joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sergei Eremenko

Sergei Eremenko (, s. 6. tammikuuta 1999 Pietarsaari, Suomi) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta lainalla latvialaisesta FK Spartaks Jūrmalasta. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Eremenkolla on myös Suomen kansalaisuus, mutta hän on valinnut maajoukkueekseen Venäjän maajoukkueen.

Eremenko on Jaron kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 15-vuotiaana 6. heinäkuuta 2014 hänen isänsä Alexei Eremenkon, Jaron silloisen päävalmentajan, vaihdettua hänet kentälle 1–2 kotitappiossa Vaasan Palloseuraa vastaan. Kaudella 2015 Eremenko pelasi Jaron edustusjoukkueessa 19 Veikkausliiga-ottelua ja vietti aikaa myös JBK:ssa lainalla, jossa hän pelasi kolme ottelua Kakkosessa. Jaro putosi kaudeksi 2016 Ykköseen, jossa Eremenko pelasi 11 ottelua.

Elokuussa 2016 Eremenko siirtyi sveitsiläiseen Baseliin pelaten kauden 2016–2017 seuran juniorijoukkueessa. Tammikuussa 2018 Eremenko siirtyi latvialaiseen Spartaks Jūrmalaan, josta hänet lähetettiin lainalle venäläiseen Spartak Moskovaan. Tammikuussa 2019 Eremenko siirtyi lainalle Veikkausliigan SJK:hon. Eremenko kutsuttiin takaisin Latviaan heinäkuussa 2019. Heinäkuussa 2021 Eremenko palasi Veikkausliigaan lainasopimuksella AC Ouluun.

Eremenko on edustanut Suomea junioritasolla. Maaliskuussa 2018 hän ilmoitti edustavansa jatkossa Venäjää. FIFA hyväksyi virallisesti edustusoikeuden siirron huhtikuussa 2018.

Eremenkon veljet Alexei Eremenko Jr. ja Roman Eremenko ovat myös ammattilaisjalkapalloilijoita.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Venäläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen venäläiset
Klas

Klas on ruotsalainen miehen etunimi. Saksalaisen, myös Suomessa esiintyvän Klaus-nimen tavoin se on alku­perältään lyhentynyt muoto nimestä Nikolaus.  Useista Suomen historian henkilöistä, joiden nimi on ollut Klas, käytetään suomen­kielisessä kirjallisuudessa vakiintuneesti nimeä Klaus. Klasin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 7. heinäkuuta

Suomessa nimi Klas on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1101 henkilölle.

Tunnettuja Klas-nimisiä 

 Klas Pontus Arnoldson (1844–1916), ruotsalainen kirjailija, journalisti ja poliitikko, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
 Klas Dahlbeck (s. 1991), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Klas Ekeblad (1708–1771), ruotsalainen kreivi ja valtaneuvos, Turun akatemian rehtori ja kansleri
 Klas Eriksson Fleming (n. 1535–1597), Suomen ja Viron käskynhaltija, valtaneuvos, yliamiraali, nuijasodan talonpoikaiskapinan kukistaja
 Klas Hermansson Fleming (n. 1550–1616) eli ns. nuori Klaus Fleming, Turun linnanpäällikkö, historioitsija
 Klas Larsson Fleming (1592–1644), valtaneuvos, amiraliteettineuvos, Ruotsin laivaston komentaja
 Klas Hermansson Fleming (virkamies) (1649–1685), valtiovarainhoitaja, Kaarle XI:n politiikan toteuttaja
 Klas Olof Heikel, Olli Heikinheimo (1882–1973), suomalainen metsänhoitaja ja professori, Metsäntutkimuslaitoksen johtaja
 Klas Robert Helanen (1864–1929), suomalainen juristi ja senaattori 
 Klas Henriksson Horn (n. 1440–1520), suomalainen laamanni ja valtaneuvos.
 Klas Kristersson Horn  (n. 1518–1566), suomalainen amiraali, vapaaherra ja käskynhaltija
 Klas Ingesson (1968–2014), ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja 
 Klas Ivars (s. 1937), suomalainen juristi
 Klas Erik Järnefelt (1831–1889), suomalainen pappi ja valtiopäivämies
 Klas Lestander (s. 1931), ruotsalainen ampumahiihtäjä
 Klas Lindström (1920–2009), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Klas Johan Molander (1724–1799), suomalainen kirkkoherra ja koulumestari
 Klas Moring (1874–1928), suomalainen talousoikeuden professori
 Klas Stigzelius (1936–2019), suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Klas Östergren (s. 1955), ruotsalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja kääntäjä

Lähteet 

Etunimet
Palkkio

Palkkio on palkitseva asia, joka saa tekemään jonkin asian tai toistamaan asiaa sen saamisen tai saamisen toivon vuoksi. Palkkio voi olla esimerkiksi palkinto tai rahallinen korvaus jostakin tehdystä. Palkkiot voivat motivoida ihmistä: esimerkiksi työstä maksettava palkka ja palkankorotukset kannustavat ihmistä työskentelemään. Yritysten johtajille asetetaan kannustinpalkkioita. Erilaisissa uhkapeleissä ja onnenpeleissä on asettu palkkio voittajalle. Etsintäkuulutettujen rikollisten ja kadonneiden tavaroiden löytämisestä voi saada löytöpalkkion.

Aiheesta muualla
Scholarpedia: Reward

Psykologia
USS Massachusetts (BB-59)

USS Massachusetts (runkonumero BB-59) oli Yhdysvaltain laivaston South Dakota -luokan taistelulaiva, ja nykyisin se on museona.

Valmistus 
Alus tilattiin 15. joulukuuta 1938 Bethlehem Steel Corporationin Fore Riverin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 23. syyskuuta 1941 kumminaan Charles Francis Adamsin puoliso ja liitettiin laivastoon 12. toukokuuta 1942 Bostonissa ensimmäisenä päällikkönään Francis E. M. Whiting.

Palvelus 
Koeajojen päätyttyä alus lähti 24. lokakuuta 1942 Casconlahdelta Mainesta, ja se kohtasi neljä päivää myöhemmin merellä operaatio Torchin läntisen maihinnousuosaston. Se oli operaatiossa amiraali H. Kent Hewittin lippulaivana. Massachusettsin ensimmäinen taistelu alkoi 8. marraskuuta Casablancan edustalla. Massachusetts ja sen seurassa olleet kaksi risteilijää ja kaksi hävittäjää joutuivat kahden Casablancaa suojaavan raskaan rannikkopatterin tuleen. Samaan aikaan Casablancan satamassa oli keskeneräinen Vichyn Ranskan laivaston taistelulaiva Jean Bart, jonka kahdesta 15 tuuman tykkitornista vain toinen oli asennettuna paikoilleen. Seuranneessa taistelussa Jean Bart sai viisi osumaa Massachusettsin 16 tuuman kranaateista, jolloin sen ainoa päätykistön torni vaurioitui toimintakelvottomaksi. Tämän jälkeen Massachusetts ja sen seurassa olleet alukset keskittivät tulensa satamassa olleisiin muihin ranskalaisaluksiin, jolloin kaksi hävittäjää ja yksi kevyt risteilijä upposivat. Alus tulitti vielä rannikkopattereita räjäyttäen ampumatarvikevaraston. Massachusetts ampui taistelussa 786 kappaletta 16 tuuman kranaatteja, joita oli alun alkaen ollut mukana 800. Tulitauon jälkeen alus aloitti 12. marraskuuta paluumatkan Yhdysvaltoihin, jossa se valmistautui siirtymään Tyynellemerelle.

Alus poistettiin palveluksesta 27. maaliskuuta 1947, ja se poistettiin alusluettelosta 1. kesäkuuta 1962. Alus on ollut 14. elokuuta 1965 alkaen museona Battleship Covessa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain museolaivat
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan taistelulaivat
South Dakota -luokka (1939)
Lahnajärven taukopaikka

Lahnajärven taukopaikka on kahvila-ravintola ja taukopaikka Salon Suomusjärvellä Lahnajärven kylässä. Se sijaitsee seututien 110 (entisen valtatien 1) varrella Helsingin ja Turun puolivälissä Lahnajärven rannalla. Se avattiin alun perin vuonna 1952 ja suljettiin 2008, mutta avattiin jälleen uuden omistajan voimin syyskuussa 2015. Pia Landenin omistama yritys oli mukana Jyrki Sukulan tv-ohjelmassa Kuppilat kuntoon, mutta meni konkurssiin 2018. Ravintolan toimintaa jatkoi Mehmet Tartkoy konkurssipesän vuokralaisena. Vuokralaisena toimi myös viereinen Vesipuisto Lahnis.

Taukopaikka Lahnajärvi on avattu täysin uudistettuna uuden omistajan toimesta kesällä 2020.

Lahnajärvi on Suomen ensimmäinen autoilijoille rakennettu taukopaikka, joka valmistui vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten.

Historia 
Ajatus Lahnajärven taukopaikan perustamisesta syntyi kesällä 1951, kun Turun kautta Suomeen saapuneita ulkomaalaisia toimittajia kuljetettiin Helsinkiin tutustumaan vuoden 1952 kesäolympialaisten valmisteluihin. Kahvilatoiminta Lahnajärvellä alkoi olympiakesänä nimellä Matka-Manna, ja 1950-luvulla paikalle avattiin myös Suomen Autoklubin ylläpitämä leirintäalue. Lahnajärven ravintola oli 250-paikkainen itsepalvelukahvila, jolla oli oma leipomo. Rakennuksessa oli myös taukotila linja-autonkuljettajille sekä henkilökunnan asuntoja. Vuonna 1967 avattiin anniskeluoikeuksilla varustettu ruokaravintola ja 1980-luvulla motelli. Työntekijöitä Lahnajärvellä oli enimmillään noin 70. Ravintolan vieressä toimi pitkään Shell-huoltoasema. Lahnajärven kahvila-ravintola oli vuodesta 1989 lähtien Rautakirjan tytäryhtiön Eurostradan omistuksessa.

Lahnajärven ravintola ja huoltoasema lopettivat toimintansa seitsemäksi vuodeksi marraskuussa 2008, kun Helsingin ja Turun välinen uusi E18-moottoritie avattiin liikenteelle. Vuonna 2011 Lahnajärven taukopaikka oli mukana Ylen tuottamassa Suojele minua! -televisiosarjassa, jossa esiteltiin katsojien ehdottamia rakennussuojelun arvoisia kohteita. Syyskuussa 2015 paikka avattiin uudelleen ilman huoltoasematoimintoja. Samana syksynä Lahnajärven ravintola oli mukana Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula-ohjelmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hiljainen on kylätie Lahnajärven taukopaikasta Matti Grönroosin Teillä ja turuilla -blogissa (kesäkuu 2012)

Suomusjärvi
Huoltoasemat
Ravintolat Suomessa
Valtatie 1
The Ways of Yore

The Ways of Yore on norjalaisen black metal -yhtye Burzumin järjestyksessään kahdestoista studioalbumi. Se jäljittelee musiikillisesti yhtyeen aiempia ambient-albumeita, sisältäen eroavaisuuksia tyylillisesti sekä laulun ulosannin että musiikin osalta. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.

Albumin vaikutteina ovat Euroopan historia sekä evoluutio. Kansikuva on ranskalaisen taiteilijan Gustave Dorén maalaus ”Merlin”.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Burzum.

Kokoonpano 
 Varg Vikernes – tuottaja, miksaaja, design, layout
 Gustave Doré – kansikuva
 Dan Capp – design, layout

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 
 Ultimate-guitar.com: 6.7/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Burzumin albumit
Tsolmitriptaani

Tsolmitriptaani on triptaaneihin kuuluva kemiallinen yhdiste, jota käytetään lääkkeenä migreenipäänsäryn lievittämiseen. Tsolmitriptaani on tryptamiinin synteettinen johdos. Tsolmitriptaanin arvellaan vähentävän pään verisuonten laajenemista, mikä helpottaa päänsärkyä ja muita migreenioireita, kuten pahoinvointia ja oksentamista sekä arkuutta valolle ja äänille.  Tsolmitriptaani on PKV-lääke. Tsolmitriptaanin käytön kanssa tulee olla varovainen, jos on iskeeminen sydänsairaus tai käyttää muita triptaaneja tai masennuslääkkeitä. AstraZenecan tsolmitriptaanivalmisteen nimi on Zomig.

Aiheesta muualla 
Human Metabolome Database (HMDB): Zolmitriptan 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Zolmitriptan 
ChemBlink: Zolmitriptan 

Tryptamiinit
Migreenilääkkeet
Jani Honkavaara

Jani Honkavaara (s. 2. helmikuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Kaudet 2017–2019 hän toimi Kuopion Palloseuran päävalmentajana ja lopetti seurassa syksyllä 2019 voitetun Suomen-mestaruuden jälkeen. Seuraava haaste on kotikaupunki Seinäjoen SJK:n päävalmentajana kaudesta 2020 alkaen.

Pelaajaura
Honkavaara aloitti pelaajauransa kasvattajaseurassaan TP-Seinäjoessa (ennen Törnävän Pallo-55). Pelatessaan joukkueessa hän esiintyi Suomen korkeimmalla sarjatasolla, Veikkausliigassa, yhteensä kymmenen kertaa. Myöhemmin urallaan hänet tunnettiin lähinnä vuosaarelaisen FC Viikinkien pelaajana.

Valmennusura
Jalkapallouransa lopetettuaan Honkavaara nimettiin FC Viikinkien valmennusryhmään. Hän toimi seuran valmentajana ensin reservijoukkueessa ja sitten edustusjoukkueessa aina kauden 2009 loppuun saakka. Syksyllä 2009 hänet valittiin HIFK:n päävalmentajaksi, jossa hän valmensi joukkueen menestyksekkäästi Ykköseen kauden 2010 päätteeksi. Hän erosi kuitenkin tehtävästä kauden 2011 jälkeen, valmennettuaan joukkueen yhdeksänneksi niin, että se säilytti sarjapaikkansa. Menestyksekkään HIFK-jaksonsa jälkeen hänet valittiin oulunkyläläisen Gnistanin päävalmentajaksi. Hyvästä menestyksestä huolimatta hän jätti pestinsä perhesyihin vedoten. Pian tämän jälkeen hänet valittiin uudestaan HIFK:n päävalmentajan rooliin. HIFK oli kauden 2012 päätteeksi pudonnut Juha Moilasen johdolla takaisin Kakkoseen. Heti seuraavalla kaudella HIFK nousi kuitenkin Kakkosen itälohkosta Honkavaaran valmentamana takaisin Ykköseen.

Kaudella 2014 Honkavaara luotsasi HIFK:n Ykkösen mestaruuteen. Helsinkiläisten nousu Veikkausliigaan yli 40 vuoden tauon jälkeen varmistui viimeisellä kierroksella HIFK:n kaadettua FC Jazzin ja sarjan kärjessä olleen FC KooTeePeen jäätyä tasapeliin JIPPOn vieraana.  Kaudella 2015 HIFK sijoittui Honkavaaran alaisuudessa seitsemänneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Kausi 2016 sujui HIFK:lta mollivoittoisemmin. Huhtikuun jälkeen HIFK saavutti vain yhden voiton ja vajosi Veikkausliigan toiseksi viimeiseksi. Lopulta seurajohto päätyi heinäkuun lopussa 2016 erottamaan Honkavaaran päävalmentajan tehtävistä.

Lokakuussa 2016 Honkavaara teki 1+1-vuotisen sopimuksen Kuopion Palloseuran kanssa.

Saavutukset

 Suomen mestaruus: 2019
 Ykkönen: 2014
 Kakkonen: 2010 (A-lohko), 2013 (itälohko)

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Italia (täsmennyssivu)

Italia voi viitata seuraaviin:

 Italia, historiallinen alue, joka käsitti Apenniinien niemimaan
 Italia, valtio Etelä-Euroopassa
 Italia (Italia et Africa), Rooman pretoriaaniprefektuuri
 Italia (Italia, Illyricum et Africa), Rooman pretoriaaniprefektuuri
 Italia, Rooman diokeesi
 Italia Annonaria, Rooman diokeesi
 Italia Suburbicaria, Rooman diokeesi
 Italian kuningaskunta, monen nykyistä Italiaa edeltäneen valtion nimitys
 italia, romaaninen kieli
 RN Italia, Italian kuninkaallisen laivaston taistelulaiva
 Italia, ilmalaiva
Varapastori

Varapastori eli nimipastori () oli Suomessa 1700-luvun alkupuolelta aina 1910-luvulle käytössä ollut kirkollinen arvonimi, joka myönnettiin ansioituneille kappalaisille. Varapastorin arvon saaneen kappalaisen katsottiin olevan kirkkoherran arvoon korotettu varakirkkoherra.

Varapastorin arvo esiintyi vielä Suomen vuoden 1914 leimaveroasetuksessa mutta tämän jälkeen arvonimi poistui käytöstä.

Ruotsin kirkossa käytetään vastaavaa nimitystä "vice pastor" kirkkoherran viransijaisesta. Nykyinen Ruotsin kirkon kirkkojärjestys ei tunne termiä "vice pastor", mutta se kuitenkin yleisesti käytössä.

Lähteet 
 Tietosanakirja (1909), osa 10 hakusana Varapastori
 Kunniamerkki- ja arvonimitoimikunta : Kirkolliset arvonannon osoitukset (MS Word dokumentti)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Arno Forsius: Pappien ruotsinkielisiä ammattinimikkeitä

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tehtävät ja arvot
Suomalaiset arvonimet
Vaihdokkaat

Vaihdokkaat () on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Lizzy Weiss. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin ABC Family -kaapelitelevisiokanavalla 6. kesäkuuta 2011. Sarja kertoo kahdesta tytöstä, jotka vaihtuivat vauvoina sairaalassa, ja haluavat nyt teini-ikäisinä tutustua toistensa perheisiin.

Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa viisi tuotantokautta, ja se on palkittu esimerkiksi parhaan nuortenohjelman TCA-palkinnolla. Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Nelosella 29. kesäkuuta 2014, ja se keräsi enimmillään 121 000 katsojaa.

Näyttelijöitä

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Freeformin televisio-ohjelmat
Preussin yleinen maanlaki

Preussin yleinen maanlaki (, usein lyhennettynä ALR) oli merkittävä siviililakikodifikaatio Preussissa. Kodifikaatio tuli voimaan vuonna 1794 ja sen kodifioivat Carl Gottlieb Svarez ja Ernst Ferdinand Klein Fredrik II Suuren määräyksestä. Laissa oli yli 19,000 pykälää ja se kattoi muun muassa siviilioikeuden, rikosoikeuden, perheoikeuden, julkisoikeuden ja hallinto-oikeuden alat.

Historia

Kehitys 

Fredrik I halusi laatia maalleen yhdenmukaisen lakikoonnoksen, mutta sitä ei aloitettu kuin vasta Fredrik II Suuren aikana. Fredrikin ajatus ei ollut vain koota yhdenmukainen lakien koonnos, vaan tehdä niistä selkeitä ja poistaa eri tulkintamahdollisuuksista johtuva mahdollinen hyväksikäyttö. Aikaisempi yritys lakikodifikaatioksi, Samuel von Coccejin laatima Project eines Corporis Juris Fridericiani (1749–51) osoittautui epäonnistuneeksi.

Ensimmäistä versiota kutsuttiin nimellä Preussin yleislaki (, AGB, 1792). Lain kodifioivat vuonna 1794 etupäässä Svarez ja Klein Fredrik II Suuren määräyksestä.

Käyttö
Tulkinnat lain soveltamisesta ovat ristiriitaisia; joidenkin mukaan laki oli helppolukuinen ja helposti tulkittavissa eikä se ollut kovin abstrakti vaan jokapäiväistä säännöstelyä, toisten mukaan lain kieli, vaikkakin se oli saksaksi kirjoitettu, oli äärettömän kasuistista ja epätarkkaa tehden siitä vaikean tulkita oikein ja käytännössä hankalaa käyttää.

Puolan toisen jaon jälkeen se saatettiin voimaan Preussiin liitetyillä alueilla toissijaisena oikeuslähteenä, tarkoituksena integroida alue Preussiin.

Maanlaki oli tyypillinen esimerkki feodalismin ja kapitalismin välisestä siirtymäkauden laista, jossa feodaaliajan vanhat oikeudelliset instituutiot (esim. jaettu omistusoikeus, säätyjako, aateliston erioikeudet, talonpoikien alisteinen asema) olivat olemassa rinnakkain modernien oikeudellisten instituutioiden (esim. omaisuuden määritelmä) kanssa.

Maanoikeus lakkasi toimimasta järjestelmän uudistuksen (Stein-Hardenberg-reformit) yhteydessä, kun feodaaliajan jäänteet lakkautettiin.

Linkkejä
 Lain saksankielinen teksti: Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten (01.06.1794), Einleitung (Johdanto), Erster Theil (Osa I), Zweyter Theil (Osa II), osoitteessa OpinioIuris: Die freie juristische Bibliothek, viitattu 8. heinäkuuta 2014.
 Saksankielinen PDF versio, viitattu 8. heinäkuuta 2014.

Saksan historia
Saksan laki
Oikeuden historiallinen koulukunta

Oikeuden historiallinen koulukunta on 1800-luvulla syntynyt Saksan oikeutta tutkinut suuntaus. Romantiikkaan nojaten se painotti oikeuden historiallisia rajoitteita. Se vastusti aikaisempia luonnonoikeuden ja rationaalisen oikeuden (Vernunftrecht) suuntauksia.

Historiallinen koulukunta pohjautuu Gustav Hugon ja erityisesti Friedrich Carl von Savignyn kirjoituksiin ja opetuksiin. Luonnonoikeuden kannattajat ajattelivat, että oikeus voidaan löytää vain rationaalisella deduktiolla ihmisluonnosta.

Historiallisen koulukunnan perusoletus oli, että oikeutta ei tule tarkastella sattumanvaraisena sääntelyn ryhmittelynä, jonka joku viranomainen on asettanut. Sen sijaan tämä sääntely tulee nähdä kansakunnan vakaumuksen ilmaisuna samoin kuin kieli ja tavat ovat kansakunnan itseilmaisua. Oikeus perustuu yleisen tietoisuuden muotoon nimeltä kansanhenki (Volksgeist).

Oikeus voi johtua viranomaisten sääntelystä, mutta useammin oikeus kehittyy orgaanisesti ajan myötä ilman viranomaisten puuttumista asiaan. Jatkuvasti muuttuvilla ihmisten käytännön tarpeilla on erittäin tärkeä rooli tässä jatkuvassa orgaanisessa kehityksessä.

Oikeusjärjestyksen kehittyessä on oikeusoppineiden ammatillinen velvollisuus (merkityksessä työn jakautuminen yhteiskunnassa) perustaa akateemiset työnsä oikeudesta ottamalla selvää kansan tahdosta. Tällä tavoin oikeusoppineet ruumiillistavat yleisen tahdon.

Historiallinen koulukunta jakautui romanisteihin ja germanisteihin. Romanistit, joihin myös Savigny kuului, ajattelivat kansanhengen tulevan esille roomalaisen oikeuden reseptiossa. Germanistit (esim. Karl Friedrich Eichhorn, Jacob Grimm, Georg Beseler, Otto von Gierke) taasen näkivät keskiaikaisen saksalaisen oikeuden olevan kansanhengen ilmentymä.

Historiallisella koulukunnalla oli merkittävä vaikutus oikeuden akateemiseen tutkimukseen Saksassa. Georg Friedrich Puchta ja Bernhard Windscheid jatkoivat Savignyn aloittamaa romanistista juonnetta johtaen niin sanotun pandektioikeuden syntyyn, joka nähdään käsitelainoppina (Begriffsjurisprudenz).

Oikeusfilosofia
Oikeushistoria
Kahiluoto

Kahiluoto voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Kahiluodon kartano, kartano Taivassalossa, vanha päärakennus nykyisin Seurasaaren ulkomuseossa Helsingissä

Henkilöitä 

 Atro Kahiluoto (s. 1959), teatteriohjaaja
 Kalle Kahiluoto (1881–1957), kirkkoherra ja rovasti
 Matti Kahiluoto (1931–2018), diplomaatti
 Outi Alanko-Kahiluoto (s. 1966), vihreiden kansanedustaja
 Sanna Ojanen, o.s Kahiluoto (s. 1969), golfaaja

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Modi (täsmennyssivu)

Modi voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Modi, Thor-jumalan poika skandinaavisessa mytologiassa
 Módi, saari Argo-Saronisten saarten saariryhmässä Kreikassa
 Módi, saari Jooniansaarten saariryhmässä Kreikassa
 modi-kirjaimisto, marathin kielen entinen kirjoitusjärjestelmä
 Narendra Modi, Intian pääministeri
 modifikaatio eli modi
 modi, brittiläisperäisen mod-nuorisokulttuurin edustaja
Tore

Tore  on skandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu muinais­skandinaavisesta ukkosen- ja sodan­jumalan nimestä Tor ja tarkoittaa Torin taistelijaa. Nimestä on käytössä myös harvinaisempi kirjoitusasu Thore.

Nimi Tore on ollut käytössä Ahvenanmaalla jo 1300-luvulla ja 1400-luvulla muuallakin Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Tore on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 511 ja Thore hieman yli 50 henkilölle. Toren nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 8. heinäkuuta.

Tore on myös italialaisen nimen Salvatore lyhenne.

Tunnettuja Tore-nimisiä 

 Tore Aleksandersen (s. 1968), norjalainen lentopallovalmentaja
 Thore Asp (1875–1947), suomalainen kauppakoulun johtaja ja päätoimittaja
 Tore Brovold (s. 1970), norjalainen haulikkoampuja 
 Tore Cervin (s. 1950), ruotsalainen jalkapalloilija
 Tore Edman (1904–1995), ruotsalainen mäkihyppääjä
 Thore Ehrling (1912–1994), ruotsalainen jazztrumpetisti, lauluntekijä, kapellimestari ja elokuvasäveltäjä
 Tore André Flo (s. 1973), norjalainen jalkapalloilija 
 Tore Andreas Gundersen (s. 1986), norjalainen jalkapalloilija
 Tore Ruud Hofstad (s. 1979), norjalainen maastohiihtäjä
 Thore Jederby (1913–1984), ruotsalainen jazzkontrabasisti ja levy- ja radiotuottaja
 Tore Johansen (s. 1948), norjalainen näyttelijä ja laulaja
 Tore Keller (1905–1988), ruotsalainen jalkapalloilija
 Tore Littmarck (1921–2007), ruotsalainen pappi, kirjailija ja virsirunoilija
 Tore Modeen (1929–2007), suomalainen oikeustieteen professori
 Tore Pedersen (s. 1969), norjalainen jalkapalloilija
 Tore Reginiussen (s. 1986), norjalainen jalkapalloilija
 Tore Renberg (s. 1972), norjalainen kirjailija ja muusikko 
 Tore Sagvolden (s. 1959), norjalainen suunnistaja 
 Tore Sandvik (s. 1972), norjalainen suunnistaja ja maailmanmestari 
 Tore Sjöstrand (1921–2011), ruotsalainen estejuoksija 
 Tore Strindberg (1882–1968), ruotsalainen kuvanveistäjä 
 Tore Tallqvist (s. 1941), suomalainen arkkitehti
 Tore Torvbråten (s. 1968), norjalainen curlingpelaaja
 Tore Vikingstad (s. 1975), norjalainen jääkiekkoilija
 Tore Wretman (1916–2003), ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija
 Tore Ørjasæter (1886–1968), norjalainen runoilija

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Heinolan Sanomat

Heinolan Sanomat oli Heinolassa vuosina 1905–1939 ilmestynyt sanomalehti. Vuosina 1912–1918 sen nimenä oli Uusi Heinolan Sanomat..

Lehti perustettiin vuoden 1905 suurlakon jälkeen Heinolan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi. Vuodesta 1911 lähtien se ilmoitti olevansa puolueeton. Vuoden 1912 lopussa lehden kustantaja vaihtui ja sen nimeksi otettiin Uusi Heinolan Sanomat, jonka kerrottiin syntyneen molempien suomalaisten puolueiden yhteistyönä. Sisällissodan jälkeen siihen yhdistettiin Heinolan Lehti, jolloin se otti takaisin entisen nimensä Heinolan Sanomat. Jatkossa lehti oli ensin lievän edistyspuoluelainen ja sitten avoimen kokoomuslainen, kunnes se ilmoittautui sitoutumattomaksi porvarilliseksi. 1930-luvulla lehti ymmärsi ensin lapualaisia ja julistautui sitten kokoomuslaiseksi. Sen ilmestyminen päättyi taloudellisiin vaikeuksiin ja talvisodan syttymiseen.

Kahdesti ja välillä kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Ukko Andersin (1906), Hannes Laasonen (1906), Aleksis Ruokosalmi (1906–1909), Heikki Hyppönen (1909–1911), V. A. Otava (1911–1912), Arvi A. Seppälä (1913), Aarne Rahunen (1913–1916), Lauri Apala (1916), Eino Salmelainen (1916–1919), Kuuno A. Talvioja (1919), Väinö Leisio (1919), J. Vesanen (1920–1922), Hiskias Hokkanen (1922–1923), Kaarlo Marjokorpi (1923–1927), Jaakko Holstila (1927–1930), Väinö S. J. Laamanen (1930–1933), Aaro A. Nuutinen (1933–1937) ja Väinö V. Kinnunen (1937–1939).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Heinolan Sanomat (1905–1912) digitoituna kansalliskirjastossa
 Uusi Heinolan Sanomat (1912–1918) digitoituna kansalliskirjastossa
 Heinolan Sanomat (1918–1920) digitoituna kansalliskirjastossa

Heinola
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Kasvihuonekirva

Kasvihuonekirva (Neomyzus circumflexus) on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on maailmanlaajuisesti merkittävä kasvien tuholainen ja luetaan Suomessakin haitallisiin vieraslajeihin.

Koko ja ulkonäkö 
Kasvihuonekirva on helposti tunnistettava kirvalaji. Siivettömät yksilöt ovat päärynänmuotoisia, hyvin kiiltäväpintaisia ja väriltään vaaleankeltaisesta tai lähes valkeasta kirkkaan vihreään. Keskiruumiin selkäpuolella on mustia poikkijuovia ja takaruumiin selkäpuolella on musta, eteenpäin avautuvan U-kirjaimen muotoinen kuvio. Raajat ovat vaaleat, nivelkohdista ja nilkoista tummat. Tuntosarvet ovat ruumista pidemmät. Takaruumiin kärjen cauda on lyhyt ja vaharauhasputket ruskehtavat, kärjestään tummat ja noin kaksi kertaa caudan pituiset. Ruumiin pituus 1,2–2,6 mm.

Kromosomiluku 2n=8.

Levinneisyys 
Kasvihuonekirvan alkuperäistä levinneisyysaluetta ei tunneta, mutta laji saattaa olla peräisin Itä-Aasiasta. Se on levinnyt ihmisen mukana kaikkialle maailmaan ja on nykyisin levinneisyydeltään täysin kosmopoliitti. Suomessa laji elää luultavasti ainoastaan sisätiloissa.

Elinympäristö ja elintavat 
Kasvihuonekirva elää erittäin monilla erilaisilla kasvilajeilla. Viileämmän ilmanalan alueilla laji elää pääasiassa kasvihuoneissa kukilla ja vihanneksilla tai asunnoissa huonekasveilla. Laji on lisääntymiseltään täysin anholosyklinen eli naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia. Koiraita tai munivia naaraita ei ole löydetty.

Kasvinesteiden imemisen aiheuttaman haitan lisäksi kirvan arvellaan levittävän yli 31 kasvien virustautia. Suomessa kasvihuonekirva on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.

Ravintokasvit 
Laji on äärimmäisen polyfagi ja ravintokasvivalikoima on kirvalajiston laajimpia kattaen lajeja yli 80 eri kasviheimosta. Se kelpuuttaa ravinnokseen paitsi tavanomaiset kukkakasvit, myös esimerkiksi havupuut ja jopa sanikkaiset.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Neomyzus circumflexus
UniProt: Taxonomy -  Neomyzus circumflexus (crescentmarked lily aphid) 
Influential point: Neomyzus circumflexus (=Aulacorthum circumflexum) Crescent-marked lily aphid, Mottled arum aphid 

Kirvat
Kasvien tuhohyönteiset
Elokirva

Elokirva, joissakin lähteissä ruusukirva, (Metopolophium dirhodum) on pieni kirvoihin kuuluva hyönteinen. Sillä on jonkin verran merkitystä viljakasvien tuholaisena.

Koko ja ulkonäkö 
Elokirvan siivettömät yksilöt ovat kapean päärynänmuotoisia, väriltään hailakan vaaleanvihreästä vaalean kellanvihreään ja eläimen selkäpuolella on tummempi, vihreä pitkittäisjuova. Tuntosarvet ovat noin 2/3 ruumiin pituudesta. Raajat, tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat vaaleat, mutta kunkin tuntosarven jaokkeen kärki on tumma, samoin säären kärki ja nilkka. Takaruumiin kärjen cauda on vaalea, kärjestään melko tylppä ja pituudeltaan noin puolet vaharauhasputkien pituudesta. Vaharauhasputket ovat pitkät ja tyvestään paksummat. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,9 mm.

Kromosomiluku 2n=18.

Levinneisyys 
Elokirvaa tavataan laajalti lauhkeilla alueilla Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa Suomessa siitä on havaintoja lähinnä maan eteläosista, mutta kirva on tavattu aina Inarin korkeudelta saakka

Elinympäristö ja elintavat 
Elokirva kuuluu kirvalajeihin, jotka vaihtavat ravintokasviaan. Primääri-isäntiä ovat luonnonvaraiset ja viljellyt ruusut. Näissä kirvat elävät pieninä ryhminä kasvin yläosissa lehtien alapinnoilla sekä kukannupuilla ja niiden varsilla. Kesäkuun lopulla tapahtuu osittainen isännänvaihto, jolloin osa kirvoista siirtyy sekundääri-isäntiin, joita ovat erilaiset heinä-, sara- ja vihviläkasvit. Tällöin niitä siirtyy myös vehnään, ohraan, kauraan ja maissiin. Sekundääri-isännillä kirvat elävät kasvin keskiosissa lehtien alapinnoilla ja aiheuttavat lehden kellastumisen, käpristymisen ja kuivumisen. Yksittäinen neitseellisesti lisääntyvä naaras elää 20–38 vuorokautta, jona aikana se synnyttää jopa 160 poikasta. Loppukesällä kirvat palaavat ruusuille ja syksyllä alkaa syntyä myös koiraita. Koiraat parittelevat naaraiden kanssa, jotka munivat ruusujen silmujen ympäristöön. Lajin kannalta parhaat olosuhteet ovat 21–25 °C:n lämpötila 70–80 % ilmankosteus. Vuoden aikana sukupolvia on 10–14 ja laji talvehtii munana.

Länsi-Euroopassa laji lisääntyy usein ainoastaan neitseellisesti, jolloin talvehtiva vaihe on nymfi tai aikuinen kirva. Kasvitaudeista elokirva levittää ainakin maissin mosaiikkivirusta (MMV) ja viljan kääpiökasvuviroosia (BYDV).

Elokirvan torjunta tapahtuu muiden kirvojen torjunnan yhteydessä.

Ravintokasvit 
Primääri-isäntiä ovat ruusut (Rosa), sekundääri-isäntiä heinäkasvit (Poaceae) ja sarakasvit (Cyperaceae) ja vihviläkasvit (Juncaceae).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Metopolophium dirhodum
Aphid Species File 
Plantwise: Rose-grass aphid (Metopolophium dirhodum) 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Metopolophium dirhodum (rose-grass aphid) 
Pherobase: Semiochemicals of Metopolophium dirhodum, the Rose-grain aphid 

Kirvat
Kasvien tuhohyönteiset
Suojele minua!

Suojele minua! oli vuonna 2011 Yle Teema:lla esitetty kymmenosainen televisiosarja, jonka tarkoituksena oli kiinnittää huomiota Suomessa sijaitseviin rakennusperintökohteisiin, jotka eivät vielä olleet rakennussuojelun piirissä ja joita uhkasi purkaminen tai rappeutuminen. Ne valittiin katsojien tekemien ehdotusten joukosta, joita tuli kaikkiaan noin 600. Sarjaan pääsi mukaan kahden vuoden aikana yhteensä 30 kohdetta eri puolilta Suomea. Lisäksi ohjelman toisen kauden päätteeksi esitettiin seurantajakso, jossa kerrottiin niiden nykytilasta.

Suojele minua! -ohjelmasarjan toimittajina olivat kulttuuritoimittaja Minna Joenniemi ja arkkitehti Tuomas Toivonen sekä muusikot Samuli Putro ja Jarkko Martikainen, jotka esittivät myös rakennuksista tekemiään lauluja. Ohjelma sai vuoden 2011 KOURA-palkintojen kunniamaininnan parhaan kulttuuriohjelman sarjassa sekä samana vuonna Yhdyskuntasuunnittelun seuran tunnustuspalkinnon esimerkillisestä työstä suomalaisen yhdyskuntasuunnittelun hyväksi.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet 

Kulttuuriohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Rakennusperinne
2010-luvun televisiosarjat
Johan Fredrik Wallin

Johan Fredrik Wallin (17. maaliskuuta 1799 Turku – 6. maaliskuuta 1850 Kalvola) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja suomenkielellä kirjoittanut tietokirjailija.

Wallinin vanhemmat olivat turkulainen räätäli Johan Walin (k. 1806) ja Anna Katarina Seiström. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1819. Wallin vihittiin papiksi 1820.

Wallin toimi Perniön kirkkoherran apulaisena vuodesta 1820, Turun poika-alkeiskoulun opettajana vuodesta 1824, Turun linnansaarnaajana vuodesta 1825 ja Turun lukion venäjänopettajana vuodesta 1830. Viimeksi hän toimi Kalvolan kirkkoherrana vuodesta 1841 alkaen.

Wallin oli naimisissa vuodesta 1827 Fredrika Malmin ja vuodesta 1848 Kristina Sofia Planmanin kanssa. Hänen poikansa Werner Waldemar Wallin (1849–1905) toimi tiilitehtailijana Tuusulan Jokelassa.

Teoksia 
 Lyhykäinen rukous-kirja, jossa ovat aamu- ja ehtoo-siunauksia, ynnä huokauksia kasteen-liitosta ja pyhästä ehtoollisesta. 1836, 5. painos Wilén, Turku 1876, 6. painos 1883, 7. painos 1889, 1897, uusi painos Lempi Nordlund, Hinnerjoki 1929
 Suomalainen luwunlasku- eli räkinki-kirja ; kirjoitettu yhteiselle kansaalle Johan Fredrik Wallinilda. 1835, uusi painos Frenckell, Turku 1839
 Suomen-, venäjän- ja ruotsinkielinen sanakirja : 1. osa A-M ; 2. osa N-Ö. Nordensvan, Hämeenlinna 1848-1850

Suomennoksia 
 Jumalan kymmenen käskyä, jotka Christopher Dahl on selittänyt : nyt sen ihmeellisen kallin ja ylösrakendavaisen sisällepidon tähden suomennetut; suomentajat Matthias Jernvall ja Joh. Fredr. Wallin. 1826, uusi painos Frenckell, Turku 1831

Lähteet 
  Luettu 8.7.2014.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1799 syntyneet
Vuonna 1850 kuolleet
Mega Man (videopelihahmo)

Mega Man () on Akira Kitamuran ja Keiji Inafunen luoma videopelihahmo, joka esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1987 pelissä Mega Man. Hahmo seikkailee pelaajan ohjastamana alkuperäisessä, eli niin sanotussa klassisessa Mega Man -pelisarjassa. Mega Man on yksi Capcomin maskoteista ja yksi videopeliteollisuuden tunnetuimmista päähahmoista.

Suunnittelu
Mega Manin hahmon suunnittelusta ovat vastanneet sekä Keiji Inafune että Akira Kitamura. Alustavan suunnittelun teki ensin Inafunen mentori Kitamura, jonka jälkeen Inafune on tehnyt hahmon yksityiskohtaisemman suunnittelun..

Ennen kuin Capcom päätyi nimeen Rockman, suunnitteluvaiheessa esitettyjä nimiä olivat muun muassa Mighty Kid, Battle Kid ja Knuckle Kid. Lisäksi nimen edessä oli kehityksen aikana sana Rainbow, todennäköisesti viittauksena siihen miten hahmo vaihtaa väriään pelin aikana. 

Mega Manin sininen väritys on seuraus Nintendo Entertainment Systemin rajallisesta väripaletista. Konsolin paletissa on hieman enemmän sinisen eri sävyjä kuin muita värejä.

Tarina
Mega Man on alkuperäisen Mega Man -pelisarjan protagonisti ja sankari.

Mega Man syntyi tohtori Lightin rakentamana kodinhoitorobottina alun perin nimellä Rock, samaan aikaan kuin hänen sisarrobottinsa Roll. Kun tohtori Wily kaappaa ja uudelleenohjelmoi tohtori Lightin teollisuusrobotit, Rock ehdottautuu vapaaehtoiseksi tullakseen muutetuksi taistelurobotiksi, ja siten muuttuu Mega Maniksi. Mega Manin kohtalona on toistuvasti pelastaa maailma tohtori Wilyn maailmanvalloitusaikeilta.

Erityiskyvyt
Mega Manin käsi muuttuu tarvittaessa käsikanuunaksi nimeltä Mega Buster, joka on hänen pääaseensa. Toinen hahmon tärkeimmistä kyvyistä on aseiden kopiointijärjestelmä, jonka avulla Mega Man pystyy kopimoimaan muiden robottien aseita ja käyttämään niitä itse. Sivuvaikutuksena Mega Manin väri muuttuu, kun hän käyttää kopioituja aseita. Pelisarjan kolmannesta osasta alkaen Mega Mania on avustanut robottikoira Rush, joka pystyy muuttamaan muotoaan. Mega Man 6 -pelissä esiteltiin adapterit, joiden ansiosta Mega Man pystyy yhdistymään Rushin kanssa ja käyttämään uusia voimia.

Esiintymiset pelisarjan ulkopuolella
Mega Man on yksi pelattavista taistelijoista peleissä Marvel vs. Capcom ja Marvel vs. Capcom 2. Hahmo nähdään myös ammuntapelissä nimeltä Cannon Spike. Mega Man esiintyy myös pelissä Street Fighter X Tekken, mutta tässä pelissä esiintyvä hahmo perustuu ensimmäisen Mega Man -pelin Pohjois-Amerikassa nähtyyn, vitsiksi muodostuneeseen kansikuvaan eikä paljoakaan muistuta alkuperäistä hahmoa.

Mega Man on yksi pelattavista hahmoista Wii U:lle ja Nintendo 3DS:lle julkaistussa Super Smash Bros.:issa. Lisäksi Mega Man on pelattavana seuraavassa sarjan pelissä, Super Smash Bros. Ultimatessa.

Lähteet 

Mega Man
Videopelimaskotit
Supersankarit
Kuvitteelliset robotit
Videopelihahmot
Koisokirva

Koisokirva (Aulacorthum solani) on pieni, kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on eräs maailman moniruokaisimmista kirvalajeista ja merkittävä viljelyskasvien tuholainen. Myös Suomessa laji on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.

Koko ja ulkonäkö 
Siivettömät aikuiset ovat päärynänmuotoisia, kiiltäväpintaisia ja vaihtelevat väriltään haaleanvihreistä tummanvihreään. Vaharauhasputkien tyvellä on oranssinruskeat tai likaisenvihreät laikut. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat mustat ja takaruumiissa on vaihtelevasti erottuvia tummia poikkiraitoja. Tuntosarvien tyvinystyjen sisäsyrjät ovat yhdensuuntaiset ja tuntosarvet ruumista pitemmät. Raajat ja tuntosarvet ovat vaaleat, mutta nivelkohdista tummat.  Vaharauhasputket ovat vaaleat, kärkeä kohti kapenevat ja kärjestään tummat. Siivellisillä yksilöillä raajat, tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat kauttaltaan hieman tummemmat. Koiraat ovat lähes aina siivettömiä. Ruumiin pituus 1,3–3,0 mm.

Lajin kromosomiluku 2n=10. Euroopassa esiintyy muita Aulacorthum-suvun kirvalajeja, jotka muistuttavat koisokirvaa hyvin paljon.

Levinneisyys 
Koisokirva lienee alkujaan peräisin Euroopasta, mutta levinnyt jokseenkin kaikkialle maailmaan. Pohjois-Amerikasta sitä on tavattu vuodesta 1879 lähtien. Suomessa havaintoja on koko maasta

Elinympäristö ja elintavat 
Koisokirvat elävät kolonioina ravintokasvin alaosien lehdillä, lisääntyvät neitseellisesti ja pudottautuvat häirittyinä herkästi maahan. Laji ei välttämättä vaihda isäntäkasviaan, mutta sekundääri-isäntien lajivalikoima on huomattavan laaja. Se voi myös lisääntyä suvullisesti monilla eri kasvilajeilla, mikä on kirvojen joukossa poikkeuksellista. Kasvihuoneissa lisääntyminen on aina neitseellistä. Talvehtii nymfivaiheessa.

Huomattava tuholainen koisokirva on ainakin tomaatille, perunalle, tupakalle, pippureille, sellerille, porkkanalle, kurkkukasveille ja tulppaaneille. Se elää myös monilla muilla viljelyskasveilla sekä avomaalla että kasvihuoneissa. Kasvinesteiden imemisen lisäksi kirva levittää ainakin 45 kasvien virustautia, muttei vaikuta olevan kovin tehokas näiden tautien levittäjänä. Suomessa koisokirva on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.

Koisokirvan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Aphidius matricariae, seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata), (Coccinella septempunctata brucki), Coccinella transversoguttata, harlekiinileppäpirkko (Harmonia axyridis), Hippodamia undecimnotata ja Orius sauteri.

Ravintokasvit 
Koisokirva on erittäin polyfagi ja kelpuuttaa ravinnokseen niin kaksisirkkaisia kuin yksisirkkaisiakin kasveja yli 80 eri kasviheimosta. Euroopassa primääri-isäntiä ovat sormustinkukat (Digitalis), sekundääri-isäntiä monet muut kasvilajit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Koisokirva (Aulacorthum solani)
ITIS: Aulacorthum solani 
Aphid Species File 
Plantwise: Foxglove aphid (Aulacorthum solani) 
Pherobase: Semiochemicals of Aulacorthum solani, the Foxglove aphid 

Kirvat
Kasvien tuhohyönteiset
Nanna (nimi)

Nanna on naisen etunimi. Nimen on selitetty johtuvan muinais­skandinaavisesta rohkeaa tarkoittavasta sanasta. Muinaisilla germaaneilla Nanna oli myös puhtauden ja kasvilli­suuden jumalatar, Balderin puoliso. Toisaalta Nanna saattaa olla myös muunnos nimestä Anna.  Varsinkin englannin­kielisissä maissa nimi esiintyy myös muodossa Nanny.

Suomessa nimi Nanna on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun 
mennessä 1335 ja Nanny hieman yli 470 henkilölle.  Nannan ja suomenruotsalaisen kalenterin mukaan myös Nannyn nimipäivä on 9. heinäkuuta. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2015.

Tunnettuja Nanna-nimisiä 

 Nanna Bhose ent. Mikkonen , Idols-tuomari 2003–2004
 Nanna Terese Blondell (s. 6. elokuuta 1986) on ruotsalainen näyttelijä.
 Nanna Bryndís Hilmarsdóttir (s. 1989), islantilainen muusikko
 Nanna Christiansen (s. 1989), tanskalainen jalkapalloilija 
 Nanna Grundfeldt, suomalainen malli, Suomen Huippumalli haussa -kilpailun voittaja 2009
 Nanna Häll (1894-1977), sairaanhoitaja, Lastenlinnan johtaja, Lastenklinikan ylihoitaja
 Nanna Hänninen (s. 1973), suomalainen valokuvataiteilija
 Nanna Jansson (s. 1983), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Nanna Liebmann (1849–1935), tanskalainen säveltäjä, laulaja ja musiikkipedagogi
 Nanna Niva (s. 2004), suomalainen jalkapalloilija
 Nanna Sumuvuori (s. 1976), suomalainen vihreä poliitikko ja valtiosihteeri
 Nanna Susi (s. 1967), suomalainen kuvataiteilija 
 Nanna Vainio (s. 1991), suomalainen sulkapalloilija

Tunnettuja Nanny-nimisiä 

 Nanny Cedercreutz (1866–1950), suomenruotsalainen kirjailija 
 Nanny Hammarström (1870–1953), suomenruotsalainen opettaja ja lastenkirjailija 
 Nanny Kaunisto (1911–2006), suomalainen silmätautien erikoislääkäri ja taiteenkerääjä 
 Nanny Larsén-Todsen (1884–1982), ruotsalainen oopperalaulaja
 Nanny Lilius (1861–1943), suomalainen opettaja ja poliitikko 
 Nanny Rantamäki (1918–2005), suomalainen opettaja ja kirjailija
 Nanny Still (1926–2009), suomalainen lasitaiteilija 
 Nanny Westerlund (1895–1989), suomalainen näyttelijä

Kuvitteellisia Nannoja ja Nannyjä 

 Nanna, Tuuli Hypénin sarjakuvahahmo 
 Nanny McPhee, lastenvahti Emma Thompsonin elokuvissa Nanny McPhee – satumainen lastenvahti ja Nanny McPhee ja suuri pamaus
Nanna, fiktiivinen nuorehko naishenkilö Itse valtiaissa.

Lähteet
Part of Me (Katy Perryn kappale)

Part of Me on yhdysvaltalaisen laulaja Katy Perryn kappale hänen kolmannen studioalbuminsa uusintapainoksesta, Teenage Dream: The Complete Confection. Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo ja samanniminen elokuva. Se oli hyvin suosittu ja siksi se on saanut positiivista palautetta.

Katy Perryn kappaleet
Vuoden 2012 kappaleet
Ghost Town

Ghost Town voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Ghost Town, yhdysvaltalainen rockyhtye
 Ghost Town, Harry L. Fraserin ohjaama elokuva vuodelta 1936
 Ghost Town, elokuva vuodelta 1988
 Ghost Town, David Koeppin ohjaama elokuva vuodelta 2008
 Ghost Town, Poco-yhtyeen albumi vuodelta 1982
 Ghost Town, Bill Frisellin albumi vuodelta 1999.
Itä-Karjala (1923–1924)

Itä-Karjala oli Helsingissä vuosina 1923–1924 ilmestynyt sanomalehti.

Vasili Keynäsin julkaisema ja toimittama Itä-Karjala oli itäkarjalaisten pakolaisten oma lehtihanke. Sen taustavoimiin kuului suomalaisia heimoaatteen harrastajia kuten E. N. Setälä. Lehti käsitteli Itä-Karjalan kysymystä ja pyrki seuraamaan alueen kehitystä. Siitä ilmestyi kerran viikossa vain viisitoista numeroa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Itä-Karjala digitoituna kansalliskirjastossa

Helsingin media
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Pohjois-Karjala (IKL:n lehti)

Pohjois-Karjala oli nimellisesti Joensuussa vuosina 1936–1939 ilmestynyt IKL:n sanomalehti. Tosiasiassa se oli yksi kuopiolaisen Savon Suunnan rinnakkaispainoksista.

Kuopiolaista Yhtyneet Lehdet Oy:tä pyörittäneen Aarne Somersalon Natsi-Saksasta lainaaman kopfblatt-idean mukaisesti Pohjois-Karjala koostui etupäässä Savon Suunnan aineistosta paikallisella materiaalilla täydennettynä. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana oli Somersalo yhtiön muiden julkaisujen tapaan. Sen aluetoimittajina työskentelivät ensin Eino J. Aaltonen Joensuusta ja keväästä 1938 lähtien Eino Kiianmies Nurmeksesta. Konkurssikypsän yrityksen lehti lakkasi Somersalon lähdettyä talvisotaan. Loppuvaiheessa sen tilalla ilmestyi Yhtyneet Lehdet.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjois-Karjala digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Joensuun media
Kalafornian golfkenttä

Kalafornian golfkenttä on Porissa sijaitseva 27-reikäinen golfkenttä, jonka omistaa Porin Golfkerho (PGK). Se sijaitsee Porin läntisen ohikulkutien eli Länsitien varrella Kokemäenjoen Hanhiluodon saaressa.

Historia 
Vuonna 1939 perustetun Porin Golfkerhon ensimmäinen kenttä sijaitsi vajaan 10 kilometrin päässä keskustasta Preiviikin Kaarluodossa. Seuraava 9-reikäinen kenttä valmistui Tiilimäen kaupunginosaan Porin lentokentän kupeeseen vuonna 1954. Pelaaminen siirtyi Isomäen urheilukeskukseen vuonna 1963, jossa PGK:n kenttä toimi 1980-luvun alkuun saakka. Kun Isomäen kenttä jäi valtatie 8:n uudelleenjärjestelyiden alle, sai PGK uuden alueen Hanhiluodon luoteispäässä sijaitsevasta Kalaforniasta. Ensimmäisen kerran Kalaforniassa pelattiin vuonna 1985 ja viralliset 9-reikäisen kentän avajaiset vietettiin elokuussa 1987. Sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Reijo Louhimo, joka on suunnitellut myös Yyterin golfkentän.

Vuonna 1992 Kalafornia laajeni 18-reikäiseksi ja samana vuonna kentälle siirrettiin kerhorakennukseksi entinen Delfin Cruises -yhtiön terminaalirakennus Turun satamasta. Lisärakennus pukuhuone- ja saunatiloineen valmistui 2000. Nykyiseen muotoonsa 27-reikäiseksi Kalafornian golfkenttä laajennettiin vuonna 2006.

Paikannimi 
Kalafornia on ollut tunnettu kesäisenä virkistysalueena 1800-luvun puolesta välistä saakka. Nimensä alue on saanut Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion mukaan, jonne Porin tulitikkutehdas harjoitti vientiä 1860-luvulta lähtien.

Lähteet 
Porin Golfkerhon historiaa

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kalafornian golfkentän kotisivut

Suomen golfkentät
Porin urheilu
Porin rakennukset ja rakennelmat
Delfin Cruises

Delfin Cruises oli suomalainen laivanvarustamo, joka järjesti vuosina 1989–1990 Turusta muun muassa Visbyhyn ja Tukholmaan suuntautuneita risteilyjä. Yhtiön tarkoituksena oli tarjota ylellisempää ja kiireettömämpää matkustamista kuin ajalle tyypilliset autolautat.

Historia 
Turussa perustettu Delfin Cruises tilasi vuonna 1988 Rauma-Repolan Rauman telakalta uudentyyppisen risteilyaluksen, jonka suunnittelussa oli otettu huomioon varustamon liikeidean mukaiset vaatimukset. MS Delfin Clipper -niminen alus valmistui jo vuoden kuluttua kesäkuussa 1989, jonka jälkeen Delfin Cruises tilasi myös toisen vastaavanalisen, mutta hieman suuremman risteilyaluksen. Delfin Clipper liikennöi keskiviikkoisin ja sunnuntaisin Gotlannin Visbyhyn ja perjantaisin Tukholmaan. Talvikauden risteilyt eivät saavuttaneet toivottua menestystä ja talvella 1990 alus vuokrattiin Silja Linelle korvaamaan tulipalossa tuhoutunutta Sally Albatrossia. 

Toisen aluksensa MS Delfin Caravellen varustamo vastaanotti toukokuussa 1990. Se liikennöi menestyksekkäästi kesän ajan Gotlantiin, Bornholmille, Tallinnaan ja Saarenmaalle, lisäksi aluksella järjestettiin 24 tunnin risteilyjä sekä konferenssimatkoja, joilla yritys tai yhteisö pystyi vuokraamaan koko laivan käyttöönsä. 1990-luvun alun laman johdosta Delfin Cruises ajautui kuitenkin nopeasti vaikeuksiin, eikä suunniteltu Delfin Caravellen myynti singaporelaiselle yhtiölle myöskään toteutunut. Maksuvaikeuksien vuoksi alus päätyi takaisin Rauma-Repolan haltuun, jonka jälkeen Delfin Cruises lopetti toimintansa. Yhtiön Turun satamassa sijainnut terminaalirakennus puolestaan siirrettiin vuonna 1992 Poriin Kalafornian golfkentän klubitaloksi, missä käytössä se on edelleen.

Lähteet 
Littunen, Jussi: "Delfin Cruises - ”Eläköön se pieni ero!”", Ulkomatala nro 3/2011, s. 14–17. 
http://ulkomatala.net/magazine/UM_2011-3.pdf

Viitteet

Aiheesta muualla 
 https://www.porssitieto.fi/osake/lisaa/delfinristeilyt.shtml

Suomalaiset laivayhtiöt
Varustamot
Itämeren historia
Nauvo
Pierre-Narcisse Guérin

Pierre-Narcisse Guérin (13. maaliskuuta 1774 Pariisi – 16. heinäkuuta 1833 Rooma) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen tunnetuimmat teoksensa esittävät antiikin mytologiaan ja Antiikin Rooman historiaan liittyviä kohtauksia.

Guérin oli kauppiaan poika, joka pääsi 11-vuotiaana opiskelemaan Académie royale de peinture et de sculpture -taideakatemiaan. Hän voitti vuonna 1797 Prix de Rome -taiteilija-apurahan ja saavutti menestystä joillain varhaisista teoksistaan. Marcus Sextuksen paluu herätti vuonna 1799 myönteistä huomiota Pariisin salongissa, samoin kuin myöhemmin melodramaattiset ja yleisön taidemakua kosiskelleet Faidra ja Hippolytos (1802) sekä Andromakhe ja Pyrrhos (1810). Guérin kehitti tyyliään pidemmälle ja teatraalisempaan suuntaan maalauksissaan Aeneas kertoo Didolle Troijan tuhosta (1813) sekä Klytemnestra valmistautuu murhaamaan Agamenmonin (1817). Hän maalasi myös lähemmäs nykyaikaa sijoittuneen teoksen Napoleon armahtaa Kairon kapinalliset (1808). Bourbonien palattua valtaan hän maalasi muun muassa vuonna 1817 ihannoivan muotokuvan Vendéen kapinan rojalistimarttyyrista Henri de la Rochejaqueleinista.

Guérin oli sekä Eugène Delacroix’n että Théodore Géricaultin opettaja. Hänen oppilaisiinsa kuului muitakin nimekkäitä taidemaalareita. Hän oli vuodesta 1815 Ranskan instituutin jäsen ja vuodesta 1816 École royale des beaux-arts -taideakatemian professori. Vuosina 1822–1828 hän toimi Ranskan Rooman-Akatemian johtajana. Guérin sai vuonna 1829 kuningas Kaarle X:ltä paronin arvon. Hän matkusti Roomaan hieman ennen kuolemaansa vuonna 1833.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1774 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet