joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Umma (kaupunki)

Umma oli muinainen kaupunki Mesopotamiassa, nykyisessä Irakissa. Dhi Qarin kuvernöörikunnassa sijainneen nyt jo raunioituneen kaupungin rauniokummun nimi on Tell Jokha. Tutkijat eivät ole varmoja kaupungin muinaisnimestä. Umma kukoisti Sumerin aikoihin eli 2000-luvulla eaa. Se tunnetaan rajariidasta Lagašin kaupunkivaltion kanssa ja koko Sumeria vallinneesta suurkuningas Lugalzaggesista. Ummasta on myös säilynyt vanhin tunnettu kalenteri.

Historia 

Umma taisteli pitkään naapurikaupunki Lagašin kanssa maiden rajalla sijaitsevasta viljavasta maa-alueesta Gu-Edinasta. Sumerilaisissa teksteissä mainitaan, että Sumeria silloin hallinnut Kišin mahtava kuningas Mesilim veti rajan Umman ja Lagašin välille noin 2550 eaa. Mesilimin rajanveto suosi Umman vihollista Lagašia.

2494–2465 eaa. vallinneen Lagašin kuninkaan Ur-Nanshen aikaan Umma ja Lagaš kävivät rajasotaa.. Umman pappiskuningas Ush valtasi noin 2455 eaa. Lagašilta alueita ja luultavasti tappoi Lagašia hallinneen Akurgalin.

Umman Enakalle kiskoi rajakiven paikaltaan 2455 eaa. Lagašin kuningas Eannatum valloitti käytännössä koko Sumerin. Ummasta tuli nyt Lagašin vasalli. Ummalaiset saivat viljellä Lagašin alueella, mutta heidän piti maksaa osa tuotosta viljaverona. Umma itsenäistyi pian Eannatumin heikomman seuraajan Enannatumin aikana. Ur-Lumma (Urlumma) yritti vallata Lagašin. Hän lopetti veronmaksun, ylitti ”Ingirsun rajalinjan” ja kuivatti rajakanavan. Ur-Lumma tuhosi myös lähistöllä sijainneen uskonnollisen alttarin. Ur-Lumman armeija eteni kohti Lagašia ja saapui sen lähelle Ugiggaan.

Lagašin armeija voitti taistelun ja surmasi Ummaan paenneen Ur-Lumman. Lagaš merkitsi voiton muistiin ”korppikotkien steelaan”, ja Enannatum nosti Ummaan vasallikuninkaan. Seuraava noin vuonna 2420 eaa. valtaan noussut Umman kuningas oli Lagašista kotoisin oleva Ili (Illi). Enannatumin Umman johtoon nimittämä hallitsija oli alkujaan Ininnin Eshin pappi. Ili petti Lagašin ja toimi Lagašia vastaan samaan tapaan kuin Ur-Lumman. Ili kuivatti rajakanavan ja varasti Lagašin viljaa. Lagašissa nousi valtaan taas voimakas hallitsija, Entemena, joka kukisti Umman Illin.

Umman kuningas Lugalzaggesi (Lugal-Zage-Si), joka hallitsi noin 2355–2330 eaa., valtasi koko Sumerin noin 2340 eaa. kukistaen vihollisensa Lagašin. Silloin Lagašia vallitsi kansan asettamaksi väitetty uudistajana pidetty Urukagina. Nyt Umman vallan alla oli Ur, Uruk ja monia muita Sumerin kaupunkeja. Uusi mahti, seemiläinen Akkadin Sargon kukisti Umman noin 2330 eaa. Urin kolmannen dynastian aikana Umma oli merkittävä provinssin pääkaupunki. Umman kalenteri, joka laadittiin Urin kolmannen dynastian kuninkaan Šulgin aikana, oli myöhempien Babylonian ja epäsuorasti myös heprealaisen kalenterin edeltäjä.

Umman kuninkaat 
Seuraavien Umman kuninkaiden nimet ovat säilyneet savitauluissa:
 Pabilgaltuk 
 Ush 2455 eaa.
 Enakalli (Ekallatum) 2445 eaa.
 Urlumma 2425 eaa.
 Ili (Il, Illi) 2420 eaa.
 Gishakiddu (Gish-Shag-ki-dug) 2400–2391 eaa.
 Bubu 
 Lugalzagesi (noin 2358–2334 eaa.)

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Irakissa
Sumerin kaupungit
Sverigedemokratisk Ungdom

Sverigedemokratisk Ungdom (SDU) oli ruotsalaisen Ruotsidemokraatit-puolueen nuorisojärjestö 12. syyskuuta 2015 asti, jolloin Ruotsidemokraatit ilmoitti lopettaneensa kaiken yhteistyön nuorisojärjestön kanssa erimielisyyksien takia. Syynä oli muun muassa se, että osalla nuorisojärjestön jäsenistä on yhteyksiä äärioikeistolaisiin ja uusnatsistisiin järjestöihin. Nuorisojärjestön puheenjohtaja on Jessica Ohlson. Järjestön toimisto sijaitsee Malmössä.

Nuorisojärjestö perustettiin vuonna 1993 nimellä Sverigedemokraternas Ungdomsförbund, mutta nimi muutettiin pian Sverigedemokratisk Ungdomiksi. Emopuolue hylkäsi järjestön, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 1998.

Puheenjohtajat
 Robert Vesterlund (1993–1994)
 Jimmy Windeskog (1998–2000)
 Jimmie Åkesson (2000–2005)
 Martin Kinnunen (2005–2007)
 Erik Almqvist (2007–2010)
 William Petzäll (2010–2011)
 Gustav Kasselstrand (2011–2015)
 Jessica Ohlson (2015–)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sverigedemokratisk Ungdomin internetsivut 

Ruotsalaiset poliittiset nuorisojärjestöt
Ruotsidemokraatit
Euroopan unionin ympäristöpolitiikka

Euroopan unionin ympäristöpolitiikka on Euroopan unionin (EU) jäsenmaiden yhteisesti sopimaa ympäristöpolitiikkaa. EU voi säätää direktiivejä, jotka sitovat kaikkia jäsenvaltioita ylitse kansallisen lainsäädännön. Euroopan unioni toimii myös yhtenäisenä neuvottelukumppanina kansainvälisissä energianeuvotteluissa.

EU:n ympäristöpolitiikan keskeisimmät tavoitteet ovat ilmastonmuutoksen torjuminen, luonnonvaraisten lajien ja luontotyyppien suojeleminen, luonnonvarojen vastuullinen käyttö sekä terveyden ja ympäristön välisen suhteen hallitseminen.

Yksi EU:n ympäristöpolitiikan perusajatuksista on aiheuttamisperiaate, jonka mukaan saastuttaja vastaa aiheuttamastaan vahingosta esimerkiksi investoimalla puhtaampaan teknologiaan tai järjestämällä kierrätyksen.

Euroopan unionin hankkeisiin kuuluu muun muassa Natura 2000 -verkosto, jonka avulla suojellaan luonnon monimuotoisuutta. EU myös valvoo ja asettaa ympäristövaatimuksia kemikaaleille, tästä esimerkkinä. EU:n REACH-asetus.

Ilmastonmuutos 
EU pitää ilmastonmuutosta yhtenä suurimmista haasteistaan. EU otti ensimmäisenä käyttöön päästökauppajärjestelmän ilmastonmuutoksen torjumiseksi. Vuonna 2008 Euroopan komissio esitti energia- ja ilmastonmuutospaketin, jossa luonnosteltiin päästökaupan kehittämistä ja kullekin jäsenmaalle asetettiin uusiutuvien energialähteiden käyttöä koskevat tavoitteet. Suunnitelmassa asetettiin tavoitteiksi 20 % parannus energiatehokkuuteen, 20 % osuus uusiutuville energialähteille EU:n energiankulutuksesta ja 20 % vähennys kasvihuonekaasujen päästöihin.

Metsät 
Noin 20 % EU:n tuontipuusta oli laittomista hakkuista vuonna 2009. Laittomat hakkuut ovat merkittävä syy metsäkatoon. Laittomasti hakatun puun myyntikielto tulee voimaan EU:ssa vuoden 2012 lopulla. Suomessa Metsäteollisuus ry vastusti myyntikieltoa vuonna 2010.

Katso myös

 Kestävä kehitys alueittain ja maittain
 Euroopan unionin energiapolitiikka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ympäristöpolitiikan yleiset periaatteet ja peruslinjaukset Euroopan parlamentti.
 
 

Ympäristöpolitiikka maittain  
Ympäristöpolitiikka
Kaguraden

Kaguraden tai kaguradono (, ”kagura-palatsi”), myös maidono (, ”tanssipalatsi”), on šintolaisen pyhäkön rakennus, jossa pyhäkön kamille esitetään seremonioiden aikana pyhää tanssia (kagura) ja musiikkia. 

Varhaisella Heian-kaudella tanssia esitettiin ulkona väliaikaisella lavalla. Tällainen lava mainitaan ensimmäisen kerran 800-luvun tekstissä, jossa kuvaillaan Hirano-jinjan pyhäkön eteen rakennettua maidonoa. Noin vuosisadan kuluessa siitä tuli pysyvä osa pyhäkköä, ja sen käyttöä lisättiin, kunnes se alkoi toimia alkuperäisen tarkoituksensa sijaan pikemminkin rukoushallina. Nykyisin sitä voidaan käyttää myös häihin ja nō-näytelmiin. Jotkut tutkijat uskovat, että rukoushalli eli haiden on saanut alkunsa kaguraden-hallista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Japanilainen arkkitehtuuri
Elämää Philadelphiassa

Elämää Philadelphiassa (It’s Always Sunny in Philadelphia) on yhdysvaltalainen tilannekomedia. Sarjan ovat luoneet ja suunnitelleet Rob McElhenney, Glenn Howerton ja Charlie Day, jotka myös näyttelevät ohjelman pääosissa. Muita pääosan esittäjiä ovat myös Kaitlin Olson ja Danny DeVito, joka on ollut mukana sarjan toisesta tuotantokaudesta lähtien.

Elämää Philadelphiassa esitettiin Yhdysvalloissa FX-kanavalla kahdeksannen tuotantokauden loppuun saakka joulukuussa 2012. Sarja siirtyi tämän jälkeen yhdeksännestä kaudesta alkaen syyskuussa 2013 esitettäväksi FXX-kanavalle.

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
FX:n televisio-ohjelmat
FXX:n televisio-ohjelmat
Tina Live

Tina Live on Tina Turnerin kiertueesta tehty nauhoitus. Levy sisältää DVD:n ja CD:n.

Kappaleet 
Disc 1 – Live CD

Disc 2 – Live DVD

Arvostelut 
 PopMatters:

Lähteet 

Tina Turnerin albumit
Vuoden 2009 konserttitallenteet
Elo (koira)

Elo on nuori saksalainen koirarotu, jonka nimi on virallisesti rekisteröity tavaramerkki. Sen jalostus on Elon jalostus- ja tutkimusjärjestön tiukassa valvonnassa.

Ulkonäkö
 
Eloa jalostetaan enemmän luonnetta kuin ulkonäköä silmällä pitäen, minkä vuoksi ulkonäkö vaihtelee koirasta riippuen. Tästä huolimatta rotumääritelmä mainitsee säkäkorkeudeksi 46–60 cm ja painoksi 22–35 kg. Runko on hieman korkeuttaan pidempi ja normaalisti selän ylle kiertynyt häntä töyhtömäinen (tuuhea). Korvat ovat pystyt, pörröiset, eräälle toisistaan asettuneet ja kärjistään hieman pyöristyneet.

Rodusta on kaksi muunnosta: pitkä- (virallisesti sileä-) ja karkeakarvainen, joista molemmilla on tiheä pohjavilla. Kaikki värit sallitaan, mutta erityisen arvostettu on valkoinen joko ruskein, punaisin, mustin tai harmain merkein.

Alkuperä
 
Vuonna 1987 Marita ja Heinz Szobries risteyttivät eurasiereitaan vanhaenglanninlammaskoirien kanssa. He uskoivat että vaikka rodut olivat keskenään erittäin erilaisia, rotutyyppi ja rotujen kehityskaari olivat molemmilla samankaltaiset. Ne pennut joilla oli ainutlaatuisia piirteitä ja hyvä terveys valittiin jatkojalostukseen. Koska eurasiereja ei ollut riittävästi, risteytyksissä käytettiin myös chow chow'ta, samojedinkoiraa ja dalmatiankoiraa geenipohjan laajentamiseksi.

Jalostus on jatkunut ja pitkällä tähtäimellä se on keskittynyt sopivan luonteen säilyttämiseen perimässä. Nimi elo (alun perin eloschaboro) tulee kolmen rodun kirjaimista – eurasierin, vanhaenglanninlammaskoiran ja chow chow'n – ja sitä suojellaan Saksassa tavaramerkin avulla. Koirien jalostaminen elo-nimen alla sallitaan vain rodun perustajien myöntymyksestä.

Eloa jalostetaan pääasiallisesti luonnetta ja käytöstä silmällä pitäen, tarkoituksena luoda mahdollisimman hyvä perhelemmikki.

On olemassa myös niin kutsuttu Klein-Elo (pikku-elo) joka on jalostettu kiinanpalatsikoirasta ja erilaisista pienistä pystykorvista. Sitä kasvattavat samoin periaattein samat ihmiset.

Terveys

Kuten kaikilla lukumäärältään pienillä roduilla, elon pieni populaatiokoko kasvattaa sisäsiittoisuuden ja sen seuraamusten riskiä, sekä myös perinnöllisten sairauksien säännöllistä esiintymistä. Rodulla on herkkyyttä distichiaan, jossa sarveiskalvo saattaa vahingoittua. Jotta koira voidaan hyväksyä jalostukseen, se tulee silmätutkituttaa ja lonkkakuvauttaa.

Saksassa on tehty geneettinen tutkimus, jossa on laskettu kantarotujen geenien osuus, sisäsiittoisuuskerroin ja suhdekertoimet, sekä kuolleena syntyneiden yksilöiden osuus pentueissa. Tutkimus myös osoitti että 96,5 % eloista oli läheistä sukua keskenään. Rotu koostuu 48% eurasierista, 23% vanhaenglanninlammaskoirasta ja 10% chow chow'sta. Sisäsiittoisuuskerroin on 12,04%.

Merlsheimer 
Eräs elo-kasvattaja risteytti koiriaan villakoiran kanssa ja antoi uudelle variaatiolle nimen merlsheimer. Se muistuttaa ulkonäöltään suuresti sekä sileäkarvaista eloa että eurasieria, ja luetaan pikemminkin designer-koiriin kuin varsinaiseksi roduksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Elo on the Open Directory Project

FCI:n ulkopuoliset rodut
Pystykorvat
Seurakoirat
Risteytyskoirat
Saksalaiset koirarodut
Jirō Horikoshi

Jirō Horikoshi (22. kesäkuuta 1903 Fujioka, Gunman prefektuuri – 11. tammikuuta 1982 Tokio) oli japanilainen lentokonesuunnittelija, joka osallistui useiden Japanin toisessa maailmansodassa käyttämien lentokoneiden suunnitteluun, mm. Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjän.

Horikoshi syntyi Fujiokassa.  Hänen uransa alkoi 1927 Mitsubishin polttomoottoritehtaalla, josta kehittyi myöhemmin Mitsubishi Heavy Industries. Nagoyan lentokonetehtaalla hän suunnittelu Mitsubishi A5M -koneen vuonna 1937. Hän tiimeineen suunnitteli tämän jälkeen Japanin laivostolle Prototyyppi 12 -koneen, joka valmistui kesäkuussa 1940. Koska Japanissa kyseinen vuosi oli 2600, kone sai nimen "00", Rei-sen.

Horikoshi osallistui mm. Mitsubishi J2M Raiden- ja Mitsubishi A7M Reppu -koneen suunnitteluun.

Hänen muistelmansa julkaistiin Japanissa vuonna 1970.

Katso myös
 Tuuli nousee

Kirjallisuutta
 Horikoshi, Jirō: Eagles of Mitsubishi: The Story of the Zero Fighter. Seattle: Washington University Press. ISBN 0-295-95826-X

Japanilaiset lentokonesuunnittelijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Suuri sydän


Suuri sydän on Laura Närhen 18. elokuuta 2010 julkaistu ensimmäinen soololevy.

Albumin on tuottanut Tehosekoitin-yhtyeestä tuttu Matti Mikkola. Sanoituksista vastaa pääosin Närhi itse, mutta avustamassa ovat olleet mm. Liisa Akimof (Jää mun luo), Anna-Leena Härkönen (Tämä on totta) ja Chisu (Suuri sydän).

Albumin ensimmäinen single Jää mun luo julkaistiin 22. helmikuuta 2010. Kappale ei noussut single- ja latauslistoille, mutta oli kuitenkin toukokuun lopulla Suomen radioiden 12. soitetuin kappale. Toinen single Tämä on totta julkaistiin 19. heinäkuuta 2010, ja se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle 2 ja oli radioiden soitetuin kappale. Myös albumin kolmas single Mä annan sut pois oli suuri hitti ollen parhaimmillaan singlelistan toisella sijalle ja radioiden toiseksi soitetuin kappale.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 44 viikkoa. Albumi ylitti marraskuussa 2010 kultalevyrajan ja maaliskuussa 2011 platinalevyn rajan. Levyä on myyty tähän mennessä yli 30 000 kappaletta. Levyn singlet Tämä on totta (6 410 kpl) ja Mä annan sut pois (7 261 kpl) ovat myyneet kultalevyyn oikeuttavan määrän.

Kappaleet
 Kaksi irrallaan
 Jää mun luo
 Jokainen yö
 Tämä on totta
 Salaa yksinäinen nainen
 Julma valo
 Mä annan sut pois
 Hiljaisia päiviä
 Jos sä pyydät mä palaan
 Suuri sydän

Singlet

Lähteet

Vuoden 2010 esikoisalbumit
Laura Närhen albumit
Matti Mikkolan tuottamat albumit
Skandinaviankoira

Skandinaviankoira on rekikoiraksi tarkoitettu koiratyyppi, joka alaskanhuskyn tapaan on pikemminkin suunnitelmallisesti ja tiettyä käyttötarkoitusta varten jalostettu roturisteytys kuin vakiintunut koirarotu. Tämän vuoksi koiran ominaisuudet vaihtelevat melkoisesti, vaikka sillä onkin selkeä käyttötarkoitus. Risteytykseen on käytetty alaskanhuskyä ja pointtereita.

Ulkonäkö
Koska skandinaviankoiran jalostus on painottunut sen käyttötarkoitukseen ja suosituskykyyn, sen ulkonäkö vaihtelee. Ensimmäisen sukupolven risteytyksinä syntyneillä skandinaviankoirilla on usein puolipystyt korvat ja musta väritys pienin valkoisin aluein tai yksivärinen karvapeite laikuin tai täplin. Myös joitain täysin täplikkäitä koiria esiintyy. Pointteriosuuden pienentyessä koira alkaa muistuttaa enemmän alaskanhuskyä. Keskimääräinen paino on 18–24 kg.

Alkuperä
Skandinaviankoira on alaskanhuskystä ja pointterista polveutuva risteytyspopulaatio, jota jalostetaan mahdollisimman nopeaksi rekikoirakilpailuja silmällä pitäen. Se esiintyi ensi kertaa kilpailuissa Skandinavian alueella. Siinä yhdistyvät siperianhuskyn vuosisatojen ajan hiottu kyky reen vetoon sekä pointterin innokkuus ja atleettisuus.  

Kahden rodun joiden taustalla on täysin toisistaan eroavat geenipoolit risteyttämisen syynä on yleensä heteroosi, mutta se voi myös jatkua risteyttamällä ensimmäisen polven risteytys takaisin toiseen kantarotuun jotta tietyt puhdasrotuisesn kannan ominaispiirteet vahvistuisivat.

Skandinaviankoiran ensimmäisen polven risteytyskannalla (50 % pointteria, 50 % alaskanhuskyä) on lyhyt karvapeite, joka soveltuu lähinnä sprinttikilpailuihin joihin ei sisälly lepäämistä tai nukkumista reitin aikana. Kun ensimmäinen risteytyssukupolvi risteytetään takaisin alaskanhuskyyn, jälkeläisillä saattaa olla jo tiheämpi karvapeite, joka sopii paremmin pidemmän matkan rekikilpailuihin.

Alaskanhuskyä on jalostettu tarkasti  suorituskykyä silmällä pitäen siitä lähtien kun Alaskan rekikoirakilpailut aloitettiin. Lyhytkarvaisen saksanseisojan ja pointterin geenipooli on rajoitettu, sillä ne ovat virallisesti hyväksyttyjä rotuja. Tästä huolimatta myös niitä jalostettiin suorituskykyisyyden perusteella: Skandinaavisia pointtereita, joista ensimmäiset skandinaviankoirat myöhemmin syntyivät, käytettiin alun perin sekä rekikilpailuihin että metsästykseen.

Katso myös
 Alaskanhusky
 Lyhytkarvainen saksanseisoja
 Pointteri

Lähteet

Aiheesta muualla
Uusia rekikoiraristeytyksiä

Rekikoirat
Risteytyskoirat
Norjalaiset koirarodut
Sulimovinkoira

Sulimovinkoira () on venäläinen koirarotu, joka polveutuu lapinporokoiran ja turkmenistanilaisen kultasakaalin risteytyksestä.

Alkuperä
Sulimovinkoiran jalostusohjelma alkoi vuonna 1975. Sen aikana lapinporokoiranartun täytyi hoitaa sakaalin urospentuja, jotta sakaalit leimautuisivat koiriin. Naarassakaalit hyväksyivät urospuoliset siperianhuskyt helpommin. Sakaalin ja koiran väliset risteytykset olivat vaikeita kouluttaa, minkä vuoksi niitä risteytettiin edelleen puhtaiden huskyjen kanssa. Nämä neljäsosasakaalit olivat pieniä, ketteriä ja koulutettavia ja niillä oli erinomainen hajuaisti. Niitä alettiin kutsua sulimovinkoiriksi rodun luojan Klim Sulimovin mukaan.

Sulimov esitteli rodun Aeroflot'n turvallisuusosastolle. Rodun pääasiallinen käyttötarkoitus on ollut edistää lentokentän turvallisuutta pommikoirana. Sulimov sanoo: "Koirissa yhdistyvät arktisten, -70 C:ssä työskentelemään kykenevien poropaimenkoirien ja +40 C:n helteissä elävien sakaalien ominaisuudet. Ne sopeutuvat täydellisesti maahamme."

Rotua alettiin käyttää pommien etsintään vasta vuonna 2002. Nykyisin Aeroflot'lla on käytössään 25 sulimovinkoiraa Sheremetyevo'n lentokentällä Moskovassa. Tulevaisuudessa rotu saatetaan hyväksyä viralliseksi työkoiraroduksi.

Lähteet 

Pystykorvat
FCI:n ulkopuoliset rodut
Risteymät
Venäläiset koirarodut
Aito Iskelmä Harju & Pöntinen

Aito Iskelmä Harju & Pöntinen oli suomalainen televisiokanava, jolla soitettiin suomalaista iskelmämusiikkia. Ohjelmatuotantoa ei ollut, vaan kuvaruudussa näkyi kuvapankeista hankittuja kuvia. Kanavan näkyvyysalueella asui yli 90 prosenttia suomalaisista. Kanava tavoitti keskimäärin joka kuukausi 667 000 suomalaista ja viikossa 310 000 katsojaa. 

Kanavan muodostivat aiemmin SBS Finlandin Iskelmä ja Kevyt Kanavan omistaman Etelä-Pohjanmaan Viestinnän Harju & Pöntinen. Molemmat olivat toimineet kuitenkin itsenäisinä kanavina. SBS Finland tuotti Iskelmän ohjelmaa klo 6.00–18.00 ja Etelä-Pohjanmaan Viestintä tuotti Harju & Pöntisen lähetykset klo 18.00–6.00, mutta kesä-heinäkuussa 2013 Harju & Pöntinen alkoi näkyä ympärivuorokautisesti ja kanavapaikalla aiemmin näkynyt SBS:n Iskelmä-radiokanava lopetti lähetykset digi-tv-verkossa. Syyskuussa 2016 kanavan nimeksi tuli Aito Iskelmä Harju & Pöntinen. Kanava kantaa Hannu Harjun ja Kai Pöntisen nimeä. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanavan, minkä seurauksena myös Aito Iskelmä Harju & Pöntinen siirtyi osaksi Nelonen Mediaa 2. syyskuuta 2019.

Kanavalla soitettiin Maamme-laulu joka päivä kello 0.00.

Joulukuussa 2019 ilmoitettiin, ettei Sanoma Media Finland aio jatkaa kanavan toimintaa ja kanavan lähetykset päättyivät 27. joulukuuta 2019, teknisten ongelmien vuoksi kaksi päivää ilmoitettua etuajassa. Kanavan uudesta omistuksesta ja toiminnan jatkumisesta neuvoteltiin loppuvuodesta 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aito Iskelmä Harju & Pöntisen kotisivut 

Suomalaiset televisiokanavat
Vuonna 2004 perustetut televisiokanavat
Nelonen Median radiokanavat
Ga-Adangbet

Ga-Adangbet on etninen ryhmä, joka elää etupäässä Ghanassa Accraa ympäröivillä tasangoilla. Länsiosien asukkaita kutsutaan nimellä gat itäosien adangbet.  Molempien ryhmien kielet ovat kehittyneet samasta kantakielestä, mutta nykyisin niiden puhujat eivät suoraan ymmärrä toisiaan. Gan puhujia arvioitiin vuonna 2004 olevan noin 600 000, adangben puhujia vuonna 2006 vain 2200, joista suurin osa Togon puolella.

Ryhmän alkuperästä on ristiriitaisia käsityksiä: heidän on sanottu tulleen nykyisille asuinsijoilleen joko Accran itäpuolelta tai Länsi-Afrikan rannikolta. Nykyisillä asuinsijoillaan he ovat ilmeisesti asuneet ainakin 1200-luvulta asti.

Arkeologisten löytöjen valossa gat näyttävät olleen hirssinviljelijöitä, mutta nykyisin he asuvat vanhoissa kalastajakylissä. Ghanan pääkaupunki Accra on noussut ga-asutuksen keskelle, mutta perinteinen kulttuuri kylissä on silti säilynyt.

Gaiden modernia perinnettä ovat erityiset ruumisarkut, jotka muotoillaan vainajan harrastusten ja mieltymysten mukaan. Arkku voi olla auton, urheilujalkineen tai vaikka lempijuomapullon muotoinen. Perinne on alkanut 1900-luvun loppupuolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ghanan etniset ryhmät
Togon etniset ryhmät
Gat

Gat tarkoittaa seuraavia asioita:

 Gat, etninen ryhmä Ghanassa
 Gat (kaupunki), muinainen filistealainen kaupunki
 Gat (Ghat), keidaskaupunki Libyassa
 Azar Gat (s. 1959), israelilainen tutkija ja sotahistorioitsija
Arkansas’n kuvernööri

Arkansas’n kuvernööri on Arkansas’n osavaltion toimeenpanovallan haltija ja kansallisen vartioston ylipäällikkö. Nykyinen kuvernööri on republikaani Asa Hutchinson tammikuusta 2015 lähtien. Yksi kuvernööri on yltänyt Yhdysvaltain presidentiksi: Bill Clinton.

Arkansas’n kuvernöörit 

Vuosina 1819–1836 Arkansas oli Yhdysvaltojen territorio, joka ei kuulunut mihinkään osavaltioon. Sinä aikana Arkansas’n kuvernööreinä olivat:
 1819–1824: James Miller
 1824–1828: George Izard
 1828–1835: John Pope
 1835–1836: William Savin Fulton

Vuonna 1836 Arkansas muutettiin Yhdysvaltojen osavaltioksi. Sen jälkeen kuvernööreninä ovat toimineet:

Lähteet

Aiheesta muualla
Jukka Rantala

Jukka Rantala (s. 1. elokuuta 1975 Rauma) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Rantalan pelipaikka oli keskikentän keskellä puolustavassa roolissa.

Rauman Pallo-Iiroissa uransa aloittanut Rantala pelasi Veikkausliigassa yhteensä 111 ottelua Kuusysissä ja Valkeakosken Hakassa. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki 30. huhtikuuta 1995 Kuusysin kohdatessa TPV:n. Rantala voitti Hakassa Suomen mestaruuden kausina 1998 ja 1999 sekä Suomen Cupin vuosina 1997 ja 2002. Hän pelasi yhden kauden myös Yhdysvalloissa, jossa hän edusti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannutta Charleston Batteryä.

Saavutukset
 Lupaava pelaaja 1993
 Suomen mestaruus 1998, 1999
SM-hopea 2003
SM-pronssi 2002
 Suomen Cup 1997, 2002

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Boknasundin silta

Boknasundin silta on Norjassa Rogalandin läänin Boknin kunnassa sijaitseva teräsbetoninen kotelopalkkisilta. Boknasundin silta avattiin vuonna 1991 ja sillä kulkee valtatie E39. <Sillan pituus on 385 m ja se yhdistää Vestre Boknin ja Austre Boknin saaret.

Katso myös 
Luettelo Norjan silloista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Luettelo Norjan silloista (200-499 m)

 Norjan sillat
Rogalandin läänin liikenne
Bokn
Tieliikennesillat
Kari Lindberg

Kari Olavi Lindberg (7. tammikuuta 1944 Hamina – 5. tammikuuta 2004) oli suomalainen pesäpalloilija.

Kari Lindberg, pesäpallopiireissä Limppu, pelasi kymmenessä Itä-Länsi -ottelussa, seitsemässä Liitto-Lehdistö -ottelussa ja valittiin kuusi kertaa Muun Suomen joukkueeseen mestareita vastaan. Ensimmäisen mitalinsa, SM-pronssin, Limppu saavutti kaudella 1970, jolloin hänet valittiin myös Vuoden pesäpalloilijaksi, ja Suomen mestaruuden 1974, jolloin hän löi ensimmäisenä täyteen 300 juoksua mestaruussarjassa. Kaudella 1975 Limppu ylitti 500 tehopisteen rajan (lyödyt+tuodut). Tehotilaston Lindberg voitti kausilla 1967 ja 1968. Puolustusvoimain Suomen mestaruus hänellä on 1964 ja lisäksi useita Kymenlaakson piirin mestaruuksia. Kaudella 1981 Limppu toimi pelinjohtajana 11 ottelun ajan. Lindbergin seurana koko uransa ajan oli Haminan Palloilijat.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-kulta: 1974
 1 SM-pronssi: 1970
 10 Itä-Länsi-ottelua: 1965-1974
 Vuoden pesäpalloilija: 1970

Katso myös 
 Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi-ottelua pelanneista pesäpalloilijoista

Lähteet 
 http://www.pesis.fi/artikkeliarkisto/?num=23319

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Pesäpallon pelinjohtajat
Haminan Palloilijoiden pelaajat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Cape Coast

Cape Coast, fanteksi Oguaa, on kaupunki Ghanassa. Se on Centralin hallintoalueen pääkaupunki. Kaupungin tunnus on rapu.

Kaupungissa oli vuonna 2000 asukkaita 82 291.

Portugalilaisten hallitessa kaupunkia sen nimi oli Cabo Corso. Englannin vallan aikaan sen nimeksi tuli Cape Coast. Kaupunkiin perustettiin yliopisto vuonna 1950.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ghanan kaupungit
Reign Forever World


Reign Forever World on Vaderin kolmas EP-levy, joka julkaistiin Japanissa 16. joulukuuta 2000. EP julkaistiin Euroopassa 22. tammikuuta 2001.

Kappaleet

Kokoonpano
 Peter – kitarat, laulu
 Mauser – soolokitara
 Shambo – bassokitara
 Docent – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2000 EP:t
Vaderin albumit
Deus Ex: Human Revolution

Deus Ex: Human Revolution on Eidos Montrealin kehittämä ja Square Enixin julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle.
Myöhemmin julkaistu Director's Cut -versio on julkaistu lisäksi Mac OS X:lle ja Wii U:lle.

Peli on Deus Ex -sarjan kolmas osa.

Juoni 
Deus Ex: Human Revolution sijoittuu vuoteen 2027, 25 vuotta ennen ensimmäisen Deus Ex -pelin tapahtumia. Nanoteknologiaan perustuvat augmentaatiot ovat vasta kehitteillä, mutta sen sijaan biomekaniikkaan perustuvat augmentaatiot ovat uusinta teknologiaa. Pelaajan hahmo, Adam Jensen (ääninäyttelijänä Elias Toufexis) työskentelee yksityisenä vartijana Sarif Industries -nimisessä yrityksessä, joka on johtavimpia biomekaanisiin augmentaatioihin erikoistuneita yrityksiä maailmassa. Pelin asetelma alkaa siitä, kun yritykseen kohdistuva hyökkäys jättää hänet vakavasti loukkaantuneeksi ja pakottaa hänet omaksumaan augmentaatioita selvitäkseen. Pelin edetessä pelaaja matkustaa useisiin kaupunkeihin ympäri maailmaa, kuten Detroitiin, Hengshaan (kuvitteellinen kaupunki Jangtse-joen varrella lähellä Shanghaita),  Montrealiin ja Singaporeen, selvittääkseen kuka tai ketkä hyökkäyksen takana olivat.  

Juonen ohella pelaajalle on tarjolla useita erilaisia sivutehtäviä, jotka ovat vapaaehtoisia, mutta jotka tarkentavat pelin tarinaa.

Kehitys  

Ion Storm kehitti alkuperäisen Deus Exin ja sen jatko-osan Deus Ex: Invisible Warin, ja niissä vaihtelevasti olivat mukana sarjan luoja ja studion perustaja Warren Spector sekä suunnittelija Harvey Smith. Invisible Warin julkaisun jälkeen jatko-osaa yritettiin kehittää useita kertoja, senkin jälkeen kun Spector jätti Ion Stormin. Jatko-osaprojekteja olivat Deus Ex: Insurrection ja Deus Ex 3. Deus Ex: Insurrection käytti Invisible Warin pelimoottoria mutta pyrki tekemään pesäeroa sen ristiriitaisina pidettyihin pelimekaniikkoihin. Deus Ex 3 pyrki olemaan avoimen maailman peli haarautuvalla juonella. Neljännes, Insurrectionia seurannut peliprojekti hylättiin ja se johti Project Snowblindin kehitykseen. Kolmannen Deus Ex -pelin kehitys keskeytyi kun studion omistaja Eidos Interactive sulki studion vuonna 2005 seurauksena taloudellisista vaikeuksista ja lähtevästä henkilökunnasta.

Julkaisut 
Peliin on julkaistu muun muassa lisäosa The Missing Link.

Pelistä on julkaistu eri versioita: Augmented Edition, Nordic Edition ja Director's Cut. 

Director's Cut parantaa pomovastustajien voittamista, graafisia ominaisuuksia sekä tekoälyä.

Vastaanotto 
Peli on saanut The Guardianin arvostelussa neljä tähteä viidestä.

Director's Cut -versio on saanut Pelit-lehden arvostelussa arvosanaksi 90/100.

Ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Viralliset sivut

Deus Ex
2020-luvulle sijoittuvat videopelit
Eidos Interactiven videopelit
Toimintaroolipelit
Dystopiavideopelit
Vuoden 2011 videopelit
MacOS-pelit
PlayStation 3 -pelit
Wii U -pelit
Windows-pelit
Xbox 360 -pelit
Scifipelit
Revelations (Vaderin albumi)


Revelations on Vaderin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2002.

Kappaleet

Kokoonpano
 Peter – kitarat, bassokitara, laulu
 Mauser – soolokitara
 Saimon – bassokitara (mainittu albumilla, ei osallistunut nauhoituksiin)
 Docent – rummut

Vierailijat
 U.reck – kosketinsoitin

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 albumit
Vaderin albumit
Blood (Vaderin albumi)


Blood on Vaderin neljäs EP-levy, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2003.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Peter – kitarat, bassokitara, laulu
 Mauser – soolokitara
 Docent – rummut
 Novy – bassokitara

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 EP:t
Vaderin albumit
The Beast


The Beast on Vaderin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 20. syyskuuta 2004. Albumi on ensimmäinen, jolla Docent ei toimi rumpalina.

Kappaleet 
CD

VCD

Beware the Beast (single)

Kokoonpano 
 Peter – kitarat, laulu
 Mauser – soolokitara
 Novy – bassokitara
 Daray – rummut

Arvostelut 
 Chronicles of Chaos:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Vaderin albumit
Gina Bellman

Gina Bellman (s. 10. heinäkuuta 1966) on uusiseelantilaissyntyinen englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Paritellen ja Viekkaat veijarit.

Elämäkerta

Yksityiselämä
Bellman on syntynyt Uudessa-Seelannissa englantilaissyntyiselle juutalaispariskunnalle (syntyperältään venäläiselle ja puolalaiselle), jotka muuttivat Uuteen-Seelantiin Englannista 1950-luvulla. Hänen perheensä muutti takaisin Isoon-Britanniaan, kun hän oli 11-vuotias. Bellmanin läheinen ystävä on brittiläinen journalisti ja televisioesiintyjä Mariella Frostrup. Bellman on naimisissa ja hänellä on tytär, joka syntyi loppuvuonna 2009.

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2010

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2010 pelattiin Valko-Venäjällä. Ottelupaikkakuntina olivat Minsk ja Bobruisk. Kultaa voitti Yhdysvallat, hopeaa Ruotsi ja Suomi sijoittui pronssille.

Lohkot 

A-lohko
  Ruotsi
  Yhdysvallat
  Sveitsi
  Kanada
  Valko-Venäjä

B-lohko
  Suomi
  Venäjä
  Tšekki
  Slovakia
  Latvia

Otteluareenat

Alkusarja

Lohko A 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Lohko B 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Karsintasarja 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Pudotuspelit 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Puolivälierät

Välierät

Sijoitusottelu 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Jack Campbell
Paras puolustaja:  Adam Larsson
Paras hyökkääjä: Teemu Pulkkinen

Median valitsema tähtikentällinen 
Maalivahti:  Jack Campbell
Puolustajat:  Adam Clendening,  Adam Larsson
Hyökkääjät:  Johan Larsson,  Jevgeni Kuznetsov,  Teemu Pulkkinen

Lähteet 
 Kisat IIHF:n sivuilla 
 Passionhockey.com: IIHF U18 2010 
 Hockeyarchives: IIHF U18 2010

Viitteet 

2010
Vuoden 2010 jääkiekko
Alle 18vuotiaiden Maailmanmestaruuskilpailut
Faisal Ali Warabe

Faisal Ali Warabe (oikealta nimeltään Faisal Ali Farah, s. 1948) on suomensomali, sosiaalidemokraatti ja somalimaalainen poliitikko. Hän oli ehdokkaana Somalimaan kesäkuussa 2010 pidetyissä presidentinvaaleissa. Vaaleissa Warabe tuli toiseksi. Hän oli ehdokkaana myös 13. marraskuuta 2017 pidetyissä presidentinvaaleissa. Pääehdokkaita oli kolme, joista myös Abdirahman Irro on asunut Suomessa.

Faisal opiskeli nuorena Neuvostoliitossa ja valmistui diplomi-insinööriksi Leningradista vuonna 1973. Valmistumisensa jälkeen Faisal työskenteli Somaliassa johtajana rakennusvirastossa ja julkisten töiden ministeriössä.  

Faisal pakeni perheineen Somalian sisällissotaa ensin Moskovaan, mistä tuli Suomeen vuonna 1990. He päätyivät ensin Porvoon vastaanottokeskukseen, ja myöhemmin he muuttivat Espoon Leppävaaraan, missä perheellä on yhä asunto. 

12. syyskuuta 1992 joukko somalimiehiä perusti Hakaniemessä Ucid-puolueen, jonka puheenjohtaja Warabesta tuli. Faisal Ali Waraben mukaan ajatus puolueen perustamisesta syntyi Kulttuurikeskus Caisassa Helsingissä. Puolue kannattaa pohjoismaista hyvinvointimallia. Abdirahman Irrosta tuli puolueen varapuheenjohtaja. Vuonna 2012 hän jätti Ucid-puolueen ja perusti oman Wadani-puolueensa (Kansallispuolue). Warabe haluaisi viedä suomalaisen toimeentulotuen mallin Somalimaahan. Warabe ja Abdirahman Irro olivat kaksi seuratuinta ehdokasta vuoden 2017 presidentinvaalitaistelussa Somalimaassa.

Faisal Ali Warabe opiskeli sosiaalipolitiikkaa Helsingin yliopistossa vuosina 1996–2001 ja perusti Suomen Sosiaalidemokraattisen puolueen sisälle somalien puolueosaston. Suomen kansalaisuuden hän sai vuonna 1999.

Faisalin poika, Sayid Hussein Feisal Ali, esiintyi ääri-islamilaisen ISIS-järjestön videolla kehuen järjestöä ja sen toimintaa. Hän kehotti ilmeisesti Raqqassa Syyriassa kuvatulla videolla suomalaisia liittymään ISIS:n perustamaan kalifaattiin. Myöhemmin Warabe vahvisti poikansa kuolleen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kansallisbiografia

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen somalit
Somalimaalaiset henkilöt
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Alpheus Cutler

John Alpheus Cutler (29. helmikuuta 1784 – 10. elokuuta 1864) oli eräs varhaisista myöhempien aikojen pyhien liikkeen johtajista. Profeetta Joseph Smithin kuoleman jälkeen hän monien muiden tavoin perusti oman yhteisönsä, Kristuksen kirkon (cutlerilaiset), joka on säilynyt pienenä ryhmänä tähän päivään asti. 
 
Cutler Upper Lislessä, New Yorkin osavaltiossa, 29. helmikuuta 1784. Hänen vaimonsa Lois Lathrop oli kaukaista sukua mormonismin perustajalle Joseph Smithille. Cutler liittyi Kristuksen kirkkoon, mikä oli Smithin perustaman yhteisön alkuperäinen nimi, jo kirkon perustamisvuonna 1833. Hänestä tuli pian eräs kirkon johtavista virkailijoista, joka muiden muassa otti osaa Kirtlandin temppelin suunnitteluun ja rakentamistyöhön. Nauvoon vuosina hän kuului Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon sisäpiiriin, nk. voideltujen koorumiin, joka oli saanut vastaanottaa ensimmäisenä endaumenttiseremonian. Hieman ennen kuolemaansa 27. kesäkuuta 1844 Joseph Smith kutsui Cutlerin saarnaamaan evankeliumia laamanilaisten eli intiaanien parissa - työ, jolla katsottiin olevan tärkeä pelastushistoriallinen merkitys. 

Joseph Smithin kuoleman jälkeen Cutler pysyi ensin uskollisena kahdentoista apostolin koorumin johtajalle Brigham Youngille, joka kutsui hänet mukaansa organisoimaan pyhien muuttoa Illinoisista Kalliovuorten yli Suuren suolajärven laaksoon nykyiseen Utahiin. Cutler suostui ensiksi, mutta katsoi sitten työnsä intiaanien parissa tärkeämmäksi. Tämä johti välirikkoon hänen ja Youngin välillä. Cutler erotettiin Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta 20. huhtikuuta 1851.  Tämän jälkeen Cutler, joka seuraajineen oli asettunut asumaan Iowaan, perusti 19. syyskuuta 1853 oman kirkon, Kristuksen kirkon, jonka jäseniä kutsuttiin cutlerilaisiksi. Cutler väitti, että Jumala oli hylännyt Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jo Smithin kauden loppuvaiheilla tämän "rikosten" takia, minkä johdosta kirkko tuli järjestää uudelleen. Cutler kertoi saaneensa asiaa koskevan ilmoituksen Jumalalta. Hän katsoi myös, että hänellä oli ainoana maan päällä Jumalan palauttaman pappeuden avaimet.

1860-luvun alussa cutlerilaisten luona vieraili useaan otteeseen Reorganisoidun Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon  lähetyssaarnaajia, joiden työn johdosta useat Cutlerin seuraajat liittyivät kyseiseen kirkkoon. Heidän joukossaan oli Cutlerin oma poika Thaddeus. Cutler kuoli 10. elokuuta 1864, minkä jälkeen hänelle uskollisina pysyneet seuraajat muuttivat Minnesotaan.

Lähteet 

Mormonismi
EMOTIVe


eMOTIVe on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen A Perfect Circle kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2004 levymerkillä Virgin Records. Se sisältää 10 coveria joiden melodiat on muutettu. "Passive" on cover Tapeworm-yhtyeen kappaleesta "Vacant"."Counting Bodies Like Sheep to the Rhythm of the War Drums" on uusi versio A Perfect Circlen omasta kappaleesta "Pet".

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 62/100
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
A Perfect Circlen albumit
Cover-albumit
Kotiopetus (mormonismi)

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa jokaisella perheellä tai yksittäisellä jäsenellä on kaksi miesjäsentä kotiopettajina, joilla on pappeus. Yleensä toisella kotiopettajista on korkeampi Melkisedekin pappeus ja toisella alempi Aaronin pappeus. Toinen kotiopettajista on siis joko vanhin tai ylipappi, toinen taas pappi tai opettaja. Seurakunnan kotiopetustyö on piispan ja piispakunnan vastuulla. Myös seurakunnassa palvelevat lähetyssaarnaajat toimivat usein kotiopettajina.

Kotiopettajat vierailevat jokaisen jäsenen kodissa kuukausittain ja keskustelevat perheen tai henkilön kanssa jostain hengellisestä aiheesta ja pitävät rukouksen. He myös usein tiedustelevat perheen tarpeista ja pyrkivät auttamaan tai vievät viestin pappeusjohtajille, jotka voivat järjestää perheessä tarvittavaa apua tai tukea. Perheelle annettava apu voi olla hengellistä tai aineellista, heidän luonaan voidaan käydä esimerkiksi auttamassa kotitöissä. Kotiopetustuokio kestää yleensä noin puolesta tunnista tuntiin. 

Kirkon Apuyhdistyksellä on vastaavanlainen ohjelma, jota kutsutaan kotikäyntityöksi. Jokaisella seurakunnan naisella eli Apuyhdistyksen jäsenellä on kaksi kotikäyntiopettajaa (tai kotikäyntisisarta), jotka vierailevat tai ovat yhteydessä häneen kuukausittain. 

Huhtikuun 1. päivänä 2018 kirkon profeetta Russell M. Nelson ilmoitti kirkon yleiskonferenssissa, että kotiopetus ja kotikäyntiopetus nykyisessä muodossaan lopetetaan ja korvataan uudenlaisella palvelutyöllä.

Mormonismi
Atherstone (täsmennyssivu)

Atherstone tarkoittaa seuraavia asioita:
Atherstone, englantilainen kaupunki
Atherstone Town FC, jalkapalloseura
RAF Atherstone, Britannian kuninkaallisten ilmavoimien käytöstä poistettu lentotukikohta
Edwin Atherstone, runoilija ja kirjailija
William Guybon Atherstone, geologi ja eteläafrikkalainen poliitikko
Britannian kuninkaallinen laivasto 
 HMS Atherstone (1916), Racecourse-luokan miinanraivaaja
 HMS Atherstone (L05), Hunt-luokan saattuehävittäjä
 HMS Atherstone (M38), Hunt-luokan miinantorjunta-alus
Plantagenet

Plantagenet oli yksi Englannin keskiaikaisista hallitsijasuvuista. Suku polveutui Anjou-suvusta ja hallitsi Englantia sekä osia Ranskaa vuosina 1154–1399. Sukua kutsutaan joskus myös Angevin-hallitsijasuvuksi. Tämän jälkeen suku jakautui Lancasterin ja Yorkin haaroiksi, jotka hallitsivat Englantia vuoteen 1485 saakka. Englannin kuninkaista 14 kuuluu Plantagenet-sukuun, mikäli mukaan lasketaan Lancaster- ja York-sukuhaarojen kuninkaat. 

Plantagenet-suvun perusti Henrik II:n isä Anjoun kreivi Gottfrid (k. 1151), sittemmin Normandian herttua, jonka päähineessä olleesta väriherneen oksan latinankielisestä nimestä suku sai nimensä.

Ruusujen sodat ja sen seuraukset 

Plantagenet-suvun hajaannus alkoi Edvard III:n valtakauden jälkeen. Edvardilla oli suuri määrä lapsia, ja lasten solmimat avioliitot vaikuttivat merkittävällä tavalla vallanperimysriitoihin. Näitä vallanperimyssotia kutsutaan nimellä ruusujen sodat.

Edvard III:n perijä, Edvard Musta Prinssi, kuoli vuotta ennen isäänsä. Hänellä oli vain yksi poika, Rikhard II, joka seurasi valtaistuimella isoisäänsä. Rikhardin kuoltua lapsettomana vuonna 1399 tämä sukuhaara sammui. Kuninkaaksi nousi Edvard III:n neljännen pojan Juhana Gentin poika Henrik IV. Juhana Gent oli Lancasterin herttua, ja Henrik IV oli ensimmäinen Lancaster-sukuhaaran kuningas.

York-sukuhaaran perustaja oli Edvard III:n viides poika, Yorkin herttua Edmund Langley. Sukuhaarasta tuli vallantavoittelija kuitenkin vasta Rikhard Plantagenetin myötä, sillä Rikhard polveutui kahdesta Edvard III:n pojasta, isänsä puolelta Edmund Langleysta ja äitinsä puolelta Clarencen herttuasta Lionel Antwerpeniläisestä, joka oli Edvard III:n kolmas poika.

Kun Henrik VI sairastui, hänen kaukainen serkkunsa Rikhard Plantagenet nousi sijaishallitsijaksi. Rikhard ei kuitenkaan suostunut luopumaan vallasta, jolloin alkoivat ruusujen sodat ja Plantagenet jakautui kilpaileviin haaroihin, York-sukuun ja Lancaster-sukuun. Rikhardin poika Edvard IV oli ensimmäinen York-sukuinen kuningas ja häntä seurasi valtaistuimelle hänen vanhin poikansa Edvard V, jonka hänen setänsä Rikhard III kuitenkin todennäköisesti tappoi nousten itse kuninkaaksi. Rikhardin ainoa lancasterilainen uhka oli Henrik Tudor, jolla oli äitinsä puolelta vaatimus kruunuun, tosin heikko ja alun perin laittoman sukulinjan kautta. Henrik sai koottua armeijan ja Rikhard lyötiin Bosworthin taistelussa vuonna 1485. Henrik nousi valtaistuimelle nimellä Henrik VII ja nai Yorkin Elisabetin, joka oli Edvard IV:n tytär ja Edvard V:n sisar. Kilpailevat sukuhaarat yhdistyivät uuden Tudor-suvun alle ja Henrik varmisti jälkeläistensä aseman valtaistuimelle.

Plantagenet-suvun kuninkaat 
 Henrik II (1154–1189)
 Rikhard I Leijonamieli (1189–1199)
 Juhana Maaton (1199–1216)
 Henrik III (1216–1272)
 Edvard I (1272–1307)
 Edvard II (1307–1327)
 Edvard III (1327–1377)
 Rikhard II (1377–1399)

Lancasterin ja Yorkin dynastioiden kuninkaat kuuluivat myös Plantagenet-sukuun, mutta heistä on omat artikkelinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englannin keskiaika
Britannian hallitsijasuvut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Åkviksundetin silta

Åkviksundetin silta on teräsbetoninen kotelopalkkisilta Pohjois-Norjassa, Nordlandin läänissä. Sillan pituus on 285 m ja se ylittää Åkviksundetin salmen yhdistäen Dønnan ja Staulenin saaret toisiinsa. Sillan keskijänne on 135 metriä ja molemmat reunajänteet 75 metriä.

Åkviksundetin silta avattiin 19. kesäkuuta kesäkuussa 1999 ja sen avasi kuningas Harald V.

Lähteet 

 Norjan sillat
Nordlandin läänin liikenne
Herøy
Dønna
Tieliikennesillat
En oo keittäny enkä myyny


En oo keittäny enkä myyny on Timo Rautiaisen 18. elokuuta 2010 julkaistu kolmas sooloalbumi. Albumilla bassoa soittaa YUP-yhtyeen basisti Valtteri Tynkkynen, entisen basistin Nils Ursinin keskittyessä omaan Arched -yhtyeeseensä. Tynkkynen on myös tuottanut albumin ja tehnyt kappaleiden sävellykset yhdessä Rautiaisen kanssa. Kappaleissa ”Ikääntynyt soittomies” ja ”Hetki hautausmaalla” vierailee kahdeksanhenkinen Fagottiyhtye Vekotin.

Albumin äänitti ja miksasi Mikko Karmila.

Kappaleet 
Sovitukset Engberg, Lampi, Petosalmi, Rautiainen & Tynkkynen, ellei toisin mainita. Kosketinsovitukset Petri Tiainen & Valtteri Tynkkynen.

Kokoonpano 
Yhtye
 Peter Engberg – kitara, akustinen kitara
 Jussi Lampi – rummut, taustalaulu
 Jarkko Petosalmi – kitara, haitari
 Timo Rautiainen – laulu, kitara, baritonikitara, mandola
 Valtteri Tynkkynen – basso, taustalaulu

Vierailevat muusikot
 Jarmo Hovi – lyömäsoittimet
 Maria Lund – taustalaulu
 Petri Tiainen – koskettimet
 Puntti Valtonen – taustalaulu
 Ukuleleyhtye Pentelele (kappale ”Anarkisti”)
 Mikko Karmila – brasilialainen ukulele
 Mari Koistinen – sopraanoukulele
 Helmi Tornivuori – konserttiukulele
 Fagottiyhtye Vekotin (kappaleet ”Ikääntynyt soittomies” ja ”Hetki hautausmaalla”)
 Harri Joy – fagotti
 Jaakko Luoma – fagotti
 Harri Suomalainen – kontrafagotti
 Mikko-Pekka Svala – fagotti
 Jussi Särkkä – fagotti
 Tuukka Vihtkari – fagotti 
 Otto Virtanen – fagotti

Tuotanto
 Mikko Karmila – äänittäjä, miksaaja (Finnvox C), valokuvat
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox D)
 Heta Hyttinen – valokuvat
 Jaakko Rautiainen – valokuvat
 Timo Rautiainen – valokuvat, kannet
 Janne Pitkänen – kannet
 Petteri Tyynelä – Kansalaispoliisi-logon suunnittelu

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 7+/10
 Nyt.fi: 
 Soundi:

Lähteet 
 Timo Rautiainen
 LevykauppaX

Viitteet 

Vuoden 2010 albumit
Timo Rautiaisen albumit
Nukkapähkämö

Nukkapähkämö (Stachys byzantina), tunnetaan myös nimellä lampaankorva, on huulikukkaiskasveihin kuuluva perenna. Sen luontaiseen kasvualueeseen kuuluvat Turkki, Armenia ja Iran, mutta se on puutarhakasvina tunnettu ympäri maailmaa.

Nukkapähkämön korkeus on kukkivana 30−40 cm. Sen varret ovat nelisärmäiset ja nukkakarvaiset. Lehdet ovat ehyet, soikean suikeat, hopeanhohtoisen nukkaisia ja samettisen pehmeitä. Kukat ovat pienet, huomaamattomat, ruusunpunaiset ja huulimaiset sekä kasvavat tähkämäisissä kukinnoissa. Kukinta-aikaa on heinä-elokuu. Nukkapähkämö muodostaa tuuheita maanmyötäisiä lehtiruusukkeita ja leviää mattomaisesti rönsyjen avulla.

Kasvupaikat ovat aurinkoisia ja lämpimiä. Kasvualustan taas pitäisi olla kuiva, läpäisevä, hiekkapitoinen ja niukkaravinteinen.

Lähteet
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nukkapähkämö (Stachys byzantina)  Viitattu 15.7.2014.

Aiheesta muualla 
Puutarha.net: Nukkapähkämö (Stachys byzantina)
Den virtuella floran: Nukkapähkämö (Stachys byzantina) 
ITIS: Stachys byzantina 
United States Department of Agriculture (USDA): Stachys byzantina 

Pähkämöt
M/S Bore

M/S Bore on hostelli- ja ravintola- sekä museoalus Turun Aurajoessa Forum Marinumin tuntumassa. Alus on valmistunut höyrylaivaksi Oskarshamnissa Ruotsissa vuonna 1960. Aluksen aikaisempia nimiä ovat olleet S/S Bore ja S/S Borea. Vuosina 1987–2010 alus tunnettiin risteilyaluksena nimellä Kristina Regina.

Historia

Alus kuului alun perin turkulaiselle Bore-varustamolle nimellä S/S Bore. Laivan nimestä puuttui yhtiölle tyypillinen numero. Laivayhtiö Boren suurin osakkeenomistaja Hans von Rettig halusi alukseen höyrykoneen, ja se on viimeisimpiä Skandinaviassa rakennettuja matkustajahöyrylaivoja. Alus risteili aluksi pääasiassa Turusta Maarianhaminan kautta Tukholman Skeppsbrolle. 1970-luvun alussa S/S Boren liikenteen markkinointi siirtyi Silja Linelle. Vuonna 1976 Silja Line supisti toimintaansa, ja S/S Boren liikennöinti Tukholmaan päättyi.

Alus myytiin vuonna 1977 Jakob Linesille, jolloin se liikennöi Pietarsaaren ja Skellefteån välillä nimellä S/S Borea. Seuraavina vuosina alus oli muun muassa kolme kuukautta asuntolaivana Skotlannissa vuonna 1979. Folkline kokeili vuonna 1981 liikennettä Kaskisten ja Gävlen välillä, ja joulukuussa 1981 alus lähti Algeriaan kolmeksi vuodeksi asuntolaivaksi. Turkulainen Aura Line -yhtiö osti aluksen vuonna 1984 ja yritti palauttaa säännöllistä höyrylaivaliikennettä Turun ja Tukholman välille. Aura Line ajautui kuitenkin konkurssiin syksyllä 1984, ja alus jäi Aurajokeen.Kotkalainen Rannikkolinjat Oy eli nykyinen Kristina Cruises osti laivan vuonna 1987, jolloin sen nimeksi muutettiin M/S Kristina Regina. Alukseen asennettiin tällöin dieselkoneet, ja se aloitti risteilyliikenteen Helsingistä ja Kotkasta Tallinnaan, Leningradiin, Riikaan ja Visbyhyn.
Vuonna 1989 aluksen hyttialueet rakennettiin uudelleen ajanmukaisiksi Hollmingin Rauman telakalla. Autokansi muutettiin esiintymistilaksi, jossa oli esiintymislava. 
Alus on liikennöinyt myös Välimerellä ja Punaisellamerellä.

Kristina Cruises myi vuonna 2010 Kristina Reginan Oy S/S Borea Ab:lle. Laiva sijoitettiin Turun Aurajokeen, ja se toimii museo-, hotelli- ja ravintola-aluksena. Samalla se sai takaisin alkuperäisen nimensä.

Vuodesta 2018 alkaen Bore on toiminut Turun ammatti-instituutin opiskelijoiden oppimisympäristönä.

Tekniset tiedot

Boren pituus on 99,83 m, leveys 15,25 m ja syväys 5,5 m. Suurin nopeus dieselkoneaikana on 16 solmua ja risteilynopeus 14 solmua. Hyttejä on 119 ja matkustajamäärä 245 henkilöä. Vetoisuus on 4 295 GRT.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hostelli Bore
 S/S Bore Digimuseon virtuaalinäyttelyssä

Risteilyalukset
Turun museot
Suomen museolaivat
Forum Marinum