joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Inho (elokuva)

Inho (Repulsion) on Roman Polańskin ohjaama brittiläinen psykologinen trilleri vuodelta 1965. Elokuvan pääosassa Catherine Deneuve esittää nuorta naista, lontoolaisen kauneussalongin työntekijää, jonka henkinen tasapaino alkaa järkkyä. Kriitikko Arto Pajukallion mukaan elokuva muodosti uuden luvun kauhuelokuvan historiaan.

Näyttelijät

Kohtelu Suomessa 
Valtion elokuvatarkastamo aluksi kielsi elokuvan kokonaan 1965 mielenterveydelle vaarallisena ja raaistavana. Kielto herätti Suomessa mediahuomiota vielä vuosia myöhemminkin. Valitus valtion elokuvalautakuntaan kuitenkin tuotti tuloksen, tarkastamo muutti elokuvalautakunnan näkemyksestä kantaansa ja salli elokuvan myöhemmin samana vuonna ikärajalla K18. Tarkastamo kuitenkin leikkasi elokuvasta erittäin lyhyen pätkän; Helsingin Sanomat raportoi leikkauksen olleen lähinnä periaatteellinen ja mainitsee, että Suomi oli ainoa maa, jossa elokuvaa piti leikata ennen levitystä.

Arvioita 
Iltalehden Tuomas Riskalan mukaan ”Polanski rakentaa painajaismaisilla mustavalkokuvilla ja hyytävällä äänimaailmalla unohtumattoman kurkistuksen yhden mielen helvettiin”.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Inhon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet 

Psykologiset jännityselokuvat
Brittiläiset mustavalkoelokuvat
Roman Polanskin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1965 brittiläiset elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Janet Reno

Janet Wood Reno (21. heinäkuuta 1938 – 7. marraskuuta 2016) oli yhdysvaltalainen juristi, joka toimi oikeusministerinä presidentti Bill Clintonin hallituksessa vuosina 1993–2001. Hän toimi toiseksi pisimpään oikeusministerinä William Wirtin jälkeen. 

Reno syntyi ja kasvoi Miamissa. Hän palasi kaupunkiin opiskeltuaan Cornellin ja Harvardin yliopistoilla. Miamissa hän aloitti työt yksityisillä asianajotoimistoilla. Renon ensimmäinen tehtävät julkisella sektorilla oli Floridan edustajainhuoneen lakivaliokunnassa. Vuosien 1978 ja 1993 välillä hän toimi Daden piirikunnan valtionsyyttäjänä.

Oikeusministerinä
Renon ollessa oikeusministerinä Daavidin oksan päämaja Wacossa piiritettiin, mikä johti 86 ihmisen kuolemaan. Unabomberina tunnettu Theodore Kaczynski tuomittiin elinkautiseen ja Oklahoma Cityn pommi-iskusta tuomittiin Timothy McVeigh kuolemaan ja Terry Nichols elinkautiseen.

Yksityiselämä
Reno oli koko elämänsä naimaton, eikä ikinä saanut lapsia. Hänellä todettiin Parkinsonin tauti vuonna 1995.

Renon isä oli Tanskasta Yhdysvaltoihin muuttanut siirtolainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain oikeusministerit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Bill Clintonin hallituksen jäsenet
Amerikantanskalaiset
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Kuusankosken Veto

Kuusankosken Veto on entinen kuusankoskelainen urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1931 ja toiminta loppui vuonna 1985. Veto muistetaan varsinkin pesäpallon miesten edustusjoukkueesta. Se pelasi aikoinaan kymmenen kautta Suomen pääsarjassa. Joukkue voitti 1930- ja 1940-luvuilla yhteensä seitsemän SM-mitalia. Kaikki mitalit tulivat peräkkäisillä kausilla. Mitaleista kolme on Suomen mestaruuksia (1935, 1937, 1940). Pesäpallon lisäksi Vedon lajina oli ainakin koripallo.

Saavutukset
 Suomen mestari kolme kertaa: 1935, 1937, 1940
 SM-hopeaa kolme kertaa: 1934, 1936, 1938
 SM-pronssia 1939

Palkinnot ja huomionosoitukset

Miesten Itä-Länsi-valinnat 
 Ahti Hakalainen (1932, 1934, 1935, 1936, 1937, 1945, 1946)
 Leo Hannula (1934, 1935, 1936, 1937)
 Ilkka Törrönen (1935)
 Osmo Leino (1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1945)
 Toivo Jokinen (1938, 1939, 1946, 1947)
 Ossi Leino (1938)
 Kaino Markkanen (1938, 1939, 1940)
 Erkki Alhava (1940)
 Unto Liukkonen (1940)

Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat 
 Osmo Leino (1945)
 Kaino Markkanen (1945, 1946)
 Hannu Vainio (1945)

Lähteet

Entiset pesäpalloseurat
Kouvolalaiset urheiluseurat
Kuusankoski
Helsingin Pallo-Toverit

Helsingin Pallo-Toverit (PT) on helsinkiläinen urheiluseura. Se tuli kaikkein tunnetuimmaksi pesäpallotoiminnastaan. Lisäksi Pallo-Toverit pelasivat myös hiukan pesäpallon kaltaista softballia. Pallo-Toverit olivat aikoinaan pesäpallon huippujoukkue voittaen yhden miesten Suomen mestaruuden ja yhteensä 7 SM-mitalia. Vuodesta 1931 pelatussa sarjamuotoisessa pääsarjassa Pallo-Toverit pelasivat yhteensä 24 kautta. Lisäksi Pallo-Toverien naiset voittivat 12 Suomen mestaruutta. Vuoden 1955 jälkeen pelatussa sarjamuotoisessa kilpailussa Pallo-Toverit on juhlinut lisäksi viisi kertaa SM-hopeaa ja kerran pronssia.

Saavutukset
Miehet
 Suomen mestari 1959
 SM-hopeaa 2 kertaa: 1926, 1951
 SM-pronssia 4 kertaa: 1931, 1932, 1934, 1938
Naiset
 Suomen mestari 12 kertaa: 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1958, 1959, 1963, 1964, 1965, 1966 (1965-66 ilman pistemenetyksiä)
 SM-hopeaa 5 kertaa (vuodesta 1955): 1955, 1957, 1960, 1961, 1962
 SM-pronssia (vuodesta 1955) 1967

Junioritoiminta

Palkinnot ja huomionosoitukset

Palkitut 

Etenijäkuningatar:
 Auli Liesto (1964, 1966)
 Aulikki Pihlajamäki (1965)
 Tuula Rantanen (1967)

Lyöjäkuningatar:
 Sinikka Takasalo (1955)
 Auli Liesto (1959)
 Tuula Rantanen (1964, 1965, 1966, 1967)

Vuoden lukkari:
 Rauno Mäntynen (1958)

Vuoden pesäpalloilija:
 Uuri Ståhlhammar (1959)
 Riitta Hämäläinen (1964)
 Tuula Rantanen (1965, 1966, 1967)

Miesten Itä-Länsi-valinnat 

 Kalevi Ihalainen (1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1945, 1946, 1948, 1949, 1951)
 Erkki Merinen (1932)
 Eino Pikkarainen (1932)
 Pentti Lainela (1933, 1934)
 Viljo Sunden (1934)
 Väinö Koutsa (1936)
 Viljo Pyykkö (1937)
 Mauno Heinonen (1938, 1939)
 Vilho Jäderholm (1943)

 Nikolai Semeri (1943)
 Esko Salminen (1948, 1951, 1952, 1953, 1954)
 Toivo Ilola (1950, 1951, 1952, 1957)
 Leo Liusvaara (1950, 1952)
 Ossi Halonen (1952)
 Eero Vilevaara (1955)
 Rauno Mäntynen (1957, 1958, 1959)
 Esko Halonen (1959)
 Uuri Ståhlhammar (1959, 1960, 1961)
 Taisto Tikkanen (1964)

Naisten Itä-Länsi-valinnat 
 Anja Ihalainen (1961)
 Sinikka Karjala (1961)
 Tuula Rantanen (1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967)
 Anja Rummukainen (1961, 1962, 1963)
 Riitta Hämäläinen (1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967)
 Auli Liesto (1964)
 Seija Happonen (1965)
 Aulikki Pihlajamäki (1966)

Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat 
 Kalevi Ihalainen (1945, 1946, 1948)
 Esko Salminen (1948)
 Toivo Ilola (1957)
 Esko Lignell (1959, 1961)
 Rauno Mäntynen (1959, 1960)
 Uuri Ståhlhammar (1959, 1960, 1961)
 Jorma Kyntölä (1966)

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/helsingin_pallo-toverit.xls

Entiset pesäpalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Rauno Tenovuo

Rauno Runar Axelsson Tenovuo, ent. Tallqvist, (3. kesäkuuta 1917 Oulujoki – 18. lokakuuta 2008 Turku) oli suomalainen eläintieteilijä ja luonnonsuojelija.

Rauno Tenovuo asui nuorena Oulussa ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936. Hän kiinnostui luonnosta ja eritoten linnuista jo koulupoikana ja aloitti lintuhavaintojen kirjaamisen 13-vuotiaana. Intohimo lintuihin vei hänet opiskelemaan eläintiedettä. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli maalinnuston sopeutumista merellisiin oloihin. Väitöskirjansa hän laati tutkimalla vuosia variksen elämää ulkosaaristossa (Zur Brutzeiclichen Biologie der Nebelkrähe (Corvus corone cornix L.) im Äusseren Schärenhof Sudwestfinnlands. - Ann. Zool. Soc. "Vanamo" 25.5:1-147.) Tenovuo oli jäsenenä Suomen ensimmäisessä Rariteettikomiteassa vuosina 1975–1978.

Toisessa maailmansodassa Tenovuo palveli ilmatorjunnassa ja rannikkotykistössä.

Tenovuo toimi Turun yliopiston eläintieteen apulaisprofessorina vuosina 1965–1980. Professorin arvonimen hän vastaanotti 1982. Tenovuo aloitti ympäristönsuojeluopetuksen Turun yliopistossa vuonna 1974 ja piti viimeiset luentonsa 79-vuotiaana.

Suuren yleisön keskuudessa hänet muistetaan parhaiten ympäristönsuojelua käsittelevistä lehtiartikkeleistaan. Myös hänen muu kirjallinen tuotantonsa oli laajalti tunnettua. Hän oli toimittamassa Suomen linnuston perusteosta Pohjolan linnut värikuvin. Hän laati useita oppikirjoja ympäristön- ja luonnonsuojelun alalta.

Tenovuolle myönnettiin valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1973 kirjasta Pohjolan linnut värikuvin ja WWF:n tunnustuspalkinto 1981. Hän oli Turun eläin- ja kasvitieteellisen seuran sekä Suomen luonnonsuojeluliiton kunniajäsen.

Teoksia 
 Ruissalon linnut, yhdessä Nils Södemanin kanssa. WSOY, Porvoo. 1960.
 von Haartman, L., Hildén, O., Linkola, P., Suomalainen, P. & Tenovuo, R.: Pohjolan linnut värikuvin. - Otava. Helsinki. 1967.
 Luonto ja luonnonsuojelu, yhdessä Peitsa Mikolan ja Antti Haapasen kanssa. Otava. 1971.
 Ympäristön haitat terveydelle, yhdessä Risto Santin kanssa. Otava. 1985.
 Terveys ja ympäristö. 1988.
 Muuttuva ympäristö ja terveys. 1992.

Lähteet 
 Turun Sanomat 3.6.2002
 Turun Sanomat 8.11.2008 (muistokirjoitus ja kuolinilmoitus)

Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan professorit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Suomalaiset professorit
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Aurora-mitalin saajat
Vaarallinen tehtävä (televisiosarja)

Vaarallinen tehtävä (Mission: Impossible) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota kuvattiin vuosina 1966–1973. Sarja on esitetty useita kertoja uusintana, ja sen pohjalta on tehty samannimisten elokuvien sarja, joiden pääosassa on Tom Cruise. 

Televisiosarjaa tehtiin kaikkiaan seitsemän tuotantokautta, yhteensä 171 jaksoa. Pääosassa oli toisesta tuotantokaudesta alkaen Peter Graves.

Sarja kertoo Yhdysvaltain hallituksen erikoisjoukosta IMF (Impossible Missions Force; mahdottomien toimeksiantojen joukko), joka lähetetään erikoistehtäviin eri puolille maapalloa.

Sarja sai Golden Globe -palkinnon vuonna 1968, ja sen näyttelijät saivat useita Emmy-palkintoja.

Vuosina 1988–1990 sarjasta tehtiin uusia tuotantokausia Peter Gravesin jatkaessa pääosassa.

Lähteet 

1960-luvun televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
Golden Globe -palkitut televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Esa Saarenpää

Esa Saarenpää  (17. lokakuuta 1961 Kurikka – 23. huhtikuuta 2009 Kauhajoki) oli suomalainen ralliautoilija, josta tuli rallin Suomen-mestari 1992 ja 1998. Tunnetuimmin hän ajoi Fordilla, Audilla sekä VW -autoilla. Maailmanmestaruustasolla hän hankki urallaan yhteensä kolme pistettä vuosina 1989 ja 1990. Ajotyyliltään Saarenpäätä kuvattiin rajuksi esikuvansa Ari Vatasen tapaan.

Siviiliammatiltaan Saarenpää oli autokauppias ja maanviljelijä. Hän menehtyi sairauskohtaukseen 47-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Esa Saarenpään muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset ralliautoilijat
Rallin Suomen-mestarit
Suomalaiset kartanlukijat
Vuonna 1961 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Vihernuolimyrkkysammakko

Vihernuolimyrkkysammakko (Dendrobates auratus) on nuolimyrkkysammakkojen heimoon kuuluva keskiamerikkalainen sammakkolaji. Sen kanta on elinvoimainen. Laji on erittäin myrkyllinen.

Ulkoasu 
Vihernuolimyrkkysammakko kasvaa noin neljän senttimetrin pituiseksi. Sen pohjaväri on metallisen vihreä, jossa on mustia laikkuja. Lajin levinneisyys on vaikuttanut niin, että pohjaväreissä saattaa olla suuriakin alueellisia eroja.

Levinneisyys 
Lajia esiintyy Keski-Amerikassa Costa Rican, Nicaraguan, Kolumbian ja Panaman alueilla. Vihernuolimyrkkysammakko elelee yleisesti sademetsissä sekä plantaaseilla.

Lähteet 
 Sammakkolampi: Dendrobates auratus, Vihernuolimyrkkysammakko
 ITIS: Dendrobates auratus 
 UniProt: Taxonomy - Dendrobates auratus 
 PheroBase: Semiochemicals of Dendrobates auratus, the Green and black poison frog

Viitteet 

Nuolimyrkkysammakot
Lemmikkieläimet
Moksi (Korpilahti)

Moksi on yksi Korpilahden pohjoisista kylistä Jyväskylässä. Se on tunnettu Suomen rallista, johon on useina vuosina kuulunut Moksin erikoiskoe. Moksissa asuu noin 170 ihmistä, ja kesämökkejä kylällä on noin 80. Moksin asukkaista moni käy töissä kylän ulkopuolella muun muassa Jyväskylässä ja Korpilahdella. Kylällä on myös maataloutta.

Moksi sijaitsee noin puolen tunnin ajomatkan päässä Jyväskylästä ja noin 15 minuutin ajomatkan päästä Korpilahden keskustasta.

Moksin postinumero on 41840.

Aiheesta muualla
www.moksi.fi

Kirjallisuutta
Suomäki, Pekka (toim.): Hajallaan hantuvet, levällään laitumet : Moksin kyläkirja. Moksin kyläseura, 2006. ISBN 952-91-9973-2.

Korpilahden kylät
Ravintola Os

Ravintola Os oli kuopiolainen pieni ranskalais-pohjoismaista ruokaa tarjoava ruokaravintola. Nimi Os juontaa juurensa ranskan kielen luuta tarkoittavaan sanaan. Kauppalehti Optio valitsi Ravintola Osin Suomen kuudenneksi parhaaksi ravintolaksi marraskuussa 2008, parhaana pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Ravintola sijaitsi Kuopion keskustassa, aluksi Ajurinkadulla ja myöhemmin kauppakeskus IsoCeessä.

Ravintolan perustivat syyskuussa 2005 kokki Mikko Rosendahl ja hänen yrittäjäkumppaninsa ja puolisonsa, kylmäkkö Pauliina Rosendahl. Mikko Rosendahl on aiemmin toiminut Helsingissä kokkina muun muassa Ravintola Kuussa, Careliassa, Palacessa ja Ravintola Lehtovaarassa. 

2. marraskuuta 2010 Mikko Rosendahl aloitti MTV3:n Huomenta Suomen Makuja-osion tv-kokkina. Hänet nähtiin ruudussa 1–2 kertaa viikossa.

Ravintola Os lopetti toimintansa ja hakeutui konkurssiin syksyllä 2015. Ravintolan vaikeuksien taustalla kerrottiin olevan liiketilan ongelmat. Rosendahlit perustivat kaupunkiin 2010-luvun vaihteessa myös pihviravintola Hiilen ja italialaisen Guston, jotka olivat lyhytaikaisempia ja ne myytiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ravintola Osin verkkosivut

Ravintolat Kuopiossa
Haunted (Six Feet Underin albumi)

Haunted on Six Feet Underin ensimmäinen albumi vuodelta 1995.

Kappalelista

Kokoonpano
 Chris Barnes - laulu
 Allen West - kitarat
 Terry Butler - bassokitara
 Greg Gall - rummut

Vuoden 1995 albumit
Vuoden 1995 esikoisalbumit
Six Feet Underin albumit
Maximum Violence

Maximum Violence on Six Feet Underin kolmas albumi vuodelta 1999.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Uusintapainoksen bonuskappaleet

Kokoonpano
 Chris Barnes − laulu
 Steve Swanson − kitara
 Terry Butler − bassokitara
 Greg Gall − rummut

Six Feet Underin albumit
Vuoden 1999 albumit
True Carnage

True Carnage on Six Feet Underin viides albumi vuodelta 2001.

Kappalelista

Kokoonpano
 Chris Barnes − laulu
 Steve Swanson − kitara
 Terry Butler − bassokitara
 Greg Gall − rummut
 Ice-T − vieraileva vokalisti kappaleessa ”One Bullet Left”
 Karyn Crisis − vieraileva vokalisti kappaleessa ”Sick and Twisted”

Six Feet Underin albumit
Vuoden 2001 albumit
Bringer of Blood

Bringer of Blood on Six Feet Underin viides albumi vuodelta 2003.

Kappalelista
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet

Kokoonpano
 Chris Barnes − laulu
 Steve Swanson − kitara
 Terry Butler − bassokitara
 Greg Gall − rummut

Six Feet Underin albumit
Vuoden 2003 albumit
Swiss League

Swiss League on Sveitsin jääkiekon toiseksi korkein sarjataso National Leaguen jälkeen. Liigan voittaja pelaa joka kauden päätteeksi paras seitsemästä -järjestelmällä National Leaguen viimeistä vastaan. Jos Swiss Leaguen joukkue voittaa, se nousee National Leagueen ja häviäjä joutuu Swiss Leagueen.

Swiss League tunnettiin ennen nimellä Nationalliga B.

Joukkueet kaudella 2022-2023

Katso myös
National League (jääkiekko)
Sveitsin 1. Liga

Sveitsin jääkiekkosarjat
Death Rituals


Death Rituals on Six Feet Underin kahdeksas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chris Barnes – laulu
 Steve Swanson – kitara
 Terry Butler – basso
 Greg Gall – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Six Feet Underin albumit
Vuoden 2008 albumit
HC Slavia Praha

HC Slavia Praha (eng. HC Slavia Prague) on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Prahasta. Slavia Praha pelaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligassa. Slavia Praha pelaa kotiottelunsa O2 Arenalla. Kaudella 2008–2009 seura osallistui jääkiekon Mestarien liigaan kauden 2007–2008 Tšekin mestarina.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Miloš Říha 
 Apuvalmentaja: Pavel Kolařík 
 Maalivahtivalmentaja: Jan Chábera 
 Maalivahtivalmentaja: Vladimír Dohnal 
 Maalivahtivalmentaja: Roman Málek 
 Huoltopäällikkö: Aleš Drnka 
 Puheenjohtaja: Standa Tichý 
 Toimitusjohtaja: Jiri Veber 
 Joukkueenjohtaja & Videovalmentaja: Josef Janka 

Lähde: EliteProspects

Joukkueen nimet
 1900 – SK (Sportovní klub) Slavia Praha
 1948 – Sokol Slavia Praha
 1949 – Dynamo Slavia Praha
 1953 – Dynamo Praha
 1965 – Slavia Praha
 1977 – Slavia IPS Praha
 1993 – HC Slavia Praha

Lähteet 

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Prahan urheilu
Vuonna 1900 perustetut urheiluseurat
Meryl Cassie

Meryl Danielle Cassie (s. 2. huhtikuuta 1984 George, Cape Province, Etelä-Afrikka) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Klaani-televisiosarjassa Ebony-niminen tyttö, joka oli mukana sarjassa tuotantokausina 1999–2003.

Meryl on naimisissa rugbypelaaja Brendan Wyattin kanssa, ja heillä on yhteinen lapsi, Rylon Ngarino (s. 16. syyskuuta 2006).

Uusiseelantilaiset näyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Nürnberg Ice Tigers

Nürnberg Ice Tigers on saksalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Saksan DEL-liigaa. Ice Tigers pelaa kotiottelunsa Nürnberg Arenalla, Nürnbergissä, Saksassa. Joukkue perustettiin vuonna 1980 ja sen nimi oli tuolloin EHC 80 Nürnberg. Kaudella 1995–1996 nimi vaihdettiin Nürnberg Ice Tigersiksi. Joukkue oli vuosina 2006–2009 nimeltään Sinupret Ice Tigers. Kaudella 2009–2010 paikallinen jalokivikauppias Thomas Sabo sijoittajaryhmineen pelasti joukkueen konkurssilta ja joukkueen nimi vaihdettiin Thomas Sabo Ice Tigers Nürnbergiksi.

Tilastoja
 Eniten DEL-liiga otteluja joukkueessa: Martin Jiránek (492 ottelua)
 Eniten DEL-liiga maaleja joukkueessa: Martin Jiránek (173 maalia)
 Eniten jäähyminuutteja joukkueessa: John Craighead (576 minuuttia)

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Tom Rowe 
 Apuvalmentaja: Manuel Kofler 
 Fysiikkavalmentaja: Andreas Gerg 
 Toimitusjohtaja: Wolfgang Gastner 
 Urheilutoimenjohtaja: Stefan Ustorf 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1980 perustetut urheiluseurat
Nürnbergin urheilu
Peter Coyote

Peter Coyote (alk. Peter Cohon) (s. 10. lokakuuta 1941 Manhattan, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hänet tunnetaan mm. elokuvista E.T. (1982), Katkera kuu (1992) ja Erin Brockovich (2000). Lisäksi Coyote tunnetaan Seth Eastmanin dokumentista Painting the Dakota (2002), jossa hän toimi juontajana, sekä tv-sarjoista 4400 ja Road to Avonlea vuosilta 1989-1996. Lisäksi hän on toiminut kertojana useissa Ken Burnsin dokumenttisarjoissa.

Yksityiselämä 
Coyote on ollut kaksi kertaa naimisissa: Marilyn McCannin kanssa vuosina 1977-1997 ja Stefanie Pleetin kanssa vuodesta 1998. Hänellä on kaksi lasta ensimmäisestä avioliitosta.

Palkinnot 
Bronze Wrangler (1999, 2002)

Emmy (1993)

Ehdokkuudet 
Emmy (1991)

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Amerikanvenäläiset
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Hit Me, Baby, One More Time

Hit Me, Baby, One More Time on brittiläinen tositelevisiosarja vuodelta 2005. Ohjelmaa esitettiin ensin Britanniassa ITV-kanavalla ja myöhemmin, uutena versiona, Yhdysvalloissa NBC:llä. Molempia sarjoja juonsi Vernon Kay. 

Jokaisessa jaksossa viisi entistä poptähteä lauloi suurimman hittikappaleensa sekä coverversion jostakin ajankohtaisesta hitistä. Joka viikon esiintyjistä yksi valittiin voittajaksi, Britanniassa puhelinäänestyksellä ja Yhdysvalloissa yleisöäänestyksellä, ja hän pääsi ohjelman finaaliin. Britanniassa finaalin voittaja sai julkaista molemmat kappaleet singlenä ja Yhdysvalloissa hän sai lahjoittaa 20 000 dollaria hyväntekeväisyyteen.

Ohjelman nimi tulee Britney Spearsin kappaleen ”…Baby One More Time” kertosäkeestä.

Brittiläinen versio

Viikko 1 (2. huhtikuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Tiffany.

Viikko 2 (9. huhtikuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Shakin’ Stevens.

Viikko 3 (14. huhtikuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Carol Decker.

Viikko 4 (21. huhtikuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Hue and Cry.

Viikko 5 (28. huhtikuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Shalamar.

Viikko 6 (7. toukokuuta 2005) 

Viikon voittaja oli Chesney Hawkes.

Viikko 7 (14. toukokuuta 2005) 

Viikon voittaja oli 911.

Finaali (21. toukokuuta 2005) 

Finaalin voitti Shakin’ Stevens. Kappaleesta ”This Ole House” julkaistiin single, jonka mukana oli cover-versio Pinkin  ”Troublesta”. Single nousi sijalle 20 Britannian singlelistalla kesäkuussa 2005.

Yhdysvaltain versio 
Ohjelman yhdysvaltalaista versiota alettiin nauhoittaa 1. kesäkuuta 2005 ja sitä esitettiin esimmäistä kertaa seuraavana päivänä, 2. kesäkuuta, NBC:llä. Studioyleisön valitsemat voittajat saivat lahjoittaa rahaa valitsemalleen hyväntekeväisyysjärjestölle.

1 = Artisti, joka on esiintyi myös brittiläisessä versiossa.

Viikko 1 (nauhoitettu 1. kesäkuuta; lähetetty 2. kesäkuuta) 

Viikon voittaja oli Arrested Development.

Viikko 2 (nauhoitettu 8. kesäkuuta; lähetetty 9. kesäkuuta) 

Viikon voittaja oli Vanilla Ice.

Viikko 3 (nauhoitettu 15. kesäkuuta; lähetetty 16. kesäkuuta) 

Viikon voittaja oli Irene Cara. (Howard Jones voitti puhelinäänestyksen)

Viikko 4 (nauhoitettu 22. kesäkuuta; lähetetty 23. kesäkuuta) 

Viikon voittaja oli Thelma Houston. (Glass Tiger voitti puhelinäänestyksen)

Viikko 5 (nauhoitettu 29. kesäkuuta; lähetetty 30. kesäkuuta) 

Viikon voittaja oli PM Dawn. (Juice Newton voitti puhelinäänestyksen)

Brittiläiset tositelevisiosarjat
Musiikkiohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Johnette Napolitano

Johnette Napolitano (s. 22. syyskuuta 1957 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja basisti. Hänet tunnetaan parhaiten vaihtoehtorock-yhtye Concrete Blonden laulajana, basistina ja lauluntekijä.

Aiheesta muualla 
 Johnette Napolitanon viralliset sivut 
 Johnette Napolitanon MySpace-sivu 

Napolitano, Johnette
Napolitano, Johnette
Napolitano, Johnette
Ed Begley Jr.

Edward James Begley Junior (s. 10. syyskuuta 1949, San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja viisinkertainen Emmy-ehdokas. Hänet tunnetaan elokuvasta muun muassa Hei me Folkataan. Hänen isänsä, Ed Begley, oli myös näyttelijä.

Yksityiselämä
Begley on ollut kaksi kertaa naimisissa: vuosina 1976–1989 Ingrid Taylorin kanssa ja vuodesta 2000 lähtien näyttelijä Rachelle Carsonin kanssa. Hänellä on kolme lasta.

Palkinnot
 FFCC Award (2003)

Ehdokkuudet
 PFCS Award (2003)
 Emmy (1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988)
 Golden Globe (1986)

Aiheesta muualla

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Metal Hammer

Metal Hammer on brittiläinen  aikakauslehti, joka on perehtynyt metallimusiikkiin ja ilmestyy kerran kuukaudessa. Lehteä julkaistaan Saksassa, Itävallassa, Suomessa, Espanjassa, Kreikassa, Puolassa, Unkarissa, Sveitsissä, Serbiassa, Australiassa ja Montenegrossa eri yhtiön julkaisemana. Se on toiseksi eniten myyty brittiläinen rockaiheinen lehti Kerrang!:n jälkeen.

Lähteet 

Brittiläiset aikakauslehdet
Metallijulkaisut
Musiikkilehdet
Tiedän yhä mitä teit viime kesänä

Tiedän yhä mitä teit viime kesänä () on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen slasher-elokuva, jonka on ohjannut Danny Cannon. Elokuvassa esiintyvät muiden muassa Jennifer Love Hewitt ja Brandy Norwood. Elokuva on jatko-osa vuoden 1997 elokuvalle Tiedän mitä teit viime kesänä.

Juoni 
Julie James yrittää unohtaa ystäviensä raa’at murhat ja lähtee kotikaupungistaan opiskelemaan collegeen Bostoniin. Vuosi ensimmäisen elokuvan lopusta hän yrittää palata takaisin arkeen. Pian Julie ja hänen ystävänsä voittavat unelmaloman Bahamalle, jossa ihmisiä alkaa kuitenkin kuolla. Julie tajuaa, ettei murhaaja Ben Willis ole vielä jättänyt häntä rauhaan.

Rooleissa 

Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Danny Cannonin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Slasher-elokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Rintala

Rintala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Arto Rintala, kirjallisuuden suomentaja
 Elina Rintala (s. 1970), näyttelijä
 Erkki Rintala (s. 1935), Vaasan hovioikeuden presidentti
 Janne Rintala (s. 1984), lauluntekijä ja muusikko
 Janne Rintala (s. 1990), jääpalloilija
 Jukka Rintala (s. 1952), muotisuunnittelija
 Jussi Rintala (s. 1980), koripalloilija
 Lauri Rintala (1916–1994), kirjailija
 Leena Rintala (1921–1972), tanssija ja tanssinopettaja
 Mika Rintala (s. 1966), muusikko ja soitinrakentaja
 Nina Rintala, graafinen suunnittelija ja kuvittaja
 Olavi Rintala, Suomen Vapaakirkon ent. kirkkokunnanjohtaja
 Paavo Rintala (1930–1999), kirjailija
 Pekka Rintala (s. 1985), jääpalloilija
 Päivi Rintala (s. 1934), suomen kielen professori, suomen kielen lautakunnan jäsen 1980–1988. 
 Sami Rintala (s. 1969), arkkitehti ja taiteilija
 Teemu Rintala (s. 1987), koripalloilija
 Toivo Rintala (1876–1953), toimitusjohtaja ja kansanedustaja (SDP).

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Cindy Rintala, tv-sarjassa Salatut elämät
Projekti 671

Projekti 671 () oli Neuvostoliiton laivaston 49 ydinsukellusveneen muodostama alusluokka, jota valmistettiin vuosina 1967–1992. Aluksista 15 kuului projekteihin 671 ja 617V "Jorš" (, kiiski), 7 projektia 671RT "Sjomga" (, lohi) ja 26 projektiin 671RTM(K) "Štšuka" (, hauki).

Suunnittelu 
Luokan kehitys käynnistettiin 1959 asettamalla vaatimus 2 000 tonnin uppoumasta ja 300 metrin sukellussyvyydestä. Siinä oli kehittynyt pisaranmuotoinen runko, joka mahdollistaa suuren nopeuden. Sen sijaan ne olivat huomattavasti äänekkäämpiä kuin vastaavat Yhdysvaltain laivaston alukset, kuten Sturgeon-luokka, eikä merkittäviä toimia havaitsemisen vaikeuttamiseksi tehty.

Aseistukseksi tuli kuusi 533 mm:n torpedoputkea, joista voitiin laukaista myös ydinkärkinen E53-65K tai 40 km päähän yltävä RPK-2 Vjoga (), jota kyettiin käyttämään pinta-aluksia vastaan tai sukellusveneitä vastaan kuljettamalla pieni mallin 82R:n torpedo tai 90R-ydinsyvyyspommi. Aluksiin mahtui 24 torpedoa.

Luokan aluksia oli tarkoitus käyttää monipuolisesti tuhoamaan vihollisen sukellusveneitä tai suojaamaan omia pinta-aluksia.

Victor II 
Luokkaa uudistettiin 1970-luvun alussa projekti 671RT:na, johon lisättiin kaksi 650 mm:n torpedoputkea neljän 533 mm:n lisäksi uusia aseita, kuten RPK-7 Vorobeita () varten, joka kasvatti RPK-2:n kantomatkan 120 kilometriin. Lisäksi aluksen torpedo-osastoon asennettiin nosturit suuren kaliiperin aseiden käsittelemiseksi ja lataamiseksi putkiin. Pituus kasvoi 101,8 metriin. Nato antoi näille aluksi koodin Uniform, sitten Victor II. Aluksia rakennettiin 1972–1978 seitsemän, jonka jälkeen työt keskeytettiin, kun vakoojat saivat selville Naton pystyvän seuraamaan näitä aluksia.

Victor III 

Aluksen hiljentämiseksi runkoa jatkettiin kuudella metrillä, jotta turbiinien alle saatiin äänieristys. Myös elektroniikkaa, navigaatio- ja satelliitti- ja radiojärjestelmiä uusittiin. Malli sai nimen projekti 671RTM (). Sen tunnistaa perän päälle asennetusta towed array -laitteiston säiliöstä. Ensimmäinen 21:n veneen erä valmisttui 1977–1985 ja Amiraliteetin telakka rakensi viisi lisää Leningradissa. Amiraliteetin rakentamiin veneisiin tuli uusi akustinen Kolos-sensorijärjestelmä, jolla varustettu malli sai nimen 671RTMK. Osa 671RTM-mallin veneistä päivitettiin 671RTMK:n varustukseen ja varustettiin uudella Granat-ohjuksella. Veneen taistelujärjestelmä Vikingin sanotaan käyttäneen japanilaisen Toshiban toimittamia tietokoneita.

Osa 671RTM/671RTMK-veneistä asetettiin sukellusveneentorjuntatehtäviin RPK-6-ohjuksella varustettuna ja osa pinta-alusten torjuntaan meritorjuntaohjuksilla varustettuna

Kaikki Victor I ja II veneet on poistettu käytöstä 1996 mennessä.

Lähteet

Project 671 Victor class Attack Submarine (Nuclear Powered)  , FAS
SS-N-15 Starfish, RPK-2 Viyoga, FAS
SS-N-16 Stallion, FAS
National Geographic

Viitteet 

Neuvostoliiton laivaston sukellusveneet
Sukellusveneluokat
Crank That (Soulja Boy)

Cranck That (Soulja Boy) on yhdysvaltalaisen rap -artisti Soulja Boyn ensimmäinen 
singlejulkaisu hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Souljaboytellem.com:ilta. Single saavutti suuren suosion ilmestyessään. Kappale oli vuoden 2007 hittibiisi, joka nousi Billboard Hot 100 -listan kärkipaikalle ja piti kärkisijaa hallussaan jopa seitsemän viikon ajan. Lisäksi kappaleesta myytiin yli 5 000 000 soittoääntä.

Listasijoitukset 
Kappeleen ilmestyttyä, 28. heinäkuuta 2007 se sijoittui Billboard Hot 100 -listan 47. sijalle. Seuraavalla viikolla, 15. syyskuuta 2007 kappale nousi sijalle 28. ja pysyi siellä kaksi viikkoa, kunnes Kanye Westin Stronger syrjäytti sen. 6. lokakuuta kappale kuitenkin nousi ykköspaikalle ja piti sitä hallussaan seitsemän viikkoa. Kyseistä singleä myytiin 4 183 000 digitaalista kappaletta ja siitä tuli nopeiten myydyin kappale Yhdysvalloissa kautta aikojen.

Listat

Lähteet 

Soulja Boyn kappaleet
Vuoden 2007 kappaleet
Värjärinuolimyrkkysammakko

Värjärinuolimyrkkysammakko (Dendrobates tinctorius) kuuluu nuolimyrkkysammakkojen (Dendrobatidae) heimoon. Laji on elinvoimainen.

Ulkonäkö ja koko 
Värjärinuolimyrkkysammakko kasvaa noin 3,5 – 6 cm:n pituiseksi. Sammakon pohjaväri vaihtelee keltaisesta siniseen, mutta kaikissa on mustia laikkuja. Värjäri-nimi tulee siitä, että tarinoiden mukaan alueen asukkaat hierovat sammakon ihoa eräisiin papukaijoihin, joille kasvaa tästä eri värisiä höyheniä.

Levinneisyys 
Lajia esiintyy Keski-Amerikassa Guyanan, Surinamen ja Brasilian alueella. Sen elinalue muodostuu eristäytyneistä laikuista. Värjärinuolimyrkkysammakoita pidetään myös lemmikkeinä terraarioissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Dendrobates tinctorius 
 UniProt: Taxonomy - Dendrobates tinctorius 
 PheroBase: Semiochemicals of Dendrobates tinctorius, the Dyeing poison frog 

Nuolimyrkkysammakot
Lemmikkieläimet
Miamin tatuointitarinat

Miami Ink (suomessa Miamin tatuointitarinat) on amerikkalainen tositv-sarja, joka kertoo Love/Hate -nimisen tatuointiliikkeen arjesta Miami Beachilla Floridassa. Liikkeen omistaa Ami James yhdessä Chris Nunezin kanssa. Muita vakiotatuoijia ovat Chris Garver, Darren Brass sekä Yoji Harada.  Sarjassa on esiintynyt myös muita tatuoijia, kuten muun muassa Kat Von D.

Suomessa sarjaa näyttää tällä hetkellä ilmaisista kanavista JIM, sekä Kutonen. Uudet jaksot tulevat maksutv-kanava Discovery Channelilta.

Lähteet                                                                                                                                                                                                                                 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
Tatuointi
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
TLC:n televisio-ohjelmat
Brandstaka

Brandstaka on vehkalahtelainen knaappisuku, jonka jotkut jäsenet ovat vaikuttaneet Suomen politiikassa. Osa suvun jäsenistä muutti vuoden 1906 suuressa nimenmuutoksessa sukunimen muotoon Tulikoura. Suvun vaakunassa kuvataan palava paalutukki. Vehkalahtelaiset knaapit olivat erikoinen aateliston ryhmä, ja niiden sukulaisuussuhteita ja heraldiikkaa on osin vaikea selvittää.

Suvun jäseniä 
 Abraham Brandstaka (1744–1775), Liissilän kirkkoherra
 Anton Brandstaka, Pukkilan tilan isäntä Vehkalahdessa
 Juho Tulikoura (ent. Brandstaka, 1862–1918), Suomalaisen puolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja, Anton Brandstakan poika
 Aleksanteri Koskenheimo (ent. Brandstaka, 1876–1933), Kokoomuksen kansanedustaja, Anton Brandstakan poika
 Ilmari Tulikoura, Kasperi Tantun ampuja vuonna 1918, Juho Tulikouran poika
 Toimi Tulikoura (vuoteen 1906 Brandstaka, 1905–1983), lakimies, urheilujohtaja ja yleisurheilija
 Ilkka Tulikoura (s. 1942), urheiluvammoihin erikoistunut lääketieteen tohtori, Toimi Tulikouran poika

Kirjallisuutta

Lähteet 

Suomalaiset suvut
Kymenlaakson historia
Sydney Wooderson

Sydney Wooderson (30. elokuuta 1914 Lontoo – 21. joulukuuta 2006) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija. Hän on ainoa yleisurheilija, joka voitti Euroopan mestaruuden sekä ennen toista maailmansotaa että sen jälkeen.

Silmälasipäinen, 168-senttinen ja 57-kiloinen Sydney Wooderson juoksi Motspur Parkissa 28. elokuuta 1937 mailin juoksun maailmanennätyksen 4.06,4. Samassa paikassa 20. elokuuta 1938 hän juoksi maailmanennätykset 800 metrillä (1.48,4) ja 880 jaardilla (1.49,2). Pariisin EM-kilpailuissa 1938 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 3.53,6.

Sotien jälkeen vuonna 1945 Wooderson juoksi mailin aikaan 4.04,2, mutta tuolloin maailmanennätys oli jo muutaman sekunnin parempi. Oslon EM-kilpailuissa 1946 hän juoksi elämänsä ensimmäistä kertaa kilpailussa 5 000 metriä ja voitti kultaa ajalla 14.08,6, joka oli tuolloin maailman kaikkien aikojen toiseksi paras tulos.

Sotien vuoksi kahdet 1940-luvun olympialaiset peruttiin. Berliinin 1936 olympialaisiin Wooderson ei päässyt jalan murruttua juuri ennen kisoja ja Lontoon 1948 olympialaisten aikaan hän oli jo juoksijan uransa ehtoossa. Uransa viimeisessä kilpailussa vuonna 1948 hän voitti Britannian maastojuoksumestaruuden 14 kilometrin matkalla.

Henkilökohtaiset ennätykset

 440 jaardia: 49,3
 800 metriä: 1.48,4
 3/4 mailia: 2.59,5
 1 500 metriä: 3.48,4
 Maili: 4.04,2
 2 mailia: 9.05,0
 5 000 metriä: 14.08,6

Lähteet

 

Brittiläiset keskimatkojen juoksijat
Brittiläiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Husgafvel

Husgafvel on vehkalahtelainen knaappisuku (uradel), jonka yksi haara on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 2102 nimellä Huusgavel. Jotkut suvun jäsenet ovat suomentaneet sukunimen muotoon Aalto, Haanjoki, Haantio, Harjanne, Hirvassalo, Honkio, Huurremäki, Salmenkylä ja Välisalmi.

Keskiaikaisella suvulla, joka perimätiedon mukaan polveutuu vuosina 1383 ja 1396 maatiloja Vehkalahden Reitkallissa ja Hietakylässä hankkineesta Erik Larssonista, oli 1500- ja 1600 luvulla useita haaroja, muun muassa Junkar- ja Vilken- lisänimiä käyttäneet sukuhaarat.

Suvun jäsenistä 1500-luvulla Sigfrid (Siffred) Jönsson Vilken oli amiraali, Öölannin saaren maaherra, 1600-luvulla Henrik Persson Junkar-Husgafvel oli Vehkalahden nimismies, 1600-luvun alussa Tavastilan kartanon herra Sigfrid Jönsson nuorempi oli alilaamanni, 1500–1600-lukujen taitteessa Olof Erksson oli Kaprion linnan päällikkönä Inkerinmaalla, Jöns (Johannes) Vilken oli 1560–1580-luvuilla Vehkalahden viides tunnettu ja ensimmäinen luterilainen kirkkoherra. Hänen pojastaan, Kymenkartanon voudin toimesta Kaprion linnan voudiksi siirtyneestä Erik Vilkenistä (Husgafvel) polveutuvat nykyiset Husgafvelit.

Suvun jäseniä 
 Anton Salmenkylä, alk. Anton Husgafvel (1900–1980), suomalainen pikajuoksija
 Matti Salmenkylä, suomalainen urheilutoimittaja, Anton Husgafvelin poika
 Juhani Salmenkylä (1932–2022), suomalainen suunnistaja ja koripalloilija, Anton Husgafvelin poika
 Leena Salmenkylä-Mattila (s. 1958), suunnistuksen maailmanmestari, Juhani Salmenkylän tytär

Avioliiton kautta sukuun liittyy myös:
 Pirkko Salmenkylä, o.s. Niemi (1932–2015), koripalloilija, suunnistaja ja arkkitehti, Juhani Salmenkylän puoliso

Lähteet 

Suomalaiset suvut
Kymenlaakson historia
Ruotsin aateli
Severnaja verf

Severnaja verf (, suom. "Pohjoinen telakka"; neuvostoaikana A. A. Ždanovin tehdas, aiemmin Putilovin telakka) on vuonna 1912 perustettu telakka Pietarissa.

Putilovin telakka perustettiin laivojen rakentamiseksi Venäjän keisarikunnalle. Telakka on rakentanut noin 400 laivaa, joista 170 Venäjän ja Neuvostoliiton merivoimille.

Vuodesta 2004 telakka on ollut osa ZAO Objedinennaja Promyšlennaja Korporatsijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jarmo Huhtanen: Venäjä testaa parhaillaan uutta häivelaivaansa Suomenlahdella (27.11.2014) (hs.fi)
 Arandaa häirinnyt alus on Venäjän laivaston uusimpia (11.10.2014) (yle.fi)
 Официальный сайт судостроительного завода «Северная верфь» Telakan sivut  
 Severnaya Verf will build 17 warships for Russian Navy (3/2011) (rusnavy.com) 
 "Северная верфь" заложила фрегат и разведывательный корабль для ВМФ (14.11.2013)  (flotprom.ru)

Venäjän telakat
Kirovin piiri
Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Venäläiset aseteollisuusyritykset
Nikolajevin eteläinen telakka

Mustanmeren telakka (), aiemmin Nikolajevin eteläinen telakka, on telakka Mykolajivin kaupungissa Ukrainassa. Se on suurin Mustanmeren telakoista.

Mustanmeren telakan eli Mykolavjin eteläisen telakan ohella kaupungissa on kaksi muutakin telakkaa, joista mainittakoon ainakin Mykolavjin telakka OKEAN.

Telakka perustettiin vuonna 1879 belgialaisomistuksessa. Neuvostoaikana se nimettiin André Martyn mukaan nimetyksi telakaksi numero 198 ja myöhemmin Ivan Nosenkon mukaan telakaksi numero 444. 

Telakka on rakentanut yli tuhat laivaa. Telakalla on rakennettu muun muassa panssarilaiva Potjomkin sekä kaikki Neuvostoliiton isoimmat alukset: Moskva-luokan helikopteritukialukset, Kijev-luokan alukset ja lentotukialus Admiral Kuznetsov ja sen sisaralus Varjag.

Katso myös
INS Vikramaditya

Lähteet

Aiheesta muualla

 PAO Tšernomorski sudostroitelnyi zavod    (chsz.biz)
 Public Joint Stock "Chernomorsky Shipbuilding Yard": INFORMATION ABOUT THE ENTERPRISE   (chsz.biz)
 Chernomorsky Shipbuilding Yard  (smart-holding.com)
 Публічне акціонерне товариство "Чорноморський суднобудівний завод"   (rada.com.ua)
 Суд порушив справу про банкрутство Чорноморського суднобудівного заводу (11.2.2014)  (unian.ua)

Telakat
Ukrainalaiset yritykset
Aseteollisuus
Kaksi askia

Kaksi Askia on Suomen Syöpäjärjestöjen dokumenttielokuva riippuvuuden synnystä. Elokuvassa selvitetään riippuvuuden syntyä ja sitä miksi kukaan ylipäätänsä aloittaa tupakoinnin. Kaksi askia seuraavat kadunmiehiä ja valtakunnan virallista tupakoivaa idolia eli Ari Koivusta.

Aiheesta muualla 
KOKO Kaksi Askia -dokumentti  youtube.com
Fressis.fi
Syöpäjärjestöt
Ari Koivunen kommentoi tupakointia dokumentissa
HS.fi artikkeli
MTV3:n artikkeli

Suomalaiset dokumenttiohjelmat
Vuoden 2008 suomalaiset elokuvat
Lorna Fitzgerald

Lorna Katie Fitzgerald (s. 8. maaliskuuta 1996 Northampton, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä.

Hänet tunnetaan englantilaisesta saippuasarjasta EastEnders, jossa hänen roolihahmo on Abi Branning (2006–). EastEnders-sarjan lisäksi hän on esiintynyt vuonna 2005 pienissä sivuosissa joissakin sarjoissa.

Lornalla on 16 ja 18-vuotiaat isosiskot. Hän harrastaa kitaran soittoa sekä uimista.

Englantilaiset lapsinäyttelijät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Diarra

Diarra on länsiafrikkalainen sukunimi, joka viittaa seuraaviin henkilöihin:

 Abdoulaye Diarra (s. 1974), norsunluurannikkolainen jalkapalloilija
 Alou Diarra (s. 1981), ranskalainen jalkapalloilija
 Alpha Mandé Diarra (s. 1954), malilainen kirjailija
 Amadou Baba Diarra (1933–2009), malilainen divisioonakenraali ja poliitikko
 Boubacar Diarra (s. 1979), malilainen jalkapalloilija
 Cheick Modibo Diarra (s. 1952), malilainen astrofyysikko ja Malin pääministeri 2012
 Cheick Mouctary Diarra (1939–2019), malilainen journalisti, poliitikko ja diplomaatti
 Diby Silas Diarra (1920–1972), malilainen sotilas ja hallintovirkamies
 Drissa Diarra (s. 1985), malilainen jalkapalloilija
 Fatim Diarra (s. 1986), suomalainen Vihreän liiton poliitikko
 Ibrahim Diarra (s. 1983), ranskalainen rugbypelaaja
 Jean-Gabriel Diarra (1945–2019), malilainen roomalaiskatolinen piispa
 Lamine Diarra (s. 1993), senegalilainen jalkapalloilija
 Lassana Diarra (s. 1985), ranskalainen jalkapalloilija
 Mahamadou Diarra (s. 1981), malilainen jalkapalloilija
 Mamadou Diarra (s. 1970), senegalilainen jalkapalloilija
 Mamoutou Diarra (s. 1980), ranskalainen koripalloilija
 Mansong Diarra, Bambaran kuningas 1795–1808
 Mari Diarra (k. 1890), Segun Diarra-dynastian viimeinen hallitsija
 Ngolo Diarra, Bambaran kuningas 1766–1795
 Oumar Baba Diarra (1929–2009), malilainen juristi, poliitikko ja valtiosihteeri
 Seydou Diarra (1933–2020), Norsunluurannikon pääministeri 1999–2000 ja 2003–2005
 Sigamary Diarra (s. 1984), ranskalainen jalkapalloilija.
 Yacouba Diarra (s. 1989), malilainen jalkapalloilija.

Muita merkityksiä
 Diarra, länsiafrikkalainen soninkevaltio 1000–1700-luvulla
 Diarra, kunta Kayesin alueella Malissa.
Sulfonihappo

Sulfonihappo on pysymätön happo, jonka kaava on H-S(=O)2-OH. Sulfonihappo muuttuu nopeasti toiseksi tautomeerikseen, pysyväksi rikkihapokkeeksi  HO-S(=O)-OH. Sulfonihapon orgaaniset johdokset, joissa rikin vetyatomi on korvautunut orgaanisella ryhmällä R, ovat pysyviä.  Orgaanisten sulfonihappojen yleinen kaava on R-S(=O)2-OH. Termiä sulfonaatti käytetään sulfonihapon estereistä, R-S(=O)2-OR ja ioneista, joiden yleinen rakenne on R-S(=O)2-O−, missä R on jokin orgaaninen ryhmä. 

Hapot
Funktionaaliset ryhmät
Wilkes-Barre/Scranton Penguins

Wilkes-Barre/Scranton Penguins on yhdysvaltalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa AHL-liigaa. Wilkes-Barre/Scranton Penguins on NHL-seura Pittsburgh Penguinsin farmijoukkue. Se pelaa kotiottelunsa Mohegan Sun Arena at Casey Plazalla Wilkes-Barressa, Pennsylvaniassa.

Suomalaisista Janne Pesonen pelasi kaudella 2008–2009 joukkueessa. Kaudella 2019–2020 myös Emil Larmi, Oula Palve, Niclas Almari sekä Kasper Björkvist ovat pelanneet seurassa.

Historia

Wilkes-Barre/Scranton Penguins on aiemmin tunnettu nimillä Halifax Citadels (1988–1993) sekä Cornwall Aces (1993–1996).

Kausittaiset tilastot

Runkosarja

Pudotuspelit

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 31. lokakuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: J.D. Forrest 
 Apuvalmentaja: Kevin Porter 
 Videovalmentaja: C.J. D’Alimonte 
 Fysiikkavalmentaja: Mike Joyce 
 Huoltopäällikkö: Jared Mycyk 
 Toimitusjohtaja: Patrik Allvin 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

AHL-seurat
Pittsburgh Penguins
Brita Polttila

Brita Aleksandra Elinor Polttila-Turtiainen (vuoteen 1936 Ilván; ) oli suomalainen kirjailija, runoilija, kääntäjä, toimittaja ja kriitikko.

Ura
Brita Polttila piti itseään ennen kaikkea runoilijana, ja hän julkaisi kuusi runokokoelmaa. Hänen ensimmäinen kokoelmansa Katson tästä julkaistiin vuonna 1963. Sairastuttuaan 1990-luvun alussa Polttila jätti muun muassa käännöstyöt, mutta hän jatkoi runojen kirjoittamista. Viimeiseksi jäänyt teos Verkkaista liikettä ilmestyi vuonna 2000.

Varhain vasemmistolaisuudesta ja feminismistä kiinnostunut Polttila oli pitkään aktiivisesti mukana kulttuuri- ja muissa järjestöissä, kuten Kiilassa ja Yhdistys 9:ssä. Hän oli myös SKDL:n Vapaa Sana -lehden toimittaja. Hän myös kirjoitti Hertta Kuusisen elämäkerran Hertta Kuusinen: Ihmisen tie (1975). Puoluekannastaan huolimatta Polttila arvosteli myös reaalisosialismia.

Vuonna 1986 Polttila sai valtion kirjallisuuspalkinnon teoksestaan Reidar: Muistiinmerkintöjä Reidar Särestöniemen elämästä. Polttila suomensi muun muassa Bertolt Brechtiä, Nazim Hikmetiä ja Federico García Lorcaa.

Perhe ja suku
Polttila oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli majuri Esko Autero vuosina 1945–1951 ja toinen vuodesta 1953 kirjailija Arvo Turtiainen. Polttilan ja Auteron tytär on toimittaja Eva Polttila (s. 1946). Brita Polttilan isä oli jääkärieversti Väinö Polttila. Brita Polttilan äiti oli Pietarissa vuonna 1895 syntynyt Olga Polttila (o.s. Jacobs), jolla oli saksalais-puolalais-englantilainen sukutausta. Olga pakeni Suomeen bolševikkihallintoa vuonna 1918 ja muutti vuonna 1952 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli sairaanhoitajana. Hän palasi Suomeen eläkeläisenä 1960-luvun lopulla. — Brita Polttilan tyttärentytär on käsikirjoittaja-kirjailija Veera Ikonen (s. 1975).

Tuotantoa

Runoteoksia
 Katson tästä. Otava 1963
 Tapahtumista. Tammi 1966
 Surua seuraa ilo. Tammi 1970
 Keskellä päivää minä näin yön. Tammi 1987
 Ajan seinä on tuuli. Tammi 1994
 Yksinäisyys kirkas lyhty. Tammi 1998
 Verkkaista liikettä: Runoja ja runosuomennoksia 1963–2000. Tammi 2000

Muita teoksia
 Hertta Kuusinen: Ihmisen tie. Tammi 1975
 Pohjan portit: Kuvitelmia kuvitelmista. Tammi 1982
 Reidar: Muistiinmerkintöjä Reidar Särestöniemen elämästä. Tammi 1985
 Taivaan mereltä: Esseekokoelma runoudesta. Tammi 1991
 Korte-Heikka sutena ja muita Lapin tarinoita. SKS 1997

Suomennoksia
 Bertold Brecht: Runoja 1914–1956. Tammi 1964
 Willy Kyrklund: Polyfemoksen muodonmuutos. Tammi 1966
 Henry Parland: Hamlet sanoi sen kauniimmin. WSOY 1967
 Sven Lindqvist: Myytti Wu Tao-tzusta. Weilin + Göös 1968
 Nazim Hikmet: Punainen omena. Tammi 1972
 Federico Garcia Lorca: Runoelma cante jondosta. Tammi 1977
 Nazim Hikmet: Puut kasvavat vielä. Tammi 1978
 Tomas Tranströmer: Eläville ja kuolleille. Tammi 1990

Lähteet

Aiheesta muualla
 Brita Polttilan runoja. Ylen Elävä arkisto.

Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
William Morgan

William G. Morgan (23. tammikuuta 1870 Lockport – 27. joulukuuta 1942) oli yhdysvaltalainen liikunnanohjaaja, joka tunnetaan lentopallon kehittäjänä.

Morgan toimi liikunnanohjaajana Massachusettsissa vuonna 1895, kun hän kehitti lentopallon pitäessään kursseja keski-ikäisille liikemiehille. Hän piti heille liian raskaana koripalloa, jonka vuonna 1891 luoneeseen James Naismithiin Morgan oli tutustunut opiskellessaan NMKY:ssä Springfieldissä. Morgan kehitti koripallosta ja tenniksestä vaikutteita saaneen oman lajin, jolle hän antoi nimeksi mintonette. Pian lajia ruvettiin kuitenkin kutsumaan nimellä volleyball. 

Morgan valittiin vuonna 1985 ensimmäisenä juuri perustettuun lentopallon Hall of Fameen.

Lähteet 
 
 

Yhdysvaltalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Gregory Hines

Gregory Oliver Hines (14. helmikuuta 1946, New York City, New York – 9. elokuuta 2003, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja koreografi. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Cotton Club ja Haku päällä sekä televisiosarjasta Will ja Grace.

Palkinnot 
 Daytime Emmy (2003)
 Image Award (1988, 2002)

Ehdokkuudet 
 Daytime Emmy (2003)
 Black Reel (2002)
 Screen Actor Guild Award (2002)
 American Comedy Award (2001)
 Emmy (1982, 1986, 1989, 1991)

Yksityiselämä 
Hines oli kaksi kertaa naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Patricia Panellaan päättyi vuonna 1981 ja toinen Pamela Koslowin kanssa vuonna 2000. Hänellä on kolme lasta. Gregory Hines kuoli maksasyöpään 57-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gregory Hines Imdb:ssä

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Tony-palkinnon saajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Naukumatkija

Naukumatkija (Dumetella carolinensis) on amerikkalainen varpuslintu ja sukunsa ainoa laji.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on noin 18,5 cm, siipien kärkiväli 24–26 cm ja paino noin 30–40 g. Sen höyhenpuku on ruskea tai harmahtava, päälaki mustahko ja alaperä ruosteenpunainen. Pyrstö on pitkä ja tumma. Koiras on kirkkaamman värinen kuin naaras. Nuori lintu on naarasta himmeämpi. Lajin äänet ovat kissamaista naukunaa ja karkeita äännähdyksiä.

Esiintyminen 
Naukumatkija elää Amerikassa, pohjoisessa Etelä-Kanadasta ja Oregonista Teksasiin ja Meksikonlahden rantavaltioihin. Lajin kannasta pääosa on muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa. Naurumatkijaa tavataan toisinaan myös Länsi-Euroopassa. Maailman populaation koko on noin kymmenen miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö 
Naukumatkija asustaa metsänreunoissa, puutarhoissa sekä monenlaisissa tiheiköissä, joissa on joko pysty- tai vaakasuoria reunoja.

Lisääntyminen 
Naukumatkija rakentaa kuppimaisen pesänsä pensaaseen tai puuhun, ja munii tavallisesti kolme tai neljä munaa. Naaras hautoo 12–14 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä 10–11 päivän ikäisinä. Emot puolustavat pesäänsä aggressiivisesti. Sukukypsä yksivuotiaana. Vanhin naukumatkija on elänyt 10 vuotta 11 kuukautta.

Ravinto 
Naukumatkijat syövät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja.

Lähteet 
 Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.

Viitteet

Matkijat
Jorma Kalske

Jorma Kalervo Kalske (s. 30. kesäkuuta 1948 Kotka) on oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari, joka toimi Suomen apulaisvaltakunnansyyttäjänä vuosina 2002–2016.

Oikeustieteen kandidaatiksi Kalske valmistui vuonna 1978 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1979. Hän on työskennellyt Helsingissä oikeuskanslerinvirastossa ja Turun ensimmäisenä kaupunginviskaalina. Vuosina 1997–2001 hän toimi valtionsyyttäjänä ja määräaikaisena apulaisvaltakunnansyyttäjänä valtakunnansyyttäjänvirastossa. Helsingin johtavana kihlakunnansyyttäjänä Kalske toimi vuosina 2001–2002.

Kalskeelle myönnettiin laamannin arvonimi toukokuussa 2013.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset syyttäjät
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt