Tampereen Ilves (jääkiekko)

Tampereen Ilves on vuonna 1931 perustettu suomalainen urheiluseura, joka on tunnettu erityisesti jääkiekkotoiminnastaan. Ilveksen edustusjoukkueet pelaavat miesten SM-liigassa ja naisten SM-liigassa. A-nuoret pelaavat niin ikään omassa SM-liigassaan sekä B- ja C-nuoret SM-sarjassa. Ilves Hockey Oy:n hallituksen puheenjohtajana toimii Jyrki Seppä ja toimitusjohtajana Risto Jalo. Seuran suurimpiin omistajiin kuuluvat Ilves ry ja joukko entisiä pelaajia. 

Ilves pelaa kotiottelunsa Tampereen Kannen areenalla, jonne se siirtyi Hakametsän jäähallilta vuonna 2021. Vuosina 1934–1939 ja 1945–1965 Ilves pelasi Koulukadun kentällä, kaudella 1933–1934 Palomäen uimalaitoksella ja 1941–1944 Eteläpuiston kentällä. Muut Ilveksen joukkueet pelaavat nykyään kotiottelunsa Tampereen eri jäähalleissa.

Historia 

Tampereen Ilves perustettiin Niilo Tammisalon johdolla keväällä 1931. Alkuun seura keskittyi jalka-, jää- ja pesäpalloon, mutta jo seuraavana talvena se pelasi myös ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa. Lapinniemen Visan kentällä Näsijärven Naistenlahden jäällä pelatussa SM-cupin ottelussa Tampereen Palloilijat voitti Ilveksen 1–2. Ilveksen historian ensimmäisen maalin teki Reino Lahtinen.

Ilves-alumni 
Ilvekseen perustettiin vuonna 2007, ensimmäisenä jääkiekkoseurana Suomessa, entisille pelaajille tarkoitettu alumni. Sen perustamisessa aktiivisina olivat muun muassa Jyrki Lumme, Timo Peltomaa ja Pertti Kontto. Alumnin nimeksi päätettiin Ilves-Niilot seuran perustajan Niilo Tammisalon mukaan.

Alumnitoiminta on alun perin lähtöisin USA:n yliopistoista ja on pitkään ollut yleistä myös NHL -seuroissa.

Alumni tarjoaa kaveripohjalta apua erilaisissa ongelmissa. Ilves-Niiloissa on yli 80 jäsentä.

Tunnukset

Värit
Ilveksen perinteiset värit ovat keltainen, vihreä ja musta. Ilveksen perinteinen vihreän sävy on metsänvihreä. Nämä värit ovat olleet tavallisimmat joukkueen peliasuissa vuosien varrella, joskin usein joko koti- tai vieraspaita on ollut valkopohjainen.

Kausina 1982–1984 Ilveksen peliasu oli kuitenkin poikkeuksellisesti violetti-valkoinen pääsponsorina toimineen SKOP:n tahdon mukaisesti. Kannattajat eivät pitäneet värityksestä, mutta seuran taloudelle yhteistyösopimus oli tärkeä.

Nykyisin Ilves pelaa kotiottelunsa vihreissä ja vierasottelunsa keltapohjaisissa paidoissa. Poikkeuksina ovat kuitenkin vierasottelut keltapohjaista kotipaitaa käyttävät SaiPaa ja KalPaa vastaan, joissa Ilves pelaa vihreissä paidoissa. Peliasun housut ja sukat ovat vihreät ja kypärä musta.

Merkki
Ilveksen ensimmäinen merkki oli keltainen sivulta kuvattu ilves. Tämä merkki oli käytössä seuran perustamisesta vuoteen 1945, jolloin merkkiä muutettiin yksityiskohtaisemmaksi ja sijoitettiin keltareunuksisen ympyrän sisälle vihreämustalle pohjalle. Tämä merkki oli pienin muutoksin käytössä Ilveksen pelipaidoissa vuoteen 1962 asti.

Vuonna 1962 Ilveksen silloinen manageri Seppo Helle halusi uudistaa seuran merkin sähäkämmäksi ja vauhdikkaammaksi, nuorisoon vetoavammaksi. Lukuisia ehdotuksia torjuttuaan Helle valitsi harrastajataiteilija Rauno Bromsin suunnitteleman ilveksen päätä kuvaavan merkin, jota käytettiin vuosina 1962–1993.

Vuonna 1993 Ilveksen edustusjoukkueen johtoon noussut Mikko Mäkelä halusi uudistaa joukkueen visuaalista ilmettä. Peliasu uudistettiin ja Harri Sulonen suunnitteli vuotta 1962 edeltäneen kokovartaloilveksen pohjalta uuden merkin. Emoseura Ilves ry. ei kuitenkaan ilahtunut muutoksesta ja pysyttäytyi entisessä merkissä, ja seurauksena oli kiistaa muun muassa fanituotteiden myynnistä. Merkki säilyi käytössä vuoteen 1999, joskin vuonna 1997 siitä tehtiin joukkueen peliasuun yksinkertaistettu versio, jossa kuviota ei kiertänyt teksti.

Ilveksen toimitusjohtajaksi syksyllä 1999 valittu Risto Jalo halusi korjata vaurioituneet sillat liigajoukkueen ja emoseuran välillä, ja tämän symbolina palattiin jälleen vuosien 1962–1993 ilveksenpää-tunnukseen, joka on käytössä edelleen.

Musiikki
Ilveksen maalilaulu on Costello Companyn esittämä ”We Are the Kings”, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Popedan kitaristina tunnettu Costello Hautamäki. Toinen Ilveksen otteluissa soitettu kappale on Sami Hintsasen Ilves murisee esittäjinä Sami Hintsanen & Ruostuneet Hokkarit, jota soitetaan Ilveksen voittaessaan kotipelin.
Vanhempia Ilves-aiheisia kappaleita ovat Mika Sundqvistin ”Ilves ykköseksi”, Ilari Siekkisen ”Ipassa on voimaa” ja Toivo Honkosen ”Ilves iskee”. Vuonna 2013 tamperelainen räp-artisti BB Salby julkaisi Ulkojään Kingi Ilves -nimisen kappaleen.

Omistajat ja hallitus
Ilveksen edustusjoukkueen ja A-nuorten toiminta on eriytetty emoseura Ilves ry.:stä Ilves-Hockey -nimisen yhtiön alle. Alun perin toiminta siirtyi pois emoseurasta maaliskuussa 1981 Liiga-Ilves ry.-nimiseen yhdistykseen, ja osakeyhtiömuotoiseksi toiminta muuttui kesäkuussa 2000.

Ilves Hockey Oy:n hallituksen puheenjohtajana toimii Jyrki Seppä ja toimitusjohtajana Risto Jalo. Suurimipiin omistajiin kuuluvat Ilves ry ja joukko entisiä pelaajia.

Kannattajatoiminta

Hakametsän jäähallissa Ilveksen varsinainen kannattajakatsomo on perinteisesti ollut D1-katsomo. Ilveksen äänekkäimmät kannattajat sijoittuivat ennen D1-katsomon yläpuolella sijainneeseen puulautaseisomakatsomoon, kunnes kaudeksi 2013-2014 D1-katsomon istumakatsomo muutettiin kannattajien toiveesta seisomakatsomoksi. Kannattajayhdistys Osasto 41 on perustettu vuonna 2007. Yhdistys edistää kannatuskulttuuria Ilveksen otteluissa ja järjestää matkoja vieraspeleihin. Yhdistyksen nimi viittaa Ilves-legenda Raimo Helmisen pelinumeroon. Ilveksen kannatustoiminta on 2010-luvulla saanut yhä enemmän eurooppalaiseen kannattajakulttuuriin liitettäviä piirteitä: tifoja, suuria heilutettavia lippuja, kannatus jatkuu pelitilanteesta riippumatta. Suuri vaikutus toiminnan kehittymiseen on ollut jalkapallo-Ilveksen kannattajilla, joista monet käyvät Hakametsässä katsomassa Ilveksen jääkiekko-otteluita. 

Vuonna 2002 tehdyn kyselyn mukaan suurin osa Ilveksen kannattajista on perinyt aatteen vanhemmiltaan. Toiset ovat valinneet joukkueen kaveripiirin vaikutuksesta tai pelattuaan itse Ilveksen junioreissa. Tutkimuksen mukaan Ilveksen kannatus oli hienoisesti painottunut Tampereen itäosiin länsipuolen ollessa enemmän Tapparan valta-aluetta.

Ilvekselle perustettiin kesäkuussa 2010 kannattajatukiyhdistys Share Ilves ry, jonka tavoitteena on hankkia Ilves-Hockeyn osakkeita, tukea Ilveksen toimintaa sekä kehittää ja lisätä Ilveksen kannustusta.

Pelaajat

Joukkue kaudella 2022–2023

Valmentajat 2022–2023 
 Päävalmentaja  Antti Pennanen
 Valmentaja  Raimo Helminen
 Valmentaja  Pasi Saarinen
 Maalivahtivalmentaja  Markus Korhonen
 Fysiikkavalmentaja  Jarkko Näppilä
 Videovalmentaja  Otto Kunnari
 Joukkueenjohtaja  Timo Peltomaa
 Lääkäri  Frederick Weitz
 Huoltaja  Janne Jansson
 Huoltaja  Lasse Laukkanen
 Videointi  Risto Finneman
 Kuljetus  Markku Valmiala
 Fysioterapeutti  Lauri Asikainen
 Kiropraktikko  Juha Kaari
 Hieroja  Teemu Malhonen

Entisiä pelaajia

Jäädytetyt pelinumerot 
Ilves on jäädyttänyt seitsemän entisen tähtipelajaansa numeron.

 2: Jarmo Wasama †
 7: Aarne Honkavaara †
 13: Risto Jalo
 14: Lasse Oksanen
 16: Jorma Peltonen †
 30: Jukka Tammi
 41: Raimo Helminen

Numero 24 
Yllä mainittujen lisäksi numeroa 24 ei käytetä. Numeroa kantoi viimeksi Veikko Suominen, joka teki itsemurhan kesken kauden vuonna 1978. Sitä ei kuitenkaan ole jäädytetty kunnianosoituksena eikä paitaa kuvaava lippu roiku hallin katossa.

Muita maineikkaita entisiä pelaajia 

 Reijo Hakanen
 Kalle Havulinna
 Pentti Isotalo
 Ossi Kauppi
 Raimo Kilpiö
 Erkki Koiso
 Henry Kvist
 Pekka Leimu

 Juhani Lahtinen
 Risto Lindroos
 Juhani Linkosuo
 Jyrki Lumme
 Len Lunde
 Markus Mattsson
 Mikko Mäkelä
 Lotfi Nasib

 Mika Nieminen
 Timo Peltomaa
 Eero Saari
 Risto Siltanen
 Ville Sirén
 Raimo Summanen
 Jukka Tammi
 Jukka Wuolio

Pekka Leimua ja Len Lundea lukuun ottamatta kaikki yllä luetellut on valittu Suomen Jääkiekkoleijoniksi. Heidän lisäkseen Ilveksessä pitkään vaikuttaneita jääkiekkoleijonia ovat valmentaja ja manageri Seppo Helle, huoltaja Lasse Laukkanen sekä Ilveksen naisjoukkueen monivuotinen pelaaja ja valmentaja Marianne Ihalainen.

Ilvestä edustaneet jääkiekkoleijonat 

 5: Risto Lindroos
 7: Juhani Linkosuo
 8: Pentti Isotalo
 9: Matti Rintakoski
 10: Aarne Honkavaara
 12: Henry Kvist
 13: Kalle Havulinna
 15: Lotfi Nasib
 16: Jukka Wuolio
 21: Yrjö Hakala
 22: Ossi Kauppi
 23: Tuomo Lindroos
 27: Matti Lampainen

 28: Erkki Koiso
 29: Teppo Rastio
 30: Raimo Kilpiö
 34: Juhani Lahtinen
 36: Jarmo Wasama
 43: Juhani Wahlsten
 48: Matti Reunamäki
 53: Lasse Oksanen
 59: Reijo Hakanen
 60: Jorma Peltonen
 88: Seppo Suoraniemi
 90: Seppo Ahokainen
 94: Eero Saari

 107: Ilkka Sinisalo
 111: Markus Mattsson
 112: Risto Siltanen
 129: Jorma Salmi
 130: Jukka Tammi
 138: Risto Jalo
 139: Mikko Mäkelä
 142: Raimo Summanen
 148: Curt Lindström
 152: Seppo Helle
 165: Reijo Mikkolainen
 166: Mika Nieminen
 169: Lasse Laukkanen

 173: Ville Sirén
 175: Pekka Järvelä
 187: Marianne Ihalainen
 192: Raimo Helminen
 194: Sari Krooks
 196: Jyrki Lumme
 197: Jarmo Myllys
 203: Matti Rautiainen
 210: Jukka Jalonen
 215: Timo Peltomaa
 216: Hannu Soro
 217: Pertti Kontto

Kannattajien äänestämät tähdistökentälliset 

1960-luvun lopulta
Juhani Lahtinen
Jarmo Wasama – Erkki Koiso
Lasse Oksanen – Jorma Peltonen – Aarne Honkavaara

Vuodelta 1997
Jukka Tammi
Risto Siltanen – Jyrki Lumme
Lasse Oksanen – Raimo Helminen – Aarne Honkavaara

Tilastot ja luettelot

Saavutukset

SM-liigan maratontaulukossa Ilves on sijalla 4. Se on saavuttanut 74 miesten pääsarjakautensa aikana 16 Suomen mestaruutta, 9 hopeaa ja 12 pronssia. Saavutuksiin kuuluu myös kaksi Suomen Cupin voittoa ja kaksi kakkossijaa sekä Euroopan cupin kakkossija vuodelta 1967. Continental Cupissa Ilves on saavuttanut kahdesti pronssia. Ilveksen naiset ovat voittaneet yhdeksän Suomen mestaruutta; A-pojilla on 21, A-tytöillä 2, B-pojilla 7, C-pojilla 5, D-pojilla 3 ja E-pojilla 6 kultamitalia.

Kaikkiaan Ilveksen joukkueet ovat voittaneet jääkiekossa 69 Suomen mestaruutta, toiseksi eniten Suomessa. IIHF myönsi vuonna 2006 Ilvekselle kultaisen ansiomitalin merkittävästä työstä jääkiekon hyväksi. Ilves on ainoa pohjoismainen seura, jolle tämä kunnianosoitus on myönnetty.

Mitalivuodet

 16 mestaruutta: 1936, 1937, 1938, 1945, 1946, 1947, 1950, 1951, 1952, 1957, 1958, 1960, 1962, 1966, 1972, 1985
 9 hopeaa: 1935, 1948, 1949, 1965, 1968, 1969, 1970, 1990, 1998
 13 pronssia: 1934, 1939, 1941, 1943, 1963, 1964, 1967, 1974, 1975, 1983, 1989, 2001,  2022

Suomen cup
 Mestaruus 1958 ja 1971
 2. sija 1955 ja 1969

Muut saavutukset
 1 Euroopan Cupin hopea: 1967
 2 Continental Cupin pronssia: 1998 ja 2007
 IIHF:n myöntämä kultainen ansiomitali merkittävästä työstä jääkiekon hyväksi: 2006 (ainoana seurana pohjoismaissa)
 Karsi liigapaikastaan mestisjoukkue Jokipoikia vastaan 2010
 Karsi liigapaikastaan mestisjoukkue Vaasan Sportia vastaan 2012
 Karsi liigapaikastaan mestisjoukkue Mikkelin Jukureita vastaan 2013
 1 Tampere Cupin Mestaruus: 2019

Palkitut pelaajat

Tähtikentälliseen valitut 
 1962: Juhani Lahtinen, Jarmo Wasama ja Raimo Kilpiö
 1963: Juhani Lahtinen ja Jarmo Wasama
 1964: Juhani Lahtinen ja Jarmo Wasama
 1965: Juhani Lahtinen, Jarmo Wasama ja Lasse Oksanen
 1966: Juhani Lahtinen, Jarmo Wasama, Lasse Oksanen,Jorma Peltonen ja Reijo Hakanen
 1967: Lasse Oksanen
 1968: Lasse Oksanen
 1969: Lasse Oksanen ja Jorma Peltonen
 1970: Lasse Oksanen
 1971: Lasse Oksanen
 1972: Lasse Oksanen
 1975: Lasse Oksanen
 1977: Risto Siltanen
 1983: Raimo Summanen
 1984: Raimo Summanen ja Risto Jalo
 1985: Mikko Mäkelä
 1988: Raimo Helminen
 1989: Jukka Tammi, Risto Siltanen ja Raimo Summanen
 1990: Jukka Tammi, Risto Siltanen, Mika Nieminenja Raimo Summanen
 1997: Raimo Helminen
 1998: Allan Measures, Peter Larssonja Raimo Helminen
 1999: Raimo Helminen
 2004: Cory Murphy
 2005: Hannes Hyvönen
 2009: Markus Seikola
 2014: Michael Keränen
 2020: Lukáš Dostál ja Eemeli Suomi

Suomen paras jääkiekkoilija 
 Aarne Honkavaara (1950 ja 1952)
 Juhani Lahtinen (1962 ja 1964)
 Teppo Rastio (1957)
 Raimo Kilpiö (1961)
 Jarmo Wasama (1965)
 Lasse Oksanen (1966)

Kultainen kypärä 
 Jukka Tammi (1990)
 Raimo Helminen (1998)

Urpo Ylönen -palkinto 
 Juhani Lahtinen (1961 ja 1964)
 Jukka Tammi (1990)
 Lukáš Dostál (2020)

Pekka Rautakallio -palkinto 
 Erkki Koiso (1957 ja 1960)
 Pentti Isotalo (1950)
 Ossi Kauppi (1951)
 Jarmo Wasama (1963)
 Risto Siltanen (1990)
 Markus Seikola (2009)

Juha Rantasila -palkinto 
 Markus Seikola (2009 ja 2010)

Paras hyökkääjä 
 Raimo Kilpiö (1958, 1961 ja 1962)
 Aarne Honkavaara (1950 ja 1952)
 Teppo Rastio (1957)
 Lasse Oksanen (1971)
 Risto Jalo (1984)
 Mikko Mäkelä (1985)
 Raimo Summanen (1990)

Kalevi Numminen -palkinto 
 Seppo Hiitelä (1985)

Lasse Oksanen -palkinto 
 Raimo Helminen (1998)
 Michael Keränen (2014)

Veli-Pekka Ketola -palkinto 
 Raimo Summanen (1989 ja 1990)
 Peter Larsson (1998)
 Steve Kariya (2005)

Aarne Honkavaara -palkinto 
 Raimo Summanen (1983 ja 1990)
 Mikko Mäkelä (1985)
 Vesa Viitakoski (2002)

Jarmo Wasama -palkinto 
 Seppo Ahokainen (1972)
 Markus Mattsson (1975)
 Risto Siltanen (1977)
 Jukka Tammi (1983)
 Jari Neuvonen (1985)
 Mika Nieminen (1988)
 Pasi Puistola (1998)
 Toni Dahlman (2001)
 Simo Vidgren (2005)
 Perttu Lindgren (2006)
 Matias Maccelli (2020)

Raimo Kilpiö -palkinto 
 Raimo Kilpiö (1960)
 Lasse Oksanen (1968)
 Reijo Hakanen (1972)
 Jorma Kallio (1974)
 Risto Jalo (1983)
 Juha Järvenpää (1990)
 Vesa Viitakoski (2002)

Matti Keinonen -palkinto 
 Antti Heikkilä (1985)
 Risto Jalo (1988)
 Mika Nieminen (1990)

SM-liigan kuukauden pelaaja 
 Allan Measures (syyskuu 1997)
 Peter Larsson (lokakuu 1997)
 Mika Pietilä (joulukuu 2000)
 Raimo Helminen (lokakuu 2001)
 Juha Pitkämäki (syyskuu 2003)
 Hannes Hyvönen (joulukuu 2004)
 Ville Kolppanen (syyskuu 2013)
 Tapio Laakso (tammikuu 2015)
 Sami Sandell (helmikuu 2018)

SM-liigan Sisu-pelaajat 
 Jukka Tammi (1990)
 Risto Jalo (1990)

SM-liigan avainpelaajat 
 Risto Jalo (1983 ja 1985)
 Jukka Tammi (1990)

Muut palkitut pelaajat 
 Lynces Academicin erikoispatsas: Aarne Honkavaara (1987)
 President's Trophy: Raimo Helminen (2001)
 Leijonapelaaja: Vesa Toskala (1997)

Ilves SM-tasolla yhteensä
(Tilanne kauden 2009–2010 jälkeen)

Kaikkiaan Ilves on pelannut kauden 2014–15 loppuun mennessä 40 kautta SM-liigassa (1975–2015), 39 kautta SM-sarjassa (1933–54, 1955–75), 1 kauden Suomen sarjassa (1954–55), 2 kautta SM-sarjaa edeltäneessä SM-cupissa (1932, 1933) sekä 12 kautta SM-sarjan kanssa rinnakkain pelatussa Suomen Cupissa (1954–58, 1963–71).

Kausitaulukko
,
,,

Selite
 C – Ilves pelasi SM-sarjaa edeltäneessä cupissa, putosi 1932 puolivälierissä ja 1933 välierissä.
 Kausina 1939–1940 ja 1941–1942 ei sodan vuoksi pelattu lainkaan.
 K – sarja jäi kesken sodan vuoksi; Ilves olisi voittaessaan viimeisen ottelunsa ollut mestari.
 3A, 5A – sijoitus SM-sarjan A-lohkossa, kokonaissijoitus määrittelemätön
 1SS – Ilves pelasi Suomen sarjassa
 Kaudella 1965–1966 pelattiin kahteen lohkoon jaettu alkusarja sekä ylempi ja alempi loppusarja. Taulukkoon on Ilveksen tilastot alkusarjan B-lohkosta ja ylemmästä loppusarjasta laskettu yhteen.
 K – Kaudella 2019–2020 runkosarjan viimeinen kierros ja pudotuspelit jäivät pelaamatta koronaviruspandemian vuoksi; Ilves olisi päässyt suoraan puolivälieriin joukkueen sijoituttua runkosarjan 4. sijalle.

Parhaat pistemiehet SM-liigassa kaudesta 1975–1976

Naiskiekko

Ilves on Suomen toiseksi menestynein seura myös naisten jääkiekossa. Vuodesta 1983 pelatussa naisten SM-sarjassa Ilves on voittanut 10 kultaa, 10 hopeaa ja 6 pronssia. Tosin 2000-luvun naiskiekkoilun mahtiseura Blues ohitti keväällä 2013 mestaruuksien määrässä Ilveksen, kun espoolaiset juhlivat mestaruutta jo 11. kerran. Ilves on ainoa joukkue, joka pelannut naisten SM-sarjassa joka kausi sen perustamisesta lähtien.

Ilveksen naisjoukkue pelaa kotiottelunsa Tesoman jäähallissa Länsi-Tampereella Tesomajärven kaupunginosassa.

Historia
Naisten jääkiekkotoiminta alkoi Ilveksessä vuonna 1971. Mukana oli alkuun edustusjoukkueen tähtipelaaja Lasse Oksanen, joka ei kuitenkaan toiminut joukkueessa varsinaisena valmentajana, vaan omien sanojensa mukaan ”kummisetänä”, joka opasti ja kannusti tyttöjä jääkiekon pariin.

Ensimmäisinä kausinaan Ilveksellä oli ainoa naisjoukkue Tampereella, joten vastusta haettiin poikien juniorijoukkueista. Vasta 5.3.1978 pelattiin ensimmäinen ottelu naisia vastaan; Ilves voitti Jäähongan Espoossa luvuin 5–6.

Alkuun naisjoukkueen toiminta oli hyvin omatoimista. Seuran puolelta ei tullut aloitteita juuri mihinkään, vaan joukkueen ensimmäinen valmentaja ja monivuotinen puuhamies Esko Peltonen, tähtihyökkääjä Jorma Peltosen veli, järjesti suhteillaan joukkueelle niin sponsoreita, medianäkyvyyttä kuin jäävuorojakin. Peltosen aktiivisen varainhankinnan ansiosta Ilveksen ei pitkään aikaan tarvinnut vaatia lisenssimaksuja pelaajilta, mikä oli tärkeää uuden harrastuksen juurruttamisessa Tampereelle.

Vuonna 1980 pelaajia oli jo niin paljon, että naisille voitiin perustaa kakkosjoukkue, nimeltään Ilves-Kiekko.

Alkuun Ilves harjoitteli ja pelasi Kaukajärven kentällä ja siirtyi sieltä Peltosen tullessa valmentajaksi Vehmaisten kaupunginosaan. Koulukadun tekojäälle naiset pääsivät vakituisesti vasta 1980-luvun taitteessa, mutta vielä pitkään sen jälkeenkin poikien juniorijoukkueiden valmentajat vastustivat kallisarvoisten jäävuorojen antamista naisille. Silloin tällöin naisjoukkue sai 1980-luvulla jääaikaa myös kaupungin jäähalleista, mutta vasta 1989 valmistuneesta Tesoman jäähallista tuli Ilveksen naisille pysyvä kotiareena.

Ilves osallistui Lipstick-turnauksen nimellä vuosina 1978–1979 ja 1981–1983 pelattuun epäviralliseen naisten SM-turnaukseen. Turnausten mitalisteista ei ole kuitenkaan säilynyt tietoa. Vuonna 1982 alkoi virallinen SM-sarja. Ilveksen avausottelu pelattiin 27.11. Koulukadun kentällä. Ilves voitti Porin Ässät 14–2.

Ilves voitti naisten Suomen mestaruuden neljästi perättäin vuosina 1985–1988. Joukkueen menestyksen syyksi on arvioitu hyvää luistelua; Ilves harjoittelikin verrattain paljon. Vuonna 1989 Ilves hävisi mestaruudesta käydyn uusintaottelun EVU:lle, mutta palasi mestariksi taas seuraavana vuonna ja säilytti tittelin aina vuoteen 1994, jolloin Keravan Shakers pudotti Ilveksen hopealle. Samat joukkueet pelasivat finaaleissa myös 1995, mutta sen jälkeen Ilvestä ei nähty mitaleilla ennen kuin vuosina 1999–2001 se saavutti kolme pronssimitalia perätysten.

Vuosina 2004–2006 Ilves pelasi entisen huippupelaajansa Marianne Ihalaisen valmentamana kolmasti perättäin finaaleissa. Kaksi ensimmäistä yritystä tuottivat hopeaa Bluesin ollessa kummallakin kerralla parempi, mutta vuonna 2006 joukkue kukisti Oulun Kärpät ja voitti Suomen mestaruuden 13 vuoden tauon jälkeen. Vuosina 2008–2012 selvisi viisi kertaa peräkkäin SM-sarjan finaaleihin ja viimeisimmän mestaruuden Ilves voitti kaudella 2009–2010 päihittämällä Bluesin. Kaudella 2012–2013 edellisen kevään finalistit pelasivat pronssista ja Kärpät oli tälläkin kertaa parempi joukkue. Kaudella 2013–2014 Ilveksen pelit päättyivät harvinaisesti jo ennen mitalikamppailuja, kun HPK voitti tiukan puolivälieräsarjan viidennen ottelun jatkoajalla.

Kaudella 2017–2018 Ilves voitti naisten runkosarjan suvereenisti. Sen pistetehtailijoina kunnostautuivat Linda Välimäki ja Riikka Noronen. Ilves kaatoi semifinaaleissa Team Kuortaneen.

26. marraskuuta 2021 Ilves pelasi viimeisen SM-liigaottelunsa Hakametsän hallissa ja jatkaa pelejään uudessa Nokia Arenassa.

Maineikkaita pelaajia
Jäädytetyt numerot
 16: Marianne Ihalainen
 10: Anne Haanpää (s. Bäckman)
Muita pelaajia

Junioritoiminta
Ilveksen toiminta on aina rakentunut vankan juniorityön varaan. Jääkiekon varhaisina aikoina Suomessa tämä oli maan tapa kaikissa joukkueissa, mutta Ilves onnistui pitkään pitämään kasvatustyön merkittävämpänä menestystekijänä edustusjoukkueelle kuin monissa muissa seuroissa.

Ilves on Suomen Jääkiekkoliiton sinettiseura.

Historia
Ilveksen junioritoiminta alkoi 1930-luvun puolivälissä, kun jääkiekkoinnostus Tampereella alkoi nousta ja nuoria pelaajia olla enemmän kuin edustusjoukkueeseen mahtui. Vuonna 1937 Ilvekseen kuului 70 jääkiekkoilijaa, joista 40 oli alle 17-vuotiaita.

Sotavuosina junioreilla oli suuri vastuu edustusjoukkueessa, kun aikuiset miehet olivat enimmäkseen rintamalla.

A-poikien Suomen-mestaruudesta on pelattu vuodesta 1945, A-tyttöjen mestaruudesta vuodesta 2001, B- sekä C-poikien vuodesta 1972 ja B2-poikien mestaruudesta vuodesta 2008. D-nuorten mestaruudesta pelattiin 1971–1978 ja E-nuorten 1967–1978.
Nuorten Suomen mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran 1945. Ilves voitti kultaa, samoin kuin neljällä seuraavallakin kaudella. Oheisessa taulukossa on lueteltu Ilveksen juniorijoukkueiden mitalit.

Kanada-sarja
Käänteentekevä uudistus Ilveksen junioritoiminnassa tehtiin kaudelle 1962–1963, kun D-junioreille perustettiin kaupunginosien välinen Kanada-sarja, sittemmin myös NHL:nä tunnettu. Kunkin kaupunginosan joukkue otti NHL-joukkueen nimen ja niille teetettiin myös esikuvia mukailevat peliasut logoineen.

Ensimmäisessä Kanada-sarjassa pelasivat NHL:n ns. Original Six -joukkueet Härmälän Chicago Black Hawks, keskikaupungin Detroit Red Wings, Pyynikin New York Rangers, Viinikan Boston Bruins, Kalevan Montreal Canadiens ja Sammon alueen Toronto Maple Leafs. Myöhemmin sarjaa laajennettiin kaupungin ja junioritoiminnan kasvaessa. Esimerkiksi viidennelle kaudelle tuli mukaan Kaukajärven–Messukylän alueen pojista koottu San Franciscon joukkue; oikeaan NHL:ään oli samoihin aikoihin tulossa California Seals.

Kanada-sarjaa pelattiin hieman muokatuin säännöin: erät olivat 15-minuuttisia ja Hakametsän jäähallissa käydyissä otteluissa niitä pelattiin kaksi, ulkojäillä tavalliset kolme. Lyöntilaukaukset olivat kiellettyjä, millä oli tarkoitus kehittää poikien rannelaukaustaitoja. Joukkueessa tuli olla vähintään kaksi puolustajaparia ja kolme hyökkäysketjua ja niitä tuli peluuttaa vuorotellen.

Sarja oli suosittu paitsi pelaajiensa myös katsojien keskuudessa. Lehtiartikkeli kertoo vuonna 1966 Hakametsän jäähallissa pelatuissa otteluissa olleen jopa 4 000 katsojaa.

Vuonna 1970 Helsingin Jokerit perusti Ilveksen esimerkkiä seuraten oman vastaavanlaisen ja samannimisen kaupunginosasarjan.

1960-luvun kasvuvuodet
Kanada-sarjan myötä Ilveksen juniorimäärät ja kiekkoilun suosio koko kaupungissa lisääntyivät huimasti. Jääkiekosta tuli toimittajan sanoin tamperelaisnuorisolle ”henki ja elämä”. Kanada-sarjan alkaessa 1962 Ilveksellä oli kaikkiaan 20 juniorijoukkuetta, vuonna 1966 jo vajaat 30 ja kaudella 1973–1974 34 joukkuetta. Oli perustettava muun muassa Suomen ensimmäinen F-juniorijoukkue, kun kaikki halukkaat eivät mahtuneet Viinikan E-junioreihin ja osa pojista oli alaikäisiä.

Kasvu johti resurssiongelmiin. Jäävuoroja oli rajallisesti, järjestettyjä harjoituksia esimerkiksi kahdesti viikossa, ja valmentajat kehottivatkin poikia harjoittelemaan omalla ajallaan, takapihoille ja lammenjäille tehdyillä kentillä, mahdollisimman paljon.

Myös Ilveksen taloudelle junioritoiminnan kasvu oli haaste, sillä 1960-luvulla seura vielä maksoi toiminnan kaikki kulut. Manageri Seppo Helle näki kuitenkin, että laajamittainen pelaajakasvatus oli myös edustusjoukkueen etu: mitä parempi juniorituotanto, sitä menestyksekkäämpi edustusjoukkue, ja mitä menestyksekkäämpi edustusjoukkue, sitä paremmat edellytykset junioritoiminnan pyörittämiseen.

Junioreiden vanhemmat järjestäytyivät Ilves/juniorijääkiekkoilun tuki -nimiseksi yhdistykseksi, joka alkoi auttaa joukkueita varainhankinnassa ja järjesteli muun muassa kuljetuksia.

Vuonna 1972 Ilves voitti aikuisten SM-sarjan lisäksi kultaa myös C-, D- ja E-junioreissa. A-nuorten mestaruuden vei Tappara ja B-nuorten Koovee, joten kaikki mahdolliset jääkiekkomestaruudet tulivat tuona vuonna Tampereelle. 1980-luvulle tultaessa alkoi juniorikiekkoilussakin toiminta olla yhä ammattimaisempaa. Ilvekseen palkattiin päätoiminen junioreiden valmennuspäällikkö, Pasi Mustonen, jonka johdolla harjoittelua kehitettiin. Seuran vuoden 1985 liigamestaruus nojasi yhä vahvasti omiin kasvatteihin. Joukkueen 23 pelaajasta vain 6 oli syntynyt Pirkanmaan ulkopuolella ja hekin kaikki nousseet liigaan Ilveksessä.

Poika ja Ilves
Edustusjoukkueen jäätyä vuonna 2003 SM-liigan viimeiseksi Ilveksessä herättiin jälleen kehittämään junioritoimintaa. Vuonna 2005 aloitettiin kolmivuotinen ”Poika ja Ilves” -projekti, jonka tavoitteena oli turvata Ilveksen asema Suomen suurimpana jääkiekkoseurana, pitää nuoret lahjakkuudet Ilveksessä ja nostaa edustusjoukkue SM-liigan mitalipeleihin kaudeksi 2008.. Toimintastrategian onnistumisen takaamiseksi Ilves jatkoi valmentajansa Kari Elorannan sopimusta kevääseen 2008..

Projekti alkoi otollisena ajankohtana, sillä A-juniorit olivat edellisenä keväänä voittaneet mestaruuden Perttu Lindgrenin, Marko Anttilan ja Tuukka Raskin johdolla, ja Ilves Hockey Oy:n vuosituhannen vaihteessa horjahtanut talous oli saatu taas hyvälle tolalle. Tavoiteltua urheilullista menestystä ei kuitenkaan projektin alkuperäisissä puitteissa saavutettu, vaan Ilves pysyi SM-liigan alemman keskikastin joukkueena. Nuoria pelaajia on kyllä viime vuodet ahkerasti nostettu edustusjoukkueeseen, mutta peliaikaa he ovat yleensä saaneet niukalti, ja parhaat ovat jatkaneet matkaansa nopeasti Pohjois-Amerikan sarjoihin. Vuosien 2007–2008 mittaan projekti haudattiin hiljaisuudesa.

Ilveksen kasvattamat NHL-pelaajat

Seuraavat NHL-pelaajat pelasivat Ilveksessä koko junioriaikansa ja aloittivat liigauransa Ilveksen edustusjoukkueessa.

 Sami Aittokallio
 Riku Helenius
 Jyrki Jokipakka
 Martti Järventie
 Ville Koistinen
 Otto Koivula
 Perttu Lindgren
 Markus Mattsson
 Tomi Pettinen
 Jyrki Seppä
 Risto Siltanen
 Ville Sirén
 Vesa Toskala
 Jarkko Varvio

Lisäksi seuraavat pelasivat Ilveksessä vähintään A-juniori-ikäisestä alkaen ja nousivat SM-liigaan Ilveksessä.

 Raimo Helminen (ennen Ilvestä Kooveessa)
 Ari Haanpää (ennen Ilvestä Tapparassa)
 Michael Keränen (ennen Ilvestä Tapparassa)
 Ville Leino (ennen Ilvestä SaPKossa)
 Jyrki Lumme (ennen Ilvestä Kooveessa)
 Mikko Mäkelä (ennen Ilvestä Tapparassa)
 Joonas Rask (ennen Ilvestä SaPKossa)
 Tuukka Rask (ennen Ilvestä SaPKossa)

Lisäksi Jari Kaarela pelasi vielä A-juniorina Ilveksessä, mutta debytoi aikuisten sarjoissa SaPKon I-divisioonajoukkueessa, mistä siirtyi NHL:ään.

Muiden seurojen kasvattamia mutta Ilveksestä NHL:ään siirtyneitä pelaajia ovat Toni Dahlman, Risto Jalo, Joonas Korpisalo, Ivan Majeský, Tony Salmelainen, Raimo Summanen ja Petr Tenkrát.

Joukkueen ennätyksiä

Tulosennätykset
 Suurin kotivoitto: Ilves–TPS 31–0 4. tammikuuta 1948
 Suurin vierasvoitto: ÅIFK–Ilves 2–20 5. tammikuuta 1946
 Suurin erävoitto kotona: 16–0, Ilves–TPS 31–0 4. tammikuuta 1948
 Suurin erävoitto vieraissa: 0–10, Hilpara–Ilves 3–20 30. tammikuuta 1970
 Runsasmaalisin tasapeli: Ilves–Jokerit 8–8 23. lokakuuta 1983
 Vähämaalisin ottelu: HSK–Ilves 0–0 2. helmikuuta 1941 ja Ilves–Jokerit 0–0 19. syyskuuta 2000
 Runsasmaalisin ottelu: Ilves–TPS 31–0 4. tammikuuta 1948
 Suurin tappio: Jokerit–Ilves 12–1 21. marraskuuta 1977, Tappara–Ilves 14–3 6. maaliskuuta 1977 ja TPS–Ilves 11–0 25. marraskuuta 1999
 Suurin kotitappio: Ilves–Tarmo 0–10 24. helmikuuta 1953 ja Ilves–Ässät 1–11 19. lokakuuta 1978
 Suurin vierastappio: Jokerit–Ilves 12–1 21. marraskuuta 1977, Tappara–Ilves 14–3 6. maaliskuuta 1977 ja TPS–Ilves 11–0 25. marraskuuta 1999

Jäähyennätykset 
 Eniten jäähyminuutteja kotiottelussa: 62, Ilves–Jokerit 3–2 6. joulukuuta 1992
 Eniten jäähyminuutteja vierasottelussa: 131, Tappara–Ilves 6–1 7. joulukuuta 2002

Eniten yhden kauden aikana 
 Voittoja: 30, 1987–1988 ja 1998–1999
 Tasapelejä: 18, 2011–2012
 Tappioita: 34, 2009–2010
 Tehtyjä maaleja: 232, 1988–1989
 Päästettyjä maaleja: 199, 2011–2012
 Pisteitä: 92, 2005–2006
 Rangaistusminuutteja: 1 136, 1998–1999

Yleisöennätykset 
 Suurin yleisömäärä: 10 020, Ilves–HIFK 13. tammikuuta 1970 (useita kertoja, viimeisin kerta)
 Pienin yleisömäärä: 150, Ilves–HJK 5. tammikuuta 1941

Pelaajien ennätyksiä

Yhden kauden ennätykset runkosarjassa
 Eniten maaleja kaudessa: 45, Raimo Summanen
 Eniten syöttöjä kaudessa: 46, Pekka Järvelä ja Raimo Summanen
 Eniten pisteitä kaudessa: 81, Raimo Summanen
 Eniten jäähyminuutteja kaudessa: 162, Sami Helenius
 Paras +/- kaudessa: +46, Risto Jalo

Ennätykset koko ajalta
 Eniten kausia Ilveksessä: 19, Lasse Oksanen
 Eniten otteluita Ilveksessä: 749, Raimo Helminen
 Eniten maaleja Ilveksessä: 268, Lasse Oksanen
 Eniten syöttöjä Ilveksessä: 419, Raimo Helminen
 Eniten pisteitä Ilveksessä: 580, Raimo Helminen
 Eniten rangaistusminuutteja Ilveksessä: 675, Timo Peltomaa
 Eniten mestaruuksia Ilveksessä: 7, Aarne Honkavaara ja Pentti Isotalo
 Eniten mitaleita Ilveksessä: 12, Lasse Oksanen
 Eniten hattutemppuja Ilveksessä: 27, Aarne Honkavaara
 Pisin katkeamaton ottelusarja: 426, Jukka Tammi

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Edustusjoukkueen ja A-nuorten virallinen sivusto
 Naisjääkiekon virallinen sivusto 
 Jääkiekko Ilves ry:n sivuilla 
 Leikkeitä Ilveksen otteluista Yleisradion Elävässä arkistossa:
 HIFK–Ilves 1956
 Loppuottelusarja TPS–Ilves 1985
 Loppuottelusarja HIFK–Ilves 1998
 Ilveksen tilastoja (UrheiluSuomi.com)

Seulonnan keskeiset artikkelit