joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
90 (luku)

90 (yhdeksänkymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 89 ja seuraa luku 91.

Matematiikassa 
 90 on yhdistetty, runsas ja puolitäydellinen luku.
 90 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen kokonaisluvun tulona: .
 90 voidaan muodostaa summina seuraavasti:
 kaksi peräkkäistä alkulukua: 
 kuusi peräkkäistä alkulukua: 
 viisi peräkkäistä neliölukua: 
 kaksi neliölukua: 
 kolme neliölukua:  tai 
 kaksi luvun 3 potenssia: .
 90 on Harshad-luku kymmen- ja oktaalijärjestelmässä (1328).
 Suora kulma on 90 astetta.

Luonnontieteissä 
 Jaksollisessa järjestelmässä 90 on toriumin järjestysluku.
 Strontium-90 on strontiumin radioaktiivinen isotooppi, jota pidetään ydinaseiden käytössä syntyvän radioaktiivisen laskeuman vaarallisimpana komponenttina. Sen massaluku on 90.
 Samarium-152, europium-153, gadolinium-154 ja dysprosium-156 ovat vakaita isotooppeja, joiden ytimissä on 90 neutronia.
 Hapen kiehumispiste on noin 90 kelviniä.

Muissa yhteyksissä 
 Eurooppatie E90 kulkee Portugalin ja Turkin välillä.
 Ranskassa luku 90 on Territoire de Belfortin departementin tunnusnumero muun muassa postiosoitteissa ja autojen rekisteritunnuksissa.
 90 on Turkin kansainvälinen suuntanumero.
 Gematriassa lukua 90 merkitsee kirjain Tsadi (צ, ץ).

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Mykolihapot

Mykolihapot ovat ryhmä pitkäketjuisia rasvahappoja. Niitä esiintyy mykobakteerien ja muiden niille läheistä sukua olevien bakteerien soluseinissä. Mykolihapot tekevät näiden bakteerien soluseinistä vastustuskykyisen kuivumiselle, hapoille ja useille muille kemikaaleille ja heikentävät antibioottien tehoa. Rakenteeltaan erilaisia mykolihappoja tunnetaan yli 500.

Rakenne ja ominaisuudet 
Mykolihappoja eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1938 tuberkuloosia aiheuttavasta bakteerista Mycobacterium tuberculosis. Tämän jälkeen niitä on tavattu myös kaikista muista Mycobacterium-suvun lajeista sekä monista lähisukulaisista esimerkiksi Rhodococcus-, Gordonia-, Dietzia-, Nocardia-, Corynebacterium- ja Segniliparus-sukujen lajeista. Mykolihappojen rakenne koostuu haarautuneesta hiilivetyketjusta. Ketju haarautuu karboksyylihapporyhmään nähden ensimmäisestä hiiliatomista katsottuna lyhyemmäksi α-ketjuksi ja pidemmäksi ß-ketjuksi, jota kutsutaan myös meromykonaattiketjuksi. Yhdisteissä on karboksyylihapporyhmään nähden β-asemassa hydroksyyliryhmä. Meromykonaattiketjussa on vähintään yksi syklopropyyliryhmä ja lisäksi siinä voi olla myös metyyli-, metoksi-, ketoni- tai esteriryhmiä sekä tyydyttymättömiä kaksoissidoksia. Mykolihapoissa hiiliatomien lukumäärä vaihtelee välillä 20–100. Mykolihapot esiintyvät soluseinissä joko vapaina tai sitoutuneena arabinogalaktaanipolysakkaridiin. 

Mykolihapot parantavat soluseinän rakennetta ja lisäävät virulenssia sekä stabiilisuutta kuivumista sekä happoja, emäksiä ja muita kemikaaleja vastaan. Myös antibioottien on vaikea tunkeutua mykolihappoja sisältävän soluseinän läpi, mikä lisää näiden bakteerien vastustuskykyä antibiooteille. Mykolihappoja tuottavat bakteerit muodostavat erikoistuneita rasvahapposyntaaseja, jotka muodostavat mykolihappojen komponentteja koentsyymi-A:n ja rasvahappojen komplekseista.  Eräät antibiootit vaikuttavat estämällä mykolihappojen biosynteesiä ja tällaisia ovat isoniatsidi, etionamidi ja delamanidi.

Lähteet 

Rasvahapot
Keski-Afrikan keisari

Keski-Afrikan keisari (ransk. Empereur de Centrafrique) oli Keski-Afrikan keisarikunnan hallitsijan titteli vuosina 1976–1979. Keski-Afrikan presidentti Jean-Bédel Bokassa julisti itsensä keisari Bokassa I:ksi 4. joulukuuta 1976, ja piti kruunajaiset 4. joulukuuta 1977. Kruunajaisseremonia, jonka arvioitiin maksavan 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (80 miljoonaa dollaria nykyrahassa). Vaikka Bokassa hallitsi nimellisesti perustuslaillisena hallitsijana, hän käytti absoluuttista valtaa. Bokassa otti vallan vuoden 1966 vallankaappauksessa.

Bokassa yritti perustella toimiaan väittäen, että monarkian luominen auttaisi Keski-Afrikkaa "erottumaan" muualta mantereesta ja ansaitsemaan maailman kunnioituksen. Kruunajaisiin kului kolmanneksen maan vuosittaisesta budjetista ja koko Ranskan kehitysavusta sinä vuonna, mutta suurista kutsuista huolimatta ulkomaalaisia päämiehiä ei osallistunut tapahtumaan. Monet ajattelivat, että Bokassa oli suuruudenhullu, ja verrattiin hänen egotistista luonnetta naapurimaan diktaattorin, Ugandan presidentti Idi Aminiin.

Lähteet 

Keisarit
Keski-Afrikan tasavallan historia
Abila (Dekapolis)

Abila (, myös , ”Dekapoliin Abila”), myös Seleukeia (, ), oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Jordanian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Nykyisin kaupungin paikka tunnetaan nimellä Quwaylibah/Q(u)weilbeh (‎), ja siellä on kaksi telliä eli rauniokumpua, Tell al-Abila ja Khirbet Umm el 'Amad. Kaupunki sijaitsi noin 14 kilometriä pohjoiseen nykyisestä Irbidistä.

Maantiede 

Abila sijaitsi noin 25 kilometriä itään Genesaretinjärvestä ja noin neljä kilometriä etelään Jarmukjoen uomasta, noin 440 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Eusebios kuvaa kaupungin sijainneen 12 roomalaista mailia Gadarasta. Kaupunki oli tärkeällä tiellä, joka johti Damaskoksesta nabatealaisten alueelle.

Kaupungin koko oli noin 1,5 kilometriä pohjois-eteläsuunnassa ja noin 600 metriä itä-länsisuunnassa. Noin kilometri Abilan eteläpuolella sijaitsee Ain Quweilbeh -joenuoma. Sen vedet virtaavat Jarmukjokeen ja edelleen Jordanjokeen. Abilan eteläpuolella sijaitsi myös Dekapoliihin luettu Kapitolias (Beit Ras).

Historia 

Abilan paikalla on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella ja edelleen varhaisella pronssikaudella (n. 3200 eaa.), rautakaudella ja antiikin aikana. Abilan kaupungin nimi on peräisin seemiläisten kielten sanasta Abel, joka tarkoittaa vuodenaikaisjokea ja viittaa Ain Quweilbehiin. Kaupungin mainitsevat muun muassa Josephus ja Plinius vanhempi. Kaupunki tunnettiin ”Dekapoliin Abilana” erotukseksi seudun muista Abila-nimisistä kaupungeista.

Abila ei esiinny Pliniuksen esittämässä yleisimmässä Dekapoliin kaupunkien luettelossa, mutta se luetaan kuitenkin usein yhdeksi Dekapoliin kaupungeista; ainakin se sijaitsi samalla alueella. Lisäksi eräs piirtokirjoitus vuodelta 133/134 jaa. käyttää siitä nimitystä ”Dekapoliin Abila”. Bysanttilaisella kaudella 500-luvulla Abila oli piispanistuin. Kaupunki säilyi asuttuna ainakin arabikauden alun eli Umaijadien kauden, ja pienempänä vielä tämän jälkeen aina noin vuoteen 1100 saakka.

Abila on aiemmin tulkittu usein samaksi kaupungiksi kuin Dekapoliin kaupunkeihin myös luettu Rafana. Toisaalta Rafana on yhdistetty myös Kapitoliakseen ja nykyään kokonaan muihin paikkoihin. Abilan arkeologinen alue on vuodesta 2001 ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon.

Rakennukset ja löydökset 

Abilan rakennuslöydöksiin lukeutuu muun muassa kaupunginmuuria portteineen, roomalainen teatteri, roomalaisia kylpylöitä, kivettyä katua sekä wadin ylittävä silta. Kaupunkiin johti useita akvedukteja tai vesitunneleita, jotka olivat oletettavasti osa yli 100 kilometriä pitkää niin kutsuttua Gadaran akveduktia (Qanat Fir'aun). Rakennusten lattioista on löydetty useita lattiamosaiikkeja. Kaupungissa on ollut pyhäköt ainakin Athenelle, Dionysokselle, Herakleelle ja Tykhelle. Bysanttilaiselta kaudelta Abilasta on löydetty viisi kirkkoa, joista ainakin osa on basilikakirkkoja, sekä luostarikokonaisuus.

Kaupunkia ympäröivillä kukkuloilla on sadoittain kallioon kaiverrettuja hautoja roomalaiselta islamilaiselle kaudelle saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Jordaniassa
Dekapolis
Hippos (Palestiina)

Hippos (,  tai Hippum, aram./‎) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista.

Maantiede 

Hippos sijaitsi vuorella Genesaretinjärven itäpuolella vastakkaisella puolella Tiberiaasta katsottuna ja parin kilometrin päässä järven rannasta. Se oli rakennettu noin 350 metrin korkeudelle järven pinnasta laskettuna, ja täytti vuoren laen ollen pituudeltaan itä-länsisuunnassa noin 600 metriä ja leveydeltään pohjois-eteläsuunnassa noin 200 metriä. Hippoksella oletetaan olleen satama järven rannalla. Kaupungin ympäristöstä käytettiin nimitystä Hippēnē ().

Historia 

Hippos oli alkuperältään hellenistinen kaupunki. Se perustettiin Seleukidien aikana noin 200 eaa. sen jälkeen, kun nämä olivat vallanneet alueen Ptolemaioksilta. Kaupungin alkuperäinen nimi oli Hippoksen Antiokheia (). Nimi Hippos tarkoittaa ”hevosta”. Hippoksen väestö oli pääosin ei-juutalaisia. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Hippēnos ().

Keisari Augustus luovutti Hippoksen Herodes Suuren hallintavaltaan. Tämän kuoleman jälkeen se kuului Syrian provinssiin. Roomalaisella kaudella Hippos luettiin osaksi Dekapolista. Se näyttäytyi monella tavoin Tiberiaan, jonka väestö oli pääosin juutalaista ja muuta seemiläistä väestöä, kilpailijana. Juutalaiset tuhosivat kaupungin ensimmäisessä juutalaissodassa, mutta sen asukkaat kapinoivat lopulta, ja surmasivat monia juutalaisia.

Varhaisella kristillisellä kaudella 300-luvulla jaa. Hippos oli piispanistuin, ja sen piispat mainitaan kirkolliskokouksissa Seleukeiassa vuonna 359 ja Jerusalemissa vuonna 536. Bysanttilaisella kaudella Hippos luettiin Palaestina Secundan eli ”toisen Palestiinan" provinssiin. Kaupunki tuhoutui maanjäristyksessä 18. tammikuuta 749, ja jäi tämän jälkeen lopullisesti asumattomaksi.

Hippoksen paikka löydettiin vuonna 1883. Paikalla suoritettiin ensimmäisiä arkeologisia kaivauksia vuosina 1951–1955. Alue suojeltiin vuonna 1964. Kaupungin laajamittaiset kaivaukset alkoivat vuonna 2000.

Rakennukset ja löydökset 

Hippos oli ympäröity kaupunginmuureilla, joissa oli eteläsivulla suuri bastioni. Kaupungin decumanus maximus -pääkatu oli pituudeltaan noin 600 metriä ja kulki kaupungin poikki itä-länsisuunnassa. Kaupunginmuureissa oli portti pääkadun kummassakin päässä. Katu oli reunustettu pylväiköillä. Kaupungin keskellä oli kivetty forum, joka oli ympäröity kolmelta sivulta pylväshalleilla. Forumin laidalla olivat myös keisarikultille omistettu temppeli, joka on ajoitettu 200- tai 300-luvulle, sekä hellenistinen pyhäkkö ja kylpylärakennus. Toinen kylpylärakennus, johon kuului myös palaestra, on löydetty kaupungin eteläosasta. Forumin koillispuolella sijaitsi roomalainen basilika. Kaupungin itäosassa sijaitsi odeion.

Maan alta on löydetty holvattuja vesisäiliöitä. Varhaiskristilliseltä ajalta kaupungista on löydetty ainakin seitsemän kirkkoa, joista monet oli rakennettu pakanallisten pyhäköiden paikalle. Kaupungin nekropoliit eli hautausmaat on löydetty sen etelä- ja kaakkoispuolelta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hippos-Sussita Excavations Project. The Zinman Institute of Archaeology. 

Arkeologiset kohteet Israelissa
Dekapolis
Hyrkkö

Hyrkkö on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Eeri Hyrkkö (s. 1922), suomalainen maanviljelysneuvos ja poliitikko
 Saara Hyrkkö (s. 1987), suomalainen kansanedustaja
Kalli

Kalli on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

David Kalli (1845–1913), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Eeva Kalli (s. 1981), kansanedustaja (Keskusta), Timo Kallin tytär
Heikki Kalli (s. 1938), diplomi-insinööri, tekniikantutkija ja professori
Timo Kalli (s. 1947), maanviljelijä ja kansanedustaja (Keskusta), Eeva Kallin isä
Purra

Purra voi olla seuraavia:
 puremiseen viittaava suomenkielinen verbi
 Purra, taajama Haaparannalla Ruotsissa
 Purra, kenguru, jota Australian aboriginaalien mytologian hahmo Doan jahtasi kerran
 sukunimenä:
 Riikka Purra, suomalainen poliitikko
Yrttiaho

Yrttiaho on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Harri Yrttiaho (s. 1979), pesäpalloilija
Heikki Yrttiaho, oopperalaulaja, lauluntekijä ja sovittaja
Johannes Yrttiaho (s. 1980), kansanedustaja (Vasemmistoliitto), Jyrki Yrttiahon poika
Jyrki Yrttiaho (1952–2021), kansanedustaja (Vasemmistoliitto), Johannes Yrttiahon isä.
Itämeren suojelun toimintaohjelma

Itämeren suojelun toimintaohjelma on HELCOM:in ohjelma, joka hyväksyttiin vuonna 2007. Ohjelman tavoite on Itämeren hyvä ekologinen tila vuoteen 2021 mennessä. Toimintaohjelma asettaa Itämeren rannikon valtioille alustavat enimmäismäärät typen ja fosforin päästöille. Suomen tavoitteeksi on asetettu Suomenlahteen tulevan typpikuormituksen vähentäminen 1 200 tonnilla ja fosforikuormituksen vähentäminen 150 tonnilla vuoteen 2021 menness sekä Saaristomeren ravinnekuormituksen vähentäminen niin, että meren tilasta tulee hyvä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

 

Itämeri
Ympäristöpolitiikka
Nye Borgerlige

Nye Borgerlige on tanskalainen puolue.

Nye Borgerlige on kertonut kannattavansa tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa ja libertaarista talouspolitiikkaa Tanskan kansanpuolueeseen verrattuna. Puolueen puheenjohtaja Pernille Vermund on syyttänyt kansanpuoluetta sosiaalidemokraattisesta talouspolitiikasta. Nye Borgerligen keskeiset teemat ovat tiukka maahanmuuttopolitiikka, verojen alentaminen sekä Euroopan unionista ja kansainvälisistä sopimuksista eroaminen.

Nye Borgerlige haluaa vastaanottaa pakolaisia vain Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön kiintiöpakolaisohjelman kautta. Puolue haluaa Tanskaan vain sellaisia maahanmuuttajia, joilla on työ. Puolue myös haluaa eri palkkavaatimukset ihmisille näiden alkuperämaan mukaisesti. Nye Borgerlige haluaa rajoittaa Tanskan kansalaisuuden vain ihmisille, jotka tuovat yhteiskuntaan posiitivisen panoksen ja joilla on halua ja kykyä kotoutua. Puolue myös haluaa enimmäisrajan vuoden aikana myönnetyille Tanskan kansalaisuuksille. Myönnetyt kansalaisuudet pitäisi puolueen mielestä ottaa pois, jos kansalainen syyllistyy terrorismiin tai valtiopetokseen. Lisäksi puolue ajaa lakia rikkoneiden ulkomaalaisten karkotusten lisäämistä.

Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Nye Borgerlige sai 83 228 ääntä eli 2,4 % hyväksytyistä äänistä. Se sai tuloksella neljä paikkaa kansankäräjille.

Lähteet 

Nationalistiset puolueet
Tanskalaiset puolueet
Stram Kurs

Stram Kurs on tanskalainen äärioikeistolainen puolue, joka vaatii kaikkien muslimien karkottamista ja maan etnisen yhteisön säilyttämistä. Puolueen puheenjohtaja on Rasmus Paludan.

Stram Kurs keräsi tarvittavat 20 000 allekirjoitusta niin, että se sai osallistua vaaleihin ensi kertaa vuoden 2019 kansankäräjävaaleissa. Stram Kurs jäi lopulta äänikynnyksen alle, mutta puolueen vaalitulos oikeutti sen yli kahden miljoonan kruunun vuosittaiseen puoluetukeen. Vaaleissa Stram Kurs oli saanut noin 63 500 ääntä eli 1,8 prosenttia äänistä.

Toiminta
Puolue piti huhtikuussa 2022 kiertueen useilla Ruotsin paikkakunnilla.

Perjantaina 15. huhtikuuta 2022 sen tilaisuudessa Rinkebyssä poltettiin Koraani. Useita poliiseja loukkaantui seuranneessa mellakassa.
Örebrossa loukkaantui kymmenkunta poliisia ja poliisiautoja sekä busseja poltettiin Paludanin pidettyä puhetilaisuuden Sveaparkenissa.
Linköpingissa puhetilaisuus peruttiin, mutta sen sijaan puhkesi väkivaltainen mellakka ja kolme poliisia joutui sairaalahoitoon.
Norrköpingissä  oli myös levottomuuksia, vaikka poliisi peruutti tilaisuuden luvan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stram Kurs 

Nationalistiset puolueet
Tanskalaiset puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet
Harjapäät

Harjapäät (Taeniatherum) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi vain yksi laji: meduusaharjapää (Taeniatherum caput-medusae). Sukuun on kuvattu aikojen kuluessa muitakin lajeja, mutta ne on sittemmin todettu samoiksi lajeiksi kuin meduusaharjapää. Meduusaharjapäästä on myös erotettu erilaisia alalajeja.

Lähteet 

Heinäkasvit
Wendela Hebbe

Wendela Hebbe, o.s. Åstrand (9. syyskuuta 1808 Jönköping, Ruotsi – 27. elokuuta 1899 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, säveltäjä, toimittaja ja kääntäjä. Hän aloitti Aftonbladetin palveluksessa 1841, ja häntä pidetään Ruotsin ensimmäisenä ammattimaisena naispuolisena toimittajana.

Elämäkerta 
Wendela Hebbe asui lapsuutensa Norra Sandsjössä Jönköpingin läänissä. Hänen isänsä oli seurakunnan kirkkoherra Samuel Åstrand (1767–1827) ja äiti tämän vaimo Maria Lund (1776–1847). Hebbe oli vuosina 1832–1864 naimisissa juristin ja tilanomistajan Clemens Hebben kanssa, ja heidän tyttärensä on oopperalaulaja Signe Hebbe. Clemens Hebbe kirjoitti poliittisia artikkeleita nimimerkillä "Junius".  Kun Clemens Hebbe ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja muutti pois Ruotsista, Wendelasta tuli täysivaltainen, leskeen verrattava. Hebbe kasvatti yksin heidän kolme tytärtään Fannyn, Theclan ja Signen. 

Hebbe muutti 1839 Jönköpingiin, jossa hän opetti musiikkia, ja 1841 Tukholmaan Lilla Nygatan 8:aan. Hän tutustui Lars Johan Hiertaan, joka palkkasi hänet kääntäjäksi kustantamoonsa, vaikka hän ei ajan myötä erityisesti pitänytkään kääntämisestä. Hebbe aloitti työt myös Hiertan perustamassa Aftonbladetissa, johon hän kirjoitti lähinnä kritiikkiä teatterista, musiikista ja kirjallisuudesta, mutta teki myös yhteiskunnallisia reportaaseja. Wendela Hebbe ja Lars Johan Hierta asuivat yhdessä melkein kuin aviopari, vaikka Hebbe oli yhä naimisissa miehensä kanssa ja Hiertakin oli naimisissa ja monen lapsen isä  Wendela Hebbe ja Lars Johan Hierta saivat 1852 pojan Edvard Faustman (1852–1927), jonka tytär oli Mollie Faustman. Hebbe alkoi samoihin aikoihin kirjoittaa nimimerkeillä Liana H ja Vendela H. Ensimmäisissä romaaneissaan 1841–1851 on selviä vaikutteita Carl Jonas Love Almqvistilta, joka oli hänen naapurinsa ja kollegansa.

Hebbe oli keskeinen henkilö Tukholman silloisissa kirjallisissa seurapiireissä, ja häntä pidetään Ruotsin ensimmäisenä naispuolisena toimittajana. 1847–1861 hän asui pienessä kulmahuoneistossa Stora Nygatan 21:ssä. Hän piti siellä kirjallista salonkia, joka 1840-luvulla oli Tukholman kirjallisen ja taiteilijamaailman kokoontumispaikka ja josta vuosikymmen myöhemmin tuli taiteilijoiden kokoontumispaikka. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat sekä Almqvist että Tegnér, joiden kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa. Kun Hierta myi Aftonbladetin 1850-luvulla, Hebbe jäi pois lehtityöstä. Puoli vuotta myöhemmin syntyi heidän poikansa Edvard (Faustman) Etelä-Ranskassa. Hebbe kirjoitti Djurgårdsteaternille puhe- ja laulunäytelmän Dalkullan 1858. 

Hebbe käänsi ruotsiksi Den lilla odygdsmakaren (1863), Hän julkaisi 1870-luvulla kaksi satukirjaa I skogen ja Bland trollen. Hän sävelsi kappaleen Det är så underliga ställen lauluäänelle ja pianolle.

Wendelas Vänner -yhdistys on pitänyt huolta Hebben kesäpaikasta Wendela Hebben talosta Södertäljessä, jonka Lars Johan Hierta osti hänelle 1863. Jönköpingigissä on vuodesta 1991 ollut Webben mukaan nimetty katu Hebbe.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset toimittajat
Ruotsalaiset kielenkääntäjät
Ruotsalaiset säveltäjät
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Kanatha

Kanatha (myös Kanata; , ) oli antiikin aikainen kaupunki Koile-Syyriassa nykyisen Syyrian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Kaupunki sijaitsi nykyisen, siitä nimensä perineen Qanawatin kylän paikalla.

Maantiede 

Kanatha sijaitsi Koile-Syyriassa eli historiallisen Syyrian ja myös nykyisen Syyrian valtion eteläosissa nykyisin nimellä Jabal al-Duruz eli Jabal al-Arab -vuoren luoteispuolella, noin seitsemän kilometriä koilliseen nykyisestä As-Suwaydasta. Kaupunki oli rakennettu ympäristöään ylemmälle tasangolle. Sen itäpuolella oli rotko, jossa virtasi joki.

Historia 

Kanatha oli hellenistinen kaupunki, ja luettiin hellenistisen kauden lopulla ja varhaisella roomalaisella kaudella Dekapoliin kaupunkeihin. Sen mainitsevat muun muassa Josephus, Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi.

Kanathan historiasta tiedetään vain vähän. Ensimmäisellä vuosisadalla siitä tuli osa Syrian provinssia. Keisari Septimius Severuksen aikana 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla se nimettiin uudelleen nimelle Septimia Canatha. 100-luvun lopulla kaupungista tuli osa Arabian provinssia. Varhaiskristillisellä ajalla Kanatha oli piispanistuin. Arabit valtasivat kaupungin vuonna 637, jonka jälkeen se taantui.

Rakennukset ja löydökset 

Kanatha oli ympäröity kaupunginmuureilla. Kaupungin huomattavimmat rakennukset sijaitsivat muurein ympäröidyn alueen eteläosassa kaupungin korkeimmalla kohdalla. Tärkein rakennuskokonaisuus oli roomalaisaikainen palatsi, joka ajoitetaan 100-luvulle. Se koostui kahdesta basilikan mallisesta rakennuksesta, jotka oli rakennettu vierekkäin pohjois-eteläsuunnassa. Lännenpuoleista basilikaa on arvioitu praetoriumiksi tai temppeliksi. Sen pohjoissivulla oli korinttilaista tyyliä edustanut sisäänkäyntipylväikkö ja eteläsivulla eksedra, joka koostui kolmesta puolikaarenmuotoisesta syvennyksestä. Rakennus muutettiin 300–400-luvuilla itä-länsisuunnassa sijoitetuksi kirkoksi, jonka alttari oli tavan mukaan itäpäässä. Idänpuoleisen basilikan pohjoispäässä oli atrium. Myös tämä basilika muutettiin kirkoksi.

Toinen tärkeä rakennusryhmä sijaitsi palatsikokonaisuuden lounaispuolella. Sieltä on löydetty kaksi temppeliä, joista toinen on ollut omistettu Zeus Megistokselle eli roomalaisittain Juppiterille. Muihin muurien sisäpuolisiin löydöksiin lukeutuu muun muassa forum, roomalainen kylpylä sekä sisternejä eli vesisäilöitä.

Muurien ympäröimän alueen itäpuolelta on löydetty suureksi osaksi kallioon kaiverrettu odeion, ja sen eteläpuolelta nymfaion. Kaupungin länsipuolella sijaitsi puolestaan niin kutsuttu Rabboksen temppeli. Kaupungin hautausmaita on löydetty erityisesti sen pohjois-, itä- ja länsipuolilta. Osa hautarakennuksista on tornimaisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Syyriassa
Dekapolis
Kapitolias

Kapitolias (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Jordanian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Kaupunki sijaitsi nykyisen Beit Rasin paikalla noin viisi kilometriä pohjoiseen nykyisestä Irbidistä.

Kapitoliasta on usein pidetty samana kaupunkina kuin myös Dekapoliin kaupunkeihin luettu Dion, joka sijoitetaan nykyisin kuitenkin eri paikkaan Tell al-Ashariin. Kapitoliasta on esitetty myös samaksi kaupungiksi kuin Rafana.

Maantiede 

Kapitolias sijaitsi Peraiassa tai Koile-Syyriassa Gadaran ja Adra(h)an (nyk. Daraa) välillä. Itinerarium Antonini Augustissa se on sijoitettu Gadaran ja Damaskoksen väliselle tielle noin 16 roomalaista mailia Gadarasta, saman verran Adraasta ja 38 mailia Neuesta. Kaupunki esiintyy myös Tabula Peutingerianassa. Kapitoliaan alue rajautui pohjoisessa Abilan alueeseen, luoteessa Gadaran alueeseen ja etelässä Pellan alueeseen.

Historia 

Kapitoliaan kaupunki, tai roomalaisittain Capitolias, perustettiin roomalaisella kaudella, ja näin se oli myöhempi tulokas Dekapoliin kaupunkien joukossa. Kaupungin tarkkaa perustamisvuotta tai perustajaa ei tunneta. Perustaminen ajoitetaan kuitenkin noin vuoteen 97/98 jaa. eli joko Nervan tai Trajanuksen aikaan. Kaupungin paikalla oletetaan kuitenkin olleen asutus jo aiemmin, jolloin kysymys olisi uudelleenperustamisesta. Alue kuului aiemmin Abilan kaupungin alaisuuteen. Uusi kaupunki nimettiin Juppiter Capitolinuksen mukaan. Toisaalta nimeä on arveltu myös roomalaiseksi muunnelmaksi paikan vanhemmasta seemiläisestä nimestä. Kaupunki esiintyy juutalaisissa lähteissä nimellä Beit Reisha.

Monet Kapitoliaan asukkaat palvelivat alun perin Rooman armeijassa. Toisaalta kaupungissa oli paljon hellenisoitunutta eli kreikkalaistunutta seemiläistä väestöä. Kaupunki löi omaa rahaa perustamisestaan keisari Macrinuksen aikaan saakka. Kapitoliaan suurinta kukoistuskautta oli 100-luvun jälkimmäinen puoli.

Myöhäisellä roomalaisella ja varhaisella bysanttilaisella kaudella Kapitolias oli osa Palaestina Secundaa. Tuolloin kaupungissa oli piispanistuin, ja sen piispat mainitaan kirkolliskokouksissa 300–500-luvuilla. Varhaisella arabikaudella ja mahdollisesti jo aiemmin Beit Ras tunnettiin viinistään. Kaupungin merkitys väheni 800-luvulta lähtien, vaikkakaan sitä ei hylätty täysin.

Arkeologiset tutkimukset alueella alkoivat 1960-luvulla ja laajemmin 1980-luvulla.

Rakennukset ja löydökset 

Kapitolias oli ympäröity muureilla, joiden sisäpuolelle jäi noin 125 hehtaarin kokoinen alue. Muurien reitti voidaan jäljittää lähes kauttaaltaan. Muihin löydöksiin lukeutuvat muun muassa pylväin reunustetun kadun, roomalaisen teatterin sekä roomalainen sotilashautausmaan jäänteet. Kaupungin tärkein temppeli oli omistettu sen nimikkojumalalle Juppiter Capitolinukselle. Kristillisellä ajalla kaupungissa oli useita kirkkoja, joista yksi on löydetty.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Jordaniassa
Dekapolis
Pella (Palestiina)

Pella () eli Butis ( tai Boutis) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisen Jordanian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista.

Maantiede 

Pella sijaitsi Gileadin vuoren etelärinteessä noin 13 kilometriä kaakkoon Skythopoliista. Se oli Peraian eli Jordanjoen itäpuolisen alueen pohjoisin kaupunki. Kaupungin lähellä oli lukuisia lähteitä. Kaupungin paikka on nykyisen Jordanian luoteisosassa lähellä Israelin rajaa, noin 96 kilometriä luoteeseen Ammanista.

Historia 

Pellan paikka on ollut asuttu jo paleoliittiselta ja neoliittiselta kaudelta lähtien ja edelleen kalkoliittisella ja pronssikaudella sekä israelilaisella rautakaudella. Kaupungin muinainen nimi oli Pelel. Egyptiläisissä lähteissä se esiintyy nimellä Pehal (tai Pihilu). Hellenistisen kaupungin perustivat Aleksanteri Suuren makedonialaiset sotilaat. Kaupunki sai nyt nimen Pella, kun vanha nimi tulkittiin samaksi kuin Aleksanterin syntymäpaikan, Makedonian Pellan nimi. Tämän jälkeen kaupunki oli kreikkalaisen kulttuurin keskuksia alueella. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Pellaīos ().

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Pella kuului Ptolemaioksille. Antiokhos Suuri valtasi Pellan seleukideille vuonna 218 eaa. Aleksanteri Jannaios valtasi kaupungin vuonna 80 eaa. ja tuhosi sen, koska asukkaat eivät suostuneet kääntymään juutalaisuuteen. Pompeius Suuri kunnostutti kaupungin roomalaisten vallattua Palestiinan vuonna 63 eaa. Tämän jälkeen kaupunki luettiin osaksi Dekapolista. Myös Syrian prokuraattori Gabinius rakennutti kaupunkia.

Pella tuhoutui ensimmäisessä juutalaissodassa vuonna 66 jaa. Eusebioksen mukaan Pella oli paikka, johon Jerusalemin kristityt pakenivat ennen Jerusalemin tuhoa. Osa palasi vuonna 135, mutta kaupunkiin jäi merkittävä kristillinen väestö. Tämän myötä kaupunki oli myöhäisellä roomalaisella ja varhaisella bysanttilaisella kaudella kristinuskon keskuksia alueella. Pellasta oli kotoisin apologeetti Ariston.

Arabit valtasivat Pellan vuonna 635. Tämän jälkeen se säilyi olemassa Umaijadien kalifaatin kaupunkina noin sata vuotta. Pella tuhoutui muiden alueen kaupunkien tavoin suuressa maanjäristyksessä vuonna 747. Tämän jälkeinen asutus paikalla oli paljon pienimuotoisempaa.

Rakennukset ja löydökset 

Pellan paikalta on tehty rakennuslöytöjä kalkoliittiselta kaudelta (3000-luku eaa.), pronssikaudelta ja israelilaiselta rautakaudelta sekä hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Rakennuslöytöihin lukeutuu muun muassa niin kutsuttu Migdolin temppeli sekä odeion. Bysanttilaiselta kaudelta on löydetty neljä kirkkoa. Suurin kirkko oli kolmilaivainen basilika. Paikalla on myös Umaijadi-kauden raunioita sekä keskiaikaisen moskeijan jäänteet. Alueelta on löydetty myös lukuisia hautoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Jordaniassa
Dekapolis
Rafana

Rafana (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Rafanan sijaintia ei tunneta. Se on usein oletettu samaksi kaupungiksi kuin Abila, mutta sitä on ehdotettu myös samaksi kaupungiksi kuin Kapitolias (Beit Ras). Kummassakin tapauksessa kaupunki olisi sijainnut nykyisen Jordanian pohjoisosassa. Kumpaakaan teoriaa ei ole pystytty vahvistamaan.

Rafana saattoi myös olla kokonaan erillinen kaupunki, ja sitä on etsitty useista muistakin paikoista, nimen perusteella muun muassa nykyisistä Er-Rafidista ja Khirbet er Rafesta. Erään teorian mukaan Rafana olisi ollut sama kaupunki kuin myöhemmän antiikin aikainen Faina (lat. Phaena), joka sijaitsi nykyisen Al-Masmiyahin (El Musmije) kaupungin paikalla nykyisen Syyrian eteläosassa.

Lähteet 

Dekapolis
Golfodulcenmyrkkysammakko

Golfodulcenmyrkkysammakko (Phyllobates vittatus) on nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluva sammakkoeläin.

Golfodulcenmyrkkysammakko on pienikokoinen sammakko, koiraan pituus on 26 mm ja naaraan 31 mm. pääväri on kiiltävän musta, kuonosta silmän ohi lantiolle kulkee leveä oranssinkeltainen juova.

Golfodulcenmyrkkysammakkoja tavataan Costa Ricassa Golfo Dulcen alueen alangoilla ja mahdollisesti myös Panaman puolella.

Golfodulcenmyrkkysammakkoja  pyydystetään ja kasvatetaan lemmikeiksi. Vankeudessa kasvaneissa yksilöissä ei ole myrkkyä, mutta villeinä elävät yksilöt ovat myrkyllisiä. Ne saavat myrkyn luontaisesta ravinnostaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sammakkolampi.net: Phyllobates vittatus, Golfodulcenmyrkkysammakko
 iNaturalist: Phyllobates vittatus
 ITIS: Phyllobates vittatus 
 UniProt: Taxonomy - Phyllobates vittatus 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Phyllobates vittatus 
 University of California, AmphibiaWeb: Phyllobates vittatus, Golfo Dulce Poison-Dart Frog 
 PheroBase: Semiochemicals of Phyllobates vittatus, the Golfo dulcean poison frog 

Nuolimyrkkysammakot
Uhanalaiset sammakkoeläimet
Lemmikkieläimet
Oliver Antman

Oliver Antman (s. 15. elokuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Antman edustaa tanskalaista FC Nordsjællandia.Maajoukkue

Antman on Korson Palloseuran kasvatti. KOPSE:n lisäksi Antman on Suomen juniorisarjoissa edustanut HJK:ta (2011–2013), Legirus Interiä (2015–2016), Tikkurilan Palloseuraa (2017) ja Gnistania (2018).

Kaudella 2017 Antman pelasi viisi Kolmosen ottelua TiPS:ssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Kolmosessa 15-vuotiaana 12. toukokuuta, kun TiPS voitti kotiottelussa PPJ:n 5–1.

Kaudella 2018 Antman pelasi seitsemän Kakkosen ottelua Gnistanissa. Hänen ensimmäinen ottelunsa Kakkosen tasolla oli 16-vuotiaana 28. huhtikuuta pelattu Gnistan–MYPA, joka päättyi 3–0. Antman teki Kakkosen kaudella 2018 Gnistanille yhden maalin, 20. kesäkuuta pelatussa 1–1-tasapeliin päättyneessä kotiottelussa FC Vaajakoskea vastaan.

Kesällä 2018 Antman muutti Tanskaan liittyen FC Nordsjællandin harjoituksiin. Siirto tanskalaisseuraan tapahtui virallisesti 27. syyskuuta 2018. Kyseessä oli ensimmäinen kerta Gnistanin historiassa, kun seura myi pelaajansa ulkomaille. Antman pelasi ensimmäisen ottelunsa Tanskan Superliigassa 17-vuotiaana 30. maaliskuuta 2019, kun FC Nordsjælland pelasi maalittomaan tasapeliin päättyneen vierasottelun FC Midtjyllandia vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle Mohammed Kudusin tilalle 87. minuutilla.

Maajoukkue 
Antman teki debyyttinsä Huuhkajissa 26. syyskuuta 2022 Kansojen liigan vieraspelissä Montenegroa vastaan ja hän teki ottelussa heti ensimmäisen maajoukkuemaalinsa Suomen voittaessa pelin 2–0.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
!Oka Tokat

!Oka Tokat on televisioyhtiö ABS-CBN:n esittämä filippiiniläinen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Ricky Davao, Diether Ocampo, Jericho Rosales, Angelika dela Cruz, Rica Peralejo, Paolo Contis ja Agot Isidro.

Näyttelijät

Filippiiniläiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Kauhusarjat
ABS-CBN:n draamasarjat
Vietnamin moottoritieverkko

Vietnamin moottoritieverkko on melko tuore lisäys Vietnamin liikennejärjestelmään. Moottoriteitä kutsutaan vietnamiksi nimellä Cao tốc ja englanniksi nimellä Expressway. Maan ensimmäiset moottoritiet avattiin hieman vuoden 2000 jälkeen. Vuoden 2019 alussa Vietamissa oli 780 km moottoriteitä. Maahan on suunnitteilla 5,873 kilometrin pituinen 22 moottoritiestä koostuva moottoritieverkko.

Historiaa 

Vietnamin liikenne kasvaa nopeasti, mutta päätiet ovat vaarallisia huonon suunnittelun ja sekalaisen liikennekoostumuksen takia. Moottoriteitä alettiin suunnitella laajemmin 2010-luvun alussa näiden ongelmien ratkaisemiseksi päätieverkolla erottamaan toisistaan nopea liikenne ja hidas paikallinen liikenne. Vuonna 2015 julkaistiin suunnitelma 22 moottoritiestä sekä moottoritienumerointi. Hanoin ja Ho Chi Minhin välinen moottoritie sekä näiden seutujen alueella olevat muut moottoritiet ovat rakentamisjärjestyksessä etusijalla. Muut moottoritiet harvemmin asutuilla alueilla toteutettaneen vasta myöhemmin tulevaisuudessa. Myös vuoden 2015 suunnitelmaan kuulumaton Hanoin ja Vientianen välinen moottoritie on tarkoitus rakentaa lähitulevaisuudessa.

Standardit 

Vietnamin moottoriteillä on vähintään kaksi ajorataa suuntaansa, joskin liikennemäärien vähäisyyden takia toinen ajorata rakennetaan poikkeustapauksissa myöhemmin. Maan moottoritiet jaetaan kahteen luokkaan: Luokan A moottoritiet, joilla on kaksi ajorataa suuntaansa ja eritasoliittymät sekä Luokan B moottoritiet, joilla on kaksi ajorataa suuntaansa ja tasoliittymät. Näin ollen Luokan B moottoritiet eivät ole virallisesti moottoriteitä, vaikka englanniksi näistäkin käytetään nimitystä Expressway.

Moottoriteille on 4 eri suunnittelunopeusluokkaa: 60, 80, 100 ja 120 km/h. Moottoripyörät, traktorit ja maatalouskoneet (công nông) on kielletty moottoriteillä. Moottoriteillä on yleensä ajokaistakohtaiset nopeusrajoitukset, kuten Kiinassa. Vähimmäisnopeus on useimmiten 60 km/h ja vasemmalla kaistalla korkeampi (jopa 100 km/h).

Moottoritiet viitoitetaan vihreälle taustalle valkoisella tekstillä (kuten Suomessa). Moottoriteillä on peräkkäinen liittymänumerointi (kuten esim. Suomessa).

Tienumerointi 
Vuonna 2015 julkaistiin Vietnamin moottoritiesuunnitelma sekä uudet liikennemerkit. Moottoritiet numeroidaan keltaiselle taustalle mustalla tekstillä muodossa CT.xx, esim. CT.01. Samassa yhteydessä Vietnam otti käyttöön saksalaisen DIN 1451-liikennefontin.

Lähteet 

http://www.mt.gov.vn/Images/editor/files/XUAN%20NGUYEN/Nam%202016/Quy%20III/QCVN%2041_2016_Final_IN.pdf

https://www.unescap.org/sites/default/files/VietNam_0.pdf

Moottoritiet
Moottoritieverkko
Pierre Rosanvallon

Pierre Rosanvallon (s. 1. tammikuuta 1948 Blois, Ranska) on ranskalainen historioitsija, kirjailija ja Collège de Francen nykyaikaisen politiikan tutkimuksen professori. Hänen kirjoituksensa keskittyvät demokratian tilaan, Ranskan polittiseen historiaan, hallinnon rooliin sekä yhteiskunnalliseen oikeuteen. Hänen teoksiaan on käännetty 22 eri kielelle, mukaan lukien suomeksi. 

Rosanvallon on myös ranskalaisen yhteiskuntatieteisiin keskittyvän EHESS-korkeakoulun opetusvastaava (engl. director of studies). Hän on aiemmin toiminut koulun Raymond Aronin mukaan nimetyn politiikan tutkimuslaitoksen johtajana vuosina 1992–2005. 

Rosanvallon on tieteellisen jaoston jäsen sekä Ranskan kansalliskirjastossa että Ranskan arvostetuimmassa kauppakorkeakoulussa École normale supérieuressa. Hän on valmistunut filosofian tohtoriksi  pariisilaisesta École des Hautes Études Commerciales (HEC) -johtamiskoulusta.

Vuonna 1982 Rosanvallon loi Fondation Saint-Simon -ajatushautomon yhdessä ranskalaisen historioitsijan François Furet'n kanssa, joka lopetettiin vuonna 1999.

Julkaisut 

 L'Âge de l'autogestion, Le Seuil, coll. Points politique, 1976.
 Le capitalisme utopique: critique de idéologie economique. Editions du Seuil, 1979.
 La Crise de l'État-providence, Editions du Seuil, 1981 .
 Le Moment Guizot, Gallimard, 1985.
 L'État en France de 1789 à nos jours, Editions du Seuil, L'Univers historique, 1990.
 La Monarchie impossible Fayard 1994
 La Nouvelle Question sociale, Points, Essais, 1995 
 Le Nouvel Âge des inégalités (yhdessä Jean-Paul Fitoussin kanssa), Editions du Seuil, 1996
 Le Peuple introuvable : Histoire de la représentation démocratique en France, Folio Histoire, 1998.
 La Démocratie inachevée. Histoire de la souveraineté du peuple en France, Gallimard, Bibliothèque des histoires, 2000
 Le capitalisme utopique: Histoire de l'idée du marché. Editions de Seuil, 1999.
 Le Sacre du citoyen. Histoire du suffrage universel en France, Folio Histoire, 2001
 Pour une histoire conceptuelle du politique, Editions du Seuil, 2003
 Le Modèle politique français. La société civile contre le jacobinisme de 1789 à nos jours, Le Seuil, 2004
 La contre-démocratie. La politique à l'âge de la défiance, Seuil, 2006.
 suom. Vastademokratia: Politiikka Epäluulon Aikakaudella. suom. Tapani Kilpeläinen, Tampere: Vastapaino, 2008.
 La légitimité démocratique. Impartialité, réflexivité, proximité, Editions du Seuil, Paris 2008.
 suom. Demokraattinen Oikeutus: Puolueettomuus, Refleksiivisyys, Läheisyys. suom. Vappu Helmisaari. Tampere: Vastapaino, 1. p. 2013, 2. p. 2019.
 La société des égaux, Paris: Seuil, 2011.
 Le Parlement des invisibles, Le Seuil 2014
 Le Bon Gouvernement, Le Seuil, 2015
 Notre Histoire intellectuelle et politique, 1968-2018, Le Seuil, 2018
Le Siècle du populisme : Histoire, théorie, critique, Le Seuil, 2020

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1948 syntyneet
Ranskalaiset professorit
Ranskalaiset historioitsijat
Siri Dahlquist

Sigrid (Siri) Hedvig Naëmi Dahlquist (o.s. Jonsson; 14. maaliskuuta 1889 Bromma, Ruotsi – 22. tammikuuta 1966 Uppsala) ruotsalainen teologi ja virsirunoilija.

Dahlquist suoritti ylioppilastutkinnon Wallinska skolan-koulusta Tukholmassa 1907 ja hänestä tuli yksi Ruotsin ensimmäisiä naisteologeja. 1913 suoritti hän toisena naisena Ruotsissa teologian kandidaatin tutkinnon. Opiskeluaikanaan hän toimi aktiivisesti nuorkirkkoliikkeen parissa.

Dahlquist oli uskonnonopettaja Tukholman tyttökouluissa 1912- 13 sekä toimi toimittajana.  Mentyään avioliittoon Gunnar Dahlquistin kanssa hän omistautui kokopäiväisesti papin vaimon tehtävään. Gunnar Dahlquist toimi Ruotsin kirkon lähetyksen johtajana. Siri Dahlquist toimi Ruotsin naisten lähetys­yhdistyksen puheenjohtajana 1922-1966 ja hän otti mielellään osaa lähetysteologiseen keskusteluun ja 1930-luvulla hän kiinnostui ns. Oxford-liikkeestä. Hän oli kiinnostunut myös papin viran avaamisesta naisille, jo 1919 hän kirjoitti artikkelin otsikolla ”Är prästämbetet ett kvinnokall? (Onko papinvirka kutsumus naisille?) Hänen mukaansa naisilla ja miehillä on samanlainen arvo ja vastuu Jumalan valtakunnassa. Hänen mukaansa tarvitaan teologisesti koulutettuja naisia, joilla on virka kirkossa, nuorisoliikkeiden palveluksessa, lähetystyössä ja diakonissojen kouluttajina. 

Hänet tunnetaan ennen muuta virsirunoilijana. Hänen virsiään on virsikirjan ohella vapaitten kirkkojen laulukirjoissa ja muissa laulukokoelmissa. Hän julkaisi runojaan sanomalehdissä ja aikakauslehdissä sekä julkaisi kirjoja. Hänen virsissään on usein teemoina ajatukset jotka liittyvät nuorkikkoliikkeen teologiaan ja julistukseen; Kristuksen pelastava telo, kutsumus, ratkaisu, seuraaminen ja pyhitys, palvelu, evankeliointi ja lähetys.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Dahlquistin virttä. 427 "Taas uudet kielet vievä sanomaa,"(Låt nya tankar tolka Kristi bud, suom. Anna-Maija Raittila 1979 ja 492 "Ystävä sä lapsien", 2-3 säkeistöt, (Säk. 2-3 suom. Lauri Pohjanpää 1923. Säk. 3 virsikirjakomitea 1937)

Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, 417"Taas uudet kielet vievät sanomaa" sekä hänen kääntämänsä virret 137 "Rakkaudesta maailmaan" (O Christ, Thy love to all the world, George Robson n. 1900, suom. Niilo Rauhala 1994) ja 585 "Kiiruhda! Päivä rientää" (Work, for the night is coming, Annie L. Coghill 1854, suom. Pekka Kivekäs 1998), sekä virsi 743 Ystävä sä lapsien, joka on virsikirjan lisäysosassa, samassa sanamuodossa kuin Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa.

Lähteet 

Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Ruotsalaiset teologit 
Ruotsalaiset virsirunoilijat
Bulgarian ruhtinaskunta

Bulgarian ruhtinaskunta oli de facto itsenäinen ja de jure Osmanien valtakunnan vasallivalto, joka perustettiin Berliinin sopimuksessa vuonna 1878.  

Turkin sodan jälkeen Venäjän ja Osmanien valtakunnan välillä solmittiin San Stefanon rauha. Rauhansopimuksessa sovittiin suuren Bulgarian vasallivaltion perustamisesta, johon kuuluivat lähes kaikki bulgarialaisten asuttamat alueet Balkanilla. Iso-Britannia ja Itävalta-Unkari pelästyivät Venäjän vallan äkillistä kasvua, ja vielä samana vuonna kokoontui Berliinin kongressi, jossa San Stefanon rauhan rajoja muutettiin radikaalisti osmaneille edullisemmiksi. Kongressissa perustettiin huomattavasti pienempi Bulgarian ruhtinaskunta ja Itä-Rumelia.

Vuonna 1885 Itä-Rumelia liitettiin Bulgariaan verettömän vallankumouksen tuloksena. Osmanien valtakunta hyväksyi liittämisen Tophanen sopimuksella. 5. lokakuuta Bulgaria julistautui itsenäiseksi Bulgarian kuningaskuntana.

Bulgarian historia
Historialliset valtiot
Oregonin reitti

Oregonin reitti oli yhdysvaltalaisten uudisasukkaiden 1840-luvulta 1860-luvulle käyttämä länteen johtanut muuttoreitti. Se alkoi Kansas Citystä Missourista ja päättyi Oregon Cityyn Oregoniin Tyynenmeren rannikon lähelle. Vankkurikaravaanien kulkema reitti johti suurten tasankojen poikki ja Kalliovuorten halki. Se oli noin 3 200 kilometrin pituinen ja ylitti yli puolet Pohjois-Amerikan leveydestä.

Oregonin reittiä käyttivät ensimmäisinä turkiskauppiaat 1800-luvun alussa sen jälkeen kun Lewis ja Clark olivat vuonna 1806 käyneet Tyynellämerellä Kalliovuorten yli. Tuhansien uudisasukkaiden käyttämä reitti siitä tuli 1840-luvulta alkaen. Reittiä pitkin oli vuoteen 1869 mennessä kulkenut länteen noin 350 000 ihmistä. Sen jälkeen rautatiet syrjäyttivät vankkurireitin.

Yhdysvaltain itäisistä ja eteläisistä osista lähteneiden uudisraivaajien taival vankkurikaravaaneilla alkoi tavallisesti jostain Missourijoen satamasta, kuten Independencestä tai Westportista, jotka ovat nykyisin Kansas Cityn esikaupunkeja. Länteen heitä ajoi moni syy, kuten lama ja uskonvainot. Lännessä tiedettiin myös olevan runsaasti viljavaa maata.

Vankkurikaravaaneilla tehty taivallus kesti yleensä viisi tai kuusi kuukautta. Välttääkseen syksyn lumisateet ja voidakseen ruokkia hevosensa ja härkänsä preerian ruoholla uudisasukkaat lähtivät matkaan aina keväisin. Yhden päivän aikana karavaani kulki yleensä alle 25 kilometriä. Matka oli vaivalloinen ja vaarallinen, ja sitä vaikeuttivat hankala maasto, vuoret, aavikot, kolera ja vihamieliset intiaanit. Reitillä kuoli historian aikana ainakin 20 000 ihmistä.

Vankkurikaravaanit kulkivat aluksi 1 000 kilometriä preeriatasankojen poikki seuraten Plattejokea Fort Laramieen Kalliovuorten juurelle. Vuorten yli karavaanit menivät Eteläsolan kautta 2 300 metrin korkeudessa, kunnes saapuivat Fort Bridgeriin. Sieltä osa matkaajista jatkoi lounaaseen Utahin mormoniasutuksille ja osa Kalifornian reitille kohti Sacramentoa. Oregoniin jatkaneet kulkivat viimeiset 1 200 kilometriä peräkkäisiä jokilaaksoja kuten Snakejokea ja Columbiajokea pitkin. Reitin viimeinen vaarallinen osuus oli lautta- ja kanoottiosuus Columbiajoen koskissa. Taipaleen loppupiste oli Oregonin viljava Willamettejoen laakso, jonne uudisraivaajat rakensivat uudet kotinsa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Oregon National Historic Trail, virallinen sivusto

Villi länsi
Muuttoliike
Oregonin historia
Oregonin liikenne
Datapoint 2200

Datapoint 2200 oli Computer Terminal Corporationin (CTC) valmistama pääte, joka perustui TTL-logiikkapiireihin. Laite esiteltiin vuonna 1970. CTC vaihtoi nimensä myöhemmin Datapoint Corporationiksi.

CTC valmisti eri tietokonevalmistajien laitteiden kanssa yhteensopivia päätteitä ja havaitsi hyödyt ohjelmoitavassa laitteessa, joka yhdellä laitteella kykenisi käsittelemään eri valmistajien protokollat. CTC sopi kahden mikropiirivalmistajan (Intelin ja Texas Instrumentsin) kanssa ohjelmoitavan PMOS-piirin kehittämisestä. Valmistajat eivät kyenneet CTC:n vaatimaan aikatauluun, jonka seurauksena päätteen toteutukseen käytettiin vielä diskreettejä TTL-piirejä. Intel sai pitää suunnittelemansa piirin, jota markkinoitiin Intel 8008 -mallina.

Tekniset tiedot 
Laitteessa oli sisäänrakennettuna 7 × 3,5 tuuman kuvaputkinäyttö ja näppäimistö. Massamuisti koostui kahdesta kasetista, joilla oli yhteensä 130 kilotavua tallennuskapasiteettia. Laitteessa oli 2–16 KB muistia.

Laite oli myös laajennettavissa muun muassa 8 tuuman levykeasemalla, joita laite tuki ensimmäisenä kaupallisena tietokoneena.

Käyttöjärjestelmä oli Datapoint O/S.

Vaikutus 
Eräiden mielestä laitetta pidetään ensimmäisenä henkilökohtaisena tietokoneena, kun taas kriitikoiden mielestä se on vain "älykäs pääte".

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa 

Tietotekniikan historia
Tietokoneet
Vuoden 1970 tietokoneet
Danish Air Transport

Danish Air Transport (DAT) on tanskalainen, vuonna 1989 perustettu lentoyhtiö. Yhtiö omistaa liettualaisen Danu Oro Transportasin ja 60% Nordic Regional Airlinesista. Yhtiöllä on kahdeksan omaa reittiä.

Laivasto 

Toukokuussa 2019 yhtiön laivastoon kuuluu 21 lentokonetta, joiden keski-ikä on 22 vuotta.

 14 kpl ATR 42/72
 4 kpl Airbus A320 
 1 kpl Airbus A321

Lähteet 

Tanskalaiset lentoyhtiöt
Anni Nupponen

Anni Nupponen (s. 1981) on tamperelainen kirjailija. Hän kirjoittaa romaaneja, lyhytproosaa ja novelleja, genrenään niin fantasia, steampunk kuin tulevaisuusscifikin. Hänen vuonna 2008 ilmestynyt esikoisromaaninsa Nainen ja kuningas sai vuoden parhaalle fantasiaromaanille myönnettävän Kuvastaja-palkinnon vuonna 2009.
Atorox-palkinto vuoden parhaasta spefinovellista jaettiin Nupposelle vuonna 2013.

Teokset

 Nainen ja kuningas. Omakustanne, 2008
 Nainen ja kuningas. Tampere: Vaskikirjat, 2009
 Putoavan tähden prinsessa. Tampere: Vaskikirjat, 2013
 Joen jumala. Tampere: Osuuskumma, 2014
 Kauheat lapset. Tampere: Osuuskumma, 2015
 Hirviöasiakaspalvelu. Tampere: Osuuskumma, 2016
 Valkoinen kaupunki. Tampere: Osuuskumma, 2019

Lähteet  

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Nupponen

Nupponen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Anni Nupponen (s. 1981), kirjailija
 Iida Nupponen (s. 1999), pesäpalloilija
 Kalevi Nupponen (s. 1942), jalkapalloilija
 Mikko Nupponen (1874–1954), huonekalutehtailija
 Sakari Nupponen (s. 1956), toimittaja
 Toivo Nupponen (1897–1978), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Mikko Nupposen poika
 Vesa Nupponen, kitaristi.
Unbound

Unbound on Sargeistin viides studioalbumi, joka julkaistiin 11. lokakuuta 2018.

Kappaleet

Arvostelut 
 Exclaim!: 9/10
 Metal Invader: 4,5/6

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2018 albumit
Sargeistin albumit
Helix (albumi)

Helix on metallimusiikkiyhtye Amaranthen viides albumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018.

Kappaleet

Rajoitettu digipak julkaisu

Rajoitettu paios

Japanin rajoitetun painoksen DVD 
 365 (musiikkivideo)
 The Making of "365" Music Video 
 The Making of the Album Helix

Kokoonpano 
 Olof Mörck – kitara, kosketinsoitin, syntetisaattori
 Elize Ryd – laulu
 Morten Løwe Sørensen – rummut
 Johan Andreassen – basso
 Henrik Englund Wilhemsson – laulu
 Nils Molin – laulu

Arvostelut 
 Kaaoszine: 5/10
 Metalliluola: 8–/10

Lähteet 

Amaranthen albumit
Vuoden 2018 albumit