Jari Litmanen

Jari Olavi Litmanen (s. 20. helmikuuta 1971 Lahti) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Litmasta pidetään yleisesti Suomen kaikkien aikojen parhaana jalkapalloilijana. Hänestä tuli ensimmäinen suomalainen jalkapallon kansainvälinen supertähti 1990-luvulla. Varsinkin myöhempinä vuosina Litmasen uraa varjostivat useat loukkaantumiset. Suomessa Litmasesta käytetään usein lempinimeä Kuningas.

Suomen lisäksi Litmanen pelasi seurajoukkueurallaan Alankomaissa, Espanjassa, Englannissa, Saksassa ja Ruotsissa. Suurimmat meriittinsä hän saavutti alankomaalaisessa Ajaxissa, jonka kanssa hän voitti Mestarien liigan vuonna 1995. Samana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Kultainen pallo -äänestyksessä. Litmanen on Suomen maajoukkueen eniten otteluita pelannut ja toiseksi eniten maaleja tehnyt pelaaja Teemu Pukin jälkeen, sekä myös entinen maajoukkueen kapteeni.

Litmanen pelasi yleensä niin sanotulla ”kymppipaikalla” joko hyökkäävänä keskikenttäpelaajana tai vedettynä hyökkääjänä. Hänet tunnettiin pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan, minkä vuoksi häntä pidettiin ensisijaisesti pelintekijänä ja ratkaisusyöttöjen antajana, vaikka hän teki myös paljon maaleja,  ja häntä pidettiin luotettavana rangaistuspotkujen laukojana.

Seurajoukkueura

Uran alku Suomessa 
Litmanen on Lahden Reippaan kasvatti. Hän voitti juniorina B-poikien piiricupin vuonna 1986 ja A-poikien Suomen-mestaruuden vuonna 1989. Nuoruudessaan hän harrasti talvisin myös jääkiekkoa.

Reippaan edustusjoukkueessa Litmanen debytoi 16 vuoden iässä 3. toukokuuta 1987 SM-sarjan ottelussa Kopareita vastaan ja ensimmäinen maalinsa hän teki 24. huhtikuuta 1988 ottelussa Oulun Työväen Palloilijoita vastaan. Hänen ensimmäinen täysi kautensa korkeimmalla sarjatasolla oli 1988, jolloin nuorukaisen erikoislaatuiset kyvyt kävivät viimeistään selväksi. Litmanen herätti huomiota tekniikallaan ja pelisilmällään, minkä lisäksi hän kunnostautui myös maalintekijänä. Uuden Veikkausliigan ensimmäisellä kaudella 1990 hän teki 14 maalia ja  pelaajayhdistyksen järjestämässä äänestyksessä hänet valittiin vuoden liigapelaajaksi. Lisäksi urheilutoimittajat ja Suomen Palloliitto valitsivat Litmasen vuoden jalkapalloilijaksi, minkä tunnustuksen hän on sittemmin saanut useammin kuin kukaan muu.

Kausi 1990 oli Litmasen viimeinen Reippaassa. Talousvaikeuksien vuoksi useita muitakin pelaajia ja valmentaja Harri Kampmanin menettänyt joukkue putosi seuraavalla kaudella 1. divisioonaan, josta se ei enää palannut korkeimmalle sarjatasolle. Litmanen puolestaan edusti Suomessa vielä yhden kauden sekä Helsingin Jalkapalloklubia että Kampmanin valmentamaa nousijajoukkue Myllykosken Palloa. HJK:ssa hän ylsi Suomen-vuosiensa henkilökohtaiseen maaliennätykseensä, 16 maalia 27 ottelussa. SM-mitaleja hän ei saavuttanut – paras sijoitus sarjassa oli neljäs Reippaassa kausilla 1988 ja 1990 ja MyPassa kaudella 1992. Suomen cupia hän oli MyPassa voittamassa kaudella 1992 ennen siirtymistään ulkomaille. Hän teki maalin 9. heinäkuuta 1992 Jaroa vastaan pelatussa loppuottelussa, joka päättyi MyPan 2–0-voittoon. Reippaassa ja MyPassa Litmasta valmentanut Kampman on myöhemmin toiminut myös hänen managerinaan.

Jari Litmasen siirtyminen HJK:sta (tapahtui 28.11.1991) MyPan kautta Ajaxiin (13.8.1992) siirtyi ratkottavaksi Urheilun oikeusturvalautakuntaan. HJK halusi Litmasen siirto-oikeudet itselleen sillä perusteella, ettei miehen kotimaisesta siirrosta ollut kulunut täyttä vuotta ennen muuttoa Hollantiin. Asiasta oli ollut SPL:n liittohallituksen päätös tammikuulta 1980. Kun MyPa oli kysynyt Ajaxiin siirron yhteydessä SPL:lta, tuosta ei oltu kerrottu mitään. Oikeusturvalautakunta julkisti 8.3.1993 lopullisen päätöksen, missä siirtyminen tapahtui sääntöjen mukaisesti ja MyPa saa pitää siirrosta tulevan korvauksen. Päätöksestä oli pitänyt äänestää.

Menestysvuodet Ajaxissa 

Litmanen siirtyi kesällä 1992 juuri UEFA Cupin voittaneeseen alankomaalaiseen suurseuraan Ajaxiin oltuaan myös muun muassa Barcelonan, Leeds Unitedin ja PSV:n kiinnostuksen kohteena. Litmasen sopimus Ajaxin kanssa oli aluksi yhden kauden mittainen ja sisälsi myös osto-option.

Ajaxin joukkueenjohtaja David Endt, joka noihin aikoihin toimi seuran henkilöstöpäällikkönä, kuvasi ensivaikutelmaansa Litmasesta seuraavasti:

Ensimmäisellä kaudellaan Ajaxissa hän pelasi lähinnä reserveissä, ja tiettävästi valmentaja Louis van Gaal oli jo valmis lähettämään hänet takaisin Suomeen, mutta joukkueen fysioterapeutti neuvoi ottamaan hänet kentälle loukkaantuneen Dennis Bergkampin tilalle. Kun Bergkamp siirtyi Inter Milaniin kesällä 1993, Litmanen vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa. Hän voitti kaudella 1993–1994 Eredivisien maalikuninkuuden 26 maalillaan ja johdatti joukkueen mestaruuteen. Alankomaiden pelaajayhdistys valitsi Litmasen vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1993. Suomen Vuoden urheilija -äänestyksessä hän sijoittui vuonna 1994 kolmanneksi.

Koko jalkapallomaailman tietoisuuteen Litmanen nousi viimeistään kaudella 1994–1995 oltuaan yksi Ajaxin avainpelaajista seuran voittaessa Mestarien liigan. Loppuottelussa Ajax kaatoi AC Milanin 1–0. Samalla Litmasesta tuli ensimmäinen Mestarien liigan voittanut suomalaispelaaja. Vuonna 1995 Litmanen voitti Ajaxin paidassa myös Intercontinental Cupin, jossa Ajax kaatoi brasilialaisen Grêmion rangaistuspotkuilla. UEFA Super Cupissa kukistui Real Zaragoza maalein 5–1. Litmanen valittiin vuoden urheilijaksi Suomessa ja sijoittui ranskalaislehti France Footballin Kultainen pallo -äänestyksessä kolmanneksi edellään vain George Weah ja Jürgen Klinsmann. Kaudella 1995–1996 Litmanen voitti Mestarien liigan maalikuninkuuden yhdeksällä maalillaan Ajaxin selviytyessä jälleen loppuotteluun. Hän teki maalin myös loppuottelussa, jonka Ajax hävisi Juventukselle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kaudella 1996–1997 Ajax ylsi vielä Mestarien liigan välieriin.

Kaikkiaan Litmanen vietti Ajaxissa seitsemän kautta ja saavutti seurassa kansainvälisten mestaruuksien lisäksi myös neljä Eredivisien mestaruutta ja kolme KNVB-cupin voittoa. Hän oli yksi Louis van Gaalin valmentaman menestysjoukkueen monista tähdistä Danny Blindin, Frank ja Ronald de Boerin, Edgar Davidsin, Finidi Georgen, Patrick Kluivertin, Marc Overmarsin, Michael Reizigerin, Frank Rijkaardin, Edwin van der Sarin ja Clarence Seedorfin ohella. Kapteeni Blind on kutsunut Litmasta joukkueen aivoiksi. Hänen mukaansa Litmasen suuruus johtui siitä, että hän on keskikenttäpelaaja, joka pystyy ajattelemaan kuten hyökkääjä.

Barcelona, Liverpool ja uudelleen Ajax 

Vuonna 1999 Litmanen siirtyi vapaalla siirrolla espanjalaisjätti Barcelonaan, minkä myötä hänestä tuli ensimmäinen Espanjan Primera Divisiónissa pelannut suomalainen. Joukkueen oli kaksi vuotta aikaisemmin ottanut komentoonsa Ajaxista tuttu Van Gaal, joka hankki entisistä pelaajistaan Kataloniaan myös De Boerin veljekset, Bogarden, Kluivertin ja Reizigerin, ja myöhemmin heitä seurasi vielä Overmars. Kaudella 1999–2000 Barcelona sijoittui Primeran toiseksi ja ylsi välieriin Copa del Reyssä ja Mestarien liigassa. Litmasta vaivasivat kuitenkin loukkaantumiset, ja kritisoidun Van Gaalin erottua vuonna 2000 hän ei ollut uuden valmentajan Llorenç Serra Ferrerin suosiossa.

Toisella Barcelona-kaudellaan Litmanen ei pelannut lainkaan sarjaotteluissa, ja tammikuussa 2001 hän siirtyi englantilaisen Liverpoolin riveihin suomalaisen Sami Hyypiän seuraksi. Hän esiintyi hyvin Englannin liigacupin välierissä, kun Liverpool voitti Crystal Palacen, mutta loukkaantumisen vuoksi hän ei osallistunut kauden loppuotteluihin. Seuraavalla kaudella hän joutui istumaan suurimman osan ajasta vaihtopenkillä. Mestarien liigan puolivälierissä hän teki maalin Bayer 04 Leverkusenia vastaan, mutta Liverpool hävisi ottelun.

Vuonna 2002 Litmanen palasi vanhaan seuraansa Ajaxiin, jossa hän sai sankarin vastaanoton. Kauden 2002–2003 Mestarien liigassa Litmanen oli melko merkittävässä roolissa. Hän teki voittomaalin jatkolohko-ottelussa Romaa vastaan ja onnistui toistamiseen puolivälierissä Milania vastaan, mutta Milan meni jatkoon yhteismaalein 3–2. Joukkue voitti kaudella 2003–2004 Eredivisien mestaruuden, mutta Litmanen pelasi loukkaantumisten vuoksi vain kuudessa ottelussa. Huhtikuussa 2004 Ajax ja Litmanen purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä kaksi kuukautta etuajassa, jotta hänelle jäisi aikaa mahdolliselle paluulle Suomeen ennen toukokuussa alkanutta uutta Veikkausliiga-kautta.

Litmanen sai Palloliiton ja Veikkausliigan Captain’s Ball -erikoispalkinnon ”erityisen positiivisesta ja merkittävästä suomalaisen jalkapalloilun hyväksi tehdystä työstä” vuonna 2002. Hän luovutti palkinnon ikuisesti kiertäväksi.

Paluu Lahteen 
Litmanen palasi Suomen Veikkausliigaan ja kotikaupunkiinsa edustustasolla kuopatun kasvattajaseuransa Reippaan seuraajaan FC Lahteen huhtikuussa 2004 yksivuotisella sopimuksella. Joukkuetta valmensi Harri Kampman. Toukokuun alussa hän pelasi Lahden kanssa Liigacupin loppuottelussa, jonka Allianssi voitti rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Litmasen paluu veti muutamaan otteeseen Veikkausliiga-katsomot täyteen, mutta loukkaantumiset rajasivat esiintymiset sarjassa 11 otteluun.

Hansa Rostock, Malmö ja Fulham 
Litmanen sai vielä mahdollisuuden pelata huippusarjassa, kun Bundesliigassa putoamistaisteluun ajautunut saksalainen Hansa Rostock hankki hänet tammikuussa 2005 vapaalla siirrolla. Litmanen pelasi Hansan riveissä kevätkaudella 13 ottelua, mutta joukkueen pudottua hän päätti siirtyä muualle jatkosopimustarjouksesta huolimatta.

Heinäkuussa 2005 Litmanen teki ruotsalaisen Malmön kanssa puolen vuoden sopimuksen, jossa oli yhden lisävuoden optio. Hän pystyi pelaamaan syksyllä 2005 vain kahdessa sarjaottelussa. Kaudella 2006 Litmanen esitti Malmön paidassa ajoittain loistokkaita otteita, mutta loukkaantumiset rajasivat hänen ottelumääränsä kahdeksaan. Kesäkuussa 2006 Litmasen vasen silmä vaurioitui epäonnisessa tilanteessa, kun Litmanen sai ottelun jälkeen pukukopissa pullokorkin silmäänsä. Korkki lensi kovalla voimalla Litmasen pitelemästä virvoitusjuomapullosta, kun Malmön urheilujohtaja Hasse Borg avasi pullon nuuskarasialla. Huhtikuussa 2007 hän solmi seuran kanssa vuoden jatkosopimuksen. Hän ei kuitenkaan pystynyt pelaamaan kaudella 2007 yhdessäkään Malmön ottelussa. Elokuussa 2007 Litmanen joutui akillesjänneleikkaukseen, jonka oli määrä pitää hänet sivussa koko loppukauden. Samalla Litmanen ja Malmö päättivät sopimuksen purkamisesta.

Suomen maajoukkuetta EM 2008 -karsinnoissa valmentanut Roy Hodgson kutsui Litmasen kymmenen päivän testiin uuteen seurajoukkueeseensa englantilaiseen Fulhamiin tammikuussa 2008. Litmanen vakuutti seurajohdon ja teki loppukauden kattavan sopimuksen seuran kanssa. Samaan aikaan seuraan siirtyi maajoukkuepuolustaja Toni Kallio. Helmikuussa uutisoitiin, että Litmasella olisi ylikunnosta johtuvia sydänvaivoja, minkä lisäksi vääränlaisista pohjallisista seurannut reiden lihasrevähdys ja päähän osuneesta pallosta aiheutunut korvavamma pitivät hänet poissa Fulhamin ottelukokoonpanosta. Maajoukkueen keväisissä harjoitusotteluissa hän oli kuitenkin pelikunnossa, mikä sai Hodgsonin kritisoimaan häntä sitoutumisen puutteesta seurajoukkuettaan kohtaan. Litmanen pelasi Fulhamissa lopulta vain kaksi reservisarjan ottelua, joista ensimmäisessä hän teki maalin. Kauden jälkeen Litmasen ja seuran tiet erosivat.

Toinen paluu Lahteen ja HJK 

Rikkonaisen Fulham-jakson jälkeen Litmanen kuntoutti itseään alkukesän 2008 ja liittyi heinäkuussa FC Lahden harjoitusrinkiin. 12. heinäkuuta hän otti osaa Ranskan vuoden 1998 maailmanmestaruuden 10-vuotisjuhlaotteluun, jossa hän pelasi FIFPron kokoamassa muun maailman joukkueessa. Elokuun alussa julkistettiin loppukauden kestänyt sopimus Lahden kanssa. Paluuottelussaan 11. elokuuta Kuopion Palloseuraa vastaan Litmanen teki ja syötti kaksi maalia ja Lahti voitti 8–1. Litmanen pelasi kauden aikana yhteensä kuudessa ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. Lahti sijoittui sarjan kolmanneksi, mikä toi sekä Litmaselle että seuralle heidän ensimmäisen SM-mitalinsa.

Litmasesta tuli joulukuussa 2008 FC Lahden osaomistaja merkittyään osakeannissa FC Lahti Oy:n osakkeita 10 000 eurolla.

Litmanen palasi Lahden harjoituksiin alkuvuodesta 2009 ja pelasi talven mittaan harjoitusotteluissa ja Liigacupissa. Huhtikuussa 2009 julkistettiin kauden 2009 kattava jatkosopimus. Veikkausliiga-kauden 2008 pronssisijoituksen myötä Lahti pääsi kauden 2009–2010 Eurooppa-liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle, jossa se kohtasi albanialaisen Dinamo Tiranan. Seuran historian ensimmäisessä euro-ottelussa Litmanen järjesteli joukkueensa kaikki neljä maalia, joista kaksi tuli kulmapotkuista. Hän pääsi myös itse maalin makuun Euroopassa tekemällä toisen Lahden maaleista toisella karsintakierroksella slovenialaista Goricaa vastaan. Lahden ensimmäinen eurocup-taival katkesi lopulta belgialaista Bruggeä vastaan kolmannella karsintakierroksella.

Litmanen pelasi JJK:ta vastaan 23. syyskuuta 2009 sadannen liigaottelunsa Suomessa ja juhlisti tapausta tekemällä kaksi maalia, jotka olivat hänelle kauden ainoat kotimaisessa sarjassa.

Litmanen jatkoi sopimustaan Lahden kanssa kattamaan myös kauden 2010. Hän harjoitteli seurassa myös ennen seuraavan kauden alkua ja oli mukana muun muassa Lahden joukkueessa tammikuun 2011 Uusi Lahti Cupissa.

Helmikuussa 2011 Litmanen ilmoitti, ettei peliura todennäköisesti jatku ainakaan Lahdessa. Helsingistä ja Tallinnasta Lahteen kulkenut Litmanen perusteli päätöstään sillä, että matkustaminen kävi liian raskaaksi ja esti täysipainoisen osallistumisen seuran toimintaan. Maaliskuussa hän liittyi Helsingin Jalkapalloklubin harjoitusryhmään Espanjan Marbellaan suuntautuneen leirin ajaksi. Huhtikuussa julkistettiin kauden 2011 kattava sopimus seuran kanssa.

Jari Litmanen saavutti syksyllä 2011 HJK:n vahvuudessa ensimmäisen Suomen mestaruuden miehissä. Hänestä tuli ensimmäinen 40-vuotiaana SM-kultaa saavuttanut jalkapalloilija. Litmanen oli kaudella 2011 vain kahdesti Veikkausliiga-ottelun avauksessa, mutta tuli vaihdosta kentälle 16 kertaa. Hän teki yhden maalin ja syötti neljä. Litmasen viimeiseksi otteluksi jäi HJK:n kauden päätösottelu, eli kotiottelu Hakaa vastaan, jossa hän oli avauksessa ja tuli toisella puoliajalla vaihtoon.

Maajoukkueura 

Litmasen ensimmäinen maaottelu oli alle 15-vuotiaiden ottelu Tanskaa vastaan 28. heinäkuuta 1986. Hän pelasi 21 poikien ja kuusi nuorten maaottelua. Poikamaajoukkue-esitystensä perusteella Palloliitto valitsi hänet vuoden 1988 poikapelaajaksi Suomessa.

Suomen A-maajoukkueessa Litmanen debytoi Jukka Vakkilan alaisuudessa 18-vuotiaana 22. lokakuuta 1989 ystävyysottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan ja ensimmäisen maalinsa hän teki 16. toukokuuta 1991 EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan. Litmanen on edustanut Suomea kuusissa EM- ja viisissä MM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän on ollut Suomen tärkeimpiä pelaajia koko maajoukkueuransa ajan ja toimi myös joukkueen kapteenina vuosina 1996–2008. Häntä edelsi Ari Hjelm, ja MM 2010 -karsinnoissa hänet korvasi Sami Hyypiä. Sadannen maaottelunsa Litmanen pelasi 25. tammikuuta 2006 Etelä-Koreaa vastaan. Hän oli Hjelmin jälkeen toinen rajapyykin saavuttanut suomalainen. Hän on Suomen eniten otteluita pelannut ja eniten maaleja tehnyt miespelaaja.

Litmanen nousi maajoukkueen runkopelaajaksi jo EM 1992 -karsinnoissa, joiden alkaessa hän oli 19-vuotias. Hän oli mukana kaikissa kahdeksassa ottelussa, joista seitsemässä hän oli avauskokoonpanossa ja kuudessa hän pelasi täydet 90 minuuttia. Henkilökohtaisen maaliennätyksensä Litmanen saavutti EM 1996 -karsinnoissa, joissa hän teki neljä maalia.

Litmanen pelasi myös MM 1994- (10 ottelussa yksi maali), MM 1998- (kuudessa ottelussa kolme maalia), EM 2000- (kuudessa ottelussa yksi maali) ja MM 2002 -karsinnoissa (kahdeksassa ottelussa kaksi maalia). Vuonna 2001 Suomen pelatessa Anfield Roadilla Englantia vastaan Litmasen käsi murtui ottelun tuoksinassa. Hän kuitenkin taisteli loppuun asti ”hämärän rajamailla” liikkuen. Hän pelasi myös EM 2004- (viidessä ottelussa ei maaleja) ja MM 2006 -karsinnoissa (kuudessa ottelussa yksi maali).

Litmanen esitti paikoin erinomaisia otteita EM 2008 -karsinnoissa. Hän oli Suomen paras maalintekijä tehtyään kaksi maalia Puolaa ja yhden maalin Kazakstania vastaan. Akillesjänneleikkauksen vuoksi Litmanen oli karsinnoista pitkään poissa, mutta palasi rivistöön marraskuussa 2007 kahteen viimeiseen karsintaotteluun Azerbaidžania ja Portugalia vastaan.

Litmanen jatkoi maajoukkueuraansa ja pelasi ensimmäistä Saksa-ottelua lukuun ottamatta kaikissa 2010 MM-kisojen karsintaotteluissa. Maalinteossa hän onnistui kerran. Litmanen oli mukana EM 2012 -karsinnoissa, joissa hän viimeisteli rangaistuspotkusta maalin San Marinoa vastaan. Maalillaan Litmasesta tuli kaikkien aikojen vanhin EM-karsintamaalin tehnyt pelaaja. San Marino -ottelu jäi myös Litmasen viimeiseksi otteluksi Suomelle.

Peliuran jälkeen 
Aktiiviuransa jälkeen Litmanen on toiminut Yle Urheilun tv-kommentaattorina Mestarien liiga-, MM- ja EM -kilpailulähetyksissä. Jalkapallon MM-kisoissa 2014 Litmanen selosti Niki Juuselan kanssa mm. molemmat välierät ja finaalin. Litmanen on myös markkinoinut eri peliyhtiöitä: Betssonia, Veikkausta ja Unibetia. Litmanen on lisäksi toiminut Palloliiton neuvonantajana.

Joulukuussa 2020 Litmasen kerrottiin liittyvän Reippaan valmennusryhmään vastuuvalmentajaksi nimetyn Tommi Kautosen pyynnöstä.

Perhe 
Litmasen isä Olavi on entinen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka voitti Reippaassa SM-kultaa ja useita Suomen cupeja. Perheeseen kuuluvat myös äiti Liisa ja nuorempi sisko Sini, joka on pelannut koripalloa SM-sarjassa.

Litmasesta tuli isä marraskuussa 2005, kun hänen virolainen puolisonsa Ly Jürgenson synnytti pojan, jonka nimeksi tuli Caro. Syyskuussa 2007 Litmanen ja Jürgenson saivat toisen poikansa, Brunon. Kummatkin pojat pelaavat myös jalkapalloa. Perhe asuu Tallinnassa Virossa. Jürgenson on työskennellyt mallina ja edusti Viroa vuoden 1998 Miss World -kilpailussa. Harvoin julkisuudessa esiintyvä pari vieraili Suomen tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolla vuonna 2007. He avioituivat Roomassa elokuussa 2015.

Litmanen on pitänyt yksityiselämänsä poikkeuksellisen tarkoin omana asianaan. Linjanveto johti takavuosina jopa homoseksuaalisuushuhujen viljelemiseen internetissä, kun jalkapalloilija ei esitellyt naisystäviään julkisuudessa.

Tunnustukset

Patsashanke 
Litmasen kasvattajaseura Reipas oli suunnitellut Litmasen näköispatsaan sijoittamista Lahden urheilukeskuksen tai Lahden kisapuiston alueelle.

Patsaan kustannuksiksi arvioitiin 100 000 euroa, jonka hankkimiseksi Lahden Reipas ja Palloliitto aloittivat varainkeruukampanjan. Tammikuuhun 2009 mennessä varoista oli kerätty noin kolmannes. Alkuperäisen suunnitelman mukaan patsaan oli määrä valmistua keväällä 2009, mutta maaliskuussa 2009 Reippaan hallitus ilmoitti jäädyttäneensä hankkeen toistaiseksi ”negatiivisen julkisuuden ja taloudellisen tilanteen vuoksi”. Patsasta työsti kuvanveistäjä Satu Loukkola, jonka mukaan työ ehti tulla puolivalmiiksi. Litmanen oli antanut suostumuksensa hankkeelle.

Hanke käynnistettiin uudelleen vuoden 2010 alussa. Lopullisen patsaan budjetti oli 80 000 euroa, ja sen veisti Reijo Huttu. Hutun luonnokset saivat kuitenkin osakseen myös ankaraa vastustusta, muun muassa Suomen kuvanveistäjäliitosta: "Pelaaja on kömpelö, vartalon, pään ja raajojen suhteet eivät täsmää eikä liikkeen tuntua ole saavutettu." Lahden kaupunki päätti osallistua hankkeeseen vaikka Kuvanveistäjäliiton lausunto oli tiedossa. Patsas sijoitettiin Kisapuistoon, ja se paljastettiin Litmasen pelinumeron 10 mukaisesti 10.10.2010. Seuraavan kevään huhtikuun 23. päivän vastaisena yönä patsas joutui ilkivallan kohteeksi. Pitkänperjantain jälkeisenä yönä patsasta yritettiin polttaa, sen jalustaa hajotettiin ja se tuhrittiin valkoisella tahmealla aineella, joka sotki patsaan kasvot. Patsas turmeltiin reaktiona Litmasen HJK:n kanssa tekemään sopimukseen. Patsas vietiin Kellokosken valimolle kunnostettavaksi ja palautettiin kunnostettuna takaisin paikoilleen 29. toukokuuta 2012.

Muut tunnustukset 
Euroopan jalkapalloliiton pyytäessä 50-vuotisjuhlansa kunniaksi Palloliittoa valitsemaan parhaan pelaajansa viimeisen 50 vuoden ajalta valinta osui odotetusti Litmaseen. Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä hän sijoittui 42:nneksi. Urheilijoista hänen edelleen sijoittuivat Matti Nykänen, Paavo Nurmi, Arto Saari ja Mika Häkkinen. 
Helsingin Sanomien lukijat äänestivät vuonna 2013 Litmasen ykköseksi kilpailussa, jossa etsittiin ”elävää kansallisaarretta”. Itsenäisyyspäivänä 2020 tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Litmaselle Suomen Leijonan ritarimerkin.

Litmanen pääsi vuonna 1995 suomalaisen 3,40 markan postimerkin aiheeksi. Merkki oli osa Finlandia 95 -sarjaan kuuluvaa joukkueurheilulle omistettua pienoisarkkia, jonka muiden merkkien aiheina olivat pesäpalloilija Päivi Ikola, jääkiekkoilija Jari Kurri ja koripalloilija Lea Hakala. Litmanen esiintyy merkissään Ajaxin peliasussa, ja hänen taustallaan on muita tunnistamattomia pelaajia ja jalkapallokentän ääriviivat. Merkit suunnitteli Tarja Salonen.

Populaarikulttuuri 

Useat artistit ja yhtyeet ovat levyttäneet Litmasesta kertovia lauluja: Mika Sundqvistin ”Sun sisällä on pieni Litmanen” (1996), Martti Servo ja Napanderin ”Hitti-Litti Litmanen” (2000), The Blaster Masterin ”Litmanen (He’s on a Bench Again)” (2005), Tommi Läntisen ”Kevät ja minä” -kappaleen uusi versio ”Jari ja minä” (2012) ja JVG:n ”Teemu ja Jari” (2012).

Vuonna 2012 sai ensi-iltansa Litmasesta kertova Kuningas Litmanen -dokumenttielokuva. Elokuvan on tuottanut Mika Kaurismäki ja ohjannut Arto Koskinen. He toimivat myös elokuvan käsikirjoittajina. Yle TV2:n Dokumenttiprojekti on mukana tuotannossa. Litmasen omaelämäkerta Litmanen 10 julkistettiin vuonna 2015. Kirjassa hän vahvisti ammattilaisuransa päättyneen. Kirjasta tuli miltei heti myyntimenestys Suomessa.

Lakonisesta puhetyylistään tunnettu Litmanen lukeutuu muun muassa imitaattorien Jarkko Tammisen ja Heikki Hilanderin esittämiin hahmoihin.

Jalkapallofanit sekä kannattajat juhlistivat helmikuussa 2011 40 vuotta täyttänyttä Litmasta muun muassa kakuin, seppelein sekä onnittelulakanoin.

Litmanen näyttelee Risto Räppääjä ja väärä Vincent -elokuvassa, jonka ensi-ilta on syksyllä 2020.

Tilastot

Seurajoukkueet 
Vain kansallisten sarjojen ottelut. Päivitetty 18. marraskuuta 2011.

Maajoukkue 
Päivitetty 6. huhtikuuta 2011.

Saavutukset

Joukkuesaavutuksia  

 Alankomaiden mestaruus 1994, 1995, 1996, 1998, 2004
 Alankomaiden cupin voitto 1993, 1998, 1999
 Alankomaiden supercupin voitto 1993, 1994, 1995
 Englannin liigacupin voitto 2001
 FA Charity Shieldin voitto 2001
 FA Cupin voitto 2001
 Intercontinental Cupin voitto 1995
 Mestarien liigan voitto 1995
 UEFA Cupin voitto 2001
 UEFA Super Cupin voitto 1995, 2001
 Suomen cupin voitto 1992, 2011
 Suomen mestaruus 2011
 Suomen-mestaruuspronssi 2008

Merkittävimmät henkilökohtaiset saavutukset 
 Vuoden urheilija Suomessa 1995
 Vuoden jalkapalloilija Suomessa 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000
 Vuoden liigapelaaja Suomessa 1990
 Captain’s Ball 2002
 Vuoden pelaaja Alankomaissa 1993
 Kultainen pallo -äänestyksen kahdeksas sija 1994
 Kultainen pallo -äänestyksen kolmas sija 1995
 Eredivisien paras maalintekijä 1993–1994
 Mestarien liigan paras maalintekijä 1995–1996
 Eniten otteluita Suomen maajoukkueessa

 Vanhin EM-karsinnoissa maalin tehnyt pelaaja (39 vuotta 270 päivää)
 Valinta FC Lahden Hall of Fameen 2016

Kirjallisuutta

Dokumenttielokuvia 
 Kuningas Litmanen, 2012

Lähteet

Kirjallisuus
 Jalkapallon pikkujättiläinen.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Litmanen Veikkausliigan sivustolla
 Litmanen Palloliiton sivustolla
 Litmanen Urheilumuseon Veikkausliiga 20 vuotta -verkkonäyttelyssä
 Litti, ruohokenttien sfinksi Ajankohtaisen kakkosen haastattelu vuodelta 1996 Ylen Elävässä arkistossa.
 The making of Jari Litmanen Haastattelu vuodelta 2009 Euroopan jalkapalloliiton sivustolla. 
 

79.31 Jalkapallo
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit