joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rekolan Raikas

Rekolan Raikas on vantaalainen urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1929 ja sen toiminta on perustunut alusta lähtien yleisurheilun ja hiihdon harrastamiseen. Näiden lajien lisäksi seurassa on vaihtelevalla menestyksellä ollut mukana myös muita lajeja ja nykyisin lajivalikoimaan kuuluu yleisurheilun ja hiihdon lisäksi lentopallo, joukkuevoimistelu, rytminen voimistelu, paini, kuntoliikunta ja tanssi.

Lentopallossa seuralla on kolme edustusjoukkuetta; miehissä kaksi ja naisissa yksi. Naisten edustusjoukkue pelaa 3-sarjassa ja miesten joukkueet 4-sarjassa ja 5-sarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Vantaalaiset urheiluseurat
Korson Palloilijat

Korson Palloilijat on vantaalainen palloilulajeihin keskittynyt urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1959 lajinaan jalkapallo. Nykyisin seuran riveissä pelataan jalkapallon lisäksi lentopalloa, kaukalopalloa ja salibandya.

Kaukalopallossa seuran edustusjoukkue pelaa V-divisioonaa. Lisäksi seuralla on kaksi joukkuetta ikämiesten harrastesarjoissa. Lentopallossa seuran edustusjoukkue pelaa 4-sarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Korso
Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset kaukalopalloseurat
Suomalaiset salibandyseurat
Vantaalaiset urheiluseurat
Vuonna 1959 perustetut urheiluseurat
Artjärven Ahjo

Artjärven Ahjo on Orimattilassa entisen Artjärven kunnan alueella toimiva urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1931, mutta yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vasta vuonna 1945. Vuonna 1953 seura kasvoi, kun Vahvialan Kiista yhdistyi Ahjoon. Nykyisin seuran lajivalikoimaan kuuluvat hiihto, palloilu (erityisesti lentopallo), suunnistus ja yleisurheilu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Artjärven Ahjon kotisivut 

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Orimattila
Artjärvi
Pukinmäen Kisa

Pukinmäen Kisa on helsinkiläinen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1982. Seuran ainoa kilpailulaji on lentopallo, minkä lisäksi seuran ohjelmassa on kuntoliikunnan tarjoaminen. Jäseniä seurassa on noin 250. Lentopallossa seuran miesten edustusjoukkue pelaa 5-sarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Suomalaiset lentopalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Robert Patrick Maginnis

Robert Patrick Maginnis (22. joulukuuta 1933 Philadelphia – 14. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Philadelphian arkkihiippakuntaan John Joseph Krol 13. toukokuuta 1961. Hänet nimitettiin Philadelphian vihkipiispaksi ja Simininan titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anthony Joseph Bevilacqua, jota avustivat Francis Bible Schulte ja Edward Peter Cullen.

Maginnis jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 2010.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Rakkaustarinoita

Rakkaustarinoita on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 1971.

Kappaleet
 Capri
 Domino
 Lago Maggiore
 Luonasi jos oisin
 Mandolino mandolino
 Pariisin taivaan alla
 Rakkaustarina
 Saavuthan jälleen Roomaan
 Sininen huvimaja
 St. Paulin lyhtyjen alla
 Tyttö metsässä
 Unohtumaton ilta

Vuoden 1971 albumit
Eino Grönin albumit
Eskelinen

Eskelinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Artturi Antero Eskelinen (s. 1879), teosofi ja kielitieteen harrastaja
 August Eskelinen (1898–1987), ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti
 Erkki Eskelinen (s. 1932), musiikkineuvos, Lieksan Vaskiviikon perustaja
 Esko Eskelinen (1933–1995), valokuvaaja
 Heikki Eskelinen (s. 1950), yhteiskuntatieteilijä, professori Itä-Suomen yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksessa
 Heikki Eskelinen (s. 1936), suomentaja, tietokirjatoimittaja ja historiantutkija
 Heikki S. Eskelinen (1927–2012), filosofian lisensiaatti, Turun yliopiston kirjastonhoitaja
 Henry Eskelinen (s. 1970), jääkiekkomaalivahti
 Ira Eskelinen (s. 1971), jalkapalloilija ja salibandypelaaja
 Ismo Eskelinen (s. 1971), kitaristi
 Jaana Eskelinen (s. 1985), kilpakävelijä
 Jarmo "Elukka" Eskelinen (s. 1962), kulttuuri- ja media-alojen asiantuntija ja vaikuttaja
 Jarmo Johannes Eskelinen (s. 1962), nyrkkeilijä
 Jesse Eskelinen (s. 1997), pesäpalloilija
 Jukka Eskelinen (s. 1959), laulaja ja muusikko
 Kalevi Eskelinen (s. 1945), kilpapyöräilijä
 Kaisu Eskelinen (s. 2000), kuulantyöntäjä
 Katri-Helena Eskelinen (1925–2014), ministeri ja kansanedustaja (Keskusta), kotiseutuneuvos
 Kimmo Eskelinen (s. 1983), ruotsalainen salibandyn pelaaja
 Kirsi Eskelinen (s. 1961), museonjohtaja
 Kirsti Eskelinen, diplomaatti
 Markku Eskelinen (s. 1959), kirjailija ja kulttuurintutkija
 Martta Eskelinen (1922–2003), suomentaja
 Mikko Eskelinen (s. 1972), autourheilija
Mira Eskelinen (s. 1989), tuottaja ja drag-artisti
 Raimo Eskelinen, koripallovalmentaja
 Rami Eskelinen (s. 1967), rumpali
 Sampo Eskelinen (s. 1964), kenraalimajuri, ilmavoimien ent. komentaja
 Senni Eskelinen (s. 1986), sähkökanneltaja
 Seppo Eskelinen (s. 1960), SDP:n kansanedustaja
 Silja Eskelinen (s. 1993), salibandyn pelaaja
 Teemu Eskelinen (s. 1976), laulaja ja muusikko
 Teppo Eskelinen, filosofi ja yhteiskuntapolitiikan dosentti
 Terttu Eskelinen, oik. Terttu Elo (1920–2009), kirjailija ja suomentaja
 Toni Eskelinen (s. 1995), jääkiekkomaalivahti
 Tuomas Eskelinen (s. 1978), jääkiekkoilija
 Unto Eskelinen (1921–2013), opettaja, kotiseutuneuvos, murrekirjailija ja pakinoitsija
 Ville Eskelinen (s. 1986), jääkiekkoilija

Muuta 
 Eskelisen Lapin Linjat, Lapissa toimiva linja-autoliikenneyritys
Braun (täsmennyssivu)

Braun () voi tarkoittaa seuraavia:

 Braun, saksalainen yhtiö
 Braun, henkilöitä:
 Constantin Braun (s. 1988), saksalainen jääkiekkoilija
 Dieter Braun (s. 1943), saksalainen ratamoottoripyöräilijä
 Eva Braun (1912–1945), Adolf Hitlerin rakastajatar ja lyhytaikainen puoliso
 Friedrich Braun (s. 1941), brasilialainen koripalloilija
 Gretl Braun (1915–1987), Eva Braunin sisar
 Jerzy Braun (1901–1975), puolalainen poliitikko, kirjailija ja teologi
 Justin Braun (s. 1987), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Karl Ferdinand Braun (1850–1918), saksalainen keksijä ja fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
 Karl Heinrich Braun (s. 1930), saksalainen katolinen arkkipiispa
 Kilian Braun (s. 1987), sveitsiläinen alamäkiluistelija ja jääkiekkoilija
 Lars Braun (1657–1729), ruotsalainen professori, joka toimi Turun akatemian rehtorina
 Laurin Braun (s. 1991), saksalainen jääkiekkoilija
 Lilian Jackson Braun (1913–2011), yhdysvaltalainen kirjailija
 Marie Braun (1911–1982), alankomaalainen uimari ja olympiavoittaja
 Max Braun (1883–1967), yhdysvaltalainen köydenvetäjä ja olympiamitalisti
 Max Braun (1890–1951), saksalainen insinööri ja liikemies, Braun-yhtiön perustaja
 Mike Braun (s. 1954), yhdysvaltalainen liikemies, republikaanipoliitikko ja senaattori
 Otto Braun (1872–1955), saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, Preussin pääministeri
 Otto Braun (1900–1974), saksalainen kommunisti, joka vaikutti Kiinassa nimellä Li De
 Sabine Braun (s. 1965), saksalainen seitsenottelija
 Scott Braun, "Scooter Braun" (s. 1981), yhdysvaltalainen musiikkimanageri
 Victor Braun (1935–2001), kanadalainen oopperalaulaja
 Volker Braun (s. 1939), saksalainen kirjailija
 Wernher von Braun (1912–1977), saksalais-yhdysvaltalainen raketti-insinööri
 Wilhelm von Braun (1813−1860), ruotsalainen upseeri, novellisti ja runoilija
 Yaël Braun-Pivet (s. 1970), ranskalainen poliitikko ja Ranskan kansalliskokouksen puhemies

Katso myös 

 Brown

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Glutamiinisyntetaasi

Glutamiinisyntetaasi on entsyymi, joka katalysoi reaktiota jossa glutamaatista syntyy glutamiinia. Vastakkaista reaktiota katalysoi glutaminaasi-entsyymi.

Ligaasit
Operaatio Allied Harvest

Operaatio Allied Harvest oli Nato-johtoinen operaatio Adrianmerellä. Operaation tehtävänä oli poistaa operaatio Allied Forcen aikana mereen pudotetut pommit.

Nato kokosi raivausosaston Luoteis-Euroopan miinanraivausosastosta () ja Välimeren miinanraivausosastosta (). Osastoon liitettiin kaikkiaan yksitoista miinantorjunta-alusta ja miinanraivaajaa sekä Belgian laivaston tukilaiva. Italian laivasto perusti huoltotukikohdan Anconaan, jotta alusten ja niiden miehistöjen huolto taattaisiin.
  
Operaatio alkoi 9. kesäkuuta 1999, ja varsinainen raivaus alkoi kolme päivää myöhemmin. Operaatio kesti 73 vuorokautta, ja se päätettiin, kun 3 570 neliökilometrin alueelta oli raivattu kaikkiaan 93 erilaista kohdetta.

Alukset 
Saksan laivaston Sulzbach-Rosenberg ja Fulda
Belgian laivaston Aster
Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Atherstone, HMS Bulldog ja HMS Sandown
Kreikan laivaston Evniki
Italian laivaston Numana ja Alpino
Tanskan laivaston KDM Lindormen
Alankomaiden laivaston Hr. Ms. Urk
Turkin laivaston TCG Edninchic
sekä Yhdysvaltain laivaston aluksia

Lähteet 

Nato
1999
Jalas

Jalas voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

jalas, reen osa
Jalas, suomalainen jalkineita valmistava yritys
Jalasjärven Jalas, urheiluseura

Sukunimenä
Jalas on useiden Blomstedt-suvun jäsenten ottama suomalainen sukunimi.
Aarno Jalas, aik. Juslin (1887–1958), yhteiskoulun opettaja, suomentaja ja päätoimittaja
Jaakko Jalas (1920–1999), kasvitieteen professori
Jussi Jalas (1908–1985), kapellimestari
Kari Jalas (s. 1945), Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja 1997–2010
Rakel Jalas (1892–1955), lääkintöneuvos ja Kokoomuksen kansanedustaja
Tapio Jalas (1941–1993), huilisti

Katso myös
Muinaiset reenjalakset

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ernesto Vecchi

Ernesto Vecchi (s. 4. tammikuuta 1936) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bolognan arkkihiippakuntaan 25. heinäkuuta 1963 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lemellefan titulaaripiispaksi 18. heinäkuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giacomo Biffi, jota avustivat Piero Marini ja Claudio Stagni.

Vecchi jäi eläkkeelle 8. helmikuuta 2011.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
The Beach Boys (albumi)

The Beach Boys on The Beach Boysin vuonna 1985 julkaistu albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen digitaalisesti äänitetty albumi, sekä myös heidän ensimmäinen CD julkaisu. Albumi on äänitetty Sonyn PCM-3324 digitaalinauhurilla, ja sillä on käytetty myös syntetisaattoreita, erinäisiä ääniefektejä, digitaalisia soittimia sekä näytteenotinta. Levyn tuotti aiemmin Culture Clubin kanssa työskennellyt Steve Levine.

Albumin tekoon osallistui monia vierailevia muusikoita, muun muassa Stevie Wonder kirjoitti yhtyeelle kappaleen I Do Love You. Gary Moore hoitaa kappaleen Maybe I Don't Know kitarasoolot, ja Ringo Starr puolestaan soittaa rumpuja kappaleella California Calling.

Yhtyeen entinen rumpali, Dennis Wilson oli kuollut joulukuussa 1983, joten albumin kappaleilla on useimmiten Steve Levinen ohjelmoima rumpukone. Albumi on omistettu hänen muistolleen.

Kappaleet 
 "Getcha Back" - 3:02
 "It's Gettin' Late" - 3:27
 "Crack at Your Love" - 3:39
 "Maybe I Don't Know" - 3:54
 "She Believes in Love Again" - 3:33
 "California Calling" - 2:52
 "Passing Friend" - 4:59
 "I'm So Lonely" - 2:52
 "Where I Belong" - 2:58
 "I Do Love You" - 4:20
 "It's Just a Matter of Time" - 2:22
 "Male Ego" - 2:35

Muusikot 
 Al Jardine Laulu
 Mike Love Laulu
 Brian Wilson Laulu, sekä syntetisaattori
 Carl Wilson Laulu, kitara, sekä syntetisaattori
 Bruce Johnston Laulu, sekä syntetisaattori

 Steve Levine Syntetisaattorien sekä rumpukoneiden ohjelmointi
 John Adler Kitara, sekä kitarasyntetisaattori
 Julian Lindsay Syntetisaattorit ja bassokitara

 Simon Humphrey Bassokitara kappaleella 6
 Steve Grainger Tenori saksofoni kappaleella 7
 Roy Hay Instrumentointi kappaleella 7
 Judd Lander Huuliharppu kappaleella 11
 Graham Broad Rummut ja perkussiot kappaleella 11

 Gary Moore Kitara kappaleella 4
 Ringo Starr Rummut kappaleella 6

Vuoden 1985 albumit
The Beach Boysin albumit
Pihla (tuotemerkki)

Pihla on suomalainen ikkuna- ja ovivalmistaja, jonka omistaa Pihla Group Oy. Aiemmin se oli itsenäinen yritys nimellä Pihlavan Ikkuna Oy. Pihla Group on osa pohjoismaista ikkuna- ja ovikonserni Inwidoa. Pihla valmistaa puualumiini-ikkunoita, terassi- ja parvekeovia sekä ulko-ovia. 

Pihlavan Ikkuna Oy perustettiin 1991 ja siitä tuli 2000-luvun alussa yksi Suomen suurimmista ikkunavalmistajista. Tunnustuksena hyvästä työpaikasta yritys sai vuonna 2005 Hyvän Työnantajan Palkinnon. Vuonna 2014 liikevaihto oli 69,9 miljoonaa euroa ja yritys työllisti suoraan 296 henkeä. 

Pihlan historia alkoi vuonna 1976, jolloin Raimo Pihlava perusti kotikuntaansa Ruoveden rakennuspuusepät -yhtiön. Tuotannossa oli alusta alkaen erilaisia rakentamiseen liittyviä tuotteita, kuten ikkunanpuitteita ja karmeja, ovia ja portaita. Yrityksen nimi muuttui Pihlavan Puuksi vuonna 1980 ja runsas vuosikymmen myöhemmin Pihlavan Ikkunaksi.

Vuodesta 2005 Pihla Group on ollut osa Inwido AB:ta, joka on Euroopan suurin ikkuna- ja ovivalmistaja. Inwidon liiketoimintakonseptina on kehittää ja myydä markkinoiden parhaita räätälöityjä ikkuna- ja oviratkaisuja. Keskittyen kuluttajavetoisiin markkinoihin Inwido luo pitkän ajan kestävää kasvua sekä orgaanisesti että yritysostojen kautta.

Inwido koostuu 29 liiketoimintayksiköstä ja työllistää noin 4600 työntekijää 11 eri maassa. Vuonna 2021 Inwidon liikevaihto oli 770 miljoonaa euroa ja liikevoitto 11,7 prosenttia. Inwido on ollut listattuna Tukholman pörssiin vuodesta 2014.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Käy yrttitarhasta polku

Käy yrttitarhasta polku on ruotsalaisen Carl Gotthard Lianderin kirjoittama Jeesuksen kärsimystä kuvaileva virsi.

Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 77 ja yksi lauletuimmista kiirastorstain ja pitkäperjantain virsistä. Virren on säveltänyt ja sanoittanut ruotsalainen Carl Gotthard Liander (1847–1916). Virren ruotsinkielinen teksti alkaa sanoin "Från örtagården leder"; alkuperäisten alkusanojen (1889) mukaan: "Det går från örtagården". Virsi lauletaan usein Suomen ev. lut .kirkossa kiirastorstain messun päätteeksi. 

Laulu on Ruotsin kirkon (suomenkielisessä) virsikirjassa numerolla 715. Sen suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat samassa muodossa kuin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjoissa. Se on myös Hengellisessä laulukirjassa laulu 91 sekä ”Seurakunta laulaa” -kirjassa laulu 149. Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa se on virsi 77.  Ruotsissa laulu esiintyy vain muutamassa herätysliikkeen laulukirjassa.

Laulu julkaistiin alun perin ruotsalaisen herätysliikkeen Evankelisen Isänmaansäätiön, Evangeliska Fosterlandsstiftelsenin (EFS) laulukirjassa Sionstoner  vuonna 1889. Virren suomensi Martti Ruuth vuonna 1903, virsikirjaan se hyväksyttiin vuonna 1986. Suomeksi virren ovat levyttäneet mm. Samuli Edelmann, Viktor Klimenko ja Kalevi Korpi (mm. viimeisen säkeistön teksti vanhemman käännöksen muodossa: "Niin opit uuden laulun / sen uuden armahan, / mit' taivaan joukot laulaa / siell' eessä Karitsan. / Hän täytti kaikki eestämme, / mutta tuskien tie ol' se.")

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Virret
Hubertus Leteng

Hubertus Leteng (s. 1. tammikuuta 1959) on indonesialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rutengin hiippakuntaan 29. heinäkuuta 1988 ja nimitettiin sen piispaksi 7. marraskuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. huhtikuuta 2010. Pääkonsekraattorina toimi Girulfus Kherubim Pareira, jota avustivat Vincentius Sensi Potokota ja Datus Hilarion Lega.

Lähteet 

Indonesialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Salaattipiikkiputki

Salaattipiikkiputki eli culantro (Eryngium foetidum) on trooppinen monivuotinen kasvi sarjakukkaisten heimosta. Luonnostaan sitä esiintyy Meksikossa ja Etelä-Amerikassa, mutta sitä viljellään yleisesti muuallakin.

Käyttö 
Salaattipiikkiputkea käytetään paljon mausteena ja marinadeissa Länsi-Intiassa. Sitä käytetään myös Kambodžassa, Thaimaassa, Intiassa, Vietnamissa ja muissa Aasian osissa, ja sillä on laajalti käyttöä kulinaarisena yrttinä. Laji säilyttää värinsä ja makunsa hyvin kuivattaessakin. Toisinaan sitä käytetään korianterin sijasta, mutta sen maku on paljon vahvempi. Ne eivät ole keskenään sukua. 

Lääkinnässä käytetään kasvin lehtiä ja juurta teejuomana herättämään ruokahalua, edistämään ruoansulatusta, koliikin hoidossa, mahavaivojen lievittämiseksi, ilmavaivojen hoitamisessa ja afrodisiakumina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Korianteri: Meksikolainen korianteri, Raholan ruokasanasto
 Mexican Coriander (Eryngium foetidum L.) page Information on the various common names of "Long Coriander" & cultivation tips. 
 ITIS: Eryngium foetidum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Eryngium foetidum 
 Flora of China: Eryngium foetidum 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Eryngium foetidum 
 Gernot Katzer's Spice Pages: Long Coriander (Eryngium foetidum) 

Piikkiputket
Maustekasvit
Orkla Foods Finland

Orkla Foods Finland Oy, entinen Felix Abba, kuuluu Orklan Suomessa toimivien elintarvikeyhtiöiden muodostamaan operatiiviseen kokonaisuuteen, Orkla Suomeen ja on osa Suomessa toimiva norjalaista Orkla-konsernia. Yrityksen kotipaikka on Turku. Yrityksen liikevaihto on noin 95 miljoonaa euroa, ja työntekijöitä oli vuonna 2015 vielä 191, mutta vuoteen 2021 työntekijämäärä oli vähentynyt 73:en. 

Orkla Foods toimii monella paikkakunnalla ja useassa maassa: Turussa (Suomi), usealla paikkakunnalla Ruotsissa, Põltsamaassa (Viro), Riiassa (Latvia), Kaunasissa (Liettua), Mattersburgissa (Itävalta), Lidyassa (Turkki) ja Thaimaassa.

Orkla Foods Finlandin lisäksi Orklan Suomen toimintoihin kuuluu Orkla Confectionery & Snacks -yhtiö (Vantaalta), joka vastaa puolestaan esimerkiksi Taffel-perunalastujen (Ahvenanmaa), Oolannin-perunaeinesten, Panda-makeisten ja Kantolan keksien tuotannosta.

Historia
Ruotsalaisen AB Felixin tuotteiden markkinointi alkoi Suomessa vuonna 1963. Abba Oy perustettiin vuonna 1968 ja Oy Felix Ab vuonna 1986, jolloin se osti Sauvosta Turun Urusvuoreen muuttaneen Marco California -yhtiön. Kaksi ruotsalaisyritystä fuusioituivat Felix Abba Oy Ab:ksi vuonna 1991.

Felix Abba osti vuonna 1996 Turun Kalan, jonka mukana tulivat kalasäilykemerkit Vesta ja Tiira. Kahden vuoden kuluttua yritys osti Unileveriltä Ahti-sillit. Vuonna 2005 yritys osti Pandan makeistehtaat ja vuonna 2010 virolaisen suklaavalmistaja Kalevin.Se osti vuonna 2012 Rymättylän Röölässä toimineen silliyhtiö Boyfoodin, jonka tehdas lakkautettiin 2014.

Orkla sulki Lahden-tehtaansa 2014 ja siirsi Jacky Makupalojen ja tuorejuustotuotteiden valmistuksen Ruotsiin. Jacky Jugupalojen tuotanto siirrettiin Juustoportille Jalasjärvelle, niiden tuotanto lopetettiin 2019 ja tehdas lakkautettiin 16.1.2016, jolloin 36 työntekijää irtisanottiin.

Orklan Turun-tehtaat lopetettiin 2018, ja Ahti- ja Vesta-sillien valmistus siirrettiin Puolaan ja Felixin kurkku- ja punajuurituotteiden valmistus Ruotsiin ja Tšekkiin. Tehtaiden 48 työntekijää irtisanottiin.

Tuotemerkit
Lähde: Orkla

 Abba
 Ahti
 Boy
 Ekströms
 Felix
 Frödinge
 Fun Light
 Grandiosa
 Jacky

 Kallen
 Oolannin
 Pastella
 Paulúns
 Risifrutti
 Tiira
 Tropicana
 Vesta

Lähteet

Aiheesta muualla
Yrityksen Suomen-kotisivut

Suomalaiset yritykset
Ruotsalaiset yritykset
Elintarvikealan tuotemerkit
Hirvensalon Heitto

Hirvensalon Heitto on Hirvensalossa toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1926 jatkamaan aiemmin paikallisen työväenyhdistyksen alaisena toimineen Sorron Veikkojen toimintaa. Työväen Urheiluliiton jäseneksi se hyväksyttiin vuotta myöhemmin. Alkuperäisinä lajeina seuralla olivat voimistelu, yleisurheilu, hiihto ja nyrkkeily.

Seura lakkautettiin vuonna 1931 kommunistisena järjestönä. Ajatus omasta seurasta jäi kuitenkin edelleen itämään ja seura perustettiinkin uudelleen loppuvuodesta 1944. Seuraavana vuonna toimintansa aloittivat urheilujaoston alaisuudessa jalkapallo, yleisurheilu, hiihto ja nyrkkeily. 1970-luvulta lähtien seuran päälajeina olivat jalkapallo ja suunnistus. Nykyisin seura on paljolti keskittynyt kuntoliikunnan järjestämiseen, mutta sen riveissä voi silti harrastaa kilpailumielessä tanssia ja voimistelua, suunnistusta sekä salibandya.

Lähteet 

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Hirvensalo
Turkulaiset urheiluseurat
Amorin Apulainen

Amorin Apulainen () on vuoden 2003 yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka ovat tuottaneet Jeff Rake ja Darren Star. Sarjan on tuottanut Twentieth Century Fox. Yhdysvalloissa sarjaa esitti NBC, Australiassa Network Seven, Arena ja FOX8. Britanniassa sarjaa esitettiin Livingillä, Channel 4:llä ja E4:llä. Sarjasta kuvattiin 18 jaksoa, mutta Yhdysvalloissa esitettiin vain 11 jaksoa. Koko sarja esitettiin Ranskassa, Britanniassa ja Kanadassa.

Henkilöt

 Kate Fox (Alicia Silverstone)
 Jerry Fox (Ryan O'Neal)
 Nick Paine (James Roday)
 Claire (Jodi Long)
 Victoria Carlson (Lake Bell) 
 Michael Mendelson (David Conrad)
 Adam Logan (Nathan Fillion)
 Lauren Logan (Dina Meyer)
 Serena Lockner (Charisma Carpenter)

Luettelo jaksoista

1. tuotantokausi: 2003

Näytetty muissa maissa 
 Alankomaat – Veronica
 Australia – FOX8, Arena
 Belgia – VTM, Kanaal 2
 Brasilia – FOX
 Brunei – Star World
 Espanja – Antena neox
 Etelä-Afrikka – SABC 3
 Filippiinit – Studio 23
 Hongkong – Star World, TVB Pearl
 Intia – Star World
 Iso-Britannia – Living, Channel 4 ja E4
 Italia – Canale 5
 Itävalta – ORF1
 Kreikka – ANT1
 Kroatia – HRT
 Malesia – Star World
 Meksiko – Fox Latin America
 Norja – ZTV, TV3
 Pakistan – Star World
 Portugali – Fox Life
 Romania – B1 TV
 Serbia – RTS
 Slovenia – Kanal A
 Ruotsi – TV4
 Saksa – Super RTL
 Suomi – MTV3
 Sveitsi – TSR 1, TSI 1
 Thaimaa – True Series
 Turkki – CNBC-e
 Uusi-Seelanti – TV2
 Viro – TV3

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset draamakomediasarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1922

Jalkapallon SM-kilpailu 1922 järjestettiin neljättätoista kertaa Suomen historiassa. Suomen jalkapallomestaruuden voitti Helsingin Palloseura.

Kaikkiaan 19 joukkuetta oli ilmoittautunut mukaan kilpailuun. Turusta IFK, Urheiluliitto ja Riento, Viipurista VBJS, Reipas ja Viipurin Venäläinen Yhdistys, Vaasasta Vasama, IFK ja Vasa IS, Helsingistä HPS, IFK, KIF ja HJK. Lisäksi mukana olivat Tampereen Palloilijat, Gamlakarleby IF, Pietarsaaren Drott, Oulun Partiolais-Palloilijat, Lappeenrannan Luistinseura ja Kotkan Into. Osanottajalistaan tuli kilpailun kuluessa joitakin muutoksia.

Alkuerät

Puolivälierät

Välierä

Loppuottelu

Suomen mestarit 

Saldo koko kaudelta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
 Suomen Urheilulehti 1. elokuuta 1922
 Suomen Urheilulehti 14. marraskuuta 1922
 

Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailut
Vuoden 1922 jalkapallo
Pryluky

Pryluky () on keskikokoinen kaupunki Ukrainan pohjoisosissa Tšernihivin alueella, runsas 130 kilometriä Kiovasta itään. Hallinnollisesti Pryluky on suoraan Tšernihivin alueen ohjauksessa oleva kaupunkialue. Vuoden 2001 väestönlaskennan aikaan kaupungissa asui 64 861 henkeä. Kaupunki toimii myös ympäröivän, 38 800 asukkaan Prylukyn piirin hallintokeskuksena.

Historiaa
Paikkakunta mainitaan jo Kiovan Rusin aikana vuonna 1092 suojavarustuksena. Vuodesta 1362 se kuului Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen ja  vuodesta 1569 Puolan alaisuuteen. Kaupunkioikeudet se sai 1783. Maatalous ja tupakkateollisuus olivat paikkakunnan pääelinkeinoja ennen laajempaa Neuvostoliiton ajan teollistumiskehitystä 1930-luvulta lähtien. Sittemmin se kehittyi teollisuus- ja rautatiekaupunkina. Kaupungissa on koneenrakennusta, kemian ja petrokemian teollisuutta, rakennusmateriaalituotantoa ja puunkäsittelyyn, tekstiilituotantoon ja ruuanvalmistukseen sekä tupakkaan keskittynyttä teollisuutta.

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu useita barokkityylisuuntaan luettuja kirkkoja ja muita rakennuksia 1700- ja 1800-luvuilta.

Liikenneyhteydet
Pryluky sijaitsee maan päärautatieverkon varrella; kaupungissa on uusi rautatieasema. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu Kiovan suunnalta saapuva kantatie H-07 (Brovary–Pryluky–Romny–Sumy–Venäjän raja). Satelliittikuvissa näkyy 5 kilometriä kaupungin länsipuolella sijaitseva (entinen sotilas)lentokenttä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 pryluky.osp-ua.info/ Kaupunkiin keskittynyt portaali 
 Neuvostoaikainen topografiakartta alueesta 
 Tšernihivin alueen eleläosat eli mm. Prylukyn ja ympäröivän piirin kattava karttalehti 2006 (jpg) 

Tšernihivin alueen kaupungit
Prylukyn piiri
Unkarin parlamentti

Unkarin parlamentti () on Unkarin yksikamarinen parlamentti, joka valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Parlamentissa on 199 edustajainpaikkaa. Paikkajako ratkaistaan suhteellisen vaalitavan ja enemmistövaalin yhteistuloksella.

Parlamentin puhemies on edustajainhuoneen ylin viranomainen. Hän johtaa parlamentin istuntoja ja edustaa parlamenttia sen kansainvälisissä suhteissa. Nykyisenä puhemiehenä toimii László Kövér, joka on valittiin virkaan ensimmäisen kerran elokuussa 2010.

Parlamentaarista työtä tehdään 14 pysyvässä valiokunnassa.

Viimeisimmät vaalit pidettiin huhtikuussa 2022. Fidesz voitti vaalit ja lisäsi hieman kannatustaan huolimatta siitä, että suurin osa oppositiopuolueista muodosti yhteisen vaaliliiton tätä vastaan.

Kansanedustajat 
Parlamentin työkieli on unkari, mutta edustajat voivat lähettää dokumentteja myös omalla äidinkielellään, mikäli niiden mukana lähetetään myös unkarinkielinen käännös. Istuntosalissa voidaan käyttää myös unkarilaista viittomakieltä.

Vuonna 2020 edustajien palkkoja nostettiin 1 103 400 forinttiin kuukaudessa. Palkka on sidottu Unkarin keskipalkkaan siten, että kansanedustajien palkat ovat kolme kertaa maan keskipalkkaa suurempia. Parlamenttiryhmien puheenjohtajille maksetaan kaksinkertainen palkka (2 206 800 forinttia) ja puhemiehelle 2 979 180 forinttia kuukaudessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Parlamentin virallinen sivusto  

Parlamentit
Unkarin politiikka
René Henry Gracida

René Henry Gracida (s. 9. kesäkuuta 1923 New Orleans) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. toukokuuta 1959 ja nimitettiin Miamin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Masuccaban titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimi John Francis Dearden, jota avustivat Coleman Francis Carroll ja Paul Francis Tanner.

Gracida sai 1. lokakuuta 1975 nimityksen Pensacola-Tallahasseen piispaksi, joksi hänet asetettiin 6. marraskuuta.

19. toukokuuta 1983 Gracida nimitettiin Corpus Christin piispaksi, ja hänet asetettiin virkaansa 11. heinäkuuta 1983. Hän erosi tehtävistään hiippakunnan johdossa 1. huhtikuuta 1997.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1923 syntyneet
Elävät henkilöt
Pimmeyvven ruhtinas


Pimmeyvven ruhtinas on kuopiolaisen yhtyeen Verjnuarmun albumi joka sisältää yhtyeen vuonna 2002 ilmestyneen esikoisdemon Verjnuarmu kokonaisuudessaan. Lisäksi levy sisältää vuonna 2012 äänitetyn uuden version yhtyeen ensimmäisen demon kappaleesta "Pimeyvven Ruhtinas" (nimetty uudelleen otsikolla "Pimmeyvven Ruhtinas Palluu"), live-tallenteet kappaleista "Mustan Virran Silta", "Kuuvven Sylen Syvvyyvessä" ja "Itkuvirsj'", Muanpiällinen helevetti -albumin sessioissa äänitetyn, julkaisematta jääneen kappaleen "Haavvan Takkoo", sekä kaksi vuonna 2012 äänitettyä cover-kappaletta, "Lentävä Kalakukko" ja "Kallavesj'".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Puijon Perkele – laulu
 Woema – basso, laulu (kappaleilla 7-9)
 Musta Savo – rummut, laulu
 Tervapiru – kitara

 Savon Surma – kitara, laulu (kappaleilla 2–6), basso, koskettimet (kappaleilla 2-5)
 Viitakemies – kitara (kappaleilla 6-9)
 Savon Viina – koskettimet (kappaleella 6)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Kaaoszine.fi: 6/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivu 
 

Verjnuarmun albumit
Vuoden 2012 kokoelma-albumit
Football League War Cup

Football League War Cup oli jalkapallokilpailu, jota pelattiin Englannissa vuosina 1939-1945 FA Cupin sijaan.

Toisen maailmansodan sytyttyä liigatoiminta keskeytyi, kun lukuisat jalkapalloilijat lähtivät sotaan ja matkustamiselle asetetut rajoitukset estivät koko maan laajuisen sarjan pelaamisen. Football League War Cup kehitettiin loppuvuodesta 1939 korvaamaan FA Cup, joka oli liigan ohella peruttu. Sotatoimet Englannissa eivät olleet vielä alkaneet, kun ensimmäiset ottelut pelattiin, mutta ensimmäinen loppuottelu jouduttiin pelaamaan Wembleyllä pommitusuhan alla. Myös vuoden 1941 finaali pelattiin Lontoossa vaikka pommitukset vielä jatkuivat.

Vuonna 1942 loppuottelu pelattiin kaksiosaisena ja 1943–1945 kilpailu jaettiin etelän ja pohjoisen alueisiin, joiden voittajat kohtasivat finaalissa.

Voittajat 
 1940 – West Ham United
 1941 – Preston North End
 1942 – Wolverhampton Wanderers
 1943 – Blackpool
 1944 – Charlton Athletic, Aston Villa (jaettu)
 1945 – Bolton Wanderers

Lähteet 

Englannin jalkapallokilpailut
Insinööritoimisto Ratas

Oy Insinööritoimisto Ratas oli Helsingissä 1940-luvun alussa toiminut yritys, joka toimi myös suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen kokoamisen ja huoltamisen peiteorganisaationa.

Historia
Insinööritoimisto Ratas perustettiin Helsinkiin vuonna 1938. Toimiston toimialana oli suunnitella myllyjä, viljavarastoja ja leipomoita. Saksan armeijaan värväystoiminnan johtoon nimitettiin jääkärivärväri ja kalterijääkäri, majuri ja hallitusneuvos, etsivän keskuspoliisin entinen päällikkö Esko Riekki . Hallitus pani hänet siten hoitamaan yksityistä värväystä. Värväystoimistoksi otettiin diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backbergin osittain omistama Oy Insinööritoimisto Ratas. Toimistonhoitajana SS-vapaaehtoisten asioita hoiti rouva Siiri Tuomola 1. heinäkuuta 1941 alkaen. SS-aseveljien asioita Insinööritoimisto Ratas hoiti aina vuoteen 1942, jolloin se muutti nimensä SS-Vapaaehtoistoimistoksi.

Toiminta

SS-vapaaehtoisten värvääjinä toimi muun muassa IKL:n, Akateemisen Karjala-Seuran ja suojeluskuntien aktiiveja. Aluevärvärit lähettivät hakemukset Rataksen toimistoon, jossa ne käsiteltiin. Hyväksytyt hakijat kutsuttiin kahden SS-lääkärin ja kahden SS-upseerin syyniin. 

Insinööritoimisto Ratas toimi Helsingissä osoitteessa Temppelikatu 4 B. Sisäänkäynti tähän toimistoon tapahtui talon porttikäytävän vasemmalla puolella olevasta ensimmäisestä ovesta, itse toimisto sijaitsi rakennuksen kolmannessa kerroksessa. Vapaaehtoisiksi värvättyjen tuli ilmoittautumaan mennessään sanoa tunnussana ”Ratas”. Mainittakoon myös, että insinööri Backbergin kaksi omaa poikaa värväytyivät vapaaehtoisiksi Saksaan, kuten myös toinen Riekin pojista.

Joukkojen värväyksen jälkeen toimisto hoiti värvättyjen asioita ja postiliikennettä. SS-vapaaehtoisjoukkojen toiminnan alkuaikoina aina 27. toukokuuta 1942 asti leimattiin kaikki SS-vapaaehtoisille mennyt kenttäposti ”O.Y Insinööritoimisto Ratas” -leimalla.

Lähteet
Veljesapu-Perinneyhdistys ry, Oy Insinööritoimisto Ratas.

Viitteet

Entiset suomalaiset yritykset
Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
SS-Aseveljet

SS-Aseveljet ry oli 1942–1944 toiminut suomalainen järjestö, joka toimi suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan kuuluneiden asevelijärjestönä ja loppuvaiheessa myös heidän tarpeitaan hoitavana toimistona.

Toiminta
SS-aseveljet ry perustettiin 1. marraskuuta 1942 Berliinissä suomalaisten Waffen-SS-vapaaehtoisten yhdyssiteeksi ja sen tehtäväksi määriteltiin heidän asevelihenkensä ylläpitäminen sekä saksalais-suomalaisen aseveljeyden lujittaminen. Jäseniksi pääsivät vähintään puolen vuoden ajan Waffen-SS:ään kuuluneet suomalaiset. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi jääkärieverstiluutnantti ja kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Suomessa yhdistys rekisteröitiin helmikuussa 1943 ja sille järjestettiin toinen perustava kokous Tampereella kesäkuussa 1943, jotta toiminta saataisiin laajemmalle kannatuspohjalle. Alkuperäisenä sihteerinä oli toiminut Unto Boman ja varapuheenjohtajana Jouko Itälä, mutta heidän jäätyään Saksaan Tampereen kokous valitsi heidän tilalleen sihteeriksi Jukka Tyrkön ja varapuheenjohtajaksi Karl-Erik Ladaun. Rahastonhoitajana toimi Olli Somersalo. Myös Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) kansanedustaja R. G. Kallia oli eri tavoin mukana järjestön toiminnassa.

Helmikuusta 1944 alkaen SS-Aseveljet myös jatkoi SS-Vapaaehtoistoimiston toimintaa. Järjestön toimisto sijaitsi Helsingissä IKL:n talon kolmannessa kerroksessa, osoitteessa Kansakoulukatu 8 A 5. Vapaaehtoisena saksassa palvellut Mika Hellemaa hoiti toimistoa arkisin klo 10–15 välillä.

Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki ”fasistiset” järjestöt. SS-aseveljet kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.

Katso myös
Luettelo välirauhansopimuksen perusteella lakkautetuista järjestöistä

Lähteet

Suomalaiset veteraanijärjestöt
Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
Pateniemen Vesa

Pateniemen Vesa on Oulussa, aiemmin Haukiputaan kunnassa, Pateniemen kylässä toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1921. Aluksi seura toimi paikallisen työväenyhdistyksen alaisuudessa, ja yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vuotta myöhemmin. 

Vesan alkuperäisiä lajeja olivat hiihto, yleisurheilu ja voimistelu, mutta myös paini tuli mukaan hyvin pian toiminnan alettua. Lapuan liike lakkautti 1930-luvun alkuvuosina seuran toiminnan laittomana, mutta toiminta aloitettiin uudelleen sotien jälkeen yli kymmenen vuotta tauon jälkeen.

Lentopallosta tuli seuran päälaji 1950-luvun alkupuolella, ja kun Vesan lajivalikoimaan tulivat vuonna 1955 lisäksi myös jalkapallo ja jääpallo, alkoi seuran toiminta keskittyä yhä enenevissä määrin palloilulajien ympärille. Jalkapallossa seura nousi parhaimmillaan Kakkoseen vuonna 1980. Lentopallossa seuran naisten edustusjoukkue voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden vuonna 1953. Jääpallossa miehet olivat parhaimmillaan kaudella 1967-1968, jolloin seura pääsi karsimaan pääsystä Mestaruussarjaan, mutta nousu jäi kuitenkin niukasti saavuttamatta.

Lähteet 

Oululaiset urheiluseurat
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Pateniemi
Italian–mahdistien sota

Italian–mahdistien sota oli Italian ja mahdistien välistä sodankäyntiä 1880-luvulla nykyisten Eritrean ja Sudanin alueella 1890-luvulla. Sodankäynti koostui pääasiassa mahdistien silloiseen Italian siirtomaa-alueeseen Eritreaan tekemistä hyökkäyksistä. Sodankäynti päättyi lopulta kokonaan brittien kukistettua mahdistien vallan Sudanissa vuonna 1898, vaikkakin viimeiset merkittävimmät mahdistihyökkäykset tapahtuivat jo 1896.

Historia
Ensimmäinen mahdistien hyökkäys Eritreaan tapahtui vuonna 27. kesäkuuta 1890, kun noin 1 000 mahdistisoturia hyökkäsi italialaisten suojeluksessa ollutta beni amer -heimoa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mahdistit etenivät Agordatiin, jossa kaksi italialaista askarikomppaniaa yllätti ja voitti heidät. Taistelussa italialaiset menettivät vain kolme kuollutta ja kahdeksan haavoittunutta. Mahdistien puolella surmansa sai puolestaan noin 250 henkilöä. Mahdistit hyökkäsivät jälleen vuonna 26. kesäkuuta 1892, mutta 120 askaria ja 200 barisoturi voittivat heidät jälleen, mutta italialaiset kärsivät jälleen vain pienet tappiot. Italialaiset menettivät kolme kuollutta ja 10 haavoittunutta, kun taas mahdistit menettivät noin tuhannen soturin joukostaan sata kuolleena ja haavoittuneena. Mahdistien varhaisiin tappioihin vaikutti suuresti heidän alkeellinen aseistuksensa ja joukkojen huono tulikuri.

Ensimmäinen suurempi taistelu käytiin jälleen Agordatissa 21. joulukuuta 1893, jossa noin 12 000 mahdistia kohtasi 2106 askarista, 65 italialaisesta ja kahdeksasta tykistä koostuneen italialaisjoukon. Italialaisten onnistui jälleen lyödä mahdistien hyökkäys takaisin, mutta tällä kertaa he myös kärsivät suuremmat tappiot. 104 ascaria ja kolme italialaista kuoli 121 askarin haavoittuessa. Mahdistit menettivät noin 2 000 soturia haavoittuneina ja kuolleina, joiden lisäksi italialaiset ottivat heistä 180 vangeiksi.

Uusien mahdistihyökkäysten alettua keväällä 1894 italialaiset päättivät ottaa aloitteen käsiinsä ja vallata Kassalan tärkeän mahdistikaupungin. Hyökkäykseen osallistui 97 italialaista ja 2 526 askaria. Paikanpäällä 27. heinäkuuta 1894 he kohtasivat 2 000 mahdistisoturia ja 600 baggararatsumiestä. Italialaiset muodostivat joukkonsa neliömuodostelmiin, jotka löivät mahdistien massahyökkäykset, minkä jälkeen heidän vastahyökkäyksensä johti lopulta taistelun voittoon. Italialaiset menettivät 28 miestä kuolleina ja 41 haavoittuneina. Mahdistit menettivät suurimman osan joukoistaan, noin 1 400 haavoittuneena ja kuolleena. Murskatappio lopetti mahdistihyökkäykset kahdeksi vuodeksi. Vielä vuonna 1896 he tekivät useita hyökkäyksiä Eritreaan, mutta ilman menestystä. Lopullisesti heidät kukistettiin brittien hyökkäyksellä Sudaniin vuonna 1898. Huonosti sujunut sota italialaisia vastaan vaikutti osaltaan heidän tappioonsa brittejä vastaan.

Lähteet

Sudanin historia
Eritrean historia
1800-luvun sodat
1890-luku
Consolidated B-32 Dominator

Consolidated B-32 Dominator oli yhdysvaltalainen raskas strateginen pommikone. B-32 oli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) toissijainen valinta, jonka kehittelyä jatkettiin siltä varalta ettei Boeing B-29 Superfortress olisi menestynyt. Sen ensilento lennettiin 7. syyskuuta 1942, kaksi viikkoa ennen Boeing B-29:ää.

Dominatoreilla lennettiin vuonna 1945 muutamia taistelulentoja, mutta toisen maailmansodan päättyessä koneet vedettiin pois palveluskäytöstä. Myös koneen valmistustilaukset peruutettiin, ja jo vuonna 1947 suurin osa valmistuneista ja keskeneräisistä koneista oli romutettu. Yhtään kokonaista konetyypin edustajaa ei ole säilynyt.

Nelimoottorisessa kaukopommittajassa oli samat 2 200 -hevosvoimaiset Wright R-3350 Duplex-Cyclone -kaksoistähtimoottorit kuin B-29:ssä. Turboahdetut moottorit aiheuttivat huoltoon ja käytettävyyteen liittyneitä ongelmia kummallakin konetyypillä.

Niin kutsutusti ylätasoisessa (siipien sijainti rungon yläosassa) B-32 Dominatorissa oli 10 hengen miehistö, ja sen edeltäjä oli B-24 Liberator ja seuraaja B-36 Peacemaker. Dominator-konetyyppiä valmistettiin 115 lentokonetta, ja niistä 40 oli  TB-32-koulutusversioita. Toisen maailmansodan loppuun mennessä Dominator-kalusto oli vain kahden laivueen käytössä. Ne olivat 312. pommitusrykmenttiin kuuluneet 386. ja 387. pommituslaivueet.

Suoritusarvollisesti ei B-32 oleellisesti hävinnyt B-29:lle, joissain kohdin jopa ylitti tämän suoritusarvot. Koneissa kokeiltiin koelentovaiheessa yhdistelmäaseistusta, johon kuului 20 mm tykkejä ja 12,7 mm konekivääreitä, mutta tuotantoon päässeissä koneissa oli 10 kpl 12,7 mm konekivääreitä. Aseet oli sijoitettu viiteen torniin, joista kaksi oli asennettu rungon yläpintaan ja loput kolme koneen nokkaan, pohjaan ja perään. Tornit oli alun perin suunniteltu B-29:n tapaan keskuslaskimen avulla kauko-ohjatuiksi, mutta ne muutettiin teknisten vaikeuksien takia kuhunkin torniin sijoitetun ampujan ohjattaviksi.

Saburo Sakai kuvaa kirjassaan Samurai viimeisessä luvussa suuren amerikkalaisen pommikoneen alasampumisen. Vaikka hän oletti kyseessä olleen B-29 Superfortress, kyseessä oli B-32 42-108532 Hobo Queen II, josta tuli viimeinen sodassa alasammuttu amerikkalainen pommikone.

Tekniset tiedot

Lähteet
Mondey, David: The Hamlyn Concise Guide to American Aircraft of World War II  ISBN 0-7858-1361-6 (ensipainos 1982)

Viitteet

Aiheesta muualla 
http://www.joebaugher.com/usaf_bombers/b32.html
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2535
http://rarehistoricalphotos.com/b-32-bomber-factory-fort-worth-texas1944/
http://www.aviastar.org/air/usa/cons_dominator.php
http://worldwar2headquarters.com/HTML/aircraft/americanAircraft/b32.html
http://www.ww2aircraft.net/forum/aviation/little-late-32-dominator-1775.html (kuvitettu webforum)
http://www.j-aircraft.com/research/stories/b32.html (liittyy Saburo Sakaihin)
http://www.depot41.com/B32.htm 

B-32 Dominator
Yhdysvaltalaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Yokosuka P1Y Ginga

Yokosuka P1Y Ginga ( , liittoutuneiden raportointinimi Frances) oli Japanissa suunniteltu ja valmistettu keskiraskas nopea kaukopommituskone, joka oli käytössä toisen maailmansodan lopulla. Ensilento tapahtui elokuussa 1943. Gingan 18-sylinteriset Nakajima NK9 Homare -mäntämoottorit olivat kohtalaisen tehokkaat kehitysaikanaan, mutta niiden käyttökelpoisuus ja huolto olivat ongelmallisia.

Gingan puolustusaseina oli yksi tai kaksi 20 millimetrin lentokonetykkiä rungossa keulassa ja yksi taka-ampumossa. Normaali matkanopeus oli 370 km/h ja lakikorkeus 9 400 metriä. Konetyyppiä valmistettiin 1 100 kappaletta, joista osa muutettiin kamikaze-käyttötarkoituksiin ja osa raskaaksi torjuntahävittäjäksi. Nämä versiot käyttivät Mitsubishi Kasei MK4T -tyyppisiä, 1 840 hevosvoiman tehoisia kaksirivisiä tähtimoottoreita.

Lähteet
Mondey, David: Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II. 2002 (ensipainos 1984, Lontoo  ISBN 0-7858-1363-2

Viitteet 

P1Y Ginga
Japanilaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Antonio Altoviti

Antonio Altoviti (1521 Rooma – 28. joulukuuta 1573) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin vuonna 1548 Firenzen arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka. Hän vihki papiksi tulevan paavi Leo XI:n.

Lähteet  

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1521 syntyneet
Vuonna 1573 kuolleet
Alfred Sageder

Alfred Sageder (s. 29. syyskuuta 1933) on itävaltalainen entinen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa sekä perämiehettömässä että perämiehellisessä kaksikossa. Ensin mainitussa hän sai pronssia. Hän sai kesäolympialaisissa 1960 Roomassa hopeaa perämiehettömässä kaksikossa, ja kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa hän kilpaili perämiehellisessä kaksikossa sijoittuen kahdeksanneksi.

Myös Sagederin lapset Michael ja Siegfried Sageder sekä lapsenlapsi Sebastian Sageder ovat osallistuneet olympialaisiin.

Lähteet 

Itävaltalaiset soutajat
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Ali Koljonen

Ali Koljonen (s. 25. heinäkuuta 1988 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Tampere Unitedissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Koljonen on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän pelasi kasvattajaseurassaan Veikkausliigaa vuosina 2012 ja 2013. Koljonen kävi keväällä 2014 Ykkösessä pelaavan Ilveksen testissä, mutta jäi loukkaantumisen johdosta ilman sopimusta. Sittemmin hän pelasi Kuopion Vitosta kuopiolaisen Manhattan Projectin riveissä, josta siirtyi Ilveksen kakkosjoukkueeseen Tampereelle.

Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa Koljonen pelasi huhtikuussa 2012. Kaudella 2012 hän pelasi kaikkiaan kymmenen liigaottelua ja teki niissä yhden maalin.

Ali ja hänen kaksoisveljensä Pele Koljonen ovat jalkapalloilija Atik Ismailin poikia.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Suomen tataarit
Elävät henkilöt
Kosto (televisiosarja)

Kosto (Revenge) on yhdysvaltalainen ABC:n tuottama draamasarja. Sarjan alussa siteerataan Kungfutsea: ”Ennen kuin lähdet kostoretkelle, kaiva kaksi hautaa.”

Yhdysvalloissa 21. syyskuuta 2011 alkaneen sarjan pääosissa esiintyvät muun muassa Madeleine Stowe ja Emily VanCamp. Stowe ansaitsi roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 2012. Kosto oli ehdolla parhaan draamasarjan palkinnon saajaksi People's Choice -palkintogaalassa. Kosto on ohjelmapaikallaan ABC:n katsotuin televisiosarja Lostin pidettyä paikkaansa kanavan katsotuimpana yli neljä vuotta.

Sarjaa alettiin esittää Suomessa 25. maaliskuuta 2012, jolloin sarjan avausjakso keräsi 578 000 katsojaa.

Huhtikuussa 2015 ABC päätti, että sarja päättyy neljänteen kauteen, ja sarjan päätösjakso esitettiin 10. toukokuuta 2015.

Juoni 

Emily Thorne (Emily VanCamp) saapuu Hamptonsiin kesäksi ja vuokraa talon Graysonin perheen naapurista. Pian kuitenkin paljastuu, että Emily on asunut Hamptonsissa aikaisemminkin, pienenä tyttönä. Todellisuudessa Emily on Amanda Clarke, jonka isä lavastettiin terroristiksi ja tuomittiin syyttömänä eliniäksi vankilaan. Amanda ei enää koskaan tavannut isäänsä, joka lopulta kuoli vankilassa. Nyt hän on palannut Hamptonsiin aikomuksenaan kostaa niille, jotka tekivät vääryyttä hänelle ja hänen isälleen. Listan kärjessä on Graysonin perheen matriarkka Victoria Grayson (Madeleine Stowe), jolla oli suhde Amandan isän kanssa ja joka lopulta petti tämän.

Alkaessaan toteuttaa suunnitelmaansa Emily soluttautuu yläluokan seurapiireihin tuhotakseen ne, jotka aikanaan pettivät hänen isänsä. Mutta mitä pidemmälle suunnitelma etenee, sitä enemmän Emilyn tunteet tulevat tielle ja hän alkaa kyseenalaistaa motiivejaan ja tekojaan.

Näyttelijät

Pääosissa

Sivuosissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 Hamptons Exposed
 Kosto, MTV3.fi

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
ABC:n televisio-ohjelmat
Piiloilijat

Piiloilijat (Creediidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan trooppisista vesistä indopasifiselta merialueelta.

Lajit ja anatomia
Piiloilijoiden heimoon kuuluu 7 sukua ja noin 16 lajia. Lajeja ovat muun muassa hietapiiloilija (Creedia partimsquamigera) ja hoikkapiiloilija (Creedia haswelli). Ne ovat pienikokoisia kaloja ja kasvavat korkeintaan noin 8 cm pitkiksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat pitkulaisia ja selkäeviä on yksi ja se on pitkä, myös peräevä on pitkä. Rintaevät ovat kookkaat ja vatsaevät sijaitsevat lähellä toisiaan. Piiloilijalajien iho voi olla kokonaan suomujen peittämä tai, kuten useilla lajeilla, suomuja on vain kylkiviivan kohdalla.

Levinneisyys
Piiloilijoita tavataan indopasifiselta merialueelta lämpimistä vesistä vyöhykkeeltä, joka ulottuu Afrikan rannikolta ja Punaiselta mereltä Havaijille ja Pääsiäissaarille. Ne ovat pääasiassa matalien vesien kaloja ja elävät lähellä rannikkoseutuja, joskin yksi lajeista elää noin 100 metrin syvyydessä. Useat lajit elävät hiekkaan kaivautuneena.

Lähteet

Lyhtyahvenkalat
Arturo Mandin Bastes

Arturo Mandin Bastes (s. 1. huhtikuuta 1944) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki Jumalan Sanan seuran papiksi paavi Paavali VI 28. marraskuuta 1970. Hänet nimitettiin Romblonin hiippakunnan piispaksi 3. heinäkuuta 1997, ja piispaksi vihkiminen seurasi 21. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ricardo Jamin Vidal, jota avustivat Miguel C. Cinches ja Leopoldo Sumaylo Tumulak.

Bastes sai 25. heinäkuuta 2002 nimityksen Sorsogonin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 16. huhtikuuta 2003 hänestä tuli sen piispa.

Lähteet 

Filippiiniläiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Määränpäänä tähdet (kirja)

Määränpäänä tähdet (The Stars My Destination tai Tiger! Tiger!) on  Alfred Besterin vuonna 1956 kirjoittama science fiction -romaani. Kirjoittaja sai idean aiheeseen luettuaan toisen maailmansodan aikana haaksirikkutuneesta merimiehestä nimeltä Poon Lim, joka ajelehti Tyynellä valtamerellä ennätykselliset 133 päivää, koska ohikulkeneet laivat eivät uskaltaneet pysähtyä pelastustoimiin, peläten mahdollista sukellusvenehyökkäystä. Tuosta kasvoi tarina avaruuteen haaksirikkoutuneesta Gully Foylesta, joka haluaa kostaa ohi lentäneelle alukselle hänen hylkäämisensä avaruusaluksen hylkyyn. Määränpäänä tähdet jäi Besterin viimeiseksi kirjaksi 19 vuoteen.

Määränpäänä tähdet ennakoi myöhempää kyberpunkkia. Sen universumissa megakorporaatiot ovat yhtä voimakkaita kuin valtiot, joskus voimakkaampiakin. Aurinkokunta on jakautunut kahteen sotivaan leiriin, sisä- ja ulkoplaneettoihin. Teleportaatio kuuluu ihmisten jokapäiväiseen elämään, ja kirjan alussa kerrotaankin kuinka tiedemies nimeltä Jaunte keksii sen ja kuinka teleportaatio nimetään hänen mukaansa "jauntaukseksi". Ainoa hankaluus on että ihminen voi jauntata vain paikkoihin joissa on jo käynyt, eikä avaruudessa voi jauntata - huolimatta lukuisista (epäonnistuneista) yrittäjistä. Telepaatit ovat harvinaisia, mutta olemassaolevia ihmisiä, heitä on vain puoli tusinaa koko aurinkokunnassa. Yksi päähenkilö voi lähettää ajatuksiaan, muttei vastaanottaa.

Kirjaa on kuvattu Dumas'n Monte-Criston kreivin scifi-sovitukseksi. Päähenkilö Gully Foyle on kirjan alussa "täydellisesti epäonnistunut yksilö", jolla olisi kyllä potentiaalia, muttei lainkaan motivaatiota. Hän huomaa olevansa 170 päivää avaruusaluksen hylyssä, kuolemassa hitaasti, mutta yhä elossa. Aina hapen ollessa lopussa hän joutuu poistumaan suojapaikastaan etsimään uutta happipulloa ja ruokaa ilman mitään varmuutta onnistumisesta. Kaikki muuttuu kun ohikulkeva alus huomaa hänet, mutta jättää hänet jälkeensä, silloin hän päättää pelastaa itsensä kostaakseen alukselle.

Yhdysvaltalaiset tieteisromaanit
Vuoden 1956 kirjat