joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rannikon Puolustaja

Rannikon Puolustaja on meripuolustuksen ammatti- ja järjestölehti. Lehden kustantaa Rannikkoupseeriyhdistys RUY ry. Lehden painos on 4 000 kpl ja lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden päätoimittaja on Mikko Laakkonen.

Aiheesta muualla

Rannikon Puolustaja
Aikakauslehtien liitto

Suomalaiset sotilaslehdet
Rannikkopuolustus
Ron Blair

Ron Blair (s. 16. syyskuuta 1948, San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen basisti. Hän on soittanut Tom Petty & the Heartbreakers -yhtyeessä vuosina 1976-1981 ja jälleen vuodesta 2002 lähtien.

Blairin isä oli laivastomies, ja Blair asui lapsena useissa Yhdysvaltain kaupungeissa, Japanissa ja Hongkongissa. Ennen liittymistään Tom Petty & the Heartbreakersiin Blair oli soittanut RGF-nimisessä yhtyeessä. Blair soitti Tom Petty & the Heartbreakersin neljällä ensimmäisellä albumilla ennen eroamistaan vuonna 1981. Blairia korvasi Howie Epstein, kunnes hän liittyi yhtyeeseen uudelleen 21 vuoden tauon jälkeen vuonna 2002. 

Blair on Tom Pettyn kanssa tekemänsä yhteistyön lisäksi suunnitellut Barbara Morrisonin ja Carlos Zialcitan albumeita ja esiintynyt Kirstin Candyn, Stevie Nicksin, Del Shannonin, Slobberbonen ja The Tremblersin levyillä. 

Yhdysvaltalaiset basistit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Steve Ferrone

Steve Ferrone (s. 25. huhtikuuta 1950, Brighton) on brittiläinen rumpali. Hän soittaa tällä hetkellä Tom Petty & the Heartbreakers -yhtyeessä, ja on esiintynyt monien muiden artistien levyillä. 

Ferrone syntyi Brightonissa, Englannissa, ja opiskeli Ranskassa. Hänen varhaisia yhtyeitään olivat muiden muassa Bloodstone ja Brian Augers Oblivion Express. Vuosina 1974-1982 hän soitti Average White Bandissa. Vuosina 1986-1988 hän toimi usein Duran Duranin sessio- ja kiertuerumpalina, ja vuosina 1986-1992 hän teki kiertueita ja levytti Eric Claptonin kanssa. Vuodesta 1992 lähtien Ferrone on soittanut Tom Petty & the Heartbreakersissä. Vuonna 2003 hän julkaisi soololivealbumin It Up: Steve Ferrone and Friends Live at La Ve Lee.

Ferrone on esiintynyt myös muiden muassa The Bee Geesin, Brian Mayn, Anita Bakerin, George Bensonin, Climie Fisherin, Peter Framptonin, Jeff Golubin, Whitney Houstonin, Chaka Khanin, Freddie Kingin, Pat Methenyn, Marcus Millerin, Jeffrey Osbornen, Paul Simonin, Bernie Worrellin ja Jaco Pastoriuksen levyillä.

Brittiläiset funkmuusikot
Brittiläiset rumpalit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Egyptin keskiaika

Egyptin keskiaika on Egyptin historian ajanjakso, joka alkoi 600-luvulla ja päättyi 1400- ja 1500-luvun taitteessa. Sinä aikana Egypti vähitellen muuttui pitkälti islamilaiseksi.

Egyptin keskiajan katsotaan yleensä alkavan, kun kenraali Amr ibn al-Asin hyökkäsi maahan vuonna 639. Siihen asti Egypti oli kuulunut Bysantin valtakuntaan ja sen luostarilaitos ja koptilaisuus olivat olleet tärkeitä ja vaikutusvaltaisia. Bysantilla oli kuitenkin ollut vaikeuksia valtansa säilyttämisessä, koska persialaiset olivat edenneet 600-luvun alussa. Vuonna 628 Bysantti oli vakiinnuttanut valtansa alueella uudestaan. Amr ibn al-Asinin joukot hyökkäsivät maahan vuonna 639 ja vuoteen 642 mennessä he olivat karkottaneet Itä-Rooman armeijan. Vallanvaihto ei kuitenkaan suuresti vaikuttanut egyptiläisten arkeen. Kristittyjen käännyttämistä ei vakavasti yritetty ja kreikka pysyi hallintokielenä. Uuteen al-Fustatin kaupunkiin rakennettiin moskeija, mutta Aleksandria säilytti asemansa Välimeren johtavana satamana.

Aluksi Egypti oli yksi umaijadien ja myöhemmin abbasidien provinssi. Ajan myötä arabiasutus lisääntyi ja islamilaisen valtakunnan huomio suuntautui enemmän Ifriqiyahiin (nyk. Tunisia). Abbasidien keskusvalta heikentyi ja etenkin Harun al-Rašidin valtakaudella (786–809) kuvernööri vaihtui usein. Kuvernöörin poikapuoli Ahmad bin Tulun teki Egyptistä riippumattoman vuoteen 877 mennessä. Abbasidit saivat maan jälleen hallintaansa vuonna 905, mutta menettivät sen taas vuonna 935. Fatimidit valtasivat Egyptin ja tekivät siitä valtakuntansa keskuksen. He hallitsivat Egyptiä 969–1171.

Saladin, aijubidien dynastian perustaja, syrjäytti fatimidit vuonna 1171. Hän taisteli ristiretkeläisiä vastaan, mutta piti myös yllä kauppasuhteet Eurooppaan, erityisesti Italiaan. Saladin valtasi Jerusalemin ja kukisti Palestiinan ristiretkeläiset. Hän rakensi Egyptistä imperiumin, jonka pääkaupunki oli Kairo. Vuonna 1250 mamelukit nousivat valtaan. Heidän aikanaan vuosisatoja jatkuneet arabilaistuminen ja islamilaistuminen saatettiin loppuun. Egypti nousi keskeiseksi tekijäksi islamilaisessa teologiassa, skolastiikassa ja taiteessa. Vuonna 1517 Egypti liitettiin osmanien valtakuntaan ja siitä tuli jälleen provinssi.

Lähteet 
 

Egyptin historia
Keskiaika

ar:تاريخ مصر المملوكية
Jaakko Mäntyjärvi

Jaakko Mäntyjärvi (s. 27. toukokuuta 1963 Turku) on suomalainen kääntäjä ja säveltäjä.

Mäntyjärvi on pääammatiltaan suomen ja englannin kääntäjä. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja englannin kieltä sekä Sibelius-Akatemiassa musiikin teoriaa. Mäntyjärvi on tehnyt itsensä tunnetuksi erityisesti kuorosäveltäjänä, ja hänen teoksiaan on julkaistu satakunta. Hän on myös opettanut Sibelius-Akatemiassa kuoromusiikin historiaa.

Teoksia

Sekakuorolle
 Kolme romanttista laulelmaa (SATB), 1982
 1. Häätanhu; 2. Tikanpolkka; 3. Nocturno
 Four Shakespeare Songs (SSAATTBB), 1984
 1. Come Away, Death; 2. Lullaby; 3. Double, Double Toil and Trouble; 4. Full Fathom Five
 Dagen svalnar... (SSAATTBB+A solo) 1991/93
 Ave Maria (SATBB), 1991
 Pseudo-Yoik (SSSAATTTBBB), 1994
 El Hambo (SSAATTBB), 1997
 Canticum Calamitatis Maritimae (SSAATTBB+SBr soli), 1997
 More Shakespeare Songs (SSAATTBB), 1997
 1. Fear No More; 2. Over Hill, Over Dale; 3. Time; 4. Who Is Silvia?; 5. A Scurvy Tune
 No more Shakespeare songs? (SSATBB), 2000
 Oi vauva, minulla on ne siniset (O infant, I am in possession of the ultramarines) (SSAATTBB), 2000
 SALVAT 1701 (SSAATTBB+SATB soli), 2000
 Deux ballades de François Villon (SSATBB), 2001
 Itkevä merimies (SATB+SATB), 2003

Naiskuorolle
 Pseudo-Yoik Lite (SSSSAAAA), 1994/97
 Maan päällä kuljen, etsin (SSAA), 1995
 Tvenne ballader (SSAA), 1999
 1. Konungen och trollkvinnan; 2. Herr Olof

Mieskuorolle
 Hodie Christus natus est (TTBB), 1991
 Pseudo-Yoik NT (TTTTBBBB), 1994/97 (NT tarkoittaa No Trebles)
 Hiru gaukantu euskaldun eta tabernako abesti bat (TTBB), 1999 (Kolme baskiserenadia ja juomalaulu)
 1. Ilargia, iturria (Kuu, suihkulähde); 2. Emakume bat ikusi dut (Näin naisen); 3. Zure begiak maite ditut (Rakastan silmiäsi); 4. Ardotxo txuria (Punaviiniä)
 Cornish Lullaby Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Laulajille 2011, osa heidän voittamansa kansainvälisen Cornwallin mieskuorokilpailun ohjelmistoa

Kuorolle ja soittimille
 Kouta (SSATBB+SABr soli, 6vl, 6vla, 6vc, 3cb, timp, pft), 1996
 Stabat Mater (SSATBB, 2vl, 2vla, 2vc, cb), 1998
 Kyrie in memoriam (SA[T]B+org), 2001

Orkesterille
 CCCX/O, 2002
 Ah! mik’ ompi elom’ tääll’, 2002

Kamarimusiikkia
 Miniatures for Four (ob, cl, 2fg), 1984
 Fac me vere tecum flere (A solo + vc), 2000

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Jaakko Mäntyjärven kotisivu 
Finnish Music Information Centren sivu Mäntyjärvestä 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Soutulaite

Soutulaite on kuntoilulaite, jolla voi harjoittaa aerobista kuntoa, sekä lihasten, lähinnä jalkojen, mutta myös selän ja hauisten kestävyyttä. Soutulaitteet ovat yleisiä kuntosaleilla ja niitä on myös kotikäytössä. Sisäsoudussa myös kilpaillaan soutulaitteita käyttäen.

Samanlaista soutuliikettä kuin soutulaitteessa voi harjoittaa myös alataljassa. Tällöin kuitenkin käytetään yleensä raskaita painoja ja tavoitellaan lihasten massan ja voiman kehitystä.

Kuntoilulaitteet
Sigourney Weaver

Sigourney Weaver (oikea nimi Susan Alexandra Weaver, s. 8. lokakuuta 1949 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Ellen Ripleynä Alien-elokuvasarjassa. Hahmo oli yksi ensimmäisiä naispuolisia tieteiselokuvasankareita, ja sen sanotaankin osin edesauttaneen naisten myöhempää esiinmarssia tässä genressä. Weaver esiintyi kaikissa neljässä Alien-elokuvassa. Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa hän sai esiintymisestään sarjan toisessa osassa.

Ura 

Weaver sai kaksi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1988, elokuvista Sumuisten vuorten gorillat ja Working Girl – tieni huipulle. Hän voitti Golden Globe -palkinnon molemmista elokuvista, ja on ensimmäinen henkilö, joka on voittanut kaksi Golden Globe -palkintoa näyttelijäkategoriassa samana vuonna. Hän on näytellyt myös menestyselokuvissa Haamujengi (1984), Ghostbusters II (1989) ja Avatar (2009).

Yksityiselämä 

Weaver on ollut naimisissa Jim Simpsonin kanssa vuodesta 1984, ja heillä on yksi lapsi, vuonna 1990 syntynyt Charlotte. Weaverin isä on edesmennyt NBC:n toimitusjohtaja Pat Weaver.

Valikoitu filmografia 

 Alien-elokuvasarja (1979–1997)
 Sumuisten vuorten gorillat (1988)
 Avatar (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rostislav Holthoer

Rostislav Holthoer (29. heinäkuuta 1937 Helsinki – 28. huhtikuuta 1997) oli suomalainen egyptologi.

Holthoer oli Helsingin yliopiston egyptologian dosentti vuodesta 1979 ja Uppsalan yliopiston egyptologian varsinainen professori vuodesta 1980. Holthoer oli Suomen ensimmäinen egyptologi. Hän tuli tunnetuksi taitavana tieteen popularisoijana. Monet muinaista Egyptiä käsittelevät lehtiartikkelit ja radioesitelmät ovat hänen tekemiään. Hän osallistui monen televisio-ohjelman tekemiseen ja kokosi alan näyttelyitä Suomessa.

Holthoerin erikoisalana oli muinaisen Egyptin arkikulttuuri. Hänen vuonna 1977 ilmestynyt väitöskirjansa käsitteli egyptiläistä keramiikkaa ja sen valmistusta. Vuosina 1961–66 hän oli arkeologijäsenenä mukana Pohjoismaiden ja Suomen Nubian-retkikunnissa.

Holthoer oli Suomen Egyptologisen Seuran perustaja ja sen puheenjohtaja vuodesta 1969. Hän osallistui muun muassa Kairon Egyptiläisen museon uudistusprojektiin ICOM:in johdolla vuonna 1979 ja faarao Tutankhamonin haudan esineistöä käsittelevään julkaisutoimintaan.

Vuonna 1978 Holthoer oli ensimmäisen Suomesta Egyptiin suuntautuneen arkeologiretkikunnan johtaja. Holthoerille myönnettiin 1982 valtion tiedonjulkistamispalkinto yhteistyöstä ohjaaja Heikki Partasen kanssa Ramses ja unet-elokuvan teossa. Vuonna 1991 Holthoer nimitettiin Suomen edustajaksi Nubian muinaismuistomerkkien pelastamista käsittelevään Unescon toimeenpanevaan komiteaan.

Holthoerin isoisä oli kenraaliluutnantti Konstantin Aleksandrovitš Holthoer, joka asettui Venäjän vallankumouksen aikana perheineen Suomeen. Molemmat on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Hietaniemen kivet kertovat 

Suomalaiset arkeologit
Suomalaiset professorit
Egyptologit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Euroopan unionin lintudirektiivi

Euroopan unionin direktiivi luonnonvaraisten lintujen suojelusta eli lintudirektiivi on Euroopan talousyhteisön neuvoston vuonna 1979 Euroopan talousalueen jäsenvaltioille antama direktiivi (lainsäädäntöohje) 79/409/EEC, jolla pyrittiin suojelemaan Euroopan talousyhteisössa esiintyviä luonnonvaraisia lintulajeja. Direktiivi on ensimmäinen Euroopan talousyhteisön säännös, jonka tarkoituksena on suojella luontoa. Euroopan talousyhteisön muututtua yhtenä Euroopan yhteisöistä muiden kanssa ensin Euroopan yhteisöksi ja sitten Euroopan unioniksi siirtyivät direktiivin velvoitteet Euroopan unionin jäsenvaltioille, minkä vuoksi direktiiviin viitataan Euroopan unionin direktiivinä.

Lintudirektiivissä kielletään määriteltyjen lintulajien tahallinen tappaminen, pyydystäminen, häiritseminen erityisesti pesinnän aikana sekä kaupallinen käyttö.

Lintudirektiivin I liite 

Lintudirektiiviin sisältyy I liite, jossa on mainittu suojeltavat villieläinlintulajit sisältää 181 luonnon lintulajia, joista Suomessa esiintyy 63 lintulajia.

Katso myös
 Euroopan unionin luontotyyppidirektiivi

Lähteet

Aiheesta muualla
 Euroopan neuvoston direktiivi 79/409/ETY, annettu 2 päivänä huhtikuuta 1979, luonnonvaraisten lintujen suojelusta

Euroopan talousyhteisö
Luonnonsuojelu
Uhanalaiset linnut
Euroopan unionin direktiivit
Howie Epstein

Howie Norman Epstein (21. heinäkuuta 1955, Milwaukee – 23. helmikuuta 2003, Santa Fe) oli yhdysvaltalainen basisti. 

Epstein kasvoi musikaalisessa perheessä. Hänen isänsä oli rock- ja soul-musiikkiin erikoistunut tuottaja. Epstein liittyi Tom Petty & the Heartbreakers -yhtyeeseen Ron Blairin erottua siitä vuonna 1981. Jo sitä ennen hän oli soittanut lukuisissa paikallista suosiota saaneissa milwaukeelaisyhtyeissä. Ensimmäisen julkisen esiintymisensä Epstein teki vuonna 1982 Long After Dark -kiertueella. Vuonna 2002 Epsteinin korvasi Ron Blair, jonka hän itse oli alun perin korvannut. Epstein kuoli huumausaineiden yliannostukseen helmikuussa 2003. 

Tom Petty & the Heartbreakersissa tekemänsä työn lisäksi Epstein esiintyi esimerkiksi Eric Andersenin, Bob Dylanin, Carlene Carterin, Johnny Cashin, John Hiatt, Stevie Nicksin, Roy Orbisonin, Carl Perkinsin, John Prinen, Linda Ronstadtin, Del Shannonin, The Textonesin, Village Peoplen ja Warren Zevonin levyillä. 

Yhdysvaltalaiset basistit
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Scott Thurston

Scott Thurston (s. 10. tammikuuta 1952, Medford, Oregon) on yhdysvaltalainen kitaristi, kosketinsoittaja ja laulunkirjoittaja. 

Thurston varttui Medfordissa, Oregonissa, ja aloitti uransa sessiomuusikkona. Hän esiintyi muiden muassa Jackson Brownen, The Cultin, Melissa Etheridgen, Glenn Freyn, Hokus Pokusin, Iggy Pop and the Stoogesin, Jumpin, Mary Karlzenin, Nils Lofgrenin, The Motelsin, New Orderin, Bonnie Raittin, Kimm Rogersin ja John Trudellin levyillä. Iggy Pop and the Stoogesin kitaristin James Williamsonin mukaan Thurston soitti albumilla New Values suurimman osan kitaraosuuksista. 

Vuonna 1991 Thurston liittyi Tom Pettyn pyynnöstä Tom Petty & the Heartbreakers -yhtyeeseen, jossa hän toimii yhä.

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset kosketinsoittajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Koti-Kajaani

Koti-Kajaani on Kajaanissa ja sen lähikunnissa ilmestyvä kaupunkilehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin. Lehti jaetaan lähes kaikkiin talouksiin Kajaanissa, Sotkamossa, Paltamossa ja Ristijärvellä. Lehti jaetaan myös Kuhmon, Suomussalmen, Hyrynsalmen ja Puolangan taajamissa.

Huhtikuusta 2020 lähtien lehti on ilmestynyt vain keskiviikkoisin. Sitä ennen se ilmestyi myös lauantaisin.

Lehden päätoimittaja on Tiina Suutari. Lehti luonnehtii itseään sitoutumattomaksi kaupunkilehdeksi.

Historia 
Koti-Kajaanin perusti kajaanilainen Alpo Korhonen helmikuussa 1971. Aluksi lehti ilmestyi Ilmoituslehti Kajaani -nimellä, ja seuraavasta vuodesta nimellä Koski-Kajaani. Koti-Kajaaniksi lehden nimi muutettiin 1975.

Alpo Korhosen kuoltua vuonna 1980 lehden kustantamista jatkoi hänen tyttärensä perheineen vuoteen 2001. Tuolloin Kainuun Sanomat osti perheyrityksen. Yrityskaupalla Koti-Kajaanista tuli Kainuun Sanomien tytäryhtiö ja osa Alma Media -konsernia. Vuonna 2015 kajaanilainen SLP Kustannus Oy osti Alma Media Kustannus Oy:n omistaman Kainuun lehtiliiketoiminnan, jolloin myös Koti-Kajaani siirtyi sen omistukseen. SLP Kustannus Oy on Suomalainen Lehtipaino Oy:n tytäryhtiö.

Kaupunkilehtien liiton jäseneksi Koti-Kajaani liittyi 1975. Kaupunkilehtien liiton toiminta loppui 31.12.2009, kun valtaosa sen jäsenistä Koti-Kajaani mukaan lukien liittyi Sanomalehtien Liittoon vuoden .

Koti-Kajaani on sitoutunut noudattamaan Julkisen sanan neuvoston toimintaperiaatteita.

Muuta 
Koti-Kajaani kustantaa toimintansa ilmoitusmyynnistä saaduilla tuloilla. Lehden jakelun hoitavat Suomen Suoramainonta ja Jakelumasters Oy.

Koti-Kajaanissa julkaistaan myös paikalliseksi legendaksi noussutta Kuuloluuria,  johon lukijat voivat soittaa ja antaa kiitosta tai kritiikkiä heitä koskettavista asioista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Koti-Kajaanin internet-sivut

Ilmaisjakelulehdet
Suomalaiset kaupunkilehdet
Kajaanin media
Alma Median sanomalehdet
The Stone Poneys

The Stone Poneys oli yhdysvaltalainen folkrock-yhtye. Se toimi vuosina 1967–1968, ja ehti sinä aikana julkaista kolme albumia, jotka tuotti Nick Venet. Useimmat laulut olivat yhtyeen kitaristien, Bob Kimmelin ja Ken Edwardsin säveltämiä. 

The Stone Poneys perustettiin Los Angelesissa. Se julkaisi ensimmäisen albuminsa, The Stone Poneysin tammikuussa 1967. Yhtyeen menestynein kappale oli vuonna 1967 julkaistu ”Different Drum”, joka oli top 100 -listalla kolmetoista viikkoa. Yhtyeen laulaja Linda Ronstadt aloitti pian soolouran, eikä yhtye vuoden 1968 jälkeen enää levyttänyt.

Jäsenet 
 Linda Ronstadt – laulu
 Bob Kimmel – kitara
 Ken Edwards – kitara

Diskografia 
 The Stone Poneys (1967)
 Evergreen Vol. 2 (1967)
 Linda Ronstadt Stone Poneys and Friends Vol. III (1968)

Aiheesta muualla 
 The Stone Poneys 

Yhdysvaltalaiset folk rock -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset folkyhtyeet
Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Kääpiöluppakani

Kääpiöluppakani eli kääpiöluppa  on pienin Suomessa tavattava luppakorvainen lemmikkikanirotu. Se kuuluu kääpiökanirotuihin. Rodun kehittäjä on Adrian De Cock, ja rotu hyväksyttiin  sen kotimaassa Hollannissa 1964. Pohjoismaisessa standardissa se tunnistettiin 1972.

Kaikki standardin värit ja kuviot ovat hyväksyttyjä kääpiöluppalla. Lupilla esiintyy myös erilaisia turkkimuunnoksia, kuten fuchs (nykyään oma rotunsa Kasmirluppa), rex, satiini ja angora. Kääpiöluppien ihannepaino on 1,4–1,9 kilogrammaa ja niiden ruumis on melko lyhyt ja pää pyöreä. Kääpiöluppa on yleiseltä luonteeltaan melko rento.

Kääpiöluppa on ollut yleisin kanihypyssä käytetty rotu, ja ne sijoittuvat tilastojen mukaan siinä hyvin. Tämä saattaa johtua niiden rohkeudesta, rennosta luonteesta sekä uteliaisuudesta. Nykyään on ristiriitaisia mielipiteitä lyhytrunkoisen kanin käytöstä esteillä ja estekaniristeytyksiä kasvatetaan radoille.

Kääpiöluppa on yleinen rotu Suomessa ja kasvattajia löytyy lähes joka puolelta maata. Tällä hetkellä virallisia, Suomen Kaniyhdistys ry:n hyväksymiä kääpiölupan kasvattajia on noin 40. 
Kääpiölupat elävät seurallisuutensa vuoksi mielellään laumassa.

Kääpiöluppa elää keskimäärin 5–7-vuotiaaksi, mutta vanhempi-ikäisiä yksilöitä löytyy. Hyvin hoidettuna kääpiöluppa voi elää jopa 10-vuotiaaksi.

Aiheesta muualla 

 Kääpiöluppa petsiessä 
 Kaniininkasvattajat
 Kaniyhdistyksen sivusto

Kanirodut
Seulonnan keskeiset artikkelit

de:Widderkaninchen
en:Mini Lop
fr:Lapin bélier
Velkavipu

Velkavipu (gearing, leverage) tarkoittaa vieraan pääoman eli velan käyttöä yrityksen tai sijoituksen rahoittamiseen. Velkavivulla yritetään nostaa oman pääoman tuottoa.

Velkavivun hyödyntämisen idea on, että velkaraha käytetään niin tuottavasti, että se tuottaa enemmän kuin velan kustannukset ovat. Silloin velan ottaminen on taloudellisesti kannattavaa. Jos tuottoa ei saadakaan tarpeeksi, vipu toimii väärin päin. Silloin velan käyttö heikentää tuottoa.

Velkavipuun liittyy rahoitusriski. Mitä enemmän velkavipua otetaan, sitä huonommaksi vakavaraisuus käy. Kun velkavipu on suuri, yritys on alttiimpi epäsuotuisille tapahtumille. Mitä korkeammalle tuottotavoite asetetaan ja mitä suurempi velkavipu otetaan, sitä suuremmaksi rahoitusriski kasvaa. Rahoitusriskin hallitseminen merkitsee, ettei tuottotavoite ohita tärkeysjärjestyksessä järkevää riskinhallintaa.

Esimerkki 
Kun esimerkiksi pääomasijoitusyhtiö tekee yritykseen 100 000 euron sijoituksen, josta lainarahaa on 50 000 (50 %), on oma pääoma 50 000 euroa (50 %). Jos irtautumisvaiheessa sijoituksen arvo on noussut vaikkapa 200 000 euroon, tuotto yhteensä on 100 000 euroa (+100 %). Oman pääoman (50 000 euroa) tuotto on sama 100 000 euroa, +200 % miinus korot 50 000 euron velalle sijoitusaikana. Velkavivun käyttö nosti siten oman pääoman tuottoa huomattavasti verrattuna siihen, että olisi sijoitettu 100 000 euroa omaa rahaa. Selvyyden vuoksi esimerkin prosenttiluvuissa ei ole huomioitu lainatun rahan koron vaikutusta tuottoon.

Velkavipu kasvattaa myös riskiä. Voimme heti edellisestä esimerkistä huomata, että sijoitusajan piteneminen kasvattaa lainatulle rahalle maksettavien korkojen määrää ja siten pienentää tuottoa. Samoin käy jos lainan korko nousee. Jos sijoituksen arvo ei nousekaan alkuperäisestä 100 000 eurosta, muodostuu sijoittajan tuotto tappioksi, sillä hänen täytyy kuitenkin maksaa korot ottamalleen lainalle.

Katso myös 
 Nettovelkaantumisaste
 Pääomarakenne
 Vakavaraisuus
 Vieras pääoma

Lähteet 

Sijoittaminen
Rahoitus
Anu Sinisalo

Anu Sinisalo (s. 3. maaliskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt draama­sarjoissa, elo­kuvissa ja teatterissa.

Ura 

Sinisalo valmistui Teatteri­korkea­koulusta teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 1996. Syksyllä 2014 Sinisalo sijoittuen toiseksi Tanssii tähtien kanssa -ohjelman yhdeksännelle tuotanto­kaudelle.

Yksityiselämä 

Sinisalo asui avo­liitossa näyttelijä Antti Reinin kanssa vuosina 2012–2018. Hänen sisarensa Emilia Sinisalo on myös näyttelijä.

Palkinnot 

Vuonna 2010 Sinisalo voitti parhaan nais­näyttelijän Venla-palkinnon roolistaan Helppo elämä -sarjassa. Vuonna 2015 hän sai parhaan naispääosan Jussin roolistaan elo­kuvassa Ei kiitos (2014). Vuonna 2017 hän sai parhaan nais­näyttelijän Venla-palkinnon draama­sarjasta Sorjonen.

Filmografia

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Mykolajiv

Mykolajiv eli Nikolajev (, ) on satamakaupunki Etelä-Ukrainassa ja Mykolajivin alueen hallinnollinen pääkaupunki. Kaupungissa on vuoden 2013 arvion mukaan 496 000 asukasta. Kaupunki sijaitsee Etelä-Bugjoen estuaarin rannalla paikassa, jossa sivujoki Inhul yhtyy siihen. Mykolajivista on linnuntietä 55 kilometriä Mustallemerelle ja 400 kilometriä Kiovaan.

Historia 

Mykolajivin alueella on ollut asutusta jo kivi- ja pronssikausilla. Paikka oli kuitenkin pitkään asuttamaton, kunnes alueelle rakennettiin Venäjän–Turkin sodan (1787–1792) aikana ensin linnoitus ja sitten telakka. Telakan oli tarkoitus palvella Venäjän laivaston korjaustelakkana. 

Linnoituksen ja telakan ympärille kohosi asutusta, joka nimettiin Mykolajivin kaupungiksi. Kaupunki oli vuoteen 1862 ainoastaan sotilassatama ja -telakka, ja Krimin sodan ja 1800-luvun viimeisten vuosikymmenien aikana Venäjän keisarikunnan Mustanmeren laivaston kotisatama. 1800-luvun lopussa kaupungista tuli keisarikunnan kolmanneksi tärkein telakkakaupunki ja tärkeä teollisuuden ja raideliikenteen keskus.

Ukrainan itsenäisyyssodan (1917–21) aikana kaupunkia hallitsivat vuoroin toisiaan vastaavan taistelevat joukot ja merkittävä osa sen infrastruktuurista ja teollisuudesta tuhoutui. Monien muiden ukrainalaisten kaupunkien tavoin Mykolajiv kärsi merkittäviä vahinkoja toisen maailmansodan aikana. Kaupunki ja teollisuusalueet rakennettiin kuitenkin uudestaan ja kaupungin väestö kasvoi nopeasti. Ukrainan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1991 Mykolajiv on kuulunut Ukrainalle.

Talous 
Neuvostoliiton aikana Mykolajivissa sijaitsivat maan tärkeimmät sotilastelakat. Kaupungissa on rakennettu esimerkiksi elokuvan Panssarilaiva Potemkin tunnetuksi tekemä taistelulaiva Knjaz Potjomkin-Tavritšeski, sekä lentotukialukset Kiova ja Admiral Kuznetsov. Salaisten laivanrakennusprojektien vuoksi Mykolajiv oli suljettu kaupunki ja avattiin ulkomaalaisille vasta vuonna 1991. 

Mykolajiv on edelleen tärkeä laivanrakennusteollisuuden keskittymä. Kaupungissa on kolme merkittävää telakkaa: Mustanmeren telakka eli Mykolajivin eteläinen, Okean ja Kommunardien mukaan nimetty telakka 61. Muita merkittäviä teollisuudenaloja kaupungissa ovat koneenrakennus-, voimalaitos-, metalli- ja kosmetiikkateollisuus. Mykolajivin telakoilla rakennetaan nykyisin noin 50% Ukrainassa rakennetuista laivoista ja kaupungin tuotantolaitoksissa 90% Ukrainassa valmistetuista kaasuturbiineista.

Väestö

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualta

 Matkaopas Mykolajiviin Wikivoyagessa 

Mykolajivin alueen kaupungit
Sulevi

Sulevi on suomalainen miehen etunimi. 

Sulevi on suomalainen muoto virolaisperäisestä Sulev-nimestä, joka merkitsee 'luontevaa' ja 'hyvää'. Etunimenä Sulevi tuli käyttöön 1900-luvun alussa, ja nimipäiväkalenterissa se on ollut vuodesta 1929 alkaen päivällä 5. kesäkuuta.

Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Sulevi-nimi 2428 miehelle ja noin 170 naiselle.

Tunnettuja Suleveja
 Sulevi Lyly (s. 1933), diplomi-insinööri, tekniikantutkija ja professori
 Sulevi Manninen (1909–1936), runoilija ja kääntäjä
 Sulevi Peltola (s. 1946), näyttelijä
 Sulevi Riukulehto, maaseutututkija

Sulevi nimimerkkinä tai muuna kuin ensimmäisenä etunimenä
 Ohto Manninen (koko nimi Ohto Heikki Sulevi Manninen), historiantutkija
 Sulevi Manner, kirjailijanimi, jonka taakse kätkeytyvät Juha Numminen ja Eero J. Tikka
 Sulevi, Kari Kuuvan salanimi

Lähteet

Etunimet
Kari Sallinen

Kari Juhani Sallinen (s. 24. syyskuuta 1959 Helsinki) on suomalainen, 1980-luvulla menestynyt huippusuunnistaja.

Sallisen suurin saavutus on henkilökohtainen maailmanmestaruus vuonna 1985. Vuosina 1981 ja 1983 hän sijoittui MM-kisoissa viidenneksi ja vuonna 1987 yhdeksänneksi. Viestissä Sallinen saavutti MM-pronssia 1981, seitsemännen tilan 1983, viidennen sijan 1985 ja 1987 hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Sallisen maailmanmestaruus oli ensimmäinen suomalaisen miessuunnistajan voittama maailmanmestaruus.

SM-kisoissa Sallinen voitti kolme kultaa vuosina 1982, 1983 ja 1986. Pitkällä matkalla hän voitti Suomen mestaruuden 1987, yösuunnistuksessa 1982 ja viestissä 1989. Sallinen oli myös mukana Hiidenkiertäjien ankkurina Jukolan viestin voittaneessa joukkueessa vuonna 1987. Vuoden 1988 maailmancupissa Sallinen oli kuudes.

Sallinen edusti urallaan Matinkylän Akillesta, Rasti-Vihtiä ja Hiidenkiertäjiä. Hänen äitinsä Raili Sallinen oli hiihtosuunnistaja, ja viestin maailmanmestari vuoden 1975 MM-kilpailuissa.

Kari Sallinen työskentelee nykyään Länsi-Uusimaa-lehden urheilutoimittajana.

Lähteet 
 Kilpakenttien sankarit 2, Tammi 1993, s. 60–61

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: MM-suunnistaja Kari Sallinen

Suomalaiset suunnistajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Love. Angel. Music. Baby.

Love. Angel. Music. Baby. on Gwen Stefanin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2004. Levyn sanoitukset käsittelevät pääasiassa vaurautta ja muotia.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Gwen Stefanin albumit
Peik

Peik on alkuaan norjalainen miehen etunimi.

Nimen alkuperä on epäselvä, mutta ilmeisesti se on peräisin norjalaisista kansansaduista, joissa erään satuhahmon nimi on mahdollisesti syntynyt suomen kielen pojke-sanan pohjalta. On myös esitetty, että nimeen voisi sisältyä suomen sana peikko.

Nimestä tuli suosittu suomenruotsalaisten keskuudessa norjalaisen kirjailijan Barbara Ringin ”Peik”-kirjan pohjalta, joka oli käännetty ruotsin kielelle. Kirja oli suosittu 1950- ja 1960-luvuilla, mutta oli kirjoitettu paljon aikaisemmin. Nimi on ollut käytössä harvakseltaan suomenruotsalaisten keskuudessa, ja Peik otettiin Suomen ruotsinkieliseen almanakkaan vuonna 2000.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 280 henkilöä saanut nimekseen Peik.

Tunnettuja Peikejä 
Peik Andersin, suomalainen esteratsastaja
Peik Bäckström, suomalainen graafikko ja animaatioelokuvaohjaaja
Peik Gästrin, suomalainen purjehtija
Peik Johansson, suomalainen toimittaja
Peik Mattheiszen, suomalainen muusikko ja graafikko
Peik Salminen, suomalainen salibandynpelaaja
Peik Stenberg, suomalainen näyttelijä ja laulaja (Sås och Kopp/Sotta ja Pytty).

Lähteet

Viitteet 

Etunimet
Sodankylän geofysiikan observatorio

Sodankylän geofysiikan observatorio (lyhenne SGO) on Sodankylässä toimiva geofysiikan mittauksia ja tutkimusta tekevä Oulun yliopiston erillisyksikkö. Observatoriolla on mittauslaitteita yli 20 paikkakunnalla ympäri Suomea sekä Pohjois-Skandinaviassa. Geofysiikan observatorio perustettiin 1. syyskuuta 1913 Sodankylän Tähtelässä ja jatkuva virallinen havaintotoiminta alkoi vuoden 1914 alusta. Vuodet 1913-1997 observatorio toimi Suomalainen Tiedeakatemian alaisuudessa ja rahoitus tuli pitkään veikkausvaroista. Vuodesta 1997 lähtien Sodankylän geofysiikan observatorio on toiminut Oulun yliopiston alaisuudessa valtakunnallisena erillislaitoksena. Observatorion nykyinen johtaja on Eija Tanskanen

SGO sijaitsee Tähtelä-nimisellä alueella kuutisen kilometriä Sodankylän keskustasta etelään. Samalla alueella toimii myös Ilmatieteen laitoksen yksikkö, Lapin ilmatieteellinen tutkimuskeskus, joka havainnoi ja tutkii ilmakehän ja lähiavaruuden vuorovaikutusilmiöitä yhteistyötä SGO:n kanssa.

Observatorion pääasiallisena tutkimusalueena on geofysiikka, eli tutkimuksen kohteena on maapallon ja sitä ympäröivän lähiavaruuden fysikaalinen rakenne ja toiminta. Observatoriossa tutkitaan muun muassa maan magneettikenttää, magneettisia pulsaatioita, yläilmakehän ja lähiavaruuden ilmiöitä kuten revontulia muun muassa mittaamalla kosmisen radiokohinan vaimenista yläilmakehässä, ionosondilla tehtävillä luotauksilla, kuvaavamalla taivasta tieteellisillä revontulikameroilla sekä erityyppisillä VLF-vastaanottimilla. SGO mittaa kosmista säteilyä Oulussa Linnanmaalla ja Etelämantereella (DomeC) . Lisäksi observatoriolla on seismometrien havaintoverkko Pohjois-Suomessa maanjäristyksien rekisteröintiin.


1. kansainvälinen polaarivuosi 1882-1883 
Sodankylässä toimi vuosina 1882-1884 polaariasema, jossa tehtiin magneettikenttään, revontuliin ja meteorologiaan liittyviä havaintoja. Retkikuntaa johti Selim Lemström. Retkikunnan vaihteista on Heikki Nevanlinna kirjoittanut kirjan Suomalainen polaariretkikunta Lapissa 1882-1884, jossa on uudelleen käännetty alkuperäinen matkakertomus ja lisäksi selvitetty tarkemmin retkikunnan tekemää havainto-ohjelmaa. Kirjan on julkaissut Suomen Tiedeseura.

SGO 100 vuotta 
Syksyllä 2013 observatorio täytti 100 vuotta. Juhlavuoden kunniaksi observatorio järjesti muun muassa luentosarjan, jossa luennoitsijana oli muun muassa Esko Valtaoja. Observatorion vaiheista on julkaistu Heikki Nevanlinnan toimittama juhlakirja Sodankylän geofysiikan observatorio 1913-2013.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Sodankylän geofysiikan observatorio
 Seismisten mittausten tuoretta dataa observatoriosta
 Tiedetuubi: Sodankylän geofysiikan observatorio 100 vuotta (YouTube)

Oulun yliopisto
Sodankylä
Suomen observatoriot
Alpo Noponen

Alpo Noponen (10. joulukuuta 1862 Rantasalmi – 21. helmikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja runoilija.

Elämä ja ura
Noponen varttui Heinävedellä ja asui aikuisena Helsingissä. Hän oli naimisissa opettaja Johanna Jurvasen kanssa.

Noponen kävi Kerman kansakoulua Heinävedellä ja oli Otto Kotilaisen lapsuudenystävä. Myöhemmin hän sanoitti ainakin Kotilaisen säveltämän joululaulun "Kun joulu on", joka alkaa sanoin "Kun maass’ on hanki...". Myös Leevi Madetojan säveltämässä laulussa on "Arkihuolesi kaikki heitä" on Noposen sanat.

Noponen valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1887 ja toimi opettajana ensin Mäntyharjulla 1887–1893. Hän siirtyi 1894 Helsinkiin, jossa hän toimi opettajana 1894–1927 Tehtaankadun kansakoulussa. Hän toimitti Mikkeli-lehteä, kunnes Helsinkiin muutettuaan alkoi avustaa Uutta Suometarta. Sen jatkajaa Uutta Suomea hän avusti lopun ikäänsä. Hän avusti myös Kansakoulun lehteä ja lastenlehteä Joulupukki sekä toimitti Valistuksen Lastenlehteä.

Kun Suomen Kirjailijaliitto perustettiin 1897 Noponen aloitti sen ensimmäisenä sihteerinä.

Noponen on suomentanut muun muassa Runebergin virsiä. Hän julkaisi yhdessä muiden tekijöiden kanssa koulun lukukirjoja ja historian oppikirjoja. Vuosina 1914–1923 Noponen julkaisi yhdessä Mikael Soinisen kanssa historian oppikirjoja kansakoululuokkia varten.

Kolme hänen näytelmistään esitettiin Suomen Kansallisteatterissa, neljäs Oulun Teatterissa.

Alpo Noposen veljenpojan poika oli urheiluselostaja Paavo Noponen.

Teokset

Runokokoelmat
Urpuja, Otava 1894 
Nuoruuden muistoksi: 50 runoa, E. W. Ponkala 1912
Vaelletuilta vuosilta, Otava 1923

Näytelmät
Ahab, Israelin kuningas, WSOY 1899
Hemming Gad, Söderström 1903
Savi soran alla, Otava 1911
Lapin profeetta, E. W. Ponkala 1913
 Meidän Jeremias : historiallinen näytelmäruno, Otava 1916

Kertomuskokoelmat 
Ensimmäiseltä kymmeneltä, WSOY 1905
Ihmisyyden merkki Kustannus-o.y., Kansa 1908

Oppikirjoja
Soininen, Mikael & Noponen, Alpo, Historian oppikirja kansakouluja varten. Hyväksytty Kouluylihallituksessa tammikuun 24 p. 1912 käytettäväksi ainoastaan sellaisissa kansakouluissa, joissa vuorokurssijärjestelmää historian opetuksessa ei käytetä.
Soininen, Mikael & Noponen, Alpo, Yleinen historia ja Suomen historia. Hyväksytty Kouluylihallituksessa heinäkuun 28 p. 1915.

Kirjallisuutta
 Markus Similä, Arkihuolesi kaikki heitä: Rakkaimmat joululaulut ja niiden tekijät, Gummerus 2002 ISBN 951-20-6173-2
 Alpo Noponen; toim. Aarre M. Peltonen. Minä aikana ihminen kaunein on?: muistoja, kuvitelmia elämän taipaleelta, Ladelmakeskus, 1983 ISBN 951-99510-8-3
 Peltonen, Aarre M., Alpo Noposen kirjallinen tuotanto sekä hänen tuotantoaan ja elämäänsä käsittelevä kirjallisuus. Tampereen yliopisto, kotimainen kirjallisuus. Monistesarja n:o 7. Tampere 1977

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Taisteluosasto

Taisteluosasto on sotilastermi, jota käytetään pienimmästä itsenäiseen taistelutoimintaan kykenevästä joukosta, joka on vähintään vahvennettu pataljoona. Sitä suuremmista itsenäiseen taistelutoimintaan kykenevistä joukoista käytetään nimiä prikaati, divisioona, armeijakunta, armeija ja armeijaryhmä. Jokainen näistä on myös yhtymä. Edellytykset joukon itsenäiseen taistelutoimintaan ovat joukon omat tulituki- ja huoltoyksiköt.

Suomen puolustusvoimissa alimman tasoinen yhtymä on prikaati, mutta Yhdysvaltain armeijan perusyhtymä on taisteluosasto, johon kuuluu panssarijalkaväkipataljoona, telatykistöpatteristo, esikunta- ja huoltokomppania sekä satelliitti- ja internet-yhteyksiin kykenevä viestikomppania. Suomen puolustusvoimien doktriiniin kuuluvat kuitenkin väliaikaisesti muodostetut tiettyä tehtävää toteuttavat taisteluosastot. Tyypillisesti taisteluosaston tehtävänä olisi toimia prikaatin tai armeijakunnan sivusuunnalla, mahdollisesti prikaatin oman viestijärjestelmän ulottumattomissa. Osaston kokoonpano olisi tehtävän mukainen, mutta tyypillisesti se käsittäisi jalkaväki- tai jääkäripataljoonan sekä kenttätykistöpatteriston. Näiden yksiköiden normaalit huolto- ja viestielimet kykenisivät toteuttamaan tällaisen osaston johtamisjärjestelmät ja huollon.

Sotilasyksiköt
Propeeni

Propeeni eli propyleeni (C3H6) on orgaaninen yhdiste, jossa on kolme hiiliatomia, kuusi vetyatomia ja yksi kaksoissidos. Se on toiseksi yksinkertaisin alkeeni hiilivetyjen ryhmästä. Yksinkertaisin hiilivetyjen alkeeni on eteeni, jolla on kaksi hiiliatomia, joiden välissä on kaksoissidos. Propeenia voidaan sanoa myös metyylieteeniksi tai metyylietyleeniksi.

Propeenin ominaisuudet ja käyttö 

Huoneenlämmössä ja paineessa kaasumainen propeeni on väritön, hajuton (paitsi jos siihen on lisätty haju tunnistamista varten) ja helposti syttyvä. Propeeni on ilmaa raskaampaa, ja se voi kulkeutua maata pitkin ja syttyä etäällä päästölähteestään. Yhdisteen hajukynnys on 39,6–116,3 mg/m3 (69,3–203,5 ppm) ja itsesyttymislämpötila 455 °C. Propeenillä on suuri merkitys öljyntuotannossa. Propeenia muodostuu sivutuotteena eteenin valmistuksen yhteydessä. 

Propeeni polymeroituu joutuessaan kosketuksiin muun muassa kloorin, fluorin, vetyhalidin ja metallikatalyyttien kanssa sekä lämpötilan tai paineen nousun seurauksena. Polymeroituminen voi tapahtua kiivaasti, jopa räjähdysmäisesti. Propeeni reagoi kiivaasti hapettimien kanssa, jolloin voi syntyä palo- ja räjähdysvaara. Yhdiste voi reagoida vaarallisen voimakkaasti myös asetyleenin, bromin, dityppioksidin ja typpitetraoksidin kanssa. Kylmän, nestemäisen propeenin reaktio veden kanssa voi johtaa propeenin voimakkaaseen kiehumiseen ja höyrystymiseen. Propeeniä käytetään eniten monomeerien valmistuksessä, useimmiten polypropeenin valmistuksessa. Propeenia käytetään myös muun muassa propyleenioksidin, asetonitriilin, kumeenin, isopropyylialkoholin, allyylikloridin, heptaanien, akryylinitriilin ja akroleiinin valmistuksessa. Propeeniä käytetään polttoaineena teollisuudessa, sillä sen lämpöarvo on korkea pienemmällä massalla kuin propaanin, joten sitä polttaessa saadaan korkealämpöinen liekki.

Katso myös 
Metyyli

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Propeeni
PubChem: Propene 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Propylene 
ChemBlink: Propene 

Alkeenit
Strateginen isku

Strateginen isku on vihollisen suorittama yllätykseen pyrkivä hyökkäys jonka tarkoituksena on lamauttaa yhteiskunnan elintärkeitä toimintoja tai sen puolustus. Tällä pyritään pakottamaan valtakunnan johto vihollisen haluamiin valintoihin. Strategisen iskun yhdeksi toteuttamistavaksi voidaan ajatella vihollisen täsmäpommituksin tukema helikoptereilla suoritettu maahanlasku, jonka jälkeen vihollisen erikoisjoukot miehittävät valtakunnan johtopaikat, radio- ja televisiokeskukset sekä energiahuolto- ja liikennekeskukset. Hyökkäyksen valmistelua on nykyään signaalitiedustelun vuoksi mahdotonta salata mutta sen kohdetta ja ajankohtaa ei välttämättä voida ennakoida.

Käsitteen käyttö suomalaisessa retoriikassa

Puolustuspoliittisessa merkityksessä Suomessa strategista iskua on käytetty lähinnä perusteluna reservin pienentämiseen ja uusien kalustohankintojen hyväksyttämiseen eduskunnassa Gustav Hägglundin komentajakautena ja sen jälkeen. Strategisen iskun onnistuminen riippuu siitä, miten esimerkiksi selustaan lasketut maahanlaskujoukot onnistutaan huoltamaan. Mikäli hyökkääjällä on hallussaan alueen ilmaherruus, voidaan kevyesti aseistettuja maahanlaskujoukkoja huoltaa. Jos taas ilmaherruutta ei onnistuta saavuttamaan, huolto rajoittuu ilmateitse suoritettaviin täydennyksiin, jolloin hyökkääjä ajan oloon jää puolustajan raskaammin aseistettujen joukkojen saartamaksi ja menettää toimintakykyään huollon katkettua. Puolustajalla on maahanlaskujoukkoja raskaampi aseistus, esimerkiksi kenttätykistöä kevein tai raskain haupitsein tai vaihtoehtoisesti panssarijoukkoja, joiden liikkuvuus on kenttätykistöä suurempi ja joita voidaan kenttätykistön tapaan käyttää hyökkäävän jalkaväkiyksikön tukena, mutta myös taistelevana osana esimerkiksi mekanisoituna taisteluosastona.

Sodankäynnin strategia
Teräskypärä malli 1916

Teräskypärä malli 1916 () on saksalainen ensimmäisen maailmansodan kolmantena sotavuotena käyttöön otettu kypärämalli, jossa teräskypärä ulottuu melko alas niskaan ja myös sivulta kaulan ympärille. 

Syy laajasti suojaavan raskaan teräskypärän käyttöönotolle oli se, että ensimmäisen maailmansodan juuttuessa asemasodaksi 1916–1917 suuri osa kaatuneista alkoi tulla tykistön epäsuoran tulen aiheuttamista sirpaleista, ei luodeista.

Kypärän etuosan ”sarvien” pääasiallinen tehtävä on kypärän tuulettaminen niissä olevan reiän kautta. Toinen tehtävä on toimia niiden varaan ripustetun Stirnpanzer-lisäpanssarilevyn kiinnikkeinä. Sen kiinnitys varmistettiin kypärän takaosan ympäri kulkevalla nahkahihnalla. Lisäpanssarointi oli tarkoitettu lähinnä tähystäjille ja konekivääriampujille, mutta sen käyttö jäi hyvin vähäiseksi.  

Suomen armeijalle ostettiin vuonna 1919 15 000 kappaletta Ranskan sotasaaliiksi saamia saksalaisia teräskypäriä, ja 1920-luvun aikana niitä hankittiin 80 000 kappaletta lisää.

Teräskypärä malli 1916:n seuraaja Saksassa oli M1935-teräskypärä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kypärät: saksalainen M/16 
Stahlhelm 1916 

Univormu 
Sotilaalliset suojavarusteet
Kypärät

tr:Miğfer
Restel

Restel Oy on suomalainen ravintola-alan yritys. Se kuuluu Tradeka-konserniin.

Restel-konserni omisti kesään 2017 saakka yhteensä 47 hotellia ja yli 230 ravintolaa  eri puolella Suomea, mikä tekee siitä maan suurimman alallaan. Vuosiliikevaihto oli vuonna 2015 runsaat 380 miljoonaa euroa. Restel työllistää yli 5 000 työntekijää.

Kesäkuussa 2017 Restel myi koko hotelliliiketoimintansa ruotsalaiselle Scandicille ja sanoi keskittyvänsä ravintolatoimintaan. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan joulukuussa 2017.

Vuonna 2019 Restel Ravintolat Oy oli 73,6 miljoonan euron liikevaihdollaan Suomen viidenneksi suurin ravitsemisalan yritys Compass Groupin, Sodexon, Finnair Kitchenin ja Leijona Cateringin jälkeen. Restel Fast Food Oy oli 63,2 miljoonalla eurolla seitsemänneksi suurin . Restel Oy:n muut tytäryhtiöt ovat Restel Liikenneasemat Oy, Restel Mexican Food Oy ja Restel Fresh Food Oy.

Nimi Restel tulee sanoista restaurants and hotels.

Historiaa
Restelin juuret ovat Tradekan edeltäjäyhtiöiden harjoittamassa hotelli- ja ravintolatoiminnassa. Kun Eka-yhtymä perustettiin fuusion seurauksena vuonna 1983, sille siirtyivät 39 osuusliikkeen hotellit ja ravintolat. 

Liikenimi Restel otettiin käyttöön vuonna 1989, ja Restelistä tuli erillinen yhtiö seuraavana vuonna. 

Ketjuun kuului muun muassa Suomen vanhimpiin kuuluva ravintola, 1830-luvulta vuoteen 2019 Turussa toiminut Foija. Vuonna 2022 Restel osti Hangon Makaronitehdas ja Classic Pizza -ravintolaketjut, joihin kuului yhteensä 23 ravintolaa. Ne työllistivät yhteensä 150 työntekijää 12 paikkakunnalla ja niiden liikevaihto 2019 ennen koronapandemiaa oli noin 15 miljoonaa euroa.

Ravintolat

Ravintolaketjut
 Burger King
 Rax Buffet
 Taco Bell
 HelmiSimpukka
 Hemingway’s (nimi viittaa Ernest Hemingwayhin)
 Parnell’s Irish Pub (nimi viittaa Charles Stewart Parnelliin)
 O'Learys (Bakers, Sello ja Iso Omena)
 Mario
 Martina
 NightLife
 Holiday Inn -hotellien ravintolat
 Restel-tapahtumaravintolat
 Wanha Mestari

Muut ravintolat
 Brasserie Le Havre, Helsinki
 Central, Helsinki
 Foija, Turku
 Grillsson, Helsinki
 Ravintola Mestaritalli, Helsinki
 Muikkuravintola Sampo, Kuopio
 Musiikkitalon ravintola, Helsinki
 Vespa, Helsinki

Omistuksessa olleet hotellit 
(luovuttu kesäkuussa 2017)
 Cumulus
 Holiday Inn (Suomen toimipisteet)
 Crowne Plaza Helsinki
 Hotelli Seurahuone Helsinki
 Hotel Indigo Helsinki - Boulevard

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Restel
 Restel Hotellit, online hotellivaraukset

Suomen hotellit
Suomalaiset ravintolaketjut
Tradeka
Enkeliakatemia

Enkeliakatemia on englantilaisen Annie Daltonin kirjoittama kirjasarja, joka kertoo tavallisesta tytöstä nimeltä Melanie Beeby. Hänen unelmansa on päästä tv-juontajaksi, mutta haave ei tule toteutumaan, sillä hän kuolee heti täytettyään 13 vuotta. Tv:n sijasta Melanie päätyy jokaisen teinitytön taivaaseen, jossa kuljetaan muotivaatteissa, shoppaillaan, istutaan kahviloissa ja kuunnellaan pop-musiikkia. Kaiken lisäksi taivaassa on teinienkelien koulu, enkeliakatemia, jonne Melaniekin joutuu. Hän liittyy koulun historiakerhoon ja pääsee Palvelun avustuksella käymään Maassa pelastamassa ihmisiä.

Sarjaan kuuluvat kirjat 

 Siivet selkään (2003, alkuteos Winging it 2001)
 Vehkeilyä (2003, Losing The Plot 2001)
 Korkealentoa (2004, Flying high 2001)
 Vallankahvassa (2004, Calling the shots 2002)
 Fogging Over (2002, ei suomennettu)
 Fighting Fit (2003, ei suomennettu)
 Making Waves (2003, ei suomennettu)
 Budding Star (2004, ei suomennettu)
 Keeping It Real (2005, ei suomennettu)
 Going For Gold (2007, ei suomennettu) 
 Tempting Fate (2008, ei suomennettu) 

Kirjasarjat 
Lastenkirjat
Isaak Babel

Isaak Emmanuilovitš Babel ( 1894 Odessa, Krim, Venäjä –1940 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen näytelmäkirjailija ja novellisti.

Babel syntyi juutalaiseen perheeseen Ukrainassa Odessassa aikana, jolloin juutalaiset pakenivat joukoittain Venäjältä. Hän selvisi vuoden 1905 vainoista kristittyjen naapurien avulla mutta menetti isoisänsä. Koulu-uran ajan hän joutui taistelemaan paikasta juutalaisvähemmistölle tarkoitetussa kiintiössä. Opiskellessaan Pietarissa hän tutustui Maksim Gorkiin.

Babelin nuoruudesta kului seitsemän vuotta Venäjän sisällissodassa. Hän työskenteli kielenkääntäjänä vastavakoilupalvelussa ja sotakirjeenvaihtajana. Odessaan palattuaan hän alkoi kirjoittaa novelleja juutalaiskaupunginosan elämästä. Stalinin kulttuuripolitiikan voimistuessa ja sosialistisen realismin noustessa määrääväksi tekijäksi kirjallisuuspiireissä Babel vetäytyi yksityisyyteen. Gorkin saatua surmansa epäilyttävissä oloissa 1936 Babel totesi: seuraavaksi he etsivät minua. Hänet pidätettiin 1939, tuomittiin vakoilusta, vietiin vankileirille ja teloitettiin.

Suomennetut teokset 
 Odessalaisia ja muita novelleja, suom. Esa Adrian Helsinki: Tammi 1970. Sarja: Keltainen kirjasto 97
 Punainen ratsuväki (Konarmija). Suom. Juhani Konkka, Jyväskylä: Gummerus 1958 Sarja: Kirjallinen löytöretki
 Maria: kahdeksankuvaelmainen näytelmä, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto [1968?]

Novelleja
 Suomalaiset, suom. Timo Suni, julkaisussa Parnasso 55 (2005): 3
Kolme naista. Antologiassa:  Kirsikankivi (Kirsikan kivi), toimittanut Ulla-Liisa Heino, Helsinki: Kansankulttuuri 1967
Julkaisussa: Nuori Voima 4/2005. Suom. Mikko Viljanen
 Kylpyhuoneen ikkuna
 Doudou
 Ensimmäinen kirjoituspalkkioni
Antologiassa: Neuvostoproosaa. 1, Vallankumouksesta sosialistiseen realismiin, WSOY 1969, toim. ja suom. Esa Adrian, Helsinki: WSOY 1969
 Kuningas
 Jeesuksen synti

Lähteet

Stalinin vainoissa kuolleet
Babel
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Koštšei

Koštšei Kuolematon () on ilkeä venäläisen kansanperinteen hahmo. Koštšei-nimen kirjoitusasu muissa slaavilaisissa kielissä (esimerkiksi puolan Kościej) viittaisi siihen, että nimi on johdettu luuta merkitsevästä sanasta (ven. кость, puol. kość). Vanhoissa suomalaisissa toisinnoissa tai suomennetuissa satukirjoissa hahmon nimi on usein yksinkertaistettu asuun Kašhei tai Košhei.

Koštšein surmaaminen on äärimmäisen hankalaa. Hänen sielunsa on erillään ruumiista piilotettuna neulaan, joka on munassa, joka on ankassa, joka on jäniksessä, joka on rautaisessa kirstussa, joka on haudattu vihreän tammen alle Bujan-saarelle. Niin kauan kuin sielu on turvassa, Koštšei ei voi kuolla. Jos arkku kaivetaan maasta ja avataan, jänis säntää pakoon. Mikäli se tapetaan, ilmaantuu sisältä ankka, joka pyrähtää lentoon. Sillä, joka on saanut munan haltuunsa, on Koštšei vallassaan: tämä alkaa heiketä, tulee sairaaksi ja menettää taikavoimansa. Koštšei kuolee, kun neula rikotaan. Joidenkin tarinoiden mukaan se on rikottava Koštšein otsaa vasten.

Katso myös 

 Lich

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläinen kansanperinne
Mutti

Mutti (muita nimiä pepu, köpötes, tikkupuuro, tikkuhöyry ja äkkinäinen) on etenkin Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla suosittu perinneruoka, joka valmistetaan ohrajauhosta ja vedestä sekä maustetaan suolalla. Sitä pidetään vanhimpana ja yksinkertaisimpana pohjoispohjalaisena perinneruokana. Ruokalaji () tunnettiin myös Ruotsin Värmlannissa Suomesta peräisin olevana ruokalajina jo 1700-luvulla. Ruotsin akatemian mukaan ruoan nimi tulee sanasta "motti", joka tarkoittaa yhtä annosta kyseistä ruokalajia. Muttia on tehty myös Keski-Suomessa. Mutti voi tarkoittaa myös talkkunajauhoista ja vedestä keitettyä paksua tahnaa. Aiemmin Uudellamaalla, mutta nykyisin Päijät-Hämeessä sijaitsevan Artjärven pitäjäruoka on hernesmutti ja päijäthämäläisen Hollolan makea omenapepu.

Valmistus 
Pepun ja mutin valmistusmenetelmät ovat vaihdelleet paikkakunnasta riippuen. Anneli Syrjäsen mukaan pepu on ollut kylmään veteen valmistettua ruokaa ja mutti on valmistettu kuumaan veteen. Pepuun on voitu maakunnan eteläisillä alueilla sekoittaa myös marjoja. Kun mutti on pohjalaismaakuntien perinnettä, pepu on tunnettu Etelä-Savossa, Pohjois-Hämeessä, osissa Laatokan Karjalaa ja Viipurinlahden rannikolla.

Mutin valmistuksessa yksi osa suolattua vettä kiehutetaan. Sitten kaksi ja puoli osaa ohrajauhoa kaadetaan kiehuvaan veteen. Ei sekoiteta, vaan tehdään massaan reikiä puutikulla, jotta höyry pääsee nousemaan ylös. Annetaan jauhon kypsyä, kunnes vesi lähes haihtunut, sitten sekoitetaan. Jäämäveden määrällä saa määriteltyä, minkä kokoisia kokkareita saa aikaan. Parasta muttia saa aikaan, kun toiseen syöntiin paistaa pannulla runsaan voin kera. Mutti nautitaan perinteisesti voin kera. Muttikokkareiden koko voi vaihdella ryynimäisestä ”hiekkamutista” isokokkareiseen ”kouramuttiin”.

Merkitys 
Mutti on ollut perinteisesti arkista ruokaa, jopa niin sanottua ”hätäruokaa”. Muttia ja pepua valmistettiin usein välipalaksi tai evääksi. 

Sievissä järjestetään vuosittain Muttimarkkinat.

Lähteet 

Suomalainen keittiö