliso, A. Ahlström Osakeyhtiön toimitusjohtaja 1932–1954
 Maire Gullichsen (o.s. Ahlström, 1907–1990), Harry Gullichsenin puoliso, Walter Ahlströmin tytär, Artekin perustaja, Villa Mairean emäntä
 Kristian Valter Gullichsen (1932–2021), Harry ja Maire Gullichsenin poika, arkkitehti Gullichsen-Kairamo-Vormala-toimistossa
 Anna Gullichsen (s. 1956), lastenkirjailija, Kristian Gullichsenin tytär
 Alvar Gullichsen (s. 1961), Kristian Gullichsenin poika, taiteilija, tunnetaan Bonk Business Inc. -yhtiöstään
 Johan Gullichsen (s. 1936), Harry ja Maire Gullichsenin poika, Teknillisen korkeakoulun selluloosatekniikan professori, A. Ahlström Osakeyhtiön ja Ahlstrom Oyj:n hallitusten puheenjohtaja, Palikaisten kartanon isäntä
 Johanna Gullichsen (s. 1958), tekstiilisuunnittelija, Johan Gullichsenin tytär
Lilli Alanen (o.s. Gullichsen, 1941–2021), Harry ja Maire Gullichsenin tytär, filosofi ja Uppsalan yliopiston filosofian historian professori
 Hanna Gullichsen (s. 1979), suomalainen kokki ja ruokakirjailija

Äitinsä puolelta sukuun kuuluu muun muassa suomalais-brittiläinen laulaja Ronya (oik. Ronja Stanley, ent. Gullichsen, s. 1991), joka on kirjailija Anna Gullichsenin tytär.

Lähteet

Suomalaiset suvut
Norjalaiset suvut
Yks’Kaks

Yks’Kaks' on ruotsinsuomalainen lehti Mälarinlaaksossa. Päätoimittaja on Janne Sjöstedt. Lehti ilmestyy vuodessa 10 kertaa, ja siinä on 24 sivua. Lehden julkaisijana on Ruotsinsuomalaisuuden Tuki -yhdistys. Lehti perustettiin vuonna 1992.

Tämänhetkinen puheenjohtaja on Marita Enroth, joka on myös lehden pitkäaikainen konttorin- ja taloudenhoitaja.

Lehti oli alun perin hyvinkin paikallinen Eskilstunan ruotsinsuomalaisille tarkoitettu painos, mutta nykyiseen levinneisyysalueeseen kuuluu lähes koko Ruotsi. Suomeen lähetetään monta lehteä ja kaukaisin on yksi lehti Kanadaan.

Aiheesta muualla
Yks’Kaks Kotisivu

Ruotsalaiset lehdet
Ruotsinsuomalaiset
Leningradin juttu

Leningradin juttu oli sarja Neuvostoliitossa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa järjestettyjä näytösoikeudenkäyntejä, jossa lukuisia merkittäviä kommunistipuolueen jäseniä kuten Nikolai Voznesenskia ja Aleksei Kuznetsovia syytettiin maanpetoksesta ja kiinnostuksesta muodostaa neuvostovastainen järjestö Leningradissa.

Tammikuussa 1949 Pjotr Popkov, Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Voznesenski järjestivät Leningradin kauppamessut voimistaakseen sodanjälkeistä taloutta ja tuottamalla elintarvikkeita Leningradin asukkaille. Stalin tuli epäluuloiseksi kilpailijoidensa noususta, ja Stalinin lakimiehet ja poliitikot järjestivät sarjan syytöksiä tuhotakseen heidät.

Neuvostoliiton virallinen propaganda hyökkäsi Leningradin kauppamessuja kohtaan hyvin valmisteluilla hyökkäyksillä., väärillä todisteilla Moskovan valtiobudjetin käytöstä liiketoiminnan kehittämisessä Leningradissa. Vaikkakin budjetti ja talousmessut olivat normaalit ja lailliset, sillä oli Neuvostoliiton Valtion suunnittelu- ja hallintokomitean Gosplanin täysi hyväksyntä, Stalin päätti toimillaan turvata oman ankaran ja hajottavan diktatuurin, joka ei sallinut yhtään taloudellista ja poliittista kilpailua.

Lopputuloksena oli, että vuonna 1950 Nikolai Voznesenski, Mikhail Rodionov, Aleksei Kuznetsov, Pjotr Popkov, Jakov Kapustin ja Pjotr Lazutin tuomittiin kuolemaan, väärillä syytöksillä Neuvostovaltion budjetin kavaltamisesta "sopimattomaan liiketoimintaan" Leningradissa, joka oli yhtä kuin Neuvostovastainen maanpetos. Heidät teloitettiin nopeasti ampumalla heitä aseella päähän, joka oli Stalinin kommunistihallituksen asettama kuolemantuomio Neuvostoliitossa.
Yli 2000 Leningradin merkittävintä henkilöä poistettiin johtavista asemistaan. Joukossa oli tiedemiehiä, kirjailijoita ja opettajia, jotka joutuivat karkotetuksi, vangituiksi ja Gulagin työleireille. Heidän joukossa oli muun muassa Nikolai Punin.

Neuvostojohtajat korvattiin kaikissa kommunistipuolueen ja hallinnon johtotehtävissä Stalinille uskollisilla kommunisteilla.

On arveltu, että Stalin pelkäsi joutuvansa kilpailemaan vallasta häntä nuorempien ja kansan keskuudessa suosittujen johtajien kanssa, jotka olivat kunnostautuneet sankareina kaupungin saarrossa. Stalin suhtautui myös epäluuloisesti vanhoihin leningradilaisiin tovereihin, jotka olivat osallistuneet vallankumoukseen, kansalaissotaan, Zinovjevin teloitukseen ja oikeisto-oppositioon. 

Kaikki syytetyt ja teloitetut rehabilitoitiin myöhemmin Neuvostoliitossa Hruštšovin aikana.

Lähteet 

Neuvostoliiton historia
Oikeustapaukset
Varkauden pääkirkko

Varkauden pääkirkko on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion hiippakuntaan kuuluvan Varkauden seurakunnan kirkko Varkaudessa. Kirkon suunnittelija on Martti Paalanen. Kirkko valmistui syksyllä 1939.

Rakennus

Koruttoman yksinkertainen kellotapuli on 35 metriä korkea. Kirkkolaiva on 17 metriä korkea, 45 metriä pitkä ja kohti kuoria porrasmaisesti kapeneva. Katto muodostuu seitsemästä poikkiholvista. Saarnastuoli on valettu betonista ja koristettu T. J. Korven puuveistoksin. Istumapaikkoja on 1 100.

Kirkon yhteydessä olevaan seurakuntasaliin mahtuu 130 henkilöä. Sali voidaan myös jakaa kolmeen pienempään tilaan, jotka on nimetty seurakunnan entisten kirkkoherrojen mukaan: Kustaan sali (Kustaa Sarsan mukaan), Auliksen sali (Aulis Savolaisen mukaan) ja Heikin sali (Heikki Mertasen mukaan).

Maalaukset 

Merkittävä taideteos on professori Lennart Segerstrålen vuosina 1953–1954 maalaama alttarifresko nimeltä Tulkoon Sinun valtakuntasi. Sen pinta-ala on 240 neliömetriä ja sitä pidetään Pohjoismaiden suurimpana alttarifreskona.

Kirkon pääsisäänkäyntien luona eteisessä on lisäksi arkkitehti Paalasen suunnittelema ja Y. Forsströmin valmistama kahdeksankulmainen lasimaalaus Emmauksen tiellä.

Lähteet 

Varkauden seurakunta, pääkirkko

Pääkirkko 
Suomen kivikirkot
Pohjois-Savon kirkkorakennukset
Pääkirkko
Times Roman

Times Roman on kirjaintyyppi, jota käytti ensimmäisenä brittiläinen sanomalehti The Times vuonna 1932. Kirjasimen suunnitteli Stanley Morison yhdessä Starling Burgessin ja Victor Lardentin kanssa. Kirjasin suunniteltiin sen jälkeen, kun Morison oli kirjoittanut artikkelin, jossa hän kritisoi The Timesia huonosti painetuksi ja väitti, että sen käyttämä kirjasin olisi ajastaan jäljessä. Fontin suunnittelua valvoi Morison ja sen piirsi Lardent, joka normaalisti kuvitti Timesin mainoksia. Morison käytti kirjasimensa pohjana plantin-nimistä fonttia, mutta teki siitä mahdollisimman yksinkertaisen ja selkeän. Kun lehden vanhaa kirjasinta kutsuttiin Times Old Romaniksi, uusi sai nimen Times New Roman.

Uusi kirjasin esiintyi ensimmäisen kerran 10. maaliskuuta 1932. Vuosi tämän jälkeen kirjasinta alettiin myydä erilaisille kustantamoille. Se yleistyi nopeasti, ja vaikka The Times itse ei sitä enää käytäkään, se on edelleen yksi yleisimmistä kirjasimista. Se on myös yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista ja käytetyimmistä fonteista.

Times Roman on niin sanottu pääteviivallinen eli serif-kirjasin. Muita pääteviivaisia kirjasimia ovat muun muassa Courier ja Utopia.

Kirjaintyypit
Rise and Fall, Rage and Grace

Rise and Fall, Rage and Grace on The Offspringin kahdeksas albumi, joka julkaistiin 17. kesäkuuta ja Suomessa 18. kesäkuuta 2008. Albumin tuottajana toimii Bob Rock. Albumin ensimmäinen single on "Hammerhead" ja sen radiosoitto alkoi toukokuun alussa. Yhtye julkaisi kappaleen ladattavaksi omilta internet-sivuiltaan. Levyn ensimmäinen kappale, "Half-truism" kuultiin ensimmäisen kerran Australian Soundwave-festivaaleilla helmikuussa 2008. Albumin rumpalina toimii Josh Freese, vaikkakin keikoilla rumpuja soittaa Pete Parada.

Yhtye julkaisi albumin vapaasti kuunneltavaksi imeem-internetsivustolla 9. kesäkuuta 2008. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 12.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dexter Holland – laulu, kitara, piano
 Noodles – kitara, taustalaulu
 Greg K. – basso, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Josh Freese – rummut
 Chris Higgins – taustalaulu
 Bob Rock – tuottaja, kosketinsoitin, piano

Arvostelut 
 Metacritic: 52/100
 AbsolutePunk: 67%
 Allmusic: 
 Rolling Stone:

Lähteet 

The Offspringin albumit
Vuoden 2008 albumit
Bob Rockin tuottamat albumit
NASBA

NASBA eli Nucleic Acid Sequence Based Amplification on molekyylibiologinen tapa suurentaa RNA-sekvenssejä. Menetelmä kehitettiin vuonna 1991.

Aiheesta muualla
Tekniikan selitys englanniksi

Molekyylibiologiset tutkimusmenetelmät
Robert Redmond

Robert Spencer Redmond (10. syyskuuta 1919 – 12. maaliskuuta 2006) oli brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. 

Redmond istui Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin jäsenenä englantilaisesta Bolton Westin vaalipiiristä vuosina 1970–1974. Edeltäjänä oli Työväenpuolueen Gordon Oakes ja seuraajana niin ikään Työväenpuolueen Ann Taylor.

Lähteet

Brittiläiset poliitikot
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Bruce Sterling

Bruce Sterling (s. 1954) on teksasilaissyntyinen kirjailija ja professori. Kotikaupungissaan Austinissa Teksasissa hän on tunnettu pihan joulukoristeista, jotka esittelevät digitaalitaidetta. Sterling on libertaristi ja yksi Electronic Frontier Foundationin perustajista.

Sterling tunnetaan yhtenä kyberpunkin perustajista. Hän toimitti science fiction -uutiskirjettä nimeltä Cheap Truth, salanimellä Vincent Omniaveritas. Sterlingin toimittama Peililasit-valikoima (1986) kokosi yhteen 1980-luvun keskeisimmät kyberpunk-novellistit. Sterlingin suomennetuista romaaneista lähinnä esi-kyberpunkkia on Taistelija (1980). Kaksi romaanin Kulkuri (1985) maailmaan sijoittuvaa tarinaa on ilmestynyt suomeksi Tähtivaeltaja-lehdessä.

Teoksia 
 The Difference Engine (1990), William Gibsonin kanssa. ISBN 0-575-04762-3

Kirjallisuutta 

 Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 2. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.

Aiheesta muualla 

 Sauli Santikko: Kulkuri. Aikakone 3/1995.
 Matti Savolainen: Peililasit. Aikakone 3/1990.
 Vesa Lehtinen: Difference Engine. Aikakone.

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
FC Oulun Pallo

FC Oulun Pallo (FC OPA) on oululainen urheiluseura, jonka miesten ja naisten edustusjoukkueet pelaavat futsalia t-Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal Ykkösessä kaudella 2021-2022.

FC OPA on jalkapalloseuraksi aikanaan perustettu, muta keskittynyt vuodesta 2013 saakka vain futsaliin. Jalkapallo on mukana enää vain harrastetoimintana. Naisten futsaltoiminta alkoi vuonna 2017.

Seuran historiaa 
Seura perustettiin 2005, kun poikien -87 ikäluokka siirtyi A-junioreihin. Ongelmaksi muodostui sopivan joukkueen löytäminen Oulusta niille nuorille, joilla ei ollut halua tai mahdollisuuksia alkaa harjoitella tähtäimenään A-junioreiden valtakunnallinen sarja. Keskusteluissa muiden seurojen kanssa todettiin, etteivät ne katsoneet tarvitsevansa joukkuetta, joka aloittaisi pelaamisen miesten piirisarjassa. Tämän vuoksi joukkueen taustahenkilöt näkivät ainoaksi mahdollisuudeksi uuden seuran perustamisen, jotta hyvähenkinen ydinjoukko voitaisiin pitää kasassa ja ehkäistä drop out -ilmiötä.

Harjoittelu aloitettiin niillä harjoitteluvuoroilla, joita muilta seuroilta sattui jäämään. Seura ilmoitettiin rohkeasti Pohjois-Suomen piirin sarjatoimintaan mukaan ja Luulajan turnaukseen, joka oli tarkoitettu juuri 1987 ja myöhemmin syntyneille pojille. Mukana oli aluksi vain kymmenisen poikaa minkä vuoksi apuja tarvittiin ja Luulajan turnaukseen saatiin vahvistuksia OsPa:n pelaajista. Luulajan turnauksessa paljastui jalkapallokulttuurien ero naapureiden välillä: Ruotsissa nuorilla on mahdollisuuksia jatkaa harrastusta paljon vanhemmalle iälle kuin Suomessa. Luulajan turnauksen perusteella todettiin, että FC OPA:lle oli tilausta joukkueena, johon voi tulla pelaamaan, vaikkei tähtäin olisi ihan huipulle tai perheellä ei ole varaa maksaa osallistumisesta valtakunnalliseen sarjatoimintaan.  

Seura otti uuden suunnan kun talvella 2013 se päätti luopua jalkapallon kilpailutoiminnasta ja keskittyä futsaliin.

Pelaajat 2020-2021

Maalivahdit 
1 Juhana Mäkelä (mv)

33 Ville Halonen (mv.)

44 Olli Karppinen (mv.)

Kenttäpelaajat 
2 Niko Junkkari

3 Janne Mäntynenä

5 Joonas Sohlo

6 Heikki Viia

7 Juhani Strid

9 Teemu Mattila

10 Jani Haikola

11 Samu Katajamäki

12 Niko Puumalainen

14 Pekka Welling

15 Sami Kuronen

16 Tommi Welling

18 Mikko Lukkarinen

19 Jere Paalanen

21 Mikko Alahautala

24 Khadem Rahimi

Valmennus 
Päävalmentaja: Heikki Viia 

Valmentajat: Niko Junkkari ja Joonas Sohlo

MV valmennus: Juhana Mäkelä

Fysiikkavalmennus: Tommi Welling

FC OPAn sarjahistoria

FUTSAL 

*  = Kausi keskeytettiin 16.3.2020 koronapandemian johdosta, kun runkosarjasta oli pelaamatta viimeinen kierros.

JALKAPALLO

Valmentajat 
Jalkapallo
2005 Lauri Kauppinen
2006–2009 Jyrki Kylmälä
2010 Ville Väisänen
2011–2012 Jeferson Pires

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seuran kotisivut
Luettelo FC OPA:ssa pelanneista

Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset futsalseurat
Oululaiset urheiluseurat
Vuonna 2005 perustetut urheiluseurat
Négritude

Négritude oli 1930-luvun Pariisissa syntynyt kirjallinen ja poliittinen panafrikkalainen liike, joka korosti mustan identiteetin merkitystä. Aate syntyi protestiksi Ranskan kolonialistiselle mustien assimilaatiopolitiikalle. Se kokosi yhteen mustia intellektuelleja ympäri maailmaa, etenkin ranskankielisiltä alueilta. Négritude-liike laajensi surrealismin kolonialismin vastaiseen politiikkaan.

Synty 
Négritude-liike syntyi 1920-luvun lopulla Ranskassa koulutetun afrikkalaisen ja karibialaisen eliitin ja opiskelijoiden parissa Ranskan harjoittamaa assimilaatiota vastaan. Suunta sai nimekseen ”négritude”.

Négrituden johtohahmoja olivat senegalilainen Léopold Sédar Senghor, martiniquelainen Aimé Césaire ja guyanalainen Léon-Gontran Damas. Termiä ”négritude” käytti ensimmäisenä Césaire vuonna 1935 L’étudiant noir -lehdessä. Myös muun muassa Jean-Paul Sartre kirjoitti négritudestä.

Filosofia 
Negritude asetti bantu-kansojen uskonnon aristoteelista ajattelua vastaan. Bantujen mukaan kaikki on energiaa, liikkuvaa ja muuttuvaa. Kuolleet ovat läsnä elävien joukossa. Länsimainen aristoteelinen ajattelu on loogista ja afrikkalaiseen ajatteluun verrattuna jähmeää.

Liike tuomitsi länsimaisen materialismin ja tekniikan yliarvostuksen. Sen sijaan etsittiin mystistä yhteyttä luontoon ja yliluonnollisiin voimiin. Négritude-runous oli pyhitetty vallankumoukselle. Sartre totesi, että toisinaan runollinen inspiraatio ja vallankumouksellisuus yhtyvät, toisinaan ne kulkevat eri teitä. Sartren mukaan tärkeää on se historiallinen tilanne, joka on antanut afrikkalaisille mahdollisuuden ilmaista omia tuntoja tavalla, joka järistyttää maailman perustuksia.

Katso myös 
 Black Power
 Paul Hazoumé

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tate – Art Term: Négritude 

Afrikkalainen filosofia
Kirjalliset suuntaukset
Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Surrealismi
The Masters Tournament

The Masters Tournament, tunnetaan myös nimillä The US Masters ja The Masters, on yksi miesten ammattilaisgolfin neljästä major-turnauksesta. Se on vuoden ensimmäinen major-turnaus ja järjestetään aina huhtikuun ensimmäisellä täydellä viikolla. Muista major-turnauksista poiketen The Masters pelataan aina samalla kentällä: Augusta National Golf Clubilla Augustassa, Georgian osavaltiossa.

The Masters Tournamentin voittaja palkitaan vihreällä takilla ja kultaisella mitalilla. Voittajan ja toiseksi tulleen nimet kaiverretaan Masters trophyyn, joka pysyy kerhotalolla. Turnauksen voittaja saa kopion Masters trophysta. Voittaja saa myös automaattisesti kutsun muihin Major-turnauksiin seuraavien viiden vuoden ajan ja Mastersiin loppuelämänsä ajan.

Mastersin menestyksekkäin pelaaja on Jack Nicklaus, joka on voittanut turnauksen kuusi kertaa (1963, 1965, 1966, 1972, 1975 ja 1986). Tiger Woods on voittanut turnauksen viisi kertaa (1997, 2001, 2002, 2005 ja 2019). Neljään mestaruuteen on yltänyt Arnold Palmer (1958, 1960, 1962 ja 1964). Kolminkertaisia mestareita ovat Jimmy Demaret, Sam Snead, Gary Player, Nick Faldo ja Phil Mickelson.

Voittajat 

(¹=Kilpailun päätyttyä useampi pelaaja päätynyt samaan tulokseen. Voittaja ratkaistu uusintareijällä.)

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto 

Golfkilpailut
Yhdysvaltain golf
Georgian osavaltion urheilu
IFOR

IFOR (Implementation Force) oli Nato-johtoinen monikansallinen rauhanturvajoukko Bosnia ja Hertsegovinassa 20. joulukuuta 1995 - 20. joulukuuta 1996. IFOR kuului Operation Joint Endeavouriin jonka tarkoituksena oli valvoa Daytonin rauhansopimuksen sotilaallisten pykälien toteutumista. IFOR otti rauhanturvaamistehtävän vastaan UNPROFOR-joukoilta.

Operaatio oli Naton ensimmäinen sen alueen ulkopuolella tapahtunut maaoperaatio. Operaation maalla tapahtunut osa tunnettiin nimellä Operation Firm Endeavour.

Enimmillään IFOR-joukkoihin kuului rauhanturvaajia 32:sta eri maasta. Joukkojen vahvuus oli 54 000 sotilasta Bosnia-Hertsegovinassa ja kokonaisuudessaan 80 000 sotilasta, kun mukaan lasketaan tuki- ja reservitehtävissä olleet joukot Kroatiassa, Unkarissa, Saksassa, Italiassa ja laivastossa Adrianmerellä. Joukkoihin kuului suomalainen rakentajapataljoona, joka muutettiin myöhemmin jääkäripataljoonaksi.

Maatoimintojen tehtävät jaettiin kolmeen monikansalliseen divisioonaan (MND):
Mostar MND(SE) - ranskalaisjohtoinen
Banja Luka MND(SW) - brittijohtoinen
Tuzla MND(N) - yhdysvaltalaisjohtoinen

21. joulukuuta 1996 IFOR-joukot luovuttivat rauhanturvaamistehtävät SFOR-joukoille.

Katso myös
EUFOR
KFOR
Naton sotilasoperaatiot

Aiheesta muualla
CCRP Bosnia Research and Publications 
Lessons from Bosnia: The IFOR Experience, Larry Wentz (1998)
Target Bosnia, Pascale Siegel (1998)
 Rauhanturvaajien merkit

Bosnia ja Hertsegovina
Rauhanturvaaminen
Nato
Sydney Tower

Sydney Tower on Sydneyn korkein ja Australian neljänneksi korkein rakennelma kahden maston ja Q1-pilvenpiirtäjän jälkeen. Sydney Towerin kattokorkeus on 275 metriä ja antenni on 309 metrissä. Sydney Tower Centrepointin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1970, ja itse torni avattiin yleisölle elokuussa 1981. Tornia tukee 56 kaapelia, ja sen henkilökapasiteetti on 960 henkeä. Tornissa on 250 metrin korkeudessa sijaitseva näköalatasanne, jonne pääsee joko kiipeämällä 1 504 porrasta tai matkustamalla hissillä, joka nousee tasanteelle 40 sekunnissa. Sydney Towerissa järjestetään Skywalkeja, joilla osallistujat viedään kävelemään tornin ulkopuolella olevalle tasanteelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sydney Tower 
 Sydney Tower Buffet 

Sydneyn rakennukset ja rakennelmat
Australian tornit
Näkötornit
Henry Cooper

Sir Henry Cooper OBE (3. toukokuuta 1934 Lontoo, Englanti – 1. toukokuuta 2011) oli englantilainen nyrkkeilijä. Hänet muistetaan hyvin ottelustaan nuorta Cassius Claytä (myöhemmin Muhammad Ali) vastaan. Cooper onnistui pudottamaan Clayn kanveesiin ottelun neljännessä erässä, mutta hävisi kuitenkin ottelun silmäkulmansa auettua viidennessä erässä.

Cooper otteli myös entisen mestarin, Floyd Pattersonin kanssa. Pattersonille hän hävisi ottelun neljännessä erässä tyrmäyksellä.

Cooper otteli myös Joe Erskinen kanssa kahdesti. Ensimmäisen ottelun hän voitti viidennessä erässä tuomarin keskeyttäessä koitoksen. Miesten välisen uusintaottelun hän voitti yhdeksännessä erässä tuomarin keskeytyksellä.

Cooper oli vasenkätinen. Yleisestä tavasta poiketen hän otteli vasen käsi edellä.

Cooper valittiin vuoden urheilupersoonaksi vuosina 1967 ja 1970.

Olympiakisoihin Cooper osallistui raskaaseen keskisarjaan vuonna 1952 voitettuaan Amateur Boxing Association -mestaruuden vain 17-vuotiaana. Olympiakisoissa tie nousi kuitenkin pystyyn ensimmäisessä ottelussa, kun Neuvostoliiton edustaja Anatoli Perov voitti tuomariäänin 2–1.

Lähteet 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/co/henry-cooper-1.html

Viitteet 

Englantilaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Risto Kavanne

Risto Ilmari Kavanne (sukunimi vuoteen 1942 Kavander; 5. toukokuuta 1916 Turku – 8. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos, kirjapainonjohtaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria
Kavanteen vanhemmat olivat ammattiopettaja Ilmari Kavanne, aiemmin Kavander, ja Alina Koskinen  ja puoliso vuodesta 1940 Julia Lemmitty Visa. Kavanne työskenteli Sanoma Osakeyhtiön kirjapainojohtajana 1945–1968 ja oli myös Sanoma-yhtiön johtokunnan jäsen ja varatoimitusjohtaja. Kavanne aloitti työuransa Uudenmaan Kirjapaino -yhtiön oppilaana ja latojana, suoritti työn ohella ylioppilastutkinnon 1937, mutta myös latojan ammattiopin, ja eteni kirjapainossa faktoriksi 1938. Hänestä tuli sittemmin Sanoma-yhtiön kirjapainon apulaisjohtaja ja ekonomiksi 1945 valmistuttuaan kirjapainon johtaja.  Sanoma-yhtiön varatoimitusjohtajaksi Kavanne nimitettiin 1968. Hänellä oli myös useita painoalan luottamustehtäviä, kuten Graafisen Keskusliiton puheenjohtajuus ja Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtajuus. Teollisuusneuvoksen arvonimen Kavanne sai 1966, eläkkeelle hän jäi 1970. Risto Kavanteen veli oli teollisuusneuvos, ylijohtaja Simo Kavanne.

Teoksia 
 Viimeinen uutinen: Romaani vuodelta 1985. Otava 1970

Lähteet 
 Suomen kirjailijat -tietokanta 
 Kotimaiset fantasia- ja scifi-kirjailijat 1887–2005
 Risto Kavanteen teosten luettelo Fennicassa

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset tieteiskirjailijat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet