joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nancy Greene

Nancy Catherine Greene OC OBC OD LLD, (s. 11. toukokuuta 1943 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.

Greene muutti jo pienenä perheineen vuoristoiselle alueelle Brittiläiseen Kolumbiaan. Innokkaiden hiihtäjien lapsena hän aloitti hiihtämisen jo nuorena.

Greene sai lempinimekseen ”tiikeri” asenteensa ja aggressiivisen hiihtotyylinsä ansiosta. Hän voitti kuusi Kanadan ja kolme Yhdysvaltojen mestaruutta. Vuonna 1967 Greene voitti ensimmäisen kerran järjestetyn maailmancupin ja uusi voittonsa seuraavana talvena.

Kolmansissa olympialaisissaan vuonna 1968 Grenoblessa Greene otti ensimmäiset mitalinsa. Ensin hän laski hopealle pujottelussa ja voitti sitten kultaa suurpujottelussa yhdellä olympiahistorian suurimmista eroista. Samalla hän voitti maailmanmestaruuden olympiaohjelmaan kuulumattomassa alppiyhdistetyssä. Aiemmissa olympialaisissa hänen paras sijoituksena oli syöksylaskun seitsemäs sija Innsbruckissa 1964. Chamonix'n MM-kilpailuissa 1962 hän oli sijoittunut syöksylaskussa viidenneksi.

Greene on saanut monia palkintoja ja kunnianosoituksia, kuten Kanadan korkeimman siviilikunniamerkin, Order of Canadan. Toimittajat äänestivät hänet Kanadan vuosisadan naisurheilijaksi vuonna 1999.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Greenen profiili KOK:n sivuilla

Kanadalaiset alppihiihtäjät
Kanadalaiset olympiavoittajat
Officer of the Order of Canada
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Bahrainin Grand Prix

Bahrainin Grand Prix () on Sakhirissa Bahrainissa ajettava Formula 1 -sarjan osakilpailu.

Bahrainin Grand Prix ajettiin ensimmäisen kerran kaudella 2004. Kilpailu ajetaan Bahrain International Circuit -moottoriradalla. Radan pituus on 5,412 km ja 57 kierroksisen kilpailun yhteispituus on 308,238 km.

Historia 

Bahrainin Grand Prix oli kaikkien aikojen ensimmäinen Lähi-idässä ajettu Formula 1 -kilpailu. Se on ollut mukana kilpailukalenterissa kaudesta  alkaen, jolloin Ferrarin Michael Schumacher voitti kilpailun. Kaudella 2005 voittaja oli Renault’n Fernando Alonso, kuten myös kauden 2006 kilpailussa, jolloin Michael Schumacher oli toinen ja Kimi Räikkönen kolmas.

Bahrainin Grand Prix on ollut kauden ensimmäinen osakilpailu kausilla 2006 ja 2010. Kaudella 2010 kilpailun voitti Fernando Alonso, ensimmäisessä kilpailussaan Ferrari-tallin kuljettajana. Kauden 2010 kilpailu ajettiin Endurance-rataprofiililla. Tällöin radan pituus oli 6,299 km ja kierroksia ajettiin 49. Kokeilu ei ollut onnistunut ja rata palautettiin alkuperäiseen asuunsa 2011 kilpailua varten. Kaudella 2011 Bahrainin Grand Prix kuitenkin pudotettiin pois kilpailukalenterista maassa ilmenneiden levottomuuksien seurauksena. Kauden 2020 GP ajettiin tyhjille katsomoille koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 uutisoitiin, että kilpailunjärjestäjät pyrkivät toteuttamaan osakilpailun kestävämmällä ja uusiutuvalla energiantuotannolla vuodesta 2022 lähtien vähentääkseen hiilipohjaisia päästöjä.

Voittajat

Tilastoja

Sponsorit 

 2004–2022: Gulf Air Bahrain Grand Prix

Lähteet 
Bahrain Formula1.com

Viitteet
Zeppo Marx

Zeppo Marx (25. helmikuuta 1901 – 30. marraskuuta 1979), oikealta nimeltään Herbert Manfred Marx, oli viidestä Marxin veljeksestä nuorin, ja hän oli enemmänkin juonen kehittäjä kuin vitsailija. Hän näytteli vain viidessä Paramount-elokuvassa ja veljesten siirryttyä MGM:lle, tuli Zeposta yhdessä Gummon kanssa Grouchon, Harpon ja Chicon managereja. Hän esitteli myös koulutoverinsa Lana Turnerin elokuva-alalle.

Filmografia 
Zeppo Marx esiintyi viidessä elokuvassa.
Kookospähkinät (1929)
Koirankeksit (1930)
Neljä nolattua neroa (1931)
Hevosen sulat (1932)
Neljä naurettavaa naapuria (1933)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Vaudeville-esiintyjät
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Ocicat

Ocicat on uusi ja vielä suhteellisen harvinainen kissarotu.  Rotu muistuttaa täplikästä oselottia, ja tästä ulkoisesta yhtäläisyydestä se on saanut nimensäkin. Ocicatissa ei kuitenkaan ole lainkaan oselotin tai muidenkaan villikissarotujen geenejä, vaan se on siamilaisen ja abessinialaisen risteytys. 

Ensimmäisen ocicatin risteytti Virginia Daly Michiganin Berkleyssä vuonna 1964. Hän yritti jalostaa siamilaista, jolla olisi abessinialaisen tunnusomainen kuviointi. Ensimmäisen polven pentue muistutti abessinialaisia, mutta seuraavassa sukupolvessa syntyi kasvattajan tyttären Tongaksi nimeämä täplikäs pentu. Pentu kastroitiin ja myytiin lemmikiksi, mutta samoista vanhemmista syntyneet seuraavat täplikkäät kissanpennut olivat ensimmäiset ocicatien jalostukseen käytetyt kissat. FIFe hyväksyi rodun 1. kesäkuuta 1992.  

Ocicateilla on viiteen ryhmään jaettuna yhteensä 12 rotumääritelmän mukaista väriä. Väreistä hyväksytään ruskea, suklaa ja kaneli, niiden diluutiot sininen, lila ja beige sekä näiden kuuden värin hopeamuunnokset.

Ocicat on luonteeltaan usein hyvin eloisa ja leikkisä. Se tahtoo seurata omistajaansa kuin koiranpentu, eikä se halua jäädä yksin. Ocicatit ovat älykkäitä ja oppivat helposti temppuja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Breed Profile: Ocicat 

Kissarodut
IsoKarhu

IsoKarhu on Porin keskustassa Yrjönkadun varrella sijaitseva Cityconin omistama kauppakeskus, joka on avattu vuonna 1991.

Historia 

IsoKarhun vanhin osa saneerattiin vuonna 1991 kiinteistöön, jossa alun perin toimi Osuusliike Kansan omistama tavaratalo Centrum. Vuonna 1973 valmistuneen tavaratalokiinteistön suunnitteli OTK:n arkkitehtiosaston arkkitehti Jouko Ylihannu. 

Keskuksen omistajat vaihtuivat useita kertoja 1990-luvulla, vuonna 1999 Citycon osti IsoKarhun Merita Kiinteistöt Oy:ltä.

Vuosina 2001–2004 IsoKarhu laajeni koko korttelin käsittäväksi. Aluksi kauppakeskuksen käyttöön saneerattiin Centrumin jatkoksi vuonna 1978 valmistunut Porin markkinatalon kiinteistö, jonka on suunnitellut arkkitehti Osmo Solansuu. Laajennus otettiin käyttöön lokakuussa 2001. 

Vuonna 2004 rakennettiin viimeinen laajennusosa Liisankadun ja Isolinnankadun kulmatontille. Samassa yhteydessä valmistui IsoKarhun ja viereisessä korttelissa sijaitsevan Sokos-tavaratalon parkkitasanteet yhdistävä ajo- ja kävelysilta. 

Kesällä 2017 Citycon kertoi avaavansa IsoKarhussa seuraavana talvena Suomen kolmannen Irti Maasta – kiipeily- ja seikkailupuiston.

Marraskuussa 2018 Citycon kertoi suunnittelevansa, että Isokarhun katutasossa olisi liiketiloja, mutta muihin kerroksiin voisi tulla esimerkiksi asuntoja tai hotellitilaa. Isokarhun pysäköintialueen päällä taas voisi tulevaisuudessa olla jopa tornitaloja.

Liikkeet
Vuonna 2018 kauppakeskuksessa oli yli 40 erikoisliikettä, joista merkittävimmät olivat H&M, Intersport, KappAhl, Gina Tricot ja Burger King.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Porin kauppakeskukset
Karhunpää
Citycon
Toive Aartolahti

Toive Yrjö Aleksi Aartolahti (s. 6. lokakuuta 1934 Ruovesi) on suomalainen maantieteilijä, Helsingin yliopiston pitkäaikainen luonnonmaantieteen professori vuosina 1976–1998, useiden koulukirjojen tekijä ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.

Aartolahti valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1959 ja lisensiaatiksi vuonna 1962 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1965. Hän toimi assistenttina Helsingin yliopiston maantieteen laitoksella vuosina 1960–1967, virkaatekevänä luonnonmaantieteen apulaisprofessorina vuosina 1967–1968, apulaisprofessorina vuosina 1968–1976 sekä professorina vuosina 1976-1998.

Tieteellisessä työssään Aartolahti on keskittynyt etenkin Suomen geomorfologian erityiskysymyksiin tutkimusaiheinaan muun muassa jäätikkösyntyinen korkokuva, tuulen ja aallokon aikaansaamat pinnanmuodot, jokilaaksojen kehitys ja periglasiaaliset ilmiöt. Hän on julkaissut yli 50 tutkimusta luonnonmaantieteen alalta sekä toimittanut useita maantieteen oppikirjoja peruskoulua ja lukiota varten.

Aartolahti on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973

Julkaisuja
 Oberflächenformen von Hochmooren und ihre Entwicklung in Südwest-Häme und Nord-Satakunta (1965)
 Die Geomorphologie des Gebiets von Tammela, Süd Finnland (1968)
 On deglaciation in southern and western Finland (1972)
 Morphology, vegetation and development of Rokuanvaara, an esker and dune complex in Finland (1973)
 The morphology and development of the river valleys in southwestern Finland (1975)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Toive Aartolahti - kirjallinen tuotanto 1965-1997 WEB.DOC 1/1998, Helsingin yliopiston maantieteen laitos (arkistoitu versio).

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset maantieteilijät
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Kappeli

Kappeli eli sivukirkko on historiallisesti tarkoittanut kahta eri asiaa. Sillä on tarkoitettu sekä kappeliseurakunnan pienehköä kirkkorakennusta että kristillisiä toimituksia varten suunniteltua pientä tilaa. Hautausmaalla olevaa hautaan siunaamisiin käytettävää rakennusta kutsutaan siunauskappeliksi.

Suurissa kirkoissa on perinteisesti ollut sivukappeli, tai useita kappeleita, joissa on voitu pitää rukoushetkiä tai muita pyhiä toimituksia. Samankaltaisia pieniä hiljentymis- tai toimituskappeleita on myös nykyaikaisten kirkkorakennusten yhteydessä. Saman tyylin mukaisia kappeleita on rakennettu myös leirikeskuksiin, kauppa- ja ostoskeskuksiin sekä matkailukohteisiin.

Suurissa sairaaloissa on yleensä patologian osaston yhteydessä kappeli eli muistohuone, jossa arkkuun puettu vainaja voidaan näyttää omaisille. Ortodoksit toimittavat arkkuun pukemisen yleensä tällaisessa tilassa ja pukemisessa avustava pappi toimittaa työn päätyttyä muistopalveluksen eli panihidan.

Erillisten kappelirakennusten yleinen sijainti on kylä tai lähiö, kappeliseurakunta tai hautausmaa.

Katso myös 
 Tsasouna
 Rukoushuone
 Sakraalitila
 Seurakuntatalo

Aiheesta muualla 

 Soikkeli, Markku: Yliopiston kappeli kaikkien käyttöön . Aikalainen 23.4.2010.

Kristinusko
Kristilliset rakennukset
Tilat
Jumalanpalvelukset
Mikko Ekorre

Mikko Erik Ekorre (s. 22. elokuuta 1941 Petsamo) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko. Hän on SKDL:n entinen kansanedustaja Lapin vaalipiiristä (1974–1983). Ekorre oli sivistysvaliokunnan puheenjohtaja 1979–1982 sekä jäsen muun muassa perustuslakivaliokunnassa, puolustusvaliokunnassa sekä suuressa valiokunnassa. Ekorre toimi Kemin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1975–1988. Koulutukseltaan hän on kansakoulunopettaja.

Vuonna 1979 Ekorre arvosteli jättämässään kirjallisessa kysymyksessä voimakkaasti erästä yhtymää, minkä vuoksi kyseinen yhtymä ja sen toimitusjohtaja vaativat Ekorren asettamista syytteeseen herjauksesta. Eduskunnan perustuslakivaliokunta esitti vaatimuksen torjumista, ja eduskunta hyväksyi esityksen ilman äänestystä. Kyseinen tapaus oli laadultaan hyvin harvinainen; ennen tätä kansanedustajan syytesuojaa oli yritetty murtaa Suomen itsenäisyyden aikana  1932 Yrjö Räisäsen tapauksessa  ja 1947 Lauri Järven tapauksessa .

Ekorre oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) niin sanotun kirveslinjan näkyvimpiä hahmoja 1980-luvulla. Hän tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hänen esityksestään pudotettiin ennen vuoden 1983 eduskuntavaaleja edellisten vaalien ääniharava, vähemmistökommunisti Esko-Juhani Tennilä, SKDL:n Lapin vaalipiirin ehdokaslistalta. Tämä koitui kuitenkin tappioksi, sillä lopputulos oli Ekorren putoaminen ja Tennilän valinta eduskuntaan tämän omalta listalta. Mikäli ehdokkaat olisivat olleet samalla listalla, olisi Ekorre säilyttänyt paikkansa. Kun TV-lähetyksessä arvioitiin vaalitulosta, Tennilä ei suostunut edes istumaan Ekorren kanssa samaan pöytään.

Tuomiot 
Ekorre tuomittiin vuonna 1991 Kemin raastuvanoikeudessa väärennöksistä 190 päiväsakkoon. Vuonna 1996 hän sai seitsemän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kirjanpitorikoksesta ja väärennöksestä laiminlyötyään konsulttiyrityksen kirjanpidon.

Toukokuussa 2021 Lapin käräjäoikeus tuomitsi Ekorren kolmesta törkeästä veropetoksesta, kolmesta törkeästä kirjanpitorikoksesta sekä yhdestä törkeästä velallisen epärehellisyydestä vuoden ja kahden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Ekorre oli yhdessä yhtiökumppaninsa kanssa hävittänyt tai kätkenyt yritystensä kirjanpitoa ja laiminlyönyt tilinpäätösten laatimisen. Vankeusrangaistuksen lisäksi tuomioistuin määräsi heidät yhteisvastuullisesti maksamaan Verohallinnolle yli 400 000 euroa vahingonkorvauksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Vasemmistoliiton poliitikot
Kemin kaupunginvaltuutetut
Tervolan kunnanvaltuutetut
Lapin vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
II kaupunginosa (Turku)

II kaupunginosa on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee Aurajoen itäpuolella Uudenmaankadun ja Kaskenkadun välissä. Kaupunginosa muodostaa osan Turun historiallista keskustaa, ja siellä sijaitsee monia historiallisia ja kulttuurinähtävyyksiä, kuten Luostarinmäen käsityöläismuseo, Aboa Vetus & Ars Nova -museot sekä Vanha Suurtori. Myös Vartiovuorenmäen puistoalue on II kaupunginosassa.

Kaupunginosan väkiluku on 3 093 (2014) ja vuotuinen väestönkasvu −1,06 %. Kaupunginosan väestöstä 5,89 % on alle 15-vuotiaita ja 24,12 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 82,63 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 15,66 % ja muita kieliä 1,71 %. II kaupunginosassa on enemmän suomenruotsalaisia kuin missään muussa Turun kaupunginosassa, ja siellä sijaitsee myös kaupungin ainoa ruotsinkielinen lukio: Katedralskolan i Åbo.

II kaupunginosalle annettiin ruutukaava-aluetta perustettaessa nimeksi Vårdberget. Roomalaisin numeroin merkityistä kaupunginosista ei kuitenkaan virallisesti käytetä kirjoitettuja nimiä, vaikka nimiä ei koskaan ole kumottu.

Katso myös 
 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla
III kaupunginosa (Turku)

III kaupunginosa on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee Aurajoen itäpuolella Kaskenkadun ja Martinkadun välissä ja rajautuu etelässä Kupittaankatuun. Kaupunginosasta suurimman osan vie urheilupuisto, jossa sijaitsee muun muassa Paavo Nurmi -stadion. Myös Turun kaupunginteatteri, Wäinö Aaltosen museo, Valtion virastotalo, Heideken ja Biologinen museo ovat III kaupunginosassa.

Puistoja lukuun ottamatta kaupunginosa on suhteellisen tiheään asuttu: sen väkiluku on 3 094 (2007) ja vuotuinen väestönkasvu −2,58 %. 5,00 % kaupunginosan väestöstä on alle 15-vuotiaita, ja 28,58 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 87,18 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 11,17 % ja muita kieliä 1,64 %.

Turun ruutukaava-alueiden perustamisen yhteydessä III kaupunginosalle annettiin nimeksi Klöster Stadsdelen.

Katso myös 

 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet
V kaupunginosa (Turku)

V kaupunginosa (myös Itäranta, ) on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Aurajoen "itäisellä rannalla" eli eteläpuolella. Naapurikaupunginosia ovat IV kaupunginosa (Martti) pohjoisessa, Vähäheikkilä kaakossa ja Korppolaismäki etelässä. Kaupunginosa on rakennettu pääasiassa vanhalle telakka-alueelle, ja uudet kadut on nimetty merellisen teeman mukaan. Muun muassa Vilkkilänmäelle rakennettujen kerrostalojen jokinäköalahuoneistot ovat Turun kalleimpia asuntoja, mutta toisaalta Laivurinrannan (tunnetaan myös nimellä Kaasukellonmäki) aluetta on moitittu liian ahtaasti rakennetuksi.

Vanhaa rakennuskantaa edustaa Manillan vanha keltainen teollisuusrakennus, joka nykyisin toimii kulttuurin keskuksena. Aurajoen ylittävä jokilautta Föri kulkee Itärannan ja VIII kaupunginosan välillä.

Kaupunginosan väkiluku on 3 656 (2007) ja vuotuinen väestönkasvu 0,88 %. Kaupunginosan väestöstä 13,41 % on alle 15-vuotiaita, ja 10,31 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 90,02 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 5,17 %, ja muita kieliä 4,81 %.

Katso myös 

 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan
VI kaupunginosa (Turku)

VI kaupunginosa on Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista pohjoisin. Se sijaitsee Aurajoen länsipuolella Aurakadusta itään. Kaupunginosa muodostaa yhdessä VII kaupunginosan kanssa Turun ydinkeskustan, ja siellä sijaitsevat muun muassa Kauppatori, Turun linja-autoasema ja Turun pääkirjasto. Valtatie 1 alkaa VI kaupunginosasta.

Kaupunginosa on kaupungin kuudenneksi suurin: sen väkiluku on 6 284 (2007). 5,11 % kaupunginosan väestöstä on alle 15-vuotiaita ja 22,64 % on yli 65-vuotiaita. Äidinkielenään suomea puhuu 87,2 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 10,0 % ja muita kieliä 2,8 %.

Katso myös 
 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla
VII kaupunginosa (Turku)

VII kaupunginosa on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee Aurajoen länsipuolella Aurakadun ja Puistokadun välissä. Kaupunginosa muodostaa yhdessä VI kaupunginosan kanssa Turun ydinkeskustan, ja siellä sijaitsee muun muassa Turun kaupungintalo.

Kaupunginosa on kaupungin kolmanneksi suurin: sen väkiluku on 8 877 (2007). Kaupunginosan väestöstä 5,06 % on alle 15-vuotiaita ja 22,53 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 89,04 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 8,66 % ja muita kieliä 2,30 %.

Kaupunginosassa sijaitsee 

 Turun VPK (Turun VPK:n talo)
 Turun kaupungintalo
 Kansaneläkelaitoksen toimisto
 Koulutoimintakeskus
 Kaupunginkanslia
 Sosiaalikeskus
 Matkailutoimisto
 Ympäristö- ja kaavoitusvirasto
 Rakennusvalvontavirasto
 Varsinais-Suomen aluepelastuslaitos (Turun keskuspaloasema)
 Turun kauppahalli
 Hansakortteli (ostoskeskus)

Kirkot
 Turun katolinen kirkko
 Betel-kirkko

Koulut
 Turun klassillinen lukio
 Puolalanmäen lukio
 Snellmanin koulu

Katso myös 
 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla
IX kaupunginosa (Turku)

IX kaupunginosa (myös Länsiranta, ) on suurinumeroisin Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Aurajoen länsipuolella Kakolanmäen ja Turun sataman välissä. Kaupunginosassa on monia museoita ja kulttuuripalveluita, kuten Turun konservatorio.

Kaupunginosan väkiluku oli 1 324 vuonna 2007, ja vuotuinen väestönkasvu oli −0,22 %. Kaupunginosan väestöstä 11,83 % oli alle 15-vuotiaita ja 11,98 % yli 65-vuotiaita. Äidinkielenään suomea puhui 90,76 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 6,13 % ja muita kieliä 3,10 %.

Virallisesti IX kaupunginosan kirjoitetuksi nimeksi on annettu Slottsmalmen eli Linnanmalmi, mutta tämä nimi on vähäisessä käytössä.

Linnanfältti 

Linnanfältti on IX kaupunginosaan 2010-luvun lopulla rakennettava puukerrostaloista muodostuva asuinalue Amiraalistonkadun molemmin puolin. Se on yksi pilottikohteista Suomen hallituksen hyväksymässä puurakentamisen edistämisohjelmassa 2004–2010. Aiemmin teollisuus- ja varikkoalueena toiminut alue rajautuu idässä Turku Energian voimalaitokseen ja lännessä 1870-luvulla rakennettuun Turun matkustajasatamaan kulkevaan rautatiehen. Linnanfältin pohjoisrajana on Malminkatu, etelärajana Linnankatu. Linnankadun varren ja muut alueen vanhat puutalot säilytetään ja kunnostetaan, ja niiden väliin rakennetaan matalia 2–4-kerroksisia puukerrostaloja. Talojen ja pihakansien alle rakennetaan maanalaisia pysäköintihalleja.

Uusia puutaloja tullaan rakentamaan radan ja Fleminginkadun väliselle tontille, Fleminginkadun ja vanhojen raitiovaunuhallien väliin, Turun maakuntamuseon käytössä olevan vanhan harja- ja sivellintehtaan naapuritontille sekä Kalastajankadun ja Mittarinkadun väliseen kortteliin. Vanhat tehdasrakennukset sekä raitiovaunuhallit säilytetään vanhojen puutalojen ohella.

Linnanfältin rakentaminen alkoi lokakuussa 2016, ja alueen arvioitiin valmistuvan 3–5 vuodessa. Alueella ensimmäisenä toimivia rakennusyhtiöitä olivat NCC, KS-Kodit, Lakea, Bonava, YH Kodit ja Lehto Group.

Katso myös 

 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet
Amon Amarth

Amon Amarth on vuonna 1992 Tumbassa perustettu ruotsalainen melodista death metallia soittava yhtye, jonka sanoitukset ovat saaneet vaikutteita skandinaavisesta mytologiasta. Yhtyeen nimi tulee fantasiakirjailija J. R. R. Tolkienin luomasta sindarin kielestä ja tarkoittaa Tuomiovuorta.

Yhtye on julkaissut 11 studioalbumia, yhden kokoelma-albumin, EP:n sekä videoalbumin. Yhtyeen kappaleista on tehty myös kymmenen musiikkivideota. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Once Sent from the Golden Hall julkaistiin vuonna 1998, jonka jälkeen se levytti viisi studioalbumia ennen vuonna 2008 läpimurron tehnyttä albumia Twilight of the Thunder God.

Jäsenet 
 Jocke Wallgren – rummut
 Johan Hegg – laulu
 Johan Söderberg – kitara
 Olavi Mikkonen – kitara
 Ted Lundström – basso

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

EP:t

Demot

Videografia 
Death in Fire (2003)
Pursuit of Vikings (2004)
Runes to My Memory (2006)
Wrath of The Norsemen DVD (2006)
Cry of The Black Birds (2007)
Twilight of the Thunder God (2008)
Guardians of Asgaard (2009)
Destroyer of the Universe (2011)
Father of the Wolf (2014)
Deceiver of the Gods (2014)
First Kill (2016)
At Dawn's First Light (2016)
Raise Your Horns (2016)
The Way of Vikings (2017)
Raven's Flight (2019)
Crack the Sky (2019)
Mjolner, Hammer of Thor (2019)
Shield Wall (2019)
Fafner's Gold (2020)
Put Your Back Into The Oar (2022)
Get in the Ring (2022)
Find A Way Or Make One (2022)

Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Amon Amarthin sanoitukset

Ruotsalaiset melodiset death metal -yhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Wim Kieft

Willem (Wim) Cornelis Nicolaas Kieft (s. 12. marraskuuta 1962 Amsterdam, Alankomaat) on entinen alankomaalainen jalkapalloilija.

Pelaajaurallaan Kieft edusti Amsterdamin Ajaxia, PSV Eindhovenia, Girondins de Bordeaux'ta, Torino Calciota ja Pisa Calciota. Hän kuuluu samaan ikäluokkaan kuin alankomaalaiset jalkapallolegendat Marco van Basten, Frank Rijkaard ja Gerald Vanenburg, jotka parhaina vuosinaan 1980-luvulla takasivat maalleen menestystä. Kieft oli mukana EM-kisoissa 1988, joissa Alankomaat voitti mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös seurajoukkueessaan PSV:ssä Euroopan cupin. Suomessa Kieft muistetaan voittomaalista Suomea vastaan pelatun MM-karsintaottelun päätösminuuteilla Olympiastadionilla toukokuussa 1989. Tällä hetkellä Kieft toimii jalkapallo-otteluiden kommentaattorina Canal+ ja RTL-televisiokanavilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit
Syrdarja

Syrdarja (kirjoitettu myös Syr-Darja, ; ; ;
, vanhalla ajalla Jaksartes) on 2 212 kilometriä pitkä joki Keski-Aasiassa Tadžikistanin, Uzbekistanin ja Kazakstanin valtioiden alueella. Se on pohjoisempi kahdesta suuresta Araljärveen laskevasta joesta; eteläisempi on Amudarja.
 
Syrdarja alkaa sen kahden latvajoen, Narynin ja Karadarjan yhtymäkohdasta; nämä latvajoet saavat alkunsa Tienšan-vuorilta Kirgisian ja itäisen Uzbekistanin alueelta. Syrdarja virtaa luoteeseen ja länteen ja juostessaan jakaa vetensä Keski-Aasian tuottavimman puuvillankasvatusalueen kastelujärjestelmiin. Joen valuma-alue on noin 800 000 km², mutta vain noin 200 000 km² tästä todella tuottaa vettä jokeen. Joen virtaus on vähäinen, kastelujärjestelmät kuluttavat suurimman osan vedestä ja se käytännössä kuivuu ennen kuin saavuttaa Araljärven. Tämän seurauksena järvi on kutistunut murto-osaan entisestä koostaan.

Syrdarjan varrella olevia kaupunkeja ovat Kokand, Hudžand, Qızılorda ja Turkistan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kazakstanin joet
Tadžikistanin joet
Uzbekistanin joet
Seulonnan keskeiset artikkelit
MM-rallikausi 1979

MM-rallikausi 1979 oli rallin maailmanmestaruussarjan seitsemäs kausi ja ensimmäinen rallin MM-vuosi, jolloin jaettiin pisteitä sekä talleille että kuljettajille. Mestaruuden voitti Björn Waldegård, vain yhden pisteen erolla toiseksi tulleeseen Hannu Mikkolaan. Pisteytys oli seuraavanlainen: voittaja sai 20 pistettä, toinen 15, kolmas 12, neljäs 10, viides 8, kuudes 6, seitsemäs 4, kahdeksas 3, yhdeksäs 2 ja kymmenes 1 pistettä.

Kilpailut ja voittajat

Kuljettajien pisteet (Top20)

Muut suomalaiset

1 = Kaudella 1979 Rallin MM-sarjassa laskettiin vain kauden seitsemän parhaan rallin pisteet yhteen. Waldegard ajoi pisteille kauden jokaisessa ajamassaan rallissa, joten hänen loppupisteistä karsittiin pois yhteensä kahdeksan pistettä noista kahdesta rallista (6 ja 2).

Tallien pisteet

Lähteet
Season 1979 - Championship standings  www.juwra.com

MM-rallikaudet
Vuoden 1979 moottoriurheilu
Aleksanteri VI

Aleksanteri VI (alk. Rodrigo Borgia, 1431 Espanja – 18. elokuuta 1503 Rooma, Kirkkovaltio) oli kuuluisin renessanssiajan maallistuneista paaveista.

Elämä ennen paaviutta 

Borgia syntyi Espanjassa ja hänen isänsä sukunimi oli Lanzol; hän otti enonsa sukunimen noustessaan tämän avulla paaviksi vuonna 1492.

Rodrigo Borgia opiskeli lakia Bolognassa. Hänen huhutaan tehneen ensimmäisen murhansa 12-vuotiaana. Enonsa noustua paaviksi Borgia nousi piispaksi, kardinaaliksi ja lopulta kirkon varakansleriksi: tämä oli tuolle ajalle tyypillistä nepotismia. Hän työskenteli Pyhän Istuimen Virastossa viiden paavin aikana ja hankki hallinnollista kokemusta, suhteita ja vaurautta, vaikka ei vielä paljoakaan suoranaista valtaa. 

Kuten monet muutkin sen ajan papiston jäsenet, hänkään ei juuri harjoittanut pidättyväisyyttä, vaan tyydytti vapaasti kullan ja naisten himojaan. Uskotaankin, että hänellä oli kuppa. Hänen sanotaan olleen omistautuva isä rakastajattariensa synnyttämille kymmenelle lapselleen. Hänellä oli rakastajattarensa Vannozza di Cattanin kanssa ainakin kolme poikaa ja tytär: Giovanni, Cesare Borgia, Goffredo ja Lucrezia Borgia. Muut lapset olivat muiden rakastajattarien synnyttämiä.

Paavina 

Borgian nousu paaviksi nimellä Aleksanteri VI ei aluksi herättänyt juuri vastustusta. Varsin pian kävi kuitenkin selväksi, että paavi oli valmis auttamaan sukulaisiaan ja naapureitaan kirkon kustannuksella ennennäkemättömissä määrin. Hän oli valmis rikoksiin tai viemään Italian sotaan.

Aleksanteri VI perheineen puuttui voimakkaasti Italian, Espanjan ja Ranskan politiikkaan korkeimmalla tasolla: juonitteli kuninkaiden hyväksi ja toisia vastaan ja liittoutui kruunutavoittelijoiden kanssa sen mukaan, kuka kykeni hyödyttämään hänen perhettään. Hänen poliittisista päätöksistään huomattavin oli kuitenkin päätös jakaa koko Euroopan ulkopuolinen maailma Espanjan ja Portugalin kesken (Tordesillasin sopimus).

Firenzeläinen dominikaanimunkki Girolamo Savonarola yritti vastustaa korruptiota ja väärinkäytöksiä, mutta Aleksanteri VI poltti hänet roviolla vuonna 1498.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Paavit
Vuonna 1431 syntyneet
Vuonna 1503 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Chanel

Chanel on laaja ranskalainen muotitalo. Sen perusti 1900-luvun alussa Gabrielle "Coco" Chanel. Chanel oli ensimmäinen muotitalo, joka suunnitteli naisille vapaampia, korsetittomia asuja ja pyrki yksinkertaistamaan ja käytännöllistämään naistenvaatteita. Jotkut pitävätkin Chanelia modernien naistenvaatteiden keksijänä. Chanel tunnetaan myös "pikkumustan" suunnittelemisesta, klassisista jakkupuvuistaan ja laukuistaan sekä parfyymeistaan, joista kuuluisin on Chanel No. 5.

Coco Chanel avasi ensimmäisen Chanel-liikkeen vuonna 1910 Pariisin Rue Cambonille, jolloin liike valmisti ja myi hattuja. Pian avattiin liikkeet myös Deauvilleen ja Biarritziin, joiden myötä naistenvaatteiden suunnittelu, tuotanto ja myynti alkoi. Chanelin vaatteet herättivät modernin suunnittelunsa lisäksi huomiota materiaalivalinnalla; Chanel suunnitteli vaatteita halvasta jersey-kankaasta. Noin kymmenen vuoden päästä hän osti myös toisen liiketilan Rue Cambonilta. 1920-luvulla Chanel keksi "pikkumustan" sekä klassiset tweed-jakkunsa ja julkaisi ensimmäisen parfyyminsa, Chanel No. 5. Chanelin suosio oli huipussaan juuri ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1939 Chanel joutui kuitenkin sulkemaan muotitalonsa, mutta palasi vuonna 1954. Seuraavana vuonna Chanel lanseerasi klassisen laukkumallinsa, jossa tikattu nahka yhdistyi metalliseen kantohihnaan. Laukku tunnetaan nimellä 2.55 sen julkaisukuukauden ja -vuoden mukaan. Coco Chanelin kuoltua vuonna 1971 suunnittelijoiksi päätyivät Yvonne Dudel ja Jean Cazaubon. Vuonna 1978 ensimmäisen valmisvaatekokoelman talolle suunnitteli Philippe Guiborg. 

Talon pääsuunnittelijana toimi 1983–2019 saksalainen Karl Lagerfeld, joka oli vastuussa sekä valmisvaatteiden, haute couturen että asusteiden suunnittelusta. Lagerfeldin myötä Chanel modernistui tyyliltään ja esimerkiksi kosmetiikka lisättiin valikoimaan. Hänen kuoltuaan 2019 uudeksi pääsuunnittelijaksi tuli Virginie Viard.

Chanel tuottaa valmisvaatteiden, laukkujen, parfyymien ja haute couturen lisäksi myös asusteita, silmä-ja aurinkolaseja, urheiluvaatteita ja -tarvikkeita, kosmetiikkaa ja koruja. Chanelin muotitalon omistavat nykyään Alain ja Gerard Wertheimer, jotka ovat Coco Chanelin yhtiökumppani Pierre Wertheimerin pojanpoikia.

Logo 
Chanelin kuuluisa logo muodostuu kahdesta takaperin yhtenevästä C-kirjaimesta, jotka tarkoittavat nimeä Coco Chanel. Chanel on joutunut kamppailemaan logonsa ja tuotteidensa piraattituotannon kanssa.

Hikipajat
Chanel on käyttänyt tuotteidensa valmistajina laittomia maahantulijoita halpatyövoimana.

Parfyymeja 

Chanel No. 5
Chanel No. 19
Cristalle
Coco
Egoïste
Pour Monsieur
Allure
Coco Mademoiselle
Chance

Lähteet

Aiheesta muualla 

Chanelin viralliset sivut
Della Marga - virallinen Chanel -asusteiden jälleenmyyjä Suomessa
www.chanelworld.com

Vaatemerkit
Burberry

Burberry () on perinteinen englantilainen muotitalo, joka on perustettu 1856. Burberry on tunnettu ruutukuviostaan. Nykyinen pääsuunnittelija on englantilainen Christopher Bailey, joka on nostanut talon uuteen nousuun muun muassa hylkäämällä perinteisen ruutukuvion liikakäytön. Burberryn perustaja oli Thomas Burberry (1835–1926), joka patentoi vuonna 1880 vettähylkivän, kestävän ja hengittävän gabardiinikankaan.

Yhtiön nimi oli alun perin Burberry. Se muutettiin sittemmin muotoon ”Burberry’s”, koska asiakkaat kutsuivat sitä Burberry’s of Londoniksi. Nimi palautettiin takaisin Burberryksi vasta vuonna 1998 markkinointitarkoituksessa.

Burberryn valmistamia tai niiden kaltaisia gabardiinipäällystakkeja kutsuttiin Suomessa aiemmin nimellä berberi.

Kritiikki 
Burberrya on kritisoitu eläinrääkkäyksen tukemisesta, koska se käyttää tuotteissaan aitoa turkista. Yhtiö perustelee turkisten käyttöään erityisesti sillä, että sen ostamat Saga Fursin turkikset on tehty suomalaisista turkiseläimistä, ja ovat sen vuoksi eettisesti tarhattuja.

Vuonna 2014 Last Chance for Animals -eläinsuojelujärjestö väitti, että muun muassa Burberry osti kaniturkkeja espanjalaisilta turkistarhoilta, jolla eläimiä kohdeltiin julmasti. Burberry kielsi ostaneensa tarhalta turkkeja, ja sanoi tuomitsevansa eläinten julman ja laittoman kohtelun, ja vakuutti, että se ei käytä turkkeja, joiden valmistukseen liittyy tuomittavaa eläinten kohtelua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 Burberry-yhtiön suomenkielinen historiikki Keikari.comissa

Vaatemerkit
Brittiläiset pörssiyhtiöt
Frank Drake

Frank Drake (28. toukokuuta 1930 Chicago, Illinois – 2. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen astronomi ja astrofyysikko. Hänet tunnetaan parhaiten SETI-tutkimuksen perustajana ja Draken kaavan luojana.

Drake suoritti kandidaatin tutkinstonsa Cornellin yliopistossa vuonna 1952, ja maisterin (1956)  sekä tohtorin (1958) tutkinnot Harvardin yliopistossa tähtitieteen alalla. Hän toimi professorina  Cornellin ja Kalifornian yliopistoissa.

Drake oli koko elämänsä ajan kiinnostunut älyllisestä elämästä maapallon ulkopuolella. Hän järjesti ensimmäisen SETI-projektin vuonna 1960. Hän etsi älykkyydestä kertovia optisia signaaleita ja osallistunut tähän sopivien  teleskooppien suunnitteluun.  Drakea kiehtoi myös ajatus, että punaisia kääpiötähtiä voisivat kiertää asumiskelpoiset planeetat.

Draken kaava on menetelmä, johon Drake kokosi eri tekijät jotka vaikuttavat todennäköisyyteen sille, että maan ulkopuolista elämää joskus löytyy. Drake kehitti kaavan vuonna 1960 pitääkseen aihetta käsittelevän kokouksen asialistan järjestyksessä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset fyysikot
Astrofyysikot
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Majakkaranta

Majakkaranta () on asuinalue (pienalue) Pihlajaniemen ja Korppolaismäen kaupunginosissa Turussa.

Majakkaranta sijaitsee Aurajoen itäpuolella Saaristomereen kuuluvan Pitkäsalmen rannalla. Vastarannalla ovat Hirvensalon Lauttaranta ja Moikoinen. Majakkarannan ja Aurajokisuun välinen kapea maakaistale on puolestaan Itärantaa. Etäisyys Turun ydinkeskustaan on noin kolme kilometriä.

Vuonna 2016 Majakkarannan asukasluku oli 1 120. Alueen väestöstä 9,1 % on alle 15-vuotiaita ja 26,6 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 88,2 % väestöstä ja ruotsia 7,1 %. Muun kielisiä on 4,7 %.

Majakkarannassa on kerrostaloja, muun muassa 18 kerroksinen Airiston tähti, pieniä puisto- ja viheralueita, kuten Pilssi, Harus ja Klyyvari, sekä supermarketti. 

Asuinalueen pääkatu on Kölikatu, joka liittyy keskustan suuntaan vievään Stålarminkatuun, Vähäheikkiläntiehen sekä Turun saarille johtavaan Hirvensalon puistotiehen. 

Fölin bussilinjat 3 ja 30 liikennöivät Majakkarannan ja keskustan välillä.

Alueen rajaus 
Majakkarannan pienalue rajautuu idässä Hirvensalon puistotiehen ja Stålarminkatuun sekä pohjoisessa ja lännessä Kölikatuun. Etelässä alue rajautuu mereen.

Kaupunginosajaossa Majakkaranta kuuluu pääosin Pihlajaniemeen, mutta Kokkakadun ja Kölikadun välinen alue on osa Korppolaismäen kaupunginosaa.

Turun suuralueista Majakkaranta kuuluu Keskustan suuralueeseen.

Lähteet 

Turun asuinalueet
Turun kaupunginosat
Ateljee

Ateljee  eli studio on taiteilijan työhuone. Studio-sanaa käytetään etenkin elokuvan, animaation, valokuvauksen, musiikin sekä radion ja televisiotyön yhteydessä. Kuvataiteessa, etenkin jos on kyse elävistä taiteilijoista, käytetään usein sanaa työhuone ranskalaisperäisen ateljeen sijasta. Ateljee-termiä käytetään myös valokuvaamoista sekä muodin, tekstiilitaiteen ja vaatetuksen alalla, toisinaan myös taidemyyntiliikkeistä ja gallerioista.

Ateljeeksi kutsuttiin alun perin kaikkia taidekäsityöpajoja, mutta varsinkin puusepänverstaita. Myöhäiskeskiajalta alkaen ateljee tai työhuone on tarkoittanut taiteilijan ja hänen oppilaidensa työskentelytilaa.

Kuvataiteilijan työhuoneen ihanne on korkeahko tila, jossa on suuret ikkunat pohjoiseen tai kattoikkunat. Suurin osa taiteilijoista työskentelee kuitenkin huomattavasti vaatimattomammissa pienissä tiloissa esimerkiksi entisissä tehdaskiinteistöissä tai asunnossaan.

Kuvanveisto, varsinkin monumentaalikuvanveisto, asettaa ateljeelle erityisvaatimuksia jo tilan koon ja korkeuden suhteen, joskin suuret veistostilaukset myös taloudellisesti mahdollistavat ateljeeksi suunniteltujen tilojen hankkimisen.

Suomalaisia tunnettuja ateljeita
Aimo Tukiaisen ateljee Orivedellä
Albert Edelfeltin ateljee Haikossa, Porvoossa
Getsemane, Kalervo Palsan ateljee Kittilässä
Halosenniemi, Pekka Halosen ateljee Tuusulan Rantatiellä
Humala ja Krapula, Tyko Sallisen ja Jalmari Ruokokosken ateljeetalot Hyvinkään Hyvinkäänkylässä
Hvitträsk, Eliel Saarisen, Herman Geselliuksen ja Armas Lindgrenin rakennuttama ateljee Kirkkonummella
Kalela, Akseli Gallen-Kallelan erämaa-ateljee Ruovedellä
Lallukan taiteilijakoti Helsingissä
Palanderin talon ateljee Tampereen keskustassa Nalkalan kaupunginosassa
Reidar Särestöniemen ateljee Kittilän Kaukosessa
Tampereen ateljeetalo
Tarvaspää, Akseli Gallen-Kallelan ateljee Espoossa
Visavuori, Emil Wikströmin ateljeeasunto Sääksmäellä, Valkeakoskella

Katso myös
 Bottega

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Tilat
Taidehistorian käsitteet
Matthew McGrory

Matthew McGrory (17. toukokuuta 1973 – 9. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi pituudestaan.

McGrory syntyi West Chesterissä, Pennsylvaniassa ja opiskeli lakia Widenerin yliopistossa. Pituudensa ansiosta (229 senttimetriä) hän esitti usein jättiläisten rooleja monissa elokuvissa, kuten Big Fishissä. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan hän oli pisin näyttelijä sekä hänellä oli pisin jalkaterä (46 senttimetriä), mikä ei ollut elefanttitaudin aiheuttama. McGory omisti myös maailman kookkaimmat kengät, hänen kenkiensä koko oli 80.

McGrory asui tyttöystävänsä Melissa Davisin kanssa Sherman Oaksissa, Kaliforniassa. Hän kuoli, vain 32-vuotiaana, elokuussa 2005 luonnollisista syistä.

Filmografia 
The Dead Hate the Living! (2000) – Gaunt
Bubble Boy (2001) – Human Sasquatch
Men in Black II (2002)
House of 1000 Corpses (2003) – Tiny
Big Fish (2003) – Karl the Giant
Big Time (2004) – Richard Blunderbore
Planet of the Pitts (2004) – Toto
Constantine (2005) – Demon
ShadowBox (2005)
The Devil's Rejects (2005) – Tiny
Andre: Heart of the Giant (2008) -	André "The Giant" Roussimoff (roolin esittäminen jäi kesken kuoleman vuoksi)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset jättikasvuiset henkilöt
Vuonna 1973 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Syyrialais-ortodoksinen kirkko

Antiokian syyrialais-ortodoksinen kirkko (; ) on yksi orientaaliortodoksista kirkoista. Se katsoo jatkavansa apostoli Pietarin vuonna 37 perustaman Vähän-Aasian Antiokian seurakunnan ja patriarkaatin perinnettä. Aiemmin syyrialainen Antiokia on nykyisin Turkin aluetta, ja kirkon keskuspaikka on ollut vuodesta 1959 alkaen Syyrian Damaskoksessa .

Kirkkoa  johtaa keväästä 2014 alkaen Antiokian ja koko Idän syyrialainen patriarkka Ignatius Aphrem II Karim. Jäsenkuntaa on diasporassa olevien lisäksi Syyriassa, Libanonissa, Turkissa, Israelissa, Intiassa ja Latinalaisessa Amerikassa.


Intia

Suurin jäsenmäärä kirkolla on Intiassa (1,2 miljoonaa), jossa Antiokian syyrialaisen patriarkan alainen Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko vaikuttaa Lounais-Intian Keralan maakunnassa. Sen  paikallinen johtaja on katolikos Baselios Tuomas I. Se on yksi nk. tuomaskristittyjen kirkoista, jotka jatkavat alueelle jo ensi vuosisatojen aikana levinneen kristillisyyden perinnettä.

Keski-Amerikka
Antiokian syyrialais-ortodoksisella kirkolla on Pohjois- ja Etelä-Amerikassa vanhastaan seitsemän diasporassa olevien syyrialaisten arkkihiippakuntaa. Viime vuosina kirkkoon lukeutuvien määrä on kuitenkin kasvanut nopeasti Keski-Amerikassa, kun suuri määrä alkuperäisasukkaita, patriarkan mukaan jopa 800 000 aiemmin itsenäisen Guatemalan uudistuneen ekumeenisen katolisen kirkon jäsentä, on siirtynyt katolisen kirkon vaikutuspiiristä orientaaliortodoksisuuden yhteyteen Guatemalassa, Etelä-Meksikossa ja Yhdysvaltain lännessä. Samaan aikaan myös varsinaiset ortodoksiset kirkot ovat kasvaneet voimakkaasti Latinalaisessa Amerikassa.

Katso myös 
Syyriankielinen kristillisyys
Assyrialaiskristityt
Tuomaskristityt
Antiokian ja koko Idän kreikkalais-ortodoksinen patriarkaatti

Lähteet
Jacobite Syrian Christian Church Malankaran jakobiittisen  syyrialaisortodoksisen kirkon sivusto
Syriac Orthodox Church Receives as Many as 800,000 New Converts in Central America Standing Conference of Oriental Orthodox Churches, 6.5.2013

Viitteet

Aiheesta muualla 

Antiokian syyrialaisortodoksinen kirkko / Ortodoksi.net

Orientaaliortodoksinen kirkko
Kristinusko Syyriassa
Kristinusko Intiassa
Olhavanjoki (Ii)

Olhavanjoki tai Olhavajoki on 29 kilometrin pituinen joki, joka virtaa Iin kunnan alueella. Joen alkulähde kunnan itäosassa sijaitseva Kaihuajärvi, josta se laskee Perämereen. Joen putouskorkeus on 76,5 metriä ja keskivirtaama 3,5 m³/s. Joen varrella sijaitsevat Yli-Olhavan, Väli-Olhavan sekä lähellä jokisuuta Olhavan kylät.

Jokea on ruopattu 1975–1976 tulvien, ojituksen helpottamisen sekä viljelypinta-alan lisäämisen vuoksi. Ruoppauksen vuoksi joen suosto- ja suvantoalueet ovat muuttuneet merkittävästi. Suvanto-osuuksien vedentilavuus on pienentynyt ja vedenpinta on laskenut jopa kahdella metrillä.

Olhavanjoen vesistö (Perämeri)
Iin joet
Porvoon maalaiskunta

Porvoon maalaiskunta (lyh. Porvoon mlk, ) oli Itä-Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Porvoon kaupungista ja Porvoon maalaiskunnasta muodostettiin vuoden 1997 alussa uusi Porvoon kaupunki.

Porvoon maalaiskunta oli Porvoon kaupungin ympärillä sijainnut maalaiskunta. Se sijaitsi Porvoon seutukunnassa entisen Itä-Uudenmaan ja nykyisen Uudenmaan maakunnan alueella Uudenmaan läänissä. Muut naapurikunnat olivat Askola, Myrskylä, Pernaja, Pornainen ja Sipoo. Porvoon maalaiskunnan maapinta-ala oli ennen lakkautustaan 635,3 neliökilometriä (1.1.1996) ja väkiluku 22 160 henkeä (31.12.1995), joista 37,3 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Porvoon maalaiskunta oli kaksikielinen, kuten Porvoon kaupunki nykyään. Porvoon maalaiskunnalla ei ollut omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa, vaan sillä ja Porvoon kaupungilla oli yhteiset suomenkielinen seurakunta ja ruotsinkielinen tuomiokirkkoseurakunta.

Porvoon maalaiskunnassa ja Porvoon kaupungissa järjestettiin 28. tammikuuta 1996 kansanäänestys kuntaliitoksesta. 55,9 prosenttia Porvoon maalaiskunnan äänestäneistä ja 63,6 prosenttia Porvoon kaupungin äänestäneistä kannatti kuntaliitosta. Porvoon maalaiskunnassa äänestysprosentti oli 72,2 ja Porvoon kaupungissa 62,4.  Vaalitulosten mukaisesti Porvoon maalaiskunta muodosti silloisen Porvoon kaupungin kanssa 1. tammikuuta 1997 uuden kunnan nimeltä Porvoon kaupunki.

Porvoon maalaiskunnan alueen suurimmat taajamat ovat Eestinmäki, Gammelbacka, Hamari ja Tolkkinen. Kilpilahdessa sijaitsee valtakunnallisesti merkittävä öljynjalostamo sekä syväsatama. Myös Tolkkisten saha on alueelle merkittävä yritys. Näiden lisäksi alueella sijaitsee useita historiallisia kartanoita, joista tunnetuimmat ovat Haikon kartano, Kiialan kartano ja Sannäsin kartano. Porvoon maalaiskunnan alueella on myös paljon kesäasutusta.

Pellingin saaristossa sijainnut, vuonna 1835 rakennettu ja nykyisin raunioina oleva, ulkomuodoltaan pyöreä Glosholmin majakka on ollut Tove Janssonin kirjojen Muumitalon esikuva. Janssonilla oli kesämökki Porvoon ulkosaaristossa.

Kylät ja taajamat 

Ali-Vekkoski (Söderveckoski), Anttila, Emäsalo (Emsalö), Eestinmäki (Estbacka), Gammelbacka, Hamari, Ilola (Illby), Kardrag, Kerkkoo (Kerko), Kråkö, Kulloo (Kullo), Mikkelinkylä (Mickelsböle), Mustijoki, Pellinki (Pellinge), Tolkkinen (Tolkis), Uddas, Vessölandet, Voolahti (Vålax) ja Yli-Vekkoski (Överveckoski).

Nähtävyyksiä 

Porvoon maalaiskunnan entisellä alueella on nähtävyytenä mm. 
 Albert Edelfeltin ateljee.  
 Ilolan Postimäki

Tunnettuja henkilöitä Porvoon maalaiskunnasta 
 Lauri Lehtinen (1908–1973), kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja 5 000 metrin juoksussa
 Jussi Saramo (s. 1979), Vasemmistonuorten puheenjohtaja ja Vasemmistoliiton Porvoon kaupunginvaltuustoryhmän puheenjohtaja
Fredrik Thomas Adlercreutz (1793-1852), eversti, kreivi.
Emil Lampinen (1883-1961), suksitehtailija.
Raine (1912-1984) ja Simo Lampinen (s. 1943) moottoriurheilijoita ja vaikuttajia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Eugène Eyraud

Eugène Eyraud (1820 Saint-Bomet – 19. huhtikuuta 1868 Rapa Nui) oli ranskalainen lähetyssaarnaaja, joka tunnetaan parhaiten Pääsiäissaaren tutkijana. Hän oli ensimmäinen Pääsiäissaarelle lähetetty lähetyssaarnaaja. Eyraud löysi rongorongo-kirjoitukset ensimmäisenä eurooppalaisena 1860-luvulla.

Eyraud syntyi Ranskassa, mutta hän asettui myöhemmin Valparaísoon, Chileen. Sieltä hän lähti 1860-luvun alussa Pääsiäissaarelle, jossa hän kuoli vuonna 1868 tuberkuloosiin.

Lähteet 
Easter Island and its mysteries
Rongo Rongo Tablets

Ranskalaiset lähetyssaarnaajat
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1868 kuolleet
Radagast

Radagast Ruskea (quenyaksi Aiwendil, ’Se joka rakastaa lintuja’) oli yksi istarista, velhoista, J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa.

Elämäkerta
Radagast lähti Amanista Curumon (Sarumanin) kanssa Yavannan pyynöstä. Istari lähetettiin Keski-Maahan suojelemaan sitä Sauronin kasvavalta mahdilta, mutta Radagast ihastui eläimiin ja lintuihin, joita Keski-Maassa asui ja hylkäsi haltiat ja ihmiset ja vietti aikansa metsänelävien keskuudessa. Tästä hän sai nimensä, joka adûnaicissa, Númenorin kielessä, tarkoittaa ’eläintenhoivaajaa’. Radagast muutti asumaan Suureen Vihermetsään (myöh. Synkmetsä), Otavankalteen ja Vanhan Metsätien välille, paikkaan, jonka hän nimesi Rhosgobeliksi.

Radagast elokuvissa
Radagast esiintyy Peter Jacksonin ohjaamissa Hobitti-elokuvissa, joissa häntä esittää Sylvester McCoy. Hänellä on ruskea kaapu ja parta sekä hiuksissaan linnunpesä. Hän kulkee myös reellä, jota vetävät suurikokoiset jänikset.

Keski-Maan henkilöhahmot
Kuvitteelliset maagikot

pl:Majar#Aiwendil
Aino-Maija Luukkonen

Aino-Maija Luukkonen (s. 14. lokakuuta 1958 Pyhämaa) on Porin entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi virassa vuodesta 2004 lähtien. Vuonna 2022 Luukkonen jättäytyi pois Porin kaupunginjohtajan virasta ja hänen tilalleen uudeksi kaupunginjohtajaksi valittiin Lauri Inna

Koulutukseltaan Luukkonen on valtiotieteen lisensiaatti. Puoluetaustaltaan hän on sosiaalidemokraatti ja on naimisissa Harjavallan kaupunginjohtajana 1970- ja 1980-luvuilla toimineen maakuntaneuvos Antti Koskisen kanssa.  Luukkonen haki Oulun kaupunginjohtajan virkaa marraskuussa 2006, muttei kuitenkaan tullut valituksi tehtävään.

Johtamisongelmat
Luukkosen johtamistavasta on syntynyt Porissa ongelmia, joita piti käsitellä Porin kaupungille 50 000 euroa maksaneessa konsultin selvityksessä. Ainakaan julkisuuteen tuodussa raportissa ongelmia ei käsitelty. Selvityksen tekemiseen johtivat kaupungin palveluksesta eronneen kehittämispäällikön Timo Aron esittämät syytökset. Useita muitakin johtavia virkamiehiä on eronnut tehtävästään. Varsinainen raportti on salattu. Yhteenvedossa ehdotettiin muun muassa kaupunginhallitukselle päätoimista puheenjohtajaa ja kaupunginhallituksen kokouksiin pähkinätarjoilua. Ongelmat tulivat ensimmäisen kerran esille 2009, jolloin tehty ilmapiiritutkimus salattiin. Silloin ja myöhemmissäkin vaiheissa erottamista puuhanneet muuttivat mielensä.

Aikaisempia työtehtäviä 
Ennen siirtymistään Porin kaupunginjohtajaksi Luukkonen toimi:
 Lohjan kaupungin perusturvajohtajana 2003–2004 
 Porin kaupungin terveysviraston talouspäällikkönä 2001–2003 
 Turun kaupungin vanhustenhuollon kehittämispäällikkönä 1999–2001
 Vaasan yliopiston sosiaali- ja terveyshallinnon yliassistenttina 1998–1999 
 Harjavallan sairaalan kuntainliiton ja Satakunnan sairaanhoitopiirin kuntayhtymän eri tehtävissä 1985–1998.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Esittelysivu 

Porin pormestarit ja kaupunginjohtajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Rennes

Rennes (galloksi Resnn, ) on Ille-et-Vilainen departementin sekä Bretagnen pääkaupunki Ranskassa. Vuonna 2018 kaupungissa asui 217 728 asukasta. Siellä on mekaanista, elektronista, graafista ja autoteollisuutta. Kaupungin ensimmäinen yliopisto perustettiin vuonna 1735. Sen lisäksi kaupungissa ovat muun muassa rautatieristeys, arkkipiispanistuin ja oikeuspalatsi, joka on rakennettu 1618–1654.

Ranskan lisäksi seudulla puhutaan bretonia ja galloa.

Koulutus

Yliopisto 
Rennesin yliopisto 1
Rennesin yliopisto 2

Business School 
 Paris School of Business
 Rennes School of Business

Urheilu 
Jalkapallojoukkue Stade Rennais pelaa Ranskan pääsarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskan kaupungit
Ille-et-Vilainen kunnat