joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Constantin Schmid

Constantin Schmid (s. 27. marraskuuta 1999) on saksalainen mäkihyppääjä.  

Schmid kilpaili mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa ensimmäisen kerran Oberstdorfissa joulukuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan kahdeksas Titisee-Neustadtissa 10. joulukuuta 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti 22. helmikuuta 2020 oltuaan kolmas Râșnovissa.

Juniorien MM-kilpailuissa 2017 Schmid saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia ja oli mukana Saksan joukkuemäen hopeajoukkueessa sekä miesjunioreiden että sekajoukkueiden kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden miesten joukkuekilpailussa sekä saavutti hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja sekajoukkuemäessä. Lahdessa 2019 hän voitti jälleen miesjunioreiden joukkuemäen maailmanmestaruuden, ja oli lisäksi sekajoukkuemäessä pronssilla ja henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs. Aikuisten tasolla Schmid oli lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 saavuttamassa joukkuehopeaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuemäessä pronssia, oli normaalimäessä yhdestoista ja suurmäessä neljästoista.

Lähteet 

Saksalaiset mäkihyppääjät
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Rune Stenbacka

Rune Stenbacka on suomalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori Hankenilla. Hän on työskennellyt Hankenilla vuodesta 1996. Aiemmin Stenbacka on toiminut tutkimusyksikön (Research Unit of Economic Structures and Growth, RUESG) johtajana Helsingin yliopistossa, professorina Freiburgin yliopistossa sekä professorina Göteborgin yliopistossa. Stenbacka on erikoistunut tutkimuksissaan toimialan taloustieteeseen, soveltavaan oligopoliteoriaan, kilpailustrategioiden analyysiin sekä  kilpailupolitiikkaan.

Stenbacka on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 1991.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stenbackan kotisivu
 Stenbackan tutkimukset

Suomalaiset taloustieteilijät
Suomalaiset professorit
Göteborgin yliopiston professorit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Italian ympäriajo 1998

Italian ympäriajo 1998 alkoi 16. toukokuuta ja päättyi 7. kesäkuuta 1998. Kilpailun voitti Italian Marco Pantani, toiseksi sijoittui hänelle 1.33 minuuttia hävinnyt Venäjän Pavel Tonkov ja kolmas oli Italian Giuseppe Guerini 6.51 minuuttia voittajalle hävinneenä.

Lähteet 

Italian ympäriajo
Pyöräilykausi 1998
Italian ympäriajo 1995

Italian ympäriajo 1995 alkoi 13. toukokuuta ja päättyi 4. kesäkuuta 1995. Kilpailun voitti Sveitsin Tony Rominger, toiseksi sijoittui hänelle 4.13 minuuttia hävinnyt Venäjän Jevgeni Berzin ja kolmas oli Venäjän Pjotr Ugrjumov 4.55 minuuttia voittajalle hävinneenä.

Lähteet 

Italian ympäriajo
Pyöräilykausi 1995
Teemu Hostikka

Teemu Hostikka (s. 4. maaliskuuta 1979) on suomalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Teemu Hostikka tunnetaan Paras Ohjelma 2017 sekä Paras Esiintyjä 2018 -Kultaisella Venlalla palkitun Eränkävijät TV-sarjan luojana, käsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana. Hostikka on perustamansa NTRNZ media Oy:n pääomistaja. Yhtiö on yksi Pohjois-Suomen merkittävimpiä luovia toimistoja. Hän asuu Oulussa.

Teemu Hostikka vaikutti 1996-2008 the RMS yhtyeessä, joka levytti kaksi albumia From Below (2002) ja Fates and Fairytales from the Mushroom Land (2008). Yhtye soitti mm. keikan suorassa lähetyksessä Radiomafiassa sekä teki Suomen kiertueita Sentencedin ja Charonin lämmittelijänä. Yhtye hajosi 2008.

Hostikka perusti intranze-toiminimen 2004, joka muuttui NTRNZ media Oy:ksi 2012. Yritys työllistää noin 20 henkilöä. Yrityksen hallitukseen kuuluu mm. suomalainen näyttelijä Peter Franzén.

Hostikka aloitti yrityksessään graafisena suunnittelijana sekä web-designerina, ja hänen käsialaansa ovat mm. Poisonblack yhtyeen Of Rust and Bones  (2010), Drive (2011) ja Lyijy (2013) levynkannet.

Televisiouransa Hostikka on aloittanut Oulun Kärppien pelitapahtumien monikameraohjaajana. Myöhemmin hän toimi ohjaajana sadoissa Urho TV:n ja Nelosen SM-Liiga sekä CHL-ottelulähetyksissä. Ensimmäisen oman ohjelmansa Hostikka sai Neloselle 2011, jolloin hän tuotti ja ohjasi Rokua Geopark Challenge -seikkailu-urheilu lähetyksen Neloselle. Kilpailun taltiointeja tehtiin aina vuoteen 2014 asti, jolloin kilpailu järjestettiin viimeisen kerran.

Teemu Hostikka tuotti ja ohjasi useita dokumentteja Erätulilla ohjelmaan, Mm. Huippu Etelämantereella (2014) -dokumentin, joka seurasi Patrick "Pata" Degermanin johtaman retkikunnan matkaa etelämantereella. Hän oli mukana Erätulilla-ohjelman teossa aina sarjan lopettamiseen saakka.

2016 ensi-illan saanut Eränkävijät on Hostikan kehittämä formaatti Yle TV1:lle, joka seuraa intohimoisten eräihmisten elämää Suomessa. Eränkävijät on Hostikan ensimmäinen oma TV-sarja. Sarjaa on tuotettu neljä tuotantokautta, ja sarja on palkittu kahdella Kultaisella Venlalla. Sarja on myös myyty Suomen, Ruotsin ja Norjan lisäksi jo 30:een maahan.

Sarjasta on tuotettu myös kansainvälinen versio, joka Suomessa tunnetaan nimellä Eränkävijät: Alpeilta Arktiselle. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai ensi-iltansa Suomessa joulukuussa 2019. Toinen tuotantokausi valmistuu 2021.

Lähteet  

Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Suomalaiset televisiotuottajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Vince Dunn

Vince Dunn (s. 29. lokakuuta 1996 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Seattle Krakenia. Pelipaikaltaan hän on puolustaja. St. Louis Blues varasi Dunnin toisella kierroksella vuonna 2015.

Ura 
OHL-seura Niagara IceDogs varasi Dunnin 109. pelaajana vuoden 2012 varaustilaisuudessa. Dunn siirtyi Niagaraan kaudeksi 2013–2014. Tulokaskaudellaan hän pelasi 63 runkosarja- sekä 13 pudotuspeliottelua. Kaudella 2014–2015 Dunn teki 68 runkosarjaottelussa tehot 18+38=56 ja keräsi 59 rangaistusminuuttia. Kahdeksassa pudotuspeliottelussa hän teki kuusi maalia sekä neljä syöttöpistettä. Hänet valittiin pelaamaan CHL Top Prospects Gameen.

Kesällä 2015 St. Louis Blues valitsi Dunnin toisella kierroksella 56. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa. Syyskuussa 2015 Dunn ja St. Louis solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen. Dunn palasi vielä kaudeksi 2015–2016 IceDogsiin, jossa hän teki 52 pelissä tehot 12+31=43. 12 pudotuspeliottelua hän pelasi piste per peli -tahdilla.

Kausi 2016–2017 oli Dunnin ensimmäinen ammattilaistasolla, kun hän edusti St. Louis Bluesin AHL-farmiseura Chicago Wolvesia. Hän pelasi 72 runkosarjaottelua tehden tehot 13+32=45. Joukkueen sisäisessä pistepörssissä hän oli puolustajien ykkönen sekä kaikista kenttäpelaajista neljäs. Hänen tehotilastonsa oli +15. Kymmenessä pudotuspeliottelussa hän teki yhden maalin ja yhteensä kuusi tehopistettä.

Dunn aloitti kauden 2017–2018 Bluesin NHL-kokoonpanossa. Hän debytoi 4. lokakuuta 2017 ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan saaden jääaikaa 15.28 minuuttia. Ensimmäisen maalinsa Dunn teki 12. lokakuuta Florida Panthersia vastaan. Hänet lähetettiin AHL:ään tammikuussa, jolloin hän oli pelannut 39 ottelua keräten yhteensä seitsemän tehopistettä sekä kahdeksan jäähyminuuttia. Hän pelasi Wolvesissa kaksi ottelua, joissa teki yhden maalin sekä syöttöpisteen, jonka jälkeen hänet kutsuttiin takaisin Bluesiin.

Joulukuussa 2020 Dunn teki Bluesin kanssa yksivuotisen ja 1,875 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Seattle Kraken varasi Dunnin joukkueeseensa vuoden 2021 laajennusvaraustilaisuudessa. Tämän jälkeen Dunn teki Krakenin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahdeksan miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Seattle Krakenin pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
John McKinley

John McKinley (1. toukokuuta 1780 Culpeper County, Virginia – 19. heinäkuuta 1852 Lexington, Kentucky) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän edusti Alabaman osavaltiota senaatissa ja toimi korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1837-1852.

McKinley opiskeli lakia ja aloitti uransa Kentuckyssa, johon perhe oli muuttanut pian hänen syntymänsä jälkeen. Muutettuaan Alabamaan hän lähti mukaan osavaltion politiikkaan, ja vuonna 1826 hänet valittiin senaattiin. Neljä vuotta myöhemmin hän hävisi senaatin vaalit ja palasi Alabaman osavaltion parlamenttiin. Hän voitti paikan senaatissa taas vuonna 1837 mutta erosi heti, sillä presidentti Martin Van Buren nimitti hänet korkeimpaan oikeuteen. McKinleyllä ei ollut edeltäjää, sillä kongressi oli juuri nostanut tuomarien määrää seitsemästä yhdeksään, ja McKinley sai yhdeksännen paikan. (Kahdeksanteen oli nimitetty John Catron).

Vaikka McKinley toimi korkeimmassa oikeudessa noin viisitoista vuotta, hänellä oli paljon poissaoloja, eikä hänellä ollut mainittavaa vaikutusta tuomioistuimen historiassa. Viimeisinä vuosinaan hänen terveytensä oli huono. Hän kuoli virassa ollessaan 72-vuotiaana 19. heinäkuuta 1852. Hänen seuraajansa oli John Archibald Campbell.

Lähteet 
McReynolds, R. Michael: ”McKinley, John”. Teoksessa

Viitteet

Aiheesta muualla 
McKinley, John, (1780 - 1852) Biographical Directory of the United States Congress

Vuonna 1780 syntyneet
Vuonna 1852 kuolleet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarit
Zachary Sanford

Zachary Michael Sanford (s. 9. marraskuuta 1994 Salem, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Nashville Predatorsia. Hän on Washington Capitalsin toisen kierroksen varaus vuodelta 2013.

Ura 
Washington Capitals valitsi Sanfordin toisella kierroksella 61. pelaajana NHL:n vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Varausta seuranneeksi kaudeksi Sanford siirtyi USHL-joukkue Waterloo Black Hawksiin. Hän pelasi kauden 2013–2014 aikana 52 ottelua tehoin 17+18=35. 12 pudotuspeliottelussa hän teki yhtä monta pistettä.

Black Hawksista Sanford siirtyi yhden kauden jälkeen yliopistosarja NCAA:han Boston Collegen joukkueeseen. Kaudella 2014–2015 hän teki 38 pelaamassaan ottelussa tehot 7+17=24. Toisella kaudellaan, 2015–2016, Sanford teki 41 ottelussa 13+26=39 tehopistettä, jolla oli joukkueen sisäisen pistepörssin kolmas.

Kahden yliopistokauden jälkeen Sanford teki hänet varanneen Washington Capitalsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Sanford teki debyyttinsä Capitalsin paidassa 13. lokakuuta 2016 ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.46 minuuttia. Ensimmäisen maalinsa hän teki 11. helmikuuta 2017 Anaheim Ducksia vastaan. Helmikuun viimeisenä päivänä Sanford kaupattiin St. Louis Bluesiin yhdessä Brad Malonen ja ehdollisen toisen kierroksen varauksen kanssa vaihdossa Kevin Shattenkirkiin ja Pheonix Copleyhyn. Loppukauden aikana Sanford pelasi Bluesissa 13 runkosarjaottelua, joissa teki kaksi maalia sekä kolme syöttöpistettä, ja neljä pudotuspeliottelua, joissa jäi pisteittä. Lisäksi hän pelasi Bluesin AHL-farmiseura Chicago Wolvesissa kaksi pudotuspeliottelua.

Syyskuussa 2017 Sanfordin kerrottiin olevan noin viidestä kuuteen kuukautta kokoonpanosta sivussa olkapäävamman takia.

Elokuussa 2021 Sanford teki Bluesin kanssa yksivuotisen ja kahden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Syyskuussa 2021 Blues kauppasi Sanfordin Ottawa Senatorsiin vaihdossa Logan Browniin ja ehdolliseen neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.

Maaliskuussa 2022 Senators kauppasi Sanfordin Winnipeg Jetsiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon.

Heinäkuussa 2022 Sanford teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa yksivuotisen ja 850 000 dollarin arvoisen sopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Nashville Predatorsin pelaajat
Washington Capitalsin varaamat pelaajat
Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Kastikkaheinälude

Kastikkaheinälude (Stenodema laevigatum) on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.

Ulkonäkö 
Kastikkaheinäluteen pituus on noin 7,6–9,2 mm, väriltään se on ruskean vihertävä, sen otsa kaartuu tasaisesti alaspäin ja ulottuu vain suukilpeen asti. Reiden takaosa on kaventunut.

Levinneisyys 
Etelä Suomessa yleinen, tavataan myös Pohjois-Hämeen eteläosista ja Pohjois-Karjalasta asti. Euroopassa lähes kaikkialla yleinen, tavataan alueella Keski-Aasiasta Kiinan pohjoisosiin.

Elinympäristö 
Kastikkaheinäludetta tavataan puoliavoimissa metsänreunoissa sekä myös sulkeutuneissa lehti- ja havumetsissä. Sen ravintokasveja ovat kastikat (Calamagrostis), röllit (Agrostis), nadat (Festuca), lauhat (Deschampsia), koiranheinät (Dactylis) ja puntarpäät (Alopecurus).

Lähteet

Aiheesta muualla  
 British Bugs: Stenodema laevigata
 Luteet - Heteroptera - Stenodema laevigatum, kastikkaheinälude. - RAAKKILA - Vihti, Mäntyharju - FINLAND 
 Stenodema laevigatum (Linnaeus, 1758) Kuvia. 

Luteet
Konkkaheinälude

Konkkaheinälude (Stenodema virens) on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.

Ulkonäkö 
Konkkaheinälude on pituudeltaan noin 7,4–8,5 mm, väriltään se on vihetävä. Se muistuttaa kastikkaheinäludetta, mutta sen tuntosarvet ovat tukevammat ja jaokkeiden suhteet erilaiset.

Levinneisyys 
Euroopassa lähes kaikkialla yleinen, tavataan alueella Keski-Aasiasta Kiinan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan lähes koko maasta ja pohjoisimmat havainnot ovat Lapista.

Elinympäristö 
Heinikkoisilla niityillä, tienpientareilla, hakkuuaukeilla ja muilla aurikoisilla aukeilla paikoilla joissa kasvaa heinää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.miridae.dk: Stenodema virens
 Laji.fi: konkkaheinälude (Stenodema virens)
 Stenodema virens (Linnaeus, 1767) Kuvia.
 Stenodema laevigatum/Stenodema virens | Tifa's photos Kuvia.

Luteet
Haapamarmorilude

Haapamarmorilude (Phytocoris populi) on kuneluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen. Se on peto, joka saalistaa lehtikirvoja..

Ulkonäkö 
Pituus 6,4-7,3 mm Laji on hyvin pitkäjalkainen ja -tuntosarvinen kuten muutkin marmoriluteet. Yleisilmeeltään hyvin saman näköinen kuin monet muut marmoriluteet. Haapamarmorilude eroaa kaikista muista suomalaisista marmoriludelajeista sillä, että sen tuntosarvien ensimmäisessä jaokkeessa on molemmilla sivuilla valkoiset pitkittäisjuovat ja sen etu- ja keskisäärten sisimmässä valkoisessa poikkivyössä on päällä selvärajainen musta pitkittäisjuova. Samat tuntomerkit pätevät jo ainakin viimeisellä nymfivaiheella. Väritys vaihtelee lähes mustavalkoisesta rusehtavaan.

Levinneisyys 
Esiintyy lehtipuuvyöhykkeellä Euraasiassa Länsi-Euroopasta aina Tyynelle merelle saakka. Nymfejä on löydetty ainakin haavalta. Suomen pohjoisimmat havainnot ovat Kainuusta.

Elinympäristö 
Lehtimetsissä ja -metsiköissä, joissa kasvaa haapoja tai poppeleita. Lajin voi tavata useilla muillakin lehtipuilla.

Elintavat 
Yksi sukupolvi vuodessa. Aikuisia on tavattu heinäkuulta lokakuulle. Laji on peto, joka käyttää ravintonaan ainakin lehtikirvoja ja jäytiäisiä. Tulee perhosvalolle.

Lähteet 

Luteet
Ruskomarmorilude

Ruskomarmorilude (Phytocoris ulmi) on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka elää lehtipuuvaltaisissa metsissä ja puutarhoissa.

Ulkonäkö 
Ruskomarmorilude on punaruskean kirjava laji. Sen tuntosarvien ensimmäinen jaoke on noin 1,5 × pään leveys. Pituudeltaan se on 6,4–8,1 mm

Levinneisyys 
Suomessa ruskomarmoriludetta tavataan eteläisimmästä Suomesta rannikoilla harvinaisena, myös sisämaasta on havaintoja. Euroopassa lajia tavataan yleisesti. Sitä tavataan myös idässä Itä- ja Keski-Aasiassa.

Elinympäristö 
Ruskomarmoriludetta esiintyy lehtipuuvaltaisissa metsissä puutarhoissa, ainakin pähkinäpensaalla (Corylus), herukoilla (Ribes) ja angervoilla (Filipendula). Ulkomailla ruskomarmoriludetta on tavattu omenapuilta (Malus), oratuomelta (Prunus spinosa), orapihlajilta (Crataegus) ja mesiangervolta (Filipendula ulmaria) sekä vatukoilta (Rubus).

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: ruskomarmorilude (Phytocoris ulmi)
British Bugs: Phytocoris ulmi 
Nature Spot: Phytocoris ulmi 
INPN: Phytocoris ulmi (Linnaeus, 1758)

Luteet
Tommi Sundell

Tommi Juhani Sundell (s. 9. maaliskuuta 1990 Salo) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Porin Yleisurheilua ja hänen valmentajinaan toimii Juhani Sundell.

Sundell on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista 800 metrin juoksusta kultaa vuonna 2012 ja pronssia vuonna 2016 sekä 1 500 metrin juoksusta kultaa vuosina 2012 ja 2016. Ennätyksikseen hän on juossut 800 metrillä ulkona ajan 1.51,26 (2011) ja hallissa ylipitkällä radalla 1.50,84 (2012), 1 500 metrillä ulkona ajan 3.44,14 (2011) ja hallissa 3.47,95 (2012) sekä 3 000 metrillä ulkona ajan 8.20,62 (2015) ja hallissa 8.18,71 (2012).

Tommi Sundell edusti kaksi kertaa aikuisten maaotteluissa Suomea 1 500 metrillä ja oli kummallakin kerralla parhain suomalainen. Pohjoismaiden hallimaaottelussa 11.2.2012 hän sijoittui toiseksi Henrik Ingebrigtsenin jälkeen ajalla 3.47,95 ja Ruotsi-Suomi-maaottelussa 2.9.2017 kolmanneksi ajalla 3.48,25.

Lähteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Louis Meintjes

Louis Meintjes (s. 21. helmikuuta 1992 Pretoria) on eteläafrikkalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa eteläafrikkalaisessa MTN Qhubeka -joukkueessa 2013–2015, edusti Lampre-Meridaa 2016, UAE Team Emiratesia 2017 ja palasi vuonna 2018 ensimmäiseen talliinsa, nimeltään nyt NTT Pro Cycling. Vuodesta 2021 hän on edustanut Intermarché–Wanty–Gobert Matériaux -joukkuetta.

Meintjes saavutti Firenzen MM-kilpailuissa 2013 hopeaa alle 23-vuotiaiden maantieajossa kolme sekuntia Matej Mohoričille hävinneenä. Hän voitti Afrikan-mestaruuden maantieajossa 2015. Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut kerran seitsemänneksi ja kahdesti kahdeksanneksi. Espanjan ympäriajossa hän on ollut parhaimmillaan kymmenes. Hän voitti Sierra Nevadaan päättyneen yhdeksännen etapin Espanjan ympäriajossa 2022.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats. Cycling Archives
2010
Junioreiden Etelä-Afrikan-mestaruus maantieajossa ja aika-ajossa
2011
Afrikan-mestaruuskilpailut, hopeaa aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
2012
Alle 23-v. Etelä-Afrikan-mestaruus aika-ajossa
2013
Alle 23-v. Etelä-Afrikan-mestaruus maantieajossa ja aika-ajossa
MM-kilpailut, hopeaa alle 23-v. maantieajossa
Ruandan ympäriajo, 3. etapin voitto
2014
Etelä-Afrikan-mestaruus miesten ja alle 23-v. maantieajossa sekä alle 23-v. aika-ajossa
Mzansi Tour, mäkikirikilpailun, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto
Giro del Trentino, nuorten kilpailun voitto
2015
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa maantieajossa ja hopeaa joukkueaika-ajossa
Omanin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Settimana Internazionale di Coppi e Bartali, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Circuit de la Sarthe, mäkikirikilpailun voitto
Giro del Trentino Melinda, nuorten kilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes
2016
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen
Olympialaiset, maantieajossa seitsemäs
2017
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
2021
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
2022
Giro dell'Appennino, voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 12. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, 9. etapin voitto

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Timi Zajc

Timi Zajc (s. 26. huhtikuuta 2000) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa seuratasolla SSK Ljubno BTC:tä. Hän on sekajoukkuemäen olympiavoittaja. 

Pyeongchangin olympialaisissa 2018  Zajc sijoittui miesten normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa 33:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli joukkuemäessä kuudes ja suurmäessä kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 Zajc sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi ja suurmäessä kuudenneksi. Sekajoukkuemäessä hän saavutti kultaa ja joukkuemäessä hopeaa. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti henkilökohtaisen kilpailun hopeaa ja Slovenian joukkueessa kultaa.

Zajc kilpaili ensimmäisen kerran Mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2017 Wisłassa. Hän oli jo toisessa osakilpailussaan Nižni Tagilissa 12:s. Kaudella 2018–2019 hän oli Wisłassa 5:s, Rukalla 7:s ja 11:s, Nižni Tagilissa 8:s ja 24:s sekä Engelbergissä 12:s ja 18:s. Mäkiviikolla hän oli Oberstdorfissa 9:s, Garmisch-Partenkirchenissä 8:s, Innsbruckissa 10:s ja Bischofshofenissa 43:s. Kokonaiskilpailussa hän oli 20:s. Mäkiviikon jälkeen hän oli Val di Fiemmessä 12:s ja 21:s, Zakopanessa 7:s ja Sapporossa 6:s ja ensimmäisellä palkintokorokesijoituksellaan toinen. Zajc voitti ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä mäkihypyn maailmancupin osakilpailun Oberstdorfin lentomäessä 1. helmikuuta 2019. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Tammikuussa 2020 hän oli Titisee-Neustadtissa kolmas, helmikuussa Kulmissa toinen sekä kolmas ja maaliskuussa kolmas Lillehammerissa. Kauden 2019–2020 lentomäkicupissa hän sijoittui toiseksi. Joulukuussa 2021 hän oli Engelbergissä kolmas. Maaliskuussa 2022 hän voitti ja oli kolmas Oberstdorfin lentomäessä. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi ja lentomäkicupissa toiseksi.

Zajc voitti suurmäen Slovenian mestaruuden joulukuussa 2017.

Lähteet 

Slovenialaiset mäkihyppääjät
Slovenialaiset olympiavoittajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian ympäriajo 1997

Italian ympäriajo 1997 alkoi 17. toukokuuta ja päättyi 8. kesäkuuta 1997. Kilpailun voitti Italian Ivan Gotti, toiseksi sijoittui hänelle 1.27 minuuttia hävinnyt Venäjän Pavel Tonkov ja kolmas oli Italian Giuseppe Guerini 7.40 minuuttia voittajalle hävinneenä.

Lähteet 

Italian ympäriajo
Pyöräilykausi 1997
Aleksei Lutsenko

Aleksei Aleksandrovitš Lutsenko (, s. 7. syyskuuta 1992 Petropavl) on kazakstanilainen maantiepyöräilijä. Hän on edustanut koko ammattilaisuransa, vuodesta 2013, UCI World Tour -tasolla kilpailevaa Astanaa. Aiemmin hän ajoi saman tallin Continental-tason joukkueessa.

Lutsenko voitti alle 23-vuotiaiden maantieajon maailmanmestaruuden Valkenburgissa 2012. Hän voitti viidennen etapin Espanjan ympäriajossa 2017. Hän voitti Tour of Omanin kokonaiskilpailun 2018. Hän voitti kuudennen etapin Ranskan ympäriajossa 2020.

Saavutukset 

Lähteet: Pro Cycling Stats. Cycling Archives
2010
Junioreiden Aasian-mestaruuskilpailut, maantieajossa kultaa, aika-ajossa hopeaa
Drei Etappen Rundfahrt Frankfurt, juniorit, 2. etapin voitto
2012
Giro della Valle d'Aosta, 5. etapin voitto
Tour de l'Avenir, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Bulgarian ympäriajo, 1b-etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa kultaa
2014
Tanskan ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
Espanjan ympäriajo, 9. etapilla toinen
Aasian kisat, aika-ajossa kultaa
Tour of Almaty (Kivilev memorial), voitto
2015
Sveitsin ympäriajo, 7. etapin voitto
Aika-ajon Kazakstanin-mestaruus
Tour of Almaty (Kivilev memorial), voitto
2016
Pariisi–Nizza, 5. etapin voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Tour of Almaty (Kivilev memorial), voitto
Tour of Hainan, kokonaiskilpailun ja 8. etapin voitto
2017
Aasian-mestaruuskilpailut, joukkueaika-ajossa kultaa
Dwars door Vlaanderen, kolmas
Espanjan ympäriajo, 5. etapin voitto, 18. etapilla toinen
MM-kilpailut, maantieajossa yhdeksäs
Tour of Almaty (Kivilev memorial), kokonais- ja pistekilpailun sekä 1. etapin voitto
2018
Tour of Oman, kokonaiskilpailun voitto
Maantieajon Kazakstanin-mestaruus
Itävallan ympäriajo, 6. etapin voitto
Aasian kisat, aika-ajossa ja maantieajossa kultaa
MM-kilpailut, aika-ajossa 13.
Presidential Cycling Tour of Turkey, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
2019
Tour of Oman, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2., 3. ja 5. etapin voitto
Omloop Het Nieuwsblad, neljäs
Tirreno–Adriatico, mäkikirikilpailun ja 4. etapin voitto
Aika-ajon ja maantieajon Kazakstanin-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s, 18. etapilla kolmas
Arctic Race of Norway, kokonais- ja pistekilpailun voitto
Coppa Sabatini, voitto
Memorial Marco Pantani, voitto
2020
Tour de la Provence, kokonaiskilpailussa kolmas, pistekilpailun voitto
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, 6. etapin voitto
2021
GP Miguel Indurain, toinen
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs
Coppa Agostoni, voitto
2022
Clásica Jaén Paraiso Interior, voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas

Lähteet 

Kazakstanilaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian ympäriajo 1996

Italian ympäriajo 1996 oli järjestyksessään 79. Italian ympäriajo. Se alkoi 18. toukokuuta ja päättyi 9. kesäkuuta 1996. Kilpailun voitti Venäjän Pavel Tonkov, toiseksi sijoittui hänelle 2.43 minuuttia hävinnyt Italian Enrico Zaina ja kolmas oli Espanjan Abraham Olano 2.57 minuuttia voittajalle hävinneenä.

Suomalainen Joona Laukka sijoittui kilpailussa 14:nneksi.

Etapit

Kokonaiskilpailu

Lähteet 

Italian ympäriajo
Pyöräilykausi 1996
Merikaapeli (sähkönsiirto)

Merikaapelit ovat merenpohjaan laskettuja kaapeleita, jolla välitetään tietoliikennettä tai sähköenergiaa. Vaativien olosuhteiden takia ne tulee rakentaa äärimmäisen vahvoiksi, ja pitkät välimatkat aiheuttavat myös teknisiä haasteita.

On olemassa merenalaisia kaapeleita, joilla välitetään sähköenergiaa, mutta ne eivät ole kovinkaan pitkiä. Näissä tapauksissa käytetään suuria jännitteitä ja tasavirtaa (HVDC). Esimerkkejä merenalaisista sähkökaapeleista ovat Ahvenanmaan, Ruotsin, Suomen ja Viron väliset kaapelit.

Suurten sähkövirtamäärien siirtämiseen pidetään parhaimpana tasavirtaa, koska tasavirtakaapelit vaativat vähemmän loistehoa kuin merenalaiset vaihtovirtakaapelit. Sen lisäksi kolmivaiheinen vaihtovirta vaatii kolme johdinta, kun taas tasavirralle riittää yksi tai kaksi.

Vaihtovirtakaapeleiden pituutta rajoittaa aktiivisten johtimien ja ympäröivän maan (tai veden) välinen kapasitanssi. Tietyn kaapelipituuden jälkeen kaapelin kuluttama loisteho vie johtimen koko jännitteensiirtokapasiteetin, joten käyttökelpoisen virran siirtäminen tulee mahdottomaksi.

Merikaapelit (sähkönsiirto)
Agent X

Agent X on yhdysvaltalainen toiminta-draamasarja, jonka on luonut William Blake Herron. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa 8. marraskuuta 2015.

TNT ilmoitti lopettavansa sarjan yhteen kauteen joulukuussa 2015.

Juoni 
Astuttuaan Yhdysvaltain varapresidentin virkaan Natalie Maccabee (Sharon Stone) saa tietää, että perustuslaissa on salainen pykälä, joka laajentaa varapresidentin valtaa päättää minkälaisiin valtion turvallisuuteen liittyviin tehtäviin salainen Agentti X, John Case (Jeff Hephner) lähetetään. Agentti X:n vastuulle kuuluvat pääsääntöisesti tehtävät, joihin esimerkiksi CIA tai FBI eivät pysty koskemaan.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjan pilottijakso kuvattiin Vancouverissa.

Vastaanotto 
Metacritic antoi sarjalle arvosanaksi 43/100 pistettä. Rotten Tomatoesin arvostelijat antoivat arvosanaksi 28 % ja sivuston käyttät 56 %.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
2010-luvun televisiosarjat
TNT:n televisio-ohjelmat
MM-rallikausi 2018

MM-rallikausi 2018 oli rallin maailmanmestaruussarjan 46. kausi. Kausi alkoi Monte Carlo -rallilla tammikuussa ja päättyi Australian ralliin marraskuussa. Kauden aikana ajettiin yhteensä 13 rallia.

Osakilpailut ja voittajat

Loppupisteet

Kuljettajat 
 Sébastien Ogier 219
 Thierry Neuville 201
 Ott Tänak 181
 Jari-Matti Latvala 128
 Esapekka Lappi 126
 Andreas Mikkelsen 84
 Elfyn Evans 80
 Hayden Paddon 73

Valmistajat 
 Toyota 368
 Hyundai 341
 Ford 324

Lähteet
Schmid

Schmid on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Anton Schmid (1900–1942), itävaltalainen Saksan Wehrmachtin upseeri
Carlo Schmid (1896–1979), länsisaksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, lakimies ja kirjailija
Christoph Schmid (s. 1982), sveitsiläinen pistooliampuja
Christoph von Schmid (1768–1854), saksalainen nuortenkirjailija
Constantin Schmid (s. 1999), saksalainen mäkihyppääjä
Daniel Schmid (1941–2006), sveitsiläinen ooppera- ja elokuvaohjaaja
 Ferdinand von Schmid (1823–1888), saksalainen kirjailija
Edy Schmid (1911–2000), sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti
Harald Schmid (s. 1957), länsisaksalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti
Heidi Schmid (s. 1938), saksalainen miekkailija ja olympiavoittaja
Jan Schmid (s. 1983), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
Julian Schmid (s. 1999), saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti
Kurt Schmid (s. 1932), sveitsiläinen kilpasoutaja
Michael Schmid (s. 1984), sveitsiläinen freestylehiihtäjä ja olympiavoittaja 
Niklaus Schmid, "Nick Smith", "Swiss001" (s. 2004), saksalais-sveitsiläinen YouTube-videoiden tekijä
Philipp Schmid (s. 1986), saksalainen alppihiihtäjä
Rudolf Schmid (1914–2012), saksalainen roomalaiskatolinen piispa
Rudolf Schmid (1951–2014), itävaltalainen ohjaskelkkailija ja olympiamitalisti
Samuel Schmid (s. 1947), Sveitsin ent. liittopresidentti
Tommy Schmid (s. 1988), sveitsiläis-norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Slovenian kansallis- ja yliopistokirjasto

Slovenian kansallis- ja yliopistokirjasto (, ) on Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa toimiva maansa kansalliskirjasto ja yliopistollinen kirjasto.

Kirjaston alkuna pidetään Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna Maria Teresian vuonna 1774 antamalla määräyksellä perustettua Ljubljanan lyseon kirjastoa. Sen kirjakokoelman perustan muodosti noin 637 aiemmin hajoitetun Ljublijanan jesuiittaoppilaitoksen tulipalosta säästynyttä teosta. Kirjasto sai vapaakappaleoikeuden provinssissaan 1807. Vuonna 1919 kirjasto sai Slovenian keskuskirjaston aseman nimellä Valtion referenssikirjasto. Tämä merkitsi vapaakappaleoikeuden laajentumista koko Slovenian alueelle. Vuonna 1921 kirjastosta tuli valtionkirjasto, ja yksi koko aiemman Jugoslavian alueen vapaakappalekirjastoista. Yliopistokirjaston aseman se sai 1938. Arkkitehti Jože Plečnikin vuosina 1930–1931 suunnittelema, aluksi Belgradissa vastustusta aiheuttanut monumentaalinen yliopistokirjastorakennus valmistui 1941 ja kirjastotoiminnot muuttivat sinne. Vuonna 1945 yliopistokirjasto tunnustettiin Slovenian kansalliskirjastoksi, ja se nimettoon Slovenian kansallis- ja yliopistiokirjastoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

IFLA World Report - Slovenia (The International Federation of Library Associations and Institutions)  (ifla-world-report.org)

Slovenialainen kulttuuri
Ljubljanan rakennukset ja rakennelmat
Kansalliskirjastot
Euroopan kirjastot
Yliopistojen kirjastot
Karakoro

Karakoro on Senegalin sivujoki Mauritaniassa ja Malin rajalla. Sen pituus on 310 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 25 000–40 000 neliökilometriä. 

Joki saa alkunsa Kiffan kaupungin koillispuolelta, virtaa kohti etelää ja laskee Senegaliin Ambidédin ja Bakelin välillä. Sen heikko virtaus muodostaa useita tulvajärviä.

Karakoro on myös kunta Malin Kayesin alueen Kayesin piirissä.

Lähteet

Malin joet
Mauritanian joet
Senegalin vesistö
Rajajoet
Koppinen

Koppinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Ilmari Koppinen (s. 1918), yleisurheilija ja apulaisprofessori
Miika Koppinen (s. 1978), jalkapalloilija
Veikko Koppinen (1910–1993), kenraaliluutnantti

Koppinen-sukunimen alkuperä juontaa juurensa nimeen Jaakob.

Kristillisestä henkilönimestä Jaakob on omaksuttu monia skandinaavisia muunnoksia, kuten omaperäinen mukaelma Jaakoppi. Siitä irtosi loppuosa, ja niin syntyi nimi Koppi, josta edelleen muovautui sukunimi Koppinen. Siitä on kirjallisia mainintoja esimerkiksi Lappeella 1659 Jören Koppi, Iissä 1652 Mihell Kåppilå.
China Airlinesin lento 611

China Airlinesin lennon 611 onnettomuus tapahtui Etelä-Kiinan meren yläpuolella, kun lentoa operoinut Boeing 747-209B:n runko hajosi ja kone putosi mereen. Kaikki koneessa olleet 225 henkilöä kuolivat.

Kone 

Kone oli Boeing 747, reksteriltään B-18255. Kone oli 24 vuotta ja 11 kuukautta vanha ja sen oli tarkoitus olla viimeisellä lennolla ennen myyntiä Orient Thai Airlinesille. 

Koneessa oli 225 ihmistä joista kolme oli lapsia ja 19 miehistöä.

Lento 

Kone lähti portilta kymmenen minuuttia myöhässä kello 14:50. Kone rullasi kiitotielle 06, ja sai lähtöluvan kello 15:07.

Onnettomuus 

Kone ehti lentää 23 minuuttia, ja koneen lähestyessä 10 500 metriä, kone katosi tutkasta. 

Koneen ollessa vielä nousussa koneen perän alaosan runko kärsi rakenneviasta ja repeytyi irti. Kone alkoi hajota perästä päin ja tuhoutui useaan osaan. Koneen runko putosi mereen noin 50 km  Taiwanista, ja kaikki koneessa olleet kuolivat. 

Koneen romua löydettiin rantaan ajautuneena 45 kilometriä turmapaikalta Changhuasta.

Onnettomuuden syyt 

Onnettomuuden aiheutti vuonna 1980 tapahtunut pyrstökosketus Hongkongin kansainvälisellä lentoasemalla, jolloin koneen pyrstö vaurioitui, ja korjaus oli tehty väärin, jolloin pyrstöön jäi rakenneheikkous. Onnettomuutta voi verrata JAL 123:een, jolloin konetta ei oltu myöskään korjattu pyrstökosketuksen jälkeen oikein.

Lähteet 

Vuoden 2002 lento-onnettomuudet
Lento-onnettomuudet Taiwanissa
Anja Bargum

Anja Viveca Helene Bargum (8. marraskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt ruotsinkielisessä improvisaatioteatteri Stjärnfallissa vuodesta 1997.

Elämä ja ura
Anja Bargum syntyi kirjailija Johan Bargumin ja näyttelijä Anita Bergerin perheeseen. Hänen isoäitinsä oli kirjailija Viveca Hollmerus. Bargum opiskeli näyttämötaiteita Uppsalassa vuosina 1991–1994.

Bargum on näytellyt improvisaatioteatteri Stjärnfallin ohella muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Unga Teaternissa. Hänen näyttämötehtäviään ovat muun muassa Marlène (ranskalaisen Francis Veberin näytelmä Joka toiselle kuoppaa kaivaa), Lucky (I väntan på Godot) ja Martha (Den hemliga trädgården). Vuonna 2015 Bargum näytteli Svenska Teaternin tuotannossa Den älskande Jean Sibeliuksen isosiskoa Lindaa.

Teatteriuransa ohella Bargum on näytellyt yhdessä elokuvassa ja muutamassa televisiotuotannossa. Yle TV2:n epookkidraamassa Hovimäki hän näytteli aatelisneito Sofia Ingbergiä nuorena.

Anja Bargumin puoliso on näyttelijä Niklas Häggblom (s. 1965).

Filmografia 
Toiset tytöt (2015)
Avsked (2010)
Operaatio Stella Polaris (2003)
Hovimäki (2002)

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla
Finlands svenska skådespelarförbund r.f / Bargum, Anja
Ett rum på Nickby sjukhus

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Castelo de São Jorge

Castelo de São Jorge (Pyhän Yrjänän linna) on keskiaikainen linna Alfaman kaupunginosassa Lissabonissa. Paikalla on ollut linnoitus ja roomalaisaikana, mutta vanhin osa nykyisestä linnasta on rakennettu 900-luvulla, kun alue oli maurien miehittämä. Vuonna 1147 ristiretkeläiset valtasivat sen neljän kuukauden piirityksen jälkeen. Linnan uusi isäntä Alfonso I laajensi rakennusta huomattavasti. 

Lissabonin maanjäristys 1755 raunioitti linnaa, jota on sittemmin entistetty. Nykyisin alue on viihtyisä vierailukohde laajan puutarhansa ansiosta. Linnan vaiheita esitellään historianäyttelyssä, mutta suuri osa vierailijoista tulee katsomaan muurilta avautuvia näkymiä kaupunkiin ja joelle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lissabonin rakennukset ja rakennelmat
Portugalin linnat
Nini Roll Anker

Nicoline Magdalene Roll Anker (3. toukokuuta 1873 Molde, Møre og Romsdal, Norja – 20. toukokuuta 1942 Asker, Norja) oli norjalainen kirjailija.

Ankerin vanhemmat olivat korkeimman oikeuden asessori, kaupunkineuvos, stortingetin jäsen Ferdinand Nicolai Roll ja Sophie Nicoline Knudtzon. Hän oli feministi, sosialisti ja pasifisti mutta liikkui myös seurapiireissä, ja hän sai lisänimen ”kuninkaallinen norjalainen hovikommunisti”. Hänen tuotantonsa käsittää 29 kaunokirjallista teosta sekä muistelmateos Min venn Sigrid Undset. Undset oli hänen ystävänsä.

Ankerin esikoisteos I Blinde ilmestyi 1898 salanimellä Jo Nein. Hän julkaisi salanimellä myöhemminkin, kolme teosta nimellä Kåre P, jota pidettiin nuorena, lupaavana miespuolisena kirjailijana. Salanimeä käyttämällä hän halusi irtautua kriitikoiden ja lukijoiden odotuksista ja ennakkoluuloista hänen sukupuolensa ja yhteiskunnallisen asemansa suhteen<. Novellikokoelma Lill-Anna og de andre ilmestyi 1906 kuitenkin jo omalla nimellä. Kirjallisen läpimurtonsa hän teki päiväkirjaromaanilla  Benedicte Stendal (1909). Hänen merkittävin teoksena on 1915 ilmestynyt Det svake kjøn, joka ilmestyi 1924 lyhennettynä ja muokattuna. Sodanvastainen näytelmä Kirken (1922) oli suuri menestys.

Myyntimenestys Huset i Søgaten muodostaa historiallisen romaanitrilogian teosten I amtmandsgaarden ja Under skraataket kanssa. Sen taustana on hänen oma sukuhistoriansa.

Ankerin tuotanto on usein sijoitettu Norjan kirjallisuushistorian uusrealismiin, mutta Daniel Haakonsen on luonnehtinut sitä ”eettiseksi realismiksi”. Den som henger i en tråd kuuluu parhaisiin norjalaisiin työläisromaaneihin. Kirjailijantyönsä loppupuolella hän käsitteli useita naisen roolin kriittisiä kysymyksiä. Enken kertoo äidistä, joka näkee homoseksuaalisen poikansa mieluummin kuolleena kuin että asia tulee julkisuuteen. Postuumisti 1945 ilmestynyt Kvinnen og den svarte fuglen sisältää syytöksen naisia kohtaan. Minämuotoisessa kertomuksessa nainen muistelee vankilassa mennyttä elämäänsä. Nainen on menettänyt poikansa sodassa ja syyttää siitä miestään ja koko miessukupuolta mutta tunnustaa samalla osavastuunsa.

Kirjeessään Bjørnstjerne Bjørnsonlle Anker sanoo:

Suomennetut teokset 
 Rihman varassa (Den som henger i en tråd) suomentanut Heikki Välisalmi. Tampere: Työväen sivistysliitto, 1942.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Jo Ørjasæter ja Todis Ørjasæter:  Nini Roll Anker. En kvinne i tiden, 2000 

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1873 syntyneet
 Vuonna 1942 kuolleet
The Boring Company

The Boring Company on  Elon Muskin vuoden 2016 lopulla perustama SpaceX:n tytäryhtiö, joka omistaa porauskalustoa ja jonka tarkoituksena on porata maanalaisia tunneleita. Musk on kertonut perustamisen syyksi Los Angelesin suurkaupungin ruuhkat ja tunneleiden olevan ratkaisu liikenneruuhkiin. Muskin mukaan maan alle voidaan porata tunneleita päällekkäin, ja tämän riittävän vaikka kuinka suuren kaupungin liikennetarpeisiin. Yritys aloitti koetunnelin poraamisen SpaceX:n tontilla Hawthornessa, Kaliforniassa. Tontti soveltui koetunnelin poraukseen koska tontilla ei tarvittu rakennuslupaa. Koetunneli oli 10 metriä leveä, 15 metriä pitkä ja 5 metriä syvä.

Yritys pyrkii nostamaan kaivuunopeutta ja pudottamaan tunnelien kaivamisen kustannuksia. Elon Muskin mukaan Yhdysvalloissa ei käytetä tunnelien tekemiseen lainkaan T&K-panoksia. Yritys aikoo tehdä 8,5 metriä leveiden tunneleiden sijaan 4,25 metriä leveitä tunneleita. Tämä pudottaa tunnelin poraamisen kustannuksen kolmasosaan tai neljäsosaan. Yritys myös aikoo kasvattaa kaluston tehon kolminkertaiseksi ja asentaa kalustoon sen tarvitseman jäähdytysjärjestelmän. Yritys aikoo myös tehdä kalustosta autonomiseen toimintaan kykenevää, jolloin kalusto ei tarvitse ihmistyövoimaa. Kalusto käyttää puolet ajasta poraamiseen ja puolet ajasta tukirakenteiden asentamiseen. Yritys pyrkii tekemään poraamisesta jatkuvaa ja tukirakenteiden asentamisen tapahtuvan poraamisen kanssa samanaikaisesti. Tarkoituksena on pudottaa tunneleiden tekemisen kustannus alle kymmenesosaan.

Los Angelesin kaupungilta saatu lupa antaa yrityksen jatkaa koetunnelin porausta Los Angelesin kansainväliselle lentoasemalle asti. Musk haluaisi jatkaa tunnelia lentoasemalta pohjoiseen päin Sherman Oaksiin. Yritys haluaisi kaivaa myös tunnelin Los Angelesin kaupungista länteen päin Culver Cityyn. Culver Cityn viranomaiset osoittivat huolensa siitä että yksityinen tunneli kilpaisi kaupungin joukkoliikenteen kanssa. Yritys haluaisi kaivaa tunnelin New Yorkin kaupungin ja Washington D.C:n välille. Tunnelissa kulkisi hyperloop.

Yrityksen on spekuloitu kehittävän tunnelien porausteknologiaa osin maanalaisten rakenteiden rakentamiseksi Marsiin.

Yritys suunnitteli varainkeruutarkoituksessa myös liekinheittimen ja myi niitä 20 000 kappaletta.

Kesäkuussa 2018 Chicagon kaupunki solmi sopimuksen tunnelin kaivamisesta kaupunkikeskustan ja O’Haren kansainvälisen lentoaseman välille.

Lähteet

Aiheesta muualla
The Boring Companyn kotisivut 

Yhdysvaltalaiset yritykset
Korntal-Münchingen

Korntal-Münchingen on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se sijaitsee Stuttgartin luoteispuolella Ludwigsburgin piirikunnassa. Kaupungissa on 19 554 asukasta (2017). Se jakautuu kolmeen alueeseen: Korntal (väkiluku 9 859), Münchingen (8 406) ja Kallenberg (1 289).

Korntal-Münchingen syntyi vuonna 1975 Korntalin ja Münchingenin yhdistyessä. Korntalista löytyy maininta jo vuodelta 1297 ja Münchingenistä vuodelta 1130.

Lähteet

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Paul Hirsch (poliitikko)

Paul Hirsch (17. marraskuuta 1868 Prenzlau – 1. elokuuta 1940 Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Preussin osavaltion pääministerinä 1918–1920.

Berliinin yliopistossa lääketiedettä opiskellut Hirsch liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD) vuonna 1892. Hänet valittiin vuonna 1900 Berliinin Charlottenburgin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1908 Preussin maapäiville, jossa hänestä tuli SPD:n edustajaryhmän puheenjohtaja. Vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä Hirsch ryhtyi 12. marraskuuta johtamaan Preussin hallitusta yhdessä vasemmistososiaalidemokraattien (USPD) Heinrich Ströbelin kanssa. Hirsch oli maaliskuuhun 1919 saakka myös Preussin sisäministeri. Tässä ominaisuudessa hän erotti tammikuussa 1919 Berliinin poliisipäällikkönä toimineen USPD:n tukijan Emil Eichhornin, mikä oli spartakistikapinan laukaissut tapahtuma. Maaliskuussa 1919 valittu Preussin perustuslakia säätävä kansalliskokous vahvisti Hirschin pääministeriyden. Hän erosi maaliskuussa 1920 Kappin vallankaappausyrityksen jälkeen hallintoonsa kohdistuneen arvostelun vuoksi, jolloin hänen seuraajakseen tuli Otto Braun. Hirsch oli Charlottenburgin apulaispormestarina vuosina 1921–1925 ja Dortmundin pormestarina 1925–1933, kunnes uusi kansallissosialistien hallinto pakotti hänet eroamaan.

Lähteet

Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Preussin pääministerit
Pormestarit
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Portugalin ralli 1973

Kaudella 1973 Portugalin ralli oli kauden kolmas MM-ralli ja se ajettiin 13. maaliskuuta–18. maaliskuuta 1973 Portugalissa Estorilin ympäristössä. Osa rallin erikoiskokeista ajettiin kestopäällysteellä, vaikka pääasiallisesti kyse oli sorarallista. Rallin virallinen nimi oli TAP Rali Internacional. Vuoden 1973 kisa oli järjestyksessään seitsemäs Portugalin ralli. Tämä vuosi oli ensimmäinen, jolloin ajettiin rallin MM-sarjaa.

Kilpailussa ajettiin 32 erikoiskoetta joiden yhteispituus oli 397,50 km ja siirtymätaipaleineen rallin yhteispituus oli 2 820,40 km

Lopputulokset 
Ralliin starttasi 79 autokuntaa, joista maaliin asti ajoi 23

Ryhmän 2 voittoon ajoi Francisco Romãozinho ja ryhmän 1 Mêquêpê.

Lähteet

MM-rallikausi 1973
Portugalin ralli
Portugalin ralli 1970

Portugalin ralli 1970 eli virallisesti 4. Rali Internacional TAP 1970 ajettiin 2. - 5. lokakuuta. Ralli oli vuoden 1970 EM-sarjan 18. osakilpailu. Rallissa ajettiin 205,50 erikoiskoekilometriä, joista osa kestopäällysteellä. Rallissa maaliin asti ajoi 22 autokuntaa.

Lopputulokset

Lähteet

Portugalin ralli
Portugalin ralli 1971

Portugalin ralli 1971 eli virallisesti 5. Rali Internacional TAP 1971 ajettiin 5.–10. lokakuuta. Ralli oli vuoden 1971 EM-sarjan 16. osakilpailu. Rallissa ajettiin 304,50 erikoiskoekilometriä, joista osa kestopäällysteellä. Rallissa maaliin asti ajoi vain yhdeksän autokuntaa. Kilpailuun oli ilmoittautunut 125 autokuntaa.

Lopputulokset

Lähteet 

Portugalin ralli
Azoreiden ralli 2012

Azoreiden ralli 2012, viralliselta nimeltään 47. SATA Rallye Açores 2012 oli IRC-rallisarjan avauskilpailu vuonna 2012. Ralli oli samalla 10-kertoiminen Etelä-Euroopan Ralli Cupin avauskilpailu sekä Portugalin mestaruussarjan avauskilpailu. Ralli ajettiin nimensä mukaan Portugalille kuuluvien Azoreiden saarella keskuspaikkanaan Ponta Delgada 23. - 25. helmikuuta. Ralli ajettiin kokonaan soralla ja sen pituus oli 177,56 EK-kilometriä.

Kilpailuun ilmoittautui 38 autokuntaa joista maaliin pääsi 18.

Lopputulokset

Lähteet

Azoreiden ralli
Intercontinental Rally Challenge
Jaguar I-Type 1

Jaguar I-Type 1 on Formula E -sarjaan suunniteltu sähköauto, jolla Jaguar -talli kilpaili kaudella 2016–2017. Autolla kilpailivat Mitch Evans ja Adam Carroll.

Tulokset 

I-Type 1
Formula E -autot
Jaguar I-Type 2

Jaguar I-Type 2 on Formula E -sarjaan suunniteltu sähköauto, jolla Jaguar -talli kilpailee kaudella 2017–2018. Autolla kilpailevat Nelson Piquet Jr. ja Mitch Evans.

Tulokset 

I-Type 2
Formula E -autot
Conde de Regla (1786)

Conde de Regla eli los Meregildos oli Espanjan laivaston vuonna 1786 vesille laskettu 112-tykkinen Santa Ana -luokan linjalaiva.

Valmistus 
Romero Lansan suunnittelema alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1786.

Palvelus 
Alus oli koeajoissa vuonna 1787 päällikkönään Juan de Lángara y Huerte, joka ilmoitti aluksen merikelpoisuuden olevan hyvä ja tykkipatterien olevan tehokkaita. Vuonna 1797 alus osallistui Cabo de São  Vicenten taisteluun, jossa Espanjan laivasto menetti neljä alusta. Conde de Reglan miehistöstä sai surmansa yhdeksän mukaan lukien kommodori kreivi Amblimont. Lisäksi aluksella haavoittui kuusitoista miehistönjäsentä pahoin mukaan lukien päällikkö Jerónimo Bravo.

Alus kuului 1799-1801 yhdistyneeseen ranskalais-espanjalaiseen laivastoon, joka saapui 10.-12. heinäkuuta Cádiziin. Alus lähti laivaston mukana merelle 21. heinäkuuta suunnaten Brestiin. Laivasto saapui 13. elokuuta Brestiin ankkuroituen redille. Napoleonin sodissa alus makasi ankkurissa  Carracassa ja vuonna 1811 alus romutettiin, jotta siihen käytetty puutavara voitiin käyttää satamassa olleiden Espanjan ja Britannian laivastojen alusten korjaamiseen.

Lähteet

Viitteet 

Santa Ana -luokan linjalaivat
Harri Veistinen

Harri Veistinen (s. 31. joulukuuta 1975 Kiukainen) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka asuu Ylöjärvellä.

Tuotanto 
Veistinen julkaisi 2016 nuortenromaanin, Kotitekoisen poikabändin alkeet. Se kertoo yläastetta käyvästä Rene Kolppasesta, joka yrittää olla mahdollisimman tavallinen välttääkseen kiusatuksi tulemisen. Yläasteen lopulla hän kuitenkin kyllästyy rooliinsa ja päättää pyrkiä tyttöjen suosioon perustamalla bändin.

Harri Veistinen on toiminut käsikirjoittajana useissa tv-sarjoissa mm. Rakastuin mä luuseriin ja Mun ainoot 30 minsaa. Lisäksi hän on saanut Sokeain kuunnelmapalkinnon 2007 ja ollut Laivakello-palkintoehdokkaana vuonna 2018.

Teokset

Kirjat 
 Revontuliefekti ja oranssit tiput (kuvitus Teemu Juhani), S&S 2022
Kotitekoisen poikabändin vaiheet, S&S 2019
Kotitekoisen poikabändin alkeet, S&S 2016

Äänikirjat 
Miljoonasalaisuus, Otava 2022
17 on rakkauden luku, Storytel 2018

Televisiosarjoja 

Rakastuin mä luuseriin
Mun ainoot 30 minsaa
Lelumesta

Kuunnelmat 
 Mummon avaruusukko, kuunnelmasarja, 2020-2021
 Voita tähti kotiin, 2019
Operaatio keltainen keskiviikko, 2010
Bootleg rakkaus, 2008
Festarikesä, 2007
Järkevä diagnoosi, 2006
Aleksin 45 minuuttia, 2005

Palkinnot 
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2017
 Sokeain kuunnelmapalkinto 2007

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kustantamo S&S
 Ylöjärven uutiset 30.8.2016
 Alasatakunta 14.8.2016
 Kirjailijavierailut - Lukukeskus

Elävät henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1975 syntyneet
ABT Schaeffler FE01

ABT Schaeffler FE01 on Formula E -sarjaan suunniteltu sähköauto, jolla Abt Sportsline -talli kilpaili kaudella 2015–2016. Autolla kilpailivat Lucas di Grassi ja Daniel Abt.

Tulokset 

Audi
Formula E -autot
ABT Schaeffler FE02

ABT Schaeffler FE02 on Formula E -sarjaan suunniteltu sähköauto, jolla Abt Sportsline -talli kilpaili kaudella 2016–2017. Autolla kilpailivat Lucas di Grassi ja Daniel Abt.

Tulokset 

Audi
Formula E -autot