joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ghassanidit

Ghassanidit olivat arabikansa Levantissa nykyisen Syyrian etäosissa ja siitä etelään. He toimivat 500-luvulla Itä-Rooman liittolaisina (foederati) suojellen Syyrian provinssin rajoja. He taistelivat usein itäroomalaisten puolella Persian sassanideja ja näiden vasalleja lakhmidien arabeja vastaan. Ghassanidien kuuluisin hallitsija oli al-Harith (Arethas itäroomalaisissa lähteissä), joka hallitsi noin vuosina 528–569. Ghasanidien pääkaupunki oli nykyisin raunioitunut Dzabiyya, joka on lähellä Damaskosta.

Ghassanidit olivat kääntyneet kristinuskoon, mutta he olivat monofysiittejä, minkä takia Itä-Rooman keisarit yrittivät usein rajoittaa heidän valtaansa. Monofysiitit uskoivat, että Kristuksella oli vain yksi, jumalallinen luonto ja hänen ihmisyytensä oli näennäistä. Suuntaus oli tuomittu harhaopiksi vuonna 451 Khalkedonin kirkolliskokouksessa. Vuonna 584 Bysantin keisari Maurikius (582–602) syytti ghassanideja vehkeilystä ja lopetti Ghassanidien federaation, joka hajosi 15 arabiheimoksi. Vuonna 602 alkaneessa sodassa sassanidien Persia valloitti alueen helposti. Sassanidien valtakunnan romahdettua 630-luvulla Bysantti ei pystynyt enää palauttamaan valtaansa sinne. Vuoteen 660 alueen ja koko Lähi-idän uudeksi hallitsijaksi kohosi Muawija, joka perusti hallintonsa Damaskokseen.

Katso myös 

 Lakhmidit

Lähteet

Viitteet 

Arabit
Rooman viholliset ja liittolaiset
Etnis-uskonnolliset ryhmät
Outsider (albumi)

Outsider on brittiläisen Uriah Heep -yhtyeen kesäkuussa 2014 julkaistu 24. studioalbumi. Sen julkaisi Frontiers Records CD:nä ja vinyylinä. Vinyyliversion kappalejärjestys eroaa hieman CD-version vastaavasta.

Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla soittaa basisti Dave Rimmer.

Kappaleet

CD-versio

LP-versio 

A-puoli
Speed of Sound
One Minute
The Law
Can’t Take That Away
Rock the Foundation

B-puoli
The Outsider
Is Anybody Gonna Help Me?
Looking at You
Jessie 
Kiss the Rainbow
Say Goodbye

Kokoonpano 

Mick Box – kitara, laulu
Phil Lanzon – kosketinsoittimet, laulu
Bernie Shaw – laulu
Russell Gilbrook – rummut
Dave Rimmer – basso, laulu

Lähteet 

Uriah Heepin albumit
Vuoden 2014 albumit
Hall of fame

Hall of Fame voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:

”Hall of Fame”, The Scriptin / will.i.amin vuoden 2012 kappale
Hall of Fame, vuoden 2012 yhdysvaltalainen elokuva
"Hall of Fame", AXXIS yhtyeen kappale

Kunniagalleriat
Hall of Fame tarkoittaa kunniagalleriaa. Tunnettuja Hall of Fame -nimisiä kunniagallerioita ovat:

Musiikissa
Blues Hall of Fame, blues-musiikin kunniagalleria
Gospel Music Hall of Fame, gospel-musiikin kunniagalleria
National Association of Broadcasters Hall of Fame, radio- ja TV-toiminnan kunniagalleria
The National Radio Hall of Fame and Museum, radiomuseo Yhdysvalloissa
Rock and Roll Hall of Fame, rock-musiikin museo Yhdysvalloissa
Songwriters Hall of Fame, lauluntekijöiden kunniagalleria.

Urheilussa
Baseball Hall of Fame, baseballmuseo ja kunniagalleria Yhdysvalloissa
Basketball Hall of Fame, koripallomuseo Yhdysvalloissa
BC Sports Hall of Fame, urheilijoiden ja urheiluvaikuttajien kunniagalleria
English Football Hall of Fame, englantilaisen jalkapallon kunniagalleria
FILA International Wrestling Hall of Fame, painin kunniagalleria
FIBA Hall of Fame, koripallomuseo Espanjassa
Hockey Hall of Fame, jääkiekkogalleria Kanadassa
IAAF Hall of Fame, kansainvälisen yleisurheiluliiton kunniagalleria
IIHF Hall of Fame, Kansainvälisen jääkiekkoliiton kunniagalleria
International Boxing Hall of Fame, nyrkkeilyn kunniagalleria
International Motorsports Hall of Fame, moottoriurheilumuseo Yhdysvalloissa
International Tennis Hall of Fame, tennismuseo ja kunniagalleria Yhdysvalloissa
ITTF Hall of Fame, pöytätenniksen kunniagalleria
National Soccer Hall of Fame and Museum, yhdysvaltalaisen jalkapallon museo Yhdysvalloissa
National Track & Field Hall of Fame, yleisurheilumuseo ja kunniagalleria
Pro Football Hall of Fame, amerikkalaisen jalkapallon museo Yhdysvalloissa
Ruotsin jääpallon Hall of Fame, ruotsalaisen jääpallon kunniagalleria
Skotlantilaisen jalkapallon Hall of Fame, skotlantilaisen jalkapallon kunniagalleria
Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fame, suomalaisen jalkapalloilun kunniagalleria
Suomen koripallon Hall of Fame, suomalaisen koripallon kunniagalleria
Suomen urheilun Hall of Fame, Suomen urheilun kunniagalleria
United States Hockey Hall of Fame, jääkiekkomuseo Yhdysvalloissa
Volleyball Hall of Fame, lentopallon kunniagalleria Yhdysvalloissa
World Boxing Hall of Fame, nyrkkeilyn kunniagalleria
World Figure Skating Hall of Fame, taitoluistelun kunniagalleria
WWE Hall of Fame, showpainin kunniagalleria.

Muissa tarkoituksissa
International Photography Hall of Fame and Museum, valokuvausmuseo Yhdysvalloissa
Internet Hall of Fame, internetin kunniagalleria.

Katso myös
Walk of Fame
Miesten juttuja

Miesten juttuja on  yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Breckin Meyer. Sarja on lajiltaan tilannekomedia. Yhdysvalloissa Miesten juttuja alkoi TBS-kanavalla 24. toukokuuta 2012. Sarjan pääosaa esittää Danny Masterson (muun muassa tuttu 70’s Show -televisiosarjasta).

Suomessa TV5-kanava esittää sarjaa. Sarjan ensiesitys Suomessa oli 24. elokuuta 2013.

Miesten juttuja sijoittuu lehden toimitukseen. Sarja kertoo neljästä kaveruksesta ja heidän ihmissuhde- ja työ-elämästään, tilanteessa jossa pääosanesittäjän Milon (Danny Masterson) suhde tyttöystäväänsä on päättynyt.

Rooleissa

Pääosat

Muita näyttelijöitä

Lähteet

 imdb.com/title/tt1942919/
 tvtonight.com.au/event/men-at-work
 tbs.com/shows/men-at-work/

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
2010-luvun televisiosarjat
TBS:n televisio-ohjelmat
Lakhmidit

Lakhmidit olivat arabidynastia Eufratjoen alajuoksulla nykyisen Irakin alueella 300-600 luvuilla jaa. ennen Islamin nousua. Heidän pääkaupunkinsa oli al-Hira. Lakhmidit olivat Persian sassanidien vasalleja, ja taistelivat usein Itä-Roomaa ja näiden vasalleja ghassanideja vastaan. Lakhmidien merkittävimpiä hallitsijoita oli al-Mundhir (Alamundarus roomalaisissa lähteissä), joka hallitsi vuosina 503–554.

Lakhmidit olivat aluksi pakanoita, mutta kääntyivät 500-luvun loppuun mennessä nestoriolaisuuteen. Lakhmidien kuningas Numan kastettiin vuonna 595, jolloin hän omaksui nestoriolaisen uskon. Näin hän torjui kristinuskon nikealaisen muodon, joka oli sassanidien päävihollisen eli Bysantin valtionuskonto. Sassanidien valtakunnan romahduksen jälkeen 630-luvulla lakhmidit joutuivat Damaskokseen keskittyvän arabivaltion alaisuuteen ja menettivät itsenäisen asemansa.

Katso myös 

 Ghassanidit

Lähteet 
 Esat Ayyıldız, “Lahmîlerin Arap Edebiyatına Etkisi”, 2nd International Archeology, Art, History and Cultural Heritage Congress, ed. Kenan Beşaltı (Şanlıurfa: Iksad Yayınevi, 2022), 38-44.

Viitteet 

Arabit
Rooman viholliset ja liittolaiset
Al-Harith

Al-Harith ibn Jabalah (, itäroomalaisissa lähteissä Arethas ; k. noin 569) oli ghassanidien hallitsija noin vuosina 528–569. Hän oli Itä-Rooman liittolainen, ja toimi tärkeässä roolissa roomalaisten sodissa Persian sassanideja ja näiden arabivasalleja lakhmideja vastaan. Itä-Rooman keisari Justinianus I teki al-Harithista valtakunnan itäosien arabiliittolaisten (foederati) johtajan (fylarkhos) noin vuonna 528.

Al-Harith oli monofysiitti. Hän kuoli noin 569 ja häntä seurasi hallitsijana hänen poikansa al-Mundhir ibn al-Harith.

Lähteet

Viitteet 

Arabit
Il leone di San Marco

Il leone di San Marco (”Pyhän Markuksen leijona”) on vuonna 1963 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Miekkamies- ja merirosvolajityyppejä yhdistävän elokuvan on ohjannut Luigi Capuano. Sen pääosia esittävät Gordon Scott ja Gianna Maria Canale.

Juoni
Merirosvot ryöstelevät 1600-luvun Venetsian tasavaltaa eivätkä dogen palkkasoturit mahda heille mitään. Dogen poika Manrico ryhtyy järjestämään kaupunkilaisten vastarintaa ”Pyhän Markuksen leijonaksi” naamioituneena. Hän rakastuu merirosvotyttö Rossanaan ja pelastaa tämän palkkasotureiden kynsistä. Venetsialaiset onnistuvat lyömään merirosvot ja Manrico ja Rossana saavat toisensa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Il leone di San Marco on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä. Se on harmiton ja viihdyttävä seikkailuelokuva, jossa on runsaasti toimintaa Venetsian pittoreskeissa maisemissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Italialaiset historialliset seikkailuelokuvat
Vuoden 1963 italialaiset elokuvat
John Stones

John Stones (s. 28. toukokuuta 1994 Barnsley) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä. Pelipaikaltaan Stones on keskuspuolustaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuodesta 2014.

Seurajoukkueura 
Stones siirtyi Evertoniin vuonna 2013 kasvattajaseurastaan Barnsleystä, arviolta noin kolmen miljoonan punnan siirtosummalla. Hänen vakuuttavat otteensa tulokaskaudellaan Valioliigassa herättivät maan suurseurojen, muun muassa Arsenalin sekä Chelsean kiinnostuksen. Eurooppa-liigassa hän debytoi kaudella 2014–2015. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 77 valioliigaottelua, joissa teki yhden maalin. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi Manchester Cityn riveihin. Hän pelasi tuolla kaudella ensimmäisen kerran myös Mestarien liigassa. Hän voitti Valioliigan ja Liigacupin mestaruudet kaudella 2017–2018. Valioliigassa hän pelasi 18 ottelua. Seuraavalla kaudella City voitti Valioliigan, FA-cupin ja Liigacupin mestaruudet sekä Community Shieldin. Valioliigassa Stones pelasi 24 ottelua. Kaudella 2019–2020 Stones oli voittamassa Liigacupia ja Community Shieldiä. Valioliigassa hän pelasi 16 ottelua. Kaudella 2020–2021 Stones teki pelaamissaan 22 liigaottelussa neljä maalia Cityn voittaessa mestaruuden. Hänet nimettiin sarjan tähdistöjoukkueeseen. Mestarien liigassa hän pelasi 11 ottelua, myös tappiollisen loppuottelun. Cityn voittamassa liigacupissa hän pelasi vain välieräottelun. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 14 ottelua Cityn voittaessa Valioliigan mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.

Maajoukkueura 
Stones teki A-maajoukkuedebyyttinsä Englannin paidassa toukokuussa 2014, harjoitusottelussa Perua vastaan. Hän oli Englannin joukkueessa kotiin jäävänä varamiehenä vuoden 2014 MM-kisoissa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Sveitsiä vastaan syyskuussa 2014. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016, muttei päässyt pelaamaan yhdessäkään ottelussa. MM-kilpailuissa 2018, joissa Englanti sijoittui neljänneksi, Stones pelasi joukkueen kaikissa seitsemässä ottelussa ja täyden ajan muissa paitsi viimeisessä alkulohko-ottelussa Belgiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Englannin hopeajoukkueessa kaikki seitsemän ottelua avauskokoonpanossa ja viimeistä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta täydet minuutit.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Under Armour

Under Armour on yhdysvaltalainen urheiluvaate- ja -välinevalmistaja, joka on perustettu vuonna 1996.

Yhtiön perusti entinen yliopistourheilija Kevin Plank, joka sittemmin on ansainnut yhtiön toimitusjohtajana miljardiomaisuuden. Under Armourin nettotulot olivat vuonna 2013 yli 162 miljoonaa dollaria, ja yhtiön palveluksessa työskenteli 7 800 ihmistä.

Under Armourilla on huippu-urheilumaailmassa yhteistyösopimukset muun muassa jalkapalloseura Tottenham Hotspurin ja kaikkien aikojen menestyneimmän olympiaurheilijan Michael Phelpsin sekä lukuisten yliopistojoukkueiden kanssa sekä huippukoripalloilija Steph Curryn kanssa

Urheiluvälinevalmistajat
Urheiluvälinemerkit
Vaatemerkit
Kenkämerkit
Starlight Media

Starlight Media on yksityinen, marraskuussa 2009 perustettu ukrainalainen media-alan holdingyhtiö. Yhtiöryppääseen kuuluu sen kotisivujen mukaan 15 yhtiötä. Se hallitsee useita Ukrainan suosituista televisiokanavista, näistä ICTV, STB ja Novyi Kanal olivat keväällä 2014 maansa kärkikuusikossa. 

Ukrainan Forbes -lehti raportoi StarLightMedian vuoden 2012 liikevaihdoksi 2 miljardia ja liikevoitoksi 100 miljoonaa Ukrainan hryvniaa. Yhtiö on osa ukrainalaisen oligarkki Viktor Pintšukin mediaomistuksia. Yhtiön hallitusneuvoston puheenjohtajan toimii Olena Pintšuk, Viktor Pintšukin puoliso ja Ukrainan aiemman presidentin Leonid Kutšman tytär.

Mediaomistukset ja tv-kanavat
 

StarLightMedia -yhtiön kanavia ovat:
 ICTV,  Ukrainan 3. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 8,25 prosentin katsojaosuus. Vertailussa mukana oli kaikkiaan 56 Ukrainassa näkyvää televisiokanavaa.
 STB (), Ukrainan 4. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 7,76 prosentin katsojaosuus.
 Novyi Kanal, Ukrainan 6. suosituin TV-kanava (3/2014). Maaliskuun 2014 katsojatilastoissa kanavalla oli 4,62 prosentin katsojaosuus.
 М1, musiikkikanava
 М2, musiikkikanava (hieman vanhemmalle polvelle)
 QTV, ohjelmaa mm. lapsille

Lähteet

Aiheesta muualla
 ICTV -tv-kanavan kotisivut ,  (ictv.ua)
 STB -tv-kanavan kotisivut ,  (stb.ua)
 Novyi Kanal -tv-kanavan kotisivut ,  (novy.tv)
 Columbia Journalism Review: Meet Ukraine’s media moguls (26.3.2014)  (cjr.org)
 Paweł Pieniążek: Ukraine: Are the oligarchs with the nation? (New Eastern Europe Online, 13.1.2014)   (neweasterneurope.eu)
 Columbia Journalism Review: Ukraine’s deep-rooted media problem (12/2013)  (cjr.org)
 Media & Acquisitions (7/2013)  (ukrainianweek.com)
 Five Ukrainian media companies included in the ranking of the largest companies on the Post-Soviet space  (interfax.com.ua)
 IVY-maiden suurimmat mediayhtiöt (4/2013)  (rating.rbc.ru)

Ukrainalaiset viestimet
Ukrainalaiset televisioyhtiöt
Joel Embiid

Joel Hans Embiid (s. 16. maaliskuuta 1994 Yaoundé) on kamerunilainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän pelaa NBA-liigan Philadelphia 76ersissä, ja ennen ammattilaisuraansa pelasi yliopistokoripalloa Kansasin yliopiston joukkueessa.

Embiid oli yksi vuoden 2014 NBA:n varaustilaisuuden kärkinimistä, ja hänet varattiin lopulta kolmantena pelaajana. Hän aloitti koripallon vasta vuonna 2011 ja pelasi sitä ennen lentopalloa.

Loukkaantumisten vuoksi Embiid pääsi pelaamaan NBA:ssa vasta kaudella 2016–2017, jonka päätteeksi hänet valittiin tulokkaiden tähdistöviisikkoon. Kahdella seuraavalla kaudella hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun ja kauden kakkostähdistökentälliseen. Hän pelasi 63 ottelua kaudella 2017–2018 ja 64 ottelua kaudella 2018–2019. Jälkimmäisellä kaudella hän teki 27,5 pistettä ja otti 13,6 levypalloa ottelua kohden ja oli koko liigan levypallotilastossa toinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kamerunilaiset koripalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Kullberg

Kullberg tai af Kullberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders af Kullberg (1771–1851), ruotsalainen piispa ja kirjailija
 Berndt Kullberg (1883–1953), suomalainen poliitikko ja RKP:n kansanedustaja
 Emma Kullberg (s. 1991), ruotsalainen jalkapalloilija
 Henrik Kullberg (1891–1953), suomalainen maanviljelijä, RKP:n kansanedustaja ja ministeri
 Ingeborg Kullberg (1911–2005), suomalainen kirjailija
 Karl af Kullberg (1813–1857), ruotsalainen kirjailija
 Mirkku Kullberg (s. 1962), suomalainen yritysjohtaja
 Rolf Kullberg (1930–2007), Suomen Pankin pääjohtaja 1983–1992
 Rut Kullberg, Rut Åman (1915–1999), suomenruotsalainen runoilija
 Sanna Kullberg (s. 1975), suomalainen kestävyysjuoksija.
Matti Kulmala

Matti Kulmala (s. 1946) on suomalainen taidegraafikko ja hän on ollut Taideteollisen korkeakoulun opettaja vuodesta 1970, Lahden taidekoulun lehtori ja rehtori vuodesta 1977.

Kulmala on tehnyt surrealistista grafiikkaa ja sen ohella myös suurempia teoksia, esimerkiksi 1973 reliefit Tampereen Tesoman terveysasemaan ja Tottijärven seurakuntataloon.

Lähteet 

Suomalaiset taidegraafikot
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Vini (jalkapalloilija)

Vinicius Frasson eli paremmin tunnettuna Vini (s. 31. elokuuta 1984, Sao Miguel d. Oeste, Brasilia), on brasilialainen hyökkääjäpelaaja, joka pelaa kaudella 2014 oululaisessa OPS:ssä.

Frasson tuli jo 19-vuotiaana Suomeen - ensin kaudella 2005 Kakkosen Kirkkonummen FCK Salamiin ja seuraavana kautena Kakkosen AC Allianssiin. Seuraavat kaksi kautta Frasson pelasi Espanjassa ja Italiassa. 

Kaudella 2009 Frasson palasi Suomeen ja Kakkosessa pelanneeseen lohjalaiseen LoPaan. Seuraavat kaksi kautta porvoolaisessa Kakkosen FC Futurassa olivat Frassonille menestyksekkäitä - lohkon maalintekijätilaston kärkinimiä kaikkiaan 30 maalilla. Menestys sai aikaan sen, että Frasson siirtyi syksyllä 2011 Veikkausliigan MyPa:n riveihin. Hän pelasi kaikkiaan 11 Veikkausliigaottelua ja teki kauden viimeisessä pelissä maalin. 

MyPa-kauden jälkeen Frasson palasi kotimaahansa ja pelasi kaudella 2013 neljä ottelua kotimaassaan Metropolitano-seurassa. Kaudeksi 2014 hän palasi Suomeen ja pelasi oululaisessa Kakkosen OPS:ssä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Frasson transfermarkt-tietokannassa
Frasson brasilialaisessa jalkapallotietokannassa
Frasson soccerway-tietokannassa

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Carrossel

Carrossel on televisioyhtiö SBT:n esittämä  brasilialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Rosanne Mulholland, Jean Paulo Campos, Larissa Manoela, Maísa Silva, Guilherme Seta, Stefany Vaz, Konstantino Atan, Thomaz Costa, Ana Vitória Zimmermann, Gustavo Daneluz, Léo Belmonte, Nicholas Torres, Aysha Beneli, Lucas Santos, Matheus Ueta, Fernanda Concon, Kiane Porfirio ja Esther Marcos.

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Brasilialaiset draamasarjat
Telenovelat
2010-luvun televisiosarjat
Lastenohjelmat
Françoise Gilot

Françoise Gilot (s. 26. marraskuuta 1921 Neuilly-sur-Seine) on ranskalainen taidemaalari ja kirjailija. 

Gilon menestysromaani Life with Picasso julkaistiin vuonna 1964. Gilot kuvasi kirjassa suhdettaan kuvataiteilijan ja kahden lapsensa isän Pablo Picasson kanssa, jonka kanssa eli vuodet 1946–1953.. 

Gilot nimitettiin vuonna 1973 tiedejulkaisu Virginia Woolf Quarterlyn taiteelliseksi johtajaksi, ja vuonna 1976 hänestä tuli Etelä-Kalifornian yliopiston taiteiden osaston johtokunnan jäsen. Hän piti siellä kesäkursseja ja kantoi organisaatiovastuuta vuoteen 1983. Koko 1980- ja 1990-luvun hän suunnitteli vaatteita, lavastuksia ja meikkauksia New Yorkin Guggenheimin tuotantoihin. Hän sai 1990 Ranskan Kunnialegioonan jäsenyyden (chevalier).

Avioliitot 
Gilot solmi vuonna 1955 seitsemän vuotta kestäneen avioliiton ranskalaisen kuvataiteilija Luc Simonin kanssa, jolle synnytti Aurelia-tyttären. Erottuaan vuonna 1962 Gilot muutti vuonna 1970 Yhdysvaltoihin, jossa oli mennyt naimisiin rokotuksen uranuurtajan Jonas Salkin kanssa.

Kirjat
Françoise Gilot and Carlton Lake, Life with Picasso, McGraw-Hill, 1964; Anchor Books/Doubleday, 1989, ISBN 978-0-385-26186-9
Françoise Gilot, Le regard et son Masque, Paris: Calmann-Lévy, 1975, ISBN 978-2-7021-0092-9 – focuses on her development as an artist.
Françoise Gilot, Interface: the painter and the mask, Press at California State University, Fresno, 1983
Barbara Haskell, Francoise gilot: an artist's journey 1943-1987, California State Univ, 1987, ISBN 978-0-912201-12-2; Little, Brown, 1989.
Françoise Gilot, Matisse and Picasso: A Friendship in Art, Doubleday, 1990, ISBN 978-0-385-26044-2; New York: Anchor Books, 1992, ISBN 978-0-385-42241-3

Lähteet

Aiheesta muualla
Françoise Gilot'n sivusto
"Picasso and Francoise Gilot: Paris-Vallauris, 1943-1953" , Charlie Rose, 17.5.2012
"An hour with French painter Francoise Gilot" , Charlie Rose, 13.2.1998
 Françoise Gilot Collection, Harry Ransom Center, University of Texas at Austin
Francoise Gilot (1921-)

Ranskalaiset taiteilijat
Vuonna 1921 syntyneet
Elävät henkilöt
Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset
Pablo Picasso
Irwin Shaw

Irwin Shaw, alkuperäiseltä nimeltään Irwin Gilbert Shamforoff, (27. helmikuuta 1913 New York, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 1984 Davos, Sveitsi) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja menestyskirjailija. Hänen romaaneistaan tunnetuimpia ovat Nuoret leijonat (1948) ja Rikas, rakas... (1970). 

Nuoret leijonat kertoo kahden sotilaan kohtaloista toisen maailmansodan aikana, ja siihen pohjautuu Edward Dmytrykin ohjaama elokuva Nuoret leijonat. Teos Rikas, rakas... kertoo kolmen sisaruksen kohtaloista toisen maailmansodan jälkeen. Sen pohjalta on tehty suosittu television minisarja Rikas, rakas, köyhä, varas. Shaw'n teokset saivat kriitikoilta laajalti kiitosta, mutta kaupallisesti menestynyt kaunokirjallinen tuotanto kuitenkin heikensi hänen kirjallista mainettaan.

Yksityiselämä 
Irwin Gilbert Shamforoff syntyi vuonna 1913 venäjänjuutalaisille siirtolaisille New Yorkissa Bronxissa mutta perhe asettui pian Brooklyniin. Hän opiskeli Brooklyn Collegessa ja muutti sukunimensä muotoon Shaw. Hänen veljensä David Shaw loi uran elokuvatuottajana Hollywoodissa. 

Shaw palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa. Sodanaikaiset kokemukset innoittivat häntä Nuoret leijonat -teoksen kirjoittamisessa. 

Kun Shaw allekirjoitti adressin, jossa Yhdysvaltain korkeinta oikeutta pyydettiin arvioimaan seurauksia, joita John Howard Lawsonille ja Dalton Trumbolle tuli epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean kuulustelujen jälkeen, häntä valheellisesti syytettiin kommunistiksi ja hän joutui Hollywoodin mustalle listalle. Tapahtuneen seurauksena vuonna 1951 Shaw muutti Eurooppaan, josa hän asui seuraavat 25 vuotta, enimmäkseen Pariisissa ja Sveitsissä.

Shaw sai pojan vaimonsa MarIan Edwardsin kanssa. Hän sairasti eturauhasen syöpää ja kuoli vuonna 1984.

Suomennetut teokset 
 Rouva Crown, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1958.
 Nuoret leijonat, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1959 – 3. p. Gummerus, 1979. Sarja: Sotasalama ISBN 951-20-1716-4
 Kaksi viikkoa vieraassa kaupungissa, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1961
 Menestyksen maku, suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1971, 2. p. 1988 ISBN 951-20-3389-5
 Onnenpoika, suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1976. ISBN 951-20-1288-X
 Rikas, rakas..., suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1977. ISBN 951-20-1490-4 (osa 1) ISBN 951-20-1491-2 (osa 2)
 Köyhä, varas, suom. Anna Salo. Gummerus, 1978. ISBN 951-20-1575-7
 Tie huipulle, suom. Anna Salo. Gummerus, 1980. ISBN 951-20-1971-X
 Ihmeidentekijä, suom. Kaija Kauppi. Gummerus, 1982. ISBN 951-20-2347-4
 Mies tuntemattomasta, suom. Kaija Kauppi. Gummerus, 1984. ISBN 951-20-2544-2

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Irwin Shaw'n teoksiin pohjautuvat elokuvat ja televisiotuotannot
Brooklyn College Archives
LitWeb: Irwin Shaw (sivu Archive.orgissa, tuorein sivu on kaapattu)

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Amerikanjuutalaiset
Alvar Aallon ateljee

Alvar Aallon ateljee on Helsingin Munkkiniemen Tiilimäessä sijaitseva talo, jonka Alvar Aalto suunnitteli vuosien 1955–1956 välillä arkkitehtitoimistonsa työtiloiksi. Ateljeen lähellä Munkkiniemen Riihitiellä sijaitsee Aallon kotitalo. Alvar Aallon ateljee ja kotitalo ovat nykyään osa Alvar Aalto -museota, ja ne ovat rajoitetusti avoinna vierailijoille. Talossa toimivat Alvar Aalto –akatemia sekä museon rakennusperintöyksikkö.

Arkkitehtuuri 
Tyyliltään talo ei ole perinteinen toimistorakennus. Alvar Aallon kerrotaan sanoneen, että "rakennustaidetta ei voi syntyä konttorimaisessa ympäristössä". Talon pelkistetty ja ikkunaton julkisivu kadulle on valkoiseksi slammattua tiiltä. Yläkerran työtiloista avautuu suuret ikkunat niin itään kuin länteenkin. 

Taloon rakennettiin lisäosa vuonna 1963, jossa on talon keittiö- ja ruokailutilat. Niitä kutsuttiin nimellä "taverna". Sisäpihalla on amfiteatterimainen pieni tila, jonka tasot on rakennettu luonnonliuskekivestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alvar Aallon ateljee Alvar Aalto -säätiön kotisivuilla
ISTV: Alvar Aallon ateljee avasi ovensa vierailijoille
Greatbuildings.com Aalto Studio 

Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Helsingin suojellut rakennukset
Munkkiniemi
Toimistorakennukset
Väinö Heikkinen (karhunkaataja)

Väinö Heikkinen eli Karhu-Väinö (1922–2011) oli suomalainen Lieksan Nurmijärven kylässä Jongunjoen Kaksinkantajalla asunut maanviljelijä ja karhunkaataja.

Heikkinen kaatoi vuosien 1948–1988 välillä yhteensä 36 karhua. Hänellä oli kotitalossaan esillä kaatamiensa karhujen kallokokoelma, täytettyjä eläimiä ja muuta metsästysaiheista esineistöä. Heikkisen kotitalo ja kokoelma on nykyisin avoinna tilauksesta.

Lähteet 
 metsastys-kalastus.com : Suomen eniten karhuja kaatanut mies
 Antti Helin ja Ilkka Karisto : Suomi-Tour 2001 : Pohjois-Karjala, City-lehti 20.7.2001
 Lieksan nähtävyyksiä

Aiheesta muualla 
 Karhunkaataja Väinö Heikkinen tarinoi, video kuvattu 2007

Suomalaiset metsästäjät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
HC Vita Hästen

HC Vita Hästen on ruotsalainen jääkiekkoseura, Norrköpingin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1967.  HC Vita Hästen on perustettu jatkamaan IFK Norrköpingsin ja IK Sleipnersin jääkiekkotyötä. Joukkue on pelannut Ruotsin alemmissa divisioonissa ja suuremmaksi osaksi I-divisioonassa. I-divisioonassa joukkue pelasi kaudesta 1999–2000 lähtien, kunnes se onnistui kolmannella karsintayrittämällä nousemaan Ruotsin toiseksi korkeimpaan sarjaan Allsvenskaniin kaudeksi 2014–2015.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Tony Zabel 
 Apuvalmentaja: Mikael Johansson 
 Maalivahtivalmentaja: Fredrik Eriksson 
 Huoltopäällikkö: Örjan Haug 
 Puheenjohtaja: Rickard Rauge 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut  

Ruotsalaiset jääkiekkoseurat
Norrköpingin urheilu
Alexander Wilhelm Lyra

Alexander Wilhelm Lyra (15. toukokuuta 1834 Sysmä – 13. huhtikuuta 1904 Porvoo) oli suomalainen pappi, rovasti ja moninkertainen valtiopäivämies.    

Lyran vanhemmat olivat kappalainen Adolf Lyra ja Eva Maria Karolina Streng. Hänet vihittiin papiksi 1857, mutta 1863–1871 hän toimi opettajana Siitosen kansakoulussa Sortavalassa. Jaakkiman kappalainen hän oli 1871–1878 ja kirkkoherra Helsingissä 1878–1904. Lyra vihittiin 1885 Porvoon tuomiokapitulin asessoriksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Hän oli edustaja kirkolliskokouksissa 1876–1898 ja otti osaa pappissäädyn edustajana valtiopäiville 1877, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 
1899 ja 1900, kuuluen maltillisiin suomenmielisiin ja vaikuttaen muun muassa Sortavalan seminaarin perustamiseen.  Lyra työskenteli myös pyhäkoulujen puolesta. Hän oli Suomen Pyhäkouluyhdistyksen perustajia ja sen ensimmäinen puheenjohtaja vuodesta 1888. Lyran julkaisemia teoksia ovat muun muassa Rippikouluun valmistava kristillisyyden opetus (1884) ja Piplian historian opettaminen (1894). Lyran puoliso vuodesta 1862 oli Ida Adolphina Lyra.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Arno Forsius: Lyra (Lyyra) -suku ja sen pappeja Hollolan seudun seurakunnissa (Viitattu 20.4.2014) 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset opettajat
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
 Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1834 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Theodor Wilhelm Löfström

Theodor Wilhelm Löfström (15. heinäkuuta 1859 Tampere – 29. tammikuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja lääkintöneuvos, joka laati uraa uurtaneen käsikirjan oikeuslääketieteestä.

Henkilöhistoria
Löftströmin vanhemmat olivat seppä Henrik Löfström ja Eva Kristina Palander. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1881, lääketieteen lisensiaatiksi 1886 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1892, väitöskirjan aiheenaan Zur Kenntniss der Digestibilität der gewöhnlichsten in Finnland einheimischen Getreidearten. 1883–1904 Löfström toimi assistenttina Helsingin yliopiston fysiologisen kemian laitoksella, harjoittaen samalla lääkärintointa. 1904 hänet nimitettiin lääkintöhallituksen lääkintöneuvokseksi. Löfström oli Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin perustajia, toimi 1888–1892 seuran varapuheenjohtaja sekä 1892 Duodecim-aikakauskirjan ja 1898 Terveydenhoitolehden päätoimittajana. Hänen ehkä tärkein kirjallinen saavutuksensa oli silti lähes 700-sivuinen uraa uurtanut teos Oikeuslääketieteellinen käsikirja Suomen lääkäreille (1901). Löfströmin puoliso vuodesta 1884 oli Olga Augusta Blomqvist (eronneet).

Kirjallinen tuotanto

Julkaisuja 
 Hätäleivästä. Kansanvalistus-seura, Helsinki 1892, 2. painos 1902
 Zur Kenntniss der Digestibilität der gewöhnlichsten in Finnland einheimischen Getreidearten, väitöskirja. Helsingfors 1892
 Oikeuslääketieteellinen käsikirja Suomen lääkäreille. Duodecim-seura, Helsinki 1901
 Heikkohermoisuudesta : vuoden 1896 yliopistollisilla lomakursseilla. Otavan helppohintainen kirjasto n:o 125. Lomakurssi-luentoja 4. Otava 1902

Suomennoksia 
 Carl Immanuel Qvist : Käsikirja rokotuksessa : Lääkintähallinnon toimesta kirjoitettu ; suom. Th. L-m. Lång, Helsinki 1887
 Kuvallinen terveydenhoito-oppi ; toim. Robert Adolf Armand Tigerstedt ; kirj. Jacob Göransson ja muita. Duodecim-seuran toimituksia. Waseniuksen kirjakauppa, Helsinki 1893
 Carl Jacob Agathon Göransson : Samarialaiskurssi : neuvoja avun antamiseen onnettomuuden tapauksissa ; esipuhe E. Edholm'ilta ; suom. Theodor Löfström. Otava, Kuopio 1895
 Eliel Walter Kalixtus Laurén : Suomen farmakopean kasvirohdokset : farmakognosian alkeet, etupäässä aijotut apteekkioppilaille farmaseutitutkintoa varten ; suom. Theodor Löfström. Helsinki 1900
 Mielisairaitten hoito : lyhyt opastus mielisairaitten hoitajille : tri Falkengerg'in ja Scholz'in mukaan  ; mukaellen suom. Theodor Löfström. Yrjö Weilin, Helsinki 1904

Lähteet

Aiheesta muualla
 Arno Forsius : Löfström, Theodor Wilhelm (1859–1907) – eräs Suomen oikeuslääketieteen uranuurtajista

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomentajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Jean-Pierre Wimille

Jean-Pierre Wimille (26. helmikuuta 1908 - 28. tammikuuta 1949) oli ranskalainen moottoriurheilija ja Ranskan vastarintaliikkeen jäsen toisessa maailmansodassa. Hän oli yksi 1930- ja 1940-lukujen parhaista autourheilijoista.

Ura 
Suurimman osan urastaan Bugattilla kilpaillut Wimille voitti ensimmäisen kilpailunsa, La Turbien mäkiajon Bugattilla vuonna 1932. Vuonna 1934 hän voitti ensimmäisen Grand Prixinsä, Algerian Grand Prixin. Wimille voitti kaksi kertaa urallaan Le Mansin 24 tunnin ajon, vuosina 1937 ja 1939. Hän voitti uransa aikana 20 Grand Prixiä.

Toinen maailmansota 
Wimille liittyi yhdessä kilpa-ajajien Robert Benoistin ja William Grover-Williamsin kanssa Special Operations Executiveen, joka auttoi Ranskan vastarintaliikettä. Wimille oli ainoa näistä kolmesta, joka selviytyi.

Sodan jälkeen 
Wimille meni naimisiin Christiane de la Fressangen kanssa ja he saivat vuonna 1946 François-pojan. Sodan jälkeen Wimille oli Alfa Romeon ykköskuljettajana vuosina 1946-1948, jolloin hän voitti useita kilpailuja. Vuonna 1946 hän perusti Wimille-nimisen automerkin, joka kulki ensin Citroënin koneilla ja myöhemmin Fordin V8-moottoreilla.

Kuolema 
Wimille kuoli tammikuussa 1949 vain 40-vuotiaana Buenos Airesin Grand Prix´n harjoituksissa Simca-Gordinin kuljettajana. Hänet on haudattu Cimetière de Passyyn Pariisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ranskalaiset autourheilijat
 Vuonna 1908 syntyneet
 Vuonna 1949 kuolleet
Pancho Villa (ravintolaketju)

Pancho Villa on suomalainen ravintolaketju, jonka ravintoloissa tarjoillaan meksikolaisia ruokia tai meksikolaiseen suuntaan muunneltuja ruokia. 

Ensimmäinen Pancho Villa -ravintola perustettiin vuonna 2001 Tampereen Tammelaan. Tammikuussa 2021 ravintoloita 24 eri kaupungissa, yhteensä 34 ravintolaa. Lisäksi yksi ravintola Ruotsissa, Tukholmassa. Pancho Villa -ketju toimii franchising-periaatteella.

Ravintolaketju on saanut nimensä meksikolaisen vallankumousjohtajan Pancho Villan mukaan.

Ruokalista 
Pancho Villassa tarjoillaan muun muassa TexMex -tyylisiä burgereita , pihvejä, tortilloita ja salaatteja. Lisäksi vegaanisia annoksia. Lapsille oma, vähämausteinen menu. Arkisin tarjolla päivittäin vaihtuvaa lounasta. Muiden ravintolaketjujen tapaan myös Pancho Villassa on kampanjaviikkoja, esim. Burgerviikot. Osassa ravintoloita mahdollisuus ostaa ruoat myös verkkokaupasta (Take Away).

Luettelo toimipaikoista paikkakunnittain 

 Asikkala: Joenkulmantie 2 (Pancho Villa Express)
 Espoo:
 Kaupunkikeskus Lippulaiva
 Kauppakeskus Sello
 Helsinki: Mall of Tripla
 Hyvinkää: Torikatu 5
 Hämeenlinna:
 Sibeliuksenkatu 11
 Kauppakeskus Goodman (Pancho Villa Express)
 Jyväskylä: Kauppakeskus Seppä, Väinönkatu 9
 Kajaani: Lönnrotinkatu 1
 Kangasala: Mäkirinteentie 4
 Kankaanpää: Keskuskatu 31
 Kerava: Kauppakeskus Karuselli
 Kouvola: Kauppakeskus Veturi
 Kuopio: Ajurinkatu 26
 Lahti:
 Niemen satama, Kipparinkuja 2 (Pancho Villa Express)
 Kauppakeskus Syke

 Lappeenranta: Valtakatu 34–36
 Lempäälä: Ideapark
 Nokia: Pirkkalaistori 1
 Oulu:
 Ideapark
 Kauppurienkatu 6-8
 Pori:
 Alaruukintie 1 (Pancho Villa Express)
 Siltapuistonkatu 14
 Raahe: Kauppakatu 46
 Raisio: Raisiontori 7
 Rovaniemi: Rovakatu 25-27
 Sastamala: Vammalantie 7 (Pancho Villa Express)
 Seinäjoki:
 Ideapark, Suupohjantie 57
 Kalevankatu 14

 Tampere:
 Hämeenkatu 7
 Juvankatu 14
 Jäähallinkaari 3
 Kauppakeskus Ratina
 Satakunnankatu 22
 Tammelan Puistokatu 34
 Taninkatu 7
 Tornio: Kauppakeskus Rajalla (Pancho Villa Express)
 Turku:
 Kauppakeskus Skanssi
 Kauppiaskatu 12
 Yliopistonkatu 18
 Vaasa: Vaasanpuistikko 22
 Valkeakoski: Kauppatori 9
 Ylöjärvi: Kauppakeskus ELO

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pancho Villan verkkosivut
https://panchovilla.se/

Suomalaiset ravintolaketjut
Ravintolaketjut
Pääsiäiskynttilä

Pääsiäiskynttilä on monissa läntisissä kirkkokunnissa, kuten katolisessa, anglikaanisessa ja joissakin luterilaisissa kirkoissa käytetty kynttilä. Se sytytetään pääsiäisyön messussa. Sen sytyttäminen päättää pitkäperjantain pimeyden, jolloin useimmat kirkon kynttilöistä ja muista valonlähteistä on sammutettu. Se kuvaa ylösnoussutta Kristusta.

Keskiajalla kynttilöistä kehittyi tavallisia kynttilöitä huomattavasti suurempia. Erityisesti katolisessa kirkossa kynttilät voivat olla edelleenkin 1-2 metriä. Salisburyn katedraalissa väitetään olleen 36 jalkaa (noin 10 metriä) korkea kynttilä. Myös kynttilän jalat ovat suuria. Joissakin, erityisesti protestanttisissa kirkoissa kynttilöiden koko on pienentynyt.

Kynttilä sytytetään pääsiäisyön messun alussa. Se voidaan sytyttää kirkon ulkopuolella palavasta pääsiäistulesta. Sytyttämisen hoitaa tavallisesti diakoni. Messun aikana kaikki kirkon kynttilät sytyteään pääsiäiskynttilän liekistä. Kynttilöiden koristeluihin kuuluu risti sekä alfa ja omega, kreikkalaiten aakkosten ensimmäinen ja viimeinen kirjain, jotka ovat yleisiä kristillisiä symboleita. Ristin ympärillä on meneillään olevan vuoden vuosiluku ja kynttilään kinitetään ennen sen sytyttämistä viisi suitsukepihkan palaa Kristuksen viiden haavan mukaan.

Suomen evankelis-luterialisissa kirkoissa pääsiäiskynttilä  palaa lukupulpetin vieressä kaikissa jumalanpalveluksissa pääsiäisestä helluntaipäivän vesperiin saakka. On myös mahdollista  sammuttaa pääsiäiskynttilä helatorstaina, evankeliumin lukemisen yhteydessä, kun ylösnoussut Kristus hävisi opetuslasten näkyvistä. Helluntain jälkeen pääsiäiskynttilä siirretään kuorissa lähelle kastemaljaa, ja sitä poltetaan vain kasteen ja hautaan siunaamisen aikana. Kastekynttilä voidaan sytyttää pääsiäiskynttilästä. Pääsiäiskynttilää voidaan käyttää myös pyhäinpäivän iltajumalanpalveluksessa. Paastonajan alkaessa tuhkakeskiviikkona pääsiäiskynttilä viedään pois kirkkosalista ja tuodaan sinne vain kasteitten ajaksi.

Lähteet 

Pääsiäinen
Woman's Christian Temperance Union

The Woman's Christian Temperance Union (”Naisten kristillinen raittiusliitto”, lyh. WCTU, tunnetaan myös nimellä Valkonauhaliike) on vanhin yhtämittaisesti toiminut vapaaehtoinen  yleishyödyllinen naisjärjestö maailmassa. Se syntyi niin sanotun naisten ristiretkitalven 1873–1874 aikana Yhdysvaltojen Ohiossa vuonna 1873. Se on kristillinen järjestö, joka ajoi aluksi raittiusaatetta, mutta on myöhemmin vastustanut alkoholin lisäksi myös muun muassa tupakointia, huumausaineita, aborttia, prostituutiota, uhkapeliä. Myös naisten äänioikeuteen, siirtolaisiin ja terveydenhuoltoon liittyvät asiat ovat olleet järjestön asialistoilla. Järjestön toiminta laajeni huomattavasti Frances Willardin puheenjohtajakaudella 1879–1898, ja sen kansainväliseksi katto-organisaatioksi perustettiin vuonna 1891 Valkonauhan maailmanliitto (World´s Woman´s Christian Temperance Union, WWCTU).

Järjestö toimii 30 maassa. Suomessa sillä ei ole virallista toimintaa. Vuonna 1905 perustettu Suomen Valkonauhaliitto kuuluu kuitenkin Valkonauhan maailmanliitto WWCTU:hun.

Lähteet

Aiheesta muualla

WCTU:n kotisivu 
Valkonauhan maailmanliitto WWCTU:n verkkosivut 

Naisjärjestöt
Yhdysvaltalaiset järjestöt
Raittiusliike
Little Bob

Little Bob on ranskalainen rocklaulaja, oik. Roberto Piazza (10. toukokuuta 1945 Le Havre, Ranska). Myös hänen yhtyeensä nimi on Little Bob.

Piazzan isä oli Mussolinin aikainen pohjoisitalialainen anarkisti. 

Yhtye Little Bob on perustettu 1974, ja se menestyi pian Britanniassa. Piazza esiintyi omassa roolissaan Little Bobina Aki Kaurismäen elokuvassa Le Havre.

Piazza perusti 2012 uuden yhtyeen Little Bob Blues Bastards ja julkaisi uuden levyn.

Albumit
 1976: High Time
 1977: Living In The Fast Lane
 1977: Little Bob story
 1978: Come and see me
 1984: Too Young To Love Me
 1986: Cover girl
 1987: Ringolevio
 1991: Alive or nothing
 1993: Lost Territories
 1997: Blue stories
 2002: Libero
 2005: Lost in my town
 2005: The Gift
 2006: Ringolevio
 2006: Rendez-vous in Angel city
 2009: Time to blast
 2012: Break down the walls
 2015: Howlin
 2018: New Day Coming

Aiheesta muualla
  Little Bobin sivusto
 Little Bobin videohaastattelu - syyskuu 2007
 Little Bobin videohaastattelu - lokakuu 2009
 Little Bobin videohaastattelu - heinäkuu 2011
 Interview pour l'émission "Blues" de radio RDL Colmar

Ranskalaiset laulajat
Ranskalaiset rockyhtyeet
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Esa Riihimäki

Esa Riihimäki (11. lokakuuta 1923 Peräseinäjoki – 13. huhtikuuta 2013 Seinäjoki) oli pitkäaikainen suomalainen yleisurheiluvaikuttaja.

Omalla urallan nuoruudessaan Riihimäki edusti kansallisella tasolla Peräseinäjoen Toivetta, Kuortaneen Kuntoa ja Seinäjoen Urheilijoita. Lajeina olivat hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Myöhemmin hän toimi näiden kaikkien seurojen puheenjohtajana 195+0-luvulla. Hän toimi myös pitkään Etelä-Pohjanmaan piirin yleisurheilujaoston puheenjohtajana 1961-1966 sekä Keski-Suomen piirissä samassa tehtävässä 1960-luvulla.

Suomen Urheiluliitossa Esa Riihimäki toimi vuosikymmeniä mm. liittovaltuustossa 1956 ja 1961-1963, johtokunnassa 1964-1967, kilpailuvaliokunnan puheenjohtajana 1972-1973. Yleisurheilu-lehden päätoimittajana hän oli vuosina 1966-1968. Kalevan kisojen ylituomarina hän toimi useita kertoja.

Ansioistaan urheilun hyväksi tehdystä työstä Esa Riihimäelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1973.

Lähteet

Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Win Tin

Win Tin (12. maaliskuuta 1930 – 21. huhtikuuta 2014) oli burmalainen poliitikko, toimittaja, kirjailija ja aktivisti. Hän oli Myanmarin demokratialiikkeen perustajia ja pitkäaikaisin poliittinen vanki.

Win Tin tuomittiin vuonna 1989 kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen hallituksen vastaisista kirjoituksistaan. Hän sai armahduksen 2008. Hän perusti vuonna 1988 yhdessä oppositiojohtaja Aung San Suu Kyin kanssa NLD-puolueen (National League for Democracy).

Lähteet 

Myanmarilaiset poliitikot
Toimittajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Kultainen talja (ritarikunta)

Kultainen taljan ritarikunta (, ) on Burgundin herttuan Filip Hyvän perustama espanjalainen ja itävaltalainen ritarikunta. Hän perusti sen 1429. Ritarimerkissä on kultainen oinaan talja. Se lakkautettiin 1919 Itävallassa ja 1931 Espanjassa.

Espanjan kuningas ja pyhä saksalais-roomalainen keisari, Kaarle V, piti itsellään ekslusiivisen oikeuden tuomita ritarikunnan jäseniä näiden mahdollisista rikoksista. Habsburgien vallan päätyttyä Espanjassa vuonna 1700, Itävallassa oleskelvat Habsburgit eivät tunnustaneet Espanjassa Bourbon-suvulle siirtynyttä ritarikunnan suurmestarin titteliä. Tästä lähtien ritarikunta on toiminut sekä Espanjan kuningaskunnassa että Itävallan keisarikunnassa. Kunnianosoitus on rajattu perinteisesti vain katolilaisille.

Lähteet 

Ritarikunnat
Espanjalaiset ritarikunnat
Saksan XXVII armeijakunta

Saksan XXVII armeijakunta  oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se osallistui sekä länsirintaman että itärintaman taisteluihin.

Perustaminen 
Wehrkreis VII perusti armeijakunnan esikunnan elokuussa 1939, jolloin siihen liitettiin 16., 69., 211. ja 216. jalkaväkidivisioona.

Historia 

Syyskuussa 1939 armeijakunta ryhmitettiin Alankomaiden vastaiselle rajalle. Se osallistui sotatoimiin ensi kerran Saksan hyökätessä Ranskaan armeijaryhmä C:n osana. Toukokuussa armeijakunnan joukot ylittivät Alankomaiden ja Belgian rajan edeten kohti Roubaixia, jossa se osallistui Ranskan 1. armeijan saartamiseen. Myöhemmin se eteni Reinin itärantaa Colmariin. Sotatoimien päätyttyä armeijakunta jäi Ranskan itäosiin miehitysjoukkoina.

Armeijakunta liitettiin operaatio Taifuunissa Keskustan armeijaryhmän 9. armeijaan. Sen pohjoinen sivusta eteni Kalininiin, mutta joukot joutuivat vetäytymään Rzevin tasangolle puna-armeijan aloitettua vastahyökkäyksensä. Armeijakunta kärsi suuria tappioita vuoden 1942 Rzhevin puolustustaisteluissa ja se veätytyi alueelta operaatio Büffelin aikana.

Saksan 4. armeijaan liitetty armeijakunta osallistui syksyllä 143 taisteluihin Smolenskin ympäristössä torjuessaan puna-armeijan operaatio Suvorovia. Vuoden 1944 alussa armeijakunta vetäytyi Orsaan Minskin ja Moskovan välisen tien varteen. Operaatio Bagrationin alkaessa armeijakuntaa vastaan hyökkäsi 3. Valko-Venäjän rintaman joukot. Puna-armeijan saatua läpimurron pohjoisempana armeijakunta joutui saarroksiin Minskin itäpuolella. Läpimurrossa 5. heinäkuuta armeijakunta tuhoutui lähes täysin komentajan kenraali Paul Völckersin sekä kahden divisioonankomentajan joutuessa sotavangeiksi.

Armeijakunta perustettiin nopeasti uudelleen heinä-elokuussa ja se sijoitettiin Itä-Preussiin. Se liitettiin 2. armeijaan, jonka mukaan armeijakunta osallistui Itä-Preussiin hyökänneiden puna-armeijan joukkojen torjuntaan. Se joutui piiritetyksi Itämeren rannikolle Danzigiin, jossa se jälleen tuhoutui. Esikunta evakuoitiin ja siihen liitettiin täydennysjoukkoja uudelleen perustettaessa. Armeijakunta liitettiin 3. panssariarmeijaan ja toukokuussa sen jäänteet antautuivat Yhdysvaltain joukoille 4. toukokuuta Ludwigslustin pohjoispuolella.

Komentajat 
Armeijakunnan komentajina toimivat:
 jalkaväenkenraali Karl Ritter von Prager  26. elokuuta - 6. marraskuuta 1939 
 jalkaväenkenraali Alfred Wäger  6. marraskuuta 1939 - 23. joulukuuta 1941 
 kenraaliluutnantti Eccard Freiherr von Gablenz 24. joulukuuta 1941 - 3. tammikuuta 1942
 jalkaväenkenraali Joachim Witthöft 3. tammikuuta - 1. heinäkuuta 1942
 kenraalieversti Walter Weiss 1. heinäkuuta 1942 - 10. helmikuuta 1943
 kenraaliluutnantti Karl Burdach 10. helmikuuta - 8. kesäkuuta 1943
 jalkaväenkenraali Paul Völckers 8. kesäkuuta - 21. lokakuuta 1943
 kenraaliluutnantti Vincenz Müller 21.-26. lokakuuta 1943
 jalkaväenkenraali Paul Völckers 26. lokakuuta 1943 - 8. heinäkuuta 1944
 jalkaväenkenraali Hellmuth Priess 27. heinäkuuta - 21. lokakuuta 1944
 tykistönkenraali Maximilian Felzmann 26. lokakuuta 1944 - 14. huhtikuuta 1945
jalkaväenkenraali Walter Hörnlein 15. huhtikuuta 1945 - antautumiseen

Lähteet 

27
Anarkistinen internationaali

Anarkistinen internationaali (myös Anti-autoritarinen internationaali, ) oli vuosina 1872–1877 toiminut anarkistisen työväenliikkeen kansainvälinen yhteistyöjärjestö. Se syntyi Ensimmäisen internationaalin hajottua vuoden 1872 Haagin kongressin jälkeen marxilaisten ja anarkistien välisiin riitoihin. Niiden taustalla olivat Karl Marxin ja Mihail Bakuninin erimielisyydet työväenliikkeen aatteellisissa kysymyksissä.

Anarkistisen internationaalin ensimmäinen tapaaminen järjestettiin Sveitsin Saint-Imierissä, jossa 15.–16. syyskuuta 1872 kokoontui lukuisia anarkisteja eri puolilta Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa. Koollekutsujana toimivat niin sanotun Juran federaation sveitsiläiset anarkistit, jotka olivat muodostaneet Ensimmäisen internationaalin merkittävimmän anarkistiryhmittymän. Paikalle saapui yhteensä 15 delegaatiota Sveitsistä, Italiasta, Espanjasta, Ranskasta ja Yhdysvalloista. Ne vastustivat Karl Marxin johtoasemaa Ensimmäisessä internationaalissa ja keskusjohtoisen työväenliikkeen sijasta kannattivat paikallisten toimijoiden autonomiaa. Tunnetuista anarkisteista kongressiin osallistuivat muun muassa Mikhail Bakunin ja Errico Malatesta. 

Anarkistinen internationaali toimi vuoteen 1877 saakka. Sen jälkeen vuonna 1881 perustettiin muun muassa niin sanottu Musta internationaali. Elokuussa 2012 Saint-Imiersissä järjestettiin kansainvälinen anarkistien ja libertaristien tapaaminen internationaalin 140-vuotisjuhlan kunniaksi.

Lähteet 
 Steklov, G. M.: "History of The First International"

Viitteet

Aiheesta muualla 
Anarkistisen internationaalin ohjelma (englanniksi)

Anarkismi
Kansainväliset vasemmistolaiset järjestöt
Saint-Imier
Kauppakeskus Like

Kauppakeskus Like on vuonna 2014 avattu kauppakeskus Tampereen länsipuolella Lielahden kaupunginosassa. Kauppakeskuksesta on sisäkautta kulkuyhteys viereiseen Prisma-hypermarkettiin.

Keskuksen erityispiirteenä on mainittu, että kaupungin palvelut ja kaupalliset palvelut toimivat samassa rakennuksessa. Kahdessa ensimmäisessä kerroksessa on  muodin, vapaa-ajan ja hyvinvoinnin erikoisliikkeitä sekä kahviloita ja ravintoloita. Kauppakeskuksen ylimpään kerrokseen on keskitetty Tampereen kaupungin julkiset palvelut: kirjasto, terveysasema, hammashoitola, äitiys- ja lastenneuvola sekä ikäihmisten palvelukeskus ja päiväkeskus. Liike- ja palvelutilaa on yhteensä noin 13 200 neliötä. Tilasta on vuokrattu avausvaiheessa noin 90 %.

Lielahtikeskuksen omistaa Keva. Keskuksen kaupallisesta johtamisesta vastaa Realprojekti Oy, joka on osa Ovenia-konsernia.

Keskuksen rakentaja oli NCC ja arkkitehtitoimisto Arkkitehdit A3 Oy. Rakentaminen alkoi 2012. Hankkeen kokonaisarvo oli noin 50 miljoonaa euroa.

Lielahtikeskukselle haetaan kansainvälisen BREEAM-ympäristöarviointijärjestelmän Very Good -tason sertifikaattia, jollainen hankkeelle on jo myönnetty suunnitteluvaiheen osalta.

Syyskuussa 2020 kauppakeskuksen nimi muuttui Lielahtikeskuksesta muotoon Kauppakeskus Like.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauppakeskus Like

Tampereen kauppa- ja ostoskeskukset
Lielahti