Doris Day

Doris Day (Doris Mary Ann Kappel­hoff; ) oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli 1950- ja 1960-luvulla Yhdys­valtain tunnetuimpia ja parhaiten palkattuja nais­näyttelijöitä. Day aloitti uransa big band -laulajana ja levytti useita menestys­kappaleita. Näyttelijänä hän aloitti musikaaleista, mutta hän siirtyi myös moni­puolisempiin rooleihin. Parhaan nais­pää­osan Oscar-ehdokkuuden Day sai elo­kuvasta Kaikki alkoi puhelimesta. Day teki viimeisen elo­kuvansa vuonna 1968. Sen jälkeen hän näytteli tilanne­komedia­sarjassa Doris Day Show, juonsi keskustelu­ohjelmaa ja keskittyi eläinten­suojeluun.

Nuoruus 
Doris Kappel­hoff syntyi Cincinnatissa vuonna 1922. Hänen vanhempansa William ja Alma Kappel­hoff olivat saksalais­taustaisia. Kappel­hoff harrasti nuorena tanssia, mutta lupaava ura päättyi auto-onnettomuuteen. Alma-äiti kannusti tytärtänsä musiikin pariin kuultuaan tämän laulavan radiosta tulleiden kappaleiden tahdissa.

Ura

Laulajasta elokuvatähdeksi 
Kappel­hoff liittyi vuonna 1939 laulajaksi Barney Rappin yhtyeeseen. Rapp ehdotti Kappel­hoffille nimeä Day, kun oli kuullut tämän laulavan kappaletta ”Day After Day”. Dayn mielestä nimi kuulosti tekaistulta, mutta hän hyväksyi sen lopulta, sillä Kappel­hoff olisi liian pitkä nimi teattereiden mainos­markiiseihin. Day lauloi 1940-luvulla Les Brownin yhtyeessä, jonka hittikappaleella ”Senti­mental Journey” hän oli mukana.

Day teki ensi­esiintymisensä Michael Curtizin elo­kuvassa Valtameren romanssi (1948). Dayn rooli oli alkujaan mennyt Betty Huttonille, mutta kun tämä oli tullut raskaaksi, rooliin haettiin uusi näyttelijä. Day sai osan esitettyään koe-esiintymisessä tunteikkaasti kappaleen ”Embraceable You”. Valta­meren romanssia seurasi Warnerin Daylle tuottamia musikaali­elo­kuvia, joissa Dayn laulaminen oli koko elo­kuvan keskiössä. Dayn 1950-luvun alun Warnerin musikaali­elo­kuvia olivat muun muassa Teetä kahdelle, Perheen naimahuolet ja Tytär rakastuu.

Day alkoi 1950-luvulla suunnata myös haastavampiin rooleihin moni­puolistaakseen kuvaansa näyttelijänä. Hänen omia suosikki­roolejaan oli osa Calamity Janena elo­kuvassa Tarkk’ampujatyttö (1953). Elo­kuvassa hän esitti parhaan laulun Oscarilla palkitun kappaleen ”Secret Love”. Laulaja Ruth Ettingin elämästä kertovassa elo­kuvassa Laulu ilman rakkautta (1955) Day esitti yli tusinan verran balladeita. Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri Mies joka tiesi liikaa, jossa Day osoitti näyttelijän­lahjansa. Hän lauloi siinä myös iki­vihreän kappaleen ”Que Sera, Sera”.

Day oli 1950- ja 1960-luvuilla Yhdys­valtain tunnetuimpia elo­kuva­tähtiä, ja hän oli myös 1960-luvulla parhaiten palkattu nais­näyttelijä. Day näytteli itsenäisiä naisia, jotka eivät uhranneet vapauttaan miehen takia ilman tappelua. Dayn romanttisia elo­kuvia olivat Rock Hudsonin kanssa tehdyt Kaikki alkoi puhelimesta (1959), Rakkaani, tule takaisin (1961) ja Älä lähetä kukkia (1964). Ensiksi mainitusta Day sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta nais­pää­osasta. Saman­laisissa itsenäisen naisen rooleissa Day oli myös elo­kuvissa Minkin kosketus (1962), jossa vasta­näyttelijänä oli Cary Grant, James Garnerin kanssa tehdyt Sänky kolmelle (1963) ja Kaikki alkoi saippuasta (1963) sekä Rod Taylorin kanssa tehdyt Älkää häiritkö! (1965) ja Pitsipöksyagentti (1966).

Dayllä oli 1960-luvun lopulla vaikeuksia saada ikäänsä sopivia rooleja. Myöhäis­kauden elo­kuvia olivat Tyttö lännen farmarina (1967), Caprice – vaarallinen oikku (1967) sekä Kuka on se kaveri äidin sängyssä? (1968), joka jäi Dayn viimeiseksi elo­kuvaksi.

Televisiossa ja eläinsuojelutyössä 

Kun Dayn avio­puoliso ja manageri Martin Melcher kuoli vuonna 1968, paljastui, että Melcher oli kuluttanut Dayn omaisuuden. Day oli menettänyt 20 miljoonaa dollaria ja jäänyt noin  velkaa. Samalla Melcher oli luvannut vaimonsa televisio­tuotantoon kertomatta tälle. Day haastoi myöhemmin Melcherin yhtiö­kumppanin Jerome Rosen­thalin oikeuteen ja sai vuonna 1974 korvauksia lähes 23 miljoonaa dollaria. Day sopi jutun kuitenkin kuudesta miljoonasta dollarista.

Day ei varsinaisesti ollut innoissaan televisio­sarjasta. Hän näytteli kuitenkin 1968–1973 CBS:n tilanne­komediassa Doris Day Show’ssa. Viiden vuoden jälkeen Day ei suostunut uusimaan sopimusta.

Day muutti vuonna 1981 Carmelin kaupunkiin, johon hän oli ihastanut elo­kuvan Kuolema kintereillä kuvauksissa. Tämän jälkeen hän keskittyi eläin­suojelu­työhön. Hän oli vuonna 1971 perustanut Actors and Others for Animals -järjestön, joka pelasti sekä kodittomia että huonosti kohdeltuja eläimiä. Eläinten­oikeuksia hän puolestaan ajoi Doris Day Animal Foundationin ja Doris Day Animal Leaguen kautta.

Christian Broadcasting Network palkkasi Dayn juontamaan keskustelu­ohjelmaa Doris Day’s Best Friends, jonka vieraina oli julkkiksia lemmikkiensä kanssa. Kahden vuoden ajan lähetetyn ohjelman ensimmäinen vieras oli kuoleman­sairas Rock Hudson. Day kirjoitti myös oma­elämä­kerran Doris Day: My Own Story.

Yksityiselämä 

Doris Day oli naimisissa neljä kertaa, mutta kolme avio­liittoista päättyi avio­eroon ja yksi leskeksi jäämiseen. Day oli 19-vuotias, kun hän meni naimisiin kiertueella tapaamansa pasunisti Al Jordenin kanssa. Jorden oli väki­valtainen, ja heidän liittonsa kesti 1941–1943. Avioliiton aikana syntyi poika Terry, jonka Dayn kolmas mies Martin Melcher myöhemmin adoptoi. Dayn toinen mies oli sakso­fonisti George Weidler. Onneton liitto päättyi eroon vuonna 1949.

Kykyjen­etsijä ja manageri Martin Melcherin kanssa Day meni naimisiin vuonna 1951. Melcher adoptoi Dayn pojan Terryn, jonka sukunimi muutettiin isäpuolensa sukunimeksi. Terry Melcheristä tuli tunnettu musiikki­tuottaja, joka työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla The Beach Boysin ja Randy Newmanin kanssa. Martin Melcherin ja Dayn yhteinen tuotanto­yhtiö Arwin Productions tuotti useat Dayn elo­kuvista. Martin Melcher kuoli vuonna 1968. Terry Melcher kuoli syöpään vuonna 2004. Dayn neljäs mies oli Barry Comden, jonka kanssa hän oli naimisissa 1976–1981. Comdenin mukaan liitto päättyi, koska Day rakasti enemmän eläimiä kuin häntä.

Day kuoli keuhkokuumeeseen 97-vuotiaana kotonaan Carmel Valleyssa, Kaliforniassa 13. touko­kuuta 2019. Oman toiveensa mukaisesti hänelle ei järjestetty hautajaisia tai edes hauta­kiveä. Dayn asiainhoitajan ja ystävän Bob Basharan mukaan Day ei halunnut keskustella hautajaisista tai muistomerkistä ja hänellä oli vaikeuksia hyväksyä kuolemaa.

Diskografia 

Studiolbumit

 
 
 
 
 
 
 
 
  (Andre Previn)
 
  (Robert Gouletin kanssa)

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

  
  Notable Names Databasessa 
 

77.4 Elokuvataide
Grammy-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Presidential Medal of Freedom
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit