joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
AirBaltic

A/S Air Baltic Corporation, lyhennettynä AirBaltic tai airBaltic , on Latvian kansallinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 1995. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Riiassa, ja suurin osa lennoista operoidaan Riian kansainväliseltä lentoasemalta.

AirBalticin muita solmukohtia ovat Vilnan kansainvälinen lentoasema ja Tallinnan Lennart Meri -lentoasema. Lisäksi yhtiö ilmoitti 14. joulukuuta 2021 perustavansa uuden solmukohdan Tampere-Pirkkalan lentoasemalle. Yhtiöllä oli aiemmin tiivistä yhteistyötä Scandinavian Airlines -lentoyhtiön kanssa, muun muassa kanta-asiakasohjelman muodossa. AirBaltic työllistää noin 790 ihmistä.

Historia 
Vuonna 1996 airBaltic sai ensimmäisen Avro RJ70 -koneensa. Samana vuonna airBaltic liittyi SAS:n EuroBonus-yhteistyöhön. Vuonna 1997 aloitettiin rahtitoiminnot, ja vuonna 1998 yhtiön laivastoon liittyi Fokker 50 -konetyyppi. Vuonna 1999 tällä konetyypillä korvattiin Saab 340 -koneet.

Ensimmäiset Boeing 737-500 -koneet liittyivät airBalticin laivastoon vuonna 2003. 1. kesäkuuta 2004 airBaltic aloitti toiminnot Liettuan pääkaupungin Vilnan lentoasemalla, josta se alkoi lentää viiteen kohteeseen. Lokakuussa 2004 lentoyhtiö alkoi käyttää nimestään muotoa airBaltic. 

Tammikuussa 2007 airBalticin reittiverkko kattoi 34 kohdetta Riiasta, 12 Vilnasta ja kaksi Kaliningradista. Vuoteen 2009 tultaessa on liikenne Vilnassa huomattavasti vähentynyt, sillä yhtiö lentää Vilnasta enää kolmeen kohteeseen. Yhtiö on vuonna 2009 aloittanut useita välilaskullisia reittejä, joiden avulla se on luonut uudet reitit Linköping–Bergen, Linköping–Stavanger, Tampere–Kuopio, Turku–Oulu sekä Turku–Tallinna. Kyseisiä reittejä ei kuitenkaan enää lennetä.

Yhtiön hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja on Martin Gauss. Muun johtoryhmän muodostavat Martin Sedlacky (COO) ja Vitolds Jakovlevs (CFO).

Yhtiön tilanne kesäkuussa 2011 oli, että airBaltic oli joutumassa konkurssiin, sillä viiden ensimmäisen kuukauden aikana sen tappiot olivat lähes 26 miljoonaa euroa. Väitteitä vararikkouhasta oli liikkunut jo pitkään. Tilanteen syynä talousministeri Artis Kampars piti sitä, että yrityksestä siirrettiin rahaa sen oheistoimintoja hoitaviin yrityksiin, joiden omistajia ei tiedetty. Yhtiö oli yhtenä epäiltynä rikostutkinassa, jossa tutkinnan kohteina oli myös korkeiden virkamiesten ja poliitikkojen toimia. Epäiltiin muun muassa, että yhtiön johtaja Bertolt Flick olisi solminut poliitikko Ainas Slesersin kanssa ”fiktiivisiä sopimuksia”, joiden piti koskea mainostilan ostoa, mutta todellisuudessa rahoitettiinkin Sleserin vaalikampanjointia.

Vuonna 2016 airBalticille saapuivat ensimmäiset Airbus A220 -koneet. Yhtiö ilmoitti luopuvansa potkurikoneista vuoteen 2021 mennessä tai aiemmin, jos se saa leasing-koneilleen uudet käyttäjät.

Kohteet 
Toukokuussa 2022 airBaltic lentää 71 kohteeseen 29 maassa.

Laivasto

Nykyinen laivasto 
Lokakuussa 2022 airBalticin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 3,1 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

airBalticin kotisivut 

Latvialaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
SAS Group
Seulonnan keskeiset artikkelit
Matkailualan tuotemerkit
S.O.D.

S.O.D. eli Stormtroopers Of Death oli yhdysvaltalainen thrash metal- ja punk-vaikutteinen projektiyhtye.

Yhtyeen perustivat vuonna 1985 Anthraxin jäsenet Scott Ian ja Charlie Benante sekä Anthraxin entinen basisti Dan Lilker. Laulajaksi he hankkivat New Yorkista kotoisin olevan Psychos- ja M.O.D.-yhtyeissä vaikuttaneen Billy Milanon.

Jäsenet
Billy Milano – laulu
Scott Ian – kitara
Dan Lilker – basso
Charlie Benante – rummut

Diskografia

Albumit
Speak English or Die (1985)
Live at Budokan (live, 1992)
Bigger Than the Devil (1999)
Rise of the Infidels (2007)

EP:t
Rise of the Infidels (2007)

Singlet
Seasoning the Obese (2000) on erittäin harvinainen 3" CD-single, joka sisältää kappaleet "Seasoning the Obese" ja "Raise Your Sword" kappaleet. Nimikappale on kunnianosoitus Slayerille, jonka albumi Seasons in the Abyss on nimen taustalla ja kansienkin ulkoasut ovat samankaltaiset. Kappale sisältää muutamia Slayer-riffejä.

Videot
 Kill Yourself: The Movie (2001)
 Speak English or Live (2001)
 20 Years of Dysfunction (2005)

Yhdysvaltalaiset hardcore punk -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset thrash metal -yhtyeet
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta

Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Kazahstanin SNT (, ) oli nykyisen Kazakstanin alueen käsittävä neuvostotasavalta. Se oli pinta-alaltaan Neuvostoliiton toiseksi suurin neuvostotasavalta. Kazahstanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta itsenäistyi Venäjän federatiivisesta sosialistisesta neuvostotasavallasta sen kanssa Neuvostoliitossa tasa-arvoiseksi itsenäiseksi neuvostotasavallaksi 5. joulukuuta 1936 Neuvostoliiton uudella, niin sanotulla Stalinin perustuslailla.

Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta julistautui itsenäiseksi viimeisenä kaikista täysivaltaisista viidestätoista neuvostotasavallasta 16. joulukuuta 1991, ja sen ero toteutui virallisesti Neuvostoliiton purkautuessa 26. joulukuuta 1991. Kazahtanin sosialistisen neuvostotasavallan viimeinen puoluejohtaja, Nursultan Nazarbajev, jatkoi itsenäistyneen Kazakstanin tasavallan ensimmäisenä presidenttinä.

Historia 

Kazakkien sosialistisen neuvostotasavallan alue muodosti vuosina 1920–1925 pääosin Kirgiisien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan. Aivan eteläisimmät osat kuuluivat vuoteen 1924 asti Turkestanin autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan, jolloin ne liitettiin Kirgiisien ASNT:aan. 

Sekä Kirgiisien ASNT että Turkestanin ASNT kuuluivat Venäjän federatiiviseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Vuonna 1925 Kirgiisien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan nimi muutettiin muotoon Kazakkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. 

Tähän asti venäläiset olivat käyttäneet termiä kirgiisit sekä kazakeista että kirgiiseistä, tosin viimeksi mainittuja oli kutsuttu myös kara-kirgiiseiksi erotukseksi kazakeista. Venäjän neuvostotasavaltaan kuuluneesta Kazakkien ASNT:stä muodostettiin erillinen Kazakkien sosialistinen neuvostotasavalta 5. joulukuuta 1936.

Harvaan asuttua Kazakstania käytettiin Neuvostoliiton aikana ydinaseiden testaukseen Semipalatinskin koealueella (1949–) ja rakettien laukaisuun Baikonurin kosmodromilla (1957–). Neuvostoliitto yritti myös asuttaa Kazakstania Hruštšovin aikana vuodesta 1954: Pohjois-Kazakstaniin ja Altain alueelle raivattiin ensimmäisenä vuonna 190 000 km² peltoa, jota viljemään saapui 300 000 maanviljelijää pääasiassa Ukrainasta. Ensimmäinen sato 1956 oli ennätyksellinen, eikä sitä pystytty varastoimaan ja osa oli heitettävä pois. 1960-luvulle mennessä maa oli kuitenkin köyhtynyt ja eroosio söi ruokamullan ja Neuvostoliitto joutui turvautumaan viljan tuontiin.

Kazakkien sosialistinen neuvostotasavalta lakkautettiin 16. joulukuuta 1991, jolloin Kazakstan itsenäistyi Neuvostoliitosta Kazakstanin tasavallaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostotasavallat
Kazakstanin historia
Sarjaan- ja rinnankytkentä

Sarjaankytkentä ja rinnankytkentä ovat sähköopin peruskäsitteitä. Kaksi piirielementtiä (tai useampi) on kytketty sarjaan, mikäli niiden läpi kulkee yhteinen virta. Rinnankytkennässä puolestaan komponenttien yli vaikuttaa sama jännite.

Sarjaankytkentä

Vastukset 

Sarjaan kytkettyjenvastusten yhteinen resistanssi saadaan laskemalla yhteen vastusten resistanssit:

 

Tämä voidaan nähdä helposti seuraavalla tarkastelulla: sarjaan kytkettyjen vastusten yhdessä kuluttama teho on niiden kuluttamien tehojen summa. Koska vastusten läpi kulkee sarjaankytkennässä sama virta, teholle saadaan lauseke

Jakamalla :lla saadaan haluttu tulos.

Kondensaattorit 

Sarjaan kytkettyjen kondensaattorien yhteinen kapasitanssi on yksittäisten kapasitanssien käänteislukujen summan käänteisluku:

Kelat 

Sarjaan kytkettyjen kelojen yhteinen induktanssi saadaan laskemalla yhteen kelojen induktanssit:

Rinnankytkentä

Vastukset 

Rinnan kytkettyjen vastusten yhteinen resistanssi on yksittäisten resistanssien käänteislukujen summan käänteisluku: 

 

Tämä nähdään siitä, että rinnan kytkettyjen vastusten yli on sama jännite. Ohmin lain mukaisesti saadaan

,

joten i:nnen vastuksen läpi kulkeva virta on . Kirchhoffin piirilakien mukaan tulee olla

,

josta seuraa haluttu tulos.

Kondensaattorit 

Rinnan kytkettyjen kondensaattorien yhteinen kapasitanssi saadaan laskemalla yhteen kondensaattorien kapasitanssit:

Kelat 

Rinnan kytkettyjen kelojen yhteinen induktanssi on yksittäisten kelojen induktanssien käänteislukujen summan käänteislukujen summa :

Katso myös 
Jännitelähteiden peruskytkennät

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Sähkömagnetismi
Sähkötekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Voitto V. Kolho

Voitto V. Kolho, ent. Saxberg (6. helmikuuta 1885 Keuruu – 4. lokakuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia sotilaskiväärin 300 metrin makuuammunnan joukkuekilpailussa Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920.

Kolho kävi lyseon Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi 1905. Hän valmistui diplomi-insinööriksi 1912. Hän oli ensin Hietalahden telakalla, sitten Jämsänkosken selluloosatehtaan tekninen johtaja 1916–1921, KajaaniPuutavafra Oy:n yli-insinööri 1921–1926. Hän oli Enson sulfiittiselluloosatehtaan tekninen johtaja 1926–1935 ja  Enso-Gutzeitin yli-insinööri 1935–1950. Vuonna 1935 hänet nimitettiin Enso-Gutzeitin johtokuntaan, ja hän jäi eläkkeelle 1950. Kunniatohtoriksi hänen promovoitiin 1949 Teknillisessä Korkeakoulussa.

Kolho voitti vuonna 1919 vapaakiväärin pystyammunnan Suomen-mestaruuden. 150 metrin radalla hänen voittotuloksensa oli 222. Seuraavana vuonna hän voitti sekä vapaakiväärin 3 × 20 laukauksen pistein 503 että pystyasennon SM-kultaa tuloksella 232. Kolho uusi vapaakiväärin pystyasennon Suomen-mestarutensa vielä vuonna 1921, jolloin hänen tuloksensa oli 221.

Kolho teki vuonna 1912 Suomen-ennätyksen 300 metrin radalla ammutulla vapaakiväärin 3 × 40 laukauksen sarjassa. Hänen ennätyksensä 951 pysyi voimassa kaksi vuotta, kunnes Frans Nässling ampui vuonna 1914 1 005. Kolho teki vapaakiväärissä Suomen-ennätyksen myös 3 × 20 laukauksen sarjassa vuonna 1920, kun hän ampui 503. Tämä ennätys rikottiin yhdeksän vuoden päästä, kun Feliks Könönen ampui 515 pistettä.

Olympiaedustukset 
Tulokset olympialaisissa:
 Lontoo 1908: vapaakivääri joukkuekilpailu (kahdeksas), vapaakivääri kolme asentoa (17.)
 Tukholma 1912: vapaakivääri joukkuekilpailu (viides), vapaakivääri (13.)
 Antwerpen 1920: sotilaskivääri 300 m makuu joukkuekilpailu (kolmas), sotilaskivääri 600 m makuu joukkuekilpailu (kahdeksas), sotilaskivääri 300 m pysty joukkuekilpailu (seitsemäs), sotilaskivääri 300 m & 600 m makuu joukkuekilpailu (kymmenes), vapaakivääri joukkuekilpailu (neljäs), vapaakivääri (seitsemäs), vapaapistooli joukkuekilpailu (11.)
 Pariisi 1924: vapaakivääri joukkuekilpailu (viides)
 Helsingin olympialaisissa 1952 hän oli Suomen ampumajoukkueen johtaja.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset ampujat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
HeroQuest (lautapeli)

HeroQuest on lautapeli, jonka julkaisi MB-pelit Isossa-Britanniassa vuonna 1989. Se lainaa paljon piirteitä sen ajan roolipeleiltä.

HeroQuestin suunnitteli Stephen Baker, ja se on tarkoitettu 2–5 pelaajalle. Yksi pelaajista toimii pelinjohtajana, Morcarina, jonka tehtävänä on johdattaa muut pelaajat pelin mukana tulleiden seikkailujen läpi. Muut pelaajat ohjaavat barbaaria, velhoa, haltijaa tai kääpiötä, keräävät pelilaudalta löytyviä aarteita ja taistelevat pelinjohtajan ohjaamia hirviöitä vastaan tavoitteena läpäistä seikkailu. Peli oli suosittu, ja sille ilmestyi lukuisia lisätehtäväpakkauksia. Peli käännettiin useille kielille, myös suomeksi.

HeroQuest julkaistiin suomeksi Lollipopin kustantamana 1990 suuren mainoskampanjan saattelemana.

HeroQuestista kehitettynä versiona ilmestyi myöhemmin Advanced HeroQuest, jonka julkaisi Games Workshop. Peli oli perusajatukseltaan sama, mutta säännöt olivat monimutkaisemmat ja yhteensopivat Games Workshopin Warhammer Fantasy -miniatyyristrategiapelin kanssa. Lisäksi pelin taustatarinat oli sijoitettu Warhammerin maailmaan.

Hahmot 

Pelaaja voi valita neljästä eri hahmotyypistä. Barbaari ja kääpiö sopivat lähitaistelutyyliin, kun taas velho ja haltija osaavat myös taikoa. Peli sisältää jokaista hahmoa koskevan kuvallisen hahmokortin ja miniatyyrin. Hahmoilla on hyökkäys- ja puolustustaito, ja lisäksi fyysistä ja henkistä kestävyyttä kuvaavat voima- ja älypisteet.

Barbaari on pitkä ja lihaksikas mies, jonka aloitusaseena on lyömämiekka. Hän on hahmoista vahvin ja hänellä on vahva hyökkäys sekä melko hyvä puolustus. Hänellä on paljon voimapisteitä, joten hän kestää paljon osumia. Hän ei kuitenkaan kykene taikomaan. Kääpiö on hyvin lyhyt, tanakka ja hyvin panssaroitu. Hän käyttää aseenaan taistelukirvestä, ja osaa ainoana hahmoista purkaa kentissä olevia ansoja ilman erityisvarusteita. Hän on erittäin hyvä puolustautumaan, muttei barbaarin veroinen iskijä eikä kestä myöskään aivan yhtä paljoa vahinkoa. Taikomaan hän ei pysty lainkaan.

Haltijalla käyttää aseenaan lyhyttä miekkaa, ja hänellä on yhtä hyvä hyökkäys kuin kääpiöllä, minkä lisäksi haltija voi käyttää kolmea eri taikaa yhdestä kategoriasta – ilma-, maa-, tuli-, ja vesitaioista. Hän ei ole fyysisesti yhtä kestävä kuin kääpiö, mutta korkeammat älypisteet parantavat hänen kestoaan taikoja vastaan. Velho on pitkä, sauvaa kantava, viittaan pukeutunut mies. Hänellä on heikoin hyökkäys, mutta hän voi käyttää yhteensä 9 eri taikaa kolmesta kategoriasta. Hän ei kestä paljoakaan fyysisiä vaurioita, mutta korkeat älypisteet tekevät hänestä pelin parhaan hahmon taikojen suhteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Games Workshop, Advanced HeroQuest -pelin julkaisija
HeroQuestin esittelyvideo Lautapeliopas-sivustolla.

Temaattiset lautapelit
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1984

Vuonna 1984 järjestettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailut Rovaniemellä yhdistetyn joukkuekilpailussa ja Engelbergissä mäkihypyn joukkuekilpailussa, jotka eivät olleet saman vuoden Sarajevon talviolympialaisten ohjelmassa.

Mäkihyppy

Joukkuemäki K120 

Kilpailu hypättiin Engelbergissä Sveitsissä 26. helmikuuta.

Yhdistetty

Joukkuekilpailu 

Kilpailu käytiin Rovaniemellä 17.–18. maaliskuuta.

Mitalitaulukko

Katso myös 
 Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1984

Lähteet
 Urheilumme kasvot 14, sivut 84 ja 87

Hiihdon MM-kilpailut
Vuoden 1984 urheilu
Sveitsin mäkihyppy
Suomen yhdistetty
Engelbergin urheilu
Rovaniemen urheilutapahtumat
Gaheris

Gaheris tai Sir Gaheris on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Gaheris on kuningas Lotin ja Arthurin sisaren Morgausen poika, ja hänen veljiään ovat Agravain, Gawaine, Gareth ja Mordred.

Useissa tarinoissa Gaheris on vähämerkityksinen sivuhahmo. Gaheris ja Gareth ovatkin saattaneet alun perin olla sama henkilö. Myöhemmissä Arthurin legendojen versioissa Gaheris kuitenkin eriytyy itsenäiseksi henkilöksi.

Thomas Maloryn kirjassa Pyöreän pöydän ritarit (Le Morte d'Arthur) Gaheris on aluksi vanhemman veljensä Gawainen aseenkantaja ennen kuin hänet lyödään ritariksi. Gaheris on myöhemmin osallisena Pellinoren – isänsä surmaajan – ja Pellinoren pojan Lamorakin murhissa. Gaherisin pahin teko on kuitenkin hänen äitinsä Morgausen surma. Gaheris tappaa äitinsä yllätettyään tämän Lamorakin kanssa. Teon jälkeen Gaheris karkotetaan Arthurin hovista.

Pyöreän pöydän ritarit
Martti Uosikkinen

Martti ”Make” Uosikkinen (20. elokuuta 1909 Kuopio – 9. maaliskuuta 1940 Kollaa, Suistamo) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän oli ammatiltaan voimistelunopettaja ja oli valmistunut lehtoriksi Sortavalan seminaarista vuonna 1938.

Uosikkinen on kirjoittanut WSOY:n kustantamat teokset Mutkamäenlasku Suomessa (1936) ja Telinevoimistelu I (1938) ja Telinevoimistelu II (1945), joka ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen. Hän on vaikuttanut keskeisesti alppihiihdon tuloon Suomeen lajina. Uosikkinen olisi halunnut osallistua vuoden 1936 talvikisojen alppilajeihin, mutta Suomen voimisteluliitto ei suostunut tähän, koska liiton johtomiehet pelkäsivät mahdollisen loukkaantumisen vaarantavan Uosikkisen osallistumisen kesän olympiavoimisteluihin Berliinissä.

Reservin luutnantti Uosikkinen kaatui talvisodan Kollaan taisteluiden loppuvaiheessa vain 30-vuotiaana, neljä päivää ennen sodan päättymistä. Talvisodassa hän palveli aluksi joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 34:n 7. komppaniassa ja sodan lopulla komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 69:n 6. komppaniassa. Hän muistutti komppaniaansa elämänsä viimeisillä hetkillä ”Muistakaa, että Kollaa kestää …”.

Olympiasaavutuksia 
Uosikkinen aloitti uransa Suomen olympiaedustajana 18-vuotiaana. Hän edusti Suomea kolmissa kesäolympialaisissa: Amsterdamissa (1928), Los Angelesissa (1932) ja Berliinissä (1936).
Hänen keskeiset saavutuksensa ovat:
Olympiapronssia Los Angelesissa 1932 (voimistelun joukkuekilpailu)
Olympiapronssia Berliinissä 1936 (voimistelun joukkuekilpailu)
Lisäksi 1932 permannolla seitsemäs
Lisäksi 1936 moniottelussa viides, hevosella neljäs, hypyssä kuudes, rekillä seitsemäs ja permannolla kahdeksas
Ensimmäisissä olympialaisissaan (Amsterdam 1928) Uosikkinen saavutti yhdessä joukkuetovereidensa kanssa viidennen sijan voimistelun joukkuekilpailussa.

Muuta 

Martti Uosikkisen isoveli Eelis Uosikkinen oli mäkihypyn ja yhdistetyn hiihdon Suomen-mestari.

Lähteet 
Isänmaan puolesta, talvisodan 1939–1940 kaatuneiden upseerien elämäkerrasto. Porvoo: WSOY 1949.
 Martti Uosikkinen Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
E. Palolampi: Kollaa kestää. Helsinki: WSOY 1940 
 Antti J. Rantamaa: Parlamentin palkeilta Kollaanjoen kaltahille. Helsinki: WSOY 1942.

 Leike: Suomen voimistelijat Los Angelesin kisoissa

Suomalaiset telinevoimistelijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Kalevi Laitinen

Kalevi Johannes Laitinen (19. toukokuuta 1918 Kotka – 6. tammikuuta 1997 Kotka)  oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Laitinen kuului Suomen edustusmiehistöön, joka voitti Lontoon olympiakisoissa vuonna 1948 joukkuekilpailun kultamitalin. Henkilökohtaisista lajeista hän oli 12-ottelun kahdeksas, permannon 13:s, hevosen 19:s, renkaitten ja nojapuiden 16:s, hypyn kymmenes ja rekin 14:s. Vuoden 1950 MM-kilpailuissa Baselissa hän sijoittui yleiskilpailussa kahdeksanneksi ja sai joukkuehopeaa. Helsingin olympialaisten joukkuekilpailussa tuli pronssimitali ja 12-ottelussa 35. sija. Permannolla hän menestyi parhaiten ja oli kuudes.

Laitinen voitti heinäkuussa 1951 Heinolassa järjestetyn Suomi–Ranska-voimistelumaaottelun. Laitinen selviytyi voittajana myös Norja-maaottelussa vuonna 1947 ja Tsekkoslovakia-maaottelussa vuonna 1949.

SVUL:n Kymenlaakson piirin voimistelun koulutusohjaajana Laitinen on toiminut 1958–1967, piirin voimistelujaostossa vuodesta 1958 lähtien. Laitisen seura oli Kotkan Into, jonka kultaisen ansiomerkin hän on saanut. Laitinen sai myös SVUL:n Kymenlaakson piirin kunniamerkin, Suomen Voimisteluliiton kultaisen ansiomerkin ja Suomen Urheilun hopeisen ansiomitalin kullatuin ristein. Hänellä on myös Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki soljella. Laitinen harrasti keilailua, jossa kuului mestariluokkaan. Laitinen oli ammatiltaan rakennusmestari.

Saavutuksia
 Olympiakultaa Lontoossa 1948 (joukkuekilpailu)
 Olympiapronssia Helsingissä 1952 (joukkuekilpailu)
 Lisäksi 1948 moniottelussa kahdeksas ja 1952 permannolla kuudes, moniottelussa 35:s, rekillä 35:s, hevosella 43:s, hypyssä 44:s, nojapuilla 52:s ja renkailla 73:s.
 MM-hopeaa Baselissa 1950 (joukkuekilpailu)
 SM-kultaa 1949 (113,60) ja 1950 (114,4)

Lähteet

Suomalaiset telinevoimistelijat
Suomalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Veksillologia

Veksillologia on lippuja käsittelevä tiede. Nimitys tulee muinaisessa Roomassa käytettyjen sotastandaarien lipuista nimeltä vexillum. Veksillologia on heraldiikan läheistiede. Toisin kuin heraldiikassa, veksillologiassa ei yleensä käytetä metalleja väreinä ja värisäännöissä ollaan jonkin verran joustavampia.

Lippuja tutkivaa henkilöä kutsutaan veksillologiksi, lippujen suunnittelija on veksillografi, ja lippujen suunnittelun taitoa kutsutaan veksillografiaksi. Lippujen harrastaja tai yleinen ihailija on veksillofiili.

Veksillologinen luokittelu
Lippujen yhteydessä saatetaan monesti ilmoittaa kuusiokentällä lipun käyttötarkoitus. Kuusiokentässä on kaksi riviä, joissa kummassakin kolme solua. Jos solussa on pallo, se merkitsee kriteerin täyttymistä. Ylempi rivi tarkoittaa maakäyttöä ja alempi merikäyttöä. Ensimmäinen sarake on yksityinen siviilikäyttö, toinen valtiollinen siviilikäyttö ja kolmas sotilaallinen käyttö.

Katso myös 
 Viiri
 Luettelo itsenäisten valtioiden lipuista
 Luettelo valtioiden historiallisista lipuista
 Luettelo kansallisuuksien lipuista

Lähteet
Harri Rantanen (taiteilija)

Harri Rantanen (s. 27. joulukuuta 1954 Tampere) on suomalainen heraldikko. Hän on suunnitellut muun muassa Martti Ahtisaaren ja Tarja Halosen vaakunat. Hätäkeskuslaitoksen vaakuna, virka-asematunnukset ja Pelastustoimen viranomaistunnukset ovat myös hänen tekemiään. Mitaleista mainittakoon Suomen Olympiakomitean ansioristi, -ansiomitali, Ilmavoimien kiltaliiton ansioristi ja -mitali, Pro Pirkanmaa mitali, Pelastajatutkintomerkki, Puolustusvoimien Kansainvälisen Keskuksen mitalisarja. Hän on toiminut usean vuoden ajan sijaistuntiopettajana eri oppilaitoksissa, aiheena heraldiikka.

Hän on pitänyt useita taidenäyttelyitä kotimaassa sekä ulkomailla.

Hän on tämänhetkinen Suomen Heraldisen Seuran hallituksen jäsen ja vaakunarekisterin hoitaja.

Aiheesta muualla
 Kotisivut
 http://www.taitolippu.com/

Suomalaiset heraldikot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuomas Hyrsky

Tuomas Hyrsky on suomalainen heraldikko ja kunniamerkkiasiantuntija. Koulutukseltaan hän on kultaseppämestari ja taiteen lisensiaatti. Hän on myös partioheraldikko.

Julkaisut
Tuomas Hyrsky, Markku Koponen, Kari K. Laurla, Suku- ja henkilövaakunoita : värityskirja : heraldiikkaa lapsille, 1984 
Tuomas Hyrsky, Suomen partiomerkit 1910-1999, 2009

Aiheesta muualla
Kotisivut
Taideteollisen korkeakoulun sivu 

Suomalaiset heraldikot
Suomalaiset kultasepät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomen Heraldinen Seura

Suomen Heraldinen Seura – Heraldiska Sällskapet i Finland ry on vuonna 1957 perustettu heraldinen yhdistys. Seuran tarkoituksena on ”vaakunataiteen, -tieteen ja -oikeuden vaaliminen, heraldiikan tutkimuksen edistäminen, tuntemuksen laajentaminen, harrastuksen kehittäminen ja heraldiikan yleisen arvostuksen sekä heraldisten tunnusten käytön kehittäminen”.

Seura on heraldisten taiteilijoiden, tutkijoiden ja harrastajien yhteisö ja siinä on jäseniä noin 170. Se on muun muassa Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen. Seuralla on merkittävä tehtävä heraldisen neuvonnan ja asiantuntijalausunnon antajana.

Seura ylläpitää aatelittomien suomalaisten sukujen ja henkilöiden vaakunarekisteriä.

Seura julkaisee alan oppaita ja teoksia, muun muassa heraldisia tutkimuksia sisältävä teos Heraldica Fennica (1978) sekä heraldiikkaa esittelevät teokset Vaakunaselitys (1989), Heraldiikan opas (1998) ja Suomalaisia vaakunoita (2006). Lisäksi se julkaisee Hopealeijona-nimistä tiedostuslehteä kahdesta neljään kertaa vuodessa.

Katso myös 
 Vaakuna
 Vaakunarekisteri

Aiheesta muualla 
 Suomen Heraldisen Seuran kotisivut

Kirjallisuutta 
 
 
 
 

Heraldiikka
Suomalaiset järjestöt
Lastenkasvatus

Lastenkasvatus tarkoittaa lapsen kasvattamista osana laajempaa kasvattamista. Kasvatus lähtee aina turvallisuuden luomisesta siisteyskasvatukseen, tietojen ja taitojen opettamiseen, arvomaailman ja moraalikäsitysten opettamiseen, toisten huomioon ottamiseen, itsetunnon kehitykseen yms. Lasten oppimisessa on kehitysvaiheita ja suotuisia kasvuaikoja. Kehitysvaiheet ovat kehityksen portaikko, jossa seuraava askelma perustuu edellisen askelman omaksumiselle. Suotuisat kasvuajat ovat aikoja, joina lapsen on helpointa ja luonnollisinta oppia tietty asia.

Vapaa kasvatus – väärinymmärrettynä
Väärinymmärretystä vapaasta kasvatuksesta voidaan puhua silloin, jos lapsi hallitsee kasvattajiaan omien mielihalujensa mukaan. Lapsi pitää ohjat käsissään ja hyppyyttää kasvattajiaan. Vanhemmat toteuttavat hyvää tarkoittaen lapsen kaikki toiveet, eikä lapsi pääse kehittämään normaalia elämässä tarvittavaa turhautumien sietokykyä. Pienetkin vastoinkäymiset ja pettymykset aiheuttavat tällöin lapsessa ahdistusta ja masennusta, mikä voi ilmetä hyvinkin vahvoina käyttäytymisongelmina ja raivon purkautumisena. Kasvatus saattaa ilmetä myös ehdollisena toimintana, jolloin lapsi käy kauppaa erilaisista asioista: tekemisistä seuraa vastapalveluja.

Katso myös
 Vapaa koulu
 Varhaiskasvatus

Aiheesta muualla

 
 Mannerheimin lastensuojeluliitto: Kasvatuksen tapoja ja tavoitteita 
 Pienten pelaajanörttien heimoelämää , Helsingin Sanomat 29.10.2012.
 Kasvatusviisautta kiireisille

Lastenhoito
Kasvatus
Onni Lappalainen

Onni Armas Lappalainen (s. 30. heinäkuuta 1922 Mikkelin maalaiskunta – 12. tammikuuta 1971 Mikkeli) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Vuonna 1955 Lappalainen valittiin Suomen parhaaksi voimistelijaksi.

Lappalainen voitti 1950 voimistelun B-sarjan Suomen-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti moniottelun SM-hopeaa.

Seuratasolla Lappalainen edusti Mikkelin Kilpa-Veikkoja.

Olympiasaavutuksia 

 olympiapronssia Helsingissä 1952 (voimistelun joukkuekilpailu)
 olympiapronssia Melbournessa 1956 (voimistelun joukkuekilpailu)
 lisäksi 1952 permannolla viides ja 1956 nojapuilla kahdeksas

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset telinevoimistelijat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Ymmersta

Ymmersta on  Sepänkylän kaupunginosan osa-alue Espoossa, Kauniaisten rajalla. Vaikka se hallinnollisesti kuuluu Sepänkylään ja Suur-Leppävaaraan, sillä on tiiviit yhteydet Espoon keskukseen ja se kuuluu kunnallispalvelujen osalta Espoon keskuksen palvelupiiriin.

Ymmersta koostuu Ymmerstanmäen vanhasta pientaloalueesta, jonka tyhjille tonteille on rakennettu viime vuosina uudisrakennuksia, sekä radan tuntumaan 2000-luvulla rakennetusta tiiviistä kerrostaloalueesta, Ullantorpasta. Maasto on hyvin vaihtelevaa ja metsäisiä ulkoilualueita on runsaasti.

Ristihaassa sijaitsee Ymmerstan koulu (2003), joka korostaa opetuksessaan kirjallisuutta, ilmaisutaitoa ja tiedonhankintataitoja, sekä Targa Arena, Grani Tennis Ry:n liikuntakeskus (2009), josta löytyy mm. tennis-, squash- ja sulkapallokenttiä, Move-liikuntakeskus sekä kahvio. Asuinalueen muita palveluja ovat Ymmerstan, Koivuhovin ja Ullanmäen päiväkodit sekä eläinlääkäriasema Arkki. Alueen palvelutarjontaa täydentää Alepa ja pizzeria Ymmersta.

Liikenneyhteydet 
Ymmerstan vieressä, Kauniaisten puolella sijaitsee Koivuhovin rautatieasema. Päiväaikaan junia liikennöi molempiin suuntiin 15 minuutin vuorovälillä.

Koivuhovissa pysähtyvät seuraavat HSL:n lähijunaliikenteen linjat:

 E
 U
 L

HSL:n bussilinjoja kulkee mm. Espoon keskukseen, Tapiolaan, Helsinkiin, Kauniaisiin, Leppävaaraan ja Kauklahteen. 

Ymmerstan kautta liikennöivät seuraavat bussilinjat:

 118 (pysäkki Kuurinmäessä)
 212
 213(N)
 224
 235N (pysäkki Kuurinmäessä)

Aiheesta muualla 
 Ymmerstan koulu
 Targa Arena - Grani Tenniksen liikuntahalli Ymmerstassa

Sepänkylä (Espoo)
REO Speedwagon

REO Speedwagon on vuonna 1967 perustettu yhdysvaltalainen pop/rock-yhtye, joka kasvatti mainettaan 1970-luvulla, mutta tuli vasta 1980-luvulla suosituksi. Yhtyeen tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Roll With The Changes", "Can't Fight This Feeling" ja "Keep On Loving You".

Yhtye on nimetty vanhan REO Speed Wagon -kuorma-auton mukaan.

Jäsenet

Nykyiset 

 Nykyiset jäsenet
 Neal Doughty - koskettimet, urut, piano, syntetisaattori  (1967-) 
 Kevin Cronin - laulu, kitara, piano, koskettimet (1972-1973, 1976-) 
 Bruce Hall - basso, laulu  (1977-) 
 Dave Amato - soolokitara, laulu  (1989-) 
 Bryan Hitt - rummut, lyömäsoittimet  (1989-) 

 Entiset jäsenet
 Alan Gratzer - rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu  (1967-1988;live 2005-läsnä 
 Joe Matt - soolokitara, laulu  (1967-1968) 
 Mike Blair - basso, laulu  (1967-1968) 
 Gregg Philbin - basso, taustalaulu  (1968-1977) 
 Terry Luttrell - laulu  (1968-1972) 
 Bob Crownover - soolokitara  (1968-1969) 
 Joe McCabe - saksofoni  (1968) 
 Marty Shepard - trumpetti  (1968) 
 Bill Fiorio - soolokitara  (1969) 
 Steve Scorfina - soolokitara  (1969-1970) 
 Gary Richrath - soolokitara, laulu  (1970-1989) 
 Mike Murphy - laulu, kitara  (1973-1976) 
 Graham Lear - rummut, lyömäsoittimet  (1988-1989) 
 Miles Joseph - soolokitara  (1989) 
 Carla Day - taustalaulu  (1989) 
 Melanie Jackson - taustalaulu  (1989) 
 Jesse Harms - koskettimet, taustalaulu  (1989-1991) 

 Livemuusikot
 John Aldridge - lyömäsoittimet  (2005-) 
 Joe Vannelli - koskettimet <small> (2007) <small>

Aikajana

Albumit
R.E.O. Speedwagon (1971)
R.E.O./T.W.O. (1972)
Ridin' the Storm Out (1973)
Lost in a Dream (1974)
This Time We Mean It (1975)
R.E.O. (1976)
Live: You Get What You Play For  (1977)
You Can Tune a Piano but You Can't Tuna Fish (1978)
Nine Lives (1979)
Hi Infidelity (1980)
Good Trouble (1982)
Wheels Are Turnin' (1984)
Life as We Know It (1987)
The Earth, a Small Man, His Dog and a Chicken (1990)
Building the Bridge (1996)
Find Your Own Way Home (2007)
Not So Silent Night...Christmas with REO Speedwagon (2009)

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Neuvostoliiton korkein neuvosto

Neuvostoliiton korkein neuvosto oli Neuvostoliiton parlamentti vuosina 1938–1991. Se oli kaksikamarinen, ja molemmilla kamareista oli yhtäläinen valta ja niiden toimikausi neljä vuotta. Kamareiden nimet olivat liittoneuvosto ja kansallisuuksien neuvosto. Korkein neuvosto valitsi puhemiehistön eli presidiumin, muodosti hallituksen eli ministerineuvoston sekä valitsi korkeimman oikeuden jäsenet ja ylimmän syyttäjän.

Huomattavaa korkeimman neuvoston asemassa oli täydellinen parlamentarismin ja vallan kolmijaon hylkäys. Koska korkeimman neuvoston katsottiin edustavan kansaa, oli kansanedustuslaitoksella täydellinen valta oikeuslaitoksen ja toimeenpanovallan yli. Puhemiehistön puheenjohtaja (vuodesta 1989 pelkkä puhemies) oli myös virallisesti Neuvostoliiton valtionpäämies aina vuoteen 1990, jolloin perustettiin erillinen Neuvostoliiton presidentin virka.

Korkein neuvosto perustettiin Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslailla eli niin sanotulla Stalinin perustuslailla, jossa otettiin käyttöön yleinen äänioikeus. Tässä yhteydessä myös Neuvostoliiton kommunistinen puolue määriteltiin osaksi valtiorakennetta, jolloin keskeisten puoluevirkailijoiden ja pääsihteerin merkitys kasvoi. Korkeimman neuvoston edeltäjä oli aluksi yleisvenäläisen, vuodesta 1922 yleisliittolaisen neuvostokongressin valitsema Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea. Neuvostoliiton alkuvuosien neuvostokongressissa äänioikeus ei ollut kaikilla eivätkä äänet olleet samanarvoisia. Vaali- ja äänioikeus on vain työtätekevillä luokilla, ei omistavilla. Kaupunkeja, joissa kommunisteja asui suhteellisesti paljon väestön enemmistön asuinalueita eli maaseutua enemmän, suosittiin alueisiin (maakuntiin) verrattuna viisinkertaisella painoarvolla edustajia valittaessa.

Korkeimmassa neuvostossa oli 1980-luvulle tultaessa 1 500 jäsentä: liittoneuvostossa 750 tavallisista vaalipiireistä ja kansallisuuksien neuvostossa 750 ”alueellis-kansallisista” piireistä valittua. Presidium eli puheenjohtajisto hoiti korkeimman neuvoston päivittäiset toiminnot silloin kun se ei ollut koolla. Käytännössä korkein neuvosto oli perestroikaan asti pitkälle politbyroon kumileimasin, jolla ei ollut mitään todellista valtaa, koska vain kommunistinen puolue sai asettaa ehdokkaita vaaleissa muutamien sitoutumattomien lisäksi.

Mihail Gorbatšovin kauden uudistuksissa alkuperäinen korkein neuvosto korvattiin vuonna 1989 osin demokraattisesti valitulla 2 250 -jäsenisellä Neuvostoliiton kansanedustajien kongressilla. Tämä puolestaan valitsi keskuudestaan uuden pysyvän ja pienemmän korkeimman neuvoston, jossa oli 542 jäsentä kahdessa kamarissa. Tämä uusi parlamentti toimi vain yhden kauden vuosina 1989–1991.

Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua korkein neuvosto piti tasavaltojen suvereenisuusjulistuksia lokakuussa 1990 hyväksymässään päätöksessä laittomina. Neuvostoliiton korkein neuvosto lakkautettiin 26. joulukuuta 1991.

Puhemiehet

Katso myös 
 Neuvostojen palatsi
 Neuvostoliiton kommunistinen puolue

Lähteet 

Neuvostoliiton korkein neuvosto
Worms: Open Warfare

Worms: Open Warfare on jatkoa Worms-pelisarjalle ja se on perinteisesti kaksiulotteinen. Peli julkaistiin Sony PSP:lle ja Nintendo DS:lle 24. maaliskuuta 2006. Peliä pidätään alkuperäisen Wormsin uusioversiona, koska vain grafiikkaa on paranneltu, mutta uusia aseita ei ole. Sen sijaan aseita on ehkäpä vähiten verrattuna mihin tahansa muuhun Worms-peliin.

Aiheesta muualla 
 Team 17:n viralliset kotisivut
 Viralliset kotisivut

Nintendo DS -pelit
PlayStation Portable -pelit
Vuoden 2006 videopelit
Worms-pelit
Johan Kock

Johan Kock (4. kesäkuuta 1861 Helsinki – 13. huhtikuuta 1915 Fitchburg,  Massachusetts, Yhdysvallat) oli Venäjän armeijasta 1897 Viipurissa eronnut alikapteeni. Hän oli vallankumouksellinen aktivisti ja johti punakaartien valtakunnallista organisaatiota vuosina 1905–1906.

Elämä 
Kockin vanhemmat olivat merimies Johan Kock ja Johanna Katiska. Hän valmistui Venäjällä upseeriksi vuonna 1885 ja palveli Viipurin pataljoonassa eroonsa saakka. Sittemmin hän toimi maanviljelijänäkin, mutta vuonna 1900 hän oli toimittajana Viipurissa ja järjesteli siellä etappiteitä vallankumouksellisen aineiston salakuljettamiseksi Ruotsista Suomen kautta Venäjälle.

Vuoden 1905 suurlakon yhteydessä luotiin sekä akateemisten piirien että työväen taholla järjestyskaarteja. Kockista tuli näin muodostetun kansalliskaartin komentaja, missä tehtävässä hän nautti Suomen kenraalikuvernööri Ivan Obolenskin luottamusta. Samalla Obolenski kuitenkin neuvotteli myös perustuslaillisten kanssa poliittiseen ratkaisuun pääsemiseksi. Akateemiset kaartinosastot eivät hyväksyneet Kockin valintaa ja siksi ylioppilaiden ja polyteknikkojen osastot erosivat kaartista ja ryhmittyivät Gösta Theslöfin johdolla omaksi järjestökseen. Perustuslailliset halusivat lopettaa suurlakon 5. marraskuuta, kun taas punakaartilaiset pyrkivät jatkamaan sitä. Lakon jatkoa kannattanut Kock oli mukana rauhoittelemassa kärjistynyttä tilannetta osapuolten välillä. Lakon päätyttyä 6. marraskuuta ja seuraavana päivänä pidetyn joukkokokouksen jälkeen Kock veti omat joukkonsa Helsingin poliisiasemilta.

Kock oli mukana Viaporin kapinassa, jonka epäonnistuttua hän pakeni muiden aktivistien avulla Ruotsiin ja sieltä Englantiin ja edelleen Yhdysvaltoihin. Siellä hän jatkoi poliittista toimintaansa lehtimiehenä ja suosittuna puhujana. Vielä Kockin paettua Suomesta hänen mainettaan käytettiin hyväksi ja hänen väärennetyn nimikirjoituksensa avulla annettiin lisäpontta kirjavien vallankumousjoukkioiden asiakirjoille. Kockin puoliso vuodesta 1897 oli Emilia Exell (k. 1946).

Teokset
 Seitsemän päivää keskusasemalla (1906) 
 Avoin kirje herra Arvid Järnefeltille (1916)

Lähteet
 Sainio, Venla 2001. Suurlakko päivä päivältä Suomen Kuvalehti 11/2001
 Suomen historia osa 6 (1987) Weilin + Göös 
 Arvid Järnefelt; Venehojalaiset (kirjan keskiössä on fiktioitu kuva Viaporin kapinasta, ja Kockin kaltainen hahmo esiintyy nimellä "Kapteeni")
 
 Ere Kolu: Aktivisti (2005) Tammi. Kolu (oik. Kustaa Liukonen) tarjoaa muistelmissaan muutaman tuokiokuvan Kockista, jonka henkivartiokaartiin hän kuului.
 
  Sivu 396.

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Johan Kockin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä

Amerikansuomalaiset henkilöt
Suomalaiset upseerit
Suomalaiset kapinajohtajat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Työväenpuolue (Irlanti)

Työväenpuolue (, ) on irlantilainen sosiaalidemokraattinen puolue. Työväenpuolue kuuluu Sosialistiseen internationaaliin ja Euroopan sosialidemokraattiseen puolueeseen.

Työväenpuolue perustettiin vuonna 1912 Irlannin ammattiyhdistysliikkeen keskusjärjestön Irish Trade Union Congressin poliittiseksi siiveksi. Irlannin vapaavaltion perustamisen jälkeen vuodesta 1921 puolue on ollut hallituksessa useasti, ja ollut aina pienempänä hallituspuolueena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Työväenpuolueen verkkosivusto 

Irlantilaiset puolueet
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Euroopan sosialidemokraattinen puolue
Hyperboloidi

Matematiikassa hyperboloidi on hyperbelin vastine kolmiulotteisessa avaruudessa.  Hyperboloidin yhtälössä oikea puoli määrittää, onko hyperboloidi yksivaippainen, kaksivaippainen vai asymptoottikartion mallinen. Jos yhtälön oikealla puolella on 1, kyseessä on yksivaippainen hyperboloidi; jos nolla, on hyperboloidi asymptoottikartio; jos -1, on kyseessä kaksivaippainen hyperboloidi. Hyperboloidin yhtälön vasemman puolen plus- ja miinusmerkit vaihtelevat sen mukaan, minkä suuntainen hyperboloidi on. Miinusmerkki on aina sen muuttujan edessä, jonka suuntainen hyperboloidi on.  Jos hyperboloidi on x-akselin suuntainen, tulee miinusmerkki x-muuttujan eteen ja muille muuttujille positiivinen etumerkki jne.

Esimerkkejä hyperboloidin yhtälöstä 

Näissä yhtälöissä  ja  ovat muuttujia.

  (Yksivaippainen z-akselin suuntainen hyberboloidi ),

  (Kaksivaippainen y-akselin suuntainen hyberboloidi )

   (Asymptoottikartionmallinen x-akselin suuntainen hyperboloidi)

Jos , niin hyperboloidia voidaan kutsua pyörähdyshyperboloidiksi.

Hyperboloidin tasoleikkaukset 

Hyperboloidin tasoleikkaukset ovat ellipsin, paraabelin tai hyperbelin muotoisia riippuen, mistä suunnasta hyperboloidia leikataan.

Hyperboloidin muodostaminen suorista 

Kaksivaippaista hyperboloidia ei voi muodostaa suorista sen kahden erillisen osan vuoksi.

Asymptoottikartiohyperboloidin voi muodostaa suorista. Se muodostuu joukosta suoria, jotka kulkevat sen keskipisteen eli kuvassa  origon kautta.

Yksivaippaisen hyperboloidin voi myös muodostaa suorista. Näitä suoria kutsutaan hyperboloidin emäsuoriksi ja jokaisen hyperboloidin vaipan pisteen kautta kulkee kaksi eri emäsuorasarjoihin kuuluvaa emäsuoraa. Emäsuorasarjojen yhtälöt saadaan johdettua suoraan itse hyperboloidin yhtälöstä. Helpoiten tämä nähdään kertomalla esimerkiksi ensimmäisen emäsuorasarjan yhtälöt keskenään. Kun kyseessä on esimerkiksi y-akselin suuntainen hyperboloidi, toteuttavat sen emäsuorat seuraavat emäsuorasarjojen yhtälöt:

Emäsuorasarja 1

Emäsuorasarja 2

Näissä emäsuorasarjoissa λ ja μ ovat mielivaltaisia apumuuttujia. Jokaisen λ:n arvolle määrää ensimmäisen emäsuorasarjan yhtälöpari suoran, joka on hyperboloidin pinnalla; samoin jokaiselle μ:n arvolle määrää toisen emäsuorasarjan yhtälöpari suoran, joka on hyperboloidin pinnalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kappaleet (geometria)
Gettext

gettext on kirjasto ohjelmien lokalisointiin. Alun perin kirjastoa käytettiin ainoastaan Solaris-käyttöjärjestelmässä.

Laajalti käytetty versio on GNU-projektin vuonna 1995 julkaisema GNU Gettext.

Käyttö 

gettextia käytettäessä ohjelma muutetaan suoran tulostuksen sijaan käyttämään gettext-kirjaston kutsuja. C-kieltä käytettäessä tämä tehdään yleisimmin käyttämällä funktiota nimeltä "_".

Tulostuskutsusta:
printf("My name is %s.\n", my_name);
tulisi:
printf(_("My name is %s.\n"), my_name);

gettext käyttää ohjelmassa olevia merkkijonoja avaimina käännöksiä etsittäessä, ja palauttaa alkuperäisen merkkijonon sijaan tiedostosta ladatun, tai alkuperäisen, jos halutulle kielelle ei ole käännöstä.

Ohjelman kääntäminen tapahtuu ajamalla lähdekoodille xgettext-ohjelma, joka poimii käännettävät kohdat .pot-päätteiseen tekstitiedostoon.
Tästä luodaan .po-päätteinen käännöstiedosto halutulle kielelle:

msginit --locale=fi --input=name.pot

Edellä mainitulle ohjelmalle fi.po olisi:
#: src/name.c:36
msgid "My name is %s.\n"
msgstr "Minun nimeni on %s.\n"

Ohjelman kääntäjä kirjoittaa käännöksen msgstr-riville lainausmerkkien väliin jättäen C:n tulostuksenohjauskoodit kuten "%s" ja "\n" paikoilleen.

.po-tiedostosta käännetään .mo-tiedosto msgfmt-ohjelmalla ja se sijoitetaan esimerkiksi /usr/share/locale/fi/LC_MESSAGES-hakemistoon.

Lähteet

Aiheesta muualla
 GNU `gettext' utilities

GNU
Lokalisointiohjelmistot
Kaakaopuu

Kaakaopuu eli kaakao (Theobroma cacao) on trooppinen kasvi, joka tarvitsee kasvamiseen 25–28 celsiusasteen lämpötilan ja 1 000–2 000 millimetrin vuotuisen sademäärän. Kaakaopuu kasvaa luonnonvaraisena trooppisessa Etelä-Amerikassa ja viljeltynä kuuman vyöhykkeen kaikissa maissa. Kaakaopuun siemeniä eli kaakaopapuja käytetään suklaan ja kaakaon valmistuksessa. Viisi suurinta kaakaopapujen tuottajamaata ovat Norsunluurannikko (38 %), Ghana (21 %), Indonesia (13 %) Nigeria (5 %) ja Kamerun (5 %).

Viljely ja kaakaopapujen käsittely 

Viljelyssä käytetään kolmea eri kaakaopuun tyyppiä. Arvostetuin näistä on Criollo, yleisin Forastero. Trinitario on edellisten hybridi/yhdistelmä.

Kaakaopuun hedelmät ovat keltaisia tai punaisia, kurkunmuotoisia marjoja, jotka riippuvat puun rungosta. Siemenet poimitaan niistä käsin, kasataan läjiin, kaivetaan maahan tai pannaan puu- tai sementtiastioihin käymään, jolloin ne saavat miellyttävän maun. Sen jälkeen ne kuivataan. Kuivatuissa ja kuorituissa kaakaopavuissa on 37–54 % rasvaa ja muun muassa jonkin verran valkuaisaineita, hiilihydraatteja ja teobromiinia (1–4 %).

Suklaata valmistettaessa kaakaopavut paahdetaan, kuoritaan, jauhetaan ja puserretaan kuumuudessa, käsitellään emäksillä ja jauhetaan sen jälkeen uudelleen. Suklaa on puristetun ja puristamattoman kaakaon, sokerin ja erinäisten mausteiden (vaniljan, kanelin) seos. Maitosuklaata valmistettaessa lisätään seokseen maitoa. Puserrustuotteena pavuista saadaan kaakaovoita eli kaakaorasvaa, joka sulaa 30–35 °C:een lämmössä ja jota käytetään lääkkeiden ja saippuan sekä hienojen suklaalajien valmistukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kaakao(puu) (Theobroma cacao)
 ITIS: Theobroma cacao 
 United States Department of Agriculture (USDA): Theobroma cacao 
 Flora of China: Theobroma cacao 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Theobroma cacao 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Theobroma cacao (cocoa) 
 Pherobase: Floral volatiles of Theobroma cacao 

Malvakasvit
Puut
Viljeltävät ravintokasvit
Kvaak.fi

Kvaak.fi on suomalainen sarjakuvaportaali, joka pyrkii edistämään suomalaista sarjakuvakulttuuria tarjoamalla kotimaisille sarjakuvanharrastajille, -tekijöille ja -kustantajille interaktiivisen suomenkielisen sarjakuvia journalistisesti käsittelevän verkkopalvelun. Palvelun mahdollistavat Suomen sarjakuvaseura, Säätöyhteisö B2 ja Nettihotelli Internet Oy. Ylläpidosta ja sisällöntuotannosta vastaavat vapaaehtoisvoimin toimivat sarjakuvanharrastajat ja -toimittajat. 

Palvelun suosituin osa-alue on keskustelufoorumi, jossa on noin 6077 rekisteröitynyttä jäsentä ja yli 358 300  kirjoitettua viestiä.Lisäksi palvelu sisältää uutisia, arvosteluita ja erilaisia sarjakuva-aiheisia artikkeleita sekä monipuolisen sarjakuvalinkkihakemiston. Sarjakuvaportaali laajeni vuonna 2007 sarjakuvagallerialla..

Vuonna 2005 Kemin sarjakuvakeskus myönsi Kvaak.fi:lle Lehti-Lempi -palkinnon. Palkinnon vastaanotti palvelun perustaja sarjakuvantekijä ja yrittäjä Juha Kouvalainen. Myös Grafia ry on tukenut sarjakuvaportaalin ylläpitoa ja kehitystyötä apurahalla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kvaak.fi -sarjakuvaportaali.

Sarjakuva
Suomalaiset taidesivustot
Verkkoportaalit
Suomalaiset keskustelupalstat
Air Greenland

Air Greenland  on Grönlannin kansallinen lentoyhtiö, joka lentää Grönlannin sisäisiä lentoja, sekä Kangerlussuaqista ja Narsarsuaqista Kööpenhaminaan. Lisäksi yhtiö hoitaa mm. tilaus-, ambulanssi- ja pelastuslentoja. Lentoyhtiön kotikenttänä toimii Nuukin lentoasema. Vuonna 2016 Air Greenland kuljetti kokonaisuudessaan 426 000 matkustajaa.

Historia

Yhtiö perustettiin ja se aloitti toimintansa marraskuussa 1960 Greenlandair-nimellä, jonka perustivat SAS ja kaivosyhtiö Kryolitselskabet.

1962 Grönlannin ja Tanskan hallitukset tulivat omistajiksi.

1998 Greenlandair aloitti lennot ensimmäisellä suihkukoneellaan, Boeing 757-200:lla.

2002 Greenlandair vaihtoi nimensä Air Greenland:ksi.

Laivasto

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 25,1 vuotta.

Reittikohteet

Air Greenland lentää säännöllisesti seuraaviin kohteisiin (toukokuu 2019):

 Islanti

 Reykjavíkin lentoasema

 Tanska

 Kööpenhaminan lentoasema

 Grönlanti

Aappilattoq
Aasiaat
Ikerasak
Illorsuit
Ilulissat
Innaarsuit
Isortoq
Ittoqqortoormiit
Kangerlussuaq
Kangersuatsiaq
Kullorsuaq
Kulusuk
Kuummiut
Maniitsoq
Narsasuaq
Niagornat
Nuuk
Nuusuaq
Paamiut
Pituffik
Qaanaaq
Gaarsut
Saattut
Saqqaq
Savussik
Sermiligaaq
Siorapaluk
Sisimiut
Tasiilaq
Tasiusaq
Tiniteqilaaq
Ukkusissat
Upernavik
Upernavik
Uummannaq

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Air Greenlandin kotisivut
 Planespotters.net: Air Greenland Fleet Details and History 
 Air Greenland Route Map 
 CBC News: Air Greenland teams with First Air for Iqaluit flights 

Grönlantilaiset lentoyhtiöt
SAS Group
Tanskalaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Aleksis Kiven palkinto

Aleksis Kiven rahaston palkinto on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS) elämäntyöpalkinto suomenkielisen kaunokirjallisuuden tukemiseksi.

Palkinnon perustamisesta 1936 lähtien vuoteen 1968 sitä jaettiin joka vuosi. Seuraavat kymmenen vuotta palkintoja jaettiin joka toinen vuosi, ja vuosina 1978–2005 joka kolmas vuosi. Vuoden 2005 jälkeen palkintoa on jaettu epäsäännöllisin väliajoin.

Vuonna 2020 palkinnon suuruus oli 20 000 euroa.

Palkinnonsaajat 

1936  Otto Manninen
1937  F. E. Sillanpää
1938  Maria Jotuni ja Kaarlo Sarkia
1939  Ilmari Kianto ja V. A. Koskenniemi
1940  Yrjö Jylhä ja Maila Talvio
1941  Larin Kyösti
1942  Aino Kallas
1943  Martti Merenmaa
1944  L. Onerva
1945  Toivo Pekkanen
1946  Aaro Hellaakoski
1947  Mika Waltari
1948  Einari Vuorela
1949  Viljo Kojo
1950  Ilmari Kianto
1951  Heikki Toppila
1952  Yrjö Jylhä
1953  Lauri Viljanen

1954  P. Mustapää
1955  Aale Tynni
1956  Lauri Viita
1957  Lauri Pohjanpää
1958  Helvi Hämäläinen
1959  Viljo Kajava
1960  Väinö Linna
1961  Eeva-Liisa Manner
1962  Juha Mannerkorpi
1963  Matti Hälli
1964  Arvo Turtiainen
1965  Eila Pennanen
1966  Paavo Haavikko
1967  Eeva Joenpelto
1968  Elina Vaara
1970  Veikko Huovinen
1972  Veijo Meri
1974  Pentti Saarikoski

1976 Tuomas Anhava
1978 Antti Hyry
1981 Eila Kivikk’aho
1984 Eino Säisä
1987 Sirkka Selja
1990 Hannu Salama
1993 Kerttu-Kaarina Suosalmi
1996 Erno Paasilinna
1999 Martti Joenpolvi
2002 Aila Meriluoto
2005 Sirkka Turkka
2006 Lassi Nummi
2009 Antti Tuuri
2012 Kirsi Kunnas
2013 Leena Krohn
2016 Pirkko Saisio
2017 Eeva Kilpi
2020 Helena Sinervo

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Aleksis Kivi
Benjam Vanninen

Benjam Vanninen  (29. kesäkuuta 1921 Sortavalan maalaiskunta – 22. heinäkuuta 1975 Heinola) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia St. Moritzin kisoissa 1948 50 kilometrin hiihdossa. Salpausselän kisoissa hän voitti vuosina 1946 ja 1948.

Seuratasolla Vanninen edusti Joensuun Katajaa, Puijon Hiihtoseuraa, Tornion Pyryä ja Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Ammatiltaan hän oli suksivoide- ja uistintehtailija sekä tullivartija.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet