joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gwyneth Paltrow

Gwyneth Kate Paltrow (; s. 27. syyskuuta 1972 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet palkittiin roolistaan elokuvassa Rakastunut Shakespeare parhaan naispääosan Oscarilla, Golden Globella ja SAG-palkinnolla.

Vuodesta 2008 Paltrow on näytellyt Rautamiehen rakastettua Pepper Pottsia Marvelin elokuvissa Iron Man (2008), Iron Man 2 (2010), The Avengers (2012), Iron Man 3 (2013), Spider-Man: Homecoming (2017), Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019).

Yksityiselämä 
Paltrow on näyttelijä Blythe Dannerin ja tuottaja Bruce Paltrow’n tytär. Hänen veljensä Jake Paltrow on ohjaaja ja käsikirjoittaja. Näyttelijä Katherine Moennig on heidän serkkunsa.

Vuosina 2003–2014 Paltrow oli naimisissa Coldplayn laulajan Chris Martinin kanssa. Ex-pariskunnalla on kaksi lasta: tytär Apple Blythe Alison Martin (s. 14. toukokuuta 2004 Lontoossa) ja poika Moses Bruce Anthony Martin (s. 8. huhtikuuta 2006 New Yorkissa).

Gwyneth Paltrow on ollut kihloissa näyttelijä Brad Pittin kanssa (1996–1997) ja seurustellut näyttelijä Ben Affleckin kanssa. Paltrow kihlautui tammikuussa 2018 Glee-tv-sarjan tekijän Brad Falchukin kanssa ja heidät vihittiin syyskuussa 2018.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikä-Mikä-Maa

Mikä-Mikä-Maa (vuoden 2002 Peter Pan -käännöksessä Kaukamaa; ) on kirjailija J. M. Barrien luoma mielikuvitusmaailma, jossa satuhenkilö Peter Pan asuu ystäviensä Helinä-keijun ja Kadonneiden Poikien kanssa.

Mikä-Mikä-Maassa kaikki neljä vuodenaikaa mahtuvat yhteen vuorokauteen ja siellä unohdus on äärimmäisen helppoa: siellä ei tarvitse kauan asua, kun on jo unohtanut kokonaan perheensä ja luultavasti kaiken muunkin, mitä menneisyydessään oli, eikä niitä muista enää, vaikka kuinka yrittäisi. Unohdus on molemminpuolinen, eli sinut tunteneet unohtavat sinut vastavuoroisesti.

Mikä-Mikä-Maan ”tavaramerkki” on se, ettei siellä tarvitse eikä voi kasvaa isoksi/aikuiseksi – siellä nimittäin kukaan ei vanhene päivääkään. Mikä-Mikä-Maahan pääsee vain lentämällä, osoitteena "toisesta oikealle ja suoraan aamuun saakka". Alkuperäistarinassa Mikä-Mikä-Maa on ”enemmän tai vähemmän saari” täällä maapallolla, ja Peter Pan antaa aina edellä mainitun osoitteen, mutta Disney otti osoitteen kirjaimelliseen käyttöön ja sijoitti elokuvassaan Mikä-Mikä-Maan toiseen tähteen oikealta. Siellä asuu Peterin ja kumppaneiden lisäksi myös keijuja, merenneitoja, intiaaneja ja merirosvoja, mukaan lukien merirosvokapteeni Koukku. 

Michael Jackson nimesi Neverland-tilansa Mikä-Mikä-Maan mukaan.

Kuvitteelliset saaret
Peter Pan
Dumnorix

Dumnorix (k. 54 eaa.) oli gallialaisten heedujen päällikkö. Hänen nimensä tarkoittaa 'maailman kuningasta'.

Dumnorix kapinoi roomalaisia vastaan ja pyrki muodostamaan liiton Orgetorixin ja erään kolmannen gallialaispäällikön kanssa. Dumnorixin hanke kuitenkin paljastui, ja vuonna 54 eaa. roomalaiset sotilaat surmasivat hänet.

Gallian heimopäälliköt
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Vuonna 54 eaa. kuolleet
Aitoviikuna

Aitoviikuna (Ficus carica) on viikunoiden (Ficus) sukuun ja mulperikasvien heimoon kuuluva kasvi. Se on lähtöisin Vähästä-Aasiasta. Nykyään aitoviikunoita viljellään laajalti trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.

Kuvaus 

Aitoviikuna on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi ja lehvästö yhtä leveäksi. Lehtilapa on 3–5-liuskainen. Lehtiruoti on kellanvihreä.

Käyttö 

Vaikka viikunassa on paljon siemeniä, sen punertava hedelmäliha on pehmeää. Kuivattujen viikunoiden maku on makeampi kuin tuoreen hedelmän, joka on kitkeränmakea. Kuivan viikunan makeus johtuu siitä, että sen kuivuttua painosta 70 prosenttia on sokeria. Makeus tekee siitä hyvin sopivan muun muassa kiisseliin. Viikuna sopii myös jälkiruuaksi tai syötäväksi kylmän lihan kanssa. Viikunan kuori on vaalean harmaa tai tumman sinertävä, ja sitä voi syödä sen ollessa tarpeeksi ohut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fineli: Viikunan ravintosisältö (kuivattu) 
 Fineli: Viikunan ravintosisältö (tuore) 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Aitoviikuna eli viikuna(puu) (Ficus carica)
United States Department of Agriculture (USDA): Ficus carica 
Flora of China: Ficus carica 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ficus carica 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ficus carica (common fig) 
Pherobase: Floral volatiles of Ficus carica 

Viikunat
Hedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Adam Brody

Adam Brody (s. 15. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Seth Cohenin roolista televisiosarjassa O.C. vuosina 2003–2007.

2000-luvun alkuvuosina Brody esiintyi pienissä rooleissa televisiosarjoissa kuten Once and Again, Grounded for Life, Amyn lailla ja Undressed sekä elokuvissa American Pie 2 ja Ring, kunnes hänet valittiin O.C:hen. Sarjan päätyttyä neljän tuotantokauden jälkeen Brody sai ensimmäisen elokuvapääosansa Jonathan Kasdanin In the Land of Womenissä (2007).

Yksityiselämä 
Brody kasvoi San Diegossa, Kaliforniassa. Teini-iässä hän harrasti surffausta. Valmistuttuaan high schoolista hän lähti 19-vuotiaana collegeen Los Angelesiin, mutta samalla hänen tarkoituksenaan oli koettaa uraa näyttelijänä.

Brody avioitui kollegansa Leighton Meesterin kanssa helmikuussa 2014. He kohtasivat vuonna 2011 ilmestyneen The Oranges -elokuvan kuvauksissa. Pariskunnan esikoistytär syntyi 4. elokuuta 2015.

Valikoitu filmografia 
 Vielä kerran (2000–2001)
American Pie 2 (2001)
Smallville (2002)
Ring (2002)
Gilmoren tytöt (2002–2003)
Grind (2003)
O.C. (2003–2007)
Mr. & Mrs. Smith (2005)
Thank You for Smoking (2006)
In the Land of Women (2007)
Jennifer’s Body (2009)
Pari kyttää (2010)
Scream 4 (2011)
House of Lies (2013)
Lovelace (2013)
Welcome to the Jungle (2013)
Life Partners (2014)
Yoga Hosers (2016)
Shazam! (2019)
Shazam! Fury of the Gods (2023)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hiukkassäteily

Hiukkassäteily koostuu subatomisista hiukkasista, joilla on massa ja liike-energiaa. Hiukkassäteily syntyy radioaktiivisen hajoamisen seurauksena atomin ytimessä. Se voi koostua esimerkiksi alfasäteilystä, beetasäteilystä, neutroneista, positroneista tai neutriinoista. Esimerkiksi aurinkotuuli on Auringosta Maahan saapuvaa hiukkassäteilyä. Hiukkassäteily vaikuttaa sähköisiin palveluihin sekä maan päällä eläviin olentoihin.

Lähteet  

Säteily
Mansaaren TT-ajot

Mansaaren TT-ajot (Isle of Man Tourist Trophy) on vuosittainen Mansaarella ajettava maailman vanhin moottoripyörien kilpailu.

Kilpailu ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1904 autokilpailuna, ja vuodesta 1907 mukana ovat olleet ainoastaan moottoripyörät. Siitä lähtien kilpailut on ajettu joka vuosi lukuun ottamatta maailmansotien vuosia sekä vuotta 2001 suu- ja sorkkatautiepidemian vuoksi ja vuotta 2020 COVID-19-pandemian takia. Vuosina 1949–1975 ajot kuuluivat osakilpailuna MM-sarjaan.

Perinteisesti Mansaaren ajot on järjestetty touko–kesäkuun vaihteessa. Menestyksekkäimpiä kuljettajia ovat ajot 26 kertaa eri luokissa vuosien 1977–2000 välillä voittanut Joey Dunlop, 23 voittoa ajanut John McGuinness sekä 16 voittoa sivuvaunuluokassa kerännyt Dave Molyneux.

Rata 

Mansaaren ajot kilpaillaan 60,3 kilometrin mittaisella Mountain Circuit -katuradalla, joka kulkee saaren pääkaupungista Douglasista saaren poikki Balligiin, missä se kääntyy Kirk Michaelin kautta Ramseyhin ja sieltä etelään kohti nummia ja aina 400 metrin korkeuteen Snaefell-vuorelle, mistä kierros päättyy takaisin Douglasiin. 

Radalla on 264 mutkaa, joista suurimmassa osassa näkyvyyttä peittävät joko puut, pensaat, korkeuserot, maanpengermät, rakennukset tai kiviaidat ja -muurit. Suurin osa radan päällysteasfaltista on heikkokuntoista, ja pinta on monin paikoin todella kuoppainen ja likainen.

Kierrosennätys on vuodelta 2018 Peter Hickmanin nimissä 16.42,778 ja keskinopeus 217,989 km/h (135,452 mph).

Turvallisuus 

Turva-alueita ei ole ja rata kiertää monissa paikoissa kiviaitojen ja talojen välissä, valotolpat ja sähköpylväät on peitetty heinäpaalein. Useimmiten kilpapyörillä on vauhtia kuitenkin 200-300 km/h, joten kilpailijoiden turvallisuus on usein kyseenalainen. Vuodesta 1904 lähtien tapahtumassa on kuollut 258 (vuoden 2019 kesäkuuhun mennessä) kilpailijaa, joista suurin osa kuitenkin aloittelijoille tarkoitetussa, syksyisin ajettavassa Manx GrandPrix’ssa. Silti lähes joka vuosi myös ammattilaisille tarkoitetussa varsinaisessa TT-kilpailussa kuolee ihmisiä. Vuonna 2010 uusiseelantilainen moottoripyöräilijä Paul Dobbs kuoli Ballagareyn osuudella osallistuessaan Supersport-luokassa neljän kierroksen kilpailuun.

Kuolemantapauksien sattuessa ajoja ei ole tapana keskeyttää. Esimerkiksi vuonna 2005 harjoituksissa ulos ajanut ja onnettomuudessa surmansa saanut ruotsalainen Joakim Karlsson makasi ruumispussissa läheisen omakotitalon pihalla harjoitusten päättymiseen saakka. Myös kilpailuissa sattuu usein tilanteita, joissa vakavasti loukkaantunut radalta suistunut kuljettaja makaa radan varressa kilpailun yhä jatkuessa.

Kuolemantapaukset eivät rajoitu ainoastaan kilpailujen yhteyteen. Erityisesti niin sanottu Mad Sunday (’hullu sunnuntai’) vie joka vuosi hengen useilta amatöörimoottoripyöräilijöiltä. Kyseisenä sunnuntaina osa tavallisesti kaksisuuntaista rataa on muutettu yksisuuntaiseksi ja jokainen saa ajaa osuudella nopeusrajoitusten mukaisesti. Myös kaikkina muina päivinä kuolee tai loukkaantuu keskimäärin yksi moottoripyöräilijä.

Voitot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivu

Seulonnan keskeiset artikkelit
Verkkokamera

Verkkokamera tai web-kamera on digitaalikamera, jota tyypillisesti käytetään lähettämään videokuvaa Internet-verkon välityksellä. Laitteella voi myös ottaa kuvia tai tehdä videoita. Tätä tukevat useat pikaviestipalvelut. Alun perin web-kamerat oli tarkoitettu videoneuvotteluihin. Web-kamerassa voi olla muun muassa zoom, salama ja langaton yhteys tietokoneeseen. Web-kameroiden resoluutio on kasvanut VGA -tarkkuudesta useisiin megapikseleihin.  Joissakin erillisissä web-kameroissa on myös sisäänrakennettu mikrofoni. Irrotettavan verkkokameran voi kiinnittää esimerkiksi kannettavan tietokoneen näyttökanteen tai muualle joka sallii luovuutta kuvakulmaa järjesteltäessä.

Kannettavissa tietokoneissa, tableteissa ja älypuhelimissa on yleensä sisäänrakennettu eli integroitu web-kamera.

Lähteet 

Oheislaitteet
Etätyö
Lordi Carnarvon

Lordi Carnarvon (oik. George Edward Stanhope Molyneux Herbert, viides Carnarvonin jaarli (26. kesäkuuta 1866 Highclere Castle, Hampshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 5. huhtikuuta 1923) oli englantilainen aatelismies, joka tunnetaan faarao Tutankhamonin haudan kaivausten rahoittajana.

Lordi Carnarvon oli innokas amatööriegyptologi, joka vuonna 1907 rahoitti Howard Carterin kaivauksia. Vuonna 1922 he avasivat yhdessä Tutankhamonin hautakammion Kuninkaiden laaksossa. Kuukausia myöhemmin Carnarvon kuoli äkillisesti moskiiton piston jälkeen, mikä antoi aihetta spekulointiin muumion kirouksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Jaarlit
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
De revolutionibus orbium coelestium

De revolutionibus orbium coelestium () oli tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikuksen kirja, jossa esitettiin aurinkokeskinen maailmankuva. Kopernikus aloitti kirjan kirjoittamisen vuonna 1506 ja sai sen valmiiksi vuoteen 1530 mennessä. Kirja julkaistiin vasta Kopernikuksen kuoleman jälkeen, vuonna 1543.

Katolinen kirkko ja Martti Luther vastustivat uutta todellisuuskäsitystä, mutta vasta Galileo Galilein havaintojen jälkeen vuonna 1616 kirja joutui kirkon kiellettyjen kirjojen listalle Index librorum prohibitorum.

Vasta vuonna 1992 kirkko myönsi Galilein olevan oikeassa.

Katso myös 
 Kopernikaaninen vallankumous
 Aurinkokeskinen maailmankuva
 Galileo Galilein tapaus

Lähteet

Aiheesta muualla

De revolutionibus orbium coelestium, Norimbergae, J. Petreium, 1543 (Vicifons)
 Luther and science - Donald H. Kobe 

Latinankieliset kirjat
Kirjat tähtitieteestä
Vuoden 1543 kirjat
Vasaramäki

Vasaramäki () on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee noin kolme kilometriä keskustasta kaakkoon. Vasaramäen asuntokanta koostuu lähinnä rivi- ja omakotitaloista, mutta sen reunoilla on myös kerrostaloja. Vasaramäen kaupunginosaa rajaavat Hippoksentie, Uudenmaantie, Skarppakullantie sekä Lemminkäisenkatu. Vasaramäessä sijaitsevat Rakuunatien päiväkoti, Vasaramäen koulun Lehmustien yksikkö (alakoulu) ja Syreenikujan yksikkö (yläkoulu). Samassa kiinteistössä Vasaramäen koulun Lehmustien yksikön kanssa sijaitsee myös Vasaramäen kirjasto. Alueen päivittäistavarakauppa on K-Market Lehmustie. Vasaramäen apteekki palvelee Kivikartiontiellä Luolavuoren kaupunginosan puolella. 

Vasaramäellä on yhteistä rajaa Kupittaan, Itäharjun, Kurjenmäen, Luolavuoren, Peltolan, Skanssin ja Huhkolan kaupunginosien kanssa.

Alue tunnetaan funkkis-korttelistaan ja Erik Bryggmanin suunnittelemasta entisestä seurakuntatalosta. Hautausmaantien eteläpuolisessa mäessä sijaitsevaa kerrostaloaluetta ovat suunnitelleet mm. Bryggmanin avustajana aikanaan toiminut professori, arkkitehti Pekka Pitkänen sekä Turun asemakaava-arkkitehtina toiminut Olavi Laisaari. Alueella toimii aktiivinen Vasaramäen omakotiyhdistys. Se on perustettu vuonna 1946, ja tällä hetkellä sen puheenjohtajana toimii Tomi Viitanen.

Kaupunginosan nimi juontaa juurensa kauppias C. G. Hammariin, joka vuokrasi alueelta maata vuosina 1823–1826. Hänen mukaansa alue sai ruotsinkielisen nimen Hammarbacka, joka on käännetty suomeksi Vasaramäeksi. Hänen mukaansa on nimetty myös Uudenmaantien rinnalla kulkeva pienempi katu, joka oli alun perin suunniteltu muun muassa raitiovaunujen käyttöön. 

Vasaramäen alueella on useita puisto- ja metsäalueita sekä Turun hautausmaa. Alueella on myös ollut Yleisradion Vasaramäen radioasema, jonka toiminta kuitenkin loppui vuonna 1988, kun toinenkin radiomasto purettiin.

Liikenneyhteydet Vasaramäkeen

Vasaramäkeen kulkee tällä hetkellä toistakymmentä bussilinjaa:
Läpi kulkevat tai sinne päättyvät linjat:
9 Vaala–Kauppatori–Katariina
12 Varissuo–Kauppatori–Härkämäki
58 Haarla–Itäinen Pitkäkatu–Vasaramäki
P1 Kasarminkatu–Kauppatori–Martinmäki–Lehmusvalkama
 Ohi kulkevat linjat:
 Lemminkäisenkatua 33, 60, 79, 221 ja 709
 Uudenmaantietä 7, 61, 700–708, 801 ja P3 sekä kaukoliikenne Salon ja Paraisten suuntaan

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vasaramäen Omakotiyhdistys r.y.

Turun kaupunginosat
Bjørn Wirkola

Bjørn Tore Wirkola (s. 4. elokuuta 1943 Alattio) on norjalainen mäkihyppääjä, joka voitti 1960-luvun jälkipuoliskolla kaksi maailmanmestaruutta ja kolme kertaa Keski-Euroopan mäkiviikon sekä pelasi kansallisella huipulla jalkapalloa. Wirkola on sukujuuriltaan kveeni.

Wirkola voitti Oslon MM-kilpailuissa 1966 maailmanmestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Olympialaisissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi normaalimäessä Grenoblessa 1968. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän oli yhdistetyssä hiihdossa yhdestoista ja suurmäessä kuudestoista. Sapporon olympialaisissa 1972 hän jäi suurmäessä 37:nneksi. Wirkola voitti Keski-Euroopan mäkiviikon kolme kertaa peräkkäin vuosina 1967–1969 sekä sijoittui toiseksi vuonna 1965 ja kolmanneksi vuonna 1966. Hän paransi mäkihypyn pituusmaailmanennätystä viisi kertaa: pisin hyppy kantoi 162 metriä Planicassa 1969.

Wirkola pelasi myös jalkapalloa. Hän edusti uransa aikana Altaa ja Rosenborgia. Rosenborgin riveissä hän voitti sekä liiga- että cup-mestaruuden.

Lähteet 

Norjalaiset mäkihyppääjät
Norjalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Norjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1943 syntyneet
 Kveenit
Elävät henkilöt
Prerafaeliitit

Prerafaeliitit () oli Englannissa 1800-luvun loppupuolella vaikuttanut taiteilijaryhmä. Englantilaisista taidemaalareista, runoilijoista ja kriitikoista koostuneen ryhmän perustivat vuonna 1848 John Everett Millais, Dante Gabriel Rossetti ja William Holman Hunt, jotka olivat myös ryhmän huomattavimpia edustajia. Prerafaeliittien esikuvina olivat ennen kaikkea Italian 1400-luvun taiteilijat ja heidän tuotantonsa. Tähän viittasi ryhmän nimi prerafaeliitit, Rafaelia edeltävä.

Ryhmä vastusti tuolloin vallinnutta akateemista taidetta, jota he pitivät kaavamaisena ja hengettömänä. Heidän mielestään varsinkin Rafaelin klassisilla asetelmilla ja tyylikkäillä sommitelmilla oli ollut taiteen akateemista opetusta turmeleva vaikutus. Erityisesti he vastustivat Englannin kuninkaallisen taideakatemian () perustajan Sir Joshua Reynoldsin vaikutusvaltaa. 

Prerafaeliitit halusivat palata 1400-luvun italialaisten ja flaamilaisten taiteilijoiden, varhaisrenessanssin yltäkylläisiin yksityiskohtiin, voimakkaisiin väreihin ja taidokkaisiin sommitelmiin. He pitivät itseään uudistusliikkeenä ja julkaisivat omaa aikakauslehteä, The Germiä.

Neljä periaatetta
Veljeskunnan, joksi taiteilijaryhmä kutsui itseään, varhaisia perusperiaatteita olivat seuraavat neljä julkilausumaa:
Ilmaistavien ideoiden pitää olla uusia.
Luontoa on tutkittava tarkkaavaisesti, jotta sitä voidaan ilmentää.
On suhtauduttava myötämielisesti siihen, mikä aikaisemmassa taiteessa on suoraa, vakavaa ja koskettavaa, ja suljettava pois perinteinen, itsekylläinen ja toistamalla opittu.
Ja, tärkeimpänä kaikesta, on tuotettava perinpohjaisen hyviä kuvia ja veistoksia.

Periaatteet ovat tietoisesti epädogmaattisia, sillä veljeskunta halusi korostaa yksittäisten taiteilijoiden henkilökohtaista vastuuta omista ideoistaan ja niiden toteutuksesta. Romantiikan vaikutuksen alaisina he uskoivat vapauden ja vastuun olevan erottamattomia. Heitä kuitenkin kiinnosti erityisesti keskiaikainen kulttuuri, sillä he uskoivat sen hallussa olleen hengellisen ja luovan yhtenäisyyden, joka oli sittemmin menetetty.

Prerafaeliittien teoksia

Katso myös 
 Arts and crafts
 Nasareenit
 Sokea tyttö

Aiheesta muualla 

 Liisa Wilska: Ihana Jane ja muut madonnat. Umami  8.4.2009.

Yhdistyneen kuningaskunnan taide
Romantiikan taiteilijat
Taiteilijaryhmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Frenckellin kirjapaino

Frenckellin Kirjapaino Oy oli suomalainen vuonna 1642 perustettu kirjapaino. Yritys hakeutui konkurssiin vuonna 2008. Painotalo sijaitsi Espoon Suomenojalla ja työllisti 40 henkilöä. Frenckellin kirjapaino oli konkurssiin mennessään Suomen vanhin yritys. Paino keskittyi yritysten painotuotteisiin, muun muassa vuosikertomuksiin ja muihin yritysjulkaisuihin.  

Yrityksen viimeinen toimitusjohtaja, Berndt von Frenckell, oli yhdeksättä polvea Frenckelleitä yrityksessä. Ensimmäinen Frenckell tuli Suomeen kirjapainoalan opiskelijana Saksasta Gutenberg-yliopistosta.

Kirjapainon perusti 1642 Ruotsista muuttanut kirjakauppias Peder Wald Turun akatemian yhteyteen. Paino siirtyi Frenckellin suvulle noin sata vuotta myöhemmin. Se oli 1700-luvulla vahva kulttuurivaikuttaja ja painoi Suomen ensimmäistä sanomalehteä sekä myöhemmin muun muassa ensimmäisen Kalevalan ja monia Runebergin teoksia. Myöhemmin yrityksessä painettiin muun muassa osakekirjoja ja postimerkkejä.

Yritys jätti konkurssihakemuksensa 29. elokuuta 2008. Toimitusjohtaja Berndt von Frenckellin mukaan ongelmana oli likviditeetin puute, alan hinnat olivat olleet liian huonoja ja tilauskirjapainojen välinen kilpailu erittäin kovaa. Konkurssin jälkeen Suomen vanhimmaksi yritykseksi tuli vuonna 1649 perustettu Fiskars.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Frenckellin kirjapainon kotisivut (Archive.org)
 Frenckellin Kirjapainosta Pörssitiedon netissä

Suomalaiset kirjapainot
Aero Airlines

Aero Airlines AS  oli Finnairin vuonna 2000 Viroon perustama lentoyhtiö, jonka kotikenttänä oli Tallinnan lentoasema. Yhtiö perustettiin, jotta voitaisiin hyödyntää edullisempaa virolaista palkkatasoa. Tavoitteeseen ei kuitenkaan koskaan ihan päästy, minkä seurauksena kustannustaso jäi liian korkeaksi eikä toimintaa saatu niin kannattavaksi, että tarpeellinen investointiohjelma uusiin koneisiin olisi ollut taloudellisesti toteutettavissa. Kaikki yhtiön lennot lennettiin Helsinkiin tai Helsingistä. 

Parhaimpina vuosinaan 2005 ja 2006 yhtiö kuljetti yhteensä 1,5 miljoonaa matkustajaa ja lensi 60 lentoa joka päivä yhdeksällä koneellaan. Aeron laivastoon kuului viimeksi kaksi Finnairilta käytöstä poistunutta ATR 72 -potkuriturbiinikonetta, joilla se lensi lyhyitä Suomen sisäisiä lentoja sekä näiden lisäksi Tallinnaan. Yhdeksän konetta siirtyivät vähitellen Aerolle, ja vuonna 2004 ne rekisteröitiin Viroon. Viimeinen lento AY3116 Tallinnasta Helsinkiin 6.1.2008 oli samalla Finnairin viimeinen potkuriturbiinikonelento. Sittemmin ATR-liikennettä ovat jatkaneet Finnairin osaomistamat Finncomm Airlines, Flybe Finland ja Norra.

Vahva yhteistyö Finnairin kanssa näkyi mm. siten, että kaikki Aeron lennot lennettiin Finnairin lentoyhtiökoodeilla. Lisäksi lentojen aikataulut oli suunniteltu toimimaan jatkoyhteyksinä Finnairin ulkomaanlentojen kanssa.

Historia 

Yhtiö perustettiin vuonna 1924, ja se lensi ensimmäisen lentonsa 1924, ensisijaisena tavoitteenaan operoida Suomesta Baltian maihin. Toimiluvan lentoliikenteen harjoittamiseen se sai Viron ilmailuviranomaiselta syksyllä 1924. Toimitusjohtajana toimi kuuden vuoden ajan Tommi Aaltonen. Enimmillään henkilöstöä oli noin 200, joista kolmasosa oli vuokratyövoimaa.

Nimi Aero juontaa juurensa vuoteen 1923, jolloin perustettiin Aero Oy (nyk. Finnair). Nimi otettiin käyttöön uudestaan, kun nykyinen Aero Airlines perustettiin.

Finnair päätti lopettaa yhtiön toiminnan nykymuodossaan helmikuussa 2007. Alasajon syynä oli Aeron luopuminen kaikista koneistaan ja se, että toimintaa ei ole koskaan saatu niin kannattavaksi, että investoiminen uusiin koneisiin olisi taloudellisesti järkevää. Aero lopetti toimintansa 7.1.2008, minkä jälkeen koneet myytiin ulkomaille. Osa Aerolta poistuvista lennoista korvattiin Finnairin omilla Embraer 170- ja 190 -koneilla, mutta suurin osa reiteistä siirtyi Finncomm Airlines -yhtiön operoitaviksi.

Laivasto

Reittikohteet
Joulukuussa 2007:

 Helsinki (Helsinki-Vantaan lentoasema)
 Tallinna (Tallinnan lentoasema)
 Turku (Turun lentoasema)
 Vaasa (Vaasan lentoasema)

Lähteet 
 OKay 1-2/2008 henkilöstölehti
 Finnairin Vuosikertomus 2001

Viitteet

Aiheesta muualla 
Aero Airlines AS: Airliners.net:in kuvat

Finnair
Entiset virolaiset lentoyhtiöt
G-piste

G-piste (engl. G-spot tai Gräfenberg spot) on naisen emättimen etuseinämässä oleva herkkä alue, jonka väitetään olevan erityisen erogeeninen. G-piste sijaitsee suurin piirtein häpyluun tason ja kohdunkaulan puolivälissä. Sen nimesivät John Perry ja Beverly Whipple tutkija Ernst Gräfenbergin mukaan, joka kirjoitti aiheesta 1950-luvulla.

G-piste on virtsaputken suuntainen ja lähellä sitä. Kun G-pistettä kosketetaan emättimen kautta sormilla, nainen saattaa tuntea aluksi virtsaamisen tarvetta. Pidempi kosketus saattaa alkaa tuntua miellyttävältä, vaikkakaan kaikki naiset eivät pidä siitä.

Jotkut naiset kertovat saavansa orgasmin ainoastaan G-pisteen stimuloinnilla. Syntynyt orgasmi tuntuu syvällä koko kehossa. Sen aikana kohtu laskeutuu kohti emätintä, joten se on erilainen kuin klitoriksen stimuloinnilla syntyvä orgasmi, jolloin emättimen pohja laajenee.

Jotkut naiset ovat kertoneet, että heillä on vaikeuksia paikallistaa omaa G-pistettään itse, mutta he tuntevat sen, kun kumppani stimuloi sitä. Tämä tapahtuu helpoimmin emätinyhdynnässä, kun nainen on päällä tai mies takana, jolloin penis koskettaa G-pistettä.

Joidenkin tutkijoiden mukaan G-piste on selvästikin olemassa. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan ole onnistuneet paikallistamaan sitä, joten aihe on hieman kiistanalainen. On mahdollista, että kaikilla naisilla sitä ei ole. On myös esitetty, että G-piste ei olisikaan mikään yksittäinen, erillinen hermopäätetihentymä, vaan se olisikin vain kiihottuessa paisunutta klitorista, joka ulottuu emättimen reunalle saakka.

Lähteet 

Naaraan sukupuolielimistö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ferdinand I (Itävalta)

Ferdinand I (19. huhtikuuta 1793 – 29. kesäkuuta 1875) oli Itävallan keisari sekä Unkarin, Böömin ja Lombardia-Venetsian kuningas (1835–1848). Hän sai lempinimen "hyväntahtoinen" (Ferdinand der Gütige, Ferdinand Dobrotivý). Vallankumouksen puhjettua hän joutui joulukuussa 1848 luopumaan kruunusta veljenpoikansa Frans Joosefin hyväksi.

Ferdinand oli Frans I:n ja tämän serkun Napolin Maria Teresan poika. Hän tuli keisariksi isänsä jälkeen vuonna 1835. Hänet kruunattiin viimeisenä Habsburgina Böömin kuninkaaksi vuonna 1836 ja Lombardia-Venetsian kuninkaaksi vuonna 1838. Vaikka Ferdinand oli heikkomielinen ja epileptinen, hänet asetettiin silti valtaistuimelle laillisen perimyksen säilyttämiseksi. Häntä ei julistettu kykenemättömäksi hallitsemaan valtakuntaa, mutta todellista valtaa käytti ministeri Klemens von Metternichin ja Habsburg-suvun muiden edustajien muodostama ”salainen valtiokonferenssi” () eli tosiasiallinen sijaishallitus.

Ferdinand naitettiin Sardinian prinsessa Maria Annalle, joskaan liitto ei ehkä täyttänyt avioliiton tunnusmerkkejä, vaan vaimo oli ennemminkin Ferdinandin hoitaja. He eivät saaneet lapsia.

Vuoden 1848 vallankumous ei syttynyt niinkään Ferdinandia kuin hänen vanhoillisia neuvonantajiaan vastaan. Von Metternich pakeni maasta ja Ferdinand luopui kruunusta veljenpoikansa Frans Joosefin hyväksi 2. joulukuuta 1848. Ferdinand asui sen jälkeen Prahan linnassa, jossa hän kuoli vuonna 1875. Hänet haudattiin Wieniin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Itävallan keisarit
Unkarin hallitsijat
Habsburgin hallitsijasuku
Vammaiset henkilöt
Vuonna 1793 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1924

Vuoden 1924 talviolympialaisten ohjelmassa oli yhteensä neljä maastohiihdon, mäkihypyn ja yhdistetyn kilpailua. Kilpailut toimivat samalla myös ensimmäisinä pohjoismaisten hiihtolajien maailmanmestaruuskilpailuina.

Maastohiihto

18 km 

Päivämäärä: 2. helmikuuta

50 km 

Päivämäärä: 30. tammikuuta

Yhdistetty 

Päivämäärä: 30. tammikuuta

Mäkihyppy 

Päivämäärä: 25. tammikuuta

Pronssimitalisti Haugen sai mitalinsa vasta vuonna 1974, kun kilpailun järjestäjien tekemä laskuvirhe oli paljastunut. Alun perin pronssimitali annettiin norjalaiselle Thorleif Haugille, kun hänen pisteikseen oli laskettu virheellisesti 18,000.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Chamonix´sta Sankt Moritziin

Talviolympialaiset 1924
1924
1924
Ranskan hiihto
Regeneraatio

Regeneraatiolla tarkoitetaan kudosten tai elinten, usein menetetyn raajan, uudelleen kasvamista. Hyvä esimerkki regeneraatiosta on sisiliskon häntä, joka kasvaa takaisin mentyään poikki. Regeneraatiota esiintyy paljon esimerkiksi selkärangattomilla eläimillä kuten lattanoilla ja meritähdillä, mutta myös sammakkoeläimillä ja matelijoilla. Hyönteisillä ja muilla niveljalkaisilla regeneraatiota esiintyy vain nahanluonnin yhteydessä. 

Nisäkkäillä regenaraatiota ei esiinny kuin tietyissä kudoksissa. Evoluutiossa regeneraatio on korvautunut arpeutumisella. Eräät salamanterit kykenevät kasvattamaan uudelleen kokonaisia raajoja.

Lähteet 

Fysiologia
Pekingin ilmailumuseo

Pekingin ilmailumuseo sijaitsee Pekingissä Haidianin kaupunginosassa. Sitä suurempi Kiinan ilmailumuseo sijaitsee 60 kilometrin päässä kaupungista Kiinan muurin suuntaan.

Beijing Aviation Museum liittyy China Aviation Association, joka on Kiinan ilmailuteollisuusyhdistys. Se sijaitsee Pekingin ilmailu- ja avaruustekniikan yliopiston (Beijing University of Aeronautics and Astronautics) kampuksella. Vuonna 1985 perustettu ja 25. lokakuuta 1986 yleisölle avattu museo on Kiinan ensimmäinen ilmailumuseo, joka alun perin koottiin vain opiskelijoita varten.

Sen näyttelytilat ovat kooltaan 9700 m². Hallitiloja on 600 m². Esillä on pääosin kiinalaisia lentokoneita, mutta myös lentokonemoottoreita, kiinalainen (?) the models Thunderbolt 2-ohjus ja mallinen kiinalaisesta tietoliikennesatelliitista vuodelta 1984.

Näyttely kuvaa Kiinan ilmailuteollisuuden kehityksen. Näyttelyyn kuuluu myös ultrakeveitä lentokoneita, Bee No. 2, Bee No. 3 ja Umbrella Wing No. 5. Yhdessä näyttelyhallissa on savukaasulla virtausmekaniikkaa demonstroiva tuulitunneli. 

Näyttelyyn kuluu myös amerikkalaisia lentokoneita, P-51 Model Wild Horse, P-47 Lightning, P-61 Black Widow,  C-47 (DC-3) ja Model AT-6. Neuvostoliittolaisia koneita ovat IL-14, BO-2 (?), TU-2, IL-10, LA-9 ja LA-11, JAK-11, JAK-17 ja JAK-18.

Kiinassa valmistettuja koneita ovat Jian-7 (MiG-21), Jian-6 (MiG-19), MiG-17, MiG-15 ja MiG-15 BIS, MiG-9 ja miehittämätön tiedustelukone 147H. 

Erityisen harvinaisiin museokoneisiin kuuluvat Mosquito ja P-61.

Aiheesta muualla
Pekingin ilmailumuseo

Pekingin rakennukset ja rakennelmat
Kiinan museot
Ilmailumuseot
Pekingin nähtävyydet
Kiinan ilmailumuseo

Kiinan ilmailumuseo sijaitsee Xiao Tang -kukkulan ympärillä ja osittain sen sisällä noin 60 kilometriä pohjoiseen Pekingistä Kiinassa. Pekingissä Haidian kaupunginosassa sijaitsee pienempi Pekingin ilmailumuseo.

Kiinan ilmailumuseon ulkomaanyhteyksissä käytettävä nimi on ”China Aviation Museum” (Kiinan ilmailumuseo), kun taas Kiinan sisäisesti sen virallinen nimi on ”Air Force Aviation Museum” (Ilmavoimien ilmailumuseo) johtuen siitä, että museota ylläpitää Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat. Kiinalaiset kutsuvat museota Datangshan (tai Changping) Aviation Museum’iksi. Museo avattiin yleisölle 11. marraskuuta 1989, koska Kansan vapautusarmeijan perustamisesta oli tuolloin kulunut 40 vuotta.

Museossa on runsaasti hävittäjälentokoneita ja pommittajia. Museon teema keskittyy pääasiassa Korean sodassa kiinalaisten vapaaehtoisten lentäjien MiG-15-hävittäjillä saavuttamaan menestykseen yhdysvaltalaisista vastustajistaan. Museon ulko-osastolla on suuria pommituskoneita sekä runsaasti Korean sodan aikaisia MiG-15-hävittäjiä, joita Korean demokraattisen kansantasavallan ilmavoimissa ohjasivat kiinalaiset vapaaehtoiset ilmavoittoja saavuttaen.

Mäen sisällä on suuri lentokonehalli, jossa on runsaasti vanhoja hävittäjätyyppejä, muun muassa Pakistanin ilmavoimien lahjoittama F-86 Sabre, jota yhdysvaltalaiset käyttivät MiG-15:ä vastaan todettuaan potkurikonetyypit tehottomiksi Korean sodassa. Mäen sisällä olevassa lentokonehallissa on myös lentokone, josta Zhou Enlain tuhka siroteltiin, minkä vuoksi lentokone ikään kuin on myös Kiinan kansantasavallan entisen pääministerin muistomerkki, jota muistetaan kukilla.

Näyttelyssä on myös runsaasti Kiinan kansantasavallan saamia tai lisenssillä valmistamia konetyyppejä, minkä vuoksi museo tarjoaa verrattain hyvän näkökulman 1940- ja 1950-luvun neuvostoliittolaisiin sotilaslentokoneisiin.

Aiheesta muualla

Luettelo 2003 näytteillä olleista koneista 
Bruce Kennedyn artikkeli CNN:ssä museosta
China Internet Information Centerin artikkeli museosta

Kiinan museot
Ilmailumuseot
Pekingin nähtävyydet
Rajajoki

Rajajoki eli Siestarjoki (, ) on joki Karjalankannaksella Leningradin alueella Venäjällä. Joen pituus on 85 kilometriä. 

Joki saa alkunsa Karjalankannaksen keskivaiheilta, Äyräpäänselän vedenjakajaseudulla sijaitsevilta Kolmikannan-, Kenkäsaaren-, Ristkiven-, Niemen- ja Kuuritsansoista. Sivujoista merkittävimmät ovat Siesjärvestä tuleva Siesjoki ja Haukijärven lasku-uoma. Rajajoki on matala ja sen leveys on alajuoksulla noin 15–20 metriä. Alimmalla juoksulla joki virtaa Roslivajärven eli Siestarjoenjärven läpi ja laskee Suomenlahteen Siestarjoen kaupungissa.

Rajajokena 

Joki on vuosisatojen aikana toiminut monien alueiden välisenä rajana. Joen katsottiin perinteisesti jakaneen Karjalan ja Inkerin. Ensimmäinen raja joelle tuli vuonna 1323 Pähkinäsaaren rauhassa Novgorodin valtion ja Ruotsin välille. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 Ruotsin alue laajeni itään, mutta myöhemmän Suomen alueen raja pysyi joella.

Vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan jälkeen aiemman Inkerin, sittemmin Pietarin kuvernementin ja Viipurin kuvernementin raja Venäjän sisäisenä kulki joella, mutta joen etelää kohti työntyvässä mutkassa sijaitseva Siestarjoen asetehtaan, nykyisen S. P. Voskovin työkalutehtaan alue liitettiin Pietarin kuvernementtiin 1723. Myös Suomen suuriruhtinaskunnan ja muun Venäjän raja kulki joella vuodesta 1812, lukuun ottamatta loppuosaa johtuen Siestarjoen kaupungin yhdistämisestä Suomeen ja näin joen alin juoksu tuli olemaan kokonaan Suomen puolella samoin kuin Roslivajärven länsiranta. Raja siirtyi Siestarjoen kaupungin Suomesta erottamisen yhteydessä vuonna 1864 siten, että Roslivajärvi kokonaan ja suurin osa alimmasta juoksusta jäi Venäjän puolelle: raja erkani joen suvantokohdasta länteen kulkien Ruostekanavaa pitkin yhtyen jokeen hieman ennen merta. Rajajoen länsirannalle vastapäätä Venäjän Valkeasaarta rakennettiin vuonna 1917 Rajajoen rautatieasema Riihimäki-Pietari-radan varrelle.

Vuoden 1864 linjauksella raja oli myös itsenäisen Suomen ja Venäjän/Neuvostoliiton välillä talvisotaan saakka, jolloin hyökännyt puna-armeija ylitti sen. Muodollisesti raja lakkasi olemasta sodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940, jolloin siirtyi Viipurin länsipuolelle saakka. Jatkosodan sytyttyä Suomen puolustusvoimat hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941 sekä ylitti myös Siestarjoen lukuun ottamatta sen suuta ja Ruostekanavaa, jotka olivat osa Stalin-linjan Leningradin pohjoista puolustusvyöhykettä, Karjalan linnoitusaluetta. Sinne suomalaiset lopettivat etenemisensä syyskuussa 1941 palauttaen Tarton rauhan mukaisen rajalinjan. Asemasotavaihe kesti kesäkuuhun 1944, jolloin suomalaisten oli Karjalankannaksen suurtaisteluissa vetäydyttävä myös Siestarjoelta.

Nykyään Siestarjoen yläjuoksu muodostaa Viipurin piirin ja Seuloskoin piirin rajan.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Eero Rautanen: Rajajoki, ripaus tiivistettyä historiaa Terijoki.info (Web Archive 2008).

Pietarin joet ja kanavat
Leningradin alueen joet
Inkerin joet
Karjala
Luovutettujen alueiden joet
Viu-hah hah-taja

Viu-hah hah-taja on vuonna 1974 ensi-iltaan tullut suomalainen Spede Pasasen ja Ere Kokkosen komediaelokuva. Elokuvan nimi tulee valmistumisajankohtanaan muodikkaasta tavasta viuhahtaa alastomana julkisella paikalla.

Viu-hah hah-taja oli toinen vain kahdesta kotimaisesta pitkästä elokuvasta, jotka saivat ensi-iltansa suomalaisen elokuvatuotannon aallonpohjana tunnettuna vuonna 1974. Toinen ensi-ilta oli Seppo Huunosen elokuva Karvat. Viu-ha-hah-taja toi elokuvateattereihin 327 274 katsojaa ja oli vuoden 1974 viidenneksi katsotuin elokuva

Näyttelijät

Tekijät 
 Ohjaus: Ere Kokkonen
 Käsikirjoitus: Spede Pasanen & Ere Kokkonen
 Kuvaaja: Kari Sohlberg  
 Leikkaaja: Risto Salo
 Äänittäjä: Matti Kuortti
 Musiikki: Juha Tapaninen
 Lavastus: Asko Apajalahti
 Assistentit: Eki Peltomaa & Olli Soinio
 Kamera-assistentti: Eki Peltomaa
 Äänitysassistentti: Olli Soinio
 Kuvaussihteeri: Tepi Salokari
 Järjestäjä: Pentti Pöllänen
 Miksaaja: Tuomo Kattilakoski (Finnvox Oy)
 Tuottaja: Pertti Pasanen
 Kuvausryhmän jäsen: Juha-Veli Äkräs
 Musiikin sovitus: Esa Kotilainen
 Autonkuljettaja: Risto Pasanen
 Negatiivinleikkaus: Leena Palmu
 Tuotantoyhtiö: Funny-Films Oy, 1974

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1974 suomalaiset elokuvat
Ere Kokkosen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Iravadi

Iravadi (joskus myös Irrawaddy) on Myanmarin suurin joki ja merkittävä kulkureitti. Se alkaa aivan maan pohjoiskolkasta Kiinan rajan tuntumasta maan korkeimman vuoren Hkakabo Razin (5 881 m) juurelta virtaavista Mali- ja N’Maijoista ja virtaa 2 170 kilometrin pituisena halki maan keskiosien laskien Andamaanienmereen. Joen valuma-alue on noin 411 000 km² ja suurin sivujoki Chindwin.

Iravadi muodostaa Martabaninlahden länsipuolelle noin 35 000 neliökilometrin laajuisen suistoalueen. Joki on purjehduskelpoinen Bhamoon, sadekausina aina Myitkyinaan asti. Sen lukuisat hiekkasärkät ja saaret vaikeuttavat kuitenkin navigaatiota näin pitkälle.

Myanmarin väestö on keskittynyt jokilaakson alueelle ja suistoon. Suurista kaupungeista Mandalay sijaitsee joen keskivaiheilla sen itärannalla ja Yangôn suistoalueella. Iravadin suisto on maailman merkittävimpiä riisinkasvatusalueita. Riisi onkin tärkeimpiä jokea pitkin kuljetettavia tuotteita. Tiikkipuuta kuljetetaan puolestaan uittamalla suurina lauttoina. Siirtomaa-aikoina ennen rautateiden ja autoliikenteen saapumista Iravadi oli perinteinen tie Mandalayyn.

Sana Iravadi tulee mahdollisesti sanskritinkielisestä sanasta airāvatī, joka tarkoittaa ’elefanttijokea’.

Joen mukaan on saanut nimensä iravadindelfiini (Orcaella brevirostris), jota esiintyy myös muissa Kaakkois-Aasian suurissa joissa Borneolle ja Filippiineille asti. Sitä tavataan pääosin estuaareissa ja makeissa vesissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Myanmarin joet
Andamaanienmereen laskevat vesistöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Onks Viljoo näkynyt

Onks Viljoo näkynyt on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut suomalainen Spede Pasasen tuottama komediaelokuva. Se toi elokuvateattereihin 75 320 katsojaa. 

Onks Viljoo näkynyt -elokuvan synty perustui vuosina 1984–1985 esitetyn MTV:n Älywapaa palokunta -viihdeohjelmaan, jossa näyttelijä Heikki Kinnunen esiintyi muiden sketsien lomassa toistuvasti kysellen "Onks' Viljoo näkyny?". Sketsi osoittautui alati itseään toistavanakin niin suosituksi, että sen pohjalta syntyi lopulta elokuva. Elokuvassa nähdään myös Heikki Kinnusen, Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan sketsihahmoja viihdeohjelmista Soitinmenot ja Hymyhuulet.

Näyttelijät

Televisioesitykset

Lähteet 

Vuoden 1988 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Hannu Seikkulan ohjaamat elokuvat
Spede Pasasen elokuvat
Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
Airdash

Airdash oli 1980- ja 1990-luvuilla vaikuttanut suomalainen thrash metal/speed metal -yhtye. Se oli aikanaan Stonen kanssa Suomen johtavia tyylisuuntansa yhtyeitä, mutta jäi vähemmälle huomiolle kuin Stone ja sitä pidetäänkin ”Stonen pikkuveljenä”. Vuonna 1986 Helsingissä perustetun yhtyeen ensimmäinen albumi Thank God It's Monday julkaistiin vuonna 1988. Yhtye oli tuolloin suosituimmillaan ja pääsi jopa lämmittelemään suuria ulkomaisia Suomessa vierailleita thrash-yhtyeitä, kuten Anthraxia, Suicidal Tendenciesiä ja Kreatoria. Airdash hajosi vuonna 1992, kun sen jäsenten kiinnostus yhtyettä kohtaan loppui. Yhtyettä verrattiin usein Anthraxiin Juha Laineen puhtaan laulutyylin takia.

Laulaja Juha Laine on keskittynyt Airdashin jälkeen valokuvaukseen. Hän on yksi Suomen käytetyimpiä ja arvostetuimpia hiihdon ja lumilautailun kuvaajia. Niiden lisäksi hän kuvaa promootiomateriaalia yrityksille ja artisteille.

Jäsenet 
 Juha Laine – laulu
 Roope Sirén – rytmikitara
 Tommy Dolivo – soolokitara
 Kirka Sainio – basso
 Ykä (aka Agathon) – rummut
 Markku ”Nirri” Niiranen – soolokitara (1986–1990)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Singlet 
 Without It (1988, Kerberos)
 Thank God It’s Monday (1988, Ab Discophon)
 Soul of a Renegade (1991, Diablos)
 Liquid Bliss (1991, Diablos)

Demot

Aiheesta muualla
 
 Airdash @ Metal from Finland 
 
 Ylen Elävä arkisto: Airdash Härmärockissa 1989

Suomalaiset thrash metal -yhtyeet
Speed metal -yhtyeet
Vieraalla maalla

Vieraalla maalla on Ilkka Vanteen ohjaama komediaelokuva vuodelta 2003 nyky-Suomesta ja suomalaisista. Sitä kuvattiin alkukesällä 2003 Helsingissä ja kuvausten loppupuolella Etelä-Pohjanmaalla.

Vieraalla maalla oli käsikirjoituksestaan ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi.

Elokuvan lopputeksteissä soi Tiktakin kappale ”Tänä yönä taivaaseen”.

Lähteet 

Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2003 suomalaiset elokuvat
Ilkka Vanteen ohjaamat elokuvat
Johannes Matthiae Collinus

Johannes Matthiae Collinus (myös Johan Collinus) (1604–1671) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän toimi Karkun kirkkoherrana. Hänen teoksensa Ylimmäisen keisarin Jesuxen Christuxen mandati eli käsky (1643) oli ensimmäinen Suomessa painettu suomenkielinen kirja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1604 syntyneet
Vuonna 1671 kuolleet
Henrik Achrenius

Henrik Achrenius (5. marraskuuta 1730 Sievi – 17. kesäkuuta 1798 Kalajoki) oli suomalainen runoilija ja Kalajoen nimismies. Osa hänen runoistaan, kuten Tawallinen Morsian Tanssi, jäljitteli ruotsalaista kustavilaisen ajan runoutta. Sen lisäksi hän kirjoitti Aisopoksen eläinsatuja kalevalamitassa (Caxi neljättä kymmendä satua) sekä suomensi Ovidiuksen teoksia.

Elämänvaiheet 

Henrik Achrenius kuului tunnettuun Achreniuksen pappis- ja runoilijasukuun, hänen vanhempansa olivat Sievin kappalainen Simo Achrenius ja Maria Bång. Hän oli Simo Achreniuksen veli ja Abraham Achreniuksen veljenpoika.

Henrik Achrenius kävi yhdessä vanhemman veljensä Simonin kanssa Oulun triviaalikoulua ja he pääsivät ylioppilaiksi 1749. Henrik opiskeli jonkin aikaa Turun akatemiassa mutta joutui lopettamaan koulun isän kuoleman takia. Vuonna 1757 hän meni naimisiin Kalajoella Kalajoen pitäjänkirjuri Gabriel Calamniuksen tyttären Katariina Helena Calamniuksen kanssa ja alkoi hoitaa Kalajoen nimismiehen ja tilityskomissaarin virkaa. Myöhemmin hänestä tuli appensa jälkeen myös Kalajoen pitäjänkirjuri ja hän peri myös Calamniusten omistaman Sandholman (Santaholma) tilan.

Achrenius kirjoitti tilapäisrunoja ajankohtaisista tapahtumista sekä runoja muun muassa häitä varten. Hän sai vaikutteita erityisesti ruotsalaiselta runoilijalta Carl Michael Bellmanilta. Uskonnollisia aiheita Achrenius käsitteli vain runossaan "Katoowaisuudesta", joka kuvaa kuoleman ja häviämisen kaikkivaltaa. Runo on lähellä Cajanuksen virttä "Etkös ole ihmisparka".

Henrik Achreniuksen runoja 
 Terve Poica Pohjanmaalda 1754, Elias Niblingin väitöskirjaa varten sepitetty onnitteluruno
 Muistoruno. 1765 (Sievin kirkon vihkiäisiin)
 Runot Kruunun Wiina keitoxista. 1777
 Wiinasta Walitus Wirsi/Runo raukan kuolemasta. 1777
 Runot Calajoen pitäjän suurimman osan rajan suojelusmiesten luvattoman poijes tulon ylitse. 1790
 Tavallinen Morsian Tanssi. julkaistu 1850
 Laulu Papin Frouwille 1. Päivänä Touko kuusa 1792. julkaistu 1822
 Katoowaisuus. julkaistu 1832

Henrik Achreniuksen suomennoksia 
  Caxi Neljättä Kymmendä Satua. 1775
 Ovidiuksen elegia Aestus erat.
 Marseljeesin ensimmäinen suomenkielinen teksti.
 Yxi Uusi Lystillinen Weisu. 1790-luvulla (Bellmanin Fredmanin 15. epistolan suomennoa)

Lähteet 
 Henrik Achrenius Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852.

Viitteet

Kirjallisuutta suomeksi 
 Henrik Achrenius: Runot vuosilta 1754–1797. Toimittanut Matti Piispa. WSOY, 2003.

Aiheesta muualla

 Vapaasti ladattavia Henrik Achreniuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Kirjasampo.fi
Markus Jääskeläinen, Ajankuvaa arkistojen kätköistä

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1730 syntyneet
Vuonna 1798 kuolleet
Teija Tiilikainen

Teija Helena Tiilikainen (s. 22. huhtikuuta 1964 Lohja) on Hybridikeskuksen johtaja. Hän aloitti tehtävässä elokuussa 2019. Aikaisemmin hän oli Ulkopoliittisen instituutin (UPI) johtaja ja Ulkopolitiikka-lehden vastaava päätoimittaja.

Elämä ja ura 
Tiilikainen väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1997 Åbo Akademissa. Hän oli EU:n perustuslakikonventin jäsen vuonna 2003. Vuonna 2007 hänet nimitettiin ulkoministeri Ilkka Kanervan poliittiseksi valtiosihteeriksi, ja hän jatkoi tehtävässä jonkin aikaa Alexander Stubbin aikana. Kokoomuksen siirrettyä kiintiöönsä kuuluvan valtiosihteerin vakanssin vuoden 2009 alussa sisäasiainministeriöön Tiilikainen palasi entiseen tehtäväänsä Helsingin yliopiston Eurooppa-tutkimusverkoston johtajaksi.

Tiilikainen on osallistunut Bilderberg-ryhmän kokouksiin vuosina 2002, 2005 ja 2007.

Tiilikainen istuu Helsingin yliopiston hallituksessa yliopiston ulkopuolisena jäsenenä vuoden 2021 loppuun asti.

Julkaisuja 
 Defining the Political Identity of Finland in Western Europe (Ashgate, 1998) 
 To Be or Not to Be? : An Analysis of the Legal and Political Elements of Statehood in the EU, External Identity, European Foreign Affairs Review 6, 2001.
 Millaisen federaation Suomi haluaa? Kolme näkemystä EU:n tulevaisuudesta. Kirjoittajat Kauko Sipponen, Teija Tiilikainen ja Mika Widgrén. Elinkeinoelämän valtuuskunta, Helsinki 2002
 Finland in the EU Tapio Raunion kanssa (Frank Cass, 2002)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Suomalaiset valtiosihteerit
Suomalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Achrenius

Anders (Antti) Achrenius (5. huhtikuuta 1745 Turku – 23. heinäkuuta 1810 Nousiainen) oli suomalainen pappi ja pietistijohtaja.

Andrers Achrenius oli rukoilevaisuuden hengellisen isän, Nousiaisten kirkkoherrana toimineen Abraham Achreniuksen poika. Anders Achrenius opiskeli Turun akatemiassa vuodesta 1758 valmistuen filosofian maisteriksi 24. heinäkuuta 1766. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 18. helmikuuta 1769 ja toimi sen jälkeen isänsä Nousiaisen kirkkoherran apulaisena. Vuonna 1778 Achreniuksesta tuli Nousiaisten kirkkoherra ja vuosina 1793–1806 hän toimi lääninrovastina. Kirkkoherraksi kuningas nimitti Achreniuksen ilman virkaehdotusta seurakunnan vahvan kannatuksen ansiosta. Achrenius piti Nousiaisten pappilassa pyhäpäivisin seuroja, jotka olivat erittäin suosittuja. Niissä on arvioitu kesäisin käyneen jopa 400 henkeä. Achreniuksen uskonkäsitystä on pidetty varsin evankelisena.

Halullisten Sieluin Hengelliset Laulut 

Achreniusta on pidetty aiemmin merkittävänä virsirunoilijana, mutta nykyisin asiasta ei olla enää varmoja. Vuonna 1790 ilmestyi 26 virttä sisältänyt virsikokoelma Halullisten Sieluin Hengelliset Laulut, jonka virsista 12 kuuluu nykyiseen virsikirjaan. Aiemmin on oletettu, että Anders (Antti) Achrenius olisi kirjoittanut tai suomentanut kaikki kokoelman virret. Onni Kurvisen tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että kokoelman toimitti ja julkaisi Turun ruotsalaisen seurakunnan kappalainen, myöhemmin Ulvilan kirkkoherrana toiminut Bengt Jakob Ignatius. Virret ovat useiden henkilöiden kirjoittamia tai ruotsista kääntämiä. Ignatius ja Achrenius olivat kuitenkin samanhenkisiä heränneitä ja hyviä ystäviä, joten Achrenius on mahdollisesti osallistunut toimintaan.

Perhe 

Achreniuksen puoliso vuodesta 1776 oli kuninkaallisen sihteerin Abraham Sahlstedtin tytär Kristina Katarina. He saivat kymmenen lasta. Heistä Anders Johan Achrenius (1778–1819) toimi Naantalin pormestarina. Poika Otto Jonathan Achrenius (1782–1849) tuli ylioppilaaksi, mutta sairastui mielisairauteen. Tytär Kristina Katarina (1786–1856) meni naimisiin vänrikki Gustaf Reinhold Finckenbergin kanssa. Finckenberg oli vuokralla Lemun Nyynäisten tilalla vuosina 1801–1823.

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Rukoilevaisuusliikkeen vaikuttajat
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1810 kuolleet