joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Georg Carl von Döbeln

Georg Carl von Döbeln (29. huhtikuuta 1758 Segerstad, Ruotsi – 16. helmikuuta 1820 Tukholma) oli ruotsalainen kenraali, joka taisteli muun muassa Suomen sodassa.

Döbeln palveli 1780-luvulla Ranskan armeijassa ja osallistui sotaan esimerkiksi Itä-Intiassa. Vuosina 1788–1790 käydyssä Kustaa III:n sodassa kotimaahansa palannut Döbeln haavoittui päähän ja joutui käyttämään loppuelämänsä mustaa sidettä otsallaan. Suomeen hän muutti vuonna 1807, kun hänet oli nimitetty Uudenmaan rykmentin varakomentajaksi.

Döbeln toimi Suomen sodassa 3. prikaatin komentajana ja saavutti voitot Kauhajoella ja Juuttaalla. Hän johti vuonna 1809 Ahvenanmaan puolustusta ja sai venäläiset luopumaan Tukholmaan tehtävästä hyökkäyksestä, mutta joutui itse kuitenkin pakenemaan Ruotsiin. 

Hän pelasti Uumajan sopimuksella komentamansa pohjoisarmeijan miehistön ja muonavarojen jäännökset sekä sai Jämtlandiin hyökänneet norjalaiset suostumaan Blekåsenin sopimukseen. Rauhanteon jälkeen Länsipohjan ja Ångermanlandin ylipäällikkönä hän piti 8. lokakuuta 1809 Uumajan torilla kuuluisan jäähyväispuheensa suomalaisille sotilaille. Döbeln osallistui vuonna 1813 sotaan Napoleonia vastaan. Hänet tuomittiin sodassa osoittamastaan omavaltaisuudesta ammuttavaksi, mutta tuomio lievennettiin lopulta vuoden vankeudeksi. Vuodesta 1816 alkaen Döbeln toimi sotaoikeuden puheenjohtajana.

Döbelnin asema yhtenä Suomen sotaan osallistuneista harvoista taitavista sotapäälliköistä on tunnustettu Suomessa.1850-luvulla hänen haudalleen Tukholman Pyhän Johanneksen hautausmaalle pystytettiin marmoripatsas osin Suomesta kerätyillä varoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Veli-Matti Syrjö: Döbeln, Georg Carl von (1758–1820) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu 6.9.2001. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Suomen sota
Ruotsalaiset kenraalit
Ruotsalaiset aateliset
Vuonna 1758 syntyneet
Vuonna 1820 kuolleet
Pertti Ukkola

Pertti Olavi Ukkola (s. 10. elokuuta 1950 Sodankylä) on suomalainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen painitavan olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hänet valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1977.

14. lokakuuta 1977 alkaneissa Göteborgin MM-kisoissa Ukkola voitti 57 kg:n sarjassa 15. lokakuuta Neuvostoliiton Farhat Mustafinin 5–2. Seuraavana päivänä Ukkola varmisti mitalin voittamalla Romanian Ion Dulican. Ukkola voitti maailmanmestaruuden 17. lokakuuta 1977, kun hän voitti vielä Bulgarian Assen Milevin ja Jugoslavian Ivan Frgićin. Voiton myötä hän saavutti 15 kuukauden sisällä olympiavoiton sekä MM- ja EM-kultaa.

Ukkola on harrastanut runoutta lapsuudestaan saakka ja hänen runojaan on myös julkaistu. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa painivalmentajana.

Saavutuksia 
Olympiakultaa Montréal 24. heinäkuuta 1976 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 57 kg)
MM-kultaa Göteborg 1977
MM-pronssia 1975 ja 1981
EM-kultaa Bursa 1977
Viisinkertainen Pohjoismaiden mestari
Kahdeksankertainen Suomen mestari

Lähteet 
 
 
 Ukkola, Pertti Olavi (FIN) International Wrestling Database

Viitteet

Kirjallisuutta
 Ilkka Heiskari, Yrjö Kares, Raimo Tuomi, Urho Salo: Pertti Ukkola - elämäni molskilla. (2000)

Aiheesta muualla
Ylen selostus olympialoppuottelusta 
Ylen elävä arkisto – Pertti Ukkolan kultafinaali
Ylen elävä arkisto – Painin maailmanmestari Pertti Ukkola

Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Suomalaiset olympiavoittajat
Suomalaiset painivalmentajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Maan ystävät

Maan ystävät on suomalainen ympäristöjärjestö, joka toimii osana kansainvälistä Friends of the Earth -verkostoa. Maan ystäville tärkeitä teemoja ovat ympäristönsuojelu, demokratia, ihmisoikeudet ja tasa-arvo. Järjestö perustettiin vuonna 1996. 

Järjestö on osa kansainvälistä Friends of the Earth International -verkostoa, johon kuuluu ryhmiä noin 70 maasta kaikista maanosista. Kansainvälinen Maan ystävät on toiminut vuodesta 1971.

Toiminta 
Viime vuosina Maan ystävien toiminta on keskittynyt ilmastopolitiikkaan, fossiilisten energianlähteiden käytön vastustamiseen, globaalikasvatukseen, kaivostoimintaan ja vesikriisiin. Maan ystävien koordinoiman Polttava kysymys -ilmastolakikampanjan tavoitteena oli saada Suomeen laki, joka velvoittaa maan vuosittaisiin kasvihuonekaasujen päästövähennyksiin. Vastaavia lakeja on säädetty tai ollaan säätämässä myös monissa muissa maissa. Suomen kampanjassa ovat mukana Maan ystävien lisäksi useat järjestöt ja julkisuuden henkilöt. Ilmastolakikampanja saavutti tavoitteensa, kun eduskunta hyväksyi ilmastolain keväällä 2015. Tällä hetkellä Maan ystävät kampanjoi hiilivapaan Suomen puolesta. Hiilivapaa Suomi -kampanjan tavoitteena on fossiilisia polttoaineita käyttävien voimaloiden korvaaminen uusiutuvalla energiantuotannolla ja energian kohtuullisemmalla käytöllä. Maan ystävät on mukana myös Lentovero-kansalaisaloitekampanjassa.

Maan ystävät järjestää Kriittinen pyöräretki -mielenosoituksia, joiden tavoitteena on pyöräilyn nykyistä parempi huomoiminen kaupunki- ja liikennesuunnittelussa. Autottomana päivänä Maan ystävillä on toimintaa ympäri Suomea. Autottomana päivänä on muun muassa pidetty piknikkejä parkkiruuduissa, järjestetty pyörämielenosoituksia ja kadunvaltauksia.

Organisaatio 
Maan ystävillä on paikallisia yhdistyksiä ja toimintaryhmiä monissa kaupungeissa ja maakunnissa Suomessa. Maan ystävät järjestää kahdesti vuodessa valtakunnallisia väentapaamisia, joihin osallistuu jäseniä ja aktiiveja eri puolilta Suomea. Syysväentapaamisen yhteydessä järjestetään myös vuosikokous, jossa valitaan muun muassa uusi hallitus tulevalle vuodelle.

Maan ystävät saa rahoituksensa ministeriöiltä saaduista yleis- ja toiminta-avustuksista, säätiöiltä ja muilta yhdistyksiltä, jäsenmaksuista ja järjestön omasta varainkeruusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Maan ystävät.
 Euroopan Maan ystävät.
 Kansainvälinen Maan ystävät.

Ympäristöjärjestöt
Kansalaisjärjestöt
Suomalaiset järjestöt
Palais des Papes

Palais des Papes () on Ranskan Avignonissa sijaitseva suuri linnamainen rakennusryhmä, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä gotiikan esimerkeistä Euroopassa.

Paavien palatsi rakennettiin vuosina 1335–1364. Paavit olivat asuneet Avignonissa "Baabelin vankeudessa" vuodesta 1309, jolloin Klemens V oli siirtänyt pyhän istuimen kaupunkiin Ranskan kuninkaan kehotuksesta. Palatsi rakennettiin entisen piispanlinnan paikalle kahdessa vaiheessa. Ensin rakennettiin Palais Vieux (Vanha palatsi). Rakennustöitä johti arkkitehti Pierre Poisson de Mirepoix, paavi Benedictus XII:n ohjeiden pohjalta. Vanha piispanlinna hävitettiin ja korvattiin huomattavasti suuremmalla rakennuksella, joka linnoitettiin vahvasti mahdollisia hyökkääjiä vastaan. Rakennuksen neljä sivusiipeä reunustettiin korkeilla torneilla.

Suurta kappelia laajennettiin paavi Klemens VI:n aikana. Arkkitehti Jean de Louvres sai tehtäväkseen lisätä kappeliin uuden tornin ja lisärakennuksia. Innocentius VI rakennutti kaksi tornia lisää, ja Urbanus V sisäpihan sitä ympäröivine rakennuksineen. Tämä rakennusryhmä sai nimen Palais Neuf (Uusi palatsi). Koko palatsi sisustettiin ylellisesti freskoilla, gobeliineilla, maalauksilla ja veistoksilla.

Paavien palattua Roomaan 1377 Avignonin palatsi oli jonkin aikaa vastapaavien tukikohta. Palatsi palasi paavin legaattien haltuun 1433. Palatsi kuitenkin rappeutui seuraavien vuosisatojen aikana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana rakennukset olivat vallankumouksellisten hallussa. Napoleonin aikana palatsi toimi kasarmina ja vankilana. Vuonna 1906 paavien palatsista tuli vihdoin museo, jona se toimii edelleen. Paavien palatsi ja Avignonin historiallinen keskusta liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Paavien palatsi
 festival d'Avignon

Keskiaika
Ranskan palatsit
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Vaucluse
Paaviuden historia
Hedberg

Hedberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders Hedberg (s. 1951), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Doris Hedberg (s. 1936), ruotsalainen telinevoimistelija
 Edwin Hedberg (s. 1994), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Frans Teodor Hedberg (1828–1908), ruotsalainen näytelmäkirjailija
 Fredrik Gabriel Hedberg (1811–1893), suomalainen evankelisen herätysliikkeen perustaja
 Gustaf Hartala, vuoteen 1935 Hedberg (1913–1950), suomalainen pesäpalloilija
 Hillevi Hedberg-Tiilikainen, Hillevi Lalla (1944–2018), suomalainen muotoilija ja lasitaiteilija
 Ingemar Hedberg (1920–2019), ruotsalainen ratameloja ja olympiamitalisti
 Johan Erik Hedberg (1767–1823), suomalainen taidemaalari
 Johan Hedberg (s. 1973), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
 John Hedberg (1840–1916), suomalainen toimittaja, metsänhoitaja ja kansanedustaja (Maalaisliitto)
 Juuso Hedberg (1851–1919), suomalainen pappi ja kielimies
 Kristina Hedberg (s. 1970), ruotsalainen toimittaja ja juontaja
 Olle Hedberg (1899–1974), ruotsalainen kirjailija
 Reinhold Hedberg (1862–1922), suomalainen pappi, kirjailija ja kansanedustaja (RKP)
 Sami Hedberg (s. 1981), suomalainen koomikko
 Tor Hedberg (1862–1931), ruotsalainen kirjailija
 Zarah Leander oik. Sara Stina Hedberg (1907–1981), ruotsalainen näyttelijä ja laulaja
Svenska Lutherska Evangeliföreningen

Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland r.f. (SLEF) on vuonna 1922 perustettu Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen (SLEY) ruotsinkielinen sisarjärjestö ja yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virallisista lähetysjärjestöistä. SLEF on määritellyt tehtäväkseen "levittää Kristuksen evankeliumia, Raamattua ja luterilaisen tunnustuksen mukaista kirjallisuutta."

Kotimaassa SLEF toimii lähinnä Porvoon hiippakunnassa.

Lähetystyö
SLEF:llä on ollut viitisenkymmentä lähettiä Keniassa vuodesta 1963 alkaen. Lisäksi SLEF:llä on nuorisotyötä Virossa. Vuodesta 2007 alkaen työntekijöitä on ollut myös Etu-Aasiassa. Vuonna 2016 järjestö lähetti kaksi lähettiä Etiopiaan, missä he toimivat Etiopian evankelis-luterilaisen kirkon (EELC) yhteydessä.

Julkaisut
SLEF julkaisee kirjoja sekä lehtiä. Sen pää-äänenkannattaja on Sändebudet.

Merkittäviä henkilöitä

Toiminnanjohtajat 
 1922–1944: Hjalmar Byman
 1944–1952: Walfrid Söderholm
 1952–1959: Samuel Häggqvist
 1959–1968: Anders Gustaf Stjemberg
 1968–1978: Helge Hildén
 1981–1986: Sven Klemts
 1988–1993: Tord Carlström
 1995–2018: Göran Stenlund
 2018– Albert Häggblom

Puheenjohtajat 
 1922–1925: K. H. Ekroos
 1925–1936: A. J. Bäck 
 1936–1957: L. Nordling
 1957–1969: Y. R. Bäck
 1969–1973: Lars Julin
 1974–1979: Håkan Bäck
 1980–1984: Alf Lönnquist
 1985–1987: Helge Hildén
 1988–1990: Gustav Norrback
 1991–1992: Alf Lönnquist
 1993–1994: John Lasén
 1995–1999: Leif Erikson
 2000– Ingvar Dahlbacka

Lähteet

Aiheesta muualla
Verkkosivut 

Evankelisuus
Suomalaiset kristilliset järjestöt
Suomalaiset lähetystyöjärjestöt
Bayezid II

Bayezid II (1447/48 – 26. toukokuuta 1512) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1481 vuoteen 1512.

Bayezid syntyi Demotikassa, Traakiassa. Mehmed II Valloittajan poikana Bayezid astui valtaan 1481 isänsä kuoltua. Isänsä tavoin hän oli itäisen ja läntisen kulttuurin suojelija ja toisin kuin monet muut sulttaanit, teki kovasti töitä taatakseen hyvän sisäpolitiikan, jonka takia hän saikin lisänimen ”Oikeus”. Koko hallituskautensa Bayezid kävi sotaa saadakseen venetsialaisten hallitseman Morean itselleen, tietäen että se oli avain Osmanien tulevaan meriherruuteen itäisellä Välimerellä. Viimeinen näistä sodista tapahtui 1501 ja jätti Mistran ja Monemvasian pääsitadellit Beayzidin haltuun.

Bayezidin päällimmäinen ongelma oli hänen veljensä Cem, joka julisti itsensä sulttaaniksi ja haki sotilaallista tukea Rodoksen Johanniittain ritarikunnalta. Lopulta ritarit luovuttivat Cemin paavi Klemens VII:lle. Hän suunnitteli käyttävänsä Cemiä hyväksi ajaakseen osmanit pois Euroopasta, mutta koska ristiretki ei kantanut hedelmää, Cem jätettiin kuolemaan napolilaiseen vankilaan.

Kapinat idässä, erityisesti Kizil Bashin kapina, vaivasivat suurinta osaa Bayezidin hallintokaudesta ja niitä usein tuki Persian šaahi Ismael, joka oli innokas šiialaisuuden levittäjä ja halusi heikentää osmanien valtaa. Osmanien valta todellakin oli uhattuna Anatoliassa tänä aikana ja muun muassa Bayezidin suur-visiiri Ali Pasha kuoli taistelussa kapinallisia vastaan.

Bayezid myös lähetti Osmanien laivaston Espanjaan 1492 pelastamaan juutalaisia, joita Espanjan inkvisitio jahtasi, osmanien valtakuntaan.

14. syyskuuta 1509 Konstantinopoli vaurioitui maanjäristyksessä. Viimeisten vuosiensa aikana Bayezid  joutui seuraamaan poikiensa Selimin ja Ahmedin valtataistelua. Ahmed, vanhempi veljistä, oli voittanut taistelun Karamanin turkkilaisia ja heidän Safavid-liittolaisiaan vastaan Vähässä-Aasiassa ja marssi nyt Konstantinopoliin riemusaattueessa. Pelätessään turvallisuutensa puolesta Selim järjesti Traakiassa vallankumouksen, jonka Bayezid kuitenkin tukahdutti, ja Selim joutui pakenemaan Krimille (1511). Tässä vaiheessa Bayezid alkoi pelätä, että Ahmed saattaisi yrittää tappaa hänet, ja kielsi häneltä pääsyn Konstantinopoliin.

Selim palasi Krimiltä ja janitsaarien tuella löi ja teloitti Ahmedin. Bayezid luopui vallasta 25. huhtikuuta 1512 ja lähti Demotikaan mutta kuoli matkalla. Hänet on haudattu Bayezidin moskeijan viereen Istanbuliin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Osmanien hallitsijat
1440-luvulla syntyneet
Vuonna 1512 kuolleet
Väinö Tannerin säätiö

Väinö Tannerin säätiö perustettiin vuonna 1961 tukemaan erityisesti korkeakoulutasoista opiskelua. Se on nimetty poliitikko Väinö Tannerin mukaan.

Ensimmäiset 25 vuotta säätiö kehitti opiskelija-asumista. Sillä oli opiskelija-asuntolat Helsingin Vallilassa ja Itäkeskuksessa. Opiskelija-asuntotarjonnan lisäännyttyä säätiö alkoi 1980-luvun lopulla keskittyä apurahojen jakamiseen erityisesti jatko-opintoihin ja nuorille tutkijoile.

Vuosina 1989–1999 säätiö tuki yli kahtasataa nuorta tutkijaa akateemisissa jatko-opinnoissa. Lisäksi se tukee taiteilijoita, ja sillä on Mazzano Romanossa Italiassa taiteilija-ateljee ja kirjailijakoti.

Vuonna 2000 säätiö perusti Tanner-palkinnon ja Tanner-Akatemian. Säätiö on aiemmin jakanut Muutoksentekijä-palkintoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Väinö Tannerin Säätiön kotisivu

Suomalaiset säätiöt
Veeti

Veeti on suomalaisen miehen etunimi. Veeti on suomalainen muunnos Ferdinandista ja Fredrikistä.
Veeti on viettänyt nimipäivää 3. huhtikuuta vuodesta 2005. 

Vielä 1990-luvulla Veeti oli harvinainen nimi mutta on sittemmin huomattavasti yleistynyt.

Vuonna 2005 Veeti annettiin nimeksi 492 pojalle ja oli Suomen suosituin syntyneille pojille annettu ensimmäinen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 8 470 henkilöä on saanut nimekseen Veeti.

Tunnettuja Veeti-nimisiä 
 Veeti Häätylä (s. 2004), futsalpelaaja
 Veeti Kallio (s. 1966), laulaja ja näyttelijä
 Veeti Kettunen (s. 2003), pesäpalloilija
 Veeti Lahtinen (s. 1999), futsalpelaaja
 Veeti Lankinen, (s. 2001), pesäpalloilija
 Veeti Nikkinen (s. 2002), lentopalloilija
 Veeti Vainio (s. 1997), jääkiekkoilija
 Veeti Vuorio (s. 1996), jääkiekkoilija
 Veeti, Perämerellä 2006 havaittu ryhävalas

Kuvitteellisia Veetejä 
 Veeti Susimaa, televisiosarjassa Uusi päivä

Lähteet

Viitteet 

Etunimet
Mariella

Mariella on naisen etunimi. Se on Maria-nimen italialainen hyväily- eli deminutiivimuoto.

Suomalaisten etunimenä Mariella on alkanut yleistyä 1900-luvun jälkipuoliskolla. Nimi saatetaan Suomessa hahmottaa Marin ja Ellan yhdistelmäksi. Lokakuuhun 2022 mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu noin 1 140–1 150 Mariellaa.

Mariellalla ei ole nimipäivää almanakassa.

Tunnettuja Marielloja 
 Mariella Bettineschi (s. 1948), italialainen kuvanveistäjä
 Mariella Lindén (s. 1950), suomalainen kirjailija ja feministi
 Mariella Mularoni (s. 1962), sanmarinolainen poliitikko
 Mariella Voglreiter (s. 1989), itävaltalainen alppihiihtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Etunimien taivutus: Mariella (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Luettelo näennäisesti kirkkaimmista tähdistä

Luettelo kirkkaimmista tähdistä sisältää 300 kirkkainta tähteä näennäisen visuaalisen kirkkauden mukaan järjestettynä sekä todellisuudessa kirkkaimpia tähtiä absoluuttisen kirkkauden mukaan järjestettynä. Tähtien näennäinen kirkkaus vaihtelee sen mukaan, millä etäisyydellä ne ovat meistä ja kuinka paljon valoa ne todellisuudessa tuottavat.

Luettelo kirkkaimmista tähdistä

Tähtien etäisyysmittauksen epävarmuustekijöistä johtuen tähtien todellinen kirkkaus on usein vaikea tietää tarkkaan. 

Auringon näennäinen kirkkaus on -26,8 ja  absoluuttinen kirkkaus 4,8. Auringon etäisyys on 0,000 016 valovuotta. 
Planeettojen suurimpia näennäisiä kirkkauksia: Venus -4,67, Jupiter -2,94, Mars -2,91, Merkurius -2,45 ja Saturnus -0,49.
Andromedan galaksin näennäinen kirkkaus on 3,4.
Parallaksi on luettelossa ilmoitettu millikaarisekunteina.

Absoluuttisesti kirkkaita tähtiä

Katso myös 
Lähimmät tähdet
Luettelo auringonkaltaisista tähdistä
Luettelo kirkkaista lähitähdistä

Lähteet

Aiheesta muualla
26 Brightest Stars, as Seen from the Earth 
Bright Stars Worth Knowing
About the top 7 stars
About LBV 1806-20
Royal Astronomical Society of New Zealand Brighest List
The Magnitude system
About stellar magnitudes

Luettelot tähdistä
Maailmanennätykset
San Franciscon maanjäristys 1906

San Franciscon vuoden 1906 maanjäristys oli Kaliforniassa 18. huhtikuuta 1906 tapahtunut tuhoisa maanjäristys, joka hävitti San Franciscon kaupungin sitä seuranneiden tulipalojen saattelemana lähes täysin. Järistys alkoi kello 5:12 paikallista aikaa ja kesti 45–60 sekuntia. Sen magnitudi oli 7,7–7,9. Järistyksen seurauksena kuoli yli 3 000 henkeä ja kodittomaksi jäi 250 000 ihmistä.

Maantiede 
Maanjäristyksen keskus oli Tyynessämeressä aivan San Franciscon kaupungin edustalla. Järistyksen aiheutti San Andreasin siirroksen äkillinen liikahtaminen.

Maanjäristyksen seuraukset 

Maanjäristyksessä kotinsa menettäneistä ihmisistä monet muuttivat läheiseen Oaklandin kaupunkiin, joka kasvoi maanjäristyksen seurauksena nopeasti.

Olettamuksen mukaan maanjäristyksen seurauksena sai alkunsa käytäntö katujen nimien valamisesta risteysalueiden reunakiviin. Syyksi mainitaan maamerkkien ja tienviittojen tuhoutuminen järistyksessä niin pahoin, että pelastushenkilöstöllä oli vaikeuksia suunnistaa kaupungin raunioissa. Reunakiveen valetun tien nimen pitäisi pysyä luettavissa onnettomuuden uusiutuessa. Todellisuudessa menettely määrättiin otettavaksi käyttöön jo järistystä edeltävän vuoden lopulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maanjäristys 1906
Maanjäristykset Kaliforniassa
Vuoden 1906 maanjäristykset
Bujinkan budō taijutsu

Bujinkan budō taijutsu () on japanilainen budolaji, jonka perustaja ja pääopettaja on japanilainen Masaaki Hatsumi (1931–). Lajia on kutsuttu aiemmin myös nimillä Bujinkan ninpō taijutsu sekä Togakure-ryū ninpō taijutsu. Laji koostuu yhdeksästä perinteisestä japanilaisten kamppailutaitojen koulukunnasta tai tyylistä, joiden päämies Hatsumi on opettajansa, tyylien edellisen pääopettajan Toshitsugu Takamatsun (1887–1972) mandaatilla. Vanhimpien koulukuntien juuret ulottuvat suullisen perimätiedon mukaan jopa 900 vuoden päähän. Lajissa harjoitellaan japanilaista aseetonta taistelua (taijutsu) sekä erilaisten perinteisten aseiden käyttöä (mm. bōjutsu ja kenjutsu). Jotkut Bujinkanin koulukunnista sisältävät myös perinteisiä ninja-taitoja (ninjutsu, ninpō).

Koulukunnat (ryūha) 

 Gyokko-ryū kosshijutsu (taijutsu)
 Gikan-ryū koppōjutsu (Gyokko-ryūn sukulaiskoulu)
 Gyokushin-ryū ninpō (harvoin opetettu nykyään, vaikutteita Gyokko-ryūsta ja Togakure-ryūsta)
 Kotō-ryū koppōjutsu (taijutsu)
 Kuki Shinden-ryū happō biken (taijutsu, erilaiset asetekniikat kuten bōjutsu, jōjutsu, hanbōjutsu, sōjutsu, naginatajutsu, bisentōjutsu, kenjutsu, juttejutsu, kodachijutsu)
 Kumogakure-ryū ninpō (harvoin opetettu nykyään, taijutsu, erikoisaseet ja -taidot) 
 Shinden Fudō-ryū dakentaijutsu (taijutsu, jonkin verran myös asetekniikkaa)
 Takagi Yōshin-ryū jūtaijutsu (taijutsu)
 Togakure-ryū ninpō (paljon erilaisia taitoja, mm. taijutsu, kenjutsu, shurikenjutsu)

Harjoittelu 
Taijutsun harjoittelu tähtää luonnollisen liikkumisen ja vartalon kokonaisvaltaisen käytön oppimiseen. Siihen pohjautuvat  erilaiset kaadot, heitot, nivellukot, irrottautumiset, kuristukset, iskut ja potkut, joita harjoitellaan pareittain, muutaman henkilön ryhmissä tai yksin. Harjoittelu koostuu muodollisista pariharjoituksista (kata), sekä niiden sovelluksista ja muunnelmista (henka). Asetaitoja harjoitellaan yleensä puisin tai pehmustetuin harjoitusasein. Bujinkan budō taijutsun harjoittelu soveltuu useimmille perusterveille yksilöille ikään ja sukupuoleen katsomatta. Useilla harjoitussaleilla on 15 vuoden ikäraja, mutta joillain saleilla ikäraja on alempi tai nuorimmille harrastajille on junioriryhmä. Lajissa ei kilpailla, eikä lajiliittoa ole.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bujinkan Dojo 
 Bujinkan Budô Taijutsu 
 Bujinkan Shinden Dojo 
 Bujinkan Dojo Finland 
  Bujinkan Shinden Dojo Kuopio 

Budōlajit
Rajakylä (Oulu)

Rajakylä on Oulun kaupunginosa ja se kuuluu Pateniemen suuralueeseen. Kaupunginosassa asuu hieman yli 4 000 asukasta. 

Rajakylä sijaitsee Oulu–Tornio-rautatien länsipuolella, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen Oulun keskustasta. Se rajoittuu idässä rautatiehen, lännessä mereen, pohjoisessa Pateniemen kaupunginosaan ja etelässä Koskelan kaupunginosaan. Seututie 847 jakaa Rajakylän kaupunginosan kahtia tien länsipuoliseen Rajahautaan ja itäpuolella sijaitsevaan varsinaiseen Rajakylään.

Rajakylän keskus sijaitsee kaupunginosan keskellä ja sinne ovat keskittyneet kauppa-, koulu- ja terveyspalvelut.

Alueen rakennuskantaa hallitsevat 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa keskukseen rakennetut kerrostalot. Alueen muuhun rakennuskantaan kuuluvat rivi-, luhti- ja omakotitalot.

Liikenneyhteydet
Alueen tärkeimmät väylät ovat kaupunginosan itäpuolinen valtatie 4, Haukiputaantie eli seututie 847 ("vanha nelostie") sekä Raitotie.

Talvikkipuisto
Rajakylässä sijaitsee Talvikkipuiston urheilukeskus, jossa voi harrastaa talvella luistelua ja kesällä jalkapalloa ja muita pallopelejä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kolarin rata

Kolarin radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Tornion asemalta Kolariin. Rataosan pituus on 186,6 km, ja se seurailee Tornionjokea halki Tornionlaakson. Junien suurin sallittu nopeus rataosalla on 100 km/h. Rataosaan kuuluviksi lasketaan myös Kolarista Rautuvaaran ja Äkäsjoen kaivoksille rakennetut sivuradat: näiden kunnossapito on lopetettu 2004 ja ne on suljettu liikenteeltä.

Kolarista Äkäsjoelle johtava lakkautettu rata piti avata vuonna 2010 uudelleen malmiradaksi ja rakentaa rataa Muonionjoen ja rajan yli Ruotsiin Pajalaan Kaunisvaaran kaivokselle, mutta suunnitelma peruuntui koska kaivos päätti käyttää Narvikia lastaussatamanaan Suomen satamien sijasta. Toistaiseksi Rautuvaaran ja Äkäsjoen radoille ei ole suunniteltu muuta käyttöä.

26. joulukuuta 2005 Tornion Korpikylässä, lähellä Niemenpään rautatieasemaa tapahtui kansainvälistäkin huomiota herättänyt Tornion koiravaljakkoturmana tunnettu onnettomuus, jossa kaksi italialaisturistia sai surmansa, kun heidän rekensä jäi Kolarista Helsinkiin matkalla olleen pikajunan alle.

Liikenne- ja viestintäministeriö kannattaa radan jatkamista Ylläkselle. Ratayhteys palvelisi Ylläksen kasvavaa matkailua. Radan rakentaminen voisi ajoittua ennen vuotta 2020, mutta sen rakentaminen riippuu alueen kaivoshankkeesta. Sekä Kittilään ja Kolariin että Ruotsin Pajalaan on suunnitteilla mittavia kaivoshankkeita, jotka takaisivat toteutuessaan radan säilymisen.

Rakennushistoria 

Radan eteläosa Kaulinrantaan saakka on rakennettu ennen sotia. Kolariin saakka rataa jatkettiin vasta 1960-luvulla, ja se rakennettiin pääasiassa työllisyystöinä.

Rataosa on valmistunut useammassa osassa seuraavasti:
 1922: Tornio–Kukkola
 1923: Kukkola–Karunki
 1926: Karunki–Korpikylä
 1927: Korpikylä–Aavasaksa
 1928: Aavasaksa–Kaulinranta
 1964: Kaulinranta–Pello
 1965: Pello–Sieppijärvi
 1966: Sieppijärvi–Kolari
 1967: Kolari–Niesa–Äkäsjoki
 1973: Niesa–Rautuvaara

Liikenne nykyään 
Nykyisin Kolarin radan henkilöliikennettä hoidetaan hiihtosesongin ulkopuolella keskiviikkoisin ja perjantaisin kulkevalla henkilöjunalla Helsingistä. Hiihtosesongin aikana Kolariin ajetaan useita yöpikajunia vaihtelevin aikatauluin. Sesonkijunista kaikki eivät kulje päivittäin, vaan niitä on ajoitettu lomien alkuun sekä viikonloppuihin.

Tavaraliikenne on nykyisin yksinomaan raakapuuliikennettä Kemiin.

Liikenteenhoito 
Kolarin radan liikennettä ohjataan keskitetysti Oulusta. Koska rataosa on vähäliikenteinen, ja radan ainoa kohtauspaikka on Pellossa, rataosuudella liikennöidään käytännössä vain yhteen suuntaan kerrallaan. Peräkkäin kulkevien junien välissä on aina yksi välisuojastuspaikka.

Suunniteltu Kolarin–Ylläksen rata 

Ylläksen rata on suunnitteilla oleva ratahanke, jonka tarkoituksena olisi jatkaa Kolarin rataa Ylläkselle. Radan toteutuminen riippuu alueen kaivoksista. Rakentaminen on ajoitettu 2020-vuosikymmenelle. Radalla voisi olla tavaraliikenteen lisäksi myös henkilöliikennettä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kolarin liikenne
Pellon liikenne
Suomen rataverkko
Tornion liikenne
Ylitornion liikenne
Karjasillan kirkko

Karjasillan kirkko on Karjasillan seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Oulun kaupungissa Höyhtyän kaupunginosassa.

Kirkkorakennus
Uuden ajan kirkkoarkkitehtuuria edustavan, betonista ja tiilestä rakennetun kirkon suunnitteli arkkitehti Kalevi Lankinen. 140 miljoonaa markkaa maksanut kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1963. Seurakuntasalit mukaan lukien siihen mahtuu yhteensä 700 ihmistä. Kirkossa on kaksi seurakuntasalia sekä kerhohuoneita. Penkkirivit on sijoitettu yhtenäisesti eikä keskikäytävää ole, millä halutaan korostaa seurakuntayhteyttä. Kirkon kellotapuli, betonista valettu nelikulmainen torni, on sijoitettu etupihalle pääsisäänkäyntiä vastapäätä.

Sisustus
Kirkkotekstiilit on suunnitellut tekstiilitaiteilija Dora Jung, alttaritaulu on kuvanveistäjä Essi Renvallin pronssiveistos Kristuksen toinen tuleminen kirkonrakennusvuodelta 1963. Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan valmistamat 23-äänikertaiset urut.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Karjasillan kirkko Oulun ev.-lut. seurakuntien sivuilla

Höyhtyä
Karjasilta
Oulun kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Pirkkalainen

Pirkkalainen on pirkkalalainen ilmaisjakelu- ja paikallislehti, joka ilmestyy Pirkkalassa sekä Etelä-Tampereella Härmälässä ja Hatanpäällä. Keskiviikkoisin ilmestyvän lehden levikki on noin 14 000. Pirkkalaista päätoimittaa Antti Jokinen, jonka lisäksi lehdessä on vakituisena neljä muuta työntekijää. Pirkkalaista kustantaa Pirkkala-Seura ry, jonka puheenjohtajana toimii Petri Laiho.

Lehden kotisivuilla on uusimmasta lehdestä ja vanhoista lehdistä 4. tammikuuta 2006 alkaen pdf-näköistiedosto. Pirkkalaisen logossa on pirkkalankoivun lehti.

Aiheesta muualla 
Pirkkalaisen kotisivu
Pirkkala-Seuran kotisivu

Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Pirkkala
Siemen

Siemen on suvullisesti lisääntyvän siemenkasvin lisääntymiselin. Siemen koostuu varsinaisesta alkiosta, ravintovarastosta ja näitä suojaavasta kuoresta. Alkiossa on valmiina uuden kasvin juurten, verson ja ensimmäisten lehtien aiheet. Ravintovarastona on proteiinia sekä rasvaa tai tärkkelystä. Kuori suojaa siementä, kun se kulkeutuu uudelle kasvupaikalle ja odottaa sopivaa itämisaikaa, esimerkiksi seuraavaa kevättä tai sadekauden alkamista.

Siementen koko vaihtelee suuresti. Seychellienpalmun (Lodoicea maldivica) yhden siemenen sisältävä hedelmä painaa jopa 20 kg, kun taas orkideoiden siemeniä voi mahtua yhteen grammaan noin miljoona.

Siemen syntyy, kun paljassiemenisen tai koppisiemenisen kasvin hedelmöittynyt sukusolu kypsyy emokasvinsa yhteydessä. Siemenen syntymistä edeltää kukinta ja pölytys. Siemenet voivat kehittyä hedelmän sisällä ja puhekielessä joitakin kuivia hedelmiä kutsutaan toisinaan hieman virheellisesti siemeniksi.

Koska useimmat kasvit eivät liiku paikaltaan, siementen kulkeutuminen on niille paras tapa levittäytyä uusille elinalueille. Siemeniin on kehittynyt useita erilaisia rakenteita leviämisen vauhdittamiseksi: joissakin on karvoja ja ulokkeita, jotta ne leviäisivät tuulen mukana (voikukka, vaahtera), jotkin varisevat lumihangelle ja kelluvat sulamisvesien pinnalla (kuusi) ja jotkin houkuttelevat eläimiä keräämään ja kätkemään niitä (pähkinät).

Ihminen käyttää monien kasvilajien siemeniä hyväkseen. Osaa siemenistä käytetään suoraan ravintona, toisista saadaan öljyjä ja monia, etenkin hyöty- ja koristekasvien siemeniä, kerätään uusien kasvien kasvatusta varten. Pellavansiemenöljyä käytetään myös maaleissa, ja puuvillan siemenen kuoressa kasvavaa kuitua käytetään tekstiilien valmistamiseen.

Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset 

Jyviksi tai viljaksi kutsutut viljakasvien siemenet sisältävät eniten tulevan oraan vararavinnoksi tarkoitettua hiilihydraattipitoista tärkkelystä. Rasvapitoinen alkio täyttää vain muutaman prosentin jyvästä. Viljassa on myös kuituja.

Palkokasvien, kuten papujen, siemenissä on paljon proteiinia. 

Öljykasvien siemenet sisältävät runsaasti rasvaa. 

Öljykasvien siemenet sisältävät luontaisesti maaperästä peräisin olevia raskasmetalleja, alumiinia, kadmiumia sekä nikkeliä, jota kolmannes suomalaisista saa yli EFSA:n määrittämän siedettävän päiväsaannin enimmäisarvon. Aikuisten ei pitäisi käyttää Suomen ruokaviraston mukaan enempää kuin 2 rkl (n. 15 g) öljykasvien siemeniä päivässä, eikä saman kasvin siemeniä kannattaisi syödä montaa kertaa viikossa. Alle kouluikäisten lasten annos saa olla enintään noin puolet aikuisten annoksesta ja sitä voi kasvattaa myöhemmin vähitellen lapsen kasvaessa. Imeväisikäisille, raskaana oleville ja imettäville ei suositella lainkaan öljykasvien siemeniä. Alumiinia kertyy runsaimmin seesamin-, pinjan- ja chiansiemeniin ja nikkeliä auringonkukan-, hampun- ja pinjansiemeniin. Kadmiumia esiintyy eniten auringonkukan-, pellavan ja unikonsiemenissä, arseenia eniten nikonsiemenissä.

Katso myös 
 Itiö

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasvianatomia
Kasviorganologia

Seulonnan keskeiset artikkelit
SF-studio

SF-studio oli Simo Frangénin juontama tietovisa, jossa testattiin neljän henkilön tiedot kuluneen viikon uutistapahtumista. Sitä esitettiin 3. syyskuuta 2004 - 26. toukokuuta 2006 Yle TV1:ssä perjantaisin kello 19.45 alkaen eli saman viikonpäivän samaan kellonaikaan kuin vuosina 2000–2004 oli tullut Frangénin juontama maantietoaiheinen tietovisa Maailman ympäri. SF-studio muistutti monessa suhteessa Maailman ympäri -ohjelmaa muttei saanut läheskään yhtä paljon suosiota kuin Maailman ympäri. SF on lyhenne sanoista Simo Frangén.

Kolmen välierän jälkeen oli viiden kysymyksen finaali, jossa päivän paras kilpailija sai matkan johonkin sattumanvaraiseen matkakohteeseen, jossa oli yleensä jokin tapahtuma. Matkan sai, jos vastasi oikein finaalin kaikkiin viiteen kysymykseen. Neljän ensimmäisen kysymyksen vastaamiseen oli aikaa 60 sekuntia ja vastattuaan näihin kysymyksiin kilpailija vastasi viimeiseen kysymykseen kerrasta poikki -periaatteella. Jos hän vastasi viimeiseen kysymykseen oikein, hän voitti kaukomatkan. Jos hän vastasi väärin, hän sai lohdutuspalkinnoksi matkan johonkin Suomessa järjestettävään tapahtumaan. Myös visasta vuorollaan karsiutuneet saivat varsin omalaatuisia palkintoja, jotka liittyivät yleensä löyhästi käsiteltyihin uutistapahtumiin.

Ohjelman osioiden jälkeen Frangén luki uutisia, jotka eivät olleet totta. Frangén vitsaili usein monilla todellisilla ja ajankohtaisilla aiheilla, esimerkiksi paperiteollisuuden työsululla ja George W. Bushin valtiovierailulla Suomessa.

Ensimmäisellä esityskaudella ohjelman aikana arvottiin rivit Veikkaus Oy:n peliin nimeltä Simon sää, jossa piti arvata viikonlopun sää kymmenelle suomalaiselle paikkakunnalle (joista yksi oli Simo). Pelin pääpalkintona oli 50 000 euroa.

Visailuohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Capella

Capella, α Aurigae, on Ajomiehen kirkkain ja koko taivaan kuudenneksi kirkkain tähti. Se on saanut nimensä latinankielisestä kuttua (naaraspuolista vuohta) tarkoittavasta sanasta. Ajomiehen on nähty kantavan vuohta olallaan, ja roomalaisessa mytologiassa tähti edusti Amalthea-vuohta, jonka Juppiterin vahingossa rikkomasta sarvesta tuli runsaudensarvi. Capella on todellisuudessa nelinkertainen tähti, jonka komponentit muodostuvat kahden jättiläistähden ja kahden punaisen kääpiön muodostamista kaksoistähdistä.

Capella A ja B
Capella A (vaihtoehtoisesti Aa) ja B (vaihtoehtoisesti Ab tai P) muodostavat lähekkäisen spektroskooppisen kaksoistähden, joka löydettiin vuonna 1897. Kummatkin tähdet ovat G-luokan keltaoransseja jättiläistähtiä, ja ne kiertävät toisiaan 0,730 AU:n etäisyydellä kerran 104,02 vuorokaudessa. Kiertoradan inklinaatio Maan suhteen on 137,2°. A-komponentti on hieman B:tä massiivisempi, valovoimaisempi, viileämpi ja kehittyneempi. Sen iäksi on arvioitu 525 miljoonaa vuotta. A-komponentti on jo todennäköisesti aloittanut heliumin fuusioitumisen hiileksi, kun taas B-komponentti on yhä matkalla pääsarjasta jättiläisvaiheeseen. Parin yhteinen valovoima on yli 150 kertaa Aurinkoa suurempi, ja tähdet lähettävät lisäksi runsaasti röntgensäteilyä, joka on todennäköisesti peräisin jommankumman komponentin pinnalla tapahtuvasta magneettisesta aktiivisuudesta.

Capella C ja D
Capella C (vaihtoehtoisesti H) ja D (vaihtoehtoisesti L) ovat punaisia kääpiötähtiä, joiden massat ovat huomattavasti Aurinkoa pienempiä. Niiden sijainti taivaankoordinaatistossa epookin 2000.0 mukaisesti on RA 5 h 17 m 23,7 s, δ +45° 50' 23", ja ne kiertävät toisiaan 48,1 AU:n etäisyydellä kerran 388 vuodessa. Pari sijaitsee 11 000 AU:n (0,17 valovuoden) päässä Capella A:n ja B:n muodostamasta kaksoistähdestä.

Kirkkaimmat tähdet
G-spektriluokan tähdet
Jättiläistähdet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ilmakitaransoiton MM-kisat

Ilmakitaransoiton MM-kisat on vuosittain Oulussa järjestettävä tapahtuma, jossa osallistujat kilpailevat ilmakitaran soittamisen taidossa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Nykyään kansallisia osakilpailuja järjestetään ympäri maailmaa.

Ilmakitaran soittamisessa on kyse kitaran soittamisen jäljittelystä. Musiikkityyli vaihtelee, mutta yleisimmät tyylit ovat heavy metal ja rock. Ilmakitaransoitto vaatii yleensä heittäytymistä ja luovuutta.

Ilmakitaransoiton MM-kisat ideoi muusikko Jukka Takalo ja ne järjestettiin ensimmäistä kertaa elokuussa 1996 osana Oulun musiikkivideofestivaaleja. Vuosien saatossa kisoista on muodostunut oma itsenäinen tapahtumansa. Vuodesta 2011 lähtien tapahtuman on tuottanut ja brändistä vastannut Airnest Productions Oy.

Ilmakitaransoiton MM-kisoissa osallistujat ympäri maailman kisaavat siitä, kuka soittaa parhaiten ilmakitaraa. Tuomaristoon kuuluu esittävän kulttuurin ammattilaisia, kuten kitaristi Juha Torvinen. Pääpalkintona on Matti ja Saara Nevalaisen käsin tehty ‘Flying Finn’ -kitara. Eräänä vuonna Queenin kitaristi Brian May lahjoitti VOX BM Special -vahvistimen voittajalle. 

Viralliseen kisaverkostoon kuuluvia kansallisia kisoja järjestetään vuosittain ympäri maailman. Verkostoon kuuluu tällä hetkellä yli kymmenen maata: Yhdysvallat, Islanti, Iso-Britannia, Japani, Kanada, Ranska, Saksa, Thaimaa, Australia, Belgia, Puola, Chile ja Taiwan .

Ilmakitaransoiton MM-kisojen motto on ”Make Air Not War”. Kilpailun tarkoituksena on edistää maailmanrauhaa. Kisan ideologian mukaan sodat loppuvat, ilmastonmuutos pysähtyy ja pahat asiat katoavat, jos kaikki maailman ihmiset soittavat ilmakitaraa. Kun soitat ilmakitaraa, et voi pidellä asetta.

Voittajat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Air Guitar World Championships

Musiikkikilpailut
Musiikkitapahtumat Suomessa
Oulun tapahtumat
Oulun musiikki

en:The Annual Air Guitar World Championship contest
Koyaanisqatsi

Koyaanisqatsi: Life Out of Balance on Godfrey Reggion dokumentaarinen elokuva vuodelta 1982. Se koostuu enimmäkseen hidastetuista ja ajastetun kuvauksen menetelmällä nopeutetuista otoksista ympäri Yhdysvaltoja. Elokuvassa nähdään otoksia muun muassa Canyonlandsin kansallispuistosta, Navajon hiilivoimalasta, ruuhkasta Los Angelesin moottoritiellä, New Yorkin pilvenpiirtäjistä ja Pruitt-Igoen epäonnistuneesta asuntoprojektista Saint Louisissa. Elokuva ei sisällä lainkaan dialogia, ainoastaan laulua hopi-intiaanien kielellä. Elokuvan nimi Koyaanisqatsi tarkoittaa ”tasapainotonta elämää”. Musiikin on säveltänyt Philip Glass.

Yhdysvaltalaisen julkisen palvelun CBP/PBS-televisioyhtiön tuottama elokuva voitti vuonna 1985 Prix Italia -kilpailun musiikkiohjelmien sarjan.

Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa, Powaqqatsi (1988) ja Naqoyqatsi (2002). Koyaanisqatsin kuvaaja Ron Fricke on ohjannut elokuvan Baraka (1992), joka on hyvin samankaltainen kuin ”Qatsi-trilogia”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koyaanisqatsi.org
 Spirit of Baraka

Kokeelliset elokuvat
Vuoden 1982 dokumenttielokuvat
Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat
Ԋ

Ԋ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy Molodtsovin aakkosiin, joita käytettiin virallisesti komin kirjoittamiseen 1919–1931. Kirjain on muodostettu kyrillisestä н-kirjaimesta, johon on lisätty oikealle suuntautuva koukku.

Ääntäminen
Ԋ ääntyy komissa liudentuneena alveolaarisena nasaalina /ɲ/. Saman äänteen merkkinä käytetään makedoniassa ja serbiassa kirjainta њ.
Ԍ

Ԍ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy Molodtsovin aakkosiin, joita käytettiin virallisesti komin kirjoittamiseen 1919–1931.

Ääntäminen
Ԍ ääntyy komissa liudentuneena soinnittomana alveolaarisena frikatiivina /sʲ/.
Zachary Hietala

Sakari "Zachary" Harri Pekka Hietala (s. 10. elokuuta 1962 Tervo) on kuopiolainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtyeen Tarot kitaristina. Tarotin lisäksi hän on soittanut yhtyeen Marenne ja A2Z levyillä.

Zachary Hietala perusti Tarot-yhtyeen veljensä Marco Hietalan kanssa. Sakari Hietala asuu Kuopiossa ja toimii nuoriso-ohjaajana sekä musiikinopettajana yhdeksäs- ja kymppiluokkalaisille. 

Hietala teki Janne Tolsan, Jukka Jyllin ja Tom Raskin kanssa Marenne -yhtyeen debyyttialbumin The Past Prelude vuonna 2009. Vuonna 2013 hän julkaisi Ari Hentusen kanssa albumin Parasites of Paradise nimellä A2Z. 

Hietala on myös aktiivisesti mukana Tarotin toiminnassa muutenkin kuin soitannollisesti: hän on esimerkiksi yksi Tarotin virallisen foorumin ylläpitäjistä. Hietalan taitoja kitaristina voi arvioida Tarot-yhtyeen kappaleiden kitarasooloista, esimerkiksi kappaleista Pyre of Gods, Wings of Darkness ja I Don't Care Anymore. Hietala harjoitteli nuorena kitaransoittoa joskus kahdeksankin tuntia päivässä.

Kitarat
Zachary käyttää Kramer- ja Charvel-merkkisiä kitaroita. Monissa hänen kitaroissaan otelaudan nauhavälit on koverrettu. Idean tähän hän sai nähtyään brittikitaristi Ritchie Blackmoren kitarakalustoa. Vahvistinosasto koostuu Marshallin JCM800-kitaravahvistimesta ja Marshallin 1960-sarjan kaiutinkaapeista sekä Boss-efekteistä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Ylivuotto

Ylivuotto (myös Yli-Vuotto) on kylä entisen Ylikiimingin kunnan alueella Vuoton kaupunginosassa Oulussa. Kylä sijaitsee noin 28 kilometriä Ylikiimingin taajamasta itään seututien 836 varrella lähellä Utajärven kunnanrajaa. 

Ylivuoton kylä on muodostunut Iso-Vuotunkijärven ja Kiiminkijoen väliselle kapealle harjulle, Vähä-Vuotungin järvi taas sijaitsee kylän länsipuolella. Lännessä kylä rajoittuu Vepsään, idässä rajana on taas Sanginkylän laitimmaisin osa Tervolankylä. Koska lähin silta Kiiminkijoen yli on vasta Alavuotolla, joen takana oleviin muutamiin asumuksiin pääsee kylän kohdalta kesäisin vain veneellä. Pääosin Ylivuoton alue Kiiminkijoen takana on asumatonta sydänmaata luoteessa Pudasjärven Hetekylään, pohjoisessa Puolangan Palovaaraan ja koillisessa Utajärven Juorkunan Olvasjärvelle päin.

Alue ja asutus
Kylä käsittää Yli- ja Vähävuoton kulmakunnat, joiden yhteenlaskettu asukasluku on vain noin 40 henkilöä. Vakinaisten asukkaiden ohella Ylivuotolla on kuitenkin kesäasukkaita. Yhdessä järven itärannalla sijaitsevan noin kymmenen asukkaan Vähävuoton kanssa se muodostaa suppean yhteisön, jonka pääelinkeinona on maatalous ja matkailu.

Ylivuoton koulu lakkautettiin 1977, jonka jälkeen oppilaat on kuljetettu linja-autoilla muihin kouluihin, pääasiassa Vepsän koululle. Nykyisin oppilat kuljetetaan Ylikiimingin taajamaan entiseen kunnan keskuskoululle. Nykyisin koulurakennuksessa toimii retkimelonta- ja kalastuskeskus Vuoton Joutsen. Nykyisin Ylivuotto on pääasiassa muuttotappioaluetta. Autioituneita rakennuksia kylässä on useita eikä uusia rakennuksia juurikaan rakenneta.

Ylivuoton hautausmaa sijaitsee noin puolitoista kilometriä kyläkeskuksesta kaakkoon, seututien varrella.

Lähteet 
 Sarkkinen, T. (toim.) 1994. Ylivuoton kylähistoria. Julkaisija Ylivuoton maamiesseura ry. 240 s. ISBN 952-90-5786-5

Aiheesta muualla 
 Vuoton Joutsenen kotisivu

Ylikiimingin kylät
Vuotto
Dana Elcar

Ibson Dana Elcar (10. lokakuuta 1927 Ferndale, Michigan – 6. kesäkuuta 2005 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Elcar esiintyi yli 40 elokuvassa, mutta hänet tunnetaan parhaiten 1980-luvun televisiosarjasta Ihmemies MacGyver, jossa hän näytteli Phoenix-säätiön johtoportaassa työskentelevää Pete Thorntonia. Elokuvarooleista yksi merkittävimpiä on Puhallus vuodelta 1973.

Elcar syntyi Michiganin Ferndalessa. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa, jossa hän kuului Alpha Tau Omega -veljeskuntaan. Hän opiskeli näyttelijäksi näyttelijävalmentaja Sanford Meisnerin johdolla. Vuonna 1986 Elcar perusti yhdessä kollegansa William Luckingin kanssa Santa Paula Theater Centerin, jonka taiteellisena ohjaajana Elcar toimi kuuden vuoden ajan. Elcar esiintyi sivurooleissa useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, ja häntä luultiin usein Don S. Davisiksi, joka toimi hänen sijaisnäyttelijänään.

Elcarilla todettiin glaukooma jo 1970-luvulla mutta sairauden pahennettua se huomioitiin Ihmemies MacGyverin käsikirjoituksessa, jossa hänen esittämällään henkilöllä Pete Thorntonilla todettiin myös sama sairaus. Ihmemies MacGyverin tuotannon päätyttyä Elcar näytteli sokeaa miestä vierailevissa rooleissa useissa televisiosarjoissa, muun muassa sarjoissa Kova laki ja Teho-osasto.

Sokeuduttuaan kokonaan Elcar näytteli vielä näytelmässä Huomenna hän tulee, jossa hän näytteli sokeaa Vladimiria. Se jäi hänen viimeiseksi vakituiseksi roolikseen, ja hän jäi eläkkeelle vuonna 2002.

Elcar kuoli 77 vuoden ikäisenä Community Memorial -sairaalassa Venturassa, Kaliforniassa keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin.

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Sokeat henkilöt
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Gregor Gysi

Gregor Gysi (s. 16. tammikuuta 1948 Berliini) on saksalainen asianajaja, poliitikko ja Vasemmisto (Die Linke) -puolueen merkittävä jäsen. Hän toimi vuosina 1989–1993 Linkeä edeltäneen PDS:n puheenjohtajana ja on ollut vuodesta 2002 alkaen talous-, työ- ja naisasiain senaattorina Berliinissä.

Gysi kuului 1970-luvun alusta alkaen DDR:ää hallineen Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) sisäiseen oppositioon ja puolusti tunnettuja toisinajattelijoita. Kommunistisen järjestelmän kukistuttua Gysi valittiin joulukuussa 1989 SED:n pääsihteeriksi eroamaan joutuneen Egon Krenzin tilalle. SED oli hieman aiemmin luopunut yksinvallastaan ja Gysin johdolla se muutettiin Demokraattisen sosialismin puolueeksi (PDS), joka irtisanoutui edeltäjäpuolueen politiikasta. Vuonna 1990 Gysi valittiin kansanedustajaksi DDR:n ensimmäisissä vapaissa vaaleissa. Vuosina 1990–2002 hän toimi kansanedustajana Saksan liittotasavallan liittopäivillä.

Vuonna 2005 Gysi oli vaaleissa puolueensa liittokansleriehdokas (Der Spitzenkandidat).

Gysi valittiin joulukuussa 2016 Euroopan vasemmistopuolueen puheenjohtajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset poliitikot
Saksalaisten puolueiden puheenjohtajat
Itäsaksalaiset poliitikot
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Friedrich Wilhelm von Buxhoevden

Friedrich Wilhelm von Buxhoevden (; 14. syyskuuta 1750 Muhu – 23. elokuuta 1811 Lukkolinna) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut venäläinen kreivi ja sotapäällikkö.

Buxhoevden syntyi nykyisen Viron alueella baltiansaksalaiseen perheeseen. Hän aloitti sotilaspalveluksen vuonna 1764 vain 14-vuotiaana. Hänen puolisonsa Natalija Aleksejeva olisi Buxhoevden-suvun mukaan ollut keisarinna Katariina Suuren ja kreivi Grigori Orlovin tytär. He saivat kahdeksan lasta. Buxhoevden otti vuonna 1789 osaa Ruotsinsalmen taisteluun ja toimi Varsovan kenraalikuvernöörinä vuodesta 1795. Hän osallistui Napoleonia vastaan käytyyn sotaan ja toimi Venäjän armeijan ylipäällikkönä Suomen sodassa. Ylipäällikkönä Buxhoevden huolehti siviilihallinnosta sekä tutkitutti sotilaiden tekemät väärinkäytökset. Hän anoi eroa epäonnistuneen Lohtajan aseleposopimuksen vuoksi ja vetäytyi viettämään eläkepäiviään tiluksilleen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Baltiansaksalaiset
Venäläiset kenraalit
Kenraalikuvernöörit
Vänrikki Stoolin tarinoiden esikuvat
Venäläiset aateliset
Kreivit
Vuonna 1750 syntyneet
Vuonna 1811 kuolleet
Ada (nimi)

Ada heprealaisperäinen naisen etunimi.

Ada merkitsee heprean kielessä ’jalokivikorua’. Ada mainitaan Raamatun Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa Lemekin vaimon nimenä. Toisaalta nimi voi olla myös saksalainen lyhentymä Adal- ja  Adel-alkuisista ("jalosukuinen") nimistä (Adalberta, Adelheid). Suomessa nimi voidaan yhdistää myös nimiin Adalmiina, Aadolfiina ja Agda.

Suomessa nimi esiintyy yleisesti myös muodossa Aada. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Ada on annettu Suomessa 4 930  naiselle ja alle 15 miehelle. Muodossa Aada nimi on annettu 10 109 naiselle. Enemmistö Suomen Adoista ja Aadoista on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen.

Tunnettuja Adoja ja Aadoja 

 Ada, muinaispersialainen Kaarian satraappi
 Aada Aho, suomalainen pika- ja aitajuoksija
 Ada Blackjack, alk. Ada Delutuk, yhdysvaltalainen Wrangelinsaarella haaksirikkoutuneena ollut inupiatinainen
 Ada Colau, espanjalainen poliitikko, Barcelonan pormestari
 Ada den Haan, alankomaalainen uimari
 Ada Hegerberg, norjalainen jalkapalloilija
 Aada Heikkinen, suomalainen salibandyn pelaaja
 Aada Isometsä, suomalainen salibandyn pelaaja
 Ada Mae Johnson ("Violetta Blue"), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä   
 Ada Koistinen, suomalainen kolmiloikkaaja
 Ada Kok, alankomaalainen uimari
 Ada Kukkonen, suomalainen näyttelijä
 Ada Lovelace, englantilainen matemaatikko
 Ada Negri, italialainen kirjailija
 Ada Norna, suomalainen toimittaja
 Ada Pääkkönen, suomalainen näyttelijä
 Ada Roe (1858–1970), brittiläinen aikoinaan maailman vanhin ihminen
 Ada Thilén, suomalainen taidemaalari
 Ada Tšumatšenko, venäläinen kirjailija
 Aada Törrönen, suomalainen jalkapalloilija
 Ada Varstala, suomalainen tanssija
 Ada E. Yonath, israelilainen biokemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja
 Ada Äijälä, suomalainen filosofian maisteri ja koulunjohtaja

Kuvitteellisia Adoja 

 Ada Wong, antisankari Resident Evil -sarjan peleissä ja elokuvissa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Etunimet