joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aira Samulin

Aira Laila Suvio-Samulin (o.s. Suvio; s. 27. helmikuuta 1927 Salmi) on suomalainen tanssinopettaja ja yrittäjä.

Elämä ja ura 
Samulin syntyi 1927 Ignoilan kylässä, joka kuului Salmin kuntaan, kunnes siitä tuli 1931 osa Suojärveä. Ignoila oli niin sanotun Hyrsylän mutkan alueen kylistä itäisin. 

Samulinin isä kaatui joukkueenjohtajana jatkosodan alussa 27. heinäkuuta 1941. Samulinin setä Sten Suvio oli nyrkkeilyn olympiavoittaja.

Vuonna 1954 Samulin valittiin mannekiinikuningattareksi.

Samulin on muun muassa vetänyt omaa tanssikoulua ja tehnyt kuvaussihteerin työtä Suomen Filmiteollisuudessa. 1960-luvulla Samulin perusti muotitanssikoulun Rytmikkäät mannekiinit.

Vuosina 1989–1996 Samulin oli Espoon kaupunginvaltuustossa keskustan ryhmässä. Vuodesta 1997 hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa kokoomuksen ryhmässä. Vuodesta 2001 Samulin on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston varajäsen. Hän on Helsinki-viikon säätiön ja ympäristölautakunnan hallituksen jäsen ja varajäsen Helsingin teatterisäätiön edustajistossa.

Vuonna 2001 valmistui Samulinin elämästä kertova elokuva Tango Kabaree, jossa Samulinia esittää hän itse. Hän esittää itseään myös muun muassa elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life ja televisiosarjan Fakta homma yhdessä jaksossa.

Samulinilla on Lohjalla Nummen Hyrsylässä Hyrsylän Mutka -niminen rajakarjalaistyylinen talo, joka kuuluu paikallisiin nähtävyyksiin. Nimensä talo on saanut Samulinin rajan taakse jääneen lapsuuden kotipaikan Hyrsylän mukaan.

Vuoden 2022 kesällä esitetään Valkeakoskella Suomen kesäteatterissa Aira Samulinin elämästä kertovaa musikaalia Aira.

Palkinnot ja tunnustukset
Samulinille on myönnetty Suomen Leijonan ritarimerkki, Suomen Mielenterveysseuran Mielenterveyspalkinto perheväkivaltaa ja mielenterveyshäiriöitä käsittelevästä Auringonpimennys-teoksesta ja Viihteen elämäntyöpalkinto. Hän on ollut erityisen aktiivisesti mukana nuorten toiminnassa. 

Vuonna 2011 Helsingin Yrittäjät myönsi ensimmäistä kertaa jaetun elämäntyöpalkintonsa Samulinille.

Vuonna 2017 Keskuskauppakamari palkitsi Samulinin elämäntyöstä muotialalla.

Vuonna 2019 Reserviratsastajat ry myönsi kultaisen reservin ratsastajamitalin ratsastusperinteen ja maanpuolustuksen hyväksi tehdystä työstä.

Perhe 
Samulinilla on tytär Pirjo (1947–2018) ja poika Jari Samulin (s. 1955) avioliitosta Helge Samulinin kanssa, josta asumusero astui voimaan vuonna 1963. Aira Samulinilla oli lyhyt suhde muotoilija Timo Sarpanevan kanssa ja myös suhde urheiluselostaja Paavo Noposen kanssa vuosina 1965–1972. Samulin oli naimisissa Ekku Peltomäen kanssa vuosina 1973–2004.

Teokset 
 
  2. painos 1999, yhteisnide

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aira Samulinin kotisivut
 
 Forsman, Carita: 82 faktaa Aira Samulinista. Kaleva 23.4.2009.

Suomalaiset tanssipedagogit
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Espoon kaupunginvaltuutetut
Suomen Keskustan poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset yrittäjät
Dmitri Bogrov

Dmitri Grigorjevitš Bogrov (), syntyjään Mordehai Gerškovitš Bogrov () (11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta)  1887 Kiova - 24. syyskuuta (J: 12. syyskuuta) 1911 Kiova) oli Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin murhaaja.

Bogrov syntyi kiovanjuutalaiseen kauppiassukuun. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan ja Münchenin yliopistoissa. Palattuaan Venäjälle hän liittyi vuonna 1906 Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, joka käytti henkilöterroria politiikan välineenä.

Vuonna 1906 hänet värväsi valtion turvallisuuspoliisi ohrana, joka maksoi 100 ruplaa kuukaudessa tietojen antamisesta vallankumouksellisesta toiminnasta. Vuonna 1910 Bogrov siirtyi Pietariin ja sai 150 ruplaa kuukaudessa.

14. syyskuuta 1911 hän ampui kahdesti Venäjän pääministeriä Pjotr Stolypinia Kiovan oopperatalossa Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan Tsaari Saltanin tarina väliajalla. Stolypin kuoli haavoihinsa 4 päivää myöhemmin. Bogrov hirtettiin teostaan 24. syyskuuta 1911. Stolypinin kuoleman tutkinta keskeytettiin keisari Nikolai II:n määräyksestä.

Venäläiset murhaajat
Ukrainalaiset rikolliset
Venäläiset teloitetut
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
PD

Pd voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 
 yleisomaisuus, PD, englannin sanoista public domain on teos, jolla ei ole tekijänoikeussuojaa
 Phase-change Dual, PD, optinen levyformaatti.
 Porter Airlines, IATA-koodi PD, lentoyhtiö
 tuotekehitys (product developement, PD)
 PD, Italian sosiaalidemokraattinen puolue
 Provinstidningen Dalsland, ruotsalainen paikallislehti
Kimpassa

Kimpassa () on Lukas Moodyssonin toisena kokopitkänä elokuvanaan ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalainen elokuva vuodelta 2000. Elokuva sijoittuu tukholmalaiseen Tillsammans-nimiseen kommuuniin vuonna 1975.

Tuotanto 
Elokuvaa kuvattiin syksyllä 1999. Se on kuvattu Trollhättanissa.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Svensk Filmdatabas: Tillsammans 

Vuoden 2000 ruotsalaiset elokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Lukas Moodyssonin ohjaamat elokuvat
Mondo-dokumentti

Mondo-dokumentti on usein seksiin, väkivaltaan ja šokeeraavaan sisältöön keskittyvä dokumenttielokuva tai dokumenttielokuvan rakennetta noudattava muuntyyppinen eksploitaatioelokuva, joka saattaa sisältää lavastettuja kohtauksia. Yleensä se mainostaa itseään ennennäkemättömän rohkealla sisällöllään. Tyypillisiä mondo-elokuvan aiheita ovat muun muassa alastomuus, eläinten ja ihmisten kärsimys sekä luonnonkansojen raakalaismaisina pidetyt tavat. Usein elokuvat sisältävät uutis- ja dokumenttipaloja eri puolilta maailmaa.

Ensimmäisenä mondo-elokuvana pidetään IMDB:n mukaan vuonna 1949 valmistunutta ranskalaista elokuvaa Le Sang des bêtes. Nimen mondo-dokumentti tyylilaji sai italialaisista 1960-luvun šokkidokumenteista Mondo Cane – kova maailma (ohj. Gualtiero Jacopetti, Paolo Cavara ja Franco Prosperi, 1962) ja Mondo cane n. 2 (1963). Jacopetti ja Prosperi tekivät vielä rajumman šokkidokumentin Hyvästi Afrikka (Africa addio, 1966), joka kiellettiin Suomessa aluksi kokonaan, mutta tuotiin sitten leikattuna ensi-iltaan 1968. Yle Teema esitti sen leikkaamattomana Kino Into -sarjassaan 2003. Heidän seuraava saman tyylin elokuvansa oli Hyvästi ihminen (Addio zio Tom, 1971).

Erityisen pahamaineinen mondo on Faces of Death (1978). Se tuotti ohjaaja John Schwartzin mukaan yli 30 miljoonaa dollaria siitä huolimatta, että levisi videokopioina tyypillisesti nuoren katsojakunnan piirissä ympäri maailmaa.

Mondo-dokumenttien tyyliä jatkoivat 1970- ja 1980-lukujen taitteessa nähdyt Romano Vanderbesin Amerikka-dokumenttielokuvat Tämä on Amerikka (This is America, 1977) ja Tämä on Amerikka, osa 2 (This is America part 2, 1980). Ne nousivat 159 367 ja 130 180 katsojallaan kaikkien aikojen katsotuimpien elokuvateattereissa esitettyjen dokumenttielokuvien joukkoon Suomessa. Niidenkin, kuten useimpien mondo-elokuvien, dokumenttimaisuus on kuitenkin kyseenalainen, koska mondo-elokuvissa monet dokumentaarisiksi väitetyt kohtaukset vaikuttavat näytellyiltä ja lavastetuilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Internet Mondo Movie Database 
 Killing For Culture-Death Movie Database
 Rotten.comin shockumentary-osio

Elokuvalajityypit
Pseudodokumentti

Pseudodokumentti on televisio-ohjelma tai elokuva, jossa fiktiivinen tarina esitetään todellisista tapahtumista kertovien dokumenttien tyyliä jäljitellen tai parodioiden.

Tunnettuja pseudodokumentteja 

 The Blair Witch Project
 Borat
 Hei me rokataan!
 Joyboys Story
 Konttori
 Lennetään!
 Moderni perhe
 Paranormal Activity
 REC ja REC 2
 Reno 911
 Roskasakki (Trailer Park Boys) 
 Unohdetut kuvat
 Zelig

Aiheesta muualla 
 

Elokuvalajityypit
PTV4

PTV4 oli suomalainen televisiokanava kaapeliverkossa. Kanavan ohjelmisto koostui kahdesta osuudesta: valtakunnallisesta osuudesta ja paikallisohjelmistosta. PTV4 oli nykyisen Nelosen edeltäjä ja näkyi noin 20 paikkakunnan kaapeli-tv-verkoissa.

Kanavalla oli vuosina 1992–1994 MM-jääkiekon esitysoikeudet.

Historia 
Kanava aloitti lähetykset vuoden 1990 alussa nimellä PTV (sanasta paikallistelevisio). PTV:n omistajina olivat aluksi Sanoma, Turun Sanomat ja Aamulehti-yhtymä. Ajatuksena oli, että kun pienet paikalliskanavat lyöttäytyvät yhteen, ne voivat kilpailla paremmin mainostuloista.  Yhtiön pohjana olivat Helsinki Television (HTV) vuonna 1978 perustamat ilmainen Helsinki-kaapelikanava ja maksullinen Viihde-kanava. PTV aloitti lähetyksensä HTV:n kaapeliverkossa ja välitti HTV:n ohjelmapaketteja eri puolilla Suomea toimineille kaapeli-tv-yhtiöille.

PTV4 lähetti paljon ulkomaisia elokuvia, mutta myös yhteistä Helsingissä tuotettua ohjelmistoa ja paikallista ohjelmistoa. Jälkimmäistä tuottivat paikalliset kaapeli-tv-yhtiöt, ja sitä näytettiin muun ohjelmiston seassa. Nämä vastaanottivat ohjelmat Helsingistä valokuituverkon avulla. Ulkomailta hankittu ohjelmisto perustui aluksi Sanoman aiemmin omistamiin paikalliskanaviin. 

Sanoma osti Aamulehden osuuden PTV:stä vuonna 1994, mistä lähtien se omisti enemmistön yhtiöstä. Samalla alettiin sijoittaa enemmän rahaa ohjelmistoon, ja kanavan nimi vaihtui huhtikuussa 1996 PTV4:ksi. Rajoittunut näkyvyysalue alkoi kuitenkin olla esteenä kanavan toiminnan laajentamiselle. Niinpä yhtiön omistajat päättivät hakea maanpäällistä toimilupaa, minkä ne lopulta saivatkin.

PTV4 lähetti viimeiset ohjelmansa toukokuussa 1997, ja kanavan korvasi seuraavan kuukauden alussa Nelonen. Useat paikallisohjelmien tuottajat jatkoivat ohjelmien lähettämistä itsenäisesti, muun muassa TSTV (aiemmin Turku-TV) aina vuoden 2012 loppuun saakka.

Ohjelmistoa 

 Illan päätteeksi Timo T.A. (talk show)
 Avaruus 2063
 Murhasta tuli totta
 Paikallisuutiset
 Star Trek: Deep Space Nine
 Star Trek – uusi sukupolvi
 Onnenportaat (tietovisailu)
 Softa (tietokoneopastusta)
 Lentävät dinosaurukset; Dinosaucers
 Widget, the World Watcher
 Wingle
 Mr. Bogus
 Ankronikka
 Santa Barbara (saippuasarja)
 Kaunotar ja hirviö
 NBA:n runkosarja ja pudotuspelit
 NBA Action, makasiiniohjelma
 Mighty Morphin Power Rangers
 Turtles – mutanttikilpikonnat

 Ricki Lake
 Urheilu-uutiset
 Haamujengi
 Benny Hill
 Hulk
 Batman
 Lemmikkien maailma
 Tutti Frutti
 Pacific Drive
 Murphy Brown
 Homicide – Pelon kadut
 Tähtitenavat
 Retsi & Jykke
 Cybill
 Viiden juttu
 Flash
 Paalupaikka
 Mikin ja Akun riemukimara

Lähteet 

Suomalaiset televisiokanavat
Vuonna 1990 perustetut televisiokanavat
Vuonna 1997 lakkautetut televisiokanavat
Utopistinen sosialismi

Utopistinen sosialismi eli utopiasosialismi on teollisen vallankumouksen myötä 1800-luvulla syntynyt sosialistinen ajatussuuntaus, jossa hahmotellaan tulevaisuuden sosialistisia ihanneyhteiskuntia eli utopioita. Ajattelusuunnan edustajia kutsutaan utopistisosialisteiksi tai utopiasosialisteiksi.

Historia 

Jo varhaisissa ihanneyhteiskuntien kuvauksissa korostettiin yhteisomistusta, mikä liittää ne sosialististen utopioiden sarjaan. 1800-luvun alkupuolella julkaisivat teoksiaan kuuluisat utopistisosialistit, ranskalaiset Henri de Saint-Simon, Charles Fourier ja Étienne Cabet sekä brittiläinen Robert Owen. Owen toteutti aatteitaan omassa |tehtaassaan. Myöhemmin hän järjesti New Harmony -nimisen utopiayhteisön kokeilun Yhdysvalloissa. Termin utopiasosialismi esittelivät Karl Marx ja Friedrich Engels Kommunistisen puolueen manifestissa. Engels käytti Marxin teoriasta nimitystä tieteellinen sosialismi.

Utopistisosialisteja 

 Thomas More
 Tommaso Campanella
 François-Noël Babeuf
 William Godwin
 Henri de Saint-Simon
 Robert Owen
 Charles Fourier
 Matti Kurikka

Katso myös 
 Suomalaiset ihanneyhteisöt

Lähteet

Kirjallisuus 
 Peltoniemi, Teuvo: Historian suuret utopiayhteisöt (2008). Päivitetty versio liiteluvusta teoksessa:

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Sosialismin historia
Pahan ongelma

Pahan ongelma eli teodikean ongelma on kristinuskon oppeihin liittyvä teologinen ja uskonnonfilosofinen ongelma. Ongelma esitetään yleensä jumaluskon vastattavaksi seuraavassa muodossa: jos Jumala on täydellisen hyvä, hän haluaa poistaa pahan, jos hän on kaikkivaltias, hän pystyy poistamaan pahan. Paha on kuitenkin olemassa, joten Jumala ei voi olla samaan aikaan kaikkivaltias ja kaikkihyvä.

Ongelma 

Varhaisimman tunnetun pahan ongelman muotoilun esittivät antiikin epikurolaiset. Lactantius kuvasi argumentin seuraavasti:

Pahan ongelman nimitys teodikea (kreikan sanoista theos jumala, dike oikeudenmukaisuus) on peräisin Gottfried Leibnizin teoksesta Théodicée vuodelta 1710. Teodikea merkitsee jumalan hyvyyden puolustamista pahan olemassaolosta huolimatta.

Vastauksia 

Juutalais-kristillisessä teologiassa eräs mahdollinen vastaus perustuu Raamatun kertomukseen syntiinlankeemuksesta. Jumala ei poista pahuutta, koska Jumala on antanut ihmiselle vapaan tahdon: ihminen on vapaa tekemään niin kuin haluaa ja valitsemaan itse kuinka elämänsä elää. Ihminen rikkoi Jumalaa vastaan paratiisissa ollessaan maistamalla hedelmää hyvän ja pahan tiedon puusta, minkä seurauksena ihminen oppi erottamaan hyvän ja pahan. Tästä syystä ihminen karkotettiin paratiisista ja sai joitain muitakin vitsauksia kannettavakseen.

Esimerkiksi kirkkoisä Augustinus katsoi, että paha on vain hyvän puutetta; paha ei ole olemassa itsestään. Samoin pahuus on seurausta siitä, että ihmiset kääntyvät pois hyvästä. Näin pahan alkuperä on ihmisten vapaassa tahdossa. 

Moderni ortodoksinen teologi Kallistos Ware kirjoittaa kirjassaan myös "hyvän ongelmasta": siitä, että on pahan ongelma, seuraa, että on myös hyvän ongelma.

Yksi vastaus maailmassa ilmenevään pahuuteen liittyy siihen, että tämä maailma on puutteineenkin paras mahdollinen. Tätä ehdotti esimerkiksi Leibniz. Taustalla on ajatus siitä, että toimiakseen maailmassa on välttämättä tiettyjä ongelmia.  Esimerkiksi jos ajatellaan, että lapsi ei saa kärsiä, niin joudutaanko ihmisen vapautta rajoittamaan merkittävästi? Saako lapsi koskea pistorasiaan, josta seuraa mahdollista kärsimystä. Vai pitäisikö Jumalan rajoittaa tätä mahdollisuutta? Tai missä iässä (jos lapsi ei saa kärsiä) kärsimys olisi oikeutetumpaa? 

Kristinuskossa on myös korostettu vastauksien sijaan kärsimyksen kestämistä, voittamista ja lohdutusta. Jumala on vastuussa luomastaan maailmasta, mutta Jumala on myös Hän joka vapahtaa. Jumala suostuu luomansa maailman ehtoihin ja kärsii itse Kristuksessa. Kärsivän Kristuksen katsominen auttaa kärsivää.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 
 

Argumentit jumalan olemassaoloa vastaan
Kristillinen teologia
Teologia
Uskonnonfilosofia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hyve

Hyve (, aretē; ) on eettisesti ja moraalisesti arvokas luonteenpiirre. Hyve oli keskeinen käsite erityisesti antiikin moraalifilosofiassa eli etiikassa. Hyveen vastakohta on pahe.

Klassiset hyveet 

Antiikin Kreikan neljä hyvettä olivat seuraavat:
 käytännöllinen viisaus (fronēsis, prudentia)
 rohkeus (thymoeides tai andreia, fortitudo)
 oikeamielisyys (dikaiosynē, iustitia)
 kohtuullisuus (sōfrosynē, temperantia)

Kristilliset hyveet
Kristilliset hyveet koostuvat kolmesta teologisesta hyveestä ja neljästä kardinaalihyveestä. Teologiset hyveet ovat usko, toivo ja rakkaus. Ne on kuvattu pyhän Sofian (viisauden) tyttäriksi. Kardinaali- eli päähyveet ovat urhoollisuus, oikeudenmukaisuus, viisaus ja itsehillintä (eli kohtuullisuus). Lisäksi on usein listattu muita hyveitä: kärsivällisyys, lempeys, nöyryys, kuuliaisuus, kestävyys (hellittämättömyys), siveellinen puhtaus ja yksimielisyys. Usein hyveet visualisoidaan nuoriksi pitkäkaapuisiksi naisiksi, jotka taistelevat pahaa vastaan.

Katso myös 
 Hyve-etiikka
 Hyve-epistemologia
 Hyvä elämä
 Kristilliset hyveet
 Poliittiset hyveet
 Kardinaalihyveet

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ahneus (elokuva)

Ahneus (Greed) on Erich von Stroheimin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäelokuva klassikko vuodelta 1924. Se perustuu Frank Norrisin naturalistiseen McTeague-romaaniin (1902). Von Stroheim kuvasi romaanin äärimmäisen uskollisesti ja sen pituudeksi tuli noin 10 tuntia. Hän suostui leikkaamaan puolet pois, mutta sekin oli vielä liikaa MGM:lle, jonka 140-minuuttinen versio sitten sai ensi-iltansa 1924. Vuonna 1999 siitä tehtiin 239-minuuttinen restauroitu versio.

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ahneus oli mukana  heistä yhdeksäntoista listalla.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 FilmGoer. Ahneus
 
 Mykkäelokuvasivusto

Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat
Vuoden 1924 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Erich von Stroheimin ohjaamat elokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Erikoistuminen

Erikoistuminen on keskittymistä suppeammalle alalle, suppeampaan osaamiseen. Erikoistuminen on siis työnjakoa, yhteistyötä ja verkottumista. Erikoistumisen etu on tehokkuuden parantuminen. 

Kymmenen naulantekijää pystyy tekemään paljon enemmän nauloja erikoistumalla, jakamalla prosessi kymmeneen osavaiheeseen, kuin tekemällä jokainen naula alusta loppuun itse. Tämä oli Adam Smithin vuoden 1776 kirjan keskeisiä havaintoja.

Tehokkuus tulee erikoistuneista koneista, välineistä ja työkaluista sekä automaatiotason saavuttamisesta prosessin osassa. Lisäksi erikoistuneessa osassa ei tarvita kaikkia samoja elementtejä, joita tulee olla erikoistumattomassa järjestelmässä. Liukuhihna on esimerkki pitkälle erikoistuneesta toiminnasta. 

Erikoistumisen kustannuksia ovat erikoistuneen organisaation osien välisen kommunikaation kasvu sekä erikoistuneiden osien riippuvuus kokonaisuudesta.

Globalisaatio voidaan nähdä toistaiseksi suurimpana mahdollisena erikoistumisen, siis tehokkuuden tasona. Globalisaatiossa on oleellista uusi  tietotekniikka, joka mahdollistaa globaalisti erikoistuneen organisaation yhteistyön siedettävin kustannuksin ja siedettävässä ajassa.

Lähteet

Viitteet

Katso myös  
 Työnjako

Yhteiskuntafilosofia
Ylioppilastutkintolautakunta

Ylioppilastutkintolautakunta () eli YTL on opetus- ja kulttuuriministeriön alainen virasto, joka vastaa ylioppilastutkinnon johtamisesta, järjestämisestä ja toimeenpanosta. Ministeriö nimittää ylioppilastutkintolautakuntaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan puheenjohtajan ja tarpeellisen määrän jäseniä yliopistojen ja muiden korkeakoulujen sekä opetushallituksen esityksestä. Lautakunta valitsee keskuudestaan kaksi varapuheenjohtajaa. Ylioppilastutkintolautakunnan jäsenten tulee olla ylioppilastutkintoaineita ja opetustointa hyvin tuntevia henkilöitä. Lautakunta voi ottaa apujäseniä kokeiden laatimista ja arvostelua varten. Lautakunnan jäsenyys on sivutoimista, ja jäsen hoitaa lautakuntaan liittyviä tehtäviään oman päätoimensa ohella.

Lautakunnan puheenjohtajana on vuodesta 2013 ollut Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori Patrik Scheinin. Häntä edelsivät biologi Juhani Lokki (2007–2012) ja matemaatikko Aatos Lahtinen (1998–2006).

Tutkinnon toimeenpanoa varten lautakunnalla on kanslia, jossa on n. 30 kokopäivätoimista virkailijaa. Kansliaa johtaa pääsihteeri Tiina Tähkä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
 Ylioppilastutkintolautakunnan aineiston tutkiminen (Arkistolaitos)

Suomen valtion virastot
Ylioppilastutkinto
Opetusministeriö
Luther

Luther voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Sukunimi
 Alexander Ferdinand Luther (1877–1970), suomalainen eläintieteilijä
 Annika Luther (s. 1958), suomalainen kirjailija
 Hans Luther (1879–1962), saksalainen poliitikko, professori
 Hans Luther (1915–1982), suomalainen  kasvitieteilijä, professori
 Martti Luther () (1483–1546), saksalainen uskonpuhdistaja
 Martin Luther (1895–1945), saksalainen diplomaatti ja kansallissosialisti

Etunimi
 Luther Allison (1939–1997), yhdysvaltalainen blues-kitaristi
 Luther Blissett (s. 1958), jamaikalaissyntyinen englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Luther Burbank (1849–1926), yhdysvaltalainen kasvitieteilijä ja kasvinjalostuksen kehittäjä
 Luther Burden (1953–2015), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Luther Davis (1916–2008), yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja
 Luther Dixon (1931–2009), yhdysvaltalainen lauluntekijä, äänitetuottaja ja laulaja
 Luther Ingram (1937–2007), yhdysvaltalainen R&B- ja soul-laulaja ja lauluntekijä
 Martin Luther King, Jr. (1929–1968), yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti
 Luther Vandross (1951–2005), yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja

Muita
 Luther (1974), uskonpuhdistaja Martti Lutheria käsittelevä elokuva
 Luther (2003), uskonpuhdistaja Martti Lutheria käsittelevä elokuva
 Luther, BBC:n tuottama englantilainen tv-sarja
 Luther, Kari Tikan ooppera
 Luther-säätiö, vuonna 1999 perustettu luterilainen järjestö
 Luther-opisto, Suomen Kirkon Seurakuntaopiston Säätiön ylläpitämä kansanopisto
 Lutherin kirkko, useiden kirkkojen nimi Suomessa
 Luther-talo, Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen toimipiste Tampereella
 Luther Arkwright, sarjakuvahahmo
 Villa Luther, Helsingtorp, huvila Lohjalla, nykyisin Lohjan Työterveys ry:n toimitila.

Katso myös
Martin Luther (täsmennyssivu)

Sukunimet
Biorytmi

Biorytmit ovat väitettyjä ihmisyksilön fyysistä, emotionaalista ja älyllistä kykyä mittaavia säännöllisiä rytmejä, jotka alkavat syntymähetkestä ja kestävät aina tasan 23, 28 ja 33 päivää. Ne ovat pseudotiedettä.

Biorytmien oletetaan olevan jaksollisia, ja jaksojen oletetaan alkavan syntymähetkestä. Se, että alkamisajankohdaksi on valittu syntymähetki eikä esimerkiksi hedelmöityshetkeä tai oletettu sikiön perivän äitinsä rytmit, johtuu mahdollisesti astrologien tavasta käyttää syntymähetken tähtien asentoa.

Teoria määrittelee fyysisen kunnon perusjaksoksi 23 päivää, emootioiden perusjaksoksi 28 päivää ja älyllisen toiminnan perusjaksoksi 33 päivää. Biorytmejä voidaan helposti laskea mikrotietokoneilla, ja piirtureilla voidaan piirtää sinikäyriä. Tietokone teki tästä näennäistieteen muodosta erittäin suositun. Biorytmikäyriä voitiin tuottaa hyvin halvalla.

Pseudotieteellisyys 
Skeptikon opaskirjassa Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian professori Raimo Tuomela kirjoittaa, että biorytmiteoria on pseudotiedettä ja koulutettu henkilö ymmärtää tämän hyvinkin nopeasti, kun taas parapsykologian pseudotieteellisyydestä joutuu kiistelemään paljonkin.

Kaikkiaan 134:stä biorytmejä koskeneesta tutkimuksesta 35:ssä on saatu teoriaa tukevia tuloksia, mutta niistä on löydetty tilastollisia virheitä. 99:ssä tutkimuksessa ei ole saatu teoriaa tukevia tuloksia.

Kuuluisa taikuri ja näennäistieteiden tutkija James Randi sanoo teoksessaan Flim-Flam, että "biorytmit ovat puhtainta ja yksinkertaisinta näennäistieteellistä idiotismia".

Historia 
23 päivään fyysisen "mies"-rytmin ja 28 päivän "naisellisen" tunnerytmin keksi 1800-luvun lopulla saksalainen lääkäri Wilhelm Fliess, Freudin ystävä. Insinööritieteiden professori Alfred Telscher keksi 33 päivän rytmin. 28 päivän rytmi johtuu kuukautisista, vaikka rytmi ei täsmääkään kuukautisten kanssa. Teorian mukaan kaikki miehet ja naiset ovat jossain määrin kaksisukupuolisia ja siksi kuukautisrytmi koskee miehiäkin ja päinvastoin.

Biorytmit keksinyt Wilhelm Fliess saattoi sovittaa syklinsä melkein mihin tahansa ja pyrki vakuuttamaan muut niistä. Sigmund Freud omaksui biorytmiteorian 1890-luvulla.

1970-luvulla biorytmit tulivat suosituiksi Bernard Gittelsonin kirjojen myötä ja biorytmejä syntymäpäivän perusteella ennustavat raha-automaatit levisivät.

Lähteet

Aiheesta muualla 

New age
Näennäistiede
MG-42

MG-42 () on saksalainen toisen maailmansodan aikainen ilmajäähdytteinen ja rullasulkumekanismia käyttävä kevyt konekivääri.

MG-42 suunniteltiin korvaamaan saksalaisten edellinen kevyt konekivääri MG-34, ja se suunniteltiin sodanaikaista massatuotantoa ajatellen: sen valmistaminen oli huomattavasti MG-34:ää yksinkertaisempaa, nopeampaa ja halvempaa. MG-42 vaati noin 75 työtuntia ja maksoi noin 250 Reichsmarkia kappaleelta, kun MG-34 jopa 150 työtuntia ja maksoi 312 RM/kpl.

MG-42:n tulinopeus on useimpiin muihin aseisiin verrattuna varsin suuri, 1 500 laukausta minuutissa, eli noin kaksinkertainen yleensä käytössä olevien konekiväärien tulinopeuteen verrattuna. Aseella ammuttu sarja kuulostaa repeytyvän kankaan ääneltä tai kauempaa peltiseltä tärätykseltä, koska yksittäisiä laukauksia ei voinut kuulla. Äänellä oli myös suuri psykologinen vaikutus joukkoihin. Suuren tulinopeuden haittapuoli oli suuri patruunankulutus ja aseen ilmajäähdytteisyyden vuoksi se kuumensi piippua hyvin nopeasti. Tämä ongelma oli ratkaistu siten, että piippu oli vaihdettavissa muutamassa sekunnissa pikavaihtomekanismilla toiseen. Aseen mukana toimitettiin kaksi tai kolme vaihtopiippua ja asbestilapanen kuuman piipun poistamista varten. Piippu vaihdettiin noin 250 laukauksen sarjan jälkeen. Piippu kesti 3 500–4 000 laukausta, myöhemmät kovakromatut hiukan enemmän. Yhdysvaltalainen lempinimi aseelle oli Hitler’s Buzzsaw (”Hitlerin sirkkeli”) äänen ansiosta.

Toisen maailmansodan lopun materiaalipulassa MG-42:sta kehitettiin uusi malli nimeltään MG-45 tai MG-42V. MG-42V oli valmistettu huonompilaatuisesta teräksestä, ja se painoi vain 9 kiloa. Koska sen lukosta oli jätetty pois aiemman mallin rullalukkohidastus, sen tulinopeus oli suurempi kuin MG-42:n. Uutta mallia valmistettiin vain kymmenen kappaletta.

MG-42:sta valmistivat Mauser Werke AG Berliinissä, Gustlogg-Werke Suhlissa, Grossfuss Döbelnissä, Magnet Berliinissä ja Steyr-Daimler-Puch Wienissä.

Sodan loppuun mennessä oli valmistettu yli 750 000 MG-42:ta.

MG-42 on edelleen valmistuksessa ja käytössä useissa maissa, Saksassa nimellä MG3 ja yleensä 7,62×51 mm NATO -kaliiperisena. 

Sveitsissä aseesta valmistettiin muunneltua versiota nimellä MG-56. Muun muassa aseen runko oli tehty umpiteräksestä jyrsimällä, alkuperäisen levyprässäyksen sijaan, mikä nosti sekä aseen painoa että valmistuskustannuksia.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Konekiväärit
Heerin kalusto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pienoisevankeliumi

Pienoisevankeliumi on Raamatussa Johanneksen evankeliumin kolmannen luvun jae 16 (Joh. 3:16). Se on maailman yleisimmin lainattu raamatunkohta. Erityisesti luterilaisessa perinteessä tämän jakeen on katsottu olevan koko Jumalan ilmoitus tiivistettynä, josta johtuukin siitä aikaisemmin käytetty nimitys pikkuraamattu. Pienoisevankeliumi on käännetty yli 2 000 kielelle. 

Pienoisevankeliumi on katkelma Jeesuksen keskustelusta korkea-arvoisen Nikodeemuksen kanssa.
"Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan Poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän." (Kirkkoraamattu 1992)

Katso myös 
 Evankeliumi Johanneksen mukaan
 Agape (kristinusko)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristinusko
Uusi testamentti
Raamatunlauseet

id:Yohanes 3#Ayat 16
Jouppi (Seinäjoki)

Jouppi on yksi Seinäjoen lähiöistä. Kaupunginosa sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä kaupungin ydinkeskustasta ja kuuluu Läntiseen suuralueeseen, jonka Seinäjoki erottaa kantakaupungista. Joupissa on kerros-, rivi- ja omakotitaloja. Seinäjoen varhaisin asutus on luultavasti lähtenyt liikkeelle täältä: joen varressa sijaitseva Joupin talo on varhaisin tunnettu (1546) asuintalo Seinäjoella. Vuoden 2016 joulukuussa Joupin asukasluku oli 3 166, Kultavuoren asuinalue mukaan luettuna.

Jouppiin on rakennettu 1990-luvulla runsaasti kaupallisia palveluita, joista näkyvin lienee K-Citymarket.

Vuoden 2003 syksyllä Jouppi koki asukkaiden kasvun suuren osan uusien ja nykyisen SeAMK-opiskelijoiden muuttaessa asumaan kaupunginosaan, kun sen ja Jouppilan raja-alueelle valmistui Frami-teknologiakeskus, jossa sijaitsee Seinäjoen ammattikorkeakoulun tekniikan, kulttuurin ja liiketalouden yksiköt. Joupissa on myös alakoulu.

Jouppiin alettiin vuonna 2008 suunnitella suurta kauppakeskusta Lakeuden Ankkuria, jonka piti valmistua jouluksi 2016, mutta hanke viivästyi. Vuonna 2016 toinen pääkumppani YIT yllättäen vetäytyi hankkeesta, mutta uudeksi yhteistyökumppaniksi saatiin Toivo Sukarin Ideapark. Hankaluuksista huolimatta rakennustyöt alkoivat vuonna 2018 ja Ideapark Seinäjoki avattiin marraskuussa 2019.

Heti Joupin pohjoispuolella, kantatie 67:n ja Suupohjan radan takana avautuu Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen lähiöt
Kaleva (sanomalehti)

Kaleva on Oulussa ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Toimittaja Juho Raappanan vuonna 1899 perustama Kaleva on nykyisin Suomen neljänneksi suurin seitsenpäiväinen sanomalehti.

Kalevaa julkaisee Kaleva Oy, jonka suurimmat osakkeenomistajat ovat yksityishenkilöitä. Vuonna 2008 silloisen Kaleva Kustannus Oy:n toimitusjohtaja oli Jukka Haapalainen ja sanomalehti Kalevan päätoimittaja Risto Uimonen. Uimonen jäi eläkkeelle vuodenvaihteessa 2009 ja uutena päätoimittajana aloitti maaliskuussa 2009 Markku Mantila. Mantilan siirtyessä valtioneuvoston viestintäjohtajaksi marraskuussa 2014 uudeksi päätoimittajaksi tuli Kyösti Karvonen, joka jää eläkkeelle 2020. Hänen seuraajanaan toukokuussa 2020 aloitti Sanna Keskinen.

Aiemmilta vuosilta näkyviä, pitkäaikaisia päätoimittajia ovat olleet sodanjälkeisenä aikana Valde Näsi ja Oulun kasvun vuosikymmeninä 1970-luvulta vuosituhannen vaihteeseen Teuvo Mällinen.

Kalevan toimitalo sijaitsee Oulussa Karjasillan kaupunginosassa Solistinkadulla. Syksyllä 2012 lehden paino ja postitus muuttivat Oulun Takalaanilaan osoitteeseen Graniittitie 6, jonne Kaleva sai uuden painotalon. Kaleva rakennutti uuden pääkonttorin Karjasillan kaupunginosaan heti Ympäristötalon viereen. Rakennuksen kustannusten arvioitiin nousevan noin yhdeksään miljoonaan euroon.

Kaleva alkoi ilmestyä tabloidikokoisena 14. helmikuuta 2015 alkaen.

Pohjois-Suomessa ilmestyvät Lapin Kansa, Lounais-Lappi ja Uusi Rovaniemi siirtyivät Kalevan omistukseen huhtikuussa 2018.

Kaleva on osa Kaleva Mediaa.

Päätoimittajat
Kalevan päätoimittajat:

 Juho Raappana 1899–1904
 Jaakko Tervo 1904–1910
 Kaarlo Sovijärvi 1910–1914
 Jaakko Laurila 1914–1917
 Heikki Kokko 1917–1918
 Jussi Oksanen 1919–1925
 Frans Keränen 1925–1928
 Heikki Hyppönen 1928–1929
 Jussi Oksanen 1930–1944
 Valde Näsi 1945–1966
 Esko Saarinen 1966–1976
 Erkki Teikari 1976–1977
 Teuvo Mällinen 1977–2001
 Risto Uimonen 2001–2008
 Markku Mantila 2009–2014
 Kyösti Karvonen 2014–2020
 Sanna Keskinen 2020–

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kalevan internet-versio
Kalevan ensimmäinen numero digitoituna Oulun Arkki -sivuilla

 558 s.
 Kustannusyhtiön Kaleva Oy:n historiaa (porssitieto.fi)

Suomalaiset sanomalehdet
Suomalaiset verkkolehdet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaleva Media
Rasmus (nimi)

Rasmus on miehen etunimi. Se on lyhentymä laajalti käytössä olevasta nimestä Erasmus, joka on peräisin kreikan sanasta erasmios ’rakastettu’.

Suomenkielisen kalenterissa Rasmuksen nimipäivä on 24. lokakuuta. Etunimi lisättiin kalenteriin vuonna 2000. Nimi on yleinen erityisesti Skandinavian maissa. Suomessa se oli vielä 1900-luvun puolivälissä vain muutamalla henkilöllä, mutta on myöhemmin yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 9 020 henkilölle.

Tunnettuja Rasmuksia 

 Rasmus Andersson, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Asplund, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Dahlin, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Degerman, suomalainen jalkapalloilija
 Rasmus Elm, ruotsalainen jalkapalloilija
 Rasmus Enström, ruotsalainen salibandyn pelaaja
 Rasmus Heljanko, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Holma, suomalainen jalkapalloilija
 Rasmus Hämäläinen, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Jarlov, tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Rasmus Juell, norjalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Kainulainen, suomalainen salibandyn pelaaja
 Rasmus Karjalainen, suomalainen jalkapalloilija
 Rasmus Kettunen, suomalainen jääpalloilija
 Rasmus Korhonen, suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Rasmus Korsström, suomalainen tenorisaksofonisti
 Rasmus Kulmala, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Kupari, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Lahnaviik, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Larsen, tanskalainen koripalloilija
 Rasmus Lerdorf, tanskalais-kanadalainen ohjelmoija, ensimmäisen PHP:n pääkehittäjä
 Rasmus Lindqvist, suomalainen jääpalloilija
 Rasmus Mägi, virolainen pika- ja aitajuoksija
 Rasmus Ottesen, tanskalainen näyttelijä
 Rasmus Paludan, tanskalainen asianajaja ja äärioikeistolainen poliitikko
 Rasmus Helveg Petersen, tanskalainen toimittaja, poliitikko ja ministeri
 Rasmus Prehn, tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Rasmus Quist Hansen, tanskalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Rasmus Rask, tanskalainen kielitieteilijä
 Rasmus Reijola, suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Rasmus Rinne, suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Rasmus Rissanen, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Ristolainen, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Ruusunen, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Rändvee, virolainen laulaja
 Rasmus Sandin, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Schüller, suomalainen jalkapalloilija
 Rasmus Smedberg, suomalainen jääkiekkoilija
 Rasmus Sundstedt, ruotsalainen salibandypelaaja
 Rasmus Surakka, suomalainen pesäpalloilija
 Rasmus Tarkiainen, suomalainen jääkiekkoilija ja näyttelijä
 Rasmus Thelander, tanskalainen jalkapalloilija
 Rasmus Tirronen, suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Rasmus Tomson, virolainen jalkapalloilija
 Rasmus Windingstad, norjalainen alppihiihtäjä

Kuvitteellisia Rasmuksia 

 Rasmus, orpo poika Astrid Lindgrenin kirjoissa
 Rasmus Nalle, Carla ja Vilhelm Hansenin sarjakuvahahmo

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Toshiba

Toshiba on japanilainen monialayritys, jonka toimialoihin kuuluvat ICT- ja toimistoteknologia, elektroniikan komponentit ja materiaalit, energiantuotantotekniikka, infrastruktuuri, lääketieteen tekniikka sekä kulutuselektroniikka. Yhtiöllä on lukuisia viihde-elektroniikkaan liittyviä patentteja, kuten SmartMedia-muistikortti ja valokuituyhteys Toslink.

Toshiba valmistaa muun muassa kannettavia tietokoneita ja matkapuhelimia. Yhtiö on ollut mukana laajalti elektroniikka- ja puolijohdealan projekteissa kuten Secure Digital -muistikortti ja Cell-suoritin. Yhtiö valmistaa Toshiba TLCS mikrokontrollereita.

Toshiba suunnittelee jakautumista kolmeksi erilliseksi yhtiöksi.

Historia 
Yhtiö on syntynyt vuonna 1939 nimellä Tokyo Shibaura Electric Company (Tōkyō Shibaura Denki KK) kun Shibaura Engineering Works ja Tokyo Electric Company yhdistyivät. Nykyisen nimen yhtiö otti vuonna 1978.

Alkuperäinen Shibaura-yhtiö perustettiin vuonna 1875. Sen alkuna on keksijä Tanaka Hisashigen tehdas. Yhtiö aloitti valmistamalla merimoottoreita ja oli välillä osa Mitsui-ryhmää.

Fujio Masuoka keksi flash-muistin työskennellessään yhtiölle 1980-luvun alussa.

Toshiban pääkonttori on Tokiossa ja sen liikevaihto oli vuonna 2007 63 miljardia dollaria ja työvoima 190 000 ihmistä.

Vuonna 2009 yhtiö sopi Fujitsun kiintolevyvalmistuksen hankkimisesta.

2010-luvulla Toshiba on ollut suurissa vaikeuksissa. Yhtiö väärensi kirjanpitoaan todellista voitollisemmaksi seitsemän vuoden ajan ja sai siitä ennätyssuuret yrityssakot. Toshiba osti vuonna 2006 ydinvoimarakentaja Westinghousen, mutta kauppa on osoittautunut kannattamattomaksi, sillä Westinghouse on hakenut Chapter 11 -saneerausmenettelyä. 

Vuonna 2013 Toshiba osti konkurssiin ajautuneen OCZ:n SSD-levyjen liiketoiminnan.

Vuonna 2015 Toshiba alkoi luopua televisioiden valmistuksesta ja lisensoi tuotemerkkinsä Pohjois-Amerikassa taiwanilaiselle Compal-tehtaalle, joka osti myös Toshiban tv-tehtaan Meksikossa. Euroopassa Toshiban tv-merkin sai käyttöönsä Vestel. Kahta vuotta myöhemmin Toshiban koko tv-bisnes siirtyi kiinalaiselle Hisenselle.

Toshiban osakekurssi laski nopeasti vuosina 2015–2016.

Vuonna 2018 yhtiö muodosti Toshiba Memory Corporationin, joka muutti nimeksi Kioxia lokakuussa 2019.

Vuonna 2019 yhtiö on ilmoittanut lisäävänsä ulkopuolisia johtokunnan jäseniä.

Tuotteet 
Yhtiö on valmistanut Tokion yliopiston kanssa vuonna 1959 TAC (Tokyo Automatic Computer) tietokoneen.

Yhtiö julkaisi vuonna 1970 ensimmäisen 16-bittisen minitietokoneensa TOSBAC-40A:n.

Yhtiö on valmistanut MSX-yhteensopivia mikrotietokoneita sekä varhaisia kannettavia tietokoneita kuten Toshiba T1000.

Toshiba Pasopia (1981) edelsi MSX-tietokoneita. Tietokonetta seurasivat Pasopia 7 ja Pasopia 16.

Yrityksen valmistamia matkapuhelimia ovat muun muassa Toshiba TG01.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Toshiban virallinen sivusto
Emissiosumu

Emissiosumu on yleisesti käytetty nimitys tähtienväliselle kaasupilvelle, joka säteilee jollakin aallonpituudella itse eli ei vain heijasta, kuten heijastussumut. Esimerkiksi Orionin tähdistön M42 on oiva esimerkki emissiosumusta. Siinä sumun sisällä olevat voimakkaasti säteilevät nuoret tähdet saavat sumun atomit virittyneeseen tilaan, jonka purkautumisen me Maan pinnalla näemme heikkona valona. Sanotaan, että tähden säteily ionisoi ympäröivää kaasua.

Emissiosumu on HII-alue 

Monesti emissiosumuja kutsutaan HII-alueiksi, koska niissä on ionisoitunutta vetyä, vetyhän on maailmankaikkeuden yleisin alkuaine.
Emissiosumu laajenee koska on niin kuuma, ja on sitä suurempi mitä kuumempi ja kirkkaampi tähti ionisoi ympäröivää kaasua.
Emissiosumun vastakohta on neutraalin, ionisoitumattoman vedyn muodostama HI-alue.
Kuuman emissiosumun laajeneminen sulkee neutraalia kaasua pylväiksi ja taskuiksi, jotka saattavat kutistua tähdiksi.
Heijastussumu

Heijastussumu on tähtienvälisen aineen keskittymä, joka heijastaa lähitähtien valoa. Esimerkiksi Plejadeissa on heijastussumu avoimen tähtijoukon sisällä. Heijastuksen aiheuttaa pilvessä oleva pöly.

Kaasusumut
Luettelo Suomen tähtiyhdistyksistä

Tämä on aakkostettu luettelo Suomen tähtiyhdistyksistä.

Castor (Tampereen teekkarien avaruusteknillinen kerho) (kotisivu )
Etelä-Karjalan Nova (kotisivu)
Etelä-Suomen Kosmologinen seura (kotisivu)
Evijärven Taivastelijat
Hyvinkään Polaris
Hämeenlinnan Vega (kotisivu )
Joensuun Seulaset (kotisivu)
Jyväskylän Sirius (kotisivu)
 Järvenpään Nova (kotisivu)
Kajaanin Planeetta (kotisivu)
 Katternö Skywatchers (kotisivu)
Kemin Ceres
Keski-Uudenmaan Altair (kotisivu)
Kirkkonummen Komeetta (kotisivu)
Koillismaan tähtikerho
Kokkolan Capella (kotisivu)
Konut tählet (kotisivu)
Kuopion Saturnus (kotisivu)
Kvadrantti
Lahden Ursa (kotisivu)
Lakeuden Ursa (kotisivu)
Lohjan Ursa (kotisivu)
Lounais-Hämeen Uranus (kotisivu)
Mikkelin Ursa (kotisivu )
Meridiaani (yhdistys) (kotisivu )
Ohcejoga Utsjoen Ursa
Olympos (kotisivu )
Oulun Arktos (kotisivu)
Parkanon tähtiseura
Perseus (kotisivu)
Pohjan Kruunu (kotisivu)
POLLUX (kotisivu)
Porin Karhunvartijat (kotisivu)
Porvoon Ursa (kotisivu)
Raahen Phobos (kotisivu )
Riihimäen tähtitieteellinen yhdistys (kotisivu )
Saarijärven Halley-85 (kotisivu)
Salon Seudun Ursalo
Suomen Tähtitieteilijäseura (kotisivu )
Suomenselän Pegasus (kotisivu)
Sällskapet Natura - Natura-seura (kotisivu)
Tampereen Ursa (kotisivu)
Tuorlan tähtitieteellinen seura (kotisivu)
Turun Ursa (kotisivu)
Ursa (kotisivu)
Vaasan Andromeda (kotisivu)
Warkauden Kassiopeia (kotisivu)
Ylä-Savon Ursa

Aiheesta muualla 

 Ursa – Tähtiyhdistysten luettelo

Luettelot tähtitieteestä

Tähtiyhdistyksistä
Proosa

Proosa tarkoittaa suorasanaista tekstiä, joka ei noudata riimejä, alkusointua tai mitään runomittaa. Proosa on yksi kaunokirjallisuuden kolmesta muodosta lyriikan eli runouden ja draaman eli näytelmäkirjallisuuden ohella.  

Proosa voidaan jakaa taideproosaan eli kaunokirjallisuuteen ja asiaproosaan, asiateksteihin, joissa voidaan käyttää myös tieteellistä termistöä tai yleensä ammattisanastoa. 

Taideproosaan luetaan suorasanainen kaunokirjallisuus, varsinkin romaanit ja novellit. Proosa voidaan määritellä suorasanaiseksi tarinaan pohjaavaksi kertomakirjallisuudeksi, joka jakautuu faktaan ja fiktioon sen mukaan, onko kirjoitus mielikuvituksen tuotetta vai tosiasioihin perustuvaa.

Fiktioon perustuvat tekstit ovat tarinoita, jotka eivät ole tapahtuneet, mutta voisivat tai olisivat voineet tapahtua. Myös fantasiakirjallisuus sekä tieteiskirjallisuus luokitellaan fiktioksi. Faktaan perustuvat tekstit ovat tosipohjaisia asiatekstejä, mutta esimerkiksi elämäkerrat voivat olla osittain kaunokirjallisia teoksia. 

Asiateksti eli asiaproosa puolestaan on tavallinen ilmaisumuoto sanomalehdissä, aikakauslehdissä, tietosanakirjoissa, filosofiassa, kirjeissä, esseissä, tietokirjoissa ja monissa muissa kirjoitetun kielen lajeissa. 

Aikoinaan proosaa pidettiin tylsänä ja mielikuvituksettomana kirjoitetun kielen lajina. Silloin sana proosallinen kuvasi noita ominaisuuksia.

Proosan lajeja
Lyhytproosa
Minuuttinovelli
Proosaruno

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Proosan lajeja Etälukio. Opetushallitus

Kaunokirjallisuuden lajityypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jukka Vihriälä

Jukka Pekka Vihriälä (s. 1. joulukuuta 1945 Vimpeli) on suomalainen poliitikko ja maanviljelijä sekä valtiopäiväneuvos. Hän oli keskustan kansanedustaja vuosina 1983–2007. Hänet nimettiin puolueen kunniajäseneksi kesäkuun 2016 puoluekokouksessa.

Elämä

Vihriälä valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Hän työskenteli vuodesta 1964 maanviljelijänä sukutilallaan Vimpelissä.

Poliittinen ura

Vihriälä oli Nurmon kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1981. Hänet valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa Vaasan läntisestä vaalipiiristä. Vihriälä toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1988 vaalissa. Vuonna 2007 Vihriälää ei enää valittu.

Vaalirahoituskohu 
Vihriälä toimi pitkään Raha-automaattiyhdistyksen (RAY) hallituksen puheenjohtajana, mutta joutui eroamaan syksyllä 2009 vaalirahoitusepäselvyyksien vuoksi. Vihriälä oli saanut taulukaupan kautta 24 000 euroa vaalirahoitusta Nuorisosäätiöltä, joka sai avustuksia RAY:ltä. Lisäksi Vihriälän tukiyhdistys hankki vaalirahoitusta myymällä tauluja myös muille RAY:n tukemille yhdistyksille (Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Näkövammaisten Keskusliitto, Vanhustyön keskusliitto, Suomen Meripelastusseura ja Nuorten Ystävät ry), joista kukin osti tauluja vähintään 950 eurolla.

Syyskuussa 2011 Vihriälä sai syytteet törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Tammikuussa 2013 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Vihriälän 1,5 vuodeksi ehdolliseen vankeuteen törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Vihriälä valitti tuomiosta ja lokakuussa 2013 Helsingin hovioikeus alensi tuomiota kahdeksan kuukauden ehdolliseksi vankeudeksi, koska ei pitänyt lahjusrikosta törkeänä. Lokakuussa 2014 tapaus siirtyi edelleen korkeimpaan oikeuteen. 

Kesäkuussa 2016 korkein oikeus tuomitsi Vihriälän vuoden ja kahden kuukauden pituiseen ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Tuomio tuli lopulta törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Rangaistuksen mittaamiseen vaikutti alentavasti oikeudenkäynnin tavallista pidempi kesto.

Yksityiselämä
Vihriälä on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Vesa Vihriälä on Jukka Vihriälän veli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Vaasan vaalipiiri
Suomen Keskustan poliitikot
Nurmon kunnanvaltuutetut
Seinäjoen kaupunginvaltuutetut
Talousrikolliset
Valtiopäiväneuvokset
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Slackware

Slackware on Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Slackware on vanhin yhä tuettavista Linux-jakelupaketeista, jota on ylläpitänyt alusta alkaen Patrick Volkerding.

Yleistä 
Slackwaren versiot julkaistaan kun ne "ovat valmiita" toisin kuin aikataulupohjaisissa julkaisuissa. Slackware pyrkii yksinkertaisuuteen siinä, että järjestelmä ei opasta käyttäjää eikä tee paljoa automaattista konfigurointia: käyttäjän oletetaan tietävän mitä tämä on tekemässä.

Slackwaresta on pyritty tekemään mahdollisimman unixmainen. Siinä on binääripakettien asennusjärjestelmä vain järjestelmän oletuspaketeille, eikä siinä ole oletusarvoista graafista käyttöliittymää, joskin asennuslevyiltä löytyy useampia vaihtoehtoja. Unixmaisuus näkyy perinteisten komentojen (esim. banner ja talk) lisäksi myös esimerkiksi Systemd-käynnistysjärjestelmän poissaolona. Systemd:n sijaan käytetään oletusarvoisesti BSD-tyylisiä alustusskriptejä tai käyttäjän halutessa System V -tyylisiä.

Slackwaren yksi suunnitteluperiaatteista on ollut helppokäyttöisyys, mutta nykymittapuulla Slackwarea saatetaan pitää vaikeana käyttää esimerkiksi yhtenäisen graafisen ohjauspaneelin (kuten YaST) puutteen takia. Myös paketinhallintaa pidetään vaikeana, koska se ei automaattisesti asenna pakettien välisiä riippuvuuksia. Binääripakettien sijaan perusasennukseen kuulumattomat ohjelmat toimitetaan skriptipaketteina, joissa on valmiilla skriptillä käännettävä lähdekoodi.

Slackwarella on myös monia tyytyväisiä käyttäjiä, joiden mielestä samat piirteet ovat Slackwaren paras ominaisuus. Nämä käyttäjät pitävät siitä, ettei järjestelmä yritä tehdä asioita heidän puolestaan.

Slackwaren perusasennus on muihin Linux-distribuutioihin nähden suhteellisen laaja, täyttäen viisi CD-ROM -levyä. Tähän ei kuitenkaan sisälly esimerkiksi LibreOfficea (vaan Calligra Suite) eikä WINEä.

Historiaa 
Slackwaren perusti Patrick Volkerding vuoden 1992 lopulla. Volkerding tutustui Linuxiin ensimmäisen kerran, kun hän tarvitsi LISP-tulkkia. Siihen aikaan Linux-jakelupaketteja oli erittäin vähän, ja Volkerding otti käyttöönsä Softlanding Linux Systemin eli SLS:n.

Löydettyään SLS:stä virheitä Volkerding alkoi tehdä korjauspäivityksiä. Ajan mittaan hän päätti yhdistää kaikki korjaukset omaksi käyttöjärjestelmäksi itseään ja ystäviään varten. Tämä yksityinen käyttöjärjestelmä sai nopeasti julkisuutta, ja Volkerding julkaisi Slackware 1.00:n 16. heinäkuuta 1993.

Myöhemmin Volkerding lisäsi Slackwareen valikoihin perustuvan, käyttäjäystävällisen asennusohjelman sekä paketinhallintajärjestelmän. Tämä antoi käyttäjille mahdollisuuden lisätä, poistaa ja päivittää ohjelmiaan helposti.

Slackware oli ensimmäinen Linux-käyttöjärjestelmä, joka saavutti laajan käyttäjäkunnan.

Slackware on siirretty myös ARM-suorittimille.

Versiohistoria

Katso myös
 Tukaani (käyttöjärjestelmä)

Lähteet

Aiheesta muualla

Slackwaren viralliset sivut

Slackware-oppaita:
 Slackware Linux Essentials, http://www.slackware.com/book/

Linux-jakelupaketit
SMS

SMS tarkoittaa seuraavia asioita:

 SMS, Short message service, matkapuhelinten tekstiviestijärjestelmä
 SMS, Seiner Majestät Schiff (Hänen Majesteettinsa laiva), Itävalta-Unkarin ja Saksan keisarikunnan laivastojen käyttämä laivojen nimien etuliite  
 SMS, Sega Master System, Segan pelikonsoli
 sms, koltansaamen ISO 639 -kielikoodi
 SMS, Microsoft Systems Management Server.
 SMS, Suomen maantieteellinen seura .
 SMS, Suomen mielenterveysseura.
Kambyses II

Kambyses II (k. 522 eaa.) oli Persian kuningas vuodesta 528 eaa. ja Kyyros Suuren vanhin poika.

Kambyseesta tuli kuningas sen jälkeen, kun Kyyros II Suuri kuoli sotaretkellä vuonna 528 eaa. Kambyses antoi murhata veljensä Smerdiin, josta Kyyros II Suuri oli tehnyt Persian valtakunnan itäisien maakuntien satraapin. Kambyses II hyökkäsi Egyptiin vuonna 525 eaa. Egyptin sotaretkellä Kambyses II sai apua arabiheimoilta, jotka järjestivät hänen armeijalleen vettä, kun se ylitti aavikon matkallaan Egyptiin. Vallattuaan Egyptin Kambyses II otti itselleen faaraoiden tavat.

Vuonna 522 eaa. Persiassa puhkesi menestyksekäs kapina, jonka johtaja, entinen pappi, väitti olevansa Kambyses II:n kuollut veli Smerdis. Matkallaan takaisin Persiaan Kambyses II kuoli, mutta kuolisyytä ei tiedetä. Syyksi on esitetty onnettomuutta tai itsemurhaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Persian kuninkaat
Egyptin faaraot
Akhaimenidit
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet