joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Autosan

Autosan on puolalainen linja-autoja valmistava yritys.
Se toimii Sanokissa Ala-Karpatian voivodikunnassa. Se on yksi Puolan vanhimpia yrityksiä, sen edeltäjä on perustettu 1832. Linja-autojen lisäksi se valmistaa  kalustoa puolustusvoimille. Yritys työllistää noin 900 henkeä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Autosan SA 
 Autosan Ruotsi

Puolalaiset yritykset
Linja-autonvalmistajat
Vankikarkurit

Vankikarkurit (Breakout Kings) on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ensi-ilta oli A&E-kanavalla 6. maaliskuuta 2011. Suomessa sarjan esitys alkoi 29. maaliskuuta 2012.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
A&E:n televisio-ohjelmat
Aichi B7A Ryūsei

Aichi B7A Ryūsei (, Aichi ryuusei-kanjou-kougeki-ki, , liittoutuneiden raportointinimi Grace) oli Aichi Kōkūkin valmistama kaksipaikkainen torpedo- ja syöksypommittaja, joka palveli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimissa toisessa maailmansodassa. Ryūsei suunniteltiin korvaamaan sekä Nakajima B6N Tenzan -torpedopommittaja että Yokosuka D4Y -syöksypommittaja.

Tyypin voimalaitteena oli 2 000 hevosvoiman kaksirivinen Nakajima NK9C Homare 12 -tähtimoottori, jonka kehitysongelmat viivästyttivät koneen tuotantoonsaattamista. Ensilento tapahtui toukokuussa 1942, mutta tuotanto päästiin aloittamaan vasta huhtikuussa 1944. Tukialuskäyttöön suunniteltu tyyppi oli sidottu sodan lopulla yksinomaan maatukikohtiin, sillä vihollinen oli upottanut kaikki Japanin lentotukialukset.

Historia 

Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat tilasi uuden tukialustoimintaan soveltuneen rynnäkköpommikoneen vuonna 1941 korvaamaan Nakajima B6N Tenzan -torpedopommittajat ja Yokosuka D4Y -syöksypommittajat. Aichi tarjosi ilmavoimille AM-23-malliaan, joka valittiin ja eteni tuotantoon. Muuten kokometallisesta rakenteesta poiketen koneen ohjainpinnat olivat kangaspinnoitetut.

B7A1-mallitunnuksella tunnetun prototyyppisarjan ensilento tapahtui toukokuussa 1942, mutta hankkeen etenemistä jarruttivat moottoria vaivanneet lastentaudit. Yhdeksän konetta käsittänyt prototyyppisarja rakennettiin Aichin tehtailla toukokuun 1942 ja helmikuun 1944 välillä. Moottorin aiheuttamien viivästysten seurauksena B7A2-tuotantomalli saatiin sarjatuotantoon vasta sodan loppupuolella huhtikuussa 1944. Sarjatuotantokoneita ehdittiin valmistaa 80 kappaletta Aichin tehtailla ja 25 kappaletta Nagasakin Sasebossa ja Ōmurassa sijainneilla 21. laivaston ilma-asetehtailla. Sarjatuotanto oli käynnissä Aichin tehtaalla toukokuusta 1944 heinäkuuhun 1945 ja Sasebon laivastoarsenaalin kuuluneella 21. laivaston ilma-asetehtaalla huhtikuusta 1944 elokuuhun 1945.

Tukialuskäyttöön suunniteltu tyyppi oli sidottu sodan lopulla yksinomaan maatukikohtiin, sillä vihollinen oli upottanut kaikki Japanin lentotukialukset.

Tekniset tiedot (B7A2)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aichi Kōkūkin ilma-alukset
Japanilaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Beratin maakunta

Beratin maakunta () on yksi Albanian 12:sta maakunnasta. Se sijaitsee maan keskiosassa; se on Albanian maakunnista ainoa, jolla ei ole yhteyttä merelle tai rajaa toisen valtion kanssa. Maakunnan pinta-ala on 1 798 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 141 944 (vuonna 2011).

Vuoden 2015 kuntauudistuksesta lähtien Berat on jaettu viiteen kuntaan: Berat, Kuçovë, Poliçan, Skrapar ja Ura Vajgurore.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Qarku Berat 

Albanian maakunnat
Dibërin maakunta

Dibërin maakunta () on yksi Albanian 12:sta maakunnasta. Se sijaitsee maan koillisosassa ja rajautuu idässä Pohjois-Makedoniaan. Maakunnan pinta-ala on 2 586 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 137 047 (vuonna 2011).

Vuoden 2015 kuntauudistuksesta lähtien Dibër on jaettu neljään kuntaan: Bulqizë, Dibër, Klos ja Mat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Qarku Dibër 

Albanian maakunnat
Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista

Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista on Albert Edelfeltin öljymaalaus vuodelta 1878. Sitä pidetään suomalaisen realistisen historiamaalauksen merkkiteoksena ja huipentumana. Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikaan sijoittuva maalaus kuvaa Kaarle-herttuaa tarttumassa Klaus Flemingin ruumiin partaan. Tapahtumapaikkana on Turun linnan Sturen kirkko. Arkku on avattu ja paikalla on myös vainajan leski Ebba Stenbock. Valo nostaa kuvan keskiosan tapahtumat esille samalla kun reunat jäävät varjoon.

Maalauksen aihe
Maalauksen aihe perustuu Zachris Topeliuksen Maamme kirjaan (1875) sisältyvään tarinaan. Sen mukaan Kaarle-herttua olisi vallattuaan Turun linnan syyskuussa 1597 avauttanut Flemingin arkun linnan kappelissa varmistaakseen tämän kuolleen, vetänyt vainajaa parrasta ja sanonut ”Jos nyt eläisit, ei pääsi olisi kovin lujassa”, mihin leski Ebba Stenbock oli vastannut ”Jos minun autuas herravainajani eläisi, ei Teidän armonne olisi koskaan päässyt tänne asti”. Tarina lienee vain osittain totta: Eräs aikalaislähde kyllä mainitsee Kaarlen avauttaneen Flemingin arkun Turun linnassa, tarttuneen ruumiiseen ja sanoneen, että olisi halunnut saada Flemingin elävänä käsiinsä, mutta parrasta vetämistä tai Kaarlen ja Ebba Stenbockin välistä sananvaihtoa ei mainita tunnetuissa aikalaislähteissä.

Maalauksen historia
Edelfeltin opiskeluaikana historiamaalaus oli auktoriteettien suosiossa, ja hänestä toivottiin merkittäviä isänmaallisia aiheita maalaavaa historiamaalaria. Edelfelt sai stipendin opiskellakseen historiamaalauksen keskuksessa Antwerpenin taideakatemiassa 1873. Hän siirtyi kuitenkin jo seuraavana vuonna Pariisiin taideakatemiaan, mutta jatkoi historiamaalauksen parissa Jean-Léon Gérômen johdolla.

Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista sai alkunsa Pariisissa. Edelfelt sai Pariisissa oppia myös Jules Bastien-Lepagelta, johon tutustuttuaan hän alkoi kuvata arkielämää ulkoilmamaalauksen hengessä. Bastien-Lepage kommentoi myös tätä maalausta, ja kehui keskeisten hahmojen kuvausta.

Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista otettiin hyvin vastaan Pariisin salongissa, vaikka historiamaalauksen aika oli varsinaisesti Pariisissa jo ohi. Tuolloin kuitenkin erilaiset kuolemaan liittyvät aiheet olivat muodissa. Kiinnostavimpana pidettyä ulkoilmarealismia Edelfelt pian sovelsikin Lapsen ruumissaatossa. Edelfelt ehti silti maalaamaan uransa alussa muitakin historiamaalauksia, kuten Kuningatar Blanka (1877), Poltettu kylä (1879) ja Porilaisten marssi (1892).

Maalaus hankittiin Ateneumin kokoelmiin pian sen valmistuttua, ja se sijoitettiin Turun linnaan vuonna 1960. Vuonna 2010 se sijoitettiin turvallisuussyistä lasivitriiniin linnan aulan ylätasanteelle. Taulu on vakuutettu usean miljoonan euron summasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Teos Atenemin sivuilla
 Harjoitelmia ja luonnoksia maalaukseen: , , 

Albert Edelfeltin maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Historiamaalaukset
Porilaisten marssi (maalaus)

Porilaisten marssi on Albert Edelfeltin guassimaalaus vuodelta 1892. Se on yksi tunnetuimmista suomalaisista historiamaalauksista. Maalauksen aiheena on J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden toiseen osaan sisältyvä samanniminen runo, jonka innoittajana taas on Porilaisten marssina tunnettu musiikkikappale.

Maalaus kuvaa marssivia Porin rykmentin rumpalipoikia. Edelfelt maalasi Porilaisten marssin nopeasti parin päivän aikana 1892 voimakkaita kokemuksia herättäneen isänmaallisen konsertin jälkeen.

Vastaanotto ja tulkintoja

Porilaisten marssi syntyi spontaanisti, ja se oli yksi syy, miksi Jac. Ahrenberg ehdotti Edelfeltille Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden kuvittamista. Ahrenberg esitti loistopainoksen kustantamista Söderström & Co:n yhtiökokouksessa syksyllä 1894, jossa ideaa kannatettiin. Runebergin Suomen sodasta 1808–1809 kertovat isänmaalliset runot olivat innoittaneet Edelfeltiä piirtämään aiheesta jo lapsena, joten tehtävä oli mieluisa.

Historiamaalauksessa nuorta Edelfeltiä oli haluttu aiemmin ohjata nimenomaan Runebergin aiheisiin -  Taideyhdistyksen puheenjohtajan Estlanderin sanoin hänen tuli kuvata ”se sankarimaailma, jonka Runeberg oli tehnyt runoissaan kuolemattomaksi”. Toive toteutui kuitenkin laajemmin vasta kuvitustyön myötä. Kirjankuvitusta ei tosin pidetty yhtä huomionarvoisena kuin suuria öljymaalauksia, mutta 1890-luvulla suhtautuminen kuvittamiseen muuttui arvostavammaksi. 

Porilaisten marssissa on läsnä aikansa ajatusmaailmaa. Kuvitusten tulkintaan vaikutti tuolloin sortokausi. Aihe oli ajankohtainen ja Edefeltin kuusivuotisen kuvitustyön aikana se muuttui päivänpolttavammaksi. Helmikuun manifesti vuonna 1899 toi lisäpontta. Sortokauden herättämä vastarinta yleensäkin tukeutui juuri Runebergin runoihin.

Maalauksessa näkyy myös ajan rotu- ja kieliajattelu. Edelfelt ei ollut yhtä jyrkkä svekomaani kuin Gobineaun ajatuksista kiinnostunut Jac. Ahrenberg, vaikka ajatteli samansuuntaisesti. Sivistyskansana ruotsalaisten katsottiin siirtävän perinnettä ja kulttuuria. Suomalaisten ja suomenruotsalaisten välille oletettu ero näkyy taidehistorioitsija Ville Lukkarisen mukaan Porilaisten marssissa, jossa ruotsalainen nuorukainen johtaa päättäväisenä suomalaista poikaa, joka on passiivinen ja tunteileva. Vaikka tämä ei teoksesta suoraan ilmene, etualan tiukkailmeinen nuorukainen on tulkittu Suomen ruotsinkielisen väestön ja hänen vierellään marssiva rauhallinen poika suomenkielisen väestön vertauskuvaksi.

Versiot

Vuonna 1892 valmistunut maalaus on Serlachius-museo Göstan kokoelmissa. Ateneumin kokoelmissa on teoksesta pienempi kopio vuodelta 1897–1900.

Muuta
Porin Itäpuistoon pystytettiin vuonna 1961 Kauko Räikkeen veistämä patsas Porilaisten muistomerkki (tunnetaan myös Rumpalipatsaana), joka jäljittelee Edelfeltin maalauksen hahmoja.

Lähteet

Albert Edelfeltin maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Historiamaalaukset
Mildred Pierce (minisarja)

Mildred Pierce on viisiosainen minisarja, jonka esitys alkoi HBO-televisiokanavalla 27. maaliskuuta 2011. Sarja on sovitus James M. Cainin samannimisestä romaanista vuodelta 1941. Sarjan ohjasi Todd Haynes ja sen pääosia näyttelevät Kate Winslet, Guy Pearce, Evan Rachel Wood ja Melissa Leo.

Kyseessä on toinen sovitus romaanista. Edellinen on vuonna 1945 ensi-iltansa saanut film noir -elokuva Mildred Pierce – amerikkalainen nainen, jonka pääosasta Joan Crawford sai Oscar-palkinnon.

Suomessa sarjaa ensiesitettiin Yle TV1:llä tiistai-iltaisin 17.4.–15.5.2012 ja uudelleen perjantaisin 30.5.–4.7.2014.

Näyttelijät

Palkintoja

Golden Globe 
 2012 – Paras naispääosa lyhytelokuvassa tai -sarjassa – Kate Winslet

Primetime Emmy 
 2011 – Paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa – Kate Winslet
 2011 – Paras miessivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa – Guy Pearce
 2011 – Paras casting minisarjassa, televisioelokuvassa tai erikoisjaksossa
 2011 – Paras Art Direction minisarjassa tai televisioelokuvassa
 2011 – Paras sävellys minisarjassa, televisioelokuvassa tai erikoisjaksossa

Screen Actors Guild 
 2012 – Paras naisnäyttelijä televisioelokuvassa tai minisarjassa – Kate Winslet

Satellite Awards 
 2011 – Paras televisioelokuva
 2011 – Paras naisnäyttelijä minisarjassa tai televisioelokuvassa – Kate Winslet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Minisarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Moshtagh Yaghoubi

Moshtagh ”Mosa” Hossein Yaghoubi (s. 8. marraskuuta 1994 Kabul, Afganistan) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura

Seurajoukkueura 

Hazaraperheeseen Kabulissa syntynyt Yaghoubi joutui pakenemaan viisivuotiaana perheensä kanssa Iraniin kun hänen kauppiaana työskennellyt isänsä Gholam Sakhi murhattiin kotipihalle Talibanin valtakaudella. Iranissa Yaghoubi pelasi jalkapalloa Teheranin kaduilla serkkujensa kanssa, mutta aloitti joukkueessa vasta tultuaan pakolaisena Suomeen vuonna 2006. Junioritasolla Yaghoubi edusti Haukivuoren Palloa, Mikkelin Palloilijoita, Helsingin Jalkapalloklubia ja Pallokerho-35:a ennen kuin hän vuonna 2011 siirtyi FC Hongan organisaatioon. Hongassa Yaghoubi ehti kolmen kauden aikana saavuttaa Suomen Cupin voiton 2012 ja Veikkausliigan hopeaa 2013.

Talvella 2014 Yaghoubi kävi Dynamo Moskovan testileirillä, jonne hänen spekuloitiinkin siirtyvän, mutta Yaghoubi teki kuitenkin sopimuksen latvialaiseen Spartaks Jūrmalaan. Helmikuun lopussa Yaghoubi siirtyi Spartaks Jūrmalasta lainalle Dynamo Moskovaan loppukauden ajaksi. Hongan mukaan siirto Latviaan tapahtui, jotta Yaghoubista voitaisiin maksaa pienempi kasvattajarahakorvaus.

Hän pelasi myös viisi futsal-ottelua kaudella 2015–2016 Someron Voimassa.

Yaghoubi allekirjoitti tammikuussa 2016 ammattilaissopimuksen ja siirtyi ulkomaille pelaamaan jalkapalloa. Maaliskuussa 2016 hän palasi Spartaks Jūrmalaan, mutta vielä maaliskuun aikana hänet lainattiin Šahtjor Karagandaan. Marraskuussa 2016 hän teki kahden vuoden sopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. HJK ja Yaghoubi purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä 16. lokakuuta 2018.

Kaudella 2019 Yaghoubi pelasi Veikkausliigaa SJK:ssa. Sopimus kuitenkin purettiin ennen kauden päätöstä. Pelaamissaan 18 ottelussa Yaghoubi onnistui maalinteossa vain yhden kerran. 

Seuraavan kahden kauden (2020–2021) ajan Yaghoubi pelasi HIFK:n riveissä ennen siirtoaan AC Ouluun kaudeksi 2022. Yaghoubi siirtyi loppukaudeksi 2022 lainalle SJK:on omasta pyynnöstään. Siirron taustalla olivat Yaghoubin ja AC Oulun päävalmentaja Ricardo Duarten tulehtuneet välit. Kauden päätteeksi AC Oulu ja Yaghoubi purkivat sopimuksensa.

Maajoukkueura 

Yaghoubi on saanut Suomen kansalaisuuden ja hän on edustanut Suomen juniorimaajoukkueita ja B-maajoukkuetta. Yaghoubi valittiin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen otteluun Valko-Venäjää vastaan 8. kesäkuuta 2013. Myöhemmin hänet nimettiin myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Yaghoubi oli mukana myös Suomen B-maajoukkueessa Meksikoa vastaan.

Koska Yaghoubilla on myös Afganistanin kansalaisuus, hän olisi voinut pelata myös Afganistanistanin maajoukkueessa. Hän teki kuitenkin debyyttinsä Suomen  A-maajoukkuessa 24. maaliskuuta 2017 Turkkia vastaan.

Tilastot 

Päivitetty 1. tammikuuta 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Afganistanilaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Losail International Circuit

Losail International Circuit on moottorirata Al-Dayyanin kunnassa Qatarissa.

Historia 
Losail International Circuit valmistui vuonna 2004, josta lähtien radalla on järjestetty vuosittain MotoGP-osakilpailu. Vuonna 2007 radalle asennettiin valaistus iltakisoja varten. MotoGP-historian ensimmäinen iltakilpailu oli vuoden 2008 Qatarin Grand Prix. Vuodesta 2007 lähtien Qatarin osakilpailu on myös aloittanut MotoGP-kauden.

Helmikuussa 2009 radalla järjestettiin Aasian GP2-sarjan iltakilpailu, joka korvasi sarjan joulukuussa tulvien vuoksi peruutetun Dubai Autodromen toisen kilpailun. Pitkän kisan voittajaksi selviytyi saksalainen Nico Hülkenberg, kun lyhyemmän sprinttikilpailun voitti meksikolainen Sergio Pérez.

Syyskuussa 2021 vahvistettiin, että radalla ajetaan Formula 1 -sarjan osakilpailu Qatarin Grand Prix kaudella  ja sopimus on 11-vuotinen.

Voittajat

Formula 1

Aasian GP2

Lähteet 
Losail International Circuit Formula1.com 
WTCC Race of Qatar fiawtcc.com 
Commercial Bank Grand Prix of Qatar MotoGP.com 
Round 13 - Gaerne Qatar Round WorldSBK.com

Viitteet 

Qatarin moottoriradat
Formula 1 -radat

Lusail
Barnett Newman

Barnett Newman (synt. Baruch Newman, 29. tammikuuta 1905 New York, Yhdysvallat — 3. heinäkuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jota pidetään eräänä abstraktin maalaustaiteen merkittävimmistä edustajista kotimaassaan toisen maailmansodan jälkeen. Newmanille tunnusomaista ovat pelkistetyt maalaukset, joissa usein ohut pystysuora viiva lävistää laajan, yksivärisen kuvapinnan.

Tausta
Baruch Newman syntyi puolalaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa. Hän opiskeli Art Students League of New Yorkissa vuosina 1922–1926 sekä City College of New Yorkissa, josta hän valmistui 1927. Työskenneltyään aluksi isänsä vaateliikkeessä, hän alkoi vähitellen päätoimiseksi taidemaalariksi 1930-luvulla.

Ura
Newman oli yksi Subject of the Artist -taidekoulun perustajista yhdessä William Baziotesin, Robert Motherwellin ja Mark Rothkon kanssa. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1948 pitäen avoimia luentoja ja kokoontumisia muille taiteilijoille.

Newman kehitti mystisen abstraktien tyyliä 1940-luvulla ja hänen läpimurtonaan pidetään maalausta Onement I vuodelta 1948. Maalauksessa oranssi viiva lävistää pystysuorassa tummanpunaisen kuvapinnan. Tästä geometrisesta tyylistä tulikin Newmanin tavaramerkki. Newmanin ensimmäinen oma taidenäyttely New Yorkissa vuonna 1950 herätti jopa vihamielisyyttä, eikä hänen taidettaan aina ymmärretty. 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Newmanin työt alkoivat kuitenkin vaikuttaa muihinkin taiteilijoihin, kuten Ad Reinhardtin, Clyffort Stillin, Frank Stellan sekä Larry Poonsin tuotantoon. Lopullisesti Newmanin maineen vahvisti 14 maalauksen sarja, Stations of the Cross (1966), joka on esillä New Yorkin Solomon R. Guggenheim -museossa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät
Schuyler Grant

Schuyler Grant on näyttelijä, joka näytteli Anna Shirleyn parasta ystävää Diana Barrya Anna ystävämme -televisiosarjassa.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Certina

Certina Kurth Frères SA (puhekielessä Certina) on sveitsiläinen luksuskellojen valmistaja. Adolf ja Alfred Kurthin perustivat Certinan 1888 ja se kuuluu nykyisin Swatch Groupiin.

Historia
Veljekset Adolf ja Alfred Kurth avasivat 1888 koneisto- ja varaosatehtaan Grencheniin Sveitsiin. Vuonna 1906 he alkoivat tuottaa kokonaisia kelloja nimellä Grana. Vuonna 1939 valmistajan nimeksi vaihtui Certina. Ensimmäisen automaattikoneiston, KF 360, tuotanto alkoi vuonna 1947. Neljä vuotta tämän jälkeen Certinan ensimmäinen roottorimallinen automaatti tuli tuotantoon. Vuonna 1954 Certina alkoi toimittaa automaattikoneistojaan yhdysvaltalaiselle Hamilton Watch Company -kellovalmistajalle.

Vuonna 1983 Certina liittyi Swatch Groupiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Certinan kotisivut

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Le Locle
Grenchen
Mitsubishi Ki-67 Hiryū

Mitsubishi Ki-67 Hiryū (, , virallisesti ”Tyypin 4 raskas pommittaja”, , liittoutuneiden raportointinimi Peggy) oli Japanin toisessa maailmansodassa käyttämä keskiraskas pommikone. Mitsubishi Ki-67 käytti kahta kaksirivistä ja 18-sylinteristä Mitsubishi Ha-104 -tähtimoottoria, joiden antama teho oli 1 900 hv.

Chant kuvailee konetyypin olleen japanilaisten käyttämistä kaikkein edistyneimpiä. Hyötykuorma oli hieman toisia vastaavia tyyppejä suurempi, puolustusaseistus sekä panssarointi suunnilleen riittävää. Myös koneen saavuttama huippunopeus oli joitakin muita konetyyppejä korkeampi.

Mitsubishi Ki-67 Hiryūn valmistusohjelma pitkittyi, koska Japanin armeija halusi käyttöönsä useita versioita. Versiointi pitkitti suunnittelua ja tuotannon aloittamista. Lopulta vain noin 700 lentokonetta valmistui. Loppuvaiheiden ratkaisutaisteluissa tätäkin konetta käytettiin kamikaze-tehtävissä räjähtein lastattuna.

Tekniset tiedot

Lähteet
Mondey, David: Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II, 2002 (ensipainos 1984, London, England) s. 213-214  ISBN 0-7858-1363-2

Viitteet

Aiheesta muualla
Mitsubishi Ki-67 Hiryu "Flying Dragon"
Japan's Mitsubishi Ki-67 Hiryu
Century of Flight: Mitsubishi Ki 67 Peggy 
Virtual Aircraft Museum: Mitsubishi Ki-67 Hiryu / PEGGY

Ki-67 Hiryū
Japanilaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Tissot

Tissot on sveitsiläinen luksuskellojen valmistaja, jonka perusti Charles-Félicien Tissot ja hänen poikansa Charles-Émile Tissot Le Loclessa vuonna 1853. Tissot kuuluu nykyisin Swatch Groupiin.

Historia
Tissot alkoi valmistaa kelloja Le Loclen kaupungissa vuonna 1853. Vuosien 1860 ja 1875 välillä yritys teki myös mm. kellosepän työkaluja, avaimia, medaljonkeja, solmioneuloja ja jopa partakoneen teriä. Merkistä tuli nopeasti tunnettu kronografeistaan, jotka tulivat markkinoille vuonna 1883. Tissot oli ensimmäinen yritys, joka aloitti taskukellojen massatuotannon. Vuonna 1930 Tissot valmisti myös ensimmäisenä kellon, johon maan magneettikentät eivät vaikuttaneet. Tissot oli ensimmäinen valmistaja, joka valmisti rannekelloja muovista (IDEA 2001 vuonna 1971), kivestä (graniittikello vuonna 1985), helmiäisestä (helmiäiskello vuonna 1987) ja puusta (puukello vuonna 1988).

Tissot on kuulunut Swatch Groupiin vuodesta 1983.

Virallinen ajanottaja
Tissot on ollut virallinen ajanottaja vuosia monissa suurissa urheilutapahtumissa, muun muassa Moto GP:n, FIM Superbiken, FIBAn, AFL:n, CBA:n, pyöräilyn ja miekkailun kilpailuissa.

Tissot kellomallisto

Racing Touch
Sailing T-Touch
SeaTouch
T-Touch Expert
T-Touch
T-Touch II
T-Race MotoGP
T-Race
T-Navigator 3000
T-Sport
T-One
Quadrato
TXL & TXS
PRS 516
PRS 200
PRC 200 Chronograph
PRC 200
PRC 100
PR 100
PR 50
Bascule
Six-T
T-Wave
Ice-T
Equi-T
Diver Seastar Automatic 1000
Seastar 660
Seastar 7
Seastar 2
Bellflhour
Flower Power
V8
Cocktail
Le Locle
Heritage
T-Lord
LOVE T-TOUCH
Stylist BB
High-T
Visodate

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tissot’n viralliset kotisivut
 Taustatietoa Tissot’sta
 http://www.t-touch.com/

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Le Locle
Mathey-Tissot

Mathey-Tissot on itsenäinen sveitsiläinen arvokellojen valmistaja, jonka Edmond Mathey-Tissot perusti vuonna1886.

Historia
Edmond Mathey-Tissot perusti yrityksensä Les Ponts-de-Martelin kylään vuonna 1886. Hän aloitti erikoistumalla monimutkaisiin varsinkin repeater-tyylisiin taskukelloihin, jotka näyttävät minuutit ja vaihtoehtoisesti tunnit tai tunnin neljäsosat. Pian yritys alkoi tehdä kronografeja ja voitti lukuisia palkintoja.

Toisen buurisodan alkaminen vuonna 1899 johti yrityksen laajentumiseen, ja yritys avasi uuden tehtaan. Eräs skotlantilainen aatelismies tilasi poikansa rykmentin miehille jopa 2 500 repeater-kelloa, joista kultaiset annettiin upseereille ja hopeiset muille.

Nimi "E. Mathey-Tissot & Co." suojattiin tuotemerkkinä Yhdysvalloissa vuonna 1937.

Elvis Presley osti vuosina 1969 ja 1970 useita kymmeniä muokattuja Mathey-Tissotin automaattikelloja lahjaksi ystäville, perheelle ja henkilökunnalleen, jotta tunnistettaisiin ne, joilla oli oikeus päästä Presleyn konsertteihin ja kiertueelle.

Nykypäivänä
Nykyisin Mathey-Tissotin kelloja valmistetaan kvartsi- ja mekaanisilla koneistoilla.

Mathey-Tissotin nimi on rekisteröity Maailman henkisen omaisuuden järjestössä yritykselle E. Mathey-Tissot & Co SA, of Boulevard de Pérolle, Fribourg, Switzerland.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
- Mathey-Tissot Swiss-watches.comissa 

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Longines

Longines on sveitsiläinen Auguste Agassizin vuonna 1832 perustama luksuskellojen valmistaja, joka kuuluu nykyisin Swatch Groupiin. Sen "siivitetty tiimalasi" -logo on vanhin kellovalmistajalle rekisteröity.

Historia

Longines perustettiin Sveitsin Saint-Imierissä vuonna 1832 nimellä Compagnie des Montres Longines Francillon S.A. Vuonna 1847 Agassizista tuli yrityksen ainoa omistaja ja yrityksen nimeksi muutettiin Agassiz & Compagnie. Vuonna 1852 hänen veljenpoikansa Ernest Francillon liittyi yritykseen. 1850-luvulla Francillon otti yrityksen haltuunsa ja keskittyi kasvattamaan sitä sekä parantamaan kellojen laatua ja designia. 

Vuonna 1862 Francillon nimesi yrityksen Ancienne Maison Auguste Agassiz, Ernest Francillon, successeur’ksi. Vuonna 1866 Francillon rakennutti uuden tehtaan ja sai näin keskitettyä koko tuotannon yhden katon alle. Tätä paikkaa kutsuttiin nimellä Les Longines.  

Kehittääkseen koneistoja Francillon palkkasi nuoren insinöörin, Jacques Davidin. Tästä alkoi onnistunut kehitys ja vuonna 1911 yrityksellä oli yli 1 100 työntekijää ja sen kelloja myytiin ympäri maailmaa.  Tekninen kehitys toi tulosta ja Longinesin kellot voittivat monia palkintoja. 

Vuonna 1972 Longines oli ensimmäinen kellovalmistaja, joka toi LCD-näyttöisen kellon kuluttajamarkkinoille.  

19. helmikuuta vuonna 2001 Longines juhlisti 30:ttä miljoonaa valmistamaansa kelloa.

Aiheesta muualla

Longinesin viralliset sivut

Lähteet

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Saint-Imier
Rado

Rado on sveitsiläinen luksus- ja arvokellojen valmistaja. Se on tunnettu naarmuuntumattomista materiaaleistaan. Nykyisin yritys tuottaa noin puoli miljoonaa kelloa vuodessa, noin 470 työntekijän voimin. Rado kuuluu sveitsiläiseen Swatch Groupiin.

Historia
Veljekset Fritz, Ernst ja Werner Schlup perustivat vuonna 1917 Schlup & Co -nimisen yrityksen. Vuonna 1957 yrityksen nimi muutettiin Rado Uhren AG:ksi. 

Rado toi vuonna 1962 ensimmäisen naarmuuntumattoman kellon markkinoilla. 1980-luvun alussa Rado alkoi käyttää kelloissaan keraamisia materiaaleja. Myöhemmin Rado alkoi valmistaa keinotekoisesta timantista tehtyä V10K-kelloa.

Aiheesta muualla
- Radon viralliset sivut

Lähteet

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Breguet

Breguet on ranskalainen, Abraham-Louis Breguetin vuonna 1775 perustama luksuskellojen valmistaja. Vuodesta 1976 Breguet on kuulunut sveitsiläiseen Swatch Grouppiin ja nykyisin Breguetin kellot valmistetaan Vallée de Jouxissa, Sveitsissä. Breguet on yksi vanhimmista olemassa olevista kellovalmistajista ja sitä pidetään yhtenä kellotekniikan pioneerinä. Yrityksen merkittävin keksintö lienee Abraham-Louis Breguetin keksimä Tourbillon. 

Ludvig XVI ja hänen kuningattarensa olivat aikaisia Breguetin ihailijoita. Jokainen hänen kellonsa demonstroi uusinta horologista keksintöä ja mekaanista osaamista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Breguetin viralliset sivut

Ranskalaiset teollisuusyritykset
Kellonvalmistajat
Kellomerkit
Omega SA

Omega SA on sveitsiläinen, vuonna 1848 perustettu luksus- ja arvokellojen valmistaja. Omegan Speedmaster professional -kello oli yhdysvaltalaisten astronauttien käyttämä kello ja ensimmäinen rannekello kuussa. Omegan Seamaster-kello on myös ollut James Bondin kellona elokuvissa.

Vuodesta 1998 Omega on kuulunut sveitsiläiseen Swatch Groupiin.

Historia
Vuonna 1848 23-vuotias Louis Brandt perusti La Chaux-de-Fondsiin taskukelloja valmistavan yrityksen.  Louis Brandt kuoli vuonna 1879, ja hänen kaksi poikaansa ottivat toiminnan haltuun. 

Vuonna 1892 yritys valmisti ensimmäisen repeater-kellon. Vuonna 1909 Omegan kelloa käytettiin kansainvälisessä kuumailmapallorallissa, Gordon-Bennett Cupissa. Vuonna 1929 Omega valmisti ensimmäisen iskunkestävän kellon. Vuonna 1932 Omegan kelloa käytettiin ensimmäisen kerran olympialaisten virallisena ajanmittausvälineenä.

Kellojen arvo
Tampereella järjestettiin 18. maaliskuuta 2018 huutokauppa, jossa myytiin kaksi Omegan Speedmaster -rannekelloa. Ne olivat voittokelloja Pohjois-Päijänteen 10-vuotisjuhla-ajoista Jyväskylässä vuonna 1959, jolloin kellon arvo oli 40 000 markkaa. Kilpailun voittaneen Martti Mäkisen kello huudettiin 36 000 eurolla ja hänen kartturinsa Yrjö Paalasen kello huudettiin 43 000 eurolla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Omegan kotisivut
Omega Swatch Groupin sivustolla

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
La Chaux-de-Fonds
Nakajima B6N Tenzan

Nakajima B6N Tenzan (jap. 中島 B6N 天山, , liittoutuneiden raportointinimi Jill) oli japanilaisen Nakajiman valmistama torpedopommittaja, joka osallistui Tyynenmeren sotaan toisessa maailmansodassa. Tyyppi kehitettiin aiemman Nakajima B5N:n korvaajaksi, ja oli sitä huomattavasti suorituskykyisempi paremman voimalaitteen ansiosta. Prototyyppi lensi ensilentonsa keväällä 1941, mutta sarjatuotantokoneet saatiin palvelukseen vaikeuksien kautta vasta loppuvuodesta 1943. Konetyyppiä valmistettiin noin 1 300 kappaletta kahtena päätuotantoversiona.

Historia 

Nakajima käynnisti B5N-mallin seuraajaksi suunnitellun B6N Tenzanin kehityksen vuonna 1939 asetettujen vaatimusten pohjalta. Uusi kone muistutti edeltäjäänsä monella osa-alueella, mutta tehokkaampi voimalaite nosti sen suorituskykyä merkittävästi edeltäjäänsä nähden. Tenzan oli esimerkiksi noin 100 km/h nopeampi edeltäjäänsä verrattuna.

Ensimmäinen tyypin kahdesta prototyypistä teki ensilentonsa keväällä 1941, mutta konetyyppiä vaivanneiden ongelmien ratkominen vei kauan aikaa. Mallitunnuksella B6N1 tunnettu ensimmäinen tuotantomalli saatiin palveluskäyttöön vasta loppuvuodesta 1943. B6N1:ssä käytettiin 1 870 hevosvoiman (1 394 kW) Nakajima NK7A Mamoru 11 -tähtimoottoria, ja niitä valmistettiin kaikkiaan 133 kappaletta. Moottorityypin jatkokehityksen peruuttaminen pakotti Nakajiman vaihtamaan Tenzanin voimalaitteen hieman heikompitehoiseen 1850 hevosvoiman Mitsubishi MK4T Kasei 25 -tähtimoottoriin B6N2-tuotantoversiossa, jota valmistettiin kaikkiaan 1 133 kappaletta kahtena alatyyppinä. Konetyypistä suunniteltiin myös B6N3-versio, josta kaavailtiin maatukikohdista toimivaksi kykenevää, mutta malli ei edennyt tuotantoon.

Konetyypin hyödyntäminen jäi heikolle tasolle Japanin ilma-asetta sodan lopulla vaivanneen lentäjäpulan seurauksena.

Tekniset tiedot (B6N2)

Lähteet

Aiheesta muualla

Century of Flight: Nakajima B6N Jill 
Virtual Aircraft Museum: Nakajima B6N Tenzan / JILL

B6N
Japanilaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Dubrovnik-Neretva

Dubrovnik-Neretva (Dubrovačko-neretvanska županija) on piirikunta Kroatiassa Dalmatian suuralueella. Se on Kroatian eteläisin piirikunta. Vuoden 2018 arvion mukaan Dubrovnik-Neretvassa asui 121 425 asukasta ja sen pinta-ala on 1 781 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Dubrovnik. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Korčula, Metković, Opuzen ja Ploče.

Piirikunnan eteläosa, jossa Dubrovnikin kaupunki sijaitsee, muodostaa Kroatian manneralueen eksklaavin. Sitä erottaa muusta Kroatiasta Bosnia-Hertzegovinan kuuluva rannikkokaistale Bosnia-Hertsegovinan federaation Hertsegovina-Neretvan kantonin Neumin kunnassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Piirikunnan kotisivut

Kroatian piirikunnat
Enklaavit ja eksklaavit
Stambolijski

Stambolijski () on kaupunki Plovdivin alueella Etelä-Bulgariassa. Se nimettiin vuonna 1979 Bulgarian entisen pääministerin Aleksandăr Stambolijskin mukaan. Kaupungin nimi oli alkujaan Gara Kritšim.

Bulgarian kaupungit
Philip Boyce

Philip Boyce (s. 25. tammikuuta 1940) on irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin paljasjalkaisten karmeliittojen papiksi 17. huhtikuuta 1967 ja nimitettiin Raphoen piispaksi 29. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge María Mejía, jota avustivat Emanuele Gerada ja Séamus Hegarty.

Lähteet 

Irlantilaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Molossian tasavalta

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="4" style="float: right; width: 300px; margin: 0 0 1em 1em; border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|+ style="font-size: 160%; margin-left: inherit;" | Molossian tasavalta|-
| colspan="2" align="center" |  Molossian lippu
|-
| colspan="2" align="center" |  Molossian vaakuna
|-
| colspan="2" align="center" style="font-size:95%" | Motto: Nothing Ventured, Nothing Gained
|-
| Valtiotyyppi:| Mikrovaltio
|-
| Sijainti:| Dayton, Nevada
|-
| Hallitsijat:| presidentti Kevin Baugh
|-
| Hallitusmuoto:| tasavalta
|-
| Kieli:| englanti
|-
| Valuutta:| Valora
|-
| Asukasluku:| 34 (2022)
|-
|}Molossian tasavalta' () on Nevadan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva tunnustamaton mikrovaltio. Nimi Molossia on johdettu espanjankielisestä pientä kivistä kukkulaa tarkoittavasta sanasta morro. Mikrovaltio käsittää 2,5 hehtaarin kokoinen maa-alueen, jolla sijaitsevat Baughin perheen asunto sekä useita Molossian tasavaltaan liittyviä rakennelmia kuten sotamuistomerkki, tuulivoimala ja tulliasema.

Idea Molossian tasavallan perustamiseksi keksittiin jo vuonna 1977, jolloin Baugh yhdessä ystävänsä kanssa perusti Vuldensteinin suurtasavallan. Baugh'n ystävän vetäytyessä mikrovaltiotoiminnasta hän perusti Vuldensteinin raunioille Molossia-nimisen mikrovaltion. Molossia on suvereeni, itsenäinen kansallisvaltio, jota ympäröi Yhdysvallat. 

Molossiassa käyvät turistit saavat vierailla maassa vain 45 minuuttia kerrallaan ja tarvitsevat passin maahanpääsyä varten. Molossia väittää olevansa sodassa Saksan demokraattisen tasavallan kanssa vuodesta 1983 lähtien.

 Populaarikulttuurissa 
Molossian tasavalta esiintyi That Guy with the Glasses -verkkosivuston tuottamassa elokuvassa Kickassia''.

Aiheesta muualla 

 Molossian tasavallan viralliset sivut

Mikrovaltiot
Nevadan maantiede
Gălăbovo

Gălăbovo () on kaupunki Stara Zagoran alueella eteläisen Bulgarian keskiosassa. Asukkaita kaupungissa on 8 425, joista naisia on 4 177 ja miehiä 4 248 (31.12.2010).

Balkanin suurin energiantuotantolaitos Maritsa Iztok sijaitsee Gălăbovon kunnan alueella.

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Eino Grön laulaa tangoja

Eino Grön laulaa tangoja on suomalaisen Eino Grönin kokoelma-albumi vuodelta 1967.

Kappaleet 
 El Choclo, (Villoldo, Ángel)
 Unhoita menneet (Andreševski, B. L.)
 Uno, (Mores, Marianito)
 Aron kuu (Solovjov-Sedoi, Vasili)
 Valkea sisar (Jäppilä, Martti)
 Karnevaalitango (Kärki, Toivo)
 Syksyinen kaipaus (Mononen, Unto)
 Avant de mourir, (Boulanger, Georges)
 Argentiinalaisen tango (Kärki, Toivo)
 Ruhtinaan viulu (Tynnilä, Valto)
 Suvesta syksyyn (Mononen, Unto)
 Venäläinen tango (Kärki, Toivo)
 Poema, (Melfi, Antonio Mario)
 Illan viimeinen tango (Kärki, Toivo)

Vuoden 1967 kokoelma-albumit
Eino Grönin kokoelma-albumit
Romanttinen Eino Grön

Romanttinen Eino Grön on suomalaisen Eino Grönin kokoelma-albumi vuodelta 1974.

Kappaleet 
 Papillon
 Kun rakastun
 Päivät kuin unta
 Vielä mä palaan
 Niin teen
 Kun paljon antaa
 Minun tieni
 Silmäsi odottavat minua
 Jos saisin nyt maan
 Kukat kauniit aamuin sulle toisin
 Aamuun on aikaa tunti vain
 Peyton Place

Vuoden 1974 kokoelma-albumit
Eino Grönin kokoelma-albumit
Merellä ja kotisatamassa

Merellä ja kotisatamassa on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 1983.

Kappaleet
 Stormskärs Maja, (Mårtenson, Lasse)
 Kotimaani tähdet (Heimat deine Sterne) (Bochmann, Werner & Knauf, E.)
 Afton på Solvik (Walter, Andrew)
 Satama (Kärki, Toivo)
 Laivani lähdössä on (Skibet skall sejle i nat) (Fiehn-Poeten, Erik)
 Meri (La Mer) (Trenet & Lasry)
 Toiset meistä (Lehtinen, Rauno)
 Kaukomaita kohti (Jäppilä, Martti)
 Red sails in the sunset, (Williams, Hugh)
 Seemann, (Scharfenberger, Werner)
 Kolin vaaroille (Kärki, Toivo)
 Suuri päivä (Den stora dagen) (Borg, Benny)

Vuoden 1983 albumit
Eino Grönin albumit
Meidän tangomme

Meidän tangomme on suomalaisen Eino Grönin kokoelma-albumi vuodelta 1981.

Kappaleet 
 Kun luonas oon (alkup. Meanwhile)
 En ole katsonut toista sen jälkeen
 On elon retki näin
 Meidän tangomme
 Tänään toisin on
 Kukkian kutsu
 Kuin pieni laulu
 Tahdon sinut vain
 Näkemiin Moskova (alkup. Do Svidanja, Moskva)
 Yön laulu
 Jäljet hiekassa (alkup. La Playa)
 Tule (alkup. Salut)

Vuoden 1981 kokoelma-albumit
Eino Grönin kokoelma-albumit
Pöytyän Urheilijat

Pöytyän Urheilijat on pöytyäläinen urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1945 ja se on koko historiansa ajan toiminut yleisseurana. Nykyisin seuran lajivalikoimaan kuuluvat pesäpallo, salibandy, yleisurheilu ja hiihto. Pesäpallotoiminnasta vastaa vuonna 1955 seuran alajaostoksi perustettu Loukonkulman Lukko.

Junioritoiminta

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Pöytyä
Naisten Superpesis-seurat
Alfatar

Alfatar () on kaupunki Silistran alueella Bulgarian koillisosassa. Asukkaita kaupungissa on 1 668, joista naisia on 832 ja miehiä 836 (31.12.2010).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian kaupungit
Ivailovgrad

Ivailovgrad () on kaupunki Haskovon alueella Kaakkois-Bulgariassa. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 3 233 asukasta.

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Elena (Bulgaria)

Elena () on kaupunki Veliko Tărnovon alueella Balkanvuorilla Keski-Bulgariassa. Elenan kunnan alueella asuu 9 635 asukasta (2011). Elena oli kansallisromanttisen Bulgarian renessanssin keskus 1700–1800 luvuilla. Kunnan seutu on tunnettu elenski but nimisestä perinneruuasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Elenan kotisivut

Bulgarian kaupungit
Zavet

Zavet () on kylä ja kunta Razgradin alueella Koillis-Bulgariassa. Kunnan pinta-ala on 274 neliökilometriä. Vuoden 2018 arvion mukaan kunnassa oli 9 327 asukasta ja Zavetin kylässä 2 709 asukasta.

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Biker Mice from Mars (albumi)

Biker Mice from Mars on vuoden 1993 Prätkähiiret televisiosarjan albumi. MCA/Gasoline Alley julkaisi levyn vuonna 1993. Musiikin sävellyksestä vastasi Will Anderson ja laulusta Jeff Scott Soto. Myös sarjaa käsikirjoittaneet Rick Ungar ja Tom Tataranowicz osallistuivat sanoituksien tekemiseen.

Kappaleet

Kokoonpano
Jeff Scott Soto – laulu
Will Anderson – kosketinsoitin, kitara, ohjelmointi, taustalaulu
Burleigh Drummond – rummut
Basil Fung – rytmikitara
Lance Morrison – basso
Michael S. Plodene Thompson – Hammond B-3, piano
Terry Wilson – taustalaulu

Lähteet

Prätkähiiret
Vuoden 1993 albumit
Ihtiman

Ihtiman () on kaupunki ja kunta Sofian alueella Länsi-Bulgariassa. Kunnan asukasluku on 17 732 (vuonna 2011). Ihtiman sijaitsee Sredna Gora ja Rilavuorten välisellä ylängöllä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bulgarian kaupungit
Osallistuva budjetointi

Osallistuva budjetointi on demokraattisen keskustelun ja päätöksenteon prosessi. Taustalla on ajatus osallistuvasta demokratiasta, jossa tavalliset ihmiset päättävät, miten kunnan tai valtion käytössä olevia julkisia varoja jaetaan ja käytetään. Osallistuva budjetointi antaa ihmisille mahdollisuuden määritellä, keskustella ja priorisoida julkisia kulutuskohteita. Samalla se antaa ihmisille valtaa tehdä todellisia päätöksiä ja päättää, kuinka rahaa käytetään.

Ensimmäistä kertaa osallistuvaa budjetointia, jossa asukkailla oli suoraa budjettivaltaa käytettiin Porto Alegren kaupungissa Brasiliassa vuonna 1989. Sen jälkeen osallistuvan budjetoinnin menetelmiä on käytetty ja edelleen kehitetty sadoissa kaupungeissa muun muassa Venezuelassa, Kanadassa, Espanjassa, Ranskassa, Chilessä ja Iso-Britanniassa.

Osallistuva budjetointi Suomessa

Keväällä 2012 Sitra kokeili osallistuvan budjetoinnin menetelmiä demokratiahankkeiden kiihdyttämiseen tarkoitetun rahoituksen jakamisessa. Kokeilun jatkona Helsingin kaupunginkirjasto järjesti loppuvuonna 2012 kolmen työpajan sarjan, jossa kirjaston asiakkaat pääsivät päättämään 100 000 euron kohdentamisesta tulevan keskustakirjaston toiminnan suunnittelua ennakoivista pilottihankkeista.

Helsingin kaupunki laati keväällä 2012 selvitystä osallistuvan budjetoinnin toteutusmahdollisuuksista Helsingissä. Selvityksen pohjalta valmisteltiin esitys osallistuvan budjetoinnin kokeilusta. Esityksen perusteella Helsingin Nuorisoasiankeskus Ruuti on toteuttanut Osallistuvan budjetoinnin hankkeen vuonna 2013.
Myös Tampereen Tesomassa on kokeiltu osallistavaa budjetointia.

Osallistuva budjetointi maailmalla
Yksi suurimmista osallistuvan budjetoinnin projekteista toteutettiin New Yorkissa lokakuun 2011 ja huhtikuun 2012 aikana. Noin 6000 ihmistä osallistui äänestykseen yhteisöllisesti tuotetuista alueiden kehittämisehdotuksista.

Lähteet

Päätöksenteko
Letnitsa

Letnitsa () on kaupunki Lovetšin alueella Bulgariassa. Letnitsan kunnan asukasluku on 3 740. Lenitsa sijaitsee aivan Lovetšin alueen koillisnurkassa kolmen muun alueen reunustamana.

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Nedelino

Nedelino () on kaupunki ja kunta Smoljanin alueella Etelä-Bulgariassa. Kunnan asukasluku on 7 088 (vuonna 2011). Kunnan luontoa hallisee Rodopivuoret, ja asutus on keskittynytkin vuorten laaksoihin.

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Voitto Raatikainen

Voitto Olavi Raatikainen (30. maaliskuuta 1930 Paltamo – 14. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja. Urheilutoimittajan uran lisäksi hän kirjoitti useita kirjoja.

Raatikainen aloitti työuransa sotien jälkeen Työkansan Sannomissa ja TUL-lehdessä. Hän toimi vuosina 1961-68 Urheilun Kuva-Aitassa toimitussihteerinä. Vuosina 1970-71 hän työskenteli yleisurheilun Helsingin EM-kisojen lehdistösihteerinä ja sen jälkeen YLE:n radiourheilun toimituspäällikkönä eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1993. Voitto "Vode" Raatikaisen mieluisimpia selostuslajeja olivat pikaluistelu, hiihto ja yleisurheilu. 

Urheilutoimittajan uran rinnalla Voitto Raatikainen teki seitsemän urheiluaiheista teosta, joista "Meidän Kaikkien Stadion" palkittiin vuoden urheilukirjana 1994. Suomen Urheilumuseosäätiö palkisti Voitto Raatikaisen kunniakirjallaan työstä urheilukirjallisuuden parissa vuonna 2004. Vuonna 2005 Voitto Raatikainen sai Pro Urheilu-mitalin työstään suomalaisen urheilun hyväksi.

Julkaisut
 Raatikainen, Voitto: Helsingin työväen luistelijat 30 vuotta 1928–1958. Helsingin työväen luistelijat, 1958.
 Raatikainen, Voitto: Helsingin työväen luistelijat r.y. 40 vuotta 1928–1968. Helsingin työväen luistelijat, 1968.
 Raatikainen, Voitto: Talviurheilun sankarit: Talviurheilun kuvahistoria. Karisto 1977, ISBN 951-23-1179-8
 Raatikainen, Voitto: Hiihdon MM 78. Karisto 1978, ISBN 951-23-1207-7
 Raatikainen, Voitto: Kultatytöt. Karisto Oy, 1978, ISBN 951-23-1307-3
 Raatikainen, Voitto – Savonen, Lars: Kuntoile kanssamme. Karisto 1978, ISBN 951-23-1304-9
 Raatikainen, Voitto: Kolme sukupolvea: Kuvakertomus 60-vuotiaasta Työväen urheiluliitosta. Karisto Oy, 1979, ISBN 951-23-1469-X
 Raatikainen, Voitto – Aro, Tauno – Laelma, Jyrki – Viherkenttä, Antero: Talviurheilun sankarit: Talviurheilun kuvahistoria. Arvi A. Karisto, 1979, ISBN 951-23-1179-.
 Hurme, Aulis – Raatikainen, Voitto – Savonen, Lars – Midgley, Ruth: Kodin suuri kuntokirja. Karisto 1980, ISBN 951-23-1634-X
 Raatikainen, Voitto: Olympia -80: kullatut hetket. Karisto Oy, 1979, ISBN 951-23-1701-X
 Wünsche, Wolfgang – Raatikainen, Voitto – Helminen, A.-M.: Kilpakenttien sankarit: Huippu-urheilun kuvahistoria. Karisto Oy, 1984, ISBN 951-23-1459-2
 Raatikainen, Voitto – Lahtinen, Matti: HTL 60 vuotta. Helsingin työväen luistelijat, 1988.
 Raatikainen, Voitto: Meidän kaikkien stadion. WSOY, 1994, ISBN 951-0-19484-0
 Raatikainen, Voitto: Helsingin työväen luistelijat 75 vuotta. Helsingin työväen luistelijat, 2003.

Aiheesta muualla
 Voitto Raatikaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Voitto Raatikaisen tekemä kooste Helsingin olympiakisoista. Yle Elävä arkisto.
 Työläisurheilu ja vappu. Yle Elävä arkisto.

Lähteet

Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Ylen toimittajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Popovo

Popovo () on kaupunki Tărgovišten alueella Bulgariassa. Vuonna 2011 Popovon kunnan alueella oli 28 441 asukasta. Popovo sijaitsee Balkanvuorten pohjoispuolella Tonavan tasangolla.

Aiheesta muualla

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Radomir

Radomir () on kaupunki ja kunta Pernikin alueella Bulgariassa. Kunnan asukasluku on 20 631 (vuonna 2011). Radomir oli Aleksandăr Stambolijskin johtaman tsaarin vastaisen kapinan keskus ensimmäisessä maailmansodassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian kaupungit
Zenith

Zenith on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yritys. Se on osa ylellisyystuotteita myyvää LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton SE -konsernia.

Historia 
Georges Favre-Bulle aloitti kellojen valmistuksen Le Loclen kaupungissa vuonna 1865. Yritys muutettiin Fabrique de montres Zénith -nimiseksi osakeyhtiöksi vuonna 1905. Useiden omistusmuutosten jälkeen LVMH osti yrityksen vuonna 1999.

Kellojen valmistus 
Zenithillä on maine laadukkaiden ja tarkkojen kellojen valmistajana. Se onkin voittanut 1 565 palkintoa tarkkuudestaan. Se on yksi harvoja sveitsiläisiä kellovalmistajia, joka valmistaa koneistonsa itse. Vuonna 1969 julkaistu El Primero -malli oli ensimmäisiä automaattisia kronografikelloja, ja sitä valmistetaan vieläkin.

Oscillator-koneisto 
2017 Zenith esitteli 15 Hz taajuudella toimivan erittäin tarkan Oscillator-koneistonsa, josta valmistettiin aluksi 10 kpl rajattu painos nimellä Zenith Defy Lab. Koneisto otettiin sarjatuotantoon 2019 Defy Inventor-mallissa, joka toimii 18 Hz taajuudella.

Lähteet

Aiheesta muualla
Zenithin viralliset kotisivut
Zenithin esittely emoyhtiö LVMH:n sivustolla , , ,  & 

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Alice Powell

Alice Powell (s. 26. tammikuuta 1993 Oxford, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura 
Hän aloitti kuusivuotiaana karting-uransa. Vuonna 2009 Powell ajoi Formula Renault UK -sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä 18:ksi. Hän sai samana vuonna Britannian naisten Racing Drivers Club GoldStars -palkinnon. Vuonna 2010 Powell ajoi Formula Renault BARC -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Hänestä tuli samalla ensimmäinen naiskuljettaja, joka on voittanut sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Powell palasi Formula Renault UK -sarjaan sijoittuen sarjan yhdeksänneksi.

Vuonna 2012 Powell ajoi GP3-sarjassa Status GP -tallissa. Hänestä tuli sarjan kolmas naiskuljettaja. Samalla kaudella mukana olivat naiskuljettajat Carmen Jordá ja Vicky Piria. Hän saavutti yhden pisteen ollen kauden ainoa naiskuljettaja, joka pystyi saavuttamaan pisteitä. Vuonna 2013 Powell kilpaili kolme kilpailua Britannian Formula 3 -sarjassa vierailevana kuljettajana. Samana vuonna Powell teki paluun GP3-sarjaan ajaen kauden päätösviikonlopun Melville McKeen tilalla. Hän ei saavuttanut pisteitä.

GP3-tulokset

W Series -tulokset

Lähteet 

GP3-kuljettajat
Brittiläiset autourheilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Preslav

Preslav () oli ensimmäisen Bulgarian keisarikunnan pääkaupunki vuosina 893-972. Moderni Veliki Preslav () "iso Preslav" on kaupunki.

Aiheesta muualla 

Entiset pääkaupungit
Bulgarian kaupungit
Trăstenik

Trăstenik () on kaupunki Plevenin alueella Bulgarian pohjoisosassa. Vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui 4 016 asukasta.

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Sinut löysin uudestaan

Sinut löysin uudestaan on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 1999.

Kappaleet
 Kadonnut maailma
 Lapsen usko
 Yksinäinen kaupunki
 Illasta aamuun
 Hieno ihminen
 Sinut löysin uudestaan
 Rauhaton tie
 Kukkamekkoinen neito
 Meistä jokaisen mentävä on
 Tähdenlento
 Sinut jälleen kun kohtaan
 Poissa luotas silloin
 Kauniit muistot
 Satama

Vuoden 1999 albumit
Eino Grönin albumit
Thatcherismi

Thatcherismi eli thatcherilaisuus on Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin Margaret Thatcherin mukaan nimensä saanut talouspoliittinen ja yhteiskuntapoliittinen ajattelutapa. Se tarkoittaa hänen omaa ajatteluaan, mutta myös sitä politiikkaa, jota on noudatettu hänen pääministerikautensa jälkeen John Majorin, Tony Blairin, Gordon Brownin ja David Cameronin kaudella.

Katso myös
Reaganismi

Lähteet 

Konservatismi
Oikeisto
Yhdistyneen kuningaskunnan politiikka
Lapsuusajan joulu

Lapsuusajan joulu on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 2000.

Kappaleet 
 Rekiretki
 Tule joulu kultainen
 Pieni joulukuusi
 Entisajan joulu
 Sydämeeni joulun teen
 Joulurauhaa kellot soittaa
 Joululaulu
 Jos aikaa kääntää vois
 Helkkää pienet tiu'ut
 Näin lapsuusjouluina laulettiin
 Talven ihmemaa
 Minun jouluni
 Joulumaa

Vuoden 2000 joulualbumit
Eino Grönin albumit
Aschan Coffee & Deli

Aschan Coffee & Deli on suomalainen kahvilaketju, jonka omistaa Aschan Kahvilat Oy. Aschan Coffee & Deli korvasi Suomen Wayne’s Coffee -kahvilat.

Historia 
Wayne’s Coffee- ja Aschan-kahviloita operoinut Tammimetsä Oy (nykyinen Aschan Kahvilat Oy) muutti Suomen Wayne’s Coffee -kahvilat Aschan Coffee & Deli -kahviloiksi 16. huhtikuuta 2012 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aschan Cofee & Delin kotisivut

Kahvilaketjut
Suomalaiset yritykset
Willem Doise

Willem Doise (s. 1935) on sveitsiläinen kokeellisen sosiaalipsykologian professori. Hän pidetään yhtenä nykysosiaalipsykologian merkittävimmistä henkilöistä.

Doise on kollegoineen osoittanut, miten merkittävästi sosiokognitiiviset ristiriidat vaikuttavat lapsen älylliseen  kehitykseen. Näin hän loi perustaa lapsen kehityksen sosiaalipsykologialle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sivulla linkki Willem Doisen haastatteluun tai mahdollisuus kuunnella yksittäisiä kysymyksiä

Sosiaalipsykologit
Sveitsiläiset tieteilijät
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt