Denis Diderot

Denis Diderot (5. lokakuuta 1713 Langres – 31. heinäkuuta 1784 Pariisi) oli ranskalainen valistuksen ajan filosofi, taidearvostelija ja kirjailija, joka on tunnettu erityisesti toimittamastaan tietosanakirjasta, vuosina 1751–1772 ilmestyneestä teoksesta Encyclopédie.

Elämä

Nuoruus 
Diderot syntyi Langresissa, Champagnessa, ja hän herätti jo lapsuudessaan huomiota sivistyneisyytensä ansiosta. Hän kävi jesuiittakoulua, mutta 15-vuotiaana hän muutti pois kotiseudultaan päästäkseen irti sen konservatiivisuudesta. Diderot omaksui tällöin ateistisen näkemyksen ja säilytti sen elämänsä loppuun, vaikka kaikista hänen teoksistaan sitä ei juuri havaitse. Kun Diderot’ta syytettiin ateistiksi, hän totesi, että häntä ei yksinkertaisesti kiinnostanut jumalan olemassaolo. Voltairelle kirjoittamassaan vastauksessa hän totesi: ”On tärkeää, ettei sekoita myrkkykatkoa persiljaan; mutta ei lainkaan uskooko vai ei Jumalaan.” 

Diderot saavutti vuonna 1732 Pariisissa maisterin arvon ja jatkoi senkin jälkeen perehtymistä eri asioihin lukemalla, kuuntelemalla luentoja ja keskustelemalla älymystön kanssa. Elantonsa hän hankki tilapäistöillä, kuten lehtikirjoituksilla, yksityisopetuksella ja käännöksillä.

Ura 
Brittiläisen tietokirjailijan Ephraim Chambersin teos Cyclopaedia ranskannettiin 1840-luvulla. Siihen jääneitä virheitä alkoi korjata filosofian professori Jean Paul de Gua de Malves, joka kuitenkin pian alkoi valmistella kokonaan uutta teosta. Toimituskuntaan pyydettiin useita oppineita tieteilijöitä ja taiteilijoita. Toimittajaksi valittiin Diderot.  Teoksen ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1751 ja viimeinen eli 28. osa 1772. Neutraalin tiedon lisäksi teokseen oli kuitenkin myös piilotettu huomattava määrä kritiikkiä yhteiskuntajärjestystä kohtaan. Tuohon aikaan julkaisut sensuroitiin tarkasti. Kirjoittajien oli piilotettava kritiikkinsä neutraaleihin hakusanoihin niin, että lukijaa opastettiin siirtymään hakusanoista toiseen, ja samalla selvisi kritisoitu asia ja kritiikin kohde. Menetelmä itsessään oli selitetty hakusanassa Encyclopédie. Kritiikin piilottamista tehtiin niinkin, että artikkeli oli teeskennellyn naiivi tai liioitteleva. Niinpä lapsen kuolemasta todettiin, että aidon kristityn on iloittava lapsensa kuolemasta, koska kuolema suo lapselle ikuisen autuuden. Samalla tavoin Diderot arvosteli tietosanakirja-artikkeleissaan kärkkäästi lääkärikuntaa ja syytti näiden saattavan potilaat suoranaiseen hengenvaaraan.

Filosofiansa Diderot kiteytti kahteen periaatteeseen: ennakkoluulojen systemaattiseen hylkäämiseen (“Ensimmäinen askel filosofiaan on epäilys”) ja kokemuksen ottamiseen ainoaksi kriteeriksi. 

Vaikka filosofia oli Diderot’n sydäntä lähinnä, hän kirjoitti uransa aikana myös monia kaunokirjallisia teoksia. Kaunokirjallisuudessakin hän pyrki irrottautumaan perinteistä. Hän kritisoi niissä yksilönvapauden rajoittamista, vähensi kerronnan osuutta tekstistä sekä antoi romaanihenkilöilleen elävyyttä ja psykologista syvyyttä.  Hän laati myös luonnontieteellisiä tutkimuksia, taideteoreettisia tekstejä ja tietosanakirja-artikkeleita mitä erilaisimmista aiheista. 

Diderot oli hyvin kiinnostunut ihmismielen ominaisuuksista ja totesi, että "suuri tunneherkkyys synnyttää keskinkertaisia näyttelijöitä, keskinkertainen tunneherkkyys synnyttää joukoittain huonoja näyttelijöitä, tunneherkkyyden täydellinen puuttuminen luo loistavan näyttelijän. Nerokkaat näyttelijät eivät koskaan myönnä tätä".

Denis Diderot’ta pidetään myös suurena taidearvostelijana. Hän kirjoitti taidearvosteluja vuodesta 1759 alkaen ja arvosteli Pariisin salonkia, vuosittain järjestettyä taidenäyttelyä Correspondance littéraire -lehteen. Hänen maineensa arvostelijana muistetaan taiteen, taiteilijoiden ja maalaustekniikan analyysin sekä maku- ja tyylitajun takia. Vuonna 1796 julkaistua kirjoitusta "Essai sur la peinture" (Essee maalaustaiteesta) ihailivat niin J. W. von Goethe kuin myöhemmin 1800-luvun runoilija ja arvostelija Charles Baudelaire.

Diderot teki 1770-luvun alussa yli vuoden kestäneen matkan Haagiin ja Pietariin. Matkan tuloksia olivat perinteistä poikenneet mestariteokset Réfutation d'Helvétius (1774) ja Eléments de physiologie (1773–1774). Lisäksi hän teki korjattuja uusintapainoksia aikaisemmin julkaistuihin teoksiinsa. 

Kuolemansa jälkeen Diderot’sta tuli suoranainen valistuksen marttyyri, koska hän monien muiden tapaan taisteli sensuuria ja suvaitsemattomuutta vastaan. Politiikassa valistusfilosofit pyrkivät saamaan aikaan lainmuutoksia.

Diderot’n kuoleman jälkeen perikunta myi hänen kirjastonsa Katariina Suurelle osaksi Venäjän kansalliskirjastoa.

Teokset 

 Essai sur le mérite et la vertu, kirjoittanut Shaftesbury Diderot’n ranskalaisesta käännöksestä (1745)
 Pensées philosophiques, essee (1746)
 La promenade du sceptique (1747)
 Les bijoux indiscrets, romaani (1748)
 Lettre sur les aveugles à l'usage de ceux qui voient (1749)
 Encyclopédie, (1751–1772)
 Lettre sur les sourds et muets (1751)
 Pensées sur l'interprétation de la nature, esee (1751)
 Le fils naturel (1757)
 Entretien sur le fils naturel (1757)
 Salons, taidekritiikkiä (1759–1781)
 La Religieuse, romaani (1760)
 Le neveu de Rameau, dialogi (1761 ?, suom. Rameaun veljenpoika)
 Lettre sur le commerce des livres (1763)
 Mystification ou l’histoire des portraits (1768)
 Entretien entre D’Alembert et Diderot (1769)
 Le rêve de D’Alembert, dialogi (1769)
 Suite de l’entretien entre D'Alembert et Diderot (1769)
 Paradoxe sur le comédien (1769?, suom. Näyttelijän paradoksi, 1987)
 Apologie de l’abbé Galiani (1770)
 Principes philosophiques sur la matière et le mouvement, essee (1770)
 Entretien d’un père avec ses enfants (1771)
 Jacques le fataliste et son maître, romaani (1771–1778, suom. Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä, 1992)
 Supplément au voyage de Bougainville (1772)
 Histoire philosophique et politique des deux Indes, yhdessä Raynalin (1772–1781) kanssa
 Voyage en Hollande (1773)
 Eléments de physiologie (1773–1774)
 Réfutation d'Helvétius (1774)
 Observations sur le Nakaz (1774)
 Essai sur les règnes de Claude et de Néron (1778)
 Lettre apologétique de l'abbé Raynal à Monsieur Grimm (1781)
 Aux insurgents d'Amériquev (1782)
 Salons Lainauksia 

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennetut teokset 
 
 
 

 Muuta kirjallisuutta 
 

 Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Denis Diderot'n e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
 Diderot, Denis: Le Rêve D'Alembert / D'Alembert's Dream (1769). 
 
 
Kaitaro, Timo: Diderot, Condillac ja sokea geometrikko. niin & näin'' 4/2000, 40–42.
 Soikkeli, M. G.: Hypertekstiä 1700-luvulla. Raportti Teemu Ikosen väitöstilaisuudesta 26.2.2000.

Ateistifilosofit
Ensyklopedistit
Ranskalaiset filosofit
Ranskalaiset kirjailijat
Ranskalaiset taidekriitikot
Vuonna 1713 syntyneet
Vuonna 1784 kuolleet
Naturalismi (filosofia)