joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Piotr Zieliński

Piotr Zieliński (s. 20. toukokuuta 1994 Ząbkowice Śląskie) on puolalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Napolia. Oikeajalkainen Zieliński on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Puolan jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura 
Zieliński siirtyi vuonna 2011 kotimaastaan italialaiseen Udineseen. Debyyttinsä seuran edustusjoukkueen paidassa Serie A:ssa hän teki joulukuussa 2012 Cagliaria vastaan. Tuolla kaudella hän pelasi yhdeksän Serie A -ottelua. Kaudella 2013–2014 Zieliński debytoi Eurooppa-liigassa ja pelasi myös kymmenen Serie A -ottelua.

Kaudeksi 2014–2015 Zieliński siirtyi lainalle Serie A:han nousseeseen Empoliin. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana 28 liigaottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 liigaottelua ja teki viisi maalia, joista ensimmäisen lokakuussa 2015 Genoan verkkoon.

Elokuussa 2016 Zieliński siirtyi Napoliin. Kolmena ensimmäisenä kautena hän pelasi kunakin 36 liigaottelua ja kolmannella kaudella niistä 33 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maaleja kausittain viisi, neljä ja kuusi. Elokuussa 2018 hän teki kaksi maalia kotiottelussa AC Milania vastaan Napolin voittaessa 3–2. Kaudella 2019–2020 Zieliński pelasi Serie A:ssa 37 ottelua, joissa 32 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä kaksi maalia, joista toisen tammikuussa kärkijoukkue Juventusta vastaan Napolin voittaessa kotiottelunsa 2–1. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Serie A:ssa 36 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, joista kaksi tammikuussa vierasvoitossa Cagliaria vastaan. Zieliński on pelannut Napolin joukkueessa Mestarien liigassa 25 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa 14 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän voitti Italian cupin 2020.

Maajoukkueura 
Zieliński on edustanut Puolaa kaikissa nuorten maajoukkueissa. Puolan A-maajoukkueessa hän teki debyyttinsä kesäkuussa 2013 ystävyysottelussa Liechtensteiniä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa maaottelussaan, elokuussa 2013 Tanskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi ensimmäisen puoliajan alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi avauskokoonpanossa Puolan kaikissa kolmessa ottelussa.

Maalit Puolan maajoukkueessa 
Puolan maalit mainittu ensin.

Lähteet 

Puolalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Norwegian Air UK

Norwegian Air UK  on Norwegian Air Shuttlen brittiläinen tytäryhtiö. Se perustettiin, jotta Norwegian Air Shuttle voisi hyödyntää Yhdistyneen kuningaskunnan muiden valtioiden kanssa tekemiä kahdenvälisiä liikennöintisopimuksia. Se sai toimintalupansa marraskuussa 2015, ja aloitti lennot maaliskuussa 2016. Sen solmukohta on Gatwickin kansainvälinen lentoasema Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Laivasto 
Syyskuussa 2017:

 1 Boeing 737-800
 7 Boeing 787-9 (1 tulossa käyttöön)

Lähteet 

Norwegian Air Shuttle
Brittiläiset lentoyhtiöt
Halpalentoyhtiöt
Repin (juna)

Repin oli venäläinen pikajuna, joka liikennöi Helsingin ja Pietarin välillä. Repin lopetettiin 12. joulukuuta 2010, jolloin Allegro tuli liikenteeseen. Juna pysähtyi matkan varrella Pasilassa, Tikkurilassa, Lahdessa, Kouvolassa, Vainikkalan raja-asemalla ja Viipurissa. Junassa käytettiin Venäjän rautatieyhtiön vaunukalustoa. Koska Suomen ja Venäjän rataverkoissa on erilaiset käyttöjännitteet, Suomessa junaa veti VR:n veturi.

Historiaa
Ensimmäinen suora junayhteys Suomen ja Neuvostoliiton välillä oli vuoden 1953 alussa liikennöintinsä aloittanut Helsinki–Leningrad-linja, jota ajettiin aluksi joka toinen päivä. Seuraavana vuonna avautui yhteys Moskovan ja Helsingin välillä niin, että Moskovan ja Leningradin välisen junan yksi vaunu liitettiin Leningradissa Helsinkiin lähtevään junaan. Vuonna 1975 otettiin käyttöön nykyinen suora yhteys Moskovaan, jolloin junalinjat eriytyivät toisistaan. Vuonna 1982 Helsingin ja Leningradin väliä kulkeva juna nimettiin taidemaalari Ilja Repinin mukaan Repiniksi ja Moskovaan kulkeva juna kirjailija Leo Tolstoin mukaan Tolstoiksi. VR:n kalustolla vuodesta 1992 kulkenut junavuoro Pietariin oli nimeltään Sibelius. Repin ja Sibelius korvautuivat VR:n ja Venäjän rautateiden yhteisellä Allegro-junalla joulukuussa 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jorma Rauhalan kuvasarja Repinistä, lokakuu 2010

Henkilöjunaliikenne
Suomen rautatieliikenne
Venäjän rautatieliikenne
Kymenlaakson Suunta

Kymenlaakson Suunta oli Haminassa, Kouvolassa ja Kotkassa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Lehden perustamista edelsi yritys saada kokoomuksen vararikkoon mennyt Haminan Lehti IKL:n äänenkannattajaksi. Viipurilainen Karjala päätti kuitenkin jatkaa haminalaislehden julkaisemista, jolloin IKL:n kannattajat perustivat oman lehden. Sen päätoimittajaksi siirtyi Haminan Lehden entinen päätoimittaja Hannes Seppänen. Vuonna 1934 Kymenlaakson Suunnan pääomistajaksi tuli IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiö. Keskustoimitus sijaitsi ensin Haminassa ja Kouvolassa ja asettui sittemmin Kotkaan. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua. Jo sitä ennen sen kokoa oli jouduttu supistamaan.

Kahdesti viikossa ilmestyneen Kymenlaakson Suunnan päätoimittajina työskentelivät Hannes Seppänen (1934–1935), Jaakko S. Holstila (1936) ja V. E. Halmeenmäki (1936–1939). Johtokunnan puheenjohtajina olivat Vilho Annala (1934–1935) ja O. Meriluoto vuodesta 1935 ja toimitusjohtajana Aarne Lehonkoski vuodesta 1934. Lehteä painettiin Kouvolassa ja Lahdessa ja vuoden 1934 lopulta lähtien kokoomuslaisen Etelä-Suomen kirjapainossa Kotkassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kymenlaakson Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Haminan media
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Kotkan media
Kouvolan media
Lakeuden Sana

Lakeuden Sana oli Seinäjoella vuosina 1932–1933 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Seinäjoen Kirjapainossa painetun Lakeuden Sanan päätoimittajana työskenteli Vilho Viita.

Historia 
IKL:n Etelä-Pohjanmaan piirijärjestön julkaisema Lakeuden Sana oli kerran viikossa ilmestynyt artikkelilehti, joka keskittyi uutisoinnissaan varsinkin urheiluun. Se oli IKL:n ensimmäinen maakuntalehti ja tavoitteli myös valtakunnallista levikkiä.

IKL piti aattellisten liikkeiden tavoin tärkeänä oman lehdistön muodostamista. Liikkellä oli Etelä-Pohjanmaalla ja Seinäjoella suhteellisen runsaasti kannattajia. Lakeuden Sanan näytenumero ilmestyi 31. lokakuuta 1932. Muutaman numeron jälkeen lehti esitteli itsensä ja tarkoituksensa. Lehden suunta oli sama kuin Isänmaallisen kansanliikkeen. Joulukuussa 1932 lehden tueksi tuli liikkeen piiritoimikunta ja kustantajaksi Lakeuden Sanan Osakeyhtiö. Toimituskuntaan kuului liikkeen tunnettuja johtohenkilöitä. Lehden toimitus sijaitsi vuoden ajan Vaasan talossa.

Lehti lopetettiin, kun puolueen pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiö alkoi julkaista Seinäjoella Lakeuden Suunta -nimistä viikkolehteä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lakeuden Sana digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Seinäjoen media
Lakeuden Suunta

Lakeuden Suunta oli Seinäjoella vuosina 1933–1934 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiön julkaisema Lakeuden Suunta korvasi puolueen piirijärjestön aikaisemmin julkaiseman Lakeuden Sanan. Edeltäjänsä tavoin se oli alun perin valtakunnallista levikkiä tavoitellut viikkolehti. Kesällä 1934 Ajan Suunnan yhtiö osti kokoomuslaisen Kokkola-lehden, joka päätettiin yhdistää Lakeuden Suunnan kanssa Etelä- ja Keski-Pohjanmaata varten tarkoitetuksi Pohjanmaan Suunnaksi. Sitä ennen Lakeuden Suunta toimi syys-marraskuussa 1934 määräajaksi lakkautetun Ajan Suunnan korvikkeena, jolloin se ilmestyi kuudesti viikossa IKL:n linjoille siirtyneen hämeenlinnalaisen Hämeen Sanomien kirjapainosta. Lehden päätoimittajana työskenteli Reino Ala-Kulju.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lakeuden Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Seinäjoen media
Pohjanmaan Suunta

Pohjanmaan Suunta oli Kokkolassa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Pohjanmaan Suunta syntyi, kun IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiön ostama kokoomuslainen Kokkola-lehti yhdistettiin yhtiön Seinäjoella julkaiseman Lakeuden Suunnan kanssa Etelä- ja Keski-Pohjanmaata varten tarkoitetuksi maakuntalehdeksi. Etelä-Pohjanmaan IKL:läiset kuten K. R. Kares ja Reino Ala-Kulju vetäytyivät Pohjanmaan Suunnasta jo keväällä 1935 ja perustivat Seinäjoelle uuden lehden Lakeuden. Levikkialueen supistuminen heikensi Pohjanmaan Suunnan jo ennestään huonoa taloutta, ja kesällä 1936 lehden julkaisuyhtiö teki konkurssin.

Aluksi kerran ja sittemmin kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Ilmari Koski (1934–1936), Reino Ala-Kulju (1935) ja Kyösti Peura (1935–1936). Sen johtokunnan puheenjohtajina toimivat Aarne Lehonkoski (1934–1935) ja Juhani Vuorinen (1935–1936). Taloudenhoitajina ja toimitusjohtajina olivat Aarne Artto (1934), Toivo Tuominen (1934), Felix Korhonen (1935) ja Kyösti Peura (1935–1936).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjanmaan Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Kokkolan media
Pohjolan Suunta

Pohjolan Suunta oli Oulussa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

IKL:n päälehden Ajan Suunnan kustannusyhtiön julkaisema Pohjolan Suunta perustettiin, kun kokoomuslainen Kaiku oli siirtymässä puolueen vaikutusvallan ulottumattomiin. Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin aluelehdeksi tarkoitettu Pohjolan Suunta pyrki kilpailemaan Oulun vahvempien lehtien kanssa, mutta kärsi niille pian tappion. Se lopetettiin resurssipulan takia kesän 1936 eduskuntavaalien jälkeen.

Aluksi kolmesti ja vuoden 1935 alusta kuudesti viikossa ilmestyneen lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kariletto (1934–1935) ja Tarmo J. Tolonen (1935–1936). Sen johtokunnan puheenjohtajana toimi Bruno Salmiala ja toimitusjohtajana Aarne Lehonkoski.

Kuopiolaisen Savon Suunnan kustannusyhtiö julkaisi vuoden 1939 jälkipuoliskolla Oulun seutua varten samannimistä lehteä, joka oli sisällöltään lähes identtinen yhtiön muiden lehtien kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjolan Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Oulun media
Lahden Suunta

Lahden Suunta oli Lahdessa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Paikallisen kustannusyhtiön julkaisema Lahden Suunta perustettiin, kun kokoomuslainen Lahti-lehti oli siirtynyt äärioikeiston vastustajien joukkoon. Kerran viikossa ilmestynyt piirilehti oli uutislehtenä heikko, ja se lopetettiin kesän 1936 eduskuntavaalien jälkeen. Lehden päätoimittajina työskentelivät Toivo Mero (1934), Arvo Laro (1934–1935) ja Jussi Mäkelä (1935–1936). Kustannusyhtiön johtokunnan puheenjohtajana toimi Allan Lindgren (Larvia).

Lähteet

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Lahden media
Saara Kaskilahti

Saara Kaskilahti (s. 1998) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt lapsena elokuvissa Uuno Turhapuro – This Is My Life ja Raja 1918. Hän on tehnyt myös dubbauksia, näytellyt teatterissa ja televisiosarjoissa Kynsin hampain (2016) ja Rantabaari (2022). 

Hän on näyttelijöiden Risto Kaskilahden ja Sari Puumalaisen vanhin lapsi. Kaskilahti seurustelee näyttelijä-laulaja Jon-Jon Geitelin kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Saara Kaskilahden teatterirooleja suomalaisen teatterin Ilona-tietokannassa

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1998 syntyneet
Henry Wood

Sir Henry Joseph Wood (1869–1944) oli brittiläinen orkesterinjohtaja ja säveltäjä, jonka tuotantoon kuuluu messuja, oratorio, koomisia oopperoita ja operetteja. Wood oli kymmenvuotiaana urkurinsijainen Lontoossa, vuonna 1883 konserttisoittaja sekä oopperakapellimestari vuodesta 1890. Vuodesta 1895 kuolemaansa asti hän johti perustamaansa kävelykonserttisarjaa, joka nykyisin tunnetaan Proms-festivaalina. Konserteista kasvoi historiallisia instituutioita. Hänen toimintansa lisäsi suomalaisen (Sibeliuksen), venäläisen, ranskalaisen ja saksalaisen musiikin tunnettuutta Englannissa. Silti hänen alaansa kuului myös kotimaista musiikkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Martha Scott

Martha Ellen Scott (22. syyskuuta 1912 Jamesport, Missouri – 28. toukokuuta 2003 Van Nyus, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki tunnetuimmat roolinsa elokuvissa Kymmenen käskyä (1956) ja Ben-Hur (1959). Ensimmäisestä elokuvaroolistaan elokuvassa Meidän kaupunkimme (1940) hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.

Aiheesta muualla
 

Vuonna 1912 syntyneet
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 2003 kuolleet
Valerie Perrine

Valerie Ritchie Perrine (s. 3. syyskuuta 1943 Galveston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan elokuvassa Lenny (1974), josta hän voitti muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naispääosan palkinnon ja parhaan tulokkaan Bafta-palkinnon. Lisäksi hän oli kyseisestä roolista ehdolla parhaan naispääosan Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -palkintoihin.

Aiheesta muualla

 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Työn Suunta

Työn Suunta oli Tampereella vuosina 1935–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Oman kustannusyhtiön julkaisema Työn Suunta perustettiin puolueen paikallisjärjestön Pohjois-Hämeen jatkajaksi. Sen tehtävänä oli kaupungin työväestön käännyttäminen IKL:n kannattajiksi. Kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestynyt lehti ei omasta kirjapainostaan huolimatta pystynyt vakavasti kilpailemaan Aamulehden kanssa. Sen tarina päättyi talvisotaa edeltäneeseen liikekannallepanoon.

Lehden päätoimittajina työskentelivät Osmo I. Aulamo (1935) ja Alku Kalske (1935–1939). Syksyllä 1939 Työn Suunnan kustannusyhtiö julkaisi Porin seudulle tarkoitettua rinnakkaispainosta nimellä Maakuntalehti Satakunta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Työn Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Tampereen media
Lakeus (sanomalehti)

Lakeus oli Seinäjoella vuosina 1935–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Etelä-Pohjanmaan IKL:läiset perustivat Lakeuden, koska Kokkolassa ilmestynyt Pohjanmaan Suunta ei heidän mielestään kyennyt riittävästi palvelemaan puolueen synnyinmaakuntaa. Lakeudesta pyrittiin tekemään kilpailukykyinen maakuntalehti, joka kuusipäiväisenä ja myös maanantaiaamuisin ilmestyvänä pakotti Vaasan ja Ilkan muuttumaan seitsenpäiväisiksi. Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin kolmipäiväistä painosta. Lehden ilmestyminen päättyi talvisodan edellä.

Sanomalehti Oy Lakeuden julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät K. R. Kares ja Reino Ala-Kulju (1935–1936), O. J. Syväri (1936–1937), Ilmari Talvitie (1937–1938), Lauri Vihantola (1938) ja Jaakko Virkkunen (1938–1939). Yhtiön johtokunnan puheenjohtajina toimivat A. Koro ja Vilho Muilu ja toimitusjohtajina Severi Jokinen ja Veli Salmi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lakeus digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Seinäjoen media
Edith Evans

Dame Edith Mary Evans (8. helmikuuta 1888 Lontoo, Iso-Britannia – 14. lokakuuta 1976 Cranbrook, Kent, Iso-Britannia) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten lavanäyttelijänä, mutta hän teki myös useita elokuvarooleja. Evans muistetaan erityisesti siitä, että hän piti mielenkiintoisten ja vaikeiden roolihahmojen näyttelemisestä, minkä vuoksi hän kieltäytyi välillä pääroolista saadakseen itselleen kiinnostavamman sivuroolin. Parhaiten Evans muistetaan rouva Backnellin roolista Oscar Wilden kirjoittamassa näytelmässä The Importance of Being Earnest.

Evans oli kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, mutta ei voittanut kertaakaan. Evans oli ehdolla parhaaksi naissivuosaksi rooleistaan elokuvissa Tom Jones – hulivilihurmuri ja Kotiopettajattaren salaisuus sekä parhaaksi naispääosaksi elokuvasta Kuiskausten talo.

Lähteet 

Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Englantilaiset näyttelijät
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Aage (Tanskan prinssi)

Tanskan prinssi Aage (koko nimeltään Aage Christian Alexander Robert, 10. kesäkuuta 1887 Kööpenhamina – 19. helmikuuta 1940 Taza, Marokko), Tanskan ja Islannin prinssi, oli Tanskan kuninkaan Kristian IX:n pojanpoika. Hänen serkkujaan olivat Tanskan kuningas Kristian X, Norjan kuningas Haakon VII, Kreikan kuningas Konstantin I, Ison-Britannian kuningas Yrjö V ja Venäjän keisari Nikolai II.

Prinssi Aage liittyi Tanskan armeijaan vuonna 1909 ja saavutti vuonna 1913 luutnantin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin Tanska oli puolueeton, hän palveli vuoden ajan sotilasasiamiehenä Italiassa. Palattuaan Tanskaan hänet ylennettiin kapteeniksi.

Prinssi Aage avioitui helmikuussa 1914 Torinossa italialaisen di Bergolon kreivin tyttären Mathilde Calvin kanssa. Koska avioliitolle ei ollut Tanskan kuninkaan lupaa eikä aviopuoliso kuulunut sallitun avioliiton mahdollistavaan ylhäisaatelistoon, prinssi Aage luopui kruununperimys­oikeudestaan Tanskan kruunuun. Tämän jälkeen hän sai käyttää prinssin titteliä henkilökohtaisesti ja hänen arvonimensä oli prinssi Aage, Rosenborgin kreivi. Heille syntyi tammikuussa 1915 poika Valdemar, Rosenborgin kreivi (1915–1995). Aagen ja Mathilden avioliitto päättyi eroon vuonna 1939.

Prinssi Aagen nimi kytkeytyy Suomen vuoden 1918 kuningakuntahankkeeseen: Hän kertoi 1920-luvun alussa Suomen Kööpenhaminan-lähettiläälle Gustaf Idmanille, että kenraali Mannerheim oli syyskuussa 1918 Kööpenhaminassa käydessään kysynyt, olisiko prinssi halukas Suomen kuninkaaksi, jos hänelle tarjottaisiin kruunua. Idmanin mukaan Aage olisi antanut suostumuksensa.

Vuonna 1922 prinssi Aage sai Tanskan kuninkaalta luvan luopua Tanskan armeijasta siirtyäkseen Ranskan muukalaislegioonaan. Hän siirtyi legioonaan kapteenin arvoisena asemapaikkana Marokkoon, jossa Espanja ja paikallinen berberien Rifin tasavalta kävivät niin sanottua Rifin sotaa. Myös Ranska osallistui tähän sotaan vuodesta 1924. Prinssi Aage haavoittui sodassa jalkaan, ja hänelle myönnettiin ansioistaan ranskalainen Croix de Guerre -kunniamerkki.

Prinssi Aage palveli Muukalaislegioonassa 17 vuoden ajan yleten everstiluutnantiksi. Hän saavutti palvelustaan muukalaislegioonassa korkean ranskalaisen Kunnialegioonan kunniamerkin. Vuonna 1927 hän julkaisi toiminnastaan muukalaislegioonassa englanninkielisen kirjan A Royal Adventurer.

Prinssi Aage kuoli keuhkopussitulehdukseen Marokossa 52-vuotiaana. Hänet haudattiin nykyisen Algerian länsiosaan Sidi Bel Abbèsiin. Ranskalaisten vetäytyessä Algerian sodan päättymisen myötä 1962 Pohjois-Afrikasta he päättivät symbolisesti tuoda kolmen sotilaan jäännökset Ranskaan. Yksi valituista oli prinssi Aage, jonka maalliset jäännökset siirrettiin Puyloubieriin eteläiseen Ranskaan muukalaislegioonan uuden päämajan läheisyyteen.

Lähteet

Viitteet

Prinssit
Tanskan kuninkaalliset
Ranskan muukalaislegioonan sotilaat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Oman katon alle

Oman katon alle on Kalle Päätalon Juuret Iijoen törmässä -sarjan yhdeksästoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1989 Gummeruksen kustantamana. Kirjassa eletään 1950-luvun alkua Tampereella. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.

Kirjan tapahtumat 

Rakennusmestari Kallen ensimmäinen työmaa osuuskaupan rakennus saadaan kunnialla päätökseen. Ilmari Vouvila vaimoineen muuttaa Lainan ja Kallen luokse Messukylään Kuusisen Allin yläkertaan. Ilmari pääsee kirvesmiehen oppiin Kallen seuraavalle mestarityömaalle, Uusbetonin korotukseen. Tällä työmaalla tavataan useita värikkäitä henkilöitä, kuten omaperäinen insinööri Sileharju. 

Kalle, Ilmari ja Janne Mäkitörmä rakentavat iltaisin ja viikonloppuisin Kallen ja Lainan rintamamiestaloa Kirvestielle. Oman talon rakentamisessa tuntuvat sukupolvien väliset virheet toistuvan, kuten Kallen isän Herkon "paikkaansa hakevan" uunin kohdalla.

Lähteet  

Juuret Iijoen törmässä
Vuoden 1989 kirjat
Espoo Innovation Garden

Espoo Innovation Garden on innovaatiokeskittymä Espoossa Otaniemen, Keilaniemen ja Tapiolan alueella. Sen muodostavat kansainväliset yritykset, Startup Sauna, kulttuuritoiminta, urheiluseurat sekä tiede- ja tutkimusyhteisö. Alueella toimii 5 000 tutkijaa, 25 tutkimus- ja kehitysyksikköä ja suuri osa Suomen pörssiyrityksistä. Rakenteilla olevalla Länsimetrolla tulee olemaan keskeinen rooli alueen kehityksessä.

Tavoitteet 
Espoo Innovation Gardenin tavoitteena on tuoda alueen toimijat yhteen, vahvistaa yhteistyötä ja yhteisöllisyyttä. Tavoitteena on rakentaa kasvualustaa uusien työpaikkojen synnylle ja hyvän elinympäristön vahvistumiselle yritysten, yhteisöjen ja asukkaiden yhteistyönä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Espoo Innovation Gardenin kotisivu 

Tapiola
Otaniemi
Velkaorjuus

Velkaorjuus tarkoittaa sitä, että lainanottaja tai hänen läheisensä joutuu tekemään velan lyhentämiseksi työtä, mutta velkaa ei silti lyhennetä työn kohtuullisen arvon mukaan tai työn kestoa tai luonnetta ei ole määritelty. Velkaorjuus on orjuuden yksi muoto ja siten virallisesti rikos Suomessa ja kaikkialla maailmassa. Tosiasiassa velkaorjuudesta kuitenkin kärsii yhä noin 20 miljoonaa ihmistä.

Velkaorjuus voi alkaa hyvin pienestä lainasummasta, jota lainanottaja ei köyhyytensä vuoksi pysty maksamaan takaisin. Pikku hiljaa ihminen alistetaan pakkotyöhön. Velkaorjuus on usein järjestäytynyttä, ja sitä esiintyy yleensä maataloudessa ja siirtotyössä. Orjuus saattaa pahimmillaan periytyä myös orjan lapsen kohtaloksi.

Suomessa 
Suomessa siirtotyötä tehneiden marjanpoimijoiden aseman on sanottu muistuttavan velkaorjuutta. Vuonna 2013 Kainuussa Ber-Ex-yrityksessä työskennelleet thaimaalaiset marjanpoimijat ottivat Thaimaassa velkaa kyetäkseen matkustamaan Suomeen mutta eivät saaneet siirtotyönsä aikana palkkaansa. Tappiot kaatuivat poimijoiden niskaan. Suomeen saapuessaan poimijat eivät olleet tietoisia, että he eivät ole Suomen lain mukaan työsuhteessa vaan nimellisesti yrittäjiä, vaikka he ovat käytännössä sidottuja työnantajaansa. Poimijat maksoivat velkojaan yhä vuonna 2016, mutta he aikoivat viedä asian Suomessa oikeuteen.

Nepalissa 
Nepalissa on ongelmana 1600-luvulta peräisin oleva kamalari-velkajärjestelmä, jonka avulla rikkaat ihmiset orjuuttavat tharu-heimoon kuuluvia. Velkaiset vanhemmat joutuvat myymään tyttärensä maanomistajille kotiapulaisiksi. Velkaorjan työnkuvaan sisältyvät tavallisesti kotitaloustyöt, kuten siivous, pyykinpesu, tiskaus, ruuanlaitto, ostosten tekeminen, lastenhoito, kotieläimistä huolehtiminen ja maataloustyöt. Lapset eivät pääse kouluun, ja on yleistä, että he joutuvat pakkotyössään väkivallan, ahdistelun tai raiskauksen uhreiksi.

Nepalin hallitus julisti vuonna 2000 velkaorjuuden laittomaksi, mikä kohensi entisten velallisten elinoloja mutta ei puuttunut velallisten lasten orjuuteen. Korkein oikeus julisti vuonna 2006 kamalari-järjestelmän laittomaksi. Linjauksen ja järjestöjen työn ansiosta orjien määrä on vähentynyt yli 12 000:sta (2006) noin 500-600:aan (2014).

Lähteet 

Maksukyvyttömyys
Iijoelta etelään

Epätietoisuuden talvi on Kalle Päätalon Juuret Iijoen törmässä -sarjan 23. osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1993 Gummeruksen kustantamana. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.

Kirjan tapahtumat 

Kalle toimii Taivalkosken kunnan rakennusmestarina. Poutaisena alkavaan olympiakesään 1952 mahtuu monenlaista tapahtumaa. Suomi maksaa viimeiset sotakorvaukset ja Armi Kuusela valitaan Miss Universumiksi. Jättimäisen ponnistuksen päättyminen ja kansallisen itsetunnon kohoaminen johtaa Suomen pitkän hyvinvoinnin ajan alkuun.  

Metsähallituksen maiden kulotus karkaa metsäpaloksi, jotka muodostavat pahaenteisiä pilviä selkosen ylle. Kallen sisällä palava mustasukkaisuus pysyy hallinnassa ja avioelämä Lainan kanssa on ulkonaisesti rauhallista. Juhannusmatka tehdään yhdessä Kallen sisaren ja hänen miehensä kanssa Julma-Ölkyn jylhälle rotkojärvelle, jonne johtavia polkuja ovat vielä tallanneet enemmän porot kuin ihmiset. 

Vauhtia ja vaarallisia tilanteita syntyy kun Kummun Kalle saa lopulta ajokortin. Kallen äiti Riitu lentää lentokoneella Martan poikien kanssa. Hiltu-Iikan pirtissä selvitetään maapallon ikää. Ikävä yllätys kesken Helsingin olympiakisojen seuraamisen pakottaa Kallen eroamaan rakennusmestarin virasta, ja alkaa muutto takaisin kotiin Tampereen Kirvestielle. Ennen sitä Kallen on saatettava loppuun lupaamansa työt, joista mieluisin on lapsuudenkoti Kallioniemen pirtin maalaus hyvän kaveriporukan kanssa.

Sovitukset 
Hannu Kahakorven elokuva Päätalo, 2008.

Lähteet  

Juuret Iijoen törmässä
Vuoden 1993 kirjat
Janet Suzman

Dame Janet Suzman, DBE (s. 9. helmikuuta 1939 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on brittiläis-eteläafrikkalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon roolistaan elokuvassa Nikolai ja Aleksandra (1971).

Aiheesta muualla
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Laserskater

Laserskater on naamioitunut hyväntekijä, joka partioi Helsingin ja Vantaan katuja rullaluistellen. Häntä pidetään Suomen ainoana ”tosielämän supersankarina”. Laserskater aloitti hyväntekeväisyytensä vuonna 1996 rullaluistelu- ja sarjakuvaharrastuksensa pohjalta. Rullaluistelua harrastaessaan hän oli usein päässyt auttamaan muita ihmisiä, ja päätti luoda auttajaminälleen hahmon esikuvanaan amerikkalainen sarjakuvahahmo Skateman. Skatemanista julkaistiin vain yksi sarjakuva vuonna 1983. Laserskater muun muassa antaa tippiä katusoittajille ja neuvoo turisteja, mutta ei varsinaisesti taistele rikollisuutta vastaan.

Laserskater ei ole paljastanut oikeaa nimeään, mutta on kertonut työskentelevänsä IT-alalla ja opiskelleensa humanistisia tieteitä. Hän on osa kansainvälistä Real Life Superheroes -liikettä, jonka jäsenet pukeutuvat vapaa-ajallaan trikoisiin ja auttavat muita ihmisiä. Laserskaterin varustukseen kuuluu muun muassa kolikkopussi, useita erilaisia työkaluja ja ensiapuvälineet; nimenmukainen laservalo on vain koriste. Tunnusomaiseen asuun kuuluvat valkoiset shortsit ja napapaita sekä aurinkolasit. Laserskater alkoi pitää kirjaa hyvistä teoistaan vuonna 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Timo Wildernessin Youtube-video Laserskaterista

Hyväntekeväisyyden harjoittajat
Tunnistamattomat henkilöt
Elävät henkilöt
Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana

Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana on jazzia ja hiphop-musiikkia yhdistelevä yhtye, joka muodostuu säveltäjä-kitaristi Valtteri Laurell Pöyhösen johtamasta 17 jäsenisestä Ricky-Tick Big Bandistä sekä rap-muusikoista Tommy Lindgren, Redrama ja Paleface. Ricky-Tick Big Band on perustettu vuonna 2010 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa Burnaa Julkisen sanan kanssa vuonna 2013. Levy virallisella listan sijalla 17 viikkoa ja parhaimmillaan sijalla neljä. Yhtyeen toinen albumi Korottaa panoksii julkaistiin vuonna 2015.

Jäsenet 
 Valtteri Laurell Pöyhönen – kapellimestari, kitara, sähköpiano
 Karri "Paleface" Miettinen
 Tommy Lindgren
 Lasse "Redrama" Mellberg

Muut jäsenet 
 Jukka Eskola – lead-trumpetti, flyygelitorvi
 Kalevi Louhivuori – 2. trumpetti, flyygelitorvi
 Mikko "Gunu" Karjalainen – 3. trumpetti, flyygelitorvi
 Janne Toivonen – 4. trumpetti, flyygelitorvi
 Petri "Pope" Puolitaival – 1. alttosaksofoni, huilu, pikkolohuilu
 Ari Jokelainen – 2. alttosaksofoni
 Jussi Kannaste – 1. tenorisaksofoni
 Antti Hynninen – 2. tenorisaksofoni, huilu
 Linda Fredriksson – baritonisaksofoni
 Kasperi Sarikoski – 1. pasuuna
 Juha "Jay" Kortehisto – 2. pasuuna
 Heikki Tuhkanen – 3. pasuuna
 Juho Viljanen – bassopasuuna, tuuba
 Antti Lötjönen – kontrabasso
 Sami Koskela – lyömäsoittimet
 Jaska Lukkarinen – rummut

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.julkinensana.fi

Suomalaiset jazzyhtyeet
Suomalaiset hip hop -yhtyeet
Karjalan Suunta

Karjalan Suunta oli Viipurissa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

IKL:n pää-äänenkannattajan Ajan Suunnan kustannusyhtiö perusti Karjalan Suunnan Etelä-Karjalaa, Laatokan-Karjalaa ja Pohjois-Karjalaa varten tarkoitetuksi järjestölehdeksi. Vuonna 1934 se muuttui Ajan Suunnan määräaikaisen lakkautuksen vuoksi viikkolehdestä kolmipäiväiseksi. Uutislehdeksi pyrkinyt Karjalan Suunta ei pystynyt kilpailemaan samassa kirjapainossa painetun Karjala-lehden kanssa. Syksyllä 1936 sen kustantajaksi perustettiin oma yhtiö ja vuoden 1937 lopulla erillinen kirjapainoyhtiö, joka tuki lehteä omien tilaustöidensä avulla. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua.

Karjalan Suunnan päätoimittajina työskentelivät Armas Nuolivaara (1933–1936), Lauri Orispää (1936–1937), Ilmari Unho (1937–1938) ja Johan Martikainen (1938–1939). Johtokunnan puheenjohtajina toimivat Bruno Salmiala (1933–1936) ja Eino Heilimo (1936–1939) ja oman julkaisuyhtiön toimitusjohtajana Johan Martikainen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Karjalan Suunta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Suomalaiset puoluelehdet
Isänmaallinen kansanliike
Viipurin media
Kari Kinnaslampi

Kari Mikael Kinnaslampi (s. 1. maaliskuuta 1964 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Uusi päivä, Elämän suola ja Salatut elämät. Kinnaslampi on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on toiminut Varkauden teatterin johtajana vuodesta 2002. Hän on toiminut näyttelijänä Tampereen Teatterissa 1989–1991, teatterijohtaja-ohjaajana Lohjan teatterissa 1997–1998 ja ohjaajana Poleenin teatterissa 2002.

Kinnaslampi perusti vuonna 2009 oman Teatteri Tulen, joka on toiminut kesäteatterina Helsingin Taivallahdessa. Kesästä 2021 lähtien Teatteri Tuli on toiminut Helsingin Kivinokassa. Teatteri joutui keväällä 2021 Maria Nordinin ja Kristallipuolueen häirinnän kohteeksi, ja sen Uppo-Nalle-esityksessä rokotusta antavan lääkärin väitettiin mainostavan koronarokotusta. Hahmo muutettiin painostuksen vuoksi torimummoksi, jota esitti Antti Rytsölä.

Taivallahden Kesäteatteri 

Kinnaslammen Teatteri Tuli pyöritti Taivallahden Kesäteatteria Helsingin Töölössä vuosina 2016-2020. Teatteri joutui väistymään Taivallahdesta tulevan saksalaisen kylpylän tilalta.

Tuotannot  

 1.8.2020 Peter Pan
 26.8.2019 Lentävät morsiamet
 6.7.2019 Hotelli Humina
 26.6.2019 Sirkuspelle Hermanni
 7.7.2018 Lentävät Morsiamet  Tero Tiittanen, Johanna Puhakka, Kirsi Mäkelä, Birgitta Taussi  
 8.7.2017 Tukkijoella
 29.6.2017 Risto Räppääjä
 Valtteri Gutev, Kreetta Kiviniemi, Birgitta Taussi, Taneli Läykki ja Pietari Panula
 Näytelmän ohjasi Kari Kinnaslampi ja koreografiasta vastasi Heidi Suur-Hamari. 
 6.7.2016 Rosvo-Roope  Tommi Soidinmäki, ohjasi Kari Kinnaslampi

Lähteet 
 Kauppinen, Eeva: Hakijat Oulun teat­te­rin­joh­ta­jak­si Kaleva.fi.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Hämeen Maa

Hämeen Maa oli Hämeenlinnassa ja Tampereella vuosina 1922–1929 ilmestynyt maalaisliiton sanomalehti.

Maalaisliiton Etelä-Hämeen piirin perustama Hämeen Maa ilmestyi enimmän aikaa Tampereella, mutta levisi etupäässä Hämeenlinnan seudulle ja Uudellemaalle. Se teki konkurssin pulakauden alkaessa. Aluksi kerran, vuodesta 1923 lähtien kolmesti ja vuodesta 1927 neljästi viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Aaretti Hovi (1922), A. V. Nieminen (1922), Janne Mäkinen (1923), Heikki Kokkonen (1924), Eino Aaltio (1924–1925) ja Vihtori Kivimäki (1925–1929).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hämeen Maa digitoituna kansalliskirjastossa

Hämeenlinnan media
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Tampereen media
Haminan Varuskuntakerho

Haminan Varuskuntakerho on Haminassa sijaitseva rakennus, joka valmistui vuonna 1863. Rakennuksen suunnitteli Theodor Decker alun perin kadettikoulun johtajan asunnoksi. Tyyliltään rakennus edustaa lähinnä uusgotiikkaa.

Rakennukseen muutti ensimmäisenä kenraalimajuri Edvard Gustaf af Forselles. Haminan kadettikoulu lakkautettiin vuonna 1903, jolloin johtajan asunto muutettiin venäläisen rykmentin esikunnaksi ja upseerikerhoksi, missä käytössä se oli vuoteen 1917 asti. 1920-luvulta lähtien rakennus toimi Haminan Upseerikerhona. 1990-luvun alussa valmistuneen remontin suunnitteli Tuomo Suomalainen. Vuonna 2003 Haminan Upseerikerho muuttui Haminan Varuskuntakerhoksi. Myöhemmin upseeri- ja varuskuntakerhot on sen nimisinä lakkautettu ja jatkavat toimintaansa kokoustiloina.

Lähteet

Haminan rakennukset ja rakennelmat
Theodor Deckerin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Heikki Pursiainen

Heikki Pursiainen (s. 1974 Kouvola) on suomalainen ekonomisti. Hän on vuonna 2017 perustetun yhteiskunnallisen MustRead-digimedian strategi.

Vuosina 2015–2017 Heikki Pursiainen toimi Ajatuspaja Liberan tutkimusjohtajana.

Pursiainen opiskeli taloustiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 2005 otsikolla "Consistent Aggregation Methods and Index Number Theory". Pursiainen on työskennellyt erikoistutkijana Valtion taloudellisessa tutkimuskeskuksessa julkisten palvelujen ja kilpailututkimuksen parissa. Pursiainen on myös toiminut erikoistutkijana Turun yliopiston Julkisen valinnan teorian huippuyksikössä sekä Kilpailuvirastossa.

Pursiainen kirjoitti yhdessä Tuukka Saarimaan kanssa vuosina 2014–2017 Asiaton lehdistökatsaus -blogia.

Pursiaisen isä on teologi ja entinen SKDL:n kansanedustaja Terho Pursiainen.

Teokset 
Paska Suomi (Tammi 2017)
Olette kaikki väärässä (Tammi 2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Asiaton lehdistökatsaus -blogi

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Pat Mills

Pat Mills (s. 1949) on brittiläinen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -toimittaja, joka tunnetaan parhaiten 2000 AD -sarjakuvalehden perustajana sekä science fiction ja fantasia -aiheisten sarjakuvien käsikirjoittajana.

Ura 
Mills työskenteli sarjakuvien käsikirjoittana ja editoijana vuosien 1970-1976 aikana, jolloin hänen tuotantoonsa kuului muun muassa Action.

Vuonna 1977 Mills perusti viikoittain julkaistun 2000 AD science fiction -aiheisen sarjakuvalehden. Tuolloin hän käsikirjoitti useita Judge Dreddin alkuajan sarjakuvista.

Millsin käsialaa ovat useat science fiction -aiheiset sarjakuvat, kuten Nemesis, Requiem Chevalier Vampire, Sláine sekä ABC Warriors.

Lähteet 

Brittiläiset sarjakuvantekijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Luxorin obeliski

Luxorin obeliski on Egyptin Luxorista tuotu obeliski Pariisin Place de la Concorde -aukiolla. Punagraniittinen obeliski on 22,83 metriä korkea ja painaa 227 tonnia. Se on alkuperäiseltä iältään Pariisin vanhin muistomerkki ja sijaitsee niin sanotulla Axe historique -kaupunkiakselilla.

Historia
Kyseessä on alkujaan toinen kahdesta Ramses II:n aikana 1200-luvulla eaa. pystytetystä obeliskista, jotka sijaitsivat Luxorin temppelin edustalla. Ne olivat suurimmat Ramses II:n aikana pystytetyt obeliskit. Obeliskin kyljessä olevat hieroglyfit kuvaavat Ramses II:n ja Ramses III:n valtakausia.

Ranskan kuningas Kaarle X halusi Pariisiin egyptiläisen obeliskin ja pyysi kuuluisaa egyptologia Jean-François Champollionia tiedustelemaan mahdollisuuksia sellaisen hankkimiseen. Vuonna 1830 Egyptin hallitsija Muhammad Ali tarjosi Ranskalle Luxorin obeliskeja. Kuljetuksen kalleuden vuoksi Ranska päätti ottaa niistä vain toisen, jonka sijoituspaikaksi valittiin Pariisin Place de la Concorde. Obeliskin kuljetus Luxorista Pariisiin annettiin insinööri Apollinaire Lebas’n tehtäväksi. Obeliskin kuljettamiseksi suunniteltiin erityinen Luxor-niminen alus, joka kuitenkin juuttui paluumatkalla syksyllä 1831 Niilin suistoon yli vuoden ajaksi. Vuonna 1833 Luxor hinattiin Aleksandriasta Välimerta ja Seineä pitkin Pariisiin Sphinx-nimisellä höyrylaivalla, mikä kesti lähes vuoden. Obeliski paljastettiin lopulta nykyisellä paikallaan aukion keskellä 25. lokakuuta 1836. Paljastustilaisuuteen osallistui noin 200 000 ihmistä.

Obeliskin jalustaan on kaiverrettu kuvallinen selostus sen pystyttämisessä käytetyistä menetelmistä. Place de la Concordelle rakennettiin 1830-luvulla myös arkkitehti Jacques Ignace Hittorffin suunnittelemat kaksi suurta suihkulähdettä ja kahdeksan Ranskan kaupunkeja edustavaa kivimuistomerkkiä, jotka ympäröivät symmetrisesti obeliskia. Vastalahjana Luxorin obeliskista Ranskan kuningas Ludvig Filip I lahjoitti myöhemmin Egyptille suuren kellon, joka sijaitsee nykyäänkin Kairossa Muhammed Alin moskeijan kellotornissa. Ranskalla oli edelleen virallisesti oikeus myös Luxoriin jääneeseen toiseen obeliskiin, kunnes Ranskan presidentti François Mitterrand symbolisesti ilmoitti Ranskan luopuvan siitä.

Luxorin obeliskin alkuperäinen kärki on luultavasti varastettu 500-luvulla eaa. Egyptologi Christiane Desroches Noblecourtin aloitteesta Ranskan viranomaiset sijoittivat vuonna 1998 obeliskin huipulle uuden kullatun kärjen.

Obeliskin kunnon arvellaan kärsineen ilmansaasteiden vuoksi Pariisin sijoittamisen jälkeen enemmän kahdessa vuosisadassa kuin sitä edeltäneiden yli kolmen tuhannen vuoden aikana Egyptissä.

Katso myös
Kleopatran neulat

Lähteet

Aiheesta muualla

L'obélisque de la Concorde  Egyptos.net

Pariisin rakennukset ja rakennelmat
Muinaisen Egyptin obeliskit
Mustan lumen talvi

Mustan lumen talvi on Kalle Päätalon Koillismaa -sarjan viides ja samalla päätösosa. Teos on ilmestynyt vuonna 1969 Gummeruksen kustantamana. Kirjasta on otettu uudelleenpainos vuonna 2013.
Teos on käännetty englanniksi vuonna 2002 nimellä The winter of the black snow. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.

Kirjan tapahtumat 

Muutosten aika on tullut Koillismaahan. Televisio, tiet ja ajoneuvot ovat pienentäneet maailmaa. Voivuoret kasvavat ja peltoja laitetaan pakettiin. Vanhusten turvaksi on kansaneläke. Vaikka nälkä ja puute ovat kadonneet, eivät huolet häviä. Maahan satanut oudonvärinen lumi koituu porojen kohtaloksi ja tuhoaa satoja. Työn perässä yhä useampi lähtee Ruotsiin ja naulaa laudat ikkunoidensa eteen. Sammalsuon perhe sopeutuu kuitenkin uuteen aikaan ja seuraavan sukupolven usko tulevaisuuteen on vahva.

Sovitukset 
Edvin Laineen elokuva Ruskan jälkeen vuodelta 1979.

Lähteet  

Koillismaa-sarja
Vuoden 1969 kirjat
Pohjan Voima

Pohjan Voima oli Oulussa vuosina 1924–1930 ilmestynyt vasemmistoradikaali sanomalehti.

Viranomaisten elokuussa 1923 lakkauttaman Pohjan Kansan kirjapaino vapautui takavarikosta kesällä 1924, jolloin SKP:n ohjaamat vasemmistoradikaalit perustivat sen jatkajaksi Pohjan Voiman. Lehden nimellisenä julkaisijana toimi sen taloudenhoitaja J. H. Kanerva, jonka taustalla olivat kirjapainoyhtiö Oulun Läänin Työväen Kirjateollisuus Oy ja Pohjan Kansan vanha kustannusyhtiö Oy Pohjan Kansa. Kuudesti viikossa ilmestynyt Pohjan Voima oli kilpailukykyinen ja kohtalaisen hyvin menestynyt sanomalehti, joka kykeni julkaisemaan laajaa viikonloppunumeroa ja hankkimaan 1920-luvun lopulla sivuilleen myös kuvitusta. Sen levikki oli enimmillään yli 7 000 kappaletta. ”Työväen ja pienviljelijäin äänenkannattajaksi” julistautuneen lehden vastaavat toimittajat saivat sen kirjoittelusta useita vankeustuomioita ja vuosina 1928 ja 1930 se oli lakkautettuna muutamien kuukausien ajaksi.

Lehden vastaavina toimittajina toimivat Akseli Timonen (1924–1925), Ilmari Sormunen (1925–1928), Juho Oskari Palsa (1928), Niilo Nikkilä (1928–1929), Jonne Kuivala (1929–1930) ja Verner Kuusikko (1930). Toimituksen johdossa työskentelivät Mauritz Rosenberg (1924–1927) ja Jussi Forsman (1927–1930). Muita toimittajia olivat Paul Brander, Kaarlo Kosunen, Arvi Sänkiaho, Karl Christiansson ja Juho Kemppainen. SKP:n kirjoittajista tärkein oli nimimerkillä Talonpoika esiintynyt Santeri Mäkelä.

Pohjan Voima lakkautettiin muiden vasemmistoradikaalien lehtien tavoin kesäkuussa 1930. Sen jälkeen kommunistit vaikuttivat Oulussa vuosina 1932–1936 painetussa niin sanotun Muhoksen liikkeen lehdessä Kansan Pulassa sekä vuoteen 1935 saakka ilmestyneissä maanalaisissa lehdissä. Kirjateollisuus Oy:n kirjapaino saatiin avattua syksyllä 1937, jolloin sieltä alkoi ilmestyä kommunistien tukema sosiaalidemokraattinen Pohjolan Työ. Pohjan Voiman aatteellinen jatkaja oli vuonna 1945 aloittanut Kansan Tahto.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Pohjan Voima digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Oulun media
Teatteri Akseli

Teatteri Akseli on vuonna 2014 perustettu ja vuoden 2015 alussa toimintansa aloittanut turkulainen harrastajateatteri.

Historia 
Teatteri Akseli ry:n perustajajäsenet arvioivat loppuvuodesta 2014, että aika oli kypsä uuden harrastajateatterin perustamiselle Turkuun, ja teatteritilat löytyivät vuoden 2015 alussa osoitteesta Humalistonkatu 8 A. Keväällä 2015 uusissa tiloissa oli kaksi ensi-iltaa (Myrskyluodon Maija, Kahdeksan naista), ja toiminta jatkuu syksyllä kolmella uudella ensi-illalla (Ihmisen osa, Naisten koulu, Maanalainen armeija iskee jälleen), joista yksi avaa teatteritilan toisen näyttämön, Elinan. Yhdistys on voittoa tavoittelematon ja jäsenet toimivat harrastuspohjalta, ilman palkkiota.

Ohjelmistollaan Akseli pyrkii täydentämään Turun ja maakunnan teatteritarjontaa sekä tarjoamaan jäsenistölleen tilaisuuksia kehittää ja syventää harrastustaan ja osaamistaan. Jäseniä Teatteri Akseli ry:llä on n. 100. Teatteri Akseli tuottaa sekä kotimaisia että ulkomaisia, laadukkaita näytelmiä. Tarkoituksena on esittää sekä klassikkonäytelmiä että uudempaa tuotantoa. Mahdollisuuksien mukaan Teatteri Akseli valmistaa myös muita taide-esityksiä.

Vuonna 2016 keväällä ensi-iltoja olivat Hellyyden ehdoilla, Todellinen löytö ja Jäniksen Vuosi. Kesällä 2016 ensi-illan sai Kaikki vorot eivät tule varkaisiin. Sykysyllä 2016 ensi-iltoja olivat Sihteeriköt, Diivat ja Pieni Raha. Keväällä 2017 ensi-iltoja olivat Kattona Tähtitaivas, Täti ja minä sekä Odottamaton vieras.

Nykyisyys 
Keväällä 2018 ensi-iltoja ovat Ruostetta ja timantteja, Kuilu sekä Liian paksu perhoseksi.

Esteettömyys 
Teatteri on täysin esteetön huolimatta siitä, että se sijaitsee rakennuksen toisessa kerroksessa. 
Toiseen kerrokseen pääsee hissillä ja itse teatterissa kaikkialle pääsee sekä pyörätuolilla että rollaattorilla.

Logot

Lähteet 
 Teatteri Akselin kotisivut

Aiheesta muualla 
 http://www.teatteriakseli.fi

 https://www.facebook.com/teatteriakseli/

 https://www.youtube.com/channel/UC4EKgBOeDpeZwbQflmNUG9g

 http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/747387/Riisuttu+Myrskyluoto 

 http://todellavaiheessa.blogspot.fi/2015/04/teatteri-akseli-kahdeksan-naista.html

 http://www.aamuset.fi/naista-puhutaan/kulttuuri/vain-poirot-puuttuu-teatteri-akselissa 

 http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/817871/Toimivaa+perusteatteria+Ihmisen+osasta 

 http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/828397/Kompastelua+runokielen+koukeroissa 

 http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/829224/Maanalainen+armeija+kaipaa+spontaaniutta 

 http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/848131/idin+ja+tyttaren+hella+harmonia 

 http://www.aamuset.fi/naista-puhutaan/kulttuuri/teatteri-akselissa-ollaan-hellyyden-ehdoilla 

 http://www.ts.fi/kulttuuri/861544/Naytelma+ilman+kiintopistetta

Turun teatterit
Harrastajateatterit
Omnia (yhtye)

Omnia on Alankomaissa vaikuttava neokelttiläistä pakanallista folkmusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen jäsenten taustat ovat vuosien varrella olleet irlantilaisia, tanskalaisia, kornilaisia, belgialaisia ja persialaisia. Musiikin rakenteet pohjaavat erilaisiin kulttuurillisiin rakenteisiin eri maailmankolkista, kuten Irlannista, Englannista, Cornwallista ja Persiasta.

Yhtye laulaa englanniksi, irlanniksi, suomeksi, saksaksi, tanskaksi, ruotsiksi, latinaksi ja hindiksi. Soittimina on kelttiläinen harppu, posetiivi, bodhrán, kitara, busuki, digeridoo, erilaisia huiluja, säkkipilli, erilaisia rumpuja ja lyömäsoittimia.

Alankomaalaiset yhtyeet
Folkyhtyeet
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017 pelattiin Michiganin Plymouthissa Yhdysvalloissa.

Mestaruuden voitti kisaisäntä Yhdysvallat kaatamalla finaalissa Kanadan maalein 3–2 jatkoajalla. Suomi saavutti 12. MM-pronssimitalin voittamalla Saksan 8–0 pronssiottelussa.

Otteluareenat

Joukkueet 

Lohko-A
 
 
 
 

Lohko-B

Alkulohkot

Lohko A 

Pisteet peleistä
3p = Voitot varsinaisella peliajalla, kolme pistettä
2p = Voitot varsinaisen peliajan jälkeen, kaksi pistettä
1p = Tappiot varsinaisen peliajan jälkeen, yksi piste
0p = Tappiot varsinaisella peliajalla, ei pisteitä

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC-4)

Lohko B 

Pisteet peleistä
3p = Voitot varsinaisella peliajalla, kolme pistettä
2p = Voitot varsinaisen peliajan jälkeen, kaksi pistettä
1p = Tappiot varsinaisen peliajan jälkeen, yksi piste
0p = Tappiot varsinaisella peliajalla, ei pisteitä

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC-4)

Putoamissarja

Pudotuspelit

Puolivälierät

Ottelu 5. sijasta

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti: Noora Räty 
Paras puolustaja: Jenni Hiirikoski 
Paras hyökkääjä:  Brianna Decker

Median valitsema tähtikentällinen
Maalivahti: Noora Räty 
Puolustajat: Jenni Hiirikoski , Monique Lamoureux 
Hyökkääjät: Marie-Philip Poulin , Brianna Decker , Kendall Coyne 
Arvokkain pelaaja: Brianna Decker 

Yhdysvaltojen Brianna Decker ja Kendall Coyne saalistivat kummatkin 12 pistettä viidessä pelissä. Decker sai triplapalkinnot (Arvokkain pelaaja, IIHF:n ja median paras hyökkääjä).

Loppusijoitukset 

Sijoituksilla oli merkitystä IIHF:n rankingiin.

Pääsarjan turnaus  
 

1. divisioona  A-lohko 
 Turnaus järjestettiin 15.–21.4.2017.IIHF Final Ranking 1A (.pdf) 
B-lohko 
 Turnaus järjestettiin 8.–14.4.2017.IIHF Final Ranking 1B (.pdf) 

2. divisioona  A-lohko 
 Turnaus järjestettiin 2.–8.4.2017.IIHF Final Ranking 2A (.pdf) 
B-lohko 
 Turnaus järjestettiin 27.2.–5.3.2017.IIHF Final Ranking 2B (.pdf) 

2. divisioonan karsinnat  
 Turnaus järjestettiin 12.–17.12.2016.IIHF Final Ranking 2BQ (.pdf) 

* Normaalien sääntöjen mukaan Tšekki olisi pudonnut 1. divisioonaan vuoden 2019 turnaukseen, mutta koska joukkueiden määrä nostettiin kymmeneen, Tšekki sai pitää A-sarjan paikkansa ja lisäksi sekä vuoden 2017 että 2018 voittajat 1. divisioonan turnauksista nousivat mukaan vuoden 2019 turnaukseen.

Lähteet 
 IIHF, Tournament Progress (.pdf)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 USA Hockeyn kisasivusto  

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Yhdysvaltain jääkiekko
Vuoden 2017 jääkiekko
Oleksi Hai

Oleksi Anatolijovytš Hai (; s. 6. marraskuuta 1982 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Zaporižžja, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Azerbaidžanin Valioliigassa pelaavaa Qəbələ ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Oleksi Hai National Football Teams -sivustolla 
 

Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Ukrainalaiset jalkapalloilijat
Keski-Suomen Suunta

Keski-Suomen Suunta oli nimellisesti Jyväskylässä vuosina 1936–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Käytännössä se oli yksi kuopiolaisen Savon Suunnan rinnakkaispainoksista.

Lehti perustettiin sen jälkeen kun kokoomuslainen Sisä-Suomi oli sanoutunut irti oikeistoradikalismista. Kolmesti viikossa ilmestynyt Keski-Suomen Suunta oli yksi Aarne Somersalon Natsi-Saksasta lainaaman kopfblatt-idean mukaisesti toimitetuista lehdistä, jonka sisältö koostui lähinnä Savon Suunnan aineistosta paikallisella materiaalilla täydennettynä. Jyväskylän paikallistoimittajana työskenteli enimmän aikaa Jukka Tyrkkö. Lukijakunnaltaan vähäiseksi jäänyt lehti lopetettiin talvisodan alettua. Loppuvaiheessa sen tilalla ilmestyi Yhtyneet Lehdet.

Lähteet

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Jyväskylän media
Myyntimies Jethro matkoilla

Myyntimies Jethro matkoilla on kiinteistövälittäjä Jethro Rostedtin matkailusarja, jossa kuvataan hänen matkustamistaan ympäri maailmaa kuten Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Ohjelmassa Rostedt tutustuu eri kaupunkien nähtävyyksiin, sekä välittää asuntoja. Ohjelman juontajaäänenä toimii Heikki Hilander. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin TV5-kanavalla 7. maaliskuuta 2016.

Sarjan ensimmäinen jakso keräsi 305 000 katsojaa ja seuraava jakso 319 000 katsojaa. Yhteensä sarjassa on 10 jaksoa.

Jaksot

Lähteet 

Jethro Rostedt
Matkailuohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
TV5:n televisio-ohjelmat