joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ryan Nelsen

Ryan Nelsen (s. 18. lokakuuta 1977 Christchurch) on uusiseelantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi kanadalaisseura Toronto FC:n päävalmentajana vuodet 2013-2014.

Opiskeluaikoinaan Nelsen pelasi Pohjois-Amerikassa Greensboro Collegen ja viimeiset kaksi opintovuotta Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa. Ensimmäisenä Stanfordin vuotenaan Nelsen valittiin joukkueen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja toisena vuotenaan hän pääsi NSCAA All-American -joukkueeseen, jossa hän pelasi puolustavampana keskikenttäpelaajana.

Vuoden 2001 Major League Soccerin varaustilaisuudessa D.C. United varasi Nelsenin ensimmäisen varauskierroksen neljäntenä pelaajana. Seuraavat neljä kautta hän pelasi D.C. Unitedin riveissä Major League Soccerissa. Vuonna 2003 hänet nimettiin kapteeniksi ja liigan tähdistöön kauden lopuksi. Seuraavan kauden lopuksi Nelsen valittiin tähdistöön. Neljän Yhdysvaltojen kauden aikana uusiseelantilainen pelasi 68 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi viisi syöttöä.

Tammikuussa 2005 Nelsen siirtyi Englantiin ja Blackburniin. Kesällä 2005 hänelle tarjottiin jo uutta kolmen vuoden sopimusta. Kauden päätteeksi Blackburnin puolustus oli yksi liigan parhaita, päästettyjen maalien keskiarvo oli 0,67 maali/ottelu. Blackburnissakin joukkueen kapteeniksi nousseesta Nelsenista tuli nopeasti fanien suosikki.

Nelsen siirtyi Tottenhamiin vapaalla siirrolla helmikuussa 2012. Hän pelasi joukkueessa yhteensä kuudessa ottelussa (mukaan lukien cup-ottelut) tehden yhden maalin Cup-pelissä Boltonia vastaan 27. maaliskuuta 2012.

Nelsen allekirjoitti 15. kesäkuuta 2012 Queens Park Rangersin kanssa yhden vuoden sopimuksen.

Nelsen on myös Uuden-Seelannin maajoukkueen kapteeni.

Aiheesta muualla 
Nelsenin profiili Soccerbase.comin sivuilla

Uusiseelantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Hale Ives Gammell

Robert Hale Ives Gammell (1893–1981) on yhdysvaltalainen Providencessä Rhode Islandissa syntynyt taidemaalari. Hänen aiheensa ovat useimmiten figuratiivisia, ja hänet tunnetaan myös muotokuva- ja seinämaalarina. Gammell piirsi ja maalasi ainoastaan elävästä mallista.

Hän aloitti harjoittelun School of the Boston Museum of Fine Artsissa 1911. Siellä hän tapasi eurooppalaisissa akatemioissa harjoitelleita maalareita. Ja nimenomaan William Paxtonin, joka oli ollut Jean-Léon Gérômen oppilaana École des Beaux-Artsissa Pariisissa. Myöhemmin hän lähti vielä harjoittelemaan Academie Julianiin Baschetiin Pariisiin. Gammell opiskeli myös Edmund Tarbellin, Joseph DeCampin ja Philip Halen ohjauksessa.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen palveltuaan Yhdysvaltain asevoimissa hän jatkoi maalaamista Bostonissa tehden tilauksesta muotokuvia ja muita maalauksia, matkustaen myös Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Viimeisen matkan jälkeen 1930 hän alkoi maalata isoja mytologisia ja uskonnollisia teoksia. Kuitenkin pian hän tajusi tekevänsä täysin erilaista taidetta kuin muut. Tämän ja uhkaavan toisen maailmansodan ahdistamana häntä kohtasi hermoromahdus, josta hän kuitenkin alkoi vähitellen toipua sveitsiläisen psykologin Carl Jungin kirjoitusten avulla.

Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä kirjansa "The Twilight of Painting" parissa, ja aloitti myös suunnitelman tulevaa elämäntyötään varten, sarjan maalauksia jotka perustuivat Francis Thompsonin runoon "The Hound of Heaven". Työt valmistuivat myöhemmin 1956. 1950 hän perusti Gammell Studios -koulun, varmistaakseen vanhan piirtämisen ja maalaamisen käsityötaidon jatkumisen. Hän kuoli 1981.

Gammell oli yksi viimeisistä yhdysvaltalaisista taiteilijoista, joka sai vanhan klassisen koulutuksen. Hän on ehdottomasti yksi suurista merkkihahmoista amerikkalaisessa realistisessa kuvataiteessa, ei ainoastaan koska hän oli taitava maalari vaan myös siksi että hän opetti taidetta ja kirjoitti taiteesta. Hänen menestyneitä oppilaitaan ovat olleet mm. Allan R. Banks, Charles H. Cecil, Jim Childs, Robert Cormier, Paul DeLorenzo, Robert Scott Jackson, Richard Lack, Ernest Pricipato, Dale Redpath, Carl Joseph Samson ja Wicker Syd.

Aiheesta muualla
http://www.tfaoi.com/distingu/rg.htm
http://www.aristos.org/backissu/gammell.htm
http://www.artrenewal.org/articles/2000/Gammell_and_his_Students/gammell1.asp
http://www.artrenewal.org/asp/database/art.asp?aid=192

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Katariina de Bragança

Katariina de Bragança (, , 25. marraskuuta 1638 – 31. joulukuuta 1705) oli portugalilainen infanta ja Englannin kuninkaan Kaarle II:n kuningatarpuoliso.

Elämäkerta 

Katariina oli Bragançan herttua Juhanan ja Espanjan Medina-Sidonian Luisa de Guzmánin toiseksi vanhin tytär. Kun Portugalin itsenäisyys palautettiin ja hänen isästään tuli kuningas, tytärtä pyrittiin naittamaan useisiin eurooppalaisiin kuningassukuihin. Kun Ranska hylkäsi aiemmin tukemansa Portugalin Pyreneiden sopimuksessa 1659, tyttären naittaminen Englannin kuninkaalle tuli tarpeelliseksi Portugalin ja Englannin välisen liiton vahvistamiseksi. Avioliitosta tehtiin sopimus 23. kesäkuuta 1661.

Katariina meni naimisiin välittäjän välityksellä Lissabonissa 23. huhtikuuta 1662 ja saapui Portsmouthiin 14. toukokuuta, minkä jälkeen aviopari solmi liiton kahdessa seremoniassa, ensin salaa järjestetyssä katolisessa ja sitten anglikaanisessa. Myötäjäisinään Katariina toi kaksi miljoonaa kultacrusadosia ja Tangerin ja Bombayn satamat brittien hallintaan.

Katariina ei ollut suosittu kuningatar, koska hän oli katolilainen, ja hänen uskontonsa esti hänen kruunauksensa, koska katolilaiset eivät saaneet ottaa osaa anglikaanisiin seremonioihin. Katariina ei kyennyt synnyttämään lasta, vaikka olikin raskaana useita kertoja, viimeksi 1669. Hänen uskontonsa johti katolilaisuuden vastaisen mielialan nousuun. Vuonna 1678 hänen palvelijoitaan syytettiin Sir Edmund Godfreyn murhasta. Saman vuoden marraskuussa Titus Oates syytti häntä ”paavillisesta juonesta” myrkyttää kuningas, vaikka Kaarle II ei itse siihen uskonut. Alahuone äänesti kuningattaren häätämisestä Whitehallista, mutta kuningas itse puolusti häntä.

Kaarle II:n kuoleman jälkeen Katariina asui Englannissa Somerset Housessa vielä Jaakko II:n valtakauden aikana. Hän vetosi turhaan Kaarlen aviottoman pojan, Monmouthin herttua James Scottin, hengen puolesta tämän kapinanyrityksen epäonnistumisen jälkeen. Mainion vallankumouksen jälkeen Katariina oli aluksi hyvissä väleissä Vilhelm III:n ja Marian kanssa, mutta katolisen uskonnon harjoitus heikensi hänen asemaansa. Parlamentti sääti lain, joka vähensi Katariinan palvelijoiden määrää ja varoitti häntä toimimasta hallitusta vastaan. Katariina palasi viimein Portugaliin maaliskuussa 1692.

Katariina tuki Methuenin sopimusta Englannin kanssa 1703 ja toimi veljensä Pietari II:n sijaishallitsijana useaan otteeseen. Hän kuoli Bempostan palatsissa Lissabonissa ja haudattiin Jerónimosin luostariin Belémiin.

Aiheesta muualla 

Catherine of Braganza (vaikutus englantilaiseen teekulttuuriin)  (tea.co.uk)

Englannin kuninkaalliset
Vuonna 1638 syntyneet
Vuonna 1705 kuolleet
Spawn

Spawn on Image Comicsin sarjakuvahahmo, jonka loi Todd McFarlane. Spawnia julkaistaan Yhdysvalloissa samannimisessä sarjakuvalehdessä.

Spawnin ensiesiintyminen tapahtui lehtensä ensimmäisessä numerossa toukokuussa 1992. Al Simmons oli CIA:n agentti, kunnes hänen oma pomonsa tapatti hänet. Al Simmons palasi kuolleista Spawnina, ja huomasi vaimonsa menneen naimisiin parhaan ystävänsä kanssa ja saaneen tämän kanssa yhteisen lapsen.

Spawnista on tehty elokuva ja animaatiosarja televisioon. Spawn esiintyy myös ladattavana bonushahmona Mortal Kombat 11-pelissä.

Yhdysvaltalainen sarjakuva
Supersankarit
Sarjakuvahahmot
Supersankarisarjakuvat
Richard Lack

Richard Lack on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on entinen Atelier Lackin johtaja ja yksi amerikkalaisen 1900-luvun realismin johtavista hahmoista.

Richard Lack on yksi kaikkein taitavimmista Ives Gammellin oppilaista. Hänen taideopintonsa alkoivat Minneapolis School of Artissa, mutta hänen kiinnostuksensa klassiseen traditioon johti hänet pian Robert Hale Ives Gammellin ateljeehen, jossa hän opiskeli viisi vuotta Fenway Studiosissa Bostonissa 1950-1956. Ainoana keskeytyksenä kahden vuoden tauko Yhdysvaltain asevoimien palvelusjakson vuoksi. 1955 hän lähti opiskelemaan vanhojen mestarien tekniikoita, erityisesti Peter Paul Rubensin, jonka tyyli vetosi häneen niin tekniikoiltaan kuin tyylillisestikin. 

1957 hän palasi Minneapolisiin vaimonsa Katherinen kanssa. Minneapolisista hän osti talon, jonne hän rakensi Leonardo Da Vincin muistikirjojen ohjeitten mukaisen studion. Siellä hän jatkoi asetelmien, muotokivien, genremaalausten, maisemien ja mielikuvituksellisten maalausten maalaamista, jotka perustuivat myytteihin, historiaan ja Carl Jungin psykologiaan. Hän jäi eläkkeelle 1992 sairauden takia.

Tekniikka ja tyyli
Lack maalaa yleensä aina elävästä mallista, poikkeuksen hän tekee, jos malli ei kykene istumaan täysiä sessioita muotokuvia tehtäessä. Hänen töistään noin kolmannes on muotokuvia. Lack toteaakin, että nykyajan muotokuvissa suurin vika on juuri se, että ne on maalattu valokuvista.

Suuremmissa töissään hän yleensä aloittaa tekemällä pieniä hiili- ja väriluonnoksia, ennen kuin siirtyy suurikokoisempaan työhön. Pienemmissä töissä hän aloittaa suoraan luonnostelemalla ohuella maalilla ja pienellä pensselillä raakaa umbraa maalauspohjalle.

Kasvot ja kädet hän maalaa usein suoraan mallista, mutta vaatteet hän tekee puisesta mallinukesta.

Atelier Lack
Lack perusti oman ei voittoa tekevät koulunsa 1969, jossa hän opetti bostonilaisten impressionistien ja 1800-luvun ranskalaisten akatemioiden mukaan. Atelier Lack on ateljeetyyppinen koulu, jossa luentojen määrä on hyvin vähäinen, pääpaino on elävänmallin, kipsipatsaitten ja asetelmien piirtämisellä ja maalaamisella.

Hänen menestyneimpiin oppilaisiinsa kuuluvat mm. Kurt Anderson, Juliette Aristides, Mark Balma, Peter Bougie, Lisa Bormann, Charles Cecil, Michael Chelich, Chris Cismesia, Paul DeLorenzo, Stephen Gjertson, Linda Glewwe, Daniel Graves, Geroge Herman, Daan Hoekstra, Gary Hoffman, Leesa Hoffman, Kalomas Dean, Brian Lewis, James Prohl, Peggy Rathman, Dale Redpath, Lois Rohmberg, Kirk Richards, James Robinson, Carl Joseph Samson, Bruno Surdo, Ana Van de Mark, Mark Walker ja Cyd Wicker.

Aiheesta muualla
http://www.gandygallery.com/art/Masters/Richard_Lack/index.htm
http://www.asopa.com/publications/1999winter/interviewrichardlack.htm
http://www.aristos.org/aris-06/lack.htm
http://www.tfaoi.com/newsasn/newsa28.htm
http://theatelier.org/

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Frans Lehtonen

Frans Lehtonen (aik. Lehtola, 7. lokakuuta 1859 Petäjävesi – 27. kesäkuuta 1920 Rautalampi) oli suomalainen seppä ja kansanedustaja. Lehtonen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1917. Hänet valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä.

Lehtonen työskenteli seppänä Petäjävedellä, Pieksämäellä ja Kemissä vuoteen 1906, jolloin hänet palkattiin SDP:n puhujaksi ja luennoitsijaksi. Kansanedustajaksi hänet valittiin ensimmäisen kerran toisissa eduskuntavaaleissa 1908.

Eduskuntauransa jälkeen Lehtonen toimi puolueen puhujana ja luennoitsijana eri puolilla Itä-Suomea. Hän kuoli Rautalammilla 1920.

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Samuli Sario

Eeli Samueli (Samuli) Sario (sukunimi aik. Lindroos, 3. toukokuuta 1874 Tottijärvi – 14. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen aktivisti, valtiosihteeri ja senaattori.

Sarion vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Ananias Lindroos ja Anna Judith Lundgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897.

Sario oli Uuden Suomettaren toimittajana 1897–1904, tullihallituksen tilastokonttorin esimiehenä 1904–1910 ja Henkivakuutusyhtiö Salaman toimitusjohtajana 1910–1916, Sario kuului jääkäriliikettä tukeneeseen vanhempien poliitikkojen muodostamaan Keskuskomiteaan (Centralkomittén, CK). Hän oli Suomen vapautusliikkeen ulkomaan valtuuskunnan jäsenenä Tukholmassa ja edustajana Berliinissä 1916–1917.

Valkoisessa Vaasan senaatissa senaatin kanslian ulkoasiain valtiosihteerin nimekkeellä toimineen Sarion vastuulla olivat ulkoasiat. 
Suomalaista puoluetta edustanut Sario oli salkuttomana senaattorina Paasikiven senaatissa 1918. Monarkian ja saksalaissuuntauksen kannattajana tunnettu Sario siirtyi pois politiikasta ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Saksan tappioon.

Viimeksi Sario toimi Kansallis-Osake-Pankin Turun konttorin johtajana 1918–1922 ja Vakuutusyhtiö Pohjolan johtajana 1922–1930.

Teoksia 
 Tupakkaverokysymys : havaintoja Saksasta, Itävalta-Unkarista, Rumaniasta, Bulgariasta, Serbiasta ja Sveitsistä : kertomus Keisarillisen Suomen senaatin valtiovaraintoimituskunnan toimenannosta tehdystä matkasta. Helsinki 1909
 Die nordischen Dardanellen. Ernst Siegfried Mittler und Sohn, Berlin 1917
 Finnlands Aussenhandel. Mitteilungen / Finnlands Handelskommission für Deutschland 1. Verlag von Max Schildberger, Inhaber Arthur Schlesinger, Berlin 1918
 Suomi loosi I. V. ja O. M. : piirteitä 25-vuotisesta toiminnasta. Suomi loosi I. V. ja O. M., Helsinki 1947

Lähteet 

 Suomen historia 6: romantiikasta modernismiin, rajamaasta tasavallaksi. Weilin + Göös 1987
 Valtioneuvoston ministerikortisto

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Samuli Sarion elämäkerta Kansallisbiografiassa

Suomalaiset senaattorit
Suomen ministerit
Suomalaiset valtiosihteerit
Suomalaisen puolueen poliitikot
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Jääkäriaktivismi
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Lehtokorvasieni

Lehtokorvasieni (Gyromitra gigas, aikaisemmin "vaalea kärpässieni") on pääasiassa keväisin, mutta myös alkukesästä kasvava mieto ruokasieni. Toisin kuin tavallinen korvasieni, lehtokorvasieni ei sisällä gyromitriinia, mutta kuitenkin sekoittamisvaaran vuoksi tulee esikäsitellä korvasienen tavoin ennen käyttöä.

Erään vuonna 2021 julkaistun tutkimuksen mukaan epäillään, että lehtokorvasienen nauttiminen olisi yhteydessä ALS-tautiin..

Levinneisyys 
Lehtokorvasieni kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta puuttuu Pohjois-Suomen lajistosta. Sitä tavataan yleisimmin lehtomaisista ja tuoreista metsistä valoisista kohdista, myös kantojen ja maarunkojen lähettyvillä. Kasvaa myös koivusekametsissä ja hakkuuaukeilla.

Koko ja tuntomerkit 
Lehtokorvasieni muistuttaa erehdyttävästi korvasientä (Gyromitra esculenta), mutta on korvasientä suurempi ja vaaleampi. Lehtokorvasieni on väriltään lähinnä rusehtavan keltainen, harmaankeltainen tai likaisenruskea. Sieni on 8-15 cm leveä ja 5-12 cm korkea. Malto on haurasta, ohutta ja vaaleaa, ja itiöpöly valkoista. Jalka on lyhyt, paksu ja väriltään keltaisenvalkoinen. Lakki on ontto ja poimuileva. Lakkiosan reunat ovat irti jalasta, toisin kuin tavallisella korvasienellä.

Lähteet 
 Mauri Korhonen: Uusi sienikirja. Kustannusosakeyhtiö Otava. ISBN 9789511198925
 Luontonetti: Lehtokorvasieni Viitattu 18.9.2011
 Sepon sieniopas: Gyromitra gigas Viitattu 19.9.2011

Viitteet

Aiheesta muualla 

Maljasienet
Suomalaiset ruokasienet
Kansalaisfoorumi (järjestö)

Kansalaisfoorumi on yksi Suomen kahdestatoista vapaata sivistystyötä harjoittavasta valtakunnallisesta sivistysjärjestöstä. Kansalaisfoorumi toimii sivistysliittona ja opintokeskuksena, ja toimintaa säätelee laki vapaasta sivistystyöstä.

Kansalaisfoorumin jäsenjärjestöjä ovat Kanteleliitto, Suomen Kansanmusiikkiliitto, Suomen Nuorisoseurat, Suomen Nuorisosirkusliitto, Suomen Puhallinorkesteriliitto, Suomen Harrastajateatteriliitto, Kansalaisareena, Suomen Kuvataidejärjestöjen liitto ja Moniheli. 

Kansalaisfoorumin toiminta keskittyy yhteisölliseen ja kulttuuriseen sivistystyöhön. Se opintotoiminnan tavoitteina on luoda edellytyksiä henkiselle kasvulle, elämän hallinnalle, elinikäiselle oppimiselle sekä kansalaisyhteiskunnan aktiivisena jäsenenä toimimiselle. Opintokeskuksen järjestämistä kursseista lähes 90 prosenttia ja opintokerhotoiminnasta lähes 70 prosenttia on eri taidealojen (tanssi, teatteri ja musiikki) ja taiteiden välistä toimintaa.

Kansalaisfoorumilla on 15 päätoimista työntekijää. Keskustoimisto sijaitsee Helsingissä ja aluetoimistot kahdella paikkakunnalla, Tampereella ja Oulussa. Kansalaisfoorumi valitsi pitkäaikaisen pääsihteerin Aaro Harjun jälkeen uudeksi pääsihteeriksi 1.2.2019 alkaen Anneliina Wevelsiepin. Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2007 toiminut Juha Suoranta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kansalaisfoorumi.fi

Kansalaisfoorumin koulutusaineistoa Wikiopistossa 

 Järjestöosaamista edistämään opintokerhomuotoisesti
 Innostu ja innosta sosiaalisessa mediassa
 Vertaisoppiminen opintokerhossa
 Ryhmädynamiikan kurssi
 Jaetulla johtajuudella kohti itseohjautuvaa yhdistystoimintaa

Suomalaiset järjestöt
Ristikiven kirkko

Ristikiven kirkko on ulkoilmakirkko Partaharjulla lähellä Pieksämäkeä. Kirkko on Partaharju-säätiön omistama ja sijaitsee Partaharjun toimintakeskuksessa. Kirkko on hirsiseinäinen, eikä siinä ole kattoa. Seinien sisällä kasvaa seitsemän puuta.

Kirkko valmistui 1971. Sen on suunnitellut arkkitehti Jussi Lappi-Seppälä. Kirkkoon mahtuu noin 400 henkilöä.

Kirkko on saanut nimiensä paikalta löytyneestä isosta kivestä, jossa on ristikuvio. Ristikiven syntyhistoria ulottuu geologisen arvion mukaan noin 1800 miljoonaa vuotta taaksepäin. Arvion mukaan kivi on ollut löytöpaikassaan noin 10 000 vuotta. Partaharjun leireillä oli pidetty jumalanpalveluksia jo aikaisemminkin tällä paikalla, ja kesällä 1967 jumalanpalveluksen aikana leiripojat löysivät sammaleen alta kivestä ristikuvion. Kivi on nyt kirkon alttarina.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ristikiven kirkko internetissä

Suomen puukirkot
Pieksämäen kirkkorakennukset
Pieksämäen maalaiskunta
Aquador

Aquador on suomalaisen Bella-Veneet-konsernin omistama tuotemerkki. 

Aquador on alun perin Sakari Mattilan luoma venemallisto, jota Bella-veneet valmisti 1990-luvulla alihankintana. Mattila vei tuotannon 1997 Irlantiin, josta Bella osti tappioihin vajonneelta yhtiöltä muotit ja mallioikeudet takaisin Suomeen vuonna 2000.

Aquador-veneet valmistetaan Kuopiossa ja Luodossa.

80 prosenttia yrityksen tuotannosta menee vientiin.

Markkinoinnissa Aquadorin tunnusomaisia piirteitä ovat olleet tummansininen kylkiväri, tummansininen verhoilu ja tummat, kiiltolakatut puupinnat.

Aquador-veneiden asiakkaisiin kuuluvat mm. Vladimir Putin ja Dmitri Medvedev.

Mallisto

Mallinimet 

 AQ
 C
 WA – Walk Around eli ympärikäveltävä vene. Aquador ei ole valmistanut WA-malleja vuoden 2018 jälkeen.
 ST – Sport Top:  pitkä, avattava kangaskatto, joka ulottuu takakannen päälle 
 DC
 HT –  Hard Top

Aquadorin mallisto v. 2022 
 25 DC
 28 DC
 25 HT
 28 HT
 35 AQ – Vuonna 2017 julkaistun mallin kehitystyö kesti neljä vuotta ja maksoi 1,6 miljoonaa euroa. Mallin on muotoillut Espen Thorup ja se edustaa aikaisempaa kulmikkaampaa tyylisuuntaa.

Aikaisempia malleja 

 21 wa
 22 C – MV-Marin kehitti Finnsport 650 AC:n ja Jurmo Cabinin risteytyksen, malli 6600 FC:n, jolle ennustettiin hyvää menestystä, kun se julkistettiin vuonna 2006. Venetyypissä neljän hengen asuintilat pyrittiin sovittamaan alle seitsenmetriseen veneeseen. Vuonna 2010  Bella-Veneet julkisti kilpailevan mallin Aquador 22 C:n, joka oli MV-Marinin veneen lähes identtinen kopio. Markkina jäi näiden kahden kaupaksi. Mutta markkina siirtyi taantumaan, eivätkä ostajat kiinnostuneet kummankaan valmistajan malleista.  MV-Marin teki konkurssin marraskuussa 2011. Bella-veneet osti konkurssipesän, mutta lopulta kummankin valmistajan veneet katosivat markkinoilta.
 23 wa
 23 dc
 23 ht
 25 wae
 25 c
 26 ht
 26 dc
 28 c
 28 ht – voitti vuonna 2009 oman kokoluokkansa kilpailun (alle 45 jalkaa) Englannin venenäyttelyssä.
 28 dc
 30 ST
 32 c
 33 ht 
 35 ST

Jälleenmyyjät 
Heinäkuun alussa Aquadoria myyvä Vator ilmoitti, että se hakeutuu konkurssiin, mutta myy aquadoreja vielä vähän aikaa. Sen sijaan Astrum Vene, joka myy Aquadoreja, investoi erittäin paljon.

Aiheesta muualla
 Aquador Boats
 Bella Boats

Lähteet 
Veneet

Suomalaiset veneenvalmistajat
Kuopio
Bundesamt für Verfassungsschutz

Bundesamt für Verfassungsschutz (BfV, ) on Saksan liittotasavallan sisäministeriön kotimaan tiedustelun virasto.

Liittovaltion elimen lisäksi joka osavaltiolla on omat virastonsa, joita ei ole yhdistetty yhden elimen alle maan vahvan liittovaltioluonteen vuoksi. Verfassungsschutzilla on noin 2400 työntekijää ja sen vuosibudjetti on 144 miljoonaa euroa. Sen päämaja on Kölnissä ja johtaja vuodesta 2018 Thomas Haldenwang.

Verfassungsschutzin päätehtävä on tarkkailla ryhmiä, joita pidetään potentiaalisena uhkana vapaalle ja demokraattiselle järjestelmälle (Freiheitlich-demokratische Grundordnung). Se julkaisee vuosittain julkisen virallisen raportin ja ilmeisesti myös hallitukselle salaisia raportteja. Verfassungsschutzilla ei ole lainkäyttövaltaa. Jos se havaitsee rikoksia tapahtuvan tai suunniteltava, se antaa tiedon poliisille.

Verfassungsschutzin tarkkailemiin järjestöihin kuuluvat:
 Äärioikeistolaiset poliittiset ääriliikkeet (lähinnä uusnatsit, mukaan lukien NPD, DVU-puolueet, Alternative für Deutschland -puolueen sisällä olevat ryhmittymät).
 Äärivasemmistolaiset  poliittiset ääriliikkeet, erityisesti tietyt ryhmät Die Linke -puolueen sisällä, samoin kuin pienemmät kommunistiset puolueet ja ryhmittymät
 ulkomaalaisten äärijärjestöt, pääasiassa islamistiorganisaatiot 
 Skientologia, jota pidetään Saksassa autoritaarisena ja antidemokraattisena kaupallisena järjestönä
 Järjestäytynyt rikollisuus

Johtajat

1950–1954 Otto John
1955–1972 Hubert Schrübbers
1972–1975 Günther Nollau
1975–1982 Richard Meier
1983–1985 Heribert Hellenbroich
1985–1987 Ludwig-Holger Pfahls katosi heinäkuussa 1999, pidätettiin 2004  lahjontasyytteiden vuoksi
1987–1991 Gerhard Boeden
1991–1995 Eckart Werthebach
1995–1997 Hansjörg Geiger
1997–2000 Peter Frisch
2000–2012 Heinz Fromm
2012–2018 Hans-Georg Maaßen
2018– Thomas Haldenwang

Katso myös
Luettelo tiedustelupalveluista

Aiheesta muualla

Bundesamt für Verfassungsschutz

Saksan tiedusteluorganisaatiot
Kerttulin koulu

Kerttulin koulu oli vuoteen 2012 asti toiminut peruskoulun luokkien 1–6 koulu Turun I kaupunginosassa. Nykyisin rakennuksissa toimii Kerttulin lukio.

Kerttulin koulussa toimivat Turun ainoat ruotsin kielikylpyluokat. Koulussa oli viimeisinä vuosina noin 250 oppilasta, joista yli puolet kielikylpyluokilla. Kielikylpyopetus alkoi Kellonsoittajankadun päiväkodissa, 1–6 luokkien opetus Kerttulin koulussa ja 7–9 luokkien opetus Luostarivuoren koulussa. Musiikkia saattoi opiskella painotetusti 2. luokasta lähtien.

Kerttulin koulu perustettiin vuonna 1912. Koulu oli silloin uudenaikainen kansakoulu, jossa sijaitsi myös kylpyläosasto. Koulu toimi sodan aikana sotasairaalana. Kerttulin koulua on käynyt myös presidentti Mauno Koivisto. Rakennuksen on suunnitellut J. Eskil Hindersson, liikuntasalisiiven Abel Sandelin.

Kupittaan ja Aurajoen lukiot yhdistyivät Kerttulin lukioksi ja siirtyivät Kerttulin koulun tiloihin syksyllä 2013.

Historiaa

Kerttulin koulu valmistui Turun suurimmaksi ja uudenaikaiseksi kansakoulurakennukseksi vuonna 1912 J. Eskil Hinderssonn suunnittelemana. Ruotsista, Malmön uudesta kansakoulusta saatujen vaikutteiden myötä kouluun rakennettiin myös kylpyläosasto. Koulun vihkiäisiä vietettiin maaliskuun 19. päivänä 1913.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kerttulin koulu 

Turun peruskoulut
I kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Tortilla

Tortilla (espanjaa, ‘pikku kakku’) on keskiamerikkalainen paistettu ja nostattamaton ohutleipä, joka leivotaan maissista, vehnästä tai durrasta, ja johon kääritään jokin täyte.

Maissitortilloja tekivät jo asteekit ja heidän edeltäjänsä kauan ennen eurooppalaisten saapumista. Asteekit liottivat jyviä kiehuvassa ja kalkitussa vedessä tai tuhkassa, mikä pehmensi jyvän siemenvalkuaisen ja poisti kovan ulko-osan. Samalla ruokaan tuli kalsiumia, proteiinia ja B-vitamiinia, mikä esti sairastumisen puutostauteihin kvašiorkoriin ja pellagraan. Lopuksi leivät paistetaan 20 sekunnin ajan kummaltakin puolelta.

Tortillassa käytettyjen jyvien jauhaminen oli kovaa manuaalista työtä ennen kuin Antonio Boué keksi tortillanrullauskoneen vuonna 1930.

Asteekit kutsuivat leipiänsä nimellä tlaxcalli, mutta espanjalaiset konkistadorit antoivat niille nimeksi tortilla. Sana tarkoitti espanjan kielessä perunamunakasta. Espanjalaiset alkoivat täyttää tortilloja juustolla, guacamolella, picadillo-lihakastikkeella ja pico de gallo -kastikkeella. Tortilloihin kiedottiin myös tähteitä ja syötiin koulueväänä tai peltotyössä. Intiaanimaatyöläiset saattoivat täyttää tortillansa millä tahansa syötävällä. Papit tarjoilivat pyhiä tortilloja jos öylätti oli lopussa. Tortilloja syötiin runsaasti niin kotona kuin kadullakin.

Nykyisin meksikolaiset syövät tortilloja arviolta 325 grammaa päivässä henkeä kohti. Tortilloja käytetään monenlaisiin ruokiin, kuten burritoon, enchiladaan, quesadillaan, tacoon, tostadoon ja totopoon. Texmexiin kuuluu rapeat tortillalastut.

Katso myös 
 Fajita

Lähteet

Aiheesta muualla 

Leivät
Meksikolainen keittiö
Espanjankieliset sanat ja sanonnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskus

Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskus – PTK ry oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon varhaisnuorisotyön palvelujärjestö. PTK tavoitti jäsenseurakuntiensa kautta yli 72 000 varhaisnuorta ja 7 000 vapaaehtoista varhaisnuorten ohjaajaa poika- ja tyttökerhoissa, tapahtumissa ja leireillä ollen Suomen suurimpia varhaisnuorisotyöjärjestöjä.

PTK, Seurakuntien Lapsityön Keskus ja Nuorten Keskus yhdistyivät vuonna 2017 Nuori kirkko -nimiseksi keskusjärjestöksi.

Toiminta 
PTK:n jäseninä oli 356 seurakuntaa ja seurakuntayhtymää ja kuusi järjestöä. Järjestö järjesti muun muassa ohjaajakoulutusta, valtakunnallisia ja alueellisia tapahtumia, leirejä ja vaelluksia. Se toimi myös varhaisnuorten ja heidän perheidensä edunvalvontajärjestönä.

PTK:n päätoimipaikka oli Pieksämäellä sijaitsevassa Partaharjun toimintakeskuksessa, jonka yhteydessä toimi Partaharjun leirikylä. Lisäksi siellä toimi myös Partaharjun kansanopisto vuosina 1960–2013. Järjestö omisti Partaharjun lisäksi Tievatuvan retkeilykeskuksen Saariselällä.
 
PTK myös kustansi ja välitti kirjallisuutta sekä lisäksi muuta toimintamateriaalia, kuten ParAs-askartelumateriaalia. PTK:n julkaisema lehti JiiPee alkoi ilmestyä nimellä Joka Poika vuonna 1938. JP-nimen se sai 1985. Vuoden 2012 alusta JiiPee-lehti siirtyi verkkojulkaisuksi

PTK piti yllä kansainvälisiä yhteyksiä muun muassa Global Fellowshipin ja sen eurooppalaisen järjestön European Fellowshipin kautta.

Rahoitus

Historiaa
Poikien ja Tyttöjen Keskuksen historia juontaa vuoteen 1919, jolloin NMKY perusti Poikien liiton ja Suomen Nuorten Kristillinen Liitto perusti tyttötyön osaston. Näiden pohjalta syntyivät järjestöt Poikien Keskus vuonna 1946 ja Tyttöjen Keskus vuonna 1967. Järjestöt yhdistyivät Poikien ja Tyttöjen Keskukseksi vuonna 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskuksen kotisivut

Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon liittyvät järjestöt
Suomalaiset nuorisojärjestöt
Jurvan Sanomat

Jurvan Sanomat on Kurikan Jurvassa keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti. Lehden levikkialue on Jurva ja sen lähialueet. Lehti on perustettu vuonna 1976. Sen päätoimittajana toimii Jarmo Panula. Lehteä kustantaa Ilkka Yhtymään kuuluva I-Mediat Oy ja se painetaan I-Print Oy:n painossa Seinäjoella. Nykyisin lehden normaali levikki on 2 372 kappaletta.

Jurvan Sanomat ilmestyy kerran kuukaudessa suurjakeluna, jolloin jakelu on 4 000–6 000 kappaletta normaalin levikin lisäksi.

Jurvan Sanomat on myös Sanomalehtien Liiton jäsen.

Historia 
Jurvan Sanomat sai alkunsa 23.11.1975. Tuolloin jurvalaiset Jalo Hiipakka ja Olavi Kalajainen kokoustivat ja pohtivat, voisiko Jurvan kokoisessa kunnassa menestyä oma paikallislehti. Jurvan liike-elämän, kunnan ja seurakunnan edustajien mielipiteet omasta paikallislehdestä olivat myötämielisiä, joten hanketta lähdettiin viemään eteenpäin.

Huhtikuussa 1976 Hiipakka, Kalajainen ja hankkeeseen mukaan tullut Ossi Mäntylä päättivät, että uuden paikallislehden nimeksi tulisi Jurvan Sanomat ja lehteä kustantavasta yhtiöstä Jurvan Paikallislehti Oy. Vastaavaksi päätoimittajaksi nimettiin Olavi Kalajainen ja toimitusneuvostossa hänen lisäkseen olivat Jalo Hiipakka ja Ossi Mäntylä. Ensimmäisen kerran Jurvan Sanomat ilmestyi Jurva-päivien yhteydessä 11.6.1976. Säännöllisesti kerran viikossa lehti alkoi ilmestyä 3.11.1976.

Olavi ja hänen puolisonsa Anni Kalajainen ostivat Jalo Hiipakan ja Ossi Mäntylän osuudet yhtiöstä 1980-luvun alussa. Yritystä pyöritettiin lähes kokonaan oman perheen voimin, mutta toimittajaa tai päätoimittajaa ei yrittäjäperheestä löytynyt. Vuonna 1988 Olavi Kalajainen nimitti päätoimittajaksi lehdessä kaksi vuotta toimittajana työskennelleen Hannu Siltalan.

Vuonna 1992 Olavi ja Anni Kalajainen myivät lehden Ilkka Oy:lle. Hannu Siltala toimi lehden päätoimittajana alkukesään 2011 saakka. Syksystä 2011 lähtien Jurvan Sanomien päätoimittajana on toiminut Jaana Ala-Lahti. Ala-Lahden siirryttyä toisiin tehtäviin, aloitti päätoimittajana joulukuussa 2019 Jarmo Panula.

Katso myös 
 Ilkka-Yhtymä Oyj
 Ilkka
 Pohjalainen
 Komiat
 Järviseutu
 Suupohjan Sanomat
 Viiskunta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jurvan Sanomien kotisivut

I-Mediat
Jurva
Suomalaiset paikallislehdet
Jouni Yrjölä

Jouni Yrjölä (s. 24. lokakuuta 1959 Vilppula) on suomalainen shakin suurmestari. Hän voitti shakin Suomen-mestaruuden vuosina 1985 ja 1988. Saavutettuaan ELO-luvun 2 515 Yrjölä jakoi tammikuussa 1984 FIDE:n virallisella listalla 55:nnettä sijaa, joka on kautta aikain korkein suomalaissijoitus. 

Lähishakin ohella Yrjölä on pelannut myös kirjeshakkia. Hän osallistui kirjeshakin 25. SM-turnaukseen ja voitti Suomen mestaruuden vuonna 1981.

Kirjat

Katso myös

Lähteet

 Yrjölän haastattelu Shakki.net-sivustolla

Suomalaiset shakinpelaajat
Shakin suurmestarit
Shakin Suomen-mestarit
Kirjeshakin Suomen-mestarit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Toukokuun taika

Toukokuun taika on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuva on hänen viides ohjauksensa.

Elokuva kuvattiin vuoden 1948 touko-kesäkuussa. Tarina rakentuu ajalleen tyypillisesti väärinkäsityksille ja luokkaeroille. Elokuvan pääpari kohtaa toisensa auto-onnettomuudessa: Mannekiini Tuija Suvi (Eeva-Kaarina Volanen) on matkalla viemään pukua kauppaneuvoksettaren tyttärelle, mutta joutuu kolariin ja sen myötä muusikko Asko Karin (Ekke Hämäläinen) kelkkaan. Asko luulee Tuijaa kauppaneuvoksettaren tyttäreksi ja kutsuu hänet ravintolaan, kumpikin pyrkii esiintymään vauraampana kuin onkaan. Vähitellen lemmen laineet alkavat liplatella Askon ja Tuijan välillä.

Särkän laatima käsikirjoitus perustuu ulkomaiseen aiheeseen. Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Ossi Elstelä, Kaarlo Halttunen ja Matti Oravisto. Kuvaussihteeri Aira Samulin vilahtaa elokuvassa Volasen sijaisena kohdassa, jossa Tuija ajaa Askon kanssa pölyävällä maantiellä lehmälauman keskelle. Elokuva esitettiin televisiossa ensi kerran 23. toukokuuta 1964. Se on julkaistu DVD:nä.

Arvostelut
Aikalaisarvioissa Uuden Suomen kriitikko kirjoitti elokuvasta: "Toukokuun taika ei pyydä olla muuta kuin puolentoista tunnin hupia ja rattoa. - - Koko juttu on vallan naiivi ja viaton, eikä suinkaan vaadi katsojaltaan mitään älyllisiä voimainponnistuksia. Siinä on koko ajan jotain reipasta ja sympaattista, mikä varmaankin on suurelta osaltaan Ville Salmisen kiinnostuneen ohjauksen ansiota." Helsingin Sanomien kriitikon mielestä elokuvasta puuttui keveys ja sen tahti oli liian hidas.

Myöhemmän televisioesityksen yhteydessä elokuvan käsikirjoitusta on pidetty valjuna ja itse elokuvan peruskosketusta naiivina ja sievistelevänä.

Näyttelijät

Lähteet
Suomen kansallisfilmografia 4, ISBN 951-37-0575-7

Viitteet

Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1948 suomalaiset elokuvat
Ville Salmisen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Australian Grand Prix 1991

Australian Grand Prix 1991 oli Formula 1 -kauden 1991 päätösosakilpailu. Se ajettiin 3. marraskuuta 1991 Adelaiden katuradalla. Kilpailu jouduttiin keskeyttämään rankkasateen takia, kun kilpailua oli ajettu 14 kierrosta. Senhetkiset tulokset jäivät voimaan. MM-pisteet puolitettiin tämän takia. Kausi päättyi McLarenin juhliin, sillä talli voitti sekä valmistajien että kuljettajien maailmanmestaruudet.

Kilpailun tulokset

Muuta

Merkkipaalut
Gianni Morbidelli: 1. MM-pisteet
Ayrton Senna: 60. paalupaikka
McLaren: 7. valmistajien mestaruus
Honda: 6. valmistajien mestaruus

Lähteet 

Australian Grand Prix
Formula 1 -kausi 1991
Hugh Carey

Hugh Leo Carey (11. huhtikuuta 1919 – 7. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko.

Carey syntyi Brooklynissä ja valmistui St. John's Universitystä. Hän istui vuodesta 1961 lähtien seitsemän kautta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, ensin New Yorkin 12., sitten vuodesta 1963 15. vaalipiiristä. 

Hugh Carey toimi New Yorkin osavaltion 55. kuvernöörinä vuosina 1975–1982. Häntä edelsi Malcolm Wilson ja seurasi Mario M. Cuomo.

Lähteet 

New Yorkin kuvernöörit
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Neuvoton

Neuvoton on kylä ja taajama Haminan kaupungissa Suomenlahden rannalla Kymenlaakson maakunnassa. Taajama sijaitsee Haminan länsiosassa Haminan ja Kotkan keskustojen välissä. Etäisyys Haminan keskustaan on noin 10 kilometriä ja Kotkan keskustaan noin 20 kilometriä. Neuvoton kuului alun perin Vehkalahden kuntaan, joka yhdistyi vuonna 2003 Haminaan. Tie 170 kulkee Neuvottoman halki ja vieressä kulkee moottoritienä Valtatie 7 (E18). Neuvoton on myös esiintynyt MTV3:n Kymmenen uutisten loppukevennyksessä hassujen paikannimien jutussa.

Historia

Neuvottoman seutu on yhdessä Kirkkojärven ympäristön kanssa entisen Vehkalahden vanhinta vakinaisesti asuttua aluetta. Neuvottoman ja Saksalan alueen nimistön on arveltu olevan osittain peräisin saksalaisilta merenkulkijoilta ja kauppiailta, ja että Kaarniemenlahden pohjukassa olisi jopa ollut saksalaisperäistä asutusta.

Alkujaan kyliä oli kaksi, nimiltään Suur- ja Pien-Nefitte. 1600–luvun kartoissa nimi on asussa Nevito. Myöhemmin kylästä käytettiin nimeä Neuvottoma, kunnes se 1960 posti-ja lennätinhallituksen avustuksella vaihdettiin muotoon Neuvoton. 

Perimätiedon mukaan nykyisessä Neuvottomanlahdessa on käyty myös kauppaa ja valmistettu isoja käsinveistettyjä proomuja. Muistona tästä ovat melkoiset lastukerrostumat lahden pohjakerrostumissa. Neuvoton on tunnettu myös veneveistämöistään. 1960–1970-lukujen kuuluisimpia veistämöitä olivat muun muassa Suntion veneveistämö, missä valmistettiin mahonkisia veneitä ulkomaita myöten.

Hansakauppiaiden matkat päättyivät viimeistään 1500-luvun alussa. Neuvottomalaiset ryhtyivät itse viemään kalansa Viron puolelle – näin sai tuotteesta paremman hinnan. Muistoksi saksalaisista jäi läheisen Saksalan kylän nimi.

Urheilu ja liikunta 
Neuvottomassa on ala-asteen vieressä liikuntahalli sekä ala-asteen pihalla urheilukenttä, jossa on kesäisin jalkapallomaalit ja talvisin luistelurata. Valaistulla pururadalla voi hiihtää talvisin.

Tapahtumat 
Neuvo-Teatteri on harrastajateatteri, jonka toiminta painottuu Lauanniemessä esitettävään kesänäytelmään. Näytäntökausi kestää juhannuksesta heinäkuun loppuun.

Veneranta 
Neuvottoman venerannassa on kaksi laituria. Vieressä on hiekoitettu uimaranta, jossa on pukukoppi sekä lentopallokenttä.

Lähteet 

Haminan kylät
Kymenlaakson maakunnan taajamat
Elävät & kuolleet


Elävät & kuolleet on Tuonen esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Aksu Hanttu – laulu, rummut
 Tuomas Leinonen – basso
 Jaani Kähkönen – kitara
 Jaakko Teittinen – laulu

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Tuonen albumit
A Twist in the Myth

A Twist in the Myth on Blind Guardianin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. syyskuuta 2006. Albumin myötä Blind Guardianin pitkäaikainen rumpali Thomen Stauch jätti yhtyeen ja uudeksi rumpaliksi tuli Frederik Ehmke.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Digipak bonus CD
 Interview (Deutsch)
 Interview (English)
 Blind Guardian Media Player

DLP bonusraidat

Kokoonpano 
 Hansi Kürsch – laulu
 André Olbrich – kitara
 Marcus Siepen – kitara
 Frederik Ehmke – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 Imperiumi.net: 
 Metal Storm: 8.6/10
 Sea of Tranquility: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Blind Guardianin viralliset sivut 
 Blind Guardianin julkaisut 
 Albumin lyriikat Darklyrics.comissa 

Blind Guardianin albumit
Vuoden 2006 albumit
Esa Niemelä

Esa Niemelä (s. 1963) on suomalainen näyttelijä. Hän esitti pääosan Tapio Suomisen elokuvassa Täältä tullaan, elämä! (1980). Hän näytteli myös samana vuonna ensi-iltansa saaneessa Rauni Mollbergin elokuvassa Milka.

Vuodesta 1987 lähtien Niemelä on toiminut kameramiehenä Yleisradiossa.

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Viktor Geraštšenko

Viktor Vladimirovitš Geraštšenko (, s. 21. joulukuuta 1937) on venäläinen pankkiiri ja poliitikko.

Hänen isänsä oli Neuvostoliiton johtavia pankkiireita, joka johti ulkoministeriön talousosastoa 1940-luvulla ja päätti uransa keskuspankin varajohtajana. Viktor Geraštšenko valmistui 1960 Moskovan taloustieteiden instituutista ja meni työhön Neuvostoliiton valtionpankkiin. Vuonna 1965 hän johti Moscow Narodny Bankia Lontoossa. Vuonna 1982 hän siirtyi ulkomaankauppaa hallinnoivaan Vneshtorgbankiin. Vuonna 1991 hän oli Neuvostoliiton valtionpankin viimeinen johtaja. Hän oli myös 1992–1994 Venäjän keskuspankin johdossa. Geraštšenkoa pidettiin vastuullisena lokakuun 1994 "mustasta tiistaista", jolloin ruplan kurssi romahti 25 % päivässä. Yhdysvaltalainen Jeffrey Sachs nimitti häntä "maailman huonoimmaksi keskuspankkiiriksi." 

Geraštšenko palasi keskuspankin johtoon 1998 talouskriisin alettua, ja talous alkoi elpyä romahduksen jälkeen. Maaliskuussa 2002 hän jäi eläkkeelle ikäänsä vedoten, mutta hyväksyi aseman JUKOS-öljy-yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hän liittyi Rodina-puolueeseen ja nousi sen kanssapuhemieheksi ja valittiin duumaan.

Geraštšenko oli presidenttiehdokkaana 2004 ja on ilmoittautunut vapaaehtoiseksi "radikaalin opposition" yhteiseksi ehdokkaaksi vuoden 2008 presidentinvaaliin, mutta hänellä on asemaan monta kilpakumppania.

Lähteet

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Tejuka

Tejuka on Teuvalla keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallinen sanomalehti. Lehden levikkialueeseen kuuluvat Teuva, Jurva ja Karijoki. Lehti on perustettu vuonna 1950 ja sen päätoimittajana toimii Jaakko Ujainen. Lehteä kustantaa Pohjankyrön Media Oy, jonka paikallisjohtajana toimii Arja Hissa. Lehti painetaan I-Print Oy:n painossa Seinäjoella.

Tejuka on Sanomalehtien Liiton jäsen.

Historia 

Tejukan perustivat Heino Birling ja Heino Piikkilä vuonna 1950. Lehden ensimmäiset näytenumerot ilmestyivät saman vuoden kesällä. 6. lokakuuta 1950 lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti. 

Tejuka siirtyi Ujaisten lehtiperheeseen vuonna 1987. Muun muassa Kurikka-lehti, Pohjankyrö, Kyrönmaa-lehti ja Pohjalainen Yrittäjä-lehti kuuluvat samaan lehtiperheeseen. Jaakko Ujainen on lehden kuudes päätoimittaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tejuka

Teuva
Suomalaiset paikallislehdet
Vuorenkylä

Vuorenkylä on kylä Hartolan kunnassa. Se on Päijät-Hämeen pohjoisin kylä.

Vuorenkylä valittiin 2007 Päijät-Hämeen vuoden kyläksi. Perusteluna ovat kyläyhdistyksen päättäväiset toimet elinkeinojen kehittämiseksi. Kun 2004 Purnuvuoren rinnehiihtokeskus suljettiin, perustivat kyläläiset 2006 yhtiön, joka jatkoi toimintaa. Talvella 2006–2007 rakennettiin kahdeksankilometrinen hiihtolatu, josta kaksi kilometriä on valaistua.

Vuorenkylässä on tapana valita joka vuosi Kesäjuhlilla uusi kuninkaallinen. Vuorenkylän Kesäjuhlia vietetään heinäkuun 3. viikon vaihteessa.

Kylän palveluihin kuuluvat kyläkauppa, asiamiesposti, pubi, hiihtokeskus ja mökkivuokrausta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vuorenkylä

Hartola
Päijät-Hämeen vuoden kylät
Päijät-Hämeen maakunnan kylät
Pohjankyrö-lehti

Pohjankyrö-lehti on Isossakyrössä maanantaisin ja torstaisin ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Lehden levikkialueeseen kuuluvat Isonkyrön lisäksi nykyiseen Vaasan kuuluva Vähäkyrö ja nykyiseen Seinäjokeen kuuluva Ylistaro. Maanantain lehti on yhteinen Laihialla ilmestyvän, saman julkaisijan Kyrönmaa-lehden kanssa. Lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana toimii Jaakko Ujainen. Pohjankyrön painaminen tapahtuu I-Print Oy:n painossa Seinäjoella.

Lisäksi Pohjankyrö-lehti kuuluu Sanomalehtien liittoon.

Historia 

Pohjankyrö-lehden perusti A.E. Ujainen 9. kesäkuuta 1950. Alun perin lehden levikkialue oli Isokyrö, Ylistaro, Laihia ja Vähäkyrö. Heinäkuusta 1950 lähtien lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa, ilmestyttyään ensin kesäkuussa kolme kertaa koeluontoisesti.

Syyskuussa 1981 lehti alkoi ilmestyä kahdesti viikossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pohjankyrö-lehti

Isonkyrön kulttuuri
Suomalaiset paikallislehdet
Hanasaari (Espoo)

Hanasaari () on saari Espoossa Westendin kaupunginosassa, Lauttasaaren ja Keilaniemen välissä, Länsiväylän varressa. Siellä sijaitsee ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus hotelleineen. Talo on rakennettu vastineeksi rahoista, jotka Ruotsi lainasi Suomelle toisen maailmansodan aikana, ja päätti olla perimättä takaisin. Kulttuurikeskus avattiin vuonna 1975.

Saareen on oma eritasoliittymä Länsiväylälle. Espoon kaupunginhallitus on ollut huolissaan saaren liikenteen sujuvuudesta Hanasaaren vieressä Helsingin puolella sijaitsevan Koivusaaren metroaseman tullessa käyttöön.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.hanaholmen.fi/

Espoon saaret
Westend
Lou Pearlman

Louis Jay Pearlman (19. kesäkuuta 1954 Flushing, Queens, New York – 19. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen musiikkituottaja. Pearlman kokosi Backstreet Boys -yhtyeen 1993 innostuttuaan New Kids on the Blockin saamasta suosiosta. Myös ’N Sync oli Pearlmanin kokoama yhtye.

Pearlman pidätettiin kesäkuussa 2007 epäiltynä pyramidihuijauksen johtamisesta. Toukokuussa 2008 hänet todettiin syylliseksi muun muassa kavalluksiin, rahanpesuun ja tekaistuihin konkursseihin ja tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen. Hän kuoli vankilassa 19. elokuuta 2016.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Talousrikolliset
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Rautamies (vuoden 1994 animaatiosarja)

Rautamies () on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka alkoi 24. syyskuuta 1994. Sarjaa ei varsinaisesti esitetty tietyllä kanavalla vaan sitä esitettiin Syndikoinnin kautta. Sarja perustui Marvel Comicsin sankariin Rautamieheen, joka kertoo Tony Stark nimisestä miljonääristä ja tehtailijasta, jota pakotetaan tekemään teräshaarniska, jolla Mandariini voisi valloittaa maailman. Stark kuitenkin hyökkää Mandariinin kimppuun saatuaan haarniskan valmiiksi, tämän myötä Tony Starkista tulee Rautamies.

Sarja kesti kahden tuotantokauden verran vuoteen 1996 asti. Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuonna 1998. Yhdysvalloissa sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai paljon kritiikkiä, joka kohdistui lähinnä Ron Friedmaniin, joka käsikirjoitti kaikki ensimmäisen kauden jaksot. Toiselle tuotantokadelle tehtiin merkittäviä muutoksia ja sarja sai aivan toisenlaisen kokonaisuuden.

Sarjan kulku
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitteli tehtaan omistaja Tony Starkin, joka taisteli Rautamiehenä Mandariinia ja hänen kätyreitään vastaan, jotka yrittivät kaikin keinoin valloittaa maailman. Sarjassa Mandariini haluaa varastaa Starkin teknologiaa ja Rautamiehen asun, ja hän lähettää erilaisia vihollisia Rautamiehen ja Starkin perään. Rautamiehen apuna puolestaan on ajoittain muita sankareita, kuten Sotakone, Hämähäkkinainen ja Haukansilmä.

Ensimmäinen tuotantokausi käsittää suurimmaksi osaksi yksittäisiä jaksoja, jotka eivät mitenkään viittaa tuleviin tai edellisiin jaksoihin. Rautamiehen jaksot kuten "The Grim Reaper Wears a Teflon Coat" ja "Rejoice! I am Ultimo, Thy Deliverer" olivat otsikoiltaan samoja joita Stan Lee käytti 1960-luvun sarjakuvissa, mutta sarjan käsikirjoittaja Ron Friedman muutti tarinoita huomattavasti, toisin kuin muissa Marveliin perustuvissa animaatiosarjoissa. Lähimmäksi sarjakuvalle uskollisena pysyi kaksiosainen jakso "Origin of Iron Man".

Äänirooleissa

Jaksot

1. kausi
And the Sea Shall Give Up Its Dead
Rejoice! I am Ultimo, Thy Deliverer
Data In, Chaos Out
Silence My Companion, Death My Destination
The Grim Reaper Wears a Teflon Coat
Enemy Without, Enemy Within
Origin of the Mandarin
The Defection of Hawkeye
Iron Man to the Second Power, osa 1
Iron Man to the Second Power, osa 2
Origin of Iron Man, osa 1
Origin of Iron Man, osa 2
The Wedding of Iron Man

2. kausi
The Beast Within
Fire and Rain
Cell of Iron
Not Far From the Tree
Beauty Knows No Pain
Iron Man, On the Inside
Distant Boundaries
The Armor Wars, osa 1
The Armor Wars, osa 2
Empowered
Hulk Buster
Hands of the Mandarin, osa 1
Hands of the Mandarin, osa 2

Lähteet 

 Marvel Animation Age Presents: Iron Man
 DRG4´s Iron Man the Animated Series Page (linkki vie Googlen hakusivulle, josta pääsee kyseiselle sivulle, koska suora linkki sivustolle ei toimi)]

Marvel-animaatiouniversumi
1990-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Nurmon ruokatehdas

Nurmon ruokatehdas on Atrian (aikaisemmin Itikka-Lihapolar) perustama suurteurastamo Seinäjoen pohjoispuolella Nurmossa. Päätös sen rakentamisesta syntyi, kun Tuottajain lihakeskuskunta oli perustettu muodostamaan Valion kaltainen valtakunnallinen tuottajajärjestö.

Tarve Nurmon ruokatehtaan perustamiseen syntyi, kun Tuottajain lihakeskuskunnan suunnitelmissa oli jalostaa liha Etelä-Suomessa, jolloin muu Suomi olisi jäänyt pelkästään alkutuottaja-alueeksi. Nurmon ruokatehtaan perustamispäätös hajotti Tuottajain lihakeskuskunnan, koska muodostuneessa tilanteessa Lounais-Suomen Osuusteurastamo ja Itikka-Lihapolar ajautuivat kilpailutilanteeseen keskenään.

Nurmon ruokatehtaan suuri automaattivarasto ja logistiikka ovat eurooppalaista huipputasoa. Korkea varasto kykenee automaattipakkaamaan kaikki tuotetut lihatuotteet vähittäiskaupan elintarvikelaatikkoon nopeasti

Nurmon ruokatehtaan yhteyteen on rakennettu kuudenn megawatin aurinkopuisto, jonka 24 000 aurinkopaneelia vastaavat yhdeksän jalkapallokentän alaa. Se tuottaa noin viisi prosenttia tehtaan kuluttamasta sähköstä. Investointi oli lähes 7 miljoonaa euroa ja takaisinmaksuaika on noin 10 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viikko Pellervo  Atria otti tavaranpyörityksen hallintaan
Talouselämä   Piiskaa tuli, lihatalot paransivat

Suomen elintarviketeollisuus
Teurastamot
Seinäjoen rakennukset ja rakennelmat
Nurmo
Meilahden kirkko

Meilahden kirkko () on Markus Tavion suunnittelema, 7. helmikuuta 1954 käyttöön vihitty keltatiilinen kirkkorakennus Meilahdessa Helsingissä. Kirkkoa kutsutaan myös Laupiaan Samarialaisen kirkoksi. Kirkkorakennukseen sijoittuu Meilahden seurakunnan kaksi kirkkoa: Meilahden kirkko ja aikaisemmin ruotsinkielisen seurakunnan käytössä ollut Tuomaankirkko. Kirkon osoite on Pihlajatie 16.

Kirkossa tehtiin peruskorjaus 1997. Toinen kirkon kelloista oli alkujaan suunniteltu Viipurin tuomiokirkkoon, mutta sitä ei ehditty asentaa ennen Karjalan luovutusta Neuvostoliitolle. Kello, jossa lukee Pro Viburgo, evakuoitiin ja lahjoitettiin Meilahden kirkolle.

Paavo Tynell on suunnitellut alttarikyntteliköt, kastemaljan ja orjantappuralamput, ja ne on valmistanut Tynellin johtama Taito Oy. Kirkossa on myös kastemalja, jota pidetään Rafael Blomstedtin suunnittelemana. Se on alun perin 1920-luvulla ollut Pasilan puukirkossa. Ehtoolliskaluston on suunnitellut Bertel Gardberg. Kirkossa on Marcussen & Sønin 40-äänikertaiset urut, jotka on asennettu 1959.

Matalamman Tuomaankirkon kirkkosalin seinässä on Armas Tirrosen keraaminen reliefi Laupias samarialainen (1954), jossa samarialainen kumartuu kärsivän puoleen. Taustalla on Pyhästä kolminaisuudesta muistuttava aaltoileva sädekuvio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kirkkoesittelyt – Meilahden kirkko
 Meilahden seurakunta

Helsingin kirkot
Meilahti
Suomen kivikirkot
Helsingin suojellut rakennukset