joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruth Snellman

Ruth Snellman (o.s. Sibelius; 23. marraskuuta 1894 Helsinki – 22. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Komediennen kyvyistään tunnettu Snellman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin lähes puolen vuosisadan ajan. Hän oli säveltäjä Jean Sibeliuksen toinen tytär.

Elämä
Ruth Snellman oli jo pienenä kiinnostunut teatterista. Hän järjesti taiteilijaperheiden lapsien kanssa usein omia pieniä teatteri-iltoja muun muassa Aholassa. Vuonna 1908 hän muutti koulun vuoksi Helsinkiin. Hän kävi Suomalaista yhteiskoulua kuten muutkin sisarensa, ja vietti aikaansa myös Ainolassa.

Vuosi 1912 oli neiti Sibeliukselle toiveiden täyttymys: isä päästi hänet teatterikouluun, vaikka hän ei ollut vielä käynyt yhdeksättä luokkaa. Seuraavana vuonna hän sai esikoisroolinsa Kansallisteatterissa Minna Canthin Papin tyttäressä.

Teatterissa Ruth Snellman, tuolloin vielä Sibelius, tapasi tulevan aviomiehensä, näyttelijä-ohjaaja Jussi Snellmanin; mies oli viisitoista vuotta Sibeliusta vanhempi. Pariskunta kihlautui joulun alla 1915. Kihlautumisen jälkeen Ruth Snellmanille sattui onnettomuus, kun hevonen heitti hänet selästään. Näyttelijätär sai aivotärähdyksen ja menetti hetkeksi aikaa muistinsa. Kihlasormuskin katosi. Muisti kuitenkin palautui ja pariskunnan häitä vietettiin vuonna 1916. Ruth Snellman muutti pysyvästi Helsinkiin mutta piti tiiviisti yhteyttä Ainolaan.

Avioliitto kesti Jussi Snellmanin kuolemaan 1969 asti. Pariskunnalla oli kaksi lasta: Erkki Virkkunen (1917–2013) ja Laura Enckell (s. 1919). Lapset muuttivat sukunimensä Virkkuseksi vuonna 1936.

Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen on Ruthin pojanpoika.

Ruth Snellmanille myönnettiin vuonna 1951 Pro Finlandia -mitali. Vuonna 1963 hän sai Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasta värielokuvassa Ihana seikkailu.

Filmografia
Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa (1921)
Vaimoke (1936)
Markan tähden (1938)
Poikani pääkonsuli (1940)
Oi, aika vanha, kultainen...! (1942)
Kartanon naiset (1944)
Nuoruus sumussa (1946)
Sankari kuin sankari (1948
Ihana seikkailu (1962)

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Pirkanmaan Jätehuolto

Pirkanmaan Jätehuolto Oy on 17 kunnan omistama yhtiö, jonka tehtävä on tuottaa kunnille lakisääteisesti kuuluvat jätehuollon palvelutehtävät. Vuonna 1994 perustetun yhtiön perustajakunnat ovat: Tampere, Nokia, Pirkkala, Lempäälä, Kangasala ja Orivesi. Myöhemmin osakkaiksi ovat liittyneet myös Vesilahti, Sastamala, Pälkäne, Juupajoki, Ylöjärvi, Hämeenkyrö, Ruovesi, Ikaalinen, Parkano, Mänttä-Vilppula ja Virrat.
Yhtiön palveluverkostoon kuuluu keskitetysti kilpailutettu jätteenkuljetus, paikallisia jäteasemia, aluejätepisteitä ja ekopisteitä sekä Koukkujärven ja Tarasten­järven jätteenkäsittelykeskukset. Lisäksi Repe&Romu-autot kiertävät keräämässä kodin ongelmajätteitä, metalliromua ja sähkölaitteita.

Yhtiön tytäryhtiö Pirkan Putkikeräys Oy tuottaa jätteiden putkikeräys- ja noutopalveluja. Yhtiö on myös vähemmistöosakkaana Tammervoima Oy:ssa ja Ekokumppanit Oy:ssa. Vuonna 2011 perustettu Tammervoima Oy rakentaa hyötyvoimalaitoksen Tarastenjärvelle. Vuonna 2003 perustettu Ekokumppanit Oy tuottaa tiedotus-, neuvonta-, koulutus- ja asiantuntijapalveluja kestävän kehítyksen edistämiseksi.

Pirkanmaan Jätehuolto Oy julkaisee vuosittain Roskakalenteria, jota postitetaan joka vuosi ympäri Pirkanmaata. Kalenterissa lukevat Repen ja Romun kiertoaikataulut ja vuosittaisen kulkureitin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pirkanmaan Jätehuolto Oy
 20 Vuotta punnittua jätettä (Eläkkeelle jääneen teknisen johtajan Veikko Tervon historiikki) 

Tamperelaiset yritykset
Pirkanmaa
Jätehuoltoyhtiöt
Jätehuolto Suomessa
Petri Johansson

Petri Olavi Johansson (s. 6. syyskuuta 1959, Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän kävi keskikoulun, jatkoi sieltä Lahden kauppaopistoon vuosiksi 1977–1979 ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1979–1983. Johanssonilla on tytär Aino ja poika Olli Johansson yhdessä puolisonsa näyttelijä Leena Rapolan kanssa.

Filmografia
 Peltiaurinko (1984)
 Lintutyttö (televisiosarja) (1985)
 -30°C aurinkoa etsimässä (1985)
 Jäähyväiset presidentille (1987)
 Jumalia ei uhmata (1988)
 Anni tahtoo äidin (1989)
 Leena uupuu – työyhteisö avuksi (1991)
 Autovaras (1991)
 Mestari (1992)
 Kultainen salama (televisiosarja) (1994)
 Lapin kullan kimallus (1999)
 Sibelius (2003)
 Capone (2004)
 Kaksipäisen kotkan varjossa (2005)
'Kuinka myöhään valvoo blues.(elokuva)2014

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 http://www.nayttelijaliitto.fi/nayttelijahaku/profiili/?E*num=28033

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Arletty

Arletty (oik. Arlette-Léonie Bathiat) (15. toukokuuta 1898 – 24. heinäkuuta 1992) oli ranskalainen malli, laulaja ja näyttelijä.

Arletty syntyi työläisperheeseen. Hän aloitti uransa näyttelemällä varietéessa, kabareessa ja näytelmissä 1920-luvulla. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1930, ja hän teki lukuisia suosittuja elokuvia 30-luvulla. Hänen kuuluisimmaksi elokuvakseen tuli kuitenkin rooli elokuvassa Paratiisin lapset (1945), elokuva joka kuvasi elämää miehitetyssä Ranskassa ja josta tuli yksi ranskalaisen elokuvan suurista klassikoista. Onnettomuus, joka vei häneltä lähes näon toisesta silmästä, pakotti hänet eläkkeelle vuonna 1963. Hänen viimeisimpiä elokuviaan oli vanhenevan naisen rooli elokuvassa Atlantin valli murtuu 1962.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Arletty NNDB:ssä

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset laulajat
Ranskalaiset mallit
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
General Electric Building

General Electric Building eli 570 Lexington Avenue (alun perin RCA Victor Building, ei pidä sekoittaa Rockefeller Centerin GE Buildingiin) on historiallinen pilvenpiirtäjä New York Cityn Midtownin Lexington Avenuella, Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1929–1931. Art decon tyylisuuntaa edustavan detaljirikkaan rakennuksen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Cross & Cross. Se yltää 195 metrin korkeuteen ja siinä on 49 kerrosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 New York Architecture Images - General Electric Building

Manhattanin pilvenpiirtäjät
National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Midtown (Manhattan)
Luettelo Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista

Tämä on luettelo supersankariryhmä Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista.

 Amazo
 Asmodel
 Avain
 Blockbuster
 Chemo
 Darkseid
 Deadshot
 Deathstroke
 Desaad
 Despero
 Eclipso
 Felix Faust
 Floroninen Mies
 Gebardi
 Giganta
 Gorilla Grodd
 Granny Goodness
 Hai
 Imperiex
 Jokeri
 Jääkuningatar
 Kapteeni Bumerangi
 Kanjar Ro
 Kenraali
 Kissanainen
 Kronos
 Lelumies
 Lex Luthor
 Linnunpelätin
 Mammutti
 Merlyn
 Mokkasiinikäärme
 Mongul
 Musta Rausku
 Neron
 Pakkasherra
 Parallax
 Peilien Mestari
 Pingviini
 Professori Ivo
 Psimon
 Psyko-Piraatti
 Rama Khan
 Ra’s al Ghul
 Savikasvo
 Solaris
 Solomon Grundy
 Starro
 T.O.Morrow
 Tohtori Diehard
 Tohtori Kohtalo
 Tohtori Mahdoton
 Tohtori Sivana
 Tohtori Valo
 Tuomiopäivä
 Tähdenmurtaja
 Tähtisafiiri
 Valtameren Mestari
 Vandal Savage

Oikeuden Puolustajat
Oikeuden Puolustajien viholliset
Pratibha Patil

Pratibha Devisingh Patil (marathiksi: प्रतिभा देवीसिंह पाटिल) (s. 19. joulukuuta 1934 Nadgaon, Maharashtra) on intialainen poliitikko ja maan 12. presidentti. Hän seurasi virassa edeltäjäänsä A. P. J. Abdul Kalamia Intian ensimmäisenä naispuolisena presidenttinä heinäkuussa 2007.

Patil kuuluu kongressipuolueeseen ja oli valtaapitävän United Progressive Alliance -puoluekoalition ja Intian vasemmiston ehdokas vuoden 2007 presidentinvaaleissa.

Ura
Patil toimi Rajasthanin kahdeksantenatoista kuvernöörinä 8. marraskuuta 2004 – 23. kesäkuuta 2007 ja oli osavaltion ensimmäinen naiskuvernööri. Hän toimi parlamentin alaneuvostossa ja osavaltioneuvostossa vuodet 1985–1996, sekä ministerinä useaan otteeseen.

Siviiliammatiltaan Patil on sosiaalityöntekijä. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi (LL.B.) Mumbain valtion lakikoulusta (Law College) sekä taiteen maisteriksi Mooljee Jaitha College in Jalgaonista (M.J. College).

Perhe
Patil on ollut naimisissa opettaja Devisingh Ransingh Shekhawatin kanssa 7. heinäkuuta 1965 lähtien. Heillä on poika ja tytär.

Kritiikkiä
Presidentin asemaa pidetään Intiassa lähinnä seremoniallisena. Vaalikampanjoinnin kerrotaan olleen analyytikkojen mukaan likaisinta sitten Intian itsenäistymisen, sillä Patilia syytettiin vaalien alla muun muassa veljensä suojelemisesta murhatutkimusten yhteydessä, sekä lukuisista talousepäselvyyksistä. 

Myös uudelleen esille nostettu, Patilin vuonna 1975 toimiessaan Maharashtran terveysministerinä antama lausunto perinnöllisiä sairauksia sairastavien pakkosteriloinnista herätti huomiota.

Lähteet

Intian presidentit
Rajasthanin kuvernöörit
Rajya Sabhan jäsenet
Lok Sabhan jäsenet
Intian kongressipuolueen poliitikot
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Nuclear Nightclub

Nuclear Nightclub on suomalaisen Wigwam-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Levy saavutti suuren suosion Suomessa, jossa se nousi albumilistan ykköseksi yhdeksän viikon ajaksi. Vuonna 1976 albumia oli myyty jo kultalevyn (25 000 kpl) verran. Levy julkaistiin myös ainakin Ruotsissa, Saksan liittotasavallassa, Jugoslaviassa, Hollannissa, Espanjassa, Ranskassa, Japanissa ja Virgin-levymerkillä Isossa-Britanniassa, missä levy myi noin 10 000 kappaleen verran. Levyltä julkaistu single "Freddie Are You Ready" / "Kite" nousi Suomessa kymmenen myydyimmän joukkoon.

Nuclear Nightclub on Wigwamin uuden, niin sanotun ”deep pop” -kauden kokoonpanon (Groundstroem–Pembroke–Rechardt–Österberg) ensimmäinen studiolevy. Tyyliltään se on huomattavasti pelkistetympi ja popmaisempi kuin esimerkiksi edellinen studioalbumi Being (1974).

Yhtye valmistautui levytykseen huolellisesti harjoittelemalla useita viikkoja tuottaja Pave Maijasen ollessa mukana. Useista kappaleista tehtiin demonauha Lahdessa olleessa Microvox-studiossa. Tämä oli Suomessa uraauurtavaa tuohon aikaan.
Varsinaisiin äänityksiin Tukholman Marcus Music -studiolla oli varattu 18 päivää. "Freddie Are You Ready" -kappaleen demonauhoituksesta on julkaistu katkelma Loveradio 4 -kokoelmalevyllä. 

Soundi-lehden kriitikoiden äänestyksessä levy sijoittui kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi suomalaiseksi levyksi. Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Freddie Are You Ready” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 54.

Kappaleet 
 Kaikki kappaleet san. Jim Pembroke, paitsi ”Bless Your Lucky Stars” (Pembroke/Pekka Rechardt), kaikki kappaleet säv. Pembroke, ellei toisin mainita.

A-puoli
 
 
 
 

B-puoli
 
 
 
 

Vuoden 1996 uusintapainoksen bonuskappaleet:

 Kappaleet 9–10 julkaistu alun perin 7"-singlellä vuonna 1975.
 Kappaleet 11–15 julkaistu alun perin Jim Pembroken sooloalbumilla vuonna 1977, ja ne ovat tuottaneet Måns Groundstroem ja Ronnie Österberg.

Vuoden 2000 uusintapainoksen bonuskappaleet:
 Kappaleet äänitetty konsertissa Töölönrannan kesäteatterissa 18. kesäkuuta 1975.
 
 
 
 

Vuoden 2018 uusintapainoksen bonuskappaleet:
 Kappaleet äänitetty Ruotsin radiossa 25. marraskuuta 1974.

Kokoonpano
 Jim Pembroke – laulu, sähköpiano, akustinen piano, taustalaulu
 Pekka ”Rekku” Rechardt – kitarat
 Måns Groundstroem – basso (raidat 1-10)
 Ronnie Österberg – rummut, marimba

Vierailijat 
 Esa Kotilainen – kosketinsoittimet (raidat 1-8)
 Pave Maijanen – taustalaulu, tuottaja, basso (vuoden 1996 painoksen raidoilla 11–15)
 Hessu Hietanen – kosketinsoittimet (vuoden 1996 painoksen raidoilla 9–10 sekä vuoden 2000 painoksen raidoilla 9–12)
 Mats Huldén – levyn kansi

Arvostelut 
 Soundi ()
 Allmusic:

Lähteet 
 Levy-yhtiöt ja julkaisupäivämäärät: Albums: Nuclear Nightclub

Viitteet

Kirjallisuutta 
 

Wigwamin albumit
Vuoden 1975 albumit
Love Recordsin albumit
Måns Groundstroemin tuottamat albumit
Pave Maijasen tuottamat albumit
Nukutusaineallergia

Nukutusaineallergia on yliherkkyyttä nukutusaineille. 

Vakavimmillaan nukutusaineallergia voi johtaa rytmihäiriöihin. Sitä kautta potilaan sydän joudutaan pysäyttämään ja käynnistämään uudelleen. Tämä tapahtuu yleensä ihmisille, joilla on ennestään esimerkiksi vaara joutua anafylaktiseen šokkiin. Yleisesti lääkärit pyrkivät nukutusaineallergian todettuaan leikkaamaan potilaan paikallispuudutusta vahvemmassa puudutuksessa, joka idealtaan on kuitenkin sama. Potilas on tällöin hereillä koko ajan ja estetään "kaulurin" avulla näkemästä leikkauskohtaa, jolloin vältetään mahdollinen šokki.

Omana aikakautenaan, oli niin kutsuttu eetterinukutus varsin yleistä Suomessa. Siihen ei vaadittu kovin korkeatasoista osaamista taikka koulutusta. Se oli käytännössä sotilaskenttäkelpoisuuteen soveltuva. Eetterin haittapuolia olivat herkkä syttyvyys eli räjähtämisherkkyys ja potilaan leikkauksen jälkeinen pahoinvointi sekä oksentelu. Siksi leikkaustilojen hyvä sähkömaadoitus oli merkittävällä sijalla.

1970-luvulla Suomessa siirryttiin eetterinukutuksesta paljolti, niin kutsuttuihin yhdistelmänukutuksiin. Niissä nukutusaineet annettiin leikattavalle potilaalle, sekä hengitysteitse että intravenoosisti. Erityisesti barbituraatit saattoivat aiheuttaa nukutuksiin liittyviä komplikaatioita, etenkin jos neula oli lävistänyt laskimosuonen huonosti taikka väärällä tavalla - tai jopa osunut valtimosuoneen laskimon sijasta. Barbituraatit saattoivat aiheuttaa esimerkiksi urtikariaa, taikka hengityselinten spastisuutta. Näihin liittyviä allergiatiloja voitiin hoitaa antihistamiiniaineilla ja lihasrelaksanteilla.

Liian pieni annos anestesialääkettä voi johtaa potilaan hereilläoloon koko leikkauksen ajan, joten potilaan on erityisen tärkeää kertoa esimerkiksi mahdollinen särkylääkkeiden ja huumeiden väärinkäyttö, koska molemmat kasvattavat anestesia- ja särkylääkkeiden sietokykyä.

Lähteet

Halldin, Mats: Nukutus ja puudutus, SHKS-Wsoy, 1971. (s. 188-190)

Allergiat
The Greater of Two Evils

The Greater of Two Evils on yhtyeen Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin levy-yhtiöstä Sanctuary Records marraskuussa 2004. Albumissa on 14 Anthraxin kappaletta yhtyeen aikaisemman tuotannon (Neil Turbin & Joey Belladonna-ajan) albumeilta, jotka julkaistiin vuosien 1983 ja 1990 välillä. Nämä kappaleet on nauhoitettu uudelleen Anthraxin nykyisellä kokoonpanolla. Lopullinen kappalelista päätettiin äänestyksessä yhtyeen kotisivuilla. Kappaleet nauhoitettiin studiolla kahdessa päivässä. Albumilla piti alun perin olla toisia nimiä: "Metallum Maximum Aeturnum", "Old School, New School, Our School: Metallum Maximum Aeturnum" ja "Metal Thrashing Mad: Metallum Maximum Aeturnum".

Kappaleet

 Kappaletta "Gung-Ho" seuraa piilotettu kappale "Lone Justice", joka kestää 4:36

Japanin bonuskappaleet

Kokoonpano 
 John Bush – laulu
 Rob Caggiano – kitara
 Scott Ian – kitara, taustalaulu
 Frank Bello – basso, taustalaulu
 Charlie Benante – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2004 kokoelma-albumit
Anthraxin kokoelma-albumit
Viitta (tekstiili)

Viitta eli vaippa tarkoittaa pitkää, hihatonta päällysvaatteena käytettävää vaatekappaletta. Siitä voidaan käyttää myös ruotsalaisperäistä nimitystä kaapu (ruotsin sanasta kåpa). Pituudeltaan viitta voi vaihdella polvesta nilkkaan ulottuvaan. Viittaan voi myös kuulua jonkinlaiset kaulukset tai huppu, tai sen kanssa voidaan sään vaatiessa käyttää erillistä, lyhyttä hartiaviittaa, jossa oli kiinteä huppu (suom. luhka, ransk. chaperon, engl. hoode ym.). Viittoja käytettiin eurooppalaisessa vaatetuksessa keskiajalta 1600-luvulle. Nykyään viitta on länsimaissa seremoniallinen vaate, joka voi liittyä tiettyihin tehtäviin tai rituaaleihin. Lisäksi viitta kuuluu roolipeleissä ja fantasiapukeutumisessa käytettyihin asusteisiin. Viitta on monikäyttöinen varusesine, joka vahvasta sarkakankaasta valmistettuna toimii tarvittaessa – esimerkiksi matkalla – tavallisen huovan tapaan makuuvaatteena ja joka voidaan haluttaessa virittää myös sadekatokseksi tai tuulensuojaksi. Paksu ja tiivis villakangas, jossa mieluiten on villan luontainen rasva lanoliini tallella, suojaa hyvin sateelta.

Katso myös
 Alba
 Burka
 Dominoviitta
 Feloni
 Kasukka
 Luhka
 Poncho
 Sadeviitta
 Viitta ortodoksien liturgisena tekstiilinä

Viitat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ángel Dennis

Ángel Dennis (13. kesäkuuta 1977) on italialainen huippulentopalloilija, joka pelaa Trenkwalder Modena joukkueessa, Italian A1-liigassa. Italian A1-liiga on maailman arvostetuin lentopalloliiga, ja sitä pidetään myös maailman kovimpana lentopalloliigana.

Ura 
Dennis on syntyjään kuubalainen, mutta sai Italian kansalaisuuden 2005 vuonna eikä näin saa edustaa enää synnyinmaansa A-maajoukkuetta. Dennis on pelannut Kuuban maajoukkueessa peräti 212 A-maaottelua. Joukkueen kanssa hän on voittanut muun muassa maailmanliigan vuonna 1998. Ángel Dennis on yksi maailman ulottuvimmista ja kovimpaa ponnistavista pelaajista. 

Dennis on siitä merkillinen pelaaja Italian A1-liigassa, että hän on pelannut yhden kauden urallaan eksoottisessa Qatarissa (2004–2005). Qatarissa pelaamista lukuun ottamatta Dennis on pelannut koko uransa Italiassa A1-liigassa. Hän voitti Italian mestaruuden Lube Maceratan joukkueessa kaudella 2005-2006 kaatamalla Sisley Volleyn finaalisarjassa. CEV Cupin Dennis on voittanut kahdesti kausina 2005 ja 2006.

Muuta 
Vuoden 2001 joulukuussa Dennis ja hänen viisi muuta Kuuban maajoukkueen pelikaveria pakenivat Kuuban A-maajoukkueesta, koska he eivät enää halunneet edustaa maataan sillä maajoukkue ei olisi sallinut heidän edustaa ulkomaisia seuroja.

Saavutukset 
 2008 Challenge Cupin voitto 
 2006 Italian mestaruus
 2006 CEV Cupin voitto
 2006 Italian Supercup 
 2005 CEV Cupin voitto 
 2000 Pohjois-Amerikan mestaruus 
 1999 Pan-Amerikan kisojen voitto
 1999 CEV Cupin voitto 
 1998 Maailmanliigan voitto

Joukkueet 
1998-2000 Palermo Volley 	
2003-2004 Latina Volley 	
2004-2005 Ryan Sport Club Doha (QAT)
2004-2007 Lube Macerata 	
2007- Pallavolo Modena

Aiheesta muualla
 Progiili Italian liigan sivuilla

Italialaiset lentopalloilijat
Kuubalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Asa

Asa voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Henkilöt 

 Asa (oik. Matti Mikael Salo), suomalainen rap-muusikko
 Asa, Juudan kuningas
 Asa Briggs, brittiläinen historioitsija
 Asa Griggs Candler, yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko, The Coca-Cola Companyn perustaja
 Asa Earl Carter, yhdysvaltalainen Ku Klux Klanin jäsen ja kirjailija
 Asa Ensio, suomalainen yritysjohtaja
 Asa Gray, yhdysvaltalainen kasvitieteilijä

Muut 

 asetyylisalisyylihappo, ASA, kemiallinen yhdiste
 Amerikan Samoa, ASA, mm. KOK:n ja FIFAn käyttämä lyhenne urheilukilpailuissa
Alandica Shipping Academy, merenkulkualan koulutus Ahvenanmaalla
 Asa Radio, vanha suomalainen televisiomerkki ja -valmistaja
 ASA, tekstitysparseriohjelma
 American Standards Association (ASA), entinen standardointijärjestö, nykyisen ANSIn edeltäjä
 ASA, valokuvausfilmien valoherkkyysasteikko

Seulonnan keskeiset artikkelit
Murilo

Murilo Endres (s. 3. toukokuuta 1981) on brasilialainen lentopalloilija. Hän on voittanut urallaan muun muassa maailmanmestaruuden, maailmanliigan, maailmancupin sekä Pan-Amerikan mestaruuden. Urheilulehti tituuleerasi Murilloa maailman parhaimpana lentopalloilijana kesällä 2011.

Ura

Nuoruusvuodet 
Murilo aloitti lentopallouransa jo nuorena vanhemman veljensä innostamana. Hänen isoveljensä Gustavo Endres on myös lentopalloilija.

Brasilian superliiga 
Murilo pelasi ensimmäisen kautensa Brasilian Superliigassa jo kaudella 1998-1999. Tuolloin hän oli vasta 17-vuotias. Joukkueena hänellä oli Banespa, jossa hän pelasi aina kauden 2003 loppuun saakka. Vuonna 2001 Murillo voitti yhdessä Brasilian nuorten maajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden. Kausilla 2003-2005 Murilo pelasi Superliigaa Suzanon joukkueen riveissä. Tämän kauden jälkeen hän oli 23-vuotias ja sai lähteä pelaamaan ulkomaille.

Italian liiga 
Murilo siirtyi odotetusti Italian A1-liigaan, jossa hänen uusi seuransa oli Vibo Valentia. Hän pelasi kauden verran Vibo Valentiassa, kunnes teki sopimuksen liigan menestyksekkäimmän joukkueen Pallavolo Modenan kanssa. Pallavolo Modenassa hän voitti ensimmäisen kautensa aikana CEV-Cupin hopeaa, sekä toisella kaudellaan Challenge Cupin mestaruuden. Hän teki jatkosopimuksen seuran kanssa myös kaudeksi 2008-2009.

Kauden 2009 jälkeen Murilo teki paluun kotimaansa pääsarjaan, kun hän allekirjoitti sopimuksen Fiesp SESIn kanssa.

A-maajoukkue 
Brasilian miesten lentopallomaajoukkueessa Murilo teki ensiesiintymisensä vuonna 2005, jolloin hän voitti heti joukkueen mukana Lentopallon maailmanliigan. Nykyisin hän on noussut A-maajoukkueen runkopelaajaksi ja on voittanut kolmesti maailmanliigaan, maailmancupin sekä Etelä-Amerikan sekä Pan-Amerikan mestaruuden.

Vuonna 2010 Murilo voitti maailmanliigan ja maailmanmestaruuden, ja hänet valittiin MM-kisojen parhaaksi pelaajaksi.

Muuta
Murilon veli Gustavo Endres on myös lentopalloilija. Gustavo on pelannut muun muassa Italiassa Sisley Volleyn joukkueessa.

Saavutukset

A-maajoukkueessa 
 Olympiahopeaa 2008
 Maailmanmestaruus 2006, 2010
 Maailmanliigan voitto 2005, 2006, 2007, 2010
 Maailmancupin voitto 2007
 Grand Champions Cup 2005
 Nuorten MM-kulta 2001

Seurajoukkueessa 
 Challenge Cupin mestaruus 2008
 CEV-Cupin 2. sija 2007

Lähteet 

Brasilialaiset lentopalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Dagen

Dagen (vuosina 1999–2004 Nya Dagen) on ruotsalainen kristillinen sanomalehti. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 1. marraskuuta vuonna 1945. Lehden perusti Lewi Pethrus, joka myös toimi sen päätoimittajana aina kuolemaansa vuonna 1974 saakka. Lehden toimitus sijaitsee Tukholman Telefonplanilla. Vuonna 2006 Dagenin levikki oli noin 18 400 kappaletta.

Historia 
Dagenin ensimmäinen numero ilmestyi 1. marraskuuta 1945. Lehden perustamisen takana oli ruotsalaisen helluntailiikkeen johtohahmo, pastori Lewi Pethrus. Lehden julkaiseminen aloitettiin vastalauseena maallistumiselle ja Pethrus koki tarpeen radikaalille kristilliselle sanomalehdelle. Vuodesta 1965 Dagenia ryhdyttiin julkaisemaan viitenä päivänä viikossa. Vuonna 1968 lehti uudistui ja vaihtoi nykyiseen tabloid-muotoon. Dagen on saanut vuodesta 1974 Ruotsin valtion lehdistötukea. Lewi Pethrus toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa 1974 saakka. Pethrusta seurasi päätoimittajana Olof Djurfeldt, joka toimi tehtävässä vuoteen 1996. Vuosina 1985-1991 Djurfeldtin rinnalla toimi Arne Winerdal.

Vuonna 1998 lehden päätoimittajana aloitti Daniel Grahn. 30. maaliskuuta 1999 lehti yhdistyi Petrus-viikkolehden kanssa ja muutti nimensä Nya Dageniksi. Samaan aikaan lehden omistuspohja laajeni: helluntailiikkeen Dagengruppenin ohella omistajiksi tulivat norjalainen mediakonserni Vårt Land, Evankelinen vapaakirkko sekä Svenska alliansmissionen. Vuonna 2004 lehden nimi muuttui takaisin Dageniksi.

Vuosina 1947–1977 lehden toimitus sijaitsi Tukholman keskustassa Surbrunnsgatanilla. Vuonna 1977 lehti muutti omaan Dagenhusetiin, Stora Essingeniin. Vuonna 2003 Dagen muutti uusiin tiloihin Telefonplanille.

Päätoimittajat 
 1945–1946 Lewi Pethrus
 1947–1947 Jack Hårdstedt
 1947–1951 Lewi Pethrus
 1952–1957 Pierre Backman
 1958–1974 Lewi Pethrus
 1974–1985 Olof Djurfeldt
 1985–1991 Arne Winerdal
 1991–1996 Olof Djurfeldt
 1997–2007 Daniel Grahn
 2007–2010 Elisabeth Sandlund
 2010–2013 Daniel Grahn
 2013– Felicia Ferreira

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dagenin verkkosivut

Ruotsalaiset sanomalehdet
Tukholma
Helluntaiherätys Ruotsissa
Kristillinen media
Kaarlo Marjanen

Kaarlo Matti Marjanen (5. tammikuuta 1899 Maaria – 20. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lausuja, kriitikko, kirjailija ja aforistikko.

Marjanen oli Suomen Lausujain Liiton ensimmäinen ja pitkäaikaisin puheenjohtaja. Hän toimi 1933–1965 Helsingin yliopiston puhetekniikan lehtorina. Vuosina 1951–1954 hän oli kirjallisuuslehti Parnasson päätoimittaja.

Kaarlo Marjanen vihittiin filosofian kunniatohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1957. Hänelle myönnettiin vuonna 1961 Pro Finlandia -mitali.

Marjasen aforismikokoelmaa Nuolia sumusta on tutkija Markku Envall luonnehtinut suomalaisen aforistiikan "vankimpiin, terävimpiin, tyylitietoisimpiin ja myös systemaattisimpiin" kuuluvaksi.

Teoksia 
Nuolia sumusta (1946, WSOY, aforismeja)
Miten oppia puhujaksi? (1947, WSOY)
Näkökulma (1958, WSOY, esseitä)

Lähteet 

Aforistikot
Suomalaiset lausujat
Suomalaiset kirjailijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Dr. Alban

Dr. Alban (oikealta nimeltä Alban Uzoma Nwapa, s. 26. elokuuta 1957 Oguta, Brittiläinen Nigeria) on nigerialaissyntyinen ruotsalainen eurodance/rap/reggae -artisti. Hänet tunnetaan erityisesti eurodancen klassikkokappaleisiin kuuluvasta ”It’s My Life” -hittikappaleesta, joka nousi vuonna 1992 monissa maissa listaykköseksi. Hänen albumeitaan on myyty yli 15 miljoonaa kappaletta.

Dr. Alban kouluttautui hammaslääkäriksi, mistä tulee hänen taiteilijanimensä.

Elämäkerta
Alban Uzoma Nwapa syntyi Ogutassa Brittiläisessä Nigeriassa 26. elokuuta 1957. Hänen syntyessään perheessä oli kymmenen lasta. Hänen isänsä oli hammaslääkäri. Alban kävi Christ The King Collegea Nigerian Abassa. Suurimman osan ajastaan Alban vietti kotikaupungissaan Ogutassa. Hän kuunteli nuorena Fela Kutia ja James Brownia. 23-vuotiaana hän muutti Tukholmaan opiskellakseen hammaslääkäriksi. Tukholmassa hän alkoi tehdä myös musiikkia ja hän toimi DJ:nä Alphabet Streetin yökerhossa.

Diskografia

Albumit
 Hello Afrika (1991)
 One Love (1992)
 Look Who’s Talking (1994)
 Born in Africa (1996)
 I Believe (1997)
 The Very Best of 1990–1997 (1997)
 Prescriptions (2000)
 Back to Basics (2007)
 The Ultimate Collection 1990–2014 (2014)

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dr. Albanin viralliset kotisivut

Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kyllikki Salmenhaara

Kerttu Kyllikki Salmenhaara (14. heinäkuuta 1915 Tyrnävä – 13. heinäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Hän toimi muun muassa Arabian tehtaan taiteilijana. Hän oli aikansa merkittävimpiä keramiikkataiteilijoita.

Opiskelu 
Salmenhaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Tyttölukiostasta vuonna 1937. Vuosina 1938–1943 hän opiskeli Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulun keramiikkaosastolla. Vuodeksi 1946 hän lähti Tanskaan Nathalie Krebsin SAXBO-keramiikkastudioon. Kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1956 hän sai keramiikan korkeakouluopetukseen tutustumista varten ASLA-spesialististipendin Yhdysvaltoihin. 

Salmenhaara teki opinto- ja opetusmatkoja Tanskaan, Yhdysvaltoihin, Kanadaan Portugaliin ja Espanjaan.

Toiminta taiteilijana 

Salmenhaara työskenteli niin taiteilijana, suunnittelijana, luennoitsijana kuin opettajanakin. Hänen työnsä olivat yksinkertaisia käyttö- ja koriste-esineitä, joiden materiaalina oli samotti ja luonnonsavi.

Taideteollisuuskoulun jälkeen hän työskenteli Kauklahden lasitehtaassa vuosina 1943–1946. Vuosina 1946 ja 1947 Salmenhaara työskenteli Sakari Vapaavuoren keramiikkastudiolla taiteilijana, minkä jälkeen hän oli vuosia Arabian tehtaan taiteilijana Helsingissä. Arabialla hän oli kaiken kaikkiaan vuodet 1947–1963. Salmenhaara siirtyi opetustehtäviin, kun 1960-luvun vaihteessa saatu käsivamma esti taiteellisen työskentelyn. Hän oli Taiwanissa opettajana 1961–1963.

1960-luvun alkupuolella Salmenhaara muun muassa perusti keramiikkakoulun, jossa toimi pääopettajana, ja oli keramiikkateollisuuden neuvonantajana. 1970–1973 hän oli Helsingissä Taideteollisen oppilaitoksen keramiikkaosaston lehtori ja johtaja. Lisäksi hän oli ensimmäinen Suomessa nimitetty taideteollisuusalan taiteilijaprofessori vuosina 1970–1973. Salmenhaara toimi Taideteollisen korkeakoulun keramiikan yliopettajana vuodesta 1973 kuolinvuoteensa 1981 asti.

Salmanhaaran yksityisnäyttely, teemanaan hänen syntymänsä 100-vuotisjuhla, on viimeksi ollut vuonna 2015 Fiskarsin Kuparipajassa.

Palkinnot 
 Milanon triennaali, Grand Prix, 1957
 Pro Finlandia, 1961
 Vuoden 1974 valtion taideteollisuuspalkinto, 1975
 Suomen Kulttuurirahaston palkinto, 1980

Lähteet

Kirjallisuus
 CV: Kyllikki Salmenhaara 1915–1951 Arabiamuseo (pdf)

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Kyllikki Salmenhaara.  KirjastoVirma.
 

Suomalaiset keramiikkataiteilijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Ben Folds

Benjamin Scott Folds (s. 12. syyskuuta 1966) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja edesmenneen Ben Folds Five -yhtyeen keulahahmo. Hän on saanut tunnustusta pianistina, lauluntekijänä, esiintyjänä ja multi-instrumentalistina.

Biografia

Ben Folds Five
Vuonna 1994 Ben Folds, basisti Robert Sledge ja rumpali Darren Jessee perustivat Ben Folds Five -yhtyeen, joka julkaisi nimeään kantavan debyyttialbuminsa Ben Folds Five vuonna 1995. Tätä seurasivat Whatever and Ever Amen vuonna 1997 sekä kokoelma-albumi Naked Baby Photos vuonna 1998. Whatever-albumilta julkaistut "Brick," "Song for the Dumped" ja "Battle of Who Could Care Less" olivat hittejä. Vuonna 1999 yhtye julkaisi viimeisen albuminsa The Unauthorized Biography of Reinhold Messner, joka sisälsi hitin "Army".

Ben Folds Five kokosi rivinsä soittaakseen ensimmäisen konserttinsa lähes kymmeneen vuoteen syyskuussa 2008. Tämä yksittäiskeikka oli osa MySpacen "Front to Back" -sarjaa, jossa artistit esittivät kokonaisen albuminsa livenä. Ben Folds Five esitti viimeisen albuminsa The Unauthorized Biography of Reinhold Messner. Konsertti esitettiin lokakuussa ja on nähtävissä sivustolla Nowwhat.com. Kaikki konsertin lipputuotot lahjoitettiin Operation Smile -hyväntekeväisyysjärjestölle.

Diskografia

Ben Folds Five

Albumit
 Ben Folds Five (1995)
 Whatever and Ever Amen (1997, uudelleenmasteroitu ja laajennettu painos 2005)
 Naked Baby Photos (1998, kokoelma)
 The Unauthorized Biography of Reinhold Messner (1999)

Soolotuotanto

Studioalbumit
 Rockin' the Suburbs (2001)
 Songs for Silverman (2005)
 Way to Normal (2008)

EP:t
 Special B-Sides (2001) 
 Speed Graphic (2002) 
 Sunny 16 (2003)
 Super D (2004) 
 Live at Tower Records (2005)

Kokoelmat ja livealbumit
 Ben Folds Live (2002)
 Songs for Goldfish (2005)
 iTunes Originals (2005)
 Over the Hedge (soundtrack) (2006)
 Supersunnyspeedgraphic, the LP (2006)
 Stems and Seeds (2009, uudelleenmasteroitu versio Way to Normal -albumista)

DVD:t
 Ben Folds and WASO – Live in Perth (2005)
 Live at MySpace (2007)

Yhteistyössä
 Shut Up and Listen to Majosha (1989) (Majosha)
 Fear of Pop: Volume 1 (1998) (Fear of Pop)
 The Bens (2003, EP) (The Bens)
 Lonely Avenue (2010) (Nick Hornby)
 Nighty Night (2011) (Amanda Palmer, Damian Kulash & Neil Gaiman)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset pianistit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Plateau-de-Beille

Plateau-de-Beille on Ranskassa, Pyreneiden vuoristossa sijaitseva hiihtokeskus. Se sijaitsee Ariègen departementissa ja Oksitanian alueella. Talviurheilukeskus sijaitsee keskimäärin 1790 metrin korkeudessa merenpinnasta.

Talviurheilu- ja hiihtokeskus sijaitsee Tarascon-sur-Ariègen ja Ax-les-Thermes'n kaupunkien välisessä maastossa lähellä Espanjan rajaa. Hiihtomäet ovat pääsääntöisesti 1650 ja 2000 metrin korkeudella. Hiihtokeskus on Pyreneiden vuoriston tärkein hiihtokeskus.

Nousun yksityiskohtia
Nousu hiihtokeskukseen alkaa Lec Cabannesta (535 metriä) ja päättyy Plateau de Beilleen (1 790 metriä). Se on pituudeltaan 15,8 kilometriä. Kun ollaan 1 255 metrin korkeudessa, niin keskimääräinen nousun jyrkkyys on 7,9 prosenttia. Kuitenkin maksimissaan nousun jyrkkyys on 10,8 prosenttia.

Vuonna 1998 Ranskan ympäriajossa noustiin 1 747 metrin korkeuteen, mutta viimeisimpinä vuosina korkeus on kuitenkin ollut 1 780 metriä.

Tour de France 
Plateau-de-Beille on ollut etappien päätepaikkana Ranskan ympäriajossa neljä kertaa: vuosina 1998, 2002, 2004 ja 2007, jolloin se oli 14. etapin maali.

Ranskan ympäriajon maalipaikka

Aiheesta muualla
Artikkeli, jossa etapin kartta
Etapin profiili
Etapin profiili koko matkalle Les Cabannesista lähtien  
Le Plateau de Beille Tour de Francen kisassa 

Ranskan ympäriajo
Ranskan talviurheilukeskukset
Ariège
Maasain kieli

Maasai eli maa on nilosaharalainen kieli, jota puhuvat pohjoisen Tansanian ja Kenian maasait. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 1 297 000 henkilöä. Se on hyvin läheistä sukua Kenian keskiosissa elävien samburujen puhumalle samburun kielelle sekä Baringo-järven eteläpuolella elävän camus-heimon camusin kielelle. Maasaita kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Lähteet

Maasait
Niloottiset kielet
The Island Years


The Island Years on thrash metal -yhtye Anthraxin ensimmäinen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1994 levymerkeillä Megaforce ja Island.

Kappaleet 1–8 nauhoitettiin Irvine Meadowsissa, Kaliforniassa 19. lokakuuta 1991. Kappaleet 9–12 nauhoitettiin Electric Lady -studiolla 28. tammikuuta 1992.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Joey Belladonna – laulu
 Dan Spitz – kitara
 Scott Ian – kitara
 Frank Bello – basso
 Charlie Benante – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1994 konserttitallenteet
Anthraxin konserttitallenteet
Ursula (kuvitteellinen hahmo)

Ursula on kuvitteellinen hahmo Disneyn Pieni merenneito -elokuvassa. Ursula on paha merinoita, joka himoitsee mertenkuninkaan Tritonin valtikkaa, jotta pääsisi valtaan. Pienen merenneidon lisäksi Ursula esiintyy myös pelissä Kingdom Hearts ja Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus -elokuvaan perustuvassa PlayStation-pelissä. Elokuvassa Ursulan apureina toimivat mureenat nimeltään Kiero ja Liero, jotka kuolivat kun Ursula vahingossa ampui heitä Tritonin valtikasta lähteneellä sähkösykäyksellä. Ursula kasvoi myöhemmin jättimäiseksi ja yritti tappaa Arielin, mutta Ursula sai surmansa, kun prinssi Eric ohjasi laivan päin Ursulaa ja laivan keulan terävä puuosa lävisti Ursulan, joka sähköistyi kuoliaaksi ja upposi merenpohjaan laivan kanssa. 

Ursulalla on sinertävän värinen iho ja valkoiset hiukset. Hän on lihava, mutta hänellä on lihaksikkaat mustekalan lonkerot. Ursulalla on tosin vain kuusi lonkeroa, vaikka mustekaloilla niitä on kahdeksan tai kymmenen. Ursulalla on myös sisko Morgana, joka on Ursulaa laihempi ja esiintyy elokuvassa Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus merinoitana Ursulan tilalla. Ursulan ja tämän nuoremman sisaren Morganan suomenkielisenä ääninäyttelijänä toimi Ulla Tapaninen. Ursula esiintyi Olipa kerran -sarjan neljännellä kaudella. Ursula esiintyi myös Herkules-animaatiosarjan jaksossa "Hercules and the Bacchanal", jossa hän yritti myydä parfyymia Herkuleelle ja Hermeelle.

Descendants-elokuvasarjassa paljastetaan, että Ursula ja tämän mureena-apulaiset on herätetty henkiin ja vangittu Isle of the Lostille ja Ursulalla on Uma-niminen tytär, joka on yhtä paha kuin äitinsäkin ja Malin kilpailija. Ursula ja Uma pitävät saarella Ursula's Fish & Chips -nimistä ravintolaa, joka myy kalaa ja perunoita ja jonka takaosassa Ursula ja Uma asuvat. Ursula pysyy usein kotonaan katsoen saippuaoopperoita Uman hoitaessa pääosin asiakastarjoilun. Ursula teki cameoroolin Descendants 2 -elokuvassa, jossa hän ilmestyi Umalle ja tämän miehistölle ravintolassaan laskien lonkeronsa heidän lähelleen ja käski heidän olla hiljaa huomauttaen heille, että tiskit eivät tiskaannu itsestään. Ursulaa ääninäytteli elokuvassa Whoopi Goldberg. Lisäksi Ursulan mureena-apulaisilla Kierolla ja Lierolla on Lagan ja Derelict -nimiset jälkeläiset, jotka on annettu lemmikiksi Jafarin pojalle Jaylle.

Satuhahmot
Disneyn hahmot
I Am -liike

I Am -liike () on teosofiasta vaikutteita saanut uususkonnollinen liike, jonka perustivat 1930-luvulla Guy ja Edna Ballard.

Kertomansa mukaan Guy Ballard oli vaeltamassa Mount Shastalla vuonna 1930, kun hän tapasi miehen, joka esittäytyi kreivi Saint-Germainiksi ja tarjosi elävöittävää juomaa. Kreivi Saint-Germain oli elänyt maan päällä useana ruumiillistumana ennen ylösnousemustaan. Hän kertoi, että ylösnousseet mestarit (joiden joukossa olivat Jeesus ja kreivi Saint-Germain itse) halusivat lähettää viestejä länsimaiselle yhteiskunnalle Ballardin ja tämän perheen kautta. Näiden viestien levittämiseksi perustettiin I Am -liike. Ballard julkaisi kirjoja nimellä Godfre Ray King.

1930-luvun loppuun mennessä Ballardien taloudellinen menestys herätti kritiikkiä. Gerald Bryan syytti kirjassaan Ballardeja siitä, että heidän perustamansa lahko oli tosiasiassa kultti, jonka opit oli plagioitu muualta ja että tarkoitus oli vain kerätä ”rakkauslahjoina” varoja kalliin elämäntyylin ylläpitämiseen ja että Ballardien väitteet siitä, että he olisivat estäneet suursodan Euroopassa ja sen sytyttyä suojanneet Yhdysvaltoja hyökkäykseltä, olivat keksittyjä.

Lahkon uskottavuutta heikensi myös Guy Ballardin kuolema. Seuraajat olivat olleet siinä käsityksessä, että Ballardin olisi tullut nousta taivaaseen elossa olevana eikä vasta kuoltuaan.  Edna Ballard kuitenkin väitti saaneensa ilmoituksen, että ylösnousemus saattoi toteutua myös kuoleman jälkeen. Lisäksi hän ilmoitti kanavoivansa viestejä.

Vuonna 1942 Edna ja Donald Ballardia syytettiin petoksista. Kanteen mukana Ballardit olisivat huijanneet ihmisiltä kolme miljoonaa dollaria esittämällä väitteitä yliluonnollisista kyvyistä, joihin eivät itsekään uskoneet. Väitteisiin sisältyi paitsi se, että Ballardit olivat valittuja jumalallisiksi sanansaattajiksi, myös se, että he olivat parantaneet satoja sairaita. Alioikeudessa valamiesten tuli arvioida vain sitä, uskoivatko Ballardit todella itse väitteisiinsä, ei sitä, olivatko väitteet totta. Eri oikeusasteissa keskusteltiin, oliko rajoitus oikein. Korkeimman oikeuden tulkinta oli, että uskonnollisten vakaumusten paikkansapitävyyttä ei tarvinnut arvioida mutta että väitteiden esittäjien rehellisyyttä kyllä. Lopulta langettava päätös kumottiin sillä perusteella, että valamiehiksi ei ollut päässyt lainkaan naisia.

Poika Donald erosi liikkeestä 1957, joten Ednan kuoltua 1971 liikkeellä ei ollut enää profeettaa. Se jatkaa johtokunnan ohjaamana Ballardien aikoinaan välittämien viestien levittämistä. Liikkeeseen kuuluu noin kolmesataa paikallista ryhmää eri puolilla maailmaa.

I am -liikkeen kolme mystistä totuutta ovat
 Jumalan henkilöitynyt läsnäolo
 Jumalaisen rakkauden liekki
 Luoja-Jumalan nimi, jolla ylösnousseet mestarit voivat häntä puhutella

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fritz Springmeier: Olkaa viisaista kuin käärmeet 

Teosofia
Uudet uskonnolliset liikkeet
Sako TRG

Sako TRG on Sakon valmistama pulttilukkoinen tarkkuuskivääri. Aseesta on useita malleja, joista yleisimmät TRG-22 ja TRG-42 ovat useiden maiden ase- ja poliisivoimien käytössä. Suomen puolustusvoimat käyttää mallia TRG-42 nimikkeellä 8,6 TKIV 2000. Ensimmäiset 1980-luvun lopulla kehitetyt mallit olivat TRG-21 ja TRG-41. Vuonna 2011 esiteltiin aiempaa modulaarisempi TRG M10, jonka kaliiperia voi muuttaa piippua vaihtamalla. TRG perustuu enemmän Valmet Sniperiin kuin Sako Targettiin.

TRG-22 on saatavissa kaliiperissa .308 Winchester, 260 remington ja 6.5 creedmoor. TRG-42 on saatavilla .300 Winchester Magnum- ja .338 Lapua Magnum -kaliiperisena.


Riihimäellä valmistettua Sako TRG -tarkkuuskivääriä on käytetty myös salamurhan välineenä ulkomailla.

Tekniset tiedot 
 Lippaallinen kertatuli
 Kaliiperi, TRG42: 8,6 x 70 (.338 Lapua Magnum) tai  7,62 x 67 (.300 Winchester Magnum), TRG22: 7,62 x 51 (.308 Winchester), 260 remington, 6.5 creedmoor
 Paino: Ilman lipasta 4,7-5,3 kg
 Lipas: 338 lapua magnum 5 patruunaa, 300 win mag 7 patruunaa, TRG-22 10 patruunaa
 Säädettävät poskituki ja perälevy
 Tehokas ampumaetäisyys 1600 m
 Valmistusmaa Suomi

Lähteet 
 Suomen puolustusvoimien kalustoesittely: 8,6 TKIV 2000

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Tarkkuuskiväärit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Professori Nuikki

Professori Nuikki (Doctor Benjamin Boris Zachary Karbunkle) on hullu tiedemies, joka toimii Lalli Laktoosi Leipäjuuston alaisuudessa piirrossarjassa Prätkähiiret. Rick Ungarin luoma hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1993 Prätkähiiret-animaatiosarjan jaksossa Hanat auki!.

Hahmo
Saksalainen hullu tiedemies Nuikki teki aluksi neroja keksintöjään Stiltonille, kun plutolaiset olivat tuhoamassa Marsia. Kaikki kuitenkin kääntyi huonoksi, kun Leipäjuusto lahjoi Nuikin puolelleen ja myöhemmin pilasi molempien ylennysmahdollisuuden. Hänet lähetettiin maahan Leipäjuuston ja Rasvanahan kanssa tuhoamaan maapalloa. Nuikki keksi siirrinkoneen, jonka avulla Leipäjuusto värvää palkkasotureita ja rikollisia tekemään likaiset työt.

Moton mekaaninen käsi ja Rontin häntä ovat Nuikin käsityötä. Ne hän teki Marsissa, kun Rasvanahka oli vahingossa ampunut Prätkähiiret, jotka tuotiin hänen laboratorioon aivopesua varten. He myöhemmin kuitenkin karkasivat. Nuikki myös loi Fredrik-nimisen Mutantin omaksi apulaisekseen. Nuikilla on tapana mielistellä Leipäjuustoa erilaisin ilmauksin.

Apulaiset
Päivittäin eri kokeita ja keksintöjä tekevä Nuikki teki itselleen oman apulaisen, jotta hänellä riittäisi aikaa tehdä kaikki Leipäjuuston pyytämät keksinnöt valmiiksi. Yleensä Rasvanahka on myös auttamassa häntä keksintöjensä kanssa, mutta hänen kömpelyytensä ja tyhmyytensä vuoksi Nuikki luottaa enemmän Mutanttiin.

Muissa medioissa

Videopelit
Biker Mice from Mars -videopelissä Nuikki on pelattavana hahmona. Se on ajopelissä arvoltaan kolmanneksi paras kilpailija. Peli julkaistiin Super Nintendolle vuonna 1993.

Lähteet

Prätkähiiret-sarjan hahmot
Kuvitteelliset tieteilijät
Kuvitteelliset mielisairaat
Kuvitteelliset keksijät
Benjamin Banneker

Benjamin Banneker, (myös Banna Ka tai Bannakay; 9. marraskuuta 1731 – 9. lokakuuta 1806) oli yhdysvaltalainen vapaa matemaatikko, harrastelijatähtitieteilijä, kellontekijä ja kustantaja. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet Bannekerin saavutusten merkittävyyden matemaatikkona ja harrastelija-astronomina.

Lähteet 

Elämäkerta 

Yhdysvaltalaiset matemaatikot
Yhdysvaltalaiset kustantajat
Kellosepät
Vuonna 1731 syntyneet
Vuonna 1806 kuolleet
Piranshahr

Piranshahr tai Piranshar  (, ) on Iranin Länsi-Azerbaidžanin provinssissa sijaitseva kaupunki ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki.

Kaupunki sijaitsee Urmiajärven lounaisipuolella lähellä Irakin rajaa noin 1 300 metrin korkeudessa. Suurin osa asukkaista kuuluu kurdeihin.

Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 25 454 (1996), 33 805 (2001), 58 177 (2006) ja 69 049 asukasta (2011). 138.864 (2017) 

Piranshahr on Mukrianin alueen keskus.

Piranshahr on yksi Iranin vanhimmista kaupungeista ja sen perustukset ovat peräisin Iranin preislamiselta aikakaudelta ja Meedian valtakunnan syntymisestä.

Farsin kieli on Iranin virallinen kieli. Piranshahrissa jokainen lukutaitoinen henkilö osaa kommunikoida farsin kielellä. Lukutaitoisuusaste on 97 %.

Piranshahrin kaupunki tuottaa täyden valikoiman yli 100 erilaista graniittimateriaalia eri väreissä ja tekstuureissa. Piranshahrin graniittien laatu ja kauneus ovat yksi maailman tunnetuimmista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Iran’s non-oil exports via Piranshahr customs hit $125mn in 9 months.  (mefa.ir)

Iranin kaupungit
Äärivasemmisto

Äärivasemmisto on poliittisen vasemmiston radikaaleimmasta eli äärimmäisemmästä osasta käytetty nimitys, joka viittaa henkilön tai ryhmän suhteelliseen asemaan vasemmisto-oikeisto-ulottuvuudella. Äärivasemmistolaisuuden käsitettä vastaa nimitys vasemmistoradikalismi. Käsitettä ovat käyttäneet lähinnä vasemmiston tai sen tietyn osan vastustajat, jolloin se on saanut ensisijaisesti kielteisen merkityksen. Äärivasemmistolaisiksi on usein kutsuttu varsinkin sosialisteja, kommunisteja ja anarkisteja tai näiden ryhmien joitakin osia.

Äärivasemmisto ei ole yhtenäinen liike tai ideologia vaan se on osa poliittista kirjoa. Käsitteellä on eri historiallisissa konteksteissa tarkoitettu hyvinkin erilaisia ryhmiä, jotka on voitu jonkin erityispiirteensä perusteella erottaa muusta, maltillisemmasta, vasemmistosta. Äärivasemmiston vastakäsite on äärioikeisto.

Marxilaisen ja varsinkin marxilais-leniniläisen vasemmiston keskuudessa äärivasemmistolaisina on pidetty anarkisteja ja toisaalta Neuvostoliiton johtamasta kommunistisesta liikkeestä irtautuneita radikaaleja suuntauksia kuten trotskilaisia tai maolaisia. Näissä piireissä on käytetty myös käsitettä ultravasemmistolaisuus, jolla on tarkoitettu tukeutumista jyrkkään ja yhteistyökyvyttömään vallankumoukselliseen fraseologiaan. Ultravasemmistolaisena on pidetty esimerkiksi Kominternin niin sanotun kolmannen kauden (1928–1935) linjauksia, joissa sosiaalidemokraatit määriteltiin sosiaalifasisteiksi.

Katso myös 
 Radikalismi
 Äärikeskusta
 Äärioikeisto
 Äärivasemmisto Suomessa
 Antifa

Lähteet

Aiheesta muualla
Pääskyt

Pääskyt (Hirundinidae) on laajalle levinnyt varpuslintuheimo, johon kuuluu 20 sukua ja 84 lajia. Pääskyt eivät nimestään ja ulkonäöstään huolimatta ole läheistä sukua kiitäjille, joihin kuuluu esimerkiksi tervapääsky.

Koko ja ulkonäkö 

Pääskyt ovat hyvin sirorakenteisia ja lyhytjalkaisia lintuja, joille on ominaista erittäin hyvä lentotaito. Niillä on kapeat, pitkät ja teräväkärkiset siivet. Ruumis on sukkulamainen ja pyrstö pitkä ja usein haarautunut. Nokka on lyhyt ja leveä ja siinä on suuri kita. Jalat ovat hyvin hennot, lyhyet ja pienikyntiset, eikä niillä pysty kunnolla kävelemään. Käsi- ja kyynärsulkia on kumpiakin yhdeksän, laitimmaiset sulat ovat muita selvästi pidempiä. Höyhenet ovat lyhyet ja vartalonmyötäiset. Ne ovat selkäpuolelta yleensä metallinkiiltoiset. Molemmat sukupuolet ovat samanvärisiä. Pääskyjen lentotaito on erittäin hyvä ja ne pystyvät tekemään pitkiäkin ruuanhaku- tai muuttomatkoja.

Levinneisyys 

Pääskyjä elää kaikkialla maailmassa, lukuun ottamatta napaseutuja, Uutta-Seelantia ja joitakin valtamerten pikkusaaria. Alueilla, joissa vuodenaikojen vaihtelut ovat pieniä, pääskyt vaeltavat vain vähän. Pääskyt viihtyvät hyvin ihmisten läheisyydessä ja ovat erittäin pidettyjä lintuja sekä hyödyllisiä tuholaishyönteisten hävittäjiä. Suomen pääskyt muuttavat talveksi Keski- ja Etelä-Afrikkaan. Suomessa pesii kolme lajia: haarapääsky, räystäspääsky ja törmäpääsky.

Elintavat 

Pääskyt ovat seurallisia lintuja ja lepäilevät usein puissa, voimajohdoilla, antenneilla ja talojen katoilla. Pääskyjen laulu on pientä viserrystä. Kaikki lajit ovat hyönteissyöjiä ja pyydystävät saaliinsa lennosta. Välillä ne voivat napata paikallaan jököttävän hyönteisen, mutta hankkivat ruokansa yleensä ilmasta. Ravinto koostuu lähinnä sääskistä ja kärpäsistä. Niiden lisäksi pääskyt pyydystävät kovakuoriaisia ja muita pikkueläimiä. Pääskyt myös juovat ja peseytyvät ilmassa.
Pääskyt pesivät usein yhdyskunnissa. Ne pesivät puunkoloissa, kallionhalkeamissa, ranta- tai maatörmissä, rakennuksissa tai rakentavat pesänsä johonkin sopivaan paikkaan savesta. Useimmat pääskyt ovat hyviä pesänrakentajia. Pääskyt päällystävät pesän ulkoseinän tahmealla syljellä yhteen liimatuista savikokkareista. Eräät pääskyt kaivavat suuria käytäviä pystysuoriin jyrkänteisiin. Yhdessä pesueessa on 3–7 munaa. Haudonnasta huolehtii enimmäkseen naaras, mutta myös koiras hautoo. Jotkut lajit asettuvat valmiisiin koloihin tai tekevät risuista ja muusta kasviaineksesta pesän jyrkänteelle.  Yksinkertaisia avoimia risupesiä tekee muun muassa naamiopääsky. Puupääskyt taas tekevät pesänsä tikankoloihin tai luonnon muovaamiin puunonkaloihin.

Lähteet

Viitteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Peace Cup

Peace Cup on Etelä-Koreassa pelattava jalkapallon seurajoukkueiden harjoitusturnaus. Vuonna 2009 se järjestettiin neljännen kerran. Aiemmat vuodet ovat olleet 2003, 2005 ja 2007. Turnaus pelattiin kolmella ensimmäisellä kerralla kahdessa lohkossa, joissa kummassakin on neljä joukkuetta. Vuonna 2009 lohkoja oli 4 ja joukkueita 12. 2007 turnauksen voitti ranskalainen Lyon, joka kukisti finaalissa Boltonin. Boltonin maalivahtina toimi turnauksessa suomalainen Jussi Jääskeläinen.

Lohkojaot

2003

Lohko A

  Beşiktaş JK
  Seongnam Ilhwa Chunma
  Kaizer Chiefs
  Olympique Lyonnais

Group B

  TSV 1860 München
  Club Nacional de Football
  Los Angeles Galaxy
  PSV Eindhoven

2005

Lohko A

  Seongnam Ilhwa Chunma
  Olympique Lyonnais
  Once Caldas
  PSV Eindhoven

Lohko B

  Club Atlético Boca Juniors
  Real Sociedad
  Sundowns
  Tottenham Hotspur FC

2007

Lohko A

  Bolton Wanderers FC
  Chivas de Guadalajara
  Seongnam Ilhwa Chunma 
  Racing de Santander

Lohko B

  Reading FC
  Olympique Lyonnais
  Club Atlético River Plate
  Shimizu S-Pulse

Finaalit

Aiheesta muualla
Peace Cupin kotisivut

Jalkapallon seurajoukkuekilpailut