joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hentotoppo

Hentotoppo (Koeleria macrantha) on monivuotinen heinälaji tupsutoppojen eli toppojen suvussa.

Hentotoppo kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Mättäänä kasvavat tyvilehdet ovat yhden millimetrin levyisiä. Kukintona on tähkämäisen tiheä röyhy, kahdesta kahdeksaan senttimetriä pitkä. Tähkylät ovat 4–5 millimetriä pitkiä, kaksikukkaisia, vihneettömiä. Kukat ja kaleiden kalvolaidat ovat hopeanhohtoisia.

Hentotoppoa esiintyy laajasti Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Pohjoismaissa sitä kasvaa vakiintuneena Tanskan korkeudelle asti. Suomessa lajia on harvoin tavattu satunnaisena tulokkaana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Hentotoppo (Koeleria macrantha)

Topot
Sarika Lipasti

Sarika Lipasti on suomalainen teatteri-ilmaisun ohjaaja ja ääninäyttelijä. Hän on dubannut Pikku Myyn ääniroolin Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan vuoden 2020 versioon.

Lähteet

Suomalaiset teatterialan ammattilaiset
Suomalaiset ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Fred Ventura

Fred Ventura, oikealta nimeltään Federico di Bonaventura (s. 16. kesäkuuta 1962 Milano) on italialainen musiikkituottaja, laulaja ja  italodiskoartisti. Hänen 80-luvun tuotannosta suosituimpia kappaleita ovat "Wind Of Change", "Heartbeat" ja "The Years (Go By)". Venturan levy-yhtiö 80-luvulla oli italialainen Time Records. Vuonna 2010 Ventura ja Paolo Gozzetti perustivat Italoconnection-yhtyeen. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "My Rhytm" vuonna 2012 Fred Venturan samana vuonna perustaman Disco Modernism -levy-yhtiön nimissä.

Fred Ventura esiintyi Flow Festivalissa Helsingissä elokuussa 2018.

Diskografia

Albumit
1989 - "East & West"
2018 - Future Unknown - The Lost House Trax 1988-1992 LP

EP:t
2006 - Live at the Stubnitz
2013 - Memories of the Future

Singlet
1984 - Zeit / Hollywood Party
1985 - The Years (Go By) / Streets (All Right)
1986 - Leave Me Alone
1986 - Wind of Change
1987 - Imagine (You'll Never Change Your Mind)
1987 - Night and Day / Jour Après Jour
1988 - Heartbeat / Housebeat
1988 - Lost in Paris
1988 - The Years (Remix) / Wind of Change (Remix)
1989 - It's My Time
1989 - One Day
2007 - When I Let You Down
2008 - Open Your Eyes / Robot Matador (Fred Ventura / Andy Romano)
2008 - I Want You Back / Open Your Eyes (Fred Ventura & Andy Romano)
2011 - Alice (Fred Ventura vs. Sally Shapiro)
2011 - The Years Go By
2012 - Don't Stop (Alden Tyrell & Fred Ventura)
2014 - Don't Give Up
2014 - A Life in Colors (Fred Ventura & Phil R.)
2015 - Believe Me
2016 - International Language
2016 - Never Surrender (ItaLove & Fred Ventura)
2020 - A New Tomorrow (Fred Ventura & Eddy Mi Ami)

Kokoelmat
2000 - Heartbeat: The Singles Collection 1984-1989
2008 - Fred Ventura - 1983-2008 Disco Modernism

Lähteet

 Italialaiset laulajat
 Italodisko-artistit
 Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Tähkäkaurake

Tähkäkaurake eli tähkäkaurakko eli tähkäkaura (Trisetum spicatum) on monivuotinen heinälaji kaurakkeiden eli villikaurojen suvussa. Se jaetaan Pohjoismaissa kahteen alalajiin: tunturitähkäkauraan (T. spicatum subsp. spicatum) ja islannintähkäkauraan (T. spicatum subsp. pilosiglume).

Tähkäkaurake kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Korsi on pysty, ontto, yläosasta tiheään lyhytkarvainen, karvat alaviistoja. Lehdet ovat tupelliset; lehtituppi on lyhytkarvainen. Lehtilapa on 2–3 millimetriä leveä ja lyhytkarvainen. Kieleke on hyvin lyhyt. Kukinto on tiheä, tähkämäinen, kapea, tumma röyhy. Kukintoranka ja -haarat ovat karvaisia. Tähkylät ovat 4–7 mm pitkiä, niissä on kahdesta kolmeen kaksineuvoista kukkaa. Ulkohelve on 3–5 mm pitkä ja lähes kalju; vihne on 2,5–5 mm pitkä.

Tähkäkauraketta esiintyy laajalla alueella. Euroopassa se esiintyy Pohjoismaissa ja Länsi-Euroopassa. Pohjoismaissa lajia tavataan Skandien tunturivyöhykkeellä, Islannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa kasvi kasvaa pohjoisimmassa Lapissa Enontekiön ja Utsjoen alueella. Käsivarren Lapin pohjoispuolella se on melko yleinen. Suomessa tähkäkaurake kasvaa tuntureilla kosteilla soramailla, lumenviipymillä, kalliohyllyillä ja puronvarsilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Tähkäkaurake – Trisetum spicatum

Kaurakkeet
Kiehkurapantaheinä

Kiehkurapantaheinä (Setaria verticillata) on yksivuotinen heinälaji pantaheinien suvussa.

Se kasvaa 10–100, Pohjoismaissa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Lehtilavat ovat 5–30 cm pitkiä ja 4–16 millimetriä leveitä. Ne ovat päältä harsusti karvaiset ja alta kaljut. Kukintona on hyvin lyhythaarainen kerrannaistähkänmuotoinen röyhy. Tähkylät ovat noin kahden millimetrin pituiset ja kaksikukkaiset. Tähkylän tyvellä on vihnemäinen karva, joita on yhdestä kolmeen kappaletta, karvassa on alaviistoja mikroskooppikoon väkäsiä.

Kiehkurapantaheinä esiintyy ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja Pohjois- ja Etelä-Amerikassa laajasti levinnyt tulokas. Pohjoismaissa ja Suomessa laji on harvinainen ja satunnainen tulokaskasvi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Kiehkurapantaheinän (Setaria verticillata) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Kiehkurapantaheinä – Setaria verticillata

Pantaheinät
Maria Luisa Berti

Maria Luisa Berti (s. 6. lokakuuta 1971) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä.

Berti valittiin ensimmäisen kerran San Marinon suur- ja yleisneuvostoon vuonna 2001. Viisi vuotta myöhemmin hän perusti uuden puolueen Noi Sammarinesi. Samaan puolueeseen kuuluu myös vuonna 2016 kapteenivaltionhoitajana toiminut Gian Nicola Berti, joka on Maria Luisan veli.

Suur- ja yleisneuvosto valitsi Bertin kapteenivaltionhoitajan virkaan maaliskuussa 2011 yhdessä Filippo Tamagninin kanssa. Hän uusi kautensa 1. lokakuuta 2022 yhdessä Manuel Ciavattan kanssa.

Berti on naimaton eikä hänellä ole lapsia.

Lähteet 

Vuonna 1971 syntyneet
Sanmarinolaiset poliitikot
Elävät henkilöt
San Marinon kapteenivaltionhoitajat
Joye Hummel

Joye Hummel (Joye Murchison Kelly) (4. huhtikuuta 1924 – 5. huhtikuuta 2021) haamukirjoitti useita "Ihmenainen" -tarinoita vuosina 1944–1947. Hän oli 19-vuotias aloittaessaan.

Kun Wonder Womanin alkuperäinen käsikirjoittaja William Moulton Marston sairastui, Hummel jatkoi hänen työtään. Hummelin ensimmäiset tarinat ilmestyivät keväällä 1945 Ihmenainen -sarjan numerossa 12. Hummelin käsikirjoitusten myötä hahmo menestyi valtavasti.

Hummel oli ensimmäinen nainen, joka kirjoitti tarinoita Wonder Womanille. Tuolloin hän ei saanut mitään tunnustusta.

Hän meni naimisiin David W.Murchisonin, sittemmin Jack Kellyn kanssa.

Palkinnot
Vuonna 2018, Hummel voitti 2018 Bill Finger palkinnon San Diego Comic-Con Internationalissa.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
The Legend of Hercules

The Legend of Hercules on Renny Harlinin ohjaama 3D-toimintaelokuva vuodelta 2014. Elokuvan aiheena on kreikkalaisen taruston myyttinen sankari Herakles.

Lähteet 

Renny Harlinin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2014 elokuvat
Legend of the Ancient Sword

Legend of the Ancient Sword on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja fantasiaelokuva vuodelta 2018. Elokuva perustuu kiinalaiseen videopeliin Legend of the Ancient Sword II, josta on tehty myös televisiosarja vuonna 2014.

Lähteet 

Renny Harlinin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2018 elokuvat
Bodies at Rest

Bodies at Rest on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja rikoselokuva vuodelta 2019. Elokuvassa aseistautuneet miehet hyökkäävät joulun aluspäivinä ruumishuoneelle, jossa on paikalla enää ylitöihin jäänyt oikeuslääkäri sekä hänen assistenttinsa.

Arvosteluja

Lähteet 

Renny Harlinin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2019 elokuvat
New York Times vastaan Sullivan

New York Times Co. vastaan Sullivan on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1964 antama päätös, jonka mukaan Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys rajoittaa julkisten viranomaisten mahdollisuutta haastaa ketään oikeuteen kunnianloukkauksesta. Päätös edellyttää, että viranomaisen tai julkiseen virkaan pyrkivän henkilön on pystyttävä todistamaan vastaajan julkaisseen kunniaa loukkaavan väittämän joko tietäen sen olevan valheellinen tai täysin piittaamatta totuuden selvittämisestä. Edellytyksen täyttymisestä käytetään juridista termiä actual malice .

Päätöksen taustalla oli The New York Timesissa vuonna 1960 julkaistu ilmoitus, jossa kerrottiin Alabaman poliisin piirittäneen osavaltion yliopiston kampusalueen ja vihjattiin, että poliisi olisi jollain tavalla sekaantunut rasistiseen terroriin. Montgomeryn poliisipäällikkö L. B. Sullivan haastoi lehden oikeuteen ja voitti jutun paikallisessa tuomioistuimessa. Alabaman  korkein oikeus vahvisti tuomion, ja juttu siirtyi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden Yhdysvaltain Korkein oikeus päätti äänin 9–0, että tuomio oli perustuslain ensimmäisen lisäyksen vastainen. Samantyyppisiä päätöksiä on annettu myöhemmin myös muunlaisia julkisuuden henkilöitä kuin viranomaisia koskevissa tapauksissa.

Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen Clarence Thomas pitää Times vastaan Sullivan -päätöksen antamaa suojaa kunnianloukkaussyytteitä vastaan liian suurena. Aiemmin vastaavaa kritiikkiä esitti Antonin Scalia.

Lähteet

Sananvapaus
1964
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset
Lyndon B. Johnsonin presidenttikausi
Valhalla (likööri)

Valhalla tai Koskenkorva Valhalla on Anora Groupin valmistama suomalainen yrttilikööri.

Se on vahvuudeltaan 35 til-%, ja on maustettu mm. väinönputkella, koiruoholla, siankärsämöllä ja lakritsijuurella.

Lähteet

Suomalaiset alkoholijuomamerkit
Anora Groupin tuotteet
Liköörit
Paula Suominen

Paula Suominen (s. 20. maaliskuuta 1982)  on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.

Suominen saavutti maantieajon SM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2007 ja pronssia vuonna 2008.

Lähteet 

Suomalaiset maantiepyöräilijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Danielle Arbid

Danielle Arbid (26. huhtikuuta 1970 Beirut, Libanon) on libanonilais-ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän on tehnyt sekä fiktio- että draamaelokuvia. Hän on tehnyt elokuvia vuodesta 1997 ja niitä on esitetty useilla elokuvafestivaaleilla.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.imdb.com/name/nm0033384/
 Ranskalaiset elokuvaohjaajat
 Libanonilaiset elokuvaohjaajat
 Libanonilaiset henkilöt
 Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Chilleurs-aux-Bois

Chilleurs-aux-Bois on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Orléansin kaupungista koilliseen.

Kunnan alueella on renessanssilinna Château de Chamerolles, joka on onnistunut säilyttämään keskiaikaisen ilmeensä. Se rakennettiin vuosina 1500 - 1530 muinaisen keskiaikaisen linnoituksen paikalle. Toisen maailmansodan aikana linna vallattiin ja ryöstettiin, ja se jäi rapistumaan. Vuonna 1987 linna saatiin aluehallinnon hallintaan ja aloitettiin laajamittainen kunnostusohjelma, joka kesti viisi vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Loiret’n kunnat
Aleksandr Gelman

Aleksandr Gelman (1933 Dondușeni, Moldavia, Romania) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija. Opiskellessaan Chișinăun yliopistossa 1960–1963 hän työskenteli viilaajana.

Gelmanin näytelmät olivat neuvostoaikana suosittuja. Hän arvosteli suunnitelmatalouden epäkohtia, kuitenkin aika laimeasti, niin ettei syntynyt ongelmia. Näytelmiä on esitetty suomeksikin, myös kuunnelmaksi sovitettuna.

Gelman joutui lapsena perheensä kanssa Ukrainaan Beršadin gettoon. Toisen maailmansodan lopulla hän selviytyi isänsä kanssa hengissä kuolemanmarssista.

Suomennetut teokset 
 Penkki, suom. Esa Adrian, Työväen Näyttämöiden Liitto 1986 näytelmämoniste
 Julkisesti kahden kesken, suom. Nina Korimo, Työväen näyttämöiden liitto 1983
 Me, allekirjoittaneet, suom. Marja Jänis, Työväen Näyttämöiden Liitto, [i.a.] näytelmämoniste

Elokuvat
 Palkkio, suom. Marja Koskinen, ohjaus Timo Bergholm, Yle 1977 (televisioelokuva)
 Palkkio, ohjaus Sergei Mikaeljan 1974
 Me, allekirjoittaneet, suom. Marja Jänis, ohjaus Raimo O. Niemi, 1984 (televisioelokuva, Yle)
 Julkisesti kahden kesken, suom. Nina Korimo, ohjaus Timo Lamminen, 1984 (televisioelokuva, Mtv)
 Zina-Zinulja, ohjaus Pavel Tšuhrai 1986

Lähteet

Neuvostoliittolaiset näytelmäkirjailijat
Venäläiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Laura Alma-Tadema

Laura Theresa Alma-Tadema, syntyjään Epps (16. huhtikuuta 1852 – 15. elokuuta 1909) oli englantilainen taidemaalari, joka maalasi kotinäkymiä sekä paljon kuvia naisista ja lapsista. Hänen miehensä Lawrence Alma-Tadema oli myös taidemaalari.

Laura Eppsin lapsuudenkodissa oltiin kiinnostuneita eri taiteista. Hän oli aluksi kiinnostunut musiikista ja halusi säveltäjäksi. Tuleva aviomies Lawrence Alma-Tadema oli jäänyt leskeksi vuonna 1869 ja saman vuoden joulukuussa vieraillessaan ystävänsä luona, hän tapasi Eppsin perheen tyttäret, jotka olivat 19- ja 17-vuotiaita. Laura oli nuorempi ja Lawrence rakastui tähän heti.   

Lawrence Alma-Tadema tarjoutui antamaan Lauralle opetusta piirtämisessä, sillä saisi sen varjolla olla rakkautensa kohteen luona. Rakkaus muuttui molemminpuoliseksi ja kumppanukset ilmoittivat menevänsä naimisiin. Lauran vanhemmat eivät tähän myöntyneet, sillä he pitivät tytärtään liian nuorena perustamaan perheen. Pariskunta solmi avioliiton vuonna 1871 ja Laurasta tuli Lawrencen lasten Laurensen ja Annan äitipuoli. Omia lapsia hän ei saanut. Samaan aikaan hän aloitti omaa uraansa taiteilijana. 

Laura Alma-Tademan ura käynnistyi toden teolla vuonna 1873, jolloin hänellä oli kaksi näyttelyä. Toinen oli Pariisin Salongissa ja toinen Lontoossa Royal Academy of Artsissa. Teoksiinsa hän oli saanut selviä vaikutteita alankomaalaisesta 1600-luvun taiteesta. Teoksilleen hän antoi aviomiehensä tavoin juoksevan numeroinnin. Historiallisten maalaustensa hän halusi kuvaavan tarkasti ja todenmukaisesti niissä kuvattavaa aikaa. Hän sai työnsä esille toisena englantilaisena naistaiteilijana Pariisin maailmannäyttelyyn vuonna 1878.

Vuosi Laura Alma-Tademan kuoleman jälkeen hänelle pidettiin muistonäyttely. Nykyään hänen töitään on esillä melko harvoin ja suurin osa niistä on yksityiskokoelmissa. Leighton House Museum järjesti näyttelyn hänen töistään vuonna 2017.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.artrenewal.org/artists/laura-theresa-alma-tadema/1185

Englantilaiset taidemaalarit
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Kåddböle

Kåddböle on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Se sijaitsee Kemiön lounaislaidalla.

Kåddbölen naapurikylät ovat Högmo lännessä, Mattkärr pohjoisessa ja Smedsböle idässä. Etelässä kylä rajoittuu entiseen kunnanrajaan, jonka takana on Nivelaxin takamaita. Kåddböle sijaitsee Storbäckenin ojalaaksossa, jonka läpi kulkee pieni harjumuodostelma. Kylän pohjoislaidalla kohoaa mäkialue Kåddbölebrinken. Kylän asutus on hajallaan kylän alueella.

Kåddböle on ollut kolmen tai kahden talon muodostama kylä 1500-luvulla. Kylän kantatilat Östergård ja Västergård ovat sijainneet vierekkäin Storbäckenin varrella vuoden 1786 isojaon kartan mukaan. Östergård jaettiin kahtia 1833 ja vuosisadan aikana kylään syntyi useita palstatiloja ja torppia. Västergård jaettiin kahtia 1913 ja Östergård on siirretty yhteisestä pihapiiristä nykyiselle paikalleen, mikä lopullisesti hajautti vanhan kylärakenteen. Torpat ja palstatilat ovat itsenäistyneet 1920- ja 1930-luvuilla ja 1950-luvulla kylään syntyi hieman siirtoväen pientiloja.

Lähteet

Kemiön kylät
Alma Möller

Alma Dagbjört Möller (s. 24. kesäkuuta 1961 Siglufjörður) on islantilainen lääkäri, joka työskentelee Islannin terveysjohtajana eli valtionlääkärinä Islannin terveysjohtajan virastossa. Huhtikuussa 2018 Islannin valtionlääkärinä aloittanut Alma on ensimmäinen, vuonna 2020 jo 258 vuoden ikään ehtineen Islannin terveysviraston johdossa toimiva nainen.

Alma nousi laajempaan, kansainväliseen julkisuuteen vuonna 2020 Islannin jo tuolloin hyvin onnistuneiden covid-19-taudin rajoittamiseen liittyvien toimien johdosta.

Alma on kuusilapsisen perheen nuorin lapsi. Hänen isoveljensä on islantilainen kansanedustaja, entinen liikenneministeri Kristján L. Möller. Alma tuli ylioppilaaksi vuonna 1981 (Menntaskólinn). Hän valmistui lääkäriksi Islannin yliopistosta (M.D. 1981). Hän oli Islannin ensimmäinen rannikkovartioston helikopterilääkärinä toiminut nainen; tätä varten hän opiskeli myös Skotlannissa järjestetyillä erikoiskursseilla. Tässä työssä toimiessaan hän päätyi sanomalehden laajaan teema-artikkeliin. Alma pätevöityi Ruotsissa Lundin yliopistollisessa sairaalassa nukutus- ja tehohoidon erikoislääkäriksi (1995) ja sai Euroopan anestesiajärjestön pätevyyden 1996. Hän työskenteli Lundin yliopistollisessa sairaalassa erikoislääkärinä ja väitteli Lundin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi anestesia- ja tehohoidon aihepiiristä (1999). Hän suoritti myös maisteritutkinnon terveydenhoidon hallinnon ja kansanterveyden alalta ja sai terveyshallinnon asiantuntijapätevyyden. 

Vuosina 1993-2002 Alma työskenteli lääkärinä Lundin yliopistollisessa sairaalassa. Vuonna 2002 Alma aloitti Islannin yliopistollisen sairaalan Landspítalin Fossvogurin ja Hringbrautin yksiköiden tehohoidon ylilääkärinä. Ennen Islannin terveysjohtajan asemaa hän oli Landspítalin operatiivisen osaston johtaja vuosina 2014-2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jelena Ćirić (15.2.2021) COVID-19 in Iceland: Success is Precious but Precarious, Authorities Remind  (icelandreview.com)

Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Islantilaiset lääkärit
Fabrizia Pons

Fabrizia Pons (s. 26. kesäkuuta 1955) on italialainen kartanlukija, joka on urallaan osallistunut 67 MM-ralliin ja juhlinut viidesti kilpailun voittoa.

Ura 
Pons aloitti uransa vuonna 1977 Franco Berruton kyydissä. Varsinaisen läpimurtonsa MM-tasolle Pons teki vuonna 1981 istuuduttuaan Michèle Moutonin kartanlukijaksi. Yhteistyö Moutonin kanssa kesti vuoteen 1985. Vielä vuonna 1986 he ajoivat yhdessä Korsikan rallissa Peugeotin B-ryhmäläisellä, mutta keskeyttivät kisan vaihdelaatikon rikkouduttua. Myöhemmin samana vuonna Pons ja italialaiskuljettaja Lucky kilpailivat yhdessä kansallisen sarjan kilpailussa Italiassa. Tämän jälkeen Pons vetäytyi näyttämöltä.

Vuosina 1990–1993 Pons kilpaili Italian kansallisessa rallisarjassa Carlo Rivoiran kartanlukijana ja Historic EM-sarjassa Giorgio Tessoren kartanlukijana yhteensä yhdeksässä kilpailussa. Vuonna 1994 Pons kilpaili kolmessa Ralliautoilun EM-sarjan kilpailussa italialaisen Piero Longhin kartanlukijana ennen paluutaan MM-sarjaan. Kreikan Akropolis-rallista lähtien Pons toimi Fordin tehdastallissa ajaneen Ari Vatasen kartanlukijana vuoden 1996 Ruotsin ralliin asti. Tämän jälkeen hän istuutui Subarulla ajaneen Piero Liatin kartanlukijaksi. He ajoivat yhdessä aina kauden 1998 Australian ralliin asti. Kauden päättäneessä Englannin rallissa Pons kilpaili jälleen yhdessä Ari Vatasen kanssa. Ralli oli myös Ponsin aktiiviuran päätöskilpailu.

Vuonna 2000 Pons ja Piero Liatti ajoivat yhdessä EM-sarjaan kuuluneessa Rally della Lana -kilpailussa, jonka he voittivat. Vuonna 2002 Pons istui Saksan MM-rallissa Jutta Kleinschmidtin ohjaaman nolla-auton kartanlukijana. Seuraavan kerran Pons puki ajohaalarit ylleen vuonna 2006 kun hän ja Alessandro Fiorio osallistuivat historic Porschella Uudessa Seelannissa ajettuun Otagon ralliin. He osallistuivat kisaan samaisella autolla myös vuonna 2007. 2008 Pons osallistui samaan kisaan Michele Moutonin kanssa ja 2010 Piero Liatin kanssa. 2009 kauden ainoan kilpailunsa Pons istui turkkilaisen Burcu Çetinkayan kartturina Italian kansallisen sarjan rallissa. Pons osallistui Otagon ralliin liki vuosittain vuoteen 2013 asti eri kuljettajien kanssa. Sen ohessa hän osallistui erinäisiin historic kilpailuihin ja San Remon Rallylegend näytöskilpailuihin.

Vuodesta 2014 lähtien Pons ja italialaiskuljettaja Lucky ovat kiertäneen historic-autojen EM-sarjaa ja osallistunut niiden ohessa pienempiin historic-ralleihin lähinnä Italiassa.

Lähteet 

Italialaiset kartanlukijat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Gemma Galgani

Pyhä Maria Gemma Umberta Pia Galgani (italian sanasta “gemma” eli “jalokivi”; 12. maaliskuuta 1878 Borgo Nuovo di Camigliano, Lucca, Toscana, Italia – 11. huhtikuuta 1903 Borgo Nuovo di Camigliano, Lucca, Toscana, Italia) oli italialainen pyhimys, mystikko, stigmaatikko, näkijä ja passionistitertiaari. Hän oli Enrico Galganin ja Aurelia Landin neljäs lapsi seitsemästä ja näiden ensimmäinen tyttölapsi. Paavi Pius XI julisti hänet kunnianarvoisaksi 29. marraskuuta 1931, autuaaksi 14. toukokuuta 1933 ja paavi Pius XII kanonisoi hänet 2. toukokuuta 1940 vaikka kanonisointia vastustivat Gemman näkyjä ja stigmatoita epäilevät henkilöt.  Gemma on seuraavien aiheiden suojeluspyhimys: opiskelijat, apteekkarit, kiusauksia vastaan, vanhempien kuolemaa vastaan ja tuberkuloosia vastaan. Häntä kuvataan suojelusenkelillä, taivaallisella tuijotuksella, liljoilla ja ruusuilla, passionistikaavulla ja stigmatoilla. Hän eli paavi Leo XIII:n (1878−1903) hallituskauden aikana. Hänen muistopäiväänsä vietetään 11. huhtikuuta tai passionistien toimesta 16. toukokuuta. Pyhän Gemman pyhäinjäännöksiä säilytetään passionistiluostarissa Luccassa.

Elämänvaiheet 
Pyhän Gemma Galganin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:

 Syntymä 12. maaliskuuta 1878
Kaste 13. maaliskuuta 1878
Konfirmaatio 26. toukokuuta 1885
 Äidin kuolema 17. syyskuuta 1885
Ensikommuunio 17. kesäkuuta 1887
 Isän kuolema 11. marraskuuta 1897
 Ihmeparantuminen 2. maaliskuuta 1899
 Stigmata 8. kesäkuuta 1899
 Kuolema tuberkuloosiin  11. huhtikuuta 1903

Pyhäköt 
Pyhällä Gemmalla on ainakin seuraavia pyhäkköjä maailmalla:

 Iglesia Santa Gema Galgani, Santiago, Metropolitana de Santiago, Chile
Església de Santa Gemma Galgani, Barcelona, Katalonia, Espanja
Church of St. Gemma Galgani, Mountain View, Bataan, Central Luzon, Filippiinit
 Katedral Santa Gemma, Ketapang, Kalimantan Barat, Kalimantan, Indonesia
 Santuario di Santa Gemma Galgani, Lucca, Toscana, Italia
Chiesa Santa Gemma Monza, Monza e Brianza, Lombardia, Italia
Chiesa di Santa Gemma Galgani, Rooma, Lazio, Italia
 Santuario Santa Gema Galgani, Carolina, Puerto Rico

Galleria

Lähteet 

Italialaiset pyhimykset
Mystikot
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1903 kuolleet
Rebeca Matte Bello

Rebeca Matte Bello (29. lokakuuta 1875 Santiago – 15. toukokuuta 1929 Pariisi) oli chileläinen kuvanveistäjä. Hänen teoksiaan on nykyään nähtävissä Chilen kansallisessa taidemuseossa. Häntä pidetään maansa nykyaikaisen kuvanveistotaiteen perustajana.  

Diplomaattiperheen tyttärenä Matte Bello pääsi jo nuorena matkustamaan Eurooppaan. Hän opiskeli ensin Italiassa Villa Medicissä ja sitten Ranskassa Academie Julianissa. Vuonna 1900 hän sai mitalin Pariisin Salongissa ja lisää tunnustuksia tuli Italiasta, Yhdysvalloista ja Chilestä. Tyttären menehtyminen tuberkuloosiin aiheutti luomiskauden katkeamisen. 

Matte Bello palasi Chileen ja lahjoitti suurimman osan töistään museolle. Hän oli mukana perustamassa orpokotia. Taiteen pariin hän palasi vuonna 1912, jolloin alkoi uusi tuottelias kausi.  Hän valmisti tuolloin Haagissa sijaitsevan teoksensa Spectre de la Guerre.

Työnsä Matte Bello teki joko suoraan marmoriin tai teki pronssitöitä. Hän työnsä osuu siirtymävaiheeseen akateemisuudesta kohti realistisempaa ilmaisua ja myöhemmän kauden töissä on selviä vaikutteita Rodinilta. Hänen työnsä heijastelevat tekijänsä omia tunteita, surua, kipua ja melankoliaa. Haagin rauhan palatsin puutarhan työn katsotaan ennustavan ensimmäisen maailmansodan kauhuja. 

Matte Bello kuoli Pariisissa sairastettuaan tuberkuloosia.

Viitteet 

Chileläiset kuvanveistäjät
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Maria Katajavuori

Maria Katajavuori, oikealta nimeltään Katariina E. M. Vuorinen (s. 1993 Turku), on suomalainen ekologi, tutkija ja kirjailija. Katajavuoren kirja Kuoleman ja elämän kysymys. Miten yksilöt, lajit ja yhteiskunnat altistavat itsensä tuholle sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2019. Katajavuoren toinen tietokirja Valas lasimaljassa valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi 2022.

Katajavuori on valmistunut maisteriksi Turun yliopistosta. Hänen pro gradu -tutkielmansa (2016) aiheena oli Tundrakasvillisuuden muutoksia lämpenevässä ilmastossa sisämaan tunturin puurajaekotonilla. Katajavuori on asunut Norjassa vuodesta 2017 ja väitellyt tohtoriksi Norjan teknis-luonnontieteellisessä yliopistossa Trondheimissa aiheenaan ilmaston ja kasvinsyöjien vaikutus pohjoisen kasvillisuuteen. Hän työskentelee biologian tutkijana Tromssan yliopistossa Pohjois-Norjassa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria Katajavuori Atenan sivuilla
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset ekologit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Louna Widenius

Louna Linnea Widenius (1982–2014) oli torniolaislähtöinen Tampereella vaikuttanut laulaja-lauluntekijä ja taidemaalari, joka ehti julkaista kaksi albumia, Kunhan liike jatkuu (2008) ja Antaa heidän puhua (2011). Taiteilijanimeä Louna käyttänyt artisti nousi otsikoihin vuonna 2011, jolloin hän syytti Chisua plagioinnista, kun hän huomasi yhtäläisyyksiä Chisun "Sabotage"- ja Lounan "Tuu mun luo" -kappaleiden pianoriffien välillä. Louna huomasi myös, että Sabotage-kappaleen musiikkivideo on kuvattu katolla, kuten hänen Karu maa -musiikkivideonsakin. Tästä hän päätyi myös Feissarimokiin, ja hänen mokastaan tuli sivuston kommentoiduin (tilanne 17.10.2012).

Louna kuoli hiljaisuudessa 32-vuotiaana syyskuussa 2014, ja hänen muistokonserttinsa järjestettiin alkuvuodesta 2015. Albumien lisäksi hänen kappaleitaan on julkaistu muun muassa tornionlaaksolaista musiikkia sisältävällä kokoelmalevyllä sekä Onko jäähyväisiä olemassa -nimisellä EP:llä.

Flamencokitaristi Joonas Widenius on Lounan veli.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lounan YouTube-kanava
Lounan kappaleita Soundcloudissa
Lounan kappaleita Mikseri.netissä

Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1982 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Rosa Taikon

Rosa Taikon (30. heinäkuuta 1926 Tibro, Skaraborg – 1. kesäkuuta 2017) oli metallitöihin keskittyneeseen Kalderash-romanisukuun kuulunut ruotsalainen hopeaseppä, kirjailija ja näyttelijä. Rosa oli sisarensa Katarina Taikonin kanssa romanien ihmisoikeusliikkeen esitaistelijoita 1960-luvulla. Taikon perusti Zigenarsamfundet (romaniyhdistyksen) päätoimittaja Evert Kummin ja lääkäri John Takmanin kanssa. Hän opiskeli 1960-luvulla silloisessa Konstfackskolanissa ja perusti oman hopeasepänliikkeensä 1968. Hän piti useita näyttelyitä ja hänen korujaan on useiden museoiden kokoelmissa mukaanlukien Ruotsin kansallismuseo ja Oslon  Taideteollisuusmuseo. Elämänsä aikana Taikon sai useita tunnustuksia sekä hänen taiteestaan, että työstään ihmisoikeuksien parissa.

Tunnustukset 
 2010 Illis quorum medal,
 2012 Riksskådebanan-kulttuuripalkinto taiteesta ja työstä romanikulttuurin parissa
 2013 Olof Palme-palkinto elämäntyöstä romanien- ja ihmisoikeuksien puolustamiseksi
 2014 Södertörnin yliopiston kunniatohtori

Filmografia 
 Smeder på luffen (1949)
 Motorkavaljerer (1950)
 Kyssen på kryssen (1950)
 Marianne (1953)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin romanit
Käsityöläiset
Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset näyttelijät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Brandon McNulty

Brandon McNulty (s. 2. huhtikuuta 1998 Phoenix) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Rally Cycling -joukkueessa 2017 ja on vuodesta 2020 edustanut UCI World Tour -tasolla kilpailevaa UAE Team Emiratesia. Hän on menestynyt etenkin aika-ajoissa ja etappikilpailuissa.

McNulty voitti junioreiden aika-ajon maailmanmestaruuden 2016.

Saavutuksia 

2015
Nuorten Rauhanajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2a-etapin (aika-ajo) voitto
Driedaagse Van Axel, nuorten kilpailun ja 2. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon junioreiden Yhdysvaltojen-mestaruus
Tour de l'Abitibi Desjardins, 1. etapin ja 3. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa pronssia
2016
Tour du Pays de Vaud, 2b-etapin (aika-ajo) voitto
Trofeo Karlsberg, kokonaiskilpailun ja 2b-etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon junioreiden Yhdysvaltojen-mestaruus
Tour de l'Abitibi, kokonaiskilpailun ja etapin 3b (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa kultaa
2017
Aika-ajon alle 23-vuotiaiden Yhdysvaltojen-mestaruus
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa hopeaa
2019
Giro di Sicilia, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
2020
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s, 10. etapilla toinen, 14. etapilla (aika-ajo) kolmas
2021
Olympialaiset, maantieajossa kuudes
2022
Trofeo Calvia, voitto
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
Faun-Ardèche Classic, voitto
Pariisi–Nizza, 5. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s, nuorten kilpailussa ja 17. etapilla kolmas

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Susanne von Nathusius

Susanne Philippine von Nathusius (2. toukokuuta 1850 Königsborn – 30. joulukuuta 1929 Nietleben) oli saksalainen muotokuvamaalari. Hän työskenteli etupäässä Hallessa ja Pariisissa.

Viitteet 

Saksalaiset taidemaalarit
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Katarina Taikon

Katarina Taikon-Langhammer (29. heinäkuuta 1932 – 30. joulukuuta 1995) oli ruotsalainen romaniaktivisti, kirjailija ja näyttelijä. Hän oli romanien ihmisoikeusliikkeen keulahahmoja 1960- ja 1970-luvulla. Katarina Taikon oli yhdessä sisarensa Rosa Taikonin, päätoimittaja Evert Kumman ja lääkäri John Takmanin kanssa perustamassa Zigenarsamfundet-yhdistystä (Romaniyhdistys). Romaniyhdistys hajotessa 1966 sisäisiin erimielisyyksiin Katarina Taikon jatkoi järjestön Zigenaren or Amé beschás -lehden julkaisua ja laajensi sen sisällön ihmisoikeuksiin yleensä. Vuonna 1969 Taikon julkaisi ensimmäisen kirjansa Katitzin. Vuoteen 1980 mennessä sarjaan oli julkaistu 12 kirjaa. 70-luvulla kirjat olivat suosituimpien lastenkirjojen joukossa Ruotsissa ja niistä oli julkaistu sarjakuva, LP-levyjä ja TV-sarja.

Vuonna 2012 Lawen Mohtadi julkaisi Taikonin elämäkerran Den dag jag blir fri. Elämäkerta toimi pohjana Lawen Mohtadin ja Gellert Tamasin julkaisemalla Taikonista kertovalle dokumenttielokuvalle. Vuonna 2015 Skellefteåssä nimettiin katu Katarina Taikonin mukaan ja Tukholman kaupunki julkaisi hänen nimeään kantavan 100000 kruunun arvoisen ihmisoikeuspalkinnon.

Biografia 
  (Elämäkerta)
 Taikon: The Untold Story of a Freedom Fighter (2015) (dokumenttielokuva)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Katitzi - Short Documentary Series (Youtube)
 Katarina Taikon Katitzi (Kirjasta Kirsi-Marian -blogissa)

Ruotsin romanit
Ruotsalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Ihmisoikeusaktivistit
Ruotsalaiset näyttelijät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
FannyAnn Eddy

FannyAnn Viola Eddy (1974 – 29. syyskuuta 2004) oli sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksiin keskittynyt sierraleonelainen kansalaisaktivisti. Vuonna 2002 hän perusti kotimaansa Sierra Leonen ensimmäisen lesbojen ja homojen yhdistyksen.  Hän on matkusti laajasti Afrikassa laajasti. Yhdistyneille Kansakunnille ja muille kansainvälisille ryhmille. Huhtikuussa 2004 hän oli osa Geneveen matkannut delegaatiota joka kannatti Brasilian päätöslauselman hyväksymistä YK: ssa.

Eddy murhattiin 29. syyskuuta 2004, kun ryhmä miehiä murtautui Sierra Leonen lesbo- ja homoyhdistyksen toimistoon Freetownin keskustassa, raiskasi ja pahoinpiteli hänet kuoliaaksi.  Murhaajia ei saatu kiinni. Kuolemansa jälkeen perustettiin vuonna 2007 hänen nimeään kantava lesbojen ja homojen ihmisoikeussäätiö Hirschfeld Eddy.  Vuodesta 2008 on jaettu hänen mukaansa nimettyä FannyAnn Eddy Poetry Award -runopalkintoa.

Yksityiselämä 
FannyAnn Eddyn puoliso oli Esther Chikalipan. Eddyllä oli yksi 1980-luvun puolivälissä syntynyt poika.

Katso myös 

 Hirschfeld Eddy -säätiö, lesbojen ja homojen ihmisoikeussäätiö
 Väkivalta LGBT-ihmisiä kohtaan

Viitteet

Ulkoiset linkit 

 FannyAnn Eddyn todistus YK: n ihmisoikeustoimikunnassa
 "Fannyann Eddyn todistus YK: n ihmisoikeustoimikunnassa", verkkosivustojen omistautuminen .

Sierraleonelaiset henkirikosten uhrit
Sierraleonelaiset kansalaisaktivistit
Ihmisoikeusaktivistit
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Vuonna 1974 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Patrizia Busignani

Patrizia Busignani (s. 11. toukokuuta 1959) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa valtionpäämiehenä eli kapteenivaltionhoitajana.

Busignani syntyi vuonna 1959 Belgiassa. 

Vuosina 1983–1990 Busignani toimi Yhdistyneen sosialistipuolueen (ita. Partito Socialista Unitario) puheenjohtajana. Puolue oli vuonna 2005 perustamassa uutta PSD-puoluetta yhdessä muiden sosiaalidemokraattisten puolueiden kanssa. 

Busignani toimi kapteenivaltionhoitajan virassa vuonna 1993 yhdessä Salvatore Tonnelinin kanssa alkaen 1. huhtikuuta.

Virkakautensa päätyttyä Busgnani toimi useissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja teki vuonna 2006 Euroopan neuvoston kautta aloitteen, jonka tavoitteena oli puuttua naisten kokemaan väkivaltaan koko Euroopan tasolla.

Lähteet 

Vuonna 1959 syntyneet
Sanmarinolaiset poliitikot
Elävät henkilöt
San Marinon kapteenivaltionhoitajat
Assunta Meloni

Assunta Meloni (s. 21. huhtikuuta 1951) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä.

Meloni opiskeli vieraita kieliä Rooman Sapienza-yliopistossa, jonka jälkeen hän jatkoi kaksi vuotta Urbinon yliopistossa. Ennen poliittista uraansa hän toimi San Marinon tasavallan yliopiston pedagogiikan ja historian yksikön johtajana..

San Marinon suur- ja yleisneuvosto valitsi Melonin kapteenivaltionhoitajan virkaan yhdessä Ernesto Benedettinin kanssa syyskuussa 2008. Heidän puolivuotinen virkakautensa alkoi 1. lokakuuta..

Meloni on naimisissa Fabrizio Stacchinin kanssa. Parilla on kaksi lasta..

Lähteet 

Vuonna 1951 syntyneet
Sanmarinolaiset poliitikot
Elävät henkilöt
San Marinon kapteenivaltionhoitajat
Yeh Chu-lan

Yeh Chu-lan () on taiwanilainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa maansa varapääministerinä sekä Kaohsiungin kaupungin pormestarina. Hän edustaa demokraattista edistyspuoluetta (DPP).

Tausta ja yksityiselämä 
Yeh opiskeli oikeustiedettä katolisessa Fu Jen -yliopistossa. Valmistumisen jälkeen hän toimi hetken opettajana kotiseudullaan, mutta päätyi sitten muuttamaan Taipeihin.. Hän teki töitä markkinoinnin parissa 17 vuotta ennen kuin lähti mukaan politiikkaan.

Yeh oli naimisissa taiwanilaisen demokratia-aktivistin Cheng Nan-jungin kanssa. Cheng teki polttoitsemurhan vuonna 1989 protestina sananvapauden puolesta. Parilla oli yksi tytär..

Poliittinen ura 
Miehensä itsemurhan jälkeen Yeh päätti lähteä mukaan politiikkaan. Hän on siitä lähtien puolustanut taiwanilaisten ilmaisunvapautta ja kehottanut taiwanilaisia myös käyttämään sitä. Hän on myös kutsunut Kuomintangin totalitaristihallintoa suurimmaksi uhaksi demokratialle..

Yeh valittiin Taiwanin parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1990. Hän nousi hallituksen liikenne- ja viestintäministeriksi vuonna 2000. 

Kun Frank Hsieh valittiin Taiwanin presidentiksi vuonna 2005, Yeh nousi Kaohsiungin virkaatekeväksi pormestariksi tämän tilalle.

Yeh nimitettiin Taiwanin presidentin kansliapäälliköksi vuonna 2007.

Vuonna 2017 Yeh valittiin Taiwanin matkailusektorista vastaavan Taiwan Visitors Association -järjestön puheenjohtajaksi.

Lähteet 

Taiwanilaiset poliitikot
Liikenneministerit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Anni Hartikainen

Anni Hartikainen (s. 19. elokuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa Kuopion Palloseurassa kaudella 2019 ja kuului kaudella 2020 joukkueen vakiokokoonpanoon. Hän voitti kaudella 2021 ja kaudella 2022 Suomen-mestaruuden. Hän on ennen kauden 2023 alkua pelannut Liigassa 60 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia, joista ensimmäiset kesäkuussa 2020 Turun Palloseuraa ja heinäkuussa 2020 Tampereen Ilvestä vastaan. Kaudella 2021 hän teki neljä maalia, joista kaksi heinäkuussa PK-35 Vantaata vastaan. Seuraavalla kaudella hän teki kolme liigamaalia.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Amalie Bensinger

Amalie Bensinger (28. maaliskuuta 1809 Bruchsal - 16. lokakuuta 1889 Reichenau oli saksalainen taidemaalari joka oli aktiivinen nasareenien taiteellisessa liikkeessä. 

Kauppiasperheen, joka oli kääntynyt juutalaisuudesta kristinuskoon, tytär pääsi opiskelemaan Düsseldorfin taideakatemiaan vuonna 1835. Vuonna 1851 hän matkusti Italiaan, missä oleskeli Firenzessä ja Roomassa. Italiassa hän ystävystyi saksalaisen kirjailijan Joseph Victor von Scheffelin kanssa ja innoitti hän tämän teoksen  "Der Trompeter von Säckingenin" esikuvana. 

Italiassa Bensinger vaikuttui nasareeien liikkeestä, joka pyrki uskonnollisissa maalauksissa autettisuuteen. Hän halusi perustaa samankaltaisen liikkeen myös naisille. Saksaan hän palasi vuonna 1857. Tämän jälkeen hän opiskeli paljon uskonnollista kirjallisuutta ja kääntyi protestanttisuudesta katolilaisuuteen. Tänä aikana hän teki maalauksia Lahrin kylän kirkkoihin. Hän tutustui Peter Lenziin ja Gabriel Wügeriin, jotka olivat kirkkomaalareita kiinnostuneita nasareeneista. He perustivat oman koulukuntansa, jota nimitettiin Beuronin taidekouluksi.

Vuonna 1864 Bensingerillä oli edelleen mielessään idea taideluostarista. Hän halusi sen aluksi sijoittuvat Roomaan, mutta hänen ystävänsä Katharina von Hohenzollern-Sigmaringen, vaikutti sen sijoittumiseen Beuronin luostariin. Seuraavaksi hän muutti Reichenauhun yhä mielessään uuden taideluostarin perustaminen ja hankki kartanon sen toimintaa varten. Hän maalasi sinne nykyään tuhoutuneen freskon, mutta sen pidemmälle asia ei edennyt. Hän pysyi paikkakunnalla kuolemaansa saakka ja maalasi uskonnollisia teoksia.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://verlag-regionalkultur.de/aktuelles/neuerscheinung-die-badische-malerin-amalie-bensinger

 Saksalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1809 syntyneet
 Vuonna 1889 kuolleet
Maija Ruuskanen

Maija Helena Ruuskanen (s. 10. heinäkuuta 1976 Savonlinna) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Ruuskanen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja valmistui musiikin maisteriksi (MuM) vuonna 2006.  Ruuskanen on säveltänyt musiikkia lukuisiin näyttämöteoksiin (Suomen Kansallisteatteri, Teatteri Metamorfoosi, Musiikkiteatteri Kapsäkki), ohjannut kaksi kuunnelmaa, julkaissut ja tuottanut levyjä (muun muassa Herääminen (ooppera), Puluboin ja Ponin lauluja, Samassa unessa), pyörittänyt Ruuskanen Railio Klubia ja toiminut useiden eri artistien pianistina.

Koulutus 
 Sibelius-Akatemia, musiikin maisteri (MuM), Musiikkikasvatuksen osasto (2006)
 Pianomusiikin osasto, B-tutkinto (2002)
 Erityispainotuksina sävellyksen lisäksi musiikkiliikunta ja musiikkiterapia
 Sävellyksen opettajat muun muassa Olli Kortekangas ja Heikki Valpola

Sävellykset ja kuunnelmaohjaukset (valikoiden) 
 Lehman-trilogia (2020), Espoon kaupunginteatteri
 Neljä laulua Mia-Marie Taleghanin runoihin (2019), laulusarja sopraanolle Johanna Engelbarth
 Saksofonikvartetto (2018), Akateeminen Saksofonikvartetti
 Herääminen - tarina ihmisestä, joka väsyi jaksamaan (2017), ooppera, Musiikkiteatteri Kapsäkki
 Vaskivuorentie 20 (2017), kuunnelma, Radioteatteri, YLE
 Mauri ja vähä-älypuhelin (2016), näytelmä, Suomen Kansallisteatteri
 Puluboin ja Ponin teatteri (2015), musiikkinäytelmä, Suomen Kansallisteatteri
 Puistokabaree (2015), musikaali, Musiikkiteatteri Kapsäkki
 Bodyscapes (2015), ääniteos, Viron Arkkitehtuurimuseo, Tallinna
 Puputyttö (2014), kuunnelma, Radioteatteri, YLE
 Sauna (2011), sanaton naamionäytelmä, Teatteri Metamorfoosi

Levytykset (säveltäjä, tuottaja) 
 Herääminen – tarina ihmisestä, joka väsyi jaksamaan (2017)
 Puluboin ja Ponin lauluja (2016)
 Lehmän lauluja (2013)
 Ruuskanen Railio Strings: Samassa unessa (2012)
 Ruuskanen Railio Company: Tänään (2006)

Musikaalit, musiikkiteatteri ja musiikkinäytelmät 
 Puistokabaree (2015), kiertävä musikaali. Ohjaus ja käsikirjoitus Valto Kuuluvainen
 Puluboin ja Ponin teatteri (2015), musiikkinäytelmä. Ohjaus Jukka Rantanen, Suomen Kansallisteatteri
 Fedja-setä, kissa ja koira (2012), näytelmä. Ohjaus Jukka Rantanen, Suomen Kansallisteatteri
 Mielen päällä (2010), musiikkinäytelmä. Ohjaus Mia Pätsi

Näytelmät joihin säveltänyt musiikin ja vastannut äänisuunnittelusta 
 Lehman-trilogia (2020). Ohjaus Davide Giovanzana | tuotanto Suomen Kansallisteatteri, Espoon kaupunginteatteri, TTT & Teatteri Metamorfoosi
 Mauri ja mini-isoveli (2018), näytelmä. Ohjaus Irene Aho, Suomen Kansallisteatteri (2018), Teatteri Imatra (2019)
 Mauri ja vähä-älypuhelin (2016), näytelmä. Suomen Kansallisteatteri (2016), Teatteri Imatra (2017)
 Kalevala dell’arte (2007), naamionäytelmä. Ohjaus Davide Giovanzana ja Soile Mäkelä | dramaturginen tutor Carlo Boso

Lähteet 

Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset muusikot
Marilyn Quayle

Marilyn Tucker Quayle (s. 29. heinäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen asianajaja ja kirjailija. Hän on Yhdysvaltain varapresidenttinä vuosina 1989-1993 toimineen Dan Quaylen vaimo.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset jännityskirjailijat
Amerikanskotlantilaiset
Vuonna 1949 syntyneet
Nynke Dekker

Nynke H. Dekker (s. 1971) on alankomaalainen fyysikko ja molekyläärisen biofysiikan tutkija, joka työskentelee Delftin teknillisen yliopiston nanotieteen Kavli-instituutissa biofysiikan professorina. 

Dekker opiskeli alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., fysiikka ja soveltava matematiikka) yhdysvaltalaisessa Yalen yliopistossa ja valmistui fyysikoksi (M.Sc., fysiikka) alankomaalaisesta Leidenin yliopistosta. Fysiikan alaan kuuluvat tohtoritutkinnon hän uoritti Harvardin yliopistossa.s

(kesken: työuran ja tutkimustyön kuvaus )

Dekker on ollut Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsen vuodesta 2015. Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen vuodesta 2019. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nynke H. Dekkerin Google Scholar -profiili  (scholar.google.com)
 Nynke Dekker Lab: About Nynke Dekker  (tudelft.nl)
 Nynke Dekker Lab - DNA and RNA replication  (tudelft.nl)
 Nynke Dekker's insatiable curiousity   (tudelft.nl)
 Spinoza laureate 2020 - Nynke Dekker {{en]] (youtube.com)

Alankomaalaiset fyysikot
Alankomaalaiset professorit
Elävät henkilöt
Vuonna 1971 syntyneet
Patricia Hill Collins

Patricia Hill Collins (s. 1948) on amerikkalainen akateemikko, joka on erikoistunut tutkimuksessaan roduun, luokkaan ja sukupuoleen. Hän työskentelee sosiologian professorina Marylandin yliopistossa.  Hän on myös Cincinnatin yliopiston afroamerikkalaisen tutkimuksen osaston entinen johtaja, ja American Sosiological Association-yhdistyksen entinen puheenjohtaja. 

Patricia Hill Collins on yksi niistä merkittävistä feminismin teoriaperinteistä ammentavista ajattelijoista, jotka 1900-luvun lopulla toivat esille etnisyyden, rodun ja seksuaalisuuden merkityksen ihmisen yhteiskunnalliseen asemaan, ja siten rakensivat pohjaa nykyiselle intersektionaaliselle feminismille.

Lähteet

Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset sosiologit
Yhdysvaltalaiset feministit
Vuonna 1948 syntyneet
Vaula Norrena

Vaula Norrena (s. 24. elokuuta 1959 Kajaani) on vantaalainen vihreitä edustava poliitikko. Hän on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2013 ja Vantaan kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 2017. Norrena toimi kaupunginhallituksen 2. varapuheenjohtajana 2019–2021. Hän on ammatiltaan markkinointisemiootikko, tutkija, VTM.

Tausta 
Norrena syntyi Kajaanissa 1959 rakennusmestari Yrjö Norrenan ja Anja o.s. Rimpiläisen perheeseen. Hän asui lapsuus- ja nuoruusaikansa ajan Kouvolassa, missä kävi Kouvolan Tyttölyseota ja valmistui ylioppilaaksi Palomäen lukiosta 1979. Norrena valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1988.

Työura 
Norrena toimi copywriterina eri mainostoimistoissa 1981–1991, jolloin hän voitti Grafia ry:n Vuoden kampanjan Tulikivi Oy:n mainonnasta 1990 sekä Vuoden business-to-business-kampanjan Nokia Kaapelitiet mainonnasta 1990.

Hän kirjoitti myös valtakunnallisen vaalimainonnan SDP:lle vuosina 1987–1989 sekä Vihreälle liitolle vuosina 1991–1992. 

Vuodet 1991–2018  Norrena toimi markkinointisemiootikkona ja tutkijana omassa yrityksessään Valores Consult (alkuvuodet nimellä Vau! La Norrena Productions). 

Hän oli Suomen ensimmäisiä kaupallisesti toimineita merkitystutkijoita, joka loi oman semioottisen analyysin tutkimusmetodinsa ja sovelsi sitä laajasti eri brändien, mainonnan, medioiden sekä kulutuskulttuurin muutosten tutkimukseen.

Norrenan semioottisista tutkimuksista ovat julkisesti nähtävillä vain Aikakausmedialle tehdyt mainonnan eri toimialatutkimukset.

Politiikka 
Norrena kuuluu ns. epäpoliittiseen sukupolveen, joka kasvoi aikuiseksi ylipolitisoituneen ajan Teiniliiton vanavedessä. Hän opiskeli mainostoimistotyön ohella valtiotieteitä 1980-luvulla Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen valtio-oppi. Opiskeluaikoina hän oli mukana perustamassa Sitoutumattomat ry:tä, joka uhmasi vanhojen poliittisten ryhmien tasapainoa Helsingin Yliopiston Ylioppilaskunnan vaaleissa 1980-luvulla.

Norrena teki mainosurallaan monet valtakunnalliset vaalikampanjat sekä SDP:lle (1987–1989) että vapaaehtoistyönä Vihreälle liitolle (1991–1992). Myöhemmin hänestä tuli Vihreän liiton kuntapoliitikko kuntavaaleissa 2008, jolloin hän pääsi Vantaan varavaltuutetuksi. Vuodesta 2013 alkaen hän on Vantaan kaupunginvaltuutettu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Norrenan poliittiset blogit
Norrenan semiotiikkasivut

Vihreän liiton poliitikot
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset bloginpitäjät
Semiootikot
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Heidi Kinnunen

Heidi Kinnunen ravitsemusasiantuntija, somevaikuttaja, valmentaja sekä yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista.  Koulutukseltaan Kinnunen on terveystieteiden maisteri pääaineenaan ravitsemustiede.  Kinnunen opiskelee Itä-Suomen yliopistossa tehden väitöskirjaa ihmisen ruokasuhteesta ja syömisen moraalisuudesta. Heidi Kinnunen kirjoittaa luotettavaa, ymmärrettävää ja tutkimuksiin perustuvaa tietoa ihmisen ravitsemuksesta ja ruokakäyttäytymisestä omien sosiaalisten medioidensa kautta sekä vaikuttajana yhdessä muiden Tiedenaisten kanssa yhteisön sosiaalisten medioiden kautta. 

Heidi Kinnusen ja muiden Tiedenaisten yhteinen esikoisteos To do: terveys ilmestyi vuonna 2021.  Heidi Kinnusen ja Tiedenaisten viestintä sosiaalisessa mediassa on ollut merkittävää ja Tiedenaiset-yhteisön ravitsemusvaikuttaminen palkittiin vuoden 2020 Ravitsemustekona Ravitsemusterapeuttien yhdistys ry:n toimesta.

Teokset 

 To do: terveys. Tuuma-kustannus, 2021. ISBN 978-952-370-106-9

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heidi Kinnusen tili Instagramissa
 Heidi Kinnusen blogi

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Ravintoasiantuntijat
Suomalaiset somevaikuttajat
Maija Kajanto

Maija Kajanto (s. 1978 Hyvinkää) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja viestinnän asiantuntija. Hän asuu Helsingissä. Hän on asunut lapsuutensa Hämeenlinnassa ja valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus.

Kajanto on työskennellyt muun muassa tuottajana Otavamedian yritysjulkaisuja tuottavassa yksikössä ja viestintäpäällikkönä Myllylahti-kustantamossa.

Kajanto on kirjoittanut viihteellisen Titta-trilogian, jonka osia ovat Mittoja ja tilaustöitä (2019), Itsepä tilasit (2020) ja Kuin tilauksesta (2021). Trilogiassa käsitellään huomoristisesti muun muassa työelämän vaatimuksia, äitiyttä ja remontoimista. Hän aloitti trilogian kirjoittamisen vuonna 2012 murrettuaan nilkkansa ja jouduttuaan sen vuoksi pakkolepoon.

Kajannon perheeseen kuuluu avomies ja yksi lapsi.

Teokset 
 Mittoja ja tilaustöitä. Espoo: Myllylahti, 2019, ISBN 978-952-356-025-3.
 Itsepä tilasit. Espoo: Myllylahti, 2020. ISBN 978-952-356-117-5.
 Kuin tilauksesta. Espoo: Myllylahti, 2021. ISBN 978-952-356-234-9.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Maija Kajannon kotisivut

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt