Bobby Orr

Robert Gordon ”Bobby” Orr, O.C. (s. 20. maaliskuuta 1948 Parry Sound, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja, ja häntä pidetään varsin yleisesti lajin parhaana puolustajana. Orrin pistekeskiarvo NHL:ssä oli 1,39 pistettä ottelua kohden. Orrin lisäksi vain Paul Coffey sekä aktiivipelaajista Cale Makar ovat ainoat NHL-puolustajat, jotka ovat pystyneet tekemään keskimäärin enemmän kuin 0,99 pistettä per ottelu uransa aikana, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet enemmän kuin kolme ottelua. Orr voitti vuodet 1966–1978 käsittäneellä ammattilaisurallaan NHL:n tärkeimmät palkinnot, monet niistä useaan kertaan.

Junioriaika
Nuoren Bobbyn kyvyt jääkiekossa havaittiin jo varhain, ja Boston Bruinsin valmentaja Wren Blair nimesi 12-vuotiaan juniorin Ontarion jääkiekkoliiton junioriliigan Generalsin joukkueeseen. NHL:n heikoimpiin seuroihin tuolloin lukeutunut Bruins oli levittänyt laajan kykyjenetsintäverkon löytääkseen lupauksia tulevaisuuden joukkueen rakentamiseksi. Bobby joutui pelaamaan itseään selvästi vanhempien pelaajien, 18-, 19-, ja jopa 20-vuotiaiden joukossa.

Hän johdatti kolmantena kautenaan Generalsin Ontarion alueen mestaruuskilpailuihin. Viimeisenä kautenaan hän teki keskimäärin kaksi pistettä ottelussa. Kokenut torontolainen lakimies Alan Eagleson neuvotteli Orrin ensimmäisen sopimuksen Boston Bruinsin kanssa.

Ammattilaisura

Boston Bruinsissa hän muodosti keskushyökkääjä Phil Espositon ja maalivahti Gerry Cheeversin kanssa kolmikon, joka johti joukkueen kahdesti Stanley Cupin voittoon. Todelliseen kiekkoilulliseen "Grand slamiin" Orr ylti vuonna 1970, jolloin hän saavutti Stanley Cupin lisäksi Norris Trophy-, Art Ross Trophy-, Hart Trophy- ja Conn Smythe Trophy -palkinnot ainoana pelaajana lajin historiassa. 23-vuotiaana häntä alettiinkin kutsua supertähdeksi.

Orr teki pelipaikallaan historiaa voittamalla puolustajana niin NHL:n syöttötilaston kuin pistepörssinkin. Hänen syöttöennätyksensä säilyi rikkomattomana 1980-luvun alkuun, jolloin Wayne Gretzky rikkoi sen. Orr johti kotimaansa Kanada-cupin voittoon syksyllä 1976 ja tuli valituksi parhaaksi pelaajaksi turnauksessa, jossa kaikki parhaat kiekkoilijat ensi kertaa kohtasivat. Neuvostoliiton ja Kanadan ensimmäinen kohtaaminen Summit Series -sarjassa syksyllä 1972 oli mennyt häneltä sivu suun loukkaantumisen takia. Uransa ehtoopuolen Bobby Orr pelasi Chicago Black Hawksissa ilman mainittavaa menestystä. Hän joutui lopettamaan uransa toistuvien polvivammojen vuoksi 31-vuotiaana.

Bobby Orr teki NHL-urallaan 270 maalia ja 645 syöttöä 657 ottelussa. Uransa päättyessä hän oli johtava puolustaja tehopisteiden lukumäärässä liigan historiassa. Ainoastaan hyökkääjäsuuruudet Wayne Gretzky, Mario Lemieux, Newsy Lalonde, Joe Malone ja Mike Bossy ovat tehneet häntä enemmän tehopisteitä ottelua kohden, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet yli kaksi ottelua NHL:ssä. Lisäksi Bobby Orr on edelleenkin ainoa puolustaja, joka on kyennyt voittamaan NHL:n pistepörssin.

Pelitapa
Orr menestyi ammattilaiskiekossa varsin eurooppalaisin opein, ja esimerkiksi väkivaltaisuus puuttui lähes tyystin hänen otteistaan. Mies itse totesi ainakin puoliksi tosissaan suurimmaksi saavutuksekseen läpi uran ehjänä säilyneen hammaskaluston. Neuvostovalmentaja Anatoli Tarasov nimesi Orrin jääkiekon todelliseksi kymmenottelijaksi tämän monipuolisuuden ansiosta. Puolustajana Bobby Orr oli pikemminkin kiekonriistäjä kuin taklaaja. Orrin tavaramerkkejä olivat kovat ja matalat laukaukset, jotka torjuttuinakin olivat omiaan aiheuttamaan vaarallisia maalinedustatilanteita. Orr laukoikin uransa aikana keskimäärin enemmän kuin kukaan muu pohjoisamerikkalainen pelaaja tai kukaan muu puolustaja, kun huomioon otetaan enemmän kuin yhden NHL-ottelun pelanneet pelaajat. Orr johti tilastoa edelleen tammikuussa 2022 hänen keskiarvonsa ollessa ohittamaton 4,65 laukausta ottelua kohden. Fyysisesti hänen vahvuutensa olivat voimakkaat jalat, ja luistelijana hän olikin aivan omaa luokkaansa. Liikkuvat puolustajat Brad Park, Paul Coffey, Denis Potvin ja Ray Bourque sekä heidän pelitapansa voidaan nähdä Orrin kahden suunnan työskentelyn perintönä lajille.

Saavutuksia, erikoispalkintoja ja nimeämisiä 
 Calder Memorial Trophy -palkinto vuonna 1967 kauden parhaalle tulokkaalle
 NHL:n toisessa tähtikentällisessä vuonna 1967
 Pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973 ja 1975
 Valittu NHL ensimmäiseen tähtikentälliseen vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
 Parhaan puolustajan James Norris Memorial Trophy -palkinto vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
 Stanley Cupin voittaja vuosina 1970 ja 1972
 NHL:n vuoden arvokkaimman pelaajan Hart Memorial Trophy -palkinto vuosina 1970, 1971 ja 1972
 Runkosarjan parhaalle pistemiehen Art Ross Trophy -palkinto vuosina 1970 ja 1975
 Conn Smythe Trophy -palkinto 1970 ja 1972 (pudotuspelien arvokkain pelaaja; ensimmäinen palkinnon kahdesti voittanut)
 Sports Illustrated -lehden valinta vuoden urheilijaksi vuonna 1970
 Lou Marsh Trophy Kanadan vuoden urheilijalle vuonna 1970
 Lester B. Pearson Award -palkinto vuonna 1975 (pelaajien keskuudestaan äänestämä kauden paras pelaaja)
 Valittiin Kanada-cup 1976 -turnauksen parhaaksi pelaajaksi
 Boston Bruins jäädytti Orrin pelinumeron 4 jo tammikuussa 1979
 Hockey Hall of Fameen vuonna 1979 ennätyksellisen alhaisessa 31 vuoden iässä ja vain vuosi uran päättymisen jälkeen
 Lester Patrick Trophy vuonna 1979 (kiekkoilun asian edistämisestä Yhdysvalloissa)
 Order of Canada -arvonimi vuonna 1979
 Vuonna 1998 The Hockey News -jääkiekkolehden "100 parasta pelaajaa kautta aikojen" -listan Orr toinen heti Wayne Gretzkyn jälkeen
 Bostonin historian suurin urheilija The Boston Globe -sanomalehden äänestyksessä 
 Orrin kotikaupunki Parry Sound on perustanut tunnetuimman asukkaansa kunniaksi Bobby Orr Hall of Fame -museon.

Tilastot

Katso myös 

 Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Hockey Hall of Fame
Hart Memorial Trophy -voittajat
Calder Memorial Trophy -voittajat
Art Ross Trophy -voittajat
James Norris Memorial Trophy -voittajat
Conn Smythe Trophy -voittajat
Lester B. Pearson Award -voittajat
Officer of the Order of Canada
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit