joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Silhuettiauto

Silhuettiautolla tarkoitetaan kilpa-autoa, joka muistuttaa ulkoisesti katukäyttöön tarkoitettua esikuvaansa, mutta eroaa tästä tekniikaltaan ja rakenteeltaan huomattavasti. Myös ulkonäön vastaavuus katuauton kanssa vaihtelee luokkakohtaisesti, lähes vakioautosta aina hyvin etäisesti esikuvaansa muistuttaviin esimerkiksi vanhat 5-ryhmän erikoisvakioautot. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta, kuten rallin B-ryhmä, silhuettiauton etu katuautoa aihiona käyttävään kilpa-autoon on, ettei säännöissä yleensä ole vaadittu minimimäärää ns. luokitteluautoille (engl.homoglation special). Tällaisia sarjoja ovat esimerkiksi NASCAR ja DTM. Näin ollen esimerkiksi Opel pystyi jälkimmäisessä käyttämään Astran silhuettiautossa V8-moottoria, vaikka sellaista ei ollut Opelin mallistossa tarjolla.

Silhuettiauton eduksi koituu näin suurempi hyöty kilpa-autoon käytetyistä kustannuksista. Kilpailumenestystä voidaan käyttää hyväksi markkinoinnissa, koska katsojat voivat nähdä tuttujen automallien kilpailevan, samalla kun autotehtaan ei tarvitse valmistaa tekniikaltaan identtisiä autoja katukäyttöön.

Moottoriurheilun maailmassa tunnetuin silhuettiauton tyyppi lienee ajoneuvo, jossa putkirunkoa peittävät siviilimallia etäisesti muistuttavat koripaneelit. Tekniikka kuitenkin on tehty vain kilpailukäyttöön ja jopa moottorin sijainti saattaa vaihtua katuautoon nähden. Koriosat on usein tehty teräksen sijaan kevyemmistä materiaaleista kuten lasikuidusta, hiilikuidusta tai Kevlarista. Joissain luokissa on vaadittu, että katto pilarit ja mahdollisesti paloseinä ovat alkuperäisestä autosta

Lähteet

Autourheilu
Pekka Ristola

Pekka Nestor Ristola (s. 13. toukokuuta 1929 Iitti) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä.

Ristola sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 yhdistetyssä parhaana suomalaisena neljänneksi oltuaan sekä hiihto- että mäkiosuudella kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi Falunissa 1954 sekä 17:nneksi niin Lahdessa 1958 kuin myös Zakopanessa 1962. Ristola voitti Suomen-mestaruuden 34-vuotiaana vuonna 1964. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1957 ja 1958 sekä SM-pronssia vuosina 1956, 1961 ja 1962. Vuoden 1960 SM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi eli heikommin kuin saman vuoden olympialaisissa. Ruotsin hiihtokisoissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1956 ja kolmanneksi vuonna 1957. Holmenkollenilla hän oli kolmas vuonna 1957.

Kilpauransa jälkeen Ristola toimi muun muassa Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana ja Sotkamon Jymyn puheenjohtajana.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2011

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2011 pelattiin Sveitsin, Zürichissä ja Winterthurissa. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat.

Otteluareenat

Lohkot 

Lohko-A
 
 
 
 

Lohko-B

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Putoamissarja

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Sijoituspeli 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Noora Räty
Paras puolustaja:  Monique Lamoureux-Kolls
Paras hyökkääjä  Meaghan Mikkelson

Median valitsema tähtikentällinen
Maalivahti:  Zuzana Tomčíková
Puolustajat:  Meaghan Mikkelson,  Caitlin Cahow
Hyökkääjät:  Hilary Knight,  Michelle Karvinen,  Hayley Wickenheiser
Arvokkain pelaaja:  Zuzana Tomčíková

Pistepörssi

Lopputulokset 

Maailmanmestaruuskilpailut

I divisioona

II divisioona 

III divisioona 

IV divisioona 

V divisioona

Lähteet 

 Kisat Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n sivuilla 

Naisten maailmanmestaruuskilpailut
Sveitsin jääkiekko
Romero

Romero voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Sukunimenä 
 Amaia Romero (s. 1999), espanjalainen laulaja
 Ana María Romero de Campero (1941–2010), bolivialainen toimittaja ja poliitikko
 Angel Romero (s. 1964), espanjalainen klassinen kitaristi, kapellimestari ja säveltäjä
 Berto Romero (s. 1974), espanjalainen koomikko
 Cesar Romero (1907–1994), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Francisco Peña Romero (s. 1978), espanjalainen jalkapalloilija
 George A. Romero (1940-2017), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Héctor Gabino Romero (1924–1999), argentiinalainen katolinen piispa
 Joaquín Hermes Robledo Romero (s. 1950), paraguaylainen katolinen piispa
 John Romero (s. 1967), yhdysvaltalainen tietokonepelien suunnittelija
 José Romero y Fernández de Landa (1735–1807), espanjalainen meri- ja maavoimien upseeri ja laivasuunnittelija
 Jose Maria Romero (s. 1978), espanjalainen jalkapalloilija
 José Romero Urtasun eli Josetxo (s. 1977), espanjalainen jalkapalloilija
 Juan Soldevilla y Romero (1943–1923), espanjalainen kardinaali
 Julio César Romero (s. 1960), paraguaylainen jalkapalloilija
 Luis Alberto Romero (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija
 Luis Gabriel Romero Franco (s. 1935), kolumbialainen katolinen piispa
 Manuel Romero Arvizu (1919–2009), meksikolainen katolinen piispa
 María Romero (s. 1992), espanjalainen näyttelijä
 Maria Romero Cordero (1909–1989), chileläinen toimittaja ja elokuvakriitikko
 Medardo Luis Luzardo Romero (1935–2018), venezuelalainen katolinen arkkipiispa
 Ned Romero (s. 1925), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Nicky Romero (oik. Nick Rotteveel, s. 1989), alankomaalainen house -tuottaja ja DJ
 Orlando Romero Cabrera (s. 1933), uruguaylainen katolinen piispa
 Óscar Romero (1917–1980), elsalvadorilainen katolinen arkkipiispa
 Óscar Romero (s. 1992), paraguaylainen jalkapalloilija
 Pedro Romero Espejo (1871–1936), espanjalainen autuaaksi julistettu redemptoristi, pappi ja marttyyri
 Pepe Romero (s. 1944), espanjalainen kitaristi
 Rafael Leonardo Callejas Romero (1943–2020), Hondurasin presidentti 1990–1994
 Rebecca Romero (s. 1980), englantilainen ratapyöräilijä ja soutaja
 Rogerio Romero (s. 1969), brasilialainen uimari
 Sergio Romero (s. 1987), argentiinalainen jalkapallomaalivahti
 Víctor Rodríguez Romero (s. 1989), espanjalainen jalkapalloilija

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Savanti Romero, Mirage Studios -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä velho

Muita merkityksiä 
 Romero, John Duiganin ohjaama piispa Óscar Romerosta kertova elokuva vuodelta 1989.
9 Singles Pack

9 Singles Pack on Michael Jacksonin vuonna 1983 julkaistu singlekokoelma. Se käsittää yhdeksän singleä, joista suurin osa on menestyneiltä Off the Wall ja Thriller -albumeilta.

Kappaleet 
Single 1
Don’t Stop til You Get Enough
I Can’t Help It

Single 2
Off the Wall
Working Day and Night

Single 3
Rock with You
Get on the Floor

Single 4
She’s Out of My Life
Push Me Away

Single 5
The Girl Is Mine
Can’t Get Outta the Rain

Single 6
Billie Jean
It’s the Falling in Love

Single 7
Beat It
Burn This Disco Out

Single 8
Wanna Be Startin’ Something’
The Jacksons: Rock with You (Live)

Single 9
Thriller
The Jacksons: Things I Do For You (Live)

Lähteet 
 9 Singles Pack discogs.com -sivustolla 

Michael Jackson
Vuoden 1983 kokoelma-albumit
Singles Souvenir Pack

Singles Souvenir Pack on vuonna 1988 julkaistu singlekokoelma Michael Jacksonilta. Se sisältää 5 singleä (10 kappaletta), joista suurin osa on menestyksekkäältä Bad -albumilta.

Kappalelista 
Single 1
I Just Can't Stop Loving You (4:17)
Baby Be Mine (4:14)
Single 2
Bad (4:05)
Bad - Dance Remix Radio Edit (4:50)
Single 3
The Way You Make Me Feel (4:26)
The Way You Make Me Feel - Instumental (4:26)
Single 4
Man In The Mirror (4:55)
Man In The Mirror - Instrumental (4:55)
Single 5
Dirty Diana (4:42)
Dirty Diana - Instrumental (4:42)

 Michael Jackson
Karbakoliini

Karbakoliini (markkinointinimiä Doryl, Isopto Carbachol) on parasympatomimeetti, joka stimuloi voimakkaasti sekä nikotiini- että muskariinireseptoreita. Karbakoliini on rakenteeltaan koliinin esteri, kuten asetyylikoliinikin. Koliiniesteraasi ei hajota karbakoliinia.

Karbakoliinia käytetään suolisto- ja virtsarakkolaman poistoon lantio- ja vatsaonteloleikkausten jälkeen, sekä silmätippoina glaukooman hoidossa. Karbakoliinin käytön esteitä ovat astma, hypertyreoosi, mahahaava ja sydämen vajaatoiminta. Jos suoliston tai virtsanerityselimistön alueella on orgaaninen este, karbakoliinia ei tule käyttää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IUPHAR ligand (298)
 ChemSpider: Carbachol (5626) 
 UNII: Carbachol (8Y164V895Y) 
 KEGG: Carbachol (D00524)
 ChEMBL: Carbachol (CHEMBL14)

Parasympatomimeetit
Karbamaatit
Loftus Road

Loftus Road on jalkapallostadion Shepherd's Bushin kaupunginosassa Lontoossa. Se toimii Englannin Valioliigassa pelaavan Queens Park Rangersin kotistadionina. Stadionille mahtuu 18 360 katsojaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lontoon jalkapallostadionit
Hammersmith ja Fulhamin rakennukset ja rakennelmat
Rauman Pallo

Rauman Pallo (RPallo) oli raumalainen palloiluseura, jolla oli toimintaa ainakin jalkapallossa, jääkiekossa ja jääpallossa. Seura rekisteröitiin vuonna 1949, ja se lopetti toimintansa 1990-luvun alussa yhdistyttyään Pallo-Iirojen kanssa.

Rauman Pallo pelasi jalkapalloa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa vuosina 1952–1955, 1959–1964 ja 1969–1972. Parhaimmillaan se sijoittui sarjan länsilohkon kolmanneksi vuosina 1959 ja 1961. Palloliiton 1970-luvun alussa tekemän sarjauudistuksen jälkeen seura oli mukana liiton sarjoista I divisioonassa vuosina 1973 ja 1980 sekä II divisioonassa vuosina 1974–1979, 1981–1982 ja 1988–1991. Tunnettuja seuran jalkapallojoukkueen pelaajia ovat muun muassa Pentti Helin (1954–1964), Antti Niemi (1990), Mika Nurmela (1990) ja Simo Syrjävaara (1960–1962), jotka pelasivat myös Suomen maajoukkueissa edustaessaan seuraa, ja valmentajia Juha Malinen (1990) ja Hannu Touru (1989).

Jääkiekossa Rauman Pallo voitti maakuntasarjan mestaruuden vuosina 1956 ja 1962. Jääpallossa seura oli Työväen urheiluliiton mestaruussarjassa ainakin vuonna 1955.

Lähteet 

Raumalaiset urheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Entiset suomalaiset jääkiekkoseurat
Entiset suomalaiset jääpalloseurat
J-Live

J-Live (Myös tunnettu nimellä Justice Allah. Kastenimi Jean-Jacques Cadet) on DJ, MC ja tuottaja New Yorkista, Yhdysvalloista.

Nuoruus 
J-Live ilmestyi "underground hip-hop" skeneihin vuonna 1995, kun hän oli fuksi University at Albany, The State University of New York'ssa.
Hänen ensimmäinen singlensä "Longevity" ilmestyi Mark Farinan CD'llä "Mushroom Jazz". Seuraavat singlet "Braggin' Writes" ja "Hush the Crowd" keräsivät laajaa huomiota, saaden juttunsa The Source -lehteen, josta seurasi hänen ensimmäinen levytyssopimus Raw Shack Records'in kanssa.
Hänen ensimmäinen albuminsa The Best Part nauhoitettiin vuosina 1995-1999, jonka tuottajina toimivat Prince Paul, DJ Premier ja Pete Rock. Levymerkkiongelmien takia hän erosi levy-yhtiöstä ja levy peruttiin. Hänen albuminsa peruttiin toistamiseen, kun hän liittyi Payday  Records'iin, jonka omistajayhtiö London Records ostettiin. 5 vuoden päästä levy julkaistiin, J-Liven oman levy-yhtiön nimissä.

Yksityiselämä 

Käytyään koulut SUNY Albanyssa, hänestä tuli yläasteen englanninkielen opettaja Brownsvillessä ja Bushwickissä, Brooklynissä. Hän erosi opettajaurastaan jotta hän voisi keskittyä vakituisesti hip-hop uraansa. Nykyisin hän asuu Philadelphiassa. Hänellä on vaimo ja kolme lasta.
Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Pitkät jäähyväiset (elokuva)

Pitkät jäähyväiset () on Robert Altmanin ohjaama vuonna 1973 kuvattu trilleri, joka perustuu Raymond Chandlerin samannimiseen romaaniin. 

Elokuvan pääosissa näyttelevät Elliott Gould, Nina Van Pallandt, Jim Bouton, Sterling Hayden, Mark Rydell, Henry Gibson ja David Arkin. Arnold Schwarzeneggerilla on elokuvassa repliikitön pieni rooli.

Elokuva menestyi huonosti, mutta The New York Times nosti sen kyseisen vuoden kymmenen parhaan elokuvan listalle, ja se oli vuonna 2004 lehden tuhannen kaikkien aikojen parhaan listalla.

Näyttelijät

Arvioita
Peter von Bagh piti Pitkiä jäähyväisiä Altmanin hienoimpana elokuvana: ”Altman lähestyy Chandlerin tekstiä kahden vuosikymmenen jälkeen, täysin muuttuneen maan olosuhteista ja ilmapiiristä käsin improvisoiden, kevyesti, aiheelleen ärhennellen ja riitasointuja kaihtamatta mutta alati teeman tuntumassa ja sitä ymmärtäen. [--] Los Angelesia, sen loistokkuutta ja tyhjyyttä, sen kaikkialla kiehuvaa eroottista härnäystä ja syvän tyydyttämättömyyden tunnetta, pintakiiltoa ja tarkoituksetonta väkivaltaa, on harvoin esitetty yhtä vangitsevina kuvina.”

Helsingin Sanomien tv-sivun elokuva-arvostelija Mikael Fränti oli hänkin sitä mieltä, että Pitkät jäähyväiset on hienointa ja älykkäintä Altmania. ”Ohjaaja rikkoi elokuvallisen myytin Philip Marlowesta, jota Humphrey Bogart ja Dick Powell olivat henkilöineet. [--] Jokainen osatekijä loksahtaa paikoilleen. Näyttelijävalinnoissa ei ole valittamista. Ohjaajan tukena ovat Leigh Brackettin uutta luova käsikirjoitus, Vilmos Zsigmondin hiveleviä otoksia tuottava kameratyõ ja John Williamsin tunnelmia kohottava musiikki.”

Lähteet

Vuoden 1973 yhdysvaltalaiset elokuvat
Robert Altmanin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1999

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1999 pelattiin Suomessa. Kaupunkeina olivat Espoo ja Vantaa. Maailmanmestaruuden voitti Kanada.

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Sijoituspelit

Sijoituspeli 5-8. sijasta

Sijoituspeli 7. sijasta

Sijoituspeli 5. sijasta

Pudotuspelit

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset 

A-sarja

B-sarja

Sveitsi putosi B-sarjaan ja Japani nousi MM-kisoihin 2000.

Lähteet 
 IIHF.com − 1999 IIHF World Women Senior Championships Pool A
 Whockey - WWC 1999 
 Hockeyarchives - Championnats du monde féminins 1999 
 SFRP Hockey Archive - World Women Championship Pool A 1999 

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Suomen jääkiekko
Vuoden 1999 jääkiekko
Politiikan toimittajat

Politiikan toimittajat ry () on politiikan toimittajien järjestö Suomessa. Yhdistys perustettiin keväällä 1967. Aluksi nimellä Poliittiset toimittajat perustettu yhdistys muutti nimensä nykyiseksi vuonna 1997.

Yhdistys toimii jäsentensä, politiikan uutistoimittajien, yhdyssiteenä ja edunvalvojana. Se julkaisee vuosittain Politiikan tieto () -kalenteria, jossa on poliittisten tapahtumien muistilistan ja politiikan piirissä toimivien yhteystietojen lisäksi jäsenluettelo.

Puheenjohtajat 
 Karolus Kinnunen (Helsingin Sanomat) 1967–1970
 Heikki Kymäläinen (Ylen Radiouutiset) 1970–1972
 Jukka Knuuti (Aamulehti) 1972–1974 
 Unto Järvinen (Kansan Uutiset) 1974–1976
 Mikko Taka-Sihvola (Helsingin Sanomat)  1976–1978  
 Antero Kekkonen (YleTV-1) 1978–1979
 Pentti Lumme (Ylen Radiouutiset) 1979–1981
 Janne Virkkunen (Helsingin Sanomat) 1981–1983
 Larserik Häggman (Hufvudstadsbladet) 1983–1985
 Maija Siikala (Aamulehti) 1985–1987
 Matti Santajärvi (Ylen tv-uutiset) 1987–1988
 Unto Hämäläinen (Helsingin Sanomat) 1989–1991
 Heikki Vento (Turun Sanomat) 1991–1993
 Jorma Melleri (Ylen tv-uutiset) 1993–1995
 Kaija Lähteenmaa (Demari) 1995–1996
 Vesa Kallionpää (MTV3:n uutiset) 1996–1998
 Kirsti Pohjonen (Aamulehti) 1998–2000
 Jouni Mölsä (Helsingin Sanomat) 2000–2002
 Jari Korkki (Ylen tv-uutiset) 2002–2004
 Nina Törnudd (Finska Notisbyrån) 2004–2006
 Tuomo Yli-Huttula (Kaleva) 2006–2007
 Johanna Saukkomaa (Rundradion) 2008
 Janne Impiö (Suomenmaa) 2009–2011
 Pasi Tuohimaa (Nelonen) 2011–2012
 Toni Viljanmaa (Alma Media) 2013
 Mari Haavisto (MTV Uutiset) 2014–2016
 Sylvia Bjon (KSF Media) 2016–2018
 Maria Stenroos (Yle Uutiset) 2018–2020
 Olli Waris (Ilta-Sanomat) 2020–2022
 Anniina Luotonen (Yle Uutiset) 2022–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Politiikan toimittajat ry:n verkkosivut

Suomalaiset toimittajajärjestöt
Sable Starr

Sable Starr, oikealta nimeltään Sable Hay Shields (15. elokuuta 1958 – 18. huhtikuuta 2009), oli tunnettu yhdysvaltalainen bändäri, jota pidetään usein "bändäreiden kuningattarena" (queen of the groupie scene). Hän vaikutti pääasiassa 1970-luvun Los Angelesissa, mutta asui 16-vuotiaana myös jonkin aikaa New Yorkissa Johnny Thundersin kanssa. Starr oli yksi ensimmäisistä bändäreistä, joista käytettiin nimitystä "baby groupie" tyttöjen nuoren iän takia. Näitä nähtiin usein läntisen Hollywoodin tuolloisissa trendipaikoissa, joita olivat muun muassa Rainbow Bar and Grill, Whisky a Go Go ja Rodney Bingenheimer's English Disco. Heistä käytettiin myös nimitystä "LA Girls of '72".

Bändärinä

Starr sai innostuksen bändäröintiin käytyään baarissa Whisky A-Go-Go, jossa hän näki omien sanojensa mukaan "lumoavan kauniita tyttöjä". Starr itse oli tuolloin neljätoista, eikä pitänyt itseään erityisen hyvännäköisenä. Hän alkoi kuitenkin noihin aikoihin viettää aikaansa Hollywoodissa ja leikautti jopa nenänsä saadakseen hyväksyntää. Noin vuoden sisällä hänestä tuli hyvin tunnettu rockpiireissä. 

Starr on tapaillut muun muassa seuraavia rocktähtiä: Jimmy Page, Iggy Pop, Richard Hell, Johnny Thunders, Scott Asheton, Ron Asheton, Keith Richards, Stiv Bators, Robert Plant, Marc Bolan ja David Bowie. Hänen kanssaan liikkuneita yhtyeitä olivat esimerkiksi Silverhead, The Stooges, T. Rex, New York Dolls, J. Geils Band ja Roxy Music. Ensimmäisenä suurena valloituksenaan Starr piti kuitenkin David Bowieta, ja ensimmäisen vakavan suhteen hän kehitti Johnny Thundersiin. Punkteoksessa Please Kill Me Starr kuitenkin kertoo henkisestä ja fyysisestä väkivallasta, joka häneen kohdistui hänen asuessaan Thundersin kanssa New Yorkissa. Tämä käytti tuolloin runsaasti amfetamiinia.

Yleensä ottaen Sable Starria on kuvailtu hyvin avoimeksi, välittömäksi, miellyttäväksi ja hyväsydämiseksi ihmiseksi, joka ei tyytynyt pelkkään seinäruusun rooliin. Toisinaan Starrin bändäröintiä on kuitenkin luonnehdittu täysin hallitsemattomaksi, ja The Stoogesin kiertuemanagerin Lee Childersin mukaan hänellä oli muun muassa tapana yliviivata Billboardista ne rocktähdet, joiden kanssa oli jo harrastanut seksiä. Childers kertoo myös, että muusikko Wayne Countyn tultua kylään The Stoogesin asuttamaan kartanoon Starr oli yrittänyt kovasti flirttailla tälle. County oli kuitenkin homoseksuaali, ja tästä masentuneena Starr oli viiltänyt ranteensa auki ja sukeltanut uima-altaaseen, minkä jälkeen hänen sisarensa Coral oli hakenut hänet kotiin. Tällaiset tempaukset eivät olleet järin harvinaisia.

Starr lopetti bändäröinnin täytettyään 17 vuotta. Hän käytti elämänsä aikana runsaasti huumeita ja kuoli aivokasvaimeen vuonna 2009.

Muuta

Starrin läheisimpiä ystäviä Los Angelesissa olivat "baby groupie" -tytöt Queenie ja Laurie Maddox. Iggy Pop on kirjoittanut hänestä kappaleen, jolle Johnny Thunders antoi nimen "Look Away".

Populaarimusiikin taustavaikuttajat
Yhdysvaltalaiset henkilöt
Vuonna 1958 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Herr, gehe nicht ins Gericht mit deinem Knecht

Herr, gehe nicht ins Gericht mit deinem Knecht (BWV 105) on Johann Sebastian Bachin säveltämä kantaatti yhdeksännelle Pyhän Kolminaisuuden päivän jälkeiselle sunnuntaille. Teos on sävelletty vuonna 1723 ja esitetty ensimmäistä kertaa saman vuoden heinäkuun 25. päivänä Leipzigissä.

Rakenne 
 Kuoro: "Herr, gehe nicht ins Gericht"
 Resitatiivi (altto): "Mein Gott, verwirf mich nicht"
 Aaria (sopraano): "Wie zittern und wanken"
 Resitatiivi (basso): "Wohl aber dem, der seinen Bürgen weiß"
 Aaria (tenori): "Kann ich nur Jesum mir zum Freunde machen"
 Koraali: "Nun, ich weiß, du wirst mir stillen"

Kokoonpano 
 sopraano, altto, tenori, basso; neliääninen kuoro
 käyrätorvi, 2 oboea, 2 viulua, alttoviulu, basso continuo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 International Music Score Library Project: Nuotteja

Johann Sebastian Bachin teokset
Kantaatit
1720-luvun musiikkiteokset
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2006

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2006 pelattiin Ruotsissa huhtikuussa 2006. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat.

Alkusarja

Lohko A 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Lohko B 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Karsintasarja 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Pudotuspelit 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Puolivälierät

Välierät

Sijoitusottelu 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Riku Helenius
Paras puolustaja:  Jamie McBain
Paras hyökkääjä:  Bill Sweatt

Lähteet 
 Kisat IIHF:n sivuilla 
 Passionhockey.com: IIHF U18 2006 
 Hockeyarchives: IIHF U18 2006 

2006
Ruotsin jääkiekko
Vuoden 2006 jääkiekko
Ruotsin urheilutapahtumat
Ängelholmin kunta
Halmstadin kunta
Joselu

José Luís Sanmartín Mato, tunnetaan nimellä Joselu (s. 27. maaliskuuta 1990 Stuttgart, Saksa) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa espanjalaisseura Espanyolia, jonne hän siirtyi vuonna 2019 pelattuaan usean vuoden ajan Saksassa ja Englannissa.

Seurajoukkueura 
Joselu pelasi ensimmäiset ammattilaisottelunsa kasvattajaseurassaan Celta Vigossa kauden 2008–2009 loppupuolella. Suurimman osan kaudesta hän edusti kuitenkin seuran reservijoukkuetta.

Kesällä 2009 Joselu siirtyi Real Madridiin, mutta tuli lainatuksi samantien takaisin Celta Vigoon seuraavaksi kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi kauden aikana noin puolet otteluista ja teki niissä neljä maalia.

Kaudella 2010–2011 hän oli Real Madridin reservijoukkueen paras maalintekijä 14 osumallaan yhdessä joukkuetoverinsa Álvaro Moratan kanssa. 21. toukokuuta 2011 Joselu teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa kotiottelussa Almeríaa vastaan. Kentälle tulonsa jälkeen hän onnistui lähes välittömästi maalinteossa, kun hän iski Cristiano Ronaldon keskityksestä pallon verkkoon.

Toisen esiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 20. joulukuuta 2011 Copa del Reyn ottelussa Ponferradinaa vastaan. Hän teki ottelussa 4–1-maalin. Nämä jäivät hänen ainoiksi virallisiksi otteluikseen Real Madridin ykkösjoukkueessa. Realin kakkosjoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 72 liigaottelua, joissa teki 40 maalia.

Joselu siirtyi saksalaiseen Hoffenheimiin elokuussa 2012. Hän teki kaudella 2012–2013 kaikkiaan viisi maalia 25 bundesliigaottelussa. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla Eintracht Frankfurtissa tehden 24 pääsarjaottelussa yhdeksän maalia. Kesällä 2014 hän siirtyi viiden miljoonan euron siirtosummalla Hannover 96 -seuraan. Hän teki kaudella 2014–2015 kahdeksan maalia 30 bundesliigaottelussa.

Joselu siirtyi Stoke Cityyn kahdeksalla miljoonalla eurolla kesällä 2015. Avauskaudellaan hän teki 22 valioliigaottelussaanneljä maalia. Kausen 2016–2017 hän oli lainalla Deportivo La Coruñassa, jossa viimeisteli viisi maalia pelaamissaan 20 Primera Divisiónin ottelussa. Kesällä 2017 hän siirtyi Valioliigan Newcastleen, jossa pelasi kahden kauden aikana 46 valioliigaottelua ja teki kuusi maalia.

Joselu siirtyi Primera Divisiónin Deportivo Alavésin kesällä 2019.

Maajoukkueura 
Joselu pelasi Espanjan alle 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Espanjan kaikki kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009.

Lähteet 
 
 
 Soccerwayn pelaajaesittely

Viitteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Koistinen

Koistinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Ada Koistinen (s. 1999), kolmiloikkaaja
 Aleksis Koistinen, lapsinäyttelijä
 Annikki Koistinen (s. 1934), poliitikko
 Elias Koistinen, lapsinäyttelijä
 Emma Koistinen (s. 1996), pika-aitajuoksija
 Hennamari Koistinen (s. 1987), ratsastaja ja yrittäjä
 Jere Koistinen, indie-elokuvantekijä ja av-alan yrittäjä
 Juuso Koistinen (1910–1974), virkamies, järjestö- ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Keijo Koistinen (1941–1968), jalkapalloilija ja jääkiekkoilija
 Mari Koistinen (s. 1977), toimittaja, kirjailija ja kuluttaja-aktiivi
 Markus Koistinen (s. 1970), kuulantyöntäjä
 Matti Koistinen (s. 1986), jääkiekkoilija
 Mervi Koistinen (s. 1977), pesäpalloilija
 Olli Koistinen (s. 1956), filosofian professori
 Olli Koistinen (1877–1943), lyseon lehtori ja historiantutkija
 Otto Koistinen, kanteleenrakentaja, Koistinen Kantele -yhtiön perustaja
 Petteri Koistinen, ”Kode Koistinen”, Neljä Ruusua-yhtyeen kitaristi
 Ritva Koistinen-Armfelt (s. 1956), kantelensoittaja
 Tauno Koistinen (1918–1977), jalkapalloilija ja valmentaja
 Tero Koistinen, järjestöjohtaja ja toimitusjohtaja
 Tommi Koistinen, Setä Koponen (s. 1978), rap-artisti
 Topi Koistinen (1993–2012), pesäpalloilija
 Unto Koistinen (1917–1994), taidemaalari
 Urbanus Koistinen (1854–1939), tehtailija, käsityöläinen ja valtiopäivämies
 Ville Koistinen (s. 1982), jääkiekkoilija
 Vuokko Koistinen (s. 1931), kirjailija
 Koistisen veljekset, "Euran Daltonit", rikollisryhmä.

Entinen nimi
 Katri-Helena Kalaoja, o.s. Koistinen (s. 1945), laulaja

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Miska Koistinen, televisiosarjassa Salatut elämät
 Raimo Koistinen, televisiosarjassa Uusi päivä
 Titus Koistinen, televisiosarjassa Uusi päivä
 Yövartija Koistinen, päähenkilö elokuvassa Laitakaupungin valot.
Kirjokenttämittari

Kirjokenttämittari (Xanthorhoe spadicearia) on mittariperhosiin lukeutuva, erittäin yleinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Ruskeansävyinen perhoslaji, jonka värisävy ja kuvioinnin yksityiskohdat vaihtelevat yksilöittäin varsin paljon. Etusiipien tyvi- ja kärkiosa ovat kellanruskeat ja keskiosa punaruskea. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset ja väriltään valkoiset. Diskaalitäplä on musta, mutta tummilla yksilöillä saattaa erottua etusiivessä heikosti. Etusiiven kärkiosan valkoinen aaltoviiru erottuu selvästi. Sen yhteydessä on myös kaksi tummaa täplää. Takasiivet ovat vaaleat, ulospäin tummenevat ja niissä on useita vaaleita aaltoilevia poikkiviiruja. Molempien siipiparien ulkoreunassa on ohut, siipisuonten kohdalla katkeileva musta viiru. Siipiväli 20–22 mm.

Lajia voi olla vaikeaa erottaa muista kenttämittareista, mutta erityisesti ruostekenttämittarista (Xanthorhoe ferrugata).

Levinneisyys ja lentoaika 
Kirjokenttämittari on koko Suomessa tavattava ja etelässä erittäin yleinen laji, joka kuitenkin harvinaistuu jonkin verran pohjoista kohti. Muualla sitä tavataan Etelä-Siperiasta Venäjän ja Pohjois-Euroopan poikki Britteinsaarille ulottuvalla alueella Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji viihtyy valoisissa metsissä, niittyjen laitamilla ja puutarhoissa. Perhoset lentävät hämärissä, mutta tulevat harvoin valolle tai syötille, minkä vuoksi sitä tapaa harvemmin kuin lajin yleisyys antaisi odottaa. Ne voivat kuitenkin häirittyinä lähteä lentoon myös päivällä. Talvehtiva vaihe on joko toukka tai kotelo.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla matalakasvuisilla kasveilla, kuten ratamoilla (Plantago), mustikalla (Vaccinium myrtillus) ja juolukalla (Vaccinium uliginosum).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta

Kenttämittarit
Maitolehtimittari

Maitolehtimittari (Scopula floslactata) on hyvin yleinen, vaalea mittariperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Maitolehtimittari on pohjaväriltään tasaisen kellertävänvalkoinen, keskikokoinen perhoslaji. Lukuun ottamatta siipiä kirjovaa pientä ruskeansävyistä pisteytystä siivet ovat lähes kuviottomat, sillä siiven poikki kulkevat, vaaleanruskeat poikkiviirut erottuvat vain heikosti, joillakin yksilöillä tuskin lainkaan. Jos ulompi poikkiviiru erottuu, se on terävästi mutkitteleva. Takasiivessä saattaa erottua tumma keskitäplä. Siivet ovat myös alapinnalta valkoiset. Perhosen niska on tumma. Siipiväli on 24–28 mm.

Samannäköinen laji on erityisesti mustikkalehtimittari (Scopula ternata), mutta myös muutamat muut lehti- ja valkomittarilajit.

Levinneisyys ja lentoaika 
Maitolehtimittaria tavataan Alppien pohjoispuolisessa Euroopassa, josta levinneisyys jatkuu Venäjän poikki Japaniin saakka. Suomessa laji on yleinen pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Perhonen lentää toukokuun lopulta kesäkuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji viihtyy metsissä ja pensaikkoisilla paikoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasvia. Perhonen on aktiivinen hämärän aikaan ja tulee valolle, mutta häirittynä pyrähtää helposti lentoon päivälläkin. Toukka talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka on polyfagi ja elää etenkin mustikalla (Vaccinium myrtillus), mutta myös voikukilla (Taraxacum) ja hierakoilla (Rumex).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta
 UK Moths 

Lehtimittarit
Idäntäplämittari

Idäntäplämittari (Lomaspilis opis) on pienehkö, melko harvinainen, mustavalkoinen mittariperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Idäntäplämittari on selväpiirteisen mustavalkoinen perhonen. Siipien pohjaväri on valkoinen, ja niissä on sinertävänmustia laikkuja. Sekä etu- että takasiipien ulkoreunat ovat laajalti tummat, ja etusiiven tyviosan tumma laikku on melko pyöreä, ei pitkänomainen. Etusiiven etureunan keskellä oleva laikku on symmetrinen ja lähes tiimalasin muotoinen. Molempien siipiparien keskellä kulkee melko suurten ja pyöreähköjen, tummien täplien rivi. Siipiväli on 20–25 mm.

Idäntäplämittari muistuttaa suuresti hieman kookkaampaa, yleisempää ja laajemmalle levinnyttä reunustäplämittaria (Lomaspilis marginatus).

Levinneisyys ja lentoaika 
Idäntäplämittarin levinneisyys ulottuu Suomesta ja Baltiasta Venäjän ja Keski-Aasian poikki Japaniin. Se on koko levinneisyysalueellaan paikoittainen. Suomessa perhosta tavataan melko harvinaisena ja harvalukuisena Keski- ja Itä-Suomessa sekä etelärannikolla. Aikuiset yksilöt lentävät kesäkuun alusta heinäkuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Idäntäplämittari on etenkin nuorissa koivikoissa ja pensaikkoisilla niityillä viihtyvä laji. Perhoset aloittavat lentonsa iltapäivällä ja jatkavat yöhön. Illan hämärryttyä perhoset tulevat valolle. Kotelo talvehti.

Toukka vaikuttaa syövän vain sen puuyksilön lehtiä, jolle naaras on laskenut munat.

Ravintokasvi 
Toukka elää ainakin rauduskoivulla (Betula pendula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta

Lovimittarit
Kitchener Rangers

Kitchener Rangers on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisessä konferenssissa. Seura on nimensä mukaan kotoisin Kitcheneristä, Ontariosta, ja se on perustettu vuonna 1963. Junioritasolla joukkueessa ovat pelanneet muun muassa Mike Richards, Derek Roy, Jeff Skinner sekä NHL:n varaustilaisuudessa 2011 toisena varattu Gabriel Landeskog.

Historia
Kitchener Rangersin juuret ulottuvat vuoteen 1947, jolloin se sai edustusoikeuden silloisella nimellään Guelph Biltmore Mad Hatters. Vuonna 1960 joukkueen nimeksi vaihtui Guelph Royals. Kauden 1962–1963 lopussa paikallinen yrittäjä Eugene George siirsi New York Rangersin Kitchenerin kaupunkiin toiveenaan rakentaa vakaampi tulevaisuus kaupungin nuorille pelaajille, ja siten joukkue sai nimen Kitchener Rangers.

Peter DeBoer oli Kitchenerin päävalmentajana seitsemän kautta 2000-luvulla, ja johdatti sen OHL:n mestariksi kahdesti, ja lisäksi Memorial Cupin mestaruuteen kerran. Yhteensä joukkue on voittanut OHL:n mestaruuden neljä kertaa ja Memorial Cupin kaksi kertaa.

Kaiken kaikkiaan sekä Rangersissa että NHL:ssä pelanneita pelaajia on 136. Heistä Hall of Fameen ovat päässeet Scott Stevens, Bill Barber, Paul Coffey, Larry Robinson ja Al MacInnis.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Mike McKenzie 
 Apuvalmentaja: Brennan Menard 
 Apuvalmentaja: Dennis Wideman 
 Maalivahtivalmentaja: Jordan DeKort 
 Videovalmentaja: Hendrix Hanes 
 Fysiikkavalmentaja: Brandon Merli 
 Huoltopäällikkö: Dan Lebold 
 Apulaistoimitusjohtaja: Michael Zsolt 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kitchener Rangersin kotisivu 
 Kitchener Rangersin EliteProspects sivut
 OHL:n kotisivu 

Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Mongolin kyrillinen kirjaimisto

Mongolin kyrillinen kirjaimisto on kyrillisiä aakkosia käyttävä mongolin kirjoitusjärjestelmä. Se korvasi perinteisen kirjaimiston Mongoliassa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla kommunistivallan aikana. Sittemmin vanha kirjoitusjärjestelmä on pyritty palauttamaan takaisin käyttöön.

Historia 
Ensimmäisenä mongolin kieltä kyrillisille kirjaimistolle kääntämään pyrkineet olivat burjaattikristittyjä ja folkloristikkoja. Kalmukit ottivat kyrillisen kirjaimiston käyttöön oman kielensä kirjoituksessa vuonna 1925, ja burjaatit ottivat sen käyttöön vuonna 1939. Mongoliassa päätös kyrillisiin kirjaimiin siirtymisestä tehtiin 25. maaliskuuta 1941. Päätöksellä pyrittiin luomaan vahvemmat siteet Neuvostoliittoon. Kirjaimiston kehitti Tsendiin Damdinsüren alle viikossa. Sen perustaksi tuli noin 70 % puhuma halhan murre. Uusi kirjaimisto otettiin käyttöön vuonna 1945, mutta se kohtasi huomattavaa passiivista vastarintaa ja varsinaisesti se saatiin käyttöön vasta seuraavana vuonna. Lokakuussa 1947 kirjaimistoa osasi käyttää 42,2 % väestöstä.

Valtionhallinto alkoi käyttää kirjaimistoa vuonna 1950, mutta vanha kirjaimisto pysyi käytössä osittain vuoteen 1951. Kiinan Sisä-Mongoliassa harkittiin kyrillisen kirjaimiston käyttöönottoa vuosina 1955–1958, mutta poliittisien syiden takia sitä ei lopulta otettukaan käyttöön. Mongoliassa kansa jatkoi perinteisen kirjaimiston käyttöä, mutta kyrillisestä järjestelmästä tuli nopeasti hallitseva. Poliittisen vapautumisen myötä vanhaa kirjoitusjärjestelmää pyrittiin ottamaan käyttöön uudestaan. Vuonna 1987 siitä tuli pakollinen oppiaine kouluissa.

Vuonna 1991 tehtiin päätös perinteiseen kirjaimistoon siirtymisestä vuoteen 1994 mennessä, mutta suunnitelma ei toteutunut, kun sitä ei saatu tarpeeksi yleiseen käyttöön kansan keskuudessa. Kyrillinen kirjaimisto on edelleen Mongolian virallinen kirjoitusjärjestelmä.

Kirjaimisto 

Mongolin kyrillisten aakkosten tieteellinen translitterointi on määritelty standardissa ISO 9:1995. Suomalainen kansallinen translitterointi määriteltiin standardissa SFS 4900:1983.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Mongolian transliteration 

Mongolilaiset kielet
Kyrilliset kirjaimet
Risto Räppääjä ja viileä Venla

Risto Räppääjä ja viileä Venla on 10. helmikuuta 2012 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Mari Rantasila. Risto Räppääjää esittää Lauri Karo ja Nelli Nuudelipäätä Venni Uotila. Kolmannessa lapsiroolissa, viileän Venlan roolissa, nähdään Olivia Ainali. Risto Räppääjä ja viileä Venla oli tuotantoyhtiö Kinottaren kolmas ja viimeinen Risto Räppääjä -sarjan elokuva. Seuraavan elokuvan, Risto Räppääjä ja liukas Lennart, tuotti Artista Filmi.

Juoni 

Risto Räppääjä ja Nelli Nuudelipää lähtevät saareen, missä Elvi Räppääjä toimii lomakeskuksen emäntänä. Paikalle saapuu myös Ristoa ja Nelliä hiukan vanhempi Venla isänsä Uolevi Horsmaniemen kanssa. Venlan tulo hämmentää Riston ja Nellin välejä, koska Nelli alkaa viihtyä yhä enemmän Venlan seurassa. Samanaikaisesti vanhat ystävykset Pakastaja-Elvi ja Uolevi lähestyvät toisiaan. Koko perheen musiikkikomedia Risto Räppääjä ja viileä Venla kertoo ystävyydestä, yksinäisyydestä ja erilaisuuden hyväksymisestä.

Rooleissa 
 Lauri Karo: Risto Räppääjä
 Venni Uotila: Nelli Nuudelipää
 Olivia Ainali: Viileä Venla
 Annu Valonen: Rauha Räppääjä
 Martti Suosalo: Lennart Lindberg
 Ulla Tapaninen: Elvi Räppääjä
 Juha Muje: Uolevi Horsmaniemi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elokuvasäätiön tietosivu

Risto Räppääjä -elokuvat
Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat
Mari Rantasilan ohjaamat elokuvat
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2012

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2012 pelattiin Yhdysvalloissa 7. huhtikuuta - 14. huhtikuuta 2012.

Lohkot 

Lohko-A
 
 
 
 

Lohko-B

Alkusarja

Lohko A 

OttelutOttelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)

Lohko B 

OttelutOttelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)

Putoamissarja

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Sijoituspeli 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Pistepörssi

Lopputulokset 

Pääsarjan kisat 

1. divisioona  A-lohko

B-lohko

2. divisioona  A-lohko

B-lohko

Lähteet 
 Turnaus IIHF:n tulospalvelussa 
 Kisat IIHF:n sivuilla 

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2012 jääkiekko
Yhdysvaltain jääkiekko
Please Kill Me

Please Kill Me: Punkin sensuroimaton esihistoria on vuonna 1996 julkaistu tietokirja, joka kertoo haastattelujen kautta punkliikkeen juurista, noususta ja myöhemmistä vaiheista. Teoksen ovat koonneet Legs McNeil ja Gillian McCain, ja se koostuu pääosin heidän tekemistään sadoista haastatteluista. Kirjan on suomentanut Ike Vil.

Please Kill Me alkaa New Yorkista ja vuodesta 1965, The Velvet Undergroundin perustamisesta ja Andy Warholin The Factoryn kuvioista. Teoksessa kuvataan muun muassa merkittävien punkyhtyeiden syntyä, niiden jäsenten kaoottisia elämänvaiheita ja kuuluisia kohtaamisia. Suuressa osassa ovat myös huumetempaukset, sosiaaliset valtataistelut, seksisekoilut ja syvällisemmät pohdinnat. Muusikoiden lisäksi puheenvuoro on toimittajilla, bändäreillä, roudareilla, näyttelijöillä ja valokuvaajilla. Kirjan pääpaino on joka tapauksessa Yhdysvalloissa 1960-luvulla syntyneellä underground-kulttuurilla, joka loi pohjan punkin kehittymiselle. Myöhemmin suureen suosioon nousseita englantilaisia punkin äänitorvia, kuten esimerkiksi Sex Pistolsia, ei teoksessa käsitellä yhtä laajasti.

Haastateltujen joukkoon lukeutuvat muun muassa Andy Warhol, Lou Reed, Danny Fields, Nico, Wayne Kramer, Iggy Pop, Dee Dee Ramone, Patti Smith, Malcolm McLaren, Nancy Spungen, Johnny Thunders, Debbie Harry ja Richard Hell.

Kirjaa on kiitelty tarkkanäköisyydestään ja ilkikurisuudestaan. Michael Monroe kommentoi Please Kill Me:tä seuraavasti: "Kiehtova kirja yhdestä rock 'n' rollin tärkeimmästä ajanjaksosta, sekä siihen liittyvistä henkilöistä ja bändeistä. Välttämätöntä luettavaa kaikille, joita kiinnostaa rock 'n' roll varsinaisessa olemuksessaan, etenkin 60-luvun lopusta ns. "punk rockin" alkujuurista lähtien".

Nimi

Please Kill Me sai nimensä Richard Hellin t-paidasta, johon tämä oli itse kirjoittanut kyseisen tekstin. Useat henkilöt ovat nähneet paidan hänen päällään, mutta hän ei itse muista pitäneensä sitä kertaakaan: "Olin liian nössö pukeutuakseni siihen, mutta muistan kyllä hyvin miten pakotin Richard Lloydin kiskomaan sen ylleen."

Teos
Please Kill Me: The Uncensored Oral History of Punk, Legs McNeil ja Gillian McCain, Penguin Books, 1997.

Aiheesta muualla
http://www.pleasekillme.com/

Punk
Kirjat musiikista
Vuoden 1996 kirjat
Yhdysvaltalaiset tietokirjat
The Hard Times of RJ Berger

The Hard Times of RJ Berger on Yhdysvalloissa esitetty televisio-/komediasarja, jonka ovat luoneet David Katzenberg ja Seth Grahame-Smith MTV-kanavalle. Ohjelman keskeinen hahmo on RJ Berger (Paul Iacono), epäsuosittu toisen lukuvuoden opiskelija kuvitteellisesta Pinkertonin lukiosta Ohiosta, jolla on valtava penis. Nimi Pinkerton mainitaan Weezer-yhtyeen albumilla Pinkerton. Yhtye teki ensiesiintymisensä jaksossa "Sinä, minä ja Weezer". Bergerin kaksi parasta ystävää ovat Miles Jenner (Jareb Dauplaise), jonka tavoitteet suosiosta saavat hänet ristiriitaan Bergerin kanssa ja goottityttö Lily Miran (Kara Taitz), joka on ollut ihastunut Bergeriin jo seitsemänvuotiaasta asti. Bergerin rakkaus on Jenny Swanson (Amber Lancaster), "tyttö" joka seurustelee Max Owenskin, suositun koulun urheilijan ja kiusaajan kanssa. Pilottijakson ensi-ilta oli 6. kesäkuuta 2010. Sarjasta on esitetty kaksi tuotantokautta.

Aiheesta muualla
 Sarjan kotisivu
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Nuortensarjat
2010-luvun televisiosarjat
MTV:n televisio-ohjelmat
Raimo Ekholm

Raimo Ekholm (s. 31. heinäkuuta 1946 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.

Ekholm sijoittui Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 suurmäessä 15:nneksi ja normaalimäessä 32:nneksi. Hän saavutti normaalimäessä SM-hopeaa vuonna 1969. Samana vuonna hän sijoittui Sveitsin mäkiviikolla kahdeksanneksi. Seuratasolla Ekholm edusti Lahden Hiihtoseuraa.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Hannula

Seppo Hannula (s. 28. toukokuuta 1946 Kuusankoski) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.

Hannula oli Innsbruckin olympialaisissa 1964 Suomen joukkueen varamies. Hän sijoittui 16-vuotiaana Ounasvaaralla kolmanneksi vuonna 1963, oli Holmenkollenin nuorten kilpailussa toinen vuonna 1964 sekä voitti nuorten Suomen-mestaruuden vuosina 1964 ja 1965. Uransa ainoan aikuisten Suomen-mestaruuden hän voitti normaalimäessä vuonna 1974, jolloin hän oli paras myös Puijon kilpailuissa. Seuratasolla Hannula edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
At the Edge of Time

At the Edge of Time on Blind Guardianin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. heinäkuuta 2010. Albumista on saatavana myös digipack-versio.

Kappaleesta "Valkyries" on albumin internetsivulla ladattavana demo-versio kuten myös vaihtoehtoiset miksaukset kappaleista "Curse My Name" ja "Wheel of Time".

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Digipack bonus CD

Kokoonpano 
 Hansi Kürsch – laulu
 André Olbrich – kitara
 Marcus Siepen – kitara
 Frederik Ehmke – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metal Hammer: 6/7

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 At the Edge of Time discogs.com -sivustolla

Blind Guardianin albumit
Vuoden 2010 albumit
Abdul Fatah Younis

Abdul Fatah Younis (1944 Jebel Akhdar, Libya – 28. heinäkuuta 2011 Benghazi, Libya) oli libyalainen kenraali, maan sisäministeri ja helmikuusta 2011 Libyan hallitusta vastaan taistelevien kapinallisten Siirtymäajan kansallisen neuvoston joukkojen pääesikunnan päällikkö.

Jotkut kapinallisista pitivät Younisia vastuullisena vuoden 2006 verilöylystä Bengasissa Italian lähetystön edustan Muhammed-pilakuvien vastaisia mielenosoittajia vastaan.

Torstaina 28. heinäkuuta 2011 Younis kutsuttiin kuultavaksi kapinallisten pääkaupunkiin Bengasiin etulinjasta Bregasta. Hänet vangittiin tuntemattomaan paikkaan Bengasissa ja hänet ja hänen avustajiinsa kuuluneet eversti ja majuri teloitettiin samana iltana epäselvissä oloissa. Väitteiden mukaan Younisia syytettiin yhteyksistä Gaddafin hallintoon.

Kapinallisneuvoston johtaja Mustafa Abdul Jalil sanoi torstain lehdistötilaisuudessa tappajien kuuluneen Gaddafia kannattavaan ryhmään ja varoitti kapinallisten keskuudessa toimivia "aseellisia ryhmiä". Hän sanoi surmat tehneen kapinallisryhmän johtajan pidätetyn.

Myöhemmin kapinallisministeri Ali Tarhouni sanoi Younesin surmaajien kuuluneen kapinallisiin kuuluvaan islamistiseen Obaida Ibn Jarrah -prikaatiin, ja tekijöiden olevan vapaana. Libyan hallituksen tiedottaja Moussa Ibrahim sanoi tappajien kuuluneen al-Qaidaan ja sen olevan vahvin kapinallisryhmä.

Jo 24. päivä heinäkuuta Al Bawaba Media oli julkaissut uutisen, jonka mukaan Younis oli saanut surmansa 10 päivää aiemmin Bregasta käydyssä taistelussa, "epäselvissä olosuhteissa".

Lähteet 

Libyalaiset poliitikot
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Porin triviaalikoulun nuottikirjat

Porin triviaalikoulun nuottikirjat on vuonna 1725 käsin kopioitu, Porin triviaalikoululle kuulunut kokoelma pääosin 4-äänistä hengellistä vokaalimusiikkia. Kokoelma koostuu neljästä eri äänialojen kirjasta: Discantus, Altus, Tenor ja Bassus .

Löytyminen 

Nuottikirjat löysi Porin lyseon lehtorina vuosina 1890–1917 toiminut Eeli Granit-Ilmoniemi. Porissa kanttorina 1906–1908 toiminut Heikki Klemetti tutustui nuottikirjoihin Porin lyseon kirjastossa ja esitteli ne Säveletär-lehden artikkelissa "Musiikkihistoriallinen muistomerkki" vuonna 1908. Suomen Laulu esitti konserteissaan Klemetin johdolla muutamia nuottikirjojen sävellyksiä.

Sisältö 

Nuottikirjat sisältävät 76 moniäänistä vokaalisävellystä, jotka ovat pääosin hengellisiä musiikkia. Sävellysten tekstit ovat suurimmaksi osaksi latinaksi ja ruotsiksi. Mukana on joitakin saksankielisiä tekstejä. Ainoa suomenkielinen teos on Melchior Vulpiuksen Matteus-passio. Sävellykset ovat pääosin neliäänisiä, mutta mukana on myös muutamia sävellyksiä 3-8 äänelle.  

Vulpiuksen passion lisäksi säveltäjä on mainittu ainoastaan kappaleelle Alleneste Gud I himmelrijk (Hieronymus Praetorius). Vain pieni osa muista nuottikirjojen säveltäjistä on tunnistettu, muun muassa Gallus Dressler, Jacobus Gallus, Giovanni Gastoldi, Friedrich Weißensee, Hans Leo Hassler ja Daniel Friderici. 

Nuottikirjojen musiikki on 1500-luvun loppupuolelta 1600-luvun puoliväliin sijoittuvaa Itämeren alueen protestanttisten koulujen ohjelmistoa . Nuottikirjoissa onkin monia samoja kappaleita kuin Piae Cantiones -kokoelmassa, esimerkiksi Cedit hiems eminus, Jucundare jugiter ja Gaudete, gaudete Christus est natus.

Levytys
Imatran seurakunnan kanttorin Johannes Vesterisen johtama Sonus Borealis-yhtye on vuonna 2008 levyttänyt nuottikirjojen musiikkia.

Aiheesta muualla 
 Porin triviaalikoulun äänikirjojen digitoidut näköispainokset PDF-formaatissa:
 1: Discantus
 2: Altus
 3: Tenor
 4: Bassus
 Säveletär 1908, N:o 13 & 14 Heikki Klemetti: Musiikkihistoriallinen muistomerkki
Vanhan musiikin laulu- ja soitinyhtye Sonus Borealis/Musiikkia Porin Triviaalikoulun nuottikirjasta

Lähteet 

Keskiajan musiikki
Laulukirjat
Suomen musiikki
Natalja Ištšenko

Natalja Sergejevna Ištšenko (, s. 8. huhtikuuta 1986 Smolensk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen taitouimari, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.

Ištšenko voitti Venäjän joukkueessa joukkueohjelman olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Lontoossa hän voitti myös pariuinnin olympiakultaa parinaan Svetlana Romašina. Ištšenko on voittanut MM-kilpailuista 19 maailmanmestaruutta ja kaksi hopeaa. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 Ištšenko voitti kuusi maailmanmestaruutta. Seitsemännessä lajissa, teknisessä joukkueuinnissa, hän ei kilpaillut. Ištšenko on myös 12-kertainen Euroopan mestari, minkä lisäksi hänellä on kaksi EM-hopeaa.

Lähteet 
 Nataliya Ishchenko Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset taitouimarit
Venäläiset olympiavoittajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Creem

Creem oli yhdysvaltalainen rock-musiikkiin keskittynyt aikakauslehti. Sen perustivat elokuussa 1969 Barry Kramer ja Tony Reay, ja lehti kutsui itseään ”Amerikan ainoaksi rock ’n’ roll -lehdeksi”. Lehti lakkautettiin vuonna 1989, mutta lehti toimi pienemmässä muodossa vielä lyhyen aikaa 1990-luvun alussa.

Lehden kriitikoihin lukeutuivat muun muassa Lester Bangs, Lenny Kaye, Patti Smith sekä The Dictators -yhtyeen perustaneet Richard Blum ja Andy Shernoff.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto . 

Yhdysvaltalaiset aikakauslehdet
Musiikkilehdet
Tiedekeskus Corpus

Tiedekeskus Corpus on Hollanissa Haagin lähellä Oegstgeestissa sijaitseva tiedekeskus, jossa esitellään ihmisruumista ja sen toimintaa kokemuksellisesti. Kuulokkeiden kautta kävijä saa selostuksen toiminnoista, joiden läpi hän kulkee. Museo on avattu 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla
Corpusexperience.nl

Tiedekeskukset
Alankomaiden museot
Elisabeth Haich

Elisabeth Haich (1897 – 1994) oli joogi, tarot-korteista kiinnostunut okkultisti, henkinen opettaja ja useiden henkisten kirjojen kirjoittaja.

Haich syntyi ja varttui Budapestissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän pakeni Sveitsiin ja perusti yhdessä Selvarajan Yesudianin kanssa Euroopan vanhimman joogakoulun. Hänen tunnetuimmassa kirjassaan Vihkimys Haich kuvailee entistä elämäänsä, oppiaikaansa Ptahhotepin kanssa ja perehtymistään joogaan muinaisessa Egyptissä.

Teoksia 

 Vihkimys
 Raja-jooga
 Terveys ja jooga
 Joogaa joka päivälle
 Seksuaalivoima ja jooga
 Tarot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Conversations with Elisabeth Haich and Ptahotep
Elisabeth Haich bio 

Henkiset opettajat
Unkarilaiset kirjailijat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Aksu Palmén

Aksu Palmén on suomalainen ääninäyttelijä, joka on dubannut muun muassa Rottatouillea, Muumipeikkoa, Nuorta Muumipappaa, Paavo Pesusientä, Zukoa, Välkkysmurffia, Heliaa, Royta, Prinssi Nereusta ja Donatelloa. Hän on myös dubannut Näin koulutat lohikäärmeesi 1-3.

Äänirooleja

Suomalaiset ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt