joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sigismund von Nandelstadh

Sigismund von Nandelstadht (16. joulukuuta 1861 Kuopio – 13. elokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura
Von Nandelstadhin vanhemmat olivat kruununvouti Sigismund von Nandelstadh ja Hilda Sofia Sahlstein. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1892 oli Aina Helena Paulina von Nandelstadh ja toinen vuodesta 1935 Aina Josefina Ekholm. Von Nandelstadh opiskeli Böökin ruotsalaisessa lyseossa ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1887. Valmistuttuaan hän toimi piirtäjänä Yleisten rakennusten ylihallituksessa, mutta työskenteli välillä myös Uudenmaan lääninrakennuskonttorissa. Valvojana von Nandelstadh toimi 1880-luvun lopusta 1890-luvun loppupuolelle Jussarön majakan ja Rovaniemen yleisen sairaalan rakennustyömailla ja sitten Imatralla ja Viipurissa. Viipurin lääninrakennuskonttorin apulaisensa hän työskenteli yli 10 vuotta, johtaen välillä Sortavalan yleisen sairaalan lisärakennustyötä. Toimittuaan lyhyehkön ajan Mikkelin läänin ja Oulun läänin rakennuskonttoreissa hänestä tuli Kuopion läänin  rakennuskonttorin esimies aina eläköitymiseensä vuonna 1925 saakka.

Töitä
 Sortavalan yleisen sairaalan rakentaminen, 1897
 Taipalsaaren kirkon korjaus, 1904–1906, Karl Hård af Segerstadin kanssa
 Elokuvateatteri Scala, Minna Canthin katu, Kuopio, 1914
 Apteekkari E. Malmbergin talo, Puijonkatu 22, Kuopio, 1914
 Kuopion lyseon rakennuksen laajentaminen voimistelusalia varten, 1915

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
 Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
M1 (Helsingin metron linja)

M1 on yksi Helsingin metron kahdesta linjasta. Sen reitti on (3. joulukuuta alkaen Kivenlahti-) Matinkylä–Vuosaari. Metrolinjan Helsingin-osuudella on liikennöity 1980-luvusta lähtien; linjatunnus M1 tuli voimaan vasta 15. elokuuta 2016, länsimetron suunniteltuna avajaispäivänä. Vaikka laajennuksen avajaiset siirtyivät marraskuulle 2017, linja M1 aloitti liikennöinnin tuona päivänä välillä Ruoholahti–Vuosaari.

Lähteet
Halvor Egner Granerud

Halvor Egner Granerud (s. 29. toukokuuta 1996) on norjalainen mäkihyppääjä ja maailmancupin kokonaiskilpailuvoittaja. Seuratasolla hän edustaa Asker Skiklubbia.

Granerud saavutti kultaa Almatyn nuorten MM-kilpailuissa 2015 joukkuekilpailussa Norjan joukkueessa. Vuotta myöhemmin Râșnovissa hän oli hopeaa saavuttaneessa joukkueessa. Aikuisten tasolla hän saavutti henkilökohtaisen kilpailun hopeaa sekä joukkuekultaa lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa ja sijoittui normaalimäessä neljänneksi. Hän ei pystynyt osallistumaan joukkuemäkeen ja suurmäen kilpailuun saatuaan COVID-19 -tartunnan. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurmäessä kahdeksanneksi. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Granerud saavutti pronssia joukkuekilpailussa.

Mäkihypyn maailmancupissa Granerud kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2016 oltuaan Oberstdorfissa 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Engelbergissä joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa Granerud saavutti marraskuussa 2020 voitettuaan Kuusamossa. Joulukuussa hän voitti seuraavat neljä kilpailua Nižni Tagilissa ja Engelbergissä. Mäkiviikolla hän oli toinen Garmisch-Partenkirchenissä ja neljäs kokonaispisteissä. Mäkiviikon jälkeen hän voitti ja oli toinen Titisee-Neustadtin kilpailuissa, voitti Willingenissä ja Klingenthalissa neljä kilpailua putkeen sekä Zakopanen toisen kilpailun helmikuussa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Marraskuussa 2021 hän oli Nižni Tagilissa ensimmäisessä kilpailussa kolmas ja voitti toisen. Joulukuussa hän oli toinen Klingenthalissa ja Oberstdorfissa. Tammikuussa hän oli kolmas ja toinen Bischofshofenin kilpailuissa sekä kolmas mäkiviikon lopputuloksissa. Mäkiviikon jälkeisessä Bischofshofenin kilpailussa hän sijoittui toiseksi, samoin Willingenissä. Lahdessa hän saavutti kakkossijan ja voiton. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Marraskuussa 2022 hän oli kauden avauskilpailussa Wisłassa toinen.

Granerud on sijoittunut mäkihypyn kesä-GP-sarjan  osakilpailussa parhaimmillaan kolmanneksi. Continental Cupissa hän on voittanut kuusi osakilpailua.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Maailmancupin joukkuekilpailujen voitot

Lähteet 

Norjalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Zener-kortit

Zener-kortit eli ESP-kortit ovat psykologi Karl Zenerin kehittämä korttipakka, jota käytettiin parapsykologi Joseph Banks Rhinen tutkimuksissa 1930-luvulla. Pakkaan kuuluu 25 korttia, joissa on viittä eri symbolia. Tutkimuksen idea oli, että testaaja sekoittaa pakan ja ottaa siitä yhden kortin kerrallaan. Testattavan tulee yliaistillisella kyvyllään nähdä, mikä kortti on kyseessä. Satunnaisesti arvaamalla todennäköisyys saada kortti oikein on yksi viidestä. Rhine oli vakuuttunut testattaviensa kyvyistä. Testausprotokollaa ei kuitenkaan pidetty pätevänä. Kortit olivat aluksi ohutta ja niiden läpi saattoi nähdä. Kun Rhine otti käyttöön järjestelyjä, joilla koehenkilö ei voinut nähdä kortteja, ennustustarkkuus heikkeni. Myös kokeen valvominen heikensi tuloksia. Rhine tulkitsi, että tulosten heikkeneminen ja se, että välillä arvaukset olivat parempia kuin toisinaan, johtui yliluonnollisten ilmiöiden laantumistaipumuksesta. Rhinea itseään ei epäilty huijauksesta, mutta häntä pidettiin herkkäuskoisena ja hänen kykyään ymmärtää todennäköisyyttä riittämättömänä.

Lähteet 

Parapsykologia
Näennäistiede
Antonella Palmisano

Antonella Palmisano (s. 6. elokuuta 1991 Mottola, Taranton maakunta) on italialainen kävelyn olympiavoittaja ja MM-mitalisti. Hän edustaa roomalaista GS Fiamme Gialle -seuraa, ja on pituudeltaan 165 cm.

Palmisano sijoittui Ostravan alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 viidenneksi 5 000 metrin kävelyssä. Seuraavana vuonna hän oli Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa yhdeksäs 10 000 metrin kävelyssä. Hän sai 10 000 metrin kävelyssä hopeaa Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 ajalla 46.59,47. Hän oli samassa lajissa neljäs Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Hän voitti alle 20-vuotiaiden 10 kilometrin kävelyn maailmancupissa 2010.

Palmisano saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 20 kilometrin kävelyssä Ostravassa 2011 ajalla 1.36.26 ja Tampereella ajalla 1.30.59. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 13:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui 20 kilometrillä maailmancupissa yhdeksänneksi ja Zürichin EM-kilpailuissa seitsemänneksi.
Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 20 kilometrillä viides ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 neljäs. Hän voitti 20 kilometrin Euroopan cupin kilpailun 2017. Hän saavutti 20 kilometrin kävelyssä MM-pronssia Lontoossa 2017 ennätyksellään 1.26.36. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai samalla matkalla pronssia ajalla 1.27.30. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 20 kilometrillä 13:nneksi.

Palmisano voitti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.29.12.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet 

Italialaiset kävelijät
Italialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Jimmy McGovern

Jimmy McGovern (s. 1949, Liverpool) on brittiläinen käsikirjoittaja. Hänen televisiosarjoissaan ja -elokuvissaan  on vahva yhteiskunnallinen ote. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat esimerkiksi Fitz ratkaisee ja Katu.

Tuotantoja 
Fitz ratkaisee (Cracker) 1993–1996, 2006
Katu (The Street) 2006–2009
Seinää vasten (Accused) 2010–2012
Laillinen oikeusmurha (Common) 2014
Moving On 2009–
Karkotetut (Banished) 2015

Lähteet 

Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat‎
Brittiläiset televisiokäsikirjoittajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Östling

Östling on seuraavien henkilöiden sukunimi

 Gustaf Jim Östling (1884–1954), suomalainen kemisti
 Leif Östling (s. 1945), Svenskt Näringslivin puheenjohtaja
 Seth Östling (1899–1067), suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija
 Stig Östling (s. 1948), ruotsalainen jääkiekkoilija.
Oleg Šilin

Oleg Šilin (s. 4. toukokuuta 1991 Omsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa VHL:ssä pelaavaa Jugra Hanty-Mansijskia.

Lähteet
 

Venäläiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Roy Boulting

Alfred Fitzroy Clarence ”Roy” Boulting (21. joulukuuta 1913 Bray, Berkshire – 5. marraskuuta 2001 Eynsham, Oxfordshire) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, samoin kuin hänen identtinen kaksosveljensä John Boulting. Heillä oli vuodesta 1937 alkaen yhteinen tuotantoyhtiö Charter Films, jonka puitteissa he tekivät 1950-luvun loppupuolella useita satiirisia komediaelokuvia, kuten Viikunanlehtiä ja lakkoilua (1959). Toinen Boultingin veljesten tunnetuimpiin kuuluva tuotanto on film noir Kiveä kovempi (1947). Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä nämä elokuvat äänestettiin kaikkien aikojen 47. ja 15. parhaiksi brittielokuviksi. Roy Boultingin myöhempiä menestyksiä ohjaajaa oli Goldie Hawnin tähdittämä Tyttö sopassa (1970).

Valikoitu filmografia
1947: Fame Is the Spur (ohjaus)
1950: Uhkavaatimus (Seven Days to Noon, ohjaus ja tuotanto yhdessä John Boultingin kanssa)
1951: Näkemiin, Mr. Greene (The Magic Box, ohjaus)
1951: Valtiopetos (High Treason, ohjaus)
1954: Salainen satama (Seagulls over Sorrento, ohjaus)
1956: Pako vapauteen (Run for the Sun, ohjaus)
1956: Alokas liemessä (Private’s Progress, tuotanto)
1957: Toivoton tunari (Lucky Jim, tuotanto)
1958: Lähettiläs liemessä (Carlton-Browne of the F.O., käsikirjoitus ja ohjaus)
1959: Viikunanlehtiä ja lakkoilua (I’m All Right Jack, tuotanto)
1960: Ranskatar ja me miehet (A French Mistress, ohjaus)
1963: Taivas varjelkoon! (Heavens Above!, tuotanto)
1965: Yhteiskunnan mätämunat (Rotten to the Core, käsikirjoitus)
1966: Kuherruskuukausi (The Family Way, ohjaus)
1970: Tyttö sopassa (There's a Girl in My Soup, ohjaus)

Lähteet

Aiheesta muualla

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset elokuvatuottajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Příkazy

Příkazy on kunta (obec) Tšekissä Olomoucin läänissä. Se noin 15 kilometrin päässä Olomoucin kaupungista luoteeseen.

Kunnan nähtävyyksiä on ulkoilmamuseo (Hanácké skanzen), jonka rakennuksissa on näytteillä vanhoja paikallisena käsityönä tehtyjä huonekaluja ja leluja. Museoalueella olevassa ladossa on näytteillä sata vuotta sitten käytettyjä koneita. Paikallinen pubi on kalustettu 200 vuotta vanhoilla esineillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin kunnat
Loretta Problem

Loretta Problem on turkulais-vaasalainen vuonna 1991 perustettu celtic-folkpunk-yhtye. Yhtye toimi vuosina 1994–1997 ja aktivoitui uudelleen vuosien 2016 ja 2017 aikana uuden "Welcome to the Circus" -singlen ja -videon myötä. 

Yhtye osallistui Rockin SM-kisoihin vuonna 1994 ja sijoittui kilpailussa toiseksi.

Vuonna 2019 yhtye julkaisi "The Waltz Of My Drunken Dream" -singlen ja -videon. London Celtic Punks valitsi biisin vuoden 2019 kolmanneksi parhaaksi celtic-punk sinkkujulkaisuksi.

Vuonna 2020 yhtye julkaisi kaksi uutta kappaletta "It's Your Bloody Fault" sekä uuden version "Another Kind Of Love Song":sta. Molemmista kappaleista julkaistiin myös videot.

Jouluna 2021 yhtye julkaisi taas uutta musiikkia, singlen ja videon This is my way.

Diskografia

Albumit

Singlet 
 ”Celebration Song” (1994)
”Justice or Crime” / "Far Away" (1996)
 ”Welcome to the Circus” (2016)
"The Waltz Of My Drunken Dreams" feat. Juha Lagström (2019)
 "It's Your Bloody Fault"  (2020)
 "Another Kind Of Love Song"  (2020)
 "This Is My Way"  (2021)

Musiikkivideot  
 ”Welcome to the Circus” (2016)
"The Waltz Of My Drunken Dreams" feat. Juha Lagström (2019)
"It's Your Bloody Fault" (2020)
"Another Kind Of Love Song" (2020)

Mukana

Jäsenet

Loretta Problem 2020-     : 
 Maya Liittokivi (laulu)
 Johanna Schwela (viulu)
 Jakke Aho (basso)
Toni "Löysä" Lehtonen (rummut)
Hantta Viinamäki (kitara, mandoliini, banjo)
"Ziggy" Lehtinen (kitara)

Ex-jäsenet 
Tarja Huntus (laulu, Viulu)
Pasi Lehtola (Basso)
Jappe Mutanen (Basso)
Kyösti Järvelä (Viulu)
Juha Saunala (Basso)
Tuomo Unkuri (Kitara)
Teemu "Maisteri" Eerola (viulu, piano)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset punkyhtyeet
Suomalaiset folkyhtyeet
Cassidy

Cassidy voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimenä

 Butch Cassidy (1866–1908), yhdysvaltalainen lainsuojaton
 Christopher J. Cassidy (s. 1970), yhdysvaltalainen astronautti
 David Cassidy (1950–2017), yhdysvaltalainen poplaulaja, lauluntekijä ja näyttelijä
 Ed Cassidy (1923–2012), yhdysvaltalainen rumpali
 Edward Idris Cassidy (s. 1924), australialainen kardinaali
 Elaine Cassidy (s. 1979), irlantilainen näyttelijä
 Eva Cassidy (1963–1996), yhdysvaltalainen laulaja
 Jack Cassidy (1927–1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Joanna Cassidy (s. 1945), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Katie Cassidy (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Natalie Cassidy (s. 1983), brittiläinen näyttelijä
 Nick Cassidy (s. 1994), uusiseelantilainen moottoriurheilija

Taiteilijanimenä
 Cassidy, oik. Barry Adrian Reese (s. 1982), yhdysvaltalainen rap-artisti

Kuvitteellisia henkilöitä
 Cassidy, Rakettiryhmään kuuluva Pokémon
 Hopalong Cassidy, Clarence E. Mulfordin luoma Villin lännen hahmo
 John Cassidy, päähenkilö elokuvassa Nuori Cassidy – kapinanlietsoja
Infanta María Teresa (1890)

Infanta María Teresa oli Espanjan laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijä.

Valmistus 

Alus tilattiin Bilbaosta, missä köli laskettiin vuonna 1889. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1890 ja se valmistui vuonna 1893.

Palvelus 
Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 3. heinäkuuta 1898. Yhdysvallat nosti aluksen, mutta se upposi hinattaessa myrskyssä.

Lähteet

Viitteet 

Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijät
Espanjalaiset Espanjan–Yhdysvaltain sodan risteilijät
Musiikkimuseo Fame

Musiikkimuseo Fame – Finnish Music Hall of Fame on musiikkimuseo Helsingin Keski-Pasilassa kauppakeskus Triplassa. Sisäänkäynti museotiloihin on ulkokautta Pasilan sillan puolelta ja sisäkautta Triplan kolmannesta kerroksesta.

Musiikkimuseon tehtävänä on esitellä suomalaisia artisteja, säveltäjiä, kapellimestareita ja muita musiikkivaikuttajia. Lisäksi museo tallentaa Suomen musiikin kulttuuriperinnettä. Museo on Suomen ensimmäinen, joka käsittelee laajasti suomalaista musiikkia genrestä genreen.

Musiikkimuseo Famen pyrkimyksenä on nostaa Suomen musiikin arvoa ja arvostusta kunnioittaen kaikkia musiikin tekijöitä.

Museon toiminnan ytimessä on Suomen musiikin kunniagalleria, johon valitaan vuosittain suomalaisten arvostamia musiikkivaikuttajia. Mukaan voivat päästä kaikkien musiikinlajien edustajat. Jäsenet valitsee laaja komitea, jossa ovat edustettuina Suomen keskeisimmät musiikkialan organisaatiot. Valintakomiteaa johtaa ministeri Lauri Tarasti.

Musiikkimuseo Famen näyttely esittelee monimuotoisesti Kunniagalleriaan viimeisimpänä valitut jäsenet. Perusnäyttelyn erilaisissa toiminnallisissa huoneissa voi syventyä musiikin maailmaan. Perusnäyttelyn lisäksi museossa esitellään tarkemmin erilaisia teemoja vaihtuvissa näyttelyissä. Näitä ovat olleet muun muassa naiset populaarimusiikissa, iskelmämusiikin muutokset, metallimusiikin vienti, Jean Sibeliuksen luontosuhde ja lastenmusiikki.

Musiikkimuseo Fame ja Ravintola Fame järjestävät tapahtumia, konsertteja ja muita esiintymisiä yhteistyössä musiikkialan eri toimijoiden kanssa.

Fame on rahoitettu suurelta osin yksityisellä rahalla. Museo on saanut inspiraatiota Tukholman ABBA: The Museum, Roskilden Ragnarockista ja Norjan Rockheim -museosta.

Musiikkimuseo Fame kerää yhteistyössä Suomen Kansallismuseon kanssa musiikkikokoelmaa Museoviraston Kokoelma- ja konservointikeskukseen Vantaan Hakkilassa.

Musiikkimuseon Kunniagalleriaan valitut:

2020

Aino Ackté

Dallapé

Katri Helena

Reino Helismaa

Hurriganes

Konsta Jylhä

Toivo Kärki

Juice Leskinen

Georg Malmstén

Nightwish

Kaija Saariaho

Esa-Pekka Salonen

Jean Sibelius

Olavi Virta

2021

Apocalyptica

Danny

Harmony Sisters

Laila Kinnunen

Karita Mattila

Einojuhani Rautavaara

Martti Talvela

Juha “Junnu” Vainio

Värttinä

2022

Kaj Chydenius

Dingo

George de Godzinsky

Eino Grön

Paula Koivuniemi

Erja Lyytinen

Pave Maijanen

Oskar Merikanto

Jorma Panula

Annikki Tähti

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Helsingin museot
Suomen musiikki
Pasila
Almirante Oquendo (1891)

Almirante Oquendo oli Espanjan laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijä.

Valmistus 

Alus tilattiin Bilbaosta, missä köli laskettiin tammikuussa 1889. Alus laskettiin vesille vuonna 1891 ja se valmistui vuonna 1893.

Palvelus 
Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 3. heinäkuuta 1898.

Lähteet

Viitteet 

Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijät
Espanjalaiset Espanjan–Yhdysvaltain sodan risteilijät
Ilppo Pohjola

Ilppo Anssi Pohjola (s. 30. tammikuuta 1957 Keuruu)  on suomalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja taiteilija.

Pohjola opiskeli American Film Institutessa Los Angelesissa USA:ssa ja Sheridan Collegessa Torontossa, Kanadassa. Hän valmistui Lontoon Harrow College of Higher Educationista 1988. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli palkittu Tom of Finland -dokumentti Daddy and the Muscle Academy (1991). Pohjola on tuottanut Eija-Liisa Ahtilan elokuvat ja installaatiot vuodesta 1993 alkaen.

Filmografia

Ohjaaja
 Daddy and the Muscle Academy (1991)
 P(l)ain Truth (1993)
 Asphalto (1998)
 Routemaster (1999)
 1 plus 1 plus 1 – Sympathy for the Decay (2012)

Tuottaja
 P(l)ain Truth (1993)
 Asphalto (1998)
 Routemaster (1999)
 1 plus 1 plus 1 – Sympathy for the Decay (2012)

Tuottajana Eija-Liisa Ahtilan teoksissa:
 Me/We, Okay, Gray (1993)
 Jos 6 olis 9 (1995)
 Tänään (1996)
 Aki, Anne ja Jumala (1998)
 Lohdutusseremonia (1999)
 Lahja (2001)
 Tuuli (2002)
 Talo (2002)
 Rakkaus on aarre (2002)
 Rukoushetki (2005)
 Fishermen (2007)
 Missä on missä? (2008)
 Marian ilmestys (2010)
 Vaakasuora – Horizontal (2011)
 Tutkimuksia draaman ekologiasta (2014)

Muut:
 Kaiken jälkeen (2014), ohjaus ja käsikirjoitus Pekka Sassi

Palkinnot

1992 
 Valtion elokuvataiteilijapalkinto 1992 (Daddy and the Muscle Academy)
 Elokuvatuotannon laatutuki (Daddy and the Muscle Academy)
 Tupilak-palkinto, Tukholma, Ruotsi (Daddy and the Muscle Academy)
 Erikois-Jussi, Helsinki (Daddy and the Muscle Academy)

1993 
 Teddy Bear -palkinto parhaalle lyhytelokuvalle, Berlin International Film Festival, Germany (P(l)ain Truth)
 Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun pääpalkinto ja kansainvälisen kilpailun erikoispalkinto (P(l)ain Truth)
 Asiallisen tiedon omena -palkinto, Seta (P(l)ain Truth)
 Elokuvatuotannon laatutuki (P(l)ain Truth)
 Paras kokeellinen elokuva, Uppsala International Film Festival, Ruotsi (P(l)ain Truth) 
 Paras lyhytelokuva, Kettupäivät (P(l)ain Truth)
 Erikoispalkinto, Prix Futura Berlin, Saksa (Daddy and the Muscle Academy)

1994 
 Paras dokumenttielokuva, Turin Gay & Lesbian Film Festival, Italia (P(l)ain Truth)

1999 
 Erikoispalkinto, Tampereen lyhytelokuvajuhlat (Asphalto)
 Elokuvatuotannon laatutuki (Asphalto)

2000 
 Kettu-palkinto (Routemaster)
 Elokuvatuotannon laatutuki (Routemaster)

2022 
 taiteilijaeläke

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ilppo Pohjolan kotisivu
 Tuotantoyhtiö Kristallisilmän kotisivut
 Ilppo Pohjola. AV-arkki.
 
 
 Daddy and the Muscle Academy. Yleisradio.

Kirjallisuutta
Möller, Olaf: ”Kuolla ilman Jumalaa: Pohjolan uutuus 1 + 1 + 1”, Filmihullu 3/2012.
Tammi, Eero: ”Normiyhteiskunnan armoilla”, Ilppo Pohjolan haastattelu, Filmihullu 3/2012.
Tammi, Eero: ”Turtumusta vastaan: Ilppo Pohjolan elokuvat”, Filmihullu 3/2012.

Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Juutalainen pakolaisuus arabimaista

Juutalaisella pakolaisuudella arabimaista viitataan tavallisesti juutalaisten pakenemiseen ja karkotuksiin muslimimaista vuosina 1947–1980. Tätä aikaisemmin juutalaiset ovat läpi historian joutuneet useita kertoja pakenemaan vainoja ja väkivaltaa.

Juutalaisia asui nykyisissä arabimaissa Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa 1900-luvun alussa yli 800 000, joista suurin osa Euroopan maiden, Ranskan, Britannian ja Italian, hallitsemissa siirtomaissa, eniten Marokossa, Irakissa ja Algeriassa. 1800-luvun sionismi, YK:n 1947 käynnistämä Israelin itsenäisyysprosessi ja maan lopullinen itsenäistyminen 1948, sekä sitä seurannut Israelin ja ympäröivin arabimaiden välinen konflikti johti lähes koko tämän muslimimaissa eläneen juutalaisväestön karkottamisiin ja pakenemiseen Israeliin, Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.  

Jo 1900-luvun alussa juutalaisia oli karkotettu ja paennut joistakin Lähi-idän maista, kuten Jemenistä. Vuonna 1947 YK:n  jakosuunnitelman jälkeen arabien terrori kohdistui juutalaisiin ja myös niihin arabeihin, jotka halusivat yhteiseloa juutalaisten kanssa. Israelia ympäröivät arabimaat hyökkäsivät maahan heti maan itsenäistyttyä. Sota, joka tunnetaan Israelin itsenäisyyssotana päättyi Israelin voittoon, mutta konflikti ja sodat ovat jatkuneet tähän päivään

Juutalaisten maailmankongressi esitti muistiossaan YK:lle jo tammikuussa 1948 kaikkien arabimaissa asuvien juutalaisten olevan välittömässä vaarassa. Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja sosiaalineuvoston, ECOSOC:in puheenjohtaja Charles Malik jätti tämän kuitenkin huomiotta. 

Syinä pakolaisuuteen oli juutalaisiin kohdistunut väkivalta, syrjintä, antisemitismi ja poliittinen epävakaus. Eurooppalaisen kolonialismin loppua 1900-luvun alkupuoliskolla seurannut Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän voimakas islamisoituminen johti juutalaisväestöön kohdistuneisiin vainoihin, mellakoihin ja väkivaltaisuuksiin. Juutalaisten omaisuutta takavarikoitiin ja synagogia tuhottiin tai muutettiin moskeijoiksi. Satoja juutalaisia kuoli, tuhansia vangittiin, juutalaisten taloja, kauppoja ja synagogia poltettiin. Arviot menetetystä omaisuudesta vaihtelevat 20–100 miljardin dollarin välillä.    

Juutalaisia pakeni tai karkotettiin arabimaista, kuten Syyrian, Egyptin ja Irakin kuningaskunnista, Iranista ja Turkin tasavallasta, Israelin itsenäistymisprosessin alkua vuonna 1947 seuranneen Israelin ja arabimaiden konfliktin sekä Iranin vallankumouksen seurauksena yli 856 000. Ensimmäinen pakolaisaalto sijoittuu arabimaihin vuodesta 1947 jatkuen 1970-luvun alkuun. Šaahi Pahlavin johtamassa Iranissa vuonna 1979 tapahtunut islamilainen vallankumous johti toiseen pakolaisaaltoon. 

Vuonna 2009 vain 26 000 juutalaista asui arabimaissa ja 29 000 Turkissa.

Lähteet 

Pakolaisuus
Juutalaiset
Antisemitismi
Israelin historia
Sionismi
Muuttoliike
Nyländska Jaktklubbenin soutusatama Helsingissä

Nyländska Jaktklubbenin soutusatama Helsingissä () on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1899. Se esittää Nyländska Jaktklubben -pursiseuran purjeveneitä ja Helsingin Eteläsatamaa mereltä nähtynä.

Maalaus oli esillä vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen-osastolla. Se hankittiin vuonna 1902 valtion taidemuseon Antellin kokoelmiin. Maalaus sijoitettiin vuonna 2000 Helsingin Presidentinlinnaan, tasavallan presidentin työhuoneeseen. Se on presidentin työpöydän takana olevalla seinällä, minkä ansiosta se näkyi vuosien ajan televisioidun tasavallan presidentin uudenvuodenpuheen taustalla. Poikkeuksen muodostivat vuodet 2013 ja 2014, jolloin presidentti Niinistön uudenvuodenpuhe nauhoitettiin Mäntyniemessä Presidentinlinnan peruskorjauksen vuoksi. Uudenvuodenpuheen visuaalista ilmettä uudistettiin vuonna 2020, mistä alkaen maalaus ei ole enää näkynyt puheen taustalla.

Lähteet

Albert Edelfeltin maalaukset
Mikko Sidoroff

Mikko Sidoroff (s. 1985) on suomalainen kuoronjohtaja ja säveltäjä. Hän on opiskeli kuoronjohtoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 2008–2011 ja valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2011. Vuodesta 2016 alkaen hän on suorittanut kuoronjohdon lisäopintoja Saksassa Hochschule für Musik und darstellende Kunst Mannheimissa.

Sidoroff on johtanut perustamaansa Kamarikuoro Krysostomosta vuodesta 2003 sekä Wiipurilaisen Osakunnan Laulajia vuosina 2012–2016 ja Turun yliopiston kuoroa vuosina 2009–2016. Hän on säveltänyt muun muassa ortodoksista kirkkomusiikkia ja kuoromusiikkia.

Sidoroffin puoliso on kuoronjohtaja Dani Juris.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikko Sidoroff
 

Suomalaiset kuoronjohtajat
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Frank Vincent

Frank Vincent Gattuso Jr. (15. huhtikuuta 1937 – 13. syyskuuta 2017), joka tunnettiin ammatillisesti nimellä Frank Vincent, oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti merkittäviä rooleja HBO:n sarjassa Sopranos ja useissa Martin Scorsesen elokuvissa kuten Kuin raivo härkä (1980), Mafiaveljet (1990) ja Casino (1995). 

Vincent oli amerikanitalialainen, jonka juuret olivat Sisiliasta ja Napolista. Hän syntyi North Adamsissa, Massachusettsissa ja varttui Jersey Cityssä, New Jerseyssä. Hänellä oli kaksi veljeä, Nick ja Jimmy sekä puolisisko, Fran.

Frank Vincent kuoli New Jerseyssä 80 vuoden ikäisenä.

Osittainen filmografia

Elokuva 

 Kuin raivo härkä (1980)
 New Yorkin unelmia (1984)
 Lou, Pat & Joe D (1988)
 Mafiaveljet (1990)
 Viidakkokuume (1991)
 Casino (1995)
 Se ainoa oikea (1996)
 Kun sattuma kuljettaa (1999)
 Hain tarina (2004)
 Remedy (2005)
 Chicago Overcoat (2009)
 Spy (2011)

Televisio 

 Gotti (1996)
 New York Undercover (1996–1997)
 NYPD Blue (2000)
 Sopranos (2004–2007)
 Mr. Pickles (2014–2016)

Lähteet

Aiheesta muualla

Amerikanitalialaiset
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset muusikot
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Yhdysvaltalaiset videopelien ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Valkyria Chronicles

Valkyria Chronicles on Segan julkaisema taktinen roolipeli ja pelisarjan ensimmäinen osa. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 3:lle ja myöhemmin Remastered-versiona Windowsille sekä PlayStation 4:lle.

Juoni 
Peli sijoittuu fiktiiviseen kahtia jakautuneeseen Eurooppaan, joka muistuttaa 1930-lukua. Kaksi suurvaltaa ovat Imperiumi ja Liittovaltio, jotka joutuvat sotaan Gallian luonnonvarojen johdosta.

Pelaaminen 
Pelissä on kolmannesta persoonasta kuvattu hahmojen vapaa siirto, jota rajoittaa toimintapisteiden määrä.

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.5/10 arvostelussaan.

IGN antoi pelin remastered-versiolle arvosanaksi 9.0/10 arvostelussaan.

Ääninäyttelijät 
Pelin alkuperäiset japaninkieliset ääninäyttelijät:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Behind the Voice Actors -sivustolla 
 Pelin kotisivut 

Vuoden 2008 videopelit
Segan videopelit
PlayStation 3 -pelit
PlayStation 4 -pelit
Windows-pelit
Dontnod Entertainment

Don’t Nod Entertainment SARL, toiminimeltään Dontnod Entertainment (tyyliteltynä DONTИOD), on ranskalainen pelitalo, jonka toimipaikka sijaitsee Pariisissa. Vuonna 2008 perustettu yhtiö aloitti kehittämishistoriansa toimintaseikkailupelin Remember Me kanssa. Yhtiö koki vaikeita taloudellisia ongelmia, kunnes se julkaisi vuonna 2015 videopelin Life Is Strange, joka Dontnodin toimitusjohtajan Oskar Guilbertin mukaan pelasti yhtiön todella vaikeasta taloudellisesta tilanteesta. Pelin menestystä seuranneet liiketulot mahdollistivat keskittymisen kolmeen vuonna 2018 julkaistuun videopeliin: toimintaroolipeli Vampyr  sekä Life Is Strangen spin-off The Awesome Adventures of Captain Spirit ja jatko-osa Life Is Strange 2. Vuonna  julkaistiin videopelit Twin Mirror sekä ''Tell Me Why.

Pelit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Profiili MobyGamesissä 

Ranskalaiset videopeliyritykset
M/S Tampere

M/S Tampere on vuonna 1957 valmistunut suomalainen sisävesimatkustajalaiva. Laiva on seilannut aina Pyhäjärvellä Kokemäenjoen vesistössä ja sen kotisatama on ollut Laukontorin satama. Alus liikennöi reitillä Tampere–Hämeenlinna vuoteen 2013 saakka, jolloin Hopealinja myi aluksen Laivanvarustamo Tampere Oy:lle. Aluksella on 180 matkustajapaikkaa sekä ruokailutilat 100 matkustajalle. Nykyään M/S Tampere on risteilevä ravintolalaiva. Se Tampere on yksi Tampereen vanhimpia toiminnassa olevia ravintoloita. Laivaravintolana se avattiin ensimmäisen kerran vuonna 1958.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tampere
Tampere
Viestilehdet

Viestilehdet Oy on suomalainen kustannustalo. Viestilehdet julkaisee maaseutuaiheisia lehtiä: Maaseudun Tulevaisuus-lehteä, Koneviesti-lehteä ja Aarre-lehteä.

Lähteet 

Suomalaiset lehtitalot
Nonadekaani

Nonadekaani eli n-nonadekaani (C19H40) on 19-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää vahamaista ainetta, joka ei käytännössä liukene veteen. Liukenee hieman etanoliin ja on liukoinen hiilitetrakloridiin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Nonadekaanin rakennekaava on CH3(CH2)17CH3, moolimassa 268,53 g/mol, sulamispiste 31,5 °C,  kiehumispiste 330 °C (760 mmHg paineessa), tiheys 0,7855 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 100 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 230 °C, taitekerroin 1,4409 (20 °C) ja CAS-numero 629-92-5.
 
Nonadekaania esiintyy useissa kasveissa, niiden tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Nonadecane 
Human Metabolome Database (HMDB): Nonadecane 
Food Component Database(FooDB): Nonadecane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N- Nonadecane 
Pherobase: Floral Compound - 19Hy 
Pherobase:  Semiochemical - 19Hy 

Alkaanit
Wauhaus

Wauhaus on monitaiteinen taidekollektiivi. Sen ohjelmistoon kuuluu nykyteatteria, esitystaidetta, tanssiteoksia, sosiaalista koreografiaa, konsepteja ja työpajoja. Sen keskeisimmät jäsenet ovat ohjaaja Anni Klein, lavastaja ja valosuunnittelija Samuli Laine, äänisuunnittelija Jussi Matikainen, koreografi Jarkko Partanen, äänisuunnittelija Heidi Soidinsalo ja tuottaja Jonas Welander.

Wauhauksen teokset ovat kokonaisvaltaisia tapahtumia. Ne käsittelevät usein ajankohtaisia aiheita, ja niissä yhdistyvät teknologia, yhteisöllisyys, immersiivisyys ja tietoisuus taideperinteistä. Ryhmän teoksia ovat muun muassa elokuussa 2017 Kiasma-teatterissa esitetty The Church of Internet, joka oli eräänlainen muistojuhla sosiaalisen median kuolleille henkilöille. Lokakuussa 2017 ensi-iltansa sai Uuden tanssin keskus Zodiakissa Private Dancer, jossa yleisö osallistuu kuuntelemalla, havainnoimalla ja fansioimalla yhdessä tai yksin kuulokkeiden kautta.

Wauhaus sai marraskuussa 2017 näyttämö- ja esitystaiteen valtionpalkinnon. Palkintoperusteluiden mukaan ryhmän teokset ovat olleet omaäänisiä, rohkeita, uudistavia ja onnistuneita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ryhmän kotisivut 

Suomalaiset taiteilijaryhmät
Matts Kankkonen

Matts Gustafsson Kankkonen (1815 – 16. heinäkuuta 1899 Rödsö, Kokkolan maalaiskunta) oli suomalainen, Kokkolan maalaiskunnassa asunut talonpoika ja hylkeenpyytäjä, jolla oli merkittävä osuus Oolannin sodan aikana kesäkuussa 1854 käydyssä Halkokarin kahakassa.

Englannin laivaston uhatessa takavarikoida Kokkolan satamassa olleet kauppalaivat ja hävittää Halkokarilla sijainneet Kokkolan porvarien varastot kauppaneuvos Anders Donner kokosi noin sadan miehen vapaaehtoisjoukon, joka yhdessä venäläisen sotaväen kanssa onnistui torjumaan englantilaisten maihinnousuveneet niin sanotussa Halkokarin kahakassa 7. kesäkuuta 1854. Vapaaehtoisjoukkoon kuulunut talonpoika Kankkonen oli hylkeenpyytäjänä hankkinut tarkat ampumataidot ja juuri hänen on kerrottu ampuneen jo heti ensimmäisessä yhteislaukauksessa maihinnousuyritystä johtaneen luutnantti Carringtonin.

Halkokarin tapaus teki Kokkolan vapaaehtoisista niin maineikkaita, että keisari Nikolai I antoi heille useita lahjoja ja kunnianosoituksia. Kankkoselle lahjoitettiin muun muassa Pyhän Yrjön hopeamitali ja kaksi kivääriä. Kankkosesta ja kauppaneuvos Donnerista tilattiin keisarin määräyksestä myös vuonna 1856 valmistuneet Wladimir Swertschkoffin maalaamat muotokuvat, jotka sijoitettiin Helsingin keisarilliseen palatsiin eli nykyiseen Presidentinlinnaan, missä ne ovat tänäkin päivänä. Presidentti Martti Ahtisaari on kertonut Kankkosen muotokuvan olevan hänen suosikkinsa Presidentinlinnan taideteoksista.

Lähteet

Suomalaiset maanviljelijät
Vuonna 1815 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Coda (tiedostojärjestelmä)

Coda on Carnegie Mellon -yliopistossa vuonna 1987 kehitetty hajautettu levyjärjestelmä. Coda on kehitetty Andrew File System version 2 pohjalta.

Coda on saatavilla muun muassa Linux-alustalle.

Codan pohjalta on kehitetty InterMezzo-levyjärjestelmä, joka on myös saatavilla Linuxille.

Lähteet 

Ohjelmistot
Verkkolevyjärjestelmät
KPC Records

KPC Records on suomalainen hip hop -kollektiivi. Sen perustivat jyväskyläläiset rap-artistit Rekami, Are ja Gettomasa vuonna 2013 Kortepohjassa. Muita KPC Recordsia edustavia artisteja ovat Joosu J, Lyttä, Kriso K, Tohtori Getto sekä edesmennyt Mike Mo.

KPC Records toimi aiemmin myös levymerkkinä, jonka kautta julkaistiin muun muassa Gettomasan ja Ruubenin albumi Vellamo LP (2014) ja Aren albumi Raaka ja Leikkaamaton (2015). Nimi KPC Records tulee Gettomasan mukaan sanoista Kortepohja City.

KPC Tour 
Vuoden 2022 elokuussa uutisoitiin, että saman vuoden marras-joulukuussa järjestetään KPC Tour-nimeä kantava kiertue. Mukana kiertueella ovat Gettomasa, Shakkii, Are, Kriso, Rekami, Lyttä, Tohtori Getto, Axel Kala, Pyrythekid ja Aaro630. Kiertue alkoi Jyväskylän Lähitapiola Areenalta 12. marraskuuta ja päättyy Oulun Tullisaliin 17. joulukuuta.

Kiertueen keikat : 

 Jyväskylä (Lähitapiola Areena)
 Tampere (Pakkahuone)
 Turku (Logomo)
 Helsinki (Kaapelitehdas)
 Oulu (Tullisali)

Katso myös 
 Skill Street Entertainment

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -levy-yhtiöt
Linux-nimiavaruudet

Linux-nimiavaruudet () on Linux-ytimen ominaisuus, jolla voidaan jakaa samalla tietokoneella olevat resurssit toisilleen näkymättömiin alueisiin eli nimiavaruuksiin. Globaalit järjestelmän resurssit voidaan abstraktoida siten, että prosesseille näkyy omat erilliset instanssit globaaleista resursseista. Samaan nimiavaruuteen kuuluvat prosessit näkevät resurssit samoin kun taas eri nimiavaruuteen kuuluvat eivät.

Menetelmä vastaa periaatteeltaan Unixin chroot-komennon laajentamista muihin käyttöjärjestelmän hallinnoimiin resursseihin niiden eriyttämiseen. Ominaisuutta käytetään säiliöinnissä jotta eri nimiavaruuksiin sijoitetut sovellukset eivät vaikuta toistensa toimintaan. 

Esimerkiksi mitä vain hakemistoa voidaan käyttää juurihakemistona varsinaisen juuren sijaan muuttamatta itse ohjelman toimintaa. Samalla periaatteella prosessit voidaan jakaa osiin, jolloin yhteen osioon kuuluva ei näe eikä voi muokata muiden osioiden prosesseja: kahdessa eri prosessiavaruudessa voi olla samanaikaisesti eri prosessi samalla tunnistenumerolla. Myös muun muassa verkkoliitännät ja muun tyyppiset resurssit voidaan osioida. Eräät ohjelmat eivät salli useampaa instanssia ohjelmasta, esimerkiksi tiettyä verkkoporttia voi normaalisti kuunnella vain yksi ohjelma kerrallaan. Jakamalla verkkoyhteydet eri nimiavaruuksiin voi eri nimiavaruuksissa olla kaikki portit käytettävissä ja siten ajaa useampaa instanssia ohjelmasta.

Ominaisuuden ensimmäinen toteutus koski mount-nimiavaruutta, joka otettiin mukaan ytimen versiossa 2.4.19 vuonna 2002. Nimiavaruudella eriyttäminen ei tarvitse hypervisor-virtualisointia. Virtualisoinnissa laitteistoa emuloidaan ja sen päällä ajetaan toista käyttöjärjestelmäydintä. Nimiavaruuksien avulla säiliöinnissä ei käytetä laitteistoemulaatiota eikä toista ydintä.

Ominaisuutta on myöhemmin laajennettu käyttäjien nimiavaruuksiin ytimen versiossa 3.8.

Omiin nimiavaruuksien osioitavia tyyppejä ovat:

Myös kellonaikojen hallintaan on kehitetty tukea säiliöiden siirtämiseen eri fyysisten tietokoneiden välillä.

Menetelmään on saatu vaikutteita Plan 9 -käyttöjärjestelmän vastaavasta ratkaisusta. Solaris-käyttöjärjestelmässä on vastaava toiminnallisuus nimeltä Zones.

Lähteet 

Linux-ydin
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1954

Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1954 oli Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi jalkapallossa kaudella 1954. Ensimmäisen kerran myös TUL:n jukkueet osallistuivat tähän aiemmin vain SPL:n seuroille tarkoitettuun kilpailuun. Näin ollen osanotto-oikeus oli 104 joukkueella, joista 103 myös osallistui (Toukolan Teräs luopui). Sarjapaikka maakuntasarjaan kaudelle 1955 myönnettiin 64 joukkueelle, joten sarjasta putosi 39 joukkuetta eikä yhtään uutta nostettu tilalle. Suomensarjaan nousi neljä joukkuetta, ja sieltä vastaavasti maakuntasarjaan putosi neljä.

Maakuntasarja

Maakuntasarja pelattiin kaikkiaan 16 lohkossa, joiden voittajat jatkoivat kilpailua noususta Suomensarjaan kaudelle 1955. Lohkovoittajat ja joukkueiden (suluissa putoavien) määrä lohkossa:

 Pohjoislohko 1: Karihaaran Tenho - joukkueita 5 (2)
 Pohjoislohko 2: Oulun Työväen Palloilijat - 5 (2)
 Pohjoislohko 3: Kokkolan Jymy - 5 (2)
 Pohjoislohko 4: Seinäjoen Sisu - 7 (3)
 Länsilohko 1: Porin Palloilijat - 5 (2)
 Länsilohko 2: IF Kamraterna Åbo - 10 (4)
 Länsilohko 3: Hangö IK - 6 (2)
 Länsilohko 4: Käpylän Urheilu-Veikot - 14 (5 + luopunut Teräs)
 Keskilohko 1: Mikkelin Pallo-Kissat - 6 (2)
 Keskilohko 2: Tammerfors Bollklubb - 5 (2)
 Keskilohko 3: Hämeenlinnan Pallokerho - 6 (2)
 Keskilohko 4: Viipurin Reipas - 6 (2)
 Itälohko 1: Kajaanin Palloseura - 5 (2)
 Itälohko 2: Warkauden Pallo-35 - 5 (2)
 Itälohko 3: Lappeenrannan Pallo-Toverit - 6 (2)
 Itälohko 4: Kymin Palloilijat - 7 (3)

Suomensarjan karsinnat

Suomensarjan karsinnoissa pelasivat maakuntasarjan lohkovoittajat - yhteensä 16 joukkuetta - kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa.

Itälohko

Länsilohko

Viimeisillä kierroksilla peruutettiin otteluita, joilla ei ollut enää kummallekaan joukkueelle merkitystä. Nämä pelit on laskettu sarjataulukkoon tasapeleiksi, maalit 0–0.

Lähteet 

 Suomen Palloliiton toimintakertomus vuodelta 1954, sivu 28

Viitteet

Vuoden 1954 jalkapallo
1954
Jalmari Sinivaara

Jalmari Sinivaara (synt. Sillman, 7. helmikuuta 1892 Orimattila – 29. syyskuuta 1963 Mikkeli) oli suomalainen Etsivän Keskuspoliisin toimistopäällikkö, joka vastasi 1920- ja 1930-luvulla Suomessa asuneiden venäläisten valkoemigranttien toiminnan tarkkailusta.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Sinivaara opiskeli Helsingin yliopistossa humanistisia aineita ja venäjän kieltä asuessaan Venäjällä. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana rautateiden palveluksessa. Suomen itsenäistyttyä hän oli ensin Suomen yleisesikunnan tiedustelun palveluksessa toimien salanimellä Juri Sikorsky vakoojana Pietarissa 1918–1920. Suomeen palattuaan Sinivaara oli yleisesikunnan tiedusteluosaston virkailijana heinäkuuhun 1924 saakka, jolloin hän siirtyi Etsivän Keskuspoliisin Terijoen alaosaston palvelukseen riitaannuttuaan esimiehensä Gustaf Rosenströmin (myöh. Kustaa Rautsuo) kanssa.

Marraskuussa 1924 Etsivän Keskuspoliisin yhteyteen perustettiin toimisto VIII:n nimellä tunnettu erittäin salainen yksikkö, jota ei ollut virallisesti olemassa, ja Sinivaarasta tuli toimiston johtaja. Toimisto oli suoraan Etsivän Keskuspoliisin johtajan Esko Riekin alaisuudessa ja sen tehtävänä oli valvoa suomalaisia kommunisteja ja Suomessa asuvia venäläisiä valkoemigrantteja. Toimisto perustettiin niiden ajatusten perusteella, joita Urho Kekkonen, Urho Piha ja Kaarlo Hillilä olivat esittäneet muistiossaan tiedustelutoiminnan tehostamisesta.

Sinivaara hankki toimiston palvelukseen agentteja ja tiedottajia venäläisistä emigranttipiireistä. Näihin agentteihin kuuluivat muun muassa Kirill Pushkareff (salanimi Carl Puškin), Pjotr Sokolov (salanimi P. Kolberg) ja Anatoli N. Toll (salanimi Heikki Paavilainen). Agenttien kautta hankittiin tiedustelutietoa muun muassa emigranttien suunnittelemista terrori-iskuista Neuvostoliittoon. Sinivaara hoiti toimistoa kotoaan käsin ja hän loi kontaktiverkostojaan muun muassa ravintolailtoja järjestämällä. Verkostojen luonti oli kallista ja Sinivaara itsekin velkaantui pahoin.

Vuonna 1933 Sinivaaralla oli merkittävä rooli niin sanotun suuren vakoilujutun selvittämisessä. Myöhemmin Sinivaara oli ulkomaalaistoimiston edeltäjänä olleen passitoimiston apulaispäällikkönä vuosina 1938–1946.

Lähteet

Suomen turvallisuuspoliisin henkilökunta
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1955

Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1955 oli Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi jalkapallossa kaudella 1955. Sarjaan kelpuutettiin 64 joukkuetta, joista seitsemän TUL:n seuraa Karihaaran Tenho, Kemin Into, Ykspihlajan Reima, Turun Veikot, Turun Teräs, Turun Kisa-Veikot ja Helsingin Jyry eivät määräpäivään mennessä liittyneet Palloliittoon ja suljettiin sarjasta. Kilpailun aikana sarjasta luopui Hämeenlinnan Tarmo.

Maakuntasarja

Maakuntasarja pelattiin kaikkiaan 8 lohkossa, joiden voittajat jatkoivat kilpailua noususta Suomensarjaan kaudelle 1956.

Suomensarjan karsinnat

Suomensarjan karsinnoissa pelasivat maakuntasarjan lohkovoittajat - yhteensä 8 joukkuetta. Ryhmittäin lohkojen I ja II voittajat kohtasivat kaksoisotteluissa joiden voittajat nousivat Suomensarjaan.

Itälohko

Länsilohko

Pohjoislohko

Etelälohko

Lähteet 

 Suomen Palloliiton toimintakertomus vuodelta 1955, sivut 46-57

Viitteet

Vuoden 1955 jalkapallo
1955
Mandoliini (leikkuri)

Mandoliini on käsikäyttöinen keittiötyökalu, tasoleikkuri. Mandoliini koostuu terästä ja kahdesta tasosta, joita liikuttamalla voidaan leikata esimerkiksi vihanneksia tai juureksia. Leikkuupaksuus on säädettävissä.

Nimensä laite on saanut leikkurin käyttäjän kädenliikkeestä, joka muistuttaa mandoliinin soittajaa.

Keittiövälineet
Artekno

Artekno Oy on suomalainen perheyritys, joka valmistaa koneissa ja laitteissa käytettäviä teknisiä muovituotteita, kylmä- ja kuumapakkauksia ja elintarvikepakkauksia. Artekno on perustettu vuonna 1953 ja se kuuluu Artekno-Saarioinen Oy konserniin.

Artekno on tunnettu lujitemuoviveneiden (mm. H-vene) ja -huonekalujen (mm. Pallotuoli) valmistaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arteknon kotisivut

Suomalaiset teollisuusyritykset
Suomalaiset perheyritykset
Huonekaluvalmistajat
Veneenvalmistajat
Julien Sablé

Julien Sablé (s. 11. syyskuuta 1980) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii AS Saint-Étiennen apuvalmentajana.

Ura pelaajana

Sablé hankki jalkapallo-oppinsa AS Saint-Étiennen junioriorganisaatiossa ja debytoi Les Vertsin edustusjoukkueessa 1998 Division 2:n viimeisen kierroksen ottelussa Lilleä vastaan. Kaudella 1998–1999 hän nousi uuden päävalmentajan Robert Nouzaret’n joukkueessa isompaan rooliin ja pelasi 29 ottelua ASSE:n puolustuksessa liiganousuun päättyneellä kaudella. Sablé vakiinnutti paikkansa ASSE:n avainpelaajien joukossa ja oli avauskokoonpanon säännöllinen vastuunkantaja yhdeksän kauden ajan niin liigassa kuin Division 2:ssakin. Sablé toimi myös pitkään joukkueen kapteenina.

Kesällä 2007 Sablé jätti ASSE:n pelattuaan seurassa yli 300 ottelua ja siirtyi RC Lensiin. Guy Roux'n potkujen jälkeen Sablén vastuu seurassa väheni ja hän pelasi kahden Lens-kautensa aikana ainoastaan 41 ottelua. Tammikuussa 2009 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella OGC Niceen. Sablé edusti Niceä kolmen ja puolen kauden ajan, kunnes Claude Puel nousi seuran päävalmentajaksi. Kokenut Sablé ei kuulunut uuden valmentajan suunnitelmiin ja seura ei jatkanut hänen sopimustaan kauden 2011/12 jälkeen.

Lokakuussa 2012 vapaana agenttina ollut Sablé liittyi SC Bastian joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kaksi liigakautta, kunnes lopetti uransa vuonna 2014.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Sablé palasi kasvattajaseuraansa AS Saint-Étienneen. Sablé toimi ASSE:n organisaatiossa juniorivalmentajana U15- ja U19-joukkueissa sekä kaudella 2015–2016 reservijoukkueen peräsimessä. Kesällä 2017 hän siirtyi seuran valmennuskeskuksen johtoon. 

Marraskuussa 2017 Sablé nousi AS Saint-Étiennen päävalmentajaksi Óscarin erottua yllättäen tehtävistään. Sablén johdolla ASSE vajosi liigan häntäpäähän ja hän sai potkut jo joulukuussa 2017. Sablé jatkoi kuitenkin ASSE:n organisaatiossa Jean-Louis Gasset'n, Ghislain Printantin ja Claude Puelin apuvalmentajana. Puelin saatua potkut joulukuussa 2021 Sablésta tuli seuran väliaikainen päävalmentaja yhden ottelun ajaksi, kunnes Pascal Dubraz nimettiin tehtävään.

Meriitit

Pelaajana
 Ligue 2 (3): 1999, 2004, 2009

Lähteet

Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuninkaankivet (Somero)

Kuninkaankivet ovat kotiseutuyhdistys Somero-Seuran vuonna 1963 pystyttämiä muistokiviä Ruotsin ja Venäjän hallitsijoiden ja muiden merkkihenkilöiden käynneistä ja yöpymisistä Hämeen Härkätien varrella Somerolla. 

Kiviä on yhteensä seitsemän ja ne sijaitsevat Hämeen Härkätien (yhdystie 2802, yhdystie 2810) varressa Someron Pitkäjärven, Sillanpään, Lahden, Jaatilan ja Pajulan kylissä. Muistomerkit suunnittelivat taiteilija Pauli Pyykölä ja kivenveistäjä Mauno Kangas.

Kivet ja vierailleet merkkihenkilöt

Katso myös 
 Luettelo kuninkaallisista vierailuista Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla

Hämeen Härkätie
Someron patsaat ja veistokset
Someron nähtävyydet
Suomen muistomerkit
Dawenkoun kulttuuri

Dawenkoun kulttuuri oli esihistoriallisessa Kiinassa, Shandongin alueella noin 4100–2600 eaa. vallinnut viljely- ja kyläkulttuuri.

Kulttuuri 

Kulttuuri oli maanviljelyyn perustuva kyläkulttuuri. Se kehittyi alun tasa-arvoisesta yhteiskunnasta
epätasa-arvoiseksi, mikä näkyy haudoissa. Kulttuurin kylät sotivat keskenään. Kylien johdossa lienee ollut päällikkösuku. Valta lienee perustunut uskontoon. Pääviljalaji oli hirssi, etelässä alkoi riis vallata alaa varsinkin kauden lopuilla.
Sika oli tärkein kotieläin. Meren antimilla oli suuri osuus ravinnossa varsinkin kauden alussa. 
Dawenkoun kulttuuri kehittyi Beixinin kulttuurista etelästä tulleiden vaikutteiden pohjalta.
Dawenkoun ja Yangshaon kulttuurien pohjalta syntyi Longshan.

Aikajako 

Varhais 4100–3500 eri haudoissa suunnilleen samat hautalahjat, tasa-arvoinen
Keski 3500–3000 alkavia hautalahjojen eroja
Myöhäis 3000–2600 suuria hautalahjojen määrän eroja, puuarkkuhautauksia

Aiheesta muaulla

Katso myös 

Yangshaon kulttuuri
Longshanin kulttuuri

Lähteet 

 Kiinan historia
Onko rouvani uskoton?

Onko rouvani uskoton? (Unfaithfully Yours) on Preston Sturgesin myöhäistuotantoon kuuluva yhdysvaltalainen musta komediaelokuva vuodelta 1948. Sturges tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan, mutta tuotantoyhtiönä ei enää ollut Paramount Pictures vaan 20th Century Fox. Elokuvan pääosia näyttelevät Rex Harrison, Linda Darnell, Rudy Vallée ja Barbara Lawrence. Tarina kertoo menestyvästä kapellimestarista, jonka mielikuvitus alkaa laukata hänen epäillessään vaimoaan uskottomuudesta. Avioliittoinstituutiota irvaileva elokuva oli ensimmäinen Sturgesin komedioista, joka ei menestynyt kaupallisesti.

Uusintaversio 
Howard Zieff ohjasi tarinasta vuonna 1984 ensi-iltansa saaneen uusintaversion Mies joka tiesi liian vähän, jossa kapellimestarin roolia esittää Dudley Moore.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1948 yhdysvaltalaiset elokuvat
Preston Sturgesin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Karjalan Marjaana (vuoden 1978 albumi)

Karjalan Marjaana on Tulipunaruusujen albumi vuodelta 1978. Albumin nimikappale, jonka sävelsi Toivo Kärki ja sanoitti Juha Vainio, nousi yhtyeen suurimmaksi menestykseksi ja sijoittui vuoden 1977 Lappeenrannan humppafestivaalien humppasävellyskilpailun kolmannelle sijalle. Omien sanojensa mukaan Kärki ei koskaan erityisemmin pitänyt humpasta, mutta suostui ”humppakuumeen” vuoksi antamaan hieman periksi, ja ”Karjalan Marjaana” oli ensimmäinen hänen harvalukuisiksi jääneistä humppasävellyksistään. ”Jätkän humppa” oli alun perin toisen tunnetun humppayhtyeen Mutkattomien hitti vuodelta 1976. Yhtyeen solistina albumilla oli Raimo Piipponen.

Kappaleet 
 Karjalan Marjaana
 Romantiikkaa ruusutarhassa
 Viimeinen tukkilainen
 Häämuistojen valssi
 Viimeinen ruusu
 Ruhtinaan viulu
 Kotikylälle
 Sirpaleet
 Laatokan morsian
 Kotikylän tyttö
 Jätkän humppa
 Limperin muorin humppa

Lähteet 

Vuoden 1978 albumit
Tulipunaruusujen albumit
Entolomataceae

Entolomataceae on helttasienten lahkoon kuuluva sieniheimo, johon kuuluu neljä sukua ja 1 071 lajia. Heimon lajit ovat kosmopoliitteja, yleisiä sekä lauhkeissa että trooppisissa ilmastoissa.

Lähteet