joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tilda Swinton

Katherine Mathilda ”Tilda” Swinton (s. 5. marraskuuta 1960 Lontoo, Englanti) on skotlantilainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänen äitinsä on australialainen ja isänsä skotti.

Swinton voitti parhaan naissivuosan Oscarin elokuvasta Michael Clayton. Samasta roolista hänet on palkittu neljällä muullakin elokuvapalkinnolla. Hänen muita tunnettuja elokuviaan ovat The Beach, Vanilla Sky, Adaptation. Minun versioni, Nuori Adam, Broken Flowers, Constantine, Viimeinen tuomio, Narnian tarinat: Velho ja leijona ja Benjamin Buttonin uskomaton elämä.

Yksityiselämä

Tilda Swintonilla on kaksoset avoliitosta näytelmäkirjailija John Byrnen kanssa, ja hän oli samanaikaisesti pitkäaikaisessa suhteessa taidemaalari Sandro Koppin kanssa.

Valikoitu filmografia

Palkinnot 
Oscar-palkinto
 Paras naissivuosa: Michael Clayton (2007)
Seattlen elokuvajuhlien palkinto
 Paras naisnäyttelijä: Orlando (1993)
Thessalonikin elokuvajuhlien palkinto
 Paras naisnäyttelijä: Orlando (1992)
Venetsian elokuvajuhlien palkinto
 Paras naisnäyttelijä: Edward II (1991)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tilda Swinton -fanisivusto
 
 Tilda Swinton NNDB:ssä

Skotlantilaiset näyttelijät
Skotlantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Portobellon noita

Portobellon noita on Paulo Coelhon romaani vuodelta 2007.

Teos kertoo Transilvaniassa syntyneestä orvosta Athenasta, jolla on yliluonnollisia kykyjä. Athenan adoptiovanhemmat kasvattavat hänet Beirutissa. Aikuisena hän asettuu Lontooseen, työskentelee pankkivirkailijana isossa pankissa ja saa lapsen. Lopulta Athenasta tulee jumalataruskonnon papitar. Teoksen kertojina ovat erilaiset Athenan tunteneet henkilöt. Kustantajan mukaan romaani kertoo suvaitsevuudesta, erilaisuuden hyväksymisestä ja elämisestä oman vakaumuksensa mukaisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arvostelu Keskipohjanmaa-lehdessä.
 Arvostelu Joensuun ylioppilaslehdessä.

Brasilialaiset romaanit
Vuoden 2007 kirjat
Partamonnit

Partamonnit (Ancistrus) on imumonnien suku, johon kuuluu useita suosittuja akvaariokaloja. Lajien erottaminen toisistaan on vaikeaa, ja monet niistä tunnetaan vain L-numerolla. Nimettyjä lajeja on kaikkiaan 56. Tyypillinen partamonni kasvaa 10–15 senttimetriä pitkäksi ja liikuskelee akvaariossa enimmäkseen öisin. Partamonni-nimitys johtuu koiraan kuonoon kasvavista tuntoelimistä. Partamonnit vaihtavat väritystään ympäristönsä mukaan. Värityksen vaihtaminen suojaa partamonneja saalistajilta. Partamonni lisääntyy puristamalla mätimunia luolaan, joita uros jää vartioimaan.

Partamonnit ovat kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonin vesistöstä.

Elintavat ja käyttäytyminen akvaariossa 
Partamonnit imevät akvaarion pohjaa, kalusteita, kasveja ja seiniä syöden niiden pinnoilta levää. Partamonneja voi ruokkia pohjaan uppoavilla kalanruokatableteilla tai -hiutaleilla. Partamonneja ja muitakin pohjakaloja voi ruokkia myös kurkun tai kesäkurpitsan paloilla, jotka saadaan uppoamaan pohjaan lävistämällä ne ruostumattomasta teräksestä valmistetulla teelusikalla. Partamonnit syövät ruokatabletteja ja muuta ruokaa ahnaasti mutustellen. Ruokaillessaan partamonnit saattavat pelotella muita kaloja kauemmaksi ruuastaan.

Partamonnien käyttäytyminen on oikukasta ja vaikeasti ennakoitavaa. Yleisesti partamonnit ovat arkoja ja säikähtävät helposti akvaarion ulkopuolista liikettä ja tärinää. Toisaalta partamonni saattaa imeä akvaarion seinää, akvaarion keskeisimmällä paikalla, jopa kymmeniä minuutteja välittämättä mistään ulkoisista häiriötekijöistä.

Partamonnit liikkuvat päivällä, mutta ne ovat aktiivisempia yöllä. Säikähtäessään ne pakenevat akvaarion kalusteiden ja kasvien suojiin. Partamonnit ovat sitkeitä akvaariokaloja, jotka eivät reagoi kovin helposti akvaarion vedenlaadun häiriöihin tai muihin akvaarion hoitoon liittyviin häiriötekijöihin.

Lajeja 
 Täpläpartamonni (Ancistrus cirrhosus)
 Helmipartamonni (Ancistrus dolichopterus ) L183
 Ukkopartamonni eli tähtipartamonni L71 tai L181
 Sokkelopartamonni LDA 8

Lähteet 
ITIS taksonomia, lajilista, auktorit
Fishbase

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Akvaristi-lehti 1-4/2006
 Harrastajan sivu

Imumonnit
Johan Kankkonen

Johan Werner Kankkonen (11. heinäkuuta 1886 Kokkola – 3. helmikuuta 1955 Ylivieska) oli suomalainen kilpapyöräilijä.

Kokkolan Nuorisoseuran Urheilijoita edustanut Kankkonen osallistui Tukholman 1912 olympialaisten maantiepyöräilyyn. Hän sijoittui henkilökohtaisessa 320 kilometrin kilpailussa 34:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi.

Ammatiltaan Johan Kankkonen oli kauppias.

Lähteet

 

Suomalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
RoboCop: Prime Directives

RoboCop: Prime Directives on kanadalainen Gemini-palkittu minitelevisiosarja, joka perustuu elokuvaan RoboCop. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Kanadassa 4. tammikuuta 2001. RoboCopista tuotettiin yhteensä 4 jaksoa, joista jokainen kesti noin 90 minuuttia. Sarja oli huomattavasti väkivaltaisempi kuin edellinen RoboCop-televisiosarja.

Juoni 
Tarina sijoittuu aikaan kymmenen vuotta ensimmäistä elokuvaa myöhemmin, kun RoboCop on vanhentunut, väsynyt ja itsetuhoinen poliisi. Delta City on nykyisin maaplaneetan turvallisin kaupunki, jonka myötä RoboCopia ei katsota enää tarpeelliseksi.

Ensimmäinen puolisko 
Sarjan ensimmäinen puolisko keskittyy poliisikomentaja John T. Cableen, jonka murhasi juonitteleva OCP:n turvallisuusjohtaja Sara Cable, joka on myös hänen entinen vaimonsa. John T. Cable kuitenkin pelastetaan RoboCopin tavoin kyborgiksi. Hänet nimetään RoboCableksi ja lähetetään tuhoamaan RoboCop. Sillä välin konkurssin partaalla oleva OCP saa uudeksi pääjohtajakseen Damian Lowen, joka onnistuu murhaamaan koko yhtiön johtokunnan. Tuodakseen OCP:n takaisin konkursin partaalta hän suunnittelee käyttävänsä tekoälyä nimeltä SAINT automatisoidakseen koko kaupungin.

Toinen puolisko 
Toinen puolisko esittelee tohtori David Kaydickin, joka suunnittelee esittelevänsä bioteknisen viruksen hävittääkseen kaiken elollisen maapallolta. Kaydick saa hallintaansa RoboCablen asentaessaan häneen sirun, joka tuottaa kipua, mikäli RoboCable ei tottele tohtorin käskyjä. RoboCop saa vihjeen teknologiaa varastavalta ryhmältä, jotka yrittävät päättäväisesti pysäyttää Kaydickin ja RoboCopin pojan James Murphyn.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 TV.com
 

2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Kanadalaiset scifi-sarjat
Minisarjat
RoboCop
Elokuviin perustuvat televisiosarjat
CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat
Parasta Lapsille

Parasta Lapsille ry on 1945 perustettu suomalainen lastensuojelujärjestö. Järjestön tavoitteena on vahvistaa lasten, nuorten ja lapsiperheiden arjessa jaksamista. Tässä tarkoituksessa Parasta Lapsille ry järjestää leiri-, viikonloppu- ja kerhotoimintaa usealla paikkakunnalla yhdessä paikallisosastojen kanssa.

Järjestö on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton. Sen toiminta on monikulttuurista ja toiminnan mahdollistaa palkattu henkilökunta yhdessä toimintaan koulutettavien vapaaehtoisten kanssa. YK:n lapsen oikeuksien sopimus ohjaa järjestön toimintaa. Järjestön rahoitus tulee pääasiassa Lasten Päivän Säätiöltä ja Veikkaukselta.

Järjestön historia 

Yhdistyksen perustivat vuonna 1945 kansandemokraattisen työväenliikkeen järjestöt Suomen Naisten Demokraattinen Liitto, Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto ja Suomen Demokratian Pioneerien Liitto. Konkreettisen lastensuojelutyön ohella valistus (lastensuojelu-, huolto- ja raittiusasioissa) sai järjestön toiminnassa keskeisen roolin. 

Paikallisosastot 

Yhdistyksellä on nykyisin 10 paikallisyhdistystä eri puolilla Suomea. Parasta Lapsille omistaa Lomakeskus Pukkilan Visuvedellä ja Leirikeskus Koivuhaan Haukiputaalla. 

Yhdistys on Lastensuojelun Keskusliiton, Lasten Päivän Säätiön, Soste ry:n Suomen YK-Liiton, Kehitysyhteistyön Palvelukeskus KEPA:n, Suomen Pakolaisavun, Kansan Sivistystyön Liiton ja Väestöliiton jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Parasta Lapsille
Lomakeskus Pukkila 

Suomalaiset lastensuojelujärjestöt
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Ferdinand I

Ferdinand I on ollut useamman hallitsijan nimi:

 Ferdinand I, Kastilian ja Leónin kuningas (1037–1065) ja Espanjan keisari (1056–1065)
 Ferdinand I, Portugalin kuningas (1367–1383)
 Ferdinand I Habsburg, Unkarin kuningas (1526–1564) ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari (1556–1564)
 Ferdinand I, Toscanan suurherttua (1587–1609)
 Ferdinand I, Molempain Sisiliain kuningas (1816–1825), myös Napolin kuningas (1759–1825) nimellä Ferdinand IV
 Ferdinand I, Itävallan keisari (1835–1848)
 Ferdinand I, Bulgarian kuningas (1908–1918)
 Ferdinand I, Romanian kuningas (1914–1927)
Andrew M. Allen

Andrew Michael "Andy" Allen on eläkkeelle jäänyt Yhdysvaltain astronautti. Hän on syntynyt 4. elokuuta 1955. Ennen astronautin uraa hän oli Yhdysvaltain merijalkaväen lentäjä (everstiluutnantti) ja toimi lähinnä koelentäjänä. Hän siirtyi NASAn palvelukseen vuonna 1987. Kaiken kaikkiaan hän oli mukana kolmella eri avaruussukkulalennolla ennen siirtymistään eläkkeelle vuonna 1997.

Andrew valmistui Archbishop Wood Catholic High Schoolista vuonna 1973 ja antoi haastattelun entisen koulunsa lehteen The Viking Voice vuonna 2003, Artikkelin pääasiallisina aiheina olivat Andrew Allenin ura NASAssa ja sen tulevaisuus avaruussukkula Columbian onnettomuuden jälkeen. Hän suoritti yliopistotutkintonsa Villanova Universityssä.

Sotilasura
Andrew Allen vastaanotti komennuksensa Yhdysvaltain merijalkaväkeen ollessan Villanovan yliopistossa vuonna 1977. Valmistuttuaan lentosotakoulusta hän lensi F-4 Phantom koneita vuodesta 1980 vuoteen 1983 VMFA-531 yksikössä jonka kotipaikka on Marine Corps Air Station Beaufort, Etelä-Carolina, hän toimi siellä lentokonehuoltopäällikkönä. Uusien F/A-18 Hornetien saavuttua hän sai siirron Marine Corps Air Station El Toron, Kaliforniaan. Komennuksensa aikana 1983-1986 hän toimi yksikön toiminnallisena päällikkönä. Hän suoritti myös Marine Weapons & Tactics Instructor Coursen ja Navy Fighter Weapons Schoolin (Top Gun). 
Vuonna 1987 hän valmistui Naval Test Pilot Schoolista, joka sijaitsee Naval Air Station Patuxent Riverissä Marylandissä. Andrew Allen toimi koelentäjänä kun hän sai tiedon valinnastaan astronauttiohjelmaan. Hän ehti suorittaa yli 6 000 lentotuntia yli 30:llä eri konemallilla.

Ura NASAssa 

Andrew Allen valittiin NASAn astronauttiohjelmaan vuonna 1987 Astronauttiryhmässä 12

Hän on ollut mukana seuraavilla avaruussukkulalennoilla:

31. heinäkuuta 1992- STS-46
4. maaliskuuta 1994- STS-62
22. helmikuuta 1996- STS-75

Kaiken kaikkiaan hän on viettänyt avaruudessa 37 päivää 16 tuntia 12 minuuttia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
NASA biography of Andy Allen

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Wilhelm Breitenstein

Frederik Wilhelm Breitenstein (17. toukokuuta 1933 Tampere – 6. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli Suomen pysyvä edustaja Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1991–1998 sekä Etyjissä vuosina 1983–1991. Hän aloitti uransa YK:ssa vuonna 1972 ministerineuvoksena. Vuonna 1978 hän toimi ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyöosaston vetäjänä. Eläkkeelle siirryttyään hän toimi neuvonantajana YK:n ”ruokaa öljystä” -ohjelmassa.

Lähteet 

Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
John Bertrand Conlan

John Bertrand Conlan (17. syyskuuta 1930 – 18. kesäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Illinoisin Oak Parkissa baseballpelaaja Jocko Conlanin poikana.

Conlan oli Arizonan osavaltionsenaatin jäsenenä vuosina 1965–1972 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1973–1977. Hän valmistui lakimieheksi.

Lähteet 
 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset juristit
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Jeremy Bloom

Jeremy Bloom (s. 2. huhtikuuta 1982 Fort Collins, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, freestyle-hiihtäjä ja malli.

Marraskuussa 2009 Bloom kertoi lopettavansa urheilu-uransa ja keskittyvänsä muihin puuhiin.

Ura amerikkalaisessa jalkapallossa 

Bloom valittiin NFL-draftissa 2006 Philadelphia Eaglesin riveihin viidennellä varauskierroksella ja yhteensä 147:tenä pelaajana. Pelipaikaltaan hän on palautusspesialisti, mutta hän sai vamman ja katsoi sivusta kauden 2006 aina viidennelle kierrokselle asti, kunnes sanoi olevansa parantunut. Vuodesta 2007 asti Bloom on edustanut Pittsburgh Steelersiä.

Ura freestylehiihdossa 

Freestylehiihdossa Bloomin lajina on kumparelasku. Bloom oli vasta 15-vuotias, kun hän pääsi Yhdysvaltain freestylehiihtomaajoukkueeseen. Hän oli todella lahjakas hiihtäjä ja oli jo 19-vuotiaana maailman paras freestylehiihtäjä. Vuonna 2002 hän voitti Yhdysvaltain mestaruuskilpailut ja valittiin edustamaan maatansa talviolympialaisiin 2002. Siellä hän sijoittui vasta yhdeksänneksi, mutta sai arvokasta kokemusta tulevaa uraa varten. Talviolympialaisissa 2006 Bloom paransi sijoitustaan kuudenneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivu

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Yhdysvaltalaiset freestylehiihtäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Ferraria

Oy Ferraria Ab (perustettu 1898, nimi vuoteen 1941 Aktiebolaget Ferraria) oli pääasiassa Loimaalla ja Jokioisissa toiminut metalliteollisuusyritys, joka fuusioitiin 1951 Oy Fiskars Ab:hen. Ferraria oli aikanaan Suomen suurin naulojen valmistaja ja se valmisti myös metallilankaa, metalliverkkoja, kettinkejä, saranoita, hevosenkenkiä yms. Vuonna 1948 Ferrarian palveluksessa oli 600 henkilöä ja yhtiön liikevaihto oli 575 miljoonaa markkaa.

Ferraria toimi aluksi Tampereella jossa sillä oli vuoteen 1910 saakka tuotantolaitos Tammelan kaupunginosassa. Vuonna 1903 Ferraria osti Jokioisten ja Loimaan rautatehtaat ja yhtiön toiminnan painopiste siirtyi tälle seudulle niin että ensimmäisen maailmansodan aikoihin yhtiöllä oli Jokioisissa noin 200 työntekijää ja Loimaalla 80.  

Ferraria osti vuonna 1919 Viipurin maalaiskunnassa Säiniöllä toimineen Peron naulatehtaan (Pero Spikfabriks Aktiebolag, perustettu 1876) ja fuusioi sen itseensä 1920.  Rauman Naulatehdas Oy ostettiin 1930-luvun alussa ja vuonna 1934 hankittiin Suomen Pultti Oy. Suomen Pultti Oy oli perustettu 1924 jatkamaan talousvaikeuksiin joutuneen turkulaisen Ab Åbo Jernmanufaktur och Waggonfabrik Oy:n pultteja, muttereita ja koneita valmistaneiden tuotantolaitosten toimintaa.

Ferrarian pääosakkaana ensimmäisen maailmansodan aikana oli Alfred Kordelinin omistama Jokioisten kartano Oy. Kordelinin kuoleman jälkeen Jokioisten kartano Oy ja sen mukana Ferrarian osake-enemmistö siirtyi 1918 Suomen valtion haltuun. Valtio tarjosi 1927 kahta kolmasosaa Ferrarian osakekannasta Wärtsilälle mutta Wärtsilä ei hyväksynyt tarjousta. Vuonna 1931 valtio myi kolmasosan Ferrarian osakkeista Fiskarsille ja sen omistajille ja ajan myötä Fiskarsin omistusosuus Ferrariassa kasvoi niin että se omisti vuonna 1943 jo 63 prosenttia Ferrarian osakkeista. 

Entiset Ferrarian tuotantolaitokset Jokioisissa ja Loimaalla siirtyivät Fiskarsilta Ovako Oy:lle 1979.  Vuonna 1993 Ofa Oy osti tehtaat. Ofa puolestaan siirtyi vuonna 1997 Gunnebo Industrier Ab:n haltuun.

2000-luvulla Jokioisten tehtaat siirtyivät takaisin suomalaisomistukseen. Kaarjoki Oy osti lankatehtaan 2006. Seuraavana vuonna euralainen Pintos oy osti naulatehtaan.  Pintos lakkautti Jokioisten naulatehtaan vuoden 2016 lopulla.

Lähteet 
 Pörssitieto: 1912-72 poistuneet pörssiyhtiöt

Viitteet

Jokioinen
Loimaa
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Rakentamisen tuotemerkit
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Panuma

Panuma on Pudasjärven kaupungissa Panumanjärven rannalla Kipinän alueella sijaitseva kylä. Se sijaitsee noin 35 kilometrin päässä kaupungin ydinkeskustasta Kurenalta lounaaseen. Oulusta matkaa on noin 60 kilometriä. Kylässä on parisenkymmentä vakituista asuntoa, mutta suurin osa kylän asunnoista koostuu kesämökeistä. 

Vanhoissa asiakirjoissa mainitaan kylällä olleen asutusta jo 1500-luvulla. Koko Panuman kylä paloi 11. lokakuuta 1925 ankaran myrskyn aikana sattuneessa tulipalossa.

Kylällä toimii oma kyläyhdistys Panumajärvi ry ja erämaatila Poro-Panuma, joka tarjoaa majoitus- ja retkeilypalveluita. Kylä tunnetaan eritoten vuosittain järjestetystä Panuman Kulta-ajot -tapahtumasta.

Panuma on eteläisen poronhoitoalueen vanhimpia porokyliä. Poroja hoidetaan Panumalla jo seitsemännen sukupolven voimin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Panuman kylän kotisivut
 Poro-Panuman kotisivut

Pudasjärven kylät
Sara Niemietz

Sara Niemietz (s. 7. kesäkuuta 1992 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnettiin myös sarjasta Gilmoren tytöt, jossa hän on esiintynyt yhden jakson ajan vuonna 2005.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Vapaussodan Invaliidien Liitto

Vapaussodan Invaliidien Liitto oli vuonna 1924 perustettu järjestö, jonka jäsenistö oli sisällissodassa ja sen jälkeisissä heimosodissa haavoittuneita ja sairastuneita. Liiton tarkoituksena oli jäsentensä taloudellinen ja henkinen huolto. Se omisti Mikkelin maalaiskunnassa toimineen invalidikoti Kyyhkylän, Suitian työkodin ja Runnin terveyskylpylän. Kyyhkylä luovutettiin vuonna 1969 Sotainvalidien Veljesliitolle, jonka toimintaa järjestö oli vuonna 1940 käynnistämässä. Järjestö julkaisi myös vuonna 1928 perustettua Vapaussodan Invaliidi -lehteä.

Järjestö perustettiin Helsingin Säätytalolla. Sen koollekutsujana toimi vihtiläinen opettaja Einar August Rosenberg. Jäseniksi haluttiin myös jääkäreitä. Rahoitus tuli Raha-automaattiyhdistykseltä, itsenäisyyspäivänä kerätystä kirkkokolehdista sekä yksityisten lahjoituksista. Suurimmillaan jäsenmäärä oli vuonna 1940, jolloin liittoon kuului 2 105 invalidia.

Liitto lakkautettiin Helsingissä Katajanokan Kasinolla pidetyssä kokouksessa 25. marraskuuta 1987, jolloin jäseniä oli vielä 63. Järjestön huolto-, avustus- ja perinnetyö siirtyivät Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön hoidettavaksi.

Puheenjohtajat 
 jääkärikapteeni Jalo Veikko Heikinheimo 1924
 kansanedustaja Antti Kuisma 1925–1930
 jääkärieversti Matti Laurila 1930–1982 
 yleisesikuntaeversti Perttu Heimolainen 1982–1987

Lähteet

Kirjallisuutta
 Anni Voipio, Vapaussodan Invalidit. Järjestö, jäsenet, ystävät. WSOY 1968 (sisältää nimiluettelon)
 Kalle Kuosa, Vapaussodan Invaliidien Liitto ry 1924–1987, VIMS 1988

Suomalaiset potilas- ja vammaisjärjestöt
Suomalaiset veteraanijärjestöt
Suomen sisällissota
Kihlman

Kihlman voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

Kihlman, suomalainen suku
Alfred Kihlman (1825–1904), suomalainen pappi ja teollisuusmies
Aulis O. Kairamo, (vuoteen 1906 Kihlman, 1905–1991), vuorineuvos, Oswald Kairamon poika, Kari Kairamon isä
Bertel Kihlman (1898–1977), suomalainen kirjailija
Christer Kihlman (1930–2021), suomenruotsalainen kirjailija ja kulttuurikriitikko
Erik Kihlman (1895–1933), suomalainen kirjallisuudentutkija
Henrik Kihlman (s. 1961), suomalainen hopeaseppä ja muotoilija
Keijo Kihlman (1920–2007), suomalainen palloilija
Lorenzo Kihlman (1861–1949), Suomen prokuraattori, korkeimman oikeuden jäsen ja diplomaatti
Oswald Kairamo (vuoteen 1906 Kihlman, 1858–1938), suomalainen kasvitieteilijä, poliitikko ja teollisuusmies, Alfred Kihlmanin poika
Åke Kihlman (1901–1968), suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos.
Adrian Carmack

Adrian Carmack (s. 5. toukokuuta 1969) on yksi videopeleihin erikoistuneen yhtiön, id Softwaren perustajista, John Carmackin, John Romeron sekä Tom Hallin kanssa. Hän toimi id:ssä taiteilijana, ja on ollut merkittävä osa erityisesti Doomin vihollisten kehityksessä. Hän oli yksi id Softwaren omistajista, kunnes jätti yrityksen vuonna 2005. Adrian ei ole sukua entiselle työtoverilleen John Carmackille.

Syyskuussa 2005 Adrian Carmackin työkollegat erottivat hänet yhtiöstä. Carmack haastoi heidät oikeuteen sillä perusteella, että he olivat pakottaneet häntä hyväksymään 11 miljoonaa dollaria hänelle kuuluvista osakkeista, vaikkakin osakkeiden arvo oli lähempänä 43 miljoonaa dollaria, ennen kuin yritys vastaanotti 105 miljoonan tarjouksen Activisionilta.

Aiheesta muualla 
 Profiili MobyGamesissä 

Videopelitaiteilijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Samuel Alexander

Samuel Alexander (6. tammikuuta 1859 Sydney, Australia – 13. syyskuuta 1938) oli australialaissyntyinen brittiläinen filosofi.

Alexander syntyi juutalaiseen perheeseen Sydneyssä, Australiassa. Hänen isänsä oli satulaseppä, joka kuoli muutaman viikon jälkeen Alexanderin syntymästä. Viiden vuoden päästä perhe muutti Melbourneen, jossa Alexander kävi kotikoulua.

Alexander opiskeli Melbournessa Wesley Collegessa ja Melbournen yliopistossa. Hän muutti Englantiin vuonna 1877 ja opiskeli siellä Oxfordin yliopistossa.  Hänen opettajiaan olivat Thomas Hill Green ja Henry Nettleship. Hän opetti Oxfordin Lincoln Collegessa vuosina 1882–1893. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Manchesterin yliopiston Owens Collegen professoriksi. Hän jäi eläkkeelle Manchesteristä vuonna 1924. Alexander toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1908–1911 ja 1936–1937.

Alexanderin ajattelun keskeisiä käsitteitä olivat 'emergentti kvaliteetti' ja emergentti evoluutio. Ne olivat hänen metafysiikkansa keskeisiä ajatuksia, joiden avulla hän käsitteli aikaa, avaruutta, ainetta, mieltä ja jumaluutta.

Alexander piti Gifford-luennot Glasgow'n yliopistossa vuosina 1916–18. Luennoista syntyi kokonaisen filosofisen järjestelmän käsittävä teos Space, Time and Deity (1920), jota voidaan pitää hänen pääteoksenaan. Teos esitti maailman yhtenä kosmisena prosessina, jonka perustana oli aika-avaruus. Emergentit ominaisuudet kehittyivät siitä ajoittaisesti korkeamman tason synteeseinä. Näin aika-avaruus tuotti aineen ja aine mielen. Jumaluus oli Alexanderille seuraavan tason ylempi päämäärä, jota kohti kosminen järjestys pyrki.

Teoksia 

 Moral Order and Progress (1889)
 Locke (1908)
 Space, Time, and Deity (1920), uudet painokset 1966 ja 2004: osa yksi: ISBN 0766187012 verkossa, osa kaksi: ISBN 0766187020
 Spinoza and Time (1921)
 Art and the Material (1925)
 Beauty and Other Forms of Value (1933)
 Philosophical and Literary Pieces (1939) (postuumi)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Samuel Alexander 
 Gifford Lectures: Samuel Alexander  

Australialaiset filosofit
Brittiläiset filosofit
Brittiläiset professorit
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Virtuaaliviivakoodi

Virtuaaliviivakoodi on kutsumanimi pankkiviivakoodistandardin mukaiselle laskun tietojen esitystavalle numeerisessa muodossa. 

Pankkiviivakoodi on Suomen Pankkiyhdistyksen (nykyisin Finanssialan keskusliitto - FK) hyväksymä maksutapahtumatietojen esitystapa. Pankit ovat yhdessä kehittäneet pankkiviivakoodin maksujen käsittelyn nopeuttamiseksi ja maksutietojen oikeellisuuden varmistamiseksi. 

Paperilaskuihin voidaan tulostaa viivakoodi optisesti luettavassa muodossa, joka helpottaa laskun maksamista koska tietoja ei tarvitse syöttää käsin. Virtuaaliviivakoodi on mahdollista luoda siihen tarkoitukseen tehdyllä palvelulla.

Virtuaaliviivakoodilla tarkoitetaan pankkiviivakoodin numeerista versiota jota voidaan käyttää tilanteessa, jossa lasku toimitetaan sähköisesti (esimerkiksi sähköposti, NetPosti)

Aiheesta muualla 
http://www.finanssiala.fi/maksujenvalitys/dokumentit/Pankkiviivakoodi-opas.pdf Finanssialan keskusliiton tekninen dokumentaatio.
http://www.sonera.fi/Asiakastuki/Laskutus/Virtuaaliviivakoodi Soneran ohje virtuaaliviivakoodin käytöstä (webarchive -kopio).
http://www.posti.fi/liitteet/netposti/esimerkkeja_fi.pdf NetPostin ohje laskujen maksamisesta ja virtuaaliviivakoodin käytöstä (webarchive -kopio).
https://www.laskupiste.fi/virtuaaliviivakoodin-luonti/ Laskupisteen tarjoama palvelu virtuaaliviivakoodin luontiin.
 

Talous
Lorentz Creutz

Lorentz Creutz (1615 – 1. kesäkuuta 1676 Öölannin edusta) oli suomalainen aatelismies, joka loi virkamiesuransa vuorihallinnossa eli kaivosteollisuutta valvovassa byrokratiassa ja toimi maaherrana Suomessa ja Ruotsissa. Creutz kohosi uransa aikana lähelle Ruotsin korkeinta valtaeliittiä. Hänestä tuli vapaaherra vuonna 1654, valtaneuvos 1660, kamarineuvos 1673 ja amiraali 1675. Creutz kaatui vuonna 1676 Öölannin meritaistelussa lippulaivansa räjähtäessä.

Ura 
Creutzit olivat itäiseltä Uudeltamaalta Pernajasta lähtöisin oleva alempaan aateliin kuulunut suku, jonka jäsenet olivat olleet vielä 1500-luvun lopulla vähämerkityksinen osa paikallista eliittiä. Hänen isänsä oli upseeri ja käskynhaltija Ernst Creutz, joka loi pohjan vauraudelle ja perillistensä yhteiskunnalliselle nousulle.

Creutz sai hyvän koulutuksen Keski-Euroopassa valmistuakseen juuri otolliseen aikaan Ruotsin suurvallan muuttuvan hallintokoneiston palvelukseen. Hän keskittyi erityisesti kaivosteollisuuteen, ja hänelle olikin ominaista paneutuminen työhönsä tarmokkaasti ja suoraviivaisesti. Vuosina 1649–1655 hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana sekä 1655–1662 Ruotsissa Kopparbergin läänin maaherrana.

Creutz johti noitavainojen aikana Ruotsissa Taalainmaan noituuskomissiota. Hän tuomitsi poltettavaksi yli 20 ihmistä.

Creutz loi urallaan valtavan omaisuuden, joka koostui pääasiassa maatiloista. Hän rakennutti Pernajan Suur-Sarvilahden kartanon päärakennuksen, joka Askaisten Louhisaaren kartanon ohella on toinen kahdesta Suomeen suurvalta-ajalla valmistuneesta kivisestä kartanolinnasta. Perilliset kuitenkin menettivät suuren osan Creutzin keräämästä omaisuudesta pian koittaneen reduktion aikana.

Kuolema 
Creutz oli elämänsä viimeiset hetket Kronan-laivan kannella jouduttuaan vastentahtoisesti merenkulkua hallitsemattomana siviilivirkamiehenä Ruotsin laivaston amiraaliksi. Ruotsin laivaston ylpeys Kronan tuhoutui Öölannin itäpuolella 1676, jolloin laiva Creutzin väärinkäsityksen takia kääntyi liian nopeasti ja purjeisiin tarttunut tuuli paiskasi sen kyljelleen. Ruutivarastossa syttynyt kipinä räjäytti laivan, ja se vajosi syvyyksiin mukanaan yli 800 miestä, mukana Creutz ja hänen poikansa Gustaf, joka myös oli laivaston upseereita.

Perhe 
Lorentz Creutz meni vuonna 1639 naimisiin kenraali Jakob Duwallin (alk. Jacob MacDougall) tyttären Elsan kanssa. Pariskunta sai kaikkiaan 15 lasta: seitsemän poikaa ja kahdeksan tytärtä. Heidän kolme poikaansa olivat Lorentz Creutz nuorempi, Johan Creutz ja Carl Gustaf Creutz. Lorentz Creutzin veli oli Turun hovioikeuden presidentti Ernest Johann Creutz, joka toimi myös maaherrana.

Lähteet 
 (Artikkeli vapaasti luettavisa Biografiasampo.fi:ssä)
Lappalainen, Mirkka: Suku, valta, suurvalta. Creutzit 1600-luvun Ruotsissa ja Suomessa, WSOY 2005. ISBN 951-0-30316-X
Lindqvist, Herman: Ruotsin historia, jääkaudesta tulevaisuuteen, WSOY 2003. ISBN 951-0-28329-0

Viitteet

Aiheesta muualla
 Tästä bisnesnerosta tuli yksi kaikkien aikojen rikkaimmista suomalaisista koskaan. Ilta-Sanomat 12.11.2018. 

Valtaneuvokset
Suomalaiset amiraalit
Turun ja Porin läänin maaherrat
Ruotsin maaherrat
Vuonna 1615 syntyneet
Vuonna 1676 kuolleet
Magnum (televisiosarja)

Magnum (Magnum P.I.) on yhdysvaltalainen draamasarja, jota tuotettiin vuosina 1980–1988 kahdeksan esityskautta. Sarjan loivat Donald Bellisario ja Glen A. Larson. Pääosaa esittää Tom Selleck. Sarjaa kuvattiin Havaijin saarilla.

Sarja kertoo yksityisetsivä Thomas Magnumista, joka ratkoo erilaisia murha- ja rikostapauksia.

Sarjojen Magnum, Simon & Simon ja Murhasta tuli totta tapahtumat on linkitetty samaan maailmaan crossover -jaksojen avulla.

Näyttelijät

Pääroolit

Sivuroolit

Vierailevat tähdet 
Sarjassa ovat vierailleet myös joukko tunnettuja henkilöitä. Näitä ovat muun muassa:

 Lew Ayres
 Ernest Borgnine
 Carol Burnett
 Tyne Daly
 Ted Danson
 Dana Delany

 James Doohan
 Samantha Eggar
 Pat Hingle
 Angela Lansbury
 June Lockhart
 Ian McShane

 Judge Reinhold
 Barbara Rush
 Sylvia Sidney
 Frank Sinatra
 Sharon Stone

Tuotanto 
Sarjaa oli alun perin tarkoitus tehdä ABC:n kanavalle, koska Glen Larsonin sarjat The Hardy Boys/Nancy Drew Mysteries ja Taisteluplaneetta Galactica olivat jo osa heidän ohjelmistoa. ABC kuitenkin päätti lopettaa kyseiset sarjat, jonka jälkeen tammikuussa 1979 Larson vei uuden rikossarjansa CBS:n kanavalle.

Palkinnot 
Magnum on ollut ehdolla 13 kertaa ja voittanut kaksi Golden Globe–palkintoa. Sarja on saanut kaksi Primetime Emmy -palkintoa, sekä yhden American Cinema Editors, Edgar, Young Artist ja TV Land palkinnon.

Uudelleenkäynnistys 
Vuonna 2018 CBS ilmoitti tilanneensa uuden version Magnum sarjasta. Sen esittäminen alkoi syyskuussa 2018 CBS:n kanavalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Magnum EPGuides.comissa 
 Magnum TV.comissa 
 Magnum-Mania.com 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
1980-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Silja Tarvonen

Silja Eva Stiina Tarvonen (s. 4. huhtikuuta 1985 Parainen) on suomalainen hiihtäjä, joka on menestynyt myös suunnistuksessa.

Tarvosella on suunnistuksen nuorten MM-kisoista neljä MM-mitalia; kultaa normaalimatkalta 2004 ja viestistä 2003, hopeaa viestistä 2004 ja pronssia viestistä 2005.

Vuonna 2008 hän voitti Italian Mallesissa järjestetyissä alle 23-vuotiaiden MM-hiihdoissa 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa pronssia ja vapaan tyylin 15 kilometrillä hopeaa. Hiihdossa ja suunnistuksessa Tarvosella on useita SM-mitaleita nuorten sarjassa. Maastojuoksussa hän voitti 17-vuotiaissa SM-kultaa vuonna 2001. Hiihdon SM-kisoista aikuisten sarjassa hänellä on parisprintin kultaa ja viestihopeaa vuodelta 2008 sekä viestikultaa vuodelta 2010.

Venlojen viestissä Tarvonen on useasti juossut Kangasniemen Kalskeen avausosuuden ja tullut ensimmäiseen vaihtoon toisena vuosina 2005 ja 2007 sekä kolmantena vuonna 2004.

Tarvonen edustaa Kangasniemen Kalsketta. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Keijo Tarvonen.

Lähteet 
 Tarvonen hiihtoliiton sivuilla (arkistoitu versio)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Silja Tarvosen kotisivut
 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Suomalaiset suunnistajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Family Matters

Family Matters on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka kertoo Chicagossa asuvasta keskiluokkaisesta afroamerikkalaisesta perheestä. Sarjasta tehtiin yhteensä 215 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1989–1998 aikana. Tämän myötä sarjasta tuli toiseksi pisin komediasarja, jossa pääosassa olivat afroamerikkalaiset. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin aluksi ABC:lla vuosina 1989–1997, jonka jälkeen sarjan loput jaksot esitti CBS syyskuusta 1997 aina heinäkuuhun 1998 asti.

Family Matters oli spin-off sarja Perfect Strangersista ja sarjassa keskityttiin Winslowin perheeseen ja erityisesti Harriette Winslowiin, sekä hänen aviomieheensä Carliin, joka toimi poliisina. Perheeseen kuului myös kapinallinen poika Eddie, älykäs tytär Laura ja lapsista nuorin Judy. Perheen kotona asuivat myös Carlin äiti Estelle Winslow, sekä Harrietten sisko Rachel Crawford ja hänen poikansa Richie, jotka muuttivat taloon Rachelin aviomiehen kuoltua. Winslow perheen naapuri Steve Urkel oli myös yksi sarjan keskeisimmistä hahmoista ensimmäisen tuotantokauden puolenvälin jälkeen.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 TV.com 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
CBS:n televisio-ohjelmat
Leena Hietamies

Leena Hietamies (s. 24. kesäkuuta 1953) on helsinkiläinen toimittaja, kirjailija ja kuvataiteilija, koulutukseltaan diakoni. Hietamies on työskennellyt muun muassa varhaisnuorisotyön kouluttajana Helsingin seurakuntayhtymässä, toimittajana JP-lehdessä sekä Ilossa, toimitussihteerinä Lastenmaassa ja Kotimaassa sekä päätoimittajana Koulun Aamu-lehdessä. Hietamiehen kolumneja ja pakinoita ovat julkaisseet Elanto, Kirkko ja kaupunki, Valitut Palat, Kotimaa sekä Askel. Hän on kirjoittanut ja osin kuvittanut erilaisia puuha- ja askartelukirjoja. 

Hietamiehen kuvataidenäyttelyitä on ollut mm. Lohjan Vivamossa, Sammatin Putiikkikahvilassa, Sammatin jyvälainaston kesänäyttelyssä, Saarijärven Vinttigalleriassa, Pop-up Galleria Resta-Mestassa, Laajasalon kirkossa, Piiamarilla-puodissa Helsingin Kalliossa, Klaukkalan kirjaston Galleria Toivossa, Nurmijärven taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä sekä Nurmijärven Aittakallion Ateljeessa.

Teoksia Koillissanomien taidekokoelmassa ja Pohjois-Pohjanmaan kesäyliopiston taidekokoelmissa.

Teokset
 Ovet auki 1988 (Kirjapaja ja Poikien Keskus)
 Mitä tekis 1989 (Kirjapaja ja Poikien Keskus)
 Puuhailijan käsikirja 1992 (WSOY)
 Kotoa kauas ja takaisin 1995 (Kirjapaja)
 Kasvun varaa 1997 (Kirjapaja)
 Onnen murut 1996 (Kirjapaja)
 Mökkini mun 1997 (Kirjapaja)
 Pieni mökkikirja 1999 (Kirjapaja)
 Kaisa Ketun esikoulu 1999 (Kirjapaja)
 Kaisa Ketun uudet puuhat 2000 (Kirjapaja)
 Pikku enkelin tehtäväkirja 2001 (Kirjapaja)
 Heiluta lokeille, mummi 2006 (Katharos)
 Bestselleri, parhaat kasvisruokani 2007 (Katharos)
 Lapsen kesäkirja, parhaat puuhavinkit, 2011 (Minerva)
 Löytöretki hiljaisuuteen, 2011 (Katharos)
 Maailman ympäri 2012 (Kirjapaja)
 Tekstareita ja mummin mustikkasoppaa 2012 (Katharos)
 Arki on juhlaa, nalleviisautta 2013 (Kirjapaja)
 Elämä maistuu hyvältä, nalleviisautta 2014 (Kirjapaja)
 Tonttufilosofiaa 2014 (Kirjapaja)
 Kallioon hakattu rakkaus 2017 (Mediapinta)
 Matkalla surun läpi 2017 (Päivä Kustannus)
 Vapaaehtoisen rukouskirja 2018 (Päivä Kustannus)
 Seurakuntalaisen rukouskirja 2018 (Päivä Kustannus)
 Lapsen oma kotikirja 2018 (Päivä Kustannus)
 Sinisiä ajatuksia sinulle 2020 (Päivä Kustannus)
Hyvän mielen naistenkutsut 2021 yhdessä Piia Hietamiehen kanssa (Päivä Kustannus) 
Adamin ja Edamin Kommando-Osasto 2021 (Pieni Karhu)

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Franz Anton Basch

Tohtori Franz Anton Basch (unkariksi: Basch Ferenc Antal, 13. heinäkuuta 1901 – 27. huhtikuuta 1946) oli saksalainen natsipoliitikko, Volksbundin puheenjohtaja ja unkarinsaksalaisten johtaja toisen maailmansodan aikana.

Basch syntui Zürichissä, Sveitsissä. Hän oli Jakob Bleyerin oppilas Budapestin yliopistossa 1920–1924 ja vuonna 1925 saksalaisen kulttuuriseuran sihteeri Saksassa. Tänä aikana hän julkaisi monia töitään.
Vuonna 1930 hän alkoi julkaista kansallissosialistista propagandaa ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuonna 1934 hän luopui asemastaan, koska hänen levittämänsä aatteet ärsyttivät unkarilaisia. Vuonna 1938 hän perusti oman natsiorganisaationsa Unkariin, nimeltään Unkarinsaksalaisten kansanunioni (Volskbund) ja tuli sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1940 Adolf Hitler nimitti hänet kaikkien unkarinsaksalaisten johtajaksi. Vuoden 1944 lopussa hän pakeni Saksaan, mutta liittoutuneet luovuttivat hänet takaisin Unkariin vuonna 1945. Hänet leimattiin sotarikolliseksi ja teloitettiin Budapestissa 1946.

NSDAP:n poliitikot
Sotarikoksista teloitetut
Unkarilaiset poliitikot
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
CGI (yritys)

CGI Inc. on kanadalainen it-alan konsultointi- ja ulkoistuspalveluita maailmanlaajuisesti tuottava yritys, jonka asiakaskuntaan lukeutuvat niin julkisen- kuin yksityisen sektorin toimijat. CGI:n osake on noteerattu Toronton ja New Yorkin pörsseissä.

Historia 
CGI:n perustaja on kanadalainen Serge Godin. Hän perusti yrityksen Quebecin kaupungissa kesäkuussa 1976 ollessaan 26-vuotias. Muutama kuukausi myöhemmin André Imbeau tuli mukaan Godinin liikekumppaniksi. CGI-nimi on lyhenne ranskan kielen sanoista “Conseillers en gestion et informatique” ().

CGI aloitti laajentumisen vuonna 1986 hankkimalla ulkoistamiseen erikoistuneita yrityksiä. CGI:n liikevaihto oli noin 25 miljoonan dollarin luokkaa, kun yhtiö teki ensimmäisen yrityskauppansa, jossa se hankki noin kahdeksan miljoonan dollarin liikevaihtoa tehneen BST:n. Rahoittaakseen yrityskaupan CGI listautui pörssiin.

Godin toimi perustamansa yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 2006 asti, minkä jälkeen hänestä tuli CGI:n hallituksen puheenjohtaja. Vuodesta 2016 CGI:n toimitusjohtajana on toiminut George D. Schindler. Konserni työllisti vuonna 2018 noin 74 000 henkilöä ympäri maailman ja sen liikevaihto oli samana vuonna noin 11 miljardia Kanadan dollaria.

CGI osti vuonna 2012 brittiläis-hollantilaisen kilpailijansa Logican noin 2,6 miljardin dollarin kauppahinnalla. Yrityskauppa kasvatti CGI:n koon yli kaksinkertaiseksi ja toi sen liiketoiminnan vahvemmin Euroopan-markkinoille. Ennen yrityskauppaa CGI:llä ei ollut toimistoa Suomessa eikä ollenkaan työntekijöitä Pohjoismaissa, kun Logica taas oli aiemmin vuonna 2007 hankkinut pohjoismaisen it-konsulttiyhtiö WM-datan.

Keväällä 2019 CGI teki ostotarjouksen Acandosta, jolla oli noin 2 100 työntekijää viidessä maassa. Sen tärkeimmät toimintamaat ovat Ruotsi, Norja ja Saksa, mutta yrityksellä on liiketoimintaa myös Suomessa.

CGI Suomessa

Suomessa CGI toimii CGI Suomi Oy -tytäryhtiön kautta. Yritys tarjoaa Suomessa IT-alan konsultointia, ohjelmistokehityspalveluja, IT-infrastruktuuriratkaisuja, tietojärjestelmien integraatiopalveluja, ohjelmistotuotteita sekä IT- ja liiketoimintaprosessien ulkoistamispalveluja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 CGI Group 
 CGI Suomi

Tietotekniikkayhtiöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kanadalaiset pörssiyhtiöt
Haarukkavaunu

Haarukkavaunu (tai pumppukärry) on laite, jota käytetään esimerkiksi varastoissa ja jakelukuljetuksissa kuormalavojen ja erilaisten tavaroiden siirtelyyn. Laitteita on sekä käsikäyttöisiä että sähköisiä. Vastaavaan tarkoitukseen käytettävä ajettava laite on trukki.

Rakenne

Tyypillisen käsikäyttöisen haarukkavaunun kahden nostoaisan päässä on muoviset pyörät ja käyttäjän puoleisessa päässä kaksi suurempaa ohjauspyörää sekä hydraulisen pumpun kahva, jota käytetään myös vaunun ohjaukseen.

Käyttö

Haarukkavaunun nostoaisat työnnetään lavan alle, minkä jälkeen lava tavaroineen saadaan nostettua kahvaa pumppaamalla. Lavan irrottua alustasta ja painon siirryttyä haarukkavaunun päälle voidaan lava helposti kuljettaa toiseen paikkaan. Haarukkavaunun nostokyky on yleensä useista sadoista jopa tuhansiin kilogrammoihin. 

Logistiikka
Nagy

Nagy on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Adam Nagy (s. 1993), slovakialainen jääkiekkomaalivahti
 Ádám Nagy (s. 1995), unkarilainen jalkapalloilija
 Ambrus Nagy (1927–1991), unkarilainen miekkailija
 Ferenc Nagy (1903–1979), unkarilainen poliitikko
 Geraldine Apponyi de Nagy-Apponyi (1915–2002), Albanian kuningatar
 Gergő Nagy (s. 1989), unkarilainen jääkiekkoilija
 Ignác Nagy (1810–1854), unkarilainen kirjailija ja satiirikko
 Ilona Nagy (s. 1951), unkarilainen käsipalloilija
 Imre Nagy (1896–1958), unkarilainen poliitikko
 Imre Nagy (1933–2013), unkarilainen urheilija
 Imre Kémeri Nagy (1903–1942), unkarilainen upseeri ja lehtimies
 József Nagy (s. 1881), unkarilainen yleisurheilija
 Krisztián Nagy (s. 1994), unkarilainen jääkiekkoilija
 Ladislav Nagy (s. 1979), slovakialainen jääkiekkoilija
 Lajos Nagy (1897–1946), unkarilainen arkeologi ja akateemikko
 László Moholy-Nagy (1895–1946), unkarilainen taidemaalari, muotoilija ja valokuvaaja
 László Nagy (1925–1978), unkarilainen kirjailija, kääntäjä ja graafikko 
 Marcell Deák-Nagy (s. 1992), unkarilainen pikajuoksija
 Marianna Nagy (1929–2011), unkarilainen taitoluistelija
 Marianna Nagy, unkarilainen kaukalopikaluistelija
 Marianna Nagy (s. 1957), unkarilainen käsipalloilija
 Mohamed Nagy (s. 1984), egyptiläinen jalkapalloilija
 Sándor Nagy (1922–1990), unkarilainen toimittaja ja kirjailija
 Stanisław Nagy (1921–2013), puolalainen kardinaali
 Tímea Nagy (s. 1970), unkarilainen kalpamiekkailija
 Zsigmond Nagy (1937–2010), unkarilainen kuulantyöntäjä.
Valeri Legasov

Valeri Aleksejevitš Legasov (, 1. syyskuuta 1936 – 27. huhtikuuta 1988) oli neuvostoliittolainen ydinfyysikko ja Venäjän tiedeakatemian jäsen, joka tunnetaan parhaiten Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden tutkinnan johtajana.

Legasov syntyi Tulassa 1936. Vuodesta 1983 kuolemaansa asti hän oli Moskovan valtiollisen yliopiston kemian osaston puheenjohtaja. Venäjän tiedeakatemian täysivaltainen jäsen hänestä tuli 1981.

Tšernobyl

Tšernobyl-onnettomuuden jälkeen 26. huhtikuuta 1986 Legasov alkoi johtaa komiteaa, joka muodostettiin tutkimaan katastrofin aiheuttajaa ja suunnittelemaan sen haittojen hävitystä. Hän oli avoin löydöksien suhteen ja raportoi aktiivisesti hallitukselle alueen tilanteesta. Hän ei myöskään epäröinyt puhua muille tutkijoille ja lehdistölle tuhoutuneen voimalan turvallisuusriskeistä ja vaati koko Prypjatin alueen välitöntä evakuoimista. Elokuussa 1986 hän esitti komitean raportin Kansainvälisen atomienergiajärjestön erikoiskokouksessa Wienissä.

Legasovin avoin ja varma suhtautuminen kuitenkin aiheutti paljon närää hänen kotimaassaan. Neuvostoliiton hallitus ei pitänyt hänen avoimuudestaan ja näin ollen, kun vuosina 1986 ja 1987 hänen nimensä oli kahdesti Sosialistisen työn sankarin arvonimen ehdokaslistalla, kummankin kerran hänen ehdokkuutensa hylättiin.

Koska Legasov oli itsekin altistunut Tšernobyl-onnettomuuden aiheuttaman ground zeron säteilylle, hän alkoi tuntea muutoksia terveydessään sekä masennusta. Hän teki itsemurhan 1988 Moskovassa. Hän jätti jälkeensä ääninauhan, jossa kertoi kaikki tuntemattomat faktat onnettomuudesta.

Vuonna 1996 presidentti Boris Jeltsin antoi hänelle postuumisti Venäjän federaation sankarin arvonimen.

Neuvostoliittolaiset fyysikot
Ydinfyysikot
Venäjän federaation sankarit
Moskovan fysiikan ja teknologian instituutin professorit
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Itsemurhan tehneet
Rothin ja Spoofin sissiretki

Rothin ja Spoofin sissiretki oli Suomen sodan aikana 23. heinäkuuta 1808 Tampereelle tehty sissihyökkäys, jota johtivat teiskolainen aliupseeri Jacob Johan Roth (1772–1839) ja tamperelainen vääpeli Carl Johan Spoof (1773–1808). Spoof oli kotoisin Lempäälän Kukkolan kartanosta. 

Lapuan taistelun jälkeen Wilhelm Mauritz Klingspor lähetti sissijoukon tuhoamaan kenraalimajuri Nikolai Rajevskin joukkojen Virroilla sijainneet elintarvikevarastot. Rothin ja Spoofin johtama sissijoukko koostui 41 Ruoveden ja Vesilahden komppanioiden miehestä. Sissit toimivat kolmen viikon ajan pääasiassa Virtain ja Ruoveden alueella tuhoten venäläisten varastoja ja häiriten heidän huoltokuljetuksiaan mutta he ulottivat iskunsa myös etelämmäksi aina Tampereelle saakka.

Tampere oli kesällä 1808 venäläisten joukkojen miehittämä ja soutuveneillä Näsijärveltä saapuneen noin 40 miehen sissipartion tarkoituksena oli polttaa Tammerkosken yli johtava puusilta ja kaupungissa olevat venäläisten joukkojen varastot. Venäläiset estivät kuitenkin nämä aikeet tykkitulen avulla mutta sissien toiminta aiheutti kuitenkin häiriöitä venäläisille. Tampereen varuskunnan komendantti majuri Njevnev ilmoitti myöhemmin raportissaan että Tampereelle oli hyökännyt Rutt-nimisen amiraalin johtaman laivasto, jonka maihinnousujoukkoja komensi Spuf-niminen kenraali. 

Spoofin ja Rothin johtamat sissit tekivät myös useita muitakin iskuja Näsijärven alueella, muun muassa 21. heinäkuuta 1808 he valtasivat venäläisten viljajaalan Teiskon Unnekivensalmessa. Sissit lähtivät 10. elokuuta vetäytymään kohti pohjoista venäläisten tuotua lisää joukkoja heitä vastaan ja osasto palasi ruotsalaisten pääjoukkojen yhteyteen Kauhajoella 14. elokuuta 1808. Spoof kuoli myöhemmin samana vuonna Torniossa ja hänet haudattiin sinne. Roth ylennettiin luutnantiksi ja erottuaan armeijasta hän eli kotiseudullaan Teiskossa jonne hänet on myös haudattu.

Rothin ja Spoofin sissiretki oli yhtenä innoittajana Johan Ludvig Runebergille hänen kirjoittaessaan myöhemmin pääteostaan Vänrikki Stoolin tarinoita. Runeberg toimi vuosina 1825–1826 kotiopettajana kapteeni Erik Gustaf af Enehjelmin perheessä Ruovedellä.

Kuvanveistäjä Sisko Petäjän suunnittelema Rothin ja Spoofin retken muistolaatta paljastettiin Tampereen Mältinrannassa 1954.

Lähteet 
 Tampereen muistolaatat: Rothin ja Spoofin partion muistolaatta
 Tauno Kuosa: Jokamiehen Suomen historia osa III Ruotsin vallan viimeinen kausi 3. painos WSOY 1963 s. 986–987

Viitteet

Aiheesta muualla

Kaksi sissiä. Roth ja Spoof. Katkelma vuoden 1808 sotatapahtumista, Aamulehden sunnuntailiite 28.07.1929, nro 203, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen sota
Tampereen historia
Tunnustuskunta

Tunnustuskunta on useiden kristillisten seurakuntien tai kirkkojen muodostama yhteisö, jolla on yhteinen oppi. Jotkut tunnustuskunnat muodostavat keskusjohtoisen organisaation, kirkkokunnan, esimerkiksi Roomalais-katolinen kirkko; Toiset muodostuvat itsenäisistä kansallisista kirkoista (esimerkiksi luterilaisuus) tai paikallisseurakunnista (esimerkiksi helluntailaisuus). Tällaisia tunnustuskuntia yhdistää yhteinen oppi ja yhteinen perinne ja niillä on enemmän tai vähemmän löyhiä yhteistyöorganisaatiotia vaalimassa globaalia yhteyttä samanuskoisten kesken.

Tunnustuskunta-sanaa käytetään vain kristillisistä yhteisöistä, toisin kuin sanaa uskontokunta, joka voi viitata mihin tahansa uskontoon. Sana sisältää näin ollen ajatuksen jonkinasteisesta samanhenkisyydestä, mutta samalla siitä, että opilliset erot ovat huomattavia.

Katso myös 
 Luettelo kristinuskon suuntauksista
 Kirkko
 Kirkkokunta
 Kirkko-oppi
 Kristinusko
 Ekumenia

Kristinusko
A. J. Weänänen

Anders Johan (Antti Juhana) Weänänen (sukunimi aikaisemmin Wenell; 10. heinäkuuta 1820 Kuopio – 23. maaliskuuta 1863 Helsinki) oli suomentaja, kirjailija ja toimittaja.

Weänäsen vanhemmat olivat kirjakauppias ja herännäismies Petter Josef Väänänen ja Anna Margareta Sellström. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua 1829–1834 ja Porvoon lukiota 1837–1841 päästen ylioppilaaksi 1841. Weänänen suoritti teologian tutkinnon 1845. Hän otti Helsingin yliopistoon tullessaan käyttöön sukunsa vanhan suomalaisen nimen vieläpä sen savon murteellisessa muodossa.

Weänänen suomensi paljon uskonnollista kirjallisuutta, muun muassa John Charles Rylen, Christian Scriverin, Daniel Tiseliuksen, Horatius Bonarin ja Friedrich Wilhelm Krummacherin teoksia.

Teoksia 
 Naapuritalot, romaani. J. Simeliuksen perilliset, Helsinki 1854
 Kuningas Gustav II Adolphin historia.  Frenckell, Helsinki 1857

Lähteet 
 
 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia 
 Sirkka Paikkala: Kansallisten sukunimien nousu Suomessa

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1863 kuolleet
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2008

Euroopan ampumaurheiluliiton (ESC) Euroopan-mestaruuskilpailut ilma-aseilla järjestettiin Sveitsin Winterthurissa 24.2.-1.3.2008, haulikkolajien Kyproksen Nikosiassa 7.-13.7.2008 ja nuorten pistooli-, kivääri-, ja riistamaalilajit Tšekin Plzeňissä 8.-11.7.2008.

Winterthur

Miehet

Naiset

Pojat

Tytöt

Mitalitaulukko

Uudet ennätykset
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja euroopanennätykset.

Nikosia

Miehet

Naiset

Pojat

Tytöt

Mitalitaulukko

Uudet ennätykset
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja Euroopanennätykset.

Plzeň

Pojat

Pistooli

Kivääri

Riistamaali

Tytöt

Pistooli

Kivääri

Mitalitaulukko

Uudet ennätykset
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja euroopanennätykset.

Katso myös
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2009

Lähteet
Ilma-aseiden EM-kilpailuiden viralliset sivut
Ilma-aseiden, sekä nuorten pistooli-, kivääri- ja riistamaalilajien tulokset
Haulikkolajien tulokset
Musta sota

Musta sota tarkoittaa brittiläisten kolonialistien ja Tasmanian aboriginaalien välisiä konflikteja Tasmaniassa (tuolloin Van Diemenin maa) vuosina 1804–1830. Vajaassa 30 vuodessa britit surmasivat saarta 35 000 vuotta asuttaneen alkuperäiskansan, jonka suuruus oli 1800-luvun alussa noin 5 000 henkeä.

Sodan lopussa tapahtui saaren silloisen kuvernöörin George Arthurin käskystä mustana linjana tunnettu yritys saartaa ja pakkosiirtää saaren viimeiset aboriginaalit 2 000 sotilaan muodostaman saartorenkaan avulla. Yritys epäonnistui ja sotilaat onnistuivat saamaan kiinni vain kaksi aboriginaalia. Koko yrityksen hinta oli 25 000 puntaa. Jo aiemmin Arthur oli tarjonnut aboriginaalien kiinniotosta viiden punnan palkkion aikuisesta ja kaksi puntaa lapsesta. Lopulta suurin osa aboriginaaleista siirrettiin Flindersin saarelle Tasmanian pohjoispuolelle.

Lähteet 
  
 

1820-luku
1830-luku
Tasmanian historia
Australian alkuperäiskansat
Kansanmurhat
Australian historia