joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Red Kelly

Leonard Patrick "Red" Kelly CM (9. heinäkuuta 1927 Simcoe, Ontario, Kanada – 2. toukokuuta 2019 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän myös valmensi urallaan ja oli Kanadan parlamentin jäsen.

Hänen 1947–1967 kestäneen pelaajauransa NHL-seurat olivat Detroit Red Wings ja Toronto Maple Leafs. Kelly pelasi niin puolustajana kuin keskushyökkääjänäkin. 1 316 runkosarjan ottelussa hän teki 281 maalia ja jakoi 542 syöttöä (823 pistettä). 164 pudotuspeliottelussa Kelly teki 33 maalia ja keräsi 59 syöttöpistettä (92 pistettä).

Kelly valittiin pelaajauransa aikana Kanadan parlamenttiin vuonna 1962. Hän toimi kansanedustajana kolmen vuoden ajan.

Pelaajauransa jälkeen Kelly toimi Los Angeles Kingsin (1967–1969), Pittsburgh Penguinsin (1969–1973) ja Toronto Maple Leafsin (1973–1977) päävalmentaja. Hänen seuransa pääsivät kahdeksan kertaa kymmenen kauden aikana pudotuspeleihin.

Saavutuksia 
 NHL:n mestaruuden, Stanley Cupin, voitto kahdeksan kertaa, niistä puolet Detroitissa ja puolet Torontossa, Kelly on eniten Stanley Cupin voittoja omaava pelaaja, joka ei pelannut koskaan Montreal Canadiensissa
 Valittiin NHL:n ykköstähdistöön kuudesti (1951, 1952, 1953, 1954, 1955 ja 1957)
 Valittiin NHL:n kakkostähdistöön kahdesti (1950 ja 1956)
 Norris Trophy -kausipalkinto (paras puolustaja) 1954 (palkinnon ensimmäinen jakokerta)
 Lady Byng Trophy -kausipalkinto (herrasmiespelaaja) 1951, 1953, 1954 ja 1961
 Detroit Red Wingsin kapteeni 1956–1958
 Hockey Hall of Fameen 1969
 1998 sijalla 22 The Hockey News' -lehden 100 suurimman pelaajan NHL-painotteisella listalla
 2001 Order of Canada -kunnianosoitus
 4. lokakuuta 2006 Toronto Maple Leafs jäädytti hänen numeronsa

Tilastot

Katso myös 
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

Lähteet
 Red Kelly Legends of Hockey -tietokannassa

Viitteet

Aiheesta muualla
Poliittisen uran synopsis Kanadan parlamentin kirjaston sivuilla

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset jääkiekkovalmentajat
Kanadalaiset poliitikot
James Norris Memorial Trophy -voittajat
Lady Byng Memorial Trophy -voittajat
Member of the Order of Canada
Hockey Hall of Fame
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
0G

0G () on yleinen lyhenne ns. "nollannen sukupolven" matkapuhelinteknologioille. Tämän ajattelun mukaan nolla sukupolvea (0G) edustavat analogiset standardit kuten ARP.

Nollannen sukupolven matkapuhelinjärjestelmille oli luonteenomaista lähes radiopuhelimien tasolla oleva toiminta. Yhteydet katkesivat käyttäjän siirtyessä tukiaseman alueelta toiselle esimerkiksi autolla matkatessa. Myös tukiasemien kattavuus oli harvaa. 

Varhainen kaupallinen radiopuhelinverkko avattiin Yhdysvalloissa Motorolan ja Bell-yhtiön yhteistyönä vuonna 1946. Euroopassa avattiin vastaavia verkkoja 1950-luvulta lähtien. 

Ensimmäiset autoradiopuhelimet tulivat HPY:n verkkoon 1956. Alussa käyttäjät olivat pelkästään takseja ja samalla kanavalla oli 20 autoa, jotka kuulivat toisensa. Puheluja ei voitu yhdistää yleiseen puhelinverkkoon. Vuonna 1961 tuli käyttöön käsivälitteinen järjestelmä. Automaattinen HPY:n toimialueen peittävä laitteisto hankittiin Stornolta 1971.

Suomessa oli käytössä myös 1971 lähtien valtakunnan laajuinen Telen (PLH) ylläpitämä Autoradiopuhelin-järjestelmä (ARP). ARP toimi vuoteen 1974 asti puhekutsuilla, CCIR 5-ääni-selektiiviikutsujärjestelmä korvasi sen 1975. Ensimmäisiä päätelaitteita olivat kotimaiset AGA, Salora SRP-22, Televa 701 ja Nokian Presente SV1300. Duplex-ARP puhelinmallit vapaan puhekanavan hakuautomatiikalla tulivat 1970-luvun lopulla. Puhelut yhdistettiin käsivälitteisesti (operaattorin toimesta).

Tekniikat 
Nollannen sukupolven tekniikoita olivat:
 PTT (Push to Talk)
 MTS (Mobile Telephone System)
 IMTS (Improved Mobile Telephone Service)
 AMTS (Advanced Mobile Telephone System)
 OLT (norjalainen Offentlig Landmobil Telefoni) 
 MTD (ruotsalainen Mobile Telephony systemD)

Lähteet 

Matkapuhelinverkot
Aki Lahtinen

Aki Arimo Lahtinen (s. 31. lokakuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen, 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla maajoukkueessakin pelannut jalkapalloilija. Hän pelasi pääasiassa vasempana laitapuolustajana. Lahtinen oli ensimmäinen suomalaispelaaja, joka sai säännöllisesti peliaikaa Englannin pääsarjassa.

Lahtinen aloitti pelaajauransa Oulun Palloseurassa, jonka runkopelaajiin hän kuului seuran noustua mestaruussarjaan 1975. Menestyksekkäiden kotimaan sarjakausien jälkeen Lahtinen siirtyi Englannin pääsarjaan (tuolloin 1. divisioona) nousseeseen Notts Countyn joukkueeseen, jossa hän pelasi neljän vuoden ajan. Seuran pudottua 3. divisioonaan 1985 hän palasi takaisin kotimaahan Kemin Palloseuraan. Vuonna 1988 Lahtinen palasi kotikaupunkiinsa Ouluun ja sen silloiseen pääsarjaseuraan Oulun Työväen Palloilijoihin, joiden joukkueessa hän pelasi uransa viimeiset kaudet vuoteen 1990 saakka. Lahtinen toimi myös OTP:n valmentajana loppukaudella 1990, kun joukkueen valmentajana toiminut puolalainen Mirosław Sajewicz oli vapautettu tehtävästään.

Lahtinen pelasi Suomen olympiajoukkueessa Moskovan olympialaissa 1980. Hän pelasi Suomen kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa. Lahtinen valittiin ennen olympiaturnausta Suomen MM-karsintaottelun kokoonpanoon Bulgariaa vastaan, mutta hän olisi menettänyt edustusoikeutensa olympialaisissa, joten Suomen valmennusjohto peruutti valinnan. Sittemmin hän pelasi yhteensä yli 20 ottelua vuosien 1982, 1986 ja 1990 MM-kilpailujen sekä vuosien 1984 ja 1988 EM-kilpailujen karsinnoissa.

Saavutukset 

Suomen-mestaruus 1979, 1980
SPL:n vuoden jalkapalloilija 1980, 1981

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Niverävaahtera

Niverävaahtera (Acer campestre) on vaahteralaji, joka kasvaa Keski-Euroopassa kalkkipitoisilla seuduilla lehtimetsissä. Se kasvaa pohjoisimmillaan luonnonvaraisena Euroopassa Etelä-Tanskassa. Se on melko vähälukuinen puulaji, ja kasvaa pensaana tai pienenä puuna. Nuoret oksat ja lehtiruodit ovat maitiaisnesteelliset. Lehdet ovat 4–10 senttimetriä pitkät, aluksi hienokarvaiset, sittemmin kaljuuntuvat. Myös oksat ovat hienokarvaiset. Lehdet muistuttavat paljon metsävaahteran lehtiä, mutta ovat syvälovisemmat, tylppähampaisemmat. Se kukkii toukokuussa. Kukinto on pysty, huiskilomainen ja melko vaatimaton, kellertävänvihreänvärinen. 

Suomessa niverävaahteraa voi kasvattaa Etelä-Suomessa puisto- ja pihapuuna tai -pensaana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Niverävaahtera (Acer campestre)
 Mustila Arboretum: Niverävaahtera (Acer campestre)
 Trees and Shrubs Online: Acer campestre 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Acer campestre 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acer campestre 

Vaahterat
Puut
Leena Vanamo

Leena Vanamo (17. maaliskuuta 1964 Helsinki – 7. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja, joka lauloi jo kahdeksanvuotiaana Radion lapsikuorossa. Hän keikkaili ahkerasti ja oli mukana muun muassa Marion Rung show’ssa. Yhdessä Frederikin kanssa Vanamo levytti italoiskelmän ”Haluan vain sun”, joka nähtiin televisio-ohjelmassa Hittimittari vuonna 1984. Samana vuonna julkaistiin  Vanamon uran ainoa pitkäsoitto, nuorekasta diskoiskelmää sisältänyt Sua kaipaan. Levyn hitti oli ”Viet itsekontrollin” (Laura Braniganin ”Self Control”). Vanamo nähtiin myös kolmesti Kevään Sävel -kilpailussa kappaleilla "Tykkään susta" (1984), ”On kaikki juuri tässä” (1985) ja ”Viini viimeinen” (1986).

Diskografia
 Sua kaipaan (1984)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Leena Vanamon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1964 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Gerhard Grimmer

Gerhard Grimmer (s. 6. huhtikuuta 1943 Sankt Katharinaberg) on itäsaksalainen maastohiihdon maailmanmestari, joka oli parhaimmillaan 1970-luvun alussa.

Grimmer syntyi sodan aikaan nykyisen Tšekin tasavallan alueella Hora Svaté Kateřinyssä, joka oli silloiselta saksankieliseltään nimeltään Sankt Katharinaberg. Hän kuului siis sudeettisaksalaisiin. Grimmer kävi koulunsa sodanjälkeisessä Itä-Saksassa Seligenthalin kaupungissa. 

Grimmer siirtyi vuonna 1961 Oberhofiin Horst Wagnerin hiihtovalmennukseen. Hän voitti maansa nuorten hiihtomestaruuden vuonna 1963 ja teki ensiesiintymisensä aikuisten kansainvälisissä arvokilpailuissa Oslon MM-kilpailuissa 1966 sijoittumalla 50 kilometrillä yhdeksänneksi. Lopullisesti hän nousi hiihtomaailman huipulle Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 saavuttamalla hopeaa 30 kilometrillä ja viestissä sekä pronssia 50 kilometrillä ja sijoittumalla 15:nneksi 15 kilometrillä. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän voitti maailmanmestaruuden 50 kilometrillä ja viestissä sekä saavutti hopeaa 15 kilometrillä, jossa hän hävisi Norjan Magne Myrmolle vain 0,9 sekuntia kaaduttuaan matkalla. Lisäksi hän sijoittui 30 kilometrillä kuudenneksi.

Grimmer osallistui talviolympialaisiin kolme kertaa eli vuosina 1968–1976. Vuoden 1968 Grenoblen kisoissa 15 kilometrillä hän oli 29., 30 kilometrillä 15. ja hiihti seitsemänneksi tulleessa Itä-Saksan viestijoukkueessa. Sapporon olympialaisissa 1972 hän pystyi sairastumisen vuoksi hiihtämään vain viestin, jossa Itä-Saksa sijoittui kuudenneksi. Innsbruckin vuoden 1976 talviolympialaisissa Grimmer saavutti parhaan henkilökohtaisen sijoituksen, kun hän oli 50 kilometrillä viides. Hän sijoittui 30 kilometrillä 15:ksi, viestin Itä-Saksan joukkue joutui keskeyttämään.  

Grimmer voitti Holmenkollenin kisojen 50 kilometriä vuosina 1970 ja 1971. Hän sijoittui 85 kilometrin pituisessa Vaasahiihdossa toiseksi vuonna 1970. Grimmer vastaanotti Holmenkollen-mitalin vuonna 1975. Itä-Saksan hiihtomestaruuksia Grimmer voitti kaikkiaan 20 vuosina 1965–1975; niistä 16 henkilökohtaisia ja neljä tuli ASK Vorwärts Oberhofin viestijoukkueen jäsenenä.

Urheilu-uransa jälkeen Grimmer opiskeli sotilaspoliittisessa korkeakoulussa vuosina 1977–1980. Hän oli liittynyt jo vuonna 1966 maata johtaneen Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolueen (SED) jäseneksi. Sen jälkeen hän toimi ASK Vorwärts Oberhofin johtotehtävissä ja erosi everstin arvoisena Saksan jälleenyhdistymisen aikoihin. Tällöin hän toimi vuoden 1985 Seelfedin MM-hiihtojen teknisenä delegaattina. Yhdistyneessä Saksassa hän toimi vuosina 1990–1995 itäisen Saksan osavaltion Thüringenin hiihtoliiton puheenjohtajana. Vuosina 1991–2003 Grimmer toimi Thüringenin osavaltiossa laajemminkin osavaltion urheilutoiminnan aktivoijana. Asuinpaikkana hänellä on nuoruuden kotiseutu Seligenthal.

Lähteet

Viitteet 

Itäsaksalaiset maastohiihtäjät
Saksalaiset sotilaat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
360 asteen palaute

360 asteen palaute on yleisnimi menetelmille, joiden avulla yksittäinen henkilö tai ryhmä saa palautetta oman työnsä ja toimintansa kannalta tärkeiltä yhteistyökumppaneilta tai sidosryhmiltä. Termi 360 asteen palaute on syntynyt ajatuksesta, että palautteen antajia tunnistettaessa ja valittaessa katsotaan kaikkiin suuntiin – katse kiertää ympyrän kehää täydet 360 astetta. 

360 asteen palautteiden yleisin sovellus on johtamispalaute, jota esiintyy käytännössä kun esimiehen välittömät alaiset arvioivat kysymyslomakkeen avulla hänen johtamistapaansa. Omakuvansa realistisuuden selvittämiseksi palautetta saava esimies tekee samalla kysymyssarjalla myös oman itsearvioinnin. Tavanomaiseen käytäntöön kuuluu lisäksi palautteen pyytäminen omalta välittömältä esimieheltä. Projekteissa, prosesseissa, matriisiorganisaatioissa tai tiimeissä johtamispalaute voidaan välittömien alaisten lisäksi pyytää henkilöiltä, joita johdetaan ilman varsinaista muodollista esimiesasemaa.

Palautteen antajina voivat olla myös kollegat, saman ryhmän jäsenet, sisäiset asiakkaat ja jopa asiakkaat. Johtamisen laadun arviointia ja kehittämistä varten tehdyissä palautemenetelmissä on kuitenkin yleensä kysymyksiä asioista ja toimintatavoista, joita näiden muiden tahojen on vaikeaa tai jopa mahdotontakin arvioida. Heiltä palaute kannattaakin yleensä hakea kyseiseen yhteistyösuhteeseen paremmin sopivilla menetelmillä, kuten yhteistyöpalautteella tai henkilökohtaisella asiakaspalautteella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
360 asteen palautteet ja niiden käyttö kehittämisen tukena

Henkilöstöjohtaminen
Hannu Salmi

Hannu Juhani Salmi (s. 14. toukokuuta 1961 Turku) on suomalainen filosofian tohtori, yleisen historian dosentti ja kulttuurihistorian professori Turun yliopistossa. Hänet tunnetaan laaja-alaisena historioitsijana, joka on erikoistunut 1800-luvun kulttuurihistoriaan sekä audiovisuaalisen kulttuurin historiaan.

Elämä ja ura 
Salmi valmistui Turun yliopistosta yleisestä historiasta filosofian maisteriksi 1987 ja lisensiaatiksi 1990. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1993 saksankielisellä väitöskirjalla ”Die Herrlichkeit des deutschen Namens...” Die schriftstellerische und politische Tätigkeit Richard Wagners als Gestalter nationaler Identität während der staatlichen Vereinigung Deutschlands. Samana vuonna ilmestyi teos Elokuva ja historia, joka oli pioneerityö elokuvan haasteesta historiantutkimukselle.

Salmi on toiminut Turun yliopistossa kulttuurihistorian apulaisprofessorina vuodesta 1997, määräaikaisena professorina vuodesta 1999 ja vakituisena professorina vuodesta 2012. Akatemiaprofessuuri (Suomen Akatemia) hänelle on myönnetty kaudeksi 2017-2021.

Salmi on kirjoittanut laajasti wagnerismin historiasta, populaari- ja mediakulttuurista, suudelman kulttuurihistoriasta sekä suomalaisen mykkäelokuvan historiasta. Elokuvahistorian dosentti Veijo Hietala on pitänyt tutkimusta Kadonnut perintö. Näytelmäelokuvan synty Suomessa 1907–1916 (2002) ”suomalaisen elokuvakulttuurin kannalta Suomen kansallisfilmografiaan vertautuvana kulttuuritekona”.

Salmi oli International Institute for Popular Culturen johtaja vuosina 2006–2012.

Lokakuussa 2013 Salmi palkittiin Tietokirjailijapalkinnolla. Salmen, Marjo Kaartisen ja Marja Tuomisen toimittama teos Maamme – itsenäisen Suomen kulttuurihistoria (2016) valittiin ilmestymisvuonnaan Tieto-Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Vuonna 2018 Salmi sai Suomen tiedeseuran myöntämän Theodor Homénin isänmaan historian palkinnon. Samana vuonna hänelle myönnettiin  Alfred Kordelinin palkinto.

Salmi johtaa yhdessä puolisonsa Heli Paalumäen kanssa kustannusyhtiö Faros-kustannusta.

Kirjat 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Rospocher, Massimo; Salman, Jeroen; Salmi, Hannu (eds.): Crossing Borders, Crossing Cultures: Popular Print in Europe 1450-1900. Oldenbourg: De Gruyter, 2019. ISBN 9783110639513.
 Arcangeli, Alessandro; Rogge, Jörg; Salmi, Hannu (eds.): The Routledge Companion to Cultural History in the Western World. New York: Routledge, 2020. ISBN 9781138649460.
 What is Digital History? Cambridge: Polity, 2020. ISBN 9781509537020.
 Oiva, Mila, Salmi, Hannu & Johnson, Bruce: Yves Montand in the USSR; Cultural Diplomacy and Mixed Messages. Palgrave Macmillan, 2021. ISBN 978-3-030-69047-2.
 Tunteiden palo. Turku liekeissä 1827. Helsinki: Otava, 2022. ISBN 9789511445869.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hannu Salmen kotisivu

Suomalaiset historioitsijat
Turun yliopiston professorit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
MGM Resorts International

MGM Resorts International () on yhdysvaltalainen yhtiö, joka kehittää, omistaa ja ylläpitää kasinoja sekä hotelleja pääasiallisesti Las Vegasissa. Yhtiö aloitti toimintansa 31. toukokuuta 2000 MGM Grand Inc.:n ja Mirage Resorts, Inc.:n yhdistyttyä. MGM Resorts International on tällä hetkellä maailman toiseksi suurin peliyhtiö.

Miljardööri Kirk Kerkorian ja hänen Tracinda Corporation ovat suurimmat MGM Resorts Internationalin omistajat. Kerkorian omisti aikaisemmin myös Metro-Goldwyn-Mayer-elokuvastudion, josta aiempi nimi MGM Grand, Inc. juonsi juurensa.

Vuonna 2005 yhtiö omisti 3,4 km² maata Las Vegas Stripillä. Yhtiön vuotuinen liikevaihto on noin 7,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria

MGM Resorts Internationalin omaisuus 
Kaikki kiinteistöt ovat MGM Resorts Internationalin täysin omistamia, ellei toisin mainita.

Las Vegas, Nevada

 Bellagio Hotel/Casino
 Circus Circus
Slots-A-Fun Casino
 Excalibur
 Luxor
 Mandalay Bay 
THEhotel at Mandalay Bay
 MGM Grand Las Vegas
The Signature at MGM Grand
 The Mirage
 Monte Carlo Hotel/Casino
 New York-New York Hotel/Casino
 Treasure Island, ti
 CityCenter

Muualla Nevadassa
 Circus Circus Reno, Reno, Nevada
 Silver Legacy Resort Casino, Reno, Nevada (51 %:n omistajuus yhdessä Eldorado Hotel Casinon kanssa)
 Colorado Belle Hotel & Casino, Laughlin, Nevada
 Edgewater Hotel and Casino, Laughlin, Nevada
 Railroad Pass, Henderson, Nevada 
 Nevada Landing Hotel and Casino, Jean, Nevada
 Gold Strike Hotel and Gambling Hall, Jean, Nevada
 Primm Valley Resorts, Primm Valley, Nevada
Buffalo Bill's
Primm Valley Resort
Whiskey Pete's
Star of the Desert Arena
Primm Valley Golf Club
 Shadow Creek Golf Course, North Las Vegas, Nevada

Muu omaisuus 
 Gold Strike Resort and Casino, Tunica, Mississippi 
 Grand Victoria, Elgin, Illinois 
 MGM Grand Detroit, Detroit Michigan (50 %:n omistajuus yhdessä Partners Detroit, L.L.C.:n kanssa)
 Beau Rivage Hotel and Casino, Biloxi, Mississippi 
 Borgata Hotel/Casino and Spa, Atlantic City New Jersey (50 %:n  omistajuus yhdessä Marina District Development Corporation, LLC:n kanssa)
 MGM Grand Macau, Macao, Kiina (yhteistyöprojekti Pansy Ho Chio-kingin kanssa, avautui vuonna 2007)

Tytäryhtiöt
 MGM Mirage Vacations, Milwaukee, Wisconsin
 Primadonna Resorts

Aiheesta muualla

MGM Miragen kotisivut
MGM Miragen profiili Yahoossa

Uhkapeliyhtiöt
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
2.4 mR

2.4 mR on purjeveneluokka ja se on pienin metrimittasäännön mukaisista konstruktioluokista. Kansainvälinen Paralympiakomitea hyväksyi vuoden 2000 paralympialaisissa kilpailtavan yhden hengen köliveneen tyypiksi Norlin Mark III:n, joka on 2.4mR-purjeveneluokan mukainen venetyyppi. Muita malleja ovat Stradivari 2.4 mR ja Eide 2.4 mR.

Luokan veneet ovat melko pieniä, joten niillä purjehtiminen on fyysisesti suhteellisen kevyttä.

Turkulainen Niko Salomaa kilpaili 2.4 mR-luokassa Lontoon Paralympialaisissa 2012.

Kuvia

Lähteet

 Kansainvälinen 2.4 mR luokkaliitto

Aiheesta muualla

 Suomen 2.4 mR luokkaliitto
 Voimassa olevat luokkasäännöt 

Köliveneet
Am Universum

Am Universum on Amorphiksen albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Siinä on vaikutteita jazzista, ja albumilla vierailevat saksofonisti Sakari Kukko  ja sahansoittaja Antti Halonen. Japani-versiossa on bonusraita "Too Much to See".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Niclas Etelävuori – basso
 Esa Holopainen – soolokitara
 Santeri Kallio – kosketinsoittimet
 Pekka Kasari – rummut
 Tomi Koivusaari – rytmi- ja akustinen kitara
 Pasi Koskinen – laulu

Vierailijat 
 Antti Halonen – saha (kappaleessa 10)
 Sakari Kukko – saksofoni (kappaleissa 1, 5, 6, 8 ja 10)

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sanoitukset Amorphiksen kotisivuilla
 
 

Amorphisin albumit
Vuoden 2001 albumit
Muhammad ibn Rašid Al Maktum

Šeikki Muhammad ibn Rašid Al Maktoum () (s. 1949) on nykyinen Arabiemiirikuntien pääministeri ja varapresidentti sekä Dubain hallitsija.

Hänen omaisuutensa arvon on sanottu olevan 16 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2007.  Muhammad ibn Rašid Al Maktum olisi näin maailman neljänneksi rikkain kuninkaallinen.

Lähteet
Muhammad ibn Rasid Al Maktumin viralliset sivut

Viitteet

Aiheesta muualla 

Maktum, Muhammad ibn Rašid Al
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Arabiemiirikuntalaiset miljardöörit
The Hockey News

The Hockey News on pohjoisamerikkalainen jääkiekkolehti. Pääosa sen sisällöstä käsittelee NHL-liigaa. 

Lehteä on julkaistu vuodesta 1947 lähtien. Sitä lukee viikoittain yli 225 000 ihmistä. The Hockey News on ostetuin jääkiekkolehti Pohjois-Amerikassa. 

Lehti ilmestyy 34 kertaa vuodessa (pelikauden aikana lähes viikoittain ja kesällä kuukausittain). Numeroista kuusi on erikoispainoksia:
The Season Opener ("Kauden aloitus")
People of Power and Influence ("Vaikutusvaltaiset henkilöt")
Future Watch ("Tulevaisuuden näkymät")
Draft Preview ("Varaustilaisuuden ennakko")
Season In Review ("Kausi kertauksessa")
The Yearbook ("Vuosikirja")

Katso myös 
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

Lähteet

http://www.thehockeynews.com/pages/about_us.html

Urheilulehdet
Jack Hensley

Jack Hensley (22. syyskuuta 1955 – 21. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen siviilityöntekijä, jonka Abu Musab al-Zarqawin johtama Irakin al-Qaida sieppasi ja teloitti Irakissa. Hänet siepattiin yhdessä amerikkalaisen Eugene Armstrongin ja brittiläisen Kenneth Bigleyn kanssa 16. syyskuuta 2004 Bagdadissa. Sieppaajat vaativat irakilaisten naisvankien vapauttamista. Hänet teloitettiin mestaamalla päivää myöhemmin kuin Armstrong. Sieppaajat julkaisivat teloitusvideon Internetissä.

Ihmisryöstön uhrit
Yhdysvaltalaiset teloitetut
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
M114 155 mm haupitsi

M114 155 mm haupitsi (M114 155 mm howitzer) on yhdysvaltalainen kenttähaupitsi. Sen valmistus alkoi vuonna 1942. Yhdysvaltain armeija käytti niitä toisen maailmansodan jälkeen Korean ja Vietnamin sodissa. M114:n korvasi M198 -haupitsi. 

M114:ää ovat Yhdysvaltojen lisäksi käyttäneet tai käyttävät edelleen muun muassa Argentiina, Brasilia, Chile, Ecuador, Korean tasavalta, Filippiinit, Iran, Irak, Israel, Itävalta, Jordania, Jugoslavia, Kanada, Kreikka, Libanon, Libya, Norja, Saudi Arabia, Singapore, Taiwan, Tanska, Thaimaa, Turkki, Venezuela ja Vietnam. 

155mm Howitzer Motor Carriage M41 -telahaupitsi on M114 -haupitsilla varustettu M24 Chaffee -panssarivaunu.

Aiheesta muualla 

Videoleike: yksittäisen M114-haupitsin tuliasematoimintaa 

Haupitsit
Demokraattinen Lehdistöpalvelu

Demokraattinen Lehdistöpalvelu (aiemmin Demokraattinen Lehtipalvelu, DLP) oli Suomen kansan demokraattisen liiton ja Suomen kommunistisen puolueen vuonna 1946 perustama uutistoimisto, joka palveli kansandemokraattisen liikkeen lehdistöä välittämällä sille materiaalia ja valmiita artikkeleita. DLP teki yhteistyötä muun muassa Neuvostoliiton TASS:n ja Saksan demokraattisen tasavallan ADN:n kanssa. SKDL:n ja SKP:n lakkauttamisen jälkeen DLP siirtyi palvelemaan Vasemmistoliiton lehtiä, mutta se lakkautettiin vuoden 1997 lopussa.

DLP palveli parhaimmillaan 17:ää kansandemokraattisen liikkeen päivälehteä. Se julkaisi vuosina 1946–1954 myös omaa tiedotuslehteä/pamflettisarjaa nimeltä Päivän aiheita. DLP välitti lehdille kommunistien poliittisen linjan mukaista tietoa tapahtumista. Toimiston korkein elin oli DLP:n jaosto, johon kuuluivat DLP:n vastaavan toimittajan lisäksi kansandemokraattisten lehtien päätoimittajat (tai muut edustajat) sekä SKDL:n, SKP:n, SNDL:n, SDNL:n nimeämät edustajat.

Armas Äikiän johtaman DLP:n tyyli ei aina miellyttänyt muita toimittajia. Vuonna 1952 Vapaan Sanan päätoimittaja Raoul Palmgren ajautui konfliktiin Äikiän kanssa. Palmgren piti DLP:n toimittamaa materiaalia julkaisukelvottomana. Hän kritisoi myös Äikiän kirjallista tuotantoa. Äikiä voitti kiistan ja Palmgren joutui eroamaan. Ajan myötä DLP:n journalismi alkoi suhtautua vapaammin puolueen ohjeisiin, vaikka suhde säilyi läheisenä. 1980-luvun lopussa DLP oli ensimmäinen uutistoimisto, joka toi julkisuuteen SKP:n kohtalokkaat talousseikkailut.

DLP päätettiin lakkauttaa vuonna 1997 ja Vasemmistoliiton kolme lehteä tekivät sopimuksen SDP-johtoisen UP-uutispalvelun asiakkuudesta. DLP:n toimittajista kaksi siirtyi Kansan Uutisten ja yksi UP:n palvelukseen. Toiminnan lakkauttamisen taustalla oli taloudellisen tilanteen heikkeneminen, jonka aiheuttivat puoluelehtien kuolemat, valtion uutistoimistotuen lakkauttaminen ja ay-liikkeen halu siirtyä yhden uutistoimiston käyttöön. DLP:n viimeinen päätoimittaja oli Jouko Joentausta.

Lähteet

Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Suomen kommunistinen puolue
Uutistoimistot
Vasemmistoliitto
Patrick Leahy

Patrick Joseph Leahy (s. 31. maaliskuuta 1940 Montpelier, Vermont) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Leahy toimii Yhdysvaltain senaatin president pro temporena eli de facto senaatin varapresidenttinä. Hän on toiminut Vermontin osavaltion senaattorina vuodesta 1975. Grassley myös toimi senaatin president pro temporena joulukuusta 2012 tammikuuhun 2015. Hän on ollut myös senaatin oikeusvaliokunnan puheenjohtaja.

Ura
Leahy suoritti perustutkintonsa vuonna 1961 Saint Michael’s Collegessa Vermontissa. Vuonna 1964 hän valmistui juristiksi Georgetownin yliopistosta. Leahy työskenteli asianajajana kunnes hänet valittiin Chittendenin piirikunnan syyttäjäksi vuosiksi 1966–1974.

Senaattiin Leahy valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1974. Hän oli 34-vuotias ja siten kaikkien aikojen nuorin senaattori Vermontista. Hänet on valittu jatkokaudelle seitsemän kertaa (1980, 1986, 1992, 1998, 2004, 2010 ja 2016). Leahy oli Vermontin ensimmäinen sisällissodan jälkeen kongressiin valittu demokraatti, ja hän edustaa Vermontia yhdessä demokraattipuoluetta tukevan Bernie Sandersin kanssa.

Marraskuussa 2021 Leahy ilmoitti, että ei asetu enää ehdolle vuoden 2022 vaaleissa. Näin ollen senaatin tulee nimittää uusi president pro tempore vaalien jälkeen.

Yksityiselämä
Leahy on ollut vuodesta 1962 naimisissa Marcelle Pomerleaun kanssa. Heillä on kolme lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leahyn senaattorisivut

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vammaiset poliitikot
Amerikanitalialaiset
Vermontilaiset poliitikot
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Dianne Feinstein

Dianne Goldman Berman Feinstein (synt. Dianne Emiel Goldman, 22. kesäkuuta 1933 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen poliitikko ja demokraattisen puolueen senaattori Kaliforniasta vuodesta 1992. Hän on ollut myös San Franciscon pormestari.

Näkemyksiä
Feinsteiniä pidetään keskustalaisena poliitikkona. Hän on äänestänyt Obamacareksi kutsutun Yhdysvaltain terveydenhuoltouudistuksen puolesta. Feinstein on uransa aikana kannattanut kuolemanrangaistusta, mutta kertoi vuonna 2018 vastustavansa sitä. Hän on myös äänestänyt Patriot Act -tiedustelulain voimassapitämisen puolesta. Syyskuussa 2016 Feinstein tuki Barack Obaman hallinnon ajamaa 1,15 miljardin dollarin arvoista asekauppaa Saudi-Arabian kanssa. Hän äänesti Donald Trumpin hallinnon 675 miljardin dollarin puolustusbudjetin puolesta vuonna 2018.

Yksityiselämä
Sukujuuriltaan Feinstein on amerikanjuutalainen. Hän on ollut naimisissa kolme kertaa. Feinstein nai Jack Bermanin 1956 ja heidän tyttärensä Katherine syntyi 1957. Pariskunta erosi kolme vuotta naimisiinmenonsa jälkeen. Feinstein meni naimisiin 1962 aivokirurgi Bertram Feinsteinin kanssa. Mies kuoli kuitenkin syöpään 1978. Vuodesta 1980 lähtien Feinstein on ollut avioliitossa  Richard C. Blumin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Dianne Feinsteinin kotisivut

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Kalifornialaiset poliitikot
Amerikanjuutalaiset
Amerikansaksalaiset
Amerikanpuolalaiset
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Pelastajat

Pelastajat on Subin dokumentaarinen tv-sarja, joka kuvaa suomalaisten palomiesten ja ensihoitajien arkea. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin hälytystehtävien lisäksi Helsingin asemalla 2, eli Erottajan pelastusasemalla ja toinen kausi Helsingin keskuspelastusasemalla. Pelastajien ensimmäinen tuotantokausi alkoi 13. tammikuuta 2007 ja sisälsi 12 jaksoa. Sarjan toinen tuotantokausi alkoi 5. tammikuuta 2008 sisältäen myös 12 jaksoa. Kolmas tuotantokausi kuvattiin Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksella Espoon Leppävaarassa ja Mikkelässä. Kolmas tuotantokausi esitettiin Subilla 13. maaliskuuta 2009 alkaen. Sarjan neljännellä kaudella palattiin jälleen takaisin Helsingin Kallion keskuspelastusasemalle. Myös viides kausi on kuvattu samassa paikassa. Kaudet on kuvattu vuosina 2005, 2007, 2008, 2010 ja 2011. Sarjan on tuottanut Century Films.

Syksyllä 2007 julkaistiin sarjan ensimmäisen tuotantokauden DVD. Myös toisesta ja kolmannesta tuotantokaudesta on julkaistu DVD:t. Pelastajien tunnuskappaleen Scream esittää Dame. Ensimmäisen tuotantokauden taustamusiikki oli Damen debyyttialbumilta, toisen tuotantokauden taustamusiikin on tehnyt Antti Lehtinen.

Pelastajat oli ehdokkaana vuoden 2008 parhaaksi tosi-tv-ohjelmaksi Venla-gaalassa.

Päähenkilöt
Sarjan 1. kauden päähenkilöt ovat: päivystävä palomestari Markku Ahola, paloesimiehet Marko Värilä, Vesa Hyvönen ja Tapio Sirén, paloesimiesoppilas Petri Strandberg, pelastaja-sairaankuljettajat Janne Taskinen, Heikki Maasalo, Mikko Salonen, Tommi Sahila, Kai Möttönen ja Ville Leskinen.

Sarjan 2. kauden päähenkilöt ovat: päivystävät palomestarit Markku Ahola, Jari Korkiamäki ja Juha Lindholm, paloesimies Jyrki Jefremoff, lääkintäesimies Hannu Sormunen, ylipalomiehet Vesa Nurminen ja Reijo Ronkainen, pelastaja-sairaankuljettajat Matias Pitkänen, Miska Koivunen, Toni Kannikoski, Jarno Lehtoranta, Janne Vierikko, Samu Kokko, J-P Pakarinen ja Harri Karvonen.

Sarjan 3. kauden päähenkilöt ovat: päivystävä palomestari Riku Rantala, paloesimies Karo Mäki, asemamestari Kalle Ristola, palomies-sairaankuljettaja Jaakko Liesivuori, ensihoitajat Juha Turunen, Matti Purhonen, Anssi Taavila ja Felix Hirvenkari sekä sairaanhoitaja Sanna Honkasalo. 

Sarjan 4. kauden päähenkilöt ovat: palomestarit Kimmo Tuominen ja Petri Korhonen, paloesimiehet Jyrki Jefremoff ja Tommi Sarvikivi sekä palomies-sairaankuljettajat J-P Pakarinen ja Samu Kokko.

Lisäksi Helsingin tuotantokausilla vierailleita: päivystävät palomestarit Timo Tähtinen ja Reima Roslöf sekä ylikonstaapeli Totti Karpela (Helsingin kihlakunnan poliisilaitos)

Aiheesta muualla
Pelastajat IMDb:ssä.

Lähteet

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Subin televisio-ohjelmat
Simo Aalto

Simo Aalto (s. 19. maaliskuuta 1960 Oulu) on suomalainen taikuri.

Nuoruus ja opiskeluajat 
Aalto syntyi maaliskuussa 1960 kuvataiteilija Eeli Aallon ja opettaja Airi Aallon perheen kuopuksena. Hänellä on kaksi sisarusta, Maaria (s. 1957) ja Markus (s. 1959). Aalto kävi koulunsa Svenska Privatskolan i Uleåborgissa. Vuonna 1979 hän kirjoitti ylioppilaaksi. Yhdeksänvuotiaana lahjaksi saadusta taikurivälinelaatikosta alkanut kiinnostus taikatemppuihin jatkui hänen varttuessaan.

Aalto suoritti asepalveluksen Oulun kasarmin soittokunnassa. Armeijan jälkeen hän aloitti opinnot Oulun lastentarha-opettajaopistossa, josta hän valmistui vuonna 1982. Hän työskenteli lastentarhaopettajana ja teki samalla jatkuvasti taikurikeikkoja vuoteen 1990 saakka, kunnes lopetti työt päiväkodissa ja rupesi päätoimiseksi taikuriksi.

Ura taikurina
Vuonna 2000 Aalto valittiin Lissabonissa taikureiden maailmanmestariksi, minkä lisäksi hän on saanut kilpailussa hopeaa vuonna 1997 Dresdenissä ja pronssia 1991 Lausannessa. Voittoja on tullut myös lukuisissa muissa kilpailuissa muun muassa Pohjoismaiden-mestaruustasolla. Ensimmäisen kerran hän esiintyi taikurina jo 16-vuotiaana koulunsa joulujuhlassa.

Lasten taikurina hän on tunnettu lukemattomista televisio-esiintymisistä muun muassa Yle TV1 -kanavan Veturissa, Simon Taikateltassa, Puoli kuudessa ja ruotsinkielisessä Simosalabim-nimisessä lastenohjelmassa. Hän on tehnyt paljon esiintymis- ja luentomatkoja myös ulkomaille. Vuodesta 1990 hän on ollut päätoiminen taikuri.

Tammikuussa 2013 käynnistyi Aallon 35-vuotistaiteilijajuhlakiertue hänen kotikaupungistaan Oulusta.

Simo Aalto esiintyi Talent Suomessa 2019 Maskimies-nimisenä ja hiljaisena taikurina. 

Aallon taikasana on ”jokeri pokeri box”.

Aallolla on myös YouTube-kanava: Simon taikakoulu. Helmikuussa 2021 kanavalla on noin 8 500 tilaajaa.

Perhe
Aalto avioitui nykyisen vaimonsa Kirsti Aallon kanssa vuonna 1993. Kirsti työskenteli terveydenhoitajana, mutta jo vuonna 1994 hän jättäytyi pois niistä töistä ja aloitti työskentelyn miehensä päätoimisena avustajana.

Uusperheeseen kuuluu seitsemän lasta: yksi poika ja kuusi tytärtä. Aalto asuu perheineen nykyään Porvoon Emäsalossa.

Aallon tytär on vatsastapuhuja Sari Aalto ja hänen veljensä lapsia laulajat Suvi Aalto ja Saara Aalto.

Lähteet
 Simo Aallon kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla
 Simo Aallon kotisivut
 Yle Elävä arkisto: Simon Taikateltta

Suomalaiset taikurit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Schwinn

Schwinn on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Ignaz Schwinn perusti yrityksen vuonna 1895 Chicagossa, ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen hallitsevista polkupyörävalmistajista. Yritys kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 1992.

Perustaja
Ignaz Schwinn syntyi Saksassa vuonna 1860. Hän kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa 1800-luvun lopulla kehitetyistä polkupyöristä, joissa käytettiin erikokoisia pyöriä. Schwinn turhautui eurooppalaisten polkupyörävalmistajien haluttomuuteen toteuttaa hänen ehdottamiaan muutoksia ja niinpä hän päätti vuonna 1891 muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuitenkin kohtasi samankaltaista vastustusta. Vuonna 1885 Schwinn perusti oman yrityksensä Adolph Arnoldin tarjoaman taloudellisen tuen avulla. Yrityksen nimeksi annettiin Arnold, Schwinn Bicycle Company. Polkupyörä oli valtavan huomion keskipisteenä 1800-luvun viimeisinä vuosina ja Yhdysvalloissa huomio keskittyi Chicagoon, jossa toimi yhteensä 30 polkupyöriä valmistavaa tehdasta. Schwinn osoittautui paitsi osaavaksi suunnittelijaksi, myös erinomaiseksi liikemieheksi ja hänen valmistamiaan pyöriä arvostettiin. 

Ensimmäinen polkupyörien kukoistuskausi jäi auton kehittymisen myötä lyhyeksi. Vuoteen 1905 mennessä polkupyörien valmistusmäärät laskivat neljännekseen vuoden 1900 tasosta. Kehityksen seurauksena Chicagoon jäi vain 12 valmistajaa. Schwinn kuitenkin pystyi kääntämään hankalan tilanteen voitokseen ja laajensi toimintaansa.

Selviytyminen Suuresta lamasta
1920-luvun lopulla Yhdysvaltain talous kääntyi laskuun ja tämä  vaikutti myös Schwinnin toimintaan ja yritys oli vähällä joutua konkurssiin. Ignaz Schwinnin poika Frank W. "F.W." Schwinn teki kuitenkin rohkean ratkaisun suunnittelemalla pyörän, joka poikkesi kilpailijoiden tuotteista. Schwinn esitteli vuonna 1933 Aerocyclen, joka oli merkittävin askel polkpyörän kehityksessä sitten modernin timanttimallisen rungon kehittämisen jälkeen. Mallin ansiosta Schwinnistä tuli käytännössä polkupyörämallien standardi. 

Yhdysvaltalaiset polkupyörävalmistajat
Kalliopullopuu

Kalliopullopuu (Brachychiton rupestris) on Australiasta kotoisin oleva puu. Kasvi viihtyy runsaassa valossa ja tarvitsee melko niukasti vettä.

Kalliopullopuu tunnetaan erikoisesta pullomaisesta varrestaan, joka toimii kasvin vesivarastona.

Lähteet 

Malvakasvit
Puut
Dilnarin Demirbag

Dilnarin "Dee" Demirbag (s. 14. marraskuuta 1973 Turkki) on ruotsalainen tanssija ja valokuvamalli. 

Dee on esiintynyt monilla E-Typen videoilla ja keikoilla. Hän ei itse laula E-Typen kanssa, vaan esittää yleensä Nana Hedinin levylle laulamat lauluosuudet keikoilla playbackinä. Vuosina 2000-2001 Dee julkaisi sooloartistina singlet All The Way Up ja Want You to Go.

Myös Deen sisaret ovat menestyneet hyvin kotimaassaan. Nuorempi sisar Dilbahar "Dilba" Demirbag on myös menestynyt poptähti, ja isosisko Dilsa Demirbag-Sten on menestynyt toimittaja ja kirjailija.

Aiheesta muualla
deesite.nl

Ruotsalaiset mallit
Kurdit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Looginen atomismi

Looginen atomismi on filosofinen näkemys, joka sai alkunsa 1900-luvun alussa analyyttisen filosofian kehittymisen myötä. Sen merkittävimpiä edustajia olivat Bertrand Russell, Ludwig Wittgenstein varhaisfilosofiassaan (Tractatus logico-philosophicus), sekä Rudolf Carnap.

Loogisen atomismin mukaan kieli, kuten muutkin maailman osatekijät, koostuvat lopulta loogisista "osista" (tai "atomeista"), joita ei voi pilkkoa enää pienempiin osiin. Arkikielen ymmärtäminen vaatii, että suoritamme sille analyysin, pyrkien pilkkomaan sen näihin pienimpiin osiin. Russell ja Wittgenstein olivat eri mieltä näiden pienimpien osien luonteesta, ja  Filosofisissa tutkimuksissaan Wittgenstein lopulta hylkäsi ne.

Russell kehitti teorian nimityksen "looginen atomismi" vuonna 1918 vastauksena näkemykselle, jota hän kutsui "loogiseksi holismiksi". Jälkimmäisen mukaan maailma toimii niin, ettei yhtään osaa voida tuntea ilman, että kokonaisuus tunnettaisiin ensin. Tämä näkemys kuvaa muun muassa monismia, ja Russell ja G. E. Moore reagoivat erityisesti brittiläisessä filosofiassa vallinnutta absoluuttista idealismia vastaan.

Katso myös 

 Kielifilosofia
 Logiikka
 Logisismi
 Looginen positivismi
 Arkikielen filosofia

Aiheesta muualla 

 
 

Analyyttinen filosofia
Kielifilosofia
Burrel

Burrel (albaniaksi: Burrel tai Burreli; vaihtoehtoisia nimiä Burelë, Mat) on kaupunki Luoteis-Albaniassa 91 kilometrin päässä Tiranasta. Se on Matin kunnan keskus. Burrelin asukasluku on 10 862 (vuonna 2011).

Kaupunki oli kaivoskaupunki mutta kaivokset on nyt suljettu. Kaupungissa on silti yhä ferrokromitehdas. Kosovon sodan aikaan kaupungissa oli 2 000 ihmisen pakolaisleiri.

Kaupungissa oli yksi kommunistihallinnon hirveimmistä vankiloista, jossa oli tavallisia rikollisia sekä poliittisia vankeja kuten Bashkim Shehu, Fatos Lubonja tai katolisen kirkon pappi Dom Simon Jubani. Poliittiset vangit tuomittiin vankilaan ainakin 20 vuodeksi vallankumouksen yrittämisestä ja antikommunistisen propagandan levittämisestä. Heidät myös monesti tuomittiin uudestaan, kun he olivat vankilassa. Kommunistihallinnon romahtamisen jälkeen vankila suljettiin ja muutettiin vankilamuseoksi. Kuitenkin vuonna 1997 Sali Berisha otti sen uudelleen käyttöön vankilaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albanian kaupungit
Albanian entiset kunnat
Lewis Milestone

Lewis Milestone (oik. Lev Milstein) (30. syyskuuta 1895 Kišinjov, Venäjä (nyk. Chișinău, Moldova) – 25. syyskuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa seuraavien elokuvien ohjauksista: Tuhat ja yksi kujetta (1927),  Länsirintamalta ei mitään uutta (1930), Hiiriä ja ihmisiä (1940), Kovat kaverit (1960) ja Kapina laivalla (1962).

Milestonen Oscar-ehdokkuudet 
1929 – Voitto Tuhat ja yksi kujetta (Two Arabian Knights)
1930 – Voitto Länsirintamalta ei mitään uutta (All Quiet on the Western Front)
1931 – Ehdokkuus Etusivu uusiksi (The Front Page)
1940 – Ehdokkuus Hiiriä ja ihmisiä (Of Mice and Men)

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywood Walk of Fame
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Englannin jalkapalloliitto

Englannin jalkapalloliitto (The Football Association, The FA) on maailman vanhin jalkapalloliitto, joka on perustettu vuonna 1863. FA;n toiminnan tarkoituksena on Englannin jalkapallomaajoukkueiden toiminnan koordinointi, kansallisten liigojen ja kilpailuiden järjestäminen sekä alueella tapahtuvan jalkapallotoiminnan valvonta. FA on ollut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäsen vuosina 1905-1918, 1924-28 sekä yhtäjaksoisesti vuodesta 1945 lähtien. Lisäksi UEFA:n jäsenenä FA on ollut vuodesta 1954 alkaen sekä ollut perustamassa jalkapallon säännöistä vastaavaa ja niitä hallinnoivaa IFAB:ia vuonna 1886.

Englanti on nykymuotoisen jalkapallon synnyinkoti. Sen lisäksi että sen jalkapalloliitto on maailman vanhin, sillä on myös maailman vanhin cup-kilpailu, FA Cup, jota pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1871 sekä maailman vanhin ammattilaisliiga, The Football League, jonka ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 1888.

Liiton nykyinen puheenjohtaja on Greg Clarke. Liiton presidenttinä toimii prinssi William.

Aiheesta muualla 

 TheFA.com 

Englannin jalkapallo
Kansalliset jalkapalloliitot
Hallitusohjelma

Hallitusohjelma on Suomessa yleensä kahden tai useamman puolueen kesken sovittu menettely- ja tavoiteohjelma, jossa määritellään joko yksityiskohtaisesti tai hyvinkin yleisellä tasolla ne suuntaviivat, joita hallitus aikoo toimikautensa aikana noudattaa.

Valtio 
Hallitusohjelmaa voi edeltää hallitussopimus, jossa päätetään hallituksen muodostavista puolueista, ministeripaikoista sekä hallitusohjelman periaatteista. Suomessa yksipuoluehallitukset ovat tuntemattomia, joten hallitussopimus ja hallitusohjelmat ovat sitäkin keskeisempiä työnteon ohjenuoria.

Vuonna 2000 voimaan tulleen uuden perustuslain mukaan hallituksen pitää antaa ohjelma tiedoksi eduskunnalle. Esimerkiksi pääministeri Matti Vanhasen hallituksen ohjelma annettiin tiedonantona eduskunnalle 24. kesäkuuta 2003, vaikka pääministeri Anneli Jäätteenmäen hallitus oli vain muutamaa viikko aiemmin esittänyt eduskunnalle lähes saman ohjelman.

Kunnat 
Myös kunnallisella tasolla, jossa ei ole voimassa parlamentarismi eli hallitusten vastuu eduskunnalle, on myös nykyisin ryhdytty laatimaan hallitusohjelmia ja hallitussopimuksia, joissa määritellään nelivuotiskauden tavoitteet ja päämäärät. Tällaisia kuntia ovat esimerkiksi Hämeenlinna ja Turku.

Muut maat 
Saksassa solmittiin hallitussopimus 23. lokakuuta 1998 Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen ja vihreiden kesken. Tämä johti myös Gerhard Schröderin hallitukseen ja edelsi hallitusohjelmaa. Tällaista sopimusta ei tarvittu enää 2000-luvulla valtaan tuleen hallituksen aloittaessa työnsä, sillä sen muodostivat yksin konservatiivit.

Lähteet 

Hallitukset
Puhelintoivekonsertti

Puhelintoivekonsertti on erityisesti radiossa ja harvemmin myös televisiossa esiintyvä ohjelmatyyppi. Tyypillisesti ohjelmassa kuuntelijat soittavat juontajalle ja pyytävät tätä soittamaan haluamansa musiikkikappaleen tai -videon. Ohjelmaformaattiin kuuluu tyypillisesti myös juontajan jutusteleminen soittajan kanssa. 

Kuuluisia puhelintoivekonsertti-ohjelmia suomalaisessa radiohistoriassa ovat olleet Ylen Puhelinlangat laulaa, Hartaita säveliä ja Radiomafian ANSSI!

Puhelintoivekonserteilla oli tärkeä rooli erityisesti ennen äänitemyynnin nykyisten mittasuhteiden saavuttamista. Lisäksi ne olivat harvoja ohjelmia, joissa radion toimittajat pystyivät olemaan suorassa vuorovaikutuksessa kuuntelijoiden kanssa.

Radion musiikkitarjonnan automatisoinnin myötä toivekonsertteja ei enää esitetä niin usein. Mutta varsinkin vanhemmalle väestölle ne ovat tärkeä osa julkista palvelua. 

Radion musiikkiohjelmat
Detox (albumi)

Detox on Dr. Dren julkaisematon sooloalbumi. Vuonna 2002 Dr. Dre ilmoitti sen tulevan hänen kolmanneksi albumikseen, ja albumin oli alun perin tarkoitus ilmestyä jo vuoden 2003 kesällä. Hänen alkuperäinen suunnitelmansa oli tehdä konseptialbumi, josta hän kuitenkin luopui pian ja Detoxia varten tehtyjä biittejä käytettiin 50 Centin Get Rich or Die Tryin’ -albumilla. Myöhemmin julkaisuajankohdaksi ilmoitettiin muun muassa syksy 2005, syyskuu 2007, marraskuu tai joulukuu 2008, joulukuu 2010 sekä 20. huhtikuuta 2011.  

Julkaisupäivän lisäksi myös albumilla vierailevien artistien lista ehti muuttua monesti. Eräässä haastattelussaan Dre kertoo, että muun muassa Jay-Z, Eminem, Busta Rhymes, Snoop Dogg, Xzibit, Nas, The Game sekä N.W.A.:sta tunnetut MC Ren ja Ice Cube ovat mukana Detoxilla. Albumilta julkaistiin kaksi virallista singleä. Ensimmäinen niistä on marraskuussa 2010 julkaistu Kush, jossa ovat mukana Snoop Dogg ja Akon, ja toinen on helmikuussa 2011 julkaistu I Need a Doctor, jossa ovat mukana Eminem ja Skylar Grey.

Vuonna 2015 Dr. Dre julkaisi kolmannen sooloalbuminsa nimellä Compton: A Soundtrack ja kertoi ettei ollut tyytyväinen Detox-albumiin eikä aio julkaista tätä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Albumin virallinen blogi
 Dr. Dren virallinen kotisivu	
 Aftermath Entertainment

Dr. Dren albumit
Julkaisemattomat albumit
Tensta

Tensta on yksi Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueella. Sen asukasluku oli vuonna 2003 17 436, joista 70 % oli ulkomaalaistaustaisia. 

Tenstan 16–64-vuotiaista asukkaista 86,1 % on maahanmuuttajia, lähinnä Aasiasta ja Afrikasta. Vuonna 2020 Tenstan kaikenikäisistä asukkaista liki 90 prosentilla oli juuret muualla kuin Ruotsissa, ja he ovat myös pääasiassa Afrikasta ja Aasiasta. 1980-luvulla alueella asui paljon suomalaisia, mutta sittemmin suomalaiset ovat vaurastuessaan muuttaneet arvostetummille alueille, ja tilalle on tullut muuttajia köyhemmistä maista. Kaupunginosalla on ongelmalähiön leima, ja siellä on levottomuuksia.

Tenstan nimi on peräisin ruotsin kielen sanoista tena ja sta.

Tenstassa on kaksi Tunnelbanan asemaa, Tensta ja Hjulsta.

Historia 
Kylänä Tensta mainitaan jo vuonna 1539. Vuonna 1965 Tukholma osti maat armeijalta ja laati sille yleiskaavan. Ruotsin miljoonaohjelman mukaisesti alueelle rakennettiin 6 000 kerrostaloasuntoa vuosina 1966–1972. Ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan alueelle 1967 ja vuonna 1969 valmistui pientaloalue. Tätä Tenstan länsiosaa kutsutaan nimellä Hjulsta.

Järvan alueella toimii kuusi rikollisryhmää. Ainakin kaksi niistä käy keskenään jengisotaa, joka laajeni heinäkuussa 2020 kun mies puukotettiin kuoliaaksi. Elokuun lopulla poliisi ihmetteli vähäistä määrää ihmisiä Tenstan keskustassa.
Selvisi että rikollisjengit olivat julistaneet alueelle ulkonaliikkumiskiellon kello 18 lähtien väkivallan uhalla. Selitykseksi uskottiin että mahdolliset todistajat haluttiin pitää pois kaduilta. Tapaus osoitti rikollisten vaikutusvallan alueella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tukholman kaupunginosat
Felix Saarikoski

Felix Florentin Saarikoski (vuoteen 1906 Serenius) (21. kesäkuuta 1857 Kuopio – 4. heinäkuuta 1920) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja asianajaja. 

Saarikoski valmistui ylioppilaaksi 1878, opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui varatuomariksi 1892. Sen jälkeen hän toimi Tampereen maistraatin ja raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä 1891–1903, jona aikana hän edusti Tampereen kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1897.

Saarikoski valittiin Turun hovioikeuteen 1903, vapautettiin sortokauden päättyessä venäläismielisyytensä vuoksi maaliskuussa 1907, mutta palasi assessorin tehtävään uudelleen heinäkuussa 1908. Saarikoski myötäili kenraalikuvernööri A. F. Seynin johtamaa venäläistämispolitiikkaa, minkä vuoksi hänet nimitettiin senaattoriksi 21. tammikuuta 1910 oikeustoimituskunnan päälliköksi Markovin senaattiin ja edelleen 24. tammikuuta 1913 senaatin oikeusosaston varapuheenjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi aina tsaarivallan kukistumiseen asti 3. huhtikuuta 1917. Tunnustuksena palveluksistaan keisarikunnalle ja keisarille Saarikoski sai 1916 todellisen valtioneuvoksen arvon.

Suomen itsenäistyttyä Saarikoski toimi yksityisenä asianajajana Helsingissä kuolemaansa asti.

Lähteet
Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.

Viitteet

Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset juristit
Suomalaiset asianajajat
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet