joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mokoman 120 päivää

Mokoman 120 päivää on Mokoma-yhtyeen vuonna 2001 ilmestynyt toinen albumi. Levyn musiikki on raskaampaa kuin esikoisalbumi Valulla ja pienimuotoisia thrash-vaikutteita on jo havaittavissa. Parhaiten ne kuuluvat ehkä singlenäkin julkaistussa kappaleessa ”Seitsemän sinetin takana”, joka on yksi Mokoman suurimmista hiteistä ja yhtye esittää kappaletta konserteissaan usein vielä nykyäänkin. Myös kappale ”Rajapyykki” julkaistiin singlenä.

Mokoman 120 päivää on sanoituksiltaan eräänlainen teemalevy, joka kertoo ihmisen kamppailusta erilaisten valtavirtojen ja koneistojen kanssa. Yhtyeen laulaja ja sanoittaja Marko Annala otti sanoituksia kirjoittaessaan vaikutteita markiisi de Saden yhteiskuntakritiikistä. Albumin nimi on viittaus de Saden teokseen Sodoman 120 päivää ja kansitaiteessa on käytetty osia Hieronymus Boschin maalauksista Pyhän Antoniuksen kiusaus ja Heinävankkurit.

Albumi ei ilmestyessään saavuttanut merkittävää suosiota ja Mokoman silloinen levy-yhtiö EMI tuhosi jäljellä olevat levyt, eikä levystä otettu uusintapainosta. Sama kohtalo oli kahta vuotta aiemmin ilmestyneellä Valu-albumilla. Levyjen tuhoamisen jälkeen yhtyeelle ilmoitettiin, että EMI:llä ei ole kiinnostusta seuraavan levyn julkaisuun. Tämän jälkeen Mokoma perusti oman levy-yhtiönsä, Sakara Recordsin. Sekä Valu että Mokoman 120 päivää kuitenkin julkaistiin uudelleen vuonna 2004 Mokoman noustua suuren yleisön tietoisuuteen levyjen Kurimus ja Tämän maailman ruhtinaan hovi sekä oman levy-yhtiönsä ansiosta.

Kappaleet 

Sävellykset Marko Annala, Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen, sanoitukset Annala, sovitukset Mokoma (Raikko Törösen, Gabi Hakasen ja Henri Kuittisen avustuksella).

Uusintajulkaisun bonuskappaleet 

”Reitti” on Seitsemän sinetin takana -singlen ja ”Turhaan tänne tulleet” Rajapyykki-singlen b-puoli. ”Seitsemäs kahdestatoista” on demo vuodelta 2000.

Yhtyeen kokoonpano levyllä 

 Kuisma Aalto – kitara
 Marko Annala – laulu
 Janne Hyrkäs – rummut
 Heikki Kärkkäinen – basso
 Tuomo Saikkonen – kitara, laulu

Vierailevat muusikot 

 Henri Kuittinen – kosketinsoittimet, koneet
 Raikko Törönen – rummut kappaleessa ”Seitsemäs kahdestatoista”

Singlet

Seitsemän sinetin takana 

 
 

Julkaistiin vuonna 2001.

Rajapyykki 

 
 

Julkaistiin vuonna 2001.

Lähteet 

Vuoden 2001 albumit
Mokoman albumit
Gabi Hakasen tuottamat albumit
Teuvo Moilanen

Teuvo Johannes Moilanen (s. 12. joulukuuta 1973 Oulu) on entinen suomalainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi urallaan muun muassa 103 Veikkausliiga-ottelua Tampereen Ilveksen, FF Jaron ja FC KooTeePeen riveissä. Isossa-Britanniassa Moilanen edusti Preston North Endia, Scarborough'ta, Darlingtonia ja viimeksi Heartsia. 

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Christie

Christie voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Christie’s, huutokauppakamari
 Christie, Nabiscon osasto
 Christie, brittiläinen yhtye
 Christie-jousitus, kulkuneuvon jousitusjärjestelmä
 Christie Digital Systems, lyhyesti Christie, kanadalais-yhdysvaltalainen projektorivalmistaja
 Christie, Dead or Alive -pelisarjan hahmo
 Christie Monteiro, Tekken-pelisarjan hahmo.

Henkilöitä
Christie on myös seuraavien henkilöiden nimi:

 Agatha Christie (1890–1976), brittiläinen kirjailija
 Al Christie (1881–1951), kanadalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja
 Bob Christie (1924–2009), yhdysvaltalainen autourheilija
 Charles Christie (1880–1955), kanadalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja
 Chris Christie (s. 1962), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, New Jerseyn kuvernööri
 Doug Christie (s. 1970), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Gwendoline Christie (s. 1978), brittiläinen näyttelijä
 James David Christie (s. 1952), yhdysvaltalainen urkuri
 John Christie (1883–1956), englantilainen jalkapalloilija
 John Christie (1929–2014), skotlantilainen jalkapallomaalivahti
 John Christie (1899–1953), brittiläinen sarjamurhaaja
 John Christie (1882–1962), brittiläinen oopperanjohtaja
 Julie Christie (s. 1941), brittiläinen näyttelijä
 Kitch Christie (1940–1998), eteläafrikkalainen rugbyvalmentaja
 Linford Christie (s. 1960), brittiläinen urheilija
 Lou Christie (s. 1943), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä
 Perry Christie (s. 1944), Bahaman pääministeri
 Ryan Christie (s. 1995), skotlantilainen jalkapalloilija
 Samuel Hunter Christie (1784–1865), brittiläinen tiedemies
 Stuart Christie (1946–2020), brittiläinen anarkisti, toimittaja ja kirjailija
 Tony Christie (s. 1943), brittiläinen laulaja
 Wilhelm Frimann Koren Christie, norjalainen juristi ja poliitikko, Stortingin ensimmäinen puheenjohtaja
 William Christie (1845–1922), brittiläinen tähtitieteilijä ja Astronomer Royal
 William Christie (s. 1944), ranskalais-yhdysvaltalainen kapellimestari ja cembalonsoittaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Linja

Linja tai linjat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Yleisiä
 säännöllisesti liikennöitävä reitti joukkoliikenteessä
 väylä merenkulussa
 opintolinja
 kehityslinja, eliöiden polveutumisketju
 linja, brittiläinen ja venäläinen pituusmitta, tuuman kymmenesosa (2,54 mm)
 puolustuslinja, sodankäynnissä maantieteellisten kohtien ketju, johon vihollisen hyökkäys pyritään pysäyttämään
 sotilaallinen puolustuslaitteiden ketju (esimerkiksi Maginot-linja tai Salpa-linja)
 poliittinen linja, henkilön, ryhmän, puolueen tai valtion yleinen kanta johonkin kysymykseen tai toiminnan jatkuvuus (esim. Paasikiven–Kekkosen-linja)
 puolueen päälinja, (kommunistisen) puolueen virallisista kannoista muodostuva kokonaisuus, demokraattisen sentralismin teoriaan liittyvä kommunistien käyttämä termi

Paikannimiä
 Linjat, Forssan Linikkalan alueen katuja
 Linjat, Helsingin Kallion osa-alue ja siellä joukko katuja
Lapinlahti (Helsinki)

Lapinlahti () on puistomainen osa Helsingin läntistä kantakaupunkia. Hallinnollisesti Lapinlahden osa-alue luetaan kuuluvaksi Kampinmalmin peruspiiriin ja Länsisataman kaupunginosaan. Lapinlahden pinta-ala on 0,41 neliökilometriä ja vuoden 2018 lopussa siellä asui  asukasta. Vuoden 2017 lopussa alueella oli  työpaikkaa.

Lapinlahti sijaitsee Ruoholahden pohjoispuolella, Seurasaarenselän itärannalla Lapinlahti-nimisen merenlahden äärellä. Pohjoisessa Lapinlahden ja Etu-Töölön raja kulkee Hietaniemenkatua pitkin, ja myös Ourien saaret kuuluvat Etu-Töölöön. Lapinlahden itärajana on Mechelininkatu, etelärajana Porkkalankatu ja Länsiväylä kuitenkin niin, että näiden risteyksen pohjoispuolella olevan toimistorakennuksen tontti kuuluu Ruoholahteen.

Suurimman osan Lapinlahden alueesta muodostavat alueella sijaitsevat hautausmaat sekä Lapinlahden sairaalan tontti. Alueen pohjoisosassa sijaitsee vuonna 1829 käyttöön otettu Hietaniemen hautausmaa, jonne monet kansakunnan merkkihenkilöt on haudattu. Sen eteläpuolella ovat Ortodoksinen hautausmaa, Helsingin islamilainen hautausmaa, Suomen Kaartin hautausmaa ja Helsingin juutalainen hautausmaa.

Lapinlahden sairaala (Lapinlahdentie 2) on Suomen ensimmäinen mielisairaalakäyttöön rakennettu sairaala. Sitä ennen Suomessa oli jo Seilin hospitaali, joka toimi kuitenkin ensin myös spitaalisten hoitolaitoksena. Lapinlahden sairaala valmistui vuonna 1841, arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti. Alue on monelta osin suojeltu rakennussuojelulain nojalla. Merkittävä osa psykiatrian klinikan toimintoja on kuitenkin äskettäin siirretty HYKSin Psykiatriakeskukseen, entiseen Hesperian sairaalaan. Sairaalarakennus on tällä hetkellä tyhjillään, mutta mielenterveysjärjestöt pyrkivät aloittamaan tiloissa psyykkisen hyvinvoinnin keskuksen toiminnan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lapinlahden lähde -hanke

Länsisatama
Helsingin osa-alueet
Teekuppi

Teekuppi on isohko, useimmiten keraaminen kuppi, josta juodaan teetä. Teekupit valmistetaan usein valamalla mutta joskus myös dreijaamalla. Monissa harrastajaseuroissa valmistetaan teekuppeja.

Lähteet 

Astiat
Tee
Suojärven piiri

Suojärven piiri () on hallintoalue Karjalan tasavallan länsiosassa. Piiri rajoittuu pohjoisessa Mujejärven piiriin, koillisessa Karhumäen piiriin, idässä Kontupohjan piiriin, kaakossa Prääsän piiriin, etelässä Pitkärannan piiriin, lounaassa Sortavalan piiriin ja lännessä Suomeen kuuluvaan Pohjois-Karjalan maakuntaan. Suojärven piirin keskuksena on Suojärven kaupunki. Piirin pinta-ala on 13 731 neliökilometriä ja vuonna 2010 piirissä oli noin 18 800 asukasta.

Kuntajako 
Piiriin kuuluu yksi kaupunkikunta ja neljä maalaiskuntaa:

Suojärven kaupunki 
Porajärvi (Porosozero)
Naistenjärvi
Loimola 
Veskelys (Veškelitsa)

Näissä on yhteensä 25 asutuskeskusta (vuonna 2008)

Historia 
Suojärven piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940. Se käsitti suunnilleen Suomen Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 kokonaan luovuttamat Suojärven, Suistamon ja Soanlahden kunnat sekä Korpiselän ja Ilomantsin kuntien luovutetut osat. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin jo sodan aikana tai rauhan tultua supistuneen Suomen alueelle. Neuvostoliitto siirsi autioituneelle alueelle uutta väestöä. 

Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Suojärven piirin. 

Suojärven piiriin liitettiin vuonna 1957 lakkautetun Petrovskin piirin länsiosa.

Piirin nykyinen kuntajako on vuodelta 2006, jolloin Venäjällä tehtiin kunnallishallintouudistus. Ennen tätä piirissä oli yksi kaupunkialue (Suojärvi), kaksi asutushallintoaluetta (Porajärvi ja Naistenjärvi) sekä kuusi kylähallintoaluetta (Leppäsyrjä, Loimola, Piitsjoki, Suojoki, Vegarus ja Veskelys). Kylähallintoalueisiin kuului yhteensä 34 kylää.

Lähteet 
 
 Суоярвский муниципальный район. Karelija ofitsialnaja, tasavallan virallinen sivusto.

Viitteet

Aiheesta muualla

Suojärven piirin sivusto 
Lyhyesti Suojдrven hallintopiirin historiallisista, kansallisista ja kulttuurierikoisuuksista. Karjalan tasavalta. Valtiovaltaelinten virallinen palvelin.
Oklo

Oklo on alue Gabonissa Keski-Afrikassa Francevillen kaupungin lähellä. Alueella sijaitsee ainoa tunnettu luonnon fossiilinen fissioreaktori, jossa esiintyi toimintaa arvioiden mukaan 1,5–1,7 miljardia vuotta sitten (Proterotsooisen kauden keskivaihe). Kaikkiaan alueelta on tähän mennessä löydetty 16 erillistä reaktorimuodostumaa. Löydön tästä ilmiöstä teki ranskalainen fyysikko Francis Perrin.

Vuonna 1972 havaittiin alueelta louhitun uraanimalmin isotoopeissa poikkeuksia. Uraanin isotooppi U235 määrä oli laskenut normaalista 0,72 prosentista 0,62 prosenttiin, paikoin jopa 0,265 prosenttiin. Lisätutkimuksissa paljastui myös että muiden alueen isotooppien suhteet olivat häiriintyneet. Tutkijoiden mukaan alueella oli tapahtunut luonnollinen fissioreaktio. Fissioreaktio alkoi mahdollisesti kun kivien halkeamien kautta suodattunut pohjavesi sekoittui uraanimalmin kanssa. Alueella tapahtuvat fissioreaktiot toimivat sykäyksittäin 100 000–1 000 000 vuotta. Tutkijat arvioivat ettei nykyisin ydinreaktiota voisi tapahtua luonnollisesti, koska luonnossa esiintyvän U235:n suhde U238:een on nykyään liian alhainen. Tämä johtuu U235:n lyhyemmästä puoliintumisajasta. Oklon luonnollinen ydinreaktori tuotti myös paljon ydinjätettä, mutta se on pysynyt kaiken aikaa samassa paikassa. Kohde on siten myös kiinnostava paikka ydinjätteen loppusijoittamiselle ja siihen liittyvälle tutkimukselle.

Aiheesta muualla
Oklo: Natural Nuclear Reactors 
Oklon fossiilinen fissioreaktori  (PDF-muodossa)

Ydinvoima
Gabonin maantiede
Alku Avanto

Alku Antti Avanto (14. maaliskuuta 1907 Turku – 1. toukokuuta 1984) oli graafikko ja taidemaalari. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1925–1929 ja koulun jatko-opintolinjalla vuosina 1930–1932. Lisäksi hän harjoitti opintoja Tukholmassa sekä grafiikan opintoja taiteilija Viljo Lehmussaaren opastuksella.

Ensimmäisen kerran Alku Avannon töitä oli näyttelyssä vuonna 1927 Turussa. Yksityisnäyttelyiden ohella Alku Avanto osallistui Turun Taiteilijaseuran ja Turun Taidegraafikoiden näyttelyihin.

Avanto oli aktiivinen Turun taidejärjestöjen jäsen. Hän oli Turun Taiteilijaseuran johtokunnan jäsen yli 50 vuotta ja 1900-luvulla ensin intendenttinä ja sitten puheenjohtajana. Hän on toiminut myös Turun Taiteilijaseuran Kuvataiteilijain ryhmän puheenjohtajana ja taloudenhoitajana. Turun Graafisen taiteen johtokunnassa ja intendenttinäkin hän toimi pitkään, sekä Turun Taidegraafikot ry:n puheenjohtajana muutaman vuoden.

Avanto toimi Turun kaupungin ammattioppilaitoksissa piirustuskurssien ja tyyliopin opettajana vuosikymmeniä sekä Turun Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa grafiikan opettajana.

Avannon teoksia on mm. Turun taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa ja Turun kaupungin kokoelmissa.

Aiheesta muualla

Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Niska (Utajärvi)

Niska on kylä Utajärvellä valtatien 22 ja Oulujoen varrella, noin kymmenen kilometriä etelään Utajärven kuntakeskuksesta. Kylä sijaitsee paikassa, jossa Lähtevänoja laskee Oulujokeen.

Kylällä on aiemmin sijainnut postipysäkki sekä Oulun–Kontiomäen rautatien varrella sijainnut Niskan seisake. Postipysäkki lakkautettiin lokakuussa 1929, kun Ahmaksen rautatieasemalla sijainnut Ahmaksen postiasema II avattiin.

Kuuluisiin Niskan kylästä lähtöisin oleviin henkilöihin kuuluu historiantutkija ja Helsingin yliopiston professori Arvi Korhonen.

Niskan kylää on kuulunut aiemmin myös Vaalan kuntaan. Suomen Sukuhistoriallisen Yhdistyksen sivuilla on väestöluettelot Niskan kylästä vuosilta 1775-1860 (Vaala) ja 1776-1875 (Utajärvi) Matti Enbuskan toimittamana.

Lähteet

Utajärven kylät
Irja Ketonen

Irja Helena Ketonen (o.s. Blomqvist; 20. kesäkuuta 1921 Turku – 17. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos. Hän oli vuosikymmenten ajan merkittävässä asemassa Turun Sanomissa, lopulta yhtiön pääjohtaja.

Tausta ja nuoruusvuodet 
Irja Blomqvist oli viilarin tytär Portsasta. Hän pääsi 13-vuotiaana Turun Sanomiin juoksutytöksi, jossa tehtävässä hän oli kolme vuotta ja kävi samalla jatkokoulun ja liikeapulaiskoulun. Juoksutytöstä tuli konttoriharjoittelija ja konttoristi ja hänen tehtäviinsä kuului tavanomaisia lehtitalon töitä, kuten ilmoitusten vastaanottoa ja postin käsittelyä. Lehden toimitusjohtaja Arvo Ketonen luotti aloitteelliseen ja määrätietoiseen konttoristiin ja lisäsi hänen tehtäviinsä itselleen erityisen tärkeän kuva-arkiston hoidon.

Avioliitto 
Toimitusjohtaja Arvo Ketosen ensimmäinen avioliitto oli päättynyt vaimon kuolemaan vuonna 1933, liitosta ei ollut lapsia. Ketosen ja häntä yli 30 vuotta nuoremman konttoristin Irja Blomqvistin romanssi kohahdutti Turkua ja johti avioliittoon vuonna 1941. Irja Ketonen jätti työnsä Turun Sanomissa ja keskittyi perheeseen ja kotiin. Ketosille syntyi neljä lasta: Keijo (s. 1942), Taru (Kinnunen, s. 1944), Mikko (s. 1945) ja Marja-Leena (Ruola, s. 1946).

Lehtitalon johtoon 
Arvo Ketosen sairastuttua vuonna 1945 ja kuoltua vuonna 1948 joutui Irja Ketonen ottamaan Turun Sanomien toimitusjohtajan tehtävät, joita hän hoiti ensin vuonna 1948 ja myöhemmin vuodesta 1955 vuoteen 1981, jolloin hänestä tuli TS-Yhtymän pääjohtaja. Hän toimi Turun Sanomien hallituksen puheenjohtajana 1948–1988. Vuosina 1948–1955 hän oli Turun Sanomien toimituspäällikkö.

Irja Ketonen sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1980 ensimmäisenä naisena Suomessa. Hänen jälkeensäkin vain yhdelle naiselle, Onvest-konsernin toimitusjohtajalle Maarit Toivanen-Koivistolle, on Suomessa myönnetty vuorineuvoksen arvo.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Itsesensuuri

Itsesensuuri on julkaisijan itsensä harjoittamaa sensuuria tai pidättymistä ilmaisemasta valtiollisesti arkaluonteisia mielipiteitä. Laajempi itsesensuurin määritelmä on omien tekojen tai lausuntojen rajoittaminen, jotta vältyttäisiin muiden loukkaamiselta tai ärsyttämiseltä ilman, että sitä olisi virallisesti ilmoitettu välttämättömäksi.

Katso myös 
 Esimoderointi
 Suomettuminen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esko Salminen: Suomalaisen sensuurin läpileikkaus. Helsingin yliopiston kirjasto 2003.
 Journalistin artikkeli toimittajien sensuurista ja itsesensuurista
Suurmarttyyri

Suurmarttyyri on lisänimi, jonka ortodoksinen kirkko on antanut sellaiselle  kristitylle marttyyrille, jonka kokema marttyyrikuolema on ollut jollakin tapaa poikkeuksellisen julma ja kivulias.

Tunnettuja suurmarttyyreja 

Suurmarttyyreja ovat olleet muiden muassa 300-luvulla elänyt suurmarttyyri Marina  (muistopäivä 17.7.), suurmarttyyri Demetrios Mirhanvuodattaja (muistopäivä 26. lokakuuta) sekä suurmarttyyri Georgios Voittaja (muistopäivä 23. huhtikuuta).

Aiheesta muualla 

 Pyhien arvonimiä (lisänimiä) / Ortodoksi.net

Ortodoksinen kirkko
Pyhät
Hutier-taktiikka

Hutier-taktiikka oli ensimmäisen maailmansodan lopulla Saksan käyttöönottama taktiikka, jossa lyhyen, kohdistetun tulivalmistelun jälkeen kevyet jalkaväen rynnäkköryhmät hyökkäsivät tulituksen suojassa vihollisen rintaman heikoiksi tiedettyihin kohtiin. Tämän jälkeen seuraava hyökkäysaalto kuljetti raskaampaa aseistusta, jolla voitiin hyökätä vaikeampiin kohteisiin. Lopulta tavallinen jalkaväki kukisti viimeiset vastarintapesäkkeet. Hutier-taistelutaktiikkaa kehittivät kenraali Oskar von Hutier ja eversti George Bruchmüller.

Miksi rintamahyökkäys ei toiminut?
Ensimmäisessä maailmansodassa hyökkäys yleensä alkoi jättiläismäisellä, pitkään kestävällä tykistön tulivalmistelulla, jonka jälkeen kohti vihollisen linjaa hyökättiin ennalta laaditun aikataulun mukaan monena jalkaväen aaltona. Tämä taktiikka toimi huonosti ja hyökkäävä jalkaväki menetti siinä runsaasti miehiään. Tyypillinen ympärysvaltojen puolustusrintama länsirintamalla käsitti ulkovyöhykkeen, jossa oli vain tarkka-ampujia, partioita ja konekivääripesäkkeitä. Taempana oli varsinainen rintama jossa käytiin ankarin taistelu, ja sen takana tukivyöhyke.

Rynnäkköjoukot heikkoihin kohtiin
Vuoteen 1917 mennessä oli sodan molemmille osapuolille selvinnyt, että taisteluja ei voiteta entisellä taktiikalla: tykistön tulivalmistelu antoi viholliselle varoituksen hyökkäyksestä, eikä niillä saatu aikaan suurtakaan tuhoa. Alettiin pohtia yllätykseen ja liikkuvuuteen perustuvaa taktiikkaa. Hutier-taktiikassa pienet kevyesti aseistetut jalkaväen erikoisyksiköt, rynnäkköjoukot (Sturmgruppen ’rynnäkköryhmät’) iskivät lyhyen mutta tehokkaan tulivalmistelun jälkeen vastustajan heikkoihin kohtiin. Saksalaiset totesivat, että heikkoja kohtia olivat esimerkiksi eri ympärysvaltojen väliset saumakohdat. Vihollisen vahvat asemat oli parempi väistää kuin juuttua niihin. Myös tykistön oli seurattava hyökkäyksen mukana. Tulivalmistelua kutsuttiin nimellä Feuerwalze ’tulivyöry’.

Taktiikka otettiin käyttöön Saksan kevätoffensiivissa, ja se toimikin alussa hyvin, esimerkiksi maaliskuussa Arrasin taistelussa. Jo operaation aikana huomattiin taktiikan ongelmat: joukkojen väsymys ja tykistön puute. Saksalaiset etenivät viikossa 50 kilometriä, mutta joukot väsyivät, rynnäkköryhmät kärsivät raskaita tappioita, eikä tykistö pysynyt hyökkäyksen perässä. Sen sijaan britit ja ranskalaiset toivat tykistöä ja reservejä hyökkäyksen torjumiseksi länsirintaman muilta sektoreilta. Saksalaiset joutuivat torjumaan vastahyökkäykset ainoastaan jalkaväen aseilla. Tämän vuoksi hyökkäys pysähtyi.

Saksalaisten myöhemmätkin hyökkäykset kohtasivat saman lopputuloksen. Hutier-taktiikalla ei saavutettu siihen asetettuja toiveita.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Dr. Laszlo M. Alfoldi: The Hutier Legend 

Ensimmäinen maailmansota
Historialliset taktiikat
Tura (joki)

Tura ( tai  eli Dolgaja eli Pitkäjoki) on Venäjällä Sverdlovskin ja Tjumenin alueilla Objoen vesistöön kuuluva Toboljoen vasemmanpuoleinen sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee keskisen Uralvuoriston itäpuolella taigan alueella.

Maantietoa

Pääuoma 
Tura saa alkunsa Uralin keskiosasta ja virtaa Länsi-Siperian alangolla kohti kaakkoa ja itää. Joen pituus on 1 030 kilometriä. Tura yhtyy Tjumenin alapuolella Pokrovskojen kylässä () Toboljokeen 260 kilometriä ennen Irtyšjoen yhtymäkohtaa. Irtyšjoki on Pohjoiseen jäämereen laskevan Objoen suuri sivujoki.

Joen yläjuoksu on vuoristossa metsämaata, joka alemmaksi laskettuaan joutuu peltojen ja metsämaiden täplittämille seuduille. Alavilla mailla on runsaasti soita, jotka ovat Länsi-Siperian alangon taigalla yleisiä. Samalla joki madaltuu ja uoman kaltevuus tasoittuu. Joen ja sen tulvatasangon yleispiirre on sedimenttien runsaus ja joen mutkitteleva luonne. Joen uoma on siirtynyt ja muodostanut uusia uomia vanhojen katkettua. Tästä on ollut seurauksena makkarajärviä, joita voi olla useita rinnakkain. Joki on silti liikennöintikelpoinen 753 kilometrin matkalla joen suusta.

Joen varrella sijaitsevat Verhnjaja Turan, Nižnjaja Turan, Verhoturjen, Turinskin ja Tjumenin kaupungit sekä Turinskaja Slobodan piirikeskus. 1700-luvun loppupuolelle saakka Turan kautta kulki Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välinen tärkein vesireitti.

Sivujoet 
Tura ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 80 400 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen , jonka pinta-ala on 2,7 % koko Objoen valuma-alueesta. Taulukossa on lueteltu suurimmat Turan sivujoet (osa tiedoista puuttuvat):

Lähteet: 1 =

Vuodenajat ja virtaamat 
Uralin itäpuolella Länsi-Siperiassa vallitsee mannermainen ilmasto. Alueelle tulee joskus vuorten yli Atlantilta ja joskus Pohjoiselta jäämereltä sateita. Itäiset tuule muodostavat alueelle korkeapaineen lukkoja, jotka tuovat seudulle kesällä helleaaltoja ja talvella pakkasjaksoja, jotka jatkuvat toisinaan pitkäänkin. Joki jäätyy lokakuun lopussa tai marraskuussa ja sen jäät lähtevät huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Vähäsateisina jaksoina joen virtaamat ovat vähäisiä. Talvella kertynyt lumi kuitenkin kasvattaa virtaamaa keväisin, kun se alkaa sulaa huhtikuussa. Tämä synnyttää joessa tulvan, joka kestää heinäkuulle saakka. Tämän jälkeen joen vedenpinta laskee alas ja joen pohjasta erottuu monin paikoin kivet. Joen virtaamista on tallella vuosien mittauksia kohdasta, joka on noin 184 kilometriä joen suistosta. Joen keskivirtaama (MQ) on 177 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 3330 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 8,6 m³/s. Joen vettä onkin padottu talous- ja tuotantokäyttöön kolmeen tekojärveen, joiden yhteispinta-ala on 23 neliökilometriä. Ne sijaitsevat Verhnjaja Turassa, Nižnjaja Turassa ja Verhoturjessa.

Huomautukset

Lähteet 

 
Obin vesistö
Sverdlovskin alueen joet
Tjumenin alueen joet
Vladimir Tšelomei

Vladimir Nikolajevitš Tšelomei (, 30. kesäkuuta 1914 – 8. joulukuuta 1984) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri.

Tausta

Tšelomei syntyi Siedlcessä Venäjällä vuonna 1914. Kun hän oli kolmivuotias, perhe joutui pakenemaan Saksan joukkoja Pultavaan.

Tšelomein ollessa 12-vuotias, perhe muutti Kiovaan. 

Vuonna 1932 Tšelomei pääsi Kiovan polytekniseen instituuttiin, jossa kunnostautui opinnoissaan. Vuonna 1936 hänen ensimmäinen oppikirjansa, Vektorianalyysi, julkaistiin. Hän opiskeli Kiovan yliopistossa paljon matematiikkaa ja lujuusoppia sekä mekaniikkaa. Valmistuttuaan kiitettävin arvosanoin hän jäi instituuttiin tutkijaksi. Hän valmistui tohtoriksi (luonnontieteen kandidaatti) vuonna 1939.

Sota-aika 

Suuren isänmaallisen sodan aikana hän toimi Baranovin lentokonemoottorien keskusinstituutissa (TsIAM) Moskovassa. Hän kehitti patopainemoottorin vuonna 1942. 
Kun havaittiin Saksan käyttävän sellaisia moottoreita V-1-ohjuksissaan, Tšelomeista tuli Tehdas N51:n johtaja ja pääsuunnittelija. Sen edellinen johtaja Nikolai Polikarpov oli kuollut lento-onnettomuudessa. Tšelomei sai tehtäväkseen kehittää V-1:n kaltaisen risteilyohjuksen. Joulukuussa 1944 10X-niminen ohjus koelaukaistiin Petljakov Pe-8 ja Tupolev Tu-2 lentokoneista.

OKB-52 

Vuonna 1952 Tšelomei sai johdettavakseen uuden OKB-52-suunnittelutoimiston. Hän jatkoi tutkimusta myös Moskovan Bauman instituutissa ja väitteli vuonna 1951. Hänestä tuli professori vuonna 1952.

Vuonna 1958 OKB-52 esitti monivaiheista mannertenvälistä ohjusta. UR-200 ei mennyt läpi vaan Mihail Jangelin R-36 valittiin. Tšelomein UR-100 pääsi jatkokehittelyyn.

Avaruusalukset 

Vuonna 1959 Tšelomei nimitettiin ilmailuvälineiden pääsuunnittelijaksi. 

OKB-52 alkoi kehittää avaruusaluksia ja raskasta ohjusta, josta tuli UR-500. 

Vuonna 1962 Tšelomei sai akateemikon arvonimen.

Tšelomeista tuli Sergei Koroljovin kilpailija miehitetyn kuualuksen suunnittelussa. Tšelomei ehdotti pienempää UR-500-rakettia, jolla voisi tehdä kahden henkilön miehityksellä Kuun ohilennon. Raketista tuli Proton-kantoraketti.

Kun Hruštšov menetti valtansa, Tšelomein ja Koroljovin Kuu-lentosuunnitelmat yhdistettiin, mutta päälinja oli Koroljovin suunnitelma. 

Tšelomein suunnittelutoimisto suunnitteli Poljot-satelliitit 1960-luvun alussa. 1970-luvulla Tšelomein toimisto suunnitteli Almaz-avaruusaseman, josta tuli perusta Saljut-avaruusasemille.

Muuta 

Tšelomei kuoli Moskovassa vuonna 1984.

Hän sai muun muassa seuraavat palkinnot:
 kahdesti sosialistisen työn sankari (1959, 1963)
 valtionpalkinto (1967, 1974, 1982)
 Leninin palkinto (1959)

Aiheesta muualla 
 Elämäkerta-artikkeli  

Neuvostoliittolaiset raketti-insinöörit
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Nordsjön kartano

Nordsjön kartano () on viheraluevaltainen Itä-Helsingin Vuosaaren peruspiirin osa-alue Vuosaaren sataman länsipuolella. Alueella ei asunut ketään vuoden 2018 lopussa. Vuoden 2017 lopussa alueella oli 74 työpaikkaa.

Nordsjön kartanon naapureina ovat osa-alueista Uutela etelässä, Aurinkolahti lounaassa, Keski-Vuosaari lännessä, Mustavuori pohjoisessa ja Niinisaari Vuosaaren satamineen pohjoisen ja idän suunnalla.

Nordsjön kartano kuuluu laajaan Vuosaaren ulkoilupuiston alueeseen, joka ulottuu etelässä Uutelan merenrannoilta ja jatkuu Vuosaaren Huipun virkistysalueelle Vuosaaren pohjoisosissa. Merkittävä osan Nordjön kartanon alueesta vie 18-reikäinen Vuosaaren golfkenttä, joka on levittäytynyt 50 hehtaarin suuruiselle alueelle. Muukin ulkoilureitistö on laaja, vaikka Vuosaaren satama-alueelle johtava Vuotie halkoo maiseman. Esimerkiksi kotiseutupyöräilyreitistö kulkee Nordsjön kartanon alueen ytimenä toimivan Vuosaaren kartanon kautta.

Historia

Nordsjön kartanon alueella sijaitsevan Vuosaaren kartanon historia () ulottuu aina 1540-luvulle, jolloin ensimmäiset maininnat Vuosaaren neljästä kylästä ja niiden kahdeksasta tilasta kirjattiin Kustaa Vaasan veroluetteloihin. Näistä muodostettiin myöhemmin Vuosaaren ja Rastilan kartanonmaat. Vuoden 1710 maakirjan mukaan Vuosaaressa oli Backmansin ratsutilan eli Henriksbergin lisäksi kolme muuta ratsutilaa. 1757 annetun isojakoasetuksen seurauksena Backmansin rustholli, Vuosaaren kartano, sai isojaossa 1778 kaiken kaikkiaan 371 hehtaarin alueen maata.

Sittemmin kartanon alueen koko ja omistajuus vaihtui varsin useasti. Alue jatkoi maatilana aina vuoteen 1966 saakka, vaikka vuonna 1937, Oy Saseka Ab:n ja Lohjan Kalkki Oy:n hankittua alueen, sen hiekkaharjuja ja -kankaita käytettiin samalla myös tiili- ja Siporex-tuotannon raaka-aineina. Vuonna 1966 Vuosaari liitettiin Helsinkiin ja kartanon maat rakennuksineen ja puistoineen siirtyivät Helsingin kaupungin hoiviin.

Nykyisen Vuosaaren kartanon päärakennuksen vanhimman osan arvellaan valmistuneen 1800-luvun alussa. Tilanhoitajan asunto on peräisin 1850-luvulta. Arkkitehti Waldemar Aspelinin piirtämä päärakennuksen laajennus valmistui vuonna 1897.

Päärakennus on ollut vuokrattuna viime vuosikymmenet. Vuokralaisena oli ensin Diakonissalaitos, joka kunnosti puurakenteista päärakennusta ja muita alueen rakennuksia. Diakonissalaitoksen jälkeen kartanossa toimi Helsingin kaupungin päiväkoti. Kartanon omistaa Helsingin kaupunki ja kartanon alueelle ollaan laatimassa asemakaavamuutosta ja kaupunki yrittää myydä kartanoa muine rakennuksineen pois.

Kuvia

Lähteet

Kirjallisuutta
 Helsinki alueittain (2005). Tietoa Vuosaaren peruspiiristä. (pdf)
Ote Kyllikki Kailarin kirjasta Vuosaaren kaupunginosayhdistyksen sivuilla (pdf)

Aiheesta muualla
Vuosaari.fi -kaupunginosasivusto
Kartanopuistot, rakennusvirasto
Etelä-Vuosaaren kotiseutu-polkupyöräreitti karttoineen. Kohde 21: Vuosaaren kartano. (pdf)

Vuosaari
Suomen kartanot
Helsingin osa-alueet
Teuvo Lyly

Teuvo Lyly on Pekka Seppäsen käsikirjoittama ja Jari Pantzarin sekä Pertti Hämäläisen piirtämä sarjakuva. Se on ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuodesta 1993 asti. Vuonna 1998 sarjan stripeistä koottiin albumi "Teuvo Lyly - Työ tekijäänsä kiittää" (Arktinen Banaani, ISBN 952-9809-17-4)

Aiheesta muualla 
 Kvaak.fi: Me Muut, tasan 25v. - Teuvo Lyly, noin 10 v.

Suomalaiset sarjakuvat
Strippisarjakuva
Sarjakuvahahmot
Haastattelu

Haastattelu on ihmisen puhuttamista kysymyksiä esittämällä, varsinkin tarkoituksena saada häneltä joukkoviestimissä julkaistavaa tietoa tai lausunto, tai tutkimustarkoituksessa.

Haastattelututkimus 

Haastattelu on laajalti käytetty menetelmä humanististen tieteiden ja yhteiskuntatieteiden tutkimusaineiston keräämisessä. Tutkimushaastatteluissa voidaan rakenteellisesti erottaa ainakin kaksi perustyyppiä: lomakehaastattelu eli ns. strukturoitu haastattelu ja teemahaastattelu.
Lomakehaastattelussa haastattelija esittää haastateltavalle kysymyksiä valmiiksi luodusta (strukturoidusta) kysymysluettelosta; teemahaastattelu taas etenee vapaamuotoisemmin, haastattelijan määrittelemien aihepiirien eli teemojen pohjalta. Syvähaastattelussa korostuu haastattelijan ammattitaito, vuorovaikutusosaaminen ja aihepiirin tuntemus, koska haastattelun eteneminen määräytyy haastattelijan ja haastateltavan dialogissa ilman voimakkaasti ohjaavaa kaavaa. 

Historiantutkimuksessa haastatteluilla voidaan kerätä katoavaa muistitietoa tallennettavaan muotoon (esimerkiksi äänitteeksi tai kirjalliseksi asiakirjaksi).

Työpaikkahaastattelu 

Työpaikkahaastattelussa selvitetään työtä hakevan henkilön soveltuvuutta ja motivaatiota kyseiseen työtehtävään. Työpaikkahaastattelussa sekä työnantaja että työntekijä kertovat itsestään. Työnantaja kertoo yrityksestä ja työtehtävästä. Työnhakija kertoo omista valmiuksistaan, toiveistaan ja motivaatiostaan sekä tulevaisuudensuunnitelmistaan.

Mielipidetiedustelut 

Niin sanottua yleistä mielipidettä selvittävistä haastatteluista käytetään usein arkikielessä nimitystä gallup, jolla viitataan George Gallupin kehittämään menetelmään. Mielipidetiedusteluja teettävät esimerkiksi yritykset. Myös tiedotusvälineet tilaavat usein mielipideselvityksiä ajankohtaisista kiistakysymyksistä ja julkaisevat tulokset näyttävästi uutisena.

Haastattelu toimitustyössä 

Haastattelu kuuluu journalistisen työskentelyn perusmenetelmiin. Haastattelua käytetään useilla tavoilla. Henkilöhaastattelu luo kuvaa haastatellun persoonasta. Asiahaastattelun aiheena on tietty aihe tai tilanne. Uutishaastattelussa tiedustellaan haastateltavalta uutisen aiheeseen liittyviä ajankohtaisia tai taustatietoja tai mielipiteitä. Ristiriitahaastattelu on tasapuolisuuteen pyrkivä asiahaastattelu, joka pyrkii valottamaan kiistanalaista aihetta useasta eri näkökulmasta. Kiertokysely, esimerkiksi ”katugallup” ohikulkijoita pysäytellen, on usein pikemminkin viihteellinen kuin kovin informatiivinen keino valottaa erilaisia käsityksiä aiheesta. Viihdehaastattelu pyrkii välittämään tunnelmia ja mielialoja ja pikemminkin viihdyttämään kuin informoimaan yleisöä. Taustahaastattelussa toimittaja hankkii tietoja jutun pohjaksi, mutta haastateltavan nimeä ja hänen repliikkejään ei välttämättä mainita jutun yhteydessä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 
 
 

Journalismi
Tutkimus
Metroasema

Metroasema on metroille tarkoitettu asemarakennus raide- ja laiturijärjestelyineen. Metroasema voi olla joko maanalainen asema tai niin kutsuttu pinta-asema. Maanalaisten asemien syvyys maanpinnasta vaihtelee luonnollisesti maan pinnanmuotojen mukaan, mutta myös maaperän ominaisuuksien ja maan sisällä olevien muiden rakenteiden (tunnelit, putkilinjat, rakennusten perustukset jne.) asettamien vaatimusten mukaan. Esimerkiksi Pietarissa metroasemat ja -tunnelit ovat poikkeuksellisen syvällä, koska ylempänä maaperä olisi ollut liian pehmeää.

Matkustajien kulku maanpinnan tasolta metroasemalle tapahtuu yleensä liukuportaiden avulla. Lisäksi asemilla on yleensä hissi pyörätuolilla kulkemisen mahdollistamiseksi. Metroasemille tyypillistä on, että laituritaso on samalla korkeudella kuin metrojunan lattia, ja lisäksi junan oviaukon ja laiturin välinen rako on hyvin kapea. Kaikki nämä järjestelyt palvelevat matkustajien mahdollisimman sujuvaa liikkumista, mikä puolestaan mahdollistaa suhteellisen lyhyet junien pysähdysajat asemilla huolimatta suurista matkustajamääristä. 

Metroasema voi olla yksittäinen eli vain yhdellä metrolinjalla sijaitseva, tai linjojen välisen vaihdon mahdollistava, kahden tai useamman metrolinjan risteys- tai sivuamispaikassa sijaitseva asema.

Samalla metrolinjalla sijaitsevien metroasemien välimatka vaihtelee eri kaupungeissa suuresti. Asemaväli voi olla vain esimerkiksi muutama sata metriä (tyypillisesti kaupungin keskusta-alueella) tai useita kilometrejä (tavallisesti kaupungin laitamilla). Jälkimmäinen vaatii yleensä metroasemien saavuttamista tukevaa maanpäällistä joukkoliikennettä, tavallisesti alueellisia bussilinjoja (niin sanottua liityntäliikennettä).

Joissakin paikoissa metroasemista on tehty sisustukseltaan tavanomaista käytännöllisen asiallista loisteliaamman tyylisiä, kuten Moskovan ja Pietarin metroissa. Usein asemilla on myös taideteoksia, esimerkiksi seinämaalauksia tai veistoksia. Metroasemilla voi myös olla vaihtuvia näyttelyitä eri aiheista.
Jarmo Kalm

Jarmo Kalm (s. 1945–2019) suomalainen tietoliikenneinsinööri. Hän on maailman ensimmäisen GSM-verkon ja Radiolinja Oy:n perustaja.

Ura 
Kalm aloitti työuransa 1960-luvun lopulla silloisessa Posti- ja lennätinlaitoksen laboratorioinsinöörinä. Hän siirtyi 1972 Helsingin Puhelinyhdistykseen, nykyiseen Elisaan, datansiirtoinsinööriksi.

Kalm jäi eläkkeelle Elisan varatoimitusjohtajan tehtävästä 1. tammikuuta 2004.

Lähteet 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Garth Nix

Garth Nix (s. 19. heinäkuuta 1963) on australialainen kirjailija. Syntymäkaupunkinsa Melbournen lisäksi hän on asunut Canberrassa ja viettänyt nuoruuttaan ajelemalla ympäri Englantia. Nykyisin hän asuu perheineen Sydneyssä.

Nix kirjoittaa pääasiassa fantasiakirjallisuutta. Hänen teoksistaan on suomennettu kolme ensimmäistä Vanha valtakunta -sarjaan kuuluvaa romaania, näistä ensimmäisenä vuonna 1995 julkaistu Sabriel. Sille oli alun perin tarkoitus tulla vain yksi jatko-osa (Abhorsen), mutta kirjasta tuli niin laaja, että se jaettiin kustantajan toivomuksesta kahtia Liraeliksi (2001) ja Abhorseniksi (2003). Vuonna 2014 Nix julkaisi neljännen sarjaan kuuluvan teoksen nimeltä Clariel, jonka tapahtumat sijoittuvat aikaan noin 600 vuotta ennen Sabrielin alkua. Sarjan viides osa, Goldenhand, julkaistiin vuonna 2016 ja se jatkaa Liraelin tarinaa. Kuudes osa, Terciel and Elinor, julkaistaan vuonna 2021.

Teoksia

Vanha valtakunta 

 Suomennetut romaanit
 

 

 Suomentamattomat romaanit
 Clariel (2014)
 Goldenhand (2016)
 Terciel and Elinor (julkaistaan vuonna 2021)

Muita teoksia 

The Seventh Tower 
The Fall (2000) 
Castle (2000) 
Aenir (2001) 
Above the Veil (2001) 
Into Battle (2001) 
The Violet Keystone (2001) 

The Keys to the Kingdom 
Mister Monday (2003) 
Grim Tuesday (2004) 
Drowned Wednesday (2005) 
Sir Thursday (2006) 
Lady Friday 
Superior Saturday 
Lord Sunday 

Yksittäiset teokset
Shade's Children (1997) 
The Ragwitch (1990) 
Across the Wall: A Tale of the Abhorsen and Other Stories (2005)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 
 Vesa Sisättö: Valitseeko tie kulkijansa? ja Maailma pelastuu taas kerran. Helsingin Sanomat 19.10.2005. ja 30.11.2006.
 Mari Viertola: Abhorsen. Turun sanomat 14.10.2006.

Australialaiset fantasiakirjailijat
Australialaiset tieteiskirjailijat
Australialaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Nirvana (albumi)

Nirvana on grunge-yhtye Nirvanan vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi. Levy sisältää Nirvanan singlejen A-puolia vuosilta 1991-1994, muiden muassa "Smells Like Teen Spirit", "Come as You Are" ja "Heart-Shaped Box".

Nirvana on yhtyeen kolmas laulaja-kitaristi Kurt Cobainin kuoleman jälkeen julkaistu albumi. Se sisältää myös ennen julkaisemattoman kappaleen "You Know You're Right", joka nauhoitettiin 30. tammikuuta 1994; kappaleesta tehtiin myös single. Albumi ylsi ilmestyessään Billboard 200 -listan sijalle kolme.

Kokoelma-albumi sisältää singlet Nirvanan albumeilta Bleach, Nevermind, In Utero ja kaksi kappaletta Nirvanan vuonna 1994 julkaistulta ja 1993 äänitetyltä MTV Unplugged in New York -live-albumilta. Albumilla on myös kappale "Been a Son", joka on julkaistu myös yhtyeen Blew-EP:llä ja toisena versiona yhtyeen Incesticide-kokoelma-albumilla. Nirvana sisältää myös kaksi bonuskappaletta, jotka ovat "Something In The Way" (japanilaisessa versiossa) ja "Where Did You Sleep Last Night" (eurooppalaisessa versiossa). Kummatkin kappaleet ovat yhtyeen MTV Unplugged In New Yorkilta.

Kappalelista

"You Know You're Right" (ennen julkaisematon)
"About A Girl"
"Been A Son"
"Sliver"
"Smells Like Teen Spirit"
"Come As You Are"
"Lithium"
"In Bloom"
"Heart-Shaped Box"
"Pennyroyal Tea" (Scott Littin remix)
"Rape Me"
"Dumb"
"All Apologies (MTV Unplugged)"
"The Man Who Sold the World (MTV Unplugged)"

Arvostelut

All Music Guide -lehden arvostelu: 
Rolling Stone -lehden arvostelu:

Albumin listasijoitukset

Singlet 

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Nirvanan albumit
Tp

Tp tarkoittaa seuraavia:

 , koodi käytössä vuosina 1974–2002, korvattu Itä-Timorin itsenäistyttyä koodilla TL
 Tampereen Pyrintö, TP, suomalainen urheiluseura
 
 Teen People, TP, lehti
 Temasek Polytechnic, TP, oppilaitos Singaporessa
 Tetra Pak, TP, elintarvikepakkausten valmistaja
 The Legend of Zelda: Twilight Princess, TP, videopeli GameCubelle ja Wiille
 Toppilan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Tp, rautatieliikennepaikka Suomessa
 Touchstone Pictures, TP, elokuvien tuotantoyhtiö
 Twin Peaks, TP, yhdysvaltalainen televisiosarja.
Tom Krause

Tom Gunnar Krause (5. heinäkuuta 1934 Helsinki – 6. joulukuuta 2013 Hampuri) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.

Ura
Tom Krause suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa mutta keskeytti lääkärinopinnot ja lähti laulajaksi. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa 1956–1959. Hänen uransa lähti nousuun Berliinin oopperasta 1959, ja pari vuotta myöhemmin hän debytoi New Yorkin Metropolitan-oopperassa.

Krausesta tuli maailmankuulu baritoni, joka on menestynyt niin ooppera- kuin konserttilavoillakin. Hän on esiintynyt Metropolitanin lisäksi muun muassa La Scalan, Wienin, Münchenin ja Pariisin oopperoissa sekä Salzburgin, Edinburghin, Glyndebournen ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän lauloi Berliinin filharmonikkojen, Chicagon ja Clevelandin orkestereiden, New Yorkin filharmonikoiden, Amsterdamin Concertgebouw'n ja Orchestre de Paris'n solistina. Suomessa hän esiintyi muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Kansallisoopperassa. 

Krause teki yli 70 levytystä, joista monet on  palkittu. Jean Sibeliuksen laulujen levytyksestä 1984 Krause sai muun muassa Edison Prize- ja Deutsche Schallplattenpreis -palkinnot. Hänet tunnetaan erityisesti Mozartin oopperaroolien ja saksalaisten liedien esittäjänä.

Krause toimi Sibelius-Akatemian professorina 1989–1990 ja vuosina 1994–2000 Hampurin musiikkikorkeakoulun yksinlaulun professorina. Sittemmin hän opetti Espanjassa Madridin Escuela Superior de Musica Reina Sofia -musiikkikorkeakoulussa. Hän piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Krause asui pitkään Saksassa ja Yhdysvalloissa.

Tom Krausen puoliso oli Jeane o.s. Meunier vuodesta 1960. Heille syntyi tytär Danielle vuonna 1961.

Krausesta sanottua
"Tom Krausen valtteja ovat ainutlaatuisen lämmin, täyteläinen ja jalosointinen baritoniääni, täydelliset kielelliset ja kulttuurilliset valmiudet kansainväliselle uralle sekä taiteellinen syvämietteisyys ja musikaalisuus." (Matti Lehtonen Turun Sanomissa 2003.)

"Oopperalaulajan uraansa Tom Krause on onnistuneesti yhdistänyt konsertti- ja liedlaulajan uran laulaen mm. klassiset Franz Schubertin ja Robert Schumannin laulusarjat. Ennen kaikkea hän on kuitenkin aikamme keskeinen Sibeliuksen laulujen tulkitsija. – – Viime vuosina hänet on totuttu näkemään maailman kaikkien suurten laulukilpailujen tuomaristoissa ja mestariluokan opettajana." (Sibelius-Akatemian opetus- ja tutkimusneuvosto kunniatohtoripromootiossa 2003.)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Tom Krausen kotisivut.
 Tom Krausen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Tom Krause. YLE Elävä arkisto.
 Krause.  Fazer Artists.
 Elokuva Talvinen matka (2007).
 Krause. Bach-kantatas. 

Pro Finlandia -palkitut
Grammy-palkinnon saajat
Suomalaiset baritonit
Sibelius-Akatemian professorit
Suomalaiset professorit
Suomenruotsalaiset muusikot
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Amy Davidson

Amy Davidson (s. 15. syyskuuta 1979 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Kerry Hennessynä Teinitytön kasvatusoppaassa, jossa hän esittää Bridgetin (Kaley Cuoco) pikkusiskoa.

Ura 
Amy kävi Shadow Mountain High Schoolin, jossa hän harrasti aktiivisesti tanssia. Hän alkoi tekemään mainostyötä ja nuoresta iästään huolimatta hänen näyttelijävalmentajansa Gene Fowler kannusti muuttamaan Kalifornian Los Angelesiin. 

Los Angelesiin saapumisensa jälkeen Amy pääsi Mary-Kate ja Ashley Olsenin televisiosarjaan So Little Time. Hän oli myös vierailevana tähtenä Amyn lailla -sarjassa ja Veljemme on nero -komediasarjassa. Amy oli myös The truth About Jane -elokuvassa ennen pääsyään Teinitytön kasvatusopas -sarjaan vuonna 2002.

Amy on vieraillut monissa televisiosarjoissa, kuten C.S.I. New York, Criminal Minds, Aavekuiskaaja, C.S.I., House ja Bones.

Vuonna 2008 Amy esitti Goyband -elokuvassa nuorta ortodoksijuutalaista Rebekkaa-tyttöä. 2009 hän oli Jenna Shwartzendruberin äänenä televisioon tehdyssä Firebreather -animaatioelokuvassa.

Muuta 
Amy pitää kunnostaan huolta juoksemalla, nyrkkeilemällä ja hiihtämällä. Hän pitää yllä myös tanssitaitojaan. Amy meni naimisiin näyttelijä Kacy Lockwoodin kanssa 1. toukokuuta 2010.

Lähteet
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjoismainen ristilippu

Pohjoismainen ristilippu tai pohjoismainen risti on lippukuvio, joka on kaikkien Pohjoismaiden lipuissa. Sen vaakasuorista sakaroista tangon puoleinen on lyhyempi. Lipun risti symboloi kristinuskoa. Suomen, Ruotsin, Tanskan, Norjan ja Islannin valtionpäämiehet käyttävät lipusta versiota, jonka liehureunalla on kielekkeitä.

Historiaa 
Risti oli alun perin Tanskan lipussa Dannebrogissa, joka on maailman vanhin yhä käytössä oleva lippu. Siitä se levisi ensin Ruotsin ja sitten Norjan, Suomen ja Islannin lippuihin. Tanskan ja Ruotsin liput olivat ensin baneereja eli neliölippuja, mutta sittemmin Tanskan ja Ruotsin kuninkaat johtivat omaan käyttöönsä maansa lipusta version, jossa neliöstä liehureunalla erkani kolme kielekettä. Nämä liput varattiin vain kuninkaan tunnuksiksi, ja tavallinen kansa sai käyttöön suorakaiteisen lipun. Muutos johti siihen, että liehureunaan rajoittuva sakara venyi. Näin syntyi pohjoismainen ristitunnus, joka on otettu myös Färsaarten, Ahvenanmaan ja muiden pohjoisten alueiden lippuihin.

Norjan lippu on ensimmäinen, jossa on kuvattu kaksivärinen risti. Tuolloin lippuun tulivat Ranskan suuren vallankumouksen värit punainen, sininen ja valkoinen. Tätä tapaa kopioivat Islanti, Färsaaret ja Ahvenanmaa. Vaikka kaikilla Pohjoismailla on pohjoismainen risti lipussa, lipuilla on kuitenkin omat historiansa ja symbolisminsa ja liput poikkeavat toisistaan mittasuhteiltaan.

Pohjoismaista ristiä käytetään lipuissa myös Pohjoismaiden ulkopuolella, kuten osissa Britteinsaaria. Historiallisena yhteispohjoismaisena lippuna voidaan pitää Kalmarin unionin lippua.

Suomalais-ugrilaisilla kansoilla 
Ristiliput ovat yleisiä myös suomalaisten sukukansoilla. Niitä käyttävät metsäsuomalaiset ja ruotsinsuomalaiset Ruotsissa ja karjalaiset, lyydiläiset ja vepsäläiset Venäjällä. Myös suomalais-ugrilaisten kansojen lipussa on risti mutta myös kannuksenpyörä. Lisäksi osa suomalais-ugrilaisista komeista käyttää tunnuksenaan ristilippua. Virossakin on käytetty ristilippua ja sen vakiinnuttamiseksi on olemassa kansanliike. Lisäksi eteläisen Viron vähemmistö setukaiset käyttävät ristilippua.

Pohjoismaiden liput

Pohjoismaihin kuuluvien autonomisten alueiden pohjoismaiset ristiliput

Pohjoismaihin kuulumattomien alueiden pohjoismaiset ristiliput

Katso myös 

 Pohjoismainen identiteetti Virossa

Lähteet

Aiheesta muualla

Extensive compilation of official and non-official Nordic Cross flags at Flags of the World (Internet Archivessa, tallennettu 21.5.2012. 

Liput
Pohjoismaat
Heikki Hosia

Heikki Päiviö Hosia (29. marraskuuta 1907 Punkalaidun – 23. maaliskuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kansliapäällikkö ja kansansivistysmies, joka toimi opetusministerinä V. J. Sukselaisen toisessa hallituksessa 1959–1961 sekä Martti Miettusen ykköshallituksessa 1961–1962. Puoluekannaltaan Hosia oli maalaisliittolainen.

Elämä 
Heikki Hosia oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän toimi Etelä-Pohjanmaan kansanopiston sekä Oriveden Opiston johtajana vuodesta 1943 vuoteen 1964, jolloin hänet nimitettiin opetusministeriön kansliapäälliköksi. Tässä virassa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä 1972 saakka. Hän toimi aiemmin kouluhallituksen kansanopetusosaston vt. kouluneuvoksena kolmeen otteeseen 1940- ja 1950-luvulla.

Ansioistaan kansansivistyksen alalla Hosia palkittiin Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnolla 1993. Hän toimi myös Helsingin Suomi–Puola-yhdistyksen sekä valtakunnallisen Suomi–Puola-yhdistysten liiton puheenjohtajana.

Perhe 
Heikki Hosian puoliso oli kirjailija Saimi Hosia. Kunnallisneuvos Armi Hosia oli Heikki Hosian käly.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomen Keskustan poliitikot
Suomen opetusministerit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Bauer Media (Suomi)

Bauer Media Oy (vuoteen 2015 SBS Discovery Radio Oy  ja sitä ennen SBS Finland Oy) on suomalainen mediayhtiö, joka on osa saksalaista Bauer Media Groupia. Bauer Media on Suomen kaupallisen radion markkinajohtaja sekä kuuntelussa että mainosmyynnissä mitattuna.   

ProSiebenSat.1 Group hankki kesäkuussa 2007 omistukseensa Euroopan silloisen toiseksi suurimman mediayhtiön SBS Broadcastingin, joka omisti 15 televisiokanavaa seitsemässä Euroopan valtiossa sekä 55 radiokanavaa kuudessa Euroopan maassa. SBS Broadcastingin pääasiallinen toimialue oli kuitenkin Pohjoismaat.

Discovery Communications osti SBS:n pohjoismaiden toiminnot ProSiebenSat.1 Medialta joulukuussa 2012.. SBS Nordicin toiminnot sekä Discoveryn aiemmat toiminnot pohjoismaissa yhdistettiin uuteen yhtiöön 9. huhtikuuta 2013, jonka nimeksi tuli SBS Discovery Media. 

Bauer Media Group osti SBS Discovery Radion Discovery Communicationsilta huhtikuussa 2015. 

Bauer Media Oy:n palveluksessa työskentelee noin 170 henkeä ja sen toimitusjohtajana toimii Sami Tenkanen.

Yrityskaupat 
Bauer Media osti loppuvuonna 2015 Radio Novan radioliiketoiminnan ruotsalaisen Bonnier-konsernin omistamalta MTV:ltä. Samassa yhteydessä myös NRJ:n ja Radio Nostalgian myynti- ja markkinointitoiminnot siirtyivät Bauer Medialle, mutta NRJ:n ja Radio Nostalgian radioliiketoimintaa yhtiö ei omista. 

Bauer Media osti alkuvuonna 2020 Radio Classicin ja Basso Median.

Bauer Media osti maaliskuussa 2021 Mediatakojat Oy:n.

Radiokanavat 
 Basso
 Radio 957
 Radio City
 Radio Classic
 Kasari
 Iskelmä
 Radio Nostalgia
 Radio Nova
 NRJ
 Radio Pooki
 Radio Pori
 SuomiRock
 SuomiRäp
 Top51

Entiset radiokanavat 
 KISS
 Kiss FM
 Radio Jyväskylä
 Radio Mega
 Radio Sata
 Play Radio
 The Voice
 Ysäri

Palkinnot 
SBS Finland voitti vuoden 2009 Radio Gaalassa seuraavissa kategorioissa: vuoden myyntitiimi (SBS Median valtakunnan myyntiryhmä) sekä vuoden paikallinen myyjä. 

Vuoden 2012 Radio Gaala pidettiin 17. tammikuuta SBS palkittiin Gaalassa kolmessa kategoriassa: Vuoden uutistoimittaja (Mikko Räsänen, The Voice), Vuoden myyntitiimi (Iskelmän valtakunnan myyntiryhmä) ja Vuoden radiotapahtuma (Iskelmä festivaali).

Katso myös 

 RadioPlay

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bauer Median kotisivut

Bauer Media Group
Suomalaiset viestintäyhtiöt