joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalmius

Kalmius (, , joidenkin lähteiden mukaan aiemmin myös Kalka) on Itä-Ukrainassa virtaava  209 km:n pituinen joki. Sen keskivirtaama on 6,23 m³ / s (alajuoksun Prymorskin mittauspiste).   Se saa alkunsa Donetskin alueella, virtaa suuren Donetskin teollisuuskaupungin läpi ja laskee Asovanmereen Mariupolin kaupungin kohdalla. 

Joen vettä käytetään muun muassa kasteluun, teollisuuden ja yhteiskunnan tarpeisiin. Joen virtaus ei ole luonnollinen, sillä Kalmiusjokeen on padottu useita pieniä tekojärviä. Näistä yksi sijaitsee Donetskin kantakaupungissa, jossa on noin 400 metriä leveä ja 4 000 metriä pitkä Kalmiuksen tekojärvi. Suurkaupungin pohjoispuolella joen latvavesistä on puolestaan padottu Ylä-Kalmiuksen tekojärvi, jonne on ulottunut myös pohjoisesta saapuva Donets–Donbass -kanava.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainan joet
Asovanmereen laskevat vesistöt
Charlotte Perkins Gilman

Charlotte Perkins Gilman (3. heinäkuuta 1868 – 17. elokuuta 1935) oli yhdysvaltalainen kirjailija, runoilija, toimittaja, taiteilija sekä yhteiskuntafilosofi. Hän oli feministi ja ajallaan epäsovinnaisten käsitteidensä ja valintojensa johdosta myös roolimalli tuleville feministeille. Hänen tunnetuin teoksensa on "Keltainen seinäpaperi" ("The Yellow Wallpaper", 1899).

Charlotte Perkins Gilman kirjoitti myös maailman ensimmäisen feministisen utopiaromaanin nimeltä Herland.

Suomennettuja teoksia 
 "Keltainen seinäpaperi" ("The Yellow Wallpaper", 1899) novellikokoelmassa

Katso myös 
Gynocentrismi
Androcentrismi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Charlotte Perkins Gilman Gutenberg-projektissa
 Toni Jerrman: Naisten maassa kaikki on täydellistä. Helsingin Sanomat 22.3.2009.
 Hannele Huhtala: Utopia naisten maasta . Voima 19.4.2009.
 Päivi Kosonen: Feministinen utopiaklassikko – uuden äitiyden valtakunta. Kiiltomato.net 10.6.2009.
 Hannu Waarala: Herland . Savon sanomat 28.7.2009.

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Yhdysvaltalaiset feministit
Gammalsvenskby

Gammalsvenskby (paikallisella murteella Gammölsvänskbi, , suom. "Vanha ruotsalainen kylä") on nykyisen Zmijivkan kylän osa Ukrainassa Hersonin alueella. Kylässä asui aikoinaan huomattava määrä vironruotsalaisia maahanmuuttajia. Noin 150 vironruotsalaistaustaista henkilöä asuu kylässä yhä.

Historia

Gammalsvenskbyn asukkaat olivat Hiidenmaalta kotoisin olevia vironruotsalaisia. He lähtivät Ukrainaan vuonna 1781 saatuaan lupauksen siellä odottavista maaosuuksista Venäjän silloiselta hallitsijalta Katariina II:lta. Muuton syistä kiistellään, joidenkin mielestä se oli laiton pakkosiirto ja joidenkin mielestä vain maaorjille tehty antelias teko. Joka tapauksessa muutosta tuli kuitenkin katastrofi ja noin 1 000 henkilöä menetti henkensä. Vuoden 1783 laskennassa alueella asui enää vain 135 ruotsalaista. Tästä huolimatta muuttajat säilyttivät ruotsalaisen kulttuurinsa ja luterilaisen uskonsa. Lisäksi he säilyttivät kielensä, joka muistutti vanhaa ruotsia enemmän kuin Ruotsissa puhuttu kieli. Ruotsista ja Suomesta kerätyillä lahjoituksilla rakennettiin kylään luterilainen kirkko, joka avattiin vuonna 1885.

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Gammalsvensbysta lähti noin 900 asukasta evakkoina Ruotsiin ja vain muutama jäi kylään. Suurin osa evakoista jäi Ruotsiin tai muutti Kanadaan suurimmaksi osaksi Manitoban alueelle, noin 250 asukasta palasi takaisin vuonna 1929 kommunistisen puolueen innoittamana.

Elämä Neuvostoliitossa ei kuitenkaan sujunut odotetusti. Kun kyläläiset allekirjoittivat anomuksen maasta poispääsemiseksi, salainen poliisi vei pois noin 20 ihmistä. Stalinin vainot maksoivat usean kyläläisen hengen. Saksalaisten valloittaessa kylän vuonna 1941 heitä tervehdittiin vapauttajina, ja kun he perääntyivät alueelta 1943, ruotsalaiset evakuoitiin heidän mukanaan. 150 evakuoitua jäi Neuvostoliiton käsiin Puolassa, ja heidät lähetettiin työleireille. He saivat palata kotikyläänsä vuonna 1947.

Nykypäivä

Nykyisin noin 150–200 asukasta, joilla on ruotsalaiset juuret, asuu Gammalsvenskbyssä. Muutamat heistä osaavat puhua sujuvasti paikallista ruotsin kielen murretta, gammalsvenskaa. He ovat saaneet Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen taloudellista tukea muun muassa Ruotsin kirkolta. Useimmat kylän asukkaat työskentelevät ruotsalaisten omistamassa tehtaassa jossa valmistetaan öljyä ja säilykeruokaa. Gammalsvenskbyn luterilainen kirkko rakennettiin uudestaan vuonna 1989 luterilais-ortodoksiseksi kirkoksi sen oltua raunioina yli 40 vuotta. Kylässä on myös koulu, jossa on mahdollista opiskella ruotsin kieltä.

Venäläiset miehittivät Gammalsvenskbyn maaliskuussa 2022 ja tuhosivat kylästä muistomerkin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Föreningen Svenskbybornas hemsida 

Ukrainan historia
Beryslavin piiri
Vironruotsalaiset
Uronihapot

Uronihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka muodostuvat aldoosisokerien hapettuessa, jolloin muodostuu karboksyylihappo. . Maksa erittää uronihappoja eläinten virtsaan sokereista. Jotkin uronihapot kuten glukoosista muodustunut glukuronihappo ja mannoosista hapettunut mannuronihappo ovat tärkeässä osassa tiettyjen kasvien kudoksissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Työterveyskirjasto: Uronihappo
Terveysportti, metatesaurus: Uronihapot

Karboksyylihapot
Sokerijohdannaiset
IKI-kiuas

IKI on suomalainen kiuasmerkki, jota valmistetaan sekä puu- että sähkölämmitteisinä malleina. Kiuastyypin on kehittänyt insinööri Jouni Kerrman. Puulämmitteisissä kiukaissa on palotilana teräsputkirakenne ja tyypillisesti suuri kivitila. Lisäksi kiukaissa käytetään ilman kiertoa parantavaa verkkovaipparakennetta. Muotoilija Vertti Kivi on suunnittelut neliskanttisen kapean teräspalkin Monolith kiukaan IKI-Kiukaan kanssa.    Kiuastyyppiä valmistaa, myy ja markkinoi helsinkiläinen IKI-Kiuas Oy. Yhtiön toimitusjohtaja -ja pääomistaja on Samuli Kerrman.

Rakenne 
Puukiuas on monista kaupallisesti valmistetuista kiukaista rakenteeltaan poikkeava, sillä siinä ei ole lainkaan arinaa tai tuhkaluukkua. Tulipesä on poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoinen, jolloin metallin lämpölaajeneminen on tasaista ja rasittaa rakenteita vähemmän kuin kulmikkaissa tulipesissä. Tulipesä on kuuden millimetrin paksuista terästä, eikä siinä ole hitsaussaumoja. Pesään mahtuu yli puolen metrin halot. Kiukaan ulkovaippa on rst-verkkoa, jonka vuoksi vaippa ei kuumene polttavan kuumaksi saunottaessa. Myös sähkökiukaissa käytetään suurta kivimassaa ja verkkorakenteita. Kaikki osat ovat sekä puu- että sähkökiukaissa ruostumatonta terästä.

Käräjöinti mallisuojasta 
IKI-Kiuas Oy:n valmistama kiuas on ensimmäinen markkinoille tullut verkkovaippainen kiuas. Marraskuussa 2008 Jouni Kerrman haastoi Harvia-, Narvi- ja Mondex-kiuasvalmistajat mallisuojan rikkomuksesta Helsingin käräjäoikeuteen.  Oikeudenkäynnissä muun muassa vertailtiin käräjäsaliin tuotujen kymmenien saunan kiukaiden ulkoasua. Käräjäoikeus hylkäsi syytteet kesäkuussa 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Helsingin Sanomat 5.4.2014. Perheen välit rikkonut kiuasriita päättyi "Iki-rauhaan". 
 Finnair Cargo 

Kiukaat
Suomalaiset yritykset
Leopold von Ranke

Leopold von Ranke (21. joulukuuta 1795 Wiehe – 23. toukokuuta 1886 Berliini) oli saksalainen historioitsija. Häntä on kutsuttu "suurimmaksi saksalaiseksi historioitsijaksi", "objektiivisen historiankirjoituksen isäksi" ja "historiatieteen perustajaksi". ”Rankelainen” tutkimussuunta korosti lähdekritiikkiä historiantutkimuksen metodissa. Hänen tutkimusalueensa olivat laajoja ja hän julkaisi tieteellisiä tutkimuksia, jotka liittyivät muun muassa Saksan, Ranskan, Serbian ja Preussin historioihin. Lisäksi hän käsitteli esimerkiksi paaviuden historiaa teoksessaan Die römischen Päpste in den letzen vier Jahrhunderten (Rooman paavit viimeisen neljänsadan vuoden aikana, 1834–1836).

Lähteet 
 Leopold von Ranke

Viitteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset historioitsijat
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1886 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tarsus çatalburun

Turkinseisoja (Tarsus Çatalburun) on turkkilainen koirarotu. Vuonna 2003 Domestic Animal Diversity Information System raportoi sen olevan uhanalainen ja vaarassa kuolla sukupuuttoon.

Ulkomuoto 
Turkinseisojan silmiinpistävin ominaisuus on harvinainen kahtiajakautunut kirsu, joka löytyy myös navarranseisojalta ja andientiikerikoiralta. Rodun turkinkielinen nimi Çatalburun tarkoittaakin "haarukkanenää".

Turkinseisoja on lyhytkarvainen, maatiaistyyppinen ja voimakasrakenteinen. Sen nopeus ja ketteryys tekevät siitä hyvän metsästyskoiran. Kirsu on useimmiten kostea kaudesta riippumatta ja korvat ovat pitkät, suuret ja riippuvat. Posket ovat vahvat ja purenta leikkaava. Karvapeite on joko maksanruskea tai monivärinen. Häntä on erittäin lyhyt. Paino on 20–25 kg ja säkäkorkeus 50 cm.

Luonne ja käyttäytyminen 
Turkinseisoja on ennen kaikkea itsenäinen metsästyskoira eikä se yleensä sovellu pelkäksi seurakoiraksi. Siinä missä se on isäntäänsä kohtaan tottelevainen ja uskollinen, se ei tule toimeen vieraiden lasten eikä muiden koirien kanssa. Jos sen sosiaalistaa hyvin varhaisesta iästä lähtien, siitä saa kuitenkin erittäin hyvän perhekoiran. Sen hajuaisti on hyvin kehittynyt ja se pystyy metsästämään peltopyitä myös vaikeakulkuisilla alueilla. Ollessaan lähellä riistaa se viestittää siitä metsästäjälle hidastamalla liikkeitään.

Alkuperä 
Turkinseisojalle jalostettiin kahtiajakautunut nenä sukusiitoksen avulla, koska "kaksoisnenän" uskottiin parantavan koiran hajuaistia ja täten myös metsästysominaisuuksia. Rotua tavataan vain Etelä-Turkin Tarsus-Mersin-alueella, minkä ylängöillä sitä käytetään riistan metsästykseen. Vuosina 2001–2002 alueen yläasteikäiset opiskelijat tekivät siitä tutkimuksen, mutta muita tutkimuksia siitä ei ole. Turkin ulkopuolella se on lähes tuntematon, mutta siitä on lyhyt maininta Koiramme-lehden Domestic Animal Diversity Information System -tietokantaa käsittelevässä artikkelissa.

Hoito 
Sileä karvapeite on helppohoitoinen ja pestään vain tarpeen vaatiessa.

Lähteet 
 http://petloverstips.com/ForTheLoveoftheDog/just-for-fun/unusual-double-nose-andean-tiger-hound#more-692 
 http://archive.is/20121208144142/naturalplane.blogspot.com/2008/09/strange-but-true-breed-double-nosed.html

Aiheesta muualla 
 http://www.tarsuscatalburun.org
Turkkilaisia turkinseisojia
 http://www.catalburun.com/
Lisää turkkilaisia turkinseisojia
 http://barbecuegrillbonanza.com/barbecuegrillbonanza-videos/watch-video/5rmbUC55yoo/tarsusavcilari/tarsus-avcilar-kulubu.html
Tarsuksen metsästysklubin koirankoulutusvideo

Lähi-idän koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Seisojat
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1999

Vuoden 1999 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut olivat kolmannet FIFA:n järjestämät naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Yhdysvalloissa 19. kesäkuuta – 10. heinäkuuta 1999. Kisojen pelipaikkoina toimivat Chicago, East Rutherford, Foxborough, Palo Alto, Pasadena, Portland, San José ja Landover.

Kisat olivat valtava yleisömenestys. Otteluita seurasi keskimäärin yli 35 000 katsojaa ja finaalissa oli yleisöä 90 185 katsojaa, mikä oli kaikkien aikojen suurin yleisömäärä naisten urheilutapahtumassa. Televisiosta kisoja seurasi pelkästään Yhdysvalloissa arviolta 40 miljoonaa katsojaa. 

Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat, joka kaatoi finaalissa Kiinan rangaistuspotkukilpailussa.

Joukkueet 

Kisoihin päässeet joukkueet olivat:

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Maalintekijät

Parhaat maalintekijät

7 maalia:
 Sissi
 Sun Wen

4 maalia:
 Ann-Kristin Aarønes

3 maalia:
 Pretinha
 Jin Yan
 Liu Ailing
 Bettina Wiegmann
 Inka Grings
 Nkiru Okosieme
 Hege Riise
 Marianne Pettersen
 Tiffeny Milbrett

Lähteet

Viitteet 

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Yhdysvaltain jalkapallokilpailut
Vuoden 1999 jalkapallo
Jukka Linkola Tentet

Jukka Linkola Tentet on televisio-ohjelma säveltäjä-kapellimestari Jukka Linkolan 10-miehisestä orkesterista ”The Tentet”. Sen tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo, tuotantoyhtiö oli Sunny Notes. Ohjelman taustatoimittaja oli Mari Vesala. Ohjelma lähetettiin Yle TV1:ssä 3.1.1998.

Jukka Linkola Tentet kertoo orkesterista, sen muusikoista ja kapellimestarista. Ohjelma kertoo katsojille Jukka Linkolan jazzmusiikista populaarissa ja viihteellisessä muodossa antamalla taustaa sävellyksille.
 
Ohjelman musiikkiosuudet nauhoitettiin The Tentet –orkesterin konsertista Pop & Jazz Konservatorion Arabia-salissa 3.10.1997 . Konsertissa esitettyjä kappaleita leikattaan tv-ohjelmassa ristiin ko. teosten harjoitusten kanssa. Jukka Linkola kertoo mm. sävellystyöstään, inspiraation lähteistään ja apurahojen saamisesta. Orkesterin muusikkoja edustaa saksofonisti Jukka Perko, joka hahmottaa suhdettaan Linkolan musiikkiin ja kertoo mielipiteitään amerikkalaisesta ja suomalaisesta jazzista. Konsertista tallennettuja Linkolan sävellyksiä elävöitetään ja niille haetaan taustaa Jukka Linkolan haastatteluihin perustuvilla inserteillä, joissa kuvataan mm. vettä, luontoa, liikennettä, öistä Helsinkiä sekä valon ja varjojen leikkiä.
Jukka Linkola Tentet edusti ainoana ohjelmana suomalaista televisioviihdettä vuoden 1999 kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa. Valinnan kilpailuun suoritti kansainvälinen raati. Ohjelma ei kuitenkaan sijoittunut.

 Suomenkielisen ohjelman kesto 52’36
 Englanninkielisen version kesto 51’25”

The Tentet –orkesterin kokoonpano 
 Jukka Linkola, piano ja sävellykset
 Jukka Perko, altto- ja sopraanosaksofoni
 Kari Heinilä, tenorisaksofoni
 Esko Heikkinen, trumpetti
 Markku Veijonsuo, pasuuna
 Markku Kanerva, kitara
 Jarmo Savolainen, koskettimet
 Eerik Siikasaari, basso
 Mongo Aaltonen, lyömäsoittimet
 Markus Ketola, rummut

Tv-ohjelman sävellykset 
Kaikki sävellykset ja sovitukset Jukka Linkolan
 Turning Point
 Snowlight
 Pegasos
 The Snow Queen
 Bermuda
 Flower
 Chorale
 Andy Boy
 Farewell (Jukka Linkola yksin pianolla)

Ohjelman tekijät 
 Tuotantoyhtiö Sunny Notes Oy
 Tuottaja-käsikirjoittaja-ohjaaja Erkki Pohjanheimo
 Taustatoimittaja Mari Vesala
 Musiikin äänitys ja miksaus Rene Sirén, Arabia-studio
 Inserttikuvaus Rauno Westerlund
 Monikameratekniikka Iirisfilmi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Tentet
 Sunny Notes Oy:n ohjelmatuotantoa 

Viihdeohjelmat
Musiikkiohjelmat
 Suomalaiset televisio-ohjelmat 
 Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Xu Demei

Xu Demei (s. 2. toukokuuta 1965) on entinen kiinalainen keihäänheittäjä.

Xu Demei nousi keihäänheittäjänä maailman huipulle vuonna 1990 tuloksellaan 68,30 m, jolla hän sijoittui kyseisen vuoden maailmantilastossa neljänneksi. Vuonna 1991 hän voitti Kuala Lumpurissa Aasian mestaruuden tuloksella 59,84 m. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän heitti selkänsä kipeydestä huolimatta ensimmäisellä kierroksella ennätyksensä 68,78 m, jolla hän voitti kultaa, kun lähimmäksi päässyt Petra Meier hävisi hänelle 10 senttimetriä. Xulla oli pituutta 174 cm ja hän painoi menestysvuonnaan 68 kiloa.

Parhaat tulokset vuosittain

 1985: 58,82 m
 1986: 60,10 m
 1987: 60,92 m
 1988: 61,06 m
 1989: 59,32 m
 1990: 68,30 m
 1991: 68,78 m

Lähteet

 
 

Kiinalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Hal Duncan

Alasdair ”Hal” Duncan (s. 21. lokakuuta 1971 Kilwinning, Ayrshire, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on skotlantilainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän asuu Glasgow’ssa ja on valmistunut Glasgow'n yliopistosta. Hänen esikoisromaaninsa Vellum, kertomus taivaan ja helvetin välisestä sodasta, ilmestyi 2005, ja se suomennettiin 2009. Teos on käännetty useille kielille, ja se oli ehdokkaana World Fantasy- ja British Fantasy -palkintojen saajaksi. Teoksen jatko-osa Muste ilmestyi 2010. Duncan vieraili Helsingin kirjamessuilla vuonna 2009.

Teokset

Aiheesta muualla 
 Blogi. 
 Polvinen, Merja: Hal Duncan – kieli iholla (ja joskus poskessa).  Osa Tähtivaeltajan (3/2007) artikkelista.

Skotlantilaiset fantasiakirjailijat
Skotlantilaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Huang Zhihong

Huang Zhihong (s. 7. toukokuuta 1965 Lanxi, Zhejiang) on entinen kiinalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.

Huang Zhihong voitti kuulantyönnössä kultaa Aasian kisoissa vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän ylitti ensimmäisen kerran 20 metrin rajan ja sijoittui Rooman MM-kilpailuissa yhdenneksitoista. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 1989 hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa hopeaa ja oli paras Aasian mestaruuskilpailuissa, universiadeissa ja maailmancupissa. Vuonna 1990 hän paransi kahden vuoden takaista ennätystään lukemiin 21,52 m ja saavutti Aasian kisoissa hopeaa. Vuoden 1991 alkupuolella hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa hopeaa maannaisensa Sui Xinmein takana.

Tokion MM-kilpailuissa 1991 Huang Zhihong voitti ulkoratojen maailmanmestaruuden. Hän työnsi loppukilpailun ensimmäisellä kierroksella tuloksen 20,64, toisella kierroksella parhaaksi jääneen 20,83, kolmannella kierroksella 20,51 ja viimeisellä työnnöllään 20,43 metriä. Nämä kaikki neljä mitattua työntöä olivat pidempiä kuin hopealle sijoittuneen Natalja Lisovskajan paras työntö 20,29 metriä. Huangista tuli näin kaikkien aikojen ensimmäinen kiinalainen yleisurheilun maailmanmestari. Samana vuonna hän voitti myös Aasian mestaruuden.

Barcelonan 1992 olympialaisissa Huang saavutti hopeaa tuloksella 20,47 m. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti toisen maailmanmestaruutensa vuoden parhaalla tuloksellaan 20,57 m. Hän työnsi neljä kertaa yli 20 metrin, kun taas hopeamitalisti Svetlana Kriveljova jäi tulokseen 19,97 m. Samana vuonna hän voitti kolmannen Aasian mestaruutensa. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Huang sai hopeaa tuloksella 20,04 m. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sijoittui vielä neljänneksi tuloksella 19,15 m.

Parhaat tulokset vuosittain vuoteen 1993

 1983: 16,12 m
 1984: 17,04 m
 1985: 18,01 m
 1986: 18,89 m
 1987: 20,22 m
 1988: 21,28 m
 1989: 20,73 m
 1990: 21,52 m
 1991: 20,83 m
 1992: 20,47 m
 1993: 20,57 m

Lähteet

 
 
 

Kiinalaiset kuulantyöntäjät
Kiinalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Karen Black

Karen Blanche Black (o.s. Ziegler; 1. heinäkuuta 1939 Park Ridge, Illinois, Yhdysvallat – 8. elokuuta 2013 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Easy Rider – matkalla (1968), Rajut kuviot (1970), The Great Gatsby (1974), Heinäsirkat (1975), Nashville (1975), Perintö (1976), Suljettu ovi (1976), Dogtown (1996), Fallen Arches (1998) ja Firecracker (2005).

'Easy Riderissä' hän esitti prostituoitua, joka liittyy Dennis Hopperin, Peter Fondan ja Jack Nicholsonin joukkoon matkan loppupuolella. Nicholson suositteli Blackia pikkukaupungin hyväsydämisen tarjoilijan rooliin elokuvaan 'Rajut kuviot'. Black oli roolista Oscar-ehdokkaana, ja sai New York Film Critics- ja Kultainen Maapallo-palkinnot.

Blackin suosio oli huipussaan 1970-luvulla. Vuosina 1975–2012 hän esiintyi 14 kauhuelokuvassa. Hän sanoi haastattelussa, että ne eivät olleet tärkeä osa hänen uraansa, hän vain ajautui niihin.

Black esiintyi myös näyttämöllä ja televisiosarjoissa, lauloi ja kirjoitti käsikirjoituksia ja näytelmän.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Yksityiselämä 
Black oli naimisissa neljä kertaa: Charles Blackin, Robert Burtonin, L.M Kit Carsonin ja Stephen Eckelberryn kanssa. Hänellä oli kaksi lasta, yksi biologinen poika ja adoptoitu tytär.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 Karen Blackin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Huipputähtien ykköshitit

Huipputähtien ykköshitit on suomalaisten Kumikameli ja Eläkeläiset -yhtyeiden yhteistyössä julkaisema single.

Kappaleet 
 "Kumikameli - El Pretexto (Veruke)"
 "Kumikameli - El Camorrista (Rettelöitsijä)"
 "Eläkeläiset - Humppamedia"
 "Eläkeläiset - Paratiisihumppa"
 "Eläkeläiset - Soramonttuhumppa (live)"

Kokoonpanot 
Kumikameli
 Jarmo "Toppo" Koponen – laulu, kitara
 Jussi "Jute" Musikka – kitara, taustalaulu
 Anssi "Ronski" Rosenius – rummut, taustalaulu
 Jouni "Joppe" Vento – basso, taustalaulu

Eläkeläiset
 Onni Waris (Jarmo Koponen) – urut, laulu
 Lassi Kinnunen (Petteri Kukkonen) – harmonikka, laulu
 Martti Waris (Jouni Vento) – basso, laulu
 Kristian Voutilainen (Janne Hurskainen) – rummut, laulu

Eläkeläisten albumit
Kumikamelin albumit
Vuoden 1999 split-albumit
Haukiputaan Heitto

Haukiputaan Heitto on suomalainen työväen urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1933. Seuraa ovat edustaneet muun muassa painin maailman- ja Euroopanmestari Eero Tapio sekä monet muut arvokisapainijat, mm. Jouko Arffman, Hannu Erkkilä, Risto Hannus, Osmo Hekkala, Veikko Järvelä ja Mauno Ukkola.

Haukiputaan Heitto oli 1950 ja varsinkin 1960-luvulla Pohjois-Suomen menestyneimpiä ja näkyvimpiä TUL:n seuroja.

Lentopallossa Haukiputaan Heiton naisjoukkue on saavuttanut SM-mitaleja. Seuralla on edelleen toimintaa vaikka poliittinen toiminta on hiipunut vuosien saatossa.

Lähteet 
 Haukiputaan Heiton sivusto

Haukiputaan urheilu
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Vaajanvirta

Vaajanvirta  tai myös Vaajavirta on Leppävedestä Päijänteeseen laskeva suhteellisen lyhyt joki Jyväskylässä (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnassa). Siinä on neljä koskea: Vaajakoski, Naiskoski, Haapakoski ja Yläkoski eli Ylinenkoski, joista Vaajakoski ja Naiskoski on padottu. 

Kumpaankiin koskeen on rakennettu vesivoimalaitos, joista vain uudempi on vielä toiminnassa, vanhempi on muussa käytössä. Koskien välissä on Naissaari, jossa järjestetään lukuisia tapahtumia. Saaren nimi saattaa perustua siihen, että kun metsästäjät ennen vanhaan ylittivät Vaajanvirran, he jättivät naisensa ja lapsensa Naissaareen. 

Joen kaksi muuta saarta ovat Varassaari ja Lapinsaari. Vaajanvirrassa kulkee Keiteleen kanavan eteläisin osa, Vaajakosken kanava. Valtatiet 4, 9, 13, 23 ylittävät Vaajanvirran Naissaaren kautta ja Jyväskylä–Pieksämäki-rata Haapakosken kohdalta.

Historiaa

Vaajakoskella eroteltiin pohjoisesta Keski-Suomesta tulevia tukkeja edelleen kuljetettavaksi laivalla Päijänteellä. Suuri tukkien erottelupaikka sijaitsi Vaajanvirran alajuoksulla Varassaaren ja Hupelin välissä.

Tukinerottelussa työskentelevien määrä oli 1940-luvulla noin 300. Vuosina 1945–1961 Vaajanvirran erottelupaikan kautta uitettiin 8–12 miljoonaa tukkia vuodessa. Tukinuiton merkitys alkoi vähentyä 1950-luvulla maantiekuljetusten lisääntyessä. Viimeinen uittokesä oli 1964, jolloin Vaajanvirran kautta kulki enää kaksi miljoonaa tukkia.

Vaajakosken keskustan, Tölskän ja Savonmäen jätevedet laskettiin pitkään puhdistamattomina Vaajanvirtaan. Jätevesiputki sijaitsi hieman vanhan voimalaitoksen alapuolella.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Vaajakoski
Jyväskylän joet
Suur-Päijänteen alue‎
SpVgg Greuther Fürth

Spielvereinigung Greuther Fürth on saksalainen jalkapalloseura, joka perustettiin 23. syyskuuta 1903. Seuran kotistadionina toimii Playmobil-Stadion, joka sijaitsee Fürthissa. SpVgg Fürth on voittanut jalkapallon Saksan-mestaruuden kolmesti, joista viimeisin on vuodelta 1929. Nykyisin seura pelaa Bundesliigassa, jonne se nousi kaudeksi 2021-2022.

Kauden 2014 päätteeksi seura oli lähellä nousta takaisin pääsarjatasolle, mutta 1–1-tasapeli ratkaisevassa karsintaottelussa HSV:ta vastaan ei riittänyt, vaan HSV säilytti paikkansa vierasmaalisäännön turvin.

Saavutukset 
 Saksan-mestaruus (3): 1914, 1926, 1929
 2. Bundesliiga: 2012

Sarjat ja sijoitukset kaudesta 97/98 eteenpäin

Entisiä päävalmentajia 
  Michael Büskens 
  Benno Möhlmann

Lähteet 
 Virallinen kotisivu

Viitteet 

Saksalaiset jalkapalloseurat
Baijerin jalkapallo
Fiksumpi kuin koululainen

Fiksumpi kuin koululainen oli yhdysvaltalaisen Are You Smarter Than a 5th Grader? -tietokilpailuohjelman suomalainen versio, jota juonsi Nicke Lignell. Ohjelmassa kilpailijan oli vastattava peruskoulun ala-asteen oppimäärään kuuluviin kysymyksiin.

Ohjelma voitti vuoden 2008 parhaan game show’n palkinnot Kultainen TV -ja Venla-gaaloissa.

Pelin kulku

Kilpailijan on vastattava yhteentoista peruskoulun ala-asteen oppimäärään kuuluvaan kysymykseen, jotka liittyvät esimerkiksi matematiikkaan, äidinkieleen, historiaan ja englantiin. Kilpailija valitsee apurikseen yhden viidestä 12–13-vuotiaasta koululaisesta, jotka ovat mukana kilpailussa. Kilpailijalla on kolme apukeinoa: kopiointi, jossa kilpailija vastaa apurin vastauksella, lunttaus, jossa kilpailija katsoo apurin vastauksen, mutta saa päättää lopullisen vastauksen itse, sekä pelastus, mikäli kilpailija vastaa väärin apurin vastatessa oikein. Jos kilpailija vastaa kuudenteen kysymykseen oikein, hän saa pitää vähintään 3 000 euroa. Päävoitto kilpailussa on 20 000 euroa. Jos kilpailija ei voita pääpottia, hänen on katsottava kameraan ja sanottava: "En ole fiksumpi kuin koululainen." Jos hän voittaa pääpotin, hän saa sanoa: "Olen fiksumpi kuin koululainen."

Luokat
Kouluapuriluokkia on kaksi, jotka vaihtelevat jaksoittain. Kilpailija valitsee kahden kysymyksen ajaksi yhden kouluapurin.

 Luokka 1: Deeqa, Elias M., Jesse, Rikhard, Veera
 Luokka 2: Elias J., Katariina, Linda, Lotta, Sami

Katso myös
 Luettelo suomalaisista visailuohjelmista

Aiheesta muualla
 MTV3:n Fiksumpi kuin koululainen -sivut

Visailuohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Siegfried Valentin

Siegfried Valentin (s. 23. helmikuuta 1936 Wallwitz, Guben) on entinen itäsaksalainen keskimatkojen juoksija.

Valentin juoksi Potsdamissa 28. toukokuuta 1959 mailin juoksun Euroopan ennätyksen 3.56,5. Samassa kaupungissa 19. heinäkuuta 1960 hän teki 1 000 metrin juoksun maailmanennätyksen 2.16,7, jonka alitti vasta Peter Snell neljä vuotta myöhemmin.

Siegfried Valentin oli 173 cm pitkä ja painoi huippuvuosinaan 63 kiloa.

Lähteet

 

Itäsaksalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Teemu Honkanen

Teemu Honkanen (s. 13. marraskuuta 1972) on suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän on toiminut kamarikuoro Key Ensemblen taiteellisena johtajana vuodesta 2009.

Ura 

Honkanen opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalla vuosina 1994–99 opettajinaan Atso Almila, Eri Klas, Jorma Panula ja Leif Segerstam. Orkesterinjohdon A-tutkinnon hän suoritti vuonna 1999 ja seuraavana vuonna Matti Hyökin johdolla myös kuoronjohdon A-tutkinnon. Lisäksi hänellä on diplomitutkinto sellonsoitossa.

Honkanen on johtanut useimpia maamme ammattiorkestereita kuten Helsinki Filharmoniaa, Sinfonia Lahtea, Tampere Filharmoniaa, Oulu Sinfoniaa sekä Turun filharmonista orkesteria. Skandinaviassa Honkanen on vieraillut mm. Tukholman Filharmonikoiden, Norrköpingin Sinfoniaorkesterin ja Oslo Sinfoniettan johtajana.

Kuoronjohtajana Teemu Honkanen on toiminut Key Ensemblen Key Ensemblen lisäksi Ruotsissa Stockholms Barockkörin (2004–2006) ja St. Matteus Körin (2004–2005) sekä Suomessa mieskuoro Laulun Ystävien (LY) taiteellisena johtajana (2008–2011).

Kesällä 2002 Teemu Honkanen saavutti ensimmäisen palkinnon KuoroEspoo-festivaalilla järjestetyssä kansallisessa kuoronjohtajakilpailussa.

Vuosina 1999–2001 Teemu Honkanen toimi Pyhätunturin Kuru soi! –festivaalin (LuostoClassic-festivaalin edeltäjä) taiteellisena johtajana. Hän toimi myös kapellimestarina Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuosina 2002–2006.

Vuonna 2013 Honkanen johdatti Key Ensemblen voittoon Suomen Yleisradion edustajana Luxemburgissa järjestetyssä EBU:n Let the Peoples Sing –kuoro-kilpailussa ensimmäisenä suomalaiskuorona 2000-luvulla. Lisäksi Honkanen on voittanut Key Ensemblen johtajana mm. Vuoden kuorolevy –palkinnon vuosina 2011, 2014 ja 2015 sekä kahdesti amerikkalaisen Contemporary A Cappella Recording Awardin parhaasta klassisesta albumista vuosina 2012 ja 2014.

Honkaselle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.

Levytykset 
Teemu Honkanen on levyttänyt Fuga- ja Alba-levymerkeille kamarikuoro Key Ensemblen johtajana runsaasti kuoromusiikkia ja tehnyt lukuisia ensilevytyksiä.

Lähteet 

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset kapellimestarit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Annikki Paasikivi

Annikki Aarre Paasikivi (20. marraskuuta 1898 Helsinki – 25. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Annikki Paasikiven vanhemmat olivat tasavallan presidentti J. K. Paasikivi ja tämän ensimmäinen puoliso Anna Forsman. Paasikivi valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1924 ja työskenteli Kajaanin kaupunginarkkitehdin apulaisena. Hänen suunnittelemiaan ovat muun muassa suojeluskuntataloksi rakennettu Kajaanin Sissilinna (1926), nykyiseltä käytöltään Kajaanin kaupunginteatterin toinen näyttämö, Kuhmoniemen suojeluskuntatalo Korpilinna (1926) sekä Kainuun rajavartioston sotilaskoti, joka on myöhemmin toiminut päällystökerhona. Paasikivi suunnitteli myös Helsingin Taka-Töölöön isänsä J. K. Paasikiven kotitalon (1930), joka on vuodesta 1974 ollut Turkin suurlähettilään virka-asunto.

Paasikivi oli vuosina 1933–1939 Kansainliiton virkailijana Genevessä Sveitsissä. Toisen maailmansodan aikana hän asui Tanskassa ja toimi Finlands hjelpen -avustusjärjestössä. Vuosina 1946–1950 hän työskenteli Yleisradion esitelmäosastolla. Annikki Paasikivi kuoli luusyöpään Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalassa, jossa hän oli ollut hoidettavana vuoden 1950 alusta saakka. Paasikiven nimelle on perustettu Annikki Paasikiven stipendirahasto, joka myöntää apurahoja nuorille arkkitehdeille.

Lähteet

Suomalaiset arkkitehdit
Suomen presidenttien lapset
Juho Kusti Paasikivi
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Peitsamon jälkeenjääneet nauhat

Peitsamon jälkeenjääneet nauhat on Kari Peitsamo ja Ankkuli -yhtyeen EP vuodelta 1978.

Kappaleet 
 "Karhujen talo"
 "Punahilkka"
 "Ei kai Hectorillakaan ole helppoa"

 "Pöllö"
 "Hesan telkkariin"
 "Tiukasti takana" – Twenty Yards Behind –
 "Balladi Kari Peitsamosta" – Ballad of Yoko and John –

Sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Kari Peitsamo, paitsi Tiukasti takana säv., san. ja sov. Wilko Johnson, suom. san. Kari Peitsamo; Balladi Kari Peitsamosta säv., san. ja sov. Lennon/McCartney, suom. san. Kari Peitsamo

Lähteet

Vuoden 1978 EP:t
Kari Peitsamon EP:t
Mumi Troll

Mumi Troll () on vuonna 1983 Vladivostokissa perustettu venäläinen rockyhtye. Yhtye edusti Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2001 kappaleella Lady Alpine Blue ja sijoittui 12. sijalle.

Yhtye perustettiin Vladivostokissa Neuvostoliiton viimeisinä vuosina, ja se esiintyi epävirallisesti ja jäsenet joutuivat ajoittain pidätetyiksi.

Yhtyeen perusti Ilja Lagutenko (s. 1968), joka on kotoisin Moskovasta. Yhtye oli tauolla hänen jouduttuaan armeijaan ja työskenneltyään ulkomailla. Yhtye julkaisi ensimmäisen studiolevyn vuonna 1997.

Yhtyeen nimi on humoristinen väännös Muumipeikon venäjänkielisestä nimestä.

Jäsenet 
Ilja Lagutenko – laulu
Jevgeni Zvidjonnyi – bassokitara
Oleg Pungin – rummut
Juri Tsaler – kitara, koskettimet, saksofoni

Albumit 
Новая Луна Апреля (1985)
Делай Ю Ю (1990)
Морская (1997)
Икра (1997)
Шамора. Правда о Мумиях и Троллях (1998)
Точно Ртуть Алоэ (2000)
Меамуры (2002)
Похитители книг (2004)
Слияние И Поглощение (2005)
Амба (2007)
8 (2008)
Comrade Ambassador (2009)

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 

Venäläiset rockyhtyeet
Venäjän euroviisuedustajat
Vuoden 2001 euroviisuedustajat
Korkein oikeus (elokuva)

Korkein oikeus on suomalainen independent-elokuva vuodelta 2008. Elokuva sai ensi-iltansa 24. syyskuuta 2008 Rakkautta ja Anarkiaa -elokuvafestivaaleilla, ja se valittiin avoimessa nettiäänestyksessä parhaaksi elokuvaksi. Tämän jälkeen se otettiin Finnkinon ohjelmistoon ensimmäisenä indie-elokuvana suomessa. Korkein oikeus on myös ensimmäinen suomalainen indie-elokuva joka oli Jussi-gaalassa ehdolla avoimessa yleisöäänestyksessä.

Elokuva käsittelee helsinkiläisten nuorten alakulttuureita sekä yksilönvapautta. Se on Olli Ylisen ensimmäinen ohjaus. Pääosissa näyttelevät Antti Launonen, Jyrki Nousiainen, Marja Salo ja Laura Birn. 
Elokuvan on tuottanut Yansa Creations.

Juoni
Noa Storm (Antti Launonen), 23-vuotias eksistenssia tutkiva työnvieroksuja käyttää päivänsä polttaen pilveä ja hengaillen 26-vuotiaan anarkistisen freelance-journalistin Elisan (Laura Birn) kanssa. Noa tapaa metrossa tarkastajia paetessaan psykologiaa opiskelevan kauniin mutta kyynisen Ronjan (Marja Salo). Toisiinsa ihastuneina he päätyvät 55-vuotiaan Ilmari K. Kurjen (Jyrki Nousiainen) scifi-dokumentin ensi-iltaan. Yhdessä Noan kanssa Ilmari intoutuu aloittamaan vanhan harrastuksensa, tajunnan laajentamisen psykedeelisten huumeiden avulla. Uusien ihmissuhteidensa kautta Noa löytää avartavia elämyksiä, mutta pian erilaiset arvomaailmat johtavat hänet törmäyskurssille Ronjan kanssa. Oikeuden eteen Noa joutuu kuitenkin päänsä sisällä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset independent-elokuvat
Vuoden 2008 suomalaiset elokuvat
Päihdeaiheiset elokuvat
Uudisasukas

Uudisasukkaat ovat väestöä, joka siirtyy uudelle alueelle perustaen sinne uuden asutuksen. Asutettavalla alueella saattaa ennestään asua aiempaa väestöä. Näitä kutsutaan alkuasukkaiksi.

Kolonisaatio
Pääartikkeli: Kolonisaatio
Kolonisaatioon kuuluu yleensä asuttamista, jossa uudisasukkaat siirtyvät uusille alueille jonkun ryhmän tai yhteisön jäseninä tai lähettäminä, tarkoituksenaan valloittaa alue. Uudisasukkaiden asuttama alue on siirtokunta. Siirtokuntaan voi siirtyä myöhemminkin ihmisiä, mutta tämä ei enää ole asuttamista, vaan esimerkiksi siirtolaisuutta tai maahanmuuttoa.

Kolonialismi
Muuttoliike
Poliittinen historia
Hitchin to Helsinki

Hitchin to Helsinki on suomalaisen Kristiina Wheelerin debyyttialbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2008.

Toukokuussa 2008 julkaistiin albumin ensimmäinen single Sunny Day, joka soi kesän aikana radiossa. Kappale oli myös ehdolla kesähitiksi 2008. Elokuun lopussa radioille lähetettiin toinen single, kaveruudesta kertova Annie And I. Albumin kolmantena singlenä tammikuussa 2009 radioille lähettiin Rainy Helsinki. Albumilta irroitettiin vielä neljäskin single Wrong.

Albumin digitaalisella versiolla on mukana kappale I'm Ready, joka ei sisälly fyysiselle albumille.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Christel Sundberg, ellei toisin mainittu.

Arvostelut 
 Dome.fi: 
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Kristiina Wheelerin albumit
Leonid Štšerbakov

Leonid Štšerbakov (s. 7. huhtikuuta 1927 Oljebino) on neuvostoliittolainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti. Hän oli lajinsa ensimmäinen kansainväliselle huipulle yltänyt neuvostoliittolainen voittaen 1950-luvulla kaksi Euroopan mestaruutta ja parantaen kerran maailmanennätystä.

Leonid Štšerbakov voitti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 kultaa tuloksella 15,39 m. Helsingin 1952 olympialaisissa hän saavutti hopeaa uudella Euroopan ennätyksellä 15,98 m. Hän ylitti 16 metrin rajan kaikkien aikojen kolmantena hyppääjänä, ja Moskovassa 19. heinäkuuta 1953 hän teki uuden maailmanennätyksen 16,23 m. Ennätys säilyi hänen nimissään kevääseen 1955 saakka, kunnes olympiavoittaja Adhemar Ferreira da Silva otti sen takaisin itselleen.

Bernin EM-kilpailuissa Štšerbakov voitti toisen Euroopan mestaruutensa tuloksella 15,90 m. Vuonna 1956 hän hyppäsi ennätyksekseen jääneen tuloksen 16,46 m, joka jäi kymmenen senttimetriä silloisesta maailmanennätyksestä. Melbournen 1956 olympialaisissa hän ei kuitenkaan onnistunut vaan sijoittui kuudenneksi tuloksella 15,80 m.

Štšerbakov oli pituudeltaan 178 cm ja painoi huippuvuosinaan 73 kiloa. Hän valmensi 1970-luvulla kuubalaista maailmanennätyskolmiloikkaajaa Pedro Pérez Duenasia.

Lähteet 

 
 

Neuvostoliittolaiset kolmiloikkaajat
Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit
Vuonna 1927 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
I Am... Sasha Fierce

I Am... Sasha Fierce on Beyoncén 18. marraskuuta 2008 julkaistu R&B-albumi. Se on hänen kolmas sooloalbuminsa, tupla-albumi, ja se julkaistaan Columbia Records -levymerkillä. Albumi esittelee Beyoncén alter egon, Sasha Fiercen, joka Beyoncén mukaan on "se hauska, sensuellimpi, aggressiivisempi, ulospäinsuuntautuneempi ja glamourisempi puoli, joka tulee esiin, kun hän työskentelee tai on lavalla."

I Am... Sasha Fierce -albumilta on julkaistu singleinä "If I Were A Boy", "Single Ladies (Put A Ring On It)", "Halo", "Diva", "Ego" ja "Sweet Dreams". "Broken-Hearted Girl""Video Phone" ja Why don´t you love me? ovat seuraavat singlet.
Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 482,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 10 miljoonaa kappaletta.

Kappaleet 
Albumin normaaliversio sisältää 11 kappaletta, joista kuusi on ensimmäisellä levyllä ja viisi toisella. Deluxe editioniin on lisätty bonusraitoja ja se sisältää kahdeksan kappaletta kummallakin levyllä. Lisäksi Japanissa julkaistussa Deluxe Editionissa on I Am... -levyn viimeisenä raitana "Save The Hero" ja Sasha Fierce -levyn viimeisenä raitana "Why Don't You Love Me". 2.11.2009 julkaistaan "I Am... Sasha Fierce Platinum Edition", joka sisältää Deluxe Editionin kappaleiden lisäksi bonusraidat "Save The Hero", "Why Don't You Love Me", "Ego" remix featuring Kanye West ja "Honesty" sekä kaikkien kahdeksan singlen musiikkivideot sisältävä DVD ja 'Behind-The-Scene' video 1 levyn siltävässä deluxe versiossa on enemmän kappaleita kuin 2 levyllä yhteensä.

bonus tracks video phone remix feat Lady gaga

Listasijoitukset

Julkaisupäivämäärät

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Beyoncé Knowlesin albumit
R&B-albumit
Envoy of Death

Envoy of Death on heavy metal -yhtye Sarcofaguksen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1980 levymerkillä JP-Musiikki.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kimmo Kuusniemi.

Kokoonpano 
 Jukka Homi – laulu
 Kimmo Kuusniemi – kitara
 Juha Kiminki – bassokitara
 Ari-Pekka Roitto – rummut
 Esa Kotilainen – kosketinsoittimet
 Ronnie Österberg – rummut (kappale 7)
 Joona Lukala – masteroija
 Linnea Hirvensalo – kansikuva

Aiheesta muualla 
 Envoy of Death discogs.com -sivustolla

Vuoden 1980 albumit
Sarcofaguksen albumit
Presidio Modelo

Presidio Modelo ("Mallivankila") on Kuubassa sijaitseva Panoptikon-tyyppinen käytöstä poistettu vankila. Vankila rakennettiin vuosina 1926–1931 diktaattori Gerardo Machadon aikana. Siinä oli 6 000 vankipaikkaa. Nykyään vankila toimii museona.

Lähteet
 Presidio Modelo in Cuba and the panopticon idea - dpr-barcelona

Kuuban rakennukset ja rakennelmat
Vankilat
Museot
Terveystieteiden keskuskirjasto

Terveystieteiden keskuskirjasto (Terkko) on terveystieteisiin erikoistunut kirjasto, joka tarjoaa alan kirjallisuutta ja huolehtii Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan (HYKS) tieteellisistä ja ammatillisista tietopalveluista. Terveystieteellisten kirjojen ja lehtien lisäksi kirjasto tarjoaa myös erilaisia verkko- ja informaatiopalveluita. Kirjasto on toiminut Maailman terveysjärjestö WHO:n Euroopan alueen tietopalvelukeskuksena Suomessa vuodesta 1991 lähtien. 

Terveystieteiden keskuskirjasto sijaitsee Meilahden kampusalueella Biomedicum Helsinki -rakennuksen vieressä.

Historia 
Terveystieteiden keskuskirjasto aloitti toimintansa Lääketieteellisenä keskuskirjastona vuoden 1966 alussa. Kirjasto toimi Helsingin yliopiston erillislaitoksena ja sijaitsi HYKS:n tiloissa. Kirjaston perustamiseen vaikuttivat eri tavoin lääketieteelliset seurat, Tieteellisten kirjastojen kehittämistoimikunta sekä Lääketieteellinen keskuskirjastokomitea. Kirjaston nimi muutettiin Terveystieteiden keskuskirjastoksi vuoden 1992 alussa.

Terveystieteiden keskuskirjasto liitettiin Helsingin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan vuoden 1999 alussa. Kirjastosta tuli tiedekunnan laitos, Meilahden kampuskirjasto, johon yhdistyi klinikka- ja laitoskirjastoista koostuva Lääketieteellisen tiedekunnan kirjasto.

Vuonna 2010 Terveystieteiden keskuskirjastosta tuli Helsingin yliopiston kirjaston kampuskirjastoksi.

Kirjaston tilat 	
Terkon vuonna 1998 valmistuneessa Olli Pekka Jokelan suunnittelemassa kirjastorakennuksessa on kokoelmatilojen ja lehtisalin lisäksi lukusali, muita luku- ja työskentelytiloja, kaksi tietokoneluokkaa, ryhmätyöhuoneita sekä av-laittein varustettu auditorio.

Kokoelmat ja palvelut 	 
Painettujen terveystieteellisten kausijulkaisujen lisäksi käytettävissä on Journal Navigator –palvelun kautta yli 10 000 elektronista kokotekstilehteä.
Terkon painetut kokoelmat käsittävät yhteensä noin 87 000 lehtivuosikertaa ja noin 53 000 nidettä monografioita, väitöskirjoja, hakuteoksia ja lääketieteen kurssikirjoja sekä erilaisia virallisjulkaisuja ja WHO:n tuottamaa aineistoa. Myös kirjoja on kasvavassa määrin elektronisina verkossa.

Terkko järjestää käyttäjäkoulutusta muun muassa elektronisista palveluista ja informaatiolukutaidosta. Kaukopalvelu välittää lainoja, artikkelijäljenteitä ja muita dokumentteja Terkon omista kokoelmista sekä kaikkialta maailmasta. Kirjaston verkkosivuston kautta ovat käytettävissä elektroniset kokoelmapalvelut ja muut digitaaliset tietopalvelut.

WHO:n tietopalvelukeskus 
WHO:n tietopalvelukeskuksena Suomessa Terkko on luonut ajankohtaisen informaatiojärjestelmän WHO:n tuottamista julkaisuista, dokumenteista, raporteista ja monografioista. Terkon WHO-informaatiopalvelu kattaa sekä painetussa muodossa olevat kokoelmat että Internetin välityksellä tavoitettavissa olevat elektroniset WHO:n tietopalvelut ja kokotekstiaineistot.

Lähteet

Aiheesta muualla
Terveystieteiden keskuskirjasto - Terkko
Helsingin yliopiston kirjaston kampuskirjasto - Terkko

Helsingin yliopisto
Helsingin kirjastot
Suomen yliopistojen kirjastot
Terveystieteet
Projekti 1155 -luokka

Projekti 1155 "Fregat" eli Udaloi-luokka () on Venäjän laivaston hävittäjäalusluokka.

Tyypin suunnittelu alkoi 1970-luvulla pienemmäksi ja halvemmaksi vastineeksi Projekti 956 Sovremennyille. Luokan venäläinen nimitys on "suuri sukellusveneentorjunta-alus" ja sen edeltäjä Krivak-luokka, jonka merkittävimmän puutteen, helikopterin puuttumisen, paikkaa kaksi hangaaria Ka-27 "Helix" -koptereille. Pieni koko ja keskittyminen sukellusveneentorjuntaan jätti aluksen kyvyn pinta- ja ilmamaalien torjuntakykyyn rajoitetuksi. Heti ensimmäisen aluksen Udaloin valmistumisen jälkeen 1980 suunnittelijat alkoivat monipuolistaa aseistusta.

Lopullisen muotonsa alus sai loppuvuodesta 1992 valmistuneen Admiral Tšabanenkon myötä, joka lasketaan projektiin 1155.1 (Udaloi II) -alukseksi, ja vastineeksi Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokalle. Projekti 1155.1 korvasi URK-5 Rastrub () -sukellusveneentorjuntaohjuksen pintamaaleja vastaan tarkoitetulla PKR 3M-80 Moskitilla (). Samalla lisättiin 130 mm AK-130 -tykki ja kuusi 30 mm AK-630 CIWS. Koeajot aloitettiin rahavaikeuksien vuoksi vasta 1995. Alus liitettiin laivastoon 1999.

Aluksista Maršal Šapošnikov on osallistunut merirosvouksen vastaiseen toimintaan Adeninlahdella ja siltä lähetetty erikoisryhmä vapautti 5. toukokuuta 2010 lähellä Jemenin rannikkoa kaapatun tankkerin Moscow Universityn miehistön.

Luokan alukset
 Udaloi I  
Udaloi (1980) «Удалой», poistettu käytöstä 2002, romutettu 2006.
Vitse-Admiral Kulakov (1980) «Вице-адмирал Кулаков», peruskorjattu ja modernisoitu, palasi palvelukseen 2010. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Maršal Vasiljevski (1982) «Маршал Василевский», poistettu käytöstä 2004.
Admiral Zaharov (1982) «Адмирал Захаров», poistettu käytöstä 1992, romutettu 1995.
Admiral Spiridonov (1983) «Адмирал Спиридонов», poistettu käytöstä 1999, romutettu 2003.
Admiral Tributs (1985) «Адмирал Трибуц», peruskorjattu ja modernisoitu 1995-1998. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Maršal Šapošnikov (1985)  «Маршал Шапошников», peruskorjattu ja modernisoitu 1994-1997. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Severomorsk (1987) «Североморск», peruskorjattu ja modernisoitu 1998-2001. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Admiral Levtšenko (1988) «Адмирал Левченко», modernisoitu 1999-2001. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Admiral Vinogradov (1988) «Адмирал Виноградов», peruskorjattu 2003-04. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Admiral Harlamov (1989) «Адмирал Харламов», reservissä, odottaa mahdollista peruskorjausta.
Admiral Pantelejev (1991) «Адмирал Пантелеев» - käytössä Tyynenmeren laivastossa.
 Udaloi II -luokka
Admiral Tšabanenko (1999) Адмирал Чабаненко, käytössä Pohjoisessa laivastossa.

Lähteet
  Project 1155 Fregat I Udaloy-I class, FAS
 Серия 1155 Удалой

Viitteet 

Venäjän laivaston hävittäjät
Hävittäjäluokat
Live at Dingwalls Dance Hall

Live at Dingwalls Dance Hall on Greasy Truckers-hyväntekeväisyysjärjestön konsertissa taltioitu livealbumi vuodelta 1973. Konsertti pidettiin Lontoon Camdenin Dingwalls Dance Hallissa 8. lokakuuta 1973, tosin kaikki albumin kappaleet eivät ole siellä taltioituja. Konsertissa esiintyivät Camel, Henry Cow, Global Village Trucking Co. ja Gong.

Kappaleet 

A-puoli (19:10)

Camel - "God of Light Revisited (parts 1, 2 & 3)"

B-puoli (21:30)

Henry Cow - "Off the Map" (studio)
Henry Cow - "Cafe Royal" (studio)
Henry Cow - "Keeping Warm in Winter" (studio)
Henry Cow - "Sweet Heart of Mine" (studio)

C-puoli (23:05)

Global Village Trucking Co. - "Look into Me" 
Global Village Trucking Co. - "Earl Stonham (The Gunslinger)"
Global Village Trucking Co. - "You're a Floozy Madame Karma (But I Love Your Lowdown Ways)"
Global Village Trucking Co. - "Everybody Needs a Good Friend"

D-puoli (20:15)

Gong - "General Flash of the United Hallucinations" (Tabarka, Tunisia, kesäkuu 1973)
Gong - "Part 32 Floating Anarchy" (Sheffield, lokakuu 1973)

Vuoden 1973 konserttitallenteet
Brittiläiset progressiiviset rockalbumit
The Antichrist (Destructionin albumi)

The Antichrist on thrash metal -yhtye Destructionin studioalbumi. Se julkaistiin 27. elokuuta 2001.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonuskappale:

Raidat 12–65 ovat tyhjiä.

Kokoonpano
Marcel "Schmier" Schirmer – basso, laulu
Mike Sifringer – kitara
Sven Vormann – rummut

Lähteet

Vuoden 2001 albumit
Destructionin albumit
Projekti 945

Projekti 945 () oli Neuvostoliiton laivaston neljän ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.

Suunnittelu 
TsKB-112 Lazurit aloitti 1972 luokan suunnittelun. Veneet käyttivät samaa OK-650-painevesireaktoria kuin Projekti 971 ja K-278 Komsomolets. Aseistukseksi tuli kuusi 533 mm torpedoputkea, joita voitiin käyttää myös S-10 Granat -risteilyohjuksen laukaisuun. Veneessä oli tilaa 40 torpedolla. Edeltäjistä saatujen kokemusten mukaan veneessä oli kaksinkertainen titaaninen runko, joka mahdollisti sukelluksen erittäin syvälle ja vähensi magneettista havaittavuutta. Runko oli päällystetty havaitsemista vaikeuttavilla laatoilla.

Rungot rakennettiin Gorkissa, josta ne hinattiin viimeisteltäväksi Severodvinskiin. Luokka oli tarkoitettu pääasialliseksi hyökkäysveneeksi, ja jopa 26 suunniteltiin rakennettavaksi. Teollinen kapasiteetti oli kuitenkin riittämätön titaanisten veneiden valmistukseen ja niitä valmistui vain neljä, jonka jälkeen oli ryhdyttävä rakentamaan teräsrunkoisia Štšuka-B-luokan veneitä.

Alukset 
Ensimmäinen vene, K-239 Karp valmistui 1983 ja otettiin palvelukseen 1984. Se sai myöhemmin nimen Tula ja poistettiin käytöstä, kun se törmäsi 1992 Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan USS Baton Rougen kanssa Kiltinän lähellä.

К-276 Krab otettiin käyttöön 1987 ja se sai myöhemmin nimen "Kostroma".

Projekti 945.A Sierra II 
Kahden valmistuneen veneen jälkeen seuraavia jatkettiin kuudella metrillä ja sensorivarustusta uusittiin. Luokka sai nimen projekti 945.A Kondor (). Tämän mallin veneet olivat Pohjoiseen laivastoon sijoitetut K-336 Zabatka, nykyisin Pskov ja  K-534 Okun, nykyisin Nižni Novgorod.

Projekti 945.B Mars 
Kolmas luokan versio oli projekti 945.B Mars, mutta ainoa sitä edustanut vene romutettiin 1992 ennen valmistumista.

Lähteet

  Project 945 Sierra class Attack Submarine (Nuclear Powered), FAS

Viitteet

Aiheesta muualla 

Neuvostoliiton laivaston sukellusveneet
Venäjän laivaston sukellusveneet
Sukellusveneluokat
Ydinkäyttöiset sukellusveneet