joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vanhakartano

Vanhakartano () on Espoon kaupunginosa Pitkäjärven rannalla. Vanhakartano kuuluu Pohjois-Espoon suuralueeseen ja naapurikaupunginosia ovat esimerkiksi Bodom ja Niipperi. 1550-luvun puolivälissä kylän tilojen lukumäärä oli neljätoista.

Liikenne 
Vanhankartanon kautta ajavia bussilinjoja ovat Espoon sisäiset linjat 
 236(V) Leppävaara – Serena
236B Vanhakartano - Leppävaara
 239 Leppävaara – Kalajärvi
 582(V) Espoon keskus –  Kalajärvi

ja seutulinjat 
 321 Elielinaukio – Vanhakartano
321N Elielinaukio - Niipperi

Kirjallisuutta
 Jupperin omakotiyhdistys ry:n historiikki 1995: Jupperi; Friisitilasta pientaloalueeksi. ISBN 952-90-6831-X. Pirjo Mattila: Gammelgårdn kylä. Sivut 14–19.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vanhakartanon kansalaisverkko
 Vanhankartanon omakotiyhdistys 
 Kuvia Haapaniemen asuinalueelta
 Alueen vanhoja kartanoita
 Nedre Juun
 Övre Juun

Espoon kaupunginosat
Espoon kylät
Pohjois-Espoo
Uudenmaan maakunnan entiset taajamat
Ludvig I (Espanja)

Ludvig I (espanjaksi Luis I, 25. elokuuta 1707 – 31. elokuuta 1724) oli Espanjan kuningas lyhyen aikaa vuonna 1724. Hän oli kuningas Filip V:n ja Savoijin María Luisan vanhin poika.

Ludvig meni naimisiin Orléansin herttua Filip II:n tyttären Louise Elisabethin (s. 1709 – k. 1742) kanssa 20. tammikuuta 1722. Louise Elisabeth ei sopeutunut Espanjan uskonnolliseen hoviin ja kieltäytyi usein puhumasta miehelleen, eikä liitosta syntynyt lapsia.

Filip V luovutti kruununsa pojalleen 14. tammikuuta 1724, mutta Ludvig menehtyi isorokkoon vain seitsemän kuukautta myöhemmin. Filip V palasi valtaan poikansa kuoleman jälkeen.

Espanjan kuninkaat
Vuonna 1707 syntyneet
Vuonna 1724 kuolleet
Matari

Matari () on Vantaan Korson suuralueeseen kuuluva kaupunginosa. Se sijaitsee pääradan itäpuolella ja Keravanjoen luoteispuolella. Naapurikaupunginosia ovat Päiväkumpu ja Rekola etelässä, Asola radan takana lännessä sekä Metsola ja Mikkola pohjoisessa.

Asukkaita Matarissa on noin 2 300 ja työpaikkoja noin 200. Asutus koostuu lähinnä pien- ja omakotitaloista, ja asuntokannasta omistusasuntoja on yli 80 %. Asuntotuotanto on Korson suuralueen muihin kaupunginosiin verrattuna vähäistä. Korson vesitorni on Matarin kauas erottuva maamerkki.


Palvelut 
Mikkolan koulu on Matarin ja Mikkolan välissä, ja Rekolan koulu palvelee myös Mataria. Mikkolan koulun yhteydessä on nuorisotila ja hammashoitola. Matarista löytyy myös päiväkoti. Lähimmät kirjastot ovat Lumo ja Koivukylän kirjasto.

Kaupallisia keskittymiä Matarissa ei ole. Korson keskustan palveluihin ruokakauppoineen ja erikoisliikkeineen on noin kilometrin matka. Junayhteyksiä palvelevat Korson asema ja Rekolan asema, ja Matarista on suora linja-autoyhteys Koivukylän asemalle ja Tikkurilaan.

Virkistysalueet 

Kaupunginosassa on paljon viheralueita ja ulkoilumahdollisuuksia, kuten Tervahaudanmetsä kuntopolkuineen sekä Kiertotähdenpuisto Rekolantien viereisine skeittialueineen, katutaideaitoineen ja koirapuistoineen. Matarin täyttömäki on talvisin pulkkamäki. Rekolan koulun yhteydessä on Rekolan liikuntapuisto.

Keravanjoen äärellä sijaitsee ulkoilualue Matarinpuisto, johon kuuluu myös kuntoilupaikka. Keravanjokeen kuuluvan noin 400 metriä pitkän Matarinkosken alapuolella on Matarin yleinen uimaranta. Joen ylittävä Matarinpuiston silta yhdistää Matarinpuiston Päiväkummun ulkoilualueisiin, ja molemmin puolin jokea on valaistuja puistoraitteja ja ulkoilureittejä. Matarinpuiston alueelta on lyhyt matka virkistysalue Kuusijärvelle, josta on edelleen valaistu kulkureitti Sipoonkorven kansallispuistoon.

Lähteet

Aiheesta muualla
Russell-ryhmä

Russell-ryhmä (engl. Russell Group) on vuonna 1994 perustettu, sittemmin 24 tasokkaan brittiläisen yliopiston yhteenliittymäksi kasvanut yhtiömuotoinen organisaatio. Ryhmän jäseniä pidetään maan parhaimmistoon kuuluvina. Russell-ryhmittymää on verrattu Yhdysvaltojen Ivy Leagueen.

Ne saavat 2/3 kaikesta yliopistotutkimukseen jaettavasta rahoituksesta Britanniassa. Erityisen suuria rahoituksen hankkijoita olivat Oxfordin ja Cambridgen yliopistot, jotka vuonna 2013–2014 keräsivät 41 prosenttia (323 milj. puntaa) kauden uudesta yliopistorahoituksesta ja muutkin ryhmän yliopistot keräsivät 38 %  (yli 300 milj. puntaa) kaikkiaan 120 Englannin, Skotlannin ja Walesin yliopistolle jaetusta tutkimusrahasta. Ryhmän yliopistossa laaditaan noin 60 prosenttia Britannian kaikkien yliopistojen väitöskirjoista. Kaikki ryhmän yliopistot on listattu maailman 200 arvostetuimman yliopiston joukkoon (QS World University Rankings for 2015-16).

Jäsenet

Seuraavat yliopistot kuuluivat Russel-ryhmittymään helmikuussa 2017:
 Belfastin yliopisto (Queen's University Belfast)
  Birminghamin yliopisto
 Bristolin yliopisto
  Cambridgen yliopisto
 Cardiffin yliopisto
 Durhamin yliopisto
 Edinburghin yliopisto
 Exeterin yliopisto
 Glasgow'n yliopisto
 Imperial College London
 King's College London
 Leedsin yliopisto
 Liverpoolin yliopisto 
 London School of Economics and Political Science
 Manchesterin yliopisto
 Newcastlen yliopisto
 Nottinghamin yliopisto
 Oxfordin yliopisto
 Queen Maryn yliopisto
 Sheffieldin yliopisto
 Southamptonin yliopisto
 University College London
 Warwickin yliopisto
 Yorkin yliopisto

Katso myös
 Ivy League

 C9-liiga

Lähteet

Aiheesta muualla
 Russel Groupin virallinen sivusto

Yhdistyneen kuningaskunnan yliopistot
Pupilli

Pupilli (latinasta, pupilla) eli mustuainen on silmän värikalvon keskelle jäävä aukko. Värikalvossa olevat lihakset muuttelevat pupillin laajuutta ja siten säätelevät verkkokalvolle päätyvän valon määrää. Pupilli suurenee hämärässä valaistuksessa, jotta verkkokalvolle saataisiin kerättyä suurempi määrä valoa. Kirkkaassa valaistuksessa pupilli taas pienenee.

Pupilli näyttää mustalta, koska siihen saapuva valo absorboituu suurimmaksi osaksi silmän sisäosan kudoksiin. Kirkkaassa valossa ihmisen pupillin halkaisija on noin 1,5 millimetriä, hämärässä jopa kahdeksan millimetriä.

Eläinten pupilli

Eläinten pupillit toimivat periaatteessa samalla tavalla kuin ihmisen, mutta muodossa on lajikohtaisia eroja. Kissalla pupilli supistuu kapeaksi pystyraoksi ja syyksi on arveltu tarvetta nähdä hyvin ylös ja alas (lintuja ja hiiriä). Monilla kasvinsyöjillä pupilli on vaakasuoraan soikea, koska saaliseläimille on eduksi laaja näkökenttä. Vaikka pupilli olisi kirkkaassa valossa supistunut, horisontin suuntainen pupillin rako auttaa havaitsemaan petoeläimet. Hevosen pupillin reunassa on pieniä ulokkeita, joiden tehtävänä on ilmeisesti varjostaa liian kirkkaalta auringonpaisteelta. Alpakoilla ja laamoilla pupilli voi supistua niin paljon, että vain pupillin päihin jää pienet aukot. Tämä lienee sopeutuma erittäin voimakkaaseen auringon säteilyyn ylhäällä vuoristossa. Hylkeillä pupilli supistuu pinnalla pieneksi pyöreäksi aukoksi. Hylkeiden silmän linssi on lähes pallomaisen pyöreä ja tarkoitettu veden alla näkemiseen, pinnalla hylkeet ovat hyvin likinäköisiä. Pienen pupillin läpi katsotaan vain linssin keskiosalla, jolloin reuna-alueiden voimakas taittuminen jää pois.

Pupilleihin liittyvää termistöä 
Mydriaasi (mydriasis) tarkoittaa pupillin laajentuneisuutta. Pupillia laajentava lääkeaine on mydriaatti

Mioosi (miosis) tarkoittaa pupillin supistustilaa. Miootti on silmätippa, joka saa mustuaisen supistumaan. Niitä käytetään glaukooman hoidossa.

Anisokoria tarkoittaa pupillien erikokoisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mustuaisen puoliero, Terveyskirjasto.fi
Näkövammaistieto, Keskuspuisto.fi

Silmät
Seulonnan keskeiset artikkelit

he:עין#מבנה גלגל העין האנושי
Liisa Tavi

Liisa Kaarina Tavi (s. 12. toukokuuta 1956 Tohmajärvi) on Joensuusta kotoisin oleva suomalainen laulaja ja lauluntekijä.

Ura 
Jo pienestä eri tilaisuuksissa laulanut Liisa Tavi kävi keskikoulun ja opiskeli vuoden verran musiikkiopistossa Joensuussa. Laulajanura lähti liikkeelle poliittisen laululiikkeen parista, kun hän liittyi Agit Prop -yhtyeeseen Sinikka Sokan tilalle vuonna 1976.

Kesällä 1979 Tavi teki läpimurtonsa, kun hänen Henrik Otto Donnerin perustamalla Ponsi-levymerkillä julkaistu esikoissinglensä ”Lasta ei saa tukuttaa” voitti television Levyraadin. Hän levytti myös Kollaa kestää -yhtyeen kappaleen ”Jäähyväiset aseille” (1981). 

Tuotannossa toistuu usein teemana kannanotot inhimillisyyden puolesta. Tekstejä ovat tehneet Tavin itsensä lisäksi muun muassa Pelle Miljoona, Anki Lindqvist, Liisa Ryömä, Kari Peitsamo, Pentti Saaritsa, Tommy Tabermann, Hector ja Pekka Tegelman. Violeta Parran tuotannosta Jaana Lappo käänsi suomeksi kappaleet ”Elämälle kiitos” ja ”Kun palaan nuoruuteeni”. Tavi on esittänyt ja levyttänyt suomeksi myös monia brasilialaisen Chico Buarquen lauluja.

Liisa Tavi osallistui Suomen euroviisukarsintoihin vuonna 1980 kappaleella ”Nopea talven valo”, jonka oli säveltänyt hänen silloinen aviomiehensä Pekka Tegelman.

Liisa Tavi on myös säveltänyt ja sanoittanut omaa tuotantoaan. Joissakin lauluissa sekä sävel että sanat ovat artistin omat: ”Ihmeiden aika”, ”Levoton taival”, ”Onneton vai onnellisin”, ”Suojele itseäs” ja ”Vuokses uskallan”. Kappaleet löytyvät levyltä Ihmeiden aika, jonka Helsingin Sanomien kulttuuritoimitus valitsi vuoden 1994 parhaiden levyjen joukkoon.

1990-luvun lopulla Liisa Tavi matkusti Brasiliaan esiintymään ja keräämään aineistoa uutta levyä varten. Vuonna 2002 ilmestyi viimeisin levy Vaeltava sydän, joka koostuu brasilialaisesta musiikista ja on bossanovan sävyttämä kokonaisuus. Levyllä vierailivat Tavin duettopareina Anneli Saaristo ja Otto Donner, joka myös tuotti levyn.

Tavi oli taustalaulajana Rauli Badding Somerjoen kappaleella ”Tähdet tähdet”.

Tavi sai valtion taiteilijaeläkkeen keväällä 2008.

Albumit 
 Liisa Tavi (Ponsi, 1979)
 Sankareiden illat (Parlophone/Ponsi, 1980)
 Palavat ikkunat (Johanna, 1981)
 Naamiot (Johanna, 1984)
 Niin se käy (Pyramid, 1986)
 Miten enkeleitä vietellään (yhdessä Monna Kamun ja Anneli Saariston kanssa, Pyramid, 1989)
 Ihmeiden aika (Pyramid, 1994)
 Elämälle kiitos - Lauluja vuosilta 1979–1994 (Pyramid, 1998)
 Vaeltava sydän (Pyramid, 2002)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Ylen Elävä arkisto: Kenen joukoissa seisot (Agit-Prop)
 Liisa Tavi - unelmista tinkimättä (Selvis 3/99)
 Johanna Kustannuksen Tavi-sivu, Internet Archive 25.10.2011
 Ylen Elävä arkisto: Liisa Tavi laulaa

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarle IV

Kaarle IV on seuraavien henkilöiden nimi:

 Kaarle IV (1316–1378), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari
 Kaarle IV (1748–1819), Espanjan kuningas
 Kaarle IV (1294–1328), Ranskan kuningas
 Kaarle IV (1421–1461), Navarran kuningas
 Kaarle IV (1604–1675), Lothringenin herttua
 Kaarle IV, Itävallan Kaarle I:n (1887–1922) hallitsijanimi Unkarin kuninkaana
 Kaarle IV, Ruotsin Kaarle XV:n (1826–1872) hallitsijanimi Norjan kuninkaana.

eo:Karolo (regantoj)#Karolo la 4-a
Sakari Kukko

Jyrki Sakari Kukko (s. 8. heinäkuuta 1953 Kajaani) on suomalainen muusikko. Hän säveltää ja soittaa muun muassa saksofonia ja huilua. Kukko tunnetaan erityisesti etnovaikutteisesta musiikistaan, jota hän on ollut tekemässä Piirpauke-yhtyeessä. 1980-luvulla Kukko soitti myös Youssou N'Dourin Etoile du Dakar -yhtyeessä Senegalissa. Hän on toiminut vierailevana soittajana myös suomalaisessa rock-musiikissa, muun muassa Amorphiksen ja Kingston Wallin levyillä. 

Kukon musikaalisuus huomattiin jo hänen ollessaan 11-vuotias koululainen, kun hänet valittiin Yleisradion Hyppy huipulle -radio-ohjelmaan vuonna 1964, jossa hän esitti laulun Laulu laululle. Kukko kirjoitti ylioppilaaksi 1973 ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1973–1975. Lisäksi hän opiskeli yksityisesti sävellystä Edward Vesalan johdolla ja on tehnyt opintomatkoja eri maihin Aasiassa, Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja Itä-Euroopassa. Kukko on esiintynyt Piirpauken tai paikallisten muusikoiden kanssa yli 30 maassa. 

Kukon elämäkerta Sakari Kukko – kaiken maailman pelimanni julkaistiin elokuussa 2017 (kirj. Elina Saksala, LIKE Kustannus Oy)

Soololevyt

Kokoonpanot 
Kukko on soittanut tai levyttänyt seuraavissa kokoonpanoissa:
 Oulunkylän Big Band
 Tapiolan/Espoon Big Band
 Pori Jazz All Stars
 Helsingin kaupunginorkesteri
 Radion sinfoniaorkesteri
 Suomen kansallisoopperan orkesteri
 Kalevala
 Jupu group
 Pentti Hietanen sekstetti
 Edward Vesala Band
 Punainen lanka yhtye
 Jukka Tolonen Band
 Heikki Sarmanto Band
 Jim Pembroke Band
 Alemeda (Espanja)
 Okay Temiz (Turkki)
 Etoile de Dakar (Senegal)
 Sensation Band & Aster Aweke (Etiopia)
 Kingston Wall (vierailijana)
 Amorphis (vierailijana)
 Afrocola
 Paleface

Palkinnot 
 Suomen jazzliiton Yrjö-palkinto 1976
 Kulttuurityöntekijäin liiton palkinto 1977
 Oulun taidepalkinto 2002
 Kajaanin kaupungin kulttuuripalkinto 2004
 Golden Gospel -palkinto 2009
 Erikois Emma 2014
 Taiteilijaeläke 2014

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
Haastattelu Ylen uutisten verkkosivulla.

Suomalaiset huilistit
Suomalaiset kansanmuusikot
Suomalaiset saksofonistit
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirgiisien sosialistinen neuvostotasavalta

Kirgiisien sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Kirgiisien SNT (, ) oli Neuvostoliiton osavaltio Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Kirgisian alueen.

Kirgiisien SNT muodostettiin Venäjän FSNT:aan kuuluneesta Kirgiisien ASNT:sta 5. joulukuuta 1936. Neuvostoliiton hajotessa Kirgiisien SNT muutti nimensä Kirgistanin tasavallaksi 30. elokuuta 1991 ja julistautui itsenäiseksi seuraavana päivänä. Vuonna 1993 maan nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa Kirgisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostotasavallat
Kirgisian historia
Varikset

Varikset (Corvidae), puhekielessä varislinnut, on lintuheimo, johon kuuluu varpuslintujen lahkon suurimpia ja voimakkaimpia lajeja. Varikset ovat älykkäitä ja kekseliäitä lintuja, jotka hankkivat ravintonsa sekä kasvi- että eläinkunnasta. Korkeasta älykkyydestä kertoo muun muassa kyky käyttää työkaluja. Varislinnut tekevät johtopäätöksiä yhtä pätevästi kuin 5–7-vuotiaat ihmislapset.

Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä. Heimoon kuuluu 22 sukua ja 126 lajia, joista Suomessa pesii kahdeksan.

Suvut

Lajeja, joilla on oma sukunsa

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Armenian sosialistinen neuvostotasavalta

Armenian sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Armenian SNT (, ) oli Neuvostoliiton osavaltio Kaukasiassa. Se käsitti nykyisen Armenian alueen.

Historia 
Armenian SNT perustettiin 29. marraskuuta 1920, kun kommunistit pääsivät valtaan vuonna 1918 itsenäistyneessä Armeniassa. Armenian SNT liitettiin Transkaukasia SNT:aan yhdessä Gruusian SNT:n ja Azerbaidžanin SNT:n kanssa 12. maaliskuuta 1922. Uudelleen Armenian SNT muodostettiin 5. joulukuuta 1936, kun Transkaukasian SNT lakkautettiin. 

Armenian SNT julistautui Armenian tasavallaksi 23. elokuuta 1990. Seuraavana vuonna Neuvostoliitto hajosi ja Armenia julistautui itsenäiseksi 23. syyskuuta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostotasavallat
Armenian historia
Sylvian laulut

Sylvian laulut on Zacharias Topeliuksen runokokoelma 1800-luvun puolivälistä, johon kuuluvat runot "Kesäpäivä Kangasalla", "Ken raikas sävel sä lienetkin" ja "Sylvian joululaulu". Sylvia eli mustapääkerttu (Sylvia atricapilla) on muuttolintu, joka talvehtii Sisiliassa.

Sylvian runojen syntyvuodet olivat Topeliuksella raskaita: hän menetti kaksi poikaa ja yhden tyttären. Kuolleesta Rafael-pojasta kertoo myös joululauluksi sävelletty runo "Varpunen jouluaamuna". "Kesäpäivä Kangasalla" kertoo lisää samaisesta linnusta: "Mä vain olen lintu pieni ja siipeni heikot on". Kolmas Sylvia-runo "Ken raikas sävel sä lienetkin" on jäänyt tuntemattomimmaksi. 

Punkaharjulainen dir. mus. Pentti Tynkkynen sävelsi Sylvian laulut ja levytti ne yhdessä Anneli Ranisen kanssa kesällä 2018. Laulujen tunnetuimmat sävelmät ovat tehneet Karl Collán, Gabriel Linsén ja Otto Kotilainen.

Lähteet 

Suomalaiset runokokoelmat
Zachris Topeliuksen teokset
Eija Kantola

Eija-Riitta Kantola (s. 6. maaliskuuta 1966 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin tangokuningattareksi vuonna 1992, ja vuonna 1994 hän voitti Syksyn sävel -kilpailun laululla ”Yön hiljaisuus”. Suomen euroviisukarsinnassa 1996 Kantola tuli toiseksi kappaleella ”Rakkauden kirja”.

11 omaa albumia julkaissut Kantola on kiertänyt laulukeikoilla 14-vuotiaasta. Kantola aloitti levytysuransa vuonna 1988 taiteilijanimellä Eijariitta, mutta muutti sen vuonna 1992 muotoon Eija Kantola. Kantola joutui käymään oikeutta nimen käytön suhteen, kun levy-yhtiö markkinoi vanhaa tuotantoa taiteilijan uudella nimellä.

Eija Kantola on yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman 6. kauden kilpailijoista.

Yksityiselämä
Koulutukseltaan Kantola on sairaanhoitaja. Hän on naimisissa ja hänellä on tytär.

Diskografia

Albumit 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Eija Kantola, Anneli Saaristo ja Marjorie: 
 Eija Kantola, Marita Taavitsainen ja Saija Varjus:

Kokoelmat 
 Parhaat (1995)
 Parhaat – 20 suosikkisävelmää (1997)
 Parhaat 40 hittiä (2001)
 Yön Kuningatar (Kaikkien Aikojen Parhaat) (2012)

Singlet
 Ranskalaiset korot / Kesä saapuu sittenkin CAJS 9 (1988)
 Samppanjaruusu / Se heinäkuu CAJS 10 (1988)
 Ainoa oikea / Sua rantaan oottelen AXRS-155 (1992)

Lähteet 
Ilari Tapio: Kadonneiden aarteiden löytäjä; Aamulehti 23.1.2016, sivu B2

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 
 Eija Kantola ohjelmatoimistonsa sivuilla 
 
 Ylen Elävä arkisto – Eija Kantola: Kohtalon tango

Suomalaiset iskelmälaulajat
Tangokuningattaret
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Erkki Saarela

Erkki Saarela (s. 24. lokakuuta 1946 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.

Saarela valmistui Suomen teatterikoulusta vuonna 1972. Hän on ollut kiinnitettynä KOM-teatterissa vuosina 1972–1982 ja Lilla Teaternissa 1987–1988. Muutoin hän on työskennellyt freelancerina sekä ohjannut useita näytelmiä. Hän on myös tunnettu television sketsisarjoista, kuten Hukkaputkesta ja Soitinmenoista, jossa tunnetuksi tuli erityisesti hänen esittämä hahmo Pastori Silli.

Hänen poikansa Niko Saarela on myös näyttelijä. Erkki Saarela on nykyään naimisissa näyttelijä Sari Mällisen kanssa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
  

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset koomikot
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Steel Panthers

Steel Panthers on Strategic Simulationsin kehittämä vuoropohjainen strategiapelisarja. Pelisarjan suunnittelusta ja ohjelmoinnista vastasivat Gary Grigsby ja Keith Brors.

Pelit 
 Steel Panthers (1995)
 Steel Panthers II: Modern Battles (1996)
 Steel Panthers III: Brigade Command 1939–1999 (1997)

Aiheesta muualla 
 Pelisarja MobyGamesissä
 The Steel Panthers Online   
 SPWAW Depot   
 SPWAW Wiki 
  The SPCAMO Workshop  
Combat Campaigns - WinSPWW2/WinSPMBT Scenario/Campaign Designer Wiki. 

Vuoropohjaiset strategiapelit
Videopelisarjat
Strategic Simulationsin videopelit
Kertatyydyttymätön rasvahappo

Kerta- eli yksittäistyydyttymättömät rasvahapot ovat rasvahappoja, joiden hiiliketjussa on yksi kaksoissidos. Niistä käytetään myös nimitystä monotyydyttymättömät rasvahapot.  

Kertatyydyttymättömiä rasvahappoja esiintyy etenkin pähkinöissä, avokadossa ja oliivi- sekä rypsiöljyssä. 90 prosenttia ruoka-aineiden sisältämästä kertatyydyttymättömästä rasvahaposta on oleiinihappoa. Myös palmitoleiini- ja vakseenihappo ovat kertatyydyttymättömiä rasvahappoja.  

Kertatyydyttymättömiä rasvahappoja syntyy myös nisäkkäiden elimistössä pitkäketjuisten tyydyttyneiden rasvahappojen hapettuessa.

Kemialliset ominaisuudet 
Kertatyydyttymättömässä rasvahappomolekyylissä on kaksi vetyatomia vähemmän kuin vastaavassa tyydyttyneessä rasvahapossa, jossa on yhtä monta hiiliatomia. Pehmeissä kasvirasvoissa esiintyvät kertatyydyttymättömät rasvahapot ovat  esteröityneet glyserolin kanssa. Luonnossa kertatyydyttymättömät rasvat ovat yleensä cis-muodossa, eli kaksoissidokseen kiinnittyneiden hiiliatomien vetyatomit ovat samalla puolella.

Tarve ja saanti
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan aikuisilla ja yli 2-vuotiailla lapsilla kertatyydyttymättömien rasvahappojen osuus energiansaannista tulisi olla 10–20 E%. Työikäiset miehet saivat Suomessa vuonna 2012 ravinnon energiasta 15 % kertatyydyttymättömistä rasvahapoista ja naiset 14 %. Saanti on keskimäärin suositusten tasolla. Suurin osa kertatyydyttymättömistä rasvahapoista saadaan ravintorasvoista, lihatuotteista ja viljavalmisteista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Fineli: Kertatyydyttymättömien rasvahappojen lähteet ruoka-aineissa

Rasvahapot
Ravinto-oppi

ja:不飽和脂肪酸#モノ不飽和脂肪酸
Glykemiakuorma

Glykemiakuorma tai glykeeminen kuorma eli glykemia-annos (englanniksi glycemic load, GL) on glykemiaindeksistä johdettu luku, jolla voidaan arvioida kunkin ruuan hiilihydraattien vaikutusta verensokeriin ja veren insuliinivasteeseen. Vaikka aterialla nautittaisiin ruoka-aineita, joilla on korkea glykemiaindeksi, ei niiden vaikutus verensokeriin ole kovin suuri jos näitä ruoka-aineita on vain vähän suhteessa aterian kokoon. Tällöin aterian glykemiakuorma on pieni. Aterian suuri hiilihydraattimäärä ja glykemiaindeksi taas kasvattavat myös glykemiakuormaa. 

Glykemiakuorma (GL) on glykemiaindeksi (GI) kertaa verensokeria kohottavan eli glykeemisen hiilihydraatin massa ruoka-annoksessa grammoina (g) jaettuna sadalla, eli: GL = GI x g / 100. Massan sijaan saatetaan käyttää myös annoksen tilavuutta. Annoksen massa tai tilavuus voi olla mikä tahansa. Siksi se tulee aina ilmaista erikseen glykemiakuormia listaavissa taulukoissa. Glykemiakuorma on yksikötön. Glykemiaindeksi taas on alimmillaan 0 ja enintään 100. Puhtaalle glukoosille se on 100.

Ruoka-aineiden glykemiakuormia

Terveysvaikutukset 
Euroopan parlamentti totesi vuonna 2018 monien tutkimusten osoittavan, että ruokavaliot, jotka eivät aiheuta aterian jälkeen ilmeneviä korkeita verensokeripiikkejä, vähentävät tyypin 2 diabeteksen, sepelvaltimotaudin ja lihavuuden riskiä. Parlamentti totesi myös että vähäisen glykemiaindeksin omaavia ruokia suosimalla voidaan vähentää verensokeripiikkien ilmenemistä. Vuonna 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan sen kymmenyksen naiset, joiden päivittäisravinnon glykemiakuorma oli suurin, sairastuivat noin 2 kertaa useammin sepelvaltimotautiin kuin glykemiakuorman suhteen alimman kymmenyksen naiset. Tutkimuksen aineistona oli yli 80 000 yhdysvaltalaista sairaanhoitajaa, joiden terveyttä seurattiin kaksikymmentä vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vuoden 2008 kansainväliset taulukot 2487 ruuan glykemiaindekseistä ja glykemiakuormista: taulukko A1 ja taulukko A2
Ravinto-oppi
ReLoad

ReLoad on Metallica-yhtyeen vuonna 1997 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Kyseessä on Metallican toinen kokeellinen albumi, joka jatkaa tyyliltään samalla kevyemmällä linjalla kuin edeltäjänsä Load. Loadin ja ReLoadin kappaleet onkin sävelletty samoihin aikoihin. Levyn tunnetuin kappale lienee sen avaava nopeahko ”Fuel”, jota onkin soitettu ilmestymisensä jälkeen ahkerasti keikoilla. Muita levyn tunnetuimpia kappaleita lienevät ”The Memory Remains” ja ”The Unforgiven II”. Kappale ”Better Than You” voitti Grammyn parhaasta metal/hard rock -esityksestä. Albumia on myyty Suomessa yli 45 000 kappaletta.

Albumi nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalla. Se vietti albumilistalla yhteensä 15 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 James Hetfield – kitara, laulu
 Lars Ulrich – rummut
 Kirk Hammett – soolokitara, taustalaulu
 Jason Newsted – basso, taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: B
 Rolling Stone:

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Lähteet

Vuoden 1997 albumit
Metallican albumit
Bob Rockin tuottamat albumit
St. Louis Blues

St. Louis Blues on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on St. Louis Missourin osavaltiossa. Seura kuuluu NHL-liigan Läntisen konferenssin Keskiseen divisioonaan.

St. Louis Blues liittyi NHL:ään vuoden 1967 laajennuksessa, yhdessä Minnesota North Starsin, Los Angeles Kingsin, Philadelphia Flyersin, Pittsburgh Penguinsin, ja Oakland Sealsin kanssa. Scotty Bowmanin valmennuksessa Blues pelasi kolme kertaa peräkkäin Stanley Cup-finaaleissa vuosina 1968-1970, mutta hävisi joka kerta. 1980-luvun alussa seura yritti siirtyä Kanadan Saskatooniin, mikä kuitenkin kaatui NHL-johdon vastustukseen. Vastalauseena Blues boikotoi vuoden 1983 varaustilaisuutta. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan Stanley Cupinsa Blues saavutti vuonna 2019, jolloin se voitti finaaleissa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–3. Vielä saman vuoden tammikuussa Blues oli ollut koko sarjan viimeisellä sijalla.

Seura on saanut nimensä W. C. Handyn kuuluisasta laulusta ”St. Louis Blues”.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Craig Berube 
 Apuvalmentaja: Steve Ott 
 Apuvalmentaja: Marc Savard 
 Apuvalmentaja: Mike Van Ryn 
 Apuvalmentaja: Jim Montgomery 
 Maalivahtivalmentaja: David Alexander 
 Videovalmentaja: Sean Ferrell 
 Fysiikkavalmentaja: Eric Renaghan 
 Kehitysvalmentaja: Dave Rogalski 
 Kehitysvalmentaja: Glen Wesley 
 Huoltopäällikkö: Joel Farnsworth 
 Puheenjohtaja: Chris Zimmerman 
 Toimitusjohtaja: Doug Armstrong 
 Apulaistoimitusjohtaja & Amatöörien kykyjenetsinnän johtaja: Bill Armstrong 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Ryan Miller 
 Henkilöstöjohtaja: Rob DiMaio 
 Pelaajakehitysjohtaja: Tim Taylor 
 Euroopan kykyjenetsinnänjohtaja: Jan Vopat 
 Vanhempi neuvonantaja: Al MacInnis 
 Vanhempi neuvonantaja (kykyjenetsintä): Larry Pleau 
 Konsultti: Larry Robinson 
 Omistaja: Tom Stillman

Tilastoja 
 Stanley Cup -voittoja: 1 (2019) 
 Stanley Cup -finaaleissa häviäjänä: 3 (1968, 1969, 1970)

Seuraennätykset 
Eniten maaleja kaudessa: Brett Hull, 86 (1990–1991)
Eniten syöttöjä kaudessa: Adam Oates, 90 (1990-1991)
Eniten pisteitä kaudessa: Brett Hull, 131 (1990–1991)
Eniten kausia: Bernard Federko, 13
Eniten jäähyjä kaudessa: Bob Gassoff, 306 (1975–1976)
Eniten nollapelejä kaudessa: Glenn Hall, 8 (1968-1969)
Eniten pisteitä kaudessa tulokkaana: Jörgen Pettersson, 73 (1980-1981)
Eniten pisteitä kaudessa puolustajana: Jeff Brown, 78 (1992-1993)

Jäädytetyt numerot 
 2  Al MacInnis
 3  Bob Gassoff
 5  Bob Plager (numerolla kunniamaininta, edelleen käytössä)
 8  Barclay Plager
 11 Brian Sutter
 14 Doug Wickenheiser (epävirallisesti jäädytetty)
 16 Brett Hull
 24 Bernie Federko
 44 Chris Pronger
 99 Wayne Gretzky (numero jäädytetty koko liigassa)
 Dan Kelly, radiojuontaja, jonka kunniaksi on ripustettu apila jäähallin kattoon

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Joukkueen kotisivut

Seulonnan keskeiset artikkelit
Onni Palaste

Onni Palaste (vuoteen 1945 Onni Bovellán, 27. joulukuuta 1917 Kiuruvesi – 1. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli tuottelias suomalainen sotakirjailija, genressään yksi maan tunnetuimmista. Hänen tuotantoonsa kuuluu 19 teosta.

Elämänvaiheet
Palasteen sukujuuret ovat Iisalmessa ja Kiuruvedellä. Isän suvusta, Iisalmen Bovellaneista, osa otti käyttöön Palaste-nimen, osa Laine-nimen, kuten Edvin Laineen vanhemmat. Bovellanin suku on lähtöisin alun perin Ranskan Lyonista, josta ensimmäinen kantaisä 1700-luvulla asettui Iisalmeen.

Palaste oli koulutukseltaan liikuntaneuvoja. Hän kilpaili Suomen-mestaruustasolla uinnissa, hiihdossa ja yhdistetyssä ja osallistui Lahden maailmanmestaruushiihtoihin yhdistetyssä 1938. Hän oli Vuokatin urheiluopiston ensimmäinen johtaja vuosina 1946–1954, jolloin hän asui Sotkamossa. Sen jälkeen hän toimi urheiluliikkeen johtajana Kajaanissa. Suomen sotaveteraaniliiton palveluksessa hän oli 1954–1960. Palaste oli myös taidemaalari. Vuonna 1981 hän muutti kirjailijantyönsä vuoksi kotiseudultaan Kainuusta Helsinkiin voidakseen hyödyntää paremmin arkistoja.

Palaste oli myös sotaveteraani. Talvisodassa hän taisteli eversti Siilasvuon joukoissa. Talvisodan aikana hän pääsi myös ensimmäiselle kaukopartiomatkalleen. Kokemuksista syntyi 1979 teos Suomussalmen sankarit.

Jatkosodassa Palaste palveli 14. divisioonassa Rukajärvellä juuri niiden miesten aseveljenä, joita hän kirjailijana kuvasi 50 vuotta myöhemmin. Hän toimi pataljoonan jääkärijoukkueen varajohtajana ja johtajana. Sotien aikana hän yleni aina alikersantista ylikersantiksi saakka.

Arkkitehti Kari Palaste on Onni Palasteen poika.

Tuotanto
Merkittävin Palasteen ammatillisista tehtävistä oli kirjailijanura. Hän aloitti kirjoittamisen jo rintamalla, mutta menestysteokseksi noussut esikoisteos Rukajärven sissit ilmestyi vasta 1967. Teoksen ilmestyessä Palaste toimi liikemiehenä.

Teoksia on luonnehdittu dokumenttiromaaneiksi tai fiktiivisiksi dokumenteiksi. Palaste hyödynsi kirjailijantyössään Rukajärven suunnan historiatoimikunnan keräämiä 14. divisioonan miesten sotamuistelmia  teoksissaan Raappanan miehet (1996) ja Korpisodan sankarit (1998). Omien sotakokemusten rinnalla Palaste laajensi kirjailijankuvaansa historialliseen romaaniin isonvihan aikoja kuvaavissa Simo Hurtta -aiheisissa romaaneissaan. Omiin kokemuksiin pohjautuva kerronta toi Palasteen teoksiin aitoutta, joka oli merkittävä valtti hänen kirjoissaan.

Teoksia 

 Rukajärven sissit, 1967
 Minä, desantti, 1970
 Sissi rajan takaa, 1972
 
Simo Hurtta -sarja
Simo Hurtta, 1978
Simo Hurtta ja Anna, 1982
 Simo Hurtta ja isoviha, 1983
 Suomussalmen sankarit, 1979
 Talvisodan ääniä, 1980
 Irina ja Mannerheim, 1981
 Aina Hangosta Petsamoon, 1984
 Sissiretki surman suuhun, 1985
 Isät katsovat poikiaan, 1985
 Toki kallehin on vapaus, 1986
 Lapin sissi, 1988
 Viimeiseen sissiin, 1992
 Raappanan miehet, 1996
 Korpisodan sankarit, 1998
 Kaukopartio, 2003

Lähteet 

Suomalaiset sotakirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
St. Anger

St. Anger on yhdysvaltalaisen Metallica-metalliyhtyeen vuonna 2003 julkaisema kahdeksas pitkäsoitto. Albumia on myyty Suomessa yli 35 000 kappaletta ja se oli vuoden 2003 myydyin ulkomainen albumi Suomessa. St. Anger nousi Suomen virallisen listan ykkössijalle, jolla se vietti neljä viikkoa. Albumi pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka sai Parental Advisory -merkin.

Taustaa
Albumi on tunnettu erityisesti sen hankalasta tekoprosessista, jota myös dokumenttielokuva Metallica: Some Kind of Monster käsittelee. Sitä vaikeutti yhtyeen pitkäaikaisen basistin Jason Newstedin eroaminen keväällä 2001, ja kitaristi-solisti James Hetfieldin lähdettyä myöhemmin vieroitushoitoon. Albumin julkaisua edeltävinä aikoina yhtyeen jäsenet, eritoten Hetfield ja rumpali Lars Ulrich, olivat kehnoissa väleissä.

Albumilla bassoa soittaa Metallican pitkäaikainen tuottaja Bob Rock, ja erikoisjulkaisun DVD:llä Robert Trujillo, jolla yhtye myös soittaa albumin kokonaisuudessaan äänitysstudioillaan. Myöhemmin myös Trujillo liittyisi Metallican kokoonpanoon. St. Anger on ensimmäinen Metallican albumi, jolla kitaristi Kirk Hammett laulaa taustoja. 1990-luvulla syntyneen nu-metal -genren ollessa suosiossa, myös St. Anger:n kielisoittimet olivat tyylin mukaisesti viritetty matalammalle kuin aiemmin muilla Metallican albumeilla.

Vaikka albumi oli toivonpilkahdus monille vanhoille faneille yhtyeen paluusta vanhoille juurille, se sai hyvin ristiriitaista palautetta. Kritiikkiä albumi sai eri tahoilta muun muassa viimeistelemättömän tuotannon, Ulrichin ”kurkkupurkkimaisen” virveliäänen sekä Hammettin kitarasoolojen puutteen takia. Kritiikistä huolimatta levy oli osittain tärkeä itse yhtyeelle. Vaikka Metallican jäsenten välillä oli kitkaa, Some kind of Monster -dokumentissa kerrotaan kuinka välit lämpenivät albuminteon aikoina. St. Anger ja sen tekovaiheet ovatkin olleet eräänlainen terapia yhtyeelle, joka oli antanut uskoa heille, että Metallicalla on vielä tulevaisuutta.

Kappaleet

Kokoonpano 

 James Hetfield – kitara, laulu
 Lars Ulrich – rummut
 Kirk Hammett – kitara, taustalaulu
 Bob Rock – basso (Levy)
 Robert Trujillo – basso (DVD)

Arvostelut 

 Metacritic: 65/100
 Allmusic: 
 Desibeli.net: 
 Entertainment Weekly: B+
 Imperiumi.net: 
 Pitchfork Media: 0.8/10
 Rolling Stone: 
 Soundi:

Saavutukset

Sertifikaatit

Lähteet 

Metallican albumit
Vuoden 2003 albumit
Bob Rockin tuottamat albumit
Brittiläisen imperiumin ritarikunta

Brittiläisen imperiumin ritarikunta () on brittiläinen, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustama kunniaritarikunta. Se on Britannian ritarikunnista nuorin ja runsasjäsenisin. Ritarikunnan myöntämät arvonimet sotilashenkilöille ja siviileille järjestyksessä korkea-arvoisimmasta alkaen ovat:

Brittiläisen imperiumin ritarikunnan suurristin ritari (Knight/Dame Grand Cross of the Order of the British Empire, GBE)
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentaja (Knight/Dame Commander of the Order of the British Empire, KBE/DBE)
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja (Commander of the Order of the British Empire, CBE)
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri (Officer of the Order of the British Empire, OBE)
Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen (Member of the Order of the British Empire, MBE)

Kaksi korkeinta luokkaa oikeuttavat vastaanottajan ritarin arvoon. Sen merkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla ja muilla brittiläisen kuningashuoneen alamaisilla on oikeus käyttää etunimensä edessä lyhennettä ”Sir” (miehet) tai ”Dame” (naiset). Lisäksi ritarin aviovaimolla on oikeus käyttää etuliitettä ”Lady” sukunimensä edessä. Muiden maiden kansalaisista ei käytetä titteleitä.

Lisäksi kaikkia yllä mainittuja kolmikirjaimisia lyhenteitä käytetään henkilön nimen jälkeen pilkulla erotettuna, esimerkiksi William Henry Gates III, KBE tai Dame Ellen Patricia MacArthur, DBE.

Ritarikunnan tunnuslause on For God and the Empire (”Jumalan ja imperiumin puolesta”).

Suomalaisia ritarikunnan kunniajäseniä 

 Carl Gustaf Emil Mannerheim, GBE (1938)
 Helge Haavisto, KBE
 Aatos Erkko, KBE (1997)
 Ilppo Simo Louhivaara, CBE
 Harri Holkeri, KBE (1999)
 Ahti Lohivesi OBE (1988)
 Juhani Forsberg, MBE (2003)
 Tauno Nieminen, CBE (2006)
 Aaro Suonio, MBE (2006)
 Jorma Ollila, CBE (2008)
 Sakari Oramo, OBE (2009)
Pertti Salolainen. CBE (2017)
 Esa-Pekka Salonen, KBE (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Indianapolis 500

Indianapolis 500 (lyhyemmin Indy 500) on Le Mansin 24 tunnin ajon ja Monacon GP:n ohella yksi legendaarisimmista moottoriurheilutapahtumista.

Kilpailu 
Indy 500 -kisassa ajetaan 500 mailia eli hieman yli 800 kilometriä. Ratana on Indianapolis Motor Speedway. Kilpailun aikana 2,5 mailia (noin 4 km) pitkä superovaali kierretään siis 200 kertaa.

Indianapolisin radalla ajetaan myös NASCAR-sarjan Brickyard 400 -kilpailu. Indianapolisin ovaalirata tunnetaan Indyn lisäksi nimellä Brickyard, sillä alkujaan kivimurskeella päällystetty rata sai pian ensiesittelynsä jälkeen tasaisemman tiilipäällysteen, joka suurimmaksi osaksi on edelleen tallessa nykyisen asfalttipinnoitteen alla. Ensimmäisen kerran pintaa tasoitettiin asvaltilla vuonna 1936, ja vuonna 1961 rata päällystettiin lopullisesti asvaltilla. Maaliviivan kohdalla on edelleen näkyvissä lyhyt osa vanhaa tiilipintaa ("yard of bricks").

Vuosina 1950–1960 Indianapolis 500 -kilpailuista jaossa olleet kuljettajien pisteet laskettiin mukaan Formula 1:n MM-sarjaan.

Kilpailut ja voittajat

Huomioita

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.saunalahti.fi/~sut/kesa2011/indy.html
Diaboli

Diaboli on suomalainen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1992. Nykyisin yhtyeeseen kuuluu vain yksi jäsen, Petri Ilvespakka. Alkuvuosina Diaboli toimi nimellä Sigillum Diaboli, mutta lyhensi vuonna 1995 nimensä nykyiseen. Vuonna 2001 yhtyeen laulaja Hrim Grimn'r teki itsemurhan, minkä jälkeen yhtye jäi yhden miehen varaan.

Jäsenet 
 Petri Ilvespakka – laulu, kaikki instrumentit

Entiset jäsenet 
 Hrim Grimn'r – laulu, syntetisaattori (1996–2001)

Diskografia

Studioalbumit 
 
 
 
 
 
 
 
Awakening of Nordic Storm (2021, Northern Heritage)

Kokoelma-albumit

EP:t

Demot

Aiheesta muualla 
 Diabolin viralliset sivut
 
 

Suomalaiset black metal -yhtyeet
Ahmet Necdet Sezer

Ahmet Necdet Sezer (s. 13. syyskuuta 1941) on turkkilainen lakimies ja poliitikko. Hän oli Turkin tasavallan kymmenes presidentti vuosina 2000–2007.

Sezer on politiikan ulkopuolinen virkamies, joka oli vuodesta 1983 korkeimman vetoomustuomioistuimen johdossa ja korkeimman oikeuden presidentti ennen kuin parlamentti valitsi hänet presidentiksi.

Sezer on sekularisti ja käyttänyt veto-oikeuttaan estämään parlamenttia hallitsevan konservatiivis-islamistisen Oikeus- ja kehityspuolueen (AKP) lakialoitteita, joiden hän näki olevan Turkin sekulaarin perustuslain vastaisia.

Vuonna 2003 Sezer kieltäytyi päästämästä yhdysvaltalaisia joukkoja maahan Irakiin hyökkäystä varten ilman YK:n päätöslauselmaa, joka sallisi voimankäytön Irakia vastaan. Tämän nähtiin heikentävän Turkin ja Yhdysvaltain suhteita.

Sezerin virkakauden lähestyessä loppuaan parlamentissa enemmistöä pitävä AKP asetti ehdokkaaksi ulkoministeri Abdullah Gülin, jonka ehdokkuudesta tuli kiistanalainen. Oppositio marssi ulos istuntosalista ja Gülia vastaan järjestettiin jopa miljoonan hengen mielenosoitus. Opposition poissaolon vuoksi korkein oikeus tuomitsi presidentin valinnan ensimmäisen kierroksen lainvastaiseksi. Poliittisen kriisin vuoksi parlamentti hajotettiin ja järjestettiin uudet vaalit. Parlamentti yritti myös perustuslainmuutoksella muuttaa presidentin suoralla kansanvaalilla valittavaksi, mutta Sezer käytti veto-oikeuttaan estämään lainmuutoksen. Gül valittiin Sezerin seuraajaksi 28. elokuuta 2007.

Lähteet 
 Profile: Ahmet Necdet Sezer (BBC)

Viitteet 

Turkin presidentit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Natacha Atlas

Natacha Atlas (, s. 20. maaliskuuta 1964 Bryssel) on monia eri tyylejä musiikissaan yhdistelevä belgialainen laulaja ja muusikko. Hänen musiikissaan yhdistyvät muun muassa arabimusiikki, Pohjois-Afrikan musiikki, hip hop, drum'n'bass sekä reggae. 

Belgiassa syntyneen Atlasin sukujuuret ovat Egyptissä, Marokossa ja Palestiinan alueella. Hän vietti varhaislapsuutensa Brysselin maahanmuuttajalähiössä imien vaikutteita aasialaisesta ja arabikulttuurista. Atlas asui teini-ikäisenä myös Englannissa.

1990-luvun alussa Atlas liittyi jäseneksi englantilaiseen maailmanmusiikkiyhtyeeseen Transglobal Underground. Tiivistä yhteistyötä Transglobal Undergroundin kanssa yhä jatkava Atlas julkaisi ensimmäisen soololevynsä 1995. Hänen soololevytyksensä nauttivat suurta suosiota etenkin Ranskassa.

Atlas on laulanut useilla kielillä: ranskaksi, englanniksi, arabiaksi ja hindiksi.

Diskografia 

 Diaspora  (1995)
 Halim  (1997)
 Gedida  (1999)
 Ayeshteni  (2001)
 Foretold in the Language of Dreams  (Mark Eagletonin kanssa, 2002)
 Something Dangerous  (2003)
 The Best of Natacha Atlas  (2005)
 Mish Maoul  (2006)

Aiheesta muualla 

 natachaatlas.net 
 Mantra Recordings 
 Beggars US
 Naïve 
 TGU 
 Mish maoul

Egyptiläiset laulajat
Arabialaiset laulajat
Belgialaiset laulajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Windowsin tietoturvakeskus

Windowsin tietoturvakeskus () on Windows XP-(SP2:sta lähtien) ja Windows Vista -käyttöjärjestelmien osa, jonka ensisijaisena tarkoituksena on suojata tietokonetta. Suojaamiseen käytetään kolmea tekniikkaa: automaattiset päivitykset, palomuuri sekä virustentorjuntaohjelmisto. Tietoturvakeskus ilmoittaa, mikäli jokin asetuksista on poissa päältä. Tietoturvakeskus myös ilmoittaa tästä käyttäjälle, ellei hän ole sitä erikseen estänyt. Windows Vistassa tietoturvakeskukseen kuuluu myös käyttäjätilien valvonta. 

Tietoturvakeskusta on kritisoitu muiden muassa tietoturvayhtiöiden taholta, jotka väittävät Microsoftin käyttävän väärin asemaansa integroimalla sen Windowsiin. Muun muassa Symantec kertoo sen rajoittavan käyttäjien valintamahdollisuuksia, koska käyttäjällä ei ole mahdollisuutta valita vastaavaa kilpailijan valmistamaa tuotetta. 

Microsoft Windows
Eicca Toppinen

Eino Matti "Eicca" Toppinen (s. 5. elokuuta 1975 Vantaa) on suomalainen sellisti ja Apocalyptica-yhtyeen perustajajäsen. Toppinen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa. Apocalyptican ohessa Toppinen on tehnyt musiikkia teatterille (Suomen Kansallisteatterin näytelmä Rikos ja rangaistus), vieraillut Moonsorrow-, HIM-, Sepultura- ja Bullet for My Valentine -yhtyeiden levyillä sekä soittanut Total Cello Ensemblessa ja Avantissa. Toppinen on säveltänyt Musta jää -elokuvaan musiikin, josta hän voitti Jussi-palkinnon vuonna 2008. Yhdessä Perttu Kivilaakson kanssa Toppinen on säveltänyt Suomen Kansallisoopperalle teoksen Indigo (2016).

Uran alkuvaiheet 

Toppisella on kolme siskoa ja yksi veli. Perhe on lähtöisin Vantaan Hakunilasta. Lapsena hän opiskeli Vantaan musiikkiopistossa Pirkko Tolosen oppilaana. Toppinen harrasti nuorempana ratsastusta ja pyrki saamaan siitä ammatin, mutta musiikin viedessä häntä eteenpäin, hän joutui luopumaan unelmasta työskennellä hevosten parissa. Vanhemmat kehottivat häntä menemään lukioon, mutta hän ei koskaan kirjoittanut ylioppilaaksi, koska keskittyi Apocalypticaan.

Yksityiselämä 

Toppinen oli naimisissa näyttelijä Kirsi Ylijoen kanssa ja heillä on kaksi lasta. Toppinen ja Ylijoki seurustelivat vuodesta 1996 alkaen ja menivät naimisiin vuonna 1997. Maaliskuussa 2020 he ilmoittivat eronneensa. Heillä on myös yhteinen musiikkiprojekti, kellariyhtyeenä aloittanut Cherry and the Vipers, jossa Toppinen soittaa rumpuja ja Ylijoki laulaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Eicca Toppinen Fansite . 
 Toppinen sellistien tietokannassa . 

Suomalaiset sellistit
Suomalaiset rumpalit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset elokuvasäveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Apocalyptica-yhtyeen jäsenet
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jussi-palkinnon saajat
Jari Nissinen

Jari Nissinen (s. 17. heinäkuuta 1964 Rautavaara) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä käsikirjoittanut ja ohjannut näytelmiä. Helmikuussa 2015 ilmestyi Nissisen esikoisromaani, psykologinen trilleri Paha mieli ja 2018 ilmestyi historiallinen romaani Lahtiase. Kirjoittaja luki ne myös äänikirjoiksi. Muita äänikirjoja Jari Nissinen on lukenut hieman alle sata.

Nissinen valmistui Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi vuonna 1993. Hän on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterissa, Kouvolan Teatterissa, Teatteri Jurkassa, Wasa Teaterissa, Riksteaternissa, Radioteatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa.

Nissinen on myös käsikirjoittanut ja ohjannut näytelmiä. Lahden kaupunginteatterissa sai ensi-iltansa Nissisen kirjoittama, aseteknologiaa ja -kauppaa käsittelevä Suomi-konepistooli. Kulttikomediassa Rumble Nissinen toimi sekä näyttelijänä että alkuperäiskäsikirjoittajana.

Filmografia

Elokuvat
 Matokuningas (1993)
 Rukajärven tie (1999)
 Pikkusisar (1999)
 Klassikko (2001)
 Rumble (2002, myös käsikirjoitus)
 Pieniä eroja (2002)
 Myrsky (2008)
 Väärät juuret (2009)
 Varasto (2011)
 Ja saapuu oikea yö (2012)
 Mieletön elokuu (2013)
Lähde

Televisiosarjat
 Kotikatu (1998)
Seitsemän (2001)
Kotikatu (2005)
 Harvoin tarjolla (2008)
 Suojelijat (2008)
 Sydänjää (2010)
 Moska (2011)
 Maailma on valmis (2012)
 Roba (2012)
 Mun ainoot 30 minsaa (2013)
 Mustat lesket (2014)
 Pintaa syvemmältä (2015)
 Rakkaus ja laki (2017)
 Kimmo (2017)
 Keisari Aarnio (2018)
 Syke (2019)
 Rehtori (2019)
 Kakarat (2020)
 Kevyttä yläpilveä (2020)
 Maria Kallio (2021)
 Helsinki-syndrooma (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
  

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Arkki

Arkilla voidaan viitata seuraaviin:

 paperiarkki, määräkokoinen paperipala
 arkki, mittayksikkö, 25 arkkia on 1 kirja
 arkit eli arkeonit, pieneliöitä
 Arkki, Pälkäneen pääkirjasto
 Nooan arkki, laiva, jonka Nooa Raamatun mukaan rakensi vedenpaisumuksen edellä
 liitonarkki eli liitonarkku tai pelkkä arkki, Raamatussa mainittu pyhä arkku
 Luontotalo Arkki, luonnontieteellinen museo Porissa
 Arkkitehtuurikoulu Arkki, Helsingissä toimiva taiteen perusopetusta antava arkkitehtuurikoulu
 arkki-, etuliite ,  esiintyy muun muassa seuraavissa sanoissa:
 arkkiatri
 arkkienkeli
 arkkiherttua
 arkkipiispa
 arkkityyppi
 arkkivihollinen
Pavut

Pavut eli hyötypavut (Phaseolus) on hernekasvisuku, johon kuuluu noin 80  köynnöstävää ruohovartista lajia. Pavut kasvavat luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikassa, mutta niitä viljellään muillakin mantereilla. 

Papujen lehdet ovat kolmisormiset, kärhettömät ja kukinto isokukkainen terttu.

Papujen käyttö on yleistä etenkin Etelä-Amerikan ja Lähi-idän maiden ruokakulttuureissa. Ensimmäiset hyötypavut tuotiin Eurooppaan 1500-luvulla.

Suomen ilmastossa voidaan viljellä ainoastaan tuoreena käytettävää tarhapapua(Phaseolus vulgaris), josta syödään koko palko. Tarhapapu tuotiin Suomeen 1600-luvulla. Tarhapapu on puna- tai valkoteriöinen ja sillä on sileä vihreä, keltainen tai violetti, 8–16 cm pitkä palko. Sen viljelysmuotoja ovat muun muassa pensasmaisesti kasvava pensaspapu ja salkomainen salkopapu, joista kummastakin on olemassa useita lajikkeita. Pyöreäpalkoisista tarhapavuista käytetään nimeä taitepapu ja litteäpalkoisista leikkopapu. Tarhapavun syötäviä osia ei tarvitse liottaa ennen käyttöä. 

Kuivapavut ovat yleensä kuivattuja pensaspapujen siemeniä, joiden muoto vaihtelee lajikkeittain. Väreiltään ne voivat olla valkoisia, ruskeita, vihreitä, mustia tai punaisia. Suosittuja lajikkeita ovat ruskea ja valkoinen papu, mungpapu sekä voi- eli limanpapu. Muita lajikkeita ovat esimerkiksi borlottopapu ja adsukipapu.

Kuivattuna käytettävät pavut sisältävät huonostisulavia ja jopa myrkyllisiä lektiinejä ja muita vahingollisia proteiineja. Jotta ne saataisiin tehottomiksi, kuivatut ja raa’at pavut tulisi liottaa ja keittää ohjeiden mukaan. Vähäisempi käsittely voi johtaa ruoansulatusongelmiin ja jopa ruokamyrkytykseen.  

Puna- tai valkokukkainen, 3–4 metriä korkea ruusupapu on Suomessakin menestyvä koristeköynnös, jonka palot ja siemenet ovat syötäviä. 

Soijapapu ja härkäpapu eivät kuulu nimestään huolimatta papujen sukuun.

Lajeja 
 limanpapu (Phaseolus lunatus)
 ruusupapu (Phaseolus coccineus)
 tarhapapu (Phaseolus vulgaris)

Pavut arkikielessä 
Suomen papu-sana on alkuaan tarkoittanut vain härkäpapua, jota on Suomessa viljelty ainakin 600-luvulta eli merovingiajalta saakka. Biologit ovat kuitenkin myöhemmin kehittäneet kasvien tieteellistä luokittelua ja alkaneet käyttää papu-sanaa eri asiasta, joten härkäpapu ei nykyisessä kasvien biologisessa jaottelussa kuulu papujen sukuun.

Yleiskielessä papuja ovat yksinkertaisesti pavun näköiset kasvinosat, kasvien keskinäisistä biologisista suhteista välittämättä. Sanalla papu viitataan usein yhtä lailla kasvin palkoon kuin sen sisältä löytyviin siemenen- tai marjankaltaisiin osiin. 

Eräissä murteissa myös tavallisia herneitä sanotaan pavuiksi.

Yleiskielessä pavuiksi nimitetään näin ollen useita hernekasvilajeja ja niiden siemeniä, muun muassa härkäpapua ja soijaa, sekä mungopapua, joka aiemmin luokiteltiin papujen sukuun mutta nykyään omaansa. Lisäksi täysin eri heimoon kuuluvan kahvipensaan siemeniä nimitetään yleensä kahvipavuiksi ja kaakaopuun hedelmien siemeniä kaakaopavuiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ruokasipuli

Sipuli eli ruokasipuli (Allium cepa) on laukkojen eli sipulien (Allium) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on sukunsa tunnetuimpia ja yleisimmin käytettyjä syötäviä, viljeltyjä kasveja. Myös turvonnutta lehtityveä, johon kasvi (esimerkiksi tulppaanit) varastoi ravintoa seuraavalle vuodelle, sanotaan yleisesti sipuliksi.

Historia 
Sipulia on viljelty ainakin vuodesta 3500 eaa. Aasiassa. Muun muassa pyramidien rakentajat söivät ja viljelivät sipulia. Sipulia on helppo viljellä, kuljettaa ja varastoida. Sipulin syömisestä on merkkejä palestiinalaisissa pronssikauden jäänteissä jo 5000 eaa., mutta nämä ovat voineet olla villejä sipuleita.

Ulkonäkö 
Ruokasipuli kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat puoliliereitä ja sinivihreitä. Tyven sipulista kohoava varsi on ontto, kukintona on tiheä sarja sen päässä. Kukan kehä on valkea tai violetti. Siementen lisäksi se tuottaa usein itusilmuja.

Sipulin lajikeryhmät 
Allium cepa Aggregatum-ryhmä – ryvässipuli
Allium cepa Ascalonium-ryhmä – salottisipuli
Allium cepa Cepa-ryhmä – kepasipuli eli ruokasipuli
Allium cepa Hillosipuli-ryhmä – hillosipuli
Allium cepa Hopeasipuli-ryhmä – hopeasipuli
Allium cepa Jättisipuli-ryhmä – jättisipuli
Allium cepa Punasipuli-ryhmä – punasipuli
Allium cepa Vihersipuli-ryhmä – vihersipuli 

Ilmasipuli on myös luokiteltu sipulin lajikeryhmäksi (Allium cepa Proliferum-ryhmä) tai muunnokseksi (A. cepa var. viviparum), mutta sitä pidetään ensisijaisesti ruokasipulin ja pillisipulin risteymänä (Allium × proliferum).

Triviaa 
Sipulissa on raakana voimakas haju ja terävä maku, joka katoaa, jos sipuli kypsennetään.

Puutarhaliitto ja Kotimaiset Kasvikset valitsivat vuoden 2015 vihannekseksi sipulin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Sipuli (ruokasipuli) – Allium cepa
 Coloria.net: Värjäys, Keltasipuli (Allium cepa)
 ITIS: Allium cepa 
 United States Department of Agriculture (USDA): Allium cepa 
 Flora of China: Allium cepa 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Allium cepa 

Laukat
Sipulit
Seulonnan keskeiset artikkelit