joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Koillinen suurpiiri

Koillinen suurpiiri () on Helsingin kaupungin koillisten kaupunginosien suuralue. Suurpiiri kattaa viisi kaupungin suunnittelun, hallinnon ja palvelutuotannon peruspiiriä: Latokartanon, Pukinmäen, Malmin, Suutarilan, Puistolan ja Jakomäen. Helsingin laajennuttua itään Sipoosta ja Vantaasta irrotettujen Östersundomin alueiden jälkeen, suurpiiri ei nimestään huolimatta käytännössä enää edusta maantieteellisesti Helsingin koillisosaa, vaan keskistä pohjoisosaa. 

Suurpiirin länsirajana on Vantaanjoki, itä­rajana Vanhankaupun­gin­lahdelta Kivikkoon johtava viher­alue. Pohjoisessa peruspiiri rajoittuu Vantaaseen, ja raja kulkee osan matkastaan Keravan­jokea pitkin. Suur­piirin kautta kulkevat päärata ja Lahdenväylä sekä Kehä I ja Kehä III. Nykyisen suur­piirin alue liitettiin Helsinkiin suuressa alue­liitoksessa vuonna 1946. Sitä ennen se oli kuulunut Helsingin maalaiskuntaan.

Suur­piirin aluetta nimitetään toisinaan myös Matapupu-alueeksi. Nimi on muodostettu akronyyminä nimistä Malmi, Tapanila, Pukinmäki ja Puistola, ja alueella on aikoinaan ilmestynyt myös Matapupu-niminen paikallislehti.

Peruspiirit ja osa-alueet 

Kussakin Koillisen suurpiirin viidessä peruspiirissä on yksi tai useampia osa-alueita: 

 Latokartanon peruspiiri
 Viikinranta
 Latokartano
 Viikin tiedepuisto
 Viikinmäki
 Pihlajamäki
 Pihlajisto

 Pukinmäen peruspiiri:
 Pukinmäki

 Malmin peruspiiri:
 Ylä-Malmi
 Ala-Malmi
 Tattariharju
 Malmin lentokenttä
 Tapaninvainio
 Tapanila

 Suutarilan peruspiiri:
 Siltamäki
 Töyrynummi

 Puistolan peruspiiri:
 Tapulikaupunki
 Puistola
 Heikinlaakso
 Alppikylä
 Tattarisuo

 Jakomäen peruspiiri:
 Jakomäki

Kaupunginosat 
Helsingin virallisen aluejaon mukaan koillinen peruspiiri jaetaan myös viiteen kaupungin­osaan, jotka ovat Viikki, Pukinmäki, Malmi, Tapaninkylä, Suutarila ja Suurmetsä. Näistä Pukinmäki ja Suutarila ovat alueeltaan samat kuin saman­nimiset perus­piirit. Viikin kaupunginosa käsittää Latokartanon peruspiirin lukuun ottamatta Pihlajamäkeä, joka kuuluu Malmin kaupungin­osaan. Malmin kaupunginosaan kuuluu myös Malmin perus­piirin alue lukuun ottamatta Tapanilaa ja Tapanin­vainiota, jotka muodostavat Tapanin­kylän kaupungin­osan. Suur­metsän kaupungin­osan muodostavat Puistolan ja Jako­mäen perus­piirit yhdessä.

Kuvia

Lähteet 
 
 Helsinki alueittain (2005). 000 Helsinki - Kaupungin suurpiiri- ja piirijaotus
 Helsinki alueittain (2005). Koillinen suurpiiri
 Helsinki alueittain (2005). Latokartanon peruspiiri
 Helsinki alueittain (2005). Pukinmäen peruspiiri
 Helsinki alueittain (2005). Malmin peruspiiri
 Helsinki alueittain (2005). Suutarilan peruspiiri
 Helsinki alueittain (2005). Puistolan peruspiiri
 Helsinki alueittain (2005). Jakomäen peruspiiri

Viitteet 

Helsingin suuralueet
Ratzeburg

Ratzeburg on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Kaupunki sijaitsee Lauenburgin luonnonpuiston alueella ja osa siitä on Ratzeburg See nimisen järven ympäröimänä. Ratzeburg on Lauenburgin piirikunnan pääkaupunki, ja sen pinta-ala on yhteensä 30.29 neliökilometriä ja asukasluku 13 694 vuoden 2010 alussa.

Saksalainen kuvanveistäjä ja näytelmäkirjailija Ernst Barlach (1870-1938) asui ja kävi koulua Ratzeburgissa, jonne hän on myös haudattuna.

Ystävyyskaupungit 
  Châtillon-sur-Seine, Ranska (vuodesta 1960)
  Esneux, Belgia (vuodesta 1969)
  Walcourt, Belgia (vuodesta 1969)
  Ribe, Tanska (vuodesta 1989)
  Schönberg, Saksa (vuodesta 1990)
  Sopot, Puola (vuodesta 1994)
  Ströngnäs, Ruotsi (vuodesta 1996)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaupungin viralliset kotisivut 

Schleswig-Holsteinin kunnat
Saksan kaupungit
Avestan kieli

Avestan kieli (aikaisemmin myös zend) on zarathustralaisuuden pyhässä kirjassa Avestassa käytetyn kuolleen iranilaisen kielen nimitys. Intian parsit kutsuvat sitä pehleviksi.

Avestan kieli on vanhin tunnettu iranilainen kirjakieli. Se sisältää sekä länsi- että itäiranilaisia aineksia. Tekstien katsotaan yleensä syntyneen Keski-Aasiassa tai Khorasanin maakunnassa. Avesta jakautuu kahteen historialliseen kielimuotoon: gathaan, jolla on kirjoitettu Zarathustran laatimina pidetyt hymnit, sekä nuorempaan avestan kieleen. Ne perustuvat ilmeisesti eri murteisiin.

Avesta on kodifioitu varsin myöhään, sassanidien hallituskaudella 300-luvun lopussa tai 500-luvun puolivälissä. Tuolloin sen jo kuollutta kieltä käytettiin vain zarathustralaisten jumalanpalveluksessa. Kodifikaation yhteydessä Avestaa varten laadittiin erityinen keskipersiaan perustuva kirjaimisto, joka sisältää noin 50 merkkiä. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1200–1300-luvuilta.

Avestalainen kirjaimisto poistui käytöstä 600-luvulla Persian käännyttyä islaminuskoon. Myöhemmin avestaa on kirjoitettu arabialaisilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla.

Fonologia

Vokaalit 

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Encyclopædia Iranica: Avestan language 

Iranilaiset kielet
Aasian kuolleet kielet
Zarathustralaisuus
Katalonialaiset ihmistornit

Ihmistornit eli castell ovat Espanjassa Katalonian alueella suosittu perinne, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa tornin nousemalla toinen toistensa päälle kerroksiksi. Korkeimmissa rakennelmissa voi olla 11 tai 12 kerrosta. Harrastajat muodostavat kerhon, jonka jäsenet harjoittelevat ja kilpailevat toisia kerhoja vastaan yleensä sunnuntaisin pidettävissä kokoontumisissa. Torniharrastus on erityisen suosittua Tarragonan alueella.

Tornin rakentamisessa kerhon vahvimmat jäsenet muodostavat sen perustan, ja kevyimmät nousevat korkeimmille osille. Kaksi viimeisintä kerrosta tekevät yleensä lapset, jotka nykyisin käyttävät kypärää. Rakennettavat tornit voivat olla eri muotoisia, esimerkiksi "3 de 9", tarkoittaa että tornissa on yhdeksän kolmen ihmisen muodostamaa kerrosta. Erilaisilla muodostelmilla on erilainen vaikeusaste. Torni hyväksytään vasta kun se on rakennettu ja purettu järjestelmällisesti ilman kaatumista. Tornien kaatumiset ovat varsin yleisiä, mutta vakavia loukkaantumisia sattuu niissä harvemmin.   

Vuonna 2010 ihmistornit pääsivät Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Tornit esiintyivät myös Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisten avajaisissa.

Historia
Tornien rakentaminen on ilmeisesti keskiaikainen perinne.  Vanhin dokumentti niistä on vuodelta 1801, jolloin lajia harrastettiin lähinnä Taraagonassa. Niistä tuli suosittuja kansallishenkisten tapahtumien keskipisteenä. Vuosisadan loppupuolella perinne oli voimakkaimmillaan, ja rakennettiin jopa 9-kerroksisisa torneja. Perinne kuitenkin hiipui 1900-luun alkupuolenm lamassa. Francon aikana viimeiset kaksi kerhoa pakotettiin yhdistymään, eikä laji juuri kehittynyt ennen vuotta 1981. Francon jälkeen laji nousi uuteen kukoistukseen, ja levisi koko Kataloniaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansanperinne
Ihmistornit
Unescon aineettoman kulttuurin perintökohteet
Valkoailakki

Valkoailakki (Silene latifolia subsp. alba) on Euroopassa ja Suomessa yleinen valkokukkainen kuivan paikan kohokkikasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Valkoailakki kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Yläosastaan nystykarvainen ja tahmaton varsi on pysty ja haarova. Kasvin lehtien muoto vaihtelee puikeista puikean suikeisiin. Iltaisin aukeavat, heikkotuoksuiset kukat ovat kaksikotisia, eli heteet ja emit ovat eri yksilöissä. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön. Teriö on valkoinen ja lisäteriöllinen. Terälehtien lavat ovat melko syvään kaksihalkoisia, ja niiden liuskat ovat 3–6 mm leveitä. Valkoailakki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä on kymmenliuskaisesti aukeava kota. Valkoailakki on yksi-, kaksi- tai lyhytikäinen monivuotinen kasvi.

Valkoailakki saattaa joskus risteytyä puna-ailakin (S. dioica) kanssa. Risteymä on kantalajejaan kookkaampi ja vankempi. Kukat ovat tavallisesti vaaleanpunaisia tai vaalean violetinpunaisia.

Levinneisyys 
Valkoailakkia tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Portugalia, Espanjaa, entisen Jugoslavian aluetta, Kreikkaa ja Bulgariaa. Laji puuttuu myös aivan pohjoisimmasta Euroopasta. Levinneisyysalue jatkuu läpi Euroopan Keski-Aasiaan asti, ja edelleen satunnaisena Siperiaan saakka. Sitä tavataan satunnaisena myös Turkissa. Valkoailakki on levinnyt laajalle alueelle myös Pohjois-Amerikkaan, mutta on siellä ihmisen mukanaan tuoma tulokaslaji. Paikoitellen sitä tavataan myös Grönlannissa sekä myös Uudessa-Seelannissa ja Tasmaniassa.

Suomessa valkoailakki esiintyy harvinaisena koko maassa, varsinkin Etelä- ja Itä-Suomessa. Runsaimmillaan laji on maan itäosissa. Valkoailakki on Etelä-Lappia myöten vakiintunut uustulokas, pohjoisempana se on satunnaisempi uustulokas. Suomeen laji lienee levinnyt alun perin varsinkin venäläisen sotaväen ja viljan mukana. Myöhemmin laji on levinnyt muun muassa länsieurooppalaisen heinänsiemenen mukana.

Elinympäristö 
Valkoailakki kasvaa erilaisissa ihmisen muovaamissa kulttuuriympäristöissä, kuten pellon- ja tienpientareilla, kuivilla niityillä, kedoilla, asumusten seinustoilla, satama-alueilla, joutomailla ja radanvarsilla.

Kuvia

Lähteet 
 Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Valkoailakki (Silene latifolia subsp. alba)
 Luontoportti: Valkoailakki (Silene latifolia)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Silene latifolia subsp. alba - ilta-ailakki subsp. valkoailakki
 Pohjolan kasvien pauloissa: Silene ×hampeana - rusoailakki (puna- ja valkoailakin risteymä)
 United States Department of Agriculture (USDA): Silene latifolia 
 Flora of China: Silene latifolia 

Kohokit
Lapinlinnunsilmä

Lapinlinnunsilmä (Chrysosplenium tetrandrum, syn. C. alternifolium ssp. tetrandrum) on monivuotinen, pienikokoinen arktisten alueiden kasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Lapinlinnunsilmä kasvaa 5–8 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat ruodillisia, muodoltaan munuaismaisia ja ehyt- tai nyhälaitaisia. Aluslehdet ovat noin yhden senttimetrin levyisiä ja kaljuja. Kukkien tukilehdet ovat kapeatyvisiä. Kukinto on päätteinen huiskilo, jonka ylälehdet ovat tavallisesti kellanvihreitä. Kukat ovat pienikokoisia ja väriltään kellanvihreitä. Kukasta puuttuu teriö. Kukan verhiö on nelilehtinen, lukuun ottamatta keskimmäistä kukkaa, jossa verhiö on viisilehtinen. Lapinlinnunsilmä kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Kasvin siemenet ovat väriltään punaisia.

Lapinlinnunsilmä muistuttaa paljon lähilajiaan kevätlinnunsilmää (C. alternifolium), mutta lajit eivät kasva samoilla alueilla. Aikaisemmin lapinlinnunsilmää pidettiin kevätlinnunsilmän alalajina.

Levinneisyys 
Lapinlinnunsilmää tavataan suurimmassa osassa maapallon pohjoisilla arktisilla alueilla. Yhtenäinen esiintymisvyöhyke ulottuu Pohjois-Siperiasta Alaskaan ja Pohjois-Kanadaan. Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosissa on tästä alueesta oleva erillinen esiintymä. Lisäksi lajia tavataan Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa lapinlinnunsilmää kasvaa Keski- ja Pohjois-Lapissa, paikoitellen runsaanakin. Lajista on lisäksi vastikään löydetty yksittäinen esiintymä kaukana lajin varsinaisesta esiintymisalueesta Etelä-Karjalasta Venäjän rajan tuntumasta.

Elinympäristö 
Lapinlinnunsilmää esiintyy pohjoisen kosteilla kasvupaikoilla, kuten puronvarsien ja lähteikköjen märissä sammalikoissa. Joskus sitä tavataan myös ojissa.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Lapinlinnunsilmän (Chrysosplenium tetrandrum) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lapinlinnunsilmä (Chrysosplenium tetrandrum)
 United States Department of Agriculture (USDA): Chrysosplenium tetrandrum 

Rikkokasvit
Louis Pasteurin muotokuva

Louis Pasteurin muotokuva on Albert Edelfeltin vuonna 1885 maalaama muotokuva Louis Pasteurista. Maalaus oli Edelfeltin läpimurtoteoksia. Pasteur oli tehnyt muotokuvan teon aikoihin tärkeimmät lääketieteelliset keksintönsä, joihin kuului muun muassa rokote vesikauhua vastaan. Maalaus on tehty öljyväreillä kankaalle, jonka koko on 158 × 130.

Teko

Edelfelt maalasi teoksen alustavien luonnosten pohjalta. Hän itse kirjoitti Pasteurin olevan "aika vaikea malli". Kirjoituksissaan hän kuvasi myös, kuinka hän halusi maalata Pasteurin omassa elementissään työnsä ääressä, sen sijaan että olisi maalannut hänet "frakissa ja kunniamerkeissä". Maalauksesta tuli siis niin sanottu ympäristömuotokuva, jossa kuvataan mallia jokapäiväisessä työssään. Tämä maalausten laji syntyi jo 1500-luvulla. Se oli tullut 1880-luvulla uudelleen muotiin Ranskassa. Edelfelt kirjoitti äidilleen vuonna 1885, että Pasteur oli ollut tyytyväinen muotokuvaan ja erityisesti siihen, että sen yksityiskohdat olivat tarkkoja. Pasteur oli kirjeen mukaan suostutellut Edelfeltin maalaamaan hänen käteensä lasin, jossa oli koiran selkäydintä alkuperäisen mikrobipullon sijasta. Samassa kirjeessä Edelfelt valitti myös sitä, että Pasteurin työhuoneen valaistus oli huono.

Näyttelyissä
Louis Pasteurin muotokuva oli ensimmäisen kerran näytteillä Helsingissä Aleksanteri III:n vieraillessa siellä. Se ei kuitenkaan silloin herättänyt yleisössä suurta innostusta. Vuonna 1886 teos oli esillä Pariisin salongissa samaan aikaan Léon Bonnatin maalaaman Pasteurin muotokuvan kanssa. Edelfelt kirjoitti pitävänsä itse Bonnatin maalausta vaikuttavampana mutta totesi, että taiteilijat pitivät hänen työtään mielenkiintoisempana. Myös taidearvosteluissa pidettiin Edelfeltin työtä parempana. Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889 teos palkittiin kultamitalilla grand médaille d'honneur ja myöhemmin Edelfelt sai Kunnialegioonan upseerin arvon. Edelfeltin piti lahjoittaa teos Pasteurille, mutta koska Ranskan valtio halusi ostaa teoksen, hän teki siitä Helene Schjerfbeckin avulla kaksoiskappaleen. Kaksoiskappale on nykyisin näytteillä Pasteur-instituutissa Pariisissa. Alkuperäinen on Musée d'Orsayssa Pariisissa, jonne se vuonna 1986 siirtyi Musée national du Château de Versaillesista. Valtion taidemuseo Ateneumissa on teoksen viimeistelty harjoitelma.

Lähteet

Albert Edelfeltin maalaukset
Muotokuvamaalaukset
74.91 Suomen maalaustaiteen historia
Flatanger

Flatanger on Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Se rajoittuu etelässä Etelä-Trøndelagin läänin pohjoisosaan, Osenin kuntaan. Idässä kunta rajoittuu Namdalseidiin, koillisessa Namsosin kunnan ja pohjoisessa Viknan kunnan merialueisiin.

Kunnan alueella on monia lyhyitä ja mutkaisia vuonoja ja sen rannikolla on runsaasti saaria ja luotoja, joista suurimmat ovat Halmøya, Kvernøya ja Bjørøya. Maasto on hyvin vuoristoista, huiput 400-600 metriä merenpinnasta. Korkein huippu on Beingårdsheia (612 m).

Lähteet

Aiheesta muualla
Frosta

Frosta on Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Se sijaitsee niemimaalla, joka pistää Trondheiminvuonoon itse päävuonon ja Åsenvuonon väliin. Idässä kunnan rajanaapurina on Levanger.

Lähteet

Aiheesta muualla

Frosta
Sinfonia nro 4 (Schubert)

Sinfonia nro 4 c-molli D.417, on Franz Schubertin vuonna 1816 valmistunut sinfonia. Teos valmistui huhtikuussa 1816. Schubert antoi itse sille sittemmin lisänimen Traaginen. Teos esitettiin tiettävästi ensimmäistä kertaa julkisesti Leipzigissä 19. marraskuuta 1849 Ferdinand Ricciuksen johdolla. Yhdessä viidennen kanssa neljännestä on tullut keskeneräisen ja suuren C-duurisinfonian jälkeen Schubertin soitetuin sinfonia.

Osat 
 Adagio molto – Allegro vivace
 Andante
 Menuetto. Allegro vivace – Trio
 Allegro

Orkesterin kokoonpano 
 2 huilua
 2 oboea
 2 klarinettia
 2 fagottia
 4 käyrätorvea
 2 trumpettia
 patarummut
 jouset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Allmusic.com: Symphony No. 4 in C minor ("Tragic"), D. 417 
 Ilmaisia nuotteja International Music Score Library Projectissa

Franz Schubertin sinfoniat
1810-luvun musiikkiteokset
Kapikkikasvit

Kapikkikasvit (Achariaceae) on koppisiemenisheimo, jonka on vanhastaan katsottu sisältävän kolme yksilajista sukua, joista yksi on pieni pensas (Acharia), yksi varreton ruohokasvi (Guthriaea) ja yksi köynnöstävä ruoho (Ceratiosicyos). Kaikki nämä kasvavat Etelä-Afrikassa.

Edellä mainitut kasvit ovat ulkoasultaan ja lehdiltään melko erilaisia, mutta yhteisiä ominaisuuksia löytyy kukista, jotka sijaitsevat yksittäin tai terttumaisissa kukinnoissa. Kukat ovat symmetrialtaan säteittäisiä ja lisääntymiselimiltään yksineuvoisia. Hede- ja emikukat sijaitsevat kuitenkin samassa kasviyksilössä (yksikotisuus). Verhiö ja teriö ovat 3–5-liuskaiset, yhdyslehtiset ainakin tyveltään. Teriö on yhteenkasvanut torvimaiseksi tai kellomaiseksi. Heteitäkin on 3–5, palhot kasvaneet yhteen teriön torven kanssa. Sikiäin on yksilokeroinen ja koostuu niin ikään 3–5 yhteen kasvaneesta emilehdestä. Hedelmä on kota. Siementen sisältämä alkio on pieni, mutta endospermi eli siemenvalkuainen runsas.

Uudemmat systematiikan menetelmät (molekyylitutkimukset) ovat laajentaneet heimon sisältöä, niin että siihen nykykäsityksen mukaan kuuluu 30 sukua ja 140 lajia, joita tavataan kaikkialla tropiikissa. Runsaslajisin suku on 40 lajia sisältävä leprapuiden (Hydnocarpus) suku, joka aiemmin luettiin muiden nyttemmin tähän heimoon luettavien sukujen kanssa epäyhtenäiseen heimoon Flacourtiaceae, joka on hajonnut pääasiassa tähän ja pajukasvien (Salicaceae) heimoon. Nämä ovat kuitenkin kaikki sen verran lähisukuisia, että kuuluvat samaan Malpighiales-lahkoon.

Tämän uuden käsityksen myötä myös heimon tuntomerkit ovat luonnollisesti muuttuneet. Heimon kasvit ovat pääasiassa puuvartisia, ja niiden lehdet ovat korvakkeelliset, tavallisesti ehyet. Lehtiruodissa on pulvinukseksi nimitetty pullistuma, ikään kuin nivel. Kukkien verhiön ja teriön lehtien lukumäärä ei useinkaan ole sama (vrt. edellä) ja/tai kehä ei ole yksinkertaisen kaksikiehkurainen ja/tai terälehtien tyvellä on yläpinnan puolella suomut. Mesiäinen puuttuu kukista. Heteen palhot ovat tavallisesti pitkiä. Hedelmä on näillä puuvartisilla lajeilla usein melko iso, ja siemenkuoressa on usein silmäänpistävät johtojänteet.

Suvut 
Heimoon kuuluvat 30 sukua ovat:

Lähteet 
 Kasvien maailma - Otavan iso kasvitietosanakirja. Osa 1, 1979.
 Angiosperm Phylogeny Website

Viitteet 

Kasviheimot
Valtteri Moren

Valtteri Moren (s. 15. kesäkuuta 1991 Vantaa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Belgian Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa Waasland-Bevereniä kesään 2020 saakka. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Pelaamisen Moren aloitti 4-vuotiaana toisessa helsinkiläisseurassa, Kiffenissä. Pelattuaan seuran juniorijoukkueissa teini-ikään asti Moren vaihtoi seuraa PK-35:een. Kahden vuoden hän siirtyi HJK:n B-junioreihin, joista matka jatkui pian Klubi 04:een. Paikka vakiintui niin HJK:n organisaatiossa kuin Suomen nuorisomaajoukkueissakin. 

Moren pelasi kaudella 2009 kolme ottelua Ykkösessä HJK:n yhteistyöseura Klubi 04:n riveissä. Hän debytoi Ykkösessä 5. syyskuuta 2009 ottelussa AC Oulua vastaan. Veikkausliigassa Moren pelasi ensimmäisen ottelunsa 13. kesäkuuta 2010 MYPA:a vastaan. Pääosan kaudesta hän pelasi edelleen Klubi 04:n miehistössä.

Talvella 2011 Moren harjoitteli HJK:n edustusmiehistön kanssa ja pääsi pelaamaan liigacupissa. Kaudella 2011 Moren pelasi kuusi liigaottelua ennen kuin kausi päättyi loukkaantumiseen elokuun alussa. Heinäkuussa 2020 Moren teki kauden 2022 loppuun saakka ulottuvan sopimuksen HJK:n kanssa.

Lähteet

Tilastot

Viitteet

Aiheesta muualla
Profiili HJK:n sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Käynnistys

Käynnistys (puhekielessä usein buuttaaminen, , ) on tietokonejärjestelmän käynnistymistä, jossa järjestelmä lataa ja aloittaa käyttöjärjestelmän ja sovellusohjelmien suorittamisen.

Varhaiset tietokoneet 
IBM 1401 ei sisältänyt ROM-muistia, mikro-ohjelmaa eikä käyttöjärjestelmää, vaan ohjelma ladattiin reikäkorteilta.

Varhaisissa mini- ja mikrotietokoneissa tietokoneen käyttäjän oli käytettävä katkaisimia koneen etupaneelissa saadakseen kone lataamaan isomman ohjelman ja sitten suorittamaan sen.

Henkilökohtaiset tietokoneet 
IBM PC -yhteensopivissa henkilökohtaisissa tietokoneissa BIOS tai UEFI alustaa laitteiston ja luovuttaa suorituksen käynnistyslataajalle.

BIOS ja UEFI ovat tallennettu koneen sisäiselle ROM- tai Flash-muistille ja ne suorittavat järjestelmä alkukonfiguraation.
BIOS lataa seuraavaksi massamuistilta (kuten kiintolevyltä) käynnistyslataajan ja aloittaa sen suorituksen.

IBM PC -yhteensopivien koneiden suoritin käynnistyy aina Intel 8086-yhteensopivassa tilassa ja alkaa suorittaa koodia osoitteesta FFFF0h. Koska ko. muistiosoite sijaitsee 16 tavua ennen keskusmuistin loppua, suoritetaan välittömästi hyppy oikeaan BIOSin käynnistyskoodiin. Käynnistyslataaja ladataan muistiin osoitteeseen 0000:7C00 ja suoritus siirtyy siihen.

Kiintolevyllä ladattava ohjelma sijaitsee ensimmäisen kiintolevyn alussa Master Boot Record -alueella. MBR:n koko on 512 tavua, josta osa on varattu kiintolevyn osiointitiedoille, joten käynnistysohjelman suurin mahdollinen koko on IBM PC -yhteensopivassa koneessa 440 tavua. Kiintolevyn MBR:n käynnistyslataaja lukee kiintolevyn osiotaulun ja lataa ensimmäisen aktiiviseksi merkityn osion alusta volume boot sectorin (VBR) ja käynnistää sen. Sen pääasiallinen tehtävä on ladata toisen vaiheen lataaja.

Macintosh 
Apple käytti PowerPC-pohjaisissa Macintosh-koneissa Open Firmwarea (OpenBoot), joka oli peräisin Sun Microsystemsiltä. Applen siirryttyä käyttämään Intelin suorittimia alusta otti käyttöön UEFI:n.

Käynnistyslataajat 

Käynnistyslataajia on useita erilaisia, joista osa on tarkoitettu vain tietylle käyttöjärjestelmälle kuten Windowsin NTLDR.

GNU GRUB on tarkoitettu useille eri käyttöjärjestelmille (mm. FreeBSD ja Linux). Käynnistyslataaja lataa käyttöjärjestelmän ytimen muistiin ja siirtää suorituksen siihen. Tämän jälkeen suoritus siirtyy käyttöjärjestelmän omaan latausmenetelmään.

Lähteet
 http://www.pcguide.com/ref/mbsys/bios/bootSequence-c.html
 http://www.pcguide.com/ref/hdd/file/structBoot-c.html
 http://www.pcguide.com/ref/hdd/file/structVolume-c.html
 http://support.microsoft.com/kb/66530/en-us
 http://www.tburke.net/info/ntldr/ntldr_hacking_guide.htm

Viitteet

Aiheesta muualla 

Käyttöjärjestelmätekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Infernal Blasting

Infernal Blasting on puolalaisen death metal -yhtye Azarathin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.

Kappaleet

Kokoonpano
 Bruno – laulu, bassokitara
 Bart – kitara
 Inferno – rummut
 D. – soolokitara (vierailija)

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2003 albumit
Azarathin albumit
Woodcut Records

Woodcut Records on suomalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1995.

Yhtyeet 
 Alghazanth
 Behexen
 Enochian Crescent
 Forgotten Horror
 Horna
 Lord of Pagathorn
 Perdition Winds
 Sacrilegious Impalement
 Vorum

Entiset yhtyeet 
 Atakhama
 Chthonian
 Deathbound
 De Lirium's Order
 Funeris Nocturnum
 Noitapastori
 Obscurant
 Sethery
 Sotajumala
 Throes of Dawn
 Thyrane
 Trollheim's Grott
 Unveiled
 Wings

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Woodcut Records

Suomalaiset metallimusiikin levy-yhtiöt
Black metal -levy-yhtiöt
Death metal -levy-yhtiöt
Akebiakasvit

Akebiakasvit (Lardizabalaceae) on pieni leinikkikasveille sukua oleva kukkivien kasvien heimo, jossa on köynnösteleviä, puuvartisia kasveja ja jokunen pystyvartinen pensas. Eräitä pidetään koristekasveina.

Tuntomerkit 
Akebiakasvien lehdet ovat vuorottaisia, sormiliuskaisia tai -lehdykkäisiä. Lehdykkäruodit ovat usein tyvestään turvonneet. Kukat ovat tertuissa oksien haaroissa olevien suojuslehtien hangoissa. Kasvit ovat tavallisesti yksineuvoisia ja monesti yksikotisia. Verholehtiä on kolme tai kuusi, ja ne ovat usein terämäisiä. Kukkien terälehdet puuttuvat joskus. Kehälehtien ja heteiden välissä on kaksi mesiäislehtikiehkuraa. Heteitä on kuusi, ja emilehdet ovat erillisiä ja niitä on vähintään kolme. Hedelmä on tavallisesti monisiemeninen tuppilo.

Levinneisyys 
Heimon lajeja tavataan Itä-Aasiassa Himalajalta Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella sekä Chilessä Etelä-Amerikassa.

Luokittelu 
Akebiakasveihin kuuluu yhdeksän sukua, ja niissä on yhteensä 36 lajia. Alaheimoja on kaksi, ja niistä toiseen kuuluu vain yksi laji.

 Lardizabaloideae: Kahdeksan sukua, 35 lajia heimon koko levinneisyysalueella.
 Sargentodoxoideae. Ainoa laji Sargentodoxa cuneata kasvaa Chilessä. Se on rentovartinen, lehtensä karistava pensas. Se eroaa muista akebiakasveista emiöltään, jossa on runsaasti erillisiä emilehtiä, jotka kiinnittyvät kukkapohjukseen kierteisesti.

Sukuja 
 Akebia – akebiat
 Decaisnea – narrinpensaat
 Sinofranchetia – mustekyynelliaanit, ainoa laji mustekyynelliaani (S. chinensis)
 Stauntonia – baronetinliaanit

Akebiakasvit viljelykasveina 
Ravinnoksi käytetään sukujen Akebia, Lardizabala, Stauntonia ja Decaisnea meheviä hedelmiä. Lardizabala biternata -lajista saadaan sitkeää kuitua. Koristekasveista tunnetuin on Suomessakin aivan etelässä suojaisella kasvupaikalla menestyvä rinneakebia eli kastanjaköynnös (Akebia quinata).

Lähteet 
 Kasvien maailma – Otavan iso kasvitietosanakirja. Osa 1. 1997.
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet 

Kasviheimot
Igor Novikov

Igor Aleksandrovitš Novikov (, ; 19. lokakuuta 1929 Drezna – 30. elokuuta 2007 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hän toimi vuosina 1988–1992 lajin kansainvälisen liiton presidenttinä. Seuratasolla Dinamo Jerevania edustaneen Novikovin lempinimi oli “Armenialainen tiikeri”.

Novikov osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1952, jolloin hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa viides. Vuoden 1956 kisoissa Melbournessa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa jälleen neljänneksi, mutta sai kultaa joukkuekilpailusta. Tätä ennen hän oli saanut ensimmäisen mitalinsa MM-kisoista oltuaan mukana maansa toiseksi sijoittuneessa joukkueessa vuoden 1955 kilpailuissa. Novikov lähti Rooman olympialaisiin 1960 henkilökohtaisen kilpailun selvänä ennakkosuosikkina, sillä hän oli voittanut maailmanmestaruuden sekä yksilö- että joukkuekilpailusta vuosina 1957–1959. Hän sijoittui kuitenkin vasta viidenneksi epäonnistuttuaan ratsastuksessa. Novikov voitti samoista kisoista hopeaa joukkuekilpailusta. Hän sai ainoan henkilökohtaisen olympiamitalinsa Tokion kisoista 1964, jolloin hän voitti hopeaa jääden 49 pisteen päähän kilpailun voittaneesta Ferenc Törökistä. Novikov oli samoissa kisoissa myös Neuvostoliiton kultaa voittaneessa joukkueessa. Hän voitti MM-kisoista kaiken kaikkiaan viisitoista mitalia, joista yhdeksän oli kultaisia, viisi hopeisia ja yksi pronssinen.
 
Novikov toimi uransa jälkeen valmentajana ja oli myös useissa urheiluun liittyvissä johtotehtävissä. Niistä ehkä tärkein oli nykyaikaisen viisiottelun kattojärjestö UIPM:n presidentin virka, jossa Novikov oli vuosina 1988–1992.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset nykyaikaiset viisiottelijat Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Vuonna 1929 syntyneet Vuonna 2007 kuolleet
Samtse

Samtse on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta eli dzongdey. Se sijaitsee maan lounaiskolkassa.

Samtsen piirikunnan pinta-ala on 1 497 neliökilometriä, ja sen pääkaupunki on Samtse. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 65 400 asukasta.

Samtse sijaitsee maan eteläisessä osassa 180–4200 metrin korkeudessa. Koska suurin osa piirikunnasta sijaitsee lähellä Intian rajaa, siellä on hyvät markkinat maataloustuotteille, ja siellä viljellään myyntiin mandariineja, kardemummaa, inkivääriä ja betelpähkinöitä. Kallioperässä on talkkia ja dolomiittia, ja piirikunnassa on pienimuotoista niitä hyödyntävää teollisuutta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Willa

Willa on kauppakeskus Hyvinkään keskustassa. Kauppakeskuksessa on yli sata liikettä, mikä tekee Willasta yhden Suomen suurimmista kauppakeskuksista. Kauppakeskuksen yhteydessä on kaksi hypermarkettia, K-Citymarket ja Prisma. Willassa toimii myös kaksi apteekkia ja kaksi Alkoa.

Historiaa 
Hyvinkään keskustan kauppakeskuksesta oli kiistelty pitkään, mutta rakennustyöt aloitettiin 2010. Kauppakeskuksen alta purettiin muun muassa Hyvinkään vanha kaupungintalo sekä Valtion virastotalo.

Willan ensimmäinen osa avattiin 29. maaliskuuta 2012 ja toinen osa lokakuussa 2012.

Kauppakeskuksen nimestä järjestettiin nimikilpailu, jonka ylivoimainen voittaja 2 405 äänellä oli Raptori, joka viittaa mm. hyvinkääläiseen rapyhtye Raptoriin. Asiantuntijaraati valitsi kuitenkin kauppakeskuksen nimeksi 665 ääntä saaneen Willan, joka tuli kilpailussa toiseksi. Nimi Willa viittaa Hyvinkään vanhaan villatehtaaseen.

Kulkuyhteydet 
Kauppakeskus Willa sijaitsee Hyvinkään ydinkeskustassa, kirjaston ja Kirjastoaukion kupeessa. Kauppakeskukseen on muutaman minuutin kävelymatka Hyvinkään juna- ja bussiasemalta. Willan pysäköintihalliin pääsee autolla Torikadun puolelta. Willan ympärillä on useita bussipysäkkejä, joissa pysähtyvät paikallisliikenteen bussit.

Lähteet 

Suomen kauppakeskukset
Hyvinkään rakennukset ja rakennelmat
Varma
ZTE Blade

ZTE Blade on kiinalaisen ZTE:n valmistama matkapuhelin. Se tuli myyntiin syyskuussa 2010 Isossa-Britanniassa, jossa matkapuhelinoperaattori Orange myi sitä nimellä San Francisco. Suomessa puhelinoperaattori Elisa toi ZTE Bladen myyntiin marraskuussa 2010. Puhelimen näyttö on kapasitiivinen monikosketusta tukeva 3,5″:n kosketusnäyttö. Puhelin pyrki valtaamaan markkinoita ennen kaikkea hinnallaan, sillä se oli selvästi halvempi kuin sen vastaavilla ominaisuuksilla varustetut kilpailijansa. Suomessa Blade maksoi myyntiin tullessaan alle 190 euroa.

Puhelimesta liikkui maailmalla monia versioita, joissa on vaihtelua mm. näytön, keskusmuistin (RAM) määrän sekä kameran osalta. Elisan Suomessa myymässä mallissa oli TFT-näyttö, 512 Mt RAM-muistia ja 5 megapikselin kamera. Puhelimeen on saatavilla Android 2.2 -päivitys. Sonera-leiriin kuuluva Tele.fi myi ZTE Bladea 3,2 megapikselin kameralla, mutta nykyään myös Tele.fi myy ZTE Blade 2.2:ta, jonka yhtiö on nimennyt ZTE Blade II:ksi.

ZTE Blade II:ssa on 1 GHz Qualcomm MSM7227A -suoritin (ARM v7 -käskykanta).

ZTE Blade III:ssa on neljän tuuman näyttö, Android 4.0 -käyttöjärjestelmä, 1 GHz suoritin, 5 megapikselin kamera, GPS, 3G, BT ja WLAN -yhteydet, 512 Mt RAM ja 4 Gt ROM (vapaana 2 Gt). Muistikorttipaikka, MicroSD tuki 32 Gt korteille asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lyhyt arvostelu ZTE Bladesta
 ZTE Blade testissä – Puhelinvertailu.com
Verkkokauppa

Android-pohjaiset laitteet
Wi-Fi-laitteet
Blade
Vuoden 2010 matkapuhelimet
Death Monsters

Death Monsters on puolalaisten death metal -yhtyeiden Stillbornin ja Azarathin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2004.

Kappaleet
Stillborn

Azarath

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2004 split-albumit
Azarathin albumit
Gabonin lippu

Gabonin lippu on Gabonin tasavallan kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 9. elokuuta 1960. Se on kolmivärinen lippu, jossa vihreä väri kuvaa metsää, kultainen kuvaa päiväntasaajaa ja sininen kuvaa merta. Gabon kuuluu niihin Ranskan vallasta itsenäistyneisiin Afrikan maihin, jotka vaalivat hyviä suhteita entiseen emämaahan ja suhtautuvat nihkeästi panafrikkalaisuuteen. Tämän takia lippu on antipanafrikkalainen lippu.

Lähteet 

Valtioiden liput
Gabon
Perheen musta lammas

Perheen musta lammas on Jorma Nortimon ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1941. Elokuva perustuu Melita Tångin romaaniin En mörk punkt (1934).

Tuotanto
Tångin romaanin henkilönimet suomennettiin käsikirjoitukseen, ja tapahtumat siirrettiin elokuvan tekoaikaan. Toivo Kärki teki tähän elokuvaan ensimmäiset elokuvatyönsä. Hän sovitti Olavi Karun sävellykset.

Juoni
Elokuvan päähenkilö on rakkaudessa pettynyt nuori tyttö, joka muuttaa pois naimattomien tätiensä luota. Välillä pojaksi heittäytyvä tyttö joutuu moniin seikkailuihin.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin ymmärtävästi. Paula Talaskivi (Ilta-Sanomat) kylläkin ensin kritisoi pohjana käytettyä teosta, mutta itse elokuva on tehty ”nähtävästi niin hyvin kuin mahdollista” ja ”Nortimo on ohjannut jutun kevyesti, juoheasti ja hyväntuuliseen sävyyn”. Samalla linjalla olivat muutkin arviot pääosin. Näyttelijätyö sai kiitosta.

Myöhemmässä arviossa Perheen musta lammas saa Arto Pajukalliolta luonnehdinnan kevyt romanttinen komedia, joka tyydytti sotavuosien viihdepulaa potevan yleisön tarpeita. Eräs kriitikko pitää elokuvaa jäyhänä ja keinotekoisenakin. Toinen sanoo sitä rytmittömäksi ja juonta epätasaiseksi, epäuskottavaksi ja kömpelöksi. Myöskään siinä ei ole sitä elokuvallista voimaa, joka Nortimolla oli hallussaan 1930-luvun melodraamoissana.

Näyttelijät

Lähteet

Jorma Nortimon ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset romanttiset komediat
Vuoden 1941 suomalaiset elokuvat
Tuskegee-tutkimus

Tuskegeen kuppakokeet olivat Tuskegeen kaupungissa Alabamassa vuosina 1932–1972 tehtyjä lääketieteellisiä ihmiskokeita, joita johti Yhdysvaltain terveysministeriön alainen Public Health Service (PHS). Kokeiden tarkoituksena oli tutkia hoitamattoman kupan luonnollista etenemistä.

Vuonna 1932 tutkijat värväsivät koehenkilöiksi 399 köyhää afroamerikkalaista miespuolista maatyöläistä, jotka sairastivat kuppaa. Palkkioksi osallistumisesta miehille tarjottiin ilmaisia aterioita, ja heidän hautajaiskulunsa luvattiin korvata eräänlaisella vakuutuksella. Myös testeihin kuuluvat terveystarkastukset olivat maksuttomia. Potilaille ei kerrottu, että he sairastavat kuppaa, eikä heille annettu siihen hoitoa. Kokeen kontrolliryhmään kuului 201 afroamerikkalaista miestä, jotka eivät sairastaneet kuppaa.

Koetta jatkettiin penisilliinin keksimisen jälkeenkin, eikä koehenkilöille annettu lääkettä. Lisäksi heitä estettiin osallistumasta muihin hoito-ohjelmiin, joissa kuppapotilaille tarjottiin hoitoa. Vuonna 1972 tapaus tuli sanomalehdistön kautta julkiseen tietoon, ja yleinen mielipide vaati tutkimuksen lopettamista. Siihen mennessä monet tutkimuksen kohdejoukon jäsenet olivat menehtyneet tautiin, osa vaimoista sairastunut, ja samoin osa lapsista oli saanut kuppatartunnan synnytyksen aikana synnytyskanavan kautta kulkiessaan.

Vuonna 1966 eräs PHS:n sukupuolitautilääkäri kyseenalaisti kuppakokeet ja epäili toimintaa moraalittomaksi. Tartuntatautien valvontakeskus vastasi, että kokeiden jatkaminen päätökseensä asti on tarpeellista – toisin sanoen siihen saakka, kunnes koehenkilöt ovat kuolleet ja heille on tehty ruumiinavaus.

Tapauksesta nostettiin ryhmäkanne, joka sovittiin ilman oikeudenkäyntiä vuonna 1974: koehenkilöille, heidän perheilleen ja jälkeläisilleen maksettiin yhteensä noin 10 miljoonaa dollaria.

Vuonna 1997 presidentti Bill Clinton esitti virallisen anteeksipyynnön koehenkilöille ja heidän perheenjäsenilleen. Kahdeksasta vielä elossa olevasta miehestä viisi oli kuuntelemassa tilaisuutta Valkoisessa talossa. Viimeinen elossa ollut koehenkilö, kontrolliryhmään kuulunut Ernest Hendon, kuoli vuonna 2004.

Tuskegeen tapausta on kuvattu "pitkäkestoisimmaksi ei-hoidolliseksi kokeeksi lääketieteen historiassa".

Katso myös
 Guatemalan kuppakokeet
 Tutkimusetiikka

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ihmisoikeusloukkaukset
Lääketieteen etiikka
Tieteelliset kokeet
Yhdysvaltain historia
Seksuaalipolitiikka
Rasismi Yhdysvalloissa
Kuppa
Siunauskappeli

Siunauskappeli on hautausmaan yhteydessä oleva rakennus, jossa järjestetään vainajan ruumiinsiunaustilaisuus. Siunauskappelit alkoivat yleistyä kun hautausmaita perustettiin tilanpuutteen vuoksi kirkoista erillisille alueille. Kappeleista on usein järjestetty suunnittelukilpailuja. Aikaisemmin ne noudattivat usein perinteistä tyyliä, mutta 1950-luvulta alkaen tyyli on seurannut ajan yleisiä arkkitehtonisia suuntauksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Terhi Lehtimäki & Hanna Lyytinen (2015) Siunauskappeli rakennustyyppinä. Evankelis-luterilaisten seurakuntien siunauskappelit 1917-2000 (pdf), 2: Julkaisun versio, jossa Liite1 eli Siunauskappeliluettelo on mukana (museovirasto.fi)
Marja Laine, Siunauskappeli arkkitehtuurina ja tilakokemuksena

Kirkkoarkkitehtuuri
Hautaus
Elämäntarinafestivaali

Elämäntarinafestivaali on vuosittain Kärsämäellä järjestettävä valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2000. Elämäntarinafestivaali järjestetään perinteisesti heinäkuussa ja ne kestävät 4-5 päivää. Ohjelma sisältää keskustelutilaisuuksia, seminaareja, kursseja sekä Tarinaniskennän SM-kilpailut. Elämäntarinafestivaali on osa Kärsämäen Kesä tapahtumakokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi ARS Kärsämäki -nykytaidenäyttely ja Musiikkia Paanukirkossa - Musiikkijuhla.

Historia 

Elämäntarinafestivaalin taustalla toimii Suomen Elämäntarinayhdistys, johon kuuluu yli 400 jäsentä eri puolilta Suomea, Ruotsista, Saksasta ja Ranskasta. Elämäntarinafestivaalin alkuideoinnista vastasivat erityisesti Elämäntarina-akatemia ja kärsämäkinen kirjailija ja kirjoittajakouluttaja Anja Vähäaho. Festivaalien teemoja ovat olleet mm. Eurooppalainen elämäntarina (2000), Universaalit elämäntarinat (2002), Huumori elämäntarinoissa (2004), Fakta ja fiktio elämäntarinoissa (2005), Sukukansojen elämäntarinat (2007), Tarina takapiruna – tarinoiden vaikutus mieleen ja maailmaan (2008), Näkökulmia suomalaisiin ja venäläisiin sukupolvitarinoihin (2009) ja Ruotsinsuomalaisuus ennen ja nyt (2010).

Elämäntarinafestivaali 2011 

XI Elämäntarinafestivaali järjestetään 13.-16. heinäkuuta. Elämäntarinafestivaalin 2011 teemaksi on valittu Amerikan siirtolaisuus, koska Kärsämäeltä ja ympäristökunnista on lähtenyt Amerikkaan siirtolaisiksi huomattavan paljon väkeä. Festivaalin tavoitteena on solmia uusia yhteyksiä amerikansuomalaisiin ja elvyttää jo katkenneita yhteyksiä. Suomen Elämäntarinayhdistys haluaa myös tallentaa muistiin siirtolaisten elämäntarinoita ja -kokemuksia eri muodoissa. Tätä tavoitetta on tarkoitus edistää myös kevään aikana järjestettävällä siirtolaisuusaiheisella kirjoituskilpailulla, jossa parhaiten menestyneet palkitaan festivaalin aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Elämäntarinayhdistys ry.
 Kärsämäen Kesän kotisivut 

Kärsämäki
Kirjallisuustapahtumat Suomessa
GRITS

GRITS, joka tunnetaan myös nimellä G.R.I.T.S., on kristitty hiphop-yhtye Nashvillestä, Tennesseen osavaltiosta, Yhdysvalloista. Nimi tulee sanoista "Grammatical Revolution In The Spirit." Gritsin perustivat Stacy "Coffee" Jones ja Teron "Bonafide" Carter, jotka molemmat olivat DC Talkin tanssijoita.

Heidän kappaleensa "My Life Is Like (Ooh Aah)" on esiintynyt MTV:n sarjassa My Super Sweet Sixteen. Kappaletta on myös käytetty elokuvissa Hurjapäät: Tokio Drift ja Hamekyttä 2. Kappale "Tennessee Bwoys" on myös soitettu MTV:llä tunnetussa ohjelmassa Viritetyt vehkeet.

GRITSin alkuperäinen nettisivu ei ole enää käytössä, mutta kuitenkin heidän MySpace-sivu on. He omistavat nykyään oman levytysyhtiön, Revolution Artin

Albumit

Musiikkivideot
Here We Go
Hittin' Curves
High
Open Bar

Lähteet
MySpace Official
Revolution Art Website 

Yhdysvaltalaiset hip hop -yhtyeet
Kristilliset yhtyeet
FUUG

Suomen Unix-käyttäjäin yhdistys FUUG ry (FUUG on lyhenne nimen englanninkielisestä muodosta Finnish UNIX Users' Group) on perustettu vuonna 1984. Sen tarkoitus on edistää UNIXin ja avointen järjestelmien yleistä tietämystä Suomessa ja toimia käyttäjien ja laitetoimittajien yhdyslinkkinä. FUUG toimii yhteistyössä muiden koti- ja ulkomaisten Unix-käyttäjäyhdistysten kanssa.

FUUG järjestää kerhoiltoja ja muita tapahtumia, joissa on mahdollista tutustua johonkin ajankohtaiseen avoimiin järjestelmiin liittyvään aiheeseen. 

Fuugin säätiö on yhdistyksestä erillinen järjestö, joka perustettiin rahastoimalla FUUG ry:n Eunetin myynnistä saamoja varoja miljoona markkaa. Vuoden 2020 alussa Fuugin säätiön pääoma oli noin 200 000 euroa. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja avoimen lähdekoodin kehittämiseksi, erityisesti suomalaisia hyödyttävällä tavalla. Vuosien 2016-2020 aikana Fuugin säätiö on myöntänyt apurahoja vuosittain n. 10 projektille tai hankkeelle, yhteensä yli 100 000 euron arvosta.

Aiheesta muualla
 Yhdistyksen ja säätiön kotisivut
 Unix-käyttäjäin yhdistys UK
 Berkeley Unix User Group

Suomalaiset tietotekniikka-alan järjestöt
Unix
59 (luku)

59 (viisikymmentäyhdeksän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 58 ja seuraa luku 60.

Matematiikassa 
 59 on alkuluku ja turvallinen alkuluku.
 59 on 61:n alkulukukaksonen.
 59 voidaan muodostaa kolmen peräkkäisen alkuluvun summana: 17 + 19 + 23.
 59 voidaan muodostaa kolmen neliöluvun summana kahdella tavalla: 72 + 32 + 12 tai 52 + 52 + 32.
 59 on palindromi nelijärjestelmässä: 3234.

Luonnontieteissä 
 59 on praseodyymin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä.
 Koboltti-59 on koboltin vakaa isotooppi.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Vilkas Sippola

Matti Vilkas Tapio Sippola () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen veljensä Aarne ja Urho olivat myös jääkäreitä.

Perhe ja opinnot 

Vilkas Sippolan vanhemmat olivat Matti Sippola ja Maria Josefiina Silfverberg. Sippola kävi kansakoulun ja Helsingin teollisuuskoulun teknokemiallisen osaston. Hänet vihittiin avioliittoon Anni Matilda Lindforsin kanssa 1921.

Jääkärikausi 

Sippola työskenteli Kelhon tulitikkutehtaan toisena johtajana ennen liittymistään jääkäreihin. Hän sai sotilaskoulutuksen Saksan kuninkaallisessa Preussin jääkäripataljoona 27:ssa osallistuen ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Misajoella, Riianlahdella,  Smārdesissa ja Lielupejoella. Sippola osallistui rintamakomennuksen jälkeen Liepājassa järjestetyille auto- ja rautatierakennuskursseille 1917.

Suomen sisällissota 

Sippola saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan vääpeliksi ylennettynä helmikuussa 1918, kun Suomen sisällissota oli alkanut. Hänet komennettiin Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) 12. jääkäripataljoonan 2. komppanian joukkueenjohtajaksi osallistuen Tampereen taisteluun, jossa haavoittui lievästi Kalevankankaalla. Sippola määrättiin huhtikuusta 1918 alkaen 1. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan ja siirrettiin toukokuussa adjutantiksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan.

Sisällissodan jälkeinen aika 

Sippola siirrettiin sisällissodan jälkeen koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan heinäkuussa 1918. Hänet määrättiin toukokuussa 1919 nuoremmaksi upseeriksi Pioneeripataljoona I:een. Sotaväestä hän erosi lokakuussa 1919, mutta palasi 1922, jolloin hänet nimitettiin Asevarikko l:n ammustarkastajaksi ja komendantiksi Helsingin Vallisaareen. Hän kuoli työtapaturmaisesti noin viikkoa ennen Vallisaaren räjähdysonnettomuutta 1937. Hänet on haudattu Kauhavalle.

Lähteet 

 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Diabolic Impious Evil


Diabolic Impious Evil puolalaisen death metal -yhtye Azarathin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Bruno – laulu, bassokitara
 Bart – kitara
 Trufel – kitara
 Inferno – rummut

Arvostelut 
 Chronicles of Chaos:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Azarathin albumit
Praise the Beast


Praise the Beast on puolalaisen death metal -yhtye Azarathin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2009.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Bruno – laulu, basso
 Bart – kitara
 Trufel – kitara
 Inferno – rummut

Arvostelut 
 Blabbermouth: 8/10
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Azarathin albumit
Vuoden 2009 albumit
Inderøy

Inderøy on Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Inderøy sijaitsee niemimaalla Trondheiminvuonon pohjukassa Beitstadinvuonon ja Borgenvuonon välissä. Kunnan rajanaapureita ovat idässä Steinkjer ja Verdal, etelässä Leksvik, luoteessa Verran ja sen vesialueisiin rajoittuu etelässä Levanger.

Tammikuussa 2012 Mosvik liittyi Inderøyn kuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tanágra

Tanágra () on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Τανάγρας, Dímos Tanágras), joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 457,9 neliökilometriä ja väkiluku 19 432. Varsinaisen Tanágran kylän väkiluku on 702 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Schimatári.

Tanágran kylä sijaitsee Boiotian itäosassa linnuntietä noin 20 kilometriä itään Thívan kaupungista ja noin 16 kilometriä etelälounaaseen Chalkídan kaupungista. Se on ottanut nimensä antiikin aikaisesta Tanagran kaupungista.

Historia

Antiikki 

Antiikin Tanagra sijaitsi noin viisi kilometriä itäkaakkoon nykyisestä kylästä. Se tunnettiin hellenistisellä kaudella erityisesti niin kutsutuista tanagralaisista pienoispatsaista.

Nykyinen kylä ja kunta 

Nykyinen kylä on syntynyt eri paikkaan myöhemmin. Sen alkuperäinen nimi oli Vrátsi (Βράτση). Kylä nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1915. Kylän koillispuolella sijaitsee Tanágran sotilaslentokenttä.

Nykyinen Tanágran kunta muodostui, kun Tanágra, Dervenochória, Oinófyta ja Schimatári yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.

Kunnan osat 

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Tanágran kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Τανάγρας. Tanágran kunnan verkkosivut.
Söderström

Söderström (ruotsia, "etelävirta") tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Söderström, eteläisempi Mälarenin kahdesta lasku-uomasta Tukholmassa, Vanhan kaupungin ja Södermalmin välissä; sen yli johtavat Slussenin sillat

Henkilöitä 

 Börje Söderström (s. 1896), suomalainen jääkärieverstiluuntantti
 Charlotte Söderström (s. 1977), ruotsalainen miljardööri
 Christian Söderström (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Dan Söderström (s. 1948), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Elisabeth Söderström (1927–2009), ruotsalainen oopperalaulaja
 Emil Söderström (1894–1949), suomalainen jääkärieverstiluutnantti
 Eric-Olof Söderström (s. 1957), suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja
 Fanny Söderström (1868–1937), suomalainen opettaja ja koulunjohtaja
 Fanny Söderström (s. 2001), suomalainen jalkapallomaalivahti
 Gustaf Söderström (1865–1958), ruotsalainen köydenvetäjä
 Hjalmar Söderström (1888–1954), suomalainen lääkäri ja tietokirjailija, Werner Söderströmin poika
 Elisabeth Söderström (1927–2009), ruotsalainen oopperalaulaja
 Ingrid Söderström (1898–1974), suomalainen taidemaalari
 Karin Söderström (s. 1985), ruotsalainen kilpapurjehtija
 Karl William Marcus (ent. Söderström) (1917-1989) suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä
 Leopold Söderström (1831–1912), suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja ja valtiopäivämies
 Linus Söderström (s. 1996), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
 Maria Söderström (s. 1974), suomalainen kestävyysjuoksija
 Markku Söderström (s. 1958), suomalainen näyttelijä
 Petra Söderström (Petra Stenman, s. 1974), suomalainen pikajuoksija
 Sten Söderström (1948–1996), suomalainen poliitikko
 Victor Söderström (s. 2001), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Werner Söderström (1860–1914), suomalainen kirjankustantaja, Leopold Söderströmin poika
 Werner Söderström (s. 1889), suomalainen automekaanikko ja lumikiitäjän keksijä

Yrityksiä 

 Werner Söderström Osakeyhtiö, WSOY, suomalainen kirjankustantamo
 Söderström & Co, entinen suomalainen kirjankustantamo
Tag Adams

Tag Adams (s. 4. huhtikuuta 1972 Lancaster, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä.

Adams aloitti uransa vuonna 1994 nimellä Chet Roberts, mutta keskeytti sen pian (Chet Roberts oli aikoinaan Pennsylvanian Hanoverissa ollut hänen koulukiusaajansa nimi). Adams vetäytyi silloisen poikaystävänsä kanssa Winchesteriin, Virginiaan, mutta poikaystävä rohkaisi häntä palaamaan aikuisviihdealalle. Paluu tapahtuikin 2000-luvun alussa; entisestä twinkistä oli kuitenkin tullut lihaksikkaampi ja karvaisempi. Adams tunnetaan elokuvien bottom-osapuolena.

Adams oli tähtenä kymmenissä elokuvissa ja voitti GayVN-palkintoja, joista yksi oli vuoden esiintyjän palkinto (2005). Vuonna 2009 Adams ilmoitti virallisesti jättäneensä aikuisviihteen jälleen vajaat pari vuotta aiemmin, vaikka joitain hänen elokuviaan on ilmestynyt vetäytymisen jälkeenkin. Hän on suunnannut kohti uraa sisustuksen parissa.

Vuonna 2004 Adams sai kaksi Grabby-palkintoa, ja vuonna 2007 hänellä oli vielä yksi Grabby-ehdokkuus.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset pornonäyttelijät
Homopornonäyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt