joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anssi Lassila

Anssi Pellervo Lassila (s. 9. maaliskuuta 1973 Soini) on suomalainen arkkitehti ja perustamansa Oopeaa-arkkitehtitoimiston johtaja ja pääosakas. Aiemmin Lassila työskenteli muun muassa arkkitehtitoimisto Lassila & Hirvilammessa. Hän opiskeli arkkitehtuuria Oulun yliopistossa 1993–2002 ja on toiminut Oulun yliopiston arkkitehtuurin yksikössä myös luennoitsijana. Lassila on suunnitellut muun muassa useita kirkkoja.

Lassila oli vuonna 2013 Helsinkiin suunnitellun Guggenheim-museon arkkitehtuurikilpailun tuomariston jäsen. Hänelle myönnettiin vuoden 2015 arkkitehtuurin Finlandia-palkinto Jyväskylän Kuokkalan Puukuokka-puukerrostalosta. Vuonna 2017 Lassila sai arkkitehtuurin valtionpalkinnon. Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin 2021.

Töitä 
 Kärsämäen paanukirkko (2004)
 Klaukkalan kirkko, Nurmijärvi (2004)
 Kuokkalan kirkko, Jyväskylä (2010)
 As Oy Jyväskylän Puukuokka (2015)
 Suvelan kappeli, Espoo (2016)
Tikkurilan kirkko, Vantaa (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Oopeaa-arkkitehtitoimisto

Suomalaiset arkkitehdit
Kirkkojen suunnittelijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Uiakatsi järv

Uiakatsi järv (myös Hiuakatsi järv, Väike Kooraste järv, Valgejärv) on Virossa Kanepin kunnassa Põlvamaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee Tõrvamäen alla ja se kohoaa yli 25 metriä järven vedenpintaa korkeamalle. Järven pinta-ala on 19 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järveen laskee muutama lyhyt metsä- tai pelto-oja, joten valuma-alueen laajuuskin on vain 2,0 neliökilometriä. Järven laskuoja on 150 metriä pitkä ja se laskee Koorasten Suurjärveen.
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 6,0 metriä ja suurin syvyys 18,6 metriä. Järven rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsä- ja peltomaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee seitsemän maatilaa.

Luontoarvoja ja luokittelu 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Järvessä on runsaasti kalaa. Järvessä esiintyy yleisenä lahna, hauki, särki, ahven, suutari ja karppi.

Vesistösuhteita 
Uiakatsi järveen tulee kaksi lyhyttä metsäojaa laakson pohjalta. Sen valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 2 neliökilometriä. Järven laskuoja lähtee sen koillispäästä ja se laskee 150 metrin jälkeen Suurjärven kaakkoispäähän. Suurjärvi on Pühäjõen läpivirtausjärvi, ja Pühäjõgi yhtyy pääuomaansa Võhandu jõgeen Jõgeharassa.

Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kooraste küla 

Kanepi
Põlvamaan järvet
Otepään ylänkö
Peipsijärven alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Pühäjõen (Sillaotsa) valuma-alue
Laanemaa järv

Laanemaa järv tai myös Orkjärv  on Virossa Nissin maalaiskunnassa Harjumaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 9 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 280 metriä leveä. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,47 ha. Saariksi voidaan tulkita muutkin ruovikkosaaret, joita järvellä esiintyy monia.
 
Järven suurin syvyys noin 2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja rannat ovat suomaata tai ruovikkoa. Se kuuluu Orkjärven luonnonsuojelualueeseen ja sijaitsee sen luoteispäässä. Sillä ei ole ollut luontaista laskuojaa, mutta sellainen on kaitettu ja juhdettu pohjoisessa olevan metsäalueen ojiin. Ne laskevat edelleen Munalaskme ojaan, joka yhtyy Vasalemma jõgeen.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Lähteet 

Harjumaan järvet
Vasalemma jõen vesistö
Botin luomat artikkelit
Sinijärv (Endla)

Sinijärv  on Virossa Jõgevan kunnassa Jõgevamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee Endla raban () ja Linnusaare raban välissä. Järven pinta-ala on 42 ha ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Saaria on 3, joiden yhteinen pinta-ala on 0,12 ha. Sen läpi virtaa Põltsamaa jõgi, jota ninitetään tässä Räägu kanaliksi. Se on kaivettu tasaamaan Endla järven ja Sinijärven vedenpintoja. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja rannat ovat metsämaata tai suota.

Lähteet 

Jõgeva
Jõgevamaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Pedja jõen valuma-alue
Väinjärv

Väinjärv (myös Veinjärv) on Virossa Järvan kunnassa Järvamaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Se on maakunnan suurin järvi.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee Pandiveren ylängön eteläosassa Ervitan ja Väinjärve kylien lähellä itä-länsi-suuntaisessa matalassa laaksossa. Järven pinta-ala on 36 ha ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Luontaisia saaria on vain yksi ja sen pinta-ala on 0,33 ha, mutta länsipään niemi on katkaistu toiseksi saareksi. Järven keskisyvyys on 5,6 metriä ja sen tilavuudeksi on arvioitu 0,00232 km³ eli 2,32 miljoonaa m³. Siihen laskee ojia laajalta alueelta, jonka pinta-ala on 26 km². Sen laskuoja on Väinjärve oja, joka lähtee järven itäpäästä ja joka yhtyy Preedi jõgeen 800 metrin jälkeen.

Järven rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä ja rannat ovat metsä- tai puistoaluetta. Järven pohjois- ja lounaispuolen pellot ovat vaikuttaneet ojiensa takia järven rehevöitymiseen. Oman osansa on antanut kaakkoispuolen turpeentuotantoalue. Vesi on kirkasta ja pohjoisrannalle on kunnostettu uimaranta, jossa on hyppytornikin.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi  (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.

Luontoarvoja 
Järven vesi on nykyään selkeää, mikä voi olla seurausta kuormituksen vähenemisestä ja järven pohjassa olevien lähteiden yhteisvaikutuksesta. Veden näkösyvyys on 2,5–3 metriä. Järvestä saadaan varsin isoja kaloja. Yleisimmät lajit ovat hauki, ahven, ruutana, suutari ja lahna. Järveltä voi vuokrata veneitä.

Lähteet 

Järva
Järvamaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Pedja jõen valuma-alue
Linnamäen patojärvi

Linnamäen patojärvi (myös Linnamäe veehoidla tai Linnamäe paisjärv) on Virossa Jõelähtmen maalaiskunnassa Harjumaalla sijaitseva padottu järviallas. Linnamäellä viitataan tunnettuun Jägalan linnamäkeen, joka sijaitsee padon itäpuolella järven rannassa.

Maantietoa 
Tekojärvi on syntynyt, kun Jägala jõen yli on rakennettu 130 metriä pitkä pato. Pato liittyy Linnamäen voimalaitokseen. Tekojärven pinta-ala on 31 ha ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järven muoto seuraa Jägala jõen jokilaakson muotoa, minkä takia siinä on viisi mutkaa. Saaria on kuusi ja niiden yhteinen pinta-ala on 1,86 ha. Jägala jõen valuma-alueen suuruus on 1 572,3 km². Järven rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä ja rannat ovat metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee kolme maatilaa ja sen itäpuolelta kulkee Ihasaluun johtava maantie.

Vedenlaatu 
Järvi on kirkasvetinen, jossa humuspitoisuudet ovat alhaiset.

Lähteet 

Jägala jõen vesistö
Jõelähtme
Viron tekojärvet
Botin luomat artikkelit
Vaskjalan tekojärvi

Vaskjalan tekojärvi (myös Vaskjala paisjärv) on Virossa Raen maalaiskunnassa Harjumaalla sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa 
Patojärvi on muodostettu patoamalla Pirita jõen uoma. Tekojärven pinta-ala on 31 ha ja se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järviallas on kaksiosainen. Pohjoisosan vedenpinta on alempana kuin eteläosan vedenpinta. Yläaltaasta otetaan vettä Vaskjala–Ülemiste kanaliin ja vastaava määrä vettä tuodaan Kaunissaaren tekojärvestä muutama kilometri yläjuoksulle Pirita jõgeen Jägala-Pirita kanalia myöten. Järven valuma-alueen laajuus on 637,7 km².
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys 4,3 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000730 km³ eli 0,73 miljoonaa m³. Saaria on kahdeksan, joiden yhteinen pinta-ala on 1,4 ha. Järven rantaviivan pituus on 10,0 kilometriä, josta pohjoisrannat ovat asuinaluetta ja etelärannat metsä- tai niittymaata. Asuinalue on Vaskjala, joka kuuluu Jürin pienoiskauppalaan.

Lähteet 

Pirita jõen vesistö
Rae
Viron tekojärvet
Botin luomat artikkelit
Võhmetu järv

Võhmetu järv  (Võhmetu Suurjärv ) on Virossa Tamsalun maalaiskunnassa Länsi-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Se sijaitsee Pandiveren ylängön reuna-alueeseen ja järvi kuuluu alueen karstijärviin.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee Pandiveren ylängöllä. Sen pinta-ala on 9 ha ja se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Vaikka järvi kuuluu niin sanottuihin karstijärviin, on se suuruutensa vuoksi melko pysyvä. Sen ympärillä olevat pienet lammet kuten Laks järv ja Toomra järv kuivuvat kesäisin kokonaan. Võhmatu järvelle voi käydä myös näin, mutta ilmeisesti sen suuruus ja länsirantaa seuraava harju estää sen. Järven rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven pohja on kova ja se muodostuu sekä hiekka- ja kalkkikivestä että sorasta. Järvi on autio eikä sillä ole laskuojaa. Järveen ei myöskään tule ojia, mutta se saakin vetensä sadannasta ja pohjassa olevien lähteiden kautta. Järvessä ei elä kaloja.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 1) mukaan kovavetinen järvi ().

Järvi luokitellaan limnologisesti alkalitrofiseksi järveksi  (, AL). Tällaisiin järviin on veteen liuennut runsaasti kalkkikivestä irronnutta vetykarbonaattia, joka aiheuttaa veden emäksisen happamuustason (pH on yli 7). Vedessä on myös runsaasti mineraaleja, jotka muuttavat vedenvärin usein turkoosiksi tai sinertäväksi. Koska vesi on emäksistä ja sen sisältämät mineraalit ja ravinteet poikkeavat muista järvistä, on näihin järviin kehittynyt omanlainen levien muodostama ekosysteemi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Keskkonnaamet: Porkuni maastikukaitseala, 2015

Valgejõen vesistö
Länsi-Virumaan järvet
Harjun alavesistöalue
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue
Botin luomat artikkelit
Lemküla järv

Lemküla järv (myös Lemmküla järv) on Virossa Tamsalun maalaiskunnassa Länsi-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Se sijaitsee Pandiveren ylängön reuna-alueeseen ja järvi kuuluu alueen karstijärviin.

Maantietoa 
Järvi kuuluu karstijärviin, jotka sijaitsevat karstimaan alueella ja saavat vetensä sadannasta, pohjavedestä ja kalkkikivikallion maanalaisista lähteistä. Siinä on tämän vuoksi eniten vettä keväisin, kun lumet sulaavat. Silloin sen pinta-ala on noin 6 ha ja se on silloin 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Kun kesällä karstialueen kalliossa vesi vähenee, laskee myös karstijärven vedenpinta ja järvi kutistuu voimakkaasti. Vaikka järvi on suuri, voi se kuivua kokonaan. Järven järvialtaan rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja se on autio. Lemküla järven ympäristössä on viisi pientä lampea. Ne sijaitsevat järven länsirantaa seuraavan harjun samalla puolella lukuun ottamatta Süsijärveä, joka kuivuu myös silloin tällöin. Pohjoisimman lammen Suur Roogjärven rannalla sijaitsee kiinteistö.

Vedenlaatu 
Järven vesi on samanlaista kuin alueen muidenkin järvien vesi. Se on kirkasvetinen, kovavetinen ja alkalitrofinen järvi.

Lähteet 

Länsi-Virumaan järvet
Valgejõen vesistö
Botin luomat artikkelit
Piisupi järv

Piisupi järv  on Virossa Tamsalun maalaiskunnassa Länsi-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Se sijaitsee Pandiveren ylängön reuna-alueeseen, ja järvi kuuluu alueen karstijärviin.

Maantietoa 
Järven itärantaa seuraa harju, joka osaltaan vastaa järven vedentulosta, mutta karstialueen järvenä se saa osan vedestään myös pohjassa olevien lähteiden kautta. Keväisin lumien sulattua nousee järven vedenpinta korkeimmilleen. Silloin järven pinta-ala on noin 5 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Silloin järvessä on yli 60 metriä pitkä saari, jonka pinta-ala on 0,24 hehtaaria. Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä, ja sen rannat ovat metsämaata. Kesällä karstimaan alla olevan veden määrä vähenee, jolloin myös järven vedenpinta alenee. Järven lähellä sijaitsee kaksi lampea, Sahkjärv ja Ratasjärv.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 1) mukaan kovavetinen järvi ().

Piisupo järv luokitellaan limnologisesti alkalitrofiseksi järveksi (, AL). Tällaisten järvien veteen on liuennut runsaasti kalkkikivestä irronnutta vetykarbonaattia, joka aiheuttaa veden emäksisen happamuustason (pH on yli 7). Vedessä on myös runsaasti mineraaleja, jotka muuttavat vedenvärin usein turkoosiksi tai sinertäväksi. Koska vesi on emäksistä ja sen sisältämät mineraalit ja ravinteet poikkeavat muista järvistä, on näihin järviin kehittynyt omanlainen levien muodostama ekosysteemi.

Lähteet 

Valgejõen vesistö
Länsi-Virumaan järvet
Botin luomat artikkelit
Kohila paisjärv

Kohila paisjärv  on Virossa Kohilan kunnassa Raplamaalla sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa 
Patojärven pinta-ala on 4,8 ha ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se on muodostunut, kun Keila jõen vedenpintaa on patoamalla nostettu normaalia korkeammalle. Padon ylittää katu Töötuse. Patojärven keskisyvyys on ilmoitettu olevan 2,5 metriä. Silloin voidaan laskea patoaltaan vesitilavuus kertomalla pinta-ala syvyydellä ja tästä saadaan tulokseksi 120 000 m³ eli 0,00012 km³. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Patoallas sijaitsee Kohilan taajama-alueen laidalla.

Lähteet 

Kohila
Raplamaan järvet
Keila jõen vesistö
Viron tekojärvet
Botin luomat artikkelit
Savalduman karstijärvi

Savalduman karstijärvi  on Virossa Tamsalun maalaiskunnassa Länsi-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Se sijaitsee Pandiveren ylängön reuna-alueeseen ja järvi kuuluu karstijärviin, joiden vedenpinta muuttuu vuodenaikonen kuluessa suuresti.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee karstialueella, jota sadevesi rapauttaa voimakkaasti. Se on syövyttänyt kalkkikivikallioon uurteita, syviä koloja ja maanalaisia onkaloita. Sadevedet imeytyvät tavallisesti näihin maanalaisiin onkaloihin ja vedet kulkeutuvat maanalaisissa puroissa alemmaksi purkautuen esille karstilähteistä. Keväällä, kun lumet sulavat, ei maan alle mahdu niin paljon vettä kuin sinne olisi tarjolla. Maanalaiset onkalot täyttyvät ja loput sulamisvesistä jäävät maan pinnalle.

Savaluduman kylän vieressä sijaitsee Savalduma soo, joka sijaitsee turpeen peittämän karstialueen päällä. Suon reunassa kalkkikivipinta on rapautunut rikki niin, että maastossa voidaan erottaa jopa 4,5 metriä korkea penger. Sen muodostaa sarja karstikuoppia (), joita on yli 60. Ne ovat läpimitoiltaan 2–75 metriä ja noin 2,5 metriä syviä.

Muutaman viikon vuodessa keväällä, kun suon ja ympäristön sulamisvedet valuvat suon laidassa sijaitsevan penkerettä vasten, syntyy suon reunaa seuraava pitkä karstijärvi. Sen kokonaispinta-ala voi kasvaa jopa 100 hehtaarin suuruiseksi. Sen suurimmaksi syvyydeksi on mitattu 6 metriä, mutta keskisyvyydeksi vain 1,7 metriä. Kun kesä lähestyy ja vesi imeytyy maan alle, laskee vedenpinta alemmaksi ja suurjärvestä kuroutuu erilleen pienempiä järviä ja lampia. Ensin se katoaa pohjoispuolelta (Eesjärv), missä on matalinta. Vesi jää lopuksi karstikuoppiin ja muutamaan suon reunassa olevaan pysyvään järveen. Alueen eteläpuolella sijaitsee Tagajärv, jossa pysyy vesi koko kesän ajan. Sinne lasketaan jätevettä, joka rehevöittää sen voimakkaasti. Järven pinta-ala on 3 ha ja sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia 
Koska järvi sijaitsee suon reunalla, valuu siihen ruskeaa humuspitoista vettä. Tällainen järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi. Karstialueen järviin liukenee runsaasti kalkkikivestä irronnutta vetykarbonaattia, joka aiheuttaa veden emäksisen happamuustason (pH on yli 7). Vedessä on myös runsaasti mineraaleja, jotka muuttavat vedenvärin usein turkoosiksi tai sinertäväksi. Tällainen järvi luokitellaan alkalitrofiseksi järveksi (, AL). Kun siihen lasketaan vielä runsaasti ravintoaineita sisältävää jätevettä, rehevöityy järvi voimakkaasti. Järven rehevöityminen on niin voimakasta, että se on muuttunut hypertrofiseksi järveksi. Järven vesi vaihteleekin eri vuodenaikojen mukaan punaisesta ruskeaan ja keltaisesta oliivin vihreään.

Lähteet 

Länsi-Virumaan järvet
Harjun alavesistöalue
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue
Botin luomat artikkelit
Kose veskijärv

Kose veskijärv (myös Kose paisjärv) on Virossa Kosen maalaiskunnassa Harjumaalla sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa 
Patojärven pinta-ala on 1,9 ha. Se on muodostunut, kun Pirita jõgi on padottu pengerpadolla, jonka ylittää katu Pikk ja josta jatkuu Kehra maantee. Joki on patoaltaassa 30–40 metriä leveä ja patoaltaan katsotaan loppuvan juoluan kohdalla. Silloin se on 650 metriä pitkä. Järvi sijaitsee kokonaan Kosen pienoiskauppalan taajama-alueella. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys 1,2 metriä. Järven rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen valuma-alueen laajuus on 167 km².

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Eestielu.ee: Kose veski põnev ajalugu , 9.3.2015, viitattu 3.7.2017
 Weskiwiki.ee: Kose veski, viitattu 3.7.2017 (valokuvia)

Kose
Pirita jõen vesistö
Viron tekojärvet
Botin luomat artikkelit
Oskar von Hindenburg

Oskar Wilhelm Robert Paul Ludwig Hellmuth von Beneckendorff und von Hindenburg (31. tammikuuta 1883 Königsberg – 12. helmikuuta 1960 Bad Harzburg) oli saksalainen kenraaliluutnantti. Hänen isänsä oli sotasankari ja Saksan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg ja hänen äitinsä oli filantrooppi Gertrud von Sperling.

Vuonna 1903 Oskar von Hindenburg seurasi isäänsä Preussin armeijaan, missä hän ei aluksi menestynyt, sillä häntä pidettiin ”vähä-älyisenä”. Kuitenkin kun hänen isästään tuli maineikas sotasankari Tannenbergin taistelun 1914 jälkeen, nuoremman Hindenburgin ura alkoi kehittyä, lähinnä hänen sukunimensä ansiosta. Hän yleni kapteeniksi ja sodan jälkeen Reichswehrissä majuriksi. Hänestä tuli isänsä adjutantti sen jälkeen, kun tämä valittiin valtakunnanpresidentiksi vuoden 1925 presidentinvaaleissa.

Von Hindenburg vastusti aluksi Adolf Hitleriä kuten isänsäkin, mutta tapasi tämän tammikuun lopulla 1933 ja ryhtyi kannattamaan hänen kansleriksi nimittämistään. Hän oli yhdessä mm. Franz von Papenin ja Otto Meissnerin kanssa mukana taivuttelemassa iäkästä isäänsä nimittämään Hitlerin kansleriksi Kurt von Schleicherin tilalle.

Von Hindenburgista tuli vuonna 1942 kenraaliluutnantti Wehrmachtin komentajareserviissä. Sodan loppupuolella puna-armeijan edetessä hän pakeni Medingeniin, Ala-Saksiin. Sodan jälkeen hän asui pitkään Medingenissä ja toimi todistajana Franz von Papenia vastaan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana. Papen kuitenkin todettiin syyttömäksi. Von Hindenburg kuoli kylpylässä Bad Harzburgissa, Ala-Saksissa 12. helmikuuta 1960 kärsittyään jo aiemmin samana vuonna sydänvaivoista.

Von Hindenburg avioitui Margarete von Marenholtzin (1897–1988) kanssa vuonna 1921. He saivat neljä lasta.

Lähteet

Viitteet 

Saksalaiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat
Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Saksalaiset kenraalit
Weimarin tasavalta
Saksalaiset poliitikot
Natsi-Saksan henkilöt
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Sopila

Sopila (monikossa sopile, tai istr. roženica, monikossa roženice) on muinainen perinteinen kroatialainen puupuhallin. Sopila muistuttaa oboeta ja skalmeijaa. 

Sopilaa on käytetään pääasiassa Kvarnerinlahden alueella, Kastavissa, Vinodolissa, Krkin saarella ja Istriassa. Sopileja soitetaan aina pareittain, jolloin samaan aikaan soittavat suuri ja pieni tai ohut ja paksu sopila. Siksi soittimeen viitataankin useimmiten monikkomuodossa sopile. Sopila on soittimena monipuolinen, ja se on tunnettu erityislaatuisesta läpitunkevasta äänestään. Sitä jäljitellään nykyisin modernissa Kvarnerin alueen musiikissa käyttämällä oboeta tai sopraanodulzainaa. Sopila on nykyään mihjn ja šurlen ohella suosituimpia soittimia Istrian,  Kvarnerin ja Krkin kansanperinteessä.

Lähteet 
 Roženice (sopele, sopile, supiele, tororo). Istrapedia.hr, M. Marić (kroatiaksi)
 Sopile. Gajde.com, Stjepan Večković (kroatiaksi)
 Sopile . Kroatian postilaitos.

Puhallinsoittimet
Kroatian musiikki
Luettelo norjalaisista sanomalehdistä

Tämä on luettelo norjalaisista sanomalehdistä.

A
 Adresseavisen
 Aftenposten
 Agder Flekkefjords Tidende
 Agderposten
 Akers Avis/Groruddalen
 Akershus Amtstidende
 Altaposten
 Andøyposten
 Arbeidets Rett
 Askeravisen
 Askøyværingen
 Aura Avis
 Aust Agder Blad
 Avisa Nordland
 Ávvir
 Arendals Tidende

B
 Bergensavisen
 Bergens Tidende
 Brønnøysunds avis
 Budstikka

D
 Dagbladet
 Dagens Næringsliv
 Dag og Tid
 Dagsavisen

F
 Finnmark Dagblad
 Framtid i nord
 Fædrelandsvennen

G
 Glåmdalen
 Gudbrandsdølen Dagningen

H
 Hamar Arbeiderblad
 Hamar Dagblad
 Harstad Tidende

I
 iTromsø

K
 Klassekampen

L
 Lofotposten

M
 Morgenbladet

N
 Nationen
 Nettavisen
 Nordlys

R
 Romsdals Budstikke

S
 Stavanger Aftenblad
 Sunnmørsposten

T
 Tidens Krav
 Troms Folkeblad

V
 Verdens Gang
 Vårt Land

Ö
 Østlendingen
Johann Heinrich Rosenplänter

Johann Heinrich Rosenplänter (23. heinäkuuta, J. 12. heinäkuuta 1782 Wolmar – 27. huhtikuuta, J. 15. huhtikuuta 1846 Pärnu) oli baltiansaksalainen kielitieteilijä ja estofiili. Hän oli ensimmäisiin vironkielisiin tieteellisiin lehtiin kuuluvan lehden Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache (usein lyhyesti: Beiträge...) päätoimittaja.

Rosenplänter oli itämerenmaakuntalainen pappi ja kirjailija. Hän syntyi Wolmarin kaupungissa, latvialaisessa osassa Liivinmaata, ja aloitti monien vastoinkäymisten jälkeen 1803 opiskelun Tarton yliopistossa, jossa hän 1806 suoritti pappistutkinnon. Hän oli vuodesta 1809 kuolemaansa asti Pärnun kaupungissa virolaisen seurakunnan pappina. Rosenplänter on kirjoittanut viroksi ja latviaksi muutamia kirjasia. Hänen huomattavin kirjallinen ansionsa on kuitenkin aikakausijulkaisu Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache (yhteensä 20 vihkoa vuosina 1813–1822), jonka tarkoituksena oli viron kielen tuntemisen edistäminen. Lehti pyrki ensi sijassa kehittämään viroa kirjakielenä. Oli turvattava puhtaaseen kansankieleen, lainattava sopivia sanoja esimerkiksi suomesta. Rosenplänter harrasti viron samoin kuin latvian kielen viljelyä etupäässä kansansivistyksen kohottamista silmällä pitäen. Hänestä oli myös luonnollista, että papit ja muut virkamiehet osasivat virolaisalueella kunnollisesti viroa ja latvialaisalueella latviaa. Siksi näitä kieliä oli hänen mielestään opiskeltava jo kymnaaseissa. Rosenplänterin aloitteesta esitettiin ensimmäiset vironkieliset näytelmät Pärnussa 1816, 1824, 1829. Kansansivistystä hän edisti muun muassa perustamalla kyläkouluja. Suomalaisuuden harrastukset Turussa 1820-luvulla saivat ainakin osittain virikettä Rosenplänterin Beiträgessä esitetyistä mielipiteistä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 ISIK, Eesti biograafiline andmebaas
 Eeva, Digital Text Repository for Older Estonian Literature

Virolaiset toimittajat
Virolaiset kirjailijat
Virolaiset papit
Vuonna 1782 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet
Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache

Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache (usein lyhyesti: Beiträge) oli ensimmäinen vironkielinen tieteellinen lehti. Se ilmestyi vuosina 1813–1832. Lehteä toimitti Johann Heinrich Rosenplänter.

Julkaisu on luettavissa vapaasti tekstikokoelmassa Eesti vanema kirjanduse digitaalsest tekstikogust (EEVA).

Aiheesta muualla
 Beiträge sisällysluettelo, EEVA

Virolaiset lehdet
Tiedelehdet
Kejonen

Kejonen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Esa Kejonen (s. 1994), pesäpalloilija, valmentaja, blogikirjoittaja ja curlingvaikuttaja
 Otto Kejonen (s. 1992), jalkapalloilija
 Pekka Kejonen (1941–2020), runoilija, kirjailija, kriitikko ja jazzmuusikko
 Pentti Kejonen (s. 1946), kulttuuriohjaaja ja elokuva-alan vaikuttaja
 Rauha Kejonen (s. 1955), kirjailija ja runoilija
 Teemu Kejonen (1977–2021), Rääkkylän (2013–2014), Evijärven (2015–2020) ja Askolan (2020–2021) kunnanjohtaja ja diplomi-insinööri.
Kangasmaa

Kangasmaa voi tarkoittaa:

 Alvar Kangasmaa (1883–1951), taidemaalari
 Eeva Kangasmaa-Minn (1919–2008), suomen kielen ja fennougristiikan professori
 Kaarina Kangasmaa (s. 1932), yleisurheilija
 Minna Kangasmaa (s. 1967), kuvanveistäjä
 Tommi Kangasmaa (s. 1971), ammattisotilas ja elokuvatuottaja
Puhtila

Puhtila voi tarkoittaa:

 Kirsti Puhtila (1929–2006), toimittaja, kirjailija ja sanoittaja
 Matti Puhtila (1958–2005), radiotoimittaja
 Sauvo Puhtila (1928–2014), sanoittaja, säveltäjä ja radiotoimittaja
Hentilä

Hentilä voi tarkoittaa:

 Jorma Hentilä (s. 1937), poliitikko
 Seppo Hentilä (s. 1948), valtiotieteen tohtori
 Sini Hentilä (s. 1990), keihäänheittäjä
Kerkkonen

Kerkkonen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Gunvor Kerkkonen (1903–2002), historiantutkija
 Kaarlo Kerkkonen (1869–1928), pastori, kouluneuvos ja sukututkija
 Martti Kerkkonen (1905–1990), historiantutkija
 Ritva Kerkkonen (s. 1944), korkeushyppääjä
 Veikko Kerkkonen (1901–1984), yliopettaja, historiantutkija ja filosofian tohtori
Helsingin tiedemuseo

Helsingin tiedemuseo on vuonna 2013 Helsinkiin suunniteltu tieteen ja tekniikan museo. Sen taustavoimina olivat Helsingin yliopisto, Aalto-yliopisto, Helsingin kaupunki ja Tekniikan museo. Museon piti avautua Suomen itsenäisyyden juhlavuonna 2017, mutta hanke kaatui rahoituspulaan ja on toistaiseksi jäissä. Hankkeen selvitysmies tiedekeskus Heurekan entinen johtaja, professori Per-Edvin Persson laati hankkeesta samana vuonna 36-sivuisen selvityksen.

Lähteet

Tiedemuseot
Helsingin museot
Simo Konsala

Simo Seppo Samuli Konsala (11. syyskuuta 1932 Tampere – 7. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja teatterineuvos.

Konsalan vanhemmat olivat maalari Kaarlo Aadolf Konsala ja Alma Sofia Koskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1957.

Konsala oli Suomalaisen kirjallisuuden seuran palveluksessa 1959–1968 toimien muun muassa Suomen kirjallisuus -teoksen toimitussihteerinä. Hän oli seuran johtokunnan jäsenenä 1968–1971 ja valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1971. Konsala oli myös Aamulehden kirjallisuusarvostelijana 1956–1959 ja Aleksis Kiven seuran sihteerinä 1960–1966. Konsala oli Suomen Teatteriliiton (nykyisin Suomen Teatterit ry) johtajana 1965–1992 ja valtion näyttämötaidetoimikunnan varapuheenjohtajana 1989–1992. Hän sai teatterineuvoksen arvon 1993.

Simo Konsala oli naimisissa vuodesta 1957 keramiikkataiteilija Pirkko Jutin kanssa.

Teoksia 
 Kotimainen kirjallisuus, Tiedon portaat osa 7. WSOY 1969
 Sanataiteen käsitteitä. Markkinointi-instituutin julkaisu no 67. Helsinki 1977
 Veikko Sinisalo ja Suomi ; dramaturgia Simo Konsala ; saatesanat Kaisu Mikkola. Fazer/Finnlevy, Helsinki 1992
 Talentit : näytelmä. 1999 (yhdessä Veikko Pihlajamäen kanssa, perustuu Mathilda Roslin-Kalliolan novelliin Kamala hetki)

Toimitustöitä 
 Seulottua sanaa : kirjoituksia sanataiteen, kielen ja kansanperinteen alalta ; toim. Terho Itkonen ja Simo Konsala. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 269. Helsinki 1961, 2. tark. painos 1962
 Martti Rapola : Suomalainen kurkihirsi : vuosikokousten avajaispuheet 1947–1961 ; Suomalaisen kirjallisuuden seura on julkaissut tämän kirjan esimiehensä professori Martti Rapolan 70-vuotispäiväksi ; toim. Toivo Vuorela ja Simo Konsala. Helsinki 1961
 Suomen kirjallisuus 1, Kirjoittamaton kirjallisuus ; toim. Matti Kuusi ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Matti Kuusi ; kirjoittajat Matti Hako ym. ; Lapinkieliset runonäytteet suomentanut Erkki Itkonen, ruotsinkieliset Jouko Hautala, muunkieliset Matti Kuusi. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1963
 Suomen kirjallisuus 2, Ruotsin ajan kirjallisuus ; toim. Matti Kuusi ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Martti Rapola ; kirjoittajat Olof Enckell ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1963
 Suomen kirjallisuus 3, Turun romantikoista Aleksis Kiveen ; toim. Matti Kuusi, Simo Konsala ; toim. Lauri Viljanen ; kirj. Erik Ekelund ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1964
 Suomen kirjallisuus 5, Joel Lehtosesta Antti Hyryyn ; toim. Matti Kuusi, Simo Konsala ja Sirkka Kurki-Suonio ; toim. Annamari Sarajas ; kirj. Kai Laitinen ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1965
 Suomen kirjallisuus 7, Kirjallisuuden kenttä ; toimitus Matti Kuusi, Sirkka Kurki-Suonio ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Matti Kuusi ; Kirj. Yrjö Blomstedt. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1968

Lähteet 

Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Red Scare

Red Scare (suomeksi punapelko tai punakammo) on yhdysvaltalainen englanninkielinen termi, joka tarkoittaa kommunismin tai radikaalin vasemmistolaisuuden leviämiseen kohdistuvaa pelkoa yhteiskunnassa.

Yleisimmin termiä red scare käytetään kahdesta ajanjaksosta Yhdysvaltain historiassa. Ensimmäinen red scare vuosina 1917–1920 liittyi uhkaan, jonka koettiin tulevan amerikkalaisesta työväenliikkeestä,anarkistien vallankumouksesta ja poliittisesta radikalismista.

Toinen red scare  koettiin Yhdysvalloissa vuosina 1947–1957, jolloin kotimaisten tai ulkomaisten kommunistien pelättiin soluttautuvan yhteiskuntaan ja liittovaltion hallintoon. Kausi tunnetaan senaattori Joseph McCarthyn mukaan ”mccarthyismina”.

Katso myös 

 Antikommunismi
 Kylmä sota

Lähteet 

Yhdysvaltain poliittinen historia
Sosialismi Yhdysvalloissa
Paleofiktio

Paleofiktio on esihistoriallista aikaa kuvaava kirjallisuuden lajityyppi. Termin kehitti suomalainen paleontologi Björn Kurtén kuvaamaan esihistorialliseen aikaan sijoittuvia romaanejaan Den svarta tigern (1978; suom. Musta Tiikeri, 1981) ja Mammutens rådare (1984; suom. Mammutin suojelija, 1984). Paleofiktio muistuttaa historiallista romaania kertoessaan menneistä ajoista, mutta sen kuvaamista tapahtumista ei ole säilynyt kirjallisia lähteitä nykypäivään. Tämän vuoksi paleofiktion kirjoittajan on mahdollista käsitellä aihettaan paljon vapaammin kuin historiallisen romaanin kirjoittajan, ja lajityypillä onkin yhteyksiä myös fantasiakirjallisuuteen ja muuhun spekulatiiviseen fiktioon.

Taulukko suomennetuista paleofiktiokirjoista

Taulukko suomalaisista paleofiktiokirjoista

Lähteet 
 
 

Kaunokirjallisuuden lajityypit
Esihistoria
Laanilan jätteenpolttolaitos

Laanilan jätteenpolttolaitos on Oulun Laanilan kaupunginosassa, Kemiran teollisuusalueella toimiva jätteenpolttolaitos. Laitoksen omistaja on Oulun Energia ja sen käytöstä ja kunnossapidosta vastaa Laanilan Voima Oy.   Vuosittain laitoksessa poltetaan noin 150 000 tonnia yhdyskunta- ja teollisuusjätettä, josta puolet tulee Oulun Jätehuollon alueelta ja puolet muualta Pohjois-Suomesta. 

Jätteenpolttolaitos otettiin kaupalliseen käyttöön vuonna 2012, ja sen polttoaineteho on 53 MW. Vuonna 2015 laitos tuotti höyryä 367 GWh ja kaukolämpöä 40 GWh. Laitoksen tuottamaa energiaa hyödynnetään Kemiran teollisuusprosesseissa ja Oulun Energian sähkön ja kaukolämmön tuotannossa.

Lähteet 

Oulun rakennukset ja rakennelmat
Suomen jätteenpolttolaitokset
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 loppuottelu oli jalkapallo-ottelu, jossa ratkaistiin jalkapallon MM-kilpailujen 2018 voittaja. Se oli neljän vuoden välein pelattavien jalkapallon MM-kilpailujen 21. loppuottelu. Se pelattiin Lužniki-stadionilla Moskovassa, Venäjällä 15. heinäkuuta 2018 Ranskan ja Kroatian välillä.

Ottelun voittanut Ranska karsiutui vuoden 2021 Maanosaliittojen cupiin.

Ottelu

Tiedot

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto  
 Viralliset otteluraportit  

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelut
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2018
Moskovan urheilu
Suomen Silkkikutomo

Suomen Silkkikutomo Oy oli Helsingissä  vuodesta 1929 konkurssiinsa 1991 asti toiminut tekstiiliteollisuusyritys. Sillä oli tehdas myös Keski-Pohjanmaan Kannuksessa.

Parhaimmillaan 430 henkeä työllistänyt yritys valmisti muun muassa alusvaatteita, vuorikankaita ja 1960-luvulla suosittuja nailonpaitoja. Yrityksen tuotemerkkejä olivat muun muassa Mary Ann ja Sir William.

Yhtiön perusti virolainen Voldemar Kits, joka aloitti tuotannon pienimuotoisesti kellarihuoneessa Sörnäisissä.

1950-luvun alussa yritys rakennutti Herttoniemeen arkkitehti Matti Finellin suunnitteleman rappauspintaisen teollisuuskiinteistön. Suomen Silkkikutomon konkurssin jälkeen Laivalahdenkatu 2b:n lähes 7 000 kerrosneliömetrin rakennukset olivat pitkään tyhjillään, kunnes uusi omistaja Sponda remontoi kiinteistön 2000-luvun alkupuolella toimistotiloiksi. Kiinteistössä toimi 2010-luvun puolivälissä muun muassa Lääkäriasema Diacor, suoramarkkinointiyritys MicroMedia ja Helsingin työväenopisto.

Vuonna 1991 Suomen Silkkikutomo ajautui konkurssiin. Seuraavana vuonna Ilpo Larha murhasi Suomen Silkkikutomo Oy:n omistajan, 77-vuotiaan Wilhelm Högstenin tämän perintöä havitelleen pojan Fred Högstenin toimeksiannosta.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Suomalaiset vaatetusalan yritykset
Herttoniemi
Fred Kerley

Fred Kerley (s. 7. toukokuuta 1995) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päämatka on ollut aiemmin 400 metrin juoksu ja vuodesta 2021 lähtien myös 100 ja 200 metrin juoksut. Hän on pituudeltaan 191 cm.

Kerley voitti 400 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2017. Hän voitti samana vuonna NCAA:n 400 metrin mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sai hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 400 metrillä 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 44,17. Lisäksi hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen voittaessa 4 × 400 metrin viestin maailmanmestaruuden ajalla 2.56,69.

Kerley saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 100 metrillä ennätyksellään 9,84. Hän voitti 100 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2022 ajalla 9,77 juostuaan välierissä ennätyksensä 9,76. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti 100 metrillä kultaa ajalla 9,86. Alkuerissä hän juoksi ajan 9,79. 200 metrillä hän karsiutui välierissä.

Kerley juoksi 400 metrin ulkorataennätyksensä 43,64 Des Moinesissa 27. heinäkuuta 2019. Hallissa hän on juossut saman matkan parhaimmillaan aikaan 44,85 Texasin College Stationissa 11. maaliskuuta 2017. 200 metrin ennätyksensä 19,76 hän juoksi Nairobissa 18. syyskuuta 2021.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Kultarypykkä

Kultarypykkä (Pseudomerulius aureus) on ruskolahoa aiheuttava sienilaji, jota tavataan yleensä lahomännyllä, joskus muillakin havupuilla, lähinnä keloilla ja hirsillä. Laji on lähes alustanmyötäinen. Laji on Suomessa silmälläpidettävä (NT). Tunnetummista sienilajeista kultarypykkä on kaukainen sukulainen samettijalalle.

Itiöemä on keltainen, oranssiin vivahtava. Sen alapinta on syvään säteittäisuurteinen, muttei kääpämäisen pillinen. Se on pehmeä ja reunoiltaan usein irti kasvupinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kultarypykkä (Pseudomerulius aureus)

Boletales
Ruskolahosienet
Kääväkkäät
Päin myrskyävää merta

Päin myrskyävää merta on Matti Hauptin tekemä reliefi entisessä Suomen Höyrylaiva Oy:n pääkonttorin seinässä, Helsingin Eteläranta 8:ssa. 

Pronssireliefi valmistui arkkitehtien Ola ja Ethel Hanssonin suunnittelemaan, vuonna 1955 valmistuneeseen rakennukseen. Reliefi on noin 2,5 metriä leveä ja 3 metriä korkea.
 
Reliefin kuva-aihetta on vaikea havaita. Siinä on merta uhmaava merenneito, joka istuu hevosen selässä. Kamppailun alusta riehuvan meren kanssa kertoo torvi, jota merenneito puhaltaa. Teoksen aihe kuvaa siviilimerenkulun kamppailua merta vastaan. Sen ilmaisukieli ja symboliikka ovat harkitun klassisia.

Lähteet 

Helsingin patsaat ja veistokset
Kansakuntien ja vapauden Eurooppa

Kansakuntien ja vapauden Eurooppa (Europe of Nations and Freedom, ENF) on EU-kriittinen europarlamenttiryhmä Euroopan parlamentissa. 40 europarlamentaarikon ryhmä perustettiin 15. kesäkuuta 2015. Ryhmän puheenjohtajat ovat Marine Le Pen ja Marcel de Graaff.

Jäsenpuolueet maittain

Lähteet ja huomautukset

Aiheesta muualla
 Kansakuntien ja vapauden Eurooppa -ryhmän viralliset Internet-sivut 
 http://www.europarl.europa.eu/meps/fi/search.html?politicalGroup=2960

Europarlamenttiryhmät
EU-kriittisyys
Esa Kervinen

Esa Einari Kervinen (26. joulukuuta 1929 Vieremä – 6. huhtikuuta 2016 Lappeenranta) oli suomalainen kivääriampuja. Kervinen edusti Mikkelin Ampujia ja vuodesta 1964 Joensuun Ampujia.

Kervinen kilpaili kolmissa kesäolympialaisissa: Roomassa 1960, Tokiossa 1964 ja Münchenissä 1972. Roomassa hän sijoittui pienoiskiväärin asentokilpailussa kuudenneksi ja vapaakiväärin asentokilpailussa yhdeksänneksi sekä Tokiossa vapaakiväärin asentokilpailussa kuudenneksi. Vuonna 1974 Kervinen voitti pienoiskiväärin makuuasennon joukkuekilpailun maailmanmestaruuden, ja Caracasissa 1954 hän voitti vakiokiväärin joukkuekilpailussa MM-pronssia. Kervinen valittiin Suomessa Vuoden ampujaksi vuonna 1970, ja hän kilpaili SM-tasolla lähes 80-vuotiaaksi asti muun muassa tavoitellen MM-kilpailupaikkaa 60-vuotiaana. Hän oli Pohjois-Karjalan paras urheilija ja sanomalehti Karjalaisen kultamitalin saaja vuosina 1965 ja 1970. Hän työskenteli muun muassa rajavartiostossa ja musiikin parissa ja asui elämänsä aikana myös Kanadassa. Kervinen kuoli 86-vuotiaana nopeasti edenneeseen sairauteen Lappeenrannassa 6. huhtikuuta 2016.

Kervisen instrumentti oli trumpetti. Vapauduttuaan rajavartioston palveluksesta toimi musiikinopettajana Joensuun konservatoriossa ja hän oli myös musiikkiopiston rehtori.

Lähteet 
 Im Memoriam: Esa Kervinen Urheiluampuja-lehti 2/2016, s. 29
 Heikki Arppi: Esa Kervinen on poissa. Karjalainen 10.4.2016 s. 24

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Esa Kervinen Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

Suomalaiset ampujat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Päivi Niemi

Päivi Mirja-Liisa Niemi (o.s. Arola; synt. ) on suomalainen Turun yliopiston kasvatuspsykologian professori emerita (2004–2014) sekä kognitiivisesti suuntautunut kouluttajapsykoterapeutti ja työnohjaaja (1988–). 

Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Pirkanmaan yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1975, lisensiaatiksi 1979, ja psykologian tohtoriksi 1988. Niemen englanninkielisen väitöskirjan aiheena oli Adolescents and the family : images and experiences of family life in Finland. Hän on ollut Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisen tiedekunnan kasvatuspsykologian dosentti vuodesta 1997 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla
Turun yliopiston tiedote 2.9.2003. Professorinimitys (utu.fi)
Päivi Niemi (utu.fi)

Suomalaiset psykologit
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Agderposten

Agderposten on riippumaton liberaali norjalainen päivälehti, joka ilmestyy Arendalissa, ja sillä on lukijoita pääasiassa Itä-Agderin läänissä. Paikallistoimitukset ovat Risørssä, Tvedestrandssa, Grimstadissa, Kristiansandissa, Vallessa, Birkenesissa ja Åmlissa. Agderpostenin perusti 1874 opettaja Jens Svendsen, ja sen on omistanut Strayn perhe vuodesta 1935. Lehden levikki oli vuonna 2016 yhteensä 18 718 kappaletta. Sen päätoimittaja on Øyvind Klausen.

Agderposten on ilmestynyt verkossa vuodesta 1998. Paperilehti on ilmestynyt vuodesta 2004 alkaen tabloidina.

Päätoimittajat
 Jens Svendsen 1874–1919
 Jens Vevstad 1919–1928
 Magne Torsvik 1928–1936
 Robert Knudsen 1936-–1945
 Sigurd Svendsen 1945–1946
 Einar Gauslaa 1946–1978
 Thor Bjørn Seland 1978–1996
 Stein Gauslaa 1996–2009
 Eivind Ljøstad 2009–2010
 Morten Rød 2010–2016
 Øyvind Klausen 2016–

Lähteet
Store norske leksikon, snl.no,

Viitteet

Aiheesta muualla
Agderpostenin verkkosivusto

Norjalaiset sanomalehdet
Trevor Noah

Trevor Noah (s. 20. helmikuuta 1984 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen koomikko ja televisioesiintyjä, joka on tullut tunnetuksi Yhdysvalloissa juontamalla vuodesta 2015 alkaen Comedy Central -kaapelikanavan The Daily Showta.

Noah syntyi sveitsinsaksalaisen isän ja xhosa-heimoon kuuluvan äidin poikana apartheidin varjossa. Poika asui äitinsä kanssa Sowetossa, ja he joutuivat vierailemaan Noah’n isän luona Johannesburgin valkoisten alueella niin, että äiti esitti kotiapulaista. Trevor Noah aloitti uransa Etelä-Afrikassa saippuasarjan näyttelijänä, standup-koomikkona ja televisiojuontajana. Vuonna 2009 hän löi itsensä läpi televisiossa ohjelmallaan The Daywalker. Vuosina 2010–2011 hänellä oli oma show Tonight with Trevor Noah maan M-Net- ja DStv-kanavilla. Hän sai kansainvälistä mainetta ja  alkoi saada vierailukutsuja brittiläisiin julkkispaneelityyppisiin viihdeohjelmiin sekä amerikkalaisiin talk show -ohjelmiin.

Joulukuussa 2014 Noah nimitettiin The Daily Show’n uudeksi ”ulkomaankirjeenvaihtajaksi”, ja seuraavana vuonna hän sai paikan ohjelman pitkäaikaisen vetäjän Jon Stewartin seuraajana. Syyskuussa 2022 Noah ilmoitti jäävänsä pois ohjelmasta seitsemän vuoden jälkeen keskittyäkseen taas standup-komiikkaan.

Teokset 

 Laiton lapsi – värikäs nuoruuteni Etelä-Afrikassa. Alkuteos Born a Crime – Stories from a South African Childhood (2016), suomentanut Jaana Iso-Markku. Jyväskylä: Atena, 2020. ISBN 978-952-300-658-4

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Eteläafrikkalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset juontajat
Amerikaneteläafrikkalaiset
Stand up -koomikot
Paneelishow

Paneelishow () on television visailuohjelma, joka perustuu sanavalmiiden julkisuuden henkilöiden käymään koomiseen keskusteluun. Osa ”julkkispaneelin” jäsenistä voi olla pysyviä, osa vaihtuvia vierailijoita. Yksi vakiokasvoista toimii puheenjohtajana.

Suomen televisiokanavilla pitkäikäisin paneelishow on Uutisvuoto (Yle TV1 1998–2018), uudempia Hyvät ja huonot uutiset (Nelonen 2012–), Villi kortti (Yle TV2 2015–) ja Pitääkö olla huolissaan? (MTV 2016–).

Historiaa
Kokeneista esiintyjistä koostuvaa keskusteluryhmää käytettiin jo Yhdysvalloissa läpi 1940-luvun jatkuneessa NBC:n radio-ohjelmassa Information Please. Toinen suosittu amerikkalaisradioiden paneelishow Milton Berlen juontama Stop Me If You've Heard This One. 

Televisiossa paneelishow’t olivat pitkään tietokilpailujen kaltaisia ohjelmia, joissa julkisuuden henkilöt kilpailivat puolivakavissaan palkinnoista. Vähitellen ohjelmaformaatit kehittyivät nykyisen kaltaisiksi, jolloin kilpailu yksitellen tai joukkueina on enää sivuosassa tai puuttuu kokonaan. Jos palkintoja jaetaan, ne ovat Uutisvuodon tapaan usein koomisen huonoja. Nykyisten kaltaisten viihdepaneelien esikuvana pidetään yleisesti BBC:n vuodesta 2003 jatkunutta julkkisvisailua, Stephen Fryn juontamaa ohjelmasarjaa QI.

Lähteet
Toivo Ovaska (urheilija)

Toivo Johannes Ovaska (18. joulukuuta 1899 Ruskeala, Suomen suuriruhtinaskunta – 3. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja jalkapalloilija.

Pikaluistelussa Ovaska kilpaili Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928, missä hän sijoittui 500 metrillä 11:nneksi ja 1 500 metrillä 15:nneksi. Jalkapallossa hän pelasi Suomen miesten maajoukkueessa neljä A-maaottelua vuosina 1927–1928 ja voitti Helsingin Jalkapalloklubin pelaajana SM-kultamitalin vuonna 1925.

Lähteet 
 Urheilutiedon SM-kilpailu 2001, vast. 93 Suomen Urheilutietäjät ry

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Toivo Ovaska Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

Suomalaiset pikaluistelijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Bertel Backman

Bertel Fredrik Aulis Miesmäki, entinen Backman (10. kesäkuuta 1905 Tampere – 7. helmikuuta 1981 Tampere) oli suomalainen lääkäri ja pikaluistelija.

Henkilöhistoria
Miesmäen vanhemmat olivat johtaja Ernst Albert Backman ja Lilli Helena SChreck. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1936 oli Sirkka Hagar Laaksonen (k. 1942) ja toinen vuodesta 1943 sairaanhoitaja Gerda Bremer. Miesmäki tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1925 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1933, kirurgiaan hän erikoistui 1945. Hän työskenteli lääkärinä Tampereella eri sairaaloissa, mutta myös lääkärinä SPR:n palveluksessa ja tehtaan lääkärinä. Hatanpään sairaalan kirurgisen osaston lääkäri hänestä tuli 1953. Sodissa Miesmäki toimi kenttäsairaalan ja sotasairaalan lääkärinä, sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri.

Urheilu-ura
Pikaluistelussa Tampereen Pyrintöä edustanut Miesmäki (Backman) kilpaili Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928, missä hän sijoittui 500 metrillä kahdeksanneksi ja 5 000 metrillä 13:nneksi. 1 500 metrillä hän keskeytti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bertel Backman Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

 Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset pikaluistelijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Anticimex

Anticimex on kansainvälinen tuhoeläinhallinnan, rakennetun ympäristön ja elintarvikehygienian palveluyritys. Emoyhtiö Anticimex International AB perustettiin vuonna 1934 Ruotsiin, mistä sen toiminta on laajentunut 16 maahan Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa ja Australiassa. Emoyhtiö tytäryhtiöineen työllistää kansainvälisesti noin 4 500 henkeä. Anticimex-konsernin omistaa pääomasijoitusyhtiö EQT.

Suomen lisäksi konsernilla on tytäryhtiöitä Norjassa, Tanskassa, Itävallassa, Belgiassa, Saksassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Yhdysvalloissa, Singaporen tasavallassa, Malesiassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Australian ja Uuden-Seelannin tytäryhtiöt käyttävät poikkeuksellisesti nimeä Flick Anticimex.

Suomessa Anticimexin pääkonttori sijaitsee Vantaan Kaivokselassa. Suomessa toimi- ja myyntipisteitä on pääkonttorin lisäksi 13 kappaletta. Suomen Anticimex tekee vuositasolla noin 50 000 asiakaskäyntiä.

Palvelutarjonnassa on perinteisten ja digitaalisten tuhoeläinhallinnan palveluiden lisäksi sisäilmatutkimus- ja elintarvikehygieniapalveluita sekä If-vakuutusyhtiön kanssa yhteistyössä Kunnon Koti -palvelu omakotitalo-omistajille. Anticimex yhdistetään konsernina useimmiten tuholaistorjuntaan; todellisuudessa jokaisella maalla on yksilöllinen palvelutarjonta.

Palvelut 

Suomessa palvelut painottuvat neljälle osa-alueelle:

Tuhoeläinhallintapalvelut
 tuhoeläintarkastukset 
 jyrsijöiden monitorointi ja torjunta 
 myrkytön jyrsijätorjunta (SMART)
 lentävien hyönteisten monitorointi (UV-laitteet, huolto ja raportointi)
 hyönteisten monitorointi (feromonit) ja torjunta
 lintusuojaus
 lutikkakoiratarkastukset
 lämpö- ja kylmäkäsittelyt 
 desinfioinnit
 koulutuspalvelut

Elintarvikehygieniapalvelut
 hygienia- ja tuoteturvallisuuden auditoinnit sekä tarkastukset
 elintarvike- ja pintapuhtauden näytteenotot
 omavalvontasuunnitelmat 
 koulutuspalvelut 

Sisäilmatutkimukset
 mikrobitutkimukset
 VOC- ja haitta-ainemittaukset
 lattiapäällysteiden vauriotutkimukset 
 kuitu- ja pölytutkimukset
 olosuhdeseurannat
 merkkiainetutkimukset
 ilmanvaihtotutkimukset
Talotarkastukset
 Ifin kanssa yhteistyössä Kunnon Koti -palvelu

Lähteet 
 Anticimex-konsernin kotisivut Viitattu 29.6.2017.
 Anticimex Oy:n kotisivut Viitattu 26.6.2017.
 Anticimex SMART Viitattu 26.6.2017.
 Ifin Kunnon koti -palvelu Viitattu 28.6.2017.
 EQT:n kotisivut  Viitattu 29.6.2017.

Tuholaisten torjunta
Ruotsalaiset yritykset