joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lyonin ensimmäinen kirkolliskokous

Lyonin ensimmäinen kirkolliskokous oli kolmastoista ekumeeninen eli yleinen, koko ”yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi” itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous. Se pidettiin vuonna 1245 Lyonissa.

Paavi Innocentius IV:n johtamaan konsiiliin osallistuivat Konstantinopolin, Antiokian ja Aquileian eli Venetsian patriarkat, 140 piispaa, latinalainen keisari Balduin II ja Ranskan kuningas Ludvig IX. Konsiili kutsuttiin koolle ensisijaisesti pohtimaan mongolien uhkaa. Kirkolliskokous mm. erotti kirkosta ja suisti vallasta keisari Fredrik II:n.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.

1240-luku
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Lyonin historia
Lyonin toinen kirkolliskokous

Neljästoista ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 1274 Lyonissa. Sitä kutsutaan myös nimellä Lyonin toinen kirkolliskokous.

Paavi Gregorius X:n aikana pidettyyn kirkolliskokoukseen osallistuivat paavin lisäksi Antiokian patriarkka, Konstantinopolin patriarkka, 15 kardinaalia, 500 piispaa ja yli tuhat muuta edustajaa.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.

1270-luku
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Lyonin historia
Viennen kirkolliskokous

Viidestoista ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuosina 1311–1312 Viennen kaupungissa Ranskassa. Sitä kutsutaan myös nimellä Viennen kirkolliskokous.

Paavi Klemens V:n kutsumaan kokoukseen osallistuivat paavin lisäksi Antiokian patriarkka, Aleksandrian patriarkka, 300 piispaa sekä Ranskan kuningas Filip IV, Englannin kuningas Edvard II ja Aragonian kuningas Jaakko II.

Kokous kutsuttiin koolle vahvistamaan Ranskan kuninkaan toimeenpanema ja paavin hyväksymä Temppeliherrain ritarikunnan hajottaminen. Päätös tästä saavuttikin lopulta hyväksynnän ja Temppeliherrain ritarikunta lakkautettiin. 

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.

1310-luku
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous

Kahdeskymmenes ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous avattiin vuonna 1869 Vatikaanissa. Konsiili kesti vuoteen 1870, jolloin se käytännön syistä keskeytyi, vaikkei sitä muodollisesti suljettukaan. Sitä kutsutaan myös nimellä Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous.

Paavi Pius IX:n kutsumaan kokoukseen osallistui paavin lisäksi 11 patriarkkaa, kuusi arkkipiisparuhtinasta, 49 kardinaalia, 680 arkkipiispaa ja piispaa, 28 apottia ja 29 luostarijärjestöjen johtajaa. Kirkolliskokous mm. dogmatisoi paavin erehtymättömyyden.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.

Kirkolliskokouksen lopuksi määriteltiin dogmi, jonka mukaan paavi on erehtymätön niissä asioissa, jotka hän on lausunut piispanistuimeltaan ex cathedra (lat. istuimelta). Tämä perustuu kolmeen ensimmäisen paavin, Pietarin, aseman määrittävään raamatun kohtaan (Matteus 16:18–19, Luukas 22:31–32 ja Johannes 21:15–17). 

Käytännössä monet paavit ovat oikeudestaan huolimatta välttäneet antamasta lausuntoja "ex cathedra", koska tämä sitoisi myös heidän seuraajiaan teologisesti tai seuraajien olisi joko uudelleen tulkittava edeltäjiensä päätöksiä tai mahdollisesti jopa tehtävä vastakkaisia päätöksiä, mikä heikentäisi katolisen kirkon perinteen uskottavuutta raamatuntulkinnan rinnalla.

Lähteet 

Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Rooman historia
1860-luku
1870-luku
Moukarinheitto

Moukarinheitto on yleisurheilulaji, jossa tavoitteena on heittää kädensijalliseen teräsvaijeriin kiinnitettyä metallipalloa mahdollisimman pitkälle. Miesten käyttämä moukari painaa 7,26 kg ja naisten 4 kg. Pituus vaijerin kanssa on välillä 117,5–121,5 senttimetriä. Kuulan vähimmäisläpimitta on 110 millimetriä. Ringin läpimitta on 2,135 metriä (7 jalkaa). Moukarinheittäjät antavat heitolleen vauhtia pyörähtämällä ringissä 3–4 kertaa ja vapauttamalla moukarin käsistään oikealla hetkellä. Käsiä pidetään suorina suuren kehänopeuden saavuttamiseksi.

Miesten moukarinheitto on ollut olympialaisten ohjelmassa vuodesta 1900, mutta naisten tuloksia IAAF alkoi kirjata vasta 1995. Naisten moukarinheitto oli olympialaisten ohjelmassa ensi kertaa vuoden 2000 kisoissa Sydneyssä. Yleisurheilun MM-kisoissa laji oli kuitenkin jo vuotta aikaisemmin.

Moukarinheitto on ainoa heittolaji, joka ei kuulu kymmenotteluun.

Moukarinheitto arvokilpailuissa 

Moukarinheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan vuoden 1900 olympialaisista lähtien. Naisten moukari tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 2000. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa miesten moukarinheitto on ollut ensimmäisistä MM-kilpailuista alkaen, vuodesta 1983. Naisilla moukarinheitto on ollut MM-laji vuodesta 1999 lähtien. Parhaiten arvokisojen moukarinheittokilpailuissa ovat menestyneet Neuvostoliitto, Yhdysvallat, Puola ja Unkari.

Maailmanennätykset

Maailmanennätyksen kehitys 
Vain viralliset, IAAF:n vahvistamat maailmanennätykset.

Miehet 
Lähde IAAF

Naiset 
Vain viralliset, IAAF:n vahvistamat maailmanennätykset.

Suomen ennätykset

Olympiamitalistit

Miehet

Naiset

MM-mitalistit

Miehet

Naiset

Lähteet
Victor III

Victor III (n. 1026 – 16. syyskuuta 1087) oli paavina 24. huhtikuuta 1086 – 9. toukokuuta 1087. Hänen oikea nimensä oli Dauferus ja hänen isänsä oli Beneventon prinssi Landolfo V. 30-vuotiaana Dauferus meni Monte Cassinon luostariin ja muutti nimensä Desideriukseksi. Hänestä tuli pian luostarin apotti ja vuonna 1059 Nikolaus II nosti hänet kardinaaliksi.

Desiderius teki monia tärkeitä palveluita paavi Pyhä Gregorius VII:lle, joka kuolinvuoteellaan nimesi Etelä-Italian kardinaaleille Desideriuksen varteenotettavimmaksi seuraajakseen. Hänet valittiin 24. huhtikuuta 1086, mutta oli aidosti vastahakoinen hänelle osoitettua kunniaa kohtaan. Pitkälle venyneen paaviksi vihkimisen jälkeen, joka tapahtui vasta 9. toukokuuta 1087, hän vetäytyi välittömästi Monte Cassinoon. Toscanan kreivitär Matilda houkutteli hänet takaisin Roomaan, mutta oleskelu siellä jäi lyhytaikaiseksi vastapaavi Klemens III ja hänen voimakkaiden kannattajiensa takia. Elokuussa hän piti Beneventossa kirkolliskokouksen, jossa Klemens III julistettiin pannaan, maallikoiden investituura kiellettiin ja sota Afrikassa olevia saraseeneja vastaan julistettiin. Kirkolliskokouksen aikana Victor sairastui ja vetäytyi Monte Cassinoon, jossa hän kuoli syyskuun 16. päivä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Paavit
Italialaiset kardinaalit
1020-luvulla syntyneet
Vuonna 1087 kuolleet
Joseph Merrick

Joseph Carey Merrick (5. elokuuta 1862 – 11. huhtikuuta 1890) oli viktoriaanisen ajan Englannissa elänyt mies, joka tunnettiin epämuodostumiensa vuoksi nimellä ”Elefanttimies”.

Elämä
Merrick syntyi Leicesterissä kolmilapsisen perheen esikoisena. Hänessä alkoi näkyä epämuodostumia noin kolmevuotiaana. Hänen äitinsä kuoli pojan ollessa 11- tai 12-vuotias, ja noin 15–16-vuotiaasta alkaen hän asui köyhäintalossa, oli kengänkiillottaja kaduilla ja sai kuulla paljon pilkkaa työssään. Hän vietti suurimman osan elämästään sirkuksen vetonaulana. Myöhemmin hän saavutti rujon ulkomuotonsa vuoksi ihmisten ja jopa kuningatar Viktorian myötätunnon. Epämuodostuneiden ihmisten esitteleminen kuitenkin kiellettiin 1886.

Merrickiä hoitanut lääkäri Frederick Treves otti tämän hoiviinsa vuonna 1886. Siitä alkaen hän eli lahjoitusvarojen varassa, ja Treves saattoi jopa laajentaa sairaalaansa yläluokan runsaan tuen ansiosta. Walesin prinssi Edvard (tuleva kuningas Edvard VII) vieraili tapaamassa Merrickiä ja piti tähän säännöllisesti yhteyttä.

Merrick nukkui yleensä istuma-asennossa pystyäkseen hengittämään. Hän kuoli 11. huhtikuuta 1890 laskettuaan päänsä tyynylle, jolloin hänen niskansa murtui.

Sairaus
Merrickin uskotaan kärsineen Proteus-oireyhtymästä, joka on perinnöllinen epämuodostumia aiheuttava sairaus. Tämä diagnoosi tehtiin vasta 1970-luvulla. Merrickin elinaikana lääkärit uskoivat hänen sairastavan elefantiaasia eli elefanttitautia. Merrickin luurankoa säilytetään Royal London Hospitalissa.

Tutkijat ovat selvittäneet proteus-oireyhtymästä kärsivien geenimuutoksia ja geenimutaation osuutta taudin syntyyn. Yhdysvaltalaisen National Genome Research -instituutin tutkijat löysivät sairastuneissa kudoksissa mutaation geenissä AKT1. Tutkijoiden tarkoituksena on varmistaa vielä Merrickin jäännöksistä, sairastiko hän proteus-sairautta.

Filmatisoinnit
David Lynch on ohjannut Merrickin elämään löyhästi perustuvan elokuvan Elefanttimies (1980), jossa häntä näyttelee John Hurt.

Muuta
Yhdysvaltalainen progressive metal -yhtye Mastodon on omistanut kappaleet ”Elephant Man”, ”Joseph Merrick” ja ”Pendulous Skin” Merrickille.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Elephant Man , Rotten.com
 The Elephant Man's Bones Reveal Mystery, About.com / Rare Diseases
 The Curse of Elephant Man , Discovery Healt

Kehityshäiriöiset henkilöt
Englantilaiset henkilöt
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Super Mario Bros. 2

Super Mario Bros. 2 on Nintendon kehittämä ja alun perin 1988 Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaisema Mario-tasohyppelypelisarjan videopeli.

Kehitys 

Alkuperäisen Super Mario Bros. -pelin jatko-osa julkaistiin Japanissa jo 1986, mutta sitä ei julkaistu NES:ille Pohjois-Amerikassa eikä Euroopassa. Koska kolmas Super Mario Bros. -peli oli jo tulossa, Nintendo näki järkevimpänä täyttää ensimmäisen ja kolmannen pelin välisen aukon. Amerikan Nintendon ehdotuksesta Japanissa julkaistu Doki Doki Panic -peli muutettiin Super Mario Bros. 2:ksi, sillä se oli jo ennestään Japanissa suuri hitti. Itse asiassa Doki Doki Panic oli alun perin suunniteltu jo Mario-peliksi ennen kuin Nintendo solmi sopimuksen Fuji Televisionin kanssa Yume Kōjō -tapahtuman maskottien käyttämisestä kehitteillä olevaan pelimoottoria varten, jolloin Doki Doki Panic sai alkunsa. Länsimaissa Doki Doki Panic kuitenkin sitten palautettiin alkuperäisen suunnitelman mukaan Mario-peliksi. Myöhemmin tämä Mario-peli julkaistiin myös Japanissa nimellä Super Mario USA.

Tarina 

Pelin juoni sijoittuu Subconin unimaahan. Pelissä voi pelata Mariolla, Luigilla, Peachilla tai Toadilla, joilla pyritään selviytymään kentistä eteenpäin kohti Wart-sammakon linnaa, jossa Wart pitää Subconin kansaa vangittuna.

Pelaaminen 
Pelin tyyli poikkeaa muista Mario-tasohyppelyistä. Pelissä vihollisia ei voi päihittää hyppäämällä niiden päälle, vaan pelaajan on heiteltävä niitä esineillä kuten maasta vedetyillä nauriilla. Myös pelin viholliset eroavat aiempien Mario-pelien vihollisista, ja kyseessä on ensimmäinen Mario-peli, jossa hahmoilla oli "elämämittari".

Ennen jokaista kenttää pelaaja voi valita haluamansa neljästä pelihahmosta. Jokaisella hahmolla on omat erikoisominaisuutensa pelaamisen kannalta: Mario on perushahmo, Luigi yltää hypyillään korkeimpiin kohtiin, Toad poimii nopeimmin juureksia ja Peach pystyy mekkonsa avulla leijumaan jonkun matkaa ilmassa.

Uudelleenjulkaisut 
Alkuperäinen Japanin SMB2 julkaistiin länsimaissa lopulta Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1993 osana Super Mario All-Stars -kokoelmaa, jossa peli sai nimen Super Mario Bros.: Lost Levels. Myös länsimainen SMB2 julkaistiin myöhemmin Japanissa nimellä Super Mario Bros. USA. SMB2 on julkaistu myös osana Game Boy Advancen Super Mario Advance -uudelleenjulkaisusarjaa.

Myöhemmissä Mario-peleissä on tavattu Super Mario Bros. 2:n Shyguy-hahmojen eri versioita sekä Pokey-kaktusvihollinen.

Vastaanotto 
Tietokonepelien vuosikirja Pelit antoi SMB2:lle 94 pistettä sadasta. Arvostelija kehui kenttäsuunnittelua, grafiikkaa ja musiikkia mutta moitti vaikeutta.

Katso myös 
 Super Mario Bros.
 Super Mario Bros. 3

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Super Mario Bros. 2 Super Mario Wikissä 
 Super Mario Bros. 2 The Mushroom Kingdomissa 

Mario-tasohyppelyt
Nintendo Entertainment System -pelit
Vuoden 1988 videopelit
Nintendon julkaisemat videopelit
Henrik III (Saksa)

Pyhä Rooman keisari Henrik III () (1017–1056) kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan frankkilaisen Saalilaisen suvun hallitsijoihin. Hänestä tuli Saksan kuningas isänsä Konrad II:n kuoleman jälkeen 4. kesäkuuta 1039. Paavi Klemens II kruunasi hänet keisariksi vuonna 1046.

Henrikistä tuli kymmenvuotiaana Svaabian ja Baijerin herttua, 1038 Burgundin kuningas. Vuonna 1036 Henrik avioitui Knuut Suuren 16-vuotiaan tyttären, Gunhildan, kanssa. Henrikin isä Konrad oli hyvissä ajoin sopinut Knuut Suuren kanssa, että tämä saisi hallita osia Pohjois-Saksasta ja että heidän lapsensa naitettaisiin. Avioliitto solmittiin nuorimmassa laillisessa iässä, mutta Gunhilda kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin matkalla Adrianmeren rannalla, luultavasti malariaan.

Henrik meni uusiin naimisiin vuonna 1043 Agnes de Poitoun, Akvitanian herttua Vilhelm V:n tyttären kanssa. He saivat tyttären Judith ja pojan, josta tuli keisari Henrik IV.

Vuonna 1046 Henrik piti hoviaan Merseburgissa ja Meissenissä, jossa hän päätti Pommerin (Dux Bomeraniorum) ja Böömin herttua Břetislavin ja Puolan Kasimir I:n välisen riidan. Tämä on luultavasti ensimmäinen maininta nimestä Pommeri.

Henrik pyrki uudistamaan kirkkoa, mutta hän myös käytti investituuraa eli oikeutta nimittää kirkon toimihenkilöt edistämään uskonnollisia ja poliittisia tavoitteitaan. Hänen poikansa Henrik IV jatkoi samaa politiikkaa, mikä lopulta johti keisarin ja paavin väliseen investituurariitaan.

Lähteet 

Henrik 3
Vuonna 1017 syntyneet
Vuonna 1056 kuolleet
Eskimo-aleuttilaiset kielet

Eskimo-aleuttilaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Grönlannissa, Kanadassa, Alaskassa ja Itä-Siperiassa. Siitä käytetään toisinaan myös nimiä eskaleuttilaiset kielet ja eskimolais-aleuttilaiset kielet. Eskimo-aleuttilaiset kielet luokitellaan toisinaan paleosiperialaisten kielten ryhmään, vaikkakaan siihen kuuluvien eri kielikuntien keskinäistä sukulaisuutta ei ole pystytty osoittamaan.

Luokittelu
Eskimo-aleuttilaiset kielet koostuvat kahdesta kieliryhmästä, jotka ovat eskimokielet ja aleuttilaiset kielet. Tarkempi kielten luokittelu on alla.

Eskimokielet
 Inuiittikielet
 grönlanti (inuit, kalaallisut)
 inuktitut
 inupiaq
 inuvialuktun
 Jupikkikielet
 alaskanjupik
 alutiiq (aleuttienjupik, tyynenmerenjupik)
 naukaninjupik
 siperianjupik
 sireniki
'''Aleuttilaiset kielet
 aleutti

Historia
Aleuttilaiset kielet ja eskimokielet erkaantuivat toisistaan noin 2000 eaa. Eskimokielet puolestaan jakaantuivat kahteen haaraan noin vuonna 1000 jaa.

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ananas

Ananas eli hedelmäananas (Ananas comosus) on tropiikissa kasvava yksisirkkainen kasvi. Myös sen mehukasta, käpymäistä latvakukintoa eli epähedelmää kutsutaan ananakseksi. Kasvin ruusukkeiset lehdet ovat jäykät ja okalaitaiset, ja ne muodostavat erikoisen vedenkeräysaltaan kasvin juurelle. Kukat ovat sinipunaiset ja kasvavat tähkämäisenä ryhmänä lyhyen varren yläosassa pienen latvaruusukkeen alapuolella. Kasvi kasvaa noin metrin mittaiseksi.

Hedelmä 

Hedelmä on jopa kolmen–neljän kilogramman painoinen, kellertävän tai sinertävän ruskea ja sisältää runsaasti A-, B- ja C-vitamiineja. Se sisältää myös runsaasti mangaania. Hedelmän päältä kasvaa pieniä vihreitä lehtiä (niin kutsuttu ananaksen kruunu). Nykyisin ananas on tärkeä hedelmäkasvi, jonka sadosta suurin osa tölkitetään. Suurin ananaksen tuottajamaa on Filippiinit. Muita suuria ananaksentuottajia ovat muun muassa Thaimaa, Costa Rica, Indonesia, Kiina, Brasilia ja Intia. Kaakkois-Aasiassa sitä viljellään myös kuitukasvina (ananashamppu).

Ananaksen hedelmä kehittyy kokonaisesta kukinnosta, jonka yksittäiset marjat kasvavat yhteen ja paisuvat muodostaen kerrotun hedelmän. Ananaksen voisi siis luokitella marjaksi tai marjasadoksi.

Ananaksen ravintosisältö/100 g 
 Energiaa 200,832 kJ/48 kcal
 Hiilihydraattia 12,63 g
 sokereita 9,26 g
 Rasvaa 0,12 g
 tyydyttyneitä rasvahappoja 0,009 g
 Kertatyydyttämättömiä ravahappoja 0,014 g
 Monityydyttämättömiä ravahappoja 0,042
 Proteiinia 0,54 g
 Kuitua 1,4 g
 Natriumia 1 mg
 Kaliumia 115,0 mg

Vaikutukset 
Ananas sisältää bromelaiini-nimistä entsyymiä, joka hajottaa proteiineja ja siten helpottaa ruokien sulattamista. Bromelaiini vähentää tulehduksia, mutta sitä on sekä tölkkiananaksessa että tuoreessa melko vähän. Ananaksella on diureettinen vaikutus.

Historiaa

Etelä-Amerikan intiaanien tiedetään viljelleen ananasta jo esihistorialliselta ajalta lähtien, mutta Eurooppaan se tuli vasta, kun Kolumbus toisella matkallaan vuonna 1494 löysi ananaksen Guadeloupen saarelta, jolloin hän nimesi sen ”mäntyomenaksi”, koska hedelmä muistutti käpyä. 1500-luvulla Jean de Lery väitti löytäneensä ananaksen ensimmäisenä eurooppalaisena Brasiliasta. Pian tämän jälkeen kasvi tuotiin Ranskaan ja Englantiin, mutta vielä 1800-luvun alussa ananas oli erittäin harvinainen ja kallis herkku.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Ananas (hedelmäananas) (Ananas comosus)
 iNaturalist: Ananas comosus
 Fineli: Ananaksen ravintosisältö
 Makuja: Lisää ananas ruokavalioosi – näin se auttaa
 Kotimaiset kasvikset ry: Ananas
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ananas comosus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Ananas comosus 
 Flora of China: Ananas comosus 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ananas comosus (pineapple) 
 Food Component Database (FooDB): Pineapple (Ananas comosus) 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ananas comosus 
 The Guardian: Bitter fruit: The truth about supermarket pineapple 

Ananakset
Hedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Munkki (leivonnainen)

Munkki tai donitsi on rasvassa uppopaistettu, pullataikinasta tai kakkutaikinasta valmistettu makea leivonnainen. Munkkien yleisimmät muodot ovat pallo, jonka sisällä on hilloa tai muuta makeaa täytettä, ja rengas, joka on perinteisesti tehty kietomalla taikina kepin ympärille. Nykyään saatetaan käyttää myös leikkuria, joka leikkaa taikinan keskeltä pienen palasen. Nämä palaset voidaan paistaa erikseen ”donitsireikinä”.

Sana munkki on ollut käytössä leivonnaisen nimityksenä ainakin jo 1600-luvulla. Se juontuu vertauskuvallisesta assosiaatiosta luostarimunkkeihin: ”kun nokare munkkitaikinaa pannaan kuumaan rasvaan, se pullistuu nopeasti hyvinvoivan ruskeakaapuisen munkin kaltaiseksi”.

Perinteisesti Suomessa on valmistettu seuraavan tyyppisiä munkkileivonnaisia:
 Pallomainen munkki (”tavallinen munkki”), joka on rasvasta nostettuna hillotettu ja kieritelty hienossa sokerissa. 
 Munkki, joka on päällystetty karamellivärillä värjätyllä, tomusokerista valmistetulla kuorrutteella eli pomadalla. Tämä versio tunnetaan nimellä berliininmunkki (vaaleanpunainen kuorrute) tai, erityisesti Turun seudulla, piispanmunkki (vaaleanpunainen tai valkoinen kuorrute).
 Pienikokoista munkkia kutsutaan myös konvehtimunkiksi.
 Munkkirinkeli tai -rinkilä joka on toroidin muotoinen rinkula. Munkkirinkeli sokeroidaan paiston jälkeen. 
  Donitsi leivotaan kakkutaikinasta, jossa on leivinjauhetta, ja ne paistetaan rasvassa kohottamatta. Donitsissa voi olla erilaisia kuorrutteita sokerista suklaaseen. Kuorrutteen päälle voidaan vielä ripotella erilaisia koristeita kuten nonparelleja tai strösseleitä. Yleensä donitsia ei sokeroida. 
 Possumunkki eli munkkipossu on ”porsaan muotoinen” munkki, jossa on omenahillotäyte. Possumunkki tunnetaan myös nimellä posso etenkin Kotkassa.

Malasada
Malasada on varsinkin Portugalissa, Madeiralla, Azoreilla ja Havajilla tunnettu suosittu hillomunkin muunnelma. Se valmistetaan hyvin samaan tapaan kuin tavalliset munkit, uppopaistamalla. Malasadaa on tapana valmistaa ja syödä varsinkin Mardi Grasin aikaan tuhkakeskiviikon jälkeisenä päivänä.

Munkkien historiaa 
Munkkien eli uppopaistettujen makeiden pullataikinaleivonnaisten historia ulottuu Euroopassa keskiajalle saakka. Varhaisimmat varmat tiedot munkkien kantalisista leivonnaisista ovat espanjalaisesta "Libri de Sent Sovi"-kirjasta vuodelta 1325, jossa ne juustoiset sokeripäällisteiset mykyt tunnetaan nimellä bunyol. Jokseenkin samaan aikaan Saksassa alettiin valmistaa leivonnaisia, jotka tunnettiin nimellä Schmalzbachernes eli ihraleivokset, luultavasti, koska ne uppopaistettiin sianrasvassa. Eräs niistä oli nimeltään Knapfen, josta tuli saksalainen perinneleivonnainen, ja joka on meidän hillomunkkimme esiäiti. Sen varhaisin resepti on olemassa vuodelta 1350, keittokirjassa "Das Buch von guter Speise“. 1700-luvulla samainen leivonnainen löysi tiensä berliiniläisten sydämiin, ja siitä tuli Berliinin tunnusoimainen leivonnainen. Ehkä siksi hillomunkit tunnetaan monessa maassa nimellä "berliiniläiset".

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pullat
Vappu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uljuan tekojärvi

Uljuan tekojärvi on Siikajoen yläjuoksulla Siikalatvan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva tekojärvi. Tekojärven vesitilavuus altaan ylärajalla on 150 miljoonaa kuutiometriä. Sen pinta-ala 27,5 neliökilometriä. Järven pituus on noin 14,4 kilometriä ja suurin leveys noin 4,7 kilometriä. Vedenpinnan korkeus vaihtelee voimalaitoksen juoksutuksen mukaan ja on yleensä 71–79 metriä merenpinnan yläpuolella. Tekojärveen laskee Uljuan järvi.

Uljuan tekojärven rakentaminen aloitettiin vuonna 1966, ja se valmistui vuonna 1970. Sen tärkeimmät rakentamisperusteet olivat Siikajoen kevättulvien säännöstely sekä sähköntuotanto. 

Uljuan tekojärvellä sijaitsee Vattenfall Oy:n Uljuan voimalaitos.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tietoja Siikajoen säännöstelystä Ympäristokeskuksen sivuilla

Siikalatvan järvet
Kestilä
Pulkkila
Siikajoen vesistö
Suomen tekojärvet
Saima Harmaja -seura

Saima Harmaja-seura ry on suomalainen kirjallisuusseura. Seura perustettiin marraskuussa 2003 juhlistamaan runoilija Saima Harmajan syntymän 90-vuotisjuhlavuotta. Seuran tavoitteena on tehdä tunnetuksi Harmajan runoutta ja elämänvaiheita; seura haluaa myös lisätä runouden harrastajien määrää ylipäätänsä. Huomattava osa seuran jäsenista asuu runoilijan syntymäkaupungin Helsingin lisäksi Lohjan seudulla, jossa Saima Harmaja vietti kesiään.

Lokakuussa 2006 seuralla oli noin 150 jäsentä. Nykyisin jäsenmäärä on jo kahdensadan paikkeilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Saima Harmaja -seura

Suomalaiset kirjallisuusseurat
Mallasviski

Mallasviski on viski, joka tehdään kokonaan ohramaltaasta. Sanalla mallasviski viitataan yleensä Single Malt -viskiin, joka sekoitetaan yhden tislaamon eri mallastisleistä. Mallasviskiä valmistetaan pääasiassa Skotlannissa, mutta myös muissa maissa, kuten Irlannissa, Japanissa ja Kanadassa.

Skottilainen mallasviski tislataan yleensä kahteen kertaa, irlantilainen taas kolmesti. Viskin vähimmäisvarastointiaika tynnyrissä on kolme vuotta, mutta yleensä myynnissä olevat pullotukset on tehty 8–15 vuotta vanhennetuista viskeistä. Alueelliset erot ja vaihtelevat valmistustavat tekevät Single Malt -viskeistä erittäin yksilöllisiä ja aromikkaita, ja ne ovatkin alan harrastajien suosiossa. Single Malt-viskit ovat tyypillisesti blended-viskejä kalliimpia, ja niitä myydään vähemmän. Tislaamojen mallasviskejä myös sekoitetaan; tällöin puhutaan Blended Malt -viskeistä. Single Malt -viskin alalaji Single Cask sisältää sekoittamatonta, yhdestä tynnyristä peräisin olevaa mallasviskiä.

Katso myös 

 Blended-viski

Lähteet 

 Jackson, Michael (2004): Malt Whisky Companion (5th Ed.), Dorling Kindersley, ISBN 1-4053-0234-8
 

Viskit

zh:單一麥芽蘇格蘭威士忌
Game Boy

Game Boy on Nintendon käsikonsoli, joka julkaistiin Japanissa ja Yhdysvalloissa vuonna 1989 ja Euroopassa vuonna 1990. Game Boy on kaupallisesti yksi menestyneimmistä ja pitkäikäisimmistä pelikonsoleista. Game Boyn suosituimpia pelejä ovat Tetris ja Pokémon-pelit. Game Boyta ja sen seuraajaa Game Boy Coloria on myyty maailmanlaajuisesti yhteensä noin 118,69 miljoonaa kappaletta.

Ominaisuudet
Game Boyssa on nestekidenäyttö, joka näyttää neljä eri harmaan sävyä. Konsolin perusnäppäimet sijaitsevat sen etupuolen alalaidassa. Ne muistuttavat hyvin paljon NES-konsolin ohjaimen vastaavia. Game Boyssa on A- ja B-toimintanapit, Start- ja Select-valintanapit sekä ristiohjain. Konsolin oikealla puolella sijaitsee äänenvoimakkuudensäädin ja vasemmalla puolella kontrastisäädin. Virta kytketään on/off-napista, joka on konsolin päällä.

Pelit 
Julkaisuaikana Japanissa oli saatavilla neljä peliä:
 Alleyway
 Baseball
 Super Mario Land
 Yakuman

Pohjois-Amerikan julkaisussa oli saatavilla lisäksi kaksi muuta peliä:
 Tennis
 Tetris

Euroopan julkaisussa Tennis ei ollut saatavilla.

Super Mario Land oli alkuvaiheessa merkittävä suosioon vaikuttanut peli ja sitä myytiin 18 miljoonaa kappaletta. Tetris tuli mukana Pohjois-Amerikassa ja myi 35 miljoonaa kappaletta ollen konsolin myydyin peli. The Legend of Zelda: Link’s Awakening myi kolme miljoonaa kappaletta. Ensimmäiset Pokémon -pelit (Pokémon Red ja Blue) julkaistiin Game Boylle.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset kotisivut 

Game Boy -konsolisarja
Seulonnan keskeiset artikkelit
Karl Lepsius

Karl Richard Lepsius (23. joulukuuta 1810 – 10. heinäkuuta 1884) oli saksalainen arkeologi, joka loi tieteellisen perustan egyptologialle. Hän oli yksi ensimmäisistä muinaisen Egyptin monumentteja dokumentoineista arkeologeista.

Karl Lepsius syntyi 23. joulukuuta 1810 Naumburgissa, Saksassa. Hänen isänsä oli Karl Peter Lepsius ja Friedericke Glaser hänen äitinsä.

Lepsius opiskeli Göttingenin ja Berliinin yliopistoissa arkeologiaa, kreikan kieltä ja sanskriittia. Hän sai tohtorinarvonsa vuonna 1833, minkä jälkeen hän siirtyi Pariisiin opiskelemaan egyptologiaa ja myöhemmin urallaan varsin tärkeäksi osoittautunutta litografiaa. Tänä aikana hän myös vieraili muun muassa Italiassa, Hollannissa ja Englannissa tutustumassa museoiden egyptiläisten esineiden kokoelmiin.

Lepsius johti Egyptiin, Nubiaan, Siinaille, Faijumin keitaalle ja Sudaniin vuonna 1842 lähtenyttä retkikuntaa. Rahoittajana toimi Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Retkikunnan pääasiallisena tavoitteen oli tutkia Niilin laakson muinaisia monumentteja ja laatia niiden sisältämistä kirjoituksista tarkat kopiot. Retkikunta keräsi yli 15 000 esinettä Berliiniin lähetettäväksi. Lisäksi Lepsius laati karttoja ja pohjapiirustuksia useista haudoista ja monumenteista ja kopioi useita tekstejä. Talvella 1844–1845 retkikunta tutki myös lähes kaikki Kuninkaiden laakson siihen aikaan tunnetuista haudoista ja kopioi niistä useita tekstejä. Retkikunta myös tyhjensi ja tutki vielä osittain raivaamattomia hautoja, muun muassa Ramses II:n (KV7), Merenptahin (KV8) ja Hatsepsutin (KV20) haudat. Seti I:n haudan katosta kopioidut tähtikartat osoittautuivat tähtitieteellisesti tarkoiksi. Retkikunnan tutkimusten tulokset julkaistiin kahdentoista valtavan kirjan muodossa.

Lepsius meni naimisiin vuonna 1846 ja hiukan myöhemmin hänet nimitettiin Berliinin egyptiläisen museon egyptiläisen kokoelman konservaattoriksi. Hän jatkoi tehtävässä aina vuoteen 1855 asti.

Vuonna 1866 Lepsius matkusti takaisin Egyptiin. Hän löysi Taniksesta kivilaatan (Taniksen kivi), johon oli kaiverrettu sama teksti - Kanopuksen dekreettinä tunnettu faaraon käskykirje - kreikan kielellä, demoottisilla kirjaimilla, sekä hieroglyfein. Tätä laattaa käytettiin muinaisegyptin hieroglyfien tutkimuksessa ja avaamisessa, esimerkiksi tarkistettaessa Rosettan kivestä tulkittua käännöstä. Palattuaan Saksaan Lepsius sai viran Berliinin kuninkaallisessa kirjastossa.

Lepsius kuoli 10. heinäkuuta 1884.

Lähteet

Saksalaiset arkeologit
Egyptologit
Konservaattorit
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1884 kuolleet
Hamppukasvit

Hamppukasvit (Cannabaceae) on kasviheimo, joka käsittää muun muassa hamput (Cannabis), humalat (Humulus), keltikset (Celtis) ja nokipuut (Trema). Hamppukasvit on nykyisin sijoitettu Rosales-lahkoon, mutta aikaisemmin ne kuuluivat lahkoon Urticales.

Tuntomerkit 
Hamppukasvit ovat puita tai enemmän tai vähemmän ruohovartisia, pystykasvuisia tai tuen ympärille kietoutuvia köynnöksiä. Sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa laktoneja ja tavallisesti flavonoleja, joskus myös muita flavonoideja. Kasveissa on kystoliittejä, solun sisäisiä kalsiumkarbonaattikiviä. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä, harvemmin vastakkain tai kierteisesti, ja ovat hammaslaitaisia, tavallisesti yksinkertaisia, joskus sormiliuskaisia tai -lehdykkäisiä, korvakkeellisia, korvakkeet voivat olla yhteen kasvaneita. Hedelmä on luumarja, joskus pähkylä tai samara (siivellinen pähkylä).

Suvut 
Hamppukasveihin kuuluvat suvut:
 Aphananthe
 Cannabis – hamput
 Celtis – keltikset
 Gironniera
 Humulus – humalat eli köynnöshumalat
 Lozanella
 Parasponia
 Pteroceltis
 Trema – nokipuut

Kuvia

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Hamppukasvit – Cannabaceae
 ITIS: Cannabaceae 
 Flora of China: Cannabaceae 

Kasviheimot
Osastoiva seinä

Osastoivalla seinällä tarkoitetaan rakennuksen palo-osastojen välistä rakennusosaa: seinää, jonka tarkoitus on estää tulipalon leviämistä rakennuksen toiseen palo-osastoon. 

Suomen rakentamismääräyskokoelmassa käytetään termejä osastoiva rakennusosa ja palomuuri. Osastoivan rakennusosan on tulipalossa kestettävä säädöksessä mainittu aika sille asetetut vaatimukset.

Palo-osastojen määrittely
Palo-osastointi perustuu joko käyttötarkoitukseen tai maksimipinta-alaan. Eri käyttötarkoituksiin tarkoitetut huonetilat osastoidaan omiksi osastoikseen. Vastaavasti jaetaan yli maksimialan olevat tilat, vaikka käyttötarkoitus olisikin sama. Tyypillisesti oma palo-osastonsa on esimerkiksi yksi asunto, yksi liikehuoneisto, kerrostalon porrashuone, autotalli tai kattilahuone.

Osastoivien seinien materiaalit
Materiaaliltaan tyypillisiä paloseiniä ovat teräsbetoniseinät, palamattomista levyrakenteista ja eristeistä tehdyt seinät sekä muuratut harkko- ja tiilirakenteet. Valmistajat ovat tyyppihyväksyttäneet eri rakennetyyppejä käytettäviksi eri osastointimääräysten mukaisina. Vanhojen rakennusten paloseinien materiaalit ovat vaihtelevia: Esimerkiksi 1940–70-luvuilla eristyksessä käytettiin muun muassa asbestia.

Palotekniset luokat ja määräykset
Palotekniset vaatimukset erityyppisille rakennuksille ja rakennusosille on esitetty Suomen rakentamismääräyskokoelman osissa E1 ja E2. Ympäristöoppaassa nro 39 on esitetty havainnollistavia ohjeita. Rakennukset jaetaan paloluokkiin P1, P2 ja P3 rakennuksen koon ja henkilömäärän perusteella. Rakennusosien vaatimukset kuvataan merkinnöillä R (Kantavuus), E (Tiiviys), I (Eristävyys), M (Iskunkestävyys palotilanteessa). Palonkestävyysaika ilmoitetaan minuutteina. Rakennustarvikkeiden luokat kuvataan merkinnöillä A1, A2, B, C, D, E ja F, joista A1 on palamaton.

Palomuuri
Mikäli rakennetaan kiinni naapuritontilla sijaitsevaan rakennukseen tai niin lähelle tätä, että palon leviämisen vaara on ilmeinen, on käytettävä palomuuria. Palomuuri on seinä, jonka on kyettävä säädöksessä määrätty aika estämään palon leviäminen toiselle puolelleen ja myös kestettävä siihen liittyvän rakennuksen tai tämän osan sortuminen ja sortumisesta aiheutuvat iskut.

Lähteet
 Siporex - Palotekniset ominaisuudet ja palonkestävyysluokat

Rakennuksen runko
Bomfunk MC’s

Bomfunk MC’s on suomalainen elektronista tanssimusiikkia soittava kokoonpano. Yhtyeen kappale "Freestyler" oli Euroopan myydyin single vuonna 2000.

Historia 
Bomfunk MC’sin tuottajana toimii useissa projekteissa mainetta niittänyt tuottaja Jaakko Salovaara (JS16). Bomfunk MC’s perustettiin vuoden 1998 paikkeilla ja sen alkuperäisiä jäseniä ovat Raymond Ebanks (B.O.DUBB/B.O.W), Ismo Lappalainen (DJ Gismo, DJ), Ville Mäkinen (Mr. Willy, basso ja syntikat) sekä Ari Toikka (AT, rummut). Yhtyeen mukana pyöri usein myös Savage Feet -breakdanceryhmä.

Yhtyeen menestyksen hetki oli vuosi 2000, kun single "Freestyler" nousi listojen kärkeen yli kymmenessä maassa, mukaan lukien Britannia ja Saksa. "Freestyler" oli Euroopan myydyin single vuonna 2000. Seuraavat In Stereo -debyyttialbumilta nostetut singlet eivät enää nousseet listamenestyjiksi ja samoin itse albumin myyntiluvut jäivät odotettua alhaisemmiksi, ollen kuitenkin noin 800 000 kappaletta maailmanlaajuisesti. Vuonna 2002 seurasi jatkoa albumilla Burnin' Sneakers. Suurimmaksi hitiksi nousi ”Something Going On”, joka nosti yhtyeen takaisin listojen kärkipäähän Saksassa. 

Vuonna 2003 DJ Gismo jätti Bomfunkit ja tilalle tulivat DJ/tuottaja -kaksikko Skillsters, eli Riku Pentti (Infekto, DJ) sekä Okke Komulainen (syntikat). Bomfunkien mukana näkee myös entistä enemmän vierailevia artisteja ja etenkin Charles Shalter (Max C) on usein laulamassa keikoilla.

Vuonna 2003 päättyi myös Bomfunk MC’sin ja Sony Musicin välinen levytyssopimus, koska yhtyeen toista levyä Burnin' Sneakers (2002) ei promotoitu. Uusi levytyssopimus Universal Musicin kanssa ei tuottanut tulosta, kun yhtyeen kolmas albumi Reverse Psychology (2004) ja sen singlejulkaisut alisuoriutuivat pahasti Euroopan markkinoilla.

Vuoden 2018 marraskuussa yhtye ilmoitti tekevänsä kuusi festivaalikeikkaa kesällä 2019. He esiintyvät Raumalla, Jämsässä, Vantaalla, Jyväskylässä, Oulussa ja Seinäjoella.

Diskografia

Albumit
 In Stereo (1999)
 Burnin’ Sneakers (2002)
 Reverse Psychology (2004)

In Stereo on julkaistu kolmena eri versiona (normaali, limited edition sekä special edition) ja Burnin’ Sneakers kahtena versiona (normaali ja limited edition DVD-versio).

Singlet 
 "Uprocking Beats" (1999)
 ''B-Boys & Flygirls (1999)
 Freestyler (1999)
 Other Emcee's (2000)
 Super Electric (2001)
 Live Your Life (feat. Max'C) (2002)
 (Crack it!) Something Goin' On (feat. Jessica Folder) (2002)
 Back to Back (feat. Z-MC) (2002)
 No Way in Hell (2004)
 Hypnotic (feat. Elena Mady) (2004)
 Turn it Up (feat. Anna Nordell) (2004)

Musiikkivideot
 "Uprocking Beats" (1999)
 "B-boys & Flygirls" (1999)
 "Freestyler"(1999)
 "B-boys & Flygirls (Y2K remix)" (2000)
 "Uprocking Beats (JS16 remix)" (2000)
 "Super Electric" (2001)
 "Live Your Life" (2002)
 "Something Going On (feat. Jessica Folcker)" (2002)
 "Back to Back" (2002)
 "No Way in Hell" (2004)
 "Hypnotic (feat. Elena Mady)" (2005)
 "Turn It Up (feat. Anna Nordell)"

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ylen Elävä arkisto: Bomfunk MC´s valloitti maailmaa

Seulonnan keskeiset artikkelit
Observatorio

Observatorio (, havainnointipaikka) on luonnon ja tähtitaivaan ilmiöiden havaitsemiseen tarkoitettu paikka tai rakennus.

Tähtitieteellinen observatorio 
Yleisimmin observatoriolla tarkoitetaan pelkistetysti tähtitornia, jossa maapallon ulkopuolisia kohteita voidaan tutkia tähtikaukoputken avulla. Observatoriot ja niissä käytetyt teleskoopit ovat kalleutensa vuoksi yliopistojen, valtioiden, järjestöjen ja avaruustutkimuslaitosten (NOT, ESO, ESA) yhteisiä tutkimuskeskuksia, joissa tähtitieteilijät tutkivat hyvinkin kaukaista ulkoavaruutta käyttäen myös silmälle näkymättömiä valon aallonpituuksia (infrapuna) ja muuta sähkömagneettista säteilyä.

Tähtitornit sijoitetaan yleensä kauaksi taajamista sellaiseen paikkaan, jossa valosaaste on mahdollisimman vähäistä. Parhaat tähtitornit ja teleskoopit sijaitsevat korkeilla vuorilla pilvien yläpuolella tai jopa avaruudessa maapallon kiertoradalla (Hubble), jolloin ilmakehä ja sääilmiöt eivät häiritse avaruuden tutkimista. Suomessa ei ole mahdollista sijoittaa tähtitornia näin korkealle, koska Suomen tunturit ovat suhteellisen matalia.

Moni yleisötähtitorni on rakennettu korkeaan rakennukseen, kuten vesitorniin. Näin saadaan hyödynnettyä rakennus kahteen tarkoitukseen. Korkeudesta on myös hyötyä: horisontin madaltuminen ja valosaasteen väheneminen. Usein kuitenkin rakennetaan oma rakennus, jonne kaukoputki sijoitetaan.

Suurin osa Suomen tähtitorneista on lähinnä harrastekäytössä ja ne omistaa usein paikallinen tähtiharrastusyhdistys. Moni tähtitorni on myös yleisölle avoin.
Ammattitutkijoiden käytössä Suomessa on Turun lähellä Tuorlan observatorio ja Kirkkonummella Metsähovin havaintokeskus, jossa on Helsingin yliopiston kolme tähtitornia, Aalto-yliopiston radioteleskooppi ja aiemman Geodeettisen laitoksen havaintoasema. Helsingin yliopiston vanha observatorio Tähtitorninmäellä on ollut opetus- ja tutkimuskäytössä.

Vulkanologinen observatorio 
Vulkanologisessa observatoriossa tutkitaan tulivuoria. Tutkimustyön tarkoituksena on saada selville syitä ja tapahtumaketjuja, jotka aiheuttavat tulivuorenpurkauksia. Maailman vanhin vulkanologinen observatorio on Italiassa sijaitseva vuonna 1841 perustettu Vesuviuksen observatorio.

Lähteet

Aiheesta muualla

Katso myös 
Avaruustutkimusasema
Metsähovin Radiotutkimusasema

Observatoriot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Filologia

Filologia on oppiaine, joka tutkii kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä. Perinteisesti filologialla käsitetään lähinnä vanhojen tekstien (esimerkiksi keskiaikaiset saagat) tutkimusta, mutta useimmat nykyfilologit tutkivat myös moderneja tekstejä liikkuen näin samoilla alueilla kirjallisuustieteen ja kielitieteen kanssa.

Suomessa filologiaa voi opiskella Helsingin, Jyväskylän, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistoissa.

Katso myös
 Klassillinen filologia
 Romaaninen filologia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tekstuaalitieteiden sanasto (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura).

Tekstuaalitieteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dionysos

Dionysos (, roomalaisten Bacchus) on viinin, näyttämötaiteen, päihtyneen hurmion ja hedelmällisyyden jumala antiikin Kreikan mytologiassa.

Nimi 

Nimen alkuosa viittaa todennäköisesti ylijumala Zeukseen, jonka genetiivimuoto on kreikaksi Dios; loppuosan merkitys on epävarma, mutta se saattaa viitata Nysa-vuoreen, jolla Dionysos varttui. Dionysos tunnettiin myös nimillä Eleutherios ("Vapauttaja") ja Soter ("Pelastaja"). Toisinaan hänestä käytettiin myös nimeä Lyaios, joka myös tarkoittaa "Vapauttajaa". Nimitys johtui siitä, että Dionysoksen ajateltiin vapauttavan ihmisen huolista ja murheista.

Mytologia 

Dionysoksen synnytti kuolevainen Semele Zeuksen hedelmöittämänä. Erään myytin mukaan Zeuksen mustasukkainen puoliso Hera huijasi Semeleä pyytämään Zeusta näyttäytymään todellisessa luonnossaan; Semele ei kestänyt näkyä vaan paloi. Zeus ehti kuitenkin pelastaa poikansa ja sijoitti tämän reiteensä. Myöhemmin Zeus lähetti Heran pelossa Dionysoksen Kreikan ulkopuolelle nymfien hoitoon. Vartuttuaan Dionysos keksi viinin mahdin ja lähti vaeltamaan Aasiaan johtaen kulkuetta, jossa marssi viinistä hurmaantuneita satyyrejä, sileenejä ja nymfejä. Dionysoksen kerrotaan muuttaneen veden viiniksi Dionysoksen ja Ariadnen häissä.

Kultti 

Dionysosta kunnioitettiin juhlatilaisuuksilla, joita kutsuttiin orgioiksi tai bakkanaaleiksi. Termit mysteria, telete ja orgia viittasivat kreikkalaisten mysteerien kulttijuhliin, rituaaleihin ja vihkiytymistilaisuuksiin. Dionysoksen rituaalit tarjosivat kreikkalaisille vapautuksen arkipäivästä. Rituaalien päämääränä oli parusia, jumaluuden läsnäolo, jossa itse jumala ja jumaluuden palvoja samaistuivat toisiinsa.

Ateenasta ei löydy todisteita hillittömästä Dionysoksen palvontarituaalista, jota ns. mainadinen myytti edustaa. Ateenassa esiintynyt Dionysoksen palvonta oli luonteeltaan rauhallista. Euripideen mukaan Dionysokseen palvontaan liittyi myös rituaaleja, jotka olivat saaneet vaikutteita "barbaareilta". Pääosaa näissä tilaisuuksissa näyttelivät viinistä hurmioituneet lähes alastomat naiset, mainadit, jotka karjuivat, tanssivat ja repivät kappaleiksi eläimiä. 

Dionysoksen kunniaksi järjestetyistä menoista kehittyivät dityrambit ja kreikkalainen teatteri.

Taiteessa Dionysos kuvataan usein pitkähiuksiseksi nuorukaiseksi tai pieneksi sylilapseksi. Toisinaan Dionysos kuvataan naismaiseksi, pulleaksi nuorukaiseksi, jonka yllä on pantterin talja.

Dionysos ja kreikkalainen tragedia 

Kreikkalainen tragedia sai alkunsa Dionysoksen palvontaan liittyvistä tanssi- ja lauluesityksistä, ja sillä oli tärkeä uskonnollinen rooli. Dionysoksen palvonta liittyi kiinteästi Ateenan kaupungissa suoritettuun Farmakos-riittiin, joka oli yksi muinaisista puhdistautumiskäytännöistä. Mikäli kaupunkia kohtasi jokin onnettomuus, kaupunkilaiset veivät joukostaan yhden miehen uhrattavaksi. Uhratun oli määrä kantaa syntipukin tavoin kaupunkilaisten jumalia kohtaan suorittamat rikokset ja puhdistaa kaupunki. Syntipukkiriitti ja tragedia ovat kiinteästi sidoksissa toisiinsa.

Lähteet

Viitteet 

Antiikin Kreikan jumalat
Viinin jumalat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pa

Pa tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 Pennsylvania, postilyhenne PA, Yhdysvaltain osavaltio
 
 per annum, latinaa ()
 
 
 
 pinta-ala, pa., pinnan suuruus
 pitkät aallot, PA, LW, radioaaltoalue
 
 polyamidi, PA, muovilaji
 PA-järjestelmä, englannin sanoista public address, äänentoistolaitteisto
 Vexi Salmi, salanimi PA, suomalainen sanoittaja.
 Äänentoisto, lyhenne sanoista professional audio
 Pā, maorikylä tai maorien rakentama linnoitus.
Dm

Dm tarkoittaa seuraavia:

 Depeche Mode, DM, englantilainen synthpop yhtye
 
 diabetes, DM, latinan sanoista diabetes mellitus, sairaus
 DM, saksalainen lehti
 
 
 DM, direct message, yksityisviesti, käytetään myös lyhennettä Yv
 Dm, VR:n kalustosarjatunnuksen alkuosa dieselvaunuille. (Ks. alla)
 Duel Masters, DM, keräilykorttipeli
 dungeon master, DM, roolipelin pelinjohtaja
 lääketieteen tohtori, DM, englannin sanoista Doctor of Medicine, yliopistotutkinto
 
 Saksan markka, DM, saksan sanoista Deutsche Mark, rahayksikkö
 suoramarkkinointi, DM, englannin sanoista direct marketing, markkinointimenetelmä.

Katso myös 
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Dm3, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm4, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm6, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm7, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm8, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm9, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm10, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm11, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 Dm12, VR:n moottorivaunusarjan tunnus
 
 .
Aulis

Aulis on suomalainen miehen ja aikaisemmin myös naisen etunimi, joka on johdettu anteliasta ja avuliasta tarkoittavasta adjektiivista ”aulis”. Auliksen nimipäivä on 16. elokuuta. Vastaavat naisennimet ovat Auli ja Aulikki. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Aulis on annettu 24 330 miehelle sekä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä myös noin 30 naiselle.

Tunnettuja Aulis-nimisiä 

 Aulis Aarnio, oikeustieteen professori ja kirjailija
 Aulis Akola, kirjailija
 Aulis Akonniemi, kuulantyöntäjä
 Aulis Alanen, kasvatustieteilijä
 Aulis J. Alanen, historioitsija
 Aulis Apajalahti, ylilääkäri ja professori
 Aulis Blinnikka, suomalainen päätoimittaja
 Aulis Blomstedt, arkkitehti
 Aulis Gerlander, hallitusneuvos
 Aulis Hauhia, suomalainen upseeri, ekonomi ja kauppaneuvos
 Aulis Herranen, suomalainen tehtailija, Parolan Rottingin perustaja
 Aulis Hiekko, insinööri, yritysjohtaja ja energianeuvos
 Aulis Hirvonen, jääkiekkoilija
 Aulis E. Hämäläinen, arkkitehti
 Aulis Hämäläinen, teatterinjohtaja ja näyttelijä
 Aulis Isola, fyysikko, Säteilyturvallisuuslaitoksen entinen johtaja
 Aulis J. Joki, professori ja kielitieteilijä
 Aulis Junes, diakoni
 Aulis Junttila, ministeri ja rakennusalan vaikuttaja
 Aulis Juvela, poliitikko (SKDL, SKP)
 Aulis Järvinen, jalkapalloilija
 Aulis Kairamo, vuorineuvos
 Aulis Kairento, seiväshyppääjä, korkeushyppääjä ja yleisurheiluvalmentaja
 Aulis Kallakorpi, mäkihyppääjä
 Aulis Kalma, arkkitehti
 Aulis Karvonen, pesäpalloilija
 Aulis Konttinen, rakennusmestari, talouspäällikkö ja sotakirjailija
 Aulis Koponen, jalkapalloilija
 Aulis Kotaviita, laulaja
 Aulis Kähkönen, uimari
 Aulis Kärkkäinen, liikemies ja yritysjohtaja
 Aulis V. A. Könönen, lyseon rehtori ja kaupunkineuvos
 Aulis Laine, jalkapalloilija
 Aulis Lehtikangas, Mannerheim-ristin ritari
 Aulis Louko, taidemaalari ja kuvanveistäjä
 Aulis Nopsanen, lastenkirjailija ja suomentaja
 Aulis Nyqvist, valokuvaaja ja taidemaalari
 Aulis Oja, historioitsija
 Aulis Ojajärvi, rehtori, filosofian tohtori ja kirjailija
 Aulis Peltomäki, pesäpalloilija ja pelinjohtaja
 Aulis Pystynen, keskimatkojen juoksija
 Aulis Ranta-Muotio, Keskustan kansanedustaja 1995–2007
 Aulis Reinikka, seiväshyppääjä ja kymmenottelija
 Aulis Rosendahl, näyttelijä
 Aulis Ruostepuro, näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja
 Aulis Ruuth, poliitikko (Vasemmistoliitto)
 Aulis Rytkönen, jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Aulis Saarijärvi, antikvaarinen kirjakauppias, toimittaja
 Aulis Salin, insinööri, virkamies, yritysjohtaja ja vuorineuvos
 Aulis Sallinen, säveltäjä
 Aulis Savolainen, toimittaja ja suomentaja
 Aulis Sileäkangas, poliitikko (Keskustapuolue)
 Aulis Sipponen, yhdistetyn hiihtäjä
 Aulis Ensio Soininen, päätoimittaja ja tiedotussihteeri
 Aulis Sutinen, opettaja, koulunjohtaja ja maanviljelysneuvos
 Aulis Toivonen, kuulantyöntäjä
 Aulis Ukkonen, tienrakennusopin professori
 Aulis Vahtonen, jalkapalloilija
 Aulis Virtanen, urheilutoimittaja
 Aulis Väisänen, pesäpalloilija

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
30. helmikuuta

30. helmikuuta on säännönvastainen päivämäärä, koska helmikuussa on yleensä vain 28 päivää ja karkausvuosina 29 päivää. Joissakin maissa on päivää kuitenkin jouduttu viettämään kalenterin tasaamisen vuoksi.

Ruotsalainen kalenteri 
Ruotsissa päätettiin vuonna 1699 siirtyä gregoriaaniseen kalenteriin siten, että vuodesta 1700 alkaen jätettäisiin karkauspäivät pitämättä aina vuoteen 1740 asti (niin sanottu ruotsalainen kalenteri). Siten maaliskuussa 1740 oltaisiin gregoriaanisessa kalenterissa, mutta toisaalta 40 vuoden ajan käytettäisiin kalenteria, joka poikkeaisi kaikista muista maista. Lisäksi tuo poikkeama ei olisi vakio vaan muuttuisi neljän vuoden välein.

Niinpä vuonna 1700 ei ollut karkauspäivää. Kalenteriuudistus jäi toteuttamatta suuren Pohjan sodan sytyttyä, joten vuosina 1704 sekä 1708 pidettiin karkauspäivä tavalliseen tapaan. Tammikuussa 1711 kuningas Kaarle XII päätti, että valtakunta palaa juliaaniseen kalenteriin vuonna 1712 liittämällä helmikuun loppuun ylimääräisen karkauspäivän (1712 olisi muutenkin ollut karkausvuosi). Helmikuun 1712 kalenterissa on siis karkauspäivä 24.2. ja ”Tilökelsedag” 30.2.

Muut kalenterit 
Astronomimunkki Johannes de Sacrobosco kirjoitti 1200-luvulla, että helmikuussa olisi ollut karkausvuosina 30 päivää Julius Caesarin kalenteriuudistuksen jälkeen. Myöhemmin keisari Augustus olisi lyhentänyt helmikuuta yhdellä päivällä, jotta Augustuksen mukaan nimetyssä elokuussa olisi yhtä monta päivää kuin Caesarin mukaan nimetyssä heinäkuussa. Sama käsitys esiintyy useissa 1900-luvunkin tietokirjoissa, mutta se on todettu virheelliseksi.

Neuvostoliitto esitteli vuonna 1929 rinnakkaisen vallankumouskalenterin, jossa vuosina 1930 ja 1931 oli helmikuussa 30 päivää.

Maailmankalenterissa, tunnetussa kalenteriehdotuksessa, helmikuussa on 30 päivää.

Lähteet 
 Naturalists Almanac February 30. 
 30 days in February 1712. 
 Change of calendars — Sweden .

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Erikoiset päivät
Helmikuu
-02-30