joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Heinäveden vaakuna

Heinäveden vaakunassa on vihreällä pohjalla hopeinen aaltokoroinen vastapalkki, jossa on peräkkäin kolme tukkilauttaa kultaisilla ketjuilla. Vasemmassa yläkulmassa on kultainen ruori.
 
Hopeinen palkki kuvaa Heinäveden reittiä ja vesistöjen runsautta ja tukkilautat Heinäveden suuria metsiä eli ”vihreää kultaa” ja samalla tukinuittoa Heinäveden reitillä. Ruoriratas viittaa Heinäveden reitin laivaliikenteeseen.

Vaakunan on suunnitellut Pauli Numminen.

Lähteet 

 

Vaakuna
Heinävesi
Kati

Kati on suomalainen naisen etunimi.

Kati on Katariina-nimen ja siitä johdettujen nimien (kuten Katja, Katri) lyhentymämuoto.

Ristimänimenä Kati alkoi yleistyä 1960-luvulla ja oli muotinimenä 1970- ja 1980-luvuilla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1973.

Kati-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 11 549 suomalaista naista.

Tunnettuja Kati-nimisiä 

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

Kati Ahonen, jääkiekkomaalivahti
Kati Arikoski, suomalainen konserttipianisti
Kati Aspelin, elokuvanäyttelijä
Kati Bergman, laulaja, pianisti ja näyttelijä
Kati Borg-Penttilä, laulaja
Kati Fors, laulaja, vuoden 2005 tangokuningatar
Kati-Claudia Fofonoff, koltansaamelainen kirjailija
Kati Hagros, digitalisaatiojohtaja
Kati Hanhineva, elintarvikekehityksen professori
Kati Hidén, Korkeimman oikeuden jäsen, oikeusneuvos
Kati Hiekkapelto, rikoskirjailija
Kati ter Horst, suomalainen kauppatieteen maisteri, Stora Enson johtaja
Kati Hurme, esteratsastaja, estevalmentaja ja urheilutoimittaja
Kati Hämäläinen, cembalisti, urkuri, orkesterinjohtaja ja vanhan musiikin tutkija
Kati Ilmaranta (ent. Pajunen), lavastaja ja professori
Kati Immonen, kuvataiteilija
Kati Juurus, toimittaja ja dokumenttielokuvaohjaaja
Kati Juva, neurologian erikoislääkäri, vihreä poliitikko ja kansalaisaktivisti
Kati Kaareskoski, thainyrkkeilijä
Kati Kaartinen, suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi
Kati Kantanen, jalkapalloilija
Kati Karhula, aitajuoksija
Kati Kovács, sarjakuvantekijä
Kati Kovalainen, jääkiekkoilija
Kati Kulovesi, kansainvälisen ympäristöoikeuden professori
Kati Kunnas-Holmström, keramiikkataiteilija ja museoammattilainen
Kati Launis, kirjallisuudentutkija ja dosentti
Kati Lehtonen (o.s. Pulkkinen), maastohiihtäjä
Kati Levoranta, yritysjohtaja
Kati Lindsberg, suomalainen ravivalmentaja
Kati Lukka, lavastaja
Kati Metsäpelto, nopeuslaskija ja maailmanmestari
Kati Mikola, taidemaalari
Kati Myllymäki, ylilääkäri ja järjestöjohtaja
Kati Määttänen, koripalloilija
Kati Nappa, suomalainen ruokatoimittaja, kotitalousopettaja ja ruokakulttuurin edistäjä
Kati Närhi, graafinen suunnittelija ja sarjakuvapiirtäjä
Kati Ojaloo, virolainen moukarinheittäjä
Kati Ollilainen, koripalloilija
Kati Outinen, suomalainen näyttelijä
Kati Parkkonen, televisiotoimittaja ja uutisankkuri
Kati Pellinen, trubaduuri
Kati Peltola, poliitikko (SKDL)
Kati Penttinen, kilpakävelijä
Kati Rauhaniemi, yrittäjä ja liiketoiminnan kehitysjohtaja
Kati Rekai, unkarilais-kanadalainen kirjailija
Kati Royle, käsikirjoittaja, käsikirjoituskonsultti ja dramaturgi
Kati Siltovuori, suomalainen kiekonheittäjä
Kati Sinenmaa, elämantapa-aktivisti ja ITE-taiteilija
Kati Sulin, digitaalisen liiketoiminnan ammattilainen ja kirjailija
Kati Tanhua, pesäpalloilija
Kati Tervo, kirjailija ja kolumnisti
Kati Tervo-Niemelä, teologi, kasvatustieteilijä ja professori
Kati Tolmoff, virolainen sulkapalloilija
Kati Tuominen-Niittylä, muotoilija
Kati Venäläinen (o.s. Sundqvist), suomalainen hiihtäjä
Kati Wilhelm, saksalainen ampumahiihtäjä
Kati Wolf, unkarilainen laulaja

Lähteet

Viitteet 

Etunimet
Antti Leppänen

Antti Kalervo Leppänen (23. marraskuuta 1947 Tampere – 5. elokuuta 2015) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti.

Leppänen pelasi koko uransa Tapparassa ja voitti kaksi Suomen mestaruutta ja yhteensä kuusi mitalia. Hän pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 328 ottelua. Kausina 1964–1978 Leppänen torjui Tapparan jokaisessa pelissä.

Maajoukkueessa Leppänen pelasi 98 A-maaottelua. MM-kisoissa hän pelasi kolmesti vuosina 1973, 1974 ja 1975. Tämän lisäksi hän pelasi vuonna 1976 Innsbruckin talviolympialaisissa sekä Kanada-cupissa.

Saavutukset ja palkinnot
2 Suomen mestaruutta (1975, 1977)
3 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
Suomen paras jääkiekkoilija (1973)
Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsas (1973, 1974, 1975)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1973, 1974, 1975)
Suomen Jääkiekkoleijona #70

Lähteet

Leppäsen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Ibrahim al-Ja’fari

Tri Ibrahim al-Ašaiqir al-Ja’fari (, s. 1947) oli Irakin pääministeri Irakin siirtymäkauden hallituksessa tammikuun 2005 vaalien jälkeen. Hän on šiia ja oli toinen kahdesta varapresidentistä Irakin väliaikaishallituksessa 2004. Hän on myös islamilaisen da’wa-puolueen (Hizb al-da’wa al-islamiyya) puhemies.

Hän syntyi Karbalassa 1947, jolloin sai nimekseen Ibrahim al-Ašaiqir (). Hän kävi Mosulin yliopistoa ja valmistui lääketieteen tohtoriksi. Hän liittyi da’wa-puolueeseen jo 1968. Valmistuttuaan 1974 hän pyrki syöksemään vallasta hallitsevan maallisen Baath-puolueen. Ibrahim al-Ašaiqir siirtyi Iraniin 1980 ja pyrki sieltä käsin syrjäyttämään Saddam Husseinin. Hän muutti Lontooseen 1989, jossa hänestä tuli al-Da’wan puhemies.

Vuoden 2003 Irakin valloituksen jälkeen Ibrahim al-Ašaiqir palasi pian maahan ja Yhdysvallat valitsi hänet heinäkuussa 2003 väliaikaishallintoneuvostoon. Hän toimi sen ensimmäisenä presidenttinä yhden kuukauden. 1. kesäkuuta 2004 hänet valittiin toiseksi varapresidentiksi Irakin hallitukseen.

Ibrahim al-Ašaiqirin al-Da’wa liittyi yhdistyneen irakilaisten liiton (al-I’tilaf al-iraqi al-muwahhad, United Iraqi Alliance, tässä UIA) vaalilistalle šiiapuolueiden kanssa ja oli toinen vaalilistalla SCIRI:n johtajan Abdulaziz Hakimin jälkeen.

Tammikuun 2005 vaalien jälkeen UIA:n menestys nosti hänet pääministeriksi. Hänet nimitettiin 7. huhtikuuta 2005 presidenttineuvoston valinnan jälkeen. Pitkän hallitusneuvottelun jälkeen kansalliskokous hyväkstyi hänen hallituksensa 28. huhtikuuta.

Joulukuun 2005 vaalien jälkeen al-Ja’fari ja SCIRI:n Adil Abdulmahdi olivat vahvimmat pääministeriehdokkaat. UIA, johon molemmat kuuluivat, nimitti al-Ja’farin.

Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin hallinto ilmoitti al-Ja’farille, ettei halua hänen jatkavan maan johdossa, eikä osallistuvan seuraaviin vaaleihin.

Aiheesta muualla

kotisivu englanniksi 
arabiankielinen elämäkerta 
Profile: Ibrahim Jaafari (BBC) 
Haastattelu Der Spiegelissä 21.3.2005  

Irakin pääministerit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul Weller

John Paul Weller (s. 25. toukokuuta 1958 Woking, Englanti) on arvostettu brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvun ja 1980-luvun taitteessa The Jam -yhtyeessä, joka sekoitti 1960-luvun mod-kulttuuria, popia ja punkrockia. Yhtyeessä Weller toimi pääasiallisena lauluntekijänä ja keulakuvana. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Paul Weller toimi laulajana popmaisemmassa yhtyeessä The Style Council, joka sekin myöhemmin hajosi. 1990-luvun alkupuoliskolla Weller aloitti menestyksekkään soolouransa. Hän on julkaissut kymmenen sooloalbumia ja kolme kokoelmaa sekä livealbumeita. Menestyneimpiä sooloalbumeista ovat Stanley Road (1995), Illumination (2002), 22 Dreams (2008) ja Sonik Kicks (2012), jotka kaikki ovat nousseet Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistan ykkösiksi. Myös muut Wellerin sooloalbumit ovat pärjänneet albumilistoilla hyvin.

Soolotuotannon diskografia
Albumin nimen jälkeen mainitaan listasijoitus Britanniassa.

Studioalbumit

Paul Weller - (1992) #8 UK 
Wild Wood - (1993) #2 UK 
Stanley Road - (1995) #1 UK 
Heavy Soul - (1997) #2 UK 
Heliocentric - (2000) #2 UK 
Illumination - (2002) #1 UK 
Studio 150 - (2004) #2 UK 
As Is Now - (2005) #4 UK 
22 Dreams - (2008) #1 UK
Wake Up the Nation - (2010) #2 UK 
Sonik Kicks - (2012) #1 UK
Saturns Pattern - (2015) #2 UK

Livealbumit
Live Wood - (1994) #13 UK 
Days Of Speed - (2001) #3 UK 
Catch-Flame! - (2006) #17 UK

Kokoelmat
Modern Classics - The Greatest Hits - (1998) #7 UK 
Fly On The Wall - (2003) #22 UK 
Hit Parade - (2006) #7 UK

The Jam -diskografia

In The City (1977) 
This Is the Modern World (1977) 
All Mod Cons (1978) 
Setting Sons (1979) 
Sound Affects (1980) 
The Gift (1982)

Livealbumit
Dig the New Breed (1982)

The Style Council -diskografia

Introducing The Style Council - (1983, julkaistu ainoastaan USA:ssa, Hollanissa ja Japanissa)
Café Bleu - (1984) #2 UK 
Our Favourite Shop - (1985) #1 UK 
The Cost of Loving - (1987) #2 UK, #122 US 
Confessions of a Pop Group - (1988) #15 UK, #174 US 
Modernism: A New Decade - (nauhoitettiin 1989, mutta julkaistiin vasta 1998)

Livealbumit
Home and Abroad - (1986) #8 UK

Lähteet

Aiheesta muualla
Paul Wellerin viralliset sivut

Brittiläiset laulajat
Brittiläiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Lorraine Moller

Lorraine Moller (s. 1. kesäkuuta 1955 Boulder Colo, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen entinen kestävyysjuoksija.

Moller aloitti juoksuharrastuksen nuorena tyttönä. Hän juoksi nurmikoilla paljain jaloin ja osti ensimmäiset juoksukenkänsä vasta 16-vuotiaana. Hän opiskeli Dunedinin yliopistossa ja juoksi vapaa-aikanaan. Hän voitti kuusi Uuden-Seelannin mestaruutta yleisurheilussa. Vuonna 1978 hän muutti vuodeksi Yhdysvaltoihin harjoittelemaan ja osallistui 1980 Lontoossa ensimmäiseen Avon-maratoniin, jonka hän myös voitti. Hän voitti kolme perättäistä Avon-juoksua. Osakan maratonin hän voitti vuosina 1986, 1987 ja 1989.

Moller osallistui uransa aika 1984–1996 neljään arvokisamaratoniin. Hän on ainoa nainen, joka on juossut maratonin neljissä olympialaisissa. Vuoden 1984 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 2.28.34. Vuonna 1988 Soulissa hän oli 33. ajalla 2.37.52. Barcelonassa 1992 hän saavutti pronssia ajalla 2.33.59. Atlantassa 1996 hän oli vielä 46. ajalla 2.42.21.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lyhyt elämäkerta

Uusiseelantilaiset kestävyysjuoksijat
Uusiseelantilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Ari Paunonen

Ari Tapani Paunonen (s. 10. maaliskuuta 1958 Sulkava) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija, joka oli parhaimmillaan 1 500 metrillä. Nykyään Paunonen toimii Juoksija-lehden päätoimittajana ja aiemmin lehden toimittajana. 

Paunonen oli jo juniorina huippulahjakas. 17-vuotiaana kesällä 1975 hän voitti nuorten EM-kultaa kukistaen muun muassa tulevan huippujuoksijan Sebastian Coen. Kalevan kisoissa samana vuonna hän juoksi pronssille 1 500 metrillä.

Kesällä 1977 Paunonen voitti 19-vuotiaana toistamiseen nuorten EM-kultaa 1 500 metrillä sekä samalla matkalla miesten SM-kultaa. 3 000 metrillä Paunonen juoksi nuorten maailmanennätyksen 7.43,20, joka kesti liki 20 vuotta. Tämä aika myös sivusi Lasse Virénin Suomen ennätystä (käsiaika 7.43,2) ja on voimassa edelleenkin. Myös maililla Paunonen juoksi vieläkin voimassa olevan Suomen ennätyksen 3.55,65. Aika oli tuolloin myös nuorten Euroopan ennätys. Paunosella on useita voimassa olevia Suomen ennätyksiä 15-, 17- ja 19-vuotiaissa. Paunonen osallistui ulkoratojen aikuisten arvokilpailuihin ainoastaan kerran, Prahan EM-kilpailuihin 1978.

Uransa aikana Paunonen edusti Sulkavan Urheilijat -41:tä, Turun Urheiluliittoa, Savon Mailereita ja Savonlinnan Rientoa.

Paunonen elää avioliitossa entisen keskimatkojen huippujuoksijan Aila Paunosen (o.s. Virkberg) kanssa.

Ennätykset
800 m:   1.47,74  (1977)
1 500 m:  3.38,07  (1977)
maili:  3.55,65  (1977, SE)
3 000 m:  7.43,20  (1977, SE)
5 000 m:  13.31,56 (1987)
10 000 m: 28.25,16 (1987)

Lähteet 
 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset maastojuoksijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Penkinpainajaiset

Penkinpainajaiset (puhekielessä penkkarit) on juhla, joka järjestetään helmikuussa abiturienttien päättäessä säännöllisen koulunkäyntinsä. 

Lukion ylimmällä luokalla varsinainen koulutyö päättyy muista koululuokista poiketen jo helmikuussa, nykyisin kurssimuotoisissa lukioissa yleensä lukuvuoden 3. tai 4. jakson päättyessä helmikuun alkupäivinä. Tämän jälkeen kevätlukukauden loppuosan aikana (viisijaksojärjestelmää käyttävissä lukioissa 4. ja 5. jaksossa, kuusijaksojärjestelmässä 5. ja 6. jaksossa) abiturienteille pidetään ainoastaan ylioppilastutkinnon kirjalliset kokeet sekä eri aineissa suulliset kuulustelut (tenttikausi). Nykyisin hieman varsinaisen koulutyön päättymisen jälkeen, yleensä 7. viikon torstaina (aikaisintaan 12. ja viimeistään 18. helmikuuta) vietettävä penkinpainajaispäivä on karnevaalihenkinen rieha ja abeille viimeinen tilaisuus irrotella ennen siirtymistä lukulomalle ylioppilaskirjoituksia varten.

Nimen alkuperä 
Penkinpainajaisten uskotaan olevan vapaa käännös ruotsin kielen sanalle bänkskuddagille. Bänk tarkoittaa penkkiä, skudda ravistamista tai puhdistamista ja gille juhlaa.

Historia 

Penkinpainajaisia on vietetty Suomessa jo lähes yhtä kauan kuin ylioppilaskirjoituksiakin. Aluksi kirjoitukset järjestettiin vain Helsingissä ja penkinpainajaisissa helsinkiläiset opiskelijat saattoivat ulkopaikkakuntalaiset juniinsa. Myöhemmin myös helsinkiläiset halusivat omaa ohjelmaa, joten alettiin järjestää penkinpainajaisten rekiajeluja. Tämä perinne levisi Helsingistä kirjoitusten mukana muualle Suomeen. Rekiajelu päättyi ravintolaan, jossa abiturientit saivat ostaa ensimmäistä kertaa alkoholia. Nykyinen karnevaalien kaltainen ajelu on tullut vasta sotien jälkeen.

Perinteitä 
Penkkareissa eri lukioiden viimeisellä luokalla olevat ovat perinteisesti ajelleet kuorma-autojen kyydissä ympäri kaupunkinsa keskustaa heitellen makeisia. Kuorma-autoihin on myös tapana kiinnittää suurikokoisia maalauksia, joiden on määrä kertoa, minkä koulun abiturientit ovat kyseessä sekä viihdyttää ohikulkijoita. Yleisiä maalauksia kuorma-autoissa ovat pilakuvat tai muu leikittely jollain ajankohtaisella aiheella sekä sen soveltaminen koulumaailmaan. Kuorma-autojen maalaamiseen liittyy kiinteästi kilpailuhenki paikkakunnilla, joissa lukioita on useampia.

Useimmissa lukioissa abiturienteilla on tapana pukeutua naamiaisasuun kyseiseksi päiväksi. Joissakin koulussa kaikkien naamiaisasut noudattavat ennalta määrättyä teemaa tai aihepiiriä, toisissa taas abiturientit saavat pukeutua vapaasti miksi tahansa. Monissa kouluissa noudatetaan myös ryhmänohjaajien pukeutumissääntöä.

Aikoinaan abiturientit usein lauloivat penkkaripäivänä opettajille irvailevia pilkkalauluja. Nykyään monissa lukioissa abiturientit kuvaavat abivideoksi kutsutun humoristisen lyhytelokuvan, joka esitetään penkkaripäivänä muille opiskelijoille koulun juhla- tai liikuntasalissa.

Penkinpainajaisia seuraavana päivänä lukion toisen vuositason opiskelijat, joista abiturienttien lähdettyä on tullut koulun vanhimpia, viettävät vanhojenpäivää.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Suomalainen kansanperinne
Lukio
Opiskelijoiden juhlat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalium-argon-ajoitus

Kalium-argon-ajoitus (K-Ar-ajoitus) on iänmääritysmenetelmä, jolla ajoitetaan vanhoja fossiileja ja kivikerrostumia. Menetelmää käytetään erityisesti vanhojen kaliumpitoisten tulivuoren purkaustuotteina syntyneiden kivien iän määrittämiseen. Muita sopivia kiviä ovat savikivi, kiille ja evaporiitit. Kalium-argon-ajoitus ei sovellu alle 100 000–300 000 vuoden ikäisten kivien ajoittamiseen, sillä kaliumia ei ole nuorissa näytteissä ehtinyt hajota merkittäviä määriä.

Menetelmä 
Alkuaine kalium (K) esiintyy luonnossa kolmena isotooppina (suluissa osuus luonnon kaliumista): 39K (92,23%), 40K (0,0118%), 41K (6,73%). Radioaktiivinen isotooppi kalium-40 (40K) hajoaa puoliintumisajalla 1,3·109 (1,3 miljardia) vuotta ja lopputulos on joko kalsium (40Ca) tai argon (40Ar). Lopputulosten todennäköisyydet eivät ole yhtäsuuret vaan kaliumatomi hajoaa kalsiumiksi 89,1% ja argoniksi 10,9% todennäköisyydellä. Koska argon on jalokaasu, se pääsee pakenemaan kiviaineksesta niin kauan kuin kiviaines on riittävän kuumaa. Kiviaineksen jäähdyttyä ns. sulkeutumislämpötilan alapuolelle hajoamistuotteena syntynyt argon jää vangiksi siihen, ja tämän vuoksi on mahdollista sanoa, kauanko se on ollut jähmeää. Sulkeutumislämpötila vaihtelee eri mineraalien kesken.

Maasta löydetystä kivestä mitataan argonin määrä massaspektrometrillä, samoin kaliumin määrä liekkifotometrillä tai atomiabsorptiospektrometrillä. Tällöin kivinäytteen ikä saadaan kaavasta

missä tK on kaliumin puoliintumisaika, Kf mitattu kaliumpitoisuus ja Arf mitattu argonpitoisuus. Erityisesti kannattaa huomata, ettei menetelmän soveltamiseksi ole tarpeen tehdä oletuksia kaliumin alkuperäisestä määrästä.

Yleensä kivessä on alkuperäinen argon-40 -konsentraatio, jolloin luotettavan ajanmäärityksen saamiseksi täytyy konstruoida isokrooni vertaamalla näyteisotooppien konsentraatioita stabiilin argon-36 :n konsentraatioon. Usein voidaan kuitenkin olettaa argonin initiaalisuhteen [40Ar/36Ar]0 olleen kiven syntyhetkellä saman 295,5 kuin mitä se on nykyään, jolloin isokrooni on mahdollista konstruoida yhden ainoan näytteen pohjalta.

Kalium-argon-menetelmä on virhelähteille altis niin kuin muutkin radioaktiivisen iänmääritysmenetelmät ja näytteitä on käsiteltävä huolella, varoen niiden altistumista esimerkiksi ilmakehän argonille. Ajoitusmenetelmän soveltaminen tuhoaa tutkittavan kivinäytteen, mikä tuo omia rajoitteitaan sen soveltamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
40Ar/39Ar step-heating. 

Iänmääritys
Ortopedia

Ortopedia on  luu- ja tukielinsairauksiin erikoistunut kirurgian ja lääketieteen ala. Ortopedian alalla suoritetaan luu- ja tukikudossairauksien tutkimusta ja hoitoa kirurgisesta näkökulmasta.

Ortopedian alalle kuuluvat nivelten, luiden, lihasten, nivelsiteiden ja rustopintojen leikkaukset. Tyypillisiä toimenpiteitä ovat nivelten tähystykset, murtumien korjausleikkaukset ja kipsaukset, välilevypullistumien hoito, nivelsiteiden korjausleikkaukset sekä lonkkien ja polvien keinonivelleikkaukset. 

Ortopedia ja traumatologia on Suomessa lääketieteen erikoisala, johon kuuluu ortopedian lisäksi myös traumatologian eli vammojen ja akuuttien tilanteiden kirurginen hoito, joka on usein päivystysluonteista.
Ortopedian ja traumatologian erikoisala on suurin kirurgian ala Suomessa, sillä 40 prosenttia kaikista tehtävistä kirurgisista toimenpiteistä kuuluvat kyseiseen erikoisalaan. Ortopediaan ja traumatologiaan erikoistuminen kestää kuusi vuotta.

Historia 

Ensimmäinen ortopedinen sairaala perustettiin Ranskassa vuonna 1780. Se erikoistui lasten luurangon epämuodostumiin. Kipsin käyttö luunmurtumien tukemiseen keksittiin vuonna 1851 Pariisissa. 
Monet ortopediset keksinnöt ovat liittyneet sotavammojen hoitoon. Lastan käyttö ja veto (vahingoittuneen raajan tukeminen kannatustelineeseen) kehittyivät ensimmäisen maailmansodan aikana. Lonkkaproteesit keksittiin Englannissa 1960-luvulla.

Aiheesta muualla 

 Ortopedia ja traumatologia HUS

Viitteet

Ortopedia ja traumatologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ketjukirje

Ketjukirje koostuu tavallisesti viestistä, jossa houkutellaan vastaanottaja tekemään kirjeestä kopioita ja lähettämään ne yhdelle tai useammalle vastaanottajalle. Tässä mielessä ketjukirje toimii kuin viruksen aiheuttama epidemia: kirje ottaa viruksen roolin.

Tavallinen, mutta laiton, muunnelma ketjukirjeestä on niin sanottu pyramidihuijaus. Se perustuu siihen, että vastaanottaja kirjoittaa nimensä alimmaksi listalle ja lähettää pienehkön summan rahaa listan ensimmäiselle henkilölle. Ajatuksena tässä on se, että sen levittämiseen osallistunut saa osanottajien suuren määrän ansiosta paljon rahaa, mutta pyramidi todellisuudessa yleensä luhistuu nopeasti ja vain ketjukirjeen alun perin liikkeelle laittaneet saavat rahaa.

Lukijoita voi houkutella ketjukirjeen levittämiseen monella tavalla. Aiemmin mainitun rikastumislupauksen lisäksi on mahdollista, että taikauskoista vastaanottajaa uhataan huonolla onnella tai jopa fyysisellä väkivallalla jos hän rikkoo ketjun. Ketjukirjeissä tapahtuu usein evoluutiota, ja niiden viesti muuttuukin usein matkan varrella joko tarkoituksellisesti tai huonosti kopioidun tekstin takia.

Sähköpostin keksimisen myötä ketjukirjeistä on tullut suositumpia kuin pelkän kirjepostin aikana. Eräät Internet-palveluntarjoajat kuitenkin kieltävät niiden lähettämisen netiketissä tai käyttösäännöissä.

Ketjukirjeet voivat olla harmittomia, jos niitä käytetään hyvän maun mukaisesti eikä ketään uhkaillen. Tähän sisältyy myös se, että ihmisiä ei houkutella tekemään mitään, mihin sisältyy riskejä tai vahingontekoa. Esimerkki harmittomasta ketjukirjeestä on sellainen, jossa pyydetään lisäämään nimi ja maa listalle sen seuraamiseksi, kuinka kauas maailmassa kirje leviää.

Katso myös  
 Verkostomarkkinointi
 Monitasomarkkinointi
 Pyramidihuijaus
 Ponzi-huijaus
 Perusuusiutumisluku

Lähteet

Aiheesta muualla
Mitä vikaa ketjukirjeissä on 
Ketjukirjeistä Internetissä

Viestintä
Huijaukset
Onni
FPS Security

FPS Security Oy (alun perin Finnish Protection Service Oy) oli vuonna 1997 perustettu  vartiointiliike. Yritys työllisti 120 henkilöä (1. huhtikuuta 2006) turvallisuustehtävissä, joihin lukeutuivat perinteiset vartiointi- ja valvontapalvelut, tekniset valvontajärjestelmät, ilkivallan torjunta ja erilaiset kiinteistöhallintaan liittyvät palvelut.

Yritys oli osa Turvatiimiä vuodesta 2010 alkaen. Kesäkuussa 2016 Turvatiimi ja G4S Suomi yhdistyivät puolestaan Avarn Securityksi.

FPS Securityn asiakkaita olivat Helsingin kaupungin lisäksi myös Helsinki-Vantaan lentoasema, VR, Espoon kaupunki, Shell ja JCDecaux sekä monet kauppakeskukset. 

FPS tuli tunnetuksi varsinkin Helsingin seudulla "Stop töhryille" -projektin (Helsingin kaupungin rakennusviraston graffitien ja tagien puhdistusprojekti) myötä, jossa se oli suurimpia kaupungin alihankkijoita.

Vuonna 2003 FPS nosti syytteen Voima-lehteä vastaan lehden julkaistua artikkelin koskien FPS:n väkivaltaiseksi väitettyä toimintaa. Yhtiö katsoi artikkelin loukkaavan FPS:n toiminnan periaatteita

Marraskuussa 2006 YouTube-videopalveluun levisi video jossa FPS:n palkkalistoilla oleva vartija pahoinpiteli helsinkiläisellä Kontulan ostoskeskuksella maassa sidottuna makaavaa puolustuskyvytöntä ihmistä potkien tätä selkään. Ohikulkija oli sattumalta nähnyt vartijoiden käyvän humaltuneeseen käsiksi ja päätti kuvata tapahtuman ylikulkusillalta matkapuhelimellaan. Video sai YouTubessa lyhyessä ajassa suuren määrän katsojia. Vartijoiden työnantaja FPS Security jätti tapauksesta tutkintapyynnön poliisille ja kertoi, että tilanne ei olisi vaatinut "kuvatun kaltaisten voimakeinojen käyttöä". Tapauksesta käynnistettiin poliisitutkinta ja se käynnisti laajan keskustelun vartijaväkivallasta. Yksi vartija vapautettiin syytteistä ja toinen todettiin syylliseksi pahoinpitelyyn, mutta käräjäoikeus ei rankaissut häntä, koska vartija ja uhri olivat sopineet asian.

Lähteet 

Vartiointiliikkeet
Entiset suomalaiset yritykset
ICQ

ICQ on alun perin israelilaisen Mirabilisin kehittävä pikaviestintäohjelma. Ohjelma julkaistiin marraskuussa 1996, jolloin se oli ensimmäinen Internetin yli toimiva pikaviestin. Nimi "ICQ" on sanaleikki/lyhennys fraasista "I seek you".

ICQ:n käyttäjä voi kommunikoida toisten verkossa olevien ihmisten kanssa. Ohjelma ilmoittamaa käyttäjälle, kun joku tuttu on tavoitettavissa. Ohjelmisto tarjoaa keskustelumahdollisuuden ja tiedonsiirron. Ohjelma on käyttäjälle ilmainen, mainoksin tuettu.

ICQ perustuu OSCAR-protokollaan, jota myös AOL Instant Messenger käyttää. Jokaisella käyttäjällä on yksilöllinen tunnusnumero UIN (Universal Internet Number), joka on salasanan lisäksi käyttäjätilin ainoa pysyvä tieto. Käyttäjä voi vaihtaa tilinsä käyttäjänimeä ja sähköpostiosoitetta vapaasti.

America Online (AOL) osti Mirabilisin heinäkuussa 1998 287 miljoonalla dollarilla. 19. joulukuuta 2002 AOL Time Warner ilmoitti ICQ:n saaneen Yhdysvalloissa patentin pikaviestintään.

Huhtikuussa 2010 AOL ilmoitti myyneensä ICQ:n Digital Sky Technologiesille 187,5 miljoonalla US-dollarilla.

Mirabiliksen ICQ-ohjelmia on saatavilla kaikille Windowsin versioille, Linuxille ja Macille. ICQ:n verkkoprotokolla OSCAR on suljettu, mutta ICQ:lle on tehty silti muitakin yhteensopivia asiakasohjelmia.

Toisin kuin monet myöhemmät kilpailijansa ICQ on edelleen olemassa ja sitä ylläpidetään. MSN Messenger suljettiin jo 2014, AOL Instant Messenger suljettiin joulukuussa 2017 sen saavutettua 20 vuoden iän ja Yahoo! Messenger kesällä 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ICQ-kotisivut 

Pikaviestintäohjelmat
Laura Bush

Laura Lane Bush (o.s. Welch, s. 4. marraskuuta 1946 Midland, Texas) on Yhdysvaltain entisen presidentin George W. Bushin vaimo.

Laura Welch syntyi 4. marraskuuta 1946 Texasin Midlandissa. Hän on vanhempiensa Harold Welchin ja Jenna Hawkins Welchin ainoa lapsi. Vuonna 1963 Welch joutui liikenneonnettomuuteen, jossa kuoli onnettomuuden toisena osapuolena ollut Welchin ystävä 17-vuotias Michael Douglas.

Welch valmistui kandidaatiksi kasvatustieteestä vuonna 1968, minkä jälkeen hän työskenteli luokanopettajana. Vuonna 1973 hän valmistui kirjastotieteestä maisteriksi Texasin yliopistosta. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjastonhoitajana.

Laura Welch tapasi George W. Bushin grillijuhlissa vuonna 1977. Kolmen kuukauden seurustelun jälkeen he menivät naimisiin. Pariskunnalla on kaksi lasta, kaksoset Barbara ja Jenna.

Laura Bushista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuonna 2001, kun hänen miehensä voitti Yhdysvaltojen presidentinvaalit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Henkilötietoja – NNDB

Kirjallisuutta 
 Gerhart, Ann. The Perfect Wife: The Life and Choices of Laura Bush.
 Gormley, Beatrice. Laura Bush: America's First Lady.

Elävät henkilöt
Vuonna 1946 syntyneet
Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Yhdysvaltalaiset kirjastonhoitajat
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
George W. Bush
Bushin suku
Puppy Linux

Puppy Linux on GNU/Linux -käyttöjärjestelmän  pienikokoinen (noin 100 megatavua) jakelupaketti, joka on mahdollista käynnistää esimerkiksi CD-ROM-levyltä, USB-muistilta, kiintolevyltä tai Flash-muistilta. Live-CD:nä käyttäessä koko systeemi latautuu tietokoneen RAM-muistiin, jolloin ohjelmat käynnistyvät hyvin nopeasti.

Puppy Linux toimii myös hieman vanhemmilla kokoonpanoilla. Keskusmuistivaatimus on vain 128 megatavua, jolla järjestelmä toimii jouhevasti.

CD:lle on pyritty laittamaan kaikki päivittäisessä käytössä tarvittavat ohjelmat, kuten verkkoselain, tekstieditori, pikaviestin ja sähköpostiasiakasohjelma. Puppyyn on mahdollista asentaa myös muita ohjelmia pakettivarastoista.

Puppyn käyttö on koetettu tehdä mahdollisimman aloittelijaystävälliseksi, jotta Linuxia ennen käyttämättömätkin voisivat käyttää Puppya tarpeidensa mukaan. Ohjelmavalikko on jaoteltu loogisiin ohjelmaryhmiin kuten Graphic, Document, Calculate jne. Puppy Linuxia ei ole vielä suomennettu (2009), mutta monista sen sisältämistä ohjelmista on sellainen versio jo olemassa. Puppyyn on myös mahdollista saada Xfce- ja KDE-työpöytäympäristö.

Ohjelman asennus kovalevylle on tehty helpoksi. Näytönohjain, äänikortti ja verkkokortti tunnistuvat automaattisesti. 

Puppy Linuxista on useita muunnoksia:
PuppyLinux, sisältää Abiword-teksturin ja Gnumeric-taulukkolaskennan
Puppy 2.16 NOP, sisältää OpenOffice-paketin muttei Abiword/Gnumeric-ohjelmia
MiniPup, ilman kovalevyä oleviin koneisiin, CD/DVD-asema + CF/USB-muisti riittää
Grafpup, grafiikan tuottamiseen sopiva
QEMU-Puppy, USB-muistista boottaava
DeliLinux, 486/Pentium II-koneisiin. Sisältää sähköpostin ja selaimen. Vie vain 350 MB kovalevytilaa.

Aiheesta muualla 

 Puppy Linuxin kotisivut
 Puppy Linuxin asennusohjeita (video)
 ISO-tiedostoja ja muita paketteja (ei uusimpia versioita)

Linux-jakelupaketit
Kirkko ja kaupunki

Kirkko ja kaupunki on Suomen laajalevikkisin seurakuntalehti ja verkkomedia. Lehti toimitetaan osoitteellisena jakeluna pääkaupunkiseudulla Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jäsenille. Levikki on 340 000 kappaletta.

Kirkko ja kaupungin verkkomedia julkaisee uutta sisältöä päivittäin. Vuoden 2020 syyskaudella kirkkojakaupunki.fi-sivustolla kävi joka viikko keskimäärin noin 50 000 eri kävijää. Rampanelin tekemän käyttäjätutkimuksen mukaan vuonna 2020 verkkomedian käyttäjistä 40 prosenttia on 16–34-vuotiaita ja 54 prosenttia naisia.   

Samaan mediaperheeseen Kirkko ja kaupungin kanssa kuuluu Jouluradio. Kansallisen radiotutkimuksen mukaan Jouluradiolla oli vuoden 2019 joulukuussa 779 000 kuuntelijaa viikossa. Jouluradio oli koko Suomen viidenneksi kuunnelluin radiokanava joulukuussa.

Kirkko ja kaupungin päätoimittaja on vuoden 2017 alusta Jaakko Heinimäki.

MTK:n puheenjohtaja Juha Marttila hermostui pastori Kari Kuulan Kirkko ja kaupunki -lehden kolumnista, jossa tämä arvosteli eläinten tehotuotantoa. MTK teki kantelun tuomiokapitulille. Päätoimittaja Heinimäki poisti kolumnin, mikä on herättänyt keskustelua.

Historia
Lehti perustettiin nimellä Helsingin kirkkosanomat. Ensimmäinen numero ilmestyi 21.9.1942. Helmikuusta 1943 lehti ilmestyi 6–7 kertaa vuodessa. Nimen Kirkko ja kaupunki lehti sai vuonna 1960, ja samalla se alkoi ilmestyä lähes viikoittain. Nimi juontuu Helsingissä pidetystä samannimisestä suuresta seurakuntatapahtumasta.

Aluksi lehteä kustansi Helsingin seurakuntayhtymä itse. Vuodesta 1987 vuoteen 2016 kustantamisesta huolehtivat kaupalliset kustantajat, ja seurakuntayhtymä säilyi julkaisijana.

Vuonna 2015 alkoivat pääkaupunkiseudun seurakunnat tehdä entistä tiiviimpää yhteistyötä. Ne perustivat yhteisen verkkomedian, joka sai nimen Valomerkki. Siinä julkaistiin Valomerkin oman toimituksen tuottaman aineiston lisäksi Helsingin seurakuntien lehden Kirkko ja kaupungin sekä Vantaan seurakuntien lehden Vantaan Laurin ja Espoon seurakuntien lehden Essen aineistoa. Sivusto tunnettiin Valomerkki-nimellä noin kaksi vuotta eli vuoden 2016 loppuun.

Vuoden 2017 alusta lähtien pääkaupunkiseudun seurakuntien yhteisen verkkomedian nimi on ollut Kirkkojakaupunki.fi. Vuonna 2017 Helsingin Kirkko ja kaupunki sekä Esse ja Vantaan Lauri yhdistivät voimansa myös paperilehden tekemisessä. Koko pääkaupunkiseudun yhteinen seurakuntalehti sai nimekseen Kirkko ja kaupunki. Samalla lehti harvensi ilmestymistiheyttään ja alkoi ilmestyä noin joka toinen viikko. Helsingin seurakuntayhtymä ryhtyi jälleen kustantajaksi.

Päätoimittajat
Päätoimittajana ovat Kirkko ja kaupungin historian aikana toimineet:

 Heimer Virkkunen 1942–1954
 Erkki Kario 1955–1966
 Juhani Simojoki 1967–1992
 Seppo Simola 1992–2016 
 Jaakko Heinimäki 2017–

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirkko ja kaupunki -näköislehti

Helsingin media
Kristinusko HelsingissäUskonto Espoossa
Uskonto Vantaalla
Suomalaiset uskonnolliset sanomalehdet
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon viestintä
Aarnivalkean koulu

Aarnivalkean koulu on peruskoulun luokkien 1-6 koulu Tapiolassa, Espoossa. Koulun rehtorina toimii Stina Tonteri, apulaisrehtorina Mikko Hömmö ja koulusihteerinä Jenna Harris. Koulu perustettiin vuonna 1957 ja siellä opiskelee noin 300 oppilasta. Sisäilmaongelmien vuoksi koulun opetus siirtyi 10.8.2017 Pohjois-Tapiolan koulun tiloihin, sekä Pohjois-Tapiolan koulun piha-alueella sijaitsevaan parakkiin. Nyt koulun toiminta on 
siirtynyt takaisin Aarnivalkean koulun omalle tontille siirtokelpoiseen kouluun. 

Yleisopetus on koulussa kaksisarjainen. Lisäksi koulussa on kolme kuntouttavaa pienluokkaa, joissa opiskelijoiden koulukuntoa parannetaan matkalla sairaalakoulusta omaan lähikouluun.

Aarnivalkean koulu tarjoaa ranskan ja englannin kielen opetusta jo ensimmäisestä luokasta lähtien. Muita koulussa opetettavia kieliä ovat saksa neljänneltä luokalta ja ruotsi kuudennelta luokalta alkaen.

Koulu sijaitsee Espoon Tapiolassa, Aarnivalkeantie 9 E:ssä.

Koulurakennusten historia
Kaija ja Heikki Sirénin suunnittelemaa modernistista ja kokeilevaa Aarnivalkean koulua pidetään uraauurtavana ja merkittävänä osana Tapiolan puistokaupunkia, missä suosittiin kokeellisia suunnitteluratkaisuja. Rakennuksen mitoitus noudattaa aikansa tiukkaa lainsäädäntöä, mutta rakennusmääräyksistä on monin osin poikettu. Koulun arkkitehtuurin keskeisiä piirteitä ovat muun muassa kattoikkunoiden tuoma valoisuus, puuelementeistä rakennetut kevyet ulkoseinät, näkymät pihoille ja suora yhteys luokkahuoneista pihalle. Matalan koulurakennuksen vieressä on alun perin opettajien asunnoiksi tarkoitettuja rivitaloja, yksi kaksikerroksinen ja sittemmin koulu- ja kerhotiloiksi muutetut kaksi yksikerroksista.

Lähteet

Aiheesta muualla
Koulun internet-sivut

Espoon peruskoulut
Tapiola
Harvey Keitel

Harvey Linus Keitel (s. 13. toukokuuta 1939 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt yli sadassa elokuvassa.

Elämä ja ura 
New Yorkin Brooklynissa varttuneen Keitelin vanhemmat olivat juutalaisia maahanmuuttajia Puolasta ja Romaniasta. Hän palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä, minkä jälkeen hän opiskeli näyttelemistä The Actors Studiossa.

Keitelin varhainen ura muistetaan yhteistyöstä elokuvaohjaaja Martin Scorsesen kanssa. Hän näytteli elokuvissa Kuka kolkuttaa ovellani (1967), Sudenpesä (1973), Alice ei asu enää täällä (1974) ja Taksikuski (1976).

Muutamasta mielenkiintoisesta teoksesta huolimatta Keitel oli suurimmaksi osaksi tuntematon 1980-luvun ajan ja esiintyi erikoisissa eurooppalaistuotannoissa, mutta vain harvoissa laadukkaissa elokuvissa. Hän näytteli vuosikymmenen lopulla myös Scorsesen elokuvassa Kristuksen viimeinen kiusaus (1988).

Keitelin ura lähti nousuun 1990-luvulla, jolloin hän esiintyi muun muassa Quentin Tarantinon projekteissa Reservoir Dogs ja Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta ja pääosassa Abel Ferraran elokuvassa Paha poliisi. Kyseinen vuosikymmen oli Keitelille muutenkin tuottelias, sillä hän esiintyi monissa arvostetuissa elokuvissa kuten Thelma & Louise (1991), Nunnia ja konnia (1992), Piano (1993), Nouseva aurinko (1993), Clockers (1995), Hämärästä aamunkoittoon (1996), Cop Land (1997) sekä elokuvassa Bugsy (1991), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta.

2000-luvulla Harvey Keitel on esiintynyt lähinnä sivuosissa, muun muassa elokuvissa Little Nicky (2000), U-571 (2000), Punainen lohikäärme (2002), National Treasure (2004), Be Cool (2005) ja Pienin painajainen perheessä (2010).

2010-luvulla Keitel esiintyi kahdessa Wes Andersonin ohjaamassa elokuvassa: Moonrise Kingdom (2012) ja The Grand Budapest Hotel (2014). Keitel teki jälleen yhteistyötä Martin Scorsesen kanssa näyttelemällä vuoden 2019 elokuvassa The Irishman.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pointer

Porin Ylioppilasyhdistys Pointer ry on Porin yliopistokeskuksen opiskelijoiden opiskelijayhdistys. Yhdistyksen jäseniä ovat kaikki yliopistokeskuksen opiskelijat, jotka ovat liittyneet Pointer ry:n jäseneksi. Pointer on perustettu Porissa 22.9.1988. Yhdistyksen alkuperäinen nimi oli Porin Tietoteekkarit Pointer ry. Nimi muutettiin myöhemmin, kun Porissa aloitettiin muidenkin kuin tekniikan alan yliopisto-opetusta.

Pointer ry:n tarkoituksena on yhdistyksen sääntöjen mukaan yhdistää Porin yliopistokeskuksen opiskelijoita, toimia heidän edunvalvojanaan Porin kaupungissa ja Porin yliopistokeskuksessa sekä edistää heidän yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä pyrkimyksiään sekä yleisiä ja yhteisiä opintososiaalisia asioita, koulutus- ja opintoasioita sekä vapaa-ajan toimintaa.

Pointer ry:lle valitaan vuosittain yhdistyksen sääntömääräisessä vaalikokouksessa puheenjohtaja ja hallitus seuraavaksi toimikaudeksi. Puheenjohtajan ja hallituksen jäsenten tulee olla yhdistyksen varsinaisia jäseniä.  Pointerin puheenjohtajana nykyään toimii Henna Mäntylä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.pointerry.fi/
 https://ucpori.fi/fi-fi/opiskelijapalvelut-pointer/opiskelijalle/50/
 Pointer ry Facebookissa
 Pointer ry Instagramissa
 Pointer ry YouTubessa

Porilaiset yhdistykset
Suomalaiset opiskelijajärjestöt
Opiskelijakunnat
Lauri Mononen

Lauri Ilmari Mononen (22. maaliskuuta 1950 Pielisensuu – 5. elokuuta 2018 Kesälahti) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia jääkiekkoammattilaisia Pohjois-Amerikassa.

Mononen oli Joensuun Kiekko-Poikien kasvatti. Pääsarjassa hän pelasi kuitenkin ensimmäisen kerran Lahden Reippaan paidassa 1967. Kahden Lahden kauden jälkeen Mononen siirtyi monien muiden tavoin Aimo Mäkisen rakentamaan Jokereihin. Hän viettikin Helsingissä neljä vuotta, joista yksi kului Karhu-Kissoissa. Ennen Amerikkaan siirtymistään Mononen pelasi vielä kauden 1974–1975 TPS:ssa. Tämän jälkeen alkoi hänen ulkomaankiertueensa, joka keskeytyi vain yhtenä HIFK:n kautena 1977–1978. Pääsarjauransa Mononen lopetti Kiekkoreippaassa 1983. Yhden Suomen mestaruuden voittanut Mononen teki SM-sarjassa ja -liigassa 248 ottelussa 157 maalia ja antoi 95 maalisyöttöä.

Pohjois-Amerikassa Mononen pelasi kaksi kautta: 1975–1977 WHA-liigan Phoenix Roadrunners -joukkueessa. Toisella kaudellaan Mononen pelasi yhdessä Seppo Revon ja Juhani Tammisen kanssa. Ketjua kutsuttiin nimellä ”Lappline”. Phoenixin suomalaisnelikon täydensi puolustaja Pekka Rautakallio. Mononen pelasi WHA:ssa yhteensä 142 runkosarjaottelua pistein 36+50. Mononen kävi pelaamassa myös Sveitsin sarjassa, kun hän edusti kolme vuotta SC Berniä, jossa voitti myös maan mestaruuden.

Mononen pelasi maajoukkueessa 145 A-maaottelua tehden pisteet 51+37. MM-kisoissa hän edusti Suomea kuudesti ja olympialaisissa kerran. Vuoden 1972 MM-kilpailuissa Mononen teki pisteet 9+6, joka pysyi Suomen MM-kisaennätyksenä, kunnes Saku Koivu teki 4 maalia ja antoi 12 maalisyöttöä vuonna 1999.

Myös Lauri Monosen veli Erkki on maajoukkuetason jääkiekkoilija.

Kiekkouransa jälkeen Lauri Mononen toimi ravintola-alan yrittäjänä Joensuun Karsikossa.


Saavutukset ja palkinnot 
 1 Suomen mestaruus (1973) Jokerit
 1 SM-hopea
 1 Sveitsin mestaruus
 Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1972, 1975)
 Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1969, 1972, 1975)
 JoKP on jäädyttänyt Monosen pelinumeron 15
 Suomen Jääkiekkoleijona #75

Tilastot

Lähteet

Kirjallisuus
 
Monosen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.
 
 
 La-La-Lauri MM-Mononen. Hockey-lehti.

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Luettelo kuuluisista diplomaateista

Tämä on luettelo kuuluisista diplomaateista.

Burma
 U Thant

Egypti 
 Mohamed ElBaradei
 Boutros Boutros-Ghali

Ghana
 Kofi Annan

Itävalta-Unkari & Itävalta
Klemens von Metternich
Kurt Waldheim

Brasilia
Sérgio Vieira de Mello

Kanada
Lester B. Pearson

Ranska
Ferdinand de Lesseps
Jean Nicot
Dominique de Villepin
Henri de Laborde de Montpezat

Suomi
Martti Ahtisaari
Max Jakobson
Jaakko Iloniemi
Elisabeth Rehn
Antti Satuli
Sakari Tuomioja

Preussi ja Saksa
Otto von Bismarck 
Claus von Amsberg
 Joachim von Ribbentrop
Karl von Spreti

Peru
Javier Pérez de Cuéllar

Kreikka
Ioannis Kapodistrias
Eleftherios Venizelos

Vatikaanivaltio
Agostino Casaroli

Ruotsi
Dag Hammarskjöld 
Raoul Wallenberg
Folke Bernadotte
Hans Blix
Gunnar Jarring

Norja
Fridtjof Nansen
Trygve Lie
Gro Harlem Brundtland

Israel
Abba Eban

Kiinan kansantasavalta 
 Huang Hua

Neuvostoliitto ja Venäjä 
 Aleksandra Kollontai, ensimmäinen naissuurlähettiläs maailmassa
 Vjatšeslav Molotov

Yhdysvallat
 Henry Kissinger
 George H. W. Bush
 Thomas Jefferson
 John Adams
 John Quincy Adams
 John  Bolton
 Madeleine Albright

Tšekkoslovakia
 Jan Masaryk

Muut
Sadruddhin Aga Khan
Aly Khan

Diplomaateista
Harri Linnonmaa

Harri Lauri Linnonmaa (s. 30. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.

Linnonmaa pelasi SM-sarja- ja -liiga-uransa helsinkiläisjoukkueissa. Hän aloitti Töölön Vesassa. Kaudet 1964–1967 hän kiekkoili HJK:ssa. Seuraavat 14 vuotta Linnonmaa edusti HIFK:ta lukuun ottamatta kautta 1977–1978, jolloin hän pelasi ykkösdivisioonassa HJK:ssa. Linnonmaa voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta ja yhteensä kahdeksan mitalia. Hän teki pelaamissaan 400 runkosarjaottelussa pisteet 203+73. Pudotuspeleissä Linnonmaa pelasi 30 ottelua tehoin 5+3. Hän pelasi uransa viimeiset kaudet Espanjassa FC Barcelonassa.

Suomea Linnonmaa edusti viisissä MM-kisoissa ja yksissä olympialaisissa. A-maaotteluita hänelle kertyi 109, joissa tuli tehot 23+10.

Harri Linnonmaan poika Petteri pelaa Mestiksessä jääkiekkoa ja tytär Pia valmentaa Ranskassa muodostelmaluistelujoukkuetta. Lisäksi Harrin setä Olavi edusti Suomea pyöräilyssä Helsingin olympialaisissa.

Saavutukset ja palkinnot
4 Suomen mestaruutta (1969, 1970, 1974, 1980)
2 SM-hopeaa ja 2 -pronssia
Suomen Jääkiekkoleijona #76

Lähteet

Linnonmaan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Murto

Murto voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Yleisesti 
 murtovarkaus

Sukunimenä 
 Emil Murto (1874–1937), kansanedustaja (SDP)
 Emmi Murto (1878–?), työväenliikkeen vaikuttaja ja kunnallispoliitikko (SDP), Emil Murron puoliso
 Iida Murto (s. 1998), lentopalloilija
 Johan Anders Murto (1884–1943), lääkäri ja valtion seerumilaboratorion ja Pasteur-laitoksen johtaja
 Juhani Murto (1935–2016), kemisti ja Helsingin yliopiston professori
 Kaarlo Murto (s. 1948), diplomaatti
 Katarina Murto (s. 1971), Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n puheenjohtaja
 Liisa Murto, Pakolaisneuvonta ry:n toiminnanjohtaja
 Matti Murto (1949–2013), jääkiekkoilija
 Matti Murto (s. 1947), säveltäjä
 Matti Murto (s. 1964), agronomi ja yritysjohtaja
 Olavi Murto (1911–1971), diplomaatti
 Onni Murto (1895–1984), jääkärivänrikki
 Pauli Murto, taloustieteen professori
 Risto Murto (s. 1963), työeläkeyhtiö Varman toimitusjohtaja
 Seppo Murto (s. 1955), kuoronjohtaja ja kapellimestari
 Soja Murto-Hartikainen (s. 1975), kansallispukujen valmistaja
 Tommi Murto (s. 1977), pesäpalloilija
 Wilma Murto (s. 1998), seiväshyppääjä
 Yrjö Murto (1899–1963), poliitikko ja ministeri (SKDL ja SKP) ja ammattiyhdistysjohtaja
 Yrjö A. Murto (1907–1993), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos.

Paikannimenä 
 Murto, kylä Isossakyrössä
 Murto, osa-alue ja kylä Kangasalla
 Murto, kylä Lohjan Karjalohjalla
 Murto, kylä Humppilassa
 Murto, kylä Mouhijärvellä
 Murto, kylä Pornaisissa
 Murto, kylä ja taajama Tyrnävällä
 Murto, osa-alue Kempeleen Ketolanperän kylässä.

Muita merkityksiä 
 Murto (1917–1936), suomalainen ravihevonen, ravikuningas 1926 ja 1929.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Matti Murto (jääkiekkoilija)

Matti Erkki Olavi Murto (9. helmikuuta 1949 Helsinki – 19. elokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

HIFK-vaikuttaja Frank Moberg nimesi Murron vuonna 2011 ”ylivoimaiseksi kahden suunnan sentteriksi” ja seuran historian neljänneksi suurimmaksi legendaksi, joka pelasi parhaat kautensa yhdessä Harri Linnonmaan ja Hannu Kapasen kanssa.

Ura

Seurajoukkue
Murto edusti Suomessa HIFK:ta 18 kauden ajan 1964–1983 eli lähes koko peliuransa. Yksi vuosi vierähti välissä Itävallassa HC Feldkirchin joukkueessa. Murto tunnettiin urallaan kovasti töitä tekevänä herrasmiespelaajana: hän sai 450 ottelussaan vain 98 jäähyminuuttia. Pisteitä Murto teki 177+158. Murto voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja yhteensä yhdeksän SM-mitalia. HIFK jäädytti Murron pelinumeron 17 heti peliuran jälkeen.

Maajoukkue
Murto pelasi Suomen maajoukkueessa yhteensä 158 A-maaottelua tehoin 36+21. MM-kisoissa hän kiekkoili kuusi ja olympialaisissa kaksi kertaa.

Kuolema 

Murto kuoli ruokatorven syöpään 19. elokuuta 2013, 64-vuotiaana.

Saavutukset ja palkinnot
5 Suomen mestaruutta (1969, 1970, 1974, 1980, 1983)
2 SM-hopeaa ja 2 -pronssia
Herrasmiespelaaja (1971)
Suomen Jääkiekkoleijona #77
HIFK on jäädyttänyt Murron pelinumeron 17

Lähteet

Kirjallisuus

 Matti Murto Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla

 Matti Murron muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Murron tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Murto (Tyrnävä)

Murto (vanhalta nimeltä Murronkylä) on Tyrnävän kunnassa, lähellä Kempeleen kunnan rajaa sijaitseva kylä ja taajama. Vuoden 2020 lopussa taajaman väkiluku oli 1 352 Tyrnävän puolella ja Kempeleessä 43. Kempeleen itälaidalla lähellä Tyrnävän rajaa sijaitseva Murto-niminen alue on Ketolanperän kylään kuuluva osa-alue. Taajama sijaitsee noin 11 kilometriä Tyrnävän kirkonkylältä pohjoiseen. Kempeleen keskustaajamasta on matkaa noin 12 kilometriä ja Oulusta noin 25 kilometriä. Kylän nimi Murto merkitsee murrettua metsää tai maata, vastaraivattua peltoa.

Murto sijaitsee laajojen peltoalueiden ja ison metsäalueen reunamaastossa hiekkakankaalla. 1900-luvun alkupuolella kylässä oli verrattain tiheä torppari- ja mäkitupalaisasutus. Nykyinen asuntokanta on pääasiassa uusia 1990-luvulla ja sen jälkeen rakennettuja omakotitaloja. 

Kylässä toimii oma koulu; Murron koulu, jossa annetaan esiopetusta ja opetusta luokka-asteille 1–6. Koulun pihapiirissä sijaitsevat miniareena ja talvisin jääkiekkokaukalo sekä välittömässä läheisyydessä kuntorata, josta löytyy talvisin kunnossa pidettävät hiihtoreitit ja kylätoimikunnan sekä kylän aktiivisten maastopyöräilijöiden talkoilema maastopyöräreitti. Murrossa toimii kaksi päiväkotia, ja löytyy useita leikkipuistoja. Taajamassa ei ole tällä hetkellä omaa kauppaa. Lähimmät kaupat löytyvät Tyrnävän kirkonkylältä tai Kempeleen kauppakeskus Zeppelinistä. 

Alueen tärkein liikenneväylä on Ketolanperäntie. Kylästä lähtee tieyhteydet Kempeleen Juurussuolle sekä Oulun Pikkaralaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tyrnävän Murto

Tyrnävän kylät
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Kaunispää

Kaunispää on Inarin kunnassa 255 kilometriä Rovaniemeltä pohjoiseen sijaitseva, 438 metriä korkea tunturi. Se sijaitsee Saariselän matkailukeskuksen vieressä  ja on yksi puolestakymmenestä matkailun käyttöön valjastetusta Suomen tunturista. Tunturin etelärinteeseen on 2010-vuosikymmenen alkupuoliskolla kaavoitettu runsaasti tontteja rakentamiseen. Uusi tiestö ja kunnallistekniikka ulottui vuonna 2016 tunturin huipulle asti.

Historia 

150 vuoden ajan Kaunispään tunturin historia on ollut varsin erikoinen.

Vuonna 1865, eli viisi vuotta ennen Lapin suurta kultaryntäystä Ivalojoella, tunturia sivuavasta Luttojoesta löydettiin kultaa. Nimismies K. W. Planting vaskasi Ruijan polun varrelta "kullan merkit".

Vuonna 1913 valmistui Sodankylän ja Kyrön kylän (nykyinen Ivalo) välinen maantie, ja samassa yhteydessä rakennettiin tie tunturin huipulle. Samoihin aikoihin tunturin laelle sijoitettiin palovartija tarkkailemaan kymmenien kilometrien päähän avautuvissa tunturimaisemissa mahdollisesti näkyviä merkkejä maastopaloista. Vuonna 1931 valmistui maantie Petsamon Liinahamariin. Myös matkailu vilkastui, ja Lotta Svärd -järjestö suunnitteli kahvilan rakentamista Kaunispään huipulle. 1930-luvulla Kaunispään huippu oli erityisesti ivalolaisten suosima käyntikohde erilaisten kokoontumisten ja juhlien yhteydessä.

Vuoden 1944 marraskuussa toisen maailmansodan jälkimaininkeihin kuuluneessa Lapin sodassa Kaunispään rinteillä käytiin verisiä taisteluita. Kaikki huipun rakennukset eli palovartijan maja, suurehko aitta ja muutama apurakennus tuhoutuivat.

Vuonna 1952 rakennettiin uusi palovartijan ns. ylämaja torneineen ja kahvilatiloineen. Vuonna 1954 alkoi matkailutoiminta tunturin laella. Ravintolaa ja matkamuistomyymälää on sen jälkeen laajennettu kolmesti. Vuonna 1971 Kaunispään laskettelurinteet otettiin käyttöön. Nykyisin tunturin vieressä sijaitseva Saariselän matkailukeskus on laajentunut Kaunispään etelärinteille lähes metsärajan korkeudelle. Hiihtohissit nousevat huipulle asti, ja huipun kautta kulkevat huollettu hiihtolatu ja moottorikelkkareitti. 1,6 kilometrin pituinen tie Nelostieltä tunturin huipulle pidetään auki läpi vuoden. Huipulla kävijöiden määrä ylittää vuosittain 100 000 kävijää. 

Kaunispään huipulta on lähtenyt myös 1,2 kilometrin pituinen pulkkamäki. Sitä lyhennettiin loma-asuntojen kaavoituksen takia, mutta tunturin laelta on lähtenyt myös toinen, lyhyempi pulkkamäki.

Kuvia

Katso myös
Kaunispään kolmiomittaustorni

Lähteet 

 
 Saariselän Sanomat 2/2004, haastattelu: Markku Lehtinen.

Viitteet 

Inarin tunturit
Inarin nähtävyydet
Suomen näköalapaikat
Suomen luonnonnähtävyydet