Helvi Leiviskä

Helvi Lemmikki Leiviskä (25. toukokuuta 1902 Helsinki – 12. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä.

Elämä ja taiteilijanura 
Leiviskä syntyi Helsingissä pappisperheeseen. Hän opiskeli Helsingin konservatoriossa pianonsoittoa Ilmari Hannikaisen johdolla ja sävellystä Erkki Melartinin johdolla ja sai sävellysdiplomin vuonna 1927.

Leiviskä oli ensimmäinen merkittävä suomalainen naissäveltäjä. Sukupuolensa vuoksi hän sai osakseen ennakkoluuloja, mutta hän kohtasi ne pelottomasti. Hänen arvostustaan kasvatti se, ettei hän kirjoittanut vain miniatyyrejä vaan myös suurimuotoisia teoksia. Leiviskä opiskeli Helsingin lisäksi Wienissä Arthur Willnerin oppilaana. Wienistä palattuaan hän jatkoi vielä yksityisesti Leevi Madetojan ja Leo Funtekin opissa.

Päivätyönsä Leiviskä teki Sibelius-Akatemian kirjaston- ja nuotistonhoitajana 1933–1968. Hän toimi myös Ilta-Sanomien musiikkiarvostelijana vuosina 1957–1961 sekä pianonsoitonopettajana. Maailmankatsomukseltaan Leiviskä oli teosofi.

Leiviskälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1962.

Helvi Leiviskän veli oli jatkosodan loppuvaiheissa kaatunut lupaava säveltäjä Aulis Leiviskä (1918–1944), joka toimi opiskeluaikanaan Sibelius-Akatemian oppilaskunnan puheenjohtajana. Aulis Leiviskän vähäiseksi jääneeseen tuotantoon kuuluu lauluja ja pienimuotoisia soitinsävellyksiä.

Tyyli ja teokset 
Helvi Leiviskä oli tyyliltään myöhäisromantikko, ja hänen suosikkisäveltäjiään olivat Johannes Brahms ja myöhemmiten Einar Englund. Eräät hänen sävellyksensä, esimerkiksi pianoteokset Suite antique ja sonatiini F-duuri lähenevät uusklassismia. Leiviskä oli kiinnostunut kontrapunktista ja käytti sitä sävellystensä rakenteiden pohjana. Myöhemmin hänen tyylinsä muuttui kromaattisemmaksi, jopa vapaatonaaliseksi.

Helvi Leiviskän tuotannon painopiste on orkesterimusiikissa, ja hän sävelsi muun muassa kolme sinfoniaa (1947, 1954 ja 1971), Sinfonia breviksen (1962, uusittu 1972) sekä pianokonserton (1935). Leiviskän kamarimusiikkituotannosta mainittakoon viulusonaatti g-molli (1945) sekä pianokvartetto (1926, uusittu 1935). Hänen opusluettelossaan on 34 teosta.

Helvi Leiviskä piti kolme sävellyskonserttia vuosina 1935, 1945 ja 1948. Niistä ensimmäisessä kuultiin Kolmoisfuuga orkesterille sekä pianokonsertto, jossa solistina oli Ernst Linko. Ilta-Sanomien kriitikko Särrä (Sulho Ranta) kirjoitti seuraavasti:
”Helvi Leiviskä yllätti sävellyskonsertissaan varmasti monet kuulijat pianokonsertollaan, laajan sinfonian mittaisella sävellyksellä, jossa feminiinisestä hentomielisyydestä tai jostakin naissäveltäjään niin helposti yhdistettävästä miniatyyrimäisyydestäkään ei ollut tietoakaan. Päinvastoin: teos oli ihan miehen puhetta alusta loppuun, jopa niin, että esim. ensi osan monumentaaliseen, vain yhtä kaarta ajattelevaan suunnitteluun melkein olisi toivonut jonkin keveämmän kontrastin kuin lepokohdaksi. Linko sanoi konsertin loputtua, että tämän teoksen voi aivan hyvin viedä mihin vain rajojen taa. Niin pitääkin. Leikkiä hieman puhuakseni, voisi silloin vain säveltäjän nimeksi merkitä H. Leiviskä, antaisi sitten vain arvostelijain kuvitella, millainen nuorukainen tätä teosta on ollut kirjoittamassa.”

Linko oli kuitenkin lyhennellyt konserttoa, ja teoksen ensimmäinen täydellinen esitys kuultiin vasta itsenäisyyspäivänä 2020.

Diskografia

 Helvi Leiviskä: Violin Sonata, Piano Quartet, Symphony No 3. Finlandia Classics FINCLA-1 (2012).

Lähteet

Kirjallisuus
 Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja (2. painos), s. 278 ja täydennysliite s. 35. Helsinki: Otava, 1957.
Virtamo, Keijo: Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 226. Helsinki: Otava, 1997.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Helvi Leiviskä Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla.
Säveltäjä Helvi Leiviskä näki musiikin ja kumosi ennakkoluulot tuotannollaan. Yle Elävä arkisto.
 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Suomalaiset kirjastonhoitajat