joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Emmy Köhler

Emmy Kristina Köhler (omaa sukua Welin; 22. toukokuuta 1858 Tukholma – 2. helmikuuta 1925 Fresta, Tukholman lääni) oli ruotsalainen opettaja, kirjailija ja säveltäjä.

Elämäkerta 
Emmy Köhler oli hovikamreeri Armand Welinin ja vapaaherratar Wilhelmina Rappen tytär. Isä oli ensimmäisiä aktiiveja Evangeliska fosterlandsstiftelsen (Evankelinen isänmaasäätiö). Emmy Welin kävi tätinsä johtamaa sisäoppilaitosta. Hän toimi kotiopettajana Smålannissa, Ryssbyssä Köhlerin perheessä. Hän solmi avioliiton vuonna 1891 perheen Sven- pojan kanssa.

Köhler toimi opettajana hovissa ja opetti muun muassa prinssi Erikin, Kustaa V:n nuorimman pojan, lukemaan ja kirjoittamaan. 

Köhler kirjoitti joululaulun "Nyt syttyy valot tuhannet", joka julkaistiin ensimmäisen kerran Lina Sandellin toimittamassa Korsblomman-kalenterissa ja jonka teksti ja sävel ovat vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa "Nu tändas tusen juleljus". Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 116 "Nyt jouluvalot syttyvät".  

Monissa hänen lauluistaan oli alkuaan Elsa Beskowin piirtämät kuvat. Emmy Köhler kirjoitti myös muun muassa teoksen Gunnars och Ingas roliga bok. Sagor och visor. Sen kuvitti Ellie Westley (1855–1942), ja se julkaistiin vuosina 1898 ja 1907. 

Emmy Köhler oli naimisissa Ruotsin valtiovarainministeriön kanslianeuvoksen Sven Köhlerin kanssa ja asui Norrsätra gårdissa Sollentunassa. Hänet on haudattu Frestan hautausmaalle Upplands Väsbyn kuntaan.

Lauluja ja virsiä 
 Nyt syttyy valot tuhannet (Nu tändas tusen juleljus), julkaistu Evankelisen Isänmaasäätiön Korsblomman -kalenterissa vuonna 1898. Vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 116 "Nyt jouluvalot syttyvät"
 Reippahasti käypi askeleet ("Liten julvisa" Raska fötter springa tripp, tripp, tripp) vuodelta 1901, sanat Sigrid Sköldberg-Pettersson, säv. Emmy Köhler

Lähteet 
 Joululehti Norrsken, sivu 17, 112. vuosikerta 2016/Blå Bandet nro 5, vuosikerta 134, 2016.

Viitteet 

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset sanoittajat
Ruotsalaiset opettajat
Vuonna 1925 kuolleet
Vuonna 1858 syntyneet
Ruotsalaiset virsirunoilijat
Tommi Määttä

Tommi Määttä (s. 17. huhtikuuta 1996) on suomalainen jääpalloilija, joka edustaa Ruotsin pääsarjassa pelaavaa Edsbyns IF:ää. Pelipaikaltaan Määttä on puolustaja. Hän kuuluu myös Suomen jääpallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura 

Suomessa Määttä edusti Botnia-69:ää, jonka Bandyliigassa pelaavassa edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2011–2012. Hän siirtyi Suomen-mestaruuteen päättyneen kauden 2015–2016 jälkeen Ruotsiin Edsbyns IF:ään yhdessä kaksosveljensä Tuomaksen kanssa.

Keväällä 2022 Määttä kirjoitti Edsbynin kanssa jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 

Määttä on edustanut ikäkausimaajoukkueita. Hän teki maaotteludebyytin 4.12.2015 Porvoossa. Hän valittiin Suomen joukkueeseen vuoden 2017 MM-kisoihin, mutta loukkaantuminen esti osallistumisen. Määttä on edustanut kaksi kertaa MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019. Vuoden 2019 MM-kisojen jälkeen Tuomas Määttä oli pelannut 25 A-, 4 B-, 10N-, 11P-maaottelua.

Yksityiselämä 

Myös Tommi Määtän vanhempi veli Teemu ja kaksosveli Tuomas ovat jääpalloilijoita. Poikien isä Esa Määttä on menestynyt jääpalloilija ja valmensi Botnia-69:n Suomen-mestariksi vuonna 2016.

Saavutukset 
Seurajoukkueessa:
 Suomen mestaruus: 2016
 Ruotsin mestaruus: 2017, 2018, 2020, 2022

Maajoukkueessa:
 MM-pronssia: 2018 ja 2019 
 Poikien maailmanmestaruus 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tommi Määttä bandysidanin sivuilla

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Juuso Keski-Koukkari

Juuso Keski-Koukkari (s. 7. lokakuuta 1997 Lapua) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2019 Pattijoen Urheilijoita. Keski-Koukkari on myös edustanut Koskenkorvan urheilijat kaudesta 2017 alkaen. Keski-Koukkarin kasvattajaseura on Vähänkyrön Viesti. Keski-Koukkarin edellisiä seuroja ovat Vähänkyrön Viesti ja Alajärven Ankkurit.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Koskenkorvan Urheilijoiden pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Juho Toivola

Juho Toivola (s. 4. kesäkuuta 1990 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Hän pelaa lyöjäjokerin roolissa.

Toivolan kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit. Toivolan pääsarjaura alkoi vuonna 2008, kun hän pelasi yhden runkosarjaottelun naapuriseura Nurmon Jymyn joukkueessa. Seuraavalla kaudella vastuuta tarjoutui hieman enemmän, ja Toivola pääsi kirjauttamaan uransa ensimmäiset tehopisteet. Nurmossa Toivola jatkoi kauteen 2012 saakka ennen siirtymistään kotikaupunkinsa uuteen seuraan, JymyJusseihin.

Kaudella 2014 Toivola edusti Kouvolan Pallonlyöjiä. Kyseisen kauden jälkeen Toivola joutui loukkaantumisten vuoksi pitämään välivuoden pesäpallosta ennen paluutaan kotiseudulleen, tällä kertaa Koskenkorvan Urheilijoihin. Koskenkorvalla Toivola pelasi neljä kautta.

Kaudeksi 2020 Toivola siirtyi Imatran Pallo-Veikkoihin kahdeksi vuodeksi ja oli suuressa roolissa erityisesti kaudella 2021, kun joukkue selviytyi pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1993.

Syksyllä 2021 Toivola siirtyi Joensuun Mailaan kaksivuotisella pelaajasopimuksella. Hänen ensimmäinen kautensa Joensuussa oli menestyksekäs pitäen sisällään SM-pronssimitalin, valinnan Itä–Länsi-otteluun, Itä–Länsi-ottelun kentän parhaan pelaajan palkinnon, henkilökohtaisen lyötyjen juoksujen ennätyksen (5+71) ja lyöjätilaston kuudennen sijan.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Joensuun Mailan pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Laura Hirvi

Laura Hirvi (s. 16. heinäkuuta 1980 Mannheim, Saksa) on etnologi ja Berliinissä toimivan Suomen Saksan-instituutin johtaja

Hirvi on ollut Suomen Saksan-instituutin johtaja vuoden 2015 alusta. Sitä ennen hän oli vuosina 2013–2015 tutkijatohtori Helsingin yliopistossa sekä vuosina 2006–2008 saksan kielen tuntiopettaja Jyväskylän yliopistossa ja Jyväskylän kaupungin palveluksessa.

Vuonna 2004 Hirvi suoritti kandidaatintutkinnon etnologiasta Freie Universität Berlinissä Saksassa, jonka jälkeen hän suoritti maisterintutkinnon Jyväskylän yliopistossa. Hirvi väitteli vuonna 2013 filosofian tohtoriksi etnologian alan tutkimuksella "Identities in Practice: a Trans-Atlantic Ethnography of Sikh Immigrants in Finland and in California", joka käsitteli Suomessa ja Kaliforniassa asuvia sikhejä.

2017 Hirvi toimi Sitran Ratkaisu 100 -kilpailun tuomariston puheenjohtajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laura Hirve kotisivu 

Suomalaiset kansatieteilijät
Kulttuuri-instituuttien johtajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Hilda Thegerström

Hilda Aurora Thegerström (17. syyskuuta 1838 Tukholma – 6. joulukuuta 1907) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja pianonsoitonopettaja.

Opiskeltuaan Franz Berwaldin johdolla ja saatuaan valtion apurahan vuonna 1857 Thegerström matkusti Pariisiin ja Weimariin, jossa professorit Marmontel ja Liszt opettivat häntä. Hän esiintyi menestyksekkäästi konserttipianistina Weimarissa vuonna 1857 ja debytoi Pariisissa vuonna 1859.

Pian palattuaan Ruotsiin hän piti konsertin Tukholmassa ja jopa maaseudulla. Christina Nilsson debytoi eräässä Thegerströmin konsertissa Uppsalassa 1860-luvun alussa. Vuonna 1863 Thegerström asettui asumaan Göteborgiin ja toimi musiikinopettajana. Vuosina 1865–1868 tehdyn ulkomaanmatkan jälkeen hänelle tarjottiin pianonsoitonopettajan paikkaa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän hyväksyi tarjouksen ja hoiti tehtävää vuosina 1872–1903.

Palkintoja ja huomionosoituksia 
 1875 – Jäsen numero 449 Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa
 1895 – Litteris et Artibus -mitali

Teoksia 
 Souvenirs suédois: La naïveté pianolle, op. 1 (1857)
 Souvenirs suédois: Nocturne et Rondoletto pianolle, op. 2 (1857)
 Några elementar-piano-fingeröfningar jemte skalorna uti rythmisk taktindelning (1859)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hilda Thegerström Levande Musikarv -arkistossa

  

Ruotsalaiset säveltäjät
Ruotsalaiset pianistit
Vuonna 1907 kuolleet
Vuonna 1838 syntyneet
Litteris et Artibus -palkitut
Alastair Gibson

Alastair Gibson (s. 19. elokuuta 1962 Johannesburg) on eteläafrikkalainen entinen Hondan Formula 1 -tallin mekaanikko. Gibson aloitti uransa mekaanikkona Benettonilla vuonna 1995. Vuonna 1999 hän siirtyi BAR:lle päämekaanikoksi. Hän jatkoi tehtävässään myös tallin muututtua Hondaksi vuonna 2006. Maaliskuussa 2008 Gibson ilmoitti lopettavansa työt Hondalla Malesian osakilpailun jälkeen.

Yksityiselämä 
Gibson on naimisissa Carolyn kanssa, ja heillä on yksi poika, William. Harrastuksina hänellä on vanhat autot, kuvanveistäminen ja kirjoittaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 Motorsportmagazine.com

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Eteläafrikkalaiset henkilöt
Loïc Meillard

Loïc Meillard (s. 29. lokakuuta 1996) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän on saavuttanut alppiyhdistetyssä ja parisuurpujottelussa MM-pronssia.

Nuorten MM-kilpailuissa Hafjellissä vuonna 2015 Meillard saavutti kultaa alppiyhdistetyssä, hopeaa suurpujottelussa, pronssia supersuurpujottelussa ja oli neljäs pujottelussa. Åressa 2017 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 Meillard sijoittui suurpujottelussa 21:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs ja pujottelussa neljästoista.

Meillard sijoittui Åren MM-kilpailuissa 2019 suurpujottelussa neljänneksi ja pujottelussa 14:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia alppiyhdistetyssä ja parisuurpujottelussa sekä oli viides suurpujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa viidenneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Meillard kilpaili ensimmäisen kerran Adelbodenissa tammikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Hinterstoderin suurpujottelussa helmikuussa 2016 oltuaan 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän laski ensimmäisen kerran Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2016 oltuaan kahdeksas. Ensimmäiset palkintosijansa hän saavutti oltuaan Saalbach-Hinterglammin suurpujottelussa ja pujottelussa toinen joulukuussa 2018. Hän sijoittui kauden 2018−2019 suurpujottelucupissa viidenneksi. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Bormion alppiyhdistetyssä ja toinen Garmisch-Partenkirchenin suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Chamonix'n parisuurpujottelussa helmikuussa 2020. Hän oli kauden 2019–2020 ns. parallel-lajien pisteissä ensimmäinen sekä sijoittui alppiyhdistetyn cupissa viidenneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi. Kaudella 2020–2021 Meillard sijoittui kolmanneksi Adelbodenin toisessa suurpujottelussa ja toiseksi Kranjska Goran suurpujottelussa. Hän oli neljäs sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa että suurpujottelucupissa. Kaudella 2021–2022 Meillard sijoittui Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa toiseksi ja Méribelin suurpujottelussa kolmanneksi.

Euroopan cupissa Meillard on voittanut neljä osakilpailua.

Lähteet 

Sveitsiläiset alppihiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaikki vastaan 1

Kaikki vastaan 1 on suomalainen viihdeohjelma, jota esitettiin suorana Nelonen-televisiokanavalla. Ensimmäisellä tuotantokaudella juontajana toimi Anni Hautala ja kysymysten vastausten selvittäjinä Sara Forsberg sekä Janne Kataja. Toisella tuotantokaudella Forsbergin korvasi Elina Kottonen. Kolmannelle kaudelle Kottosen tilalle palasi Forsberg. Joka viikko kisaamassa nähtiin yksi uusi studiokilpailija. Jokaisessa jaksossa nähtiin vierailevina tähtinä myös kaksi julkisuuden henkilöä.

Ohjelman kulku 
Ideana on, että yksi studiokilpailija pelaa koko Suomea vastaan erilaisissa ja erikoissa kysymyksissä. Suomena pelissä toimii live-katsomossa olevat henkilöt sekä muut Kaikki vastaan 1 -sovelluksen kautta peliä pelaavat suomalaiset. Suomalaisten vastauksista lasketaan keskiarvo, joka näytetään lähetyksessä Suomen vastauksena. Se kumpi, eli studiokilpailija vai Suomi, saa vastauksen lähemmäs totuutta saa pottiinsa tietyn summan rahaa. Joka kierroksella summa nousee jonkun verran. Finaalissa lähemmäs oikeaan kysymykseen vastannut saa keräämänsä rahasumman itselleen. Jos studiokilpailija voittaa niin hän voittaa rahat. Jos taas Suomi voittaa, arvotaan yksi sen illan voittajista live-katsomosta ja muualta Suomesta, joka saa rahat. Jos kysymyksen kohdalla vastaus menee osapuolilla tasan, potti jaetaan kahtia. Jos finaalissa vastaus menee tasan, molemmat saavat pitää omat rahansa.

Studiokilpailija voi käyttää kysymykseen vastatessaan apuna oljenkorsia, joista jokaista voi käyttää vain kerran. Oljenkorsia on kolme, joita ovat kysyminen lähetyksessä vierailevilta kahdelta julkisuuden henkilöltä, kysyminen kilpailijan kolme mukana tulleelta ystävältä tai perheenjäseneltä sekä kysyminen kilpailijan kotikaupungin asukkailta, jotka pelaavat peliä.

1. tuotantokausi 
Värikoodit:

2. tuotantokausi 
Värikoodit:

 

Toisen kauden juonsi tuttuun tapaan Anni Hautala ja temppumestareina toimivat Janne Kataja ja uutena Elina Kottonen. Kauden toisessa jaksossa Katajaa tuurasi Niina Lahtinen ja kuudennessa jaksossa vierailevana temppumestarina toimi Aku Hirviniemi.

3. tuotantokausi 
Värikoodit:

 

Nelonen tiedotti, että Kaikki vastaan 1 jatkuu syksyllä 2018. Ohjelman juontajana jatkaa Anni Hautala ja temppumestarina Janne Kataja. Ohjelmaan paluun tekee Sara Forsberg. Kauden neljännessä jaksossa vierailevana temppumestarina toimi Juuso Mäkilähde.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelman kotisivut

Viihdeohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Jetron matkaan

Jetron matkaan () on amerikkalainen animaatiotelevisiosarja.

Hahmot
 Jetro Voima (; Suomenkielinen ääni: Katja Aakkula; Alkuperäinen ääni: Ashleigh Ball)
 Selleri Voima (; Suomenkielinen ääni: Saara Lehtonen; Alkuperäinen ääni: Meg Roe): Jetron äiti.
 Porkkana Voima (; Suomenkielinen ääni: Markus Niemi; Alkuperäinen ääni: Kyle Rideout): Jetron isä.
 Sputnik (): Voima-perheen lemmikki.
 Sanni (; Suomenkielinen ääni: Susa Saukko; Alkuperäinen ääni: Dalila Bela)
 Otto (; Suomenkielinen ääni: Katja Sirkiä; Alkuperäinen ääni: William Ainscough)
 Minttu (; Suomenkielinen ääni: Saara Lehtonen; Alkuperäinen ääni: Jaeda Lily Miller)
 Tietonaama (; Suomenkielinen ääni: Markus Niemi; Alkuperäinen ääni: Brian Drummond): Voima-perheen tietokone.

Aiheesta muualla
 Jetron matkaan Yle Areenassa
 http://yle.fi/aihe/artikkeli/2017/02/24/lahde-jetron-matkaan-pikku-kakkosessa
 Jetron matkaan  Wind Dancer Filmsissa
 Jetron matkaan Cake Entertainmentissa

Yhdysvaltalaiset televisio-ohjelmat
PBS:n televisio-ohjelmat
Seattlen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Seattlen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta () on katolisen kirkon arkkihiippakunta Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se perustettiin lakkautetun Walla Wallan hiippakunnan tilalle vuonna 1850 nimellä Nesquallyn hiippakunta, ja vuonna 1907 se vaihtoi nimensä Seattlen hiippakunnaksi. Arkkihiippakunnaksi se korotettiin vuonna 1951. Hiippakunta muodostaa Seattlen kirkkoprovinssin yhdessä Spokanen ja Yakiman kanssa. Vuonna 2016 hiippakunnan 146 seurakunnassa oli yhteensä noin 863 000 jäsentä, mikä tarkoitti 15,7 prosenttia alueen väestöstä.

Piispat ja arkkipiispat 
 Edward John O'Dea (1896–1932)
 Gerald Shaughnessy (1933–1950)
 Thomas Arthur Connolly (1950–1975)
 Raymond Gerhardt Hunthausen (1975–1991)
 Thomas Joseph Murphy (1991–1997)
 Alexander Joseph Brunett (1997–2010)
 J. Peter Sartain (2010– )

Lähteet 

Yhdysvaltain katoliset hiippakunnat
Washington
Günther Steiner

Günther Steiner (s. 7. huhtikuuta 1965 Merano, Italia) on italialainen moottoriurheiluinsinööri ja Formula 1 -sarjassa kilpailevan Haas F1 Teamin tallipäällikkö.

Joulukuussa 2001 Steiner aloitti Jaguarilla toimitusjohtajana, ja toimi virassaan joulukuuhun 2002 saakka. Vuonna 2005 hänet nimettiin Red Bull Racingin tekniseksi johtajaksi. Maaliskuussa 2006 Steiner siirtyi Red Bullin NASCAR-toimintojen tekniseksi johtajaksi .

Vuodesta 2016 alkaen hän on toiminut yhdysvaltalaisen Haas F1 Teamin tallipäällikkönä.

Lähteet 

Italialaiset urheiluvaikuttajat
Formula 1 -tallipäälliköt
Etelätirolilaiset henkilöt
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Hilkka Olkinuora

Hilkka Olkinuora (aiemmin Kunnas, s. 1948) on suomalainen pappi, tietokirjailija ja toimittaja. Hän teki pitkän uran taloustoimittajana 1970- ja 1980-luvuilla, kunnes ryhtyi opiskelemaan teologiaa ja vihittiin papiksi 1990-luvun puolivälissä.

Hilkka Olkinuora kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1965 ja suoritti HuK-tutkinnon Tampereen yliopistossa 1971. Hän toimi taloustoimittajana  Talouselämässä, Suomen Kuvalehdessä ja Kauppalehdessä, jossa hän yleni toiseksi päätoimittajaksi. Hän oli myös ensimmäinen nainen Taloustoimittajien kerhon puheenjohtajana. Toimittajauran huipulla hän päätti vaihtaa alaa ja ryhtyi opiskelemaan teologiaa ja sitä sivuavia aineita Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa.

Hilkka Olkinuora on toiminut muun muassa vt kirkkoherrana Tampereella sekä kolumnistina muun muassa Aamulehdessä, Gloriassa, Kotimaa-lehdessä ja Hufvudstadsbladetissa.

Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa 66-vuotias Hilkka Olkinuora oli RKP:n listan sitoutumattomana ehdokkaana Helsingissä, mutta jäi valitsematta.

Vuonna 2012 Olkinuora sai Fredrika Runebergin stipendin.

Yksityiselämä
Hilkka Olkinuora oli naimisissa syöpään elokuussa 2012 menehtyneen päätoimittaja Hannu Olkinuoran kanssa.
Jääkiekkomaalivahti Juho Olkinuora on Hilkka Olkinuoran poika.

Teoksia
Kunnas, Hilkka: Kansakunnan omaisuutta : Suomen Pankki 1811–1986. Suomen Pankki, 1986. ISBN 951-686-122-9.
Olkinuora, Hilkka: Pennejä taivaasta : ajatuksia elämästä : Hilkka Olkinuoran sivuja Gloriassa. Sanoma Magazines Finland, 2002. ISBN 951-32-1438-9.
Olkinuora, Hilkka: Elä ihmeessä! Kirja naiselle. Helmi 2008. ISBN 978-951-556-133-6.
Olkinuora, Hilkka: Nyt, aina : pieni katumusoppi. Helmi, 2009. ISBN 978-951-31-4947-5.
Olkinuora, Hilkka: Surun vuosi. Kirjapaja, 2009. ISBN 9789516073432.
Olkinuora, Hilkka: Parasta ikää. WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35435-3.
Olkinuora, Hilkka: Valo on. Kuvat: Jaakko Vuorenmaa. Kirjapaja, 2010. ISBN 9789522470874.
Olkinuora, Hilkka: Sallimuksia. Käsikirja kuolevaisille. Koonnut ja toimittanut Torsti Lehtinen. WSOY, 2011. ISBN 9789510371831.

Lähteet

Aiheesta muualla
Olkinuoran kirjoituksia Seurakuntalainen-lehdessä
Hilkka Olkinuora naiseuden ytimessä, Yle Akuutti 26.10.2015
Hilkka Olkinuora – sinnikäs perheen puolustaja, Naisten ääni -sivusto.

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Aspidorhynchus

Aspidorhynchus (”kilpikuono”) on sukupuuttoon kuollut viuhkaeväisten kalojen suku, joka eli jura- ja liitukausilla. Fossiileja on löydetty Euroopasta ja Etelämantereelta.

Kuvaus 
Aspidorhynchus oli kapea ja nopea kala joka saattoi kasvaa 60 senttiä pitkäksi. Pitkänomainen leuka oli varustettu terävillä hampailla. Yläleuka oli alaleukaa pidempi ja loppui terävänä piikkinä pään edessä. Sillä oli kova suomupeite ja symmetrinen pyrstöevä. Vaikka se oli suhteellisen samankaltainen kuin nykyiset luuhauet, on sen lähin elävä sukulainen kuitenkin amia.

Ekologia 

Useita Aspidorhynchuksen fossiileja on löydetty kalkkikivestä, jonka kautta on löydetty ainutlaatuisia yksilöitä. Monessa löydössä on esihistoriallinen lentolisko Rhamphorhynchus yhdessä Aspidorhynchuksen kanssa. Yhdessä näistä löydöistä Aspidorhynchus on pureutunut kiinni Rhamphorhynchuksen siipeen. Tällä Rhamphorhynchuksella oli myös jäänteitä uskon mukaan, kalasta Leptolepides kurkussa. Tästä kappaleesta, joka on luetteloitu nimellä WDC CSG 255, on useita teorioita kuinka nvämä kolme yksilöä yhdistyivät toisiinsa. Yhdessä WDC CSG 255:n kuvauksessa vuodelta 2012, tutkijat uskoivat että se tapahtui seuraavalla tavalla: Rhamphorhynchus oli äskettäin pyydystänyt Leptolepideksen ja lensi sitten maata kohti lähellä vedenpintaa. Sillä välin, kun Leptolepides oli matkalla alas kurkusta mahalaukkuun, hyökkäsi suuri Aspidorhynchus altapäin vedestä ja pureutuu kiinni Rhamphorhynchuksen vasempaan siipeen. Hampaat kiinnittyvät siiven sitkeisiin kuituihin ja kala ei voi pyristellä itseään vapaaksi. Rhamphorhynchuksen siipi taipuu vääristyneeseen asentoon, kuten fossiilissa näkyy. Lentolisko oli sitten pudonnut veteen ja vajonnut alas Aspidorhynchuksen painon vuoksi. Molemmat olivat sitten kuolleet hapenpuutteeseen. Kala vajosi pohjaan siellä missä oli anoksista vettä (vähähappiseen).

Lähteet

Viitteet 

Esihistorialliset viuhkaeväiset
Viuhkaeväiset
Steve Nichols

Steve Nichols (s. 20. helmikuuta 1947 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen Jaguarin Formula 1 -tallin tekninen johtaja. Nichols aloitti uransa vuonna 1987 McLarenilla pääsuunnittelijana. Sen jälkeen hän työskenteli Ferrarilla, Sauberilla ja Jordanilla. Vuonna 2001 Nichols siirtyi Jaguarille toimien teknisenä johtajana, mutta jätti tallin jo vuoden 2002 alussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 GrandPrix.com

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset insinöörit
Armon lapset kaikki täällä

Armon lapset kaikki täällä on Juho Rankisen (1851–1884) teksti. Ruotsiksi laulu alkaa sanoilla 'Barn av nåden här på jorden'. Laulu on julkaistu lestadiolaisten laulukirjoissa (mm. Siionin lauluissa) sekä Norjan kirkon virsikirjassa.

Lestadiolaisuus
Jokerien tilastot

Tämä artikkeli sisältää jääkiekkoseura Helsingin Jokerien edustusjoukkueen tilastoja.

Saavutukset 
Suomen mestaruus (6): 1973, 1992, 1994, 1996, 1997, 2002
SM-hopeaa (6): 1971, 1983, 1995, 2000, 2005, 2007
SM-pronssia (2): 1998, 2012
Aaro Kivilinna -palkinto – paras seura (6): 1976, 1996, 1998, 1999, 2000, 2003
Harry Lindblad -palkinto – SM-liigan runkosarjan voitto (6): 1983, 1995, 1996, 1997, 2001, 2013
Euroopan Cupin mestaruus (2): 1995, 1996
Euroopan Cupin pronssia (1): 1993
European Trophyn hopeaa (1): 2011
Continental Cupin mestaruus (1): 2003

Maratontaulukot

Kausittainen sarjamenestys 

 Selitteet

Menestys muissa kilpailuissa

Pelaajatilastoja

Tilastot kattavat SM-sarjan, SM-liigan ja KHL:n ottelut.

Selitteet: PP=pelipaikka, K=kaudet, O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteet, RM=rangaistusminuutit

Lähteet 

tilastot
Oi, kuinka autuasta

Oi, kuinka ihanata on Gustaf Skinnarin lauluteksti vuodelta 1890. Laulu löytyy mm. lestadiolaisten laulukirjoista Siionin laulut ja Siionin matkalaulut. Ruotsiksi laulu alkaa sanoilla 'O, huru härlig fägring'.

Julkaistu

 Siionin laulut nro 41
 Siionin matkalaulut nro 45 Oi suurta ihanuutta
 Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 697
 Sions Sånger nro 37 
 Sions Sånger och Psalmer nro 13
 Songs and Hymns of Zion nro 292 How beautiful and glorious

Lestadiolaisuus
Aurinkomme ylösnousi

Aurinkomme ylösnousi on Leonard Typön (1868–1922) Jonas Anderssonin (1851–1913) sävelmään sanoittama pääsiäisvirsi, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1902 Typön itsensä julkaisemassa laulukirjassa. Laulu lisättiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan vuonna 1986 numerolla 105. Virsi tehtiin alun perin  lestadiolaisten käyttöön, ja se on edelleen monissa lestadiolaisliikkeen laulukirjoissa (mm. Siionin laulut sekä Siionin matkalaulut).

Virressä on paljon kielikuvia, jotka ovat peräisin pääosin  Raamatusta. Monet sanat saattavat olla nykykuulijalle vieraita, kuten toukomettinen eli  uuttu- eli metsäkyyhky ja lounatuuli eli etelätuuli (vrt.  viron kielen lõuna,  suomeksi etelä). Aurinko viittaa virressä  Jeesukseen.

Virren sanat on käännetty myös  ruotsiksi (Sions Sånger nro 44 "Upp steg solen, Jeesus Kristus") ja  englanniksi (Pohjois-Amerikan vanhoillislestadiolaisten virsikirja Songs And Hymns Of Zion nro 119 ”Risen is our Sun in vict'ry”). Norjan kirkon virsikirjassa virsi on numero 846;  norjaksi "Morgonsola varmar kjærleg" ja kveeniksi "Aurinkomma ylösnousi".

Sanat 

1. Aurinkomme ylösnousi,
paistaa voittovuorella.
Lämmin valo sieltä loistaa,
surut, murheet hajottaa.
Kokoon tulkaa, taivaan linnut,
suvi-ilmaan puhtaaseen.
Visertäkää, pienet leivot,
viinipuussa tuoreessa.

3. Kesälinnut taivaan alla
iloisina lentävät.
Sulaneella sydämellä
laulaa toukomettiset.
Elämä ja autuus loistaa
Herran seurakunnassa.
Aurinko on ristin päällä
valkea ja punainen.

2. Kylmä talvi pois on mennyt,
myrskysää on lakannut,
lumipilvet hajotetut,
kylmä sumu selvinnyt.
Lehti puhkeaa jo puihin,
valkoruusut aukeilee.
Lounatuuli hiljaisena
Eedomista puhaltaa.

4. Armon Henki täyttää mielet
murheelliset ilolla.
Rauhan tyven, puhdas ilma
Jeesuksesta virtailee.
Epäilysten alta nousee
köyhä sielu kiittämään.
Ikävöitsen täältä päästä
kotimaahan ikuiseen.

Katso myös 
 Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsistä

Lähteet 

Virret
Lestadiolaisuus
Ukrainan ilmavoimat

Ukrainan ilmavoimat (Повітряні Сили eli Povitryani Syly) on Ukrainan asevoimien ilmapuolustuksesta vastaava puolustushaara. Siinä palveli vuoden 2022 alussa noin 45 000 henkeä ja noin 124 lentokuntoista sotilaskonetta. Ilmavoimien kalusto on pienentynyt huomattavasti Krimin valtauksen aikana.

Ilmavoimien kometaja on kenraaliluutnantti Mykola Oleštšuk.

Kalusto 

Vuoden 2015 alussa arvioitiin, että kun lasketaan mukaan kaikki tilapäisesti käytöstä poistetut koneet, ilmavoimilla oli mahdollisuus käyttää yli viittäsataa konetta. Maavoimien käytössä on lisäksi 72 taisteluhelikopteria. Merivoimilla on käytössään kolme Beriev Be-12 -konetta ja kahdeksan Kamov Ka-27 -helikopteria. Lisäksi merivoimilla on varastossa koneita, jotka eivät ole lentokelpoisia.

Krimin valtauksen yhteydessä Venäjä otti haltuunsa Ukrainalle kuuluneet seitsemän yksipaikkaista MiG-29- ja kaksi kaksipaikkaista MiG-29UB-konetta. Krimille sijoitetuista kolmestakymmenestä MiG-29:stä ainakin osa siirtyi Venäjälle.

Vuoden 2014 kuluessa kalustosta poistui lähes puolet, erään arvion mukaan 400 koneesta 222 koneeseen. Poistuvista koneista osa tuhoutui onnettomuuksissa, osan ampuivat venäläiset tai kapinalliset, osa joutui sotasaaliiksi.

Erityisesti hävittäjäkoneiden määrä on pienentynyt. Vuoden 2022 alussa ilmavoimilla oli noin 36 lentokuntoista MiG-29-, 34 Su-27-, 14 Su-24M, 9 Su-24MR- ja 31 Su-25-konetta, sekä kuljetuskoneita. Ilmavoimien alaisena oli myös ilmatorjuntaohjusjärjestelmiä.

Toimipaikat 
Ilmavoimien esikunta toimii Vinnytsjassa. Ukraina peri lukuisia Neuvostoliiton ilmavoimien tukikohtia, mutta niitä suljettiin 1990-luvulla kustannusten säästämiseksi. Krimin valtauksessa maa menetti Belbekin tukikohdan lähellä Sevastopolia.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ukrainan puolustusministeriön kotisivut

Ukrainan asevoimat
Ilmavoimat
Jussi Lotvonen

Jussi Antero Lotvonen (s. 18. syyskuuta 1981 Iisalmi) on suomalainen  triathlonisti ja vammaisurheilija, joka edustaa seuratasolla oululaista ProVictoriaa. Ennen triathlonia Lotvonen oli proteesijääkiekkoilija. Lotvonen on edustanut Suomea arvokioissa ensin proteesijääkiekossa ja myöhemmin triathlonissa. Paras sijoitus on vuodelta 2015 maailmancupista Etelä-Afrikasta sija 5. Triathlonin SM-kilpailuista hänellä on useita Suomen mestaruuksia. Hänen valmentajanaan toimii Panu Lieto. 

Lotvonen valittiin vuoden oululaiseksi vuonna 2014. Lotvonen on myös menestynyt työelämässä, ollen vuosia Oulun Invalidien Yhdistyksen toiminnanjohtaja. Lisäksi Lotvonen on osakkaana useissa eri yrityksissä Suomessa. Tällä hetkellä Lotvonen toimii Liikunta -ja hyvinvointikeskus Kuntomo Oy:n toimitusjohtajana.

Aiheesta muualla 

 Jussi Lotvonen kotisivut

Suomalaiset vammaisurheilijat
Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset triathlonistit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Gordon W. Allport

Gordon W. Allport (11. marraskuuta 1897, Montezuma, Indiana – 9. lokakuuta 1967, Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka tunnetaan erityisesti persoonallisuuspsykologian uranuurtajana Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 yhdysvaltalaiset psykologit luokittelivat hänet alansa 11. tunnetuimmaksi vaikuttajaksi.

Hän opiskeli Harvardin yliopistossa vuosina 1915–1919 suorittaen alemman korkeakoulututkinnon psykologia pääaineenaan. Sitten hän otti lähetystyöntekijän ja luennoitsijan tehtävän Robert Collegesta Turkin Konstantintopolissa (Istanbul). Vuonna 1920 hän kuitenkin palasi Yhdysvaltoihin jatkamaan opintojaan pettyneenä Turkissa kohtaamiensa ihmisten haluun muuttua. Allport valmistui Harvardista maisteriksi, ja edelleen tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa (1922) aiheena oli An Experimental Study of the Traits of Personality with Application to the Problems of Social Diagnosis. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa luetaan oppikirja Personality: A Psychological Interpretation (1937), jota on pidetty merkkipaaluna yhdysvaltalaisessa persoonallisuuspsykologiassa.

Katso myös
 Floyd Henry Allport, sosiaalipsykologi, Gordon W. Allportin isoveli
 ennakkoluulo

Lähteet

Aiheesta muualla

 Floyd H. Allport & Gordon W. Allport (1921) Personality Traits: Their Classification and Measurement (Journal of Abnormal and Social Psychology, 16, 6-40)   (psychcentral.com)
 Gordon W. Allport (1937) The Functional Autonomy of Motives (American Journal of Psychology, 50, 141-156)  (psychclassics.yorku.ca)
 Vincent W. Hevern: Gordon Allport (modified 21.1.2016)  (oxfordbibliographies.com)
 Gordon Allport Biography  (verywell.com)
 Gordon Allport  (famouspsychologists.org)
 Gordon W. Allport   (howstuffworks.com)
 Ian A. M. Nicholson (2003) Inventing Personality: Gordon Allport and the Science of Selfhood  (apa.org)

Yhdysvaltalaiset psykologit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Gilles Simon (insinööri)

Gilles Simon (s. 14. kesäkuuta 1958 Oujda, Marokko) on ranskalainen insinööri ja suunnittelija. Simon aloitti uransa Ferrarilla moottori- ja elektroniikkapuolen johtajana vuonna 1993. Vuosina 2006–2009 hän toimi Ferrarin moottoriosaston teknisenä johtajana, jonka tehtävästä hän sai väistyä lokakuussa 2009 ja siirtyä kehittämään energiatehokkaampia sekä ympäristöystävällisempiä moottoreita FIA:n moottoriosastolle. Vuonna 2013 Gilles siirtyi Hondan moottoripuolen konsultiksi, jossa työskenteli maaliskuuhun 2017 asti ja palasi takaisin FIA:n tekniselle osastolle.

Lähteet

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskalaiset insinöörit
Kristus, Poika Daavidin

Kristus, Poika Daavidin (ruots. "Kristus kommer – Davids son") on adventtivirsi, jonka on kirjoittanut ruotsalainen toimittaja Sven Larson vuonna 1967. Hän kuului ruotsalaisen pienen vapaakirkon Örebromission kannattajiin ja toimi kustannusjohtajana. Virsi ilmestyi opintomateriaalissa Andlig visa ja se julkaistiin ruotsalaisten vapaiden kirkkojen yhteisessä laulukokoelmassa Herren lever 1978. 

Virren suomensi alun perin Pekka Turunen, ja sitä uudisti Niilo Rauhala 1994. 

Virsi löytyy suomenkielisenä Ruotsin kirkon virsikirjasta, virsi 111, sekä uudistetuista, vuonna 2016 julkaistuista Siionin lauluista.

Virren sävelmä on julkaistu 1704 Hallessa, saksalaisen pietismin keskeisessä kaupungissa Johann A Freylingshausenin julkaisemassa kirjassa Geistereiches Gesangbuchissa.  Ruotsissa sävelmä tavataan 1884 Hemlandstoner-kokoelmassa. Tämän virren teksti liitettiin siihen 1969 ilmestyneessä opintomateriaalissa Andlig Visa.

Lähteet 

Lestadiolaisuus
Virret
Armon lapset, kokoontukaa

Armon lapset, kokoontukaa on vanha hengellinen laulu, joka julkaistiin arkkivirtenä vuonna 1786. Myöhemmin se on julkaistu myös Halullisten sielujen hengellisissä lauluissa ja heränneitten Siionin virsissä sekä lestadiolaisten Siionin lauluissa.

Lestadiolaisuus
Oi joulun tähti pieni

Oi joulun tähti pieni on hengellinen joululaulu, jonka sanat on kirjoittanut Anna Loviisa Uusi-Illikainen vuonna 1970. Niilo Rauhala uudisti sanoja hiukan vuonna 2014. Laulu löytyy Siionin laulut -kokoelmasta numerolla 14. 

Laulun on säveltänyt kanttori Yrjö Koskimäki.

Lestadiolaisuus
Joululaulut
Luca Marmorini

Luca Marmorini (s. 17. kesäkuuta 1961) on italialainen entinen Ferrarin Formula 1 -tallin moottoriosaston johtaja. Marmorini aloitti uransa Ferrarilla vuonna 1990. Sen jälkeen hän siirtyi Toyotalle moottoriosaston tekniseksi johtajaksi vuonna 2002. Hän jätti tehtävän 15. tammikuuta 2009. Lokakuussa 2009 Marmorini palasi takaisin Ferrarille moottoriosaston johtajaksi korvaten tehtävässään Gilles Simonin. Hän jätti Ferrarin 31. heinäkuuta 2014. Lokakuussa 2017 Marmorini liittyi Aston Martinin Formula 1 -talliosastoon tekniseksi neuvonantajaksi.

Lähteet

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Italialaiset henkilöt
Kun jouluaamu koittaa

Kun jouluaamu koittaa / Kun joulu valkeneepi on joululaulu ja -virsi, jonka ruotsinkielisen tekstin  "När juldagsmorgon glimmar" on kirjoittanut Betty Ehrenborg-Posse vuonna 1851 ja sen julkaisi opettaja G Berggren julkaisussa "Andelig Örtagård för Barn." Sama teksti julkaistiin Ehrenborg-Possen julkaisemassa "Andeliga sånger för barn" julkaisun 2. vihkossa 1854, Hän käänsi laulun sveitsiläisen papin ja runoilijan Abel Bruckhardtin (1845) Baselin murteella kirjoitetusta runosta "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt". 

Laulu on julkaistu Burchardtin tekemässä lasten lauluvihkossa ”Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimath“ 1845.  Sävelmä on saksalainen kansansävelmä Thüringenistä 1800-luvun alusta. Joidenkin tietojen mukaan se olisi vuodelta 1819 tai 1823 ja siihen on liittynyt teksti ”Wir hatten gebauet ein stattlicher Haus” jonka kirjoittaja on August Daniel von Binzer.

Laulu otettiin Ruotsin virsikirjaan (Den svenska psalmboken) vuonna 1986 ja se on virsi 121 "När juldagsmorgon glimmar".  Virren suomennoksen on uudistanut Anna-Mari Kaskinen 1995 Ruotsin kirkon suomenkielistä virsikirjaa varten "Kun jouluaamu koittaa". Tämä teksti on otettu myös vuonna 2016 uudistettuihin Siionin lauluihin. Laulusta on vanha suomennos vuodelta 1886, "Kun joulu valkeneepi. (Hengellinen laulukirja 31), Siionin kannel-kirjassa laulu 25, uud. Lauri Thurén).

Laulu on levinnyt laajalle, sillä se on käännetty myös englanniksi sanoilla "'When Christmas Morn is Dawning"'. Englanninkielisissä lähteissä laulu mainitaan virheellisesti Ehrenborg-Bossen kirjoittamaksi.  Laulun melodiaa käytetään Mikronesian kansallislaulun sävelmänä.

Lähteet 
Joululaulut
Lestadiolaisuus
Virret
Tallin seimen luona kerran

Tallin seimen luona kerran on jouluvirsi, jonka on sanoittanut Cecil Francis Alexander vuonna 1848 ja melodian on säveltänyt Henry John Gauntlett (1849). Laulun englanninkieliset sanat alkavatː Once in royal David’s city. Laulu otettiin Siionin laulut-kokoelmaan vuonna 2016. Suomennoksessa on kolme säkeistöä ja sen tekijä on Pekka Sipilä. 

Laulu löytyy Suomen kirkon ruotsinkielisestä virsikirjasta (virsi nro 30) sanoilla 'Och det hände vid den tiden'. Ruotsiksi virren on kääntänyt Eva Norberg 1971. 

Laulusta on toinen suomennos Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 129 Pitkää tietä Betlehemiin, suom. Pekka Kivekäs 1995.

Lähteet 
Siionin laulut
Joululaulut
Oi Jeesus, rakas Ylkäni

Oi Ylkä Jeesus rakkahin on Paavali Ervastin runo vuodelta 1874. Laulu tunnetaan erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä.

Julkaistu

Siionin laulut nro 25
Siionin matkalaulut nro 43
Oi Jeesus, Vapahtajani
Songs and Hymns of Zion nro 78
O Jesus, Bridegroom, dear and true

Lähteet

 SRK 2016: Laula kansa Jumalan, Siionin laulujen tekijöitä ja taustoja, s. 148
 Jämsä, Leinonen: Lepopaikka suloinen, Siionin matkalaulujen lähteillä, s. 92

Lestadiolaisuus
Kirkastukoon aamunkoitto

Kirkastukoon aamunkoitto on Gustaf Skinnarin 1890 runoilema lauluteksti. Laulu tunnetaan erityisesti lestadiolaisen liikkeen parissa. Väinö Havas muokkasi runoa virsikirjaan, johon se otettiin vuonna 1938. Virsikirjassa sanat kuuluvat 'Kirkasta, Oi Kristus, meille'.

Musiikkikappaleet
Lestadiolaisuus

Julkaistu

 Siionin laulut nro 26
 Siionin matkalaulut
 Sions Sånger
 Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 643
On lepopaikka suloinen

On lepopaikka suloinen on suomalainen lauluteksti, jonka on kirjoittanut Juho Evert Pietiläinen. Teksti on käännetty ruotsiksi (Det finns en härlig viloplats), mutta käännöksen tekijää ei tunneta. 

Amerikan lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla 'There is a place of sweet repose'.

Julkaistu

 Siionin laulut nro 29
 Siionin matkalaulut
 Sions Sånger
 Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 648
 Songs and Hymns of Zion nro 83
 Hengellisiä lauluja ja virsiä nro 43

Lestadiolaisuus
Musiikkikappaleet
Katselen Golgatalle päin

Katselen Golgatalle päin on lestadiolaisuudessa käytetty laulu, jonka tekstin on kirjoittanut luultavasti Leonard Typpö. Laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä.

Julkaistu 
 Siionin laulut nro 32
 Siionin matkalaulut
 Sions Sånger 
 Songs and Hymns of Zion nro 86
Musiikkikappaleet
Lestadiolaisuus
Oi Herrani

Oi Herrani, kun matkani käy kuolemaan on Niilo Rauhalan runo, joka löytyy virsikirjasta sekä Siionin lauluista. 

Rauhala kirjoitti virtensä J. S. Bachin Jouluoratorioon sisältyvän koraalin ”Seid froh dieweil” (nro 35) sävelmään. Virsikirjakomitea halusi kuitenkin virteen kotimaisen sävelmän ja kääntyi silloisen Tuusulan kanttorin, säveltäjänä monin tavoin ansioituneen Jouko Linjaman (s. 1934) puoleen. Hänen ilmeikäs, mutta karuksi luonnehdittu koraalinsa ei kuitenkaan ole tullut kovin tunnetuksi, ei yksinlaulunakaan. Siionin lauluihin otettiinkin siitä syystä vuonna 2016 melodiaksi virteen tarkoitettu Bachin sävelmä.

Virsikirjassa laulu on sijoitettu osastoon Kuolema ja iankaikkisuus, kun taas Siionin lauluissa on haluttu korostaa tekstin pääsiäisaiheista sisältöä, joten se on sijoitettu kokoelman osioon Jeesuksen ylösnouseminen ja taivaaseen astuminen.

Lähteet
 

Lestadiolaisuus
Virret
Paolo Martinelli

Paolo Martinelli (s. 29. syyskuuta 1952 Modena) on italialainen yritysjohtaja. Hän on entinen Ferrarin Formula 1 -tallin moottoriosaston johtaja. Martinelli toimi vuodesta 1994 lähtien Ferrarin moottoriosaston johtajana vuoteen 2006 saakka. Hän siirtyi sen jälkeen emoyhtiö Fiatille.

Lähteet

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Italialaiset henkilöt
Hän saapuu kohta, Jeesus

Hän tulee kohta, Jeesus on ruotsalaisen Joël Blomqvistin hengellinen laulu. Sen teksti on syntynyt vuonna 1882 ja sävelmä 1884. Laulu tunnetaan yleisesti etenkin lestadiolaisen ja evankelisen herätysliikkeen piirissä. 

Siionin lauluissa laulu on nimellä 'Hän saapuu kohta, Jeesus', Siionin kanteleessa nimellä 'Jo kohta saapuu Jeesus' sekä Sions sånger (2008) kokoelmassa nimellä 'Han kommer snart, vår Jesus'.

Julkaistu

 Siionin laulut nro 53
 Siionin matkalaulut nro 271
 Sions Sånger nro 52 
 Sions Sånger och Psalmer nro 8 Han kommer genast, Jesus
 Songs and Hymns of Zion nro 144 He cometh soon, my Jesus
 Hymns and Songs of Zion nro 529 
 Siionin kannel nro 8 

Lestadiolaisuus
Musiikkikappaleet
SAI KZ X

SAI KZ X (myös SAI KZ AOP) oli tanskalaisen Skandinavisk Aero Industrin valmistama yksimoottorinen tulenjohtokone, joka teki ensilentonsa syyskuussa 1951.

Historia 

KZ VII:n pohjalta kehitetty KZ X esiteltiin vuonna 1951 ja kone teki ensilentonsa 29. syyskuuta samana vuonna. Myös mallitunnuksella KZ AOP tunnettu kone oli rungon osalta teräsputkirakenteinen, siipien ollessa puurakenteiset. Rakenteet oli pinnoitettu vanerilla ja kankaalla, ja tyypissä käytettiin edeltäjäänsä verrattuna tehokkaampaa voimalaitetta.

SAI toimitti Tanskan armeijalle 12 KZ X:tä vuosina 1952–1953. Koneet kärsivät useista onnettomuuksista, mukaan lukien kolme maahansyöksyä. Kaikki 12 Tanskan armeijalle toimitettua konetta romutettiin 1950-puolivälin aikoihin, vaikka Ison-Britannian Farnborough’ssa tehdyt onnettomuustutkinnat osoittivat tyypin syyttömäksi niillä sattuneisiin onnettomuuksiin.

KZ X jäi viimeiseksi tuotantoon päässeeksi Skandinavisk Aero Industrin konetyypiksi.

Vain prototyyppi OY-AOL säästyi romutukselta. Se korjattiin lentokuntoiseksi muun muassa pidentämällä siipien kärkiväliä 10,35 metriin ja korvaamalla alkuperäinen peräsin uudella teräsputkirakenteisella. Muutostyöt nostivat koneen tyhjäpainoa 34 kilogrammaa. Korjattu kone teki ensimmäisen lentonsa 16 vuotta kestäneiden töiden jälkeen 18. lokakuuta 1994.

Tekniset tiedot

Lähteet

Aiheesta muualla 

KZ X -konetyyppi KZ & Veteranfly Klubbenin verkkosivuilla 
KZ 10
Tanskalaiset ilma-alukset
Nyt käymme, Jeesus, toivoen

Nyt käymme, Jeesus, toivoen on Väinö Havaksen hengellinen joululaulu (1939). Sen melodian on tehnyt Jaakko Linjama (Siionin laulut nro 13). 

Laulu löytyy myös ruotsinkielisten rauhansanalaisten laulukirjasta numerolla 13. Laulu, joka alkaa sanoilla "Till dig, o Jesus, nu vi går" (käännös Gerda Snellman), on kokoelmassa saanut melodiakseen Armas Maasalon sävelmän, joka on tuttu virrestä "Me lapset pienet riennämme".

Joululaulut
Vuoden 1939 kappaleet
Lestadiolaisuus
Hengessä katson vaivaasi, Jeesus

Hengessä katson vaivaasi, Jeesus on Matti Suon teksti, joka pohjautuu samalla melodialla laulettavaan ruotsalaiseen hengelliseen lauluun Ristiä kantaa, verta hän vuotaa (Böjd under korset, sargad och blodig). 

Alkuperäisen laulun sävelmän ja tekstin on kirjoittanut Joël Blomqvist. Matti Suon tekstiä ovat uudistaneet Hannes Holma (1975) sekä Inkeri Karvonen (2014).

Laulu löytyy Siionin lauluista numerolla 38. Blomqvistin alkuperäisteksti löytyy Sions Sånger-kokoelmasta, Siionin matkalauluista sekä Siionin kanteleesta.

Musiikkikappaleet
Lestadiolaisuus
Sions Sånger

Sions sånger (2008) on uusin versio ns. itälestadiolaisten eli ruotsinkielisten rauhansanalaisten laulukirjasta. Kirja julkaistiin marraskuussa 2008 ja se sisältää 355 hengellistä laulua. Kirjaa käyttävät LLF:n (Laestadianernas Fridsföreningars Förbund) kuuluvat suomenruotsalaiset rukoushuoneyhdistykset ja rauhanyhdistykset yhdessä Ruotsin rukoushuoneyhdistysten kanssa.

Lestadiolaisuus
Laulukirjat
Herra Jeesus verellänsä

Herra Jeesus verellänsä on Pekka Fredrik Lappalaisen vuonna 1908 muokkaama, tuntemattoman suomalaisen tekijän hengellinen lauluteksti. Sävel on suomalainen kansansävelmä.

Laulu on tunnettu erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä. Laulu on sanoitettu myös ruotsiksi nimellä "Med sitt blod på långfredagen (Sions Sånger nro 32), käännöksen tekijää ei tunneta. Se on myös Norjan kirkon virsikirjassa, pääsiäisajan virsien osastossa virsi 201, norjaksi ”Herren Jesus har med blodet” kveeniksi ”Herra Jeesus verellänsä”  ja sen sävelmänä on kveeniläinen kansansävelmä.

Julkaisuissa
 Siionin laulut nro 246

Ruotsinkielinen teksti
Nro 129 Sions Sånger 1951
Nro 23 Sions Sånger 1981, otsikko "Från Getsemane till Golgata".
Nro 26 Sions Sånger och Psalmer

Lähteet 

Lestadiolaisuus
Virret
Uskossa, Jeesus, katson

Nyt uskossa mä katson on tuntemattoman runoilijan tekemä pääsiäisajan lauluteksti 1700-luvulta, jota on uudistanut ja säkeistöt 4–6 lisännyt Juho Ranginen vuonna 1884. 

Laulun sävelmän on tehnyt Frans Petter Krank. Laulu löytyy myös ruotsiksi sanoilla 'I tron jag ser din pina'. 

Amerikan vanhoillislestadiolaiset laulavat laulua sanoilla 'In faith I now behold Thee'.

Julkaistu

 Siionin laulut nro 28
 Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 646
 Sions Sånger nro 40
 Sions Sånger och Psalmer nro 6
 Songs and Hymns of Zion

Lestadiolaisuus
Musiikkikappaleet
Pääsiäinen koitti

Pääsiäinen ompi suuri juhlamme on Heikki Jussilan lauluteksti vuodelta 1916. Laulun melodia on toisinto virren 457 'Kiitetty nyt olkoon' (ruotsalainen 1697) melodiasta. 

Laulu on käännetty ruotsiksi (Påskens stora högtid) sekä englanniksi (Easter is our day of great festivity). Laulu on tunnettu lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä.

Vuoden 1916 kappaleet
Lestadiolaisuus
Maitotyttö

Maitotyttö on taidemaalari Albert Edelfeltin maalaama öljyvärityö kankaalle vuodelta 1889. Teos tunnetaan myös nimillä La laitière ja Maidontuoja. Maalauksen korkeus on 73,5 ja leveys 60,5 senttimetriä. Teos esittää soutavaa nuorta naista veneessä ja hänellä on kyydissään maitotonkka. Albert Edelfelt maalasi työn Haikossa. 

Maalaus oli ollut saman ranskalaisen suvun omistuksessa 1900-luvun alusta lähtien ja se myytiin vuonna 2016 huutokauppakamari Sothebyn huutokaupassa yksityiskokoelmaan.

Lähteet 

Albert Edelfeltin maalaukset
Pantestudines

Pantestudines on ryhmä johon kuuluvat kaikki tetrapodit jotka ovat läheisempää sukua kilpikonnille kuin muille eläimille. Se sisältää sekä nykyiset kilpikonnat (Testudines) että kaikki niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset.

Luokittelu 

Kilpikonnat

Lähteet 

Kilpikonnat
Esihistorialliset matelijat
Anita Lehikoinen

Anita Irmeli Lehikoinen (s. 27. huhtikuuta 1959 Riihimäki) on opetus- ja kulttuuriministeriön (OKM) kansliapäällikkö.

Lehikoinen on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1987 pääaineenaan englantilainen filologia. Hän tuli opetusministeriön palvelukseen vuonna 1989 ja on toiminut korkeakoulu- ja tiedepolitiikan tehtävissä. Lehikoinen oli opetus- ja kulttuuriministeriön korkeakoulu- ja tiedepolitiikan osaston ylijohtaja 2012–2013 ja sen jälkeen kansliapäällikkö. Hän sai Pallas Athene -palkinnon luovan osaamisen edistämisestä helmikuussa 2019. Lehikoisella on SDP:n puoluekirja ja hänet nimitti kansliapäällikön virkaan opetusministeri Jukka Gustafsson.

Lähteet 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Meru (mytologia)

Meru on hindulaisessa mytologiassa kultainen vuori, joka sijaitsee maailmankaikkeuden keskellä. Meru on maailman akseli, joka ulottuu syvälle maan sisään ja korkealle taivaisiin. Himalaja on sen aluskukkuloita. Meru on jumalten asuinsija, ja kaikilla tärkeimmillä jumalilla on sillä tai sen lähellä omat taivaalliset kuningaskuntansa, joissa heidän kannattajansa asuvat kuolemansa jälkeen odottamassa jälleensyntymistään. Hindulaisen temppelin kattotorni edustaa Merua.

Merua kuvataan myös buddhalaisessa mytologiassa, missä se on olemassa samanaikaisesti fyysisellä ja henkisellä tasolla, ja jumalten kultainen palatsi on sen huipulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hindulaisuus
Buddhalainen usko ja doktriini
Jean Rouch

Jean Rouch [ʁuʃ] (31. toukokuuta 1917 Pariisi – 19. helmikuuta 2004 Niger, Afrikka) oli ranskalainen dokumentaristi ja antropologi, jonka elokuvat liikkuvat dokumentin ja fiktion rajamailla ja käsittelevät valtaosin Länsi-Afrikan ihmisiä. Häntä pidetään yhtenä cinema veritén eli totuuselokuvan kehittäjistä ja merkittävänä vaikuttajana ranskalaisen uuden aallon elokuvailmaisun syntymiseen. 

Rouchin elokuvia ovat Minä, musta mies (Moi, un noir, 1958), Ihmispyramidi (La Pyramide humaine, 1958), Ranskalainen päiväkirja (Chronique d'un été, 1961) ja Afrikkalainen Pariisissa 1–3 (Petit à petit, 1970).

Rouch oli alun perin ammatiltaan vesi-insinööri. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hän tuli ensi kerran työkomennukselle Nigeriin, jossa hän asui valtaosan elämästään. Yhdessä sikäläisten elokuvantekijöiden Damouré Zikan ja Oumarou Gandan kanssa Rouch teki puolidokumentaarisia elokuvia djerma-, songhai- ja sorko-heimojen elämästä.

Rouch kuoli 87-vuotiaana auto-onnettomuudessa Nigerissä.

Lähteet

Kirjallisuutta
Bagh, Peter von: ”Elokuva valheena ja uskontona”, Rouchin haastattelu. Filmihullu 4/2003.
Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Jean Rouch – modernin elokuvan ja antropologian kummisetänä”. Filmihullu 4/2003.
Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Kinotranssi – Jean Rouchin dionyysinen elokuvakone”. Filmihullu 4/2003.
Rouch, Jean: ”Kamera ja ihminen, Etnografinen elokuva tänään”. Filmihullu 4/1982.
Rouch, Jean: ”Todellisuuden ohjaus ja dokumentaarinen näkökulma”. Filmihullu 4/1982.

Aiheesta muualla
Jean Rouch - afrikkalaisen elokuvan isä, Helsingin Sanomat 12.6.2003 (vaatii tilauksen)

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Dokumentaristit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Mario Almondo

Mario Almondo (s. 17. syyskuuta 1964 Torino) on italialainen insinööri ja Ferrarin Formula 1 -tallin operaatiojohtaja. Almondo aloitti uransa Ferrarilla vuonna 1991. Lokakuussa 2006 hänet nimettiin tallin tekniseksi johtajaksi korvaten tehtävässään Ross Brawnin. Marraskuussa 2007 hänet nimettiin tallin operaatiojohtajaksi.

Lähteet 

Formula 1 -tallien työntekijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Italialaiset insinöörit