joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Suomen Tallinnan-suurlähetystö

Suomen Tallinnan-suurlähetystö on Suomen tasavallan suurlähetystö Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Se sijaitsee Toompeanmäellä lähellä Riigikogua osoitteessa Kohtu 4. Nykyinen suurlähettiläs on Timo Kantola, joka jätti valtuuskirjeensä 4. syyskuuta 2018.

Lähetystörakennus 
Suomen Tallinnan-suurlähetystön muodostaa viiden rakennuksen kokonaisuus. Vanhimman rakennuksen historia ulottuu 1770-luvulle saakka. Kokonaisuus saatiin viimeisteltyä 1850-luvulla, kun kokonaisuuden päärakennus saatiin valmiiksi. Sen rakennutti aatelismies Otto Jakob von Uexküll, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Georg Winterhalter.

Von Uexküllien suku joutui jättämään hyvästit kaupunkipalatsilleen Viron itsenäistyttyä vuonna 1918. Sen jälkeen rakennuksen hallinta siirtyi Konstantin Pätsille vuonna 1922. Hän muutti osan rakennuksesta omaksi asunnokseen, ja osan hän vuokrasi. Vuokralaisiksi löytyi Suomen ja Unkarin valtiot, jotka sijoittivat sinne lähetystönsä. Myöhemmin Päts kuitenkin joutui talousvaikeuksien johdosta myymään rakennuksen. Ostajaksi löytyi Suomi, joka osti sen 25 miljoonalla Viron markalla. 

Neuvostoliiton tultua valtaan Virossa Suomi joutui jättämään edustustonsa. Unkari oli sen jättänyt jo aiemmin, vuonna 1928. Neuvostoliitto osti talon yhteiskaupassa Pietarissa sijainneen Suomen Pankin talon kanssa keväällä 1947. Kiinteistöjen hinta 60 miljoonaa markkaa maksettiin Suomessa rauhansopimuksen nojalla takavarikoiduilla entisillä saksalaisilla rahavaroilla.

Rakennukseen sijoitettiin Tallinnan teknillisen korkeakoulun asuntola ja Viron kansalliskirjaston tiloja. Ne viipyivät rakennuksessa vuoteen 1991 saakka, jolloin Viro itsenäistyi Neuvostoliitosta. Tämän jälkeen Suomen valtiolle tuli tilaisuus jälleen ottaa rakennuskokonaisuus huostaansa ja sijoittaa sinne Tallinnan-suurlähetystönsä. Näin tapahtui vuonna 1993. Rakennus entisöitiin pieteetillä, ja prosessia johtivat arkkitehdit Käpy ja Simo Paavilainen. Entisöintiprosessi oli vuonna 1996 edennyt siihen pisteeseen, että suurlähetystö pystyi muuttamaan rakennukseen takaisin. Viralliset avajaiset pidettiin 12. marraskuuta 1996.

Suurlähettiläät

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut

Tallinna
Suomen ja Viron väliset suhteet
Tallinnan rakennukset ja rakennelmat
Virtaset ja Lahtiset

Virtaset ja Lahtiset on Jack Witikan ohjaama komedia vuodelta 1959. Se on ensimmäinen Suomessa kuvattu ja kehitetty kokoillan värielokuva (värimenetelmänään Eastmancolor; aikaisemmat oli prosessoitu ulkomailla). Leena Härmän näytelmään Virtaset ja Lahtiset (1957) perustuva elokuva kertoo kahden perheen lomaelämästä. 

Ensimmäisessä merkittävässä roolissaan Tuulana näyttelee Ritva Valkama, joka liikkuu pärinäpoikien (Olavi Ahonen, Pertti Palo ja Helge Herala) kanssa.

Elokuva on kuvattu lähes kokonaan yhdessä tilassa, ja aikalaiskritiikissä teatterimainen elokuva tyrmättiin. Myöhemmät kriitikot näkevät sen satiirin nautittavanakin. Kiitosta saavat myös brittikuvaaja Bob Huke ja lavastaja Olavi Hänninen. Elokuvaa pidetään paitsi historiallisesti arvokkaana, myös hauskana tapakomediana nousukasperheiden kilpailusta ja sukupolvien välisestä kuilusta.

Juoni
Perheen isä (Heimo Lepistö) kinastelee lastensa kanssa, jotka ovat kateellisia naapuriperheen Lahtisille. Kun Lahtisten isä täyttää 50 vuotta, Virtaset lähettävät harmistaan huolimatta kukkia Lahtisille, mutta saavat selville, että perheen poika oli vaihtanut kukkien tilalle luudan. Poika oli luullut kukkia tarkoitetuksi omaan konfirmaatiotilaisuuteensa vaikka oli nuoruuden kapinassa ehdottomasti kieltänyt niiden tuomisen kirkkoon. Pahaksi onnekseen perheen isä oli kirjoittanut saatesanoiksi hienona pitämänsä latinankielisen lauseen "sic transit gloria mundi!"

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1959 suomalaiset elokuvat
Jack Witikan ohjaamat elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Jauhonparanne

Jauhoparanne on elintarvikkeen lisäaine, jota lisätään jauhoon parantamaan leipoutuvuutta tai väriä. Jauhoparanteita ovat muun muassa stearyylitartraatti (E-koodi E 483) ja L-kysteiini (E 920, mahdollisesti eläinperäinen).

Lähteet

Ruoka
Elintarvikelisäaineet
Dado Topić

Adolf "Dado" Topić on kroatialainen sanoittaja, säveltäjä, sovittaja sekä basso- ja soolokitaristi. Hän syntyi 4. syyskuuta 1949 lähellä Nova Gradiškan kylää, Kroatiassa, Jugoslaviassa. Topić on yksi Kroatian ja koko entisen Jugoslavian alueen tunnetuimmista rockartisteista.

Ura 

Topićin ura alkoi teini-ikäisenä Dynamite- ja Devils Elixire -rock-yhtyeissä. 1970-luvun alkupuolella hänet pyydettiin tunnettuun Korni Grupa -yhtyeeseen. Korni Grupassa Topić soitti vuoden ajan, jonka jälkeen perusti oman TIME-yhtyeensä. Dado aloitti soolouran kymmenen TIMEssä vietetyn vuoden jälkeen. 

Topić on aina pysynyt uskollisena rockille, bluesille ja soulille. Lisäksi hän sekoittanut musiikkiinsa jonkin verran funkia. Topić palkittiin vuonna 2006 "parhaana rock-vokalistina ja -säveltäjänä" viimeisen 40 vuoden aikana. 

Topić on esiintynyt viime vuosina myös yhdessä Dragonfly-yhtyeen kanssa, pääasiassa live-konserteissa.

Topić osallistui vuonna 2007 yhdessä Dragonflyn kanssa Helsingissä järjestettyyn Eurovision laulukilpailuun kappaleella Vjerujem u ljubav (). Heidän kilpailunsa päättyi semifinaaliin.

Diskografia

TIME 

Time (1972)
Time II (1975)
Život u čizmama sa visokom petom (1976)

Sooloura 
Neosedlani (1979)
Šaputanje na jastuku (1980)
Slađana i Dado (1989)
Call it love (1993) 
ZadarFest 2001 (2001)
Zvuk osamdesetih Zabavna i Pop 1984 - 1985 (2002)
Apsolutno Sve (2004)
Hitomanija 2 (2005)
Nakon svih ovih godina (2006)
Pjesme ljubavne (2007)

Singlet 

Život moj / Pjesma br.3 (1973) 
Makedonija / Reci, ciganko, što mi u dlanu piše (1973)
Kad jednom otkrijem covjeka u sebi / Da li znaš da te volim (1975)
Tin i Tina / Dok sjedim ovako u tvojoj blizini (1976)
Kad smo ja i moj miš bili bokseri / Dok ja i moj miš sviramo jazz (1976)
Poželi nešto / Superstar (1976)
Vodilja (1983)
Princeza (1984)
Vjerujem u ljubav - Dragonfly feat. Dado Topic (2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dado Topićin virallinen kotisivu

Kroatian euroviisuedustajat
Kroatialaiset muusikot
Vuoden 2007 euroviisuedustajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Pinsiö

Pinsiö on kylä Nokian, Hämeenkyrön ja Ylöjärven alueella. Maantieteellisinä rajoina ovat Pinsiön harju, Seinävuoren ja Kaitajärven maasto, Hopeatie ja Kivikesku. Pinsiö valittiin vuonna 2014 vuoden kyläksi Pirkanmaalla. Pinsiö onkin vireä ja kasvava kylä Tampereen talousalueella alle puolen tunnin ajomatkan päässä Tampereen keskustasta. 
Pinsiössä on ihastuttava kirkko, jonka kyläläiset rakensivat itse, ja se vihittiin käyttöön 4. joulukuuta 1950. Lokakuussa 2000 kirkossa sattui tulipalo, joka sai alkunsa sähkölaitteista. Tämän onnettomuuden vuoksi kirkon 50-vuotisjuhla jouduttiin siirtämään.

Historiaa

Pinsiö-sana tulee todennäköisesti vironkielisestä sanasta pinsu, joka tarkoittaa kylmää, karua ja köyhää paikkaa. Sellainen paikka Pinsiö ei enää ole, sillä 400 hehtaaria suota on muutettu viljelymaaksi. Vanhimmat kalamajat ovat tutkitusti 1500-luvulta, mutta asutus on alkanut luultavimmin vasta 1700-luvulla.

Lähteet
 Pinsiö-seura
Zion Train

Zion Train on brittiläinen vaihtoehtoinen, underground-henkinen yhtye tai kollektiivi, joka yhdistelee musiikissaan dubia, reggaeta ja elektronista tanssimusiikkia. Omassa genressään sitä voidaan pitää edelläkävijänä.        

Yhtye perustettiin Lontoossa vuonna 1990. Varhaisen kokoonpanon muodostivat yhtyeen dub-miksauksesta vastaava Neil Perch, melodikaa soittava Colin Cod, David Tench, naispuolinen vokalisti Molara, trumpettia soittava David Hake sekä pasuunaa soittanut Forkbeard. Ensimmäisen varsinaisen albuminsa yhtye julkaisi vuonna 1993. 2000-luvulla yhtye on kokenut joitakin miehistönvaihdoksia, ja muun muassa Molara on jättänyt yhtyeen keskittyäkseen soolouraan.

Zion Trainilla on oma levy-yhtiö, Universal Egg, mutta se on levyttänyt myös China Recordsille.

Jäseniä

Nykyinen kokoonpano 

 Bigga – pasuuna
 Colin Cod – melodika, tuotanto
 Dave Hake – trumpetti
 David Tench – tuotanto
 Dubdadda – laulu
 Neil Perch – dub-miksaus, tuotanto

Live-esiintymissä mahdollisesti mukana olevia vokalisteja 

 Earl 16
 Marlene Johnson
 Tippa Irie
 YT

Entisiä jäseniä 

 Forkbeard – pasuuna 
 Molara – laulu

Diskografia

Albumeita 
 Passage to Indica (1993)
 Natural Wonders of the World in Dub (1994)
 Siren (1994)
 Homegrown Fantasy (1995)
 Grow Together (1996)
 Love Revolutionaries (1999)
 Secrets Of The Animal Kingdom In Dub (2000)
 Original Sounds of the Zion (2002)
 Original Sounds Of The Zion Remixed (2004)
 Live as One (2007)
 State Of Mind (2011)
 Land of the Blind (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Discogs.com: Zion Train 
 Guidelight Movement: Neil Perchin haastattelu  

Brittiläiset yhtyeet
Dub
Uppsalan hiippakunta

Uppsalan hiippakunta (, vuoteen 1973 saakka Uppsalan arkkihiippakunta ) on yksi Ruotsin kirkon hiippakunta.

Hiippakunnan historiaa 
Ruotsin liittäminen kristinuskon piiriin sai alkunsa Ansgarin toiminnasta Birkan saarella 829. Ruotsin ensimmäinen piispa oli nimeltään Gauzberg, 840-luvulla. Lähetystyö kärsi kuitenkin takaiskuja ja vasta 1000-luvulla Ruotsin kristillistäminen pääsi toteutumaan englantilaisten lähetyspiispojen, kuten pyhän Sigfridin, toimesta. Kuningas Sverker vanhemman aikana (noin 1135–1156) Vanha Uppsala muodostui Uplannin piispanistuimeksi. Siihen saakka keskuspaikkana oli Sigtuna.

Pohjoismaiden ensimmäinen arkkipiispanistuin perustettiin Lundiin 1104, mutta Lund kuului silloin Tanskaan. 1164 Alvastran luostarin munkki Stefan vihittiin arkkipiispaksi Uppsalaan ja siten Ruotsi sai oman arkkipiispan, vaikka Lundin arkkipiispa säilyi Pohjoismaiden kirkkojen priimaksena. Vuonna 1273 arkkipiispa siirtyi Vanhasta Uppsalasta Östra Arokseen, nykyiseen Uppsalaan. Uppsalan hiippakunta käsitti vuoteen 1647 Uplannin, Gästriklandin ja Hälsinglandin maakuntien lisäksi koko Norrlannin Lappia myöten, jolloin hiippakunnan pohjoisosa erotettiin Härnösandin hiippakunnaksi.

Hiippakunta 
Hiippakunnan alueella on noin 200 kirkkoa. Vuonna 2018 Uppsalan hiippakuntaan kuului 126 seurakuntaa, joista 101 kuului yhteensä 27 pastoraattiin. Hiippakunnan alueella asui tuolloin 810 947 ihmistä, ja 59,2 prosenttia kuului Ruotsin kirkkoon.

Uppsalan hiippakunnassa on vuodesta 1990 alkaen kaksi piispaa. Arkkipiispalla on erityisiä kokonaiskirkkoa koskevia tehtäviä ja hänen kaitsentavastuullaan hiippakunnassa on Uppsalan rovastikunta. Uppsalan piispa vastaa hiippakunnan muista osista ja toimii tuomiokapitulissa arkkipiispan sijaisena sekä on hiippakuntahallituksen puheenjohtaja.

Hiippakunnan tuomiokirkko on Uppsalan tuomiokirkko. Sen rakennustyöt aloitettiin, kun arkkihiippakunta muutti 1287 pois Vanhasta Uppsalasta. Kirkon vihki käyttöön 1435 arkkipiispa Olaus Laurentii, mutta kirkko ei kuitenkaan vielä ollut täysin valmis. Kirkko pyhitettiin Pyhälle Laurentiukselle, Eerik Pyhälle sekä Pyhälle Olaville. 

Hiippakunta käsittää Uppsalan läänin ja Gävleborgin läänin sekä osia Tukholman läänistä ja Västmanlandin läänistä. Hiippakuntaan kuuluu 169 seurakuntaa, jotka on jaettu 85 pastoraattiin.

Uppsalan nykyinen arkkipiispa on Antje Jackelén (kesäkuusta 2014 lähtien) ja piispa Karin Johannesson (maaliskuusta 2019 lähtien).

Rovastikunnat
Uppsalan hiippakunnan rovastikunnat ovat:

 Uppsalan rovastikunta 

 Upplannin eteläinen rovastikunta
 Upplannin läntinen rovastikunta
 Upplannin pohjoinen rovastikunta
 Gästriklandin rovastikunta
 Hälsinglandin eteläinen rovastikunta
 Hälsinglandin pohjoinen rovastikunta

Piispat 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Uppsalan hiippakunnan piispoina: 
 1990–2000: Tord Harlin
 2000–2019: Ragnar Harsenius
 2019– Karin Johannesson

Katso myös
 Luettelo Ruotsin arkkipiispoista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Uppsala stift 

Uppsalan hiippakunta
Luulajan hiippakunta

Luulajan hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se on muodostettu vuonna 1904 Härnösandin hiippakunnasta.  

Maantieteellisesti Luulajan hiippakunta on Ruotsin kirkon hiippakunnista suurin, ja se koostuu Västerbottenin ja Norrbottenin lääneistä. Hiippakunta on jaettu 68 seurakuntaan ja ne 63 pastoraattiin. Keskuspaikka on Luulajan kaupunki. Luulajan tuomiokirkko, vuodelta 1893 on nuorin Ruotsin kirkon tuomiokirkoista. Hiippakuntakanslia, joka sijaitsee Tuomiokirkon vieressä, sijaitsee vuonna 1888 valmistuneessa talossa. 

Hiippakunnassa on merkittäviä kielivähemmistöjä. Ruotsinkielisen toiminnan lisäksi sillä on suomenkielistä, meänkielistä ja saamenkielistä toimintaa. 

Hiippakunnan nykyisenä piispana toimii Åsa Nyström. 

Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 519 434 henkilöä, joista 367 596 eli 70,8 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.

Rovastikunnat
Luulajan hiippakunnan rovastikunnat ovat:
 Etelä-Västerbottenin rovastikunta
 Skellefteån rovastikunta
 Piitimen rovastikunta
 Luulajan rovastikunta
 Etelä-Lapin rovastikunta
 Pohjois-Norrbottenin rovastikunta

Piispat 
 1904–1937: Olof Bergqvist
 1937–1956: Bengt Jonzon
 1956–1966: Ivar Hylander
 1966–1980: Stig Hellsten
 1980–1986: Olaus Brännström
 1986–1993: Gunnar Weman
 1993–2002: Rune Backlund
 2002–2018: Hans Stiglund
 2018– Åsa Nyström

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
Visbyn hiippakunta

Visbyn hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. 

Gotlanti kuului keskiajalla Linköpingin hiippakuntaan.Vuonna 1572 siitä tuli tanskalainen hiippakunta, jonka johdossa oli superintendetti. Brömsebon rauhassa 1645 saari liitettiin Ruotsiin, mutta kuului Tanskalle vuosina 1676-76. Superintendentin virka muuttui piispanviraksi 1772.

Se käsittää Gotlannin alueen sekä Ruotsin kirkon ulkomaan seurakunnat (ns. SKUT-seurakunnat, Svenska kyrkan i utlandet). Hiippakunta on jaettu kolmeen rovastikuntaan, ja sillä on 39 seurakuntaa ja kymmenen pastoraattia. Gotlannin saarella on100 kirkkoa, joista 92 on keskiajalta. Ulkomailla toimivia seurakuntia on noin 40. Hiippakunnan keskuspaikka on Visby ja tuomiokirkkona Visbyn Pyhän Marian kirkko. Piispana toimi vuodesta 2005 lähtien helsinkiläissyntyinen Lennart Koskinen. Hän jäi eläkkeelle 2011. Vuodesta 2018 on hiippakunnan piispana toiminut Thomas Petersson.

Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 58 541 henkilöä, joista 38 824 eli 66,3 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.

Rovastikunnat
Visbyn hiippakunnan rovastikunnat ovat:
 Nordertredingenin rovastikunta
 Medeltredingenin rovastikunta
 Sudertredingenin rovastikunta

Piispat

Tanskalaiset superintendentit 
 1572–1589: Mauritius Christiani Laetus
 1586–1591: Peder Hansen Riber
 1592–1596: David Hansson Bilefeld
 1597–1599: Paulus Andrae Medelby
 1600–1601: Willadius Severini
 1601–1613: Lauritz Nielsøn Helsinburgicus
 1615–1624: Anton Hansen Kolding
 1627–1631: Thor Rasmussen
 1631–1644: Olavus Phocas Staphrophski
 1645–1656: Hans Nilssøn Strelow
 ...
 1676–1679: Hans Nilsson Endislöv

Ruotsalaiset superintendentit 
 1645–1656: Hans Nilssøn Strelow
 1656–1657: Niels Lauritzen Wallensis Gardeus
 1657–1676: Johannes Brodinus
 ...
 1679–1685: Haqvin Spegel
 1685–1692: Petrus Stjernman
 1692–1709: Israel Kolmodin
 1711–1734: Johan Esberg 
 1735–1745: Jöran Wallin
 1745–1757: Martin Wilhelmsson Kammecker
 1757–1795: Gabriel Thimotheus Lütkeman

Piispat 
 1757–1795: Gabriel Thimotheus Lütkemann
 1795–1796: Karl Fredrik Muhrbeck
 1796–1805: Johan Möller
 1807–1813: Nils Gardell
 1813–1838: Carl Johan Eberstein
 1838–1841: Christopher Isac Heurlin
 1841–1858: Carl Hallström
 1859–1884: Lars Anton Anjou
 1885–1920: Knut Henning Gezelius von Schéele
 1920–1936: Viktor Rundgren
 1936–1947: Torsten Ysander
 1948–1950: Gunnar Hultgren
 1951–1961: Algot Anderberg
 1962–1980: Olof Herrlin
 1980–1991: Tore Furberg
 1991–2003: Biörn Fjärstedt
 2003–2011: Lennart Koskinen
 2011–2018: Sven-Bernhard Fast
 2018–2022: Thomas Petersson

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
Sandra Edwards

Sandra Edwards (s. 12. maaliskuuta 1938, Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.

Edwards oli Playboyn Playmate of the Month maaliskuussa 1957. Hän on osittain cherokeetaustainen ja toimi myös showgirlinä Las Vegasissa. Hän esiintyi näyttelijänurallaan muutamissa elokuvissa ja useammissa televisiosarjoissa (mm. Hawaiian Eye, Maverick).

Edwards meni vuonna 1961 naimisiin Tom Gilsonin kanssa, mutta pari otti avioeron elokuussa 1962. Uhkaavaksi ja äärimmäisen väkivaltaiseksi käynyt mies murtautui 6. lokakuuta 1962 juopuneena Edwardsin asuntoon ja alkoi uhkailla entistä vaimoaan ja lapsia. Edwards surmasi Gilsonin luodilla sydämeen, ja tuomari katsoi myöhemmin tämän toimineen itsepuolustukseksi.

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset mallit
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
One Canada Square

One Canada Square on pilvenpiirtäjä Canary Wharfissa, Ison-Britannian pääkaupungissa Lontoossa. Sen on suunnitellut argentiinalainen arkkitehti César Pelli. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1987 ja ne saatettiin päätökseen vuonna 1991. Rakennus yltää 235 metrin korkeuteen, ja siinä on 50 kerrosta (alkuperäisessä suunnitelmassa 60). Pilvenpiirtäjä on liikekäytössä. Se ehti olla hetken aikaa Euroopan korkein pilvenpiirtäjä, kunnes Frankfurt am Mainin Messeturm ohitti sen korkeudessa. Se oli Ison-Britannian korkein pilvenpiirtäjä 21 vuoden ajan vuosina 1991–2012, kunnes The Shard vihittiin käyttöön Thamesin vastakkaisella rannalla.

Tämä obeliskin muotoinen pilvenpiirtäjä sijaitsee Canary Wharfissa Isle of Dogs -alueella. Rakennus nimettiin Kanadan mukaan, koska sen rakensi kanadalainen yritys Olympia ja York. Pian rakennuksen valmistumisen jälkeen yritys meni konkurssiin. Rakennuksen on suunnitellut argentiinalainen arkkitehti César Pelli yhdessä Adamson Associatesin ja Frederick Gibberd Coombesin kanssa.

One Canada Square esiintyi monissa tv-mainoksissa sekä tv-ohjelmassa The Apprentice (Diili), mutta se oli myös itsenäinen lähetyskeskus. 1990-luvulla tornissa toimi televisioasema L!VE TV.

Rakennuksessa ei ole näköalapaikkaa eikä sen ylempiin kerroksiin yleensä pääse turisteja, mutta kellarissa on ostoskeskus. Rakennusta reunustavat kaksi muuta pilvenpiirtäjää, jotka on rakennettu kymmenen vuotta myöhemmin ja jotka ovat molemmat 200 metriä korkeita: HSBC Tower (8 Canada Square) ja Citigroup Center (25 Canada Square).

Muutamia rakennuksessa sijaitsevia yrityksiä 

 Accenture

 A.P. Moller-Maersk
 Bank of New York Mellon
 BBVA (Banco Bilbao Vizcaya Argentaria)
 Bear Stearns
 Burlington Northern Railroad
 Career Academies
 Citibank
 Coutts
 Daihatsu
 Doctors of the world
 eToro
 Euler Hermes UK
 European Banking Authority
 High Speed ​​2
 Faithful + Gould
 FIA
 General American Transportation Corporation
 HSBC UK
 International Sugar Organization
 KPMG
 Metlife
 Moody's
 Novartis
 PricewaterhouseCoopers
 Primus Telecom
 Quadrant Capital
 Regus
 Revolut
 Rittal
 Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom
 State Street
 SWX Swiss Exchange
 Teach First
 Trinity Mirror
 Torchwood (fiktiossa)
 UBS

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Emporis.com - One Canada Square

Canary Wharf
Lontoon pilvenpiirtäjät
Tornimäen kaksoistorni

Tornimäen kaksoistorni () on kahdesta tornitalosta ja 5-kerroksisesta rakennuksesta koostuva rakennuskokonaisuus Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Tornitaloista matalampi kohoaa 113 metrin korkeuteen, ja siinä on 31 kerrosta. Se valmistui vuonna 2006, ja se on asuinkäytössä. Tornitaloista korkeampi puolestaan on 117 metrin korkuinen ja 28-kerroksinen, ja se valmistuu vuoden 2007 aikana. Se on pyhitetty hotellikäyttöön. Rakennuskokonaisuuden suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Nord Projekt AS.

Kuvia

Aiheesta muualla 
 Emporis.com - Kaksiktorn

Tallinnan rakennukset ja rakennelmat
Tornit
Cephalotus follicularis

Cephalotus follicularis on Lounais-Australiassa kasvava kasvilaji. Laji on ainoa heimossa Cephalotaceae ja suvussa Cephalotus.

Cephalotus follicularis elää happamassa ja suhteellisen ravinteettomassa maastossa. Kasvi on lihansyöjäkasvi, se on kehittänyt keinon pyydystää pieniä hyönteisiä pysyäkseen hengissä. Cephalotus-suvun kasvit ovat yksi suosituimpia kasvatettavia lihansyöjäkasveja, mutta Suomessa niitä ei juurikaan ole saatavissa.

Kasvu 
Cephalotus follicularis kasvattaa pienen lehtiruusukkeen maan tasoon, joiden päissä on sitten pienet kannut. Ne ovat yleensä melkoisen pieniä, mutta auringossa kauniin värisiä. Varjossa kannut kasvavat isoiksi. Kannut ovat muutaman sentin korkuisia.

Cephalotus follicularis on myös hidaskasvuinen laji. Se kasvaa vuodessa vajaan pari senttiä eli siemenestä aikuiseksi kestää noin kolmisen vuotta. Kuten muutkin lihansyöjäkasvit, niin myös Cephalotus follicularis tarvitsee ehdottoman puhdasta ja luonnollista vettä eli käytännössä sadevesi on sille sopivinta.

Lähteet 

Oxalidales
Lihansyöjäkasvit
Uhanalaiset kasvit
Tallinnan tuomiokirkko

Tallinnan tuomiokirkko () on Viron evankelis-luterilaisen kirkon tuomiokirkko Tallinnassa. Se on Tallinnan kirkoista vanhin, ja pyhitetty Neitsyt Marialle. Sen vanhimmat osat ovat 1200-luvulta. Kirkon ulkonäössä on havaittavissa historian kerrostumia. Kirkko edustaa ulkoapäin lähinnä gotiikkaa, 1700-luvulta peräisin olevan kirkontornin edustaessa kuitenkin barokin tyylisuuntaa. Kirkon sisällä on arvokas kokoelma baltiansaksalaisten aatelismiesten epitafeja.

Kirkkoon on haudattu muun muassa ruotsalaisen sotapäällikkö Pontus De la Gardie, tutkimusmatkailija ja amiraali Adam Johann von Krusenstern sekä skotlantilaissyntyinen Venäjän laivaston amiraali Samuel Greig.

Historia
Tallinnan Toompealle alettiin rakentaa puista kirkkoa vuoden 1219 jälkeen. Kivikirkon rakentamisen aloittivat dominikaanit näiden tultua Toompealle vuonna 1229 ja kirkko valmistui vuonna 1240. Tanskan kuningas Valdemar II Sejr julisti kirkon omistetuksi Neitsyt Marialle. Kirkkoa laajennettiin 1300-luvulla ja edelleen 1400-luvulla. Kirkolle rakennettiin kellotorni jo keskiajalla, mutta sen nykyinen barokkityylinen kellotorni on rakennettu 1700-luvulla. Kirkko kärsi suuria vahinkoja vuonna 1684 sattuneessa Toompean tulipalossa ja kirkkoa jouduttiin korjaamaan vuosisadan loppuun saakka. Kirkko säilyi pitkään leimallisesti saksalaisena kirkkona ja ensimmäinen virolainen saarna pidettiin kirkossa vasta vuonna 1927. Kirkon seurakuntatoiminta pysähtyi neuvostomiehitykseen ja se saattoi jatkua vasta vuonna 1949.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tallinna Piiskoplik Toomkirik 

Tallinnan kirkot
Katedraalit
Kivikirkot
Nicholas Worth

Nicholas Worth (4. syyskuuta 1938 – 7. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli mm. General Marzaqaa ja Premier Romanovia EA:n Command and Conquer -sarjan peleissä ja Emperor: Battle for Dune -pelissä.

Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan vuonna 2007.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Irja

Irja on suomalainen naisen etunimi. Irjan nimipäivä on 30. tammikuuta.

Nimen alkuperä 
Nimi Irja on muodostunut kreikkalaisperäisen, maanviljelijää tarkoittavan Georgios-nimen vanhasta yläsaksalaisesta muodosta Irg ja on siten samaa alkuperää kuin miehennimi Yrjö. Suomeen nimi saapui alkujaan Viron ruotsalaisten välityksellä ja oli aikoinaan käytössä miehennimenä, mutta sittemmin on vakiintunut naisennimeksi ja mieheen viittaavana säilynyt vain eräiden paikan- ja sukunimien osana. 

Naisen nimenä Irja tuli käyttöön 1800-luvun lopulla, aluksi kirjallisuudessa. Gustaf von Numersin näytelmän sankaritar Irja sai nimensä messukyläläisen Irjalan kartanon mukaan.

Yleisyys 

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Irja on 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 28 092 naiselle ja muutamalle miehelle. Irja on ollut nimenä suosituin vuosina 1920–1939.

Tunnettuja Irjoja 

 Irja Aholainen, oopperalaulaja
 Irja Askola, Helsingin hiippakunnan ent. piispa 
 Irja Auroora, oopperalaulaja
 Irja Browallius, ruotsalainen kirjailija ja opettaja
 Irja Grönholm, virolainen kirjallisuuden kääntäjä
 Irja Hagfors, tanssitaiteilija, koreografi ja tanssinopettaja
 Irja Holst, kääntäjä ja runoilija
 Irja Hyppönen, kirjailija
 Irja Ketonen, talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos
 Irja Kilpeläinen, teologi, kirjailija ja pakinoitsija
 Irja Klemola, rehtori ja lastenkirjailija
 Irja Korhonen, näyttelijä
 Irja Koskinen, balettitanssija ja koreografi
 Irja Kuusla, näyttelijä
 Irja Lappalainen, lastenkirjailija ja kääntäjä
 Irja Lautia, näyttelijä
 Irja Leimu, muotitaiteilija
 Irja Lindström, kirjallisuuden kääntäjä ja näyttelijä
 Irja Maliniemi, kielitieteilijä ja kirjallisuuden tutkija
 Irja Niemelä, o.s. Petäjä, suunnistaja ja suunnistusvalmentaja
 Irja Nissinen, näyttelijä ja laulaja
 Irja Paukkonen (o.s. Pettinen), juoksija,  
 Irja Rane, kirjailija
 Irja Ranin, näyttelijä
 Irja Rannikko, näyttelijä
 Irja Sahlberg, kansanelämän tutkija ja museovirkamies
 Irja Salla (Taru Sallinen), kirjailija
 Irja Sarnama (o.s Lipasti), yleisurheilija
 Irja Seurujärvi-Kari, saamentutkija ja saamelaisaktivisti
 Irja Simola, oopperalaulaja ja -ohjaaja
 Irja Spira, toimittaja ja kääntäjä
 Irja Tulonen, tamperelainen sairaanhoitaja, kunnallisneuvos ja entinen Kokoomuksen kansanedustaja
 Irja Tuomela, Irja Talvitie, keihäänheittäjä
 Irja Tähismaa, virolainen asianajaja, runoilija ja julkisuuden henkilö
 Irja Ukkola, pika- ja viestijuoksija
 Irja Vesterinen, lastenkirjailija
 Irja Virtanen, kirjailija
 Irja Wendisch, tietokirjailija ja toimittaja

Irja salanimenä 

 Irja Niemi, Yrjö Kivimiehen käyttämä nimimerkki (Kerttu Nuortevan elämäkerta Neuvostokasvatti)

Muut merkitykset
 ”Irja”, Kauko Käyhkön säveltämä ja sanoittama kappale.

Lähteet 

Etunimet
Debbie Does Dallas

Debbie Does Dallas on yhdysvaltalainen pornoelokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa esiintyivät Bambi Woods ja Christie Ford (nimellä Misty Winter). He esittävät amerikkalaisen jalkapallon cheerleadereita, jotka pyrkivät keräämään kylliksi rahaa lähettääkseen ryhmänsä parhaat Dallasiin koe-esiintymiseen, jonka myötä saattaisi avautua mahdollisuus päästä kuuluisaan Cowgirlsiin. Tämän esikuva todellisuudessa oli Dallas Cowboysien cheerleader-ryhmä. Tytöt huomaavat voivansa ansaita rahaa vapaa-ajallaan tarjoamalla seksipalveluja työnantajalleen.

Päinvastoin kuin nimi kertoo, elokuvassa henkilöt eivät harrasta seksiä Dallasissa, eikä kenenkään sieltä olevan kanssa. Elokuvan alkukohtaus on kuvattu Brooklyn Collegessa New Yorkissa. Muut kohtaukset on kuvattu Pratt Institutessa. Laitosten johto ei ollut tietoinen kuvauksista. Elokuvasta tehtiin useita jatko-osia kuten Debbie Does New Orleans ja Debbie Does Wall Street. Se on myös uudelleenfilmattu useasti.

Vuonna 2001 elokuvasta tuotettiin musikaali Debbie Does Dallas: The Musical, jonka kirjoitti Susan L. Schwartz. Vuonna 2002 aiheesta tehtiin musiikkikomedia mutta alkuperäisteoksesta poiketen siinä ei ollut seksikohtauksia eikä alastomuutta. Tämä aiheutti katsojille pettymyksen.

Vuonna 2006 alkuperäinen elokuva kopioitiin digitaalisesti 35 mm alkuperäisfilmiltä ja siitä tehtiin kaksi DVD-levyä sisältävä keräilypainos. Huhtikuussa 2007 elokuva julkaistiin jälleen, nyt Blu-ray- ja HD-DVD-formaatissa.

Jatko-osat
Debbie Does Dallas 2 (1981)
Debbie Does Dallas 3 (1985)
Debbie Does Dallas 4 (1988)
Debbie Does Dallas 5 (1988)

Spin-offit
 Debbie Does Las Vegas (1982)
 Debbie Does 'em All (1985)
 Debbie Does the Devil in Dallas (1987)
 Debbie Does 'em All 2 (1988)
 Debbie Does 'em All 3 (1989)
 Debbie Does Wall Street (1991) 
 Dallas Does Debbie (1992) 
 Debbie Does Dallas Again (1994) 
 Debbie Does Dallas: The Next Generation(1997) 
 Debbie Does Dallas '99 (1999) 
 Debbie Does Iowa (2000) 
 Debbie Does New Orleans (2000) 
 Debbie Does Dallas: The Revenge (2003) 
 Debbie Does Dallas: East vs. West (2004) 
 Debbie Does S&M

Lähteet

Pornoelokuvat
Vuoden 1978 yhdysvaltalaiset elokuvat
Cheerleadingelokuvat
Olivier Grouillard

Olivier Grouillard (s. 2. syyskuuta 1958, Ranska) on entinen ranskalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui 62:een Formula 1 -osakilpailuun ja saavutti niissä yhden MM-pisteen.

Grouillard voitti Ranskan Formula 3 -mestaruuden vuonna 1984. Sen jälkeen hän pääsi Formula 3000 -sarjaan, jossa hän kilpaili vuosina 1985–1988.

Grouillardin F1-ura alkoi vuonna 1989 Ligier -tallin autolla Brasilian GP:sta. Kauden kohokohta oli kuudes sija Ranskan GP:ssa, joka jäi myös hänen uransa parhaaksi sijoitukseksi. Kaudeksi 1990 hän siirtyi Osella talliin, mutta suurempaa menestystä ei tullut. Parhaimmillaan hän oli 13. Kanadan ja Australian GP:ssä.

Grouillard kilpaili kahdessa eri tallissa kaudella 1991. Ensin kausi alkoi Fondmetalilla ja kauden kolmanneksi viimeisenkilpailun hän ajoi AGS-tallin autolla. Kausi 1992 jäi Grouillardin viimeiseksi. Tyrrell -tallin auto ei ollut kovinkaan luotettava ja parhaaksi tulokseksi jäi kahdeksas sija Imolasta. Keskeytyksiä sen sijaan kertyi peräti 12, kun kilpailuja kaudella oli 16.

F1-tilastoja

Lähteet

Aiheesta muualla 
Olivier Gouillard -F1-tilastot

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
SkyEurope

SkyEurope  oli halpalentoyhtiö, jonka pääkenttä oli Bratislavan lentoasema M. R. Stefanik Slovakiassa; yhtiöllä oli solmukohtia myös Budapestissa Ferihegyn kansainvälisellä lentoasemalla, Krakovassa Johannes Paavali II kansainvälisellä lentoasemalla, Prahassa Ruzyněn kansainvälisellä lentoasemalla sekä Wienissä Wienin kansainvälisellä lentoasemalla.

Historia
Lentoyhtiö perustettiin marraskuussa 2001 ja se aloitti 13.1.2002. Yhtiön perustivat Alain Skowronek ja Christian Mandl. Yhtiö työllistää 850 ihmistä. 27.9.2005 yhtiö listautui Wienin ja Varsovan pörsseihin. Osake maksoi kuusi euroa, joka teki yhtiön koko arvosta 120 miljoonaa euroa. Yhtiö lopetti lentonsa 1. syyskuuta 2009.

Kohteet
SkyEuropella oli 44 reittiä 30 kohteeseen 17 maassa, mikä teki siitä Keski-Euroopan suurimman halpalentoyhtiön. 

Itävalta
Wien (Wienin kansainvälinen lentoasema) Solmukohta
Belgia
Bryssel (Brysselin lentoasema)
Bulgaria
Sofia (Sofian lentoasema)
Kroatia
Dubrovnik (Dubrovnikin lentoasema)
Split (Kaštela/Resnikin lentoasema)
Tšekki
Praha (Ruzyněn kansainvälinen lentoasema) Solmukohta
Tanska
Kööpenhamina (Kööpenhaminan lentoasema)
Ranska/Sveitsi/Saksa
Basel-Mulhouse (EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg)
Ranska
Nizza (Côte d'Azurin kansainvälinen lentoasema)
Pariisi (Orlyn lentoasema)
Kreikka
Ateena (Ateenan kansainvälinen lentoasema)
Thessaloniki (Thessalonikin kansainvälinen lentoasema)
Italia
Catania (Catania-Fontanarossan lentoasema)
Milano (Orio al Serion lentoasema)
Napoli (Capodichinon lentoasema)
Rimini (Federico Fellinin kansainvälinen lentoasema)
Rooma (Leonardo da Vincin kansainvälinen lentoasema)
Torino (Torinon kansainvälinen lentoasema)
Venetsia (Marco Polon kansainvälinen lentoasema)
Alankomaat
Amsterdam (Schipholin lentoasema)
Romania
Bukarest (Aurel Vlaicun kansainvälinen lentoasema)
Slovakia
Bratislava (Bratislavan lentoasema) Solmukohta, yhtiön pääkonttori
Košice (Košicen kansainvälinen lentoasema)
Poprad (Poprad-Tatryn lentoasema
Espanja
Barcelona (Barcelonan lentoasema)
Malaga (Málagan lentoasema)
Yhdistynyt kuningaskunta
Lontoo (Stanstedin lentoasema)
Manchester (Manchesterin lentoasema)

Laivasto

SkyEuropen laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:

 7 Boeing 737-300
 9 Boeing 737-500
 15 Boeing 737-700
 1 Embraer EMB-120ER Brasilia

Lähteet

Aiheesta muualla
SkyEurope 

Slovakialaiset lentoyhtiöt
Halpalentoyhtiöt
Entiset lentoyhtiöt
Auran panimo

Auran panimo on Turussa Aurajoen rannalla osoitteessa Läntinen Rantakatu 47 sijaitseva entinen olutpanimo.

Panimotoiminnan historia
Auran panimo perustettiin 1885, jolloin Aurajoen rantaan valmistui ruotsalaisen panimoarkkitehdin Alwin Jacobin suunnittelema panimorakennus, jota myöhemmin on korotettu seitsenkerroksiseksi. Rakennuksen julkisivu on säilynyt ennallaan. Panimon toiminta siirtyi myöhemmin Kaarinan Piispanristille, ja rakennuksen osti Turun kaupunki, ja siinä on Hartelan pääkonttori. Panimon toiminnan osti Hartwall 1971. Panimo pullotti nimellä Oy Aurana Ab vuodesta 1958 Coca-Colaa.

Rakennuksen valtaus
Panimorakennus vallattiin 11.5.1984. Talon valtaajat olivat pääasiassa punkkareita. Itse panimoon pääsi sisälle vajaat 30 ihmistä, mutta rakennuksen ulkopuolella valtausta seurasi jopa satoja katselijoita. Valtaus kesti lopulta vain muutaman tunnin; valtaajat poistuivat rakennuksesta vapaaehtoisesti poliisin tunkeuduttua rakennukseen. Osa valtaajista olisi edelleen halunnut jäädä rakennukseen, mutta valtaajien keskuudessaan pitämän äänestyksen ja poliisin kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen kaikki poistuivat rauhallisesti paikalta poliisin otettua heidän henkilötietonsa ylös. 

Auran panimon rakennus oli ollut ennen valtausta vuosia suurimmaksi osaksi tyhjillään Hartwallin lopetettua Aura-oluen valmistuksen sekä panimotoiminnan Turussa ja rakennuksen siirryttyä kaupungin omistukseen. Kaupunki oli käyttänyt osia rakennuksesta sähkölaitoksen varastona. Kaupunki arvioi valtauksesta koituneen sille yli 100 000 markan vahingot. Seuranneessa oikeudenkäynnissä rakennuksessa sisällä olleet valtaajat tuomittiin sakkorangaistuksiin mutta välttyivät vahingonkorvauksilta kaupungin vaatimuksista huolimatta.

Valtauksen jälkeen valtaukseen osallistuneet nuoret perustivat Auran panimo -yhdistyksen jatkamaan kampanjaa, jonka tarkoituksena oli saada panimon tilat vapaaseen nuoriso- ja musiikkitoimintaan. Yhdistys kävi asiasta kaupungin kanssa neuvotteluita ja lopulta osa panimosta päätettiin kunnostaa nuorisotilaksi, joka on edelleen toiminnassa. Valtaajien tavoite autonomisesta, nuorten itsensä hallitsemasta toimintakeskuksesta ei kuitenkaan toteutunut, tila sijoitettiin kaupungin nuorisoasiainkeskuksen alaisuuteen. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa "A-panimo" tuli tunnetuksi maanlaajuisesti etenkin punk-konserttien järjestämispaikkana. Sittemmin nuorisoasiainkeskus on pyrkinyt rajoittamaan tätä toimintaa ja panimon musiikkitoimintaa on linjattu lähemmäs valtavirtaa.

Katso myös
 Talonvaltaus
 Sosiaalikeskus

Lähteet

Aiheesta muualla
 Auran panimon kotisivu  Turun kaupungin nuorisoasiankeskuksen sivuilla
I. Impivaara: Auran Panimo Oy 1884–1964. Turku 1964.

Populaarikulttuuri
Suomalaiset panimot
Turun suojellut rakennukset
Suomen vallatut rakennukset
VIII kaupunginosa
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Helsingin temppeli

Helsingin temppeli on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon temppeli Espoon Karakalliossa. Temppelin suunnitteli Evata Architects ja rakennutti NC Rakennus OY. 

Temppeli ei ole yleisölle avoin, eikä siellä järjestetä jumalanpalveluksia. Sisäänpääsy on mahdollista vain kirkon jäsenille, joilla on kirkon myöntämä niin sanottu temppelisuositus. Temppelissä järjestetään temppelitoimituksia, eli kirkon seremonioita ja rituaaleja, kuten endaumentteja, kasteita ja konfirmointeja, esitoimituksia ja sinetöintejä.

Suomalaisten kirkon jäsenten lisäksi se on lähin temppeli myös Pietarissa ja Baltiassa asuville jäsenille. Temppeli valmistui vuoden 2006 elokuussa. Se vihittiin käyttöön saman vuoden lokakuun 22. päivänä. Se on järjestyksessä 124. temppeli. Temppelissä pidettiin avoimien ovien päivä, jonka jälkeen se suljettiin muilta kuin mormoneilta.

Temppeliä tarjottiin rakennettavaksi myös Helsinkiin ja Vantaalle. Espoon apulaiskaupunginjohtaja Olavi Louko sai tehtäväkseen valita temppelirakennuksen ulkonäön. Temppelin tornista piti alun perin rakentaa korkeampi, mutta Espoon rakennusvalvontavirasto ei hyväksynyt sitä. Temppeli rakennettiin Italiasta ja Yhdysvalloista tuoduista materiaaleista.

Lähteet 

Espoon rakennukset ja rakennelmat
Mormonitemppelit
Karakallio
Uskonto Espoossa
Huss

HUSS Park Attractions GmbH on saksalainen huvipuistolaitteiden valmistaja. Yrityksen valmistamia laitteita Suomessa ovat esimerkiksi Linnanmäen Kieputin Helsingissä, Tykkimäen Taifun Kouvolassa ja Särkänniemen Take off sekä Troika Tampereella ja entisen Wasalandian Pirat Vaasassa.

Aiheesta muualla 

 Yrityksen kotisivu 

Huvipuistolaitteiden valmistajat
Saksalaiset teollisuusyritykset
Clancy Brown

Clarence J. Brown III (s. 5. tammikuuta 1959 Urbana, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta Highlander – kuolematon näyteltyään kuolematonta Kurgania.

Ura
Monipuolinen näyttelijä koko uransa ajan ollut Clancy Brown aloitti näyttelijänuransa Chicagon teatteripiireissä 1980-luvulla. Hänen ensiesiintymisensä elokuvissa tapahtui Viikingin roolissa elokuvassa Bad Boys Sean Pennin kanssa, mikä sai kiinnostuksen heräämään myös Hollywoodissa. Tämän jälkeen hän onkin yleensä näytellyt roistojen rooleja matalan äänensä ansiosta varsinkin animaatioissa, kuten Lex Luthoria Teräsmiehessä ja Justice Leaguessa sekä avaruusolio Gorrathia Megas XLR -animaatiossa. Lisäksi hän on ollut Kapteeni Blackin ääniroolissa televisiosarjassa Jackie Chan seikkailee ja Pakkasherran roolissa The Batmanissa. Yksi hänen tunnetuista äänirooleista on Herra Rapu (Mr. Krabs) Paavo Pesusieni -televisiosarjassa.

Muita tunnettuja rooleja ovat Kapteeni Byron Hadley elokuvassa Rita Hayworth – avain pakoon (1994), Rawhide The Adventures of Buckaroo Banzai Across the Eighth Dimension (1984) ja The Kurgan Highlander-trilogian ensimmäisessä osassa. 
Brown on myös esiintynyt vierailevissa rooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten sarjoissa Star Trek: Enterprise, Lost ja The Riches.
Lisäksi Brown on myös lainannut äänensä konsolipelien hahmoille, kuten Baron Praxisille Jak II: Renegade -pelissä ja Montrossille Star Wars: Bounty Hunter -pelissä. Crash Bandicoot -sarjassa Brown oli sekä Neo Cortexin (Crash 2-CNK) ja Uka Ukan (Crash 3-Twinsanity) ääni. Brown on myös ollut Dag'rekin ääninäyttelijänä pelissä Run Like Hell. Brown on ääninäytellyt myös poliisia Hank Anderson -pelissä Detroit: Become Human.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Videopelit

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Paavo Pesusieni
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Northrop Grumman

Northrop Grumman Corporation on yhdysvaltalainen ilmailu-, avaruus- ja puolustusvälineteollisuusyritys.
Northrop Grumman -yhtiö syntyi vuonna 1994, kun Northrop osti Grummanin. 

1990-luvulla yhtiö osti Voughtin lentokoneosaston ja myi sen myöhemmin Carlyle Groupille.

Northrop Grumman on läntisten mittareiden mukaan maailman kolmanneksi suurin aseiden valmistaja. Helmikuussa 2007 se työllisti 200 000 työntekijää. Vuonna 2005 sen liikevaihto oli 20,7 miljardia dollaria eli noin 100 000 dollaria/työntekijä. Vuonna 2007 se oli Yhdysvaltain 67. suurin teollisuusyhtiö.

Toimialat
Vuoden 2009 alussa yhtiö vähensi divisiooniensa määrän seitsemästä viiteen, jotka ovat
 Aerospace Systems, lentokoneet
 Electronic Systems, elektroniikka
 Information Systems, joka sisältää avaruustekniikan, ohjukset ja UAV-ilma-alukset
 Laivanrakennus
 Technical Services, joka lienee tukitoiminto

Aerospace eli ilmailu- ja avaruustekniikka 
 
Yhtiö on rakentanut B-2 Spirit, E-8 Joint STARS ja T-38 Talon lentokoneita sekä RQ-4 Global Hawk-UAV-aluksia Yhdysvaltain ilmavoimille.

Yhdysvaltain laivastolle se on valmistanut BQM-74 Chukar, C-2 Greyhound, E-2 Hawkeye ja EA-6B Prowler lentokoneita. Se on tehnyt osia mm. F/A-18 Hornet-lentokoneisiin, jonka alkuperäinen suunnittelija Northtrop oli 1970-luvun alussa.

Yhtiön avaruusosa on tehnyt NASAlle satelliitteja ja Yhdysvaltain ohjuspuolustuksen eri nimillä tunnetulle organisaatiolle eri järjestelmiä.

Tutkat ja muut sensorit 
Northrop Grumman Electronic Systems on kehittänyt monia sotilaallisia sensoreita.

Muita liiketoimia
Yhtiö tekee IT-tekniikkaa Yhdysvaltain liittovaltiolle ja osallistuu nk. huumeiden vastaiseen sotaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Northrop Grumman web site
Northrop Grumman Careers Site
A summary of the company from Oligopoly Watch 
Northrop Grumman product list 
Interview with Northrop Grumman CEO, Feb. 12, 2006.
Hyperion (mytologia)

Hyperion () oli yksi Hesiodoksen teoksessaan Jumalten synty (Theogonia) esittelemistä kreikkalaisen mytologian titaaneista, itään yhdistetty valon jumaluus, joka sisarensa Theian kanssa synnytti Auringon (Helios), Kuun (Selene) ja Aamunkoiton (Eos). Myös Auringosta käytetään usein nimeä Hyperion. Hyperion oli Gaian (Maa) ja Uranoksen (Taivas) poika.
 
Hyperionin merkitys mytologiassa on hyvin vähäinen, sillä hänet vain mainitaan titaanien luettelossa.

John Keats on kirjoittanut Hyperionista kaksi runoa: "Hyperion" ja "Hyperionin kukistuminen". Tieteiskirjailija Dan Simmons nimesi kaksi kirjaansa Keatsin runojen mukaan: Hyperion Cantos -sarjaan kuuluvat Hyperion ja sen seuraaja Hyperionin tuho.

Titaanit
Torben Grut

Torben Andreas Grut (2. kesäkuuta 1871 Tun, Itä-Götanmaa – 24. joulukuuta 1945 Frederiksberg, Tanska) oli ruotsalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti urheilu- ja edustusrakennusten suunnittelijana. Grut opiskeli Kungliga tekniska högskolanissa. Högskolanissa nuoreen aloittelevaan arkkitehtiin teki suuren vaikutuksen arkkitehti ja professori Isak Gustaf Clason, jonka kanssa hän myös myöhemmin työskenteli. Hän työskenteli myös muun muassa Ferdinand Bobergin kanssa.

Grut oli Ruotsin tennismestari vuosina 1896-1897 ja Tanskan edustaja Kansainvälisessä olympiakomiteassa 1906-1912.

Töitä 
Tennishuset,  Tukholma (1900)
Sollidenin linna (1906)
Härnösandin tupakkatehdas (1906–1909)
Pietarsaaren tupakkatehdas (1909)
Pietarsaaren paloasema (1912)
Linköpingin säästöpankki (1908)
Norrfjärdenin kirkko (1909)
Villa Hildasholm, Leksand (1910)
Tukholman olympiastadion (1910–12)
Uumajan säästöpankki (1913)
Villa Wallenberg, Saltsjöbaden (1914)
Bergan linna (1915)
Villa Båge, Saltsjöbaden (1917)
Villa Töbo, Västervik(1917)
Ruotsin Helsingin-suurlähetystö (uudistustyöt, 1923)
 Stengården  Axel Munthen Lekslandin talon suunnittelu (1910)

Ruotsalaiset arkkitehdit
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Kaitsepolitseiamet

Viron suojelupoliisi eli Kaitsepolitseiamet (KaPo) on Viron tiedustelupoliisiorganisaatio, joka suojelee Viron perustuslain mukaisen valtiojärjestyksen säilymistä ja harjoittaa vastavakoilua. Sen vastuulle kuuluu suojelu parlamentaarista demokratiaa vaarantavia rikoksia vastaan.

Kaitsepolitseiamet perustettiin alun perin 12. huhtikuuta 1920. Vuosina 1925–1940 se tunnettiin nimellä Poliitiline politsei (PolPol). Neuvostovallan aikana sen tilalla oli neuvostotasavallan KGB.

Kaitsepolitseiamet perustettiin uudelleen 1. maaliskuuta 1991 poliisilaitoksen osana ja siirrettiin sisäministeriön alaisuuteen 18. kesäkuuta 1993.

Viron suojelupoliisin toimintaa on näkyvimmin kritisoinut suomalaissyntyinen Risto Teinonen kaitsepolitsei.com -sivustollaan.

Entistä suojelupoliisin poliisia epäillään vakoilusta Venäjän hyväksi. Hän jäi eläkkeelle loukkaannuttuaan työtehtävässä ja aloitti sen jälkeen yhteistyön Venäjän turvallisuuselinten kanssa. Hänet on palkittu kahteen otteeseen. Hänet valittiin vuoden 1995 vuoden suojelupoliisiksi, ja vuonna 1998 hänelle myönnettiin hopeinen kotkanristin ansiomerkki.

Kapon huhtikuussa 2019 julkaisemassa vuosiraportissa Virossa on vuoden 2007 jälkeen tuomittu yhteistyöstä Venäjän turvallisuuselinten kanssa 18 ihmistä. Nyt paljastunut ei vielä sisälly siihen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaitsepolitseiametin sivusto    

Poliisitoimi
Viron valtion virastot
Tiedustelupalvelut
Ischia

Ischia on tuliperäinen saari Napolinlahden pohjoispäässä, noin 25 kilometriä Napolista. Se on itä-länsisuunnassa noin kymmenen kilometriä pitkä, ja pohjois-eteläsuunnassa seitsemän kilometriä leveä. Saaren korkein kohta on 789 metriä korkea Monte Epomeon tulivuori. Saaren pääkaupungin nimi on myös Ischia.

Saarella asuu vakinaisesti noin  asukasta ympäri vuoden, kesällä noin nelinkertainen määrä; lisäksi kesäkaudella siellä käy miljoonia matkailijoita. Heitä houkuttelevat kuumien lähteiden ympärille rakennetut terveyskylpylät, varsinkin kesällä manner-Italiaa miellyttävämpi ilmasto ja vehreä luonto sekä kauniit maisemat. Lauttamatka mantereelta kestää noin 45 minuuttia.

Historia 

Antiikin aikana Ischian saari tunnettiin nimellä Ainaria (), latinaksi Aenaria ja runoudessa myös Inarime. Siellä sijaitsi Pithekussain kaupunki, joka on kreikkalaisten varhaisin tunnettu kauppa-asema Italiassa. Se perustettiin noin 770 eaa. Pithekussain merkittävimpiin löytöihin lukeutuu niin kutsuttu Nestorin malja, jossa oleva piirtokirjoitus on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä kreikkalaisen kirjaimiston käytöstä. Pithekussaista käsin asutettiin mantereen puolen Kymen (Cumae) kaupunki noin 750–725 eaa., jonka jälkeen Pithekussain merkitys väheni. Tuliperäinen saari kärsi antiikin aikana usein maanjäristyksistä ja vulkaanisesta toiminnasta.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Campanian maantiede
Italian saaret
Napolin metropolikaupunki
Välimeren saaret
Kestävyysajo

Kestävyysajo on moottoriurheilun muoto, jossa kilpailijat ajavat autoillaan hyvin pitkän kilpailun – niin pitkän, että usein tarvitaan kaksi tai useampi kuljettajaa vuorottelemaan auton ajamista. On olemassa myös moottoripyörille suunnattuja kestävyysajoja.

Kestävyysajoissa joutuu koetukselle myös itse kilpa-auto. Valmistajalle on tärkeää saada tuotettua autoja, jotka kestävät kilpailun pitkän rasituksen. Kuuluisin kestävyysajo on Le Mansin 24 tunnin ajo, joka järjestetään vuosittain Le Mansissa Ranskassa. Usein kilpailuissa ei ole säädetty matkan pituutta, vaan voittajaksi selviytyy pisimmälle tietyssä ajassa ajanut kilpailija.

Suurin osa kestävyysajoista on tuhannen kilometrin tai kuuden, yhdeksän, kahdentoista tai 24 tunnin kilpailuja kilparadoilla. Ennen kilpailuun oli pakollista osallistua pareittain, mutta nykyään yksilösuoritukset ovat sallittuja (ei 24 tunnin ajoissa), joskin hyvin harvinaisia.

Muutamia kuuluisia kestävyysajoja:
 Bathurst 1000
 Bol d'Or
 Coca Cola 600
 Dakar-ralli
 Nürburgringin tuhannen kilometrin ajo
 Span tuhannen kilometrin ajo
 Monzan tuhannen kilometrin ajo
 Suzukan tuhannen kilometrin ajo
 Sebringin 12 tunnin ajo
 Daytonan 24 tunnin ajo
 Le Mansin 24 tunnin ajo
 Nürburgringin 24 tunnin ajo
 Span 24 tunnin ajo
 Petit Le Mans
 Mil Milhas
 Suzukan 8 tunnin ajo

Autourheilu lajeittain
Allan McNish

Allan McNish (s. 29. joulukuuta 1969 Dumfries, Skotlanti) on skotlantilainen entinen kilpa-ajaja. Hän asuu tällä hetkellä Monacossa. McNishin autokunta voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuosina 1998, 2008 ja 2013. McNish on ajanut myös American Le Mans Series -sarjassa. Vuonna 2013 McNish voitti WEC-sarjan mestaruuden yhdessä Tom Kristensenin ja Loïc Duvalin kanssa. Hän ilmoitti vuoden 2013 päätteeksi lopettavansa kilpa-autoilu-uransa.

Uran alku 
NcNish aloitti uransa kartingissa, josta hän yleni Vauxhall Lotus -luokkaan, jossa hän kilpaili Mika Häkkisen tallitoverina. Kyseissä sarjassa hän voitti Britannian mestaruuden Häkkisen kuitatessa Euroopan mestaruuden nimiinsä.

Vuonna 1989 McNish siirtyi Formula 3 -luokkaan ja kilpaili Dick Bennettsin johtamassa kuuluisassa F3-tallissa West Surrey Racingissä, jossa hän sijoittui loppupisteissä toiseksi.

McNish osallistui kansainvälisen Formula 3000 -sarjan kilpailuihin vuosina 1989–1995.

Formula 1 

McNishin ensiesiintyminen Formula 1 -sarjassa tapahtui vuonna 2001, kun hän ajoi kaudeksi 2002 mukaan tulleen Toyota-tallin testikuljettajana Mika Salon kanssa. Kun talli oli ensimmäistä kauttaan F1:ssä kilpailemassa kaudella 2002, McNish oli tallin toinen kuljettaja. Ensimmäinen kausi jäi McNishille kuitenkin ainoaksi huonojen esitystensä takia: hän ei saavuttanut yhtäkään pistettä kaudella ja sai potkut. McNishin kauden parhaaksi sijoitukseksi jäi kauden toisen kilpailun Malesian seitsemäs sija. Lisäksi McNish keskeytti kahdeksan kertaa. Aika-ajoissa McNish oli parhaimmillaan kymmenes.

Lyhyen F1 -uransa jälkeen McNish jatkoi F1:ssä Renault'n testikuljettajana, ja hän pääsi ajamaan perjantain harjoituksissa.

Ura urheiluautoilla 
Suurempaa menestystä urallaan McNish on saavuttanut urheiluautoilla. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1998 ja ajoi samana vuonna FIA GT Championshipissä. Voitot tulivat myös vuoden 2008 ja 2013 ajoista. McNish on ajanut American Le Mans Series -sarjassa useana vuotena ja voitti prototype-luokan mestaruuden vuosina 2000, 2006 ja 2007.

McNish voitti Sebringin 12 tunnin ajon vuosina 2004 ja 2006. Hän on myös ajanut DTM-sarjassa vuonna 2005.

Formula 1 -tulokset

FIA WEC -tulokset

DTM-tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
American Le Mans Series -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt