joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helena Dalli

Helena Dalli (o.s. Abela; s. 29. syyskuuta 1962) on maltalainen poliitikko, joka aloitti vuonna 2019 Von der Leyenin komission tasa-arvokomissaarina. Maltalla hän on toiminut ministerinä 2013–2019. Toisella ministerikaudellaan hänen vastuullaan olivat Eurooppa-asiat ja tasa-arvo. Ennen poliittista uraa Dalli on valittu Miss Maltaksi ja hän opetti Maltan yliopistossa.

Missi, näyttelijä ja koulutus 
Helena Dalli teki nuorena uraa mallina ja näyttelijänä. Hän voitti vuonna 1979 Miss Malta -kilpailun ja edusti maatansa Miss Maailma -kilpailussa. Vuonna 1985 Dalli näytteli yhdysvaltalais-italialaisessa yhteistuotannossa Ajojahti Maltalla. Pahasti flopanneessa elokuvassa Dalli esitti jämäkkää poliisia.

Dalli suoritti alemman korkeakoulututkinnon Maltan yliopistosta. Hänen pääaineenaan oli sosiologia. Hän jatkoi opintojaan Nottinghamin yliopistossa, mistä hän valmistui tohtoriksi poliittisesta sosiologiasta. Maltalla hän on opettanut yliopistossa talouden ja poliitikan sosiolologiaa, julkista valtaa ja oikeussosiologiaa.

Poliittinen ura 
Dalli siirtyi myöhemmin politiikkaan ja teki läheistä yhteistyötä työväenpuolueen Dom Mintoffin kanssa. Dalli valittiin vuonna 1996 Maltan parlamenttiin, ja hänestä tuli naisten oikeuksien parlamentaarinen valtiosihteeri. Vuosina 1998–2013 Dalli puolestaan toimi opposition varjoministerinä, jonka aluetta olivat julkishallinto, tasa-arvo, yleisradiotoiminta ja kansalliset sijoitukset.

Joseph Muscat valitsi Dallin vuoden 2013 vaalien jälkeen hallitukseensa. Dallin vastuulle tulivat työmarkkinaneuvottelut, kuluttaja-asiat ja kansalaisvapaudet. Vuoden 2017 vaalien jälkeen hänestä tuli Eurooppa-asioiden ja tasa-arvon ministeri. Dallin kaudella esiteltiin laki, joka mahdollisti samaa sukupuolta olevien avioliiton. Hän ajoi myös lakia, joka takasi intersukupuolisten oikeuksia, ja lakia, joka kielsi eheytymiskurssit.

Pääministeri Muscat nimesi vuonna 2019 Maltan ehdokkaaksi Euroopan komissioon. Hän oli ensimmäinen maltalaisnainen komissioehdokkaana. Von der Leyenin komissioon Dalli valittiin tasa-arvokomissaariksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Dalli Maltan parlamentin sivuilla 

Ministerit
Maltalaiset EU-komissaarit
Missit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
The Black Keysin diskografia

The Black Keys on yhdysvaltalainen rock-duo, joka perustettiin Akronissa, Ohiossa vuonna 2001.

Studioalbumit

EP:t

Singlet
 ”The Moan” (2002)
 ”Leavin' Trunk” / ”She Said, She Said” (2003)
 ”Set You Free” (2003)
 ”Hard Row” (2003)
 ”Have Love Will Travel” (2003)
 ”10 A.M. Automatic” (2004)
 ”Till I Get My Way” / ”Girl Is on My Mind” (2004)
 ”Your Touch” (2006)
 ”You're the One” (2006)
 ”Just Got to Be” (2006)
 ”Strange Times” (2008)
 ”I Got Mine” (2008)
 ”Same Old Thing” (2008)
 ”Tighten Up” (2010)
 ”Ohio” (2011)
 ”Howlin' for You” (2011)
 ”Next Girl” (2011)
 ”Lonely Boy” (2011)
 ”Gold on the Ceiling” (2012)
 ”Little Black Submarines” (2012)
 ”Fever” (2014)
 ”Turn Blue” (2014)
 ”Bullet in the Brain” (2014)
 ”Gotta Get Away” (2014)
 ”Weight of Love” (2015)
 ”Lo/Hi” (2019)
 ”Eagle Birds” (2019)
 ”Go” (2019)
 ”Shine a Little Light” (2019)
 ”Crawling Kingsnake” (2021)

Videoalbumit

Musiikkivideot

Diskografiat
Luettelo eri maiden tuottamasta vesivoimasta

Luettelo eri maiden tuottamasta vesivoimasta sisältää kultakin mantereelta sen suurimmat sähkön tuottajat. Taulukon alla on selostus käytetyistä lähteistä, jotka ilmoitetaan oikeassa sarakkeessa. Taulukossa on seuraavia asioita:
 vuosituotanto on alueella tuotettu sähköenergia terawattitunteina (TWh)
 tuotantokapasiteetti on alueella voimaloiden rakenteelliset maksitehot gigawatteina (GW)
 osuus sähköenergiasta on alueen vesivoiman prosenttiosuus kaikesta alueella tuotetusta sähköenergiasta (%)
 vuosituotannon teoreettinen potentiaali tarkoittaa alueella sijaitsevien vesivarojen teoreettista vuosituotantoa terawattitunteina (TWh) 
 vuosituotannon tekninen potentiaali tarkoittaa alueella valjastettavissa olevaa vesivoiman vuosituotantoa gigawatteina (GW) 
 tuotantokapasiteetin tekninen potentiaali tarkoittaa alueella valjastettavissa olevaa vesivoiman tuotantokapasiteettia gigawatteina (GW)

Lähteet taulukkoon 
Taulukko on kopioitu norjankielisestä artikkelista :no:Vannkraft. Artikkelin lähteet olivat kopioitaessa vanhentuneita ja niiden linkit olivat katkenneet. Vanhentuneisiin lähteisiin vuosilta 2009 viitataan viitenumerolla 0 = . Näiden tiedot on korvattu uusilla tiedoilla, joiden lähteet ovat: 2 = IHA vuodelta 2018 , 3 = IHA vuodelta 2017 , 4 = IHA vuodelta 2018 , 5 = Euroopan unionin energiantuotantobarometri 2017/2018

Lähteet
Talino Manu

Mahomet Emmanuel Yalim, taiteilijanimeltään Talino Manu (1966 – 3. syyskuuta 2009) oli tšadilainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän ehti julkaista kaksi albumia ja saada kansainvälistä arvostusta ennen kuin kuoli liikenneonnettomuudessa Kélon ja Bongorin välisellä tieosuudella. 

Manu oli kotoisin Moïssalasta. Hän tuli tunnetuksi soukoustyylisellä albumillaan Persévérer (2003), jota seurasi Il faut Oser (2005). Hänen laulujensa sanat olivat arabiaksi, ranskaksi ja sarakielillä. Manu työskenteli Ranskassa ja saavutti erityistä suosiota Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa sekä Kamerunissa. Hänet nimitettiin postuumisti Tšadin kansallisen ritarikunnan ritariksi. Vuonna 2011 N'Djamenaan avattiin Manun mukaan nimetty kulttuuritila, joka liitti yhteen baletin, teatterin ja orkesterin.

Lähteet 

Tšadilaiset muusikot
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1966 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Henri Hietala

Henri Hietala (s. 7. tammikuuta 2001 Hamina) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa.

Ura 
Hietala on Kotkan Titaanien kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Saimaan Palloon. Hietala oli kaudella 2016–2017 C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja Reko Ristolan kanssa tehoilla 2+9=11. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Pelicansiin, jossa suurin osa Hietalan kaudesta eteni seuran B2-nuorissa.

Kaudeksi 2018–2019 Hietala palasi Saimaan Palloon ja hän siirtyi seuran B-nuoriin. Kaudella 2019–2020 Hietala debytoi SM-liigassa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hietala teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmospuolustajapariin Jimi Jalosen viereen. Hietala sai ottelussa jääaikaa 3.30 minuuttia. Kauden 2020–2021 hän pelasi kokonaan SaiPan U20-joukkueessa.

Myös kauden 2021–2022 Hietala aloitti SaiPan U20-joukkueessa, mutta hän nousi kauden edetessä myös SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Hietala avasi maalitilinsä liigassa heti kahdella osumalla kauden yhdeksännessä ottelussaan 28. tammikuuta 2022 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Markku Tähtinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Loppukaudella Hietala vakiinnutti paikkansa SM-liigassa, jossa hän pelasi kaikkiaan 25 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6. Helmikuussa 2022 Hietala teki SaiPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen.

Yksityiselämä 
Henri Hietalan isoisä Pertti Hietala pelasi koripalloa ja oli SM-sarjan paras korintekijä kaudella 1967–1968.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Saimaan Pallon pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Niklas Virtanen

Niklas Virtanen (s. 23. syyskuuta 1999 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura 
Virtanen on Laitilan Jyskeen kasvatti. Hän juniorina sittemmin Rauman Lukkoon. Virtanen voitti kauden 2014–2015 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2016–2017 hän oli 20 osumallaan seuran B-nuorten paras maalintekijä. 

Kaudeksi 2019–2020 Virtanen siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Hän debytoi samalla kaudella myös SM-liigassa, jossa Virtanen pelasi neljä runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Virtanen merkittiin Pelicansin kakkosketjun oikeaan laitaan Artturi Toivolan ja Samuel Salosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.32 minuuttia. Virtanen keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä. Hän teki liigauransa avausmaalin neljännessä ottelussaan, runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 12. maaliskuuta 2020 Saimaan Palloa vastaan. Ilkka "Ili" Varmavuo valitsi Virtasen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.

Virtanen siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän pelasi siellä tulokaskaudellaan 17 runkosarjaottelua tehopistein 4+5=9 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Heinäkuussa 2021 Virtanen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Heinolan Peliittojen pelaajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Tomi Purmola

Tomi Purmola (s. 1. tammikuuta 2000 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaata. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura 
Purmola on Kiekko-Vantaan kasvatti. Hän toimi kaudella 2015–2016 seuran C-nuorten varakapteenina. Purmola oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+9=11. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Kiekko-Vantaan B2-nuorissa, joiden paras maalintekijä Purmola oli 25 osumallaan. Kaudella 2016–2017 hän toimi Kiekko-Vantaan B-nuorten varakapteenina. Purmola oli B-nuorten SM-sarjassa kahdeksalla osumallaan joukkueen paras maalintekijä.

Kaudeksi 2018–2019 Purmola siirtyi Pelicansin junioreihin. Kaudella 2019–2020 hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Purmola pelasi kolme runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Purmola merkittiin heti Pelicansin ykkösketjun vasempaan laitaan Roope Elimäen ja Miro-Pekka Saarelaisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.48 minuuttia. Kauden 2020–2021 Purmola pelasi kokonaan Pelicansin U20-joukkueessa, jonka varakapteeniksi hän nousi. Purmola oli tehoilla 22+20=42 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko U20 SM-sarjan alku- ja runkosarjan yhteenlasketun maalipörssin neljännen sijan JYPin Joakim Kemellin kanssa. Purmola voitti myös Pelicansin sisäisen tehotilaston lukemalla +27.

Kaudeksi 2021–2022 Purmola siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän pelasi alkukaudella yhdeksän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja kaksi Suomen Cupin ottelua tehopistein 1+2=3, kunnes marraskuussa 2021 Purmola palasi loppukauden kattavalla sopimuksella jatkamaan Mestis-pelejään kasvattajaseuraansa Kiekko-Vantaaseen.

Muuta 
Purmolan pikkuveli Eetu on pelannut myös jääkiekkoa hyökkääjänä.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Kiekko-Vantaan pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Mounira Mitchala

Mounira Mitchala (s. 19. syyskuuta 1979 N'Djamena) on tšadilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen laulukielensä on arabia.

Mitchalan isä, Tšadin yliopiston rehtorinakin toiminut kielitieteilijä Khalil Alio joutui Hissène Habrén hallinnon aikana lähtemään perheineen maanpakoon ensin Saksaan ja sitten Nigeriaan vuoteen 1992 saakka. Mitchala oli jo ennen paluuta Tšadiin saanut isältään perehdytystä tšadilaisiin tyyleihin sekä yhdysvaltalaiseen bluesiin ja jazziin. Vuonna 1999 Mitchala pääsi opiskelemaan oikeustiedettä. Vuonna 2000 hän esiintyi H'Sao-yhtyeen jäsenen Calebin kanssa. Mitchala jatkoi opintojaan samalla kun konsertoi säännöllisesti N'Djamenassa. Hän pääsi laulamaan Tšadin kautta kulkeneiden kansainvälisten artistien, kuten Ismaël Lôn, Tiken Jah Fakolyn ja Oumou Sangaren taustalla.

Vuonna 2004 Mitchala sai työpaikan oikeusistuimesta N'Djamenasta ja jatkoi tämän työn lomassa musiikillista toimintaansa. Vuonna 2005 hän tapasi DJ Frédéric Gallianon, joka valitsi hänet Tšadin edustajaksi African Divas -projektiinsa. Musiques Métisses -festivaalin johtaja Christian Mousset kutsui Mitchalan Ranskaan, jossa tämä levytti ensialbuminsa (Talou Léna, 2007). Joulukuussa 2007 Salif Keïta ja RFI:n tuomaristo nimesivät Mitchalan RFI:n tulokaspalkinnon saajaksi Conakryssa. Tämän jälkeen laulaja teki kiertueen Länsi-Afrikassa ja Euroopassa. Keväällä 2011 hän palasi studioon äänittämään Chili Houritki -albumia, joka ilmestyi maaliskuussa 2012. Samana vuonna hänelle myönnettiin Abidjanissa Kora-palkinto. Vuonna 2014 Mitchala sai Etelä-Afrikassa African Francophone Awardin (AFASA).

Mitchalan sisko on runoilija, kuvataiteilija Salma Khalil.

Lähteet 

Tšadilaiset muusikot
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Julia Liikala

Julia Liikala (s. 20. maaliskuuta 2001 Peräseinäjoki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Naisten Liigassa Hämeenlinnan Pallokerhoa kausilla 2016–2021 pelaten liigassa 109 runkosarjaottelua, joissa hän teki 36 maalia ja sai 58 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän teki 13 ottelussa kaksi ja syötti viisi maalia. Hän on edustanut HIFK:ta kaudesta 2021–2022 lähtien.

Liikala on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 46 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia sekä saanut 13 syöttöpistettä. Hän on osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Hänet valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin Kanadan MM-kilpailuissa 2021 ja Pekingin olympialaissisa 2022. Hän on pelannut naisten maajoukkueessa 36 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä ja syöttänyt kaksi maalia.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiira Yrjänen

Kiira Yrjänen (s. 2. tammikuuta 2002 Riihimäki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Naisten Liigassa Team Kuortanetta kaudesta 2017–2018 alkaen. Hän on kevääseen 2021 pelannut yhteensä 84 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 45 maalia ja saanut 34 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän on 15 ottelussa tehnyt kahdeksan maalia ja saanut kymmenen syöttöpistettä. Hän on saavuttanut yhden SM-pronssin.

Yrjänen on Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Hänet valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän on 2.4.2021 mennessä pelannut kolme naisten maaottelua ja tehnyt yhden maalin.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanni Rantala

Sanni Rantala (s. 8. heinäkuuta 2002 Riihimäki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Naisten Liigassa Kiekko-Espoota kaudesta 2021–2022 alkaen. Aiemmin hän pelasi kausilla 2017–2020 Team Kuortaneessa yhteensä 83 runkosarjaottelua, joissa hän teki 14 maalia ja sai 34 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän on 20 ottelussa tehnyt yhden maalin ja saanut 11 syöttöpistettä. Hän on saavuttanut yhden SM-pronssin (2018).

Rantala on Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Vuoden 2020 MM-kilpailuissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Rantala valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän teki Pekingin olympialaisissa 2022 Suomen pronssijoukkueessa yhden maalin ja syötti toisen. Hän on pelannut 25 maaottelua, joissa hän on viimeistellyt kolme ja alustanut neljä maalia.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Perussuomalainen Nuoriso

Perussuomalainen Nuoriso on perussuomalaisten nuoriso- ja opiskelijajärjestö. Se perustettiin 4. maaliskuuta 2020 aiemman nuorisojärjestön Perussuomalaiset Nuoret tilalle. Perussuomalaisen Nuorison ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Jenna Simula, ja hänen seuraajakseen tehtävässä valittiin Miko Bergbom. Nuorisojärjestön varsinainen jäsenyys edellyttää kuulumista Perussuomalaiset-puolueeseen.

Historia 
Järjestö perustettiin, kun aiempi nuorisojärjestö Perussuomalaiset Nuoret ei hyväksynyt sääntömuutosta, jolla yhdistyksen jäseniksi olisivat päässeet vain puolueen jäsenet.  Perussuomalaiset Nuoret hakeutui konkurssiin keväällä 2020.

Tammikuussa 2021 Perussuomalaisen nuorison puheenjohtaja Miko Bergbom ja kansanedustaja Jani Mäkelä pyysivät kansalaisia raportoimaan opetuksen puolueellisuudesta lähettämällä järjestölle viestejä, kuvia ja kokemuksia. Bergbomin mukaan perussuomalaisia on yhdistetty rasismiin. Opettajien ammattijärjestö piti toimintaa ilmiantokampanjana ja Opetushallitus ilmoitti, että se ei hyväksy opettajien painostamista, maalittamista tai uhkailua.

Johtohenkilöt

Puheenjohtajat
Jenna Simula 2020–2020
Miko Bergbom 2020–

Varapuheenjohtajat

 Asseri Kinnunen 2020–2020
 Laura Jokela 2020–2021 (1. vpj.)
 Joakim Vigelius 2020– (2020-2021 asti 2. vpj, 2022- 1. vpj.)
 Ville Muilu 2020–2021 (3. vpj.)
 Jonni Levaniemi 2022- (2. vpj.)
 Lauri Laitinen 2022- (3. vpj.)

Pääsihteerit
Laura Jokela 2021–
Antti Moisander 2020–2020
Santeri Eskola 2020–

Edustajiston puheenjohtajat

Lähteet 

32.4 Sisäpolitiikka, puolueet
Perussuomalaiset
Suomalaisten puolueiden nuorisojärjestöt
Ine

Ine tai Ini (k. noin 728 Rooma) oli Wessexin kuningas 688–726. Anglosaksien kronikan mukaan hän nousi valtaistuimelle Cædwallan luovuttua kruunusta vuonna 688. Ine oli Wessexin vahvimpia hallitsijoita ennen Alfred Suurta, ja hän julkaisi lait, jotka ovat varhaisen Englannin yhteiskuntaolojen merkittävä lähde.

Inen sukutaustasta on lähteissä ristiriitaisia tietoja. Anglosaksien kronikan käsikirjoituskopio A:n mukaan Ine oli Cenredin poika ja polveutui kuningas Ceawlinin oletetusta pojasta Cuthwinesta. William Malmesburylaisen mukaan Ine olisi kuitenkin polveutunut Cynegilsin veljestä Cuthbaldista.

Vuodelle 687 päivätyn sopimuksen mukaan Ine lahjoitti maata Berkshirestä apotti Heanille. Devonin valtaus toteutui luultavasti Inen valtakaudella, ja Exeterin luostari perustettiin vuonna 690. Anglosaksien kronikka kertoo, että Kentin miehet pääsivät sopimukseen Inen kanssa ja antoivat hänelle 30 000 korvaukseksi Cædwallan veljen Mulin surmasta. Samana vuonna Ine saattoi voimaan uudet lait, jotka olivat määräyksiltään huomattavasti tarkempia kuin aiemmat. Säädöksiin kuului muun muassa vuosittainen kirkollisvero kaikille vapaille miehille. Vero määräytyi kunkin maaomaisuuden mukaan ja maksettiin Martinpäivänä, yleensä viljana.

Shelbornen piispanistuin perustettiin vuonna 705, ja ensimmäiseksi piispaksi nimitettiin Malmesburyn luostarin apotti Aldhelm. Hiippakuntaan kuuluivat uudet valloitetut alueet Dorset, Somerset ja Devon. Länsisaksien ensimmäiset synodit pidettiin Aldhelmin kutsusta.

Ine liittoutui vuonna 710 Sussexin kuninkaan Nunnan kanssa Cornwallin brittejä vastaan.  Anglosaksien kronikan mukaan Ine tappoi vuonna 721 Cynewulfin. Sussexissa oli ryhdytty valmistelemaan Inen syrjäyttämistä, ja Ine taisteli sussexilaisia vastaan vuonna 722 ja 725, jolloin hän surmasi Ealdberhtin. Beda Venerabiliksen mukaan Ine hallitsi 38 vuotta ja luopui sitten kruunusta ja lähti pyhiinvaellusmatkalle Roomaan. William Malmesburylaisen mukaan Inen vaimo Æthelburh kannusti miestään pyhiinvaellukselle ja seurasi häntä Roomaan vuonna 726.

Lähteet 

Englannin anglosaksikuninkaat
600-luvulla syntyneet
720-luvulla kuolleet
Mika Salminen

Mika Olavi Salminen (s. 1965 Helsinki) on suomalainen virologi. Hän työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) terveysturvallisuusosaston johtajana ja tutkimusprofessorina. Syyskuun alusta 2022 hänestä tulee THL:n hyvinvointivaikuttajat-osaston johtaja. Häntä on haastateltu suomalaisissa tiedotusvälineissä tartuntatautien ja terveysturvallisuuden asiantuntijana erityisesti koronaviruspandemiaan liittyen.

Koulutus 
Salminen valmistui filosofian maisteriksi mikrobiologian alalta Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1994. Hän on ollut virologian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1998. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa Identification of genetic subtypes of HIV-1 (1994) käsitteli ykköstyypin HI-viruksen (HIV-1) esiintymismuotojen geneettistä tunnistamista. Vuosina 2003–2004 Salminen suoritti johtamisen JET-tutkinnon Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa ja vuosina 2003–2005 infektioepidemiologian varttuneen asiantuntijan koulutusohjelman.

Ura 
Salmisen asiantuntemus liittyy tartuntatautien seurantaan ja torjuntaan, kansainväliseen terveysturvallisuuteen, infektiouhkiin varautumiseen, mikrobiologiaan ja kansanterveyspolitiikkaan.

Salmisen päätehtävät ovat THL:n terveysturvallisuusosaston johtajuus, THL:n johtoryhmän jäsenyys, puolustusvoimien ja THL:n biouhkien osaamiskeskuksen johtajuus sekä Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) tieteellisen neuvoston jäsenyys.

Lähteet 

Suomalaiset professorit
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset virologit
Michał Czajkowski

Michał Czajkowski, Sadyk paša (1808−1886) oli puolalainen kirjailija ja seikkailija. Hän oli syntyisin Vähä-Venäjältä puolalaisista vanhemmista ja otti osaa Puolan kapinaan 1831. Hänen ’Kasakkakertomuksensa’ (1837), samoin kuin sen jälkeen ilmestyneet novellinsakin, tulivat reippaan kertomatapansa ja jännittävien tapahtumiensa ansiosta suosituiksi. Kyllästyneenä kirjallisuuteen Czajkowski kääntyi 1841 valtiollisen seikkailun alalle.

Czajkowski lähti Turkkiin ruhtinas Adam Czartoryskin lähettiläänä ottamaan selkoa turkkilaisten mielialasta Puolaa kohtaan. Mentyään naimisiin puolalaisen runoilijan Juliusz Slowackin nuoruudenrakkauden kanssa hän kääntyi islamin uskoon, saavutti Turkin hallituksen luottamuksen ja johti Sadyk pašan nimellä Krimin sodassa itse muodostamaansa turkkilaista kasakkajoukkoa. Vuonna 1860 hän oli jo kyllästynyt vapausharrastuksiin ja alkoi kannattaa itsevaltiutta. Oltuaan aikanaan Turkissa korkeissa viroissa, muun muassa Bukarestin kuvernöörinä, hän anoi 1872 armahdusta Venäjän hallitukselta ja sen saatuaan asettui asumaan Ukrainaan, jossa hän teki itsemurhan. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät Leipzigissa 1863−1873.

Lähteet

Aiheesta muualla

Puolalaiset kirjailijat
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1886 kuolleet
Lihajaloste

Lihajaloste tarkoittaa teollista lihavalmistetta. Lihajalosteita ovat esimerkiksi makkara, valmismarinoitu liha, kinkku, nugetit ja eineslihapullat, pekoni, maksapasteija ja lihahyytelö.

Suurin osa Suomessa myydystä lihasta koostuu lihajalosteista ja noin kolmannes Suomessa kulutetusta lihasta käytetään makkaran, kinkun ja vastaavien tuotteiden valmistukseen, joita keskivertosuomalainen nauttii yhteensä päivittäin yli 50 grammaa. Lihan teollinen marinointi on suosittua etenkin broilerin kohdalla, ja 2000-luvun alussa jopa noin 70 prosenttia suomalaisesta siipikarjan lihasta saatettiin myydä marinoituna.

Lihajalosteiden säilyvyyttä on parannettu yleensä joko savustamalla tai lisäämällä niihin muitakin säilyvyyttä parantavia aineita kuin suolaa. Esimerkiksi marinoituna myydyt lihasuikaleet saattavat sisältää jopa 16 erilaista lisäainetta.

Terveysriskit 
Vuonna 2013 julkaistun eurooppalaistutkimuksen mukaan lihajalosteiden 20 gramman ylittävä päivittäin käyttö lisää 3 prosentilla riskiä kuolla muuta väestöä nuorempana aina 40 grammaan asti, kun muut terveyteen vaikuttavat tekijät pyritään ottamaan huomioon. Jos lihajalosteita nauttii 40-80 grammaa päivässä, riski on 10 prosenttia suurempi ja jos määrä on 80-160 grammaa, riski kasvaa 20 prosenttiin. Ylimääräiset kuolemat johtuivat etenkin sydän- ja verenkiertoelinten sairauksista ja syövistä. Syyksi on arveltu lihajalosteiden sisältämiä lisäaineita, kuten nitraattia ja fosfaattia sekä polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä, heterosyklisiä aromaattisia amiineja ja nitrosoamiineja.

WHO luokitteli teolliset lihajalosteet syöpää aiheuttaviksi vuonna 2015 sillä perusteella, että sitä runsaasti käyttävillä oli todettu muita enemmän paksusuolen syöpää. WHO:n asiantuntijapaneeli laski myös prosessoidut kalanlihatuotteet teollisiksi lihajalosteiksi. 

Teolliset lihajalosteet joutuivat samaan haitallisuusluokkaan kuin tupakka tai asbesti. Luokitus tarkoittaa sitä, että on olemassa vahvaa tieteellistä näyttöä siitä, että makkarat ja muut teollisesti säilötyt lihatuotteet lisäävät terveysriskejä, mutta se ei tarkoita sitä, että esimerkiksi makkaran syönti olisi terveydelle yhtä vaarallista kuin tupakointi.

Vuonna 2019 julkaistu tieteellinen arviointi päätyi siihen, että prosessoidun lihan kulutuksen ja sairauksien välillä havaittu yhteys on niin heikko, että se selittyy todennäköisesti muulla tavalla kuin syy-seuraussuhteella.  Vuonna 2021 julkaistun tieteellisen tutkimusyhteenvedon mukaan suurin osa aiemmin julkaistuja tutkimusyhteenvetoja sisälsi lisäksi vakavia metodologisia virheitä. Monesta tutkimusyhteenvedosta oli esimerkiksi puuttunut kohdetutkimuksissa käytettyjen tutkmusmenetelmien tieteellistä pätevyyttä koskeva tarkastelu. Aineistona käytettyjen tutkimusten valikointi ei myöskään ollut ollut aina riittävän systemaattista ja läpinäkyvää. Lisäksi havaittiin muun muassa, että aineistona olevien tutkimusten tuloksia oli julkaistu valikoiden siten että osa tuloksista on jätetty julkaisematta.

Lähteet 

Ruoka
Anna Juusonen

Anna Juusonen on ollut lapsinäyttelijänä televisiosarjassa Tahdon asia.

Filmografia 
 Tahdon asia (2005) – Julia Tiutinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset lapsinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Kirsi Paltto

Kirsi Máret Paltto (s. 1974 Fierranjohka, Finnmark) on Norjan Kaarasjoella asuva saamelainen kääntäjä, opettaja, kirjailija ja yrittäjä (ABC-Company E-skuvla AS).

Paltto on valmistunut Tromssan yliopistosta filosofian kandidaatiksi. Hänen esikoiskirjansa oli pohjoissaamenkielinen Gos don leat, Elle? (2019).

Kirsi Paltto sai saamelaisen Gollegiella-kielipalkinnon vuonna 2016 yhdessä puolisonsa Jan Skoglund Palton (s. 1961) sekä siskosten Ingá-Márja ja Máret Steinfjellsin kanssa. Paltot palkittiin pitkään jatkuneesta työstään pohjoissaamen, eteläsaamen ja luulajansaamen edistämiseksi, sillä he ovat vuosien ajan merkittävästi osallistuneet kielenopetusmenetelmien ja -välineiden kehittämiseen sekä kieliä äidinkielenään puhuville että niitä alusta asti opetteleville lapsille, nuorille ja aikuisille.

Paltto on osallistunut myös mielenilmauksiin saamelaisalueella, esimerkiksi vuonna 2017 kaavailtua vedenpullotuslaitoksen perustamista vastaan.

Lähteet

Saamelaiskirjailijat
Norjalaiset kirjailijat
Norjalaiset opettajat
Kielenkääntäjät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Palsamiköynnökset

Palsamiköynnökset (Schisandra) on yksi kolmesta palsamiköynnöskasvien (Schisandraceae) heimoon kuuluvasta kasvisuvusta. Palsamiköynnösten sukuun kuuluu noin 25 lajia, joista idänpalsamiköynnöstä eli palsamiköynnöstä (Schisandra chinensis) käytetään köynnöstävänä koristekasvina.

Lajeja 
 Schisandra chinensis – idänpalsamiköynnös eli palsamiköynnös, sitruunaköynnös
 Schisandra elongata
 Schisandra grandiflora
 Schisandra propinqua
 Schisandra rubriflora – hurmepalsamiköynnös

Lähteet 

Palsamiköynnöskasvit
Powerwolfin diskografia

Powerwolf on saksalainen power metal -yhtye. Yhtyeen musiikille on tyypillistä synkkä tunnelma sekä musiikillisesti että sanoituksellisesti.

Studioalbumit 
 Return in Bloodred (2005)
 Lupus Dei (2007)
 Bible of the Beast (2009)
 Blood of the Saints (2011)
 Preachers of the Night (2013)
 Blessed & Possessed (2015)
 The Sacrament of Sin (2018)
 Metallum Nostrum (2019)
 Call of the Wild (2021)

Livealbumit 
 Alive in the Night (2012)
 The Metal Mass – Live (2016)
 Preaching at the Breeze (2017)
 The Monumental Mass – A Cinematic Metal Event (2022)

Kokoelmat 
 Metallum Nostrum (2019)
 Best of the Blessed (2020)

Boksisetit 
 Trinity in Black (2011)
 The History of Heresy I (2014)
 The History of Heresy II (2014)

EP:t 
 Wolfsnaechte 2012 - Tour EP (2012) (split Mystic Prophecyn, Stormwarriorin ja Lonewolfin kanssa)
 The Rockhard Sacrament (2013)
 Wolfsnächte 2015 Tour EP (2015)

Singlet 
 In Blood We Trust (2007)
 Raise You Fist, Evangelist (2009)
 Sanctified With Dynamite (2011)
 We Drink Your Blood (2011)
 Amen & Attack (2013)
 Army of the Night (2015)
 Armata Strigoi (2015)
 Demons Are a Girl's Best Friend (2018)
 Midnight Madonna (2018)
 Fire & Forgive (2018)
 Incense & Iron (2018)
 Kiss of the Cobra King (2019)
 Werewolves of Armenia (2020)
 Sanctified with Dynamite (Live) (2020)
 Beast of Gévaudan (2021)
 Dancing with the Dead (2021)
 Sainted By the Storm (2022)
 My Will Be Done (2022)

Videoalbumit 
 The Wacken Worship (2008)
 The Metal Mass – Live (2016)

Musiikkivideot 

Diskografiat
Jesse Uusiperhe

Jesse Uusiperhe (s. 22. helmikuuta 1998) on suomalainen maantiekilpapyöräilijä. Hän edustaa Suomessa Turun Urheiluliittoa. 

Vuodesta 2020 alkaen Uusiperhe on ajanut belgialaisen Asfra Racing joukkueen väreissä.

Lähteer 

Suomalaiset pyöräilijät
Faija (artisti)

Faija, oikealta nimeltään Aaron Martikainen, on suomalainen laulaja. Hän julkaisi ensisinglensä Olutta ja mennyttä 15. kesäkuuta 2018. Mukana singlellä on Tauski.

Faijalta ilmestyi ensisinglensä jälkeen vuonna 2018 kappale Pubiruusu ja vuonna 2019 kappale Suomalaisen miehen kyyneleet.

Yksityiselämä 
Martikainen on opiskellut pianoa ja klassista kitaraa konservatoriossa sekä valmistunut Sibelius-lukiosta 2014. Musiikin lisäksi Martikainen on opiskellut lakia Tallinnan yliopistossa.

Diskografia

Singlet 

 ”Olutta ja mennyttä (feat. Tauski)” (2018)
 ”Pubiruusu” (2018)
 ”Suomalaisen miehen kyyneleet” (2019)
 ”Tobleronea” (2020)
 ”Noin vuorokauden mittainen taivas” (feat. Pasi ja Anssi) (2020)
 ”Sama suunta” (2021)
"Soppahousut" (2021)
"Milla Magia" (2022)

Vierailut 
 ”Ei lahaa ei huolii” – (Teflon Brothers) (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomalaisen miehen kyyneleet -musiikkivideo

Elävät henkilöt
Suomalaiset iskelmälaulajat
Syntymävuosi puuttuu
Pallosuppusammal

Pallosuppusammal (Physcomitrium sphaericum) on nuotiosammalten (Funariaceae) heimoon ja Physcomitrium-sukuun kuuluva lehtisammallaji.

Pallosuppusammal on alle 5 millimetrin korkuinen. Sen itiöt ovat 25–32 mikrometrin mittaisia.

Pallosuppusammal on levinnyt laajalle alueelle Euraasian lauhkeisiin osiin Intiaan, Japaniin ja Koreaan asti. Baltiassa sitä ei kuitenkaan tavata, ja se on hävinnyt Ruotsista, Puolasta, Suomesta, Alankomaista ja Italiasta. Ruotsista sitä on havaittu vain yhdeltä paikalta 1910-luvun puolivälissä ja lopussa. Suomessa lajia on historiassa tavattu vain kahdesti, joista uudempi kerta on vuodelta 1906. Pallosuppusammal on uhanalainen monissa Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa.  Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.

Lähteet 

Aitosammalet
Suomen äärimmäisen uhanalaiset kasvit
Yvonne Farrell

Yvonne Farrell (s. 1951 Tullamore, Irlanti) on irlantilainen arkkitehti, joka on tehnyt 1970-luvulta asti yhteistyötä Shelley MacNamaran kanssa. He perustivat vuonna 1978 Grafton Architectsin ja saivat vuonna 2020 Pritzker-palkinnon.

Elämä ja ura 
Yvonne Farrell kasvoi Tullamoren kaupungissa, ja hän opiskeli arkkitehtuuria University College Dublinissa. Siellä hän tapasi vuotta nuoremman Shelley MacNamaran, jonka kanssa hän aloitti pitkän yhteisen uran. He opiskelivat Dublinissa rationalististen arkkitehtien alaisuudessa. He valmistuivat vuonna 1976 ja saivat molemmat mahdollisuuden jatkaa siellä opettajina.

Farrell ja McNamara perustivat vuonna 1978 kolmen muun henkilön kanssa Grafton Architectsin. Vain Farrell ja McNamara ovat jääneet jäljelle alkuperäisistä osakkaista. Heidän yhteistyöstään syntyi Irlantiin monia rakennuksia. Ensimmäisen kansainvälisen toimeksiannon Grafton Architects sai vuonna 2009, kun he suunnittelivat Luigi Bocconi -yliopiston Milanoon. Sen jälkeen he ovat suunnitelleet muun muassa Universidad de Ingeniería y Tecnologían kampuksen Limaan, Institut Mines-Télécomin rakennuksen Pariisiin ja Université Toulouse 1 Capitolen taloustieteen laitoksen Toulouseen. Näistä UTEC:n kampus Limassa on ertyisen tunnettu, ja se sai Royal Institute of British Architectsin ensimmäisen kansainvälisen palkinnon.

Farrell ja McNamara jakoivat vuonna 2020 arkkitehtuurin arvostetuimman palkinnon Pritzkerin.  He voittivat myös Euroopan unionin Mies van der Rohe -arkkitehtuuripalkinnon (2022).

Lähteet 
{{

Aiheesta muualla 
Grafton Architectsien kotisivut 

Irlantilaiset arkkitehdit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Juustovalmuska

Juustovalmuska (Tricholoma roseoacerbum) on valmuskoihin kuuluva sienilaji. Se esiintyy Euroopassa ja luoteisessa Pohjois-Amerikassa. Sen lakki on 5–12 senttimetrin levyinen ja jalka 2–7 senttimetriä pitkä.

Lähteet

Valmuskat
U.D.O:n diskografia

U.D.O. on Udo Dirkschneiderin vuonna 1987 perustama saksalainen heavy metal -yhtye. U.D.O. oli toiminnassa vuoteen 1992 saakka, kunnes Dirkschneider palasi laulajaksi Accept-yhtyeeseen. Acceptin hajottua toisen kerran, Dirkschneider kokosi U.D.O.n uudelleen vuonna 1996.

Studioalbumit

Livealbumit

EP:t

Kokoelma-albumit

Singlet
 They Want War (1988)
 Heart of Gold (1990)
 Faceless World (1990)
 Two Faced Woman (1997)
 Independence Day (1997)
 Lovemachine (1998)
 Dancing With An Angel (2002)
 24/7 (2005)
 The Wrong Side of Midnight (2007)
 Infected (2009)
 Leatherhead (2011)
 Metal Machine (2013)
 Steelhammer (2013)
 Decadent (2014)
 Rising High (2018)
 One Heart One Soul (2018)
 Make the Move (2018)
 Neon Diamond (2020)
 We Are One (2020)
 Metal Never Dies (2021)
 Kids And Guns (2021)
 Prophecy (2021)

Videoalbumit
 Nailed to Metal: The Complete History (2003)
 Thudervision (2004)
 Mastercutor Alive (2008)
 Live in Sofia (2012)
 Steelhammer: Live from Moscow (2014)
 Navy: Metal Night (2015)
 Live in Bulgaria 2020 – Pandemic Survival Show (2021)

Musiikkivideot
 They Want War (1988)
 Go Back to Hell (1988)
 Break the Rules (1989)
 Heart of Gold (1990)
 Independence Day (1997)
 Dancing with an Angel (2002)
 Thunderball (2004)
 The Arbiter (2004)
 Trainride in Russia (2004)
 Blind Eyes (2004)
 Mean Streets (2005)
 The Wrong Side of Midnight (2007)
 Black and White (2009)
 Leatherhead (2011)
 I Give as Good as I Get (2011)
 Metal Machine (2013)
 Heavy Rain (2013)
 Decadent (2014)
 One Heart One Soul (2018)
 Neon Diamond (2020)
 We Are One (2020)
 Kids And Guns (lyriikkavideo, 2021)
 Prophecy (2021)

Lähteet 

Diskografiat
Aavikkokulkusirkka

Aavikkokulkusirkka (Schistocerca gregaria) on heinäsirkkojen (Acrididae) heimoon kuuluva hyönteislaji, joka suurina esiintyminä on aiheuttanut laajamittaisia viljelykasvien tuhoja, kuten vuosina 2003–2005 ja 2019–2020.

Koko ja ulkonäkö 

Aavikkokulkusirkkanaraat ovat 50–60 millimetrin mittaisia, koiraat noin 40–50 millimetrin mittaisia. Aavikonkulkusirkat voidaan jakaa kahteen "muotoon", yksinäisiin ja laumassa eläviin. Ensin mainitun muodon sekä koiras että naaras vaihtelevat väritykseltään vihreästä vaaleanruskeaan, ja pronotum on kupera. Laumassa elävän muodon koiras on keltainen punaisilla kuvioinnilla ja naaras on vaaleanruskea. Tämän muodon pronotum on kovera tai suora. Sukukypsyyttä saavuttamattomat aikuiset yksilöt ovat vaaleanpunaisia.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Aavikkokulkusirkkaa tavataan Länsi- ja Pohjois-Afrikassa, Välimeren alueella, Lähi-idässä, Turkissa, Iranssa sekä Keski-Aasiassa. Ne elävät aavikoilla ja puoliaavikoilla.

Ravinto, elintavat ja lisääntyminen 

Aavikkokulkusirkka syö hyvin monenlaista kasvillisuutta, kuten sen levinneisyysalueella kasvavia pensaita, ruohoja sekä tuholaisepidemioiden aikana myös viljelykasveja. Se suosii erityisesti helmihirssiä (Pennisetum glaucum). Yksi aikuinen aavikkokulkusirkka voi vuorokauden aikana kuluttaa lehtiä oman painonsa verran. Aavikkokulkusirkka voi vuoden aikana kasvattaa kahdesta viiteen sukupolvea. Yksinään elävät naaraat tuottavat 60–80 munaa yhtä poikuetta kohti, laumassa elävät vain 40–60. Munien kuoriutumisessa kestää kaksi viikkoa. Laumassa elävän muodon nymfit käyvät ennen aikuistumistaan viisi kehitysvaihetta ja yksinäisen muodon nymfit kuusi. Suotuisissa olosuhteissa aikuistuminen tapahtuu kahdeksassa viikossa, mikä taas epäsuotuisissa voi vaatia kuukausia. Yleensä aavikkokulkusirkka sukukypsä kolmen viikon ikäisenä, mutta sademäärän ollessa alle 200 millimetriä tämä saattaa viivästyä. Yhteensä aavikkokulkusirkka elää noin 3–5 kuukautta. Aavikkokulkusirkkoja on sallittua käyttää elintarvikkeena varta vasten ihmisravinnoksi kasvatettuna. Lajia käytetään myös lemmikkieläinten ruokana. Aavikkokulkusirkka kuuluu niihin hyönteisiin, joita hyödynnetään hyönteistaloudessa proteiinien ja rasvojen tuotannossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
KorkeasaariZoo: Aavikkokulkusirkka
UniProt: Taxonomy - Schistocerca gregaria (Desert locust)  (Gryllus gregarius) 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Schistocerca gregaria 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Schistocerca gregaria 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Schistocerca gregaria (desert locust) 
Plantwise: Desert locust (Schistocerca gregaria) 
Pherobase: Semiochemicals of Schistocerca gregaria, the Gregarious desert locust 

Heinäsirkat
KalPa Naiset

KalPa Naiset on kuopiolaisen urheiluseura Kalevan Pallon naisten jääkiekkojoukkue, joka pelaa korkeimmalla sarjatasolla Naisten Liigassa. Kotiottelut pelataan Olvi Areenalla ja Lippumäen jäähallissa. Joukkueen tunnusvärit ovat keltainen ja musta.

Kalpan vastuuvalmentajana toimii kaudella 2019–2020 Marjo Voutilainen, joka on toiminut joukkuuen päävalmentajana kaudesta 2016–2017 asti.

Joukkueen kapteeniston kaudella 2019-2020 muodostavat puolustaja Emma Ritari, keskushyökkääjä Tanja Niskanen sekä puolustaja Eveliina Nurmi.

Sijoitukset

Lähteet

Jääkiekon naisten SM-liiga
Kalevan Pallo
Tyrantti

Tyrantti on suomalainen, suomenkielistä metallimusiikkia soittava yhtye pääkaupunkiseudulta. Tyrantti perustettiin Espoossa kesällä 2016 vanhojen opiskelukaverien Nahka-Samin, Henkan ja Paha-Tapion kesken. 

Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti Helsingissä 15. kesäkuuta 2017. Tyrantti on julkaissut toistaiseksi kaksi albumia Playground Music Finlandin kautta. Ilmestyessään 2019 ensimmäinen albumi Tyrantti nousi Suomen virallisen listan sijalle kuusi. Tyrantin toinen albumi Orjaplaneetta debytoi vuonna 2021 sijalla neljä. 

Vuonna 2018 yhtye julkaisi oman oluen, Kobran, yhdessä tuusulalaisen pienpanimo CoolHead Brewingin kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin vielä toinen olut, Kobra 2.

Yhtye on kertonut pyrkivänsä luomaan musiikillaan "päänsisäisiä maailmoja ja herättää tunteita – aivan kuin sarjakuvaa lukiessa tai elokuvaa katsoessa". Tyrantti itse kuvailee musiikkiaan "nahkaheviksi" tai "viiksiheviksi" ja viittaa sillä 1980-luvun Judas Priestiin ja Iron Maidenin varhaiseen tuotantoon.

Inferno-lehti puolestaan totesi artikkelissaan, että yhtye "pohjaa musiikkinsa menneiden vuosikymmenten hevimetalliin, mutta onnistuu välttymään väsyneeltä retrohevileimalta".

Tyrantti on esiintynyt laajasti Suomessa, esimerkiksi Nummirock- ja Tuska-festivaaleilla, sekä lämmitellyt muun muassa Uriah Heepiä, Battle Beastia ja brasilaista thrash metal -yhtye Nervosaa.

Diskografia

Albumit 

 Tyrantti, 2019 (Playground Music Finland)
 Orjaplaneetta, 2021 (Playground Music Finland)

Singlet 

 "Tulipyörä", 2017 (Nahka-Levyt)

 "Toteemi", 2017 (Nahka-Levyt)

 "Konesydän", 2018 (Nahka-Levyt)

 "Kobra", 2018 (Nahka-Levyt)

 "Tulipyörä", 2018 (Playground Music Finland)

 "Rikotaan Äänivalli", 2019 (Playground Music Finland)

 "Aja!", 2020 (Playground Music Finland)
"Veritiikeri", 2020 (Playground Music Finland)
"Toinen Maailma", 2020 (Playground Music Finland)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset metalliyhtyeet
Suomalaiset yhtyeet
Yung Gravy

Matthew Raymond Hauri (s. 19. maaliskuuta 1996) paremmin tunnettu taiteilijanimeltään Yung Gravy on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja ja laulujenkirjoittaja Rochesterista, Minnesotasta. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat "Mr. Clean" "1 Thot 2 Thot Red Thot Blue Thot" ja "Alley Oop" mukana Lil Baby. Vuodesta 2017 Hauri on tehnyt kaksi kokonaista Pohjois-Amerikan kiertuetta muiden artistien kuten Ugly Godin kanssa. Hauri on maaliskuuhun 2020 mennessä julkaissut viisi EP:tä, yhden mixtapen ja kaksi albumia. Hän esiintyi Suomessa Gravy Plane Tourilla 8. marraskuuta 2019.

Yksityinen elämä 
Matthew Hauri syntyi Rochesterissä, Minnesotassa. Hän opiskeli markkinointia Wisconsinin yliopistossa ja valmistui joulukuussa 2017 . Hakiessaan korkeakouluun Hauri aloitti rappaamaan huvikseensa yliopiston järjestämissä juhlissa hänen kaveriensa pyynnöstä. Juniori vuosillaan hän aloitti rap-artistin uran kun hän näki useiden artistien kuten Lil Yachty ja Ugly God nousukiidon. Vuonna 2016 hän lopetti päivätyöt ja keskittyi pelkästään musiikkiin ja sen tekemiseen käyttäen kuukausia itse-äänittämissään kappaleissa.

Tyyli 
Yung Gravyn musiikki on sekoitus modernia trap-musiikkia, 1950 ja 1960 vuosien teemoja. Esimerkiksi hänen hittikappale "Mr. Clean" on tehty kappaleen "Mr. Sandman" (alkuperäinen tekijä "The Chordettes") ympärille sisältäen sen tyyliä ja itse laulua.

Elävät henkilöt
Vuonna 1996 syntyneet
Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Máret Sárá

Máret Sárá (s. 1947) on Norjan Kaarasjoella asuva saamelainen opettaja, toimittaja, kirjailija ja tutkija, joka on edistänyt saamen kielen ja saamelaisnaisten asemaa. 

Sárá on toiminut saamelaisessa naisliikkeessä. Hän oli pääsihteerinä Saamelaisneuvoston vuonna 1985 järjestämässä seminaarissa perinteisissä ammateissa toimineiden saamelaisnaisten aseman ja työllisyyden parantamiseksi. Seminaaria varten Sárá oli koonnut raportin, josta naisten näkymätön asema saamelaisjärjestöjen tuolloisissa johtotehtävissä kävi ilmi. Hän oli myös yksi saamelaisen naisjärjestön Sáráhkka, Sámi Nissonorganisasjon perustajista (1988). Järjestön perustamiskokoukseen osallistui 120 naista.

Sárá on kirjoittanut oppikirjoja sekä kerännyt muun muassa leikkejä ja sananlaskuja kirjaksi. Hän on esimerkiksi saamenkielen Eatnigiella-oppikirjasarjan (1987-1999) toinen kirjoittaja. Hänelle myönnettiin saamelainen Gollegiella-kielipalkinto vuonna 2010 yhdessä Lajla Mattsson Maggan kanssa. Vuonna 2016 uutisoitiin Sárán kokoamasta pohjoissaamenkielisestä kirjasta luonnonkasvien käyttämiseksi ruoka- ja lääkekasveina (Luođu láhjit : borramuš- ja dálkkasšattut, 2012).

Teoksia
(tässä vain osa)
 Máret Sárá & Nina Afanasjeva (kirjoittajat) & Jevgeni Jushkov (kääntäjä): Samer i Russland 1917-2017 : Sámit Ruoššas 1917-2017.  Kárášjohka : ČálliidLágádus, 2017. ISBN 978-82-8263-198-3.  ja 
 Máret Sárá Luođu láhjit : borramuš- ja dálkkasšattut (Luonnon lahjat : ruoka- ja lääkekasvit). Kárášjohka : Davvi Girji, 2012. 208 s. ISBN 978-82-7374-779-2. 
 Máret Sárá Árvádusat (Arvoitukset). Kárášjohka : Davvi girji cop., 2006. ISBN 82-7374-644-5. 
 Kirsten Pope & Máret Sárá Eatnigiella-oppikirjasarja (1987-1999)

Lähteet

Norjalaiset feministit
Norjalaiset kirjailijat
Norjalaiset toimittajat
Saamelaiskirjailijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista

Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista sisältää kaikki valmiit vähintään 2 000 megawatin (MW) eli kahden gigawatin (GW) tehoiset vesivoimalat. Taulukossa on seuraavia asioita:
 Nimi on voimalaitoksen wikipedian artikkelinimi (vl = voimalaitos, pvl = pumppuvoimalaitos)
 Valtio on voimalaitoksen sijaintimaa
 Joki on sen joen nimi, jonka voimalaitoksen pato tukkii
 Tuotantokapasiteetti on alueella voimaloiden rakenteelliset maksitehot gigawatteina (GW)
 Vuosituotanto on alueella tuotettu sähköenergia terawattitunteina (TWh)
  Patoaltaan pinta-ala on välittömästi voimalaitoksen yläpuolelle rakennetun varastoaltaan pinta-ala eli suurin vesiala
 Valmistumisvuosi on se vuosi, jolloin voimalaitos alkoi tuottaa sähköä kaikilla turbiineilla

Vesivoimalaitoksien nimessä esiintyy usein sana ”pato”, mikä johtuu laitoksen yhteyteen rakennetusta suuresta padosta ja sen taakse kertyneestä valtavasta patoaltaasta tai tekojärvestä. Taulukossa voimalaitoksen nimessä oleva lyhenne ”vl” tarkoittaa vesivoimalaitosta. Taulukon tietojen lähteet on mainittu oikeassa sarakeessa. Neljä lähdemerkintää viittaavaat neljään oikeanpuoleiseen sarakkeeseen. Numeromerkintöjen tarkoitukset on selostettu taulukon alapuolella.

Taulukon lähteet  
Taulukko on kopioitu englanninkielisestä wikipedian artikkelista  maaliskuussa 2020 ja sen tiedot ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytettu usein, on se merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = omasta artikkelista ja muunkielisestä artikkelista.

Katso myös 
 Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista
 Luettelo pumppuvoimalaitoksista

Lähteet 

V
Susani Mahadura

Susani Mahadura (s. 14. lokakuuta 1989, Mikkeli) on suomalainen toimittaja ja elokuvaohjaaja. Hän on isänsä puolelta srilankalainen, ja hän teki turkkilaissyntyisen Yagmur Özberkanin kanssa monikulttuurisesta näkökulmasta asioita käsittelevää Yle Puhe -kanavan radio-ohjelmaa Mahadura & Özberkan vuosina 2016-2020, sekä selostanut 24 tuntia Euroopassa -dokumenttia. Nykyisin Mahaduralla on YLE Puheella psykologiaa käsittelevä radio-ohjelma Susani Mahadura - mielen jäljillä.

Mahadura opiskeli televisio- ja radiotuotantoa Metropolia Ammattikorkeakoulussa. Toimittajan työn lisäksi Susani Mahadura on toiminut elokuva-alalla näyttelijänä ja ohjaajana. Hänen esikoisohjauksensa, dokumentti Kelet (2020), kertoo suomalais-somalialaisesta transnaisesta, joka on vanhempiensa hylkäämänä löytänyt vogue-tanssikulttuurista uuden perheen ja kodin.

Susani Mahadura kertoo, että journalistiksi tultuaan hän tuntee velvollisuuden aina huomauttaa, jos joku sanoo jotain tahditonta. Mahadura syntyi Mikkelissä, mutta perhe muutti 90-luvun puolivälissä pääkaupunkiseudulle josta sen jälkeen Espanjaan. He palasivat takaisin Suomeen 2000-luvun alkupuolella. Hän kuvailee itseään savolais-srilankalaiseksi. Hän oli opiskelijavaihdossa Tansaniassa.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Podcast-juontajat