joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Thaimaan valtionrautatiet

Thaimaan valtionrautatiet (, , lyh. SRT) on Thaimaan valtion omistama rautatieyhtiö, joka perustettiin vuonna 1890. SRT kuljettaa yli 50 miljoonaa matkustajaa vuositasolla. Vuonna 2005 Thaimaan valtionrautateiden verkosto oli 4070 km pitkä ja kokonaan metrin raideleveydellä oleva kapearaiteinen rautatie. Rautatieverkosto on melkein kokonaisuudessaan yksiraiteista, vaikkakin Bangkokin alueella tärkeimmät raiteet ovat kaksi- tai useampiraiteisia.

Historia 
Thaimaan valtionrautatiet perustettiin vuonna 1890 nimellä Royal Siamese Railway (RSR). Perustettaessa rautatielaitos jaettiin kahteen osastoon, pohjoiseen ja eteläiseen rautatiehen, jotka yhdistettiin 5. kesäkuuta 1917. Operatiivinen johto ja suuri osa päällystöstä olivat alkuvaiheessa eurooppalaisia. Koillisen radan ensimmäinen rautatieosuus Bangkokista Ayutthayaan, pituudeltaan 71 km, aloitettiin 1891 ja saatettiin päätökseen 26. maaliskuuta 1894. Thonburi - Phetchaburi -linja (150 km), josta tuli myöhemmin eteläinen rata (Southern Line), avattiin 19. kesäkuuta 1903.

Pohjoinen rata rakennettiin alun perin normaaliraideleveydellä, mutta 1920 maassa aloitettiin siirtyminen kapearaiteiseen järjestelmään naapurivaltioiden Malesian, Burman ja Kambodžan mukaisesti, mikä toteutettiin koko valtakunnassa seuraavan kymmenen vuoden kuluessa. Kuninkaallinen Siamin rautatiet muutti nimensä nykyiseksi Thaimaan valtionrautatieksi 1. heinäkuuta 1951.

Verkosto 
Thaimaan valtionrautateillä on henkilöliikennettä seuraavilla reiteillä:

Pohjoinen rata 
 Bangkok - Ayutthaya - Lopburi - Nakhon Sawan - Phitsanulok - Lampang - Chiang Mai

Koillinen rata 
 Bangkok - Ayutthaya - Nakhon Ratchasima - Khon Kaen - Udon Thani - Nong Khai
 Bangkok - Ayutthaya - Nakhon Ratchasima - Buriram - Si Sa Ket - Ubon Ratchathani

Itäinen rata 
 Bangkok - Chachoengsao - Aranyaprathet
 Bangkok - Chachoengsao - Pattaya

Eteläinen rata 
 Bangkok - Nakhon Pathom - Hua Hin - Surat Thani - Hat Yai - Butterworth (Malesia)
 Bangkok - Nakhon Pathom - Hua Hin - Surat Thani - Hat Yai - Sungai Kolok
 Bangkok - Nakhon Pathom - Hua Hin - Surat Thani - Thung Song - Nakhon Si Thammarat
 Bangkok - Nakhon Pathom - Hua Hin - Surat Thani - Thung Song - Kantang
 Bangkok - Nakhon Pathom - Kanchanaburi - Nam Tok

Aiheesta muualla 
Thaimaan valtionrautateiden viralliset sivut
2Bangkok.com: Thaimaan rautatiet

Thaimaan rautatieliikenne
Rautatieyhtiöt
Thaimaalaiset yritykset
Arthur Lee

Arthur Lee (7. maaliskuuta 1945 Memphis, Tennessee – 3. elokuuta 2006 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi yhtyeestä Love, jonka Forever Changes -albumi vuodelta 1967 on yhtyeen tunnetuin. Lee oli yksi Yhdysvaltojen länsirannikon psykedeelisen musiikin vaikuttajista 1960-luvulla.

Sooloalbumit
Vindicator (1972)
Black Beauty (1973) 
Arthur Lee EP (1977)
Arthur Lee (1981)

Aiheesta muualla
 Arthur Leen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset muusikot
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Messier 56

M56 on pallomainen tähtijoukko Lyyran tähdistössä. Sijainti on suunnilleen Beta Cygni (Albireo) ja Gamma Lyrae -tähtien puolivälissä. Se on himmeimpiä Messierin luettelon pallomaisista tähtijoukoista. M56 on noin 32 900 valovuoden etäisyydellä Maasta ja noin 85 valovuotta halkaisijaltaan. Näennäinen halkaisija on noin 8,8 kaariminuuttia.

Tähtijoukon löysi Charles Messier vuonna 1779. Tähtijoukosta on löydetty noin 12 muuttuvaa tähteä.

Lähteet 
 www.seds.org

M056
056
6779
Kulula.com

Kulula.com  on eteläafrikkalainen halpalentoyhtiö, joka lentää maan sisäisiä lentoja. Se perustettiin heinäkuussa 2001 ja aloitti toimintansa elokuussa 2001. Yhtiö on Comairin tytäryhtiö.

Laivasto 
Kulula.comin laivastoon kuului heinäkuussa 2021 yhdeksän lentokonetta.

 1 Boeing 737-400
 8 Boeing 737-800

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kulula.com

Eteläafrikkalaiset lentoyhtiöt
Halpalentoyhtiöt
Jari Pyykölä

Jari Pyykölä (s. 29. helmikuuta 1956 Vihanti) on suomalainen jalkapallovalmentaja.

Pyykölä on valmentanut liigassa FC Jazzia, FC Lahtea, Kuopion Palloseuraa sekä Vaasan Palloseuraa ja Ruotsissa mm. IF Brommapojkarnaa.
Hän johti Jazzin Suomen mestaruuteen kaudella 1996, valmensi tukholmalaisen IF Brommapojkarnan sarjanousuun kaudella 1998 ja nosti VPS:n Ykkösestä liigaan kaudeksi 2006.

Kaudella 2006 Pyykölä piti Vaasan Palloseuran liigassa. Pyykölä erotettiin 9. kesäkuuta 2007. Jari Pyykölä piti välivuoden 2008 ja teki sopimuksen loppuvuonna 2008 valmentaa kaudella 2009 Kakkosessa pelannutta OPS-jp:tä. Hän kuitenkin erosi tehtävästään huhtikuun alussa kaksi viikkoa ennen sarjakauden alkua, koska seuran manageri Miika Juntunen oli puuttunut Pyykölän mielestä liikaa valmennuksen toimintaan. Hän solmi 2010 loppuvuodesta kaksivuotisen sopimuksen valmennuspäälliköksi oululaisseura Tervarit-junioreiden kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Nordiska museet

Nordiska museet (Pohjoismainen museo) on museo Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Djurgårdenin saarella lähellä kaupungin keskustaa. Museo esittelee Ruotsin kulttuurihistoriaa ja kansatiedettä 1500-luvulta nykypäivään.

Artur Hazelius perusti museon 1800-luvun toisella puoliskolla. Se tunnettiin alun perin nimellä Skandinavisk-etnografiska samlingen eli Skandinavialaisen kansatieteen kokoelma. Nykyisen nimensä Nordiska museet sai vuonna 1880.

Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1889–1907. Sen suunnittelijana toimi arkkitehti Isak Gustaf Clason. Kyseessä on yksi Tukholman monumentaalisimmista rakennuksista. Rakennuksessa on vaikutteita 1600-luvun pohjoiseurooppalaisesta renessanssiarkkitehtuurista, kuten Frederiksborgin linnasta. Museon keskuksena oleva suuri muistosali perustui Hazeliuksen vuonna 1890 esittämään suunnitelmaan. Sisäänkäyntiä koristavat obeliskit ja Kaarle X Kustaan ratsastajapatsas. Pääsalin päässä on massiivinen Kustaa Vaasan patsas.

Djurgårdsbronin läheinen alue, jossa museo sijaitsee, tunnetaan nimellä Leijonslätten.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Djurgården
Tukholman museot
Etnografiset museot
NK Dinamo Zagreb

NK Dinamo on jalkapalloseura Kroatian pääkaupungista Zagrebista. Joukkueen kannattajat tunnetaan nimellä Bad Blue Boys.

Historia
Toisen maailmansodan jälkimainingeissa kommunistien hallitsemassa Jugoslaviassa Zagrebin jalkapalloseurat lakkautettiin ja 9. kesäkuuta 1945 muodostettiin kaupungin joukkue Dinamo (”dynamo”), ja entisestä kaupungin suurseurasta Građanskista pelaajat liittyivät joko siihen tai Belgradin Partizaniin. Entinen Građanskin valmentaja Marton Bukovi jatkoi työtään Dinamon parissa yhdessä entisen seuran pelaajan Franjo Žlofin kanssa. Lisäksi joukkueeseen liittyi pelaajia HAŠKista (Hrvatski akademski športski klub), kuten Ratko Kacian, Željko Čajkovski, Svetozar Peričić ja Dragutin Lojen. Vuonna 1969 seura otti käyttöön Građanskin perinteiset värit ja sen perinteitä noudattelevan vaakunan. 

Vuonna 1991 seura muutti nimensä HAŠK-Građanskiksi ja 1993 Croatia Zagrebiksi. Tarkoituksena oli karistaa Kroatian itsenäisyyden kynnyksellä vanha kommunistimenneisyys. Kannattajien keskuudessa nimi säilyi kuitenkin Dinamona, ja virallisesti nimi palautettiin käyttöön 14. helmikuuta 2000.

Saavutuksia
Kroatian mestaruus (22): 1993, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2003, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021
Jugoslavian mestaruus (4): 1948, 1952, 1958, 1982
Kroatian Cupin voitto (16): 1994, 1996, 1997, 1998, 2001, 2002, 2004, 2007, 2008, 2011, 2012, 2015, 2016, 2018, 2021)
Kroatian Super cupin voitto (5): 2002, 2003, 2006, 2010, 2013
Jugoslavian Cupin voitto (7): 1951, 1960, 1963, 1965, 1969, 1980, 1983
Messucupin voitto 1967
Messucupin hopeaa 1963
Balkanin cupin voitto 1977

Entisiä päävalmentajia

  Osvaldo Ardiles
  Otto Barić
  Miroslav Blažević
  Vahid Halilhodžić
  Branko Ivanković
  Tomislav Ivić
  Zlatko Kranjčar
  Vlatko Marković
  Josip Skoblar
  Velimir Zajec
  Krunoslav Jurčić

Aiheesta muualla

 Kroatian- ja englanninkielinen sivu
 Bad Blue Boys, virallinen kannattajaryhmä
Nelli-portaali

Nelli-portaali oli Suomessa käytössä ollut sähköisten aineistojen hallintaväline, yhteinen tietokantojen käyttöliittymä, jota käyttivät erityisesti yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen kirjastot. Näiden lisäksi yleisten kirjastojen käytössä oli alueellisia Nelli-portaaleita. Nelli oli kansallisen elektronisen kirjaston hanke, mistä tulee myös nimi (National ELectronic Library Interface). 

Nelli oli metahakujärjestelmä, jolla käyttäjä voi suorittaa tiedonhaun useista tietokannoista ja muista tiedonlähteistä samalla kertaa. Tämä tarkoittaa, että käyttäjä voi ja hänen osittain myös täytyi säädellä omaa hakuprosessiaan monipuolisesti.

Nellin sisältö ja ulkoasu vaihtelivat portaalista toiseen, mutta perusrakenne oli yhteinen. Sisältö riippui siitä, mitä tietokantoja kutakin Nelliä ylläpitävä organisaatio tarjosi asiakkailleen. Nelli koostui kahdesta Ex Libris Groupin ohjelmistosta: MetaLib ja SFX.

Nelli-portaali otettiin käyttöön vuonna 2004 ja poistui käytöstä vuoden 2016 lopussa. Sen korvasi Finna-palveluperhe.

Hakutavat
Nelli-portaalissa oli käytössä useita erilaisia hakutapoja:
 pikahaku – tiedonhaku kohdistuu muutamaan ennalta valittuun aineistoryhmään
 monihaku – monipuolinen hakutapa, jossa käyttäjä voi itse valita aineistoja, joihin haku kohdistuu
 aineiston valinta – käyttäjä valitsee tiedonlähteen ja haku tapahtuu sen omalla hakukäyttöliittymällä
 lehtivalinta – haku kohdistuu portaaliin kuuluviin, asiakkaan valitsemiin sähköisiin lehtiin

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nelli-portaali - kansallista tiedonhakua (Tietolinja 02/2003)
 Kirjastouutisia - Nelli-teemanumero
 Kansallinen elektroninen kirjasto FinElib

Suomalaiset verkkosivustot
Suomen kirjastot
Tampereen klassillinen lukio

Tampereen klassillinen lukio (puhekielessä myös Clasu) on Tampereella sijaitseva lukio.

Tampereen klassillinen lyseo aloitti toimintansa 1901 Reaalilyseon rinnakkaisosastona. Koulu itsenäistyi Klassilliseksi lyseoksi 1903 ja oma, Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelema koulurakennus valmistui 1907. Ennen lisärakennuksen valmistumista samassa talossa toimi myös keskikoulu. Nykyään lukion käytössä on myös vuonna 1968 valmistunut lisärakennus. Koulu sijaitsee Tampereen keskustassa Tuomiokirkon vieressä, Rautatienkadun ja Satakunnankadun kulmassa. Lukion oppilasmäärää ollaan kasvattamassa, sillä peruskoulu siirtyi lukuvuoden 2012 jälkeen pois kiinteistöstä.

Tampereen klassillisessa lukiossa aloitti luonnontiedepainotteinen opintolinja syksyllä 2013. Linjaa varten lukion luonnontiedeluokat remontoitiin ja niiden yhteyteen rakennettiin lukioksi varsin kehittyneet luonnontiedelaboratoriot. Luonnontiedelinjalle on myönnetty valtakunnallisen erityisen tehtävän asema syksyllä 2017. Vuonna 2016 valmistunut yhdysrakennys liittää yhteen päärakennuksen ja vuonna 1968 valmistuneen Rongansiiven. 

Lukiossa on myös latinan kielen opiskelumahdollisuus sekä Saksan liittotasavallan opetusministeriön virallinen lupa järjestää saksan kielen diplomikokeita, joiden läpäisy antaa oikeuden hakea korkeakouluopintoihin saksankielisissä maissa. Lukiolla on myös ystävyyskoulut Italiassa, Ranskassa, Saksassa, Tšekissä ja Espanjassa, joihin järjestetään vuosittain leirikoulumatkoja.

Tampereen klassillinen lukio on mukana opetus- ja kulttuuriministeriön käynnistämässä valtakunnallisessa tuntijakokokeilussa, joka kohdentuu lukion syksyinä 2016 ja 2017 aloittaneisiin nuoriin.

Oppilaitoksen rehtorina toimii Kari Hanninen.

Kirjailija Jarkko Tontin romaani Luokkakokous kertoo Tampereen klassillisen lukion entisistä oppilaista, jotka järjestävät luokkakokousta.

Kuuluisia koulussa opiskelleita 
 Matti Apunen, journalisti
 Tommi Auvinen, ohjaaja, näyttelijä
 Yrjö Jylhä, runoilija
 Veikko Kerttula, ohjaaja
 Paavo Koskela, poliisikomentaja
 Minerva Krohn, lääkäri, Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja
 Jussi Kylätasku, kirjailija
 Toivo Kärki, säveltäjä ja muusikko
 Tarvo Laakso, muusikko ja pappi
 Rauno Lehtinen, säveltäjä, muusikko
 Eino Jalmari Leino, kaupunginjohtaja
 Veikko Leuku, toimittaja
 Aarre Nyman, radiotoimittaja
 Reino Oittinen, poliitikko, opetusministeri
 Raoul Palmgren, kirjailija
 Juha Pihkala, piispa
 Erkki Pohjanheimo, televisiotuottaja ja ohjaaja, laulaja
 Sanna Saarijärvi, näyttelijä
 Hannu Salama, kirjailija
 Juha Suoranta, professori Tampereen yliopistossa
 Jarkko Tontti, kirjailija, runoilija, lakimies
 Arto Tuominen, näyttelijä
 Jouko Turkka, ohjaaja ja kirjailija
 Vesa Vierikko, näyttelijä
 Lauri Viita, runoilija ja kirjailija

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tampereen klassillisen lukion nettisivut

Tampereen lukiot
Kyttälä
Kouvolan Teatteri

Kouvolan Teatteri on Kouvolassa toimiva ammattiteatteri. 


Historia 
Kouvolassa 1910-luvulla toimintansa aloittanut Kouvolan Työväennäyttämö ja vuonna 1928 perustettu Rautatieläisten Näyttelijät toimivat molemmat kerhonäyttämöinä ja sotien aikana työväenopiston piiri ylläpiti näyttämöharrastusta. Kouvola-Seura perusti teatterijaoston, joka suunnitteli amatööriteatterin luomista syksyllä 1949. Sen tarkoituksena oli saada useat paikkakunnalla toimineet näytelmäkerhot yhteistoimintaan. Jaosto sai harjoittelukäyttöönsä Kymen Lukon huoneiston ja vuonna 1950 perustettiin Kouvola-Seuran Näyttelijät. Meni kuitenkin pari vuotta ennen kuin näytelmiä pystyttiin esittämään johtuen heikosta taloudesta. Tilanne parani hieman Sulo Ahtisen tullessa teatterinjohtajaksi vuonna 1952.

Kouvola-Seuran Näyttelijät vaihtoivat nimensä muotoon Kouvolan Teatteri vuonna 1956 ja seuraavana vuonna kauppala alkoi antaa tukea sille. Varsinainen teatteri aloitti toimintansa vuonna 1960, kun Sivistys- ja urheilutalon laajennusosa valmistui. Teatterin rakentamisen mahdollisti vuoden 1958 tilinpäätöksen yhteydessä syntynyt säästö, josta osa tarkoitettiin teatteritaloa varten. Kouvolan Teatteri oli laitteistoltaan ja teatteriteknillisesti aikansa tasoa. Talon on suunnitellut Kouvolassa aikanaan laajalti vaikuttanut arkkitehti Eero A. Kajava.

Ammattiteatterin avajaisesityksenä 22. lokakuuta 1960 oli Walentin Chorellin "Ruoho" ja se sai kohtuulliset arvostelut niin paikallisissa kuin valtakunnallisissa lehdissä. Henkilökuntapulan takia teatteri ei pystynyt esittämään esimerkiksi suuria kansannäytelmiä toiveista huolimatta. Toinen näytäntökausi aloitettiin lähes kokonaan uudistetulla henkilökunnalla, kun teatteria kohtaan oli esitetty voimakastakin kritiikkiä muun muassa näytelmävalinnoista.

1980-luvulla teatterin johtokunta päätti, että teatterissa keskityttäisiin esittämään enimmäkseen kotimaista näytelmäkirjallisuutta ja suosittuja esityksiä olivat muun muassa "Masurkka", Iloinen leski" ja "Kouvola-kabaree". Vuonna 1985 näytelmä "Taisteleva Hella" jouduttiin poistamaan tekijänoikeuksien rikkomisen takia, koska näytelmässä esitettiin yksityistä kirjeenvaihtoa.

Lauri Väärän tultua teatterinjohtajaksi 1980-luvun lopulla alettiin teatterissa suosia musiikkiteoksia. Tämä trendi jatkui aina 1990-luvulle asti.

Nykyaika 
Nykyisin teatterin vakituiseen henkilökuntaan kuuluu hieman alle 40 henkilöä, joista 11 on näyttelijöitä. Lisäksi teatterilla on käytössään vierailevia näyttelijöitä ja iltahenkilökuntaa.

Teatterin suurella näyttämöllä on 353 paikkaa. Teatteritalossa toimii myös pienempi näyttämö eli klubi, jossa paikkoja on 100–120. Katsojia teatterissa on keskimäärin näytäntökaudella 40 000.

Teatterinjohtajana toimi vuodesta 2002 Henrik Timonen. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2017 alussa, jolloin tehtävässä aloitti Tiina Luhtaniemi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Teatterin kotisivut

Suomen teatterit
Kouvola
Enrique Bolaños

Enrique José Bolaños Geyer (13. toukokuuta 1928 – 14. kesäkuuta 2021) oli Nicaraguan presidentti  vuosina 2002–2007. Hänen seuraajansa on Daniel Ortega.

Bolaños vastusti julkisesti 1980-luvulla hallinnutta Sandinistarintamaa ja hänet vangittiin. Suvun SAIMSA-yhtiö takavarikoitiin valtiolle.

Bolaños oli edeltäjänsä Arnoldo Alemán Lacayon varapresidenttinä. 4. marraskuuta 2001 vaalissa hän löi sandinistien Daniel Ortegan ja aloitti kautensa 10. tammikuuta 2002.

Hän oli Partido Liberal Constitucionalistan jäsen, mutta hajotti sen ja perusti oman APRE-puolueensa. Kautensa alussa hän ajoi korruption vastaista kampanjaa PLC:n johtajaa ja entistä presidenttiä Arnoldo Alemánia vastaa, joka tuomittiin 20 vuoden vankeuteen. PLC:n valta-asema parlamentissa heikensi Bolañosin mahdollisuuksia toteuttaa politiikkaansa.

Syys–lokakuussa 2005 puolestaan liberaali- ja sandinistapuolue ajoivat Bolañosin viraltapanoa. Yhdysvallat uhkasi avun peruuttamisella ja presidentinvaltaa heikentävä perustuslain lisäys lykättiin Bolañosin kauden jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.cidob.org/es/documentacion/biografias_lideres_politicos/america_central_y_caribe/nicaragua/enrique_bolanos_geyer

Nicaraguan presidentit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Skånemejerier

Skånemejerier Ek(onomisk) För(ening) on ruotsalainen meijerialan yritys, jonka tuotteita viedään myös Suomeen, Tanskaan ja Isoon-Britanniaan. Yhtiön kotipaikka on Malmö. Meijerillä on noin 700 työntekijää. Skånemejerier on ranskalaisen Lactalis-meijerijätin tytäryhtiö.

Suomessa Skånemejerier vastaa myös Oatly AB:n kauramaitotuotteiden markkinoinnista.

Tuotteet 

Päätuotteita ovat ProViva-juomat ja juustot: Fundo Omega-3, Allerum 17 %, Baron, Glimminge, Marsvinsholm ja MiniMi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Skane-Finland
Oatly.com

Ruotsin meijerit
Elektroninen tanssimusiikki

Elektroninen tanssimusiikki (myös dance ja klubimusiikki) eli EDM (Electronic Dance Music) on elektronista musiikkia, jota kuulee yleensä yökerhoissa, radioasemilla ja erilaisissa show-esityksissä. Termillä viitataan useimmiten 1970-luvun lopun disco- ja funk-musiikista kehittyneisiin genreihin. Elektroninen tanssimusiikki jaotellaan kahteen osaan: 4/4-tahtilajissa kulkevat genret (kuten house, tekno, trance ja hard dance) ja rikkobiitti-genret (kuten breakbeat, elektro, drum’n’bass ja dubstep)

Tunnettuja EDM-kappaleita ovat tehneet muun muassa deadmau5, Alan Walker, Martin Garrix, Calvin Harris, Axwell, Swedish House Mafia, Krewella, Avicii, Bob Sinclar, Lasgo, ja David Guetta, Armin Van Buuren, Diplo, ja R3hab.

Hard dance 
Hard dance on ns. "raskasta" elektronista tanssimusiikkia. Hard dancen peruselementti on joka iskulla lyövä bassorumpu ja nopea tempo. Hard dance genrejä on mm. hardcore, hard techno, hard trance, hard house, hard NRG, hardstyle ja niistä kehittyneet tyylilajit ja suuntaukset.

Aiheesta muualla 

 365Mag -  365Mag is an e-zine about electronic music
 Fantazia Rave Site -  Dance music information / Profiles and more
 Resident Advisor - RA is an online dance music magazine.
 Intelligent Dance Music Forums - Upfront Dance Music Chat

Seulonnan keskeiset artikkelit
Porin yliopistokeskus

Porin yliopistokeskus (, UCPori) on Porissa toimiva yliopistokeskus, joka aloitti toimintansa nykyisessä muodossaan 1.1.2004. Porin yliopistokeskuksen juuret juontavat vuoteen 1983, jolloin Tampereen teknillinen korkeakoulu aloitti täydennyskoulutuksen Porin koulutus- ja tutkimuskeskuksessa.  

Yliopistokeskuksen toimitilat sijaitsevat arkkitehti August Krookin suunnittelemassa Porin Puuvillassa, entisen Porin puuvillatehtaan tiloissa Pohjoisrannassa Kokemäenjoen rannalla.

Yliopistoyksiköt 
Porin yliopistokeskuksessa toimii yksiköitä kahdesta yliopistosta, Tampereelta ja Turusta: Tampereen yliopiston Porin yksikkö sekä Turun kauppakorkeakoulun Porin yksikkö, Turun yliopiston Kulttuurituotannon ja maisemantutkimuksen koulutusohjelma, Turun yliopiston Brahea-keskus / Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskus sekä Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opetusterveyskeskus. Aalto-yliopiston toiminta Porin yliopistokeskuksessa päättyi 1.7.2020. 

Porin yliopistokeskuksessa opiskelee noin 1 400 opiskelijaa ja työskentelee 150 henkilöä. Vuosittain aloittaa yli 200 uutta tutkinto-opiskelijaa.

Hallintomalli ja palvelut 
Porin yliopistokeskuksen ylin päättävä elin on rehtorikokous, jonka puheenjohtajana on koordinaatioyliopiston eli Tampereen yliopiston rehtori. Porin yliopistokeskuksen johtaja toimii rehtorikokouksessa esittelijänä.

Porin yliopistokeskuksen johtajana toimi ajalla 1.8.2004–31.7.2008 HTT, dosentti, Martti Sinisalmi ja 1.8.2008–30.6.2014 YTM eMBA Harri Peltoniemi. TkT Jari Multisilta toimi johtajana 1.11.2014 alkaen elokuuhun 2018 saakka. TkT Tarmo Lipping aloitti Porin yliopistokeskuksen johtajana 1.4.2019.

Yliopistokeskuksen opiskelijoiden yhteinen opiskelijajärjestö on nimeltään Pointer ry.

Porin ylioppilasyhdistyksen julkaisema Porin ylioppilaslehti Pointti ilmestyy 2–3 kertaa vuodessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Porin yliopistokeskus

Yliopistokeskus
Yliopistokeskukset
Isosanta
Susanna Roine

Susanna Roine (s. 8. tammikuuta 1971 Tampere) on suomalainen näyttelijä, joka on tuttu useista MTV3:n viihdesarjoista. Näkyvimmät roolinsa hän on tehnyt Elina Halttusen käsikirjoittamissa sarjoissa Parhaat vuodet ja Ihmeidentekijät. Susanna Roineen vanhemmat ovat näyttelijät Esko Roine ja Marjukka Halttunen. 

Hän esiintyi Suomen Kansallisteatterissa näytelmässä Poltettu oranssi yhdessä äitinsä kanssa. 

Susanna Roineella on kolme lasta, vuonna 1994 syntyneet kaksostytöt Hilda ja Wilhelmiina avioliitosta näyttelijä Kari Väänäsen kanssa sekä vuonna 2003 syntynyt kuopus Helli aviomiehensä Mika Venhovaaran kanssa. Susanna Roine on Epilepsialiiton lähettiläs.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Northport

Northport Oy oli Finnairin ja useiden muiden lentoyhtiöiden matkustajapalveluista sekä matkatavaroiden, rahdin ja postin kuormauksesta huolehtiva yhtiö. Toimintavuosinaan yhtiö palveli vuodessa noin 100 000 lentoa ja 8 miljoonaa matkustajaa. Se syntyi Finnair Ground Handling -liiketoimintayksikön toimintojen yhtiöittämisen tuloksena 1. toukokuuta 2004. Sen liikevaihto Suomessa oli tilikautena 2008 64 miljoonaa euroa ja sen palveluksessa oli Helsingissä noin 800 henkeä. Toimitusjohtajana toimi Jukka Hämäläinen 13.8.2007 alkaen. Northport oli Finnairin alakonserni ja sen kokonaan omistama. Northportin toiminta tuotti vuonna 2006 tappiota.

Northport toimi joko itse tai yhteistyökumppaneiden kanssa kaikilla niillä Suomen lentoasemilla, joille Finnair-konsernin lentoyhtiöt lensivät. Lisäksi Northportin tytäryhtiö FinnHandling toimitti maapalveluja Arlandan lentokentällä Tukholmassa ja Northport Norway AS Gardemoenin lentokentällä Oslossa.

Maaliskuussa 2007 Northport Oy myi operoimansa lentoasemien maapalvelutoiminnot Suomessa RTG Ground Handling Oy:lle. Marraskuussa 2007 Northport Oy myi loputkin toimintonsa skotlantilaiselle Menzies Aviationille.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Finnair
Kai Nieminen (kirjailija)

Kai Tapani Nieminen (s. 11. toukokuuta 1950 Helsinki) on runoilija ja japanilaisen kirjallisuuden suomentaja. Esikoisrunokokoelma Joki vie ajatukseni ilmestyi 1971. Kai Niemiselle on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja sekä käännöstöistä että runoista.

Työ japanilaisen runouden parissa on heijastunut varsinkin hänen omaan alkuvaiheen tuotantoonsa. Nieminen suomentaa Genjin tarinaa uudestaan. Aiempi, kolmasosan teoksesta käsittävä, suomennos on Marutei Tsurusen, siihen Nieminen suomensi runot. Nieminen sai osuudestaan Kääntäjien valtionpalkinnon 1991. 

Nieminen toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtajana vuosina 1991–1994.

Niemisen isä on runoilija ja kiinalaisen kirjallisuuden suomentaja Pertti Nieminen.

Tuotanto

Runokokoelmat

Suomennoksia

Suomennoksia 
 
 
 
 Yukio Mishima: ”Erään naamion tunnustuksia” (Kamen no kokuhaku; katkelma). Teoksessa 
 
 
 Sei Shōnagon: ”Päänaluskirja” (Makura no sōshi 1, 133). Teoksessa 
 Naoya Shiga: ”Sielunvaellus” (Tensei). Teoksessa Sana ja ruokokynä, Weilin+Göös 1988.
 
 
 
 
 Ihara Saikaku: ”Unten teillä kirkastunut päälaki”; ”Toivoton rakkaus rasiassa”; ”Kotonsoittoa maalaismajassa”. Teoksessa 
 Yukio Mishima: ”Marttyyri”. Teoksessa Miesten kesken, Otava 1993,
 Alfred Birnbaum & Riku Kanmei: Zenin viikset ja häntä; aforismeja, Tammi 1993
 Itämaisen elämänviisauden kirja; toim. Pertti Seppälä, Japanin osuus (n. 150 sivua), WSOY 1994
 
 
 
 
 
 
 
 Anselm Hollo: Corvus; WSOY 2002

Palkintoja ja tunnustuksia 
 Kirjallisuuden valtionpalkinto suomennoksesta Kesän pimeys (1978)
 Kirjallisuuden valtionpalkinto suomennoksesta Kapea tie pohjoiseen (1982)
 Kirjallisuuden valtionpalkinto runokokoelmasta En minä tiedä (1986)
 Kirjallisuuden valtionpalkinto runokokoelmasta Keinuva maa (1990) 
 Kirjallisuuden valtionpalkinto suomennoksesta Genjin tarina 4 (1991)
 Eino Leinon palkinto 1999 
 Mikael Agricola -palkinto 2003
 Pro Finlandia -mitali 2016
 Eeva-Liisa Manner -runopalkinto 2016

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Itä-Uudenmaan kirjailijat: Kai Nieminen .
 Kai Niemisen haastattelu.

Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Eino Leinon palkinnon saajat
Mikael Agricola -palkinnon saajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
VTEC

VTEC (lyhenne sanoista Variable Valve Timing and Lift Electronic Control) on Hondan patentoima venttiilien ohjausjärjestelmä. SOHC VTEC -systeemissä imuventtiilien, sekä DOHC VTEC -systeemissä imu- sekä pakoventtiilien aukioloaikaa ja nousua muutetaan erityisellä suuremman venttiilinnoston ja aukiolon aikaansaavalla nokka-akselin nokalla. Hondan VTEC-järjestelmästä on olemassa vastaavanlaisia versioita eri autovalmistajilla, kuten BMW:n Vanos/Valvetronic, Nissanin VVL ja Toyotan VVT-i.

Suuremmilla venttiilienaukioloilla ja -nostoilla saavutetaan moottorin korkeammilla kierrosnopeuksilla parempi sylinterien täytösaste, mikä parantaa moottorista saatavaa tehoa/vääntömomenttia. Toisaalta VTEC-järjestelmä mahdollistaa tasaisemman tyhjäkäynnin ja paremman ala-alueen toiminnan käyttämällä siihen soveltuvia pienemmän venttiilienaukiolon sekä -noston aikaansaavia nokkia matalammilla moottorin kierrosnopeuksilla.

Tämä niin sanottu VTEC-nokka kytkeytyy toimintaan moottorin saavuttaessa tietyn kierrosnopeuden ja myös muiden kriteerien täyttyessä samalla (moottorin riittävä lämpötila ja kuormitustaso). Nokkien toimintaa ohjataan solenoidiventtiilillä, joka säätää öljynpaineen pääsyä venttiilikoneistolle suorittaen VTEC-nokkien kytkeytymistä päälle/pois päältä.
Polttomoottorit
Honda
Keskeneräisten tarujen kirja

Keskeneräisten tarujen kirja () on vuonna 1980 julkaistu kokoelma J. R. R. Tolkienin kirjoittamia tarinoita ja esseitä. Sen kokosi ja julkaisi hänen poikansa Christopher Tolkien, joka myös kirjoitti kirjan selittävät johdannot ja loppuviitteet. Keskeneräisten tarujen kirja sisältää nimensä mukaisesti enemmän tai vähemmän keskeneräisiksi jääneitä tarinoita Keski-Maasta ja Númenorista. Tarinat eivät liity juuri toisiinsa, joten ne eivät muodosta Christopher Tolkienin aiemmin koostamasta Silmarillionista poiketen yhtenäistä kokonaisuutta. Kirja sisältää myös paljon materiaalia, jota missään muualla ei kerrota.

Teos voitti vuoden 1981 Mythopoeic-palkinnon.

Kirjan sisällys 
Ensimmäinen osa: Ensiaika
 I: Tuorista ja hänen tulostaan Gondoliniin
 II: Narn i Hîn Húrin

Toinen osa: Toinen aika
 I: Númenorin saari
 II: Aldarion ja Erendis
 III: Elrosin perilliset
 IV: Galadrierin ja Celebornin tarina

Kolmas osa: Kolmas aika
 I: Kurjenmiekkakenttien murhenäytelmä
 II: Cirion ja Eorl
 III: Ereborin-retki
 IV: Sormuksen etsinnät
 V: Taistelu Rautkymin Kahlaamolla

Neljäs osa
 I: Drúedain
 II: Istari
 III: Palantíri

Lähteet 

J. R. R. Tolkienin kirjat
Vuoden 1980 kirjat
Esgaroth

Esgaroth eli Järvikaupunki on fiktiivinen kaupunki J. R. R. Tolkienin kirjoissa. 

Esgaroth on rakennettu paalujen päälle Pitkäjärveen Yksinäisen Vuoren Ereborin lähelle. Lohikäärme Smaugin vallattua Ereborin kääpiöiltä Esgarothin asukkaat ovat asuneet jatkuvasti pelon vallassa. Thorinin, Bilbo Reppulin ja kahdentoista muun kääpiön tullessa Ereborille Smaug hyökkää Esgarothiin ja tuhoaa sen. Bard Jousimies tappoi Smaugin ampumalla nuolen ainoaan paljaaseen kohtaan sen iholla. Tämän jälkeen Esgarothin kansalaiset, jotka selvisivät Smaugin hyökkäyksestä, suuntasivat kohti Ereboria, koska he ajattelivat, että kääpiöt olivat lähettäneet Smaugin niiden kylään. He kokosivat myös Synkmetsän metsänhaltiat ja lähtivät taisteluun kääpiöitä vastaan. Myöhemmin kävikin niin, että hiidet olivat kuulleet Smaugin kuolemasta ja olivat tulossa hakemaan kaikki aarteet, jolloin kääpiöt, haltiat ja ihmiset taistelivat niitä vastaan. Kun taisto oli ohi, kääpiöt antoivat aarteista suuren osan Esgarothin kansalle, jotta he pystyisivät rakentamaan kaupunkinsa uudelleen. 

Keski-Maan paikat
Comedy Central

Comedy Central on yhdysvaltalainen kaapelitelevision maksullinen kanava. Comedy Centralin omistaa Paramount Domestic Media Networks, joka on osa Paramount Global-konsernia. Nimensä mukaisesti kanava keskittyy komedia- ja huumoriohjelmistoon. Kanava sekä ostaa ohjelmia että tuottaa niitä itse. Comedy Central on vuoden 2006 lopusta alkaen laajentunut eri puolille maailmaa paikallisten kanavien voimin.

Comedy Central teki läpimurron Yhdysvalloissa vuoden 1997 aikana South Park -animaatiosarjan alettua kanavalla. South Parkista tuli kanavan siihen asti kaikkien aikojen katsotuin ohjelma. South Park ei sopinut lapsille ja sarja houkutteli Comedy Centralille mainostajia sekä lisää tilaajia.

Kanavan ohjelmistoa
Comedy Central on kasvanut viime vuosina pienestä kanavasta yhdeksi suosituimmista kaapelikanavista. Esimerkkeinä ohjelmistosta mainittakoon South Park, Chappelle's Show ja "Roast of N.N." -ohjelmat, joissa ohjelman keskipisteenä on julkisuuden henkilö N.N. (esimerkiksi näyttelijä), jota ohjelman muut vierailijat pilkkaavat mitä erilaisin vitsein ja usein lapsille sopimattomalla kielenkäytöllä.

 South Park
 Chappelle's Show
 Futurama (7. tuotantokaudesta lähtien)
 The Daily Show with Trevor Noah
 The Colbert Report
 Reno 911
 Mind of Mencia
 Drawn Together

Comedy Central Suomessa 
Suomen valtioneuvosto myönsi 5. tammikuuta 2017 toimiluvat 6 uudelle kanavalle, ja Comedy Central oli yksi ilmaiskanavista listalla. Lupaehtojen mukaisesti Comedy Centralilla oli toukokuusta lähtien puoli vuotta (6 kuukautta) aikaa aloittaa lähetyksensä, mutta koska lähetyksiä ei 17.11.2017 mennessä ollut aloitettu, kanavan toimilupa raukesi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Comedy Centralin virallinen sivusto
Ammoniumnitraatti

Ammoniumnitraatti (NH4NO3) on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, hygroskooppista (ilmasta kosteutta helposti imevää), valkoista kiinteää ainetta. Se on typpihapon (HNO3) ammoniumsuola. Ammoniumnitraattia käytetään kylmäpusseissa, sillä se reagoi veden kanssa endotermisesti, lämpöä sitoen, jolloin sen lämpötila laskee.

Käyttö 
Ammoniumnitraatin massasta on 34 % typpeä. Suuren typpipitoisuutensa vuoksi se on erityisen hyvä typpilannoite, ja sitä käytetään erityisesti sellaisilla mailla, joissa on jo entuudestaan fosforia riittävästi tai johon sitä saadaan karjanlantaa levittämällä. Pelkästään lannoitteena sitä käytetään maailmanlaajuisesti noin 20 miljoonaa tonnia vuodessa.

Vaarat 
Kuumennettaessa ammoniumnitraatti hajoaa kaasumaisiksi aineiksi, jolloin vapautuu myös happea ja typpioksiduulia. Se onkin voimakas hapetin, ja jos se joutuu kosketuksiin palavan orgaanisen aineen kanssa, seurauksena voi olla räjähdys. 

Räjähdysvaaran vuoksi lannoitteena käytettävää ammoniumnitraattia usein laimennetaan sekoittamalla siihen muita aineita, jolloin typpipitoisuus vähenee 28 %:iin. Puhtaalle ammoniumnitraatille Tukes on antanut ankaria varastointimääräyksiä.

Kuuluisia onnettomuuksia on muun muassa 1947 tapahtunut Texas Cityn onnettomuus, jossa ammoniumnitraattilastissa ollut laiva räjähti. Beirutin satamassa 4. elokuuta 2020 tapahtunutta suuronnettomuutta epäillään johtuvaksi siitä, että 2 750 tonnia ammoniumnitraattia räjähti.

Katso myös 
 Ajoaine (rakettitekniikka)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hintsala, Juha. Yle Uutiset: Kohtalokkaasta tehdasräjähdyksestä 55 vuotta – koko Oulun kaupunki vavahteli ja uhreja on vieläkin kateissa. 9.1.2018.
 
 OVA-ohje
 PubChem: Ammonium nitrate 
 Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Ammonium nitrate 
 Yara: Lannoitteiden käyttöturvallisuus

Nitraatit
Lannoitteet
Ammoniumyhdisteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Villitsee mun


Sydän rakastaa on Anita Hirvosen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 1980, uudessa painoksessa avausraidaksi valittiin "Sydän rakastaa", joka on ajan saatossa noussut yhdeksi Anita Hirvosen suurimmista menestyskappaleista.

Kappaleet

Alkuperäinen painos 
Villitsee mun
Sydän rakastaa
Välimeren välimailla
Hupimes
Elän elämääni huoleti niin
Olen valmis aikoihin parempiin
Lady Soleil
Jäi korfuun sielu sydänkin
Kuin unta
Sen kulta sulta mä sain
Ken tuo nainen oikein on
Milloin saavut

Vuoden 1980 uusintapainos

Lähteet 

Anita Hirvosen albumit
Vuoden 1977 albumit
Satsanga Recordsin albumit
Sotilasasiamies

Sotilasasiamies (lyhenne sasm), myös puolustusasiamies (vanhahtava termi sotilasattasea), on maansa lähetystössä työskentelevä upseeri, joka vastaa erilaisista sotilasasioista. Hän pitää yhteyttä asemamaansa asevoimiin ja osallistuu usein lähetystön turvallisuusasioiden hoitoon. Suurilla valtioilla on tärkeissä edustustoissaan myös laivasto- ja ilmailuasiamiehiä sekä muita erikoisalojen edustajia. Näistä laivastoasiamiehet ovat keskittyneet merivoimiin ja ilmailuasiamiehet ilmavoimiin.

Pienet valtiot, kuten Suomi, ovat usein akkreditoineet sotilasasiamiehen useampaan valtioon samanaikaisesti. Eräillä valtioilla (esimerkiksi Ranskalla) sotilasasiamiehen tehtäviin kuuluu komentaa lähetystöön sijoitettuja turvallisuusyksiköitä.

Sotilasasiamiesinstituution historiaa
Hallitsijat ovat lähettäneet ulkomaille tiedontarpeitaan palvelevia sotilasasiantuntijoita jo 1200-luvulla. Nykyisen kaltaisia sotilasasiamiehiä on toiminut Euroopassa 1700-luvun lopulta lähtien. 1800-luvulla valtiot käyttivät sotilaallisiin näkökohtiin liittyvissä ulkomaantehtävissä sekä sotilasasiamiehiä että muita sotilasasiantuntijoita. Ranskan keisari Napoleon Bonaparte oivalsi näiden merkityksen valtion tiedonhankinnan kannalta. Ensimmäisenä nimeltä tunnettuna sotilasasiamiehen kaltaisen tehtävän hoitajana pidetty Ange-François le Lièvre de la Grangea toimi hänen lähettämänään Itävallan keisarin hovissa vuodesta 1806 lähtien. 

Suomessa käytetty vanhempi nimitys sotilasattasea pohjautuu ranskan termiiin attaché militaire, jota käytettiin Preussissa jo 1850-luvulla ja kansainvälisesti 1870-luvulta lähtien. Eri maiden lähettämät varhaiset sotilasasiamiehet olivat taustoiltaan samankaltaisia, esimerkiksi hyvin verkostoituneita ja riittävän varakkaita ylläpitämään perheen ja suvun tuella omaa toimintaansa lähettäjämaansa rahoituksen välillä katkeillessakin. Myöhemmin kokemus sotilaana, esimerkiksi tiedustelu-upseerina, alkoi painaa enemmän.

Suomen sotilasasiamiehet
Suomalaiset sotilasasiamiehet ovat Puolustusvoimain pääesikunnan ja puolustusministeriön asemamaahan lähettämiä. Tehtävissä toimivat puolustusasiamiehet ja apulaispuolustusasiamiehet nimittää virkaan ja määrää tehtävään tasavallan presidentti. Heidän palkkauksensa kuluista vastaa yleensä puolustusministeriö. Hallinnollisesti he ovat pääesikunnan tiedustelupäällikön alaisia. 

Tyypillisesti puolustusasiamiehen tehtäviin kuuluu muun muassa:
yhteyshenkilönä toimiminen kohdemaan ja lähettävän maan (asemamaan) puolustusministeriöiden kesken
kohdemaan puolustuspolitiikan ja asevoimien yleinen seuraaminen
puolustusteknologian vientikysymyksissä yhteyshenkilönä toimiminen kohde- ja asemamaiden välillä

Katso myös 
 Attasea

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Suomen sanojen alkuperä (teos)

Suomen sanojen alkuperä on kolmiosainen suomen kielen etymologinen sanakirja, jonka ovat julkaisseet Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Ensimmäinen osa A–K julkaistiin 1992, toinen osa L–P vuonna 1995 ja viimeinen osa R–Ö vuonna 2000. Teoksen päätoimittajat ovat akateemikko Erkki Itkonen ja professori Ulla-Maija Kulonen.

Suomen sanojen alkuperässä esitellään kunkin sanan etymologia ja mitä sanan alkuperästä nykyisin tiedetään tai oletetaan, onko sana esimerkiksi lainaa jostakin muusta kieliryhmästä vai omaperäinen. Sanasta esitellään myös vastineita tai oletettuja vastineita muista kielistä. Lisäksi mainitaan sanan vanhin tunnettu kirjallinen esiintymä suomen kielessä, ja aikaisempia yrityksiä selittää sanan alkuperää, jotka voivat olla nykyisin hylättyjä. Teos keskittyy selvästi suomeen jo vakiintuneisiin sanoihin. Aivan uusimpia lainasanoja ei ole mukana.

Verkkopalvelu 

Suomen sanojen alkuperä oli myös Helsingin yliopiston Etymon-hankkeen sivuilla toimiva verkkopalvelu, josta sanoja saattoi hakea.

Kirjat

Katso myös
Suomen kielen etymologinen sanakirja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Teoksen esittely Kotuksen kotisivuilla 

Sanakirjat
Kirjat suomen kielestä
1990-luvun kirjat
2000-vuosikymmenen kirjat
Esko Malm

Esko Malm (s. 23. elokuuta 1940 Valkeakoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi maajoukkueen valmentajana vuosina 1979–81.

Pelaajaurallaan Malm edusti Valkeakosken Hakaa vuosina 1958–72 yhteensä 252:ssa SM-sarjan ottelussa. Tuona aikana Malm voitti Valkeakosken Hakassa SM-sarjan kolmesti vuosina 1960, 1962 ja 1965, sekä Suomen Cup mestaruuden vuosina 1959, 1960, 1963 ja 1969. A-maaotteluita hänelle kertyi yksi. Pelaajauran päätyttyä Malm siirtyi valmentamaan Hakaa, josta kutsu kävi A-maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1979. Malm voitti valmentajana Hakalle tuplan vuonna 1977, kun Valkeakosken Haka voitti sekä Suomen Cupin, että SM-sarjan.

Suomella oli tuohon aikaan kaksi maajoukkuetta. Olympiajoukkue tähtäsi Moskovan olympialaisiin, mutta ei selviytynyt karsinnoista ja sen valmentaja, tšekkiläinen Jiří Pešek erotettiin. Suomi pääsi myöhemmin kisoihin länsimaiden olympiaboikotin ansioista. Olympialaisissa joukkueen valmentajana oli Esko Malm.

Malm on pelannut Hakan edustusjoukkueessa, toiminut seuran päävalmentajana ja puheenjohtajana. Lisäksi hän on Suomen Palloliiton Tampereen piirin hallituksessa varapuheenjohtajana.

Lähteet
Jalkapallon Pikkujättiläinen, WSOY 2003 ISBN 951-0-27037-7
Suomen Palloliiton Tampereen piirin sivusto 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Helin (muusikko)

Pekka Helin (s. 1951, Karhula) on suomalainen muusikko, basisti, laulaja ja televisiosarjamusiikkien tuottaja. Hänen uransa alkoi 1969. Helin on soittanut useissa yhtyeissä, esimerkiksi Kirka & Islandersissa (1977-1978), ja Kassu Halonen Bandissä (1981-1982), sekä myös studiomuusikkona vuosina 1979-1987. Vuosina 1983-1987 hän oli Popmuusikot ry:n (myöhemmin Rockmuusikot ry) puheenjohtaja ja vuosina 1984-1987 Rockin Suomen-mestaruus -kilpailun toiminnanjohtaja. Vuosina 1985-1989 Helin oli Suomen Muusikkojen Liitto ry:n varapuheenjohtaja

Helinillä on oma yhtye Pekka Helin Hipsters, lisäksi hän esiintyy muissa omissa kokoonpanoissaan. Hän opetti Metropolia Ammattikorkeakoulussa vuosina 2000–2009. Helinille on myönnetty valtion taiteilijaeläke.

Yhtyeitä

Pekka Helin Hipsters

 Pekka Helin, basisti, laulaja
 Ykä Putkinen, kitara
 Topi Kurki, rummut

Lähteet
Esittely Atlo Musicin sivulla

Suomalaiset basistit
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Aija Salo

Aija Anna-Maija Pauliina Salo (s. 27. syyskuuta 1977) on ylitarkastaja yhdenvertaisuusvaltuutetun toimistossa. Hän työskenteli Setan pääsihteerinä vuodesta 2005 vuoteen 2015. Vuosina 2007–2008 hän oli Setasta vapaalla ja työskenteli ILGA-Europen (International Lesbian, Gay, Bisexual, Transgender and Intersex Association Europe) politiikka-asiantuntijana Brysselissä. Aiemmin Salo on toiminut Naisasialiitto Unionin pääsihteerinä ja Vihreiden Naisten kampanjatiedottajana. Salo asuu Espoossa. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri pääaineenaan sosiologia.

Elämä ja ura 
Salo on toiminut pitkään kansalaisjärjestöissä ja opiskelijapolitiikassa. Hän on ollut Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen 2001 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsen 2002. Lisäksi hänellä on ollut useita  luottamustoimia muun muassa Helsingin yliopistossa ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnassa. Salo on toiminut Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen eli entisen Suomen Valtiotieteilijöiden Liiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana, Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssin, Suomen Liikenneliiton ja Helsingin Maan ystävien hallituksissa sekä Antiolympiakomitean ja Sitoutumattoman vasemmiston puheenjohtajana. Hän oli ensimmäinen Setan edustaja tasa-arvoasiain neuvottelukunnassa (TANE) 2011-2015, ensimmäinen Setan edustaja nuorisoasiain neuvottelukunnassa (Nuora) 2011-2015 sekä ihmisoikeusvaltuuskunnan jäsen sen ensimmäisellä kaudella 2012-2016. Parhaillaan Salo kuuluu Setlementtiliiton monikulttuurisuustoimikuntaan ja ns. yliopiston ulkopuolisena jäsenenä Tampereen yliopiston yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden laitoksen johtokuntaan.

Salo oli Vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen kaudella 2007–2009 ja varajäsen kaudella 2009–2011. Salo oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdokkaana Uudellamaalla, mutta hänen saamansa 1 709 ääntä eivät riittäneet eduskuntapaikkaan.

Lähteet

Suomalaiset sosiologit
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Suomalaiset feministit
Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset järjestöjohtajat
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Pispalan Tarmo

Pispalan Tarmo on vuonna 1932 perustettu tamperelainen urheilu- ja voimisteluseura. Seura on menestynyt muun muassa koripalloilussa, jossa se pelasi kymmenen kautta maan korkeimmalla sarjatasolla. Nykyään seuran toimintaan kuuluu koripalloilu ja lentopalloilu. Koripalloilussa seuran edustusjoukkue pelaa III-divisioonassa.

Kirjallisuutta 

 Kullervo Järvinen (toim.): Pispalasta – Pispalan Tarmo 1932–1982
 Tuomo Koivisto: Asser Koivisto – urheilija ja järjestömies 1915–1985.
 Pekka Martin: Muistelmia, 1982
 Pertti Paloheimo: P. Paloheimo,Pispalan Tarmo,1997

Aiheesta muualla 
Punainen Pispala

Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset koripalloseurat
Tamperelaiset urheiluseurat
Luettelo maanrakennukseen liittyvistä mittauksista

Luetteloon on koottu maarakennuksessa käytettäviä mittauksia. 

 Tiemittaukset
 Siltamittaukset
 Rakennusmittaukset
 Massamäärien mittaukset ja laskenta
 Tarke- ja seurantamittaukset
 Kartoitus
 Maastomallitäydennykset
 Paalutukset
 Pyykitykset

Aiheesta muualla

Maanmittauslaitos

Maa- ja vesirakennus
Rakennusmittaus
Quadra 610

Macintosh Quadra 610 ja Macintosh Centris 610 ovat Apple Computerin vuonna 1993 julkaisemia, kevyeen työasemakäyttöön suunniteltuja tietokoneita. Maaliskuussa 1993 Apple avasi uuden Centris -malliston esittelemällä Centris 610 ja 650 -tietokoneet. Myöhemmin samana vuonna Centris-mallisto yhdistettiin Quadra-mallistoon päivittämällä ja uudelleennimeämällä julkaistut Centrikset Quadriksi. Centris 610 ja Quadra 610 eroavat toisistaan suorittimiltaan. Samaa tietokonetta myytiin myös palvelinohjelmiston sisältävänä Workgroup Server 60 -palvelimena.

Tekniset tiedot
Centris 610 julkaistiin 10. maaliskuuta 1993 ja siinä oli 20 MHz:n Motorola 68LC040 -suoritin ja 8 Mt:n keskusmuisti. Lokakuussa 1993 laite nimettiin Quadra 610 :ksi ja siitä tehtiin variaatioita. Perus-Quadraan päivitettiin 25 MHz:n Motorola 68040 -suoritin, Quadra 610 8/160-mallissa oli 25 MHz:n 68LC040. Quadra 610 DOS Compatible -malli oli Quadra 610, johon oli lisätty PDS-liitäntään asennettu suoritinkortti, jossa toimi ylimääräinen 25 MHz:n 486SX-suoritin. Heinäkuussa 1994 Quadra 610 -mallit lakkautettiin Quadra 630:n ilmestyessä.

610-malleja varten suunniteltiin uusi, näytön alle sijoitettava kotelo, joka oli hyvin matala ja sai lempinimekseen "pitsalaatikko". Samaa koteloa käytettiin myöhemmin Quadra 660AV ja Power Macintosh 6100 -tietokoneissa.

Ensijulkaisunsa aikoihin Centris 610 maksoi 2520 dollaria. Laitteissa käytettiin System 7.1 -käyttöjärjestelmää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Centris 610,  Quadra 610 ja Quadra 610 DOS compatible -mallien tekniset tiedot AppleSpec-sivuilla

Applen tietokoneet
Vuoden 1993 tietokoneet
Quadra 660AV

Macintosh Quadra 660AV on Apple Computerin julkaisema tietokone. 2300 dollarin hintainen laite julkaistiin 29. heinäkuuta 1993 nimellä Centris 660AV, mutta lokakuussa se nimettiin uudelleen Quadra 660AV :ksi Centris-malliston lakkauttamisen takia. Nimeke AV viittaa laitteen käyttätarkoitukseen multimediaeditoinnissa. Tietokoneen markkinointi lakkautettiin 12. syyskuuta 1994.

Tekniset tiedot
Quadra 660AV käytti 25 MHz:n Motorola 68040 -suoritinta. 8 Mt:n keskusmuisti oli 60 ns 72-pinnaista SIMM-tyyppistä muistia, joka oli laajennettavissa 68 Mt:een saakka. Laitteessa oli ylimääräinen, videoeditointiin käytetty AT&T:n 55MHz:n 3210 digitaalinen signaaliprosessori ja videon sisään- ja ulostuloliitännät sekä S-Video-liitäntä. Uusi GeoPort-liitäntä mahdollisti nopeaa tiedonsiirtoa vaativien lisälaitteiden kytkennän. Muut liitännät olivat PDS-laajennusportti, SCSI-liitäntä, kaksi ADB-porttia ja sarjaportti. Laitteen julkaisun yhteydessä julkaistiin myös AppleVision-monitori, jossa oli mikrofoni ja kaiuttimet. Quadra 660AV :n mukana toimitetulla PlainTalk-puheentunnistusohjelmalla tietokoneen toimintaa saattoi ohjata myös puheella.

Quadra 660AV :n mukana toimitettiin System 7.1-käyttöjärjestelmä, joka on päivitettävissä System 8.1 -versioon saakka. Laitteella pystyy ajamaan myös ProDOS 8 ja GS/OS ja DOS Compatibility -kortin avulla Windows 3.1, Windows 95, Windows NT ja NeXTStep -käyttöjärjestelmiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Centris 660AV and Quadra 660AV specifications at AppleSpec
 Centris 660AV 
 Quadra 660AV 

Applen tietokoneet
Vuoden 1993 tietokoneet
Hillel Tokazier

Hillel Tokazier (s. 3. joulukuuta 1946 Helsinki) on suomalainen pianisti, laulaja ja säveltäjä.

Ura
Hillel Tokazier levytti ensimmäisen sävellyksensä vuonna 1967 (Caj Incorporated -yhtyeen ”Pöytään viereiseen”). Sen jälkeen Tokazier muutti Israeliin ja asui siellä 1970–1975. Tokazier on suurlähettiläs René Nybergin serkku ja pikajuoksija Abraham Tokazierin veljenpoika.

Tokazier on soittanut muun muassa Eero, Jussi & The Boysissa, Boxcarissa ja Tapani Kansan yhtyeessä sekä säveltänyt iskelmä- ja pop-musiikkia esimerkiksi Einille, Marionille,Taiskalle, Tarja Lunnaalle, Heidi Kyrölle, Tapani Kansalle ja Paula Koivuniemelle. Tunnetuimpia Tokazierin sävellyksiä ovat iskelmät ”Teryleeniä” (Upi Sorvali), ”Veikko Nieminen” (Tapani Kansa) ja ”Jos se voisi olla totta” (Satu Pentikäinen).

Vuonna 1983 Tokazier sijoittui neljänneksi Syksyn Sävelessä instrumentaalikappaleellaan ”Iloinen velikulta”. Vuodesta 2001 hänellä oli Jump’n Jive -yhtye yhdessä Jussi Raittisen ja Matti Oilingin kanssa.

Soolotuotanto 
 Eero & Hille: Good rockin tonight (Hi-Hat, HILP 120, 1976)
 Hille Tokazier & Piano (1982)
 Iloinen velikulta (1984)
 Hillel Tokazier (1987)
 Etz chajim (suom. Elämän Puu), Juutalaisen musiikin etnolevy (1989)
 Hillel Tokazier & Jumping Rats (1992)
 Suurimmat hitit (kokoelma, 1996)
 Chalav udvash (suom. Maitoa ja hunajaa), Juutalaisen musiikin etnolevy (1997)
 Iloinen pianomies (kokoelma, 1999)
 Lauluja elämästä (2003)
 Roots (suom. Juuret), Juutalaisen musiikin etnolevy (2003)
 Kokoelma Psalmeja ja muita melodioita (kokoelma juutalaista etnomusiikkia, 2006), Uusintapainos 2018
 Eero & Hille: Good rockin tonight (uusintajulkaisu, 2007)
 Lääke (Hillel Tokazierin hengellinen gospel-levy. Suomenkielinen äänite. 2009)
 Kiitos Herralleni (Gospel-levy) Suomenkielinen äänite. (2014)
 Juutalainen Maisemani: My Jewish Landscape. Instrumentaalilevy - soolopiano, 2015)
 Virsimaisemani            : My  Landscape of Hymns. Instrumental      - soolopiano, 2019)

Lähteet

Internet
 http://www.hilleltokazier.fi/historia.html

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Hillel Tokazier. Meteli.net. musiikkia sekä  Spotify että You Tube

Suomalaiset pianistit
Suomalaiset säveltäjät
Suomen juutalaiset
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt