joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tavisupleba

Tavisupleba (, ”vapaus”) on Georgian kansallislaulu. Davit Maghradzen georgian kielellä sanoittama hymni otettiin käyttöön uuden lipun ja vaakunan kanssa vuonna 2004, kun Georgian hallinto oli vaihtunut ruusujen vallankumouksessa. Parlamentti hyväksyi uuden kansallislaulun 20. toukokuuta 2004, tasan viisi kuukautta Eduard Ševardnadzen eron jälkeen. Se korvasi vanhan kansallislaulun, Dideba zetsit kurtkheulsin, ja siitä tuli nopeasti erittäin suosittu. Musiikki on otettu kahdesta Zakaria Paliašvilin säveltämästä georgialaisesta oopperasta, Abesalom da Eteri ja Daisi, jotka sovitti kansallislauluksi Ioseb Ketšakmadze.

Sanat

Lähteet

Georgialainen kulttuuri
Kansallislaulut
Uzbekit

Uzbekit ovat eräs pääasiassa Uzbekistanissa elävä turkinsukuinen etninen ryhmä. Uzbekit ovat pääasiassa muslimeja. Heidän kielensä, uzbekki, on turkkilainen kieli ja läheisintä sukua uiguurin ja äynun kielille.

Afganistanissa, Tadžikistanissa, Kirgisiassa, Turkmenistanissa, Kazakstanissa, Venäjällä ja osassa Kiinaa elää merkittäviä uzbekkivähemmistöjä.

Uzbekkien nimen alkuperää ei varmuudella tiedetä. Erään teorian mukaan se tulee Kultaisen ordan Uzbek-kaanin (1282–1341) nimestä, vaikka uzbekit eivät varsinaisesti koskaan olleet kaanin alaisia. Muitakin teorioita on.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uzbekistanin etniset ryhmät
Turkkilaiset kansat
Kirgisian etniset ryhmät
Tadžikistanin etniset ryhmät
Afganistanin etniset ryhmät
Turkmenistanin etniset ryhmät
Kazakstanin etniset ryhmät
Krautrock

Krautrock on yleisnimi kokeellisten länsisaksalaisyhtyeiden 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alkupuolella esittämälle musiikille. Termiä alkoi käyttää brittiläinen musiikkilehdistö. Nimitys perustuu englannin kielessä saksalaisista käytettyyn haukkumanimitykseen "kraut", joka tulee saksan kielen sanasta Sauerkraut (). Briteissä syntynyt progressiivinen rock oli Krautrockin rinnakkaisilmiö. Krautrock syntyi kulttuurisessa ilmapiirissä, jossa nuorisolla oli pyrkimys erottua sekä menneestä kotimaisesta kulttuurista, joka tuntui menneisyyden tahraamalta, että myös paeta Yhdysvaltojen suurta vaikutusta. Tästä juontui pyrkimys luoda kokonaan uudenlaista kulttuuria, mikä näkyi krautrockin läpitunkevana kokeellisuutena.

Krautrock-nimeen yhdistettiin 1970-luvun alussa sellaisia yhtyeitä kuin Tangerine Dream, Faust, Ash Ra Tempel, Guru Guru, Agitation Free, Harmonia, Can ja Amon Düül II sekä arvostetun kölniläistuottajan Conny Plankin kanssa työskennelleet Neu!, Kraftwerk ja Cluster.

Usein krautrock oli instrumentaalista musiikkia, jossa yhdistettiin rockmusiikin elementtejä käyttäen perinteisiä rocksoittimia (kitara, basso ja rummut) sekä elektronisia soittimia (syntetisaattorit).  Monet yhtyeet päätyivät luomaan äänimaisemia, jotka muistuttavat myöhempää ambient-musiikkia. Progressiivisen rockin tavoin pitkiä kappaleiden pituuksia ei usein kaihdettu. Silloin kuin vokaaleja käytetään, laulukieli oli monissa tapauksissa saksan sijaan englanti.

1990-luvun lopulta lähtien krautrock-termiä on käytetty myös uusista yhtyeistä, jotka ovat ottaneet vaikutteita tyylin saksalaisyhtyeiden varhaisesta tuotannosta. Tällaisia tuoreempia artisteja ovat muun muassa Stereolab, Laika, Boredoms, Mouse on Mars ja Tortoise. Suomalaisista erityisesti Circleä ja Siniaaltoa pidetään krautrock-yhtyeinä tai ainakin tyylistä vaikutteita saaneina.

Merkittäviä krautrock-yhtyeitä 

Amon Düül I
Amon Düül II
Ash Ra Tempel
Birth Control
Can  
Cluster
Eloy 
Exmagma
Faust
Edgar Froese
Floh de Cologne
Frumpy
Manuel Göttsching
Grobschnitt

Guru Guru
GÄA
Harmonia
Jean Ven Robert Hal
Peter Michael Hamel
Hoelderlin
Jane
Kin Ping Meh
Kraan
Kraftwerk
Klaus Schulze
Tangerine Dream
La Düsseldorf
Lucifer's Friend

Mythos
Nektar
Night Sun
Novalis
Organisation
Eberhard Schoener
Stern-Combo Meißen
Thirsty Moon
Ton Steine Scherben
Triumvirat
Wallenstein
Walter Wegmüller
Xhol Caravan

Suomalaisia
Circle 
Siniaalto
K-X-P
E-Musikgruppe Lux Ohr
Sammal

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomalainen krautrock-sivusto
Kuorittu maito

Kuorittu maito (myös esim. kurri, kurnaali, pluttana, joppi tai sintu) on maitoa, josta kerma on separoitu pois. Se on rasvatonta tai vähärasvaista sekä pastöroimatonta ja homogenoimatonta. Kuorittu maito on maitoteollisuuden tärkeä raaka-aine, ja sitä käytetään maitovalmisteiden rasvapitoisuuden säätelyyn. Kuorittua maitoa ja siitä tehtyjä rehuja käytetään kotieläinten ruokintaan.

Rasvaton maito on pastöroitua ja homogeenistettua kurria, jonka rasvapitoisuus on enintään 0,3 prosenttia. Sitä on saatavilla myös iskukuumennettuna, luomuna, kalsiumilla rikastettuna sekä rasvattomana maitojauheena.

D-vitamiini poistuu maidosta rasvaliukoisena maitorasvan mukana separoinnissa. Sen vuoksi sitä lisätään Suomessa rasvattomaan maitoon maissiöljyyn liuotettuna ennen homogenointia.

Lähteet 

Maitotuotteet
Jotuni

Jotuni voi tarkoittaa seuraavia:

Jotun, Skandinaavisen mytologian jättiläinen
Jotunheim, mytologian jättiläisten asuttama maailma
Jotunheimen, vuoristoalue Etelä-Norjassa 
Jotunit eli jatulit, suomalaisten tarujen jättiläinen
Jotuni on suomen kielessä käytetty nimitys saamelaisten tarujen jättiläisille jiehtanaksille
Jotuni on myöhäisprekambrinen ajanjakso.
Jotuni on sukunimi
Alfred Jotuni (e. Haggrén, 1878–1934), suomalainen seminaarin lehtori, oppikirjojen tekijä ja kansakoulutarkastaja
Maria Jotuni (e. Haggrén, 1880–1943), suomalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija
Pertti Jotuni (1931–2007), suomalainen matemaatikko, kirjailija ja Apollo-kuulentoasiantuntija
Sakari Jotuni (1907–1941), suomalainen filosofian maisteri ja suomentaja

Sanan alkuperä
Skandinaavista alkuperää oleva sana jotuni on tarkoittanut yleensä isokokoisia hirviöitä, jättiläisiä. Sana on johdos syömistä tarkoittavasta muinaisskandinaavisesta verbistä. (vertaa: syöjätär, ahma)

Lähteet 

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Seututie 816

Seututie 816 on Kempeleen keskustaajamasta Hailuodon Marjaniemeen kulkeva seututie. Tien pituus on 56 kilometriä, johon sisältyy 6,9 kilometrin pituinen lauttamatka. Tie alkaa Kempeleen keskustan kiertoliittymästä, ja kulkee Oulun Oulunsalon kaupunginosan ohi Perämeren rannalle Riutunkarin lauttasatamaan, josta Merisilta- ja Meriluoto-lautat liikennöivät Hailuotoon Huikun lauttasatamaan. Huikusta tie jatkuu Ojakylän ja Hailuodon kirkonkylän läpi Marjaniemeen, saaren läntisimpään niemeen. Talvisin Riutunkarin ja Huikun välillä on käytössä myös Hailuodon jäätie. Tie on Hailuodon kunnan pääliikenneväylä.

Kempeleen ja Oulun kunnanrajalle tien nimi on Kempeleentie, kunnanrajalta seututien 815 kiertoliittymään Oulunsalontie, kiertoliittymästä Riutunkarin lauttasatamaan Hailuodontie, sekä Hailuodossa välillä Huikku–Kirkonkylä Luovontie ja välillä Kirkonkylä–Marjaniemi Marjaniementie.

Tieosuus Kempeleen kiertoliittymästä Sarkkirannan kiertoliittymään saakka on osa Vehmaan ja Tornion välistä Pohjanlahden rantatie-matkailutietä. Matkailutie jatkuu kiertoliittymästä Piriläntielle.

Historia
Alkujaan maantie 816 alkoi Oulunsalosta maantien 815 risteyksestä, nykyisten seututeiden 815 ja 816 kiertoliittymän kohdalla. Kempeleen ja Oulunsalon välinen tieosuus tunnettiin aiemmin maantienä numero 8152. Maantien 8152 lakkautettua seututien 816 lähtöpiste siirtyi Kempeleeseen.

Liikenne 
Eritoten Hailuodossa tien liikenne on lauttaliikenteestä johtuen syklittäistä. Tien liikennemäärät vaihtelevat Hailuodossa välillä 325–1 100 ajoneuvoa vuorokaudessa, kun lautan käyttäjämäärät ovat noin 600 ajoneuvoa vuorokaudessa. Hailuodossa vilkkain osuus on Ojakylän ja Hailuodon kirkonkylän välinen osuus. Ojakylän ja lauttarannan välisen tieosuuden keskivertoliikenne on 584 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kesäkaudella vuorokautisessa liikenteessä on noin 400 ajoneuvon lisäys.

Hailuodon silta 

Kiinteän tieyhteyden rakentamista Riutunkarin ja Huikun välille on suunniteltu vuosikymmeniä, ja siitä on riidelty yhtä kauan. Kiinteän yhteyden kannattajat puolustavat hanketta liikenteellisillä ja taloudellisilla seikoilla. Vastustajat taas pelkäävät saaren omaleimaisuuden katoavan ja rikollisuuden lisääntyvän. Lisäksi hankkeen vaikutuksista ympäristöön ollaan erimielisiä.

Kiinteä yhteys koostuisi 6,1 kilometrin pengertiestä sekä kahdesta sillasta: Huikun silta olisi 891 metriä pitkä, ja sen alikulkukorkeus olisi 18 metriä. Riutunkarin sillan pituus olisi 816 metriä ja alikulkukorkeus kymmenen metriä. Hankkeen alustava kustannusarvio on noin 50 miljoonaa euroa. Pienempien ylläpitokulujen vuoksi kiinteä yhteys olisi 30 vuoden tarkastelujaksolla kuitenkin 13 miljoonaa euroa lauttayhteyttä edullisempi. Rakennustyöt voisivat alkaa aikaisintaan vuonna 2015.

Lähteet

Google Earth -tietokoneohjelma. 2007. Google.

Viitteet

Aiheesta muualla

Finferries – lautta-aikataulut 
Tiehallinto – Tiedotteet jäätiestä 
Tiehallinto – Hailuodon liikenneyhteyden suunnittelu 

Hailuodon liikenne
Kempeleen liikenne
Oulun liikenne
Oulunsalo
816
Itämerensuomalaiset kansat

Itämerensuomalaiset kansat ovat suomalais-ugrilaisia kansoja, jotka puhuvat kantasuomen kielestä polveutuneita itämerensuomalaisia kieliä. Kantasuomea puhuttiin ajanlaskun alun molemmin puolin. Itämerensuomalaiset kansat asuvat nimensä mukaisesti lähellä Itämerta pääasiassa nykyisten Karjalan, Suomen, Viron, Inkerin, Pohjois-Norjan ja -Ruotsin sekä Luoteis-Venäjän alueella. Itämerensuomalaiset kansat ovat toistensa lähisukukansoja.

Itämerensuomalaisia kansoja 
Etelästä vastapäivään lueteltuna itämerensuomalaisia kansoja ovat:

 liiviläiset Riianlahden rannoilla, Latvian Kuurinmaalla
 virolaiset Suomenlahden eteläpuolella
 vatjalaiset Inkerissä
 inkerikot Inkerissä
 lyydiläiset Laatokan ja Äänisen välissä 
 vepsäläiset Äänisen lounais- ja eteläpuolella
 karjalaiset Itä-Karjalassa sekä Suomessa
 suomalaiset Suomenlahden pohjoispuolella.

Lisäksi voidaan erottaa omaksi ryhmäkseen toimalaiset ja heidän alaryhmänsä taipaleentakaiset tšuudit, mutta heidän kielensä on jo kuollut sukupuuttoon. Kuitenkin Venäjällä Arkangelin alueella Pinegan piirikunnassa elää edelleen väestöryhmä, joka kutsuu itseään tšuudeiksi. Lisäksi Olhavan tšuudeja on pidetty itämerensuomalaisena kansana, mutta on epävarmaa olivatko he itämerensuomalainen kansa vai jokin toinen suomalais-ugrilainen kansa.

Yhteenkuuluvuus 

Eri itämerensuomalaisten kansojen välinen läheinen kielisukulaisuus on ollut tiedossa jo satoja vuosia, mutta ennen kansallisuusaatteen aikaa ja 1800-lukua ei näiden kansojen keskuudessa ollut mitään erityistä yhteenkuuluvuuden tunnetta. 

Kielitieteen kehittyessä itämerensuomalaisten huomattiin muodostavan erityisen ryhmän, johon saamelaiskielet eivät kuuluneet. 1800-luvulla ajatus itämerensuomalaisten erityisestä yhteenkuuluvuudesta muodostui ja alkoi levitä Suomessa ja Virossa niin sanotun kansallisen heräämisen myötä. Vähäisempää yhteenkuuluvuutta tunnettiin myös kaukaisempia suomalais-ugrilaisia kansoja kohtaan.

Heimoaate pyrki itämerensuomalaisten kansojen vapauttamiseen ja olojen parantamiseen. 1900-luvun alkupuolella joillakin oli käytännön tavoitteena luoda Suur-Suomeksi kutsuttu valtio, johon kuuluisivat kaikki itämerensuomalaiset kansat tai ainakin suomalaiset ja karjalaiset. Heimoaate ei poliittisissa muodoissaan juuri ulottunut saamelaisiin tai muihin ei-itämerensuomalaisiin suomalais-ugrilaisiin kansoihin.

Kylmän sodan aikana itämerensuomalaiset kansat jakoi rautaesirippu. Vain suomalaiset ja pieni osa karjalaisista olivat Neuvostoliiton rajojen ulkopuolella.  

Virolainen kirjailija ja myöhemmin Viron presidentti Lennart Meri otti käyttöön itämerensuomalaisista kansoista nimityksen vesilinnun kansa, sillä itämerensuomalaisten kansojen mytologiassa vesilinnuilla on erityisen tärkeä osuus.

Katso myös 
 Suomalaisten alkuperä; artikkeli käsittelee pitkälti itämerensuomalaisten alkuperää
Ulkosuomalaiset
 Itämerensuomalainen mytologia
 Volgansuomalaiset kansat
 Tšuudit

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Väinölän lapset. Videoita itämerensuomalaisista kansoista.
Amelie

Amelie on naisen etunimi, alkuperältään Amalia-nimen muunnos. Ranskassa nimi esiintyy kirjoitettuna Amélie.

Suomessa Amelie-nimisiä henkilöitä oli ennen vuotta 1980 alle 40. Vuosina 1980–2019 syntyneitä Amelie-nimisiä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1274, joista yli puolet 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2015 lähtien Amelien nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 19. toukokuuta.

Tunnettuja Amelie-nimisiä 

 Amélie-les-crayons (s. 1981), ranskalainen laulaja
 Amélie Beaury-Saurel (1849-1924), ranskalainen taidemaalari
 Amelie Blauberg (s. 1996), suomalainen näyttelijä
 Amélie Chataing (s. 1986), ranskalainen suunnistaja
 Amelie Kober (s. 1987), saksalainen lumilautailija
 Amélie Lundahl (1850–1914), suomalainen taidemaalari
 Amélie Mauresmo (s. 1979), ranskalainen tennispelaaja 
 Amélie Nothomb (s. 1966), belgialainen kirjailija
 Amélie Perrin (s. 1980), ranskalainen kiekon- ja moukarinheittäjä

Kuvitteellisia Amelie-nimisiä 

 Amélie Poulain, päähenkilö Jean-Pierre Jeunet’n elokuvassa Amélie

Lähteet 

Etunimet
Mulatti

Mulatti on vanhentunut tai halventava nimitys kaukasoidin ja negridin jälkeläisestä. Sanan alkuperän uskotaan olevan peräisin espanjan muulia merkitsevästä sanasta mula, joka alkujaan tarkoittaa yleisesti mitä tahansa hybridiä.

Ihonväri on polygeeninen ominaisuus. Kahden ihonväriltään äärimuodon (musta ja valkoinen) jälkeläisen ihonväri on lähes poikkeuksetta täsmälleen keskiarvo tummanruskean negridin ja vaaleanpunertavan europidin ihonväreistä, sillä polygeenisessä periytymisessä mikään geeni tai alleeli ei ole toiseen nähden dominoiva, vaan vaikutus on summautuvaa. Kun kaksi ääripään tyyppiä lisääntyy keskenään, syntyy yksilöitä, jotka edustavat keskiarvotyyppiä.

Mulatin ja valkoihoisen jälkeläinen on tertseroni, ja tertseronin sekä europidin jälkeläinen kvarteroni. Näiden ryhmien ihonväri sen sijaan vaihtelee suuresti. Tämä aiheutuu siitä, että ihonväriin vaikuttavia geenejä on ainakin neljä.

Varsinkin väestökirjanpidossa mulateiksi lasketaan monissa maissa muun muassa myös tertseronit ja kvarteronit. Latinalaisessa Amerikassa mulatit muodostavat valtaosan väestöstä Dominikaanisessa tasavallassa (73 %) ja Kuubassa (51 %). Muita merkittäviä mulattiväestönosuuksia on Brasiliassa (noin 38 %), Kolumbiassa (14 %) ja Panamassa (14 %). Meksikossa ja Hondurasissa mulatit ja jopa täysveriset negridit luokitellaan yleisesti mestitseiksi, vaikka sana varsinaisesti tarkoittaa europidin ja intiaanin jälkeläistä.

Haitissa mulatit, jotka siellä olivat pääasiassa ranskalaisten kartanonherrojen ja mustien sisäorjatyttöjen jälkeläisiä, muodostivat itsenäistymisen jälkeen eräänlaisen eliittiryhmän, joka kohteli erittäin huonosti alempina pitämiään mustia maatyöläisorjien jälkeläisiä. Tästä tilanteesta johtui lopulta maaorjasukua olleen lääkäri François Duvalierin valtaannousu, joka lopulta suistui terroriin koska mulattieliitti ei hevin suostunut luopumaan etuoikeuksistaan. 

Rodulliseen perimään perustuvina nämä luokittelevat termit koetaan usein loukkaaviksi, etenkin niiden rasistisen historian vuoksi. Erityisesti Yhdysvalloissa tertseronin ja kvarteronin kaltaisia termejä käytettiin historiallisesti määrittämään, kuinka paljon negridiperimä oli ”puhdistunut” ja montako sukupolvea vielä tarvittiin, ennen kuin jälkeläisten voitiin katsoa olevan ”riittävän valkoisia” tullakseen luokitelluiksi valkoihoisiksi edes teoriassa. Rajapyykkien saavuttaminen ei ollut tae orjuudesta vapautumiselle, ja eräiden luokitusten mukaan valkoihoisuutta ei voitu koskaan saavuttaa. Termiin mulatti liitettiin 1700-luvun lopulla myös väitteitä hedelmättömyydestä ja mahdollisten jälkeläisten elinkelvottomuudesta tukemaan ja oikeuttamaan rotuerottelua sekä todistamaan musta- ja valkoihoisten ihmisten kuulumisesta eri lajeihin. Vastakkaisista todisteista ja argumenteista huolimatta näillä teorioilla oli Yhdysvalloissa runsaasti kannatusta vielä 1900-luvulla.

Lähteet

Katso myös 
Zambo

Aiheesta muualla 

Ihmisrodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Seututie 834

Seututie 834 on Muhoksen ja Ylikiimingin välinen seututie, joka yhdistää seututien 833 valtatiehen 22.

Tie alkaa Muhoksen kunnan Laukan kylästä Oulujoen etelärannalta, jossa se haarautuu valtatiestä 22. Tie ylittää Oulujoen ja johtaa Sanginjoen kylän, Ison Seluskanjärven sekä Karahkan kylän kautta Ylikiimingin taajamaan Ouluun. Tien pituus on noin 24,5 kilometriä. Sanginjokea seuraileva Sanginjoentie yhtyy siihen Sanginjoen kylällä. 

Lähes koko matkalla nopeusrajoitus on 80 km/h, asutusalueilla kuitenkin 60 km/h. Tien alku- ja loppupää on valaistu. Tien rinnalle sen pohjoispäähän rakennettiin 1980-luvun lopulla kilometrin pituinen kevyen liikenteen väylä koululaisten turvallisuuden vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muhoksen liikenne
Oulun liikenne
834
Ylikiiminki
Jacques Villeneuve (vanhempi)

Jacques Villeneuve vanhempi (s. 4. marraskuuta 1953 Quebec, Kanada) on kanadalainen autourheilija. Hän on Gilles Villeneuven veli ja Jacques Villeneuve nuoremman setä.

Ura

Alkuvaiheet
Kilpailu-uransa Vileneuve aloitti vuonna 1976 osallistumalla Kanadan Honda Civic -kilpailuluokassa. Hänet palkittiin vuoden lopuksi vuoden tulokkaana. Samaan aikaan hän osallistui myös Sno-Pro-moottorikelkkakisoihin. Vuonna 1977 hän voitti Honda-luokan mestaruuden.

Vuosina 1979–1981 Villeneuve osallistui Formula Atlantic -luokkaan. Vuonna 1979 hänet palkittiin vuoden tulokkaana ja ensimmäiset neljä voittoa tulivat vuonna 1980. Hän keräsi kyseiseltä ajanjaksolta yhteensä 8 voittoa ja kaksi mestaruutta (1980 ja 1981).

Formula 1
Vuoden 1981 lopuksi hän sai ensimmäisen Formula 1 -testinsä. Villeneuve ajoi Arrows-tallissa viimeiset kaksi kisaa. Formula 1 -luokan vastus oli kuitenkin kova eikä hän päässyt yhteenkään kilpailuun vanhentuneella autollaan. Vuodeksi 1982 Villeneuve ei saanut sopimusta mihinkään formulaluokkaan, ja hän ajoi CanAm-urheiluautoja seuraavat kaksi vuotta voittaen vuoden 1983 CanAm -mestaruuden. Vuonna 1983 hän sai vaihteeksi tilaisuuden ajaa Formula 1 -autoa RAM Racing-tallissa. Kilpailuun pääseminen osoittautui kuitenkin jälleen kerran liian suureksi haasteeksi eikä hän päässyt kilpailuun.

Muut sarjat
Vuosina 1984–1986 Villeneuve nähtiin lähinnä CART-sarjassa, missä hän kolaroi usein mutta saavutti myös kohtuullista menestystä. Tähän päättyi hänen säännöllinen kilpailu-uransa autoissa. 1986–1999 hän ajoi moottorikelkkakisoissa voittaen useita kilpailuja. Lisäksi hänet nähtiin formulaveneen ratissa 1999.

Kunniamaininnat
Villeneuven nimi on lisätty suoritustensa ansiosta Canadian Motorsport Hall of Fameen vuonna 2001.

Lähteet

Kanadalaiset Formula 1 -kuljettajat
Formula 1 -kuljettajat, jotka eivät koskaan osallistuneet lähtöön
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Kahvila

Kahvila on ravitsemisliike, jossa tarjoillaan yleensä kahvia, teetä, virvoitusjuomia ja pikkulämpimiä.

Historia 
Kahviloiden juuret ovat Arabian niemimaalla ja Lähi-idässä islamilaisen kulttuurin piirissä, josta saatiin malli ensimmäisiin Eurooppaan 1600-luvun puolenvälin tienoilla perustettuihin kahviloihin. Noin sadan vuoden ajan kahvilat joko jäljittelivät pitkälle itämaisia esikuviaan tai olivat entisiä baareja ja majataloja, jotka olivat alkaneet tarjota suosiota saavuttanutta uutuusjuomaa kahvia ja muuttaneet nimensä kahviloiksi. Melko nopeasti kahviloiden kirjo alkoi kuitenkin laajeta ja eurooppalaisen kahvilakulttuurin omaleimaisuus kehittyä.

Monet ensimmäisistä kahvia myyneistä yrittäjistä pyörittivät liiketoimintaansa liikuteltavista kojuista tai kaulassa kannettavilta tarjottimilta. 1700-luvulla puistoihin ilmaantui suosittuja kahvitelttoja ja -paviljonkeja. Silloin tällöin kahvilanpitäjät pyrkivät luomaan kahviloihinsa ylellisyyden ja hienostuneisuuden leimaa, mutta näyttäviä, suuria luksuskahviloita alkoi esiintyä vasta 1700-luvun lopulla. Ne saavuttivat täyden komeutensa vasta 1800-luvun puolella, jolloin parhaimmillaan kahvila saattoi olla sisustettu useaan kerrokseen. Porvarilliseen makuun kuuluva koristeellisuus ja mahtavuus lisääntyivät kahviloiden sisustuksessa vuosisadan mittaan.

Kahvilatyypit 
Tyypillistä kahvilakulttuurille on ollut yhä uusien kahvilatyyppien kehittyminen. Kuitenkin myös kahviloiden vanhat muodot ovat usein säilyneet uusista tulokkaista huolimatta. 

Kahvilatyyppejä:
 mangakahvila
 nettikahvila
 wieniläinen kahvila

Eri maissa 
Suomen ensimmäinen kahvila, Kaffehus, perustettiin Turkuun vuonna 1778. Suomalaiset kahvilat ovat yleensä auki vain päiväsaikaan, eikä niissä läheskään aina myydä alkoholijuomia.

Islamilaisissa maissa kahvilat ovat suosittuja kokoontumispaikkoja, joissa pelataan shakkia tai backgammonia. Venäläisistä kahviloista saa myös ruokaa ja alkoholia.

Hollannissa ja muissa maissa joissa mietojen huumausaineiden käyttö on sallittua, joistakin kahviloista, joita kutsutaan coffee shopeiksi voi ostaa kannabistuotteita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomalainen kahvilakulttuuri – onko sellaista? Verkkouutiset 5.5.2000.
 Leivonnaisia ja kahvilaelämää. Helsingin kaupunginkirjaston aihepaketti.
 Johanna Mursunen: Luovassa tilassa . Utain 27.4.2009.
 Kai Ristola: 120-vuotias Fazerin kahvila pitää yllä eurooppalaista kahvilakulttuuria. Ylen uutiset 4.2.2011.
Rukousnauha

Rukousnauha on useimmissa maailmanuskonnoissa rukousten lausumiskertojen laskemiseen käytetty helminauha.

Historia
Ensimmäiset tarkat kuvaukset rukousnauhoista on löydetty hindujen patsaista vuosilta 185 eaa. - 320 jaa. Rukousnauhan käytön uskotaankin alkaneen esihistoriallisessa Intiassa, jossa hindut käyttivät aluksi pikkukiviä rukousten laskemiseen ja sittemmin helminauhaa. Intiasta rukousnauhan käyttö levisi Tiibetiin, Kiinaan, Japaniin, Persiaan ja Arabiaan. Buddhalaiset ja muslimit alkoivat myös käyttää rukousnauhaa. Buddhalaisuudessa se tunnetaan nimellä mala ja islamissa nimellä subha.

Kristittyjen rukousnauhojen käytön arvellaan olevan aavikkoisien perua 200-luvulta jaa. Myös he käyttivät pikkukiviä lausuttujen rukousten laskemiseen. Idän kristittyjen keskuudessa rukousnauha tunnettiin nimellä chotki. Läntisessä kristikunnassa rukousnauhan käyttö alkoi 800-luvulla ja rukousnauhan englanninkielinen nimitys prayer bead on lähtöisin noilta ajoilta. Bead perustuu anglosaksiseen sanaan bede, joka tarkoittaa rukousta. Katolilaisuudessa rukousnauhaa alettiin Ave Marian rukouksen käyttöönoton jälkeen kutsua nimellä ruusukko. Nimitys perustuu ruusuun, jota pidetään Neitsyt Marian ja täydellisyyden kukkana.

Kristinuskossa
Rukousnauhassa on solmuja ja se on useimmiten tehty villasta. Historiallisesti rukousnauhassa on sata solmua, mutta nykyään käytetään myös 50 ja 33 solmun nauhoja. Rukousnauhan päässä on yleensä punottu risti ja tietyin välein toistuu helmiä solmujen välillä. Tavallinen satasolmuinen rukousnauha jaetaan yleensä 25 solmun eriin, jotka erotellaan suuremmilla solmuilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rukous
Korujen alalajit
Garmisch-Partenkirchen

Garmisch-Partenkirchen on noin 25 000 asukkaan kaupunki, matkailu-, parantola- ja talviurheilukeskus Saksan Baijerin osavaltiossa.

Maantiede ja ilmasto 
Garmisch-Partenkirchen sijaitsee 707 metriä merenpinnan yläpuolella,  Baijerin osavaltion eteläosissa, lähellä Itävallan rajaa, Loisach-joen laaksossa Zugspitzen juurella.

Garmisch ja Partenkirchen ovat eri puolilla jokea ja rautatietä. Partenkirchen on vanhempi ja perinteisempi, sen pääkadun sanotaan edelleen kulkevan vanhan roomalaistien linjausta pitkin ja sen varrella on perinteisiä baijerilaistaloja. Garmisch on modernimpi ja enemmän hiihtokeskuksille tyypilliseen iltaelämään keskittynyt alue.

Paikkakunnalta on rautatieyhteydet Müncheniin ja Innsbruckiin sekä Zugspitzelle, Saksan korkeimmalle vuorelle. 2 962 metrin korkeudelle kohoava vuori on aivan kylän tuntumassa.

Kaupungin sijainti vuoristossa vaikuttaa sen ilmastoon. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun asti. Keskimääräinen ylin lämpötila on vähintään +20 astetta heinä- ja elokuussa. Eniten sataa kesä-, heinä- ja elokuussa, yli 160 mm kuukaudessa.

Historia 
Kaupungin historia alkaa sen läpi kulkeneesta roomalaisten tiestä ja tienvarren levähdyspaikasta nimeltä "Partanum".  Vuonna 1330 kaupungin pohjoispuolelle perustettiin benediktiiniluostari. Vuonna 1361  Garmisch-Partenkirchenistä  tuli virallinen markkinapaikka. Se oli tärkeä pysähdyspaikka Saksasta Italiaan kulkeville kauppiaille.

1500-luvun lopulla alueella käytiin lukuisia noitaoikeudenkäyntejä.

Garmisch ja Partenkirchen olivat pitkään omat erilliset kylänsä, kunnes olympialaisten kynnyksellä Adolf Hitler suostutteli kylien pormestarit yhdistämään kylät.

Vuonna 1952 kaupunkiin perustettiin lasten reumasairauksiin erikoistunut klinikka, joka on nykyisin maailman suurin. Se hoitaa 2500 lasta vuodessa.

Matkailu 
Garmisch-Partenkirchen on yksi Baijerin Alppien merkittävimpiä matkailu- ja urheilukeskuksia. Siellä on matkailijoille 10 000 vuodepaikkaa ja vierasyöpymisiä kirjataan vuosittain 1,2 miljoonaa.

Garmisch-Partenkirchenissä järjestettiin talviolympialaiset 1936. Se on lisäksi yksi neljästä perinteikkään ja arvostetun Keski-Euroopan mäkiviikon kilpailupaikoista. Garmisch-Partenkirchenissa hypätään Mäkiviikon uudenvuodenpäivän osakilpailu, joka on kiertueen toinen heti Oberstdorfin jälkeen.

Kaupungin liepeillä Schachenissa on Baijerin kuninkaan  Ludvig II:n rakennuttama satumainen linna. Kasvitieteellisessä puutarhassa kasvaa etenkin Alppien lajeja.

Kaupungissa vaikuttaneiden kuuluisuuksien, säveltäjä Richard Straussin ja kirjailija Michael Enden kunniaksi on pienet museot.  Werdenfels-museon kokoelmat valottavat alueen historiaa 2000 vuoden ajalta. Aschenbrenner-museossa on pieniä posliiniesineitä.

Garmisch-Partenkirchen on Lahden ystävyyskaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Saksan talviurheilukeskukset
Sigurd Pettersen

Sigurd Ørjan Pettersen (s. 28. helmikuuta 1980 Kongsberg) on norjalainen mäkihyppääjä. Hän on 180 senttimetriä pitkä, painaa 60 kilogrammaa ja edusti Rollag Veggli -hiihtoseuraa. 

Pettersen teki läpimurtonsa kaudella 2002–2003, jolloin hän voitti kaksi maailmancupin osakilpailua (Trondheimissa ja Sapporossa) ja sijoittui cupin loppupisteissä kymmenenneksi. Val di Fiemmen MM-kisoissa hän kuului joukkuemäen pronssia saavuttaneeseen Norjan joukkueeseen.

Seuraavalla kaudella Pettersen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon oltuaan paras Oberstdorfissa, Garmisch-Partenkirchenissä ja Bischofshofenissa. Hän voitti kauden aikana yhteensä neljä osakilpailua ja sijoittui maailmancupissa neljänneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa hän kuului joukkuemäen kultaa voittaneeseen Norjan joukkueeseen ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs.

Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 Pettersen hyppäsi Norjan pronssikvartetissa suurmäen joukkuekilpailussa. Suurmäen henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kymmenes ja normaalimäessä neljästoista.

Maailmancupin palkintosijat
Suurmäki:
Kausi 2002–2003: Trondheim toinen & voitto, Titisee-Neustadt toinen, Sapporo voitto
Kausi 2003–2004: Kuusamo voitto, Oberstdorf voitto, Garmisch-Partenkirchen voitto, Bischofshofen voitto, Sapporo kolmas
Kausi 2004–2005: Lillehammer toinen
Kausi 2007–2008: Val di Fiemme toinen
Joukkuemäen voitot:
Kausi 2003–2004: Willingen, Lahti

Lähteet
Sigurd Pettersen FIS:n tietokannassa 
Sigurd Pettersen sports-reference.com -sivustolla  

Norjalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Seututie 471

Seututie 471 johtaa Savonlinnan Nojanmaasta Enonkosken kirkonkylän läpi Heinäveden Sappuun. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa. Enonkoskella Hanhivirran yli on lossiyhteys. Ainoat linja-autovuorot kulkevat välillä Enonkoski-Savonlinna, noin kolme edestakaista linja-autovuoroa päivittäin.

Reitti ja tieyhteydet
 Nojanmaa (vt 14) 
 Hannolanpelto (st 468, yt 15379)
 Makkola (yt 4731, yt 15383)
 Simanala (yt 4711, yt 4712)
 Enonkoski (yt 15386)
 Simanala (yt 15391)
 Ihamaniemi (yt 15409)
 Leipämäki (yt 4741)
 Sappu (st 476)

Lähteet

Aiheesta muualla

471
Enonkosken liikenne
Heinäveden liikenne
Savonlinnan liikenne
Anna Tšakvetadze

Anna Tšakvetadze (, s. 5. maaliskuuta 1987 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen tennispelaaja. Syyskuussa 2007 hän saavutti uransa korkeimman listasijoituksen WTA:n kaksinpelirankingissa ollessaan viides.

Ura
Tšakvetadze aloitti tenniksen peluun kahdeksan vuoden iässä äitinsä innostamana. Tšakvetadzen pelasi ensimmäisen ITF-junioriturnauksensa 2001 Minskissä, pudoten ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisen ITF-junioriturnausvoittonsa hän sai nelinpelissä Irina Kotkinan kanssa 2002 Istanbulssa. Kaudella 2003 voitti Bavarian Junior Challengen. Junioriuran loppusaldo oli kaksinpeleissä 67 voittoa, 19 tappiota, nelinpelissä 22-14. Korkeimmillaan Tšakvetadzen junioriranking oli 22. joulukuuta 2003 eli samana vuonna, jona hän siirtyi ammattilaiseksi.

Heti ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessaan (ja vasta kolmannessa WTA-turnauksessaan), vuoden 2004 US Openissa Tšakvetadze pudotti kolmanneksi sijoitetun Anastasija Myskinan ja eteni 3. kierrokselle. Tällä hän jakaa Serena Williamsin kanssa toisen tilan nopeimmin WTA-urallaan top-10-pelaajan pudottaneiden pelaajien listalla. Hän murtautui WTA-rankingissa 100 parhaan joukkoon syyskuussa 2004 ja 50 parhaan joukkoon kesäkuun alussa 2005. Kaudella 2007 Tšakvetadze voitti neljä turnausta. Hän raivasi tiensä ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen välieriin Yhdysvaltain avoimissa, jossa hävisi epätasaisen esityksen jälkeen Svetlana Kuznetsovalle. Helmikuussa 2008 Tšakvetadze oli paras Pariisin halliturnauksessa voitettuaan finaalissa Ágnes Szávayn. Tšakvetadzen viimeisin WTA-voitto on heinäkuulta 2010, jolloin hän voitti Banka Koper Slovenia Openin finaalissa Johanna Larssonin.

Tšakvetadze saavutti WTA-kiertueella yksinpelissä 232 voittoa ja 153 tappiota. Tšakvetadze ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2013 selkävaivojen vuoksi.

Turnausvoitot

Kaksinpelit (8)

Muuta
Anna Tšakvetadze puhuu venäjää sekä englantia. Häntä valmentaa Cristian Kordasz. Suosikkialustakseen pelaaja on maininnut ruohokentät.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Venäläiset tennispelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Nimikirja

Nimikirja () on rekisteri, jota jokainen valtion virasto tai laitos Suomessa on velvoitettu pitämään palveluksessaan olevista virkamiehistä ja työntekijöistä henkilöstön valintaa, palvelussuhteeseen perustuvien etuuksien ja velvollisuuksien määräämistä ja muiden henkilöstöasioiden hoitamista varten. Nimikirjasta säädetään nimikirjalaissa (1010/1989) ja -asetuksessa (1322/1989). 

Nimikirja sisältää varmistettua tietoa muun muassa virkamiehen koulutuksesta ja työhistoriasta. Nimikirja on julkinen, mutta siitä voidaan salata tietoja julkisuuslain perusteella. Nimikirjaa on pidetty hyödyllisenä erityisesti virkamiesten rekrytointeihin liittyen. Sen avulla on pystytty helposti saamaan kokonaiskuva henkilön koulutuksesta ja kokemuksesta.

Nimikirjan käytöstä Suomen valtionhallinnossa on tarkoitus luopua ja nimikirjalain kumoamista ehdottava lakiluonnos on lausuntokierroksella kesällä 2022. Henkilötietojen käsittely on edennyt merkittävästi lain säätämisen ajoista ja tavoitteena on yhdenmukaistaa julkisen sektorin henkilötietojen käsittelyä yksityisen sektorin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nimikirja-asetus 1322/1989 Finlex.

Työ
Suomen hallinto
Poloiset

Poloiset-sarja on suomalaisen independent-elokuvayhtiö Neitsytfilmin vuosina 1999-2008 tuottama, muutaman minuutin mittaisten lyhytelokuvien sarja, joka kertoo lyhyesti ja vähäeleisesti nykyajan hölmöläisiä muistuttavan joukkion kohtaloista.

Poloiset-elokuvien kollektiivisessa pääosassa on kalsariasuinen ja vaitelias miesryhmä, jolle tapahtuu milloin mitäkin kummallista. Poloiset saattavat päätyä pulkkamäkeen laskemaan päin puuta, viidakkoon sotimaan, ihmisten pihamaille puutarhatontuiksi tai vaikkapa kiukkuisten humanoidien tai ilkeiden pop-tähtien murjomiksi. Tuotantoyhtiön kotisivuilla Poloiset-elokuvia luonnehditaan ”säälimättömiksi analyyseiksi ihmisen metafyysisestä rimpuilusta alati muuttuvassa oudossa maailmassa”. 

Poloiset-elokuville on ominaista intertekstuaalisten viittausten viljeleminen enemmän ja vähemmän tunnettuihin elokuviin, kirjallisuuteen, musiikkiin sekä muuhun populaarikulttuuriin. Poloiset -lyhytelokuvat on käsikirjoittanut ja ohjannut Sami Hantula, joka on toiminut mm. tv-satiiri Itse valtiaiden käsikirjoittajana vuosina 2002-2005.

Poloiset-sarjan lyhytelokuvista episodi Poloiset ja paranormaali on palkittu erikoispalkinnolla Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla 2001, Canal+ -palkinnolla Brestin kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla Ranskassa 2001 sekä parhaan kansainvälisen lyhytelokuvan palkinnolla Rooman Arcipelagon elokuvajuhlilla Italiassa 2002. Poloiset-sarja kokonaisuutena on puolestaan saanut kunniamaininnan mm. Stuttgartin elokuvajuhlilla Saksassa vuonna 2003. Suomalaisista tv-kanavista Subtv on esittänyt Poloiset-lyhytelokuvia ohjelmistossaan vuosina 2002-2003.

Poloiset ovat seikkailleet oman lyhytelokuvasarjansa lisäksi myös samojen tekijöiden itsenäisissä lyhytelokuvissa Marietta, Valoisa päivä, Sähköinen ääni sekä Elektromagneettinen lyhytelokuva, joista ensinmainitussa kertojana toimii Elina Salo.

Poloiset-sarjan lyhytelokuvat 
 Joulu-Poloiset (The Poor Ones' Christmas, 1999)
 Poloiset ja paranormaali (The Poor Ones and the Paranormal Phenomena, 2000)
 Poloiset pulkkamäessä (The Poor Ones Go Down Hill, 2000)
 Poloiset ja pop-tähti (The Poor Ones and the Pop Star, 2000)
 Poloiset ja potretti (The Poor Ones on the Abbey Road, 2000)
 Poloiset ja pimeyden sydän (The Poor Ones in the Heart of Darkness, 2000)
 Poloiset ja pieni askel (The Poor Ones Take One Small Step, 2001)
 Poloiset ja pankkiryöstö (2005)
 Poloiset ja pankiton ryöstö (2005)
 Poloiset ja barbara (2005)
 Poloiset paratiisissa (2005)
 Poloiset ja pommi (2005)
 Poloiset ja meno-paluu (2005)
 Poloiset ja psykologi (2005)
 Poloiset ja posetiivi (2007)
 Poloiset pahasti myöhässä (2007)

Poloiset mukana myös lyhytelokuvissa 
 Marietta (Marietta - The Northern Odyssey, 2000)
 Valoisa päivä (2002)
 Elektromagneettinen lyhytelokuva (Electromagnetic Short Film) (2006)
 Sähköinen ääni (2006)
 Uuden aallon vauhdikas hauskis (2009)

Aiheesta muualla 
 Tuotantoyhtiö Neitsytfilmin kotisivut
 Poloiset IMDb:ssa

Suomalaiset lyhytelokuvat
Della Ankka

Della Ankka () on Disneyn sarjakuvamaailmassa Aaron Ankan ja Hortensia MacAnkan tytär, Aku Ankan kaksossisko, sekä Tupu, Hupu ja Lupu Ankan äiti. 

Della Ankan aviomiehen henkilöllisyys ei ole selvillä, ja Don Rosan piirtämässä Aku Ankan sukupuussa lintu onkin peittänyt hänen kasvonsa. Eräässä varhaisessa sarjakuvassa hänen paljastettiin joutuneen sairaalaan, kun Tupu, Hupu ja Lupu räjäyttivät ilotulitteen hänen nojatuolinsa alla. Tämän kepposeksi tarkoitetun onnettomuuden takia Della sai hermoromahduksen ja lähetti heidät pariksi viikoksi veljensä Aku Ankan huostaan. Sitten Aku saa sähkösanoman Dellalta, joka tahtoo poikien palaavan kotiin, ja Aku lähettää pojat Dellalle. Myöhemmin pojat tulivat käymään Akun luona. Sen jälkeen Della Ankasta ei ole kuulunut mitään.

Don Rosan ehdotuksen mukaan Dellan aviomies on Iines Ankan veli.

Varhaisemmissa suomennoksissa Dellan nimi oli Sanelma Ankka. Nimi on myös esiintynyt muodossa Dumbella Aku Ankka -lehden numerossa 16/1994 Don Rosan tarinassa Maailman rikkain ankka.

DuckTales
Uudessa, vuonna 2017 alkaneessa DuckTales-animaatiosarjassa Della Ankalla on ensimmäistä kertaa näkyvämpi rooli. Sarjan alkupäässä Della mainitaan muutamaan otteeseen ja paljastuu, että hän otti osaa veljensä Akun kanssa heidän enonsa Roope Ankan seikkailuihin ennen ankanpoikien syntymää; sarjaan perustuvissa DuckTales-lehdissä kerrotaan toisinaan Roopen, Akun ja Dellan yhteisistä seikkailuista. Hänen olinpaikkansa sarjan aikana pidettiin pitkään arvoituksena, kunnes ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa paljastui että Della oli tehnyt pakkolaskun kuuhun. Vasta toisen tuotantokauden seitsemännessä jaksossa Della toimii jakson päähenkilönä. Lopulta Della palasi takaisin maahan, pääsi takaisin perheensä luo ja tapasi poikansa ensimmäistä kertaa.

Della Ankka asusteeksi on määriytynyt lentäjäpilotin vaatteet eräänlaiseksi vastakkainasetteluksi Aku Ankan mieltymykselle merimiesnuttuun ja -lakkiin. Luonteeltaan Della on poikamainen, ja myös veljeään uhkarohkeampi, minkä vuoksi Roope tuntui näkevän hänessä MacAnkan klaanin veren virtaavan vahvasti suonissaan Akuun nähden.

Sarjassa Dellan ääninäyttelijänä toimii Paget Brewster.

Lähteet 

Aku Ankka -sarjakuvan hahmot
Kuvitteelliset linnut
Live Era ’87–’93

Live Era ’87–’93 on Guns N’ Rosesin tekemä live-albumi. Se on nauhoitettu nimensä mukaisesti vuosien 1987 ja 1993 välillä, mutta albumi julkaistiin yhtyeen vanhan kokoonpanon hajoamisen jälkeen vuonna 1999. Albumi sisältää aiemmin levyttämättömän kappaleen ”It’s Alright”, joka on Black Sabbathin kappale.

Kappaleet 
Kappaleet ovat enimmäkseen Use Your Illusion Tourilta, levyllä ei ole esimerkiksi The Spaghetti Incidentin kappaleita.

Levy 1 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Coma (vain albumin japanilaisessa versiossa)

Levy 2

Arvostelut
All Music Guide -lehden arvostelu: 

Vuoden 1999 konserttitallenteet
Guns N’ Rosesin albumit
Leeds

Leeds on noin  asukkaan kaupunki (city) ja metropolihallintopiiri (metropolitan borough) West Yorkshiren metropolikreivikunnassa Pohjois-Englannissa. Se sijaitsee Airejoen varrella, noin 48 kilometriä Manchesterista koilliseen. Leeds muodostaa viereisen Bradfordin kaupungin kanssa metropolialueen, jonka alueella asuu yli 2,1 miljoonaa ihmistä. Hallintopiiriin kuuluu Leedsin kaupungin lisäksi Morleyn, Pudseyn, Horsforthin, Garforthin, Kippaxin ja Rothwellin kaupungit sekä maaseutua ja metsää.

Historia 
Leeds mainitaan jo Englannin vanhimmassa maakirjassa Domesday book vuodelta 1086. Keskiajalla se oli maatalouskaupunki. Tudorien aikana siitä kehittyi merkittävä kauppapaikka ja tekstiiliteollisuuden keskus. 1800-luvulla rakennettiin kanavia ja kaupunki teollistui.

Liikenne 

Leeds sijaitsee lähellä Englannin maantieteellistä keskipistettä. Moottoritie M1 yhdistää sen Lontooseen ja M62 länsirannikon Liverpooliin ja itärannikon Hulliin.

Rautateitse pääsee Lontooseen ja Southamptoniin etelässä, Birminghamiin Keski-Englannissa, Newcastleen Pohjois-Englannissa ja Edinburghiin Skotlannissa. Rautatieasemalla on 17 laituria.

Lentoasema sijaitsee lähellä Yeadonia kaupungin luoteispuolella. Leedsistä on myös suora junayhteys Manchesterin lentoasemalle.

Kulttuuri 
Leeds on Lontoon lisäksi ainoa englantilainen kaupunki, jossa toimii sekä ooppera että baletti. Kaupungissa järjestetään vuosittain rock- ja indiemusiikkiin erikoistunut Reading & Leeds -festivaali sekä kansainvälinen elokuvafestivaali. Tunnettuja yhtyeitä Leedsistä ovat Kaiser Chiefs, Whitesnake ja Soft Cell.

Koulutus 
Kaupungissa toimii kaksi yliopistoa. University of Leedsissä on noin 30 500 päätoimista opiskelijaa ja Leeds Beckett Universityssä noin 26 000 opiskelijaa.

Urheilu 
Leedsillä on myös oma jalkapallojoukkue Leeds United, joka pelaa Englannin valioliigassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikko Kavén

Mikko Juhani Kavén (s. 19. helmikuuta 1975 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti. 

Kavén pelasi vuodesta 2001 vuoteen 2010 Veikkausliigaa Tampere Unitedissa. Siirryttyään Tampere Unitediin hän pelasi joukkueen jokaisessa Veikkausliiga-ottelussa ja toimi joukkueen kapteenina. Kavén valittiin Veikkausliigan parhaaksi maalivahdiksi neljästi vuosina 2001, 2004, 2005 ja 2006. Hän on menestynyt erinomaisesti myös Unitedin kansainvälisissä otteluissa. Mestaruuskaudella 2007 Kavén saavutti 100. nollapelinsä Veikkausliigassa ja sai poikkeusluvan pelata kauden viimeinen liigaottelu TamU – FC Honka pelinumerolla 100. Kaudella 2009 Kavénin ennätyksellinen 218 peräkkäisen Veikkausliigaottelun putki katkesi polvivamman takia, ja hän joutui antamaan vastuun Juha Soukialalle ottelussa VPS:ää vastaan. Edellisen kerran Kavén aloitti kotimaisen pääsarjaottelun vaihtopenkiltä vuonna 1998.

Ulkomaiden kentiltä Kavénilla on kokemusta myös Skotlannista Motherwellista ja Norjasta Vålerengasta. Suomessa hän on Unitedin lisäksi pelannut Helsingin Jalkapalloklubissa, FC Hongassa ja FC Kuusysissä. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 15 ottelua vuosina 1997–2006.

Kaudella 2010 Kavén toimii Teuvo Moilasen kanssa Ilveksen taustajoukoissa oman pelaamisensa lisäksi. Moilanen on mukana pienempien maalivahtilupausten kanssa ja Mikko Kavén antaa valmennusapua Ilveksen edustusjoukkueen ja A:n maalivahdeille.

Kavénin perheeseen kuuluu vaimo sekä kaksospojat Aku ja Joonas.

Saavutukset
 Vuoden liigamaalivahti 2001, 2004, 2005 ja 2006
 Suomen mestaruus 1997, 2001, 2006 ja 2007
 SM-pronssi 2003, 2004 ja 2005
 Suomen Cup 2007 
 Liigacup 1998 ja 2009
 110 nollapeliä Veikkausliigassa
 218 peräkkäistä Veikkausliiga-ottelua (2001–2009)

Lähteet

Aiheesta muualla

Mikko Kavén liittyy Ilveksen maalivahtien taustajoukkoihin
Mikko Kavén Tampere Unitedin sivustolla 
Mikko Kavén Palloliiton sivustolla
Vaihtopenkki outo kokemus Kavénille

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikkausliigan legendat
Koppelo

Koppelo tarkoittaa seuraavia asioita:

 naaraspuolinen metso
 Koppelo, kylä Inarin kunnassa
 Koppelo, kylä Valtimon kunnassa
 Heli Koppelo (s. 1972), suomalainen kirjoittaja ja journalisti
Air

Air on ranskalainen yhtye, jonka muodostavat Nicolas Godin ja Jean-Benoît Dunckel. Se on perustettu vuonna 1995.

Yhtye nousi suuren yleisön tietoisuuteen levyllään Moon Safari, joka julkaistiin vuonna 1998. Vuonna 2000 Air teki soundtrackin Sofia Coppolan elokuvaan Virgin Suicides. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi odotetun toisen pitkäsoittonsa 10,000Hz Legend. Siitä julkaistiin myös remix-albumi nimeltään Everybody Hertz vuonna 2002. Air julkaisi neljännen albuminsa Talkie Walkie helmikuussa 2004 ja viidennen albuminsa Pocket Symphony maaliskuussa 2007.

Airin musiikissa on kuultavissa vaikutteita muun muassa jazzista, 70-luvun syntetisaattorisoundista, krautrockista ja psykedeelisestä rockista, kuten Pink Floydista.

Diskografia

Albumit

 Moon Safari (1998)
 The Virgin Suicides (soundtrack elokuvaan Virgin Suicides, 2000)
 10 000 Hz Legend (2001)
 Everybody Hertz (2002)
 Talkie Walkie (2004)
 Pocket Symphony (2007)
 Love 2 (2009)
 Le Voyage dans la Lune (2012)

Aiheesta muualla 

 Kotisivut 

Ranskalaiset duot
Ranskalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Space rock -yhtyeet
Jake E. Lee

Jake E. Lee, oikealta nimeltään Jakey Lou Williams (s. 15. helmikuuta 1957) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän tuli tunnetuksi Ozzy Osbournen kitaristina vuosina 1982-1987. Myöhemmin, lähdettyään yhtyeestä hän perusti Badlands-nimisen yhtyeen, joka toimi vuoteen 1993.
Badlandsin jälkeen Lee on julkaissut kolme sooloalbumia,  A Fine Pink Mist (2000), Retraced (2005) ja Runnin' With The Devil (2008).

Diskografia

Ozzy Osbourne
Bark at the Moon (1983)
The Ultimate Sin (1986)
Best of Ozz (1989, kokoelma)
Ten Commandments (1990, kokoelma)
The Ozzman Cometh (1997, kokoelma)
The Essential Ozzy Osbourne (2003, kokoelma)
Prince of Darkness (2005, kokoelma)

Badlands
Badlands demo (1989)
Badlands (1989)
Voodoo Highway (1991)
Dusk (1998)
The Best of Badlands (2006)

Sooloalbumit
A Fine Pink Mist (2000)
Retraced (2005)
Runnin' With the Devil (2008)

Red Dragon Cartel
Red Dragon Cartel (2014)

Aiheesta muualla 

 JakeELee.com
 RedDragonCartel.com
Lee, Jake E.
Ozzy Osbourne
Lee, Jake E.
Lee, Jake E.
Just Say Ozzy

Just Say Ozzy on vuonna 1990 julkaistu Ozzy Osbournen konserttitallenne-EP. Se julkaistiin remasteroituna vuonna 1995, mutta tällä hetkellä se on poistettu Osbournen katalogista. Albumi myi kultalevyn verran Yhdysvalloissa. 

Kannen mukaan albumi on nauhoitettu Lontoon Brixton Academyssa, mutta on esitetty, että nauhoitus olisi otettu osittain Osbournen televisioidusta Philadelphian konsertista ja että osa musiikista olisi nauhoitettu studiossa. 

Basisti Geezer Butlerin mukaan EP tehtiin levy-yhtiön vaatimuksesta uutta materiaalia odotellessa.

Kappaleet 
 "Miracle Man" (Osbourne/Wylde/Daisley) - 4:01
 "Bloodbath in Paradise" (Osbourne/Wylde/Daisley/Castillo/Sinclair) - 5:00
 "Shot in the Dark" (Osbourne/Soussan) - 5:33
 "Tattooed Dancer" (Osbourne/Wylde/Daisley) - 3:47
 "Sweet Leaf" (Iommi/Ward/Butler/Osbourne) - 3:22
 "War Pigs" (Iommi/Ward/Butler/Osbourne) - 8:24

Muusikot 
 Ozzy Osbourne - Laulu
 Zakk Wylde - Kitara
 Geezer Butler - Basso
 Randy Castillo - Rummut

 John Sinclair - koskettimet

Lähteet 

Vuoden 1990 EP:t
Vuoden 1990 konserttitallenteet
Ozzy Osbournen konserttitallenteet
Numismatiikka

Numismatiikka (kreikaksi νομισματική) eli rahatiede tarkoittaa rahojen ja mitalien tutkimusta. Usein sanaa käytetään myös rahojen ja mitalien harrastusluontoisesta keräilystä. Kolikoiden ohella myös muut maksuvälineet, kuten setelit ja muut arvopaperit sekä maksukortit ovat numismatiikan tutkimusaluetta. Numismatiikka liittyy läheisesti historiaan, maantieteeseen, talouteen, metallurgiaan ja teolliseen tuotantoon, joissa se toimii usein aputieteenä. Esimerkiksi monet antiikin ja keskiajan ajankohdat ovat tarkentuneet rahojen tutkimustuloksien avulla. Usein numismatiikka erotetaan pelkästä rahojen keräilystä, jossa päämääränä on ennen kaikkea rahojen omistaminen eikä niinkään niiden tutkimus. Toisaalta monet ammattinumismaatikot ovat samalla aktiivisia rahojen keräilijöitä.

Historia 

Julius Caesarin tiedetään kirjoittaneen yhden ensimmäisistä numismatiikkaa käsittelevistä teoksista. Renessanssin aikana syntyi uudelleen kiinnostus antiikin rahoja kohtaan, ja muun muassa ruhtinaat alkoivat perustaa rahakokoelmia, joiden pohjalta kehittyi nykyaikainen numismatiikka. 1600-luvulla kehittyi keskiaikaan keskittynyt numismatiikka. Nykyisin numismatiikalla on tärkeä osa vanhojen ja harvinaisten rahojen sekä mitalien kaupassa ja arvonmäärityksessä.

Katso myös 

 Albert Pick
 Suomen Numismaatikkoliitto
 Suomen Numismaattinen Yhdistys

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Suomen Numismaatikkoliitto ry
 Suomen Numismaattinen Yhdistys ry
 Pohjois-Karjalan Numismaatikot ry
 Oulun Numismaattinen kerho ry
 Etelä-Pohjanmaan numismaattinen kerho ry
 Digital Library Numis (DLN) Online numismatic library
 Suomen pankin rahamuseo
Keräily Info Tervetuloa keräilyn kiehtovaan maailmaan

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Danny Kaye

Danny Kaye (David Daniel Kaminski; 18. tammikuuta 1911 New York – 3. maaliskuuta 1987 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli yksi kaikkien aikojen tunnetuimpia koomikoita, joka menestyi sekä Broadwayn lavoilla että elokuvissa. Hän esiintyi muun muassa klassikkofilmissä Valkea joulu (1954) sekä television  Bill Cosby Show'ssa.

Kaye palkittiin kahdella Golden Globe-palkinnolla. Vuonna 1954 hän sai erikois-Oscarin. Elämänsä loppupuolella Kaye omistautui Unicefin hyvän tahdon lähettilään työlle.

Hänelle myönnettiin 23. kesäkuuta 1987 postuumisti Presidential Medal of Freedom.

Lähteet

Aiheesta muualla

  
 Ylen Elävä arkisto: Danny Kaye suomalaisessa saunassa (1955) (audio)

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Hollywood Walk of Fame
Yhdysvaltalaiset koomikot
Vaudeville-esiintyjät
Presidential Medal of Freedom
Golden Globe -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Simone Simons

Simone Johanna Maria Simons (s. 17. tammikuuta 1985) on alankomaalainen sopraano ja sinfonista metallia soittavan Epica-yhtyeen laulaja. Hän liittyi yhtyeeseen alkuvuodesta 2003.

Simonsilla on yksi lapsi, Vincent Palotai, joka syntyi 2. lokakuuta 2013. Lapsen isä on Simonsin aviomies Oliver Palotai.

Simonsilla on blogi, SmoonStyle, jossa hän kirjoittaa muodista, kosmetiikasta, ruoista sekä elämästään Epican laulajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Alankomaalaiset metallimusiikin laulajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Sopraanot