joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Renminbi

Renminbi (, kirjaimellisesti kansan raha) on Kiinan kansantasavallan virallinen valuutta, jota laskee liikkeeseen Kiinan keskuspankki. Renminbi ei kuitenkaan ole käytössä Kiinan erityishallintoalueilla Hongkongissa ja Macaossa, vaan niissä on omat rahayksiköt: Hongkongissa Hongkongin dollari ja Macaossa pataca.

Valuutan rahayksikkö on juan (kirjoitetaan myös yuan). Renminbin virallinen ISO 4217 -lyhenne on CNY ja siitä käytetään myös epävirallista lyhennysmuotoa RMB.

Kansainvälinen valuuttarahasto IMF päätti ottaa perusyksikkö juanin osaksi kansainvälistä valuuttakoriaan muiden reservivaluuttojen joukkoon lokakuussa 2016.

Vaihto 
Renminbi on nykyisin vapaasti vaihdettavissa normaalissa rahaliikenteessä, mutta ei ole merkittävä valuuttakaupassa. Kiinan kansantasavallan tavoitteena on täysi vaihdettavuus valuutalleen.

8. huhtikuuta 2008 euron ja CNY:n suhde oli 
 1 € = 10,99 ¥

8. tammikuuta 2010 euron ja CNY:n suhde oli 
 1 € = 9,32 ¥

12. helmikuuta 2013 euron ja CNY:n suhde oli 
 1 € = 8,45 ¥

6. lokakuuta 2015 euron ja CNY:n suhde oli
 1 € = 6,88 ¥

10. heinäkuuta 2017 euron ja CNY:n suhde oli
 1 € = 7,75 ¥

Yksiköt 
Renminbin perusyksikkö on juan (元, yuán), joka kirjoitetaan seteleissä ja kolikoissa perinteisellä merkillä 圆 väärennösten vaikeuttamiseksi. Yksi juan jakaantuu 10 jiaohon (角, jiǎo) ja 100 feniin (分, fēn). Renminbin suurin seteli on 100 juania ja pienin kolikko 1 fen.

Juanista käytetään usein sanaa kuài (块) mandariinikiinan puhekielessä. Vastaavasti jiao on usein máo (毛).

Historia 
Renminbi tuli käyttöön joulukuussa 1948, hieman ennen kansantasavallan perustamista. Sen ansiosta Guomindangin valtakauden loppuaikojen hyperinflaatio saatiin nopeasti pysäytettyä.

Talousuudistusten alkamiseen saakka vuonna 1978 renminbin vaihtokurssit länsivaluuttoihin nähden olivat täysin epärealistiset, minkä vuoksi valuutan vaihtaminen oli erittäin vaikeaa. Vuonna 1978 käyttöön otettiin kahden rahayksikön järjestelmä, jossa kiinalaiset käyttivät renminbitä kun taas ulkomaalaisten oli hankittava valuutanvaihtotositteita. Rahasta käytiin kovaa mustan pörssin kauppaa, sillä vaihtokurssit olivat edelleen epärealistiset.

1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa Kiina tasoitti CNY:n arvon realistiseen vaihtosuhteeseen muihin valuuttoihin nähden ja kahden rahayksikön järjestelmästä luovuttiin.

Katso myös

Kiinan numeraalit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Juan Renminbi - historialliset ja nykyiset setelit (CNY / RMB) 1953-2019   
 Juan FEC - Kiinan kansantasavallan valuuttasertifikaatit (FEC) 1980-1994   

Kiinan talous
Aasian rahayksiköt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vesikko

Vesikko eli tuhkuri (Mustela lutreola) on yksi eurooppalaisista näätäeläinlajeista. Se kuuluu kärppien sukuun.

Minkki ja vesikko eivät ole lähisukulaislajeja huolimatta niiden samankaltaisesta ulkonäöstä ja elintavoista. Sen sijaan hilleri ja vesikko saattavat risteytyä keskenään.

Ulkonäkö ja koko 

Vesikko on pitkäselkäinen, lyhytjalkainen näätäeläin. Sen turkki on tummanruskea, lähes musta. Aluskarva on ruskea. Talveksi vesikon aluskarva vaihtuu tuuheaan, lähes vedenpitävään kerrokseen. Huulet ja alaleuka ovat valkoiset. Jollakin yksilöillä on valkeita läikkiä muuallakin.

Vesikon ruumis on noin 28–40 senttimetriä pitkä ja häntä noin 12–19 senttimetrin pituinen. Vesikon paino voi olla vaihdella 300 gramman ja yhden kilogramman välillä, naaras on keskimäärin hieman urosta pienempi.

Levinneisyys 

Vesikkokannan suuruus on Espanjassa noin 500–1 000, Ranskassa 200–500, Romaniassa Tonavan suistossa alle 1 000 ja Ukrainassa alle 500 yksilöä. Venäjän kannaksi arvellaan muutama tuhat. Hiidenmaalla Virossa on viime vuosina suoritettu palautusistutuksia, ja niitä suunnitellaan tehtäväksi myös Saarenmaalle. Vesikon palautus näyttää olevan mahdollista vain hävittämällä alueelta minkkikanta.

Vesikkokanta on pienentynyt voimakkaasti 150 vuoden aikana. 1800-luvun lopussa sitä tavattiin Pohjois-Espanjasta Uralille ja Arkangelista Kaukasukselle. Sen jälkeen lajin elinalue on pienentynyt 85 prosenttia ja samalla pirstaloitunut. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN määritteli vuonna 2011 lajin jo äärimmäisen uhanalaiseksi.

Vesikko Suomessa 
Suomesta vesikko on luokiteltu hävinneeksi. Viimeinen varmistettu havainto on vuodelta 1992 Sotkamosta, mutta käytännössä vesikko oli hävinnyt Suomesta jo 1950-luvulla. Viimeisen havainnon muistoksi Sotkamon Vuokatissa on nimetty Eevalan risteykseen päättyvä tie Vesikkotieksi.

Osasyyksi vesikon katoamiseen Suomesta on epäilty voimakasta minkkikantaa, joka olisi syrjäyttänyt sen voimakkaampana samaan ekologiseen lokeroon sijoittuvana eläimenä. Minkki on alun perin pohjoisamerikkalainen laji. Tutkimusten mukaan vesikkokannan pieneneminen alkoi kuitenkin jo ennen minkin voimakasta leviämistä. On arveltu, että vahva minkkikanta estää tehokkaasti vesikon paluun tai palautumisen Suomeen.

Elinympäristö ja ravinto

Vesikkoja tavataan harvoin yli sadan metrin päässä makean veden rannasta. Ne elävät järvien, jokien ja purojen rannoilla tiheän kasvillisuuden suojassa. Ne metsästävät öisin sekä vedessä että maalla ja saavat saaliikseen pieniä nisäkkäitä, lintuja, sammakoita, nilviäisiä, rapuja, kaloja sekä hyönteisiä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla  
Laji.fi: Vesikko (Mustela lutreola)
iNaturalist: Vesikko (Mustela lutreola)
Riista.fi: Vesikko (Mustela lutreola)
European Mink: Biology and Conservation 
ITIS: Mustela lutreola 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Mustela lutreola 

Kärpät
Uhanalaiset nisäkkäät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomesta hävinneet lajit
Animorphs

Animorphs on K. A. Applegaten kirjoittama nuorten scifi-kirjasarja. Kirjat olivat alun perin englanninkielisiä ja peräisin Yhdysvalloista, missä ne saavuttivat suuren suosion niin lasten, nuorten kuin aikuistenkin joukossa. Kirjoja on kuitenkin käännetty monille eri kielelle suomen, ruotsin, ranskan, venäjän, saksan ja kreikan lisäksi.

Kirjasarjassa viisi nuorta (Jake, Rachel, Cassie, Marco ja Tobias)  kohtaa kuolemassa olevan avaruusolennon, joka kertoo maata uhkaavasta vaarasta, yeerkeistä. Yeerkit ovat harmaita nilviäisiä, jotka ryömivät korvasta sisään ja ottavat isäntäeliön aivot valtaansa. Nuoret saavat tehtäväkseen pelastaa ihmiset. He saavat kohtaamaltaan avaruusolennolta kyvyn omaksua eläimen DNA ja muuttaa itsensä eläimeksi. Lisäksi myöhemmin joukkoon liittyy avaruusolio ja monta muuta.

Sarja päättyy osassa 54, mutta sarjaan kuuluu lisäksi 4 Megamorphsia, 2 Alternamorphsia ja 4 kronikkaa (hork-bajir, andaliitti, Visser ja Ellimisti-kronikat), yhteensä 64 osaa. Kirja, jossa esitellään mm. Yhdysvalloissa ja Ranskassa näytetyn Animorphs TV Show’n esiintyjät, nostaa määrän 65:een.

Kirjat 
Sarjassa on 54 osaa, josta 20 on suomennettu.

Suomeksi ilmestyneet Animorphs-kirjat:

Megamorphs 

 
 Megamorphs 2: Dinosaurusten aikaan. Tekijä K. A. Applegate

Katso myös 

 Luettelo Animorphs-sarjan henkilöistä

Aiheesta muualla 

 Paula Havaste: Valloitus. Helsingin sanomat 1.10.2000.
 Mari Viertola: Valloitus. Turun sanomat 19.4.2000.

Tieteiskirjasarjat
Industrial Light & Magic

Industrial Light & Magic on heinäkuussa 1975 perustettu yhtiö, joka tekee elokuviin erikoistehosteita. Kun George Lucas kuvasi Tähtien sotaa, hän halusi luoda tehosteita, joita ei ollut koskaan aikaisemmin nähty elokuvissa. Hän otti yhteyttä Douglas Trumbulliin, joka oli kuuluisa Avaruusseikkailu 2001 -elokuvasta. Trumbull kieltäytyi, mutta ehdotti avustajaansa John Dykstraa. Dykstra keräsi yhteen pienen tiimin korkeakouluopiskelijoista, taiteilijoista ja insinööreistä, joista tuli Tähtien sodan erikoistehosteyksikkö. Imperiumin vastaiskua tehtäessä Lucas keräsi useimmat tiimistä uuteen yhtiöön nimeltään Industrial Light & Magic. He ovat siitä lähtien tehneet erikoistehosteita moniin elokuviin. He ovat olleet vastuussa esimerkiksi Haamujengin Slimerin ja Jurassic Parkin dinosaurusten toteuttamisesta sekä muidenkin Tähtien sota -elokuvien efekteistä.

Vuoteen 2007 mennessä ILM oli saanut 15 parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkintoa, joiden lisäksi se oli saanut 16 ehdokkuutta. Se oli myös saanut 21 teknistä Oscaria.

ILM on kehittänyt OpenEXR-tiedostomuodon HDR-kuville.

The Walt Disney Company osti yhtiön osana Lucasfilmiä koskevaa kauppaa vuonna 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Industrial Light & Magicin verkkosivut 
 ILM-fanisivu 

Yhdysvaltalaiset elokuvayhtiöt
Animaatiostudiot
Erikoistehosteyritykset
Lucasfilm
Charles Messier

Charles Messier (26. kesäkuuta 1730 Badonviller, Meurthe-et-Moselle – 12. huhtikuuta 1817 Pariisi) oli ranskalainen tähtitieteilijä.

Messier syntyi Badouvillier'ssa, Lorrainessa, mutta hänen nuoruutensa on hämärän peitossa aina vuoteen 1751 saakka, jolloin hän saapui Pariisiin ja pääsi töihin kuuluisalle tähtitieteilijälle Joseph Nicolas Delislelle. Messier havaitsi 100 mm peiliteleskoopilla. Vuonna 1774 Charles Messier julkaisi luettelon 45 syvän taivaan kohteesta, joita ovat mm. tähtisumut ja -joukot. Luettelon tarkoituksena oli auttaa komeettojen etsijöitä (kuten häntäkin) ja muita avaruuden tutkijoita erottamaan toisistaan pysyvät ja muuttuvat taivaankappaleet, sillä silloisten kaukoputkien tarkkuuksilla ne oli helppo sekoittaa toisiinsa. Messier itse löysi  uransa aikana 40 tähtisumua ja 13 komeettaa.

Vuonna 1781 Messierin luettelo oli kasvanut 103 kohteeseen. Siihen on lisätty myöhemmin 7 kohdetta. Kohteiden koodit M1:stä M110:een ovat käytössä nykypäivänäkin. Messierin luettelo sisältää tärkeimpiä tähtitaivaan kohteita; M1 Rapusumusta M110 pieneen Andromedan läheiseen elliptiseen galaksiin. Rapusumun eli ensimmäisen havaitsemansa kohteen Messier havaitsi 28. elokuuta 1758 hieman Härän eteläisen sarven yläpuolella.

Messiermaratonilla tarkoitetaan tapahtumaa, jolloin kaikki Messierin 110 kohdetta pyritään havaitsemaan yhden yön aikana. Useimmiten tämä maraton suoritetaan maaliskuussa sään ollessa kaikkein suosiollisimmillaan taivaan kohteiden tarkkailun kannalta. Suomessa täydellinen messiermaraton ei ole mahdollista, koska jotkut kohteet ovat liian etelässä.

Kuussa oleva Messierin kraatteri sekä asteroidi 7359 Messier on nimetty Charles Messierin kunniaksi.
 
Messier kuoli 12. huhtikuuta 1817 86 vuoden ikäisenä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

 http://www.seds.org/messier/xtra/history/CMessier.html 

Ranskalaiset tähtitieteilijät
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1730 syntyneet
Vuonna 1817 kuolleet
Buckinghamin palatsi

Buckinghamin palatsi () on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin virallinen asuinpaikka Lontoossa. Ensimmäinen Buckinghamin palatsissa asunut hallitsija oli kuningatar Viktoria.

Historia 
Englannin kuningas Jaakko I istututti nykyisen palatsin paikalle 1600-luvulla mulperipuutarhan kasvattaakseen silkkitoukkia. Hän kuitenkin oli valinnut vääränlaisen lajin eivätkä silkkitoukat menestyneet.

Alun perin palatsin rakennutti Buckinghamin ja Normandian herttua John Sheffield vuonna 1703 itselleen Lontoon asunnokseen. Valmistunutta palatsia kutsuttiin hänen herttuakuntansa mukaisesti Buckingham House. Kuningas Yrjö III osti palatsin hänen jälkeläiseltään Sir Charles Sheffieldiltä vuonna 1762. Yrjö III antoi palatsin vaimollensa kuningatar Charlottelle paikaksi kasvattaa heidän lapsiaan läheltä St. Jamesin palatsia. Palatsi tunnettiin sen vuoksi nimellä Queen's palace. Kuningas ei itse asunut palatsissa, mutta 14 hänen 15:stä lapsestaan syntyi siellä.

Palatsia on tämän jälkeen uudistettu ja uudelleenrakennettu. Vuonna 1826 Yrjö IV palkkasi John Nashin uudelleensuunnittelemaan palatsin sisätilat. Nash kuitenkin erotettiin palatsin arkkitehdin tehtävistä ennen töiden valmistumista. Yrjö IV itse ei ehtinyt koskaan asua palatsissa, sillä uudistukset saatiin valmiiksi vasta Vilhelm IV:n kaudella. Monet takat, koristeet ja huonekalut on tuotu Yrjö IV:n Brightonin Royal Pavilionista sekä Carlton Housesta hänen kuolemansa jälkeen.

Palatsista tuli viimein kuninkaallisten asuinpaikka 1837 kuningatar Viktorian valtaannousun jälkeen. Palatsin julkisivu rakennettiin vasta Viktorian naitua prinssi Albertin, ja pariskunnan huomattua palatsin liian pieneksi perheelleen ja hoville vuonna 1847. Tämän johdosta rakennettiin Edward Bloren suunnittelema uusi siipi, joka on nykyisin The Mall -kadulle näkyvä julkisivu. Julkisivulla on myös parveke, josta kuningasperhe tervehtii yleisöä juhlatilaisuuksissa.

Viimeinen rakennusvaihe oli kuningas Yrjö V:n aikana 1912, jolloin julkisivua uudistettiin.

Kuninkaallinen hovi sijaitsee edelleen virallisesti St Jamesin palatsissa, johon muun muassa ulkomaiset lähettiläät akkreditoidaan.

Rakennus 
Vuoden 1847 laajennuksen jälkeen palatsissa on 19 tapaamishuonetta, 52 makuuhuonetta, 188 makuuhuonetta henkilökunnalle, 92 toimistoa ja 78 kylpyhuonetta. Yhteensä huoneita on 775. Palatsin julkisivun pituus on 108 metriä. Palatsi ei ole monarkin yksityisomaisuutta, vaan sen ja taidekokoelman omistaa Britannian hallitus.

Palatsin päivittäinen vahdinvaihto on suosittu turistinähtävyys.

Galleria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Grade I -luokan rakennukset City of Westminsterissä
Yhdistyneen kuningaskunnan palatsit
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset residenssit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Itä-Aasia

Itä-Aasia on maantieteellinen alue Aasiassa, johon Yhdistyneiden kansakuntien aluejaottelun mukaan kuuluvat Etelä-Korea, Japani, Kiinan kansantasavalta (mukaan lukien Hongkong ja Macao), Kiinan tasavalta (Taiwan), Mongolia ja Pohjois-Korea.

Itä-Aasian toinen nimitys on Kaukoitä, jolla tarkoitetaan jotain tarkemmin määrittelemätöntä osaa Itä-Aasiasta ja Kaakkois-Aasiaa sekä Etelä-Aasiasta Nepal ja Bhutan, jotka kulttuurillisesti ovat ei-eurooppalaisia. Myös Venäjän itäisin osa luetaan joskus osaksi Kaukoitää. Tälle osalle Venäjää on käytetty nimitystä Venäjän Kaukoitä. Nimityksen merkitys on muuttunut historian kuluessa, Venäjän keisarikunnan, Neuvostoliiton ja Venäjän federaation hallitseman alueen ja hallinnollisten rajausten mukaan.

38 prosenttia Aasian ja 22 prosenttia koko maailman ihmisistä asuu Itä-Aasian alueella.

Valtiot

Erityishallintoalueet

Katso myös
Venäjän Kaukoitä

Lähteet 

Aasian maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
AGP

AGP () mahdollistaa laajakaistaisen yhteyden näytönohjaimen ja tietokoneen emolevyn piirisarjan välille. AGP-portti soveltuu erityisesti pelien, 3D-grafiikan ja tieteellisen grafiikan sovelluksiin työasemissa. Intel julkisti AGP-portin i440LX Slot 1 -piirisarjan kanssa 26. elokuuta 1997.

AGP-portin alkuperäinen idea oli mahdollistaa tekstuurien tallettaminen koneen keskusmuistiin ja käyttäminen suoraan sieltä, jolloin näytönohjaimesta voitaisiin tehdä nopea vaikka sillä olisi vain pieni määrä omaa muistia. Näytönohjainpiirit kuitenkin kehittyivät AGP-porttia nopeammin eikä portin nopeus riittänyt alkuperäisen idean mukaiseen käyttöön, joten myöhemmin kaikki näytönohjaimet tallettivat tekstuurinsa omaan muistiinsa, ja käyttivät tekstuureita AGP-portin yli vain kun ohjaimen oma tallennustila loppui kesken. AGP:n seuraajat ovat vähitellen korvanneet sen pöytätietokoneissa.

AGP-portteja on erityyppisiä ja niiden nopeudet emolevyltä näytönohjaimelle päin ovat:
 1X - 266 Mt/s
 2X - 533 Mt/s
 4X - 1,066 Gt/s
 8X - 2,133 Gt/s

Katso myös 
 väylä
 PCI Express
 PCI-X
 PCI
 ISA
 EISA
 VLB

Lähteet

Aiheesta muualla 

Emolevyväylät
Kimolepakko

Kimolepakko (Vespertilio murinus) on lepakko, joka kuuluu siippojen heimoon.

Ulkonäkö ja koko 
Kimolepakko on musta tai tummanharmaa, selkäkarvat ovat hopeakärkiset. Sen siipiväli on 25–30 cm ja paino 8–20 grammaa. Nuoren pohjanlepakon voi sekoittaa kimolepakkoon; eroa on lepakoiden korvien muodossa.

Levinneisyys 
Kimolepakkoa esiintyy Keski- ja Länsi-Euroopassa ja Aasiassa.  Suomessa se on harvinainen, muuttava laji. 
Virossa se on yleinen. Se talvehtii kaupungeissa ja kylissä yleensä ihmisen tekemissä rakennuksissa. Kesäksi kimolepakot muuttavat maaseudulle, missä on avarammat saalistustilat. Sielläkin se hakee päivälepopaikaksi yleensä jonkun rakennuksen. Suomen ensimmäinen kimolepakko rengastettiin Korkeasaaressa syyskuussa 2015.

Ravinto 
Kimolepakko syö pieniä lentäviä hyönteisiä kuten sääskiä ja kirvoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Siipat
Jäniseläimet

Jäniseläimet (Lagomorpha) on nisäkkäiden lahko. Jäniseläimet ovat pieniä kasvinsyöjiä. Lahko käsittää kolme heimoa, jänikset (Leporidae), piiskujänikset eli pikat (Ochotonidae) ja sukupuuttoon kuolleen Prolagidae-heimon, joka sisältää sardinianpikan ja sen esihistorialliset sukulaiset. Näistä jäniksillä on tyypillisesti pitkät korvat ja isot voimakkaat takajalat, piiskujäniksillä ei. Aiemmin jäniseläimiä pidettiin jyrsijöiden alalahkona.

Suomessa esiintyy luonnonvaraisena kaksi jänisten heimoon kuuluvaa lajia, metsäjänis ja rusakko. Lisäksi kaniinia tavataan nykyään villiintyneenä pääkaupunkiseudulla ja Turussa.

Evoluutio 

Jäniseläimet muistuttavat joiltakin ominaisuuksiltaan jyrsijöitä (Rodentia), ja 1900-luvun alkupuolelle saakka niitä pidettiinkin jyrsijöiden alalahkona. Nykyään ne luokitellaan omaksi lahkokseen. Välillä oli yleisenä käsityksenä, että ne ovat vain etäistä sukua jyrsijöille ja että yhtäläisyydet ovat pinnallisia.

Jäniseläinten evoluutiohistoriaa ei edelleenkään tunneta kovin hyvin. Viime aikoihin saakka oltiin yleisesti sitä mieltä, että ne polveutuisivat Itä-Aasiassa paleoseenikaudella ja eoseenikauden alussa eläneestä Eyrymylus-suvusta. Fossiilien tarkempi tutkimus viittaa kuitenkin siihen, että ne ovat Angaloidea-heimon eli mimotonidien jälkeläisiä, kun taas Eurymylus olisi läheisempää sukua jyrsijöille, joskaan ei niiden suora esi-isä. 

Jänisten heimon vanhimmat tunnetut edustajat elivät eoseenikauden lopulla ja levisivät nopeasti kaikkialle pohjoiselle pallonpuoliskolle. Niiden takaraajat kehittyivät vähitellen yhä pidemmiksi, kunnes niiden hyppivä käynti tuli nykyisen kaltaiseksi. Piiskujänikset ilmaantuivat myöhemmin, oligoseenikaudella Itä-Aasiassa.

Tyypillisiä piirteitä 

Jäniseläimet eroavat jyrsijöistä seuraavasti:
 niillä on neljä viiltohammasta yläleuassa, jyrsijöillä vain kaksi.
 ne ovat lähes yksinomaan kasvinsyöjiä, kun taas monet jyrsijät syövät sekä lihaa että kasveja.

Jyrsijöitä ne muistuttavat kuitenkin siinä, että niiden hampaat kasvavat koko elinajan, minkä vuoksi niiden on jatkuvasti pureksittava jotakin, jotteivät hampaat kasvaisi liian pitkiksi.

Luokittelu 
 Jäniseläimet (Lagomorpha)
 Jänikset (Leporidae)
 Kääpiökaniinit (Brachylagus)
 Bushmannijänikset (Bunolagus)
 Vuohikaniinit (Caprolagus) 
 Jänikset eli varsinaiset jänikset (Lepus)
 Sumatrankaniinit (Nesolagus)
 Kaniinit (Oryctolagus)
 Riukiunkaniinit (Pentalagus)
 Bunyorokaniinit (Poelagus)
 Kalliokaniinit (Pronolagus) 
 Tulivuorikaniinit (Romerolagus)
 Pumpulihäntäkaniinit (Sylvilagus)
 Piiskujänikset eli pikat (Ochotonidae)
 Pikat (Ochotona)
 † Prolagidae
 † Sardinianpikat (Prolagus)

Katso myös 

 Luettelo jäniseläimistä

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Norppa

Norppa eli kiehkuraishylje (Pusa hispida, aiemmin Phoca hispida) on suhteellisen pienikokoinen hyljelaji, joka elää pohjoisilla alueilla ja lisääntyy jäällä.

Piirteet
Aikuiset norpat ovat 85–160 senttimetriä pitkiä ja painavat 40–90 kilogrammaa. Norpat voivat elää jopa 35-vuotiaiksi. Muista hylkeistä norpan erottaa muun muassa lyhyemmästä kuonosta ja litteämmästä naamasta. Silmät katsovat suoremmin eteenpäin kuin muiden hylkeiden, luoden vaikutelman inhimillisistä kasvoista. Norpan erottaa myös sen selässä ja kyljissä olevista vaaleista renkaista.

Alalajit ja sukulaislajit
Eri alueilla elävät norppapopulaatiot erotetaan viideksi alalajiksi:
 Pusa hispida hispida: Euroopan arktiset rannikot, Venäjä, Kanada ja Alaska, mukaan lukien Novaja Zemlja, Huippuvuoret, Grönlanti ja Baffininsaari
 Pusa hispida ochotensis: Kamtšatkan niemimaa, Ohotanmeri ja etelään 35°N -leveyspiirille asti Japanin Tyynenmeren-rannikkoa pitkin
 Pusa hispida botnica eli itämerennorppa: Pohjois-Itämeri, Pohjanlahti, Suomenlahti, Riianlahti
 Pusa hispida ladogensis eli laatokannorppa: Laatokka
 Pusa hispida saimensis eli saimaannorppa: Saimaa
Viimeksi mainitut kolme alalajia elävät nykyään eristyksissä toisistaan. Ne ovat jääkauden aikaisia reliktejä, jotka ovat sopeutuneet elämään makean tai murtoveden olosuhteissa, eikä niillä ole geenivaihtoa muiden alalajien kanssa. Saimaannorppa on erityisen uhanalainen, jäljellä on noin neljäsataa yksilöä.

Norpalla on kaksi Pusa-sukuun kuuluvaa sukulaislajia, Baikaljärven baikalinhylje ja Kaspianmeren kaspianhylje. Nämä molemmat lajit ovat periytyneet norpasta ja eronneet omiksi lajeikseen noin kaksi miljoonaa vuotta sitten.

Esiintyminen ja metsästys
Petroskoilaisten tutkijoiden mukaan Äänisessä olisi tavattu hyljettä vuonna 1974, mutta sen taksonomiaa ei ole varmistettu. Samaan viittaa Iivari Leiviskän ja Eino Kärjen jatkosodan aikaisen teoksen Itä-Karjala, Maa ja Kansa (WSOY 1942) kertomus. Yleisesti ottaen tiedeyhteisön kanta on, että Äänisessä ei ole omaa, luonnononvaraista hyljekantaa.

Itämerennorppaa on aikaisemmin metsästetty monissa Itämeren valtioissa ja se on ollut tärkeä riistaeläin. Nykyisin laji on Itämerellä rauhoitettu, lukuun ottamatta Suomea, joka salli metsästyksen aloittamisen vuonna 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ARKive: Ringed seal  

Hylkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
CNN

CNN (ääntyy engl. muk. [si:ennen])  eli Cable News Network on Ted Turnerin vuonna 1980 perustama kaapelitelevisioyhtiö, jonka nykyinen omistaja on Warner Bros. Discovery. CNN on perustamisestaan lähtien esittänyt ympärivuorokautista uutistarjontaa. Yhtiön päämaja sijaitsee Atlantassa Yhdysvalloissa. CNN:n sisarkanavia ovat mm. kaapelitv-kanavat HLN ja TBS.

Kesäkuussa 2008 CNN-kanava oli katseltavissa yli 93 miljoonassa yhdysvaltalaisessa kotitaloudessa. Maailmanlaajuisesti CNN:n ohjelmistoa levitetään CNN Internationalin kautta, joka tavoittaa yli puolitoista miljardia ihmistä 212 maassa.

Historia 
CNN:n ensimmäinen lähetys nähtiin sunnuntaina 1. kesäkuuta 1980. Lähetyksen aloitti Ted Turner, jonka jälkeen nähtiin kanavan ensimmäinen uutislähetys, jonka ankkureina toimivat aviopari David Walker ja Lois Hart.

CNN on laajentanut historiansa aikana tavoitettavuuttaan muun muassa kaapeli- ja satelliittiverkoissa, perustanut useita nettisivuja sekä laajentanut tavoitettavuuttaan jopa radioverkon avulla. Yhtiöllä on yhteensä 36 toimistoa, joista kymmenen sijaitsee Yhdysvalloissa ja loput 26 ovat sijoittuneet ympäri maailmaa.

Vuonna 2004 CNN:n johtoon nousi Jonathan Klein, joka toimii myös nykyään kanavan toimitusjohtajana. CNN:n teräväpiirtoversio CNN HD aloitti toimintansa 1. syyskuuta 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 CNN:n virallinen kotisivu
Mantšut

Mantšut (; ) ovat kansa, jonka perinteinen kotialue on Mantšuria, joka sijaitsee nykyisin Kiinassa. Mantšujen oma kieli, mantšun kieli, on uhanalainen kieli, sillä nykyiset mantšut puhuvat pääosin äidinkielenään kiinaa. Kiinan vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan heitä asui maassa yhteensä 10 387 958. Mantšut ovat yksi Kiinan kansantasavallan 55 virallisesti rekisteröidystä vähemmistökansallisuudesta, mikä takaa heille tiettyjä etuuksia. Esimerkiksi yhden lapsen politiikka ei koskenut vähemmistökansallisuuksia.

Historia 

Mantšut polveutuvat tunguusikansoista, jotka ovat asuttaneet Mantšuriaa ainakin 300-luvulta eaa. Tunguusit taas olivat jakautuneet useisiin eri pienempiin heimoihin. Mantšut muodostuivat omaksi ryhmäkseen varsinaisesti vasta 1600-luvun paikkeilla. Tuolloin džurtšenien hallitsija Nurhaci muodosti oman valtakuntansa, jonka pääkaupunki oli Mukdenissa. Mantšu-nimitystä käytettiin alun perin tämän valtakunnan asukkaista. Myöhemmin 1600-luvulla mantšut valloittivat valtakunnastaan käsin koko Kiinan alueen muodostaen mantšujen hallitseman Qing-dynastian. Koska mantšuja toimi valtakunnan eri hallinnollisissa tehtävissä, heitä levisi eri puolille Kiinaa.

Mantšujen päästyä vallankahvaan heidän oma kulttuuriinsa alkoi hävitä kiinan alkaessa korvata mantšua. Mantšutaustainen Qing-dynastia pysyi vallassa vuoteen 1911 saakka, jolloin valtaan nousivat tasavaltalaiset. Väliaikainen kulttuurillinen nousukausi koettiin jälleen vuonna 1931 kun Japani valloitti Mantšurian ja perusti alueelle Mantšukuon nimellisesti itsenäisen alueen. Maata hallitsi Pu Yi, Qing-dynastian keisareista viimeinen. Mantšukuon loppu tuli toisen maailmansodan päättymisen myötä 1945, kun Kiina sai alueen takaisin.

Nykypäivänä mantšut ovat pitkälti sulautuneet ympäröivään han-kiinalaiseen kulttuuriin. Jotkut tutkijat ovatkin sitä mieltä, että heitä ei edes pitäisi laskea enää erilliseksi etniseksi ryhmäkseen. Mantšut ovat keskittyneet Liaoningin alueelle ja merkittäviä määriä on myös Jilinin ja Heilongjiangin alueilla. Hajanaisia yhteisöjä löytyy myös eri puolilta Kiinaa Hebein, Gansun, Shandongin, Ningxian ja Sisä-Mongolian alueilta, sekä suurissa kaupungeissa kuten Pekingstä, Chengdusta, Xianista ja Guangzhousta. Varsinaista enemmistöä he eivät muodosta mistään. Mantšun kieli on jo lähes hävinnyt ja sitä puhuu enää muutama henkilö vanhemmasta ikäpolvesta. Kielen viimeiset saarekkeet ovat Sanjiazin kaupungissa Heilongjiangissa, sekä Dawujian kaupungissa Anhuissa.

Kulttuuri

Merkittävä elinkeino mantšuille jo vuosisatojen ajan on ollut maanviljelys. Aikanaan sen ohella on harjoitettu merkittävissä määrin myös metsästystä ja keräilyä. Maanviljelystä harjoittaa yli 80 % Liaoningin, Heilongjiangin, Jilinin ja Hebein mantšuista. Viime aikoina myös puuteollisuus on kasvattanut merkitystään. Mantšut eivät vielä Qing-dynastian aikana saaneet toimia kauppiaina, mutta tämäkin ala on kasvattanut sittemmin suosiotaan. Aikanaan tärkeän sosiaalisen järjestelmän muodostivat isälinjaiset klaanit. Klaanit säilyivät olemassa Qing-dynastian loppuun saakka. Mantšujen perinteinen usko oli shamanismi.

Lähteet

Kiinan etniset ryhmät
Mantšuria
Järviradio

Järviradio on vuonna 1987 perustettu kaupallinen radiokanava. Alun perin se oli vain Etelä-Pohjanmaan Järviseudun paikallisradio, mutta sittemmin sen kuuluvuusalue on hyvin paljon laajentunut. Nykyään se kuuluukin jo valtaosassa Suomea. Järviradio on mukana kuuluvuusalueen tapahtumissa ja soittaa myös paikallisten artistien musiikkia - profiililtaan Järviradio on paikallinen viihdyttäjä ja tiedonvälittäjä. Sen ohjelmistoon kuuluu paljon myös hengellisiä ohjelmia kuten evankelisluterilaisia jumalanpalveluksia, vanhoillislestadiolaisten seuroja, vapaiden suuntien tilaisuuksia sekä hengellisen musiikin toivekonsertteja.

Vuoden 2014 alussa Järviradion Helsingin tilapäiseksi taajuudeksi tuli 107,4 MHz ja Ouluun Järviradion taajuudeksi tuli 98,1 MHz. Helmikuussa 2014 Tampereen lähetin siirrettiin Nokialle Järviradion saadessa pitkäaikaisen toimiluvan aiemmin Radio Mantan Ylöjärvellä käytössä olleelle taajuudelle 107,4 MHz. Nokian lähetinasema lähettää 18. helmikuuta 2014 alkaen 2 kW:n erp teholla. Järviradiolle on myönnetty toimilupalaajennus 5. marraskuuta 2015 alkaen Ouluun, Parkanoon, Riihimäelle, Saloon ja Savonlinnaan. Oulussa ja Riihimäellä Järviradio on lähettänyt aikaisemmin lyhytaikaisilla luvilla. Elokuussa 2021 kuuluvuusalue laajeni Asikkalaan ja Nivalaan.

Alajärvellä sijaitsevan päästudion lisäksi Järviradio käyttää eri ohjelmantekijöiden etästudioita, joita on mm. Kemissä sekä Riihimäellä, jossa tuotetaan myös paikallista ohjelmaa. Pirkanmaalla toimii Järviradio Pirkanmaa Tampereella, Parkanossa sekä Kankaanpäässä.

Järviradion soittolistaton musiikkitarjonta keskittyy pääasiallisesti kotimaiseen iskelmämusiikkiin, mutta myös muille musiikkityyleille on omia erikoisohjelmia; edustettuina ovat mm. pop, rock, country, jazz ja klassinen. 

Kanava selvitti mahdollisuuksia toimia Venäjä Tänään -mediayhtiön kumppanina Suomessa syksyllä 2014, mutta vetäytyi hankkeen saaman negatiivisen julkisuuden vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Järviradion virallinen sivusto
Järviradion nettiradio
Järviradion Riihimäen toimituksen sivusto
Järviradio Pirkanmaa 

Suomalaiset radioasemat
Swan TV Jyväskylä

Swan TV Jyväskylä (aiemmin TV Jyväskylä) oli yksityisomistuksessa oleva paikallistelevisiokanava. Kanavaa oli voinut katsoa Jyväskylän ja Muuramen alueella kaapelitelevisioverkossa. Näkyvyysalueella asui runsaat 100 000 mahdollista katsojaa. TV Jyväskylän ohjelmia oli voinut seurata myös kanavan internetsivuilla.

Kanava kuului vuoteen 2006 asti Elisa Oyj:lle sekä siihen yhdistyneelle kaapelitelevisio-operaattorille Jyväsviestintä Oy:lle. Vuonna 2006 Elisa myi paikalliskanavansa uudelle yksityiselle yhtiölle TV Jyväskylä Ky:lle, koska katsoi, ettei kanava kuulu Elisan ydinliiketoimintaan. TV Jyväskylä Ky:n taustalla toimivat kanavan entiset työntekijät sekä kulttuurimesenaatti Kauko Sorjonen.

Ohjelmisto 
TV Jyväskylä lähetti ohjelmaa lähinnä iltaisin ja viikonloppuisin. Muulloin kanavalla pyöri paikallinen ruutukehä. Kanavalta oli voinut seurata muun muassa paikallisten urheiluseurojen, kuten Muuramen Lentopallon kotiotteluita. Kanava näytti lisäksi erilaisiin teemoihin keskittyviä sarjoja.

TV Jyväskylän tuottamia ohjelmia esitettiin myös muiden kaapelitelevisioyhtiöiden yhteisessä vaihto-ohjelmaringissä. Mukana olivat TurkuTV, BotniaTV Vaasasta ja K5 Joensuusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Swan TV Jyväskylän kotisivut

Suomalaiset televisiokanavat
Jyväskylän media
Showtanssi

Showtanssi on monipuolinen esittävän tanssin laji, jossa voivat yhdistyä mitkä tahansa tanssin lajit ja tyylit. Perinteinen showtanssi on alun perin irtautunut jazztanssista, johon sekoittui muun muassa discotanssia, hip hopia, balettia, latinalaisia tansseja katutanssia ja afrotanssia. 

Showtanssi ei ole vain tanssimista, vaan nimen mukaisesti kyse on show`sta. Tanssisarjoja tehostetaan eläytymällä esitykseen ja pukeutumalla huomiota herättävästi. Suoritus saa sisältää akrobaattisia liikkeitä, nostoja ja muita teatraalisia elementtejä. Tärkeää on kokonaisuus, jossa yhdistyvät koreografia, tanssi, suorituksen ajatus ja esiintymisasut. Showtanssi on ennen kaikkea myös tarinaa, jota kerrotaan yhden tai useamman tanssijan liikesarjojen ja kehon liikkeiden, koko ryhmän sisäisen voiman sekä erilaisten tunnetilojen avulla. Asusteet ja musiikki auttavat tukemaan tanssin sisäistä voimaa, joka kohdistuu myös katsojien tunnetiloihin.

Showtanssia voivat harrastaa kaikenikäiset. Showtanssissa oppii hyvin tanssin perusteita kuten piruetin, erilaisia hyppyjä sekä erilaisia hyppy- ja askelsarjoja. Suomessa lähes kaikissa tanssikouluissa on mahdollisuus harrastaa showtanssia. Kyseisen lajin mestaruuskilpailuja järjestetään aina MM-kisoihin asti, joten laji on myös kansainvälinen. Antton Laine ja Katja Törmälä ovat voittaneet showtanssin MM-hopeaa 1992, 1994, 1996, sekä MM-kultaa vuonna 2000. Lisäksi showohjelmilla on pärjätty myös jazztanssin MM-kilpailuissa 2006 jolloin muodostelmajoukkue Team F voitti maailmanmestaruuden ja 2007 jossa Suomi on pärjännyt hyvin. Suomessa ensimmäisenä showtanssia opettaneena tanssikouluna pidetään tanssikoulu Hot Clubia Lahdesta. Lajin Suomen mestaruuskisat järjestettiin Tampereella vuonna 2009, Oulussa vuonna 2010, vuonna 2011 kisat järjestettiin Espoossa, vuonna 2012 Tampereella.
ja 2013 Lahdessa
Tanssiurheilu
Esittävät taiteet
Internointi

Internointi tarkoittaa (1) yleisvaarallisten henkilöiden pitämistä turvasäilössä, (2) viholliskansalaisten eristämistä sotatilan aikana ja (3) totalitaarisissa maissa hallinnon vihollisten sulkemista keskitysleireille. Kiinni ottamiseen ei tarvita yksilölliseen tekoon liittyvää syytä, vaan vain ryhmään kohdistuva epäilys siihen kuuluvien mahdollisesti tuottamasta vaarasta. Internointi toimeenpannaan muun muassa silloin, kun maat ajautuvat sotatilaan eikä vihollismaan kansalaisten anneta enää toimia vapaasti toisen osapuolen hallussa olevilla alueilla. 

Laajan internoinnin aloittivat buurisodan aikana britit, jotka aitasivat vastustajan siviiliväestöä piikkilangoin eristettyihin keskitysleireihin. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat internoi suuren määrän japanilaisperäistä ja saksalaista väestöä.

Puolueettomat maat internoivat sodan osapuolten sotilaita ja sotakalustoa vakuuttaakseen osapuolet siitä, ettei puolueeton maa suosi tai salli sotatoimia omalta alueeltaan toista osapuolta vastaan.

Suomessa internoitiin valvontakomission määräyksestä jatkosodan päätyttyä Saksan ja Unkarin kansalaisia. Nämä internointileirit olivat toiminnassa kesään 1947 saakka, jolloin loput internoidut karkotettiin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle Saksaan.

Yhdysvaltojen Guantanamon vankileiri ja Kiinan uudelleenkoulutusleirit Xinjiangissa ovat esimerkkejä uuden vuosituhannen internoinnista.

Katso myös
 Suomalaiset internointileirit toisen maailmansodan jälkeen
 Amerikanjapanilaisten internointi

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Mikko Määttälä, Vihollisina vangitut. Internointileirit neuvostosuhteiden välikappaleina 1944–1947, Atena 2011. ISBN 9789517967594
Niklas Jensen-Eriksen, Saksan ja Unkarin kansalaisten sekä heidän suomalaisten puolisoidensa internointi 1944-1947, Kansallisarkisto, 2009. ISBN 978-951-53-3200-42009

Ihmisoikeudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vallankumous

Vallankumous on poliittisena käsitteenä syvällinen mullistus, dramaattinen vallansiirto, jossa yhteiskunta syrjäyttää hallituksensa ja instituutionsa. Vallankumouksiin liittyy usein mielenosoituksia, väkivaltaa ja jopa vallanpitäjien teloituksia. Vallankumouksen seurauksena entinen hallintatapa ja elämäntapa korvautuvat uusilla, ja omaisuus ja työ jaetaan uudelleen. Vallankumouksen taustalla on usein tarve päästä eroon itsevaltiaasta tai korruptoituneesta hallinnosta.

Syyt

Vallankumouksen voi laukaista moni yhteiskunnallinen, poliittinen tai aatteellinen tekijä, kuten:
 aineellisten olojen heikkeneminen, kuten taloudellinen alamäki, elintason äkillinen lasku, raskas verotus, kuivuus, nälänhätä tai epidemiat
 tunne epäoikeudenmukaisuudesta, joka syntyy sorrosta tai äärimmäisestä köyhyydestä
 hävitty sota, joka vie hallituksen uskottavuuden
 vieras hallinto, joka on tukahduttava tai tehoton
 hallitsijan samastuminen epäsuosittuun ulkomaiseen liittolaiseen
 hallituksen pyrkimys tukahduttaa mielipiteet, etenkin uskonnolliset
 uusien ajatusten nousu

Edellytykset
Onnistuakseen vallankumous vaatii monien tutkijoiden mukaan viiden ehdon samanaikaisen toteutumisen:

 Suuri osa maaseudun tai kaupunkien väestöstä tulee tyytymättömäksi, ja maassa syntyy laajoja protesteja ja kapinoita valtion käskyvaltaa vastaan.
 Eliitin piiriin muodostuu toisinajattelijoiden ryhmiä, ja osa eliitistä kääntyy hallitusta vastaan.
 Syntyy kaikki suuret kansanluokat lävistäviä vahvoja motiiveja, jotka yhdistävät suurimman osan kansaa vallankumouksen taakse. Näistä motiiveista yleisimpiä ovat nationalismi, viha diktatorista hallintoa kohtaan, tai kolonialistista hallintoa vastustava kansallinen vapautusliike.
 Vakava poliittinen kriisi halvaannuttaa valtion hallinnolliset ja pakottavat kyvyt. Kriisin voi aiheuttaa esimerkiksi tappio sodassa, lama, luonnonkatastrofi tai muiden maiden antaman tuen lakkaaminen. Halvaantunut valtio ei sitten kykene vastustamaan vallankumousta.
 Muiden maiden hallitukset eivät lähde tarpeeksi voimallisesti estämään vallankumouksen kehittymistä ja toteutumista.

Vallankumouksia ja vallankumousyrityksiä

Vallankumouksellisia

Vallankumousjohtajiksi lasketaan usein henkilöt, jotka joko konkreettisesti tai välikäsiä hyväksi käyttäen johtivat vallankumouksen onnistuneesti loppuun. Monet vallankumousjohtajat ovat saaneet lopulta vallan itsevaltaisesti itselleen, ja näin ollen heistä on tullut maansa diktaattoreita. Myös useissa maissa, joissa vallankumouksen jälkeen ollaan siirrytty demokraattisempaan järjestelmään, on vallankumouksen johtajilla erityinen virka valtion hallinnossa. Osa vallankumousjohtajista on epäonnistunut, kuollut tai lähtenyt maanpakoon.

Katso myös
 Kapina
 Vallankaappaus
 Vuosien 1917–1923 vallankumoukset

Vallankumouksiksi kutsuttuja suuria rauhanomaisia muutoksia
 Seksuaalinen vallankumous
 Teollinen vallankumous
 Tieteellinen vallankumous
 Vihreä vallankumous

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Valtion kriisit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Annam

Annam (安南), eli Rauhoitettu etelä on alue Keski-Vietnamissa. Kiinalaiset valtasivat sen 111 eaa. (Han-dynastia) ja antoivat alueelle tämän nimen (mandariiniksi Ānnán; sama kuin Kofi Annanin nimi kiinalaisittain). Paikallisesti alue tunnetaan nimellä Trung Bộ (中圻) eli ”Keskeinen rajamaa”. Se oli aiemmin kuningaskunta, jonka pääkaupunki oli Huế. Ranskalaiset olivat vallanneet sen vuonna 1884.

Annamilaiset ovat etnisesti lähellä kiinalaisia, mutta heillä on yhteyksiä myös malaijeihin. Alueen länsiosissa ylängöllä eläneistä etnisistä kansoista on kollektiivisesti käytetty ranskan kielestä juontuvaa nimitystä montagnards, ”vuoristolaiset”, (joskus ”moi-kansa”). Montagnards kansojen kulttuuri on nyttemmin sulautunut valtaväestöön. 

Muut kaksi Vietnamin aluetta, jotka olivat ensin Kiinan ja Ranskan-Kiinan sodan jälkeen Ranskan vallassa, olivat Kotšinkiina ja Tonkin.

Alueesta kertoo vuonna 1335 julkaistu ensimmäinen Vietnamista kertova kirja, 20-osainen An Nam Chí Lược (Lyhennetyt Annamin asiakirjat, 《安南志略》), jonka kirjoitti Lê Tắc (黎崱).

Nimi on myös polveutunut Laosin ja Vietnamin rajalla olevan, 1 100 kilometriä pitkän, korkeimmillaan 2 958 metrin korkeuteen nousevan vuoriston, Annamin ylängön, ranskankieliseksi nimeksi la Chaîne Annamitique.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vietnamin historia
Risiini (kasvi)

Risiini (Ricinus communis) on Itä-Afrikasta ympäri maailmaa levinnyt tyräkkikasvi (Euphorbiaceae), jonka papumaisista hedelmistä saadaan puristamalla risiiniöljyä ja syanidiakin voimakkaampaa risiini-myrkkyä. Risiinin kukat ovat pienet ja terälehdettömät ja lehdet ovat väriltään joko punertavat tai tummanvihreät. Sormiosaisten lehtien halkaisija on jopa 30 cm.

Muita nimityksiä 
 Brasilia: Carrapateiro, mamona
 Nicaragua: Higuera, higueria
 Portugali: Figueira do Diabo
 Etiopia: Gulo

Lähteet

Aiheesta muualla 
Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Risiini (Ricinus communis)
Puutarha.net: Risiini (Ricinus communis)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ricinus communis 

Tyräkkikasvit
Myrkylliset kasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fluoksetiini

Fluoksetiini on SSRI-lääke, jolla hoidetaan masennusta, dysmorfista ruumiinkuvan häiriötä, pakko-oireista häiriötä, bulimiaa, premenstruaalista dysforista häiriötä (premenstruaalisen oireyhtymän vakavampi muoto), hypokondriaa sekä paniikkihäiriötä.

Fluoksetiini on todettu ainoaksi merkittävää vastetta antavaksi SSRI-lääkkeeksi nuorten vakavan masennuksen hoidossa.

Fluoksetiinin käyttö saattaa aiheuttaa ihottumaa ja allergisia oireita. Seksuaalitoimintojen häiriöitä esiintyy yli puolella käyttäjistä. Harvinaisempia sivuvaikutuksia on muun muassa joillakin potilailla tavattu vaarallinen serotoniinioireyhtymä.

Suomessa fluoksetiinia myydään reseptilääkkeenä muun muassa valmistenimillä Seronil ja Seromex. Fluoksetiinia on saatavilla 10, 15, 20, 40, 60 ja 90 mg kapseleina ja 10 mg, 20 mg ja 60 mg tabletteina.

Historiaa 
Fluoksetiinin kehitti yhdysvaltalainen lääkeyhtiö Eli Lilly and Company vuonna 1972. Lääkettä kokeiltiin aluksi vakavaa  masennusta sairastavien hoidossa, mutta se ei lievittänyt vaan päin vastoin pahensi masennusta. Sen jälkeen fluoksetiinia kokeiltiin lievästä masennuksesta kärsiville viidelle koehenkilölle, jotka piristyivät kokeen aikana. Yhdysvaltojen johtava tuotebrändäysyhtiö Interbrand sai tehtäväkseen suunnitella Prozacin markkinointia. Maanlaajuiset mainoskampanjat varoittivat yleislääkäreitä ja suurta yleisöä masennuksen vaaroista.  Pozakia markkinoitiin samalla täysin haitattomana ihmelääkkeenä muun muassa julisteiden ja esitevihkosten avulla. Yhdysvaltain lääkevirasto FDA fluoksetiinin masennuksen hoitoon vuonna 1987. Sittemmin lääkkeen patentti on vanhentunut ja markkinoille on tullut eri valmistajien rinnakkaisvalmisteita.

Yliannostus 

Fluoksetiinin määritelty vuorokausiannos (DDD-yksikkönä) suhteessa väestöön on 20 mg.

Yliannostus ei yleensä ole vaarallinen, ja pelkän fluoksetiinin aiheuttamia kuolemantapauksia ilmenee hyvin harvoin. Tyypillisiä yliannostuksen oireita ovat takykardia, väsymys, oksentaminen, yleinen pahoinvointi ja vapina. Joillakin saattaa esiintyä kouristelua ja QT-ajan pitenemistä, vaikkakin nämä ovat melko harvoin tavattuja yliannostusoireita. Käytännössä pidentynyt QT-aika merkitsee sydämen liian tiheän sykkeen liian hidasta palautumista, mikä altistaa vakaville, jopa henkeä uhkaaville rytmihäiriöille.

Oireet riippuvat otetun lääkkeen määrästä ja käyvät vakavammiksi vasta syödyn lääkkeen määrän ylittäessä noin 1 500 mg. Koska kyseessä on myrkytystilojen kannalta melko turvallinen lääke, monille riittää sydämen toiminnan ja hengityksen tarkkailu. Joskus vatsahuuhtelu ja lääkehiili ovat tarpeen.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Pharmaca Fennica (2004)
 Koulu, Tuomisto (toim.) 2001: Farmakologia ja toksikologia, s. 382.

Aiheesta muualla

 Medicina.fi 

SSRI-lääkkeet
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nikotiiniantagonistit
Kiinan–Japanin sota (1894–1895)

Kiinan–Japanin sota (1894–1895) tai Kiinan ja Japanin ensimmäinen sota (, ), käytiin Japanin ja Kiinan välillä vuosina 1894–1895 pääosin Korean niemimaan hallinnasta. 

Korea (jossa vallitsi Joseon-dynastia) oli perinteisesti ollut Kiinan vasallivaltio. Vuonna 1875 Kiinan Qing-dynastia ei puuttunut asiaan kun Japani avasi Korean ulkomaalaisille. Vuonna 1882 Koreassa tapahtuneen vallankaappauksen ja samassa yhteydessä tapahtuneen Japanin lähetystön polttamisen jälkeen sekä Kiina että Japani lähettivät laivastonsa Koreaan. Kiinalaisia sotilaita jätettiin Koreaan, komentajana Yuan Shikai.

Korean hallituksessa kiinalaismieliset olivat enemmistönä. Kiinan sotiessa Ranskaa vastaan japanilaismieliset yrittivät vallankaappausta, mihin Yuan Shikai puuttui. Kiina ja Japani sopivat että molemmat pitävät joukkonsa poissa Koreasta, josta tulisi molempien maiden protektoraatti. Kuitenkin pian tämän jälkeen myös Venäjä ja Yhdistynyt kuningaskunta osoittivat mielenkiintoa Koreaa kohtaan, minkä seurauksena Japanikin kaipasi Kiinan läsnäoloa siellä ja Yuan Shikai lähetettiin takaisin.

Koreassa oli länsimaalaisvastainen Tonghak-kapina 1894, minkä tukahduttamiseen Korean kuningas pyysi Kiinalta apua. Japani päätti tulla mukaan tapahtumiin kapinoitsijoiden puolelle ja valtasi Soulin kuninkaallisen palatsin 8. kesäkuuta 1894. 1. elokuuta 1894 julistettiin virallisesti sota Kiinan ja Japanin välillä, vaikkakin laivastot olivat ottaneet yhteen jo ennen sitä.

Kiinan osalta taisteluun osallistui vain Beiyang-laivasto muiden Kiinan laivastojen pysytellessä puolueettomina. Keltaisella merellä käydyssä meritaistelussa Japanin kevyet torpedoveneet ja hävittäjät voittivat Kiinan raskaista taistelulaivoista koostuneen taisteluosaston. Japanin taktiikka perustui enemmän liikkuvuuteen kuin tulivoimaan. Lisäksi Japanin laivaston alukset olivat uudempia kuin Kiinan laivaston.

Myös sodan johto kiinalaisten puolelta oli sekaisin, kun taas Japanin armeija oli huomattavasti uudenaikaisempi ja paremmin johdettu. Japanin maavoimat olivat aseistetut nykyaikaisilla kivääreillä, kun taas Kiinan armeijalla oli taisteluissa mukana jopa perinteisillä bambukeihäillä aseistautuneita osastoja. Niinpä Japani voitti helposti vallaten Port Arthurin, Dalianin ja Weihaiwein. Japanin sotamenestyksen taustalla olivat ennen kaikkea parempi aseistus, parempi sodanjohto ja paremmin koulutettu armeija kuin Kiinalla. Japani käytti armeijansa koulutukseen runsaasti ulkomaalaisia kouluttajia 1800-luvun lopulla. Maavoimia kouluttivat pääosin saksalaiset upseerit ja merivoimia brittitupseerit.

Kiina lähetti Li Hongzhangin Japanin Shimonosekiin neuvottelemaan rauhasta, mikä saavutettiinkin, mutta Kiinan kannalta katastrofalisella rauhansopimuksella: Japani sai Taiwanin ja joitakin muita alueita, Korea julistettiin itsenäiseksi, Weihaiwei jäi japanilaisille takuuksi sotakorvausten maksamisesta, Kiinan kaupunkeja avattiin ulkomaalaisille ja ulkomaalaiset saivat oikeuden perustaa tehtaita Kiinan sopimussatamiin. Kiinassa rauhansopimuksen solmiminen herättikin laajaa vastustusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1894
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paroksetiini

Paroksetiini (kauppanimillä Seroxat, Optipar ja Paroxetin ratiopharm) on selektiivinen serotoniinin takaisinoton estäjä (SSRI), jolla lääkitään masennusta, sosiaalisten tilanteiden pelkoa, paniikkihäiriötä sekä muita ahdistuneisuushäiriöitä. Se on todettu tehokkaaksi yleistyneen ahdistyneisuushäiriön hoidossa. 

Paroksetiinin määritelty vuorokausiannos (DDD) on 20 mg. Alle 18-vuotiaiden ei tule käyttää paroksetiinia, sillä haittavaikutukset ovat heillä voimakkaampia. Yhdysvaltain oikeusministeriö nosti paroksetiinin kehittäjää Glaxo Smith Klinea vastaan haasteen 2011, koska GSK vastoin teettämiensä lääketestausten antamaa näyttöä markkinoi lääkettä erityisesti alle 18-vuotialle. GSK sopi haasteen 2012 ja maksoi sopimuksen mukaisesti kolmen miljardin dollarin korvaukset. Sopimuksen piirin kuului haasteita myös usean muun sen lääkkeen virheellisesti kohdistetusta mainonnasta.

Haittavaikutukset 
Useammalla kuin yhdellä kymmenestä käyttäjästä esiintyy seksuaalisia toimintahäiriöitä, keskittymisvaikeuksia ja pahoinvointia.

1−10 %:lla ilmenee voimattomuutta, vapinaa, näön hämärtymistä, lihomista, kolesterolitason nousua, heitehuimausta, päänsärkyä, unettomuutta, uneliaisuutta, kiihtyneisyyttä, poikkeavia unia ja painajaisia, oksetusta, ripulia, ummetusta, suun kuivumista, ruokahaluttomuutta, haukottelua ja hikoilua.

Yhdellä käyttäjällä 100−1 000:sta ilmenee sekavuutta, ekstrapyramidaalisia häiriöitä, ihon ja limakalvojen mustelmia, aistiharhoja, muuttunutta glykeemisen tilan hallintaa (diabeetikoilla), sydämen tiheälyöntisyyttä, verenpaineen muutoksia, matalasta verenpaineesta johtuvaa huimausta seisomaan noustessa, virtsaamishäiriöitä, kutinaa ja ihottumaa.

Yhdellä käyttäjällä 1 000−10 000 esiintyy kouristuksia, persoonallisuusmuutoksia, kohonneita maksan entsyymiarvoja,  sydämen harvalyöntisyyttä, veren natriumpitoisuuden alenemista (etenkin iäkkäillä), liikkumispakkoa, nivel- ja lihassärkyä, levottomat jalat -oireyhtymää, maanisuutta, levottomuutta, ahdistusta, paniikkikohtauksia, veren kohonnutta prolaktiinipitoisuutta, maitovuotoa ja silmäterien laajenemista.

Harvemmalla kuin yhdellä 10 000 käyttäjästä on huomattu serotoniinimyrkytys (oireina kiihtyneisyys, sekavuus, hikoilu, aistiharhat, heijasteiden vilkkaus, lihasnykimätauti, tärinä, vapina ja nopea sydämensyke), vakavia ja mahdollisesti kuolemaan johtavia allergisia reaktioita, vakavia ihoreaktioita, ruoansulatuskanavan verenvuotoa, maksasairauksia, verihiutaleiden vähäisyyttä, antidiureettisen hormonin erityshäiriötä, äkillistä silmänpainetautia, kestoerektiota, raajojen turvotusta, nokkosihottumaa ja valoyliherkkyyttä.

Yleisyydeltään tuntemattomia haittavaikutuksia ovat itsemurha-ajatukset, aggressiivisuus, alttius luunmurtumille ja tinnitus.

Lähteet

Viitteet 

SSRI-lääkkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Muskariiniantagonistit