joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antisthenes

Antisthenes (, n. 444–365 eaa.) oli kreikkalainen filosofi ja kyynisen koulukunnan perustaja. Hän oli Sokrateen oppilas.

Elämä 

Antisthenes oli kotoisin Ateenasta. Hänen äitinsä oli kotoisin Traakiasta.

Hän opiskeli nuoruudessaan retoriikkaa Gorgiaan alaisuudessa, ja mahdollisesti myös Hippiaan ja Prodikoksen alaisuudessa. Jotkut sanovat, että hän eli alussa hyvissä olosuhteissa, mutta joutui sitten köyhyyteen. Joka tapauksessa hän löysi tiensä Sokrateen vaikutuspiiriin, ja hänestä tuli tälle hyvin omistautunut seuraaja.

Hänen kerrotaan olleen niin innokas kuulemaan Sokrateen puhuvan, että hän käveli päivittäin Pireuksesta Ateenaan, ja taivutteli ystävänsä mukaansa. Hän innostui sokraattisesta hyve-ajatuksesta, ja perusti oman koulunsa Kynosargekseen. Hän houkutteli sinne köyhempää kansaa elämänsä ja opetustensa yksinkertaisuudella. Hän pukeutui viittaan ja kantoi mukanaan sauvaa ja lompakkoa, ja tästä asusta tuli hänen seuraajiensa univormu.

Filosofia 

Diogenes Laertios sanoo, että hänen teoksensa muodostivat kymmenen kirjaa, mutta niistä on säilynyt ainoastaan katkelmia. Hänen mieluisin tyylinsä näyttää olleen dialogi, missä voidaan nähdä hänen aiemman retorisen koulutuksensa vaikutusta.

Aristoteles sanoo Antistheneen kuitenkin olleen kouluttamaton ja yksinkertainen, ja Platon kuvaa hänen ponnistelleen turhaan dialektiikan ongelmien kanssa. Nämä kuvaukset ovat todennäköisesti ainakin jossain määrin värittyneet Akatemian ja kyynikoiden koulukuntien välisen kilpailun takia.

Antistheneen työt tarjoavat merkittävän näkökulman sokraattiseen filosofiaan. Hänen filosofiaansa voi verrata kyreneläisiin ja igarialaisiin oppeihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit:
 Antistheneen elämäkerta  
 Antistheneen elämäkerta 
 

Kyynikot
Sega Game Gear

Sega Game Gear oli Segan 1990-luvun alussa lanseeraama kannettava pelikonsoli, josta oli tarkoitus tulla Nintendon Game Boyn haastaja. 

Game Gear oli värillinen käsikonsoli samaan tapaan kuin Atari Lynx. Tämän uskottiin antavan sille etulyöntiaseman Game Boyhin verrattuna - Game Boy muuttui värilliseksi vasta vuonna 1998. Lisäksi Game Geariin oli saatavilla Master Gear-niminen lisälaite, jonka avulla Game Gearilla saattoi pelata kaikkia Sega Master Systemin pelejä.

Game Gear ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan markkinoita Game Boylta, sillä se kulutti värillisen ja taustavalollisen näyttönsä vuoksi huomattavasti enemmän paristoja, eikä Sega onnistunut saamaan sille riittävän laajaa pelivalikoimaa. Sega lopettikin Game Gearin tukemisen vuonna 1997, joskin Majesco uudelleenjulkaisi Game Gearin ja valikoiman pelejä vuonna 2000.

Loppuvuodesta 2006 Playpal julkaisi uuden, pienemmän version Game Gearista, joka sisältää 20 Game Gearin ja Sega Master Systemin peliä.

Vastaanotto
Mikrobitti kehui arvostelussaan konsolin grafiikkaa ja Castle of Illusion Starring Mickey Mouse -peliä. Moitteita arvostelija antoi konsolin persoonattomasta ulkonäöstä, häiritsevästi sijoitetusta ja liian kirkkaasta virtavalosta, nappituntumasta, näytön katselukulman kapeudesta, keskinkertaisista äänistä ja pelivalikoiman yleisestä keskinkertaisuudesta.

Lähteet

Käsikonsolit
Segan pelikonsolit
Neo Geo Pocket

Neo Geo Pocket oli  julkaistu värillinen käsikonsoli, jonka oli tarkoitus haastaa Nintendon Game Boy -konsoli. 

Kuten useimmat Game Boyn haastajat, myös Neo-Geo epäonnistui pitkälti vähäisen pelitarjonnan vuoksi, sekä siksi, että Game Boylla oli aivan liian paljon kannatusta käsikonsolimarkkinoilla. Silti Neo-Geo oli paljon lupaavampi lähtökohdiltaan, sillä se oli teknisesti ylivertainen.

Vuonna 1999 SNK julkaisi päivitetyn version alkuperäisestä Pocketista, nimellä Neo Geo Pocket Color.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Käsikonsolit
Neo Geo
Kamelikastike

Kamelikastike () oli keskiajan tunnetuimpia kastikkeita. Kastikkeen nimen arvellaan tulleen kanelista (cannelier de Ceylan), joka yleensä on yksi kastikkeen ainesosista. Muita aineksia ovat viinietikka, korppujauho sekä mausteet. Yleensä italialaisissa kamelikastikkeissa on hieman sokeria ja ranskalaisista se taas puuttuu.

Resepti
Ainekset

  3 viipaletta limppua
  2 dl punaviiniä
  0,7 dl punaviinietikkaa
  1 tl kanelia
  1 tl inkivääriä
  ½ tl mausteneilikkaa
  1 rl sokeria
  hyppysellinen sahramia
  1 tl suolaa

Valmistus

Leikkaa leipä paloiksi kulhoon ja kastele viinillä sekä etikalla. Anna liota välillä sekoittaen, kunnes leipä on mössöä.

Painele siivilän läpi kastikekattilaan kaikki neste. Lisää mausteet ja kuumenna matalassa lämpötilassa, kunnes seos paksuuntuu.

Tarjoile lämpimänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Kastikkeet
John Mills

Sir John Mills (22. helmikuuta 1908 – 23. huhtikuuta 2005) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi urallaan yli 120 elokuvassa.

John Mills syntyi vuonna 1908 Felixstowessa Suffolkissa. Hänen syntymänimensä oli Lewis Ernest Watts Mills, mutta hän vaihtoi sen 1920-luvun alussa muutettuaan Lontooseen. 

Mills meni 1920-luvun alkupuolella sisarensa rohkaisemana tanssikouluun Lontooseen. Ensimmäiset elokuvaroolinsa Mills sai 1930-luvun alussa kierreltyään sitä ennen eri tanssi- ja teatteriryhmissä. Läpimurtonsa hän teki toisen maailmansodan aikana elokuvassa Meri on kohtalomme (In Which We Serve).

Millsillä oli hyvin pitkä ura, joka kesti 1930-luvulta aina 2000-luvulle saakka, ja hän ehti esiintyä yli sadassa elokuvassa. Uransa alussa hän tuli tunnetuksi sotilasrooleista, ja nousi yhdeksi maansa suosituimmista näyttelijöistä. Myöhemmin urallaan hän keskittyi luonnerooleihin, eräänlaisena uran kohokohtana voidaan pitää esiintymistä vuoden 1970 elokuvassa Ryanin tytär (Ryan's Daughter), josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon.

John Mills aateloitiin vuonna 1976, ja vuonna 2002 hän sai elämäntyöstään arvostetun BAFTA-palkinnon. Mills menehtyi vuonna 2005 keuhkokuumeeseen kotonaan Denhamissa.   

Mills oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen vaimo oli näyttelijä Aileen Raymond, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1927; liitto päättyi eroon vuonna 1941. Vuonna 1941 Mills meni naimisiin näytelmäkirjailija Mary Hayley Bellin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Hayleyn ja Julietin, jotka molemmat ovat tehneet pitkän uran näyttelijöinä. Hayley Millsin poika Crispian on 1990-luvulla perustetun Kula Shaker -yhtyeen laulaja. Millsin ensimmäinen vaimo Aileen kuoli 28. huhtikuuta 2005, vain muutamaa päivää myöhemmin kuin entinen miehensä, ja Mary Hayley Bell menehtyi 1. joulukuuta 2005.

Valikoitu filmografia  

Forever England (1935)
Meri on kohtalomme (In Which We Serve) (1942)
Onnelliset vuodet (This Happy Breed) (1944)
Lähimmäisen vaimo (Waterloo Road) (1944)
Tie tähtiin (The Way to the Stars) (1945) 
Suuret toiveet (Great Expectations) (1946)
Lokakuun mies (The October Man)Scott, Etelänavan valloittaja (Scott of the Antarctic) (1948)The History of Mr Polly (1949)Vaikea valinta (Hobson's Choice) (1954)Sankareiden vankileiri (The Colditz Story) (1955)Paluu helvetistä (Ice Cold in Alex) (1958)Kohtalokas kotiinpaluu (Tiger Bay) (1959) Robinsonin perhe (Swiss Family Robinson) (1960)Sankarin kunnia (Tunes of Glory) (1960)Kuningasrotta (King Rat) (1965)Tappajaiset (The Wrong Box) (1966)Oi! Mikä ihana sota (Oh! What a Lovely War) (1969)Ryanin tytär (Ryan's Daughter) (1970)Nuori seikkailija (Young Winston) (1972)Vihan lähde (Oklahoma Crude) (1973)39 askelta (The Thirty-Nine Steps) (1978)Gandhi (1982)Who’s That Girl (1987)Hamlet (1996)

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
Timonen, Topi E.: ”John Mills ja onnelliset vuodet”. Filmihullu'' 1/2021.

Aiheesta muualla 

 John Millsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
BBC:n artikkeli Millsin kuolemasta

BBC:n artikkeli Millsistä
Wikiuutisissa artikkeli Millsin kuolemasta

Englantilaiset näyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Belgian Grand Prix

Belgian Grand Prix (, , ) on vuonna 1925 ensimmäistä kertaa järjestetty autokilpailu Belgiassa, joka on ollut vuodesta 1950 lähtien muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta (usein radan vaarallisuuden tai turvallisuustekijöiden johdosta) joka vuosi osana Formula 1 -luokan maailmanmestaruussarjaa.

Belgian Grand Prix jäi kuitenkin pois vuosien 1957, 1959, 1969, 1971, 2003 ja 2006 kilpailukalentereista. Seitsemän kilometriä pitkä Circuit de Spa-Francorchamps’n moottorirata on pisin Formula 1 -sarjassa 2000-luvulla mukana oleva rata.

Eniten voittoja on saksalaisella Michael Schumacherilla, kaikkiaan kuusi vuosilta 1992, 1995–1997 sekä 2001–2002. Viidesti voittajaksi on ajanut Ayrton Senna, neljästi Kimi Räikkönen, Lewis Hamilton ja Jim Clark.

Suomen kansalaisista kilpailun ovat voittaneet Mika Häkkinen vuonna 2000, Kimi Räikkönen neljästi vuosina 2004, 2005, 2007 ja 2009, sekä Nico Rosberg vuonna 2016.

Voittajat

Sponsorit
1998–2002: Foster’s Belgian Grand Prix
2007–2009: ING Belgian Grand Prix
2011–2015: Shell Belgian Grand Prix
2017: Pirelli Belgian Grand Prix
2018–2019: Johnnie Walker Belgian Grand Prix
2020–2022: Rolex Belgian Grand Prix

Lähteet
 Belgium Formula1.com

Viitteet

Aiheesta muualla
Ristiretkiaika

Ristiretkiaika eli Suomen varhaiskristillinen aika (1025–1300 jaa. tai 1050–1300 jaa.) on Suomen rautakauteen liittyvä arkeologinen periodinimitys. Ristiretkiajan päättyessä Suomessa alkoi keskiaika.

Nimitys 
Kun nimitys "ristiretkiaika" otettiin käyttöön 1800-luvun lopulla Karjalan tutkimuksen yhteydessä, tähän vaiheeseen ajoittuvien arkeologisten löytöjen uskottiin olevan samanaikaisia kuin Suomeen tehdyt (todelliset tai tarunomaiset) ristiretket. Nimitys on osaksi perusteeton, sillä varsinaiset ristiretket Pyhälle maalle aloitettiin vasta 1090-luvulla. Itämeren piirissä voidaan ristiretkistä puhua varmuudella vuoden 1147 jälkeen, kun paavi Eugenius III:n bullassa luvattiin synninpäästö pakanoille, jotka ottivat ristin kantaakseen.

Nykyisin tiedetään, että ristiretket eivät alkaneet heti viikinkiajan jälkeen, vaan kristinusko sai kannatusta vaikuttaen rinnakkain pakanallisen alkuperäisuskomusten kanssa tietyissä osissa Lounais-Suomea. Parempi nimitys aikakauden alkupuoliskolle lienee varhaiskristillinen aika (1050–1155).

Päättyminen 

Ristiretkiajan katsotaan päättyvän, kun Suomen alueen asukkaat siirtyvät selvästi kristillisiin hautaustapoihin. Länsi-Suomessa tämä tapahtuu lopullisesti vuoteen 1250 tultaessa, Itä-Suomessa ja Karjalassa  myöhemmin. Kristinuskon leviäminen Suomeen oli kuitenkin alkanut jo aikaisemmin. Ristiretkiajan katsotaan olleen rauhatonta aikaa, sillä Suomi jäi keskelle kahden laajentumishaluisen valtakunnan (Ruotsi ja Novgorod) sekä kirkkokunnan (katolinen ja ortodoksinen) yhteentörmäystä.

Ristiretkiaikaan ajoittuvat löydöt ovat peräisin lähinnä Lounais-Suomesta, Hämeestä, Etelä-Savosta ja Laatokan Karjalasta. Pienempi määrä asutusta oli muuallakin.

Katso myös
 Ristiretket Suomeen
 Suomen esihistoria

Lähteet

Viitteet

Keskiaika
Suomen esihistoria
Ristiretket Suomeen
Steven Thomas

Steven Thomas alias "Doggy Steve" (s. 1961) on yhdysvaltalainen mies, joka tuli Suomessa tunnetuksi tartutettuaan tietoisesti HI-viruksen useisiin suomalaisnaisiin vuosina 1993–1996. 

Thomasin tekemiset tulivat julki tammikuussa 1997. Poliisi julkaisi hänen kuvansa useissa lehdissä ja tiedotti Thomasin tartuttaneen lukuisiin, jopa satoihin, suomalaisnaisiin HIV:n. Lopulta vain 17 naista tunnusti sukupuoliyhteyden Thomasin kanssa.

Thomas tiesi olevansa HI-viruksen kantaja ja hänen todettiin tarkoituksella olleen suojaamattomissa sukupuoliyhteyksissä useiden suomalaisnaisten kanssa. Thomasin tekojen aikaan tahallinen HI-viruksen levittäminen rangaistiin oikeudessa tapon yrityksenä. Nykyisessä korkeimman oikeuden ratkaisukäytännössä rikosnimikkeeksi on katsottu törkeä pahoinpitely taikka vaaran aiheuttaminen jos kohde ei saa tartuntaa.

Thomas tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 10. heinäkuuta 1997 14 vuodeksi vankeuteen seitsemästätoista tapon yrityksestä, jotka olivat tapahtuneet maaliskuun 1993 ja joulukuun 1996 välillä, sekä yhdestä huumausainerikoksesta. Lisäksi hänet määrättiin maksamaan korvauksia 300 000 markkaa kullekin tartunnan saaneelle ja 20 000 markkaa kullekin tartunnalta välttyneelle uhrille. Käräjäoikeus perusteli tuomiota tapon yrityksestä sillä, että HIV-infektiota ei voinut parantaa. 

Tuomio herätti keskustelua oikeusoppineiden keskuudessa, sillä Thomas sai heidän mukaansa liian ankaran vankeusrangaistuksen. Suomen lain mukaan suurin sallittu vankeusrangaistus useista tapon yrityksistä on 12 vuotta. Eduskunnan oikeusasiamies Lauri Lehtimaja antoi myöhemmin käräjäoikeuden tuomarille huomautuksen virkavelvollisuuden rikkomisesta.

Helsingin hovioikeus alensi rangaistusta joulukuussa 1997 11 vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi vankeutta. Rangaistukseen yhdistettiin lisäksi kolme aiemmin ehdollisina määrättyä rangaistusta pahoinpitelyistä. Tapauksen asiakirjat julistettiin salaisiksi 40 vuoden ajaksi.

Vuonna 2002 Steven Thomas vapautettiin kaikessa hiljaisuudessa ja karkotettiin Suomesta tuntemattomaan paikkaan.

Thomas oli ennen rikoksia työskennellyt muun muassa ovimiehenä useissa helsinkiläisissä ravintoloissa. Lisäksi hän esiintyi rap-artistina nimellä Doggy Steve. Hän oli esiintynyt muun muassa MTV:n Jyrki-ohjelmassa toukokuussa 1996.

Katso myös 
 Aki Hakkarainen
 George Kings

Aiheesta muualla 
 Turun Sanomat 10.7.1997: Hiv-tartuttajalle 14 vuoden vankeustuomio
 Turun Sanomat 11.8.1997: Steven Thomasille kaikki sallittua?
 Turun Sanomat 17.12.1997: Thomasin tuomio laski odotetusti hovioikeudessa

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rikolliset
Oikeustapaukset
Henkirikoksia yrittäneet
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Hasse Walli

Hannes Mikael Waldemar ”Hasse” Walli (s.  10. helmikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen rockia, bluesia ja maailmanmusiikkia esittävä kitaristi, joka aloitti muusikonuransa The Islandersin ja Jormasin jäsenenä 1960-luvun puolivälissä, aluksi rumpalina. Hän nousi maineeseen Blues Section -yhtyeen kitaristina vuonna 1967. 

Walli oli katsomassa Jimi Hendrixin Kulttuuritalon-konserttia vuonna 1967. 1975 Walli oli Harri Saksalan, Jukka Linkolan, Antti Hytin ja Tero Saarikosken mukana Manifest-nimisessä kokoonpanossa, joka julkaisi singlenä Saksalan suomennoksen Hendrixin Fire kappaleesta nimellä "Puita Kaminaan" (LRS-2083). B-puolella oli Linkolan säveltämä ja Saksalan sanoittama "Tie".

Walli kuului maailmanmusiikkia eri tyyleihin yhdistelleen Piirpauke-yhtyeen perustajajäseniin. Walli on kertonut Bob Marleyn Tukholman-konsertin 1977 sekä oman Kuubassa festivaaleilla käymisensä vuonna 1978 vaikuttaneen maailmanmusiikki-innostukseensa, mutta että lopullisen vaikutuksen tekivät Sakari Kukon Senegalista vuonna 1979 tuomat äänitteet. Vuonna 1980 Walli oli mukana tekemässä nimellä Olavi Hämy ja Planets  reggae-singleä "Raha/Kanuuna." Ensimmäisellä soololevyllä  vuonna 1981 laulusolisteina olivat Tuomari Nurmio, Mara Halme ja Jim Pembroke ja seuraavalla vuonna 1982 Marie-Alphonse Liwata. 

Seuraavat kolme levyä tehtiin Afro Line -nimellä ja lähinnä suomalaisilla muusikoilla. Walli on asunut pitkiä aikoja Senegalissa ja työskennellyt sikäläisten muusikoiden kanssa. Asamaan-nimellä julkaistiin mbalax-musiikkia kaksi levyä. Vuoden 2000 Kevyet kengät -albumilla Walli lauloi myös itse. Wallin kanssa yhteistyötä on tehnyt brittiläinen kitaristi-laulaja Steve Webb. Walli on esiintynyt myös Power Trio -yhtyeen kanssa. 

Hasse Wallin pikkuvelipuoli Petri Walli tunnettiin Kingston Wall -yhtyeestä. Heidän isänsä oli kapellimestari ja pianisti Aarno Walli.

Diskografia 
 Hasse Walli (1981)
 Sounds Afro! (1982)
 Hasse Walli's Afro Line: Viva Africa! (1983)
 Hasse Walli, Hassan Bah & Afro Line: Dakar Nights (1984)
 Hasse Walli, Hassan Bah & Afro Line: Close to the Line (1987)
 Hasse Walli & Asamaan: Modern Mbalax (1989)
 Hasse Walli & Asamaan: African Sky (1991)
 Kevyet Kengät (2000)
 Hasse Walli & Steve Webb: Winners (2002)
 Hasse Walli & Steve Webb: Sweet Nina (2005)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Hasse Walli All Stars 1981
 Ylen Elävä arkisto: Hasse Walli & Zeus: Four Years (live 1972, kappaletta ei ole levytetty)
 

Suomalaiset kitaristit
1960-luvun rockyhtyeet ja -artistit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Varisto (Vantaa)

Varisto () on Vantaan Myyrmäen suuralueeseen kuuluva runsaan 2 200 asukkaan kaupunginosa. Se sijaitsee Kehä III:n ja Vihdintien risteyksen kaakkoispuolella.
 
Variston naapurikaupunginosina ovat Martinlaakso idässä, Myyrmäki kaakossa, Vapaala Luhtitien toisella puolella etelässä ja Hämeenkylä Vihdintien takana lännessä. Kehä III:n pohjoispuolella sijaitsee Petikko yritys- ja virkistysalueineen.

Variston yritysalue Kehä III:n eteläpuolella on liike- ja teollisuusaluetta, jonne ovat sijoittuneet esimerkiksi Kauppakeskus Viisari suurine huone­kalu­myymälöineen sekä Fur Center, jossa järjestetään turkishuutokauppoja.

Alueella sijaitsee myös metsäisempi Raappavuori vesitorneineen. Kaakossa ulkoilualue jatkuu saumattomasti Myyrmäen urheilupuiston suuntaan. Eteläisessä Varistossa on omakotitalo- ja rivitaloasutusta, kaksi päiväkotia ja yhtenäiskoulu. Myös Pellaksen alue Myyrmäen vesitornin eteläpuolella kuuluu Varistoon.

Varistossa sijaitsee myös Varistonniityt-niminen puistoalue, jota kutsutaan myös nimellä Ankkalampi. Ankkalampi on yleinen koiranulkoilutusalue ja kesäiltojen viettopaikka.

Variston palveluja

 Hämeenkylän koulu (peruskoulun 1.–9. luokat) 
 K-Supermarket Herkkupähkinä
 Kauppakeskus Viisari
 Neste K -huoltoasema, jonka yhteydessä pikaruokaravintoloita
 Varistonniityn ja Luhtituvan päiväkodit
 Attendon vanhainkoti
 Cityvarasto pienvarastoyritys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Variston tennis
 Hämeenkylän koulu 
 Variston Neste K
 K-Supermarket Herkkupähkinä
Petikko

Petikko on kaupunginosa Vantaalla, Kehä III:n pohjoispuolella ja Vihdintien itäpuolella.
Lännessä kaupunginosa rajoittuu Espooseen. Petikon naapurikaupunginosia ovat Varisto etelässä, Askisto lännessä, Keimola ja Vestra pohjoisessa sekä Myllymäki idässä. Petikko kuuluu Myyrmäen suuralueeseen.

Kaupunginosa tunnetaan eteläosan tiiviistä teollisuus- ja kauppa-alueestaan, Petikon yritysalueesta, jonka alkuna on ollut 1950-luvulla perustettu ja sittemmin purettu Hämeenkylän tiilitehdas. Petikon teollisuusalueen asemakaava on 1970-luvulta. Vuonna 2001 Petikko työllisti noin 1800 henkeä.

Suurin osa Petikosta on kuitenkin on rakentamatonta virkistysaluetta, peltoja ja metsiä. Alueelle suunniteltiin 1980-luvulla jopa 4 400 asukkaan pientaloasutusta, mutta kumpuilevaa maastoa pidettiin hankalana rakentaa. Petikossa sijaitsee Pitkäsuon täyttömäki, jonne on otettu vastaan ylijäämämaita vuodesta 1988 alkaen. Täytön loputtua, kun mäen laajuus on 13 miljoonaa kuutiometriä ja korkeus meren pinnasta 122 metriä, mäki maisemoidaan virkistyskäyttöön.

Pinta-alaltaan laajaan Petikon kaupunginosaan kuuluu myös Koivurinteen pientaloalue. Petikossa asuu nykyisin vain noin 300 henkeä (2010), mutta asukasluku tulee kasvamaan Koivurinteen asemakaavan myötä. Kaupunginosaan on muuttanut viimeisen vuosikymmenen aikana erityisesti lapsiperheitä. Tulevaisuudessa lisää asutusta on tulossa myös Friimetsään.

Petikossa on lukuisia kasvistollisesti ja eläimistöltään arvokkaita alueita. Näistä osa on suojeltu ja osa niistä luetaan Natura 2000-ohjelmaan. Suojelualueisiin kuuluvat esimerkiksi Pyymosan lehto, Pyymosan korpi, Gamla Soltorpin alue, Toivonrinne ja Frimetsän pähkinäpensaslehto.

Myymälöitä ja palveluja
Entisiä ja nykyisiä yrityksiä:
 A-Katsastus
 ABC-huoltoasema, jonka yhteydessä Hesburger
 Akvaariolinna
 Alko (1991–?)
 Autoverkkokauppa
 Baiks Petikko
 Eurokangas
 Jussi-Keittiöt (1991–?)
 Jysk
 Kamux
 Keittiö.net (Kitchen Store Finland Oy)
 Kilomuovi (1990-luku)
 Lastenvaunumyymälä
 Lundia
 Masku
 Mondo Sisustus
 Mopo Sport
 Musti ja Mirri
 Petikon Nixi-Keittiöt
 Pukkila
 RTV-Yhtymä
 Stark
 Suomen Sänkytukku (konkurssi 2019)
 Tasokaluste (1980- ja 1990-luku)
 Tokmanni SuperCenter
 Turun Uunisepät Oy
 Unikulma

Lähteet
Veromies

Veromies () on Vantaan kaupunginosa Helsinki-Vantaan lentoaseman eteläpuolella, Tuusulanväylän länsipuolella. Etelässä Veromies rajoittuu Pakkalan alueeseen, rajana on Kehä III. Lentoasemantien länsipuolelle on käytössä nimi Virkamies ().

Veromiehen kaupunginosaa on rakennettu 1950-luvulta lähtien erityisesti työpaikka- ja varastoalueena. Alueelta löytyy pienteollisuutta, logistiikkatoimintoja, liike- ja toimistotiloja ja useita hotelleja. Työpaikkoja on jo yli 9 100 (2013 lopussa). Kaupunginosan työpaikoista miltei 40 prosenttia on kaupan alalla.

Asuinalueena 

Asuinrakennukset sijoittuvat toistaiseksi kaupunginosan keskivaiheille lähinnä Pyhtäänkorvenkujan ja Pyhtäänkorventien pohjoispuolelle. Täällä on myös Alvar Aallon suunnittelema 20 asunnon eli kahden Pyttbergetin etelärinnettä kohoavan rivitalon ja näiden väliin jäävän sauna-pesutuparakennuksen muodostama Aerola, Aero Oy:n korjaamohenkilökunnalle suunniteltu ja 1953–1955 rakennettu suojeltu rakennuskokonaisuus. Lähistön muut rakennukset ovat kerrostaloja, joista runsas puolet on rakennettu 2010-luvun alussa. Kaupunginosan asuntojen keskikoko on 55 neliötä, mikä on Vantaan alhaisin lukema. Tämä heijastuu myös alueen ruokakunnissa, joista hieman yli puolet on yhden hengen talouksia. Väestöstä joka neljäs on ulkomaan kansalaisia (2015).

Alueen väkiluvun ennakoidaan nousevan noin runsaaseen 1 500 henkeen vuonna 2025. Alueelle rakennetaan lisää asuntoja ja työpaikkoja tarjoavia tiloja. Elinkeinorakenteen ennakoidaan monipuolistuvan. 52 hehtaarin kokoinen Muuran asuinalue, joka ottaa vaikutteita Kartanonkoskesta, on yksi Veromiehen merkittävimmistä hankkeista.

Oppilaitokset ja nähtävyydet 
Koulutusta alueella antavat Finnair Flight Academy ja Vantaan kaupungin Vantaan ammattiopisto Varian Aviapoliksen toimipiste (Rälssitie 13). Suomen ilmailumuseo sijaitsee kaupunginosassa Karhumäentien varrella.

Liikenneyhteydet 

Kehäradan Aviapoliksen rautatieasema palvelee kaupunginosan länsilaidalla, lentoaseman teknisen alueen eteläpuolella ja Tikkurilantien pohjoispuolella. Aseman pohjoisen sisänkäynnin äärellä on myös uusi hotellirakennus. Linja-autoyhteydet ovat varsin kattavat osin lentoaseman läheisyyden vuoksi.

Liikennemelu 
Veromiehenkylä on Itä-Pakilan jälkeen pääkaupunkiseudun toiseksi meluisin postinumeroalue. Alueesta 89 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Melu aiheutuu tieliikenteestä. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi tärkein ympäristön riski ihmisten terveydelle.

Katso myös 
 ANS Finlandin Avia College, viereisessä Lentokentän kaupunginosassa

Lähteet

Aiheesta muualla
Susikoira

Susikoira voi viitata johonkin seuraavista:

puhekielessä usein käytetty nimitys saksanpaimenkoirasta
italialainen koirarotu italiansusikoira
hollantilainen koirarotu saarloosinsusikoira eli saarlooswolfhond
tšekkoslovakialainen koirarotu tšekkoslovakiansusikoira eli ceskoslovensky vlciak
irlantilainen vinttikoirarotu irlanninsusikoira
koirasusi eli koiran ja suden risteytys
Jack Londonin romaani Valkohammas on suomennettu myös nimellä Susikoira
Susikoira Roi, Jorma Kurvisen kirjoittama kirjasarja.
Lehti

Lehti tarkoittaa seuraavia asioita:

 lehti, kasvin osa
 lehti, säännöllisesti ilmestyvä painojulkaisu. Erilaisia lehtiä ovat muiden muassa:
 sanomalehti
 aikakauslehti
 Lehti, satiirinen verkkojulkaisu.

Sukunimenä 
 Alexandra Lehti, Lxandra, suomenruotsalainen laulaja-lauluntekijä
 Eero Lehti (s. 1944), suomalainen poliitikko ja yrittäjä
 Hanna Lehti-Eklund (s. 1957), suomalainen pohjoismaisten kielten professori
 Heikki Lehti (s. 1950), suomalainen estejuoksija
 Jarkko Lehti (oik. Väinö Lehtinen, 1938), suomalainen iskelmälaulaja
 Juha Lehti (s. 1960), suomalainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi
 Jukka Lehti (s. 1982), suomalainen lentopalloilija
 Markus Lehti (s. 1984), suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Martti Lehti (1901–1961), suomalainen kirjailija
 Matti Lehti (s. 1947), suomalainen yritysjohtaja ja Helsingin kauppakorkeakoulun kansleri
 Olavi Lehti (1914–1993), suomalainen kenraaliluutnantti
 Olavi Lehti (1915–2007), suomalainen eversti
 Patrik Lehti (s. 1987), suomalainen jääkiekkopuolustaja.
 Pekka Lehti (s. 1965), suomalainen basisti, säveltäjä ja tuottaja
 Piia Lehti (1973–2017), suomalainen taidegraafikko
 Pirjo Lehti (s. 1953), suomalainen iskelmälaulaja
 Raimo Lehti (1931–2008), suomalainen matemaatikko ja tähtitieteen historian tuntija
 Senja Lehti (1912–1987), suomalainen näyttelijä.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Peyton Place (televisiosarja)

Peyton Place oli saippuaooppera, jota esitettiin ABC-televisiokanavalla Yhdysvalloissa vuosina 1964–1969. Sarja perustui Grace Metaliousin vuonna 1956 kirjoittamaan kirjaan Kaupunki nimeltä Peyton Place ja siitä vuonna 1957 tehtyyn elokuvasovitukseen Peyton Place – vihan tyyssija. Peyton Place kertoi Uudessa-Englannissa sijaitsevan kuvitteellisen pikkukaupungin ihmisten elämästä. Sarjan henkilöt edustivat pääosin yhteiskunnan ns. ylempää keskiluokkaa. Sarjaa tehtiin kaikkiaan 514 jaksoa.

Sarja esitettiin myös Suomessa televisiossa ensin TV1:ssä muutama jakso vuonna 1965 nimellä Pikkukaupungissa tapahtuu. Se ei silloin vielä saanut tuulta siipiensä alle. Vasta 1960–1970-lukujen vaihteessa MTV:n esittämänä siitä tuli menestyssarja Suomessa. Esimerkiksi 9. huhtikuuta 1969 lähetetty jakso sai 1,7 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 45 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä.
Se oli ensimmäinen Suomessa esitetty suosittu yhdysvaltalainen saippuasarja.

Pilapiirtäjä Kari Suomalaisen mukaan Peyton Placen suosio oli aikanaan uusi ilmiö suomalaisten arjessa: "Keskiviikkoiltoina keräännyttiin hartaina televisioiden ääreen seuraamaan Peyton Place -sarjaa, kaikkien aikojen suosituinta sarjaohjelmaa. Sen takia siirrettiin vierailuja ja lähdettiin kesken kokouksista. Seuraavana aamuna varsinkin naisväki keskusteli innokkaasti ja asiantuntevasti Peyton Placen mutkikkaiden ihmissuhteiden viimeisistä käänteistä."

Keskeisiä näyttelijöitä sarjassa olivat Mia Farrow (Allison McKenzie), Ryan O’Neal (Rodney Harrington), Barbara Parkins, Dorothy Malone ja Ed Nelson.

Vastaanotto 

Reijo Lehtonen kirjoitti Filmihullu-lehdessä vuonna 1969, että sarja tarjoaa keskiluokkaiselle katsojakunnalle monia mahdollisuuksia samastumiseen. Sen henkilöt edustavat psykologisesti tiettyä ihannetta, jonka rikkominen aiheuttaisi hahmoihin sattumanvaraisuutta ja siten sekoittaisi selkeän tarinan. Tarinan juoni ei ole alku-loppu-rakenteen mukainen vaan päättymätön tapahtumasarja. Vuorosanat ovat kliseemäisiä ja niiden tarkoituksena on vahvistaa kuvan tarjoamaan viestiä. Lehtosen mukaan sarja vie katsojan pois omasta olohuoneesta sellaiseen todellisuuteen, jonka hän voi tunnistaa tavoiteltavaksi todellisuudeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saippuasarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Perhesarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
1960-luvun televisiosarjat
Tujoni

Tujoni (C10H16O) on kemiallinen yhdiste, jonka leimahduspiste on 64 °C. Se on antiseptinen, väritön, voimakkaan hajuinen neste. Tujoni on ketoni, jolla on kaksi stereoisomeeristä muotoa: α-tujoni (CAS 546-80-5) ja β-tujoni (CAS 471-15-8). Tujoni ei liukene veteen, mutta etanoliin ja dietyylieetteriin kylläkin.

Tujonia on muun muassa absintissa, noin 1,8–6 mg/l. Lisäksi sitä käytetään aromiaineena elintarvikkeissa. Sen on aiemmin sanottu aiheuttavan epilepsiaa ja hallusinaatioita, mutta väite on nykyisin kyseenalaistettu. Suurina annoksina tujoni on kuitenkin keskushermostolle myrkyllistä, ja esimerkiksi jotkin paljon tujonia sisältävät pietaryrtin eri kannat aiheuttavat myrkytysoireita. Myrkytysoireita ovat kouristukset, huimaus ja jopa kuolema.

Kasveissa tujonia on muun muassa salviassa ja koiruohossa sekä tuijapuissa, joista se on saanut nimensäkin. Koska monia tujonia sisältäviä kasveja käytetään mausteina ja rohdoksina, Euroopan neuvosto on määritellyt suurimman turvallisen tujoniannoksen ja määritellyt erilaisten juomien suurimman sallitun tujonipitoisuuden.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Inchem.org: Thujone 
Human Metabolome Database (HMDB): (-)-3-Isothujone 
Human Metabolome Database (HMDB): (+)-3-Thujone 
Human Metabolome Database (HMDB): (-)-3-Thujone 
Liber Herbarum II: Luettelo tujonia sisältävistä kasveista
KEGG: Thujone 
Absinthe absolved
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Beta-thujone 

Orgaaniset yhdisteet
Desinfiointiaineet
Koivuhaka

Koivuhaka () on kaupunginosa Vantaan keskiosissa. Kaupunginosan rajana on etelässä Kehä III ja Keravanjoki, lännessä Tuusulanväylä ja pohjoisessa Läntinen Valkoisenlähteentie. Asukkaita alueella on yli 2 600, ja väestö on kasvanut etenkin 2010-luvulla.

Historia 

Koivuhaan alue on tasaista Keravanjoen ja Kylmäojan purolaaksoa, jonka varrella on viljelty maata vuosisatojen ajan, ainakin 1600-luvulta lähtien. Keravanjoen lähistöstä on löydetty merkkejä keskiaikaisesta asutuksesta. Historiallinen Kuninkaantie kulkee alueen eteläosissa nykyisin nimellä Kuriiritie.

Alueella sijaitsee vanha Johansin maatila (nykyisin Vantaan kaupungin hallinnassa, Velmu ry:n käytössä) ja 1940–1960-luvun omakotitaloja.

Ympäristö 

Alueen pohjoisosassa Kylmäojan purolaaksossa sijaitsee Koivuhaan arboretumina tunnettu puulajipuisto, jossa oli vuonna 2005 jo noin 170 puuvartista lajia. Arboretum on osa joskus Ystävyyden puistonakin tunnettua osaa laajemmasta Tikkurilan keskuspuistosta. Koivuhaan luoteislaidalla Kylmäojan varrella kulkee ulkoilureittejä, joilta on yhteys idemmäs Tikkurilan urheilupuistoon.

Kaupunginosana modernista teollisesta arkkitehtuurista mainittakoon entinen Ristin Voitto -kirjapainon rakennus vuodelta 1968.

Koivuhaan länsiosassa on yrityksiä, muun muassa auto- ja tukkukauppoja. Kaupunginosassa on yritystoiminnan seurauksena runsaasti työpaikkoja (noin 4 300), joista yli 40 prosenttia kaupan alalla. Helsinki-Vantaan lentoaseman läheisyyden vuoksi läntisiä yritysalueita markkinoidaan myös Aviapolis-brändin avulla.

Pientaloalueen keskellä, Meiramitien varrella on Jehovan todistajien Suomen toimintakeskus ja valtakunnansali sekä seurakunnan asuntoja. Meriamitiellä on myös Viherpajan puutarhamyymälä, jossa on nähtävyytenäkin tunnettu japanilainen puutarha.

Lähteet

Aiheesta muualla
Intiankumina

Intiankumina (ajowan) (Trachyspermum ammi) on kuminan sukuinen kasvi, jonka siemeniä käytetään intialaisessa ruuassa mausteena, erityisen paljon papu- ja linssiresepteissä. Roomalaiset tunsivat kasvin kuminan variaationa, ja he kutsuivat sitä nimellä ammi. Se on voinut olla myös sama kasvi, jota kutsuttiin etiopiankuminaksi. Ajowan on hyvin paljon persiljan näköinen.

Nykyään kasvia viljellään myös siitä saatavan terveysvaikutteisen öljynsä vuoksi Pakistanissa, Egyptissä, Afganistanissa ja Iranissa.

Kasvilla on harsomaiset valkoiset kukat ja tilliä muistuttava lehdistö.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Intiankumina (Trachyspermum ammi)
Flora of China: Trachyspermum ammi 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Trachyspermum ammi 
Gernot Katzer's spice pages: Ajwain (Trachyspermum copticum) 

Sarjakukkaiskasvit
Maustekasvit
Leveyspiiri

Leveyspiiri eli paralleelipiiri on maapallon kiertävä päiväntasaajan suuntainen piiri. Sen maanpinnan kohdan sijainti päiväntasaajasta pohjoiseen tai etelään voidaan kertoa leveysasteen, minuuttien ja sekuntien avulla.

Päiväntasaajan ja napojen lisäksi tärkeitä leveyspiirejä ovat Kravun kääntöpiiri (23° 26′ 22″ N) pohjoisella ja Kauriin kääntöpiiri (23° 26′ 22″ S) eteläisellä pallonpuoliskolla, jotka antavat auringon pohjoisimman ja eteläisimmän zeniittiaseman, sekä napapiirit (66° 33′ 39″), jotka kuvaavat kaamoksen rajaa.

Katso myös 
 Pituuspiiri

Lähteet

Aiheesta muualla 

Navigointi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sillanpää

Sillanpää on suomalainen sukunimi, joka esiintyy myös paikannimenä. Nykyisenä sukunimenään sitä käyttää 4 690 suomalaista. Ulkomailla asuvista suomalaisista lähes 237 käyttää sitä nykyisenä sukunimenään.

Sillanpää-nimisiä ihmisiä

Aimo Sillanpää, tähtitieteilijä ja dosentti
Aleksi Sillanpää (s. 1981), pikajuoksija
Frans Emil Sillanpää (1888–1964), kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
Henri Sillanpää (s. 1979), jalkapalloilija
Henrik Sillanpää (s. 1991), tennispelaaja
Jari Sillanpää (s. 1965), laulaja, vuoden 1995 tangokuningas
Jemina Sillanpää (s. 1982), näyttelijä ja muusikko
Johannes Sillanpää (1897–1970), lääninrovasti ja sotilaspastori
Juho Sillanpää (s. 1938), poliitikko (Keskustapuolue)
Kari Sillanpää (1946–1976), jääkiekkoilija
Kimmo Sillanpää (s. 1960), jääkiekkoilija
Miina Sillanpää (1866–1952), poliitikko ja ministeri (SDP)
Mika Sillanpää (s. 1970), kemisti ja professori, Vihreän kemian laboratorion johtaja
Mika Sillanpää (s. 1976), fyysikko ja Aalto-yliopiston teknillisen fysiikan professori 
Mikko Sillanpää (1925–1992), maataloustieteilijä
Niina Sillanpää (s. 1978), näyttelijä
Olli Sillanpää (s. 1981), jääkiekkoilija
Outi Sillanpää (s. 1976), kävelijä
Reijo Sillanpää (s. 1946), kemian professori
Rosa Sillanpää (1888–1929), sosialistipoliitikko
Sami Sillanpää (s. 1974), Helsingin Sanomien ulkomaantoimittaja
Sanna Sillanpää (s. 1968), kolmoissurmaaja
Santeri Sillanpää (s. 1997), jääkiekkoilija
Silja Sillanpää (s. 1975), lastenkirjailija ja televisioesiintyjä
Seppo Sillanpää (s. 1953), viulisti
Severi Sillanpää (s. 1988), jääkiekkoilija
Viljo Sillanpää (s. 1993), pesäpalloilija.

Sillanpää paikannimenä

Sillanpää, kylä Kiskossa
Sillanpää, kylä Sauvossa
Sillanpää, kylä Somerolla
Sillanpää, kylä Vetelissä ( 69750 )
Sillanpää, kylä Lapualla
Sillanpää, kylä Seinäjoella

Muita merkityksiä
1446 Sillanpää, asteroidi
Sillanpääasema, sotilastermi
Sillanpää Shipping, suomalainen varustamo
Jari Sillanpää, Jari Sillanpään debyyttialbumi
Sillanpään marssilaulu, Frans Emil Sillanpään runoon sävelletty marssilaulu
Sillanpääläisyys, lestadiolaisuuden haara

Lähteet 

Sukunimet
Sarasvuo

Sarasvuo oli Jari Sarasvuon isännöimä suora keskusteluohjelma Nelonen-kanavalla.

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 26. syyskuuta – 14. marraskuuta 2013. Toinen tuotantokausi alkoi 13. helmikuuta 2014, mutta päätettiin lopettaa suunnitellun huhtikuun lopun sijasta jo maaliskuun puolivälissä vähäisen katsojamäärän vuoksi. Ohjelman lopettamisen syyksi Johan Bäckman väitti vierailuaan ohjelman viimeisessä lähetyksessä. Ohjelma esitettiin Krimin kriisin aikaan, ja Bäckmanin Venäjä-mieliset näkemykset edustivat täysin vastakkaista kantaa kanavan omistajakonsernin Sanoma Median eri tietovälineissä esitetyn kanssa. Väitteen tueksi Bäckman esitti Sarasvuon lähettämän lyhyen eikä yksikäsitteisen tekstiviestin, jota kuitenkin oli tulkittu väärin. Tapaus nousi uutisaiheeksi myös Venäjällä, ja Sarasvuo antoi asiasta lausuntoja venäläisille tietovälineille.

Vieraat

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

 http://www.ruutu.fi/hakutulokset/Sarasvuo 

Suomalaiset keskusteluohjelmat
Viihdeohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Nelosen televisio-ohjelmat
Näsiä

Näsiä eli lehtonäsiä (Daphne mezereum), kansanomaisesti myös riidenmarja, on näsiäkasvien heimoon kuuluva pensas, joka kukkii aikaisin keväällä ennen lehtien puhkeamista. Etelä-Suomessa kukinta ajoittuu huhtikuulle, ja Etelä-Lapissa vasta toukokuulle. Sen marjat ovat erittäin myrkyllisiä. Marjojen siemenet sisältävät muun muassa myrkyllistä diterpeenialkoholeihin kuuluvaa metsereiiniä (C38H38O10, CAS-numero 34807-41-5). Suomessa kasvava yleinen näsiä kuuluu näsiöiden (Daphne) sukuun, jossa on noin 50 lajia.

Ulkonäkö ja koko

Kasvutapa ja lehdet 
Lehtonäsiä on 60–100 senttimetrin korkuinen kesävihanta pensas, jonka varret ovat vaalean harmaanruskeita, pystyjä ja pystyhaaraisia. Lehdet kasvavat oksissa kierteisesti ja ovat noin 6–8 senttimetriä pitkiä. Lehtien muoto on vastapuikea, suikea, lehtilaita on ehyt ja lehdet ovat alapuolelta sinivihreät.

Kukat ja hedelmät 
Lehtonäsiä kukkii maalis–huhtikuussa Etelä-Suomessa, ja Pohjois-Suomessa vasta toukokuussa. Kukat ovat väriltään vaaleanvioletteja, sinipunaisia tai joskus valkoisia. Ne puhkeavat varren kärjessä olevista vanhoista lehtienarvista ennen lehtimistä 2–4 kukan ryhminä. Kukissa ei ole teriötä, vaan ainoastaan verhiö, joka on kellomainen, tyvestä yhdislehtinen ja neliliuskainen. Verhiön halkaisija on noin 10 millimetriä. Kukassa on neljä pitkää ja neljä lyhyttä hedettä. Kukkien tuoksu on voimakas.

Kukista muodostuu punaisia, soikeita ja erittäin myrkyllisiä luumarjoja. Niiden siemenet sisältävät muun muassa myrkyllistä diterpeenialkoholeihin kuuluvaa metsereiiniä (C38H38O10, CAS-numero 34807-41-5).

Levinneisyys ja kasvupaikat 
Lehtonäsiä kasvaa lehdoissa ja lehtomaisissa metsissä. Se on kalkinsuosija. Lehtonäsiän kerääminen on Manner-Suomessa kielletty kaupalliseen tarkoitukseen ja se on Ahvenanmaalla kokonaan rauhoitettu.

Käyttö 
Lehtonäsiän osia on käytetty lääkekasvina. Sen myrkyllisyyttä on myös hyödynnetty esimerkiksi ketunmyrkyn valmistukseen. Sitä käytetään myös koristekasvina. Ainakin Vienan Karjalassa näsiänmarjaa näytetään käytetyn kankaan punavärjäykseen.

Kasvintuhoajat 
Nisäkkäät jättävät lehtonäsiän rauhaan, sillä se on useimmille niistä tappavan myrkyllinen. On kuitenkin olemassa eläimiä, jotka pystyvät sitä syömään, kuten hanhet.

Lehtonäsiässä voi esiintyä punapahkasientä eli punanäppyä (Nectria cinnabarina).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Pohjolan kasvien pauloissa: Daphne mezereum – näsiä, lehtonäsiä
 Luopioisten kasvisto: Lehtonäsiä (Daphne mezereum)
 
 
 
 Pherobase: Floral volatiles of Daphne mezereum

Kirjallisuutta 
 

Näsiät
Myrkylliset kasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kenttätykistö

Kenttätykistö on liikkuvan tykistön alaluokka, jota käytetään maavoimien tukemiseen taistelukentällä. Kenttätykkien vetämisessä käytettiin alkuvaiheessa hevosia ja muita työeläimiä, mutta ne ovat korvaantuneet tekniikan kehittyessä moottoriajoneuvoilla. Vedettävien tykistöaseiden rinnalle ovat tulleet myös omalla käyttövoimalla liikkuva telatykistö, jossa tykistöase on asennettu esimerkiksi panssarivaunulavetille. Moderneilla kenttätykeillä voidaan saavuttaa ammustyypistä riippuen 15–300 kilometrin kantamia.

Tykistö
Evaristo Abaco

Evaristo Felice Dall' Abaco (12. heinäkuuta 1675 Verona – 12. heinäkuuta 1742 München) oli italialainen säveltäjä ja viulisti. Hän aloitti musiikkiuransa Modenassa. Abaco sai eläessään suosiota enemmän viulistina kuin säveltäjänä. Hänen ainoat julkaistut teoksensa ovat:
Opus 1: 12 Sonate da Camera (viululle ja sellolle ilman säestystä) 
Opus 2: 12 Concerti a quattro da Chiesa 
Opus 3: 12 Sonate da Chiesa a tre 
Opus 4: 12 Sonate da Camera a violino e violoncello; 
Opus 5 & 6: Concerti a più Instrumenti

Italialaiset säveltäjät
Italialaiset viulistit
Barokkisäveltäjät
Vuonna 1675 syntyneet
Vuonna 1742 kuolleet
Luettelo keskiajan säveltäjistä


Tämä on luettelo keskiajalla vaikuttaneista säveltäjistä.

A 
Alfonso X "El Sabio"
François Andrieu
Anonymous IV
Guido di Arezzo
Odo di Arezzo

B 
Gilles Binchois
Jacopo da Bologna
Borlet
Bertran de Born
Guiraut de Bornelh
Gace Brulé

C 
Peire Cardenal
Donato da Cascia
Anthonello de Caserta 
Philippus de Caserta
Johannes Ciconia
Odo Clunylainen
Franco de Cologne
Hermannus Contractus
Baude Cordier
Johannes Cotto
Petrus de Cruce

D 
Arnaut Daniel
Comtessa de Dia
Guillaume Dufay
John Dunstable

E 
Wolfram von Eschenbach

F 
Martinus Fabri
Andrea da Firenze
Gherardello da Firenze  
Giovanni da Firenze
Lorenzo da Firenze

G 
Johannes de Garlandia
Godric
Gregorius I
Grimace
Johannes de Grocheo
Guido Arezzolainen

H 
Adam de la Halle
Hildegard Bingeniläinen
Hucbaldus

L 
Francesco Landini
Arnold de Lantins
Hugo de Lantins
Leoninus
Jehan de Lescurel
Jacques de Liège
Ramon Llull

M 
Guillaume de Machaut
Marcabru
Folquet de Marselh
Lorenzo Masini
Ramon de Miraval 
Pierre des Molins
Jehan des Murs

N 
Notker

P 
Marchetto da Padova
Berenguier de Palou
Perotinus
Matteo da Perugia
Niccolò da Perugia
Maestro Piero
Leonel Power

R 
Aurelianus Reomensis
Niedhart von Reuenthal
Guiraut Riquier
Jaufré Rudel

S 
Jacob Senleches
Isidorus Sevillalainen
Solage
Adam de St. Victor

T 
Thibaut IV
Tuotilo

V 
Raimbaut de Vaqueiras  
Bernart de Ventadorn
Pèire Vidal
Philippe de Vitry
Walter von der Vogelweide

W 
Wipo
W. de Wycombe

Keskiajan säveltäjät
Straight edge

Straight edge on elämäntapa ja alakulttuuri, jonka edustajat pidättäytyvät käyttämästä  päihteitä (tupakkaa, alkoholia ja huumeita). Joskus tähän elämäntapaan liitetään myös veganismi, sekä eläinten oikeudet. . Suomessa Straight edge -aatteen kannattajia kutsutaan "streittareiksi". 

Straight edge -kulttuuriin liittyvät vahvasti musiikkityylit punk ja erityisesti hardcore punk. Straight edge on yksi hardcore punkin alalaji. Straight edge -liike kehittyi Minor Threat -yhtyeen sanoituksesta kappaleessa ”Straight edge”, jossa liikkeen perusidea tuodaan esille. Siihen kuuluu myös punkille ominainen rasismin ja homofobian vastaisuus, feminismi sekä antitotalitarismi.

1980-luvulla aatetta musiikillisesti jatkoivat Yhdysvalloissa muun muassa Gorilla Bisquits, 7 Seconds, Judge, Youth Of Today ja Project X. 1990-luvulle tultaessa Straight edge ja siihen yhdistettävä eläinoikeusaate saivat uuden äänen metal-hardcore yhtye Earth Crisisin EP- ja albumijulkaisuista.

Streittariuden tunnus on kämmenselkään piirretty X-kirjain. Alun perin tällä merkinnällä järjestyksenvalvojat merkitsivät ovella punk-yhtyeiden keikoille pyrkineet alaikäiset, jolloin merkityille ei myyty alkoholia.

Straight edge -yhtyeitä

 7 Seconds
 A Chorus of Disapproval
 Abhinanda
 xAFBx
 Amendment 18
 xBishopx
 Bold
 xCanaanx
 Carry On
 Casey Jones
 Chain of Strength
 Champion
 Cleansingxxx
 Culture
 xDeadlockx
 Down To Nothing
 Earth Crisis
 Eye For All
 Floorpunch
 Fugazi
 GHOSTxSHIP
 Good Clean Fun
 Gorilla Biscuits
 Have Heart
 In My Eyes
 Liferuiner
 xLooking Forwardx
 Make Move
 Maroon
 Mental
 Minor Threat
 Morning Again
 Nueva Ética
 xOne Choicex
 One Life Crew
 Outspoken
 Project X
 Racetraitor
 Raivoraittius
 Refused
 Rise Against
 xRepresentx
 Sairaat Mielet
 Saving Grace
 Side by Side
 Slapshot
 xSpecies Traitorx
 Suffokate
 Stand and Fight
 Stick To Your Guns
 Strife
 Ten Yard Fight
 To Kill
 Turn the Tide
 xTyrantx
 Unbroken
 Uniform Choice
 Until The End
 Vitamin X
 xThe Warx
 XTRMST
 Youth of Today

Lähteet

Aiheesta muualla 

Straight edge
Nuorisokulttuuri
Hardcore punk
Raittiusliike
Hardcore punkin tyylilajit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ali-ihminen

Ali-ihminen () on natsien usein käyttämä termi ihmisryhmistä, jotka rotuoppien mukaan olivat ala-arvoisia arjalaisiin verrattuna. Näihin lukeutuivat juutalaiset, itäslaavit, puolalaiset, romanit, altailaiset ja afrikkalaiset. Termiä käytettiin myös värillisistä, aasialaisista ja rotujen välisistä liitoista syntyneistä.

Kansallissosialistinen järjestelmä vainosi ja tuhosi laajasti ali-ihmisiksi luokiteltuja väestönosia. Juutalaiset ja romanit oli tarkoitus hävittää lopullisessa ratkaisussa täydellisesti, kun taas slaavit (pääasiassa venäläiset) oli Idän yleissuunnitelmassa tarkoitus saksalaistaa tai karkottaa Siperiaan.

Termi ali-ihminen on peräisin amerikkalaisen rasistin ja eugeenikon Lothrop Stoddardin kirjasta The Revolt Against Civilization: The Menace of the Under Man, joka on julkaistu saksaksi nimellä Der Kulturumsturz: Die Drohung des Untermenschen. Natsiteoreetikko Alfred Rosenberg esittää kirjassaan Der Mythus des 20. Jahrhunderts nimenomaan Stoddardin teoksen lähteenä ali-ihmisen käsitteelle.

Katso myös
Kansallissosialistinen rotuoppi
Yli-ihminen

Lähteet 

Holokausti
Rasismi
Mistreat

Mistreat on vuonna 1988 perustettu kouvolalainen RAC-yhtye. Mistreatin esiasteita olivat muun muassa yhtyeet nimeltä Synthetical bastards, Sorbus sound ja Technodeath.

Musiikissaan yhtye on yhdistänyt punkia ja paikoin myös metallivaikutteita perinteiseen rock-musiikkiin. Sanoituksiltaan musiikki on kansallismielistä, ja erityisesti muukalaisvastaisuus sekä antisemitismi on jatkuvasti esillä. Yhtye ottaa kappaleissaan kantaa esimerkiksi kommunismia vastaan. Eräs toistuvasti esiintyvä teema kappaleissa on myös toinen maailmansota Suomen näkökulmasta .

Mistreatin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Finland skinheads", "We're ready", "Hang the scum", "Skinhead girl", "To die for!" ja "On its knees". Yhtye on tehnyt runsaasti versioita vanhoista suomalaisista kappaleista, kuten esimerkiksi "Kymenlaakson laulu", "Njet Molotov", "Sillanpään marssilaulu", "Röhöranta", "Oi Molotohvi", sekä Irwin Goodmanin "Mutakuono ja lakupelle" -kappaleesta. Mistreat on tehnyt myös HIFK:lle omistetun kappaleen "Stadin numero 1".

Jäsenet

Nykyiset 
 Muke - kitara, laulu
 Pete - basso
 Blackgoat Gravedesecrator - rummut
 Jose - kitara

Entiset 
 Jönne, rummut
 Paul, rummut
 Jose, rummut, kitara
 Arska, kitara
 Kaitsu, basso
 Jake, basso
 Santtu, kitara
 Suikkanen, kitara
 Speedy, kitara

Diskografia 
 W1990 Mistreat-EP
 1995 Faith and fury
 1997 The Flame From The North
 1997 Waffenbrüder (yhteislevy saksalaisen Kraftschlagin kanssa)
1998 10 Years Anniversary Live 1998
 2000 Battle Cry
 2001 Ultimate Mistreat (jenkkikokoelma)
 2001 Beer bottles & Hockey sticks (yhteislevy amerikkalaisen Bound for Gloryn kanssa)
 2002 Best of... (valkoinen vinyyli)
 2003 Unfinished Business (aikaisemmin levylle pääsemättömiä ym. biisejä)
 2005 Never forgive - never forget
 2014 Greatest Hits (tupla-cd)
2018 Heartless Bastards
2019 The Rough - The Rare & The Rock-O-Rama Recordings
2020 Patriotic Tunes
2020 Pro Patria Fiant Eximia (yhteislevy brasilialaisen Bandeira De Combaten kanssa)
2020 Legal Matters (kokoelma)
2021 Mistreat / White Minority (nimetön yhteislevy jyväskyläläisen White Minorityn kanssa)
2022 Walk the walk talk the talk

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Mistreat haastattelu 5.9.2014 

Kouvolalaiset yhtyeet
Suomalaiset rockyhtyeet
Uusnatsistiset rockyhtyeet
Skinhead
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uusnatsismi Suomessa
Jehan de Lescurel

Jehan de Lescurel (myös Jehannot de l'Escurel) oli ranskalainen keskiajan säveltäjä ja runoilija.

Elämä 
De Lescurel syntyi Pariisissa ja hänen isänsä oli kauppias. Hän sai opetuksensa musiikissa mahdollisesti Notre Damen katedraalissa. Hänet hirtettiin 23. toukokuuta 1304 "irstaudesta" ja "rikoksista naisia kohtaan".

Teokset 
Useimmat de Lesculerin teokset ovat monofonisia lauluja. Lauluihin kuuluu muun muassa virelaita sekä balladeja.

Diskografia: 
Mediabook "Jehan de Lescurel. Songé .i. songe"  (chansons & Dit enté " Gracïeus temps", ensemble Syntagma, essay: Emilia Danilevski ISBN: 3003651420002

Ranskalaiset säveltäjät
Marttyyri

Marttyyri (kr. μαρτύρ, martyr, todistaja) on uskonsa tai jonkin muun aatteensa puolesta kuollut henkilö. Kirkkohistoriassa marttyyreilla tarkoitetaan yleensä varhaiskristillisenä aikana, Rooman valtakunnassa toimeenpannuissa vainoissa surmattuja kristittyjä.   

Usein sanaa käytetään myös jostakin muusta ”jalosta syystä” kuolleesta henkilöstä, kuten isänmaallisesti kansansa kunnian puolesta esimerkiksi sodassa kuolleesta taistelijasta. 1900- ja 2000-luvulla sitä ovat käyttäneet itsestään muun muassa useat islaminuskoiset itsemurhapommittajat. Sanan viittausala on laajentunut niinkin paljon, että marttyyriksi voidaan sanoa ketä tahansa syyttömästi kärsivää tai sellaisena esiintyvää henkilöä, jolloin merkitys voi olla jopa ivallinen.

Kuuluisia marttyyrejä 

 Jeesus
Pyhä Lucia

Pyhä Pietari
Pyhä Stefanos
Zarathustra
Husain ibn Ali

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Liskot

Liskot (Lacertilia) on alalahko suomumatelijoiden (Squamata) lahkossa. Ryhmä on parafyleettinen sillä se sulkee pois käärmeet. Liskot ovat matelijoiden suurin ryhmä, ja siihen kuuluu tuhansia lajeja.

Piirteet 
Liskoilla on yleensä neljä jalkaa, korva-aukot ja liikkuvat silmäluomet. Lajit vaihtelevat muutaman sentin pituisista lähes kolmimetrisiin. Muutamilla liskoilla ei ole jalkoja, mutta niitä ei lueta käärmeisiin korva-aukkojen ja silmäluomien takia. Monet liskot kykenevät vaihtamaan ruumiinsa väriä, ympäristön tai uhan vuoksi. Näistä tunnetuimpia ovat kameleontit.

Elintavat

Ravinto 
Liskojen ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset ja hieman suuremmat jyrsijät. Osa liskoista, kuten iguaanit syövät myös kasveja. Iguaanin ruuansulatuskanava ei kykene sulattamaan eläinperäisiä proteiineja kunnolla.

Myrkyllisyys 
Liskoista vain viisi lajia on myrkyllisiä. Niiden myrkky ei siirry ihmiseen välittömästi kuten käärmeiden terävien myrkkyhampaiden kautta, vaan hitaasti tavallisen pureman kautta. Liskot eivät yleensä ole vaaraksi ihmiselle.

Puolustautuminen 
Liskoilla on monenlaisia puolustautumistapoja. Tapoja ovat muun muassa ruumiin pullistelu, kaulusten nostelu, sähiseminen, maastoutuminen tai vain näyttäminen ulkonäöllisesti pelottavalta tai myrkylliseltä.

Suomen liskot 
Suomessa luonnonvaraisina eläviä liskolajeja ovat vain sisilisko ja vaskitsa. Lisäksi 2000-luvulla Lounais-Suomessa on havaittu hietasisiliskoja.

Lähteet

Seulonnan keskeiset artikkelit