Lääketiede

Lääketiede tarkoittaa suppeassa merkityksessä terveyden ylläpitämiseen ja palauttamiseen sekä sairauksien ehkäisemiseen ja hoitoon kohdistuvaa tiedettä. Laajassa merkityksessä lääketiede sisältää myös näihin päämääriin tähtäävät käytännön toimet eli lääkinnän ja kirurgian. Lääketieteessä pyritään ymmärtämään, kehittämään ja soveltamaan tapoja, joilla ihmisen tai eläimen terveyttä voidaan vaalia ja parantaa. Lääketiede on soveltava tiede, jossa sovelletaan useita luonnontieteitä, kuten biologiaa, kemiaa ja fysiikkaa. Erityisesti lääketieteessä keskitytään ihmisen anatomiaan, fysiologiaan ja biokemiaan sekä patologiaan ja mikrobiologiaan.

Suomessa käytettävässä lääketieteellisessä mallissa lääketeollisuus rahoittaa 77 prosenttia lääketieteellisestä tutkimuksesta ja Lääkäriseura Duodecim laatii hoitosuositukset erikoislääkäriyhdistysten kanssa.

Historia 

Lääketieteen historia on pitkä ja siksi osin myös hämärä. Aina on ollut ihmisiä, jotka ovat joutuneet erikoistumaan sairaiden ja heidän kipujensa kohtaamiseen. Länsimaisen lääketieteen myyttinen perustaja on kreikkalainen jumala Asklepios, joka oli tarun mukaan Apollonin poika. Käytännössä rationaalisesti tauteihin suhtautuneen lääketieteen perusti länsimaissa Hippokrates Kosilainen, joka vaikutti 400- ja 300-luvuilla eaa. Antiikin lääketieteellisen tiedon kodifioi puolestaan Klaudios Galenos 100-luvun jälkipuoliskolla. Hänen auktoriteettinsa ohjasi länsimaista lääketiedettä aina 1700-luvun alkupuolelle saakka. Galenoksen ajattelu perustui oppiin neljästä oletetusta ruumiinnesteestä, joita olivat keltainen sappi, musta sappi, veri ja lima. Lääkärit pyrkivät rohdoin ja ruokavaliolla palauttamaan näiden tasapainon. Myös maineikas lääkäri Hippokrates kannatti humoraalioppia, jota pidettiin lääketieteellisenä totuutena kahdentuhannen vuoden ajan. 

Renessanssin aikana lääketieteen edustajat alkoivat hiljalleen tutkia ihmisruumista ruumiinavauksin. Anatomian kehitys avasi tien ihmisruumiin tarkempaan tuntemukseen. 1600-luvulla mikroskoopin keksiminen mahdollisti solujen ja verenkierron löytämisen.

1700-luvulla kirurgian ja lääketieteen oppialat alkoivat yhdistyä, kun kirurgian harjoittaminen siirtyi välskäreiltä lääkäreiden hoitoon. Tällöin keksittiin myös ensimmäinen rokotus, kun isorokkoa vastaan alettiin rokottaa lehmänrokkovirusta sisältäneellä uutteella.

Vaikka lääketieteellä on pitkät perinteet, se saavutti vasta 1800-luvun loppupuolella erityisaseman ihmisen sairauksien hoidossa. Ruumiinavaukset, mikroskopian kehittyminen, bakteerien löytäminen ja kemian kehittyminen mahdollistivat lääketieteen nopean kehityksen. Rokotusohjelmat ja antibioottien keksiminen 1940-luvulla vähensivät lopulta monien kulkutautien valtaa kehittyneissä teollisuusmaissa, mutta yhä 2000-luvulla kehitysmaissa WHO:n mukaan 74 prosenttia AIDS-lääkkeistä on edelleen monopolin alaisia ja 77 prosenttia afrikkalaisista jää edelleen vaille AIDS-hoitoa ja 30 prosenttia maailman väestöstä on edelleen vailla mahdollisuutta saada säännöllisesti elintärkeitä lääkkeitä.

 
Suomessa on 1980-luvun puolivälistä alkaen esitetty kritiikkiä, että lääketiede on saavuttanut liian hallitsevan aseman. On puhuttu medikalisoitumisesta. Medikalisaatiossa lääketieteen valta laajenee aiemmin ei-lääketieteellisinä pidetyille alueille. Tämä on länsimaissa vallitseva kehityssuunta, joka lisää lääkinnän ja lääketieteen toiminta-alaa yhteiskunnassa ja muuttaa terveyden edistämisen ja lääketieteelliset toimenpiteet ihmiselämän keskeiseksi asiaksi.

Lääketiede on kehittynyt kansanparannuksesta (jota kutsutaan myös kansanlääkinnäksi). Lääketieteen piirissä kuitenkin vastustetaan usein ankarasti kansanparannuksen hoitokeinoja, ennen kuin löydetään tieteellinen selitys, miksi tietty perinteinen hoitokeino toimii. Vuonna 2008 on julkaistu tutkimus pihkavoiteesta, joka on vanha kansanlääkinnän keino haavojen ja ihon infektioiden hoidossa. Tutkimuksen mukaan voiteella on myönteisiä vaikutuksia haavoihin, tulehduksiin ja ihosairauksiin.

Lääketieteen osa-alueet

Kliinisen lääketieteen osa-alueita 

 Sisätaudit on erikoisala, joka käsittelee aikuisten systeemisten eli koko kehon käsittävien sairauksien tutkimusta ja hoitoa. Perinteisessä merkityksessä sisätaudeilla on tarkoitettu kaikkia ei-kirurgisia elimellisiä sairauksia. Sisätauteihin luetaan yleensä kuuluviksi seuraavat alat:
 Endokrinologia eli umpieritysoppi tutkii ja hoitaa umpirauhasten sairauksia.
 Gastroenterologia on ala, joka käsittelee vatsan alueen elinten sairauksia.
 Hematologia on veren ja sitä muodostavien elinten tutkimiseen ja hoitamiseen erikoistunut ala.
 Infektiotaudit on tartuntatautien erikoisala.
 Kardiologia tutkii ja hoitaa sydämen sairauksia.
 Keuhkotaudit eli pulmonologia on hengityselinten sairauksia käsittelevä erikoisala.
 Nefrologia tarkoittaa munuaisten sairauksia koskevaa lääketieteen alaa.
 Reumatologia tarkoittaa reumatautioppia.

 Kirurgia on lääketieteen osa-alue, jossa sairauksia hoidetaan leikkaamalla. Kirurgia jaotellaan tavallisesti seuraaviin aloihin:
 Gastrokirurgia on kirurgian ala, joka tutkii ja hoitaa vatsaelinten sairauksia.
 Lastenkirurgia
 Neurokirurgia tarkoittaa keskushermoston eli aivojen ja selkäytimen sairauksia käsittelevää kirurgian alaa.
 Ortopedia on tuki- ja liikuntaelinten sairauksiin keskittynyt erikoisala.
 Plastiikkakirurgia
 Suu- ja leukakirurgia
 Sydän- ja rintaelinkirurgia
 Urologia
 Traumatologia on ala, joka tutkii ja hoitaa tapaturmien seurauksena syntyneitä vammoja.
 Verisuonikirurgia

 Anestesiologia ja tehohoito
 Dermatologia eli ihotaudit
 Fysiatria
 Geriatria tarkoittaa vanhusten sairauksiin ja niiden hoitoon keskittynyttä lääketieteen erikoisalaa.
 Gynekologia ja obstetriikka eli naistentaudit ja synnytykset
 Korva-, nenä- ja kurkkutaudit
 Neurologia eli hermoston taudit
 Onkologia eli syöpätaudit
 Oftalmologia eli silmätaudit
 Pediatria eli lastentaudit on ala, joka tutkii ja hoitaa lasten ja nuorten sairauksia. Useilla lääketieteen aloilla on pediatrinen vastineensa, kuten lastenpsykiatria, lastenneurologia, lastenendokrinologia ja neonatologia.
 Psykiatria, joka jakautuu mm. aikuis-, vanhus-, lasten- ja nuorisopsykiatriaan.
 Yleislääketiede

Diagnostisia ja muita erikoisaloja
Kliininen farmakologia
Kliininen fysiologia ja isotooppilääketiede
Kliininen kemia
Kliininen mikrobiologia
Kliininen neurofysiologia
Oikeuslääketiede
Patologia
Perinnöllisyyslääketiede
Päihdelääketiede
Radiologia
Työterveyshuolto

Lääketieteeseen liittyviä tieteen osa-alueita 

 Anatomia
 Biokemia
 Bioetiikka
 Farmakologia
 Fysiologia
 Genetiikka
 Immunologia
 Mikrobiologia
 Patologia
 Päihdelääketiede
 Ravitsemustiede
 Skatologia
 Toksikologia

Lisäkoulutusalat Suomessa 

 Audiologia
 Avopediatria
 Ensihoitolääketiede
 Gynekologinen onkologia
 Hospitalisti
 Jalkakirurgia
 Laboratoriohematologia
 Lasten allergologia
 Lasten endokrinologia
 Lasten gastroenterologia
 Lasten hematologia ja onkologia
 Lasten infektiotaudit
 Lastenradiologia
 Lastenreumatologia
 Lisääntymislääketiede
 Molekulaarinen kuvantaminen
 Neonatologia
 Neuroanestesiologia ja neurotehohoito
 Neuro-oftalmologia
 Neuropatologia
 Neuroradiologia
 Otologia
 Pediatrinen patologia
 Perinatologia
 Päivystysradiologia
 Pään- ja kaulankirurgia
 Rinokirurgia ja rinoallergologia
 Rintaradiologia
 Selkäortopedia
 Sydänanestesia
 Tehohoitolääketiede
 Thoraxradiologia
 Toimenpideradiologia
 Tuki-ja liikuntaelinradiologia
 Urogynekologia
 Urologinen onkologia
 Vanhuspsykiatria
 Vatsaradiologia

Lääketieteeseen liittyvät ammatit 
 bioanalyytikko
 ensihoitaja
 farmaseutti
 fysioterapeutti
 hammashoitaja
 hammaslääkäri
 lääkäri
 naprapaatti
 osteopaatti
 kiropraktikko
 perushoitaja/lähihoitaja
 proviisori
 puheterapeutti
 ravitsemusterapeutti
 röntgenhoitaja
 sairaanhoitaja
 sairaalafyysikko
 sairaalageneetikko
 sairaalakemisti
 sairaalamikrobiologi
 sairaalasolubiologi
 suuhygienisti
 terveydenhoitaja
 toimintaterapeutti
 lähihoitaja
 lääkintävahtimestari

Lääketieteen kuvitus
Lääketieteen alan kuvitus on Yhdysvalloissa oppiaine, jossa on maisteriohjelma. Sen perusti Gerald Parker Hodge, joka toimi professorina Michiganin yliopistossa.

Katso myös 
 Kansanparannus
 Luettelo keskeisistä lääketieteen aiheista
 Luettelo sairauksista
 Luontaislääkintä
 Uskomuslääkintä

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Arno Forsius: Ihmisiä lääketieteen historiassa
Helsingin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Tampereen yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Turun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Oulun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta 
Kuopion yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Terveystieteiden keskuskirjasto (Terkko) - Lääketieteellinen kirjasto

Seulonnan keskeiset artikkelit