joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ignostismi

Ignostismi on näkemys, jonka mukaan kysymys jumalan olemassaolosta on merkityksetön, koska jumalasta ei ole yksikäsitteistä määritelmää. Ignostismi vaatii jumalasta tarkan, ei-ristiriitaisen määritelmän ennen kuin sen olemassaoloa voidaan edes alkaa harkita tai siitä voidaan väitellä.  Ignostismin katsotaan usein tarkoittavan samaa kuin teologinen nonkognitivismi. Myös termejä indifferentismi  tai apateismi on käytetty ilmaisemaan samankaltaista ajattelua. Ignostismia on tehnyt tunnetuksi rabbi Sherwin Wine, humanistisen juutalaisuuden perustaja. Paul Kurtzin skeptisyyteen uskonnollisten väitteiden suhteen sisältyy myös ignostismin ajatuksia. 

Vaikka jumalan käsite on ignostismin mukaan mieletön, ignostikko saattaa pitää ajatusta jumalasta tunneperäisesti tai esteettisesti merkityksellisenä. Sen sijaan jumala oliona on epäselvä ja epäjohdonmukainen käsite.

Tätä käsitystä voidaan pitää ei-teismin, (negatiivisen) ateismin tai agnostismin muotona (joskus käytetään termiä välinpitämätön agnostismi, englanniksi apathetic agnosticism). Sanan ignostismi ig-osa tulee englannin kielen sanasta ignorance, tietämättömyys ja viittaa tietämättömyyteen siitä, mitä väitteellä jumalan olemassaolosta tarkoitetaan. Viittaus muotoutuu sanasta gnosis joka on "sydämen tietoa" tai "oivallusta" maailmankaikkeuden henkisestä luonteesta, tai Platonin mukaan "ymmärrys yhdistyneenä tietoon". Toisin sanoen, Ignostismi asettaa kyseenalaiseksi myös henkilön subjektiivisen kokemuksen todistusarvon Jumalasta ja tämän olemassaolosta.

Ignostikolle sellaiset teologien käyttämät käsitteet kuin ”ensimmäinen syy”, ”kaikkivaltias” ja ”kaikkihyvä” ovat epäselviä, ristiriitaisia, kielellisesti tyhjiä tai mahdollisesti runollisia. Siksi niistä ei voi mielekkäästi sanoa, ovatko ne tosia vai eivät. Tämän vuoksi ignostikko odottaa sisäisesti ristiriidatonta jumalan määritelmää, ennen kuin esittää asiasta väitteitä puolesta tai vastaan.

Katso myös 
Ateismin määritelmä
Ateismi
Agnostismi
Tietoteoria
Tieteellinen menetelmä

Lähteet 

Ateismi
Angoulême

Angoulême on kaupunki Länsi-Ranskassa. Angoulême on Uuden-Akvitanian alueella sijaitsevan Charenten departementin pääkaupunki. Kunnan alueella asuu 42 096 asukasta (2006), mutta suurkaupunkialueella asukkaita on noin 100 000. Kaupunki sijaitsee Charentejoen ja Touvrejoen haarassa Akvitanian alangolla, noin 100 kilometrin päässä Atlantin rannikolta. Angoulêmen asukkaat juhlivat kaupungin perustamista Juhana Maattoman 18. toukokuuta 1204 allekirjoittaman julistuksen perusteella.

Katso myös 
 Angoulêmen kansainväliset sarjakuvafestivaalit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut

Ranskan kaupungit
Charenten kunnat
Coulombin laki

Coulombin laki kuvastaa sähköistä voimaa, jonka kaksi pistevarausta kohdistavat toisiinsa.

Ranskalainen Charles Augustin de Coulomb (1736–1806) tutki sähköisesti varattujen kappaleiden vuorovaikutusta, eli niiden välisiä voimia. Vuonna 1784 hän havaitsi tutkimustensa perusteella lainalaisuuden, jota nykyään kutsutaan Coulombin laiksi:

Hiukkasen toiseen hiukkaseen kohdistama sähköinen voima on verrannollinen hiukkasten varausten tuloon ja kääntäen verrannollinen niiden välisen etäisyyden neliöön.

Coulombin laki on kokeilla todettu luonnonlaki.  Coulombin laki perustuu kokeellisiin havaintoihin ja voisi siten olla esimerkiksi 1/r^2-riippuvuuden osalta vain likimääräinen tulos. Modernin fysiikan teoreettiset perusteet ja erittäin tarkat mittaukset viittaavat siihen, että 1/r^2-riippuvuus on täsmällinen luonnonlaki.

Coulombin lain matemaattinen muotoilu 
Matemaattisesti ilmaistuna Coulombin lain mukaan sähköinen voima  on skalaarimuodossa
 

missä  on Coulombin vakio,  on tyhjiön permittiivisyys ja ,    kummankin hiukkasen sähkövaraus.

Coulombin lain mukaisen voiman F (Coulombin voiman) suunta on varauksia yhdistävän suoran suuntainen. Samanmerkkiset varaukset hylkivät toisiaan ja erimerkkiset vetävät toisiaan puoleensa. Coulombin laki voidaan esittää myös vektorimuodossa. Tällöin varauksen  varaukseen  kohdistama voima  on yksikkövektorin  suuntainen ja se voidaan ilmaista alla olevan yhtälön mukaisesti:

.

Katso myös 
Sähkökenttä

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Etälukio: Coulombin laki 
International Electrotechnical Commission (IEC): Coulomb's law 

Voimat
Fysiikan lait
Sähkömagnetismi
Seulonnan keskeiset artikkelit
La Nigérienne

La Nigérienne (”Nigeriläinen”) on Nigerin kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön maan itsenäistyessä vuonna 1960. Laulun on sanoittanut Maurice Albert Thiriet ja sen ovat säveltäneet Robert Jacquet ja Nicolas Abel François Frionnet.

Sanat

Auprès du grand Niger puissant
Qui rend la nature plus belle,
Soyons fiers et reconnaissants
De notre liberté nouvelle!
Evitons les vaines querelles
Afin d’épargner notre sang,
Et que les glorieux accents
De notre race soit sans tutelle!
S’élève dans un même élan
Jusqu’à ce ciel éblouissant,
Où veille son âme éternelle
Qui fera le pays plus grand!

CHORUS:
Debout! Niger! Debout!
Que notre œuvre féconde
Rajeunisse le cœur de ce vieux continent!
Et que ce chant s’entende
Aux quatre coins du monde
Comme le cri d’un peuple équitable et vaillant!
Debout! Niger! Debout!
Sur le sol et sur l’onde,
Au son des tam-tams
Dans leur rythme grandissant,
Restons unis toujours,
Et que chacun réponde
A ce noble avenir
Qui nous dit: – En avant!

Nous retrouvons dans nos enfants
Toutes les vertus des Ancêtres :
Pour lutter dans tous les instants
Elles sont notre raison d’être.
Nous affrontons le fauve traître
À peine armés le plus souvent,
Voulant subsister dignement
Sans detruire pour nous repaître.
Dans la steppe où chacun ressent
La soif, dans le Sahel brûlant,
Marchons, sans défaillance, en maîtres
Magnanimes et vigilants.

CHORUS

Englanninkielinen käännös

Throughout great powerful Niger
Which makes nature more beautiful,
Let us be proud and grateful
For our newfound freedom!
Let us avoid vain quarrels
In order to spare ourselves bloodshed,
And may the glorious voices
Of our race be free of domination!
Let us rise in a single leap
As high as the dazzling sky,
Where stands guard its eternal soul
Which will make the country greater!

CHORUS:
Arise! Niger! Arise!
May our fruitful labors
Rejuvenate the heart of this old continent!
And may the song be heard
In the four corners of the Earth
As the cry of a fair and valiant people!
Arise! Niger! Arise!
On the ground and on the wave,
To the sound of the drums
In their growing rhythms
Let us always remain united,
And may each one respond
To this noble future
Which tells us: – Go forward!

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nigerin kansallislaulun sanat ja sävel 

Kansallislaulut
Niger
Ritarihuone

Ritarihuone () on Helsingin Kruununhaassa sijaitseva uusgoottilainen valtiopäivärakennus, joka on Suomen ritaristoa ja aatelia edustavan säätiön Riddarhusets Understödsstiftelse käytössä. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti G. T. Chiewitz, ja se valmistui 1862 tontille, jonka ritari- ja aatelisääty oli ostanut vuonna 1857. — Ritarihuoneella tarkoitetaan myös aatelistoa valtiosäätynä tai korporaationa.

Yleistä 
Ritarihuoneen ja Aleksanterinkadun välissä sijaitsee pieni Ritarihuoneenpuistikko.

Ritarihuone toimi vuosina 1863–1906 Suomen säätyvaltiopäivillä aatelissäädyn kokoontumispaikkana. Tilojen puutteen vuoksi siellä kokoontuivat vuosien 1863–1864 ja 1867 valtiopäivillä kaikki muutkin säädyt, 1872 porvaris- ja pappissäädyt ja pappissääty vielä vuosina 1877–1878.

Ritarihuonetta pidetään Suomen tärkeimpänä uusgotiikkaa edustavana rakennuksena. Chiewitzin arkkitehtuurille ominaisesti talo rakennettiin tiilestä peittämättä julkisivuja rappauksella. Ikkunat on sijoitettu venetsialaisen ikkunajaon mukaisesti. Taloon ostettiin Saksasta muun muassa kymmenen kaakeliuunia, parkettilattia ja täysistuntosalin vaakunakilvet. Rakennuksessa on myös pommisuoja sekä talonmiehen asunto.

Nykyään Ritarihuoneessa toimii arkisto ja kirjasto, jotka ovat avoinna arkisin. Rakennuksen ylläpito- ja korjauskustannusten kattamiseksi rakennuksesta noin puolet on vuokrattuna ulkopuolisille lyhyt- ja pitkäaikaiseen käyttöön, ja merkittävin pysyvä vuokralainen on Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Ritarihuone instituutiona
Ritarihuoneen toimintaa säätelee ritarihuonejärjestys. Ruotsin vuonna 1626 säädetty ritarihuonejärjestys oli voimassa myös Suomen suuriruhtinaskunnassa, kunnes se korvattiin vuonna 1869 omalla ritarihuonejärjestyksellä. Vaikka ritarihuone lakkasi olemasta osa Suomen lainsäädäntökoneistoa vuonna 1906, ritarihuonejärjestys jäi edelleen Suomen lainsäädäntöön, sillä se sääteli ritarihuoneen toimintaa myös muuten kuin valtiopäivien osalta. Säädyt hyväksyivät viimeisillä valtiopäivillä 1906 uuden ritarihuonejärjestyksen, jonka mukaan aatelisto kokoontuisi edelleen joka kolmas vuosi aateliskokoukseen, mutta keisari Nikolai II ei koskaan vahvistanut uutta ritarihuonejärjestystä eikä kutsunut Suomen aatelia koolle. Lopulta valtionhoitaja P. E. Svinhufvud vahvisti 12 vuotta aiemmin valtiopäivillä hyväksytyn ritarihuonejärjestyksen marraskuussa 1918. Vuoden 1918 ritarihuonejärjestys on edelleen voimassa, ja aateliskokoukset ovat kokoontuneet sen mukaisesti vuodesta 1919.

Julkaisuja

Lähteet

Kirjallisuus
 Aminoff-Winberg, Johanna (toim.): Ritarihuone ja Suomen aatelissuvut. Minerva, Helsinki 2013. ISBN 978-952-492-781-9

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ritarihuone.fi
 Ritarihuonejärjestys Suomen Suuriruhtinanmaan Ritaristolle ja Aatelille (13/1869).
 Ritarihuonejärjestys Suomen Ritaristolle ja Aatelille (156/1918).
 Päätös ritarihuonejärjestyksen muuttamisesta (67/1919).
 

Helsingin suojellut rakennukset
Suomen aateli
Kruununhaka
Georg Theodor Chiewitzin suunnittelemat rakennukset
Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Biladi

Biladi ("Isänmaani") on Palestiinan kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön Palestiinan itsehallintoviranomaisten vuonna 1996 Palestiinan itsenäisyysjulistuksen (vuodelta 1988) 31. artiklan perusteella. Laulun on sanoittanut Ibrahim Hefeth Touqan ja sen ovat säveltäneet Mohammad Salim Flaifel ja Ahmad Salim Flaifel.  

Vuodesta 1936 palestiinalaiset käyttivät tunnuslaulunaan hymniä "Mawtini", jonka on sanoittanut Ibrahim Towqan ja säveltänyt libanonilainen Mohammad Flaifel. Laululla on siis samat tekijät kuin "Biladillakin". Lisäksi Mohammad ja Ahmad Salim Flaifel ovat säveltäneet myös Syyrian kansallislaulun. Saddamin kukistumisen jälkeen Mawtini on valitty Irakin kansallislauluksi. Lisäksi on ollut käytössä "Fedajeen-hymni", jonka PLO:n suurin jäsenjärjestö Al-Fatah otti käyttöön vuonna 1972. Halutessaan korostaa olevansa koko Palestiinan kansan edustaja eikä vain yksi puolue muiden joukossa Al-Fatah korvasi puoluetunnuksensa yleispalestiinalaisilla tunnuksilla. Tällöin myös puolueen hymni "Al-Asifa" ("Myrsky") korvattiin yleisemmällä laululla. "Fedajeen-hymnin" sävelsi egyptiläinen Ali Ismaeil ja sen sanoitti Said Al-Muzayyen. Laulu tunnettiin myös nimellä "Palestiinan vallankumouksen hymni".

Sanat arabiaksi

بلادي يا أرضي يا أرض الجدود

بلادي بلادي بلادي 

يا شعبي يا شعب الخلود

بعزمي وناري وبركان ثأري      وأشواق دمي لأرضي وداري

صعدت الجبال 
وخضت النضال        

قهرت المحال عبرت الحدود

بلادي  بلادي
بلادي 

يا شعبي يا شعب الخلود

بعزم الرياح ونار السلاح       وإصرار شعبي بأرض الكفاح
فلسطين 

داري فلسطين ناري فلسطين 

ثأري وأرض الصمود

بلادي بلادي 
بلادي 

يا شعبي يا شعب الخلود

بحق القسم تحت ظل العلم        

بأرضي وشعبي ونار الألم
سأحيا فدائي

وأمضي فدائي         وأقضي فدائي 

الى أن تعود بلادي 

بلادي يا شعب الخلود

Englantilainen käännös

My country, my land, land of my ancestors
My country, my country, my country
My people, people of perpetuity
With my determination, my fire and the volcano of my revenge
With the longing in my blood for my land and my home
I have climbed the mountains and fought the wars
I have conquered the impossible, and crossed the frontiers
My country, my country, my country
My people, people of perpetuity
With the resolve of the winds and the fire of the guns
And the determination of my nation in the land of struggle
Palestine is my home, Palestine is my fire, Palestine is my revenge and the land of endurance
My country, my country, my country
My people, people of perpetuity
By the oath under the shade of the flag
By my land and nation, and the fire of pain
I will live as a fida'i*, I will remain a fida'i, I will end as a fida'i - until my country returns
My country, people of perpetuity.

 fida'i = henkilö, joka uhrautuu henkensä edestä vapaaehtoisesti.

Aiheesta muualla

Kansallislaulut
Palestiina
Vierumäki (Heinola)

Vierumäen kylä on kylä ja taajama Heinolan kaupungin eteläosassa Päijät-Hämeen maakunnassa lähellä Lahtea. Asukkaita Vierumäellä on noin 1 000, opiskelupaikkoja noin 1 100 ja työpaikkoja noin 1 000. Vuonna 2019 Vierumäen taajamassa asui 405 asukasta. Vierumäeltä on matkaa Heinolan keskustaan noin 13 kilometriä, Lahteen 22 kilometriä ja pääkaupunkiseudulle 120 kilometriä.

Vierumäki valittiin vuonna 2011 Päijät-Hämeen vuoden kyläksi.

Palvelut ja yritykset 
Vierumäen palveluihin kuuluu Suomen urheiluopisto, liikenneasema, kaksi kauppaa, kioski, hotelleja, ravintoloita, Postin pakettiautomaatti ja Alkon noutopiste.

Vierumäellä toimii koulu, jossa on luokat 0–6. Samassa rakennuksessa koulun kanssa toimii päiväkoti. Yksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulun kampuksista sijaitsee Vierumäellä.

Vierumäellä on noin 1 000 työpaikkaa ja kaksi teollisuusaluetta. Vierumäellä toimivia yrityksiä ovat Artome, Betset, Holiday Club, Oiva Wood Solutions, Versowood ja Weckman Steel. Vierumäen yrityspuistossa on tilaa yrityksille yli 100 000 kerrosneliömetriä.

Liikenne 
Vierumäki sijaitsee valtatien 4 varrella. Vierumäen liittymässä sijaitsee linja-autojen pikavuoropysäkki, jolta pääsee Helsinkiin ja Pohjois-Suomeen. Lahden seudun liikenteen linja-autot kulkevat 30 minuutin välein Vierumäeltä Lahteen ja Heinolaan.

Seututie 313 kulkee Vierumäeltä Asikkalan Urajärven ja Vesivehmaan kylien kautta Vääksyn taajamaan. Vierumäeltä on noin 16 kilometriä matkaa Vesivehmaan lentoasemalle, jossa matkustajaliikennettä ei ole säännöllisesti tarjolla. Seututie 363 kulkee Vierumäeltä Jaalan kirkonkylällä sijaitsevaan kantatien 46 liittymään noin 35 kilometrin matkan.

Lahti–Heinola-rata kulkee Vierumäen kautta. Vierumäellä on rautatieasema, joka on tavaraliikenteen käytössä. Vierumäen lähimmät henkilöliikenteen rautatieasemat sijaitsevat Lahdessa noin 23 kilometrin etäisyydellä ja Nastolassa noin 25 kilometrin päässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vierumäen kyläyhdistys Facebookissa

Päijät-Hämeen maakunnan taajamat
Päijät-Hämeen vuoden kylät
Kamov Ka-52

Kamov Ka-52 venäläinen monitoiminen, ympärivuorokautiseen käyttöön suunniteltu kaksipaikkainen taisteluhelikopteri. NATO kutsuu Ka-50-2- ja Ka-52-helikoptereita nimellä "Hokum" ja "Hokum B".

Kamov Ka-50 oli toinen kahdesta taisteluhelikopterimallista, joka suunniteltiin Neuvostoliiton armeijan käyttöön (toinen on Mil Mi-28). Suunnittelutyö alkoi 1977 ja prototyyppi V.80 lensi 1982.

Helikopterin erikoisuutena on, että siinä on kaksi vastakkaisiin suuntiin pyörivää roottoria, eikä lainkaan pyrstöroottoria. Helikopteri oli myös ensimmäinen jossa oli heittoistuin. Ka-50 oli yksipaikkainen taisteluhelikopteri, jossa käytettiin runsaasti elektroniikkaa lentäjän työmäärän helpottamiseksi. Yli 35 % sen massasta on komposiitteja. Kamov taisteluhelikopterit on suunniteltu myös ilmataisteluihin, eliminoimaan vihollisen helikopterit. Ohjaamo kestää 12,7 mm panssarinläpäisevän luodin osumat ja sirpaleet 23 mm:stä.

Ka-50 valittiin Mi-28:n sijaan vuonna 1986, mutta malleja vertailtiin uudelleen 1994 ja molempia valmistetaan pieniä määriä tuotantolinjojen käynnissä pitämiseksi.

Venäjän armeija huolestui yhden lentäjän työmäärästä ja tilasi kopterista kahden lentäjän version, joka pystyisi operoimaan kaikissa sääoloissa ja öisin. Ka-52 on ensimmäinen taisteluhelikopteri, jossa lentäjä ja aseupseeri istuvat rinnakkain. Noin 85 % rungosta on samaa kuin Ka-50:ssä. Ka-52 lensi ensi kerran 1997, mutta sarjatuotanto alkoi vasta 2008. Kopteria käytettiin ensimmäisen kerran Tšetšeniassa.

Helikopteria oli tarkoitus käyttää Venäjän laivaston Ranskasta tilaamilla Mistral-helikopteritukialuksilla.

Aseistuksena on yksi yksiputkinen 30 mm 2A42 -tykki rungon oikealla puolella. Molemmissa siivissä on kaksi ripustinta muille aseille, kuten 80×S-8 80 mm raketit tai 12×Vikhr-M (AT-12) laserohjattuja panssarintorjuntaohjuksia. Muina vaihtoehtoina ilmatorjuntaohjukset ja tykkiaseistus.

Kopterissa on kaksi tutkaa, toinen ilma- ja toinen maakohteita varten ja Samshite-yönäkölaitteisto.

Valmistaja markkinoi aktiivisesti molempia koptereita, Ka-50:tä nimellä "Black Shark" ja Ka-52:ta nimellä "Alligator".

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ka-52 HOKUM B / Alligator  (globalsecurity)
 Ka-52
 Ka-136 
 Kamov Ka-52

Sotilashelikopterit
Kamovin ilma-alukset
Alkupolku

Alkupolku on Knowledge Adventure Inc.:n kehittämä opetuspelisarja tietokoneelle. Pelien tarkoitus on opettaa lapsille samoja asioita kuin koulussa opetetaan. Opetusapuna käytetään erilaisia eläinhahmoja, hauskoja pikkupelejä sekä lauluja ja loruja. Pelien grafiikka ja vaatimustaso kehittyvät sitä mukaa kun lapsi kasvaa. Siinä missä Naperolassa on suuria, kirkkaita pintoja ja selkeitä ääriviivoja ja pyrkii totuttamaan tietokoneen käyttöön, vaatii Kolmas luokka jo paljonkin pelaajaltaan. Naperolan suositusikä on jo 2-vuotiaasta alkaen. Pelien toimituksesta suomessa vastaa Elävät Kirjat Oy

Asiat, joita peleissä opetetaan, on yleensä sijoitettu vuotta alemmaksi kuin niitä koulussa opetettaisiin. Esimerkiksi Eskari totuttaa käyttämään aakkosia ja lukemaan, ja Ekaluokka opettaa kertotaulun alkeita. Alkupolku Matikka sijoittuu keskiaikaiseen Matematiikkalinnaan, jossa pelaajan täytyy ratkaista jatkuvasti vaativampia matemaattisia ongelmia päästäkseen eteenpäin. Alkupolku Tiedonpuu perustuu kymmeneen aihepiiriin, kuten biologiaan, maantieteeseen, ruokaan tai kulkuneuvoihin. Alkupolku Englanti ja Ruotsi keskittyvät lähinnä kielten sanaston opettamiseen, eivätkä niinkään kielioppiin. Pelaaja joutuu esimerkiksi pukemaan valitsemaansa hahmoa vieraskielisten ohjeiden mukaan.

Kaikissa peleissä on valittavana joko helpompi tai vaikeampi taso ja kaikista löytyy helpompia tai vaikeampia tehtäviä, joita on pakko suorittaa päästäkseen etenemään.

Pelit

Alkuperäiset
 Alkupolku Naperola
 Alkupolku Leikkilä
 Alkupolku Eskari
 Alkupolku Ekaluokka
 Alkupolku Tokaluokka
 Alkupolku Kolmas luokka: Vaarojen vuori
 Alkupolku Tiedonpuu
 Alkupolku Englanti
 Alkupolku Ruotsi

Frankie-sarja
Pelisarjaa on uudistettu vuodesta 2000 lähtien ja sen osia on päivitetty. Uudet osat ovat perusnimeltään samannimisiä kuin vanhat, lisäksi niihin on lisätty jokin osaa kuvaava nimi. Uusissa osissa päähahmona seikkailee Frankie-niminen koira.
 Alkupolku Leikkilä: Lemmikkiystävät
 Alkupolku Eskari: suuri kilpailu
 Alkupolku Ekaluokka: potkulautakisa
 Alkupolku Tokaluokka: Salainen agentti
 Alkupolku Matikka: Ritariseikkailu matikkalinnassa

Josefiina-sarja
Josefiinan Alkupolku-sarja ei virallisesti ole Knowledge Adventuren käsialaa, mutta Elävät Kirjat Oy on päättänyt ristiä Josefiina-pelit Alkupolku-sarjaksi antaakseen sarjalle jatkoa.
 Alkupolku Avaruus - Planeettavarkaat
 Alkupolku Ekaluokka
 Alkupolku Elimistö
 Alkupolku Englannin kieli
 Alkupolku Englannin kieli 2
 Alkupolku Ensiapu
 Alkupolku Historia
 Alkupolku Kielet - kokoelm
 Alkupolku Leikkilä
 Alkupolku Liikenne
 Alkupolku Maantieto - Matkalla Suomessa
 Alkupolku Matematiikka - kokoelma
 Alkupolku Matematiikkaa 1
 Alkupolku Matematiikkaa 2
 Alkupolku Matematiikkaa 3
 Alkupolku Matikka
 Alkupolku Ruoanlaitto - Ihmeellinen keittiö
 Alkupolku Seikkailumaa Saturetki
 Alkupolku Seikkailumaa Taikataival
 Alkupolku Seikkailumaa Unelmien peili
 Alkupolku Suomen Kieli 1
 Alkupolku Suomen Kieli 2
 Alkupolku Tokaluokka
 Alkupolku Ympäristö

Lähteet
Leikkien.fi, Alkupolku
Kotimikro.fi Alkupolku matkailee Suomen kesässä
Panvision.com, tuotelista Teemana alkupolku

Opetuspelit
Emil von Qvanten

Emil von Qvanten, salanimi Peder Särkilax, (22. elokuuta 1827 Pori – 5. joulukuuta 1903 Sanremo) oli suomalaissyntyinen runoilija.

Von Qvanten julkaisi kahtena vuonna, 1845 ja 1849, runokalenterin Lärkan ('Leivonen'), johon sisältyy "Suomis sång". Kokoelma Dikter ('Runoja') ilmestyi 1851. Salanimellä Peder Särkilax hän julkaisi vuonna 1855 poliittisen pamfletin Fennomani och skandinavism, jossa hän vaati Suomen erottamista Venäjästä ja asettui kannattamaan ajatusta suomalais-skandinaavisesta liittovaltiosta. Tilanne juontui Krimin sodasta. Von Qvanten oli muuttanut jo 1853 Suomesta Ruotsiin. Siellä hän oli aateloidun sukunsa edustajana valtiopäivillä. Hän oli kuningas Kaarle XV:n hovikirjastonhoitaja 1864–1872. Hän matkusteli maailmalla ja asettui sitten 1890 Italiaan, missä hän toimi lehtimiehenä. Von Qvanten ei voinut elämänsä loppupuolella enää palata kotimaahansa venäläisvaltaa arvostelleitten kirjoitustensa vuoksi. Kootut runot Dikter, nya och gamla ilmestyi 1880. Emil von Qvanten on haudattu sukunsa aikanaan omistaman Mäntsälän Ylikartanon maille.

Von Qvanten kirjoitti sanat Suomen lauluun (”Suomi-Sång”) vuonna 1842. Runo on myöhemmin tullut tunnetuksi kuorolauluna Fredrik Paciuksen säveltämällä melodialla. Sanoitusta on korjannut J. L. Runeberg.

Von Qvantenin puoliso oli ruotsalainen kirjailija Aurora von Qvanten.

Teokset 
 Lärkan, 1844 ja 1849
 Dikter, 1851
 Lyriska dikter, 1859, 
 Dikter, nya och gamla, 1880
 Sveriges skönaste folkvisor, 1882
 Fyra sagodikter, 1900
 Fennomani och skandinavism, 1855, salanimellä Peder Särkilax

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1827 syntyneet
Vuonna 1903 kuolleet
Antti Heikkilä (jääkiekkoilija, 1943)

Antti Heikkilä (s. 30. lokakuuta 1943 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilja ja jääkiekkovaikuttaja. Aktiiviuransa aikana hän pelasi puolustajana.

Heikkilän veljekset Antti ja Lasse ovat olleet tärkeitä vaikuttajia porilaisen kiekkoilun nousussa.

Peliura 
Antti Heikkilä pelasi Porin Karhuissa ja Ässissä yhteensä 20 kautta 1961–1981 SM-sarjaa ja -liigaa. Hän voitti kolme Suomen mestaruutta ja yhteensä 6 mitalia. Otteluita Heikkilälle kertyi 561 ja pisteitä 144 + 116 runkosarjassa. Lisäksi hän pelasi 29 pudotuspeliottelua saldolla 10 + 5. Ässät on jäädyttänyt Antti Heikkilän pelinumeron 2.

Antti Heikkilä pääsi pukemaan maajoukkueen pelipaidan 11 A-maaottelussa tehden tehot 1 + 2. Hän edusti Suomea kerran MM-kisoissa, vuonna 1966.

Ura valmentajana ja muissa tehtävissä 
Antti Heikkilä siirtyi Ässien valmentajaksi vuonna 1981. Hän johti Ässien peliä viiden kauden ajan. Antti Heikkilä on toiminut myös Ässissä toimitusjohtajana ja markkinointipäällikkönä. Lisäksi hän on ollut Suomen Jääkiekkoliiton liittovaltuustossa ja valmennusvaliokunnassa.

Antti Heikkilä on porilaisissa urheilupiireissä erittäin tunnettu, mutta myös joidenkin mielissä vihattu persoona. Hän tuli tunnetuksi Ässien ja FC Jazzin taloussotkuista 1990-luvun lopulta ja 2000-luvun alusta. Monien mielestä hänen rahapolitiikkansa toimitusjohtajana ajoi jalkapalloseura FC Jazzin huonoon tilaan. Pimeästi maksetut palkat ja palkkiot toivat tuomiot porilaisen jalkapalloseuran FC Jazzin kuudelle entiselle johtomiehelle 1994–97 tapahtuneista talousrikoksista. Porin käräjäoikeus tuomitsi heidät perjantaina ehdollisiin vankeusrangaistuksiin, joiden pituudet ovat kuudesta kahdeksaan kuukautta.
   
Jazzin entinen toiminnanjohtaja Pentti Joensuu ja entiset johtokunnan jäsenet Antti Heikkilä ja Esko Suikkanen saivat kahdeksan kuukautta ehdollista vankeutta törkeästä veropetoksesta ja kirjanpitorikoksesta. Seuran entisistä puheenjohtajista Ilkka Huttusen tuomioksi tuli 7 kuukautta 15 päivää ja Arto Vitikan tuomioksi 6 kuukautta 15 päivää törkeästä veropetoksesta ja kirjanpitorikoksesta. FC Jazz kuopattiinkin vuonna 2004 Veikkausliigasta putoamisen jälkeen Veroviraston haettua sen konkurssiin. Verovirastolla oli veroja, maksuja ja muita saamisia porilaisseuralta yhteensä 506 436,64 euroa.

Saavutukset ja palkinnot 
 3 Suomen mestaruutta (1965, 1971, 1978)
 2 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
 Ässät on jäädyttänyt Heikkilän pelinumeron 2
 Suomen Jääkiekkoleijona #58

Lähteet 
 
Heikkilän tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Reijo Hakanen

Reijo Hakanen (s. 20. elokuuta 1943 Kangasala) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.

Hakanen oli yksi lenkki Ilveksen 1960-luvun huippuketjussa, jossa pelasivat myös Jorma Peltonen ja Lasse Oksanen. Hakanen pelasi Ilveksessä kaudet 1961–1974 lukuun ottamatta yhden kauden mittaista Itävallan vierailua AC Klagenfurtissa. Hän oli ensimmäinen suomalainen Keski-Euroopan huippusarjoissa. Kolmen Suomen mestaruuden ja kymmenen mitalin lisäksi Hakasella on Itävallan mestaruus ja kaksi hopeaa Euroopan Cupista. SM-sarjassa Hakanen pelasi yhteensä 274 ottelua saldolla 200+93.

Maajoukkueessa Hakanen pelasi 59 A-maaottelua tehoin 29+12. Hän pelasi Suomen puolesta kolmissa MM-kisoissa.

Pelaajauransa aikana Hakanen toimi ansiotyössä muun muassa huoltoasemayrittäjänä ennen kuin sai työpaikan Forssan Jäähalli Oy:n toimitusjohtajana vuonna 1973. Hän kävi Forssasta käsin pelaamassa Ilveksessä vielä kauden 1973–74 ja lopetti sitten SM-tasolla, mutta pelasi vielä I-divisioonaa Forssan Palloseurassa yhden kauden ja toisen paria vuotta myöhemmin KooKoossa.

Hakasen nuoremmat veljet Markku ja Matti pelasivat myös SM-sarjaa Ilveksessä, Matti myös Ässissä.

Saavutukset ja palkinnot
3 Suomen mestaruutta (1962, 1966, 1972)
3 SM-hopeaa ja 4 -pronssia
Itävallan mestaruus (1969)
2 Euroopan Cupin hopeasijaa (1967 ja 1969)
Herrasmiespelaaja (1972)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1966)
Suomen Jääkiekkoleijona #59

Lähteet

 Aarne Honkavaara & al.: Pelimiehiä, tulisieluja. Tampereen Ilves 50 vuotta ISBN 951-99323-7-2
Hakasen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Jorma Peltonen

Jorma Kalevi Peltonen (11. tammikuuta 1944 Messukylä – 30. huhtikuuta 2010 Tampere) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Peltonen oli yli vuosikymmenen ajan Suomen parhaita keskushyökkääjiä. Hän johti pitkään Ilveksen ykkösketjua laidoilla ensin Lasse Oksanen ja Reijo Hakanen, myöhemmin Hakasen paikalle tuli Pekka Leimu. Peltonen pelasi Ilveksessä kaudet 1962–1975, jonka jälkeen lähti Euroopan kiertueelle ja kiekkoili Sveitsissä EV Zugissa, Italiassa HC Pustertalissa ja uudelleen Sveitsissä HC Vispissä.

Peltonen palasi Suomeen vuonna 1980 ja Jokereihin. Yhden Helsingin kauden jälkeen Peltonen pelasi vielä Lukossa uransa viimeisen kauden. Yhteensä hän pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 329 ottelua tehoin 240+291. Peltonen voitti kaksi Suomen mestaruutta ja yhteensä kymmenen mitalia. Hän voitti SM-sarjan pistepörssin viidesti.

Suomen jääkiekkomaajoukkuetta Peltonen edusti 188 kertaa ja pisteitä hän teki 43+60. Suomea Peltonen edusti kuusi kertaa maailmanmestaruuskisoissa ja kolmesti olympialaisissa.

Peliuransa päätyttyä Peltonen toimi perustamansa autoliikkeen toimitusjohtajana.

Ilves jäädytti Peltosen pelinumeron 16 ennen 75-vuotisjuhlaotteluaan 23. syyskuuta 2006.

Peltosen poika Jarno Peltonen pelasi myös monta kautta Ilveksessä ja lopetti uransa vuonna 2006 EHC Baselissa, Sveitsissä. Jorman nuorempi poika Jermu Peltonen pelasi maalivahtina Ilveksen junioreissa ja pääsi kerran myös Ilveksen luukkuvahdiksi kaudella 1993–1994. Jermu lopetti jääkiekon Vammalan Palloseurassa, II-divisioonassa kaudella 1995–1996.

Saavutukset ja palkinnot 
 2 Suomen mestaruutta (1966, 1972)
 3 SM-hopeaa ja 5 -pronssia
 SM-sarjan paras pistemies (1966, 1968, 1969, 1970, 1972)
 SM-sarjan maalipörssin voittaja (1966)
 SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1967, 1968, 1969, 1970, 1972)
 Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1966, 1969)
 Nopeimmat 2 maalisyöttöä (0.06)
 Nopeimmat 4 maalisyöttöä (15.37)
 Ilves on jäädyttänyt Peltosen pelinumeron 16
 Suomen Jääkiekkoleijona #60

Lähteet 
 
Peltosen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Volgan Bulgaria

Volgan Bulgaria, tai Volgan Bolgaria oli Volgan keskijuoksulla sijainnut voimakas valtio 900–1200-luvuilla. Sitä hallinneet bolgaarit olivat turkkilaista bolgaarin kieltä puhunutta väestöä. Saman väestön toinen haara siirtyi Kaakkois-Eurooppaan, slaavilaistui, kristillistyi ja antoi nimen Bulgarian valtiolle. Idän bolgaarit kääntyivät 900-luvulla islamiin. 

Idän bolgaarit siirtyivät Volgan rannoille 660-luvulla. He maksoivat veroa kasaareille kunnes irtaantuivat heidän vallasta 900-luvun aikana. Volgan Bulgarian mahti oli huipussaan 900–1100-luvulla. Volgan Bulgarian alue (Bulgar) sijaitsi suunnilleen nykyisen Tatarstanin tasavallan kohdalla. 

Bulgaria joutui mongolien hyökkäyksen kohteeksi, ja se valloitettiin vuonna 1236, jolloin siitä tuli osa Kultaisen ordan kaanikuntaa. Kun Kultainen orda hajosi, osasta entisestä Bulgariasta muodostettiin Kazanin kaanikunta, joka oli olemassa vuoteen 1552. Tällöin Iivana Julma valloitti Kazanin ja liitti sen osaksi Venäjän valtakuntaa. Alueesta muodostettiin 1700-luvulla Kazanin kuvernementti, ja se jaettiin Tatarstanin ja Baškortostanin tasavalloiksi 1919–1920.

Bolgaarit ja tataarit
 Alueen väestöistä käytetty tataari-nimitys tuli mongolivalloittajien mukana. Kultaisen ordan synnyttyä tätä nimitystä ryhdyttiin käyttämään myös miehitetyn alueen väestöstä. Bolgaarit eivät kuitenkaan itse kutsuneet itseään tataareiksi, vaan nimitystä käyttivät lähinnä venäläiset Kultaisen ordan ei-venäläisistä kansoista.

1500–1600-luvuilla alkuperäisiltä asuinpaikoiltaan siirretyt kazanilaiset ja mishäärit menettivät entiset alueelliset nimityksensä, jolloin heidän oli pakko aktiivisen keskinäisen sekoittumisen takia ottaa käyttöön yhteinen etonyymi, tataarit, jota Kultainen orda ja paikalliset feodaalit olivat juurruttaneet kansaan jo Kultaisen ordan ajoista lähtien. Yhdentymisen jälkeen alkoivat venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto kutsua kazanilaisia ja mishääreitä tällä nimellä. Sitkeiden ponnistelujen ansiosta se levisi vähitellen myös kansan keskuuteen. Valtaosa tataariväestöä piti kuitenkin parempana kutsua itseään bolgaareiksi.

Lähteet
Eastern Bulgars. encyclopedia.com
 Azade-Ayse Rorlich: The Volga tatars-a Profile in National Resilience.
 A. H. Halikov: Tataarit, keitä te olette?

Katso myös 

 Bolgarismi
 Volgan tataarit

Muinaiset kansat
Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gustáv Husák

Gustáv Husák (10. tammikuuta 1913 Dúbravka – 18. marraskuuta 1991 Bratislava) oli slovakialainen poliitikko ja Tšekkoslovakian presidentti vuodesta 1975 vuoden 1989 joulukuuhun saakka, jolloin samettivallankumous syrjäytti hänet. Koulutukseltaan Husák oli juristi.

Uran alkuajat 

Husák liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1933 ja toimi toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1945 kielletyn Slovakian kommunistisen puolueen yhtenä johtohahmoista. Vuonna 1945 Husák nimitettiin Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen keskuskomitean jäseneksi. Hän oli mukana likvidoimassa Slovakiassa vuoden 1946 vaalien voittajapuolueen Demokratická stranan johtoa vuosina 1947–48. Vangittiin ja erotettiin kommunistisesta puolueesta vuonna 1951 väitettyjen nationalististen pyrkimystensä vuoksi osana stalinistisia vainoja. Husák tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen vuonna 1954 ja vapautui vuonna 1960.

Vapautuminen ja valtaannousu 

Vapautumisen aikakaudella vuonna 1963 Husákin tuomio kumottiin ja hänet otettiin uudelleen puolueen jäseneksi. Vapauduttuaan hän arvosteli uus-stalinistista puoluejohtoa ja nousi varapääministeriksi huhtikuussa 1968. Prahan kevään aikana Husák kuitenkin vaihtoi poliittisista linjaa ja vastusti puolueen ensimmäisen sihteerin Alexander Dubčekin ajamaa ihmiskasvoista sosialismia. Kremlin tukemana Husák nousi ensimmäiseksi sihteeriksi (vuodesta 1971 virkaa kutsuttiin pääsihteeriksi) vuoden 1969 huhtikuussa.

Valtakausi 

Husák kumosi nopeasti Dubčekin tekemät uudistukset ja erotti keskuskomitean liberaaleimmat jäsenet. Vuonna 1975 Husák nousi Tšekkoslovakian presidentiksi. Hänen valtakautensa aikana maa oli Neuvostoliiton uskollisimpia liittolaisia ja toisinajattelijoita ei hänenkään valtakaudellaan suvaittu. Valtiollinen salainen poliisi StB osallistui Husákin kaudella useiden ihmisten katoamisiin ja vangitsemisiin.

Vuonna 1987 hän luovutti pääsihteerin viran seuraajalleen Miloš Jakešille. Husák jatkoi presidenttinä aina samettivallankumouksessa tapahtuneeseen syrjäyttämiseensä asti 28. joulukuuta 1989. Husák kuoli 18. marraskuuta 1991.

Lähteet

Aiheesta muualla 

http://www.hrad.cz/en/president-of-the-cr/former-presidents/gustav-husak.shtml

Tšekkoslovakian presidentit
Slovakialaiset poliitikot
Juristit
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Sigurd Frosterus

Sigurd Frosterus (4. kesäkuuta 1876 Asikkala – 2. maaliskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Frosterus valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1902.

Ura
Vuodesta 1902 vuoteen 1904 Frosteruksella oli Gustaf Strengellin kanssa yhteinen arkkitehtitoimisto, jossa he suunnittelivat muun muassa presidentin virka-asuntona ja sittemmin Urho Kekkosen museona tunnetun huvilan, Tamminiemen. Frosterus oli myös monipuolinen kirjoittaja, ja vuosina 1908–1911 hän toimi Arkkitehti-lehden päätoimittajana.

Vuosina 1918–1935 Frosteruksella oli yhteinen toimisto arkkitehti Ole Gripenbergin kanssa. Toimiston huomattaviin töihin kuuluivat muun muassa Helsingin Säästöpankin ja Yhdyspankin monumentaaliset liiketalot Helsingin keskustassa. Frosteruksen päätyöksi muodostui vuoden 1916 arkkitehtikilpailussa toiseksi tulleen ehdotuksen pohjalta vuosina 1929–1930 rakennettu Stockmannin tavaratalo. Frosterus on suunnitellut myös useita asuinkerrostaloja Helsinkiin.

Frosterus oli aikansa johtavia suomalaisia taiteen kriitikoita sekä myös innokas taiteenkeräilijä. Frosteruksen keräämä kokoelma on talletettu Amos Andersonin taidemuseoon Helsinkiin. Kokoelmassa on lähinnä Alfred William Finchin ja Magnus Enckellin töitä.

Frosterus oli myös innokas kilpapurjehtija ja pyysi arkkitehtikollega ja purjevenesuunnittelija Gustaf Estlanderia suunnittelemaan 8mR-veneen Sphinx vuonna 1929. Frosterus kilpaili ja voitti useita kansainvälisiä palkintoja veneellään muun muassa Sandhamnissa. Vene purjehtii ja kilpailee edelleen aktiivisesti Suomessa.

Suunnittelutöitä 
 Tamminiemi, 1904, Helsinki, yhdessä Gustaf Strengellin kanssa
 Bost Ab Tölögatan, kerrostalo Töölönkatu 7:ssä, 1910, Helsinki
Pahakosken rautatiesilta, 1919, Kokemäki, yhdessä Ole Gripenbergin kanssa
Äetsän voimalaitos, 1921
 Asunto-osakeyhtiö Mechelin, 1928, kerrostalo Museokadun ja Mechelinkadun kulmassa, Helsinki
 Meritan pääkonttori, (ent. SYP), 1929, Helsinki
 Stockmannin tavaratalo, 1930, Helsinki
 Vanajanlinna, 1930, Hämeenlinna
 Isohaaran vesivoimalaitos, 1947, Kemi

Katso myös
 Villa Frosterus
 Frosterus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
Suomen rakennustaiteen museon esittely Frosteruksesta 
Frosteruksen kokoelma, Amos Andersonin museo

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset taidekriitikot
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Steve Finnan

Steve Finnan (s. 20. huhtikuuta 1976 Limerick, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka pelasi Englannissa muun muassa Fulhamin ja Liverpoolin joukkueissa sekä Irlannin maajoiukkuessa. Finnan pelasi oikeana laitapuolustajana, mutta pystyi pelaamaan myös laiturina.

Finnan pelasi Welling Unitedissa, Birminghamissa, Notts Countyssä ja Fulhamissa ennen siirtymistään Liverpooliin kaudeksi 2003–2004. Finnan jätti Liverpoolin kauden 2007–2008 päätteeksi ja liittyi kaudeksi 2008–2009 espanjalaiseen RCD Espanyoliin. Finnan jätti seuran kauden päätteeksi ja liittyi myöhemmin Portsmouthiin kaudeksi 2009–2010. Finnan jätti seuran kauden päätteeksi.

Finnan pelasi Irlannin maajoukkueessa 53 ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 2000–2008.

Tammikuussa 2005 Finnan ajoi autollaan 81-vuotiaan eläkeläisen kuoliaaksi mutta häntä ei asetettu syytteeseen.

Saavutuksia 
2002–2003 UEFA Intertoto Cup, Fulham FC
2004–2005 Mestarien liigan voitto, Liverpool FC
2005–2006 UEFA Super Cupin voitto, Liverpool FC

Lähteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Vähä-Belt

Vähä-Belt () on Tanskassa Jyllannin niemimaan ja Fynin saaren välissä sijaitseva salmi. Se on noin 50 kilometriä pitkä, leveimmältä kohdaltaan 26 kilometriä ja kapeimmalta kohdaltaan 700 metriä leveä. Suurin syvyys on noin 75 metriä. Vähä-Belt on yksi Tanskan salmista, jotka yhdistävät varsinaisen Itämeren Kattegatiin ja edelleen Pohjanmereen.

Vähä-Beltissä sijaitsee useita pieniä saaria. Salmen ylittää kaksi siltaa, vuonna 1935 valmistunut Vanha silta (1 178 m) ja vuonna 1970 valmistunut Uusi silta (1 760 m).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Silta Vähän-Beltin yli, Suomen Kuvalehti, 31.10.1931, nro 44, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Tanskan salmet
Itämeren salmet
Just Fontaine

Just Fontaine (s. 18. elokuuta 1933 Marrakech, Marokko) on ranskalainen entinen jalkapalloilija. Fontainen pelipaikka oli hyökkääjä. Pelé valitsi hänet maailman kaikkien aikojen 125 parhaan jalkapalloilijan joukkoon FIFA 100 -listalla.

Hän aloitti uransa vuonna 1950 synnyinmaassaan USM Casablancan joukkueessa. Vuonna 1953 OGC Nice hankki hänet Ranskaan, jossa hän teki ensimmäisten kolmen kautensa aikana 44 maalia. Vuonna 1956 Stade de Reims osti Fontainen Raymond Kopan korvaajaksi. Kuuden Reims-kauden aikana hän teki 121 maalia. Yhteensä hän teki Ranskan liigassa 165 maalia 200 ottelussa ja voitti kaksi mestaruutta, Reimsissä vuosina 1958 ja 1960.

Parhaiten Fontaine muistetaan kuitenkin Ranskan maajoukkueesta. Jo maaotteludebyytissään 17. joulukuuta 1953 hän teki hattutempun Luxemburgin verkkoon. Vuoden 1958 MM-kisoissa, joissa Ranska saavutti pronssia, Fontaine nousi legendaksi tehtyään turnauksen kuudessa ottelussaan 13 maalia, mikä on yhä yksien MM-kisojen yhden pelaajan maaliennätys. Yhteensä hän pelasi 21 maaottelua ja teki niissä 30 maalia.

Fontaine lopetti uransa loukkaantumisen vuoksi vuonna 1962. Vuonna 1967 hän kokeili kykyjään valmentajana Ranskan maajoukkueen peräsimessä, mutta pesti päättyi potkuihin kahden hävityn ystävyysottelun jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fontaine Ranskan jalkapalloliiton sivuilla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
FIFA 100
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Kytäjä

Kytäjä on Hyvinkäällä sijaitseva kylä ja kaupunginosa. Kytäjä on yhdystien 1361 varrella noin 15 kilometriä Hyvinkään keskustasta länteen. Vuoteen 1917 saakka kylä kuului Nurmijärven pitäjään ja vuoteen 1968 saakka Hyvinkään maalaiskuntaan.

Kytäjän kartano oli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden suurin yksityinen maatila. Kytäjän ja Hyvinkään keskustan välillä kulkee linja-autolinja. Kytäjän kautta on kulkenut vuosina 1918–1967 Hyvinkään–Karkkilan rautatie. Kytäjän kirkko valmistui 1939 ja sen on suunnitellut Kytäjän kartanon silloinen isäntä, Väinö Vähäkallio. Kirkon läheisyydessä on seurantalo, nimeltään Kytäjän Maapirtti, jonka omistaa Kytäjän maamiesseura.

Rytkön eli Näsin koulu Kytäjällä perustettiin vuonna 1874. Kivisenojan vuonna 1903 perustettu koulu lakkautettiin vuonna 1993. Kytäjän golfkenttä on Suomen suurimpia golfkenttiä. Kytäjän rautatieasema lakkautettiin vuonna 1967, kun Hyvinkään–Karkkilan rautatie purettiin. Asemarakennus on yhä jäljellä, mutta on yksityisomistuksessa.

Kytäjän maisemaa hallitseva Kytäjärvi laskee Kytäjokea myöten Vantaanjokeen. Kytäjärveen laskevat pohjoisesta Suolijärvi ja Hirvijärvi, joka on osittain Riihimäen ja Lopen puolella, sekä lännestä Mustajoki. Järven alapuolella Kytäjokeen yhtyy etelästä Koirajoki, joka saa alkunsa Lopen kunnan eteläisimmistä osista.

Kytäjän pohjois- ja eteläpuoli ovat laajoja metsäalueita. Pohjoispuolella on useita pikkujärviä ja siellä maaston korkeuserot ovat varsin suuria. Kytäjältä muutama kilometri etelään sijaitsee usean neliökilometrin laajuinen Kurkisuo, jonka eteläpuolella puolestaan tulee vastaan Salpausselkään liittyvä harjualue.

Kytäjän kolmoissurma tapahtui Kytäjän kartanon mailla 12. toukokuuta 1972. Kartanon silloinen omistaja Kai Kustaa Vähäkallio ampui kolme nuorta, jotka olivat telttailemassa Kytäjällä.

Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Kytäjän vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 2001.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Kytäjä Golfin kotisivut
Tietoa kylästä ja tonttisuunnitelmista
Jarmo Kekäläinen

Jarmo Kekäläinen (s. 3. heinäkuuta 1966 Tampere, Suomi) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija.

Pelaajana 
Kekäläinen oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä, ja hän aloitti uransa KalPassa I-divisioonassa. Jääkiekon SM-liigassa hän edusti Tampereen Ilvestä kahden kauden ajan, jonka jälkeen hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan viettäen kolme seuraavaa kauttaan NCAA-liigassa Clarksonin yliopiston Golden Knights -joukkueessa. Ammattilaisliiga NHL:ssä Kekäläinen debytoi kaudella 1989–1990 Boston Bruinsissa, jossa kaksi vuotta vietettyään hän palasi SM-liigaan. Hän pelasi kauden 1991–1992 kasvattajaseurassaan KalPassa ollen tuolloin seurahistorian kallein suomalainen pelaajahankinta. Seuraavana kautena hän vaihtoi seuraa ja meni Tampereen Tapparaan. NHL:ään hän palasi vielä seuraavan kauden ajaksi edustamaan Ottawa Senatorsia, ja uransa viimeisen kauden hän vietti Ruotsissa Västerås IK:ssa. NHL:n runkosarjassa Kekäläinen pelasi yhteensä 55 ottelua tehopistein 5+8=13.

Johtajana 
Päätettyään uransa Kekäläinen siirtyi HIFK:n urheilutoimenjohtajaksi, ja voitti seuran kanssa Suomen mestaruuden keväällä 1998. Vuonna 1999 hän siirtyi Ottawa Senatorsiin pelaajatarkkailun johtajaksi, ja vuonna 2002 hän aloitti työskentelyn St. Louis Bluesiin amatööriscoutingin johtajana. Kesäkuussa 2005 hänet nimettiin St. Louisin varatoimitusjohtajaksi, ja vuoden 2010 toukokuussa hänet nimitettiin Helsingin Jokereiden toimitusjohtajaksi. 

Helmikuussa 2013 Kekäläinen nimettiin NHL-seura Columbus Blue Jacketsin toimitusjohtajaksi. Hän aloitti tehtävissään välittömästi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen eurooppalainen NHL-seuran toimitusjohtaja.

Toukokuussa 2021 Kekäläinen teki Blue Jacketsin kanssa kauden 2024–2025 loppuun saakka ulottuvan jatkosopimuksen.

Muuta 
Kekäläisen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi tytärtä. Hän harrastaa nykyään muun muassa maratonia ja on juossut Bostonin maratonin alle kolmeen tuntiin.

Koulutus 
Kauppatieteiden maisteri, Tampereen yliopisto
Bachelor of Science in Management, Clarksonin yliopisto

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Kekäläinen Niiralanmonttu.comissa 
 Jarmo Kekäläinen nhlfinns.com:ssa
 Jatkoaika.comin uutinen Kekäläisen nimityksestä maajoukkueen pelaajatarkkailijaksi

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat
Columbus Blue Jackets
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Mekaanisen musiikin museo

Mekaanisen musiikin museo  on Varkaudessa sijaitseva museo. Se sijaitsee Lehtoniemen kaupunginosassa entisessä vanhainkodissa. Kokemuksellisuutensa ja kohteiden esittelytavan vuoksi matkailukohdetta nimitetään toisinaan "museoksi". Esillä on muun muassa posetiiveja ja muita automaattisoittimia.

Museon kokoelmien pohjana on saksalais-suomalaisen Kempfin perheen yksityinen kokoelma, jonka he toivat Saksasta Suomeen ja laittoivat esille vuonna 1981 aluksi Tuusniemellä Hiidenlahden lakkautetun alakoulun rakennuksessa. Sieltä kokoelma siirrettiin vuonna 1988 nykypaikalleen Varkauteen. Kokoelmaan kuului aluksi 70 mekaanista soitinta. Vuoteen 2018 mennessä kokoelmaan oli kertynyt jo noin 400 esinettä. 

Museo tarjoaa myös musiikkilaitteiden korjaus-, entisöinti-, ja arviointipalvelua.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mekaanisen Musiikin Museon verkkosivut

Varkauden rakennukset ja rakennelmat
Suomen museot
Varkauden nähtävyydet
Aleksi Litovaara Snowboarding

Aleksi Litovaara Snowboarding (ALS) oli suomalaisen olympiatason lumilautailijan Aleksi Litovaaran vuodesta 2001 vuoteen 2010 tekemä lumilautailusta kertova televisio-ohjelma. Ohjelmasta tehtiin laskettelukaudella 25 minuutin jakso joka toinen viikko.

Ohjelmassa esitetään tunnettuja ja tuntemattomia suomalaisia lumilautailijoita ja kaikenlaista heidän lumilautailuun liittyvää: haastatteluita, lautasessioita, kisoja ja matkustamista, välinetestejä, lumilautavideoarvosteluita. Lisäksi vieraillaan lumilautailutapahtumissa ja -keskuksissa sekä Suomessa että ulkomailla ja annetaan vihjeitä sekä yksinkertaisten että vaikeiden lumilautatemppujen tekemiseen.

ALS esitettiin alun perin MoonTV-kanavalla; sittemmin sitä esitettiin Urheilukanavalla (kaudella 2005-2006).

Helmikuussa 2006 ALS-ohjelma tuli toiseksi vuoden 2005 urheiluohjelman Telvis-äänestyksessä 50 000 katsojan äänellä.

Urheiluohjelmat
Lumilautailu
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Aleksi Litovaara

Lauri Aleksi Litovaara (s. 22. huhtikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen entinen lumilautailija, joka osallistui Naganon talviolympialaisiin vuonna 1998. Urheilu-uransa jälkeen hän on työskennellyt muun muassa televisiojuontajana, valmentajana ja luennoitsijana.

Urheilu-ura 
Litovaara voitti half-pipessa Suomen mestaruuden ja Suomi-Cupin vuonna 1994 sekä junioreiden maailmanmestaruuden 1995. Vuonna 1996 hän oli half-pipen maailman rankinglistan ykkönen ja voitti maailmancupin. Vuonna 1997 Litovaara voitti half-pipen EM-pronssia. Hän kilpaili half-pipessa myös vuoden 1998 talviolympialaisissa, joissa lumilautailu oli ensimmäistä kertaa olympialajina, ja sijoittui neljänneksitoista. 

Litovaara on ainoa suomalainen, joka on voittanut International Snowboard Federationin miesten maailmancupin kokonaiskilpailun. Lisäksi hän on ensimmäinen suomalainen lumilautailija, joka on saanut omaa nimeään kantavan pro model -nimikkolaudan. Laudan valmistaja oli ranskalainen Rossignol ja siitä tuli maailman myydyin pro model vuonna 1996 sekä Ranskan myydyin lumilauta. Litovaaralle kertyi pro model -lautoja urallaan yhteensä kolme.

Muuta 
Nykyään Litovaara työskentelee mindfulness-ohjaajana, business coachina, työnohjaajana, ratkaisukeskeisenä lyhytterapeuttina, parisuhdevalmentajana, Firstbeat-asiantuntijana ja luennoitsijana. Hän on toiminut myös Mäkelänrinteen urheilulukion psyykkisenä valmentajana. Litovaara kirjoittaa myös blogia Hidasta elämää -sivustolla.

Vuosina 2001–2010 Litovaara teki Aleksi Litovaara Snowboarding (ALS) -nimistä lumilautailusta kertovaa televisio-ohjelmaa. Se äänestettiin vuoden 2005 toiseksi parhaaksi suomalaiseksi urheiluohjelmaksi. Syksyllä 2009 Litovaara juonsi MTV3n Ennätystehdas-ohjelmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aleksi Litovaaran kotisivut

Suomalaiset lumilautailijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Bulgaarit

Bulgaareilla voidaan tarkoittaa:

eteläslaavilaista kansaa, katso bulgarialaiset
muinaista Volgan Bulgariaa hallinnutta turkinsukuista kansaa.