joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
BMW S1000RR

BMW S1000RR on BMW Motorradin valmistama moottoripyörämalli. Pyörä suunniteltiin aluksi Superbike World Championship kilpailusarjaa varten, ja sitä valmistettiin aluksi vain 1000 kappaletta kauden 2009 luokitusta varten, mutta tuotantoa laajennettiin kaupallisia markkinoita varten vuodelle 2010. Se sisältää paljon kilpaurheilusta tuttua tekniikkaa kuten yhteistyössä toimivat luistonesto- sekä ABS-järjestelmä joiden toimintaan vaikuttaa mm. hetkellinen kallistuskulma.

Suorituskyky ja varustelu

Moottori
BMW S1000RR:n nelisylinterinen rivimoottori yhden litran iskutilavuudella tuottaa 193 hv huipputehon 13000 1/min käyntinopeudella, sekä 112 Nm väännön 9750 1/min käyntinopeudella. Kevyeen rakenteeseen yhdistettynä tämä antaa 183 kg:n kuivapainolla ja kampiakselilta lasketulla huipputeholla rajun 1,05 hv/kg tehopainosuhteen.
Kuusiportainen manuaalivaihteisto välittää tehon "anti-hopping"-kytkinkruunuisen monilevykytkimen kautta. Pyörä on varustettu myös poiskytkettävällä luistonestojärjestelmällä.  2022 teho kasvoi 209 hv:aan.

Jousitus ja runko
Pyörän runko on toteutettu alumiinisella palkkirungolla, lisäksi moottori on osittain osana kantavaa rakennetta. Keulassa on Sachin valmistama 46 mmØ USD teleskooppihaarukka 120 mm joustomatkalla, sekä paluuvaimennuksen ja sisäänjouston säädöllä. Takapyörän heilahduksenvaimennuksesta huolehtii 130 mm joustomatkan tarjoama kaasulisäsäiliöllinen monoheilahduksenvaimennin kiinnitettynä alumiiniseen takahaarukkaan. Takajousituksessa on portaattoman sisäänjouston ja paluuvaimennuksen säädön lisäksi hitaalle sekä nopealle ajolle omat asetuksensa.

Jarrut
S1000RR:n etupyörän jarruina ovat kaksi 320 mm levyjarrua kelluvilla radiaalikiinnitteisillä nelimäntäisillä jarrusatuloilla.  Takana on yksi 220 mm levyjarru kelluvalla yksimäntäisellä jarrusatulalla. Jarrut ovat Brembon valmistamia ja ne ovat lukkiutumattomat. Tätä ominaisuutta varten käytetään BMW Motorradin itse kehittämää järjestelmää.

Kilpapyörä
Superbike World Championship -kilpailuissa käytettävä pyörä eroaa markkinoille valmistetusta tietyiltä osin. Moottorin on korkeaviritteisempi tuottaen 200 hv (150 kW) 14000 1/min käyntinopeudella. Myös puristussuhde on korkeampi.  Kilpaversion etuhaarukka on Öhlinsin valmistama, täysin säädettävä sekä 3 mm halkaisijaltaan ohuempi. Myös vanteet eroavat tuotantoversion 17-tuumaisista ollen edessä 16,5 tuumaa ja takana 16 tuumaa. Vanteiden valmistaja on autourheilusta tunnettu OZ-Group. Suurin ero on painossa jota on tuotantoversiota huomattavasti vähemmän. Tämä on saatu aikaan riisumalla kilpailukäytössä tarpeettomia osia, sekä mm. hiilikuituisilla katteilla.

BMW M 1000RR 
2021 esiteltiin 212-hevosvoimainen M-versio.  Jarrut ovat BMW:n ja Nissinin yhdessä kehittämät. 2022 esiteltiin M 1000 RR 50 Years M – BMW Motorsport GmbH:n 50-vuotisjuhlan kunniaksi.

Aiheesta muualla 
 S 1000RR Suomen maahantuojan sivustolla 
 M 1000RR Suomen maahantuojan sivustolla

Lähteet 
S1000RR
Risto Alapuro

Risto Sakari Alapuro (s. 28. huhtikuuta 1944 Ruokolahti) on suomalainen sosiologi. Hän oli sosiologian professori Helsingin yliopistossa vuosina 1991–2010, mitä ennen hän toimi vuosina 1986–1991 Jyväskylän yliopiston sosiologian professorina. Vuosina 2005–2009 Alapuro oli akatemiaprofessori.

Alapuro valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963, valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1967 ja lisensiaatiksi vuonna 1969. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1973 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa käsitteli Akateemista Karjala-Seuraa. Alapuro on ollut tutkijana Michiganin yliopistossa vuosina 1973–1974, Pariisissa École des hautes études en sciences socialesissa 1980–1981 ja Moskovassa 1990–1991. Hän oli Suomen historian ja kulttuurin vierailevana professorina Pariisin yliopistossa vuosina 1985–1987 ja 1999–2000.

Vuosina 1967–1968 Alapuro työskenteli Uuden Suomen ulkomaanosaston toimittajana, 1968–1973 Helsingin yliopiston tutkijana ja 1974–1975 sosiologian vs. apulaisprofessorina. Vuonna 1975 Alapuro oli Suomen Akatemian nuorempi tutkija ja vuosina 1976–1980 vanhempi tutkija. Vuosina 1981 ja 1984 Alapuro oli Helsingin yliopistossa vs. assistenttina ja 1983–1984 vs. yliassistenttina. 
 
Alapuro on kansainvälisesti tunnettu tutkija, joka keskittyy Suomen historialliseen ja poliittiseen sosiologiaan. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993. Vuodesta 1998 hän on ollut myös Academia Europæan jäsen.

Julkaisuja 
 Akateeminen Karjala-Seura: Ylioppilasliike ja kansa 1920- ja 1930 -luvulla (1973)
 , (suomennos) Valta ja vallankumous Suomessa. Suom. Mikko Alapuro. Vastapaino 2017. ISBN 978-951-768-596-1
 
 Suomen synty paikallisena ilmiönä 1890-1933 (1994)
 Suomen älymystö Venäjän varjossa (1997)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leppänen, Veli-Pekka: Suomalaisen sosiologian suuri nimi jatkaa tutkimustyötä eläkkeelläkin HS.fi. 28.4.2014.

Helsingin yliopiston professorit
Jyväskylän yliopiston professorit
Suomalaiset sosiologit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Hunajaoppaat

Hunajaoppaat (Indicatoridae) on tikkalintujen lahkoon kuuluva lintuheimo.

Heimo on nimetty hunajaoppaan (Indicator indicator) mukaan. Se on lintulaji, joka opastaa ihmisen mehiläispesälle. Kun ihminen on rikkonut pesän ja kerännyt hunajan, hunajaopas pääsee syömään vahan ja pesään jääneet toukat. Sen sijaan suurimman osan heimon muista lajeista ei tiedetä toimivan näin.

Hunajaoppaat ovat pesäloisia eli naaras munii toisen lintulajin pesään ja jättää haudonnan ja poikasen hoidon isäntälajille.

Suvut ja lajit

Hunajaoppaat Indicator

Isoloistikat Melignomon
guinenanloistikka Melignomon eisentrauti
kongonloistikka Melignomon zenkeri

Loistikat Prodotiscus
harmaaloistikka Prodotiscus regulus
loistikka Prodotiscus zambesiae
pikkuloistikka Prodotiscus insignis

Lajit, joilla on oma sukunsa
lyyryhunajaopas Melichneutes robustus

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Indicatoridae 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiinapuut

Kiinapuut (Cinchona) on matarakasvien suku, jonka joidenkin jäsenien kaarnasta saadaan kiniiniä. Carl von Linné nimesi ne kreivitär Cinchónan mukaan, jonka aviomies parani malariasta kiniinin avulla 1600-luvulla. Sukuun kuuluu noin neljäkymmentä lajia.

Ulkonäkö ja koko 
Kiinapuut kasvavat 15–20 metriä korkeiksi, ja kukkivat valkoisin, keltaisin tai vaaleanpunaisin kukin.

Levinneisyys 
Kiinapuut kasvavat luonnonvaraisina Andien Amazonin sademetsän puoleisilla rinteillä lähellä päiväntasaajaa 1 500–3 000 metrin korkeudessa. Niitä viljellään monissa trooppisissa maissa lääketeollisuuden raaka-aineiksi.

Sukuun kuuluvia lajeja 
 Cinchona antioquiae
 Cinchona asperifolia
 Cinchona barbacoensis
 Cinchona boliviana
 Cinchona calisaya – kiinapuu
 Cinchona capuli
 Cinchona fruticosa
 Cinchona glandulifera
 Cinchona hirsuta
 Cinchona krauseana
 Cinchona lancifolia
 Cinchona lucumifolia
 Cinchona macrocalyx
 Cinchona micrantha
 Cinchona mutisii
 Cinchona nitida
 Cinchona officinalis
 Cinchona parabolica
 Cinchona pitayensis
 Cinchona pubescens
 Cinchona pyrifolia
 Cinchona rugosa
 Cinchona scrobiculata
 Cinchona villosa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luomus: Cinchona
 ITIS: Cinchona 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cinchona 
 Flora of China: Cinchona 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cinchona spp 

Matarakasvit
Yari (täsmennyssivu)

Yari voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Yari, suomalainen muusikko
 Yari, japanilainen keihäs.
Torger Enckell

Torger Carolus Enckell (22. huhtikuuta 1901 Kurkijoki – 1. toukokuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1924. Enckell kuului 1920-luvulta lähtien suomenruotsalaisen modernismin huomattaviin edustajiin. 

Enckell opiskeli vuosina 1919–1921 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Alvar Cawénin johdolla ja teki opintomatkoja Pariisiin ja Roomaan vuosina 1925–1926. André Derainin tiedetään olleen hänelle yksi tärkeä taiteellinen esikuva. Enckellin maalauksille on ominaista välittömyys ja intiimiys sekä varhaisvuosien jälkeen kolorismiin ja ranskalaisen värimaalauksen tyyliin suuntautunut vahva värien käsittely. Enckellin maalausten keskeisen osan muodostavat henkilötutkielmat, muotokuvat ja omakuvat, mutta teosten aiheina on myös maisemia ja asetelmia. Piirustuksilla ja grafiikalla on lisäksi tuotannossa merkittävä osa.

Enckell oli yksi vuonna 1956 syntyneen Prisma-taiteilijaryhmän perustajajäsenistä, ja hän osallistui ryhmän kaikkiin yhteisnäyttelyihin. Ryhmän muita jäseniä olivat Yngve Bäck, Gösta Diehl, Ragnar Ekelund, Unto Pusa, Sigrid Schauman ja Sam Vanni. Enckell toimi vuosina 1958–1963 myös maalauksen opettajana Vapaassa taidekoulussa, viimeiset kolme vuotta koulun rehtorina.

Enckellin vanhemmat olivat professori Karl Enckell (1853–1937) ja Vesta Charlotta Edgren (1871–1947), ja hänen veljiään olivat kirjailijat Olof Enckell (1900–1989) ja Rabbe Enckell (1903–1974). Kuvataiteilija Carolus Enckell (1945–2017) on Enckellin lapsi.

Lähteet

Torger Enckell. Porin taidemuseo.

Kirjallisuutta
Enckell, Carolus – Lammi Teija – Nummelin, Esko (toim.) 2011. Torger Enckell. Porin taidemuseon julkaisuja 111. ISBN 978-952-5648-30-0

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Meir Shalev

Meir Shalev () (s. 1948 Nahalal, Israel) on israelilainen kirjailija. Häntä pidetään yhtenä Israelin arvostetuimmista kirjailijoista.

Shalev on vuoden 1967 veteraani ja on koulutukseltaan biologi. Uransa alussa Shalev veti televisiossa ja radiossa satiirisia ohjelmia mutta jätti television talkshown 40-vuotiaana ja kirjoitti esikoisromaaninsa. Hän esiintyy hyvin suorasanaisesti myös haastattelijoita kohtaan, mutta on silti Israelin rakastetuin kirjailija. Israelilaisen verkkouutissivuston Ynetin kahdensadan kaikkien aikojen merkittävimmän israelilaisen äänestyksessä hän oli 42.

Ensimmäinen romaani Roman Russi ('Venäläinen romaani' ilmestynyt englanniksi nimellä Blue Mountain) ilmestyi 1988 ja oli hänen kansainvälinen läpimurtonsa, joka on käännetty 12 kielelle. Vuonna 2009 on ilmestynyt muistelmateos, jonka englanninnos on nimeltään My Russian Grandmother and her American Vacuum Cleaner ('Venäläinen isoäitini ja hänen amerikkalainen imurinsa'). 

Hän on kirjoittanut myös tietokirjoja ja lasten kirjoja, ja hänellä on viikoittainen kolumni sanomalehti Yediot Ahronotin viikonvaihdenumerossa. Siinä hän esittää satiirisia kommentteja hallituksen politiikasta ja voivottelee israelilaisten tilannetta.

Shalevin isovanhemmat olivat Israeliin muuttaneita itäeurooppalaisia ortodoksijuutalaisia. Hänen sukunsa on hyvin kirjallista. Isä on runoilija Jitzhak Shalev, ja kirjailija Zeruja Shalev on hänen serkkunsa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Meir Shalev, lyhyt elämäkerta ja teosluettelo Israelin kirjallisuuden kääntämisen laitoksen sivustolla. 
 Puhe toukokuussa 2007 Tel Avivissa 
 Breakfast with the Dalai Lama, englanninkielinen haastattelu, saksalainen Unique-lehti, kesäkuu 2011 

Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt

Israelilaiset kirjailijat
Cely Mechelin

Alma Cecilia (Cely) Mechelin (12. elokuuta 1866 Helsingin maalaiskunta – 30. heinäkuuta 1950 Bromarv) oli suomalainen naisasialiikkeen ja muiden kansalaisjärjestöjen aktiivi, joka oli perustamassa monia järjestöjä.

Mechelin oli valtiomies Leo Mechelinin ja tämän vaimon Alexandra Lindroosin ainoa lapsi. Hän loi uransa aikansa säätyläisnaisille tyypillisissä filantrooppisissa ja yhteiskunnallisissa kansalaisjärjestöissä. Mechelin aktivoitui jo nuorena hyväntekeväisyysjärjestötoiminnassa ja perusti 1890 Sokeainkirjastoa ylläpitävän Föreningen Böcker åt de blinda – Yhdistys Kirjoja sokeille -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana toimi vuoteen 1932. Hän toimi myös aktiivisesti Unioni Naisasialiitto Suomessa ry:ssä ja oli 1899 perustamassa Martta-yhdistystä, jonka puheenjohtajana toimi 1901–1902.

Ensimmäisen sortokauden aikana Mechelin osallistui passiivisen vastarinnan organisointiin ja oli 1902 perustamassa vastarintajärjestö Kagaalin sisarjärjestöä eli naiskagaalia, jossa hän toimi sen vuonna 1944 tapahtuneeseen muodolliseen lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1918 hän oli vuorostaan perustamassa sotilaskotiyhdistystä, jonka hallitukseen hän kuului vuoteen 1924. Vuosina 1919–1924 Mechelin oli lisäksi Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen.

Mechelinille myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarimerkki, Jääkäriliiton muistomitali, Vapaussodan muistomitali sekä Neljännen luokan vapaudenristi.

Mechelinin perustama näkövammaisten kirjasto toimii edelleen ja sai 2001 hänen mukaansa nimekseen Celia.

Lähteet 
 Leo ja muut Mechelinit – Kirjan verran sukua. Sukuseura Mechelinus, Tampere 2005.

Viitteet 

Suomalaiset yhteiskunta-aktivistit
Suomalaiset feministit
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Plönin linna

Plönin linna () on Plönin kaupungissa Saksan Schleswig-Holsteinin osavaltiossa sijaitseva linna, joka sijaitsee kukkulalla Großer Plöner See -järven rannalla. Linna rakennettiin 1600-luvulla kolmikymmenvuotisen sodan aikana.

Lähteet

Kuvia

Aiheesta muualla 

 Fielmann Akademie Schloss Plön 

Saksan linnat
Schleswig-Holstein
Jantunen

Jantunen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Arvo Jantunen (1929–2018), koripalloilija, koripallovalmentaja ja -tuomari, käsipalloilija, jalkapalloilija ja pesäpalloilija
 Eki Jantunen (s. 1951), muusikko ja televisiotoimittaja
 Esa Jantunen (s. 1958), sisätautiopin professori ja ylilääkäri
 Esa Jantunen (s. 1965), moukarinheittäjä
 Esko Jantunen (s. 1954), Näkövammaisten keskusliiton puheenjohtaja
 Hanna Jantunen (s. 1977), kestävyysjuoksija
 Heli Jantunen (s. 1958), keksijä ja mikroelektroniikan professori
 Jonne Jantunen (s. 1996), jääkiekkoilija
 Jyrki Jantunen (s. 1962), radiotoimittaja ja muusikko
 Marko Jantunen (s. 1971), jääkiekkoilija
 Matti Jantunen (s. 1946), ympäristöterveyden tutkimusprofessori 
 Mikael Jantunen (s. 2000), koripalloilija
 Niilo Jantunen (1902–1974), jääpalloilija
 Noora Jantunen (s. 1991), pesäpalloilija
 Panu Jantunen (s. 1989), keskimatkojen juoksija 
 Pertti Jantunen (s. 1952), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Pertti Jantunen (1930–1951), pesäpalloilija ja jääpalloilija
 Saara Jantunen (s. 1980), sotatieteiden tohtori, informaatiosodankäynnin asiantuntija
 Tuulikki Jantunen (1922–2011), peruskoulun opettaja, lähetystyöntekijä ja kirjailija.

Kuvitteellisia Jantusia 
 Neiti Jantunen, B. Virtasen sarjakuvahahmo
Pontus Åberg

Pontus Åberg (s. 23. syyskuuta 1993 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija.

Ura

Seuraura
Åberg on FoC Farstan kasvatti. Hän siirtyi vuonna 2008 Djurgårdens IF:ään, jossa voitti J18 Allsvenskanin hopeaa vuonna 2010. Åberg valittiin vuoden 2010 J18 Allsvenskanissa pudotuspelien parhaaksi hyökkääjäksi ja voitti idän maalipörssin 22 osumallaan. Åberg pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 18. syyskuuta 2010 Modoa vastaan, mutta ei saanut ottelussa jääaikaa. Åberg voitti kauden aikana myös J20 Superelitin pronssia ja J18 Allsvenskanin hopeaa. Hän teki toukokuussa 2011 kolmivuotisen jatkosopimuksen Djurgårdenin kanssa. Kausi 2011–2012 oli Åbergin debyyttikausi Elitserienissä.

Kaudella 2011–2012 Åberg nousi Djurgårdenin Elitserien-miehistöön J20-joukkueesta. Hän pelasi miesten joukkueessa European Trophy -harjoitusturnauksessa sekä teki avausmaalinsa Elitserienissä 15. syyskuuta 2011 HV71:tä vastaan. Åberg on yksi viidestä ehdokkaasta Elitserien vuoden tulokkaaksi kaudella 2011–2012.

Åberg siirtyi hänet varanneen Nashville Predatorsin organisaatioon kaudella 2014–2015. NHL-debyyttinsä hän teki seuraavan kauden pudotuspeleissä. Åberg kaupattiin Edmonton Oilersiin siirtotakarajalla helmikuussa 2018 vaihdossa Mark Letestuun.

Åberg ei mahtunut Oilersin pelaavaan kokoonpanoon kaudella , joten hänet laitettiin vapaiden pelaajien waivers-listalle, josta Anaheim Ducks poimi hänet. Tammikuussa 2019 Ducks kauppasi Åbergin edelleen Minnesota Wildiin vaihdossa Justin Kloosiin.

Kaudeksi  Åberg teki sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.

Maajoukkueura
Åberg edusti Ruotsia alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengessa vuonna 2010.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Nashville Predatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Endre Lekve

Endre Lekve (10. elokuuta 1833 Ulvik Norja – 10. helmikuuta 1882 Helsinki) oli insinööri ja Polyteknillisen opiston opettaja, joka suunnitteli Helsingin ensimmäisen vesisäiliön eli vuonna 1876 käyttöön otetun ns. vanhan vesilinnan.    

Lekven isä oli talollinen Torkel Paulsen ja puoliso vuodesta 1861 Johann Wilhelmina Antonia Huneus (k. 1873). Lekve toimi ensin maanviljelijänä ja aliupseerina, kunnes suoritti 1856-1859 Hannoverissa  Polyteknikumin kurssin. Vuonna 1859 hänet kutsuttiin Helsingin reaalikoulun teknisten aineiden opettajaksi, 1862 hänestä tuli insinööritieteiden opettaja ja 1879 Polyteknilliseksi opistoksi muuttuneen laitoksen opettaja. Hän osallistui useiden teknillisten komiteoiden työhön, suunnitteli Helsingin vesilaitoksen sekä antoi lausunnon Pielisjoen kanavoimisesta. Kun Helsingin ja Pietarin välistä rataa suunniteltiin, hän puolsi voimakkaasti halvempaa kaperaiteista ratkaisua, jonka valtiopäivät hyväksyivät. Keisari päätti asiasta kuitenkin toisin.  Vantaan Pyhän Laurin kirkkoon Lekve suunnitteli kalorifeerilaitoksen eli kuuman ilman kiertoon perustuvan lämmitysjärjestelmän. 

Lekven oppilaat pystyttivät hänen haudalleen muistomerkin ja perustivat hänen nimeään kantavan stipendirahaston.  Hänen veljensä oli Thorbjørn Lekve.

Lähteet

Aiheesta muualla
Endre Lekve, Nordisk Familjebok, Runeberg.org
 (maksullinen versio)

Insinöörit
Norjalaiset henkilöt
 Vuonna 1833 syntyneet
 Vuonna 1882 kuolleet
Silkkitie 30 päivässä

Silkkitie 30 päivässä on Ville Haapasalon luotsaama kymmenenosainen matkailuohjelma Yle Teemalla. Haapasalo matkustaa entisissä neuvostomaissa, pitkin muinaista Silkkitien reittiä, Kaukasuksella sijaitsevasta Georgiasta Mongoliaan asti. Ohjelman tuotti Aito Media. Ensimmäinen jakso julkaistiin ennakkoon Yle Areenassa 2. tammikuuta 2012.

Jaksot

Katso myös 
 Venäjän halki 30 päivässä
 Suomensukuiset 30 päivässä
 Jäämeri 30 päivässä
 Kaukasia 30 päivässä

Lähteet

Aiheesta muualla
Ville 30 päivässä -nettisivusto: http://ville30paivassa.yle.fi/ (yle.fi)

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Matkailuohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Sukeltajaliitto

Sukeltajaliitto ry on vuonna 1956 perustettu suomalaisten sukellusseurojen kattojärjestö. Sukelluseuroja on Suomessa 143 ja niissä on noin 8 000 jäsentä (2021). Sukeltajaliitto toimii sukellusharrastuksen edunvalvojana Suomessa, kouluttaa sukelluskouluttajia ja -ohjaajia sekä julkaisee Sukeltaja-lehteä.

Historia 
Sukeltajaliiton perustava kokous pidettiin Helsingissä 5.8.1956. Liitto perustettiin ennen kuin yhtäkään rekisteröityä sukellusseuraa oli olemassa. Sukeltajaliiton alkuperäinen nimi oli Urheilusukeltajain Liitto ry. Nimi muutettiin vuonna 1965 Suomen Urheilusukeltajain Liitoksi ja vuonna 2004 nykyiseen muotoonsa.

Elokuussa 1956 perustettiin Helsinkiin Suomen ensimmäinen sukellusseura, Sammakkokerho, josta tuli Sukeltajaliiton ensimmäinen jäsen. Seura muutti nimensä samana vuonna muotoon Vedenalainen Kerho Barracuda ja vuonna 1957 Urheilusukeltajat ry:ksi.

Urheilusukeltajat ry oli pitkään Liiton ainoa rekisteröity jäsen. Ensimmäisten vuosien toiminnassa ei tehty suurta eroa Liiton ja sen ainoan jäsenseuran välillä. Aktiivit toimihenkilöt olivat samoja.

Hallinto 
Sukeltajaliiton ylintä päätäntävaltaa käyttää vuosikokous, joita järjestetään vuosittain kaksi, toinen huhtikuussa ja toinen lokakuussa. Toimeenpanovaltaa käyttää hallitus, jonka alaisuudessa toimii Sukeltajaliiton toimisto Pitäjänmäellä Helsingissä. Liitolla on useita valiokuntia, jotka vastaavat eri sukelluslajien toiminnan järjestämisestä.

Talous 
Sukeltajaliiton toimintaa rahoitetaan jäsenmaksuilla, koulutustoiminnasta saaduilla tuloilla, toiminnan osallistumismaksuilla sekä Opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämällä avustuksella.

Rahoitus

Toiminta 
Sukeltajaliitto järjestää toimintaa seuraavissa lajeissa:

 laitesukellus
 snorkkelisukellus
 lasten ja nuorten toiminta
 vapaasukellus
 sukelluskalastus
 uppopallo
 räpyläuinti
 Vapepa-sukellus
 sukelluskuvaus
 ensiapukoulutus

Sukeltaja-lehti 
Sukeltajaliiton jäsenlehti, Sukeltaja, on ainoa suomalainen sukellusalan lehti. Se ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti käsittelee muun muassa sukellusharrastusta, seuratoimintaa, turvallisuusasioita, vesiluonto- ja ympäristöasioita sekä muita sukellukseen liittyviä aiheita.

Kansainvälinen toiminta   
Sukeltajaliitto on täysivaltaisena jäsenenä kansallisten sukellusliittojen kattojärjestössä CMAS:ssa, CMAS Europessa, AIDA Internationalissa ja Euroopassa toimivien harrastussukellusorganisaatioiden järjestössä EUF:ssa.

Sukeltajaliitto tekee yhteistyötä pohjoismaisten liittojen kanssa ja seuraa alan kansainvälistä kehitystä osallistumalla kansainvälisiin tapahtumiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sukeltajaliiton kotisivut
Urheilusukeltajat ry:n kotisivut

Sukellus
Suomalaiset urheilujärjestöt
Yli rajan

Yli rajan on Wilho Ilmarin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942. Se perustuu Urho Karhumäen romaaniin Yli rajan (1938), josta Martti Larni muokkasi käsikirjoituksen.

Melodraamaksi luonnehditun elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1930-luvulle kaakkoisrajan tienoille. Päähenkilöitä ovat pientilan isäntä Mikko (Joel Rinne) ja inkeriläinen kaunotar Eliisa (Irma Seikkula), jota Mikko kosii mutta joka ei henno jättää yksinään elävää invalidi-isäänsä suutari Raaskaa (Wilho Ilmari). Ilmarin ohjausta pidetään koskettavana. Hän tavoittaa tässä ajankohtaa heijastelevassa poliittisessa rakkausdraamassa onnistuneesti tunnelmia ja Irma Seikkulan kasvojen sielukkuuden.

Elokuvan alussa on karttapiirros Suomen ja Neuvostoliiton kaakkoisrajasta, joka avautuu siinä "railona", johon alkutekstit ilmestyvät. Tekstien jälkeen aukko umpeutuu. Päähenkilö on Karhumäen romaanissa 25-vuotias, mutta elokuvaan on valittu näyttelijäksi 45-vuotias Joel Rinne.

Elokuvan kotimainen ensiesitys siirtyi valmistumisen lykkääntymisen vuoksi huhtikuusta lokakuulle. Kantaesitys oli kuitenkin elokuussa 1942 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se palkittiin Medaglia della Biennale -mitalilla. Jatkosodan päätyttyä elokuva poistettiin ohjelmistosta. Viimeinen esitys oli 1. heinäkuuta 1944. Uudestaan se esitettiin vasta viisikymmentä vuotta myöhemmin, 12. elokuuta 1994, televisiossa.

Elokuvan kantaesitys oli elokuussa 1942 Venetsian "filmiolympialaisissa" ja sai Medaglia della Biennale -mitalin.

Näyttelijät

Lähteet

Melodraamat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Wilho Ilmarin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1942 suomalaiset elokuvat
Lima-ahvenet

Lima-ahvenet (Leiognathidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta.

Taksonomia
Varhaisimmat lima-ahventen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään elävien lajien luokittelu on muuttunut huomattavasti 2000-luvun aikana. Eräät lähteet lukevat heimoon kuuluvaksi kolme sukua Gazza, Leiognathus ja Secutor ja yhteensä noin 24–30 lajia. Leiognathus-suku on kuitenkin osoittautunut parafyleettiseksi ja monia aikaisemmin siihen kuuluvaksi luettuja lajeja on siirretty muihin sukuihin. Nykyään lima-ahvenlajeja luokitellaan olevan noin 47. Lajeja ovat muun muassa lima-ahven (Leiognathus equulus) ja marmorilima-ahven (Leiognathus klunzingeri).

Anatomia
Lima-ahvenet ovat pienikokoisia ja saavuttavat vain harvoin 16 cm:n pituuden. Ruumiinrakenne kaloilla on litteä. Suomut ovat pienikokoisia ja puuttuvat päästä kokonaan. Kala on myös limamaisen eritteen peitossa. Kalat ovat tyypillisesti väriltään hopeanharmaita. Lajien erikoisuus on niiden valoelimet, joissa elää symbioosissa fotoluminoivia Photobacterium-suvun bakteereja. Koiraiden valoelin on kookkaampi kuin naaraiden ja valoelin myös kirkastuu lisääntymiskauden aikana. Selkä- ja peräevät ovat lima-ahvenilla hyvin pitkät ja pyrstöevä on haarautunut. Lajit pystyvät työntämään leukojaan eteenpäin, jolloin suusta muodostuu putkimainen.

Levinneisyys ja elintavat
Lima-ahvenlajit elävät indopasifisella merialueella. Ne elävät suolaisissa ja murtovesissä rannikkojen läheisyydessä, mutta osa lajeista tulee toimeen myös makeissa vesissä. Lima-ahvenet elävät matalissa vesissä lähellä pohjaa yleensä alle 160 metrin syvyydessä merenpinnasta. Kalat muodostavat usein suuria parvia. Lajien ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset. Pienestä koostaan huolimatta lima-ahvenet ovat Aasiassa paikoin hyvin tärkeitä ruokakaloja. Ne myydään tyypillisesti kuivattuina ja suolattuina.

Lähteet

Percoidei
Metsäjätti

Metsäjätti on Miika Nousiaisen vuonna 2011 ilmestynyt kolmas romaani. 

Teos kertoo puunjalostusteollisuudesta riippuvaista Törmälän kylästä lähteneestä Pasista, joka kauppakorkeakoulun jälkeen päätyy kuvitteellisen metsäyhtiön, Metsäjätin palvelukseen. Metsäjätti omistaa Törmälän kylän vaneritehtaan ja Pasi saa tehtäväkseen valmistella entisen kotikylänsä vaneritehtaan irtisanomiset.

Romaaniin perustuva näytelmä kantaesitettiin Kansallisteatterissa vuonna 2013. Romaanista on tekeillä myös elokuva, jonka kuvaukset alkoivat syksyllä 2019 ja jonka ensi-ilta on 11. syyskuuta 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla
Metsäjätti Otavan sivustolla 

Vuoden 2011 kirjat
Miika Nousiaisen teokset
Melu (täsmennyssivu)

Melu voi viitata seuraaviin asioihin:
 melu, epämiellyttävä, häiritsevä tai terveydelle vahingollinen ääni
 Melu ry, Mäntän, Muhoksen tai Masalan elävän musiikin yhdistys
 Merilappi United (MeLU), kemiläinen jalkapalloseura.
 Messukylän lukio (MELU), entinen lukio Tampereella.
Posso

Posso on uppopaistettu makea leivonnainen, joka koostuu omenahillolla täytetystä munkkitaikinasta. Paistamisen jälkeen leivonnainen pyöritellään sokerissa munkin tavoin. Nimi juontanee leivonnaisen ulkonäöstä, joka muistuttaa hieman sianruhoa. Litteähköissä possoissa on useimmiten kaksi korvaa tai jalkaa. 

Posso tunnetaan etenkin kotkalaisena perinneherkkuna. Possoja on valmistettu Kotkassa ainakin 1940-luvulta asti. Posso ja munkkipossu valmistetaan eri tavalla. Munkkipossutaikina muistuttaa pullataikinaa, mutta posso tehdään löysästä taikinasta, joka kaulitaan ohueksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Munkkipossun resepti Pauligin sivustolla

Suomalainen keittiö
Leivonnaiset
Kotkan kulttuuri
Toriparkki

Toriparkki voi tarkoittaa seuraavia:

Toriparkki, Joensuun torin alla sijaitseva parkkilaitos, avattu 2018
Toriparkki, Kuopion torin alla sijaitseva parkkilaitos
Toriparkki, Lahden kauppatorin alla sijaitseva parkkilaitos
Toriparkki, Turun kauppatorin alle rakennettava parkkilaitos
ToriParkki, Vaasan kauppatorin alla sijaitseva parkkilaitos
Toriparkki, Mikkelin torin alla sijaitseva parkkilaitos
Kanavanippu H

Kanavanippu H:n ainoa kanava on AdultTV.fi. Sen tuotannosta vastaa ATV-Tuotanto Oy.

Televisiotekniikka
D-dimeeri

D-dimeeri on fibriinin hajoamistuote, jota vapautuu verenkiertoon kun fibriinin aiheuttama verihyytymä hajoaa. Sen nimi johtuu siitä, että se sisältää kaksi dimeeriksi ristiinlinkittynyttä fibrinogeenin palasta. Se on mitattavissa oleva arvo ja kertoo verihyytymien olemassaolosta.

Kun verestä määritellään D-dimeerin arvo (P-FIDD-arvo), se kertoo veren hyytymisen ja liukenemisen tasapainosta elimistössä. Hyytymisjärjestelmän toiminnan lopputuloksena syntyy paikallisen suonivaurion alueella trombiinientsyymiä, joka pilkkoo fibriiniä fibrinogeenista. Muodostuneen fibriinin pintaan tarttuu heti plasmasta plasminogeenia, joka kudoksen plasminogeenin aktivaattorin tPA:n avulla muuttuu plasmiiniksi. Plasmiini pilkkoo ristisidoksien vahvistamaa fibriiniä D-dimeeriksi. 

D-dimeeriä seurataan tapauksissa, joissa on syytä epäillä tukosalttiutta. D-dimeerin suurentuneet pitoisuudet liittyvät verisuonitukoksen uusiutumisvaaraan mm. idiopaattisen tukoksen sairastaneilla ja trombofilian kantajilla, kun antikoagulaatiohoito lopetetaan.

Viitearvot
D-dimeerin ohjearvot  ovat:
 Terveillä < 0.3 mg/l
 Laskimotukoksessa ja keuhkoemboliassa 0.5 mg/l

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fibriinin D-dimeerit
 D-dimeeri keuhkoembolian diagnostiikassa
 

Verikokeet
Männistönpuhto

Männistönpuhto tai Männistö on kylä Merijärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Kylän läpi virtaa Pyhäjoki. Kylällä on uimaranta.

Merijärven kylät
Andrei Astvatsaturov

Andrei Astvatsaturov (Андрей Аствацатуров, s. 1969) on venäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja kirjallisuuskriitikko. Astvatsaturov on Pietarin valtionyliopiston dosentti ja johtaa kirjallisuudentutkimuksen koulutusohjelmaa Smolnan instituutissa. Hänen esikoisromaaninsa Ihmiset alastomuudessa (Люди в голом) julkaistiin vuonna 2009, ja se ilmestyi suomeksi vuonna 2010. Teos on nykyajan pietarilaista älymystöä kuvaavan trilogian aloitusosa. Osittain omaelämäkerrallisessa trilogiassaan Astvatsaturov kuvaa Pietarin intelligentsiaa ja taiteilijapiirejä. 

Astvatsaturov osallistui Lahden kansainväliseen kirjailijakokoukseen vuonna 2011.

Astvatsaturov on kotimaassaan tunnettu angloamerikkalaisen kirjallisuuden asiantuntija, joka on julkaissut tutkimuksia mm. T.S. Eliotista, Henry Milleristä sekä kirjallisuuden fenomenologiasta. Astvatsaturov on kuudennen polven pietarilainen ja etniseltä taustaltaan juutalainen. Hänen sukunsa on tunnettu älymystösuku, johon kuuluu lukuisia arvostettuja tutkijoita. Näistä merkittävin on hänen äidinisänsä, neuvostoliittolainen kielitieteilijä, kirjallisuudentutkija ja akateemikko Viktor Žirmunski.

Kaunokirjalliset teokset
 Ihmiset alastomuudessa. (Люди в голом, 2009) Suomentaja Tuukka Sandström. Idiootti 2010.
 Скунскамера. Ad Marginem, 2010.
 Осень в карманах. АСТ, 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Esittelyssä Andrei Astvatsaturovin Ihmiset alastomuudessa
 Ihmiset alastomuudessa-romaanin arvio Helsingin Sanomissa Tomi Huttunen, 27.10.2010.
 Ihmiset alastomuudessa-kirja arvio Kiiltomadossa

Venäläiset kirjailijat
Venäläiset kirjallisuudentutkijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Nieminen

Heikki Nieminen (9. toukokuuta 1926 Hollola – 5. syyskuuta 2016) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Lahdessa vuonna 1946.

Niemisen vanhemmat olivat maanviljelijä Nestor Nieminen ja Aino Nieminen (s. Pönkkä). Nieminen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1947–1948 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1948–1952. Kouluopintojensa jälkeen Nieminen oli usean vuoden ajan taidegraafikko Aukusti Tuhkan assistenttina.

Lukuisia Niemisen veistoksia on julkisesti esillä ympäri Suomea. Hänen huomattaviin ulkoveistoksiinsa kuuluvat muun muassa Akseli Gallen-Kallelan patsas Porissa (1965), F. E. Sillanpään muistomerkki Hämeenkyrössä (1965), kaksi suihkukaivoveistosta Lahdessa (Susanna, 1961, ja Sudenkorennot, 1965) sekä Espoon Puolarmetsän sairaalan pihamaalle sijoitettu pronssiveistos Aurinkotuuli (1980). Varkauden Pirttiniemen sankarihautausmaan pronssinen muistomerkki Ylös murheesta on hänen teoksensa vuodelta 1964. Niemisen laajimmin tunnettuja teoksia ovat kuitenkin Hymytyttö- ja Hymypoika-pienoisveistokset, joita on jaettu Suomen kouluissa kipsivaloksina oppilaiden tunnustuspalkintoina vuodesta 1954 alkaen.

Heikki Nieminen oli 1950-luvun lopulta alkaen ensimmäisiä suomalaistaiteilijoita, jotka ottivat materiaalikseen lujitemuovin.

Nieminen toimi myös opettajana 1950-luvulta lähtien, ensin Taideakatemian koulussa ja myöhemmin pääosin Taideteollisessa korkeakoulussa aina 1990-luvun alkuun saakka. 

Nieminen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1964. 

Niemisen puoliso oli farmaseutti Tellervo Nieminen (o.s. Ahonen).

Kuvia teoksista

Lähteet

Verkkolähteet
 
Kuvataiteilijamatrikkeli.
Heikki Nieminen (1926–): Kuvanveistäjä, taidegraafikko.
Heikki Nieminen: Aurinkotuuli 1977–1980  EMMA – Espoon modernin taiteen museo.

Viitteet

Aiheesta muualla
Heikki Niemisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Timo Malmi

Timo Ensio Malmi (s. 18. kesäkuuta 1948 Tampere) on suomalainen kirjailija, runoilija, kääntäjä, historiantutkija ja tietokirjailija. Malmin tuotannon tärkeänä teemana on ollut sotavuosien 1918 ja 1939–1944 monipuolinen ja humaani tarkastelu. Timo Malmille myönnettiin vuonna 2019 sotakamreerin arvonimi. Teoksissaan hän on käsitellyt muun muassa suomalaisia sotavankeja Neuvostoliitossa, sotaorpojen tarinoita ja Tampereen taistelua vuonna 1918. Malmille on myönnetty muun muassa Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto ja Tampereen kulttuuritekopalkinto.

Koulutukseltaan Malmi on filosofian lisensiaatti Suomen historian oppiaineesta ja toimittaja. Hän on toiminut vuosina 1991–1993 Suomen tiedetoimittajien liiton ja vuosina 2002–2008 Pirkkalaiskirjailijat ry:n puheenjohtajana. Vuosina 1973–2012 Malmi toimi Tampereen yliopiston viestintäpäällikkönä. Malmi on myös Tampereen Velaatan kaupunginosassa toimivan Maitolaiturimuseon puuhamies.

Teokset

Romaanit
 Puolueen lemmikki (Atena 2007) ISBN: 9789517964869
 Tähkäpää, sotavangin laulu (Atena 1999) ISBN10: 9517961693,

Runoteokset
 Tuulensuu, minä rakastan sinua (Sanasato 2014) ISBN: 9789525804706
 Ihmisten maa – Menneskenes land – Inuit Nunaat (Atena 2000)  ISBN: 9517961995
 Welaatta: maito, maa ja vesi (Atena 1998) ISBN: 951796109X

Tietokirjat
 Tampereen sotakirja II (Warelia 2021) ISBN: 9789525940985
 Tampereen sotakirja (Warelia 2020) ISBN: 9789525940756
 Äyräpään luutnantti (Into 2016) ISBN: 9789522646774
 Rynnäkkö läpi Tampereen (Traff 2011) ISBN-10: 9526741226
 MIMESIS Art, Architecture and Design at the University of Tampere (TaY 2009) ISBN: 9789514476464
 Tampere tulessa 1918, koonneet Timo Malmi & Ari Järvelä ; ruotsalaisen prikaatin tekstien suomennokset: Ari Järvelä. (Atena 2008) ISBN: 9789517965200
 Suomalaiset sotavangit Neuvostoliitossa 1941-1944: miehet kertovat (Atena 2001) ISBN: P9517962649
 Isän ikävä: sotaorvot kertovat, toim. Timo Malmi. (Atena 2001) ISBN: 9517962371

Käsikirjoitukset
 Kaikki antamasi aamut. Tampereen Teatteri, 2021.
 Väinö Linnan reitti. 2020.
 Tuntemattomat. Raatihuoneen puolustajat. Elokuvakäsikirjoitus, 2015.

Käännökset
 Pablo Neruda, Maremoto. Mukana Malmin essee Meren evankelista (Palladium kirjat 2013) ISBN: 9789529893812

Teosten toimittaja 
 Tampereen yliopiston työn ja tieteen juhla: juhlakirja, toim. Timo Malmi, 1976 
 Pojat kokevat runoilla, toim. Timo Malmi ja Vesa Niinikangas. 1998

Radioteokset
 Kalevankankaan sankarit osat 1 ja 2 (Yle 2004), toimittaja Seppo Puttonen.

Palkinnot ja tunnustukset
 Pirkanmaan taidetoimikunnan Kulttuurityön erityismaininta Päivä Tampereella 1918 -tapahtumalle (2008)
 Tampereen kulttuuriteko 2008 –palkinto Päivä Tampereella 1918 -tapahtumalle.
 Yhtenä kirjoittajana Tieto-Finlandia-palkinnon saaneessa teoksessa Jatkosodan pikkujättiläisen WSOY, 2006 (artikkeli "Jatkosodan suomalaiset sotavangit") 
 Atena Kustannuksen taidepalkinto (2001)
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto (2000)
 Pirkanmaan kirjoituskilpailun runosarjan voittaja (1996)

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Nahkuri

Nahkuri on nahankäsittelyn perinteinen käsityöammatti. Nahkurin työn eri vaiheiden kautta tulee nyljetystä raakanahasta  nahas ja lopuksi eri tavoin viimeistelty nahka, jota käytetään esimerkiksi jalkineiden ja muiden nahkatuotteiden valmistukseen. 

Ammattimainen nahkuri työskentelee nahkurinverstaassa, jossa on työkalujen ohella tarvittavia säilytystiloja ja rakennelmia, kuten liotusastioita ja nahkojen kuivaamiseen käytetyt nahkurin orret.
Nahkurintyö oli perinteinen ammattikunnassa tekijältä toiselle välittyvä ammatti. Kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta on Suomesta olemassa myös nahkurin käsikirjoja, joita on nyttemmin käytetty nahkurin ammattityön tutkimuksessa.

Teollisen mittakaavan tuotannon kehittyminen vähensi myös perinteisten nahkurinverstaiden määrää. Suomessa työskenteli 670 nahkuria vuonna 1923. Suomen nahkurit järjestäytyivät noin 200:n yrityksen voimin Suomen nahkurien yhdistykseksi Hämeenlinnan Aulangolla 1940.

Katso myös 
 Nahkurien ammattikunnan muistomerkki
 Parkitseminen

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Käsityöammatit
Red (vuoden 2010 elokuva)

Red on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut toimintakomedia, joka perustuu vuosina 2003–2004 ilmestyneisiin samannimisiin sarjakuviin. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Mary-Louise Parker, Morgan Freeman, John Malkovich, Helen Mirren, Karl Urban ja Julian McMahon. Elokuvan on ohjannut Robert Schwentke. Elokuvan jatko-osa Red 2 sai ensi-iltansa vuonna 2013.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset toimintakomediat
Vuoden 2010 yhdysvaltalaiset elokuvat
DC-universumiin perustuvat elokuvat
Georg Ehrnrooth (vuorineuvos, 1866–1935)

Georg Casimir Ehrnrooth (4. huhtikuuta 1866 Helsinki – 9. toukokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos (1931). 

Ehrnroothin isä oli protokollasihteeri Carl Albert Ehrnrooth ja äiti kreivitär Lovisa Fredrika Adelaide De Geer af Tervik. Ehrnroothin puoliso vuodesta 1897 oli Anna Gabriella (Ella) af Nyborg. Heidän poikansa oli Pohjoismaiden Yhdyspankin pääjohtaja Göran Ehrnrooth (1905–1996). Varatuomariksi valmistunut Ehrnrooth toimi vakuutusyhtiö Suomen Maalaisten Paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1896–1921, johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1921 ja Nääs Spritfabriks Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1898. Vuonna 1902 Ehnrooth osti sedältään Casimir Ehrnroothilta Seestan kartanon Nastolasta ja vuonna 1911 Porlammin kartanon Lapinjärveltä sedältään, kenraali Gustaf Robert Ehrnroothilta. Hän perusti myös testamentillaan vuonna 1935 tiedettä ja kirjallisuutta tukevan Ella ja Georg Ehrnroothin säätiön.

Ehrnrooth oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Katso myös 
 Ehrnrooth

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuorineuvokset
Suomalaiset juristit
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Globaalikasvatusverkosto

Globaalikasvatusverkosto on Kepa ry:n koordinoima globaalikasvatusta tekevien suomalaisten järjestöjen yhteistyöverkosto.

Historia 

Kepa koordinoi vuosina 2001-2004 EU-rahoitteista hanketta, jolla vahvistettiin suomalaisten kansainvälisyyskasvatusta tekevien järjestöjen toimintaa. Kepan nykyinen toiminta järjestöjen globaalikasvatustoiminnan ja vertaisoppimisen tukemiseksi on tämän hankkeen peruja. Lisätietoja hankkeesta löydät loppuraportin englanninkielisestä tiivistelmästä  (pdf).

Toiminta 

Kepa tarjoaa verkostoon kuuluville järjestöille koulutusta ja neuvontaa sekä koordinoi toimijoiden välistä yhteistyötä, edunvalvontaa ja vaikuttamista. Globaalikasvatusverkoston toimijoita ja niiden tekemään työtä esitellään verkkosivustolla Globaalikasvatus.fi. Sivuston vinkkipankista löytyy kokoelma vapaasti hyödynnettäviä järjestöjen tuottamia globaalikasvatusmateriaaleja, menetelmiä ja koulutuspalveluita. Useat järjestöt toteuttavat myös kouluvierailuja.

Lisätietoa 

 Globaalikasvatus.fi

Kehitysyhteistyö
Järjestöt
Nivelraitiovaunu

Nivelraitiovaunu on raitiovaunu, joka on nivelrakenteella jaettu useampaan osaan. Käytännössä kaikki nykyaikaiset raitiovaunut ovat nivelraitiovaunuja. Tyypillinen nykyaikaisen raitiovaunun pituus on 30–45 metriä Helsingin linjaliikenteessä käytettyjen vaunujen ollessa 20–26,5-metrisiä.

Helsingissä nivelraitiovaunu tai ”Nivel” viittaa Valmet–SAT–Strömberg-nivelraitiovaunuihin. Myös Valmet-nivelen esikuvia, Saksasta käytettynä ostettuja Düwag GT6- ja GT8­- vaunuja (saks. Gelenktriebwagen, nivelmoottorivaunu) on HKL:llä ajossa muutamia kappaleita ruuhka- ja tilausliikennettä varten.

Kaikki NrII -sarjan vaunut on pidennetty matalalattiaisella vaunuosalla, jolloin vaunuihin on lisätty myös toinen nivel ja neljäs teli. Näiden vaunujen uusi tyyppimerkintä on MLNRV. Myös kymmenen viimeisimpänä peruskorjauksesta valmistuvaa NrI -vaunua varustetaan matalalattiaisilla vaunuosilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Raitiotiekalusto
Kaikella rakkaudella



Kaikella rakkaudella on Matti Ijäksen ohjaama elokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Auli Mantila yhdessä JP Passin, Matti Ijäksen ja Heikki Vuennon kanssa. Päärooleissa esiintyvät Krista Kosonen, Tommi Korpela, Sampo Sarkola ja Hannu-Pekka Björkman. Elokuva sai ensi-iltansa 1. helmikuuta 2013.

Elokuva kertoo postikorttivalokuvaajasta, joka rakastuu kuvausretkellä pohjoisessa tapaamaansa naiseen. Paikkakunnalle on saapunut myös naisen entinen mies, ja lisäksi naisesta haaveilee uskovainen lankokin.

Kaikella rakkaudella on kuvattu Savukoskella, Pelkosenniemellä, Enontekiöllä, Helsingissä ja Pohjois-Norjassa.

Arvosteluja 

 Jukka L. Savolainen, Smack the Jack: 
 Tuomas Riskala, Iltalehti:  
 Minna Karila, MTV:  
 Juha Rosenqvist, Film-o-Holic:  
 Jussi Huhtala, Episodi:  
 Arto Pajukallio, HS:  
 Hannu Björbacka, DVD-Opas:

Lähteet 
Suomen elokuvasäätiö: Kaikella rakkaudella

Viitteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan Facebook-sivu

Arvostelut 
 Hannu Björkbacka: Kaikella rakkaudella - Matti Ijäs, Keskipohjanmaa 31.1.2013

Suomalaiset draamaelokuvat
Matti Ijäksen ohjaamat elokuvat
Vuoden 2013 suomalaiset elokuvat
Henni-Liisa Stam

Henni-Liisa Stam (s. 1988) on suomalainen ääninäyttelijä ja näyttelijä. Hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1997 lasten laulukilpailu Karusellissa. Hän esitti Taiskan kappaleen "Moi moi vain". Tämän jälkeen ohjaaja-käsikirjoittaja Pekka Lehtosaari tarjosi hänelle Peppi Pitkätossun roolia samannimisessä elokuvassa. Sen jälkeen hän on dubannut muissakin animaatioelokuvissa sekä animaatiosarjoissa.

Henni-Liisa Stam on myös vaikuttanut The Kids -yhtyeessä. Hänellä oli rooli myös elokuvassa Jos rakastat.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Viitteet

 

Suomalaiset ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vuonna 1988 syntyneet
Putjatin

Putjatin () voi tarkoittaa seuraavia:

Putjatin, venäläinen ruhtinas- ja aatelissuku
Jefimi Putjatin, (1803–1883), venäläinen amiraali
Putjatin, saari Fokinon kaupunkipiirikunnassa Primorjen aluepiirissä Venäjällä
Putjatin, kaupunkimainen taajama Putjatinin saarella Primorjen aluepiirissä Venäjällä
Raholan Pyrkivä

Raholan Pyrkivä (lyh. RaPy) on vuonna 1946 perustettu länsitamperelainen urheiluseura. Nykyisin se toimii koripallon erikoisseurana.

Historia

Koripallo 

Pyrkivän koripallon naisten edustusjoukkue pelasi 1980-luvulla neljä kautta Suomen ylimmällä sarjatasolla. Parhaimmillaan joukkue sijoittui runkosarjassa kolme kertaa yhdeksänneksi. 

Vuosina 1996–2005 RaPy:n ja Tampereen Pyrinnön koripallon yhteinen, Pyrbasket-niminen edustusjoukkue pelasi miesten pääsarjassa saavuttaen vuonna 2000 Suomen cupin hopeaa ja kaudella 2000–2001 SM-hopeaa. Nykyisin seurat järjestävät yhteistyössä jokavuotisen Delfin Basket -turnauksen. Pyrkivän kasvatteja ovat muun muassa Timo Harju, Alex Vaenerberg, Ville Korhonen ja Jussi Korhonen. Kaudesta 2014–2015 lähtien Pyrkivä on pelannut valtakunnallisessa I-divisioona B:ssä.

Muut lajit 

Aikaisemmin voimistelun ja urheilun yleisseurana toimineen RaPy:n lajivalikoimaan kuului muun muassa jalkapallo, jossa se osallistui vuoden 1963 Suomen cupiin ja jääkiekko, jossa se voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1965. Jalkapalloilija Ari Hjelm pelasi lapsena Pyrkivässä jonkin aikaa.

Areena 

Pyrkivän kotiareenana on toiminut kesästä 2016, seuran 70-vuotisjuhlavuodesta, eteenpäin Tesoman kaupunginosaan valmistunut Tesoman palloiluhalli, johon Pyrkivän toiminta keskitettiin. Halliin asennettiin 400 kiinteää katsomopaikkaa, mutta siirtokatsomoiden avulla kapasiteetti nousee 850 katsojaan, ja tulevaisuudessa kapasiteettia on mahdollisuus kasvattaa 1 250 katsojaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Miesten edustusjoukkueen kotisivut
 Seuran kotisivut
 Delfin Basket -turnauksen kotisivut

Suomalaiset koripalloseurat
Tamperelaiset urheiluseurat
Rahola
Poutanen

Poutanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Anne Karvinen-Poutanen (s. 1967), aitajuoksija
 Eeva-Liisa Poutanen (s. 1953), kemisti, Merentutkimuslaitoksen ent. ylijohtaja
 Elias Poutanen, juontaja ja videopelikriitikko
 Hanna Poutanen (1987–2003), Evijärven surman uhri
 Heikki Poutanen (1845–1911), maanviljelijä, valtiopäivämies ja herastuomari
 Heikki Poutanen (s. 1952), kanttori
 Juho Poutanen (1888–1967), päätoimittaja
 Juri Poutanen (s. 1965), Oulun yliopiston tähtitieteen professori
 Kaisa Poutanen (s. 1954), elintarviketeknologian tutkimusprofessori
 Kira Poutanen (s. 1974), kirjailija, kielenkääntäjä ja näyttelijä
 Markku Poutanen (s. 1955), geodeetikko, tutkimusprofessori ja tietokirjailija
 Olli Poutanen (1921–2015), taidemaalari
 Pentti Poutanen (1922−2022), kansanedustaja (Keskusta), kunnallisneuvos
 Reino Poutanen (1928–2007), soutaja ja olympiamitalisti
 Samuli Poutanen (s. 1981), balettitanssija.

Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Poutanen:

 Matti Poutvaara, aik. Poutanen (1909–1989), valokuvaaja
 Nisse Tapani Rikama, ent. Poutanen, Rubberduck Jones (s. 1960), rock-kitaristi ja lauluntekijä.

Nimen muita merkityksiä
 3760 Poutanen, asteroidi

Lähteet
Requiem for the Indifferent

Requiem for the Indifferent on sinfonista metallia soittavan Epican viides studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 9. maaliskuuta 2012 ja Yhdysvalloissa 13. maaliskuuta 2012. Se oli yhtyeen viimeinen jolla Yves Huts, yksi yhtyeen perustajajäsenistä, soitti bassokitaraa.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 37.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 8–/10
 Soundi:

Lähteet 

Epican albumit
Vuoden 2012 albumit
Erkka Railo

Erkka Railo (s. 1973) on suomalainen politiikan tutkija. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. 

Tammikuussa 2018 Erkka Railo siirtyi johtavaksi politiikan tutkijaksi yhteiskunnalliseen MustRead-mediaan.

Ennen siirtymistään MustReadiin Erkka Railo teki akateemisen uran erikoistutkijana Turun yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksen yhteydessä toimivassa Eduskuntatutkimuksen keskuksessa.

Railon erityisenä mielenkiinnon kohteenaan ovat olleet poliitikkojen julkisuuskuvat sekä kansalaisten, median ja politiikan vuorovaikutus. Väitöskirjassaan Railo tutki naistenlehti Annan julkaisemia poliitikkojen henkilökuvia vuosina 1975–2005 ja lisensiaatintutkimuksessaan Helsingin Sanomien julkaisemia poliitikkojen henkilökuvia ja niiden muutosta vuodesta 1978 vuoteen 2003.

Railo on tarkastellut kirjoituksissaan myös vaaliviestintää ja -julkisuutta sekä niiden vaikutusta vaalitulokseen. Tätä aihepiiriä käsitteli esimerkiksi hänen yhdessä Ville Pernaan kanssa toimittama vuoden 2011 vaalien julkisuuden analyysi Jytky. Eduskuntavaalien 2011 mediajulkisuus, vuoden 2012 kuntavaaleja tarkastellut Kuntavaalit 2012 mediassa (yhdessä Sini Ruohosen ja Niko Hatakan kanssa) sekä Pekka Haaviston menestyksen monet tekijät -artikkeli teoksessa Presidentin vaalit ja poliittinen mobilisaatio. Vuosina 2014–2015 Railo on ollut mukana dosentti Iiris Ruohon johtamassa hankkeessa "Demokratia, edustus ja tasa-arvo politiikan uusissa verkkojulkaisuissa", jossa Railo analysoi Twitterin käyttöä vaalikampanjan välineenä vuoden 2014 Euroopan parlamentin vaaleissa. Hankkeen rahoittaa Helsingin Sanomain säätiö.

Vaalijulkisuuden rinnalla Erkka Railo on myös tutkinut populismia suomalaisena ja kansainvälisenä ilmiönä. Vuonna 2014 Railo työskenteli kansainvälisessä brittiläisen Counterpoint-ajatuspajan koordinoimassa tutkimushankkeessa, jossa tarkasteltiin median vaikutusta populististen puolueiden kannatukseen Suomessa, Alankomaissa ja Ranskassa. Keväällä 2015 Railo ryhtyy johtamaan Emil Aaltosen säätiön rahoittamaa monivuotista Suomen sodanjälkeisten vaalikampanjoiden historiaa kartoittavaa tutkimushanketta. Siinä tarkastellaan, millä tavoin vaalikampanjojen olosuhteet ovat Suomessa sodanjälkeisellä ajalla muuttuneet ja miten puolueet ovat muutokseen sopeutuneet. Hankkeen muita tutkijoita ovat Mari K. Niemi, Ville Pitkänen ja Niko Hatakka.

Teoksia: 
 
 
 
 Niko Hatakka, Erkka Railo ja Sini Ruohonen: Kuntavaalit 2012 mediassa. Kunnallisalan kehittämissäätiön tutkimusjulkaisu-sarjan julkaisu 1235-6956 ; nro 75, ISBN 978-952-5801-87-3 (nid.)
 Erkka Railo ja Paavo Oinonen (toim.) Media historiassa. Turku : Turun historiallinen yhdistys, 2012 (Turku : Painosalama) Historia mirabilis, 1795-0759 ; 9.Historia mirabilis, 9 ISBN 978-952-99637-9-9 (nid.)
 Ville Pernaa ja Erkka Railo (toim.) Jytky : eduskuntavaalien 2011 mediajulkisuus. Turku, Kirja-Aurora, Turun yliopisto, 2012 ([Turku] : Suomen Yliopistopaino) ISBN 978-951-29-5127-7 (nid.)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Erkka Railo Turun yliopiston sivuilla 

Suomalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt