joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jukka Voutilainen

Jukka Pekka Voutilainen (s. 14. toukokuuta 1980 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjänä tai laidalla pelaava Voutilainen on hyvä viimeistelijä ja saa usein vastuuta ylivoimalla.

Ura 

Voutilainen on kotoisin Kuopiosta ja on KalPan kasvatti. Voutilainen pelasi KalPassa A-junioriksi asti ja siirtyi kaudeksi 2001–2002 Jokereihin. Voutilainen pelasi kyseisenä kautena seitsemän ensimmäistä SM-liigaotteluaan sekä 11 playoff-ottelua ja voitti Suomen mestaruuden. Ensimmäinen täysi liigakausi Voutilaiselle oli 2002–2003. Hän voitti tuolloin tulokkaiden maali- ja pistepörssin.

Kaudeksi 2003–2004 Voutilainen siirtyi HPK:hon. Kausi 2004–2005 oli Voutilaiselle läpimurto hänen tehtyään 42 pistettä. Marraskuussa 2004 Voutilainen valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi. Hän voitti vuonna 2005 SM-pronssia ja parhaan +/– -tilaston omaavalle pelaajalle jaettavan Matti Keinonen -palkinnon. Kaudella 2006 Voutilainen voitti Suomenmestaruuden.

Kaudeksi 2006–2007 Voutilainen siirtyi HV71:n riveihin. Hän voitti kaudella 2007–2008 Elitserienin mestaruuden ja hänellä oli runkosarjan paras +/– -tilasto. Voutilainen teki myös eniten pisteitä, maaleja ja syöttöjä (9+12=21) Elitserienin playoffeissa 2008. Tuo saldo on Elitserienin playoffien kaikkien aikojen piste-ennätys. Keväällä 2009 Voutilainen voitti Elitserien-hopeaa. Voutilainen on edustanut Suomea Euro Hockey Tour -tasolla. 

Voutilainen solmi keväällä 2012 neljävuotisen pelaajasopimuksen kasvattajaseuraansa KalPaan. Ensimmäinen kausi oli pitkälti loukkaantumisten värittämä. Jo ennen kauden alkua Voutilaista vaivasi sitkeä kuumesairaus, jonka takia mies joutui jäämään sivuun useista European Trophy -turnauksen peleistä.  Kauden neljännessä ottelussa hän loukkasi polvensa ja joutui olemaan sivussa marraskuun puoliväliin asti. 
 Koko kaudella otteluja kertyi vain 29 kappaletta tehoin 10+7, sillä kausi päättyi jo 22. tammikuuta harjoituksissa tapahtuneeseen loukkaantumiseen. 
 Aluksi aivotärähdykseksi luultu vamma paljastui tarkemmissa tutkimuksissa telahermon vaurioksi, josta toipuminen vie useita kuukausia. 

Kaudella 2013–2014 Voutilainen toimi KalPan kapteenina. Kauden lopun hän pelasi lainalla Tapparassa, jossa kausi päättyi hopeamitaliin. Voutilainen oli pudotuspeleissä tehokas etenkin ylivoimalla, tehden kuusi ylivoimamaalia. Kauden 2014–2015 jälkeen Voutilainen siirtyi Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin, mutta ei pelannut siellä lainkaan.

Tilastot

Saavutukset 
2002 Suomen mestari (Jokerit)
2005 Matti Keinonen Trophy – SM-Liigan paras +/– (HPK)
2006 Suomen mestari (HPK)
2008 Elitserienin runkosarjan paras +/– (HV71)
2008 Elitserien – Kaikkien aikojen piste-ennätys Playoffseissa 9+12 (HV71)
2008 Ruotsin mestari (HV71)
2010 Ruotsin mestari (HV71)
2010 Elitserien Playoff paras pistemies (HV71)
2010 Elitserien Playoff paras +/– (HV71)

Lähteet

YLE Urheilu: Jukka Voutilainen palaa Kuopioon
Jukka Voutilainen on yksi KalPan kaikkien aikojen nimekkäimmistä hankinnoista

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Matti Keinonen -palkinnon voittajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Mellunkylä

Mellunkylä () on Helsingin peruspiiri ja 47. kaupunginosa itäisessä suurpiirissä.

Mellunkylän alue käsittää yhteensä 9,9 km² suuruisen alueen, joka muodostaa viisi osa-aluetta. Alueella asuu 36 600 kaupunkilaista (1.1.2011). Työpaikkoja Mellunkylän peruspiirissä on 3 961 hengelle (31.12.2005).

Mellunkylän kaupunginosa jakautuu viiteen osa-alueeseen:

 Kivikko
 Vesala
 Kontula
 Kurkimäki
 Mellunmäki

Mellunkylän itäpuolella sijaitsee Vuosaaren peruspiiri. Etelässä Mellunkylän naapureina ovat Vartiokylä, Myllypuro ja Latokartano, lännessä on Malmi. Pohjoisessa Mellunkylä rajoittuu Jakomäkeen ja Vantaan Hakunilan palvelualueeseen.

Mellunkylä-nimeä käytettäessä tarkoitetaan sillä usein – varsinkin epävirallisissa yhteyksissä – ainoastaan Mellunmäen ja Vesalan osa-alueiden eteläosia. Näiden alueiden ulkopuolisia Mellunkylän kaupunginosan alueita eli Mellunmäen ja Vesalan pohjoisosia sekä Kontulaa ja Kivikkoa ei siis useinkaan mielletä Mellunkylään kuuluviksi.

Historiaa 
Mellunkylä kuuluu Helsingin pitäjän vanhoihin, jo keskiajalla asuttuihin kyliin. Kylän nimi esiintyy vanhoissa, 1500-luvun aikaisissa asiakirjoissa mm. muodoissa Medlungsby, Medlunxby ja Melunxby. Nimen kantasana on vanha miehennimi Medhlung, joka on todennäköisesti sisaruksista keskimmäistä tarkoittava lisänimi. Mellungsby oli vakiintunut nimen kirjoitusasuksi jo 1800-luvun alussa, ja suomalainen vastine Mellunkylä tuli äänteellisenä mukaelmana käyttöön 1900-luvun alussa.

Vuonna 1776 suoritetussa isossajaossa Mellunkylä merkittiin jaetuksi viiteen maakirjataloon Borgs, Uppby, Utbyggas, Fallbacka ja Nybondas, joista on myöhemmin jakamalla muodostettu lukuisia pienempiä tiloja. Lähimpänä Puotinkylää olevista tiloista erotettiin 1920-luvulla joukko asuntotiloja ja ennen toista maailmansotaa Mellunkylän länsiosaan oli muodostunut vähäistä esikaupunkiasutusta. Alue rakentui ilman erityisempää suunnitelmaa ja tieverkko muodostui kolmesta yleisestä maantiestä sekä joukosta kyläteitä ja maanomistajien ylläpitämiä tilusteitä.

Kun alue liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, Mellunkylä muodostettiin erilliseksi kaupunginosaksi, jonka asemakaava on vahvistettu vaiheittain vuodesta 1954 lähtien. Kadunnimistöön on otettu entisistä teiden nimistä joukko käyttökelpoisia nimiä, mutta muutoin asemakaavoihin tarvittu nimistö on täytynyt sepittää eri aihepiireistä. Kaupunginosa jaettiin Mellunmäen, Kontulan ja Vesalan osa-alueisiin vuonna 1959.

Liikenneyhteydet 
Helsingin metron asemista Kontulan ja Mellunmäen metroasemat sijaitsevat Mellunkylässä.

Kuvia

Lähteet 
 Helsinki alueittain (2005). Itäinen suurpiiri.
 Helsinki alueittain (2005). Mellunkylän peruspiiri.

Viitteet

Aiheesta muualla
Jukka Koskinen (säveltäjä)

Jukka Koskinen (s. 4. maaliskuuta 1965 Espoo) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Einojuhani Rautavaara, Kalevi Aho ja Anders Eliasson. Sävellysdiplominsa hän suoritti 1995. 

Koskisen sävellyksiä ovat muiden muassa Ululation (1995), Suoraan sanoen (1990) ja Trasformazioni (1987).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jukka Koskinen Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen  sivuilla

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Einojuhani Rautavaaran sävellysoppilaat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kew Gardens

Kew Gardens on kasvitieteellinen puutarha ja Unescon maailmanperintökohde Lontoon lounaisosassa. Puutarha perustettiin vuonna 1761. Puutarhan johtaja on Richard Deverell.

Kew Gardens sai alkunsa eksoottisesta puutarhasta, jonka Tewkesburyn lordi Capel perusti 1700-luvulla ja jota Walesin leskiprinsessa Augusta laajensi suuresti. Senaikaisista rakennuksista on jäljellä William Chambersin suunnittelema Kiinalainen pagodi vuodelta 1761.

Joseph Banks toimi vuodesta 1773 epävirallisesti Kew Gardensin johtajana, ja kuningas Yrjö III virallisti hänen asemansa lopulta vuonna 1797. Banks lähetti kasvitieteilijöitä eri puolille maailmaa, ja hänen ansiostaan Kew Gardensista muodostui edelläkävijä eurooppalaisten kasvitieteellisten puutarhojen joukossa.

Kasvihuoneet 
Kuuluisin Kew’n kasvihuoneista on Palm House eli Palmuhuone. Se rakennettiin vuosina 1844–1848. Kankirautaisen huoneen suunnitteli arkkitehti Decimus Burton, ja työn toteutusta johti Richard Turner. Nykyään Palmuhuone esittelee pääosin syötäviä trooppisia kasveja sekä palmuja ja käpypalmujen sukulaisia.

Temperate House (Lauhkea kasvihuone) ja Princess of Wales Conservatory (Walesin prinsessan kasvihuone) ovat puutarhojen suurimmat yleisölle avoimet huoneet. Syksyllä 2006 avattiin uusin kasvihuone, Alpine House.

Kasvikokoelma 
Kew’n kasvikokoelmaa pidetään maailman kattavimpana elävien kasvien kokoelmana. Siihen kuuluu noin 44 000 eri alkuperää olevaa kasvia. Seitsemän miljoonaa näytettä kattava herbaariokokoelma sekä laaja kasvitiedettä käsittelevä kirjasto ovat myös maailman suurimpien joukossa.

Vaikka Kew’llä on melko laaja arboretum ja suuri kivikkokasvien kokoelma, kokoelman perusta on trooppisissa kasveissa. Kew tunnetaan maailmalla esimerkiksi sukujen Musa (banaanit), Encephalartos ja Amorphophallus (pökkövehkat) sekä orkideoiden kasvattajana.

Toiminnat 
Puutarha pyrkii edistämään ympäristön suojelua lisäämällä tietoisuutta kasveista palkkaamalla tutkimushenkilökuntaa ja pitäen yllä kasvikokoelmaa sekä tutkijoiden käyttöön että yleisön opetusta varten. Puutarha tarjoaa myös koulutusmahdollisuuksia.

Julkisuus 
Kew Gardensissa on kuvattu BBC Two -kanavalla esitettyä A Year at Kew -televisiosarjaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Royal Botanic Gardens Kew

Richmond upon Thames
Lontoon rakennukset ja rakennelmat
Kasvitieteelliset puutarhat
Unescon maailmanperintökohteet Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Urheilukenttä

Urheilukenttä on hyvin tiukasti määriteltynä urheilua varten rakennettu alue, jota jatkuvasti ylläpidetään. Urheilukenttä on myös hyvin usein rakennettu jotain tiettyä urheilulajia varten kuten esimerkiksi yleisurheilukenttä, pesäpallokenttä ja jalkapallokenttä. Kentät ovat yleensä ulkona, mutta nykyään ovat yleistyneet halleihin tehdyt sisäkentät. Urheilukenttien alustat ovat pääasiassa ruohoa tai hiekkaa, tosin myös synteettisiä alustoja on, kuten tekonurmea.

Urheilukentät voivat olla rajattu kilpakäyttöön, mutta myös usein esimerkiksi koulujen pihoissa on omat urheilukentät, joita käytetään koulun liikuntatunneilla ja välitunneilla.
Harri Wessman

Harri Kristian Wessman (s. 29. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän opiskeli vuosina 1967–1973 Helsingin yliopistossa ja vuosina 1973–1978 Sibelius-Akatemiassa. Jo sitä ennen hän oli saanut sävellyksessä yksityisopetusta Joonas Kokkoselta.

Wessman on säveltänyt muun muassa soolopianolle, kamarimusiikkiyhtyeelle, sinfoniaorkesterille,  jousiorkesterille ja kuorolle.

Harri Wessman näytteli pianistia elokuvassa Huomenna. Hän myös sävelsi, sovitti ja sanoitti elokuvaan kappaleen Utsom un.

Wessmanille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Harry Wessman  Music Finlandin sivuilla
 Harri Wessman Klassinen.fissä 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Joonas Kokkosen sävellysoppilaat
Suomalaiset musiikkikriitikot
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Sulasol

Sulasol ry eli Suomen Laulajain ja Soittajain Liitto on vuonna 1922 perustettu suomalainen harrastemusiikkijärjestö. Järjestöön kuuluu noin 300 kuoroa ja orkesteria, joiden kautta Sulasolilla on noin 9 000 henkilöjäsentä. Sulasolin piirissä toimii kuusi musiikinalakohtaista erikoisliittoa: Suomen Mieskuoroliitto, Suomen Naiskuoroliitto, Nuorten Kuoroliitto, Rytmisen kuoromusiikin liitto, Sekakuoroliitto ja Soitinmusiikkiliitto. Lisäksi Sulasolin piirissä toimii 17 itsenäistä alueellista piirijärjestöä.

Sulasolin keskeisenä tavoitteena on musiikin harrastamisen mahdollisuuksien edistäminen ja musiikinharrastajien edunvalvonta. Järjestö koordinoi koulutustoimintaa, järjestää musiikkijuhlia sekä julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä, jonka levikki on noin 10 800 kappaletta. Lisäksi Sulasol on Suomen aktiivisin kuoromusiikin kustantaja ja välittäjä.

Sulasolin puheenjohtaja on Tomi-Pekka Niukkanen ja toiminnanjohtaja Sanna Katajavuori.

Sulasol on järjestänyt valtakunnallisia laulu- ja soittojuhlia vuodesta 1934 alkaen. Nykyisin juhlat järjestetään viiden vuoden välein. Edelliset laulu- ja soittojuhlat järjestettiin Kuopiossa 7.–10. kesäkuuta 2012, Hämeenlinnassa 12.–14. toukokuuta 2017 ja Jyväskylässä 9.–12. kesäkuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sulasol ry – kotisivu

Suomalaiset musiikkialan järjestöt
Musiikkikustantamot
Astrid Lindgren -palkinto

Astrid Lindgren -palkinto on ruotsalainen kirjallisuuspalkinto, jonka perusti kustannusyhtiö Rabén & Sjögren 14. marraskuuta 1967 Astrid Lindgrenin 60-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. Palkinto jaetaan vuosittain lasten- ja nuortenkirjallisuuden parissa ansioituneelle kirjailijalle. Vuodesta 2016 palkinnon arvo on ollut 100 000 kruunua.

Palkitut

 1967 Åke Holmberg
 1968 Ann Mari Falk
 1969 Harry Kullman
 1970 Lennart Hellsing
 1971 Hans Peterson
 1972 Maria Gripe
 1973 Barbro Lindgren
 1974 Inger & Lasse Sandberg
 1975 Hans-Eric Hellberg
 1976 Irmelin Sandman Lilius
 1977 Kerstin Thorvall 
 1978 Gunnel Linde
 1979 Rose Lagercrantz
 1980 Maud Reuterswärd (postuumisti)
 1981 Gunilla Bergström
 1982 Inger Brattström
 1983 Siv Widerberg
 1984 Astrid Bergman Sucksdorff
 1985 Viveca Sundvall
 1986 Margareta Strömstedt
 1987 Nan Inger Östman
 1988 Lena Anderson & Christina Björk
 1989 Annika Holm
 1990 Maj Bylock
 1991 Max Lundgren
 1992 Sven Christer Swahn
 1993 Ulf Stark

 1994 Eva Wikander
 1995 Peter Pohl
 1996 Henning Mankell
 1997 Anna-Clara ja Thomas Tidholm
 1998 Bo R. Holmberg
 1999 Per Nilsson
 2000 Annika Thor
 2001 Eva Eriksson
 2002 Stefan Casta
 2003 Sven Nordqvist
 2004 Pernilla Stalfelt
 2005 Jujja Wieslander
 2006 Ulf Nilsson
 2007 Helena Östlund
 2008 Pija Lindenbaum
 2009 Olof ja Lena Landström
 2010 Moni Nilsson
 2011 Jan Lööf
 2012 Katarina Kieri
 2013 Katarina von Bredow
 2014 Frida Nilsson
 2015 Mårten Sandén
 2016 Anna Höglund
 2017 Jenny Jägerfeld
 2018 Lisa Bjärbo
 2019 Kerstin Lundberg Hahn
 2020 Jakob Wegelius
 2021 Ylva Karlsson

Lähde

Katso myös
Astrid Lindgrenin muistopalkinto

Lähteet

Astrid Lindgren
Ruotsalaiset kirjallisuuspalkinnot
Lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot
Vesikontiaiset

Vesikontiaiset eli vesimaamyyrät (Desmanini) on kontiaisten eli maamyyrien heimoon kuuluva tribus. Sitä on aiemmin pidetty myös alaheimona (Desmaninae) tai omana heimonaan (Desmanidae). Siihen kuuluu kaksi lajia, jotka ovat kookkaimpia nykyisin elävistä kontiaisista. Molemmat lajit elävät vedessä ja kaivavat tunnelinsa jokien törmille.

Vesikontiaiset ovat sopeutuneet vesielämään. Niiden kuono on litteä ja raajoissa on räpylät. Lisäksi lajeilla on pitkä häntä ja vettä hylkivä turkki.

Tribukseen kuuluvat seuraavat suvut ja lajit:
 Suku Desmana
 Venäjänvesikontiainen eli piisamimaamyyrä (Desmana moschata)
 Suku Galemys
 Pyreneidenvesikontiainen eli vesimaamyyrä eli pyreneidenvesimaamyyrä (Galemys pyrenaicus)

Lajeista pyreneidenvesikontiainen elää nimensä mukaisesti Pyreneiden niemimaalla ja venäjänvesikontiainen lähinnä Venäjän Euroopan puoleisissa osissa sekä Ukrainassa ja Kazakstanissa Donin, Volgan ja Uraljoen varsilla. Venäjänvesikontiaista on lisäksi istutettu turkiseläimeksi Euroopan Dneprille.

Lähteet 

Kontiaiset
Ämmänsaaren rautatieasema

Ämmänsaaren rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka  Suomussalmellakunnan keskustaajamassa, ja se on rataosuuden  pääteliikennepaikka. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta on 750,5 kilometriä. Rautatieasema on asuttu.

Ämmänsaaren liikennepaikalla on ainoastaan tavaraliikennettä. Liikennepaikka on miehittämätön, ja liikenteenohjaus tapahtuu Oulun rautatieasemalla sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Sähköisiä turvalaitteita ei ole.

Historia
Kun Taivalkosken–Kontiomäen rata rakennettiin, rakennettiin myös lyhyt sivurata Pesiökylästä Ämmänsaareen. Rautatien päätekohta ja Ämmänsaaren rautatieasema sijaitsevat Emäjoen pohjoisrannalla, Valkeaisjärven etelärannalla.

Liikennepaikka avattiin kaupalliselle liikenteelle 1. joulukuuta 1955. Henkilöliikenne lakkautettiin 22. toukokuuta 1966.

Lähteet

Suomussalmen rautatieliikennepaikat
Organisation Internationale de la Francophonie

Organisation Internationale de la Francophonie eli OIF on ranskankielisten eli frankofonisten maiden yhteistyöjärjestö, jonka tavoitteena on ajaa Ranskan kielen ja kulttuurin asemaa maailmalla. Monet maat ovat entisiä Ranskan siirtomaita, mutta mukana on myös muuten itsensä ”ranskalaiseksi” identifioivia maita. Järjestöllä on tarkkailijan asema Yhdistyneissä kansakunnissa.

Jäsenvaltiot 

Organisation Internationale de la Francophonien jäsenet aakkosjärjestyksessä:

Tarkkailijavaltiot 
Yhteensä 14 valtiota tarkkailee Organisation Internationale de la Francophonieta:

Pääsihteerit

Kokoukset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Organisation Internationale de la Francophonie

Kansainväliset järjestöt
Ranskalaiset järjestöt
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Veli-Matti Puumala

Veli-Matti Puumala (s. 18. heinäkuuta 1965 Kaustinen) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Paavo Heinisen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja myöhemmin Franco Donatonin johdolla Accademia Musicale Chigianassa, Italian Sienassa.

Puumala on vuodesta 2005 hoitanut sävellyksen professuuria Sibelius-Akatemiassa. Hänen teoksiaan ovat muiden muassa kontrabassokonsertto Taon, Chain-tetralogia ja ooppera Anna Liisa. Puumala sai vuonna 2005 Teosto-palkinnon pianokonsertostaan Seeds of Time sekä Erik Bergman -palkinnon vuonna 2011. Puumala on toiminut vuodesta 2016 Kaustisen kamarimusiikkiviikon taiteellisena johtajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fennica Gehrmanin Puumala-sivut ääninäytteineen
 Veli-Matti Puumala Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla
 Kaustisen kamarimusiikkiviikko

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Sibelius-Akatemian professorit
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Oopperasäveltäjät
Kuntoilu

Kuntoilu eli kuntoliikunta tai kuntourheilu on yleiskunnon kohentamiseksi harrastettavaa liikuntaa.

Ympäristövaikutukset 

Kestävän kehityksen mukaista on erityisesti hyötyliikunta sekä luonnossa liikkuminen: lenkkeily, pyöräily, sauvakävely, hiihto, melonta, marjastus, avantouinti, parkour ja luistelu. Liikuntapaikalle kulkeminen kävellen, polkupyörällä tai linja-autolla on luontoystävällisempää kuin autoilu.

Katso myös
 Kuntosali
 Painoharjoittelu

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Helsingin kaupunginkirjaston aihepaketti kuntoliikunnasta.
 Ryhmäliikunta.fi.
 Liikunta . Nyyti ry.
 Maksimaalinen hapenottokyky kestävyyskunnon mittarina, Terveyskirjasto.fi
 Terveys-EU-portaali - Urheilu ja vapaa-aika 
 Yle Areena: Kuntoilu  

Seulonnan keskeiset artikkelit

es:Actividad física
pt:Atividade física
Hölkkä

Hölkkä on kevyttä juoksua, ja se on erittäin tehokas liikuntamuoto. Ei voida määrittää tarkkaa nopeutta milloin juoksu ei enää ole hölkkää. Hölkkääjä kuitenkin yleensä on kuntoilija, joka haluaa ylläpitää ja parantaa kuntoaan sekä pitää painoaan kurissa, muttei tähtää kisoihin eikä huipputuloksiin. Nopeuden jokainen hölkkääjä määrittelee itse. Yleisesti ottaen nopeus on hyvä, jos pystyy puhumaan ongelmitta samalla kun hölkkää. Hölkkäily auttaa vähentämään painoa, vahvistaa lihaksia ja luita sekä antaa hyvän olon .

Vuoden 1973 Juoksija-lehti määrittelei hölkän juoksuksi, jossa jalkoja liikutellaan "juoksun tapaan vuorotellen eteen, tasaiseen tahtiin ja täysin ilman ponnistelua.”

Lähteet

Aiheesta muualla

Juoksu
Gilberto

Gilberto-nimisiä henkilöitä:

Sukunimenä

 Astrud Gilberto (s. 1940), brasilialainen bossa nova- ja sambalaulaja
 Bebel Gilberto (s. 1966), brasilialainen bossa nova -laulaja
 João Gilberto (1931–2019), brasilialainen bossa nova -muusikko
 Sebastião Gilberto (s. 1982), angolalainen jalkapalloilija

Etunimenä

Gilberto (oik. Gilberto da Silva Melo, s. 1976), brasilialainen jalkapalloilija
Gilberto Agustoni (1922–2017), sveitsiläinen kardinaali
Gilberto Clavell (s. 1989), puertoricolais-yhdysvaltalainen koripalloilija 
Gilberto Délio Gonçalves Canavarro dos Reis (s. 1940), portugalilainen katolinen piispa
Gilberto Fuenzalida Guzmán (1868–1938), chileläinen katolinen piispa
Gilberto Gil (s. 1942), brasilialainen laulaja, kitaristi ja sanoittaja
Gilberto Godoy Filho, Giba (s. 1976), brasilialainen lentopalloilija
Gilberto Jiménez Narváez (1937–2015), kolumbialainen katolinen piispa 
Gilberto Martínez (s. 1979), costaricalainen jalkapalloilija
Gilberto Moraes Júnior (s. 1993), brasilialainen jalkapalloilija
Gilberto Pereira Lopes (s. 1927), brasilialainen katolinen arkkipiispa
Gilberto Pontecorvo (1919–2006), italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Gilberto Galdino dos Santos, Beto (s. 1976), brasilialainen jalkapalloilija
Gilberto Silva (oik. Gilberto Aparecido da Silva, s. 1976), brasilialainen jalkapalloilija
Gilberto Simoni (s. 1971), italialainen pyöräilijä
Gilberto Valbuena Sánchez (1929–2021), meksikolainen katolinen piispa
Šeikki

Šeikki (, šaikh) on arabian kielestä juontuva sana, joka tarkoittaa heimon vanhinta, johtajaa, kuuluisaa vanhaa miestä tai islamiin perehtynyttä miestä. Šeikin tytärtä tai vaimoa kutsutaan joskus nimellä šaikhah ().

Nimitystä šeikki käytettiin myös tietyissä Afrikan islamilaisissa osissa. Siirtomaaherruuden aikana Etiopian muslimihallitsija Bela Šangul ja hänen jälkeläisensä käyttivät nimitystä, kuten myös islamilaiset arvohenkilöt Wollon ja Tigrayn alueilla Etiopiassa sekä Eritreassa.

Lähteet
Islamic-Dictionary.com, Meaning of... Word: Sheikh 

Aateli
Islamilaiset arvonimet
Diomedes

Diomedes () oli kreikkalaisen mytologian sankari. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä Troijan sotaan osallistuneista sankareista. Hän taisteli usein Odysseuksen rinnalla, ja yhdessä he varastivat Troijasta palladionin, Pallas Athenea esittävän veistoksen, mikä teki Troijan valtauksen mahdolliseksi. Hän oli mukana myös Troijan hevosessa.

Sodassa Diomedes vahingoitti Afroditea, joka taisteli troijalaisten puolella, ja tämä vihastui Diomedeeseen. Afrodite kosti naittamalla hänen vaimonsa toiselle miehelle. Diomedes lähti sittemmin Italiaan ja perusti sinne useita kaupunkeja.

Kreikkalaisen mytologian sankarit
Kullaan kirkko

Kullaan kirkko sijaitsee Kullaalla Ulvilassa, Satakunnassa. Se on rakennettu puusta Tuomas Ravoniuksen johdolla vuosina 1766–1767.  Vuonna 1878 C. J. von Heideken uudisti kirkkoa muun muassa tornin osalta. Silloin myös rakennettiin sakasti. Muodoltaan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkkosalin pitkiltä sivuilta ulkonee poikkilaiva, joka on matalampi ja lyhyempi kuin kirkon pitkä sivu. Istumapaikkoja siinä on 450.

Urut on valmistanut uusikaupunkilainen J. A. Zachariassen vuonna 1896. Niissä on 11 äänikertaa. Alttaritaulun on maalannut vuonna 1796 P. Högberg ja se kuvaa ehtoollisen asettamista sekä ristiinnaulittua Jeesusta. Uusgoottiseen huippuun päätyvässä kellotornissa on kolme kelloa vuosilta 1766, 1767 ja 1793.

Kirkon vieressä sijaitsevassa entisessä pitäjänmakasiinissa toimii Kullaan kotiseutumuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Satakunnan kirkkorakennukset
Ulvilan rakennukset ja rakennelmat
Suomen puiset pitkäkirkot
Kullaa
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Imatrankoski

Imatrankoski on Imatralla Vuoksessa sijaitseva Suomen suurin koski.

Kosken syntyminen

Imatrankoski syntyi noin 6 000 vuotta sitten Saimaan vesimassojen  murtautuessa Salpausselän läpi.  Salpausselkä muodosti kauan tehokkaan esteen veden virtaamiselle Laatokkaan, mutta maan kohoaminen lännempänä sai veden purkautumaan kaakkoon. Kosken voimasta kertovat lukuisat hiidenkirnut ja muut kovertumat. Koski pauhasi vuolaana kesät talvet, ja sen vakaa vesimäärä kautta vuoden takasi ajankohdasta riippumatta vaikuttavan näyn. Tulvilta se ei kuitenkaan välttynyt. Suurin tulva sattui vuodelle 1899, jolloin kosken kautta virtasi 1 160 m³ vettä sekunnissa eli normaaliin verrattuna reilusti kaksinkertainen määrä.

Koski matkailunähtävyytenä ja muussa käytössä 

Imatrankoski on Suomen vanhin matkailunähtävyys, kansallismaisema, jota on käyty ihastelemassa jo 1700-luvulla. Vuonna 1772 jopa Venäjän keisarinna Katariina II seurueineen kävi ihmettelemässä kosken voimaa. 1800-luvun lopulla se oli suuri nähtävyys koko Euroopassa, ja kosken kuohuja saavuttiin katselemaan kaukaa ulkomailta saakka. 1800-luvulla venäläiset kirjoittivat Imatrankosken kallioihin graffiteja, ja saman vuosisadan puolivälissä kosken ympärille perustettiin Suomen vanhin luonnonpuisto, Kruununpuisto.
 
Koskimaisemaa katsomaan tulleiden turistien määrä kasvoi entisestään vuonna 1903 valmistuneen linnamaisen Valtionhotellin ansiosta. Kivinen hotelli rakennettiin kahden palaneen puuhotellin tilalle, ja se pystyi vastaamaan entistä paremmin vaativien turistien tarpeisiin.

Imatrankosken voimalan ensimmäinen osa valmistui 1920-luvun lopussa, ja sen vihki toukokuussa 1929 tasavallan presidentti Lauri Kristian Relander. Voimalan rakentamisen jälkeen vettä virtasi koskeen jonkin verran voimalaitoksen ohi. Lopullinen kosken kuivaminen tapahtui vuonna 1937 voimalaitoksen kuudennen koneiston valmistuttua. Tämän jälkeen vettä on juoksutettu koskessa vain näytösluontoisesti sekä häiriö- ja huoltotilanteissa.  Koskinäytöksiä on viime vuosina järjestetty kesälauantaisin. Näytös kestää noin 16 minuuttia, ja sen aikana vettä virtaa 500 m³/s.  Patoremontin takia Imatrankoskessa ei järjestetty koskinäytöksiä vuosina 2017 ja 2018. Myöskään kesällä 2020 koskinäytöksiä ei järjestetty vallitsevan koronatilanteen vuoksi. Tulvista johtuvat ohijuoksutukset ovat moneen muuhun koskeen verrattuna hyvin harvinaisia. Häiriö- ja huoltotilanteissa luukut voidaan joutua aukaisemaan yhtäkkisesti, ja näin ollen luvaton liikkuminen kosken kuivankin uoman pohjalla on hengenvaarallista.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Imatran kosket ja Kruunupuisto
Imatrankoski GoSaimaa.com-matkailusivustolla 

Imatran nähtävyydet
Suomen kosket
Suur-Saimaan alue
Suomen luonnonnähtävyydet
Suomen kansallismaisemat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Neoptolemos

Neoptolemos (, ), joskus myös Pyrrhos (, ), oli kreikkalaisessa mytologiassa Akhilleuksen ja prinsessa Deidameian poika.

Hänen isänsä ja Aiaksen kuoltua Troijan sodassa kreikkalaisten sotaonni kääntyi eikä heillä ollut merkkiäkään voitosta. Kreikkalaiset kaappasivat troijalaisen tietäjän, Helenoksen. Hän kertoi, että kreikkalaiset voisivat voittaa sodan jos heillä olisi Herakleen myrkytetyt nuolet, he onnistuisivat varastamaan palladionin sekä mikäli Akhilleuksen poika osallistuisi sotaan.

Odysseus saikin Neoptolemoksen osallistumaan sotaan tarjoamalla tälle isänsä varustuksen sekä Hermionen, Menelaoksen ja Helenan tyttären, käden. Neoptolemoksella olikin hyvin tärkeä osa sodassa sillä hän surmasi Priamoksen ja Astyanaksin sekä uhrasi Polyksenen isänsä haudalla.

Sodan loputtua hän meni naimisiin Hermionen kanssa, mutta he eivät saaneet yhtään lasta. Myöhemmin Hermionen rakastettu, Orestes, murhasi Neoptolemoksen ja meni Hermionen kanssa naimisiin.

Aiheesta muualla 

Kreikkalaisen mytologian sankarit
Hermione (mytologia)

Hermione () oli Kreikan mytologiassa Menelaoksen ja Helenan tytär. Ennen Troijan sotaa hänet kihlattiin serkulleen Oresteelle, mutta myöhemmin hän joutui menemään naimisiin Neoptolemoksen kanssa. He eivät kuitenkaan saaneet yhtään lasta. Oresteen murhattua Neoptolemoksen Hermione meni naimisiin Oresteen kanssa ja synnytti hänelle Teisamenoksen, josta tuli sekä Argoksen että Spartan viimeinen mykeneläinen kuningas.

Kreikkalainen mytologia
Käkelä

Käkelä on Orimattilan keskustan itäpuolella oleva kaupunginosa Artjärvelle johtavan seututien 172 varrella. Se muodostaa oman äänestysalueen. Käkelässä sijaitsee myös Jokivarren koulu, jossa on noin 600 oppilasta.

Käkelään on keskittynyt nuorten palveluiden lisäksi myös vanhojen palveluita. Siellä sijaitsee Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän Orimattilan kaupungin alueella sijaitsevat vanhustenhuollon laitospalvelut, kuten Orimattilan Vanhustentaloyhdistys ry:n Orimattilan vuokratalojen Illansuu, Iltarusko, Oloneuvos ja Käkelän palvelukoti. Sen sijaan Orimattilan terveyspalvelut ovat Tönnössä.

Kaupunginosan halki kulkee Lahti–Loviisa-rata.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Orimattilan kartta
 Jokivarren koulu  

Orimattila
Rijksmuseum

Rijksmuseum (suom. Kansallismuseo) on Alankomaiden kansallismuseo, joka sijaitsee Museumpleinillä  Amsterdamissa. Museon kokoelmien painopiste on Hollannin kultaisen kauden maalauksissa.

Museo perustettiin alun perin vuonna 1798 Haagiin Huis ten Boschiin, ja se avasi ovensa yleisölle vuonna 1800, jolloin se toimi hollantilaisten käskynhaltijoiden kokoelmien näyttelynä. Silloin se tunnettiin nimellä Nationale Kunst-Gallerij (suom. Kansallinen taidegalleria). Vuonna 1808 museo muutti Amsterdamiin kuningas Louis Napoleonin (Napoleon Bonaparten veli) käskystä. Kaupungin omistamat teokset, kuten Rembrandtin Yövartio (), tulivat osaksi kokoelmaa.

Vuonna 1885 museo muutti nykyiselle paikalle. Rakennuksen suunnitteli hollantilainen arkkitehti Pierre Cuypers, joka yhdisti työssään gotiikan ja renessanssin elementtejä. Museo sijaitsee hallitsevalla paikalla Museumpleinillä, lähellä Van Gogh Museumia ja Stedelijk Museumia. Rakennus on koristeltu hollantilaista taidehistoriaa mukaillen. Rembrandtin Yövartiolla on ollut oma salinsa museossa vuodesta 1906 lähtien. Vuonna 2003 museossa aloitettiin laajamittaiset peruskorjaustyöt ja restauroinnit, jotka kestivät vuoteen 2013 asti.

Maalauskokoelma käsittää muun muassa Jacob van Ruysdaelin, Frans Halsin, Johannes Vermeerin ja Rembrandtin oppilaiden teoksia.

Kuuluisimpia museossa esillä olevia teoksia

Rembrandt
Yövartio
The Syndics of the Clothmaker's Guild
The Jewish Bride
The Anatomical Lesson of Dr. Deyman
Peter Denying Christ
Saskia with a Veil
Portrait of Titus in a Monk Habit
Self Portrait as the Apostle Paul
Tobias, Anna and the Goat

Johannes Vermeer
Maitotyttö
The Love Letter
Woman in Blue reading a Letter
The Little Street

Frans Hals
Portrait of a Young Couple
The Company of Reynier Real
Hilpeä juomaveikko
Portrait of Lucas De Clercq
Portrait of Nicolaes Hasselaer
Portrait of a Man

Lähteet

Aiheesta muualla

Museon viralliset sivustot (tietoa kuudella eri kielellä)
"Philips Wing"in (käytössä olevan siiven) museokartta (pdf)

Amsterdamin museot
Kansallismuseot
Alankomaiden taidemuseot
Palveluksessanne, Miss Daisy

Palveluksessanne, Miss Daisy (Driving Miss Daisy) on Bruce Beresfordin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia, joka voitti vuonna 1990 parhaan elokuvan Oscarin. Se perustuu Alfred Uhryn samannimiseen näytelmään. Elokuvan keskeisimmissä rooleissa ovat Morgan Freeman, Jessica Tandy ja Dan Aykroyd.

Elokuva kertoo vanhasta eteläyhdysvaltalaisesta juutalaisesta naisesta (Tandy) ja tämän autonkuljettajasta (Freeman) suhteesta usean vuoden ajalta. Tarina kerrotaan autonkuljettajan näkökulmasta.

Palveluksessanne, Miss Daisy voitti useita palkintoja. Oscar-gaalassa sille annettiin neljä palkintoa yhdeksästä ehdokkuudesta. Elokuva sai parhaan elokuvan, parhaan naispääosan, parhaan sovitetun käsikirjoituksen ja parhaan maskeerauksen Oscarin. Lisäksi elokuva voitti kolme Golden Globea mm. paras komedia- tai musikaalielokuva ja yhden Baftan.

Näyttelijät

Palkintoja

Oscarit 
 Paras elokuva
 Paras naispääosa: Jessica Tandy
 Paras sovitettu käsikirjoitus: Alfred Uhry
 Paras maskeeraus: Manlio Rocchetti, Lynn Barber, Kevin Haney
Ehdokkaana:
 Paras miespääosa: Morgan Freeman
 Paras miessivuosa: Dan Aykroyd
 Paras leikkaus: Mark Warner
 Paras lavastus: Bruno Rubeo, Crispian Sallis
 Paras puvustus: Elizabeth McBride

BAFTAt 
 Paras naispääosa: Jessica Tandy
Ehdokkaana:
 Paras elokuva
 Paras ohjaus: Bruce Beresford
 Paras sovitettu käsikirjoitus: Alfred Uhry

Golden Globet 
 Paras komedia- tai musikaalielokuva
 Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Morgan Freeman
 Paras naispääosa komediassa tai musikaalissa: Jessica Tandy

Myöhempi arvostus 
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Vuoden 1989 yhdysvaltalaiset elokuvat
Bruce Beresfordin ohjaamat elokuvat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Jefferson Starship

Jefferson Starship on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen perustivat vuonna 1974 kaksi vuotta aiemmin hajonneen Jefferson Airplane -yhtyeen jäsenet. Kun perustajajäsen Paul Kantner erosi yhtyeestä 1984, se vaihtoi nimekseen Starship, ja Kantnerin uusi yhtye otti myöhemmin nimekseen Jefferson Starship.

Jefferson Starship aloitti Jefferson Airplanen tyylisellä rockilla mutta muutti vuosien mittaan tyylinsä listapopiksi ja saavuttikin listamenestystä. Vuoden 1979 single "Jane" nousi top-20:een.

Yhtyeen kokoonpanossa tapahtui vuosien varrella useita muutoksia. Laulusolisti Grace Slick joutui jättämään yhtyeen väliaikaisesti vuonna 1978 riideltyään konserttiyleisön kanssa Saksassa, ja laulusolistiksi tuli Mickey Thomas. Slick palasi yhtyeeseen vielä 1980-luvulla kunnes jätti sen vuosikymmenen lopulla. Myös kitaristi/laulaja Marty Balin jätti yhtyeen 1970-luvun lopulla. Perustajajäsen Paul Kantner kyllästyi yhtyeen musiikilliseen linjaan ja jätti sen vuoden 1984 jälkeen. Hänen jälkeensä lähti myös David Freiberg.

Kantnerin lähdön jälkeisen oikeusjutun seurauksena yhtye vaihtoi nimekseen Starship. Se jatkoi popmusiikin tekemistä ja saavutti seuraavina vuosina useita listahittejä. Yhtyeen suosio hiipui 1990-luvun alkuun mennessä. Lähes kaikki alkuperäiset jäsenet olivat lähteneet, ja yhtyeen toiminta oli lakannut vuonna 1991. Mickey Thomas perusti sen jälkeen yhtyeen nimeltä Starship featuring Mickey Thomas ja lähti sen kanssa kiertueelle.

Paul Kantner perusti lähtönsä jälkeen yhtyeen nimeltä Jefferson Starship: The Next Generation, joka lyhensi myöhemmin nimekseen Jefferson Starship. Kantnerin yhtye on jatkanut alkuperäisen Jefferson Airplanen ja varhaisen Jefferson Starshipin progressiivisen rockin linjoilla.

Diskografia

 Dragon Fly (1974)
 Red Octopus (1975)
 Spitfire (1976)
 Earth (1978)
 Freedom at Point Zero (1979)
 Modern Times (1981)
 Winds of Change (1982)
 Nuclear Furniture (1984)
 Windows of Heaven (1998)
 Jefferson's Tree of Liberty (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla
Anastasia (televisiosarja)

Anastasia () on venäläinen telenovela, joka kertoo venäläisten aatelisperheiden ja keisarin hovin elämästä sekä ihmissuhdesotkuista tsaarinaikaisella Venäjällä vuonna 1839. Sarjassa esiintyvät muun muassa venäläiset näyttelijät Jelena Korikova, Pjotr Krasilov, Daniil Strahov ja Albert Filozov. Suomessa sitä alettiin esittää 5. kesäkuuta 2006 Nelosella. Sarjaa tuottivat yhdessä venäläinen Amedia ja amerikkalainen SPTI (Sony Pictures Television International).

Tekijät

Näyttelijät
 Jelena Korikova (Anna Platonova)
 Pjotr Krasilov (Mihail Repnin)
 Daniil Strahov (Vladimir Korf)
 Albert Filozov (Ivan Ivanovitš Korf)
 Dmitri Isajev (Aleksanteri II)
 Aleksandr Filippenko (Andrei Zabalujev)
 Olga Ostroumova (Maria Dolgorukaja)
 Jekaterina Klimova (Natalia Repnina)
 Anton Makarski (Andrei Dolgoruki)
 Ljudmila Kurepova (Sonja Dolgorukaja)
 Anna Tabanina (Liza Dolgorukaja)
 Aljona Bondartšuk (Aleksandra)
 Viktor Veržbitski (Nikolai I)
 Anna Gorškova (Polina)
 Dmitri Ševtšenko (Karl Modestovitš Schuller)
 Aleksei Osipov ja Ilja Sokolovski (Nikita)
 Igor Dmitrijev (Sergei Stefanovitš Obolenski)
 Vladimir Kašan (Aleksandr von Benckendorff)
 Aleksandr Kaljagin (Vasili Žukovski)
 Marina Aleksandrova (Maria Hessen-Darmstadt)
 Marina Kazankova (Olga Kalinovskaja)
 Olga Sjomina (Tatjana) 
 Teona Dolnikova (Rada)
 Aleksandr Dzjuba (Sedoi)
 Emmanuil Vitorgan (Pjotr Dolgoruki)
 Svetlana Toma (Sytsiha)
 Nina Usatova (Varvara)

Muut tekijät
 Käsikirjoittajat: Lisa Seidman, Linda Schreyer, Ekaterina Dvigubskaja, Stanislav Libin, Anna Plotkina, Peter Shtein, Alexander Smirnov.

 Tuottajat: Aleksandr Akopov, Jeff Lerner, Paul Rauch, Dmitri Shutko.

Aiheesta muualla
 Anastasian esittely televisiokanava Nelosella
 Sarjan kotisivu 
 Epäviralliset fanisivut 

Telenovelat
Venäläiset televisiosarjat
Chris Carmack

Chris Carmack (s. 22. joulukuuta 1980 Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen miesmalli. Hän on tunnettu lähinnä roolistaan O.C:ssa, jossa hänen roolihahmonsa oli Luke Ward. Carmack esiintyi sarjassa ensimmäisellä tuotantokaudella ja näyttäytyi yhdessä toisen tuotantokauden jaksossa. Hän avioitui lokakuussa 2018 Erin Slaverin kanssa. Heillä on syksyllä 2016 syntynyt tytär.

Filmografia

Televisiosarjat
 O.C. – Luke Ward
 Dawson's Creek – Vierailu 
 Strangers with Candy – Laird – 3. tuotantokausi
 E!'s 101
 Beach Girls – Cooper Morgenthal – 2005
 Related – Alex – 2005/2006
 On Air w/ Ryan Seacrest – Vieraana 29. tammikuuta 2004
 Player$ – Jakso: Voodoo That You Do...with Hobbits
 Player$ – Jakso: The Show to End All the Shows
 The Sharon Osbourne Show – Vieraana 11. marraskuuta 2003
 Smallville – Geoff Johns – 4. tuotantokausi
 Jake In Progress – Jared Rush
 The Tony Danza Show – Vieraana 2006  
 Nashville – Will Lexington - 2013-2018  
 Greyn anatomia - lääkäri Atticus Lincoln - 2018–nykyaika

Elokuvat
 Bring It On Again – Todd – 2004
 The Last Ride – Matthew Rondell – 2004
 Candy Paint – Jalkapallo pelaaja – 2005
 The Power of Yoga – Itse – 2005
 Just My Luck – David Pennington – 2006
 Lovewrecked – Jason Masters – 2006
 Suburban Girl – Jed Hanson – 2007
 The Butterfly Effect
 Into The Blue 2 - Riutta - Sebastian - 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Sentence of Death

Sentence of Death on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin ensimmäinen EP, joka julkaistiin vuonna 1984. Tämäkin levy on yksi black metalin edelläkävijöistä ja sanotaankin joskus black thrashiksi.

Kappaleet

Kokoonpano
Marcel Schmier – basso, laulu
Mike Sifringer – kitara
Tommy Sandmann – rummut

Lähteet 

Vuoden 1984 EP:t
Destructionin albumit
Klytaimestra

Klytaimestra () tai Klytaimnestra (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Tyndareuksen ja Ledan tytär. Hänen äitinsä synnytti kaksi munaa Zeuksen maattua tämän kanssa joutsenen hahmossa. Näistä syntyivät myös Klytaimestran sisarukset: Zeuksen siittämät Polydeukes ja Helena ja Tyndareuksen siittämä Kastor.

Klytaimestran ensimmäinen aviomies oli Tantalos, jonka kuningas Agamemnon surmasi. Tämän jälkeen Klytaimestrasta tuli Agamemnonin puoliso. Suhteesta syntyivät lapset Ifigeneia, Elektra, Khrysothemis ja Orestes.

Agamemnonin johti kreikkalaisten joukkoja Troijan sotaan. Heidän alustensa juututtua Auliin satamaan Agamemnonin tapettua Artemiille pyhitetyn hirven, ja jumalattaren kostettua nostamalla myrskyn, Agamemnon lähetti Kalkhaan neuvosta hakemaan tyttärensä Ifigeneian uhrattavaksi jumalille sovitusuhrina. Vaimolleen hän valehteli tarvitsevansa tytärtään antaakseen hänet Akhilleukselle palkkioksi palveluksistaan. Tämän teko toimi osittaisena motiivina Klytaimestralle murhata puolisonsa.

Sotaretken aikana Klytaimestra aloitti suhteen Agamemnonin serkun Aigisthoksen kanssa, minkä seurauksena syntyi Erigone. Yhdessä nämä suunnittelivat kuninkaan murhaamista kun tämä palaisi. Sodan päätyttyä Agamemnon palasikin takaisin, mutta hänellä oli mukanaan Kassandra, jonka hän oli ottanut rakastajattarekseen retken aikana. Saavuttuaan palatsiin Agamemnon osallistui pitoihin Kassandran odottaessa ulkopuolella vaunuissa, jolloin Klytaimestra toteutti suunnitelmansa ja murhasi miehensä sotkettuaan hänet ensin kiinni vaatekappaleeseen.

Kassandra, jolla oli ennustamisen lahja, näki rakastajansa ja oman murhansa ennalta, mutta ei onnistunut saamaan apua; Apollon oli kironnut hänet niin, ettei kukaan uskoisi hänen ennustuksiaan. Juostuaan palatsiin Klytaimestra murhasi hänetkin.

Agamemnonin kuoleman jälkeen Aigisthos nousi valtaistuimelle ja hallitsi Klytaimestran kanssa. Lopulta molemmat saivat kuitenkin surmansa Agamemnonin pojan, Oresteen, kädestä, joka näin kosti isänsä kuoleman.

Aiheesta muualla 

Kreikkalainen mytologia
Ankhises

Ankhises () on kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Priamoksen serkku. Hän myös makasi rakkaudenjumalatar Afroditen kanssa, joka synnytti tälle Aineiaan. Ankhises kuitenkin kerskaili suhteestaan Afroditen kanssa, josta suuttuneena Zeus rampautti tämän salamallaan. Troijan tuhouduttua Ankhises pakeni poikansa kantamana tuhoutuvasta kaupungista.

Kreikkalainen mytologia
Nikolai Rajevski

Nikolai Nikolajevitš Rajevski (; 25. syyskuuta (J: 14. syyskuuta) 1771 Pietarissa – 28. syyskuuta (J: 16. syyskuuta) 1829 Boltyškan kylässä Žerkassyn alueella) oli venäläinen 5. divisioonan komentaja Nikolai Tutškovin jälkeen Suomen sodassa. Hän kunnostautui myöhemmin myös Venäjän sodassa Ranskaa vastaan vuonna 1812 käydyissä taisteluissa.

Aiheesta muualla
Nikolai Rajevskin elämäkerta projekti Hrono 
Zalsskij K. A.: Napoleonovskien voiny 1799-1815, Biografišeskij entšiklopeditšeskij slovar, 2003, Залесский К.А. Наполеоновские войны 1799–1815. Биографический энциклопедический словарь, Москва, 2003.
 Reima T.A. Luoto – Heikki Talvitie – Pekka Visuri: Suomen sota 1808–1809, Espoo 2008.

Venäläiset kenraalit
Suomen sota
Vuonna 1771 syntyneet
Vuonna 1829 kuolleet
Tantalos

Tantalos (kr. Τάνταλος) oli kreikkalaisessa mytologiassa tantalidien suvun kantaisä ja Pelopsin ja Nioben isä. Hän oli erään taruversion mukaan Lyydian kuningas ja Zeuksen sekä okeanidi Pluton poika. Hän oli rikas sekä läheinen jumalten kanssa, mutta kuitenkin rikkoi useita kertoja jumalien antamia sääntöjä. Hän kertoi jumalien pidoissa kuulemiaan salaisuuksia, tarjosi nektaria ystävilleen sekä yritti syöttää poikansa Pelopsin jumalille.

Hänet lähetettiin rangaistukseksi Tartarokseen, missä hän joutui seisomaan kaulaansa myöten vedessä, joka katosi hänen yrittäessä juoda. Lisäksi hänen päänsä päällä riippui hedelmiä, jotka myös pakenivat hänen ulottuviltaan.

Tantaloksen tuska 
Tantaloksen tuskalla tarkoitetaan asiaa, joka on lähellä mutta kuitenkin saavuttamattomissa.

Myöhemmät kirjalliset viittaukset

Pentti Saarikoski on kirjoittanut Pelopsista ja Tantaloksesta runon.

Katri Vala on kirjoittanut Tantaloksesta runon.

Victor Hugon kirjassa Notre-Damen kellonsoittaja viitataan Tantaluksen tuskiin pikkupojan kantaessa leipää.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalainen mytologia
Rheinmetall L44

Rheinmetall L44 on saksalaisen puolustustarvikeyritys Rheinmetallin suunnittelema ja valmistama 120 millimetrin kaliiperia oleva sileäputkinen panssarivaunukanuuna. Se painaa noin 1 190 kilogrammaa. Nykyisin L44:n valmistuksesta vastaa Rheinmetallilta lisenssin hankkinut yhdysvaltalainen General Dynamics, ja kanuuna tunnetaan Yhdysvaltain asevoimissa tunnusnimellä M256. Kanuunaa käytetään useissa taistelupanssarivaunuissa, muun muassa Leopard 2:ssa, M1 Abramsissa ja Type 90:ssä.

Kanuuna on varustettu savunpoistajalla (putken keskiosassa näkyvä suurempi säiliö), putken taipumaa vähentävillä lämpökilvillä ja lämpötaipumisen korjaamiseen tarkoitetulla pienellä peilillä.

Rheinmetall L44 edellyttää ampujan lisäksi myös lataajaa, minkä vuoksi Leopard 2:ssa ja M1 Abramsissa tulee olla nelihenkinen miehistö. Automaattisesti ladattavissa panssarivaunukanuunoissa, kuten 2A46M:ssa, ei tarvita lataajaa.

Suomen puolustusvoimien tykkikalusto 
Panssarivaunukanuunat
Korvannipukka

Korvannipukka () tai pelkkä nipukka on korvalehden alakärki. Ihmisten korvannipukoiden koko vaihtelee paljon henkilöstä toiseen. Joskus sanotaan, ettei henkilöillä, joilla on pienet nipukat, ole nipukoita ollenkaan. Ihmiset voidaankin jakaa nipukallisiin ja nipukattomiin nipukan koon perusteella. Nipukkaan voidaan lävistää reikä korvakorua varten. 

Korvannipukan periytymistapa ihmisillä tunnetaan hyvin. Korvannipukka periytyy vallitsevasti eli dominoivasti, kun taas korvannipukan puuttuminen on peittyvästi eli resessiivisesti periytyvä ominaisuus. 

Ihmisen morfologia
Korva
Perinnölliset ominaisuudet

de:Ohrmuschel#Ohrläppchen
Henry Dale

Sir Henry Hallett Dale (9. kesäkuuta 1875 – 23. heinäkuuta 1968) oli englantilainen aivotutkija. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1936 hermoimpulssien välittäjäainetta asetyylikoliinia (Ach) koskevista tutkimuksistaan yhdessä Otto Loewin kanssa. Dale havaitsi Ach:n mahdollisena hermojen tiedonsiirtoaineena, Loewi osoitti sen merkityksen hermostolle. 1940-luvulla käytiin kiivasta keskustelua synapsien luonteesta: Dale sanoi niiden toimivan kemiallisesti, monet muut että synapsi toimii sähköisesti. Nykykäsityksen mukaan suurin osa tiedonvälityksestä on kemiallista, mutta jotkut synapsit toimivat sähköisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset tieteilijät
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Lisa Marie

Lisa Marie Smith (s. 5. joulukuuta 1968 Piscataway, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Televisiosarjassa Miami Vice näyttelijänuransa aloittanut Lisa Marie tunnetaan parhaiten sivuosistaan elokuvaohjaaja Tim Burtonin elokuvissa.

Filmografia 
 Alice (1990)
 Ed Wood (1994)
 Mars hyökkää! (1996)
 Tissitohtorit (1998)
 Frogs for Snakes (1998)
 Tail Lights Fade (1999)
 Päätön ratsumies (1999)
 Nyrkki.Coltti.Keikka (1999)
 Chasing the Dragon (2000)
 The Beat Nicks (2000)
 The World of the Stainboy (2000) (äänirooli)
 Tales of Terror and Love (2001)
 Apinoiden planeetta (2001)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Umayya Abu-Hanna

Umayya Abu-Hanna (s. 17. maaliskuuta 1961 Haifa, Israel) on Israelissa syntynyt kirjailija, toimittaja ja entinen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hän on Suomen kansalainen ja määrittelee itsensä suomenpalestiinalaiseksi.

Abu-Hanna asui Suomessa 30 vuotta vuodesta 1981 ja muutti Alankomaihin vuonna 2010. Abu-Hanna on kirjoittanut kaksi muistelmateosta sekä teoksen monikulttuurisuudesta.

Elämä 
Abu-Hanna syntyi vuonna 1961 Haifassa, Pohjois-Israelissa. Hänen perheensä oli ateistinen, mutta juuriltaan kristitty. Abu-Hanna opiskeli Haifan yliopistossa kunnes muutti Suomeen vuonna 1981. Abu-Hanna on kuvannut itseään ”suomenpalestiinalaiseksi”. Suomessa hän opiskeli Helsingin yliopistossa (1983–1990) ja Taideteollisessa korkeakoulussa, mistä hän valmistui vuonna 1992 taiteen maisteriksi.

Vuosina 1991–1995 Abu-Hanna työskenteli Ylen Radio Suomen toimittajana ja juontajana vuosina 1995–1996 Ajankohtaisen kakkosen toimittajana ja juontajana. Hän on myös kirjoittanut kolumneja Vihreään Lankaan (1991), Annaan (1998), Metro-lehteen (1999–2002), Suomen Kuvalehteen (2003) ja Helsingin Sanomiin (2006–2007). Hän toimi vuosina 2002–2005 radio- ja tv-ilmaisun lehtorina Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa.

Vuosina 2004-2006 Abu-Hanna oli Taiteen keskustoimikunnan jäsen. Hän työskenteli vuodet 2005–2010 Valtion taidemuseon monikulttuurisuusasiantuntijana ja vähemmistökoordinaattorina.

Abu-Hanna muutti joulukuussa 2010 Suomesta Amsterdamiin Hollantiin. Kaksi vuotta myöhemmin Helsingin Sanomissa julkaistussa kirjoituksessa hän ilmoitti muuton syyksi suomalaisen yhteiskunnan rasismin, joka oli kohdistunut myös hänen kolmivuotiaaseen adoptiotyttäreensä. Kirjoitus herätti keskustelua ja muun muassa Ilta-Sanomien päätoimittaja Ulla Appelsin kritisoi Abu-Hannan negatiivista kuvaa Suomesta. Abu-Hannan vuoden lopussa julkaistusta kirjoituksesta tuli kahdessa päivässä Helsingin Sanomien verkkosivujen vuoden 2012 luetuin juttu.

Poliittinen ura 
Abu-Hanna toimi vuonna 1988 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa ja tuli samana vuonna valituksi myös Helsingin kaupunginvaltuustoon Vihreän liiton edustajana.

Abu-Hanna oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa saaden 12 730 ääntä ja ollen vihreiden neljänneksi suosituin ehdokas. Hän oli ehdolla myös vuoden 2009 eurovaaleissa ja sai 8 684 ääntä.

Palkinnot 
 Bonnierin journalistipalkinto 2002, vuoden 2001 paras journalistinen uudistus (kuuden pakolaistaustaisen toimittajan televisiotyön kurssi)
 Opetusministeriön Suomi-palkinto 2003
 Helsingin yliopiston Kristiinainstituutin Vuoden Kristiina -palkinto 2004
 Kansanvalistusseuran palkinto 2004
 Kalevalaisten naisten liiton Larin Paraske -palkinto 2008

Teokset 
 
 
 
 Alienin silmin – Helsinki ja Uusimaa muukalaisen kokemana. Helsinki: Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-244-7.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Umayya Abu-Hanna Kirjasampo.fi:ssä

Palestiinalaiset kirjailijat
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vihreän liiton poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Valdres

Valdres on Norjan alue, joka sijaitsee Opplandin maakunnassa, Beggnavassdraget-vuoren lähettyvillä. Valdresin kunnat ovat Nord-Aurdal, Sør-Aurdal, Øystre Slidre, Vestre Slidre, Vang ja Etnedal. Valdresissa asuu noin 18 000 asukasta. Tiheimmin asuttua aluetta on Fagernesin laakso. Tärkeimmät tieyhteydet ovat E16 ja RV51.

Opplandin lääni
Norjan piirit
Devil’s Path

Devil's Path on Dimmu Borgirin kesäkuussa 1996 julkaisema EP. EP:n nimikappale on myös Dimmu Borgirin ensimmäinen nauhoitettu kappale, joka on laulettu englanniksi. Yhtye on nauhoittanut kappaleen uudestaan, ja se löytyy levyiltä Puritanical Euphoric Misanthropia sekä World Misanthropy. Uusintaversiossa kitarasoolon soittaa Andy La Roque.

Kappaleet
 
 
 
 

 Sävellykset : Silenoz & Shagrath, Sanat : Shagrath
 Kappaleet 3-4 Sävellykset & Sanat : Celtic Frost

Kokoonpano
 Shagrath – laulu, kitara, koskettimet
 Silenoz – kitara
 Tjodalv – rummut
 Nagash – bassokitara

Vuoden 1996 EP:t
Dimmu Borgirin albumit