joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jack-in-the-box (kirjankustantamo)

Jack-in-the-box oli helsinkiläinen Otso Kantokorven vuonna 1994 perustama ja yksin omistama pienkustantamo. Kustantamo toimi kymmenen vuotta, ja sinä aikana ilmestyi kaikkiaan 15 kirjaa.

Kantokorvelle myönnettiin 2013 Nuori Voima -palkinto, jonka yhtenä perusteena oli ansiokas pienkustannustyö Kantokorven perustamien kustantamoiden Jack-in-the-box ja Nostromo kautta.

Kirjat 
John Ashbery: Vuokaavio. Suom. Leevi Lehto. 1994.
Erik Satie: Muistinsa menettäneen muistelmat. Toim. Otso Kantokorpi. Suom. Silva Kauko. 1996.
August Strindberg: Tunnissa taiteentuntijaksi. Suom. Maija Hirvonen. 1996.
Henry David Thoreau: Kävelemisen taito. Suom. Markku Envall. Pieni kävelykirjasto, 1. 1997.
Robert Louis Stevenson: Kävelyretkistä. Suom. Alice Martin. Pieni kävelykirjasto, 2. 1997.
Vasili Sleptsov: Ensimmäinen oppitunti. Suom. ja jälkisanat Martti Anhava. Pieni kävelykirjasto, 3. 1997.
Ernst Billgren: Rakennustaidetta, kirjallisuutta, kankaita ja kampauksia. Suom. Ilona Anhava. 1998.
Pessi Rautio: Neljännestunnissa nykytaiteen tuntijaksi. 1999.
Raimo Reinikainen: Merkintöjä. 1999.
Jorma Hautala: Pinnassa ja tilassa. Kirjoituksia vuosilta 1974–1999. 2001.
Anu Tuominen: Kuvan sijamuotoja. 2001.
Maaria Wirkkala. Katsotko. Teoksia 1983–2000. Toim. Hanna Johansson. 2001.
Maaria Wirkkala. Dream Screen. Works 1983–2000. Ed. Hanna Johansson. 2001.
Ahti Lavonen: Aikansa haastaja. Kirjoituksia vuosilta 1958–70. Toim. Liisa Lindgren. 2002.
Otso Kantokorpi, Vexi Salmi & Maija Tanninen-Mattila: Turhat pojat. Juhani Harri, Jorma Hautala, Pekka Kauhanen, Matti Kujasalo, Ukri Merikanto. 2003.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Kantokorpi, Otso: Erään kustantajan tunnustuksia. Teoksessa 

Suomalaiset kirjankustantamot
Silvio José Báez Ortega

Silvio José Báez Ortega (s. 28. huhtikuuta 1958 Masaya) on nicaragualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin paljasjalkaisten karmeliittojen papiksi 15. tammikuuta 1985 ja nimitettiin Managuan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Zican titulaaripiispaksi 9. huhtikuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo José Brenes Solórzano, jota avustivat Henryk Józef Nowacki ja César Bosco Vivas Robelo.

Lähteet 

Nicaragualaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Komorien jalkapallomaajoukkue

Komorien jalkapallomaajoukkue edustaa Komoreita virallisissa jalkapallo-otteluissa. Komorit kuuluu Afrikan jalkapalloliitto CAF:n. Valtio on pyrkinyt MM-kilpailuihin kahdesti (2010 ja 2014), mutta karsiutui kummallakin kerralla ensimmäisellä kierroksella. Afrikan mestaruuskilpailuihin valtio selviytyi ensimmäistä kertaa 2022.

Lähteet

Komorit
Jalkapallomaajoukkue
Big Brother 2013 (UK)

Big Brother 2013 on tositelevisiosarja Big Brotherin brittiläisen version 14. tuotantokausi. Kausi alkoi 13. kesäkuuta. Ohjelman juontajaksi vaihtui Emma Willis.

Asukkaat

The People's Puppet
29-vuotias Michael saapui taloon "The People's Puppetina". Hän ei siis ole oikea asukas vaan näyttelijä. Katsojat saavat antaa Michaelille tehtäviä, kuten kenet asukkaista hän nimeää ja "tuhoaako" hän näiden tavarat. Hän olikin vastuussa ensimmäisen viikon nimeämisistä. Lopulta asukkaille paljastettiin totuus Michaelista, ja hän poistui talosta 9. päivänä.

Nimeämistaulukko

2013
Channel 5
Bassetti

Bassetti (ransk. ja eng. Basset) on matalaraajainen pienriistan metsästykseen jalostettu ajokoira, jonka juuret ovat Ranskassa. Sana bas tarkoittaa matalaa, mikä onkin tämän ryhmän roduille ominaista.

Tunnuspiirteet 
Bassetti on pienikokoinen ja voi rodusta riippuen saavuttaa enimmillään noin 40 cm säkäkorkeuden. Sen tunnistaa helposti pitkästä selästä ja lyhyistä raajoista. Karvapeite on lyhyt, kova ja tiheä, yleensä sileä mutta voi rodusta riippuen olla myös karkea. Ranskalaiset bassetit luokitellaan karvapeitteen laadun ja värin perusteella, minkä vuoksi bretagnenbassetti ja gascognenbassetti tunnetaan ranskaksi nimillä "fawn bretagnenbassetti" ja "sininen gascognenbassetti". Karkeakarvaisia bassetteja kutsutaan "griffonibasseteiksi" erotuksena sileäkarvaisiin.

Bassetit 
Bassetteihin kuuluvat basset artésien normand, basset hound, bretagnenbassetti, gascognenbassetti ja petit basset griffon vendéen sekä sukupuuttoon kuolleista roduista artoisinbassetti, ardennienbassetti ja saintongenbassetti. Ranskalaiset itse eivät luokittele grand basset griffon vendéeniä mukaan, sillä korkeampiraajaisena se ei muistuta tyypillistä bassettia vaan ennemminkin pientä griffonia.

Muita bassetteja 
Ranskalaiset kutsuvat myös dreeveriä nimellä "ruotsinbassetti" (Basset suédois) ja alppimaidenajokoiraa nimellä "alppibassetti" (Basset des Alpes), koska nämä täyttävät alkuperämaistaan ja alkuperäisistä nimistään huolimatta tyypillisen matalaraajaisen, pitkärunkoisen ajokoiran tunnusmerkit. Samaan dachsbracke-kategoriaan menevät lisäksi westfaleninajokoira ja sukupuuttoon kuollut strellufinajokoira.

Lähteet 
Willms, Barbara. Les chiens, nos amis fidèles. Honos Verlag GmbH.

Viitteet 

Ajokoirat
Ranskalaiset koirarodut
Burjaattikoira

Burjaattikoira (Бурят-Монгольский волкодав; Burjat-Mongolskij Volkodav) on mongolialais-venäläinen koirarotu. FCI ei tunnusta sitä, mutta Venäjän Kennelfederaatio on hyväksynyt sen virallisesti venäläiseksi roduksi.

Alkuperä 

Burjaattikoira on kotoisin Etelä-Venäjän Burjatiasta, jossa paikallinen burjaatti-mongolikansa on kasvattanut sitä jo pitkään. Se on erittäin läheistä sukua tiibetinmastiffille, ja polveutunee mitä todennäköisimmin tämän paikallismuunnoksesta. Rotu jalostettiin paimenkoiraksi ja laumanvartijaksi suojelemaan karjaa susilta ja muilta petoeläimiltä. Mongolialainen nimitys "nelisilmä" tulee tan-värisistä merkeistä silmien yläpuolella, koska ne vaikuttavat siltä kuin koiralla olisi neljä silmää. Eräs paikallisnimistä, bavgar, vastaavasti viittaa karhumaiseen olemukseen. Venäläinen nimitys volkodav taas tarkoittaa sudenmetsästäjää, ja se on yleinen nimitys myös monille muille aasialaisille vuoristokoirille - kuten keskiaasiankoiralle ja kaukasiankoiralle.

Lähteet
 Morris, Desmond. Dogs. North Pomfret, Vermont 2008. ISBN 978-1-57076-410-3.
 Willes, Renée. All världens hundraser. Bromma 2003. ISBN 91-89090-79-9.
 Yavorskaya, Galina. The Mongolian sheep-dog - the most ancient breed. Burjatskogo Nautjnogo Tsentra (Buryat Scientific Center), Ulan-Ude, Burjatia, Venäjä. 
 Yavorskaya, Galina. Mongolian Sheep Dog - Banhar (Bankhar; Bavgar). Zoopiramida.com. Burjatskogo Nautjnogo Tsentra.

Venäläiset koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Vuoristokoirat
Doolittlen isku

Doolittlen isku oli Yhdysvaltain laivaston toisessa maailmansodassa tekemä lentohyökkäys Japanin pääsaaria ja Tokiota vastaan.

Toteutus

Hyökkäys toteutettiin 18. huhtikuuta 1942, jolloin 16 B-25 Mitchell -konetta nousi ilmaan USS Hornetilta ja pommitti Tokiota, Jokohamaa, Yokosukaa, Nagoyaa, Kobea ja Osakaa. Ennen pommituksia Yhdysvaltain laivaston kevyt risteilijä USS Nashville upotti keisarillisen Japanin laivaston partioveneen Nittōmarun, joka yritti varoittaa pommituksista japanilaisia. Viisi partioveneen miehistönjäsentä joutui myöhemmin yhdysvaltalaisten vangeiksi. 

Tapahtuma kuitenkin johti operaation aikaistamiseen jonka johdosta koneet eivät päässeet syvemmälle Kiinaan turvallisemmille kentille vaan useimmat tekivät pakkolaskun Kiinan rannikolle.

Pommikoneiden miehistöjen kohtalo
Alusta alkaen tiedettiin tehtävän olevan yksisuuntainnen. Erikoisoperaatiota varten kevenntyt pommikoneet pääsivät Japanin mutta paluumaahdollisuutta ei ollut.

Pommitusten jälkeen koneet lensivät suunnitelman mukaisesti kohti Kiinaa, mutta eivät saavuttaneet suunniteltuja kenttiään, vaan tuhoutuivat laskussa rannikolle. Kahdeksan miehistöön kuulunutta joutui japanilaisten vangeiksi. Näistä kolme teloitettiin ja yksi kuoli sairauteen. Loput neljä sotavankia vapautettiin elokuussa 1945 Nankingissa. Kaksi miehistön jäsentä hukkui heidän koneensa pudottua mereen. Yksi miehistön jäsen kuoli yrittäessään paeta Kiinan rajan yli.

Yksi koneista laskeutui Neuvostoliittoon 65 kilometrin päähän Vladivostokista. Koneen miehistö joutui myöhemmin internoiduiksi yli vuoden ajaksi, kunnes miehet pääsivät pakenemaan Ašgabatista Iranin rajan yli Ison-Britannian konsulaattiin 11. toukokuuta 1943.

Kiinalaiset sotilaat ja siviilit yrittivät auttaa koneiden miehistöjä pakenemaan ja yhteensä 80 miehestä 69 pääsi pakenemaan japanilaisia. Yli 10 000 kiinalaista siviiliä tapettiin japanilaisten etsiessä koneiden miehistön jäseniä Zhejiang-Jiangxin sotaretken aikana touko–syyskuussa 1942.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tyynenmeren sodan taistelut toisessa maailmansodassa
Toisen maailmansodan lentopommitukset
1942
Kaunokaiset

Kaunokaiset (Bellis) on suku asterikasvien (Asteraceae) heimossa.

Kaunokaisten kukinnot muistuttavat paljolti päivänkakkaroiden kukintoja.

Lajeja 
Kaunokaisiin kuuluu 14 lajia.

 Bellis annua – kesäkaunokainen
 Bellis azorica – azorienkaunokainen
 Bellis bernardii
 Bellis caerulescens
 Bellis hyrcanica
 Bellis longifolia
 Bellis microcephala
 Bellis perennis – kaunokainen eli nurmikaunokainen
 Bellis rotundifolia
 Bellis sylvestris – isokaunokainen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Bellis

Asterikasvit
Vincenzo Bacchi

Vincenzo Bacchi (1. elokuuta 1854 Castelfranco Emilia – 23. tammikuuta 1924) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bolognan arkkihiippakuntaan 17. maaliskuuta 1878 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mynduksen titulaaripiispaksi 16. lokakuuta 1906. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domenico Svampa, jota avustivat Arturo Marchi ja Vittorio Amedeo Ranuzzi de' Bianchi. 

Bacchi sai 2. joulukuuta 1912 nimityksen Faenzan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 69-vuotiaana virassa.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Under the Dome

Under the Dome on  yhdysvaltalainen scifidraamasarja, joka perustuu Stephen Kingin romaaniin Kuvun alla (Under the Dome). Kirjasta televisiosarjaksi on kehittänyt Brian K. Vaughan.

Under the Dome alkoi CBS-kanavalla 24. kesäkuuta 2013. 30. heinäkuuta 2013 CBS tilasi sarjasta toisen tuotantokauden, joka esitettiin kesällä 2014. Sarjan kolmas kausi alkoi Yhdysvalloissa 25. kesäkuuta 2015. CBS ilmoitti 31. elokuuta 2015 peruuttaneensa sarjan tilauksen. Kolmas kausi, joka päättyi 10. syyskuuta 2015 jäi sarjan viimeiseksi.

Suomessa sarjan ensimmäinen kausi alkoi Nelosella 1. tammikuuta 2014. Toinen kausi alkoi Suomessa 10. syyskuuta 2014. Kolmas kausi alkoi 3. syyskuuta 2015.

Juoni 
Sarja sijoittuu Chester’s Millin pikkukaupunkiin, jonka asukkaat huomaavat joutuneensa eristyksiin suuren näkymättömän kuvun ilmestyttyä paikkakunnan ympärille. Kylän asukkaat yrittävät päätellä mikä kupu on samalla kun sen toisella puolella Yhdysvaltain armeija miettii samaa. Käy ilmi että kuvulla on kuin "oma tahto" joka määrää kaupunkilaisten elämää.

Rooleissa

Jaksot

Vastaanotto
Rotten Tomatoes -sivustolle kootuista kriitikkojen ensimmäisen kauden arvioista 81 % oli myönteisiä. Toisen kauden arvioista myönteisiä oli 57 %. Metacritic-sivustolla sarjan ensimmäisen kauden keskiarvo oli 71/100 ja toisen 52/100 pistettä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Under the Dome CBS:n sivustolla 
 Under the Dome Nelosen sivustolla
 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Stephen Kingin teoksiin perustuvat televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
Florido Ambrogio Acciari

Florido Ambrogio Acciari (18. marraskuuta 1880 Roccalvecce – 10. maaliskuuta 1970) oli Kreikassa toiminut italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 10. elokuuta 1904 ja nimitettiin Rodoksen arkkihiippakunnan johtoon 30. maaliskuuta 1938. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Maria Dolci, jota avustivat Giovanni Maria Emilio Castellani ja Giuseppe Placido Maria Nicolini. 

Acciari osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 89-vuotiaana virassa.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Fransiskaanit
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Franco Agostinelli

Franco Agostinelli (s. 1. tammikuuta 1944 Arezzo) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Arezzon hiippakuntaan 9. kesäkuuta 1968 ja nimitettiin Grosseton hiippakunnan johtoon 17. marraskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Leonardo Sandri ja Robert Sarah.

Agostinelli sai 29. syyskuuta 2012 nimityksen Praton piispaksi.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Tammikukkajäärä

Tammikukkajäärä (Strangalia attenuata) on sarvijääriin kuuluva kovakuoriaislaji. Se on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ja on 1. heinäkuuta 2013 alkaen rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella

Koko ja ulkonäkö 
Tammikukkajäärä on 12–16 mm pituinen, hoikka kovakuoriainen. Pää, keskiruumis ja peitinsiivet ovat mustat, mutta peitinsiipien poikki kulkee neljä leveää, oranssia poikkiraitaa, jotka katkeavat keskeltä. Peitinsiivet kapenevat huomattavasti takaruumiin kärkeä kohti. Keskiruumiin selkäkipi on pitkä ja muistuttaa muodoltaan kirkonkelloa. Raajat ovat pääosin oranssit, mutta takimmaisen raajaparin polvet ja raajan kärkiosat ovat mustat. Tuntosarvet ovat punaruskeat tai enimmäkseen mustat.

Huomattavan samannäköinen laji on yleinen nelivyöjäärä (Leptura quadrifasciata).

Levinneisyys 
Lajia tavataan Euroopasta Kaukasukselle, Pohjois-Iraniin ja idässä Siperian poikki Japaniin saakka. Suomesta lajilta tunnetaan vain pari esiintymispaikkaa Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa. Turun Ruissalosta ja Raisiosta viimeisimmät havainnot ovat  1950-luvun alusta, mutta Paraisilta laji löytyi uudestaan vuonna 1987.

Elinympäristö ja elintavat 
Tammikukkajäärä elää lehtimetsissä, tammien läheisyydessä. Aikuiset kuoriaiset viihtyvät  erilaisten kasvien kukinnoissa, kun toukat elävät lahoavassa puussa. Tanskassa, Ruotsissa ja ilmeisesti myös Suomessa toukat elävät tammella, mutta etelämpänä Euroopassa muillakin lehtipuilla ja Ruotsissa myös haavalla. Esiintymispaikaltaan laji vaatii valoisia kukkaniittyjä, joiden ympäristössä on lahonneita tammen kantoja tai maahan kaatunaita runkoja. Se on esiintymiseltään erittäin paikoittainen.

Aikuisia kuoriaisia tavataan kesäkuulta elokuulle ja ne suosivat oleskelupaikkoinaan valkoisia kukkia. Toukkien kehitys kestää ainakin kaksi vuotta ja täysikasvuiset toukat koteloituvat kesäkuussa. Toukat kaivertavat puuhun noin 3 mm leveitä käytäviä, jotka täyttyvät toukan tuottamasta puupurusta. Ulostuloaukot ovat pyöreitä ja läpimitaltaan noin 3–4 mm. Yksi puu voi tuottaa monia kuoriaissukupolvia.

Suomessa laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, Ruotsissa se on vaarantunut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Tammikukkajäärä (Strangalia attenuata)
iNaturalist: Tammikukkajäärä (Strangalia attenuata)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Strangalia attenuata 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Strangalia attenuata 

Sarvijäärät
Jalavajäärä

Jalavajäärä (Rhamnusium bicolor) on sarvijäärien heimoon kuuluva punamusta kovakuoriainen. Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ja 1. heinäkuuta 2013 alkaen on myös rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella

Koko ja ulkonäkö 
Jalavajäärä on rotevatekoinen ja kookas kovakuoriainen, jonka pituus on 17–25 mm. Laji on sukupuolidimorfinen eli koiras ja naaras eroavat ulkonäöltään toisistaan. Koiras on kokonaan oranssinpunaruskea. Naaraan vartalo on räikeän oranssinpunainen lukuun ottamatta kärkeä kohti mustuvia tuntosarvia ja raajoja. Naaraan päässä ja keskiruumiissa saattaa olla mustia täpliä ja peitinsiivet ovat sinimustat. Molemmilla sukupuolilla etuselän sivuilla on terävä kärki.

Levinneisyys 
Jalavajäärää tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa. Lajin ainoa esiintymispaikka Pohjoismaissa on Suomessa, Hattulan Tyrvännössä. Lajia tavataan myös Virossa.

Elinympäristö ja elintavat 
Jalavajäärä elää vanhoissa mutta yhä elävissä lehtipuissa, joissa on halkeamia ja lahoavaa puuainesta. Euroopassa elinpaikaksi käyvät monet lehtipuulajit, erityisesti poppelit ja hevoskastanja, mutta Suomessa sitä tavataan ainoastaan kynäjalavalla (Ulmus laevis). Toukat elävät hyvin karkean purun täytämissä käytävissä lahopuuaineksessa, joka rajoittuu terveeseen puuainekseen, ja toukkavaihe kestää kahdesta kolmeen vuotta. Toukat koteloituvat puun sisään puunsirkuista rakennettuun seppelemäiseen kotelokehtoon huhti-toukokuussa. Aikuisia kuoriaisia voi tavata etelämpänä Euroopassa toukokuulta syyskuulle, Suomessa keskikesällä. Aikuiset kuoriaiset ovat aktiivisia hämärässä ja öisin, jolloin ne liikkuvat puiden rungoilla. Aikuisia kuoriaisia on kuitenkin vaikea löytää ja varmimmin lajin läsnäolon voi todeta toukan syömäjälkien perusteella. Yksittäisen aikuisen yksilön elinaika on lyhyt, vain parin viikon luokkaa.

Suomessa jalavajäärä esiintyy luultavasti viimeisimmän lämpökauden jälkeen jääneenä reliktinä. Lajin ainoa tunnettu esiintymispaikka on muutaman kynäjalavan muodostama puuryhmä Hattulassa..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Jalavajäärä (Rhamnusium bicolor)
 lajin holotyyppi 
 toukkien ulostuloaukkoja puunrungolla 

Sarvijäärät
Pessi Rautio

Pessi Rautio on suomalainen taidekriitikko ja vuodesta 2009 Taide-lehden määräaikainen päätoimittaja. Hän on samalla myös lehden julkaisuyhtiön toimitusjohtaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri ja on toiminut vapaana kriitikkona muun muassa Helsingin Sanomissa ja vuodesta 2003 alkaen Helsingin kaupungin taidemuseon näyttelyamanuenssina. Hän on myös kirjoittanut useita taidekirjoja.

Lähteet

Suomalaiset taidekriitikot
Suomalaiset päätoimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Maija Tanninen-Mattila

Tarja Maija Tanninen-Mattila (s. 29. tammikuuta 1958 Helsinki) on Helsingin taidemuseo HAMin johtaja lokakuusta 2013. Aiemmin hän toimi Ateneumin taidemuseon johtajana vuodesta 2006.

Tanninen-Mattila valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1989. Hän opiskeli ensin pääaineenaan englantilaista filologiaa sivuaineinaan yleinen kirjallisuustiede ja kotimainen kirjallisuustiede, mutta vaihtoi myöhemmin pääaineekseen taidehistorian. Pro gradu -tutkielmassaan Tanninen-Mattila teki 1970-luvun suomalaisesta ekologisaiheisesta taiteesta. Lukuvuoden 1993–1994 hän opiskeli George Washingtonin yliopistossa.

Vuosina 1991–1995 Tanninen-Mattila työskenteli Helsingin kaupungin taidemuseon amanuenssina ja 1995–2001 intendenttinä. Hän johti Helsingin Taidehallia vuosina 2001–2006. 

Tanninen-Mattilan isä on toimittaja Aarne Tanninen ja äiti lastenkirjailija Oili Tanninen. Hänen puolisonsa on lääketieteen tohtori Antti S. Mattila. Heillä on kaksi aikuista poikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tanninen-Mattilan haastattelu Kulttuurikartta-ohjelmassa Yle Areena. 2.5.2019.

Suomalaiset taidemuseonjohtajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Matej Hradecký

Matej Hradecký (s. 17. huhtikuuta 1995, Turku) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Veikkausliigassa SJK:ssa. 

Hradecký on Turun Palloseuran kasvatti. Hän debytoi Veikkausliigassa 13. syyskuuta 2012 ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Kaudella 2015 hän toimi joukkueen kapteenina.

TPS:n jälkeen Hradecký edusti Seinäjoen Jalkapallokerhoa kaudella 2016. Loukkaantumisten vuoksi hän joutui jättämään kaksi seuraavaa kautta kokonaan väliin. Hradecký palasi TPS:n riveihin maaliskuussa 2019 tehtyään yksivuotisen sopimuksen seuran kanssa. Maaliskuussa 2020 Hradecký palasi SJK:n riveihin yksivuotisella sopimuksella.  Kaudelle 2021 hän siirtyi HIFK:n riveihin. Marraskuussa 2021 hän palasi jälleen SJK:on, tällä kertaa kaksivuotisella sopimuksella.

Hradecký pelasi 20 ottelua Suomen poikamaajoukkueissa ja yhdeksän ottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. A-maajoukkueessa hän debytoi 13. tammikuuta 2016 harjoitusottelussa Islantia vastaan.

Myös Hradeckýn veljet Lukas ja Tomas ovat jalkapalloilijoita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Matej Hradecký Seinäjoen Jalkapallokerhon sivustolla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
MLP

MLP voi tarkoittaa seuraavia asioita:
 Maalämpöpumppu
 Mobile Launcher Platform
 My Little Pony
Itse ilkimys 2

Itse ilkimys 2 () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Pierre Coffinin ja Chris Renaudin ohjaama 3D-tietokoneanimaatioelokuva. Se on jatko-osa vuoden 2010 elokuvalle Itse ilkimys. Elokuvan jatko-osa Itse ilkimys 3 ilmestyi kesällä 2017.

Näyttelijät

Englanninkieliset äänet

Suomenkieliset äänet

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotie kirjoitti, ettei jatko-osan juoni tarjoa yllätyksiä, mutta mukavasti tyyliteltyä 3D-animointia katselee kertaalleen mielikseen ja populaarikulttuurisille viittauksille voi hymähdellä. Hänestä animaatio kärsii kompromisseista, ja  suomenkielinen dubbaus riipii korvia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 
 Itse ilkimys 2 Box Office Majossa 
 Itse ilkimys 2 Rotten Tomatoesissa 
 Itse ilkimys 2 Metacriticissä 

Vuoden 2013 yhdysvaltalaiset elokuvat
3D-elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1988

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1988 pelattiin Neuvostoliitossa 26. joulukuuta 1987 - 4. tammikuuta 1988. Maailmanmestaruuden voitti Kanada.

Turnaus 

Ottelut

Pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat 
Paras maalivahti:  Jimmy Waite
Paras puolustaja:  Teppo Numminen
Paras hyökkääjä  Aleksandr Mogilnyi

Turnauksen tähdistökentällinen 
Maalivahti:  Jimmy Waite
Puolustajat:  Teppo Numminen,  Greg Hawgood
Hyökkääjät:  Aleksandr Mogilnyi,  Sergei Fjodorov,  Theoren Fleury

Lopputulokset 

 A-sarja

 B-sarja

 C-sarja

Lähteet 
 TSN:n artikkeli turnauksesta  
 Passionhockey.com: IIHF U20 1988 
 Hockeyarchives: IIHF U20 1988 

Vuoden 1988 jääkiekko
Neuvostoliiton jääkiekko
Sisyfos (satyyrinäytelmä)

Sisyfos () oli antiikin kreikkalainen satyyrinäytelmä, jonka kirjoittajana pidetään yleensä joko Euripidestä tai Kritiasta. Näytelmän teksti on suurimmaksi osaksi kadonnut; siitä on säilynyt ainoastaan yksi katkelma, joka tunnetaan nimellä Sisyfos-fragmentti. Säilynyt teksti on sisällöltään filosofinen ja ateistinen. Se on varhaisin säilynyt teksti, jossa uskonnon ja jumaluskon synnylle annetaan naturalistinen selitys.

Historia 

Sisyfos esitettiin Ateenan Dionysia-juhlilla vuonna 415 eaa. Näytelmän teksti katosi joskus myöhemmän antiikin tai keskiajan aikana. Näytelmän säilynyt osa on peräisin Sekstos Empeirikoksen teoksesta Matemaatikkoja vastaan (IX.54). Myös muut antiikin aikaiset kirjailijat, mm. Aetios, lainaavat ilmeisesti Sekstoksesta riippumatta osia samasta tekstikohdasta tai viittaavat siihen.

Tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, kenen kirjoittama näytelmä on. Antiikin ajan lähteissä näytelmä on laitettu joko Kritiaan tai Euripideen nimiin. Sekstos laittoi näytelmän Kritiaan nimiin ja käytti sitä todisteena Kritiaan ateismista. Myös Hermann Alexander Dielsin ja Walther Kranzin teoksessa Die Fragmente der Vorsokratiker se on laitettu Kritiaan nimiin ja luettu vanhemman sofistiikan edustajien teosten joukkoon.

Viime aikoina tutkijat (mm. Dihle 1977, Kahn 1997) ovat kasvavassa määrin alkaneet kyseenalaistaa perinteistä näkemystä siitä, että näytelmä olisi Kritiaan kirjoittama, ja esittäneet Euripidesta sen kirjoittajaksi. Euripidestä on arvioitu teoksen kirjoittajaksi muun muassa sillä perusteella, että tekstissä on yhtäläisyyksiä Euripideen näytelmään Kyklooppi. Lisäksi hänen tiedetään kirjoittaneen Sisyfos-nimisen näytelmän.

Sisältö 

Näytelmästä on säilynyt ainoastaan 42-rivinen fragmentti eli tekstikatkelma. Se on kirjoitettu jambisella trimetrillä. Fragmentin sanat ovat näytelmän nimihenkilön Sisyfoksen lausumia:

Näytelmän säilynyt teksti on ateistinen siinä, että sen mukaan uskonto ei perustu todelliseen uskoon jumalien olemassaolosta, vaan on ihmisen kehittämä keino, jonka avulla ihmiset saadaan noudattamaan lakeja jumalallisen rangaistuksen pelossa. Alun perin lait säädettiin estämään ihmisiä tekemästä pahaa, mutta ne eivät estäneet ihmisiä tekemästä pahaa salaa. Siksi tarvittiin jumalia, jotka tietävät ja näkevät kaiken. Jumalat sijoitettiin mahdollisimman pelättävään paikkaan, ylös taivaalle.

Ateistisen uskonnonfilosofian ohella tekstistä on löydetty myös muita filosofisia piirteitä; sen ajatukset on kytketty muun muassa yhteiskuntasopimusteorioihin sekä Platonin ajatukseen "jalosta valheesta".

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennos 

 Satyyrinäytelmä Sisyfos. Artikkelissa

Aiheesta muualla 

 Sisyphus fragment ("The Critias fragment", from Sextus Empiricus, Adversus Mathematicos IX.54. (trans. R. G. Bury, rev. by J. Garrett) 

83 Näytelmät
Kirjat ateismista
Satyyrinäytelmät
Toire no Hanako-san

Toire no Hanako-san (, ’vessan Hanako’) on japanilaisessa urbaanilegendassa tytön henki, joka majailee useimmiten koulun tyttöjen vessassa ja pelottelee siellä käyviä. Tarina on suosittu koululaisten keskuudessa ja siitä on useita versioita.

Muunnelmia 
Hanako on esimerkiksi kolmannen kerroksen WC:n kolmannessa kopissa. Häntä voi yrittää kutsua koputtamalla oveen kolmasti ja kysymällä ”Oletko täällä, Hanako-san?”. Silloin Hanakon pitäisi vastata ”Olen täällä”. Yksi muunnos on leikki, jolla oppilaat kokeilevat toistensa rohkeutta kutsumalla Hanakoa. Jos oppilas uskaltautuu avaamaan vessakopin, hän voi nähdä pienen poikahiuksisen tytön pukeutuneena punaiseen paitaan. Hän voi olla joko hyväntahtoinen, ilkikurinen tai pahantahtoinen. 

Hanakon hahmosta on myös useita versioita. Iwaten Kurosawajirissa sanotaan, että Hanakon nimeä kutsuttaessa ovesta ilmestyy valkoinen suuri käsi. Jokohaman kaupungissa poikien vessasta on sanottu ilmestyvän verinen käsi, kun kävelee kolmasti vanhanaikaisen WC:n lattia-aukon ympäri toistaen Hanakon nimeä.

Rumiko Takahashin Rinne-mangasarjan osissa ”100 000 jeniä” ja ”Voiman hinta” Hanako sotkee vessat kostaakseen eräälle tarinan hahmoista tämän nykyisessä koulussa.

Alkuperä 
Tarinan alkuperästä on useita oletuksia. On mahdollista, että ensimmäiset versiot ovat lähtöisin 1950-luvulta. Hanakon on sanottu olleen toisen maailmansodan pommituksissa kuolleen tytön henki. Tyttö olisi kuollut leikkiessään kuurupiiloa. Toisissa versioissa tytön vanhemmat olisivat olleet väkivaltaisia tai mieleltään järkkyneitä surmaten hänet kun hän yritti piilotella pesuhuoneessa. Varsinaiseksi ilmiöksi tarina kasvoi 1980-luvulla.

Lähteet 

Kaupunkitarinat
Aka Manto

Aka Manto () on japanilainen urbaanilegenda ilkeästä hengestä, joka kummittelee vessoissa. Henki kysyy, haluaako vessassa asioiva punaisen vai sinisen viitan. Jos kysymykseen vastaa punaisen, henkilön kaula tai kädet katkaistaan tai hänet silvotaan palasiksi, tarinan kertojasta riippuen. Jos taas vastaa sinisen, henkilö kuristuu kuoliaaksi ja hänen kasvonsa muuttuvat siniseksi.

Lähteet
 

Kaupunkitarinat
Japanilainen kansanperinne
Giuseppe Amari

Giuseppe Amari (18. syyskuuta 1916 San Nicolò Po – 8. elokuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. kesäkuuta 1940 ja nimitettiin Cremonan hiippakunnan johtoon 5. maaliskuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Ferrari, jota avustivat Virginio Dondeo ja Natale Mosconi. 

Amari sai 15. maaliskuuta 1978 nimityksen Veronan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 30. kesäkuuta 1992.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Olavi Laisaari

Olavi Laisaari (28. toukokuuta 1907 Forssa – 26. joulukuuta 1982) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi pitkään Turun ja Lahden kaupunkien asemakaava-arkkitehtina ja vaikutti merkittävästi monien muidenkin suomalaiskaupunkien kaavoitukseen.

Henkilöhistoria ja ammattiura 
Laisaaren vanhemmat olivat metsänhoitaja Walter Gustaf Lindholm ja Selma Elisabet Lindholm. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1934 oli arkkitehti Elsi Tuulikki Thesleff, toinen vuodesta 1946 Maila Inkeri Nykänen ja kolmas vuodesta 1956 Aili Kaissalo. Laisaari kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta vuonna 1928 ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1934. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon Laisaari suoritti 1964 ja vuonna 1969 hän väitteli tekniikan tohtoriksi. Vuosina 1935–1937 Laisaari toimi apulaisjohtajana maatalousministeriön asutusasiainosaston rakennustoimistossa. Viipurin kaupungin asemakaava-arkkitehtina hän työskenteli Otto-Iivari Meurmanin jälkeen vuosina 1937–1940 ja 1942–1945.

Vuonna 1945 Laisaari siirtyi asemakaava-arkkitehdiksi Lahteen ja vuonna 1948 hänet valittiin kaupungin asemakaava-arkkitehdiksi Turkuun, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1960 asti. Turun asemakaava-arkkitehtina hän toi Turkuun myös puutarha- ja metsäkaupunkiajatusta. Esimerkiksi Vasaramäkeen Hautausmaantien eteläpuolelle Olavi Laisaari suunnitteli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa metsäkaupunkimaisesti 3-4-kerroksisia lamelli- ja pistetaloja. Taiteilija Osmo Laine piti vuoden 1961 lopulla tätä Laisaaren suunnittelemaa niin sanottua Vasarakallion asuntoaluetta Turun uusista asuntoalueista parhaana. 

Vuonna 1954 Laisaari hahmotteli Turun keskustaan kahta lentokenttää ja kolmea helikopteriterminaalia, koska ennusti lentoliikenteen syrjättävän junat ja bussit. 1950-luvulla Laisaaren johdolla syntyivät yleiskaavat myös muun muassa Hyvinkäälle, Saloon ja Poriin. Vuosina 1965–1970 Laisaari toimi jälleen Lahden asemakaavapäällikkönä. Oma arkkitehtitoimisto hänellä oli vuosina 1935-1965.

Laisaarta kuvataan intomieliseksi funktionalistiksi ja amerikkalaistyyppisen ”autokaupungin” puolestapuhujaksi.

Julkaisuja 
 Turun yleiskaava ja kaupungin kehittämisohjelma, Turku 1952. – 163 s.
 Hyvinkään yleiskaava ja kauppalan kehittämisohjelma, Hyvinkää 1953. – 38 s.
 Salon yleiskaava ja sen toteuttamisohjelma, Salo 1952 / 1956. – 18 s.
 Tehokas kaupunki – The smooth-running town, Turun kansallinen kirjakauppa, Turku 1962. – 101 s.
 Liikekeskusten tukkeutumisesta ja kaupunkiyksikköjen jakautumistarpeesta. Väitöskirja, Otaniemi: Teknillinen korkeakoulu 1969. Yhdyskuntasuunnittelun laitos. Julkaisusarja A 1. – 206 s.

Lähteet 

Turun historia
Suomalaiset arkkitehdit
 Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Vincentius Sutikno Wisaksono

Vincentius Sutikno Wisaksono (s. 26. syyskuuta 1953 Surabaya) on indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Surabayan hiippakuntaan 21. tammikuuta 1982 ja nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 3. huhtikuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius Riyadi Darmaatmadja, jota avustivat Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo ja Herman Joseph Sahadat Pandoyoputro.

Lähteet 

Indonesialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Pierre Jeanneret

Pierre Jeanneret (2. maaliskuuta 1896 Geneve, Sveitsi – 4. joulukuuta 1967 Thônex, Geneven kantoni, Sveitsi) oli sveitsiläinen arkkitehti ja muotoilija, joka teki pitkään yhteistyötä pikkuserkkunsa Le Corbusier’n kanssa. Hän oli suunnittelemassa monia Le Corbusier’n rakennuksia 1920-luvulla ja Chandigarhin kaupunkia 1950-luvulla. Heidän yhteistyönsä katkesi toisen maailmansodan takia.

Elämä 
Jeanneret opiskeli 1913–1915 Genevessä arkkitehtuuria, kuvanveistoa ja taidemaalausta. Tämän jälkeen hän työskenteli Genevessä arkkitehtiharjoittelijana, kunnes siirtyi pariisilaiseen arkkitehtitoimistoon 1920-luvun alussa. Jeanneret aloitti yhteistyön pikkuserkkunsa Le Corbusier’n kanssa vuonna 1922, ja heidän ensimmäinen yhteinen rakennuksensa oli Villa Besnus. Heidän yhteistyöstään syntyi 1920-luvulla monia modernismin merkkirakennuksia, kuten Villa Savoye. Jeanneret hoiti yhteisessä toimistossa erityisesti jokapäiväisiä asioita ja töiden valvontaa, sillä Le Corbusier itse oli usein matkoilla tai sitoutunut muihin asioihin. Jeanneret työskenteli samaan aikaan myös Charlotte Perriandin ja Jean Prouvén kanssa, ja he tutkivat yhdessä valmiista suurelementeistä rakennettavien talojen potentiaalia.

Jeanneret’n ja Le Corbusier’n yhteistyö katkesi toiseen maailmansotaan; Jeanneret sympatisoi kommunisteja ja liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen, kun Le Corbusier puolestaan toimi läheisesti Vichyn Ranskan kanssa. Jeanneret muutti Grenobleen, missä hän perusti Denise Cresswellin, Georges Blanchonin ja André Massonin kanssa Le Bureau Central de Constructionin. Lisäksi Jeanneret jatkoi yhteistyötään Jean Prouvén kanssa.

Le Corbusier pyysi 1950 Jeanneret’ta mukaan intialaisen Chandigarhin suunnittelutyöhön. Jeanneret eli yli vuosikymmenen ajan rakennettavassa kaupungissa ja johti siellä töitä. Hän asui 15 vuotta Chandigarhissa, ja hänen merkittävin rakennuksensa on Panjabin yliopiston Gandhi Bhawan. Jeanneret jätti Intian sairastuttuaan 1965, ja hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen tuhkat ripoteltiin Chandigarhissa sijaitsevaan järveen.

Gallery 
Pierre Jeanneret'n kotimuseo Chandigarhissa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Pierre Jeanneret -arkisto  

Sveitsiläiset arkkitehdit
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
2K Marin

2K Marin on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä, jonka pääkonttorit sijaitsevat Novatossa, Marin Countyssa, Yhdysvalloissa ja Canberrassa, Australiassa. 2K Marin on osa 2K Gamesia.

Pelit 

Yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Anton Hudobin

Anton Valerjevitš Khudobin (; s. 7. toukokuuta 1986 Ust-Kamenogorsk, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelaa NHL-seura Dallas Starsissa, jossa hän toimii joukkueen kakkosmaalivahtina. Hän aloitti NHL-uransa Minnesota Wildissa, joka varasi hänet vuoden 2004 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella. Lokakuussa 2020 Khudobin teki Starsin kanssa kolmevuotisen ja kymmenen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset jääkiekkomaalivahdit
Jääkiekon maailmanmestarit
Dallas Starsin pelaajat
Minnesota Wildin varaamat pelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Eugenio Santiago Peyrou

Eugenio Santiago Peyrou (29. lokakuuta 1913 Buenos Aires – 2. maaliskuuta 2005) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 17. joulukuuta 1939 ja nimitettiin Comodoro Rivadavian hiippakunnan johtoon 24. kesäkuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Mariano Pérez Eslava, jota avustivat Miguel Raspanti ja Victorio Manuel Bonamín.

Peyrou osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään piispana 19. helmikuuta 1974.

Lähteet 

Argentiinalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Kaarakaksikko

Kaarakaksikko (Wheeler Dealers) on brittiläinen tositelevisiosarja, joka keskittyy autojen kunnostamiseen ja myymiseen. Ohjelman jaksoissa ostetaan halvalla kunnostusta kaipaava auto, joka yleensä on oman lajinsa klassikkoauto. Sen jälkeen auto kunnostetaan ja korjataan ammattitaitoisesti itse, jonka jälkeen ohjelman lopuksi auto pyritään myymään voitolla eteenpäin.

Sarjassa autoja ostaa Mike Brewer ja autot kunnostaa mekaanikko Edd China. Sarjaa on näytetty Suomessa televisiossa ainakin Nelosella, Jimillä (nimellä Kaarakaksikko), Discovery Channelilla ja Kutosella.

Alkuperäinen mekaanikko Edd China jätti sarjan tuotantokauden 13 jälkeen, 14. tuotantokaudesta eteenpäin mekaanikkona on toiminut Ant Anstead.

Sarja on poikinut myös spin-off-televisiosarjan nimeltään Wheeler Dealers Trading Up, jossa Mike Brewer yksinään kiertää maailman eri maissa ostamassa ja kunnostamassa eteenpäin myytäviä autoa. Tässä sarjassa Mike tekee itse autojen kunnostukset (mikäli kunnostusta tarvitaan), mutta kunnostukset ovat alkuperäissarjaan verrattuna kevyempiä ja lähinnä kosmeettisia.

Brittiläiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Discovery Channelin televisio-ohjelmat
Valko-Venäjän lääketieteellinen valtionyliopisto

Valko-Venäjän lääketieteellinen valtionyliopisto (, ) on lääkärien, hammaslääkärien ja muiden lääketieteen ammattilaisten koulutukseen keskittynyt yliopisto Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä.

Valko-Venäjän lääketieteellinen valtionyliopisto on tunnetuin maan kaikkiaan neljästä lääketieteellisestä yliopistosta. Minskissä koulutetaan myös ulkomaalaisia opiskelijoita yleislääketieteen, hammaslääketieteen, ennalta ehkäisevän lääketieteen tai farmasian osaajiksi. Yliopistossa opiskelee noin 6 500 opiskelijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ranking web of Universities: Belarusian State Medical University  (webometrics.info)

Minskin yliopistot ja korkeakoulut
Karl Lindahl

Karl Håkan Einar Lindahl (10. maaliskuuta 1874 Jönköping, Ruotsi – 12. huhtikuuta 1930 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli aluksi jugend-tyylisiä rakennuksia mutta siirtyi sittemmin pelkistettyyn uusklassismiin.

Lindahlin perhe vietti kesät Suomessa ja muutti myöhemmin kokonaan Ruotsista Suomeen. Lindahl valmistui arkkitehdiksi Helsingin Polyteknillisestä opistosta 1898 ja työskenteli vuodesta 1899 alkaen arkkitehtina Lars Sonckin toimistossa Helsingissä. Hänellä oli 1900-luvun alussa yhteinen toimisto arkkitehti Valter Thomén kanssa mutta myöhemmin kumpikin perusti oman toimiston.

Lindahl oli mukana perustamassa 1907 Kulosaaren huvilakaupunkia ja 1910 Suvisaariston huvilayhdyskuntaa (Aktiebolaget Sommaröarna) Espooseen. Lindahl rakensi myös oman huvilansa Suvisaariston Bergöhön 1912. Lindahl suunnitteli Suvisaaristoon useita kalastajahuviloita, 1913 täysihoitolan ja 1910 Villa Zilliacuksen. Hän suunnitteli myös useita tehdasrakennuksia Varkauteen, Forssaan, Karhulaan ja Kotkaan.


Tuotantoa 
 1901 Oulun kauppahalli (yhdessä Valter Thomén kanssa)
 1903 Vanha Poli, Lönnrotinkatu 29, Helsinki (yhdessä Valter Thomén kanssa)
 1903 Gutzeit-yhtön konttori, Kotka (yhdessä Valter Thomén kanssa)
 1905 Kustannusosakeyhtiö Otavan talo, Helsinki (yhdessä Valter Thomén kanssa)
 1907 Villa Peter, Pietarinkatu 22 – Huvilakatu 13–15, Helsinki (yhdessä Lars Sonckin kanssa)
 1908 Helsingin työväentalo (yhdessä Max Frelanderin kanssa)
 1908 Asuinkerrostalo Annankatu 22 – Kalevankatu 14, Helsinki
 1908 Uudenmaankatu 10–12, Helsinki (yhdessä Valter Thomén kanssa)
 1909 Villa Pelander, Kauniainen
 1909 Pietarsaaren tulli- ja pakkahuone
 1910 Villa Gunnarsberg, Kauniainen
 1911 Asuinkerrostalo Albertinkatu 21 – Uudenmaankatu 35, Helsinki
 1911 Asuinkerrostalo Uudenmaankatu 11, Helsinki
 1911 Asuinkerrostalo	Puistokatu 5 – Raatimiehenkatu 2a, Helsinki
 1912 Vakuutusyhtiö Suomen talo, Eteläranta 20 – Eteläesplanadi 2, Helsinki
 1912 Ehrensvärdintie 25 – Engelinaukio 9, Helsinki
 1912 Asuinkerrostalo Puistoranta Raatimiehenkatu 2b – Pietarinkatu 2, Helsinki
 1915 Asuinkerrostalo Lapinlahdenkatu 11, Helsinki
 1921 Finlaysonin voimalaitos, Forssa
1923 Asuinrakennus Lystimäelle, Pihlava, Kaunismäentie 3, Pori
 1924 Asuinkerrostalo Uudenmaankatu 8, Helsinki
 1927 Ahlströmin puuhiomo, Karhula
 1927 Korkeakosken voimalaitos
 1927 Honkalan huvilan muutostyöt, Pihlavan huvila-alue, Pori
 1928 Asuinkerrostalo Punavuorenkatu 19, Helsinki
 1929 Köydenpunojankatu 4b, Helsinki
 1930 Solvikin huvila, Pihlavan huvila-alue, Pori (yhdessä F. Laimgruberin kanssa)
 1933 Ahvenkosken voimalaitos, Pyhtää.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Ranta, Ulla: Karl Lindahlin Villa Pelander Kauniaisten huvilakaupungissa.
 Helsingin työväentalo on arkkitehti Karl Lindahlin päätyö. Helsingin Sanomat 28.10.2007. (Maksullinen artikkeli.)
 Karl Lindahlin suunnittelemia rakennuksia Helsingissä.  Korttelit.fi.

Viitteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Hrodnan lääketieteellinen valtionyliopisto

Hrodnan lääketieteellinen valtionyliopisto (, ) on vuonna 1958 perustettu, lääkärien ja sairaanhoitajien koulutukseen keskittynyt yliopisto Valko-Venäjän länsiosassa Hrodnan alueen Hrodnassa. 

Hrodnan lääketieteellinen valtionyliopisto on yksi Valko-Venäjän kaikkiaan neljästä lääketieteellisestä yliopistosta. Hrodnassa keskitytään kouluttamaan terveydenhoidon ammattilaisia yleislääketieteen, lääketieteellisen psykologian, lääketieteellisen diagnostiikan, hoitotieteen ja pediatrian alalla. Valkovenäläisten lääke- ja hoitotieteen opiskelijoiden ohella yliopistossa opiskelee myös muutamia satoja ulkomaalaisia opiskelijoita.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ranking web of Universities: Grodna State Medical University  (webometrics.info)
 Turun yliopiston yhteistyösopimukset, vaihto-ohjelma kattaa Hrodnan lääketieteellisen valtionyliopiston  (utu.fi)

Hrodna
Valko-Venäjän yliopistot ja korkeakoulut
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1993

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1993 pelattiin Ruotsissa ja  Kanada voitti turnauksen. Turnauksessa kaikki pelasivat kaikkia vastaan yhden ottelun. Tšekkoslovakia jakautui vuoden vaihtuessa, joukkue pelasi loput pelit yhtenäisenä, mutta IIHF:n lipun alla ja sen hymnin kera. Neuvostoliiton/Itsenäisten valtioiden yhteisön paikan A-sarjassa peri Venäjä.

Turnaus

Ottelut

Pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Manny Legace
Paras puolustaja:  Janne Grönvall
Paras hyökkääjä  Peter Forsberg

Turnauksen tähdistökentällinen
Maalivahti:  Manny Legace
Puolustajat:  Brent Tully,  Kenny Jönsson
Hyökkääjät:  Paul Kariya,  Markus Näslund,  Peter Forsberg

Lopputulokset 

MM-Taso

B-sarja

C-sarja

Karsiutuneet

C-sarjan karsinnat pelattiin marraskuussa 1992 kahdessa lohkossa toinen Riiassa ja toinen Minskissä, lohkojen voittajat Latvia ja Ukraina pelasivat ratkaisevan ottelun Riiassa ja Ukraina lunasti paikan C-sarjaan.

Katso myös 
 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1993

Lähteet 

 TSN:n artikkeli turnauksesta 
 Passionhockey.com: IIHF U20 1993 
 Hockeyarchives: IIHF U20 1993 

Vuoden 1993 jääkiekko
Ruotsin jääkiekko
John Francis Whealon

John Francis Whealon (15. tammikuuta 1921 Barberton, Ohio – 2. elokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Clevelandin hiippakuntaan 26. toukokuuta 1945 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Andrapan titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Egidio Vagnozzi, jota avustivat Paul John Hallinan ja Floyd Lawrence Begin.

Whealon sai 9. joulukuuta 1966 nimityksen Erien piispaksi ja 28. joulukuuta 1968 Hartfordin arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 70-vuotiaana virassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The New York Times: Obituaries: John Francis Whealon Dies at 70; Archbishop of Hartford 22 Years 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto

Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto (, ) on vuonna melko nuori lääketieteellinen yliopisto Valko-Venäjän kaakkoisosassa, Valko-Venäjän 2. suurimmassa kaupungissa Homelissa.

Historiaa
Uusi lääketieteellinen yliopisto perustettiin vuonna 1990 (aluksi Homelin lääketieteellinen instituutti), koska maan kaakkoisosassa oli läheisen, edellisvuoden Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena kasvanut tarve lääketieteelliseen tutkimustiedon keräämiseksi ja alan ammattilaisien kouluttamiseksi. Vuonna 2000 avattiin kansainvälisten opiskelijoiden osasto.

Oppilaitoksen rehtorina toimi vuosina 1990-2001 patologi, professori Juri Bandaževski. Kesällä 2001 Tšernobylin radioaktiivisen laskeuman terveysvaikutuksista vaaroista laajalti puhunut ja virallisia toimenpiteitä kritisoinut Bandaževski ja vararehtori tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen syytettynä lahjusten vastaanottamisesta opiskelijan vanhemmilta. Syytettä pidettiin laajalti tekaistuna ja annetun tuomion johdosta vangittua professoria esimerkkinä poliittisesta vangista.

Vuonna 2003 aiempi instituutti sai nykyisen nimensä ja asemansa lääketieteellisenä valtionyliopistona.

Nykyään
Nykyään Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto on yksi Valko-Venäjän kaikkiaan neljästä lääketieteellisestä yliopistosta. Runsaan 3 000 valkovenäläisten opiskelijoiden ohella yliopistossa opiskelee lähes 400 ulkomaalaista opiskelijaa. Opettajakuntaan kuuluu yli 300 henkeä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Gomel State Medical University   (minzdrav.gov.by)
Japanese University Matsumoto and Gomel State Medical University Sign Cooperation Agreement  (mfa.gov.by)
 

Homel
Valko-Venäjän yliopistot ja korkeakoulut
Ehdokashaku

Ehdokashaku () on pätevien ehdokkaiden etsimistä avoimeen työpaikkaan ilman että paikasta ilmoitetaan julkisesti esimerkiksi työnhakupalvelussa tai sosiaalisessa mediassa. Ehdokashaun avulla tavoitetaan aktiivisten työnhakijoiden lisäksi myös niin sanottuja passiivisia työnhakijoita samaan tapaan kuin perinteisessä suorahaussa (executive search, headhunting). 

Ehdokashaku eroaa suorahausta siinä, että ehdokashakuun ei liity kasvokkain tapahtuvaa ehdokkaiden haastattelua, vaan rekrytoiva organisaatio itse valitsee ja haastattelee sopivimmiksi katsomansa ehdokkaat. Ehdokashaku on yleensä perinteistä suorahakua lyhyempi ja kevyempi prosessi, jossa toteutetaan ainoastaan hakusuunnitelman (engl. research plan) laatiminen, sen perusteella tehtävä ehdokaskartoitus (), jonka tuloksena saadaan ns. pitkälista (), sekä mahdollisesti ehdokkaiden ensimmäinen kontaktointikierros.

Katso myös 
Rekrytointi

Lähteet 

Työ
South Carolina Stingrays

South Carolina Stingrays on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka pelaa ECHL-liigassa. Seura on NHL-joukkue Washington Capitalsin ja AHL-joukkue Hershey Bearsin farmijoukkue. Koko olemassaolonsa ajan joukkue on pelannut kolmannella sarjaportaalla ECHL-liigassa, kotipaikkanaan North Charleston Etelä-Carolinan osavaltiossa. Joukkue on voittanut ECHL:n mestaruuden kolmesti, vuosina 1997, 2001 ja 2009.

Joukkueen kaikkien aikojen paras pistemies on yhdysvaltalainen David Seitz, joka teki vuosina 1996–2004 pelaamissaan 489 ECHL-ottelussa 217 maalia ja antoi 370 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyjä hänelle tuomittiin näissä otteluissa 503 minuuttia.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 31. lokakuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Brenden Kotyk 
 Apuvalmentaja: Ryan Bourque 
 Fysiikkavalmentaja: Max Finley 
 Huoltopäällikkö: Travis Ward 
 Puheenjohtaja: Rob Concannon 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Yhdysvaltalaiset urheiluseurat
ECHL-seurat
Vuonna 1993 perustetut urheiluseurat
Luoteinen lääketieteellinen valtionyliopisto

Luoteinen lääketieteellinen valtionyliopisto () on Pietarissa toimiva julkinen lääketieteellinen korkeakoulu. 

Yliopisto muodostettiin vuonna 2011 yhdistämällä kaksi aiempaa lääketieteellistä korkeakoulua.  Näistä suurempi oli Pietarin I.I. Metšnikovin lääketieteellinen valtionakatemia (), jolla oli myös muita nimiä perustamisensa (1907) ja vuoden 1994 välillä. Ilja Metšnikov, jonka mukaan nykyinenkin yliopisto on nimetty, oli lääketieteen Nobel-palkinnon vuonna 1908 saanut venäläinen mikrobiologi. Toinen yhdistetyistä korkeakouluista oli vuosina 1885-2011 toiminut Pietarin lääketieteellinen jatko-opintoakatemia ().

Yliopistossa on noin 4 200 opiskelijaa, joista 3 000 opiskelee valtion stidendin turvin ja 1 200 maksullisena opiskelijana. Ulkomaisia opiskelijoita on yli 500. Vuosittain noin 32 000 lääkäriä saa täydennyskoulutusta yliopistossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ranking web of Universities: North-Western State Medical University (Saint Petersburg State Medical Academy)  (webometrics.info)
 Lutššije meditsinskije vuzy Rossii (2/2013)  (akademica.ru)
 Pietarin lääketieteellinen akatemia  (yhteenvetoa)   (akademica.ru)
 Ria Novosti: Katšestvo prijema v gozudarstvennyje vuzy RF po profilju - 2012. (Valitsemalla kohdan Meditsinskije Vuzy, saa lääketieteellisten korkeakoulujen rankkauksen yleisen sisäänpääsykokeen pisteiden (JeGE:n, Jednyi gosudarstvennyi ekzamen, ЕГЭ) mukaan ja erilaisten opiskelijoiden osuuden. Tässä osiossa ei yleisyliopistojen lääketieteellisiä tiedekuntia)  (ria.ru)
 Eräs Venäjän lääketieteellisten korkeakoulujen rankkaus 2011-2012. Tällä listalla Pietarin lääketieteellinen akatemia oli sijalla 5.  (amtn.info)

Pietarin yliopistot ja korkeakoulut