joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sinkkiasetaatti

Sinkkiasetaatti on suola, joka on muodostunut sinkki-ionista ja siihen liittyneistä kahdesta orgaanisesta asetaatti-ionista. Sinkkiasetaatin kemiallinen kaava on Zn(O2CCH3)2, joskin yleensä suolan kiderakenteessa on myös vettä. Sinkkiasetaatin kummatkin suolamuodot ovat värittömiä, ja huoneenlämmössä kiinteitä aineita. Sinkkiasetaattia käytetään kemiallisissa synteeseissä sekä ravintolisissä. Sinkkiasetaattia voi muodostaa muun muassa etikkahapon ja sinkki­karbonaatin reaktiolla.

Käyttö lisäaineena 
Sinkkiasetaatin E-koodi on E650. Sitä saa käyttää aromin­vahventeena vain puru­kumeissa.

Käyttö flunssan hoidossa 
Sinkkiasetaattia käytetään erityisesti flunssan hoidossa. Helsingin yliopiston dosentin Harri Hemilän meta-analyysin perusteella suuriannoksinen sinkkiasetaattikuuri vähentää flunssan kestoa 42 %:lla plaseboon verrattuna. Meta-analyysi kokosi kolme tutkimuslaadultaan tasokasta sinkkiasetaattitutkimusta, joiden sinkkiasetaatin päiväannos oli yli 75 mg. Hemilä analysoi myös viisi muuta suuriannoksista sinkkitutkimusta (annos yli 75 mg/päivä), joissa sinkki ei kuitenkaan ollut sidottuna asetaattiin. Näiden viiden tutkimuksen koonti osoitti myös flunssan keston vähenevän (20 %), mutta ei yhtä paljon kuin asetaattikokeissa.

Pieniannoksisista sinkkikuureista ei havaittu olevan hyötyä, kun meta-analyysissä koottiin yhteen viiden alle 75 mg päivässä annosteltujen sinkkitutkimuksien tulokset.

Sinkin asetaattimuodon paremmuus flunssan hoidossa selittynee sinkin ja asetaatin heikolla sitoutumisella, jonka vuoksi sinkki vapautuu tehokkaasti nielun alueella. Esimerkiksi sitraattiin sidottu sinkki (sinkkisitraatti) ei todennäköisesti vapaudu läheskään yhtä tehokkaasti vielä nielun alueella, vaan vasta myöhemmin ruuansulatuskanavassa.

Vaikutusmekanismi 
Flunssan todennäköisin aiheuttaja on rinovirus, joita tiedetään olevan satoja erilaisia. Sinkin tehosta rhinoviruksia vastaan on näyttöä jo 70-luvun soluviljelmäkokeista, jolloin sinkkiasetaatin osoitettiin estävän useiden eri tyyppisten rhinoviruksien lisääntymistä ihmissoluissa. Tutkijat huomasivat myös, että sinkin annosteluajankohdalla ei ole merkitystä, sillä virusten lisääntymissyklin eri vaiheissa lisätyt sinkkiannokset estävät virusten lisääntymisen yhtä tehokkaasti.

Korant ym. (1974) tutkivat myös rinovirusten esiasteproteiinien käsittelyä infektoituneissa ihmissoluissa ja huomasivat, että sinkki esti kyseisten proteiinien pilkkoutumisen viruksien aktiivisiksi rakenneosiksi. Normaalisti, virukset kaappaisivat ihmissolun proteiinituotannon haltuunsa, tuotetut esiasteproteiinit pilkottaisiin valmiiksi viruspartikkelien rakenneosiksi ja virukset poistuisivat soluista tavoitteenaan infektoida taas lisää terveitä soluja. Tutkijat siis ehdottivat, että sinkki estää virusten lisääntymisen häiritsemällä niiden proteiinirakenneosien käsittelyä.

Lähteet 

Terveys
Asetaatit
Sinkkiyhdisteet
Virukset
Iisalmen profeetta Elian kirkko

Iisalmen profeetta Elian kirkko eli Iisalmen ortodoksinen kirkko on ortodoksinen kirkkorakennus Iisalmessa. Kirkon suunnitteli arkkitehti Ilmari Ahonen ja kirkon vihki käyttöön arkkipiispa Paavali 16. kesäkuuta 1957. Profeetta Elian kirkko on Iisalmen ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Kirkko on pyhitetty Elia Tisbeläisen muistolle.

Maalaukset
Profeetta Elian kirkko on maalattu vanhavenäläisen tyylin mukaisesti. Kirkon freskot maalattiin vuosina 1994-1995 ja maalaajina toimivat venäläiset taidemaalarit Vladimir Loupanov ja Vasili Feodorov. Maalaustyö noudattaa 1100- ja 1300-luvuilla yleistynyttä slaavilaista tyyliä. Kuvien suunnittelussa on hyödynnetty vanhaa kirkkomaalausperinnettä, jonka mukaan Kristus Pantokrator on keskellä kupolissa, alemmassa kerroksessa ovat enkelit, väli-ilmansuuntiin on sijoitettu Vanhan testamentin profeetat. Freskojen alimpaan osaan on kuvattu ortodoksisen kirkon pyhäksi kanonisoimia ihmisiä. 

Profeetta Elian kirkossa on neljä suurta ikonia, jotka on sijoitettu pääilmansuuntiin. Ikonit esittävät Helluntaita, Vuorisaarnaa, Jeesuksen syntymää sekä Kristuksen taivaaseenastumista. Kirkon ikonostaasi valmistui vuonna 2000 ja sen veistäjänä toimi bulgarialainen Jordan Ivanov. Ikonostaasin esikuva oli Bulgariassa sijaitsevan Rilan luostarin ikonostaasi. Ikonostaasi "Pyhä Portti" valmistettiin kirkon 50-vuotisjuhlaan vuonna 2007. Kirkossa olevat ikkunalasityöt edustavat 1500- ja 1700-lukujen slaavilaista tyylisuuntaa.

Pyhäinjäännökset
Tihvinän ja Lotinapellon piispa Mstislav luovutti 6. kesäkuuta 2013 Iisalmen ortodoksiselle kirkolle Aleksanteri Syväriläisen pyhäinjäännökset. Lisäksi kirkossa on Marttiiri Zelenetskiläisen, Eythimios Ivironilaisen sekä Luukas Krimiläisen pyhäinjäännökset.

Lähteet

Suomen ortodoksiset kirkkorakennuksetIisalmen rakennukset ja rakennelmat
Helsingin pyhän Eliaan kirkko

Helsingin profeetta Eliaan kirkko eli Hautausmaan kirkko on ortodoksinen kirkko Helsingin ortodoksisella hautausmaalla. Kirkon suunnitteli arkkitehti Ivan Kudrjavzev ja se valmistui vuonna 1958.

Lähteet

Helsingin ortodoksiset kirkot
Minna Tarkka

Minna Tarkka (s. 1960) on suomalainen mediatutkija, opettaja, tuottaja, julkaisija ja kriitikko, joka on tehnyt uraauurtavaa työtä mediataiteen parissa 1980-luvulta lähtien.

Tarkka oli 1980-luvulla perustamassa sekä Muu-taiteilijayhdistys ja mediataiteen levityskeskus AV-arkkia. Hän oli vuosina 1989–1991 myös Muun ensimmäinen johtaja. Tarkka on kehittänyt 1980-luvulta lähtien kehittänyt mediakulttuurin alaa ja vastsannut muun muassa vuosina 1994 ja 2004 Helsingissä järjestettyä kansainvälistä elektroisen taiteen ISEA-tapahtumaa.

Tarkka alkoi jo 1980-luvun lopulla opettaa media-aiheita suomalaisissa yliopistoissa. Taideteollisen korkeakoulun professorina Tarkka toimi 1996–2001. Siellä hän johti uusmedian maisteriohjelmaa ja käynnisti muun muassa digitaalisen museosuunnittelun ja interaktiivisen television koulutusta.

Tarkka oli vuonna 2000 perustamassa M-cult-nimistä mediakulttuurikeskusta, jonka tarkoituksena on tuoda yhteen tuotantoa, tutkimusta ja eri yhteiskuntasektorien toimijoita. Keskuksen kohdekenttänä ovat kaupunki- ja yhteisömedia, osallistuva media ja digitaalisen median uudet muodot.

Tarkka palkittiin vuonna 2008 AV-arkin kiertopalkinnolla. Hänen työnsä mediataiteen parissa on käsittänyt myös julkaisuja ja artikkeleita. Hänen toimittamia teoksiaan ovat muun muassa Taiteen laita (1990), Video Taide Media (1993) ja Johdatus uuteen mediaan (1996). Mediataideen valtionpalkinnon Tarkka sai vuonna 2017.

Minna Tarkan vanhemmat ovat tutkija, kriitikko Pekka Tarkka ja professori Auli Viikari.

Lähteet 

Suomalaiset mediatutkijat
Suomalaiset taidekriitikot
Kulttuurituottajat
Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Taideteollisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Joensuun Pyhän Johannes Teologin kirkko

Joensuun Pyhän Johannes Teologin kirkko on Joensuussa sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko on osa Joensuun pappisseminaaria. Kirkko valmistui vuonna 1995 ja sen suunnittelijana toimi helsinkiläinen arkkitehti Ilkka Valkama. Kirkko on pyhitetty evankelista Johannekselle. Kirkon freskot suunnitteli ja toteutti ikonimaalari Konstantinos Ksenopoulos oppilaineen.

Lähteet

Joensuun rakennukset ja rakennelmatSuomen ortodoksiset kirkkorakennukset
PSL Research University

Université PSL (, lyh. PSL, ) on yliopisto  Pariisissa Ranskassa. PSL tunnetaan ennen kaikkea luonnontieteiden ja tekniikan opetuksesta sekä tutkimuksesta, mutta yliopistossa opetetaan myös esimerkiksi johtamista, taloustieteitä, kieliä, poliittista historiaa ja filosofiaa. PSL  perustettiin vuonna 2010 ja muuttui yliopistoksi vuonna 2019..

Jäsen 

 Collège de France
 École nationale supérieure de chimie de Paris
 École normale supérieure
 École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris
 Institut Curie
 École nationale supérieure des mines de Paris
 Pariisin observatorio
 Université Paris-Dauphine
 Centre national de la recherche scientifique
 Institut national de la santé et de la recherche médicale

Lähteet

Aiheesta muualla
Yliopiston kotisivut  

Ranskan yliopistot
Pariisin koulutus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dora Dougherty Strother

Dora Jean Dougherty Strother (27. marraskuuta 1921 St. Paul, Minnesota – 19. marraskuuta 2013 Fort Worth, Texas) oli yhdysvaltalainen lentäjä sekä eräs ensimmäisiä Yhdysvaltain ilmavoimissa palvelleita naispuolisia lentoupseereja. Hänen lopullinen sotilasarvonsa oli everstiluutnantti. Hän toimi myös koelentäjänä ja kuljetuslentäjänä. Hänen esimiehensä oli Paul Tibbets, jonka alaisena hän suoritti muun ohella B-29 Superfortress-pommikoneen koelentosarjoja. Tuolloisen Dora Doughertyn työtovereina olivat toimineet ainakin Charles Donald Albury (Bockscarin apupilotti), Charles Sweeney ja Robert A. Lewis.

Dougherty Strother palveli myöhemmin 509. raskaassa erityispommitusrykmentissä Wendoverin lentotukikohdassa. Paul Tibbets esitteli hänet uutena henkilökunnan jäsenenä marraskuussa 1944. Tibbets arvosti Doughertyä hänen osoittamastaan rohkeudesta, ennakkoluulottomuudesta sekä lentotaidosta superraskaan (engl. Bombardment, Very Heavy) uuden pommikonetyypin suhteen. Hän kuului myös Women Airforce Service Pilots eli WASP-järjestöön. Hän ei osallistunut varsinaisiin hyökkäystehtäviin, mutta kuljetti muiden henkilöiden, kuten Los Alamosin tiedemiesten ohella William S. "Deak" Parsonsia. Parsons oli Yhdysvaltain laivaston kommodori, myöhempi vara-amiraali sekä Manhattan-projektin aseupseeri, joka aseisti eli saattoi lopulliseen toimintavalmiuteen Little Boy:n.

Dougherty ei suinkaan ollut ainut naispilotti USAF:ssa, vaan hänen ohellaan työskenteli myös muitakin. Heistä voidaan mainita ainakin Dorothea Johnson Moorman, Betty Huyler Gillies, ja Nancy Harkness Love. Dougherty osallistui myös Bell 47-helikopterin koelentoihin.

Myöhemmin Dora Dougherty Strother valmistui ilmailualalta filosofian tohtoriksi (PhD) vuonna 1955.

Dora Dougherty Strother on haudattu Arlingtonin hautausmaalle. Hänen koko nimensä oli Dora Jean Dougherty Strother McKeown.

Lähteet 
Thomas, Gordon & Witts, Max Morgan: Enola Gay – pommikone Hiroshiman yllä. Alkuteos englanniksi 1976. Suom. Nuuttila, Antti. Porvoo: WSOY, 1981. ISBN 951-0-10695-X. s. 41, 69-70, 126-127.

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.pbs.org/wgbh/americanexperience/features/flygirls-wasp-and-b-29/
http://www.northwestern.edu/magazine/northwestern/spring2002/features/flygirl/index.htm
https://www.aauw.org/2014/01/30/dora-dougherty-military-pilot/ 
http://www.legacy.com/obituaries/dallasmorningnews/obituary.aspx?pid=168140938
https://www.whirlygirls.org/in-memoriam/
http://cotteyphile.com/dora/ 

Yhdysvaltalaiset lentäjät
Koelentäjät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Minkä taakseen jättää (televisiosarja)

Minkä taakseen jättää (engl. Unforgotten) on brittiläinen Chris Langin luoma rikosdraamasarja, joka alkoi ITV-kanavalla 8. lokakuuta 2015. Sarja seuraa rikosylikomisario Cassie Stuartin (Nicola Walker) ja rikoskomisario Sunny Khanin (Sanjeev Bhaskar) murhatutkimuksia.

Ensimmäisellä kaudella keskitytään vuonna 1976 kadonneen James Sullivanin murhaan, jonka ruumis löytyi lähes 40 vuotta myöhemmin entisen pohjois-lontoolaisen asuntolan betonilattian alta. Ensimmäistä kautta kuvattiin muun muassa Lontoon lähiöissä, Essexissä, Westminsterissä ja Fenlandin saaristossa.

Ensimmäinen kausi saavutti odottamattoman suuren suosion, joten ITV päätti tilata sarjasta myös toisen kauden. Toinen kausi esitettiin vuonna 2017. Toinen kausi keskittyy vuonna 1990 kadonneen Konservatiivipuolueen jäsenen David Walkerin murhaan, jonka ruumis löytyi Lea-joesta. Toinen kausi oli menestys kriitikkojen keskuudessa ja sarja oli ehdolla parhaan draamasarjan BAFTA-palkinnon saajaksi vuonna 2016.

Sarjasta on tähän mennessä ilmestynyt yhteensä neljä tuotantokautta ja viides on suunnitteilla. Viidennellä kaudella pääosan esittäjä tulee vaihtumaan, koska Nicola Walkerin roolihahmo Cassie Stuart menehtyi 4.kauden päätösjaksossa.

Rooleissa

1. kausi (2015)

2. kausi (2017)

3. kausi (2018)

Brittiläiset draamasarjat
Brittiläiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Real Life

Real Life on australialainen uuden aallon ja synthpopin yhtye. Yhtye nousi julkisuuteen vuonna 1983 singleillään ”Send Me an Angel” ja ”Catch Me I’m Falling”.

Historia 
Real Lifen perustajajäseniä olivat David Sterry (laulu, kitara), Richard Zatorski (viulu ja koskettimet), Alanb Johnson (basso) sekä  Danny Simcic (rummut). Steve Williams tuli Zatorskin tilalle kosketinsoittimiin vuonna 1986.

Yhtyeen debyyttisinglestä ”Send Me an Angel” tuli top 10 -hitti Australiassa. Kappale sai suosiota muun muassa myös Uudessa-Seelannissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa. Kappaleesta julkaistiin uusintaversio vuonna 1989 ja sen alkuperäistä versiota käytettiin vuoden 1986 elokuvassa BMX Hellriders.

Diskografia

Albumit 
 Heartland (1983)
 Master Mix (1984)
 Flame (1985)
 Down Comes the Hammer (1986)
 Best of Real Life: Send Me an Angel (1986)
 Let’s Fall In Love (1989)
 Lifetime (1990)
 Happy (1997)
 Happier (1999)
 Imperfection (2004)
 Send Me An Angel – '80s Synth Essentials (2009)

Kokoelmat 
 Master Mix (1984)
 Send Me an Angel '89 (1989)
 Let's Fall in Love (1989)
 So Far (1990)

Singlet 
 Send Me an Angel (1983)
 Openhearted (1983)
 Catch Me I'm Falling (1983)
 Always (1984)
 Let's Dance Tonight (1985)
 Face to Face (1985)
 One Blind Love/Love's Not Easy (1985)
 Babies (1986)
 Hammer of Love (1986)
 Send Me an Angel '89 (1989)
 Let's Fall in Love (1989)
 God Tonight (1990)
 Kiss the Ground (1990)
 Deep Sleep (1996)
 Meltdown (1997)
 Like a Ghost (1997)
 Oblivion (2004)
 Send Me an Angel (Starcity with Real Life) (2005)
 Way to Nowhere/Small World (2015)

Australialaiset synthpop-yhtyeet
Juankosken Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko

Juankosken ortodoksinen kirkko eli Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko on ortodoksinen kirkkorakennus Kuopion Juankoskella. 

Kirkko kuuluu Kuopion ortodoksiseen seurakuntaan. Rakennus on arkkitehti Toivo Paatelan suunnittelema ja valmistuessaan se vihittiin alun perin tsasounaksi 19. syyskuuta 1954. Vihkimyksen toimitti arkkipiispa Herman. Kirkkoa peruskorjattiin vuosina 1985-1986. Peruskorjauksen jälkeen rakennus vihittiin kirkoksi Pokrovan aikaan 1. lokakuuta vuonna 1986. Kirkoksi vihkimisen toimitti Joensuun piispa Tiihon. Kirkon ikonostaasi on Petros Sasakin, uudet ikonit Marja Sasakin maalaamia.

Lähteet

Juankosken rakennukset ja rakennelmatSuomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Henry Hedman

Henry Matti Vihtori Hedman (s. 8. maaliskuuta 1952) on suomalainen romanikulttuurin edistäjä ja kouluttaja, jolle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi vuonna 2017. Koulutukseltaan hän on merkonomi ja teologian maisteri.

Hedman on edistänyt romanikielen asemaa Suomessa yliopisto-opettajana, kääntäjänä (mm. Katekismos) ja oppikirjojen laatijana; hän työskenteli Kotimaisten kielten keskuksen tutkijana 2002–2011. Hän on myös osallistunut useisiin opetushallituksen ja sosiaali- ja terveysministeriön lautakuntiin ja työryhmiin, jotka ovat käsitelleet romaniasioita.

Hedmanin opettajanura alkoi Ruotsissa, jossa hän asui vuosina 1978–1980. Palattuaan Suomeen hän työskenteli aluksi opettajana Keravan, Riihimäen ja Hämeenlinnan vankilassa. Lisäksi Hedman on esiintynyt evankelistana ja muusikkona.. Hedman toimi Ulkoministeriön virkamiehenä Varsovassa, ETYJin Contact Point for Roma and Sinti osastossa vuosina 1999-2000 yhdessä Nicolae Gheorghen kanssa. Hedman on toiminut yliopisto-opettajana vuodesta 2012-2020. Hän toimii edelleen Helsingin yliopiston tutkijana tehden väitöskirjaa aiheena "Ovatko eksogaamiset perheet uhka romaniudelle?"

Julkaisuja
Sar me sikjavaa romanes: Romanikielen kielioppiopas. Opetushallitus 1996.
Suomi–romani-sanakirja: Suomen romanikielen nykyajan sanastoa. Helsingin yliopisto 2016.
Suomen romanikieli: Kenttäselvitys romanikielen asemasta, kielitaidosta ja kieliasenteista Suomessa. Helsingin yliopisto 2017.

Lähteet

Vuonna 1952 syntyneet
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset evankelistat
Suomen romanit
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Luettelo Glenn Closen saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Glenn Closen saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat

Katso myös 

 Glenn Closen filmografia ja esiintymiset

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Luettelot näyttelijöistä
Linda Park

Linda Park (s. 9. heinäkuuta 1978 Etelä-Korea) on korealais-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten SciFi-sarja Star Trek: Enterprisen luutnantti Hoshi Saton roolista. Star Trekin jälkeen hän on esiintynyt useissa muissakin TV-sarjoissa. Linda Park on syntynyt Koreassa mutta varttunut Kalifornian San Diegossa.

Linda Park on ollut naimisissa hawajilaisen näyttelijä Daniel Bessin kanssa lokakuusta 2014 lähtien.

Lähteet

Star Trek
vuonna 1978 syntyneet
yhdysvaltalaiset näyttelijät
eteläkorealaiset näyttelijät
elävät henkilöt
Paalijärvi (järvi Alajärvellä)

Paalijärvi on järvi Etelä-Pohjanmaan Alajärvellä. Sen pinta-ala on 46,8 hehtaaria ja rantaviivan pituus 4,1 kilometriä. Järvi on erittäin rehevä ja lievästi hapan. Järven pinnan korkeustaso on noin 102 metriä merenpinnan tasosta. Maaston korkokuva nousee selkeästi kylästä itään Suomenselän vedenjakajalle lähdettäessä, ja linnuntietä noin kuuden kilometrin päässä sijaitseva Iiruunjärvi on jo yli 35 metriä korkeammalla. Paalijärvi laskee Paaluomanpurosta edelleen Savonjokeen, joka laskee Lappajärveen Vimpelin keskustan tietämillä.

Lähteet

Alajärven järvet
Jessica Mauboy

Jessica Hilda Mauboy (s. 4. elokuuta 1989 Darwin, Pohjoisterritorio, Australia), on australialainen R&B- ja poplaulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hän edusti Australiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa. Hänen edustuskappaleensa on nimeltään "We Got Love".

Mauboy syntyi ja varttui Darwinissa, Pohjoisterritoriossa. Hän nousi kuuluisuuteen vuonna 2006 tullessaan toiseksi Australian Idol -kilpailun neljännellä tuotantokaudella. Mauboy esiintyi myös vuoden 2014 Eurovision laulukilpailun 2. semifinaalin väliaikanumerona.

Mauboyn musiikillisia esikuvia ovat muun muassa Mariah Carey ja Whitney Houston.

Lähteet 

Australialaiset laulajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoden 2018 euroviisuedustajat
Australian euroviisuedustajat
Jean Eudes

Pyhä Jean Eudes (14. marraskuuta 1601 Ri, Ranska – 19. elokuuta Caen, Ranska) oli ranskalainen pappi, lähestystyöntekijä ja hengellisten yhteisöjen perustaja. Hän oli suuri jansenistisen harhaopin vastustaja, oli uskollinen Pyhälle istuimelle, sekä tuki hartautta Jeesuksen pyhää sydäntä kohtaan. Paavi Leo XIII julisti 6. tammikuuta 1903 pyhän Jeannin hyveitten olleen sankarillisia, pyhä paavi Pius X julisti pyhän Jeanin autuaaksi 25. huhtikuuta 1909, paavi Pius XI kanonisoi hänet vuonna 1925 ja hänen juhlaansa vietetään 19. elokuuta. Hänen symboleitaan ovat pappi Jeesuksen ja Neitsyt Marian sydänten kanssa. Pappi eli seuraavien 10 paavien hallintoaikoina: Klemens VIII, (1592-1605) Leo XI, (1605) Paavali V, (1605-1621) Gregorius XV, (1621-1623) Urbanus VIII, (1623-1644) Innocentius X, (1644-1655) Aleksanteri VII, (1655-1667) Klemens IX, (1667-1669) Klemens X, (1670-1676) ja autuas Innocentius XI. (1676-1689) 

Pyhää Jean Eudesta on kunnioitettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella: 

"Deus, qui beátum Ioánnem, Confessórem tuum, ad cultum sacrórum Córdium Iesu et Maríæ rite promovéndum, mirabíliter inflammásti, et per eum novas in Ecclésia tua famílias congregáre voluísti: præsta, quǽsumus; ut, cuius pia mérita venerámur, virtútum quoque instruámur exémplis."

Elämä 
Pyhä Jean Eudes syntyi Rissä, Ranskan Normandiassa 14. marraskuuta 1601 maanviljelijän pojaksi ja meni 14-vuotiaana jesuiittojen oppilaitokseen, sekä liittyi vastoin vanhempiensa tahtoa hengelliseen yhteisöön vuonna 1623 ja vihittiin papiksi 24-vuotiaana.32-vuotiaana hänestä tuli seurakuntalähetystyöntekijä ja hän saarnasi yli 100 seurakuntamissiota, joista jotkin kestivät muutamasta viikosta muutamaan kuukauteen. Vuoden 1643 maaliskuun 25. päivä hän perusti yhteisön Congregatio Iesu et Mariae eli eudistit. Pyhän Jeanin elinaikana yhteisö perusti seminaarit Caeniin, (1643) Coutancesiin, (1650) Lisieuxiin, (1653) Roueniin, (1658) Evreuxiin, (1667) ja Rennesiin. (1670) Hän laati myös messun ja hetkipalveluksen Jeesuksen pyhälle sydämelle ja Neitsyt Marian pyhälle sydämelle. Hän kuoli 79-vuotiaana.

Elämänvaiheita 
Pyhän Jeanin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
 Syntymä 14. marraskuuta 1601
 Meno jesuiittojen oppilaitokseen 1615 tai 1616
 Pappisvihkimys 20. joulukuuta 1625
 Eudistien yhteisön Congregatio Iesu et Mariae perustaminen 25. maaliskuussa 1643
 Seminaarien perustaminen Lisieuxiin 1653 ja Roueniin 1659
 Kuolema 19. elokuuta 1680

Kirjoja 
Pyhä Jean Eudeksen tunnetaan laatineen ainakin seuraavat kirjat:
 Le Royaume de Jésus
 Le contrat de l'homme avec Dieu par le Saint Baptême
 Le Mémorial de la vie Ecclésiastique
 Le Bon Confesseur
 Le Prédicateur Apostolique
 Le Cœur Admirable de la Très Sainte Mère de Dieu

Lähteet 

Ranskalaiset pyhimykset
Príncipe de Asturias (1794)

Príncipe de Asturias oli Espanjan laivaston vuonna 1794 vesille laskettu 112-tykkinen kolmikantinen linjalaiva.

Valmistus 
Aluksen suunnitelmat perustuivat Santa Anaan ja sen oli suunnitellut José Joaquin y Fernández de Landa. Alus valmistettiin Havannassa ja siihen käytettiin 335 000 kuutiojalkaa kuubalaista mahonkia ja kuusta, mikä vastaa noin 6 700 runkoa. Alus laskettiin vesille 1794.

Ensimmäisen kerran palvelukseen varustettaessa aluksen aseistuksena oli alemmalla tykkikannella kolmekymmentä 32 naulan tykkiä, keskikannella 32 kappaletta 24 naulan tykkiä ja ylemmällä tykkikannella jälleen kolmekymmentä 12 naulan tykkiä. Näiden lisäksi aluksen puoli- ja keulakannella oli kahdeksantoista kahdeksan naulan ja kaksi 24 naulan karronadia. Näin aseistettuna aluksen täyslaidallisen paino oli 1 200 naulaa. Ennen Trafalgarin taistelua aluksen puolikannelle oli vaihdettu neljätoista 48 naulan karronadia ja keulakannelle kuusi 24 naulan karronadia, mikä kasvatti täyslaidallisen 1 512 naulaan. Lisäksi on mahdollista, että aluksen peräkannelle oli sijoitettu sisaralustensa tavoin neljä neljän naulan mörssäriä.

Palvelus 
Alus liitettiin vuonna 1794 Espanjan laivaston Välimeren laivueeseen, joka oli sijoitettu Cartagenaan. Alus lähti 1. helmikuuta 1797 merelle osana kenraaliluutnantti Don José de Córdoba y Ramosin laivastoa, jonka lippulaivana oli Santisima Trinidad. Laivastoon kuului kaikkiaan 27 linjalaivaa, kaksitoista fregattia, prikanteeni ja muutama pienempi alus. Varastot täydennettiin Cadizissa, minkä jälkeen laivasto lähti Brestiin liittyäkseen Ranskan ja Alankomaiden laivastoihin Britteinsaarille tehtävää maihinnousua varten.

Trafalgarin taistelun jälkeen alus ei juuri palvellut merellä ja alus romutettiin vuonna 1814.

Lähteet 

Lyhyt historiikki

Viitteet 

Santa Ana -luokan linjalaivat
Trafalgarin taistelu
Engelberger Aa

Engelberger Aa on joki Kaakkois-Sveitsissä. Joen pituus on 38 kilometriä, ja se on Sveitsin 31:nneksi pisin joki.

Sijainti 
Engelberger Aa saa alkunsa Urin Alpeilta Titliksen koillispuolelta noin 2 250 metrin korkeudessa. 

Joki virtaa Urin, Nidwaldenin ja Obwaldenin kantonien alueella. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Engelberg ja Buochs.

Virtaama 
Joen virtaama vaihtelee vuosien 1916–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Buochissa – ennen joen laskemista Vierwaldstätterseehen – on ollut 12,5 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1981 (15,8 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1949 (8,8 m³/s).

Vesivoima 
Engelberger Aan pääuomassa ja sen sivujoissa on yhteensä yhdeksän vesivoimalaa. Suurimman osan laitoksista omistaa kantonin energiayhtiö Kantonales Elektrizitätswerk Nidwalden.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Nidwalden
Obwalden
I, Tonya

I, Tonya on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen musta komediaelokuva, joka kertoo taitoluistelija Tonya Hardingista. Elokuvan on ohjannut Craig Gillespie ja sen on käsikirjoittanut Steven Rogers. Hardingia esittää Margot Robbie; muissa päärooleissa ovat Sebastian Stan, Julianne Nicholson, Caitlin Carver, Bobby Cannavale ja Allison Janney. Elokuva sijoittuu vuoteen 1994 ja kertoo Hardingin kilpailijan Nancy Kerriganin pahoinpitelystä.

I, Tonya sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 2017. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2017. Allison Janney palkittiin elokuvasta parhaan naissivuosan Oscar-palkinnolla.

Janney palkittiin roolistaan myös parhaan naissivuosan Golden Globella vuoden 2018 gaalassa. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan ja parhaan naispääosan musikaali- tai komediaelokuvassa (Robbie) -palkintoihin.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 2017 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat
Yhdysvaltalaiset mustan komedian elokuvat
Yhdysvaltalaiset urheiluelokuvat
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
SAG-palkitut elokuvat
Mordovia Arena

Mordovia Arena on stadion Saranskin kaupungissa. Sen kapasiteetti on 45 000. Se oli yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2018 pelipaikoista.

Lähteet

Saransk
Venäjän jalkapallostadionit
Minjan

Minjan () tarkoittaa kymmenen aikuisen juutalaisen henkilön ryhmää, joka on ehto juutalaisuudessa tiettyjen uskonnollisten velvollisuuksien täyttämiselle. Yleisin tilanne, jossa tarvitaan minjania, on julkinen jumalanpalvelus. Ortodoksijuutalaisuudessa minjan koostuu aina kymmenestä miehestä, muissa juutalaisuuden suuntauksissa myös naiset voidaan laskea minjaniin.

Alkuperä
Selittäessään minjanin alkuperää Babylonialainen Talmud mainitsee kolme Toorassa esiintyvää lausetta:

"Sillä minä tahdon olla israelilaisten keskuudessa pyhä." 3. Mooseksen kirja 22:32

"Siirtykää pois tämän joukon keskuudesta." 4. Mooseksen kirja 16:21

"Kuinka kauan minun vielä pitää sietää tätä pahaa joukkoa" 4. Mooseksen kirja 14:27

Talmud käyttää argumenttia nimeltä gezera šava joka perustuu saman sanan toistumiseen, tässä tapauksessa sanojen "joukko" ja "keskuudessa" tehden sen päätelmän, että koska jälkimmäisessä lauseessa kyseessä on kymmenen miehen joukko, myös ensimmäinen lause viittaa kymmenen miehen joukkoon. Tämän seurauksena Talmud säätää, että devarim šebikduša eli pyhyyden ilmauksia ei voida lausua ilman kymmenen miehen ryhmää.

Rituaaleja, joihin vaaditaan minjan
Halakhan mukaan seuraavat rukoukset voidaan lausua vain minjanin läsnä ollessa: barchu, kaddiš, amidan toisto ja keduša. Myös julkiseen Tooran ja haftaran lukuun vaaditaan minjan. Myös birkat kohanim eli kohenien lausuma siunaus vaatii minjanin. Ruokarukousta edeltävässä kutsussa voidaan lausua Jumalan nimi vain jos paikalla on minjan. Häiden yhteydessä luettavat seitsemän siunausta eli ševa brachot vaativat myös minjanin. Tästä syystä juutalaisissa häissä on oltava minjan paikalla.

Vaatimukset
Ortodoksijuutalaisuudessa vain miehet lasketaan osaksi minjania. Yleensä vain uskonnollisesti täysi-ikäiset, eli bar-mitsva-iän saavuttaneet henkilöt voidaan laskea minjaniin. Minjanin voivat muodostaa vain samassa tilassa olevat henkilöt. Reformijuutalaisuudessa virallisesti naisten laskeminen osaksi minjania hyväksyttiin ensimmäisen kerran vuonna 1845.. Konservatiivijuutalaisuuden piirissä naisten laskeminen minjaniin sallittiin vuonna 1973.

Lähteet

Heprea
Juutalainen kulttuuri
Artjom Zub

Artjom Valerjevitš Zub (; s. 3. lokakuuta 1995 Habarovsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Ottawa Senatorsissa. Hän laukoo oikealta.

Ura

Seuraura
Zub on Amur Habarovskin kasvatti. Hän aloitti Amurskije Tigry Habarovskin joukkueessa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä kaudella 2011–2012. Zub debytoi Amurin KHL-joukkueessa kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi siellä seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Zub teki KHL-debyyttinsä 10. tammikuuta 2015 vieraissa Traktor Tšeljabinskiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.13 minuuttia ja keräsi myös syöttöpisteen Ruslan Baškirovin tekemään maaliin. Zub keräsi ottelussa myös kuusi jäähyminuuttia. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä MHL:ssä, jonka tähdistöottelussa Zub pelasi. 

Varsinaisella KHL:n tulokaskaudellaan 2015–2016 Zub teki 55 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7. Hän teki KHL-uransa avausmaalin 18. syyskuuta 2015 ylivoimalla vieraissa Neftehimik Nižnekamskia vastaan. Zub valittiin KHL:n lokakuun 2015 kuukauden tulokkaaksi. Toukokuussa 2016 hän teki Amurin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. 

Kesken kauden 2016–2017, joulukuussa 2016 Amur kauppasi Zubin SKA Pietariin, jossa hän voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin. Syyskuussa 2017 Zubin sopimusta SKA:n kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2020 saakka.

Toukokuussa 2020 Zub teki yksivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa.

Toukokuussa 2021 Zub teki Senatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä viiden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura

Zub oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Zub edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Zub on pelannut 16 A-maaottelua tehden kolme syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksessa 3. marraskuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenalla Suomea vastaan.

Zub pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Venäläiset olympiavoittajat
Ottawa Senatorsin pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiddush

Kiddush (hepreaksi קידוש‎) on juutalainen rukous, joka lausutaan sapattina ja juhlapyhinä viinille. Sana kiddush tarkoittaa pyhittämistä. Kiddush lausutaan sekä illalla päivällisen aluksi että päivällä lounaan aluksi. Sanalla kiddush voidaan tarkoittaa myös aamujumalanpalveluksen jälkeistä pientä ateriaa. Kiddush liitetään juutalaisuudessa Tooran käskyyn muistaa sapatti.

Rituaali 
Kiddush lausutaan aina aterian aluksi, viinimalja kädessä. Viinin sijasta voidaan käyttää myös rypälemehua. Astian, jossa viini on, tulee olla vähintään revi'itin kokoinen ja ehjä. Rabbiinisissa lähteissä on erimielisyyttä siitä, mikä on revi'it. Pienin arvio revi'itin koosta on 90,7 ml. Kiddushia varten on erityisiä koristeellisia kiddush-kuppeja. 

Kiddush on juutalaisuudessa uskonnollinen velvollisuus, joka koskee sekä miehiä että naisia. Lausumalla kiddush täytetään käsky muistaa sapatti. Yleensä yksi henkilö lausuu kiddush-rukouksen muiden puolesta, jonka jälkeen hän juo viiniä ja jakaa sitä muille. Muut vastaavat kaikkiin siunauksiin "amen", jolloin heidän ajatellaan täyttäneen kiddushin velvollisuuden.

Kiddushin aikana pöydällä oleva leipä, yleensä chala, on peitetty liinalla. Tämä johtuu siunausten järjestyksestä. Halakhan mukaan leivän siunaus tulee sanoa ennen viinin siunausta, mutta kiddushin kohdalla järjestys on päinvastoin. Siksi leipä poistetaan pöydästä peittämällä se. 

Viinin sijasta joissain tilanteissa voidaan käyttää chalaa tai alkoholijuomia kuten viskiä.

Sisältö 
Kiddushin teksti on erilainen riippuen siitä, onko kyseessä ilta vai päivä, ja sapatti vai juhlapyhä. 
Kaikkiin kiddushin versioihin sisältyy viinin siunaus. 

Perjantai-illan kiddush-teksti alkaa Tooran kohdalla, jossa puhutaan maailman luomisesta. Sitä seuraa viinin siunaus ja siunaus, jossa kiitetään sapatin käskystä. Kiddush päättyy sanoihin "Siunattu olet Sinä Herra, joka pyhität sapatin." 

Lauantaipäivän kiddushia kutsutaan myös nimellä kiddush raba eli suuri kiddush. Se alkaa Tooran kappaleella, jossa puhutaan sapatista Jumalan ja Israelin lasten välisenä merkkinä. Sen jälkeen jatketaan toisella Tooran kohdalla, ja viimeiseksi lausutaan viinin siunaus. 

Juhlapyhistä pesachina, sukkotina, roš  hašanana, šmini atseretina, simchat Torana ja šavuotina lausutaan kiddush. Niinä juhlapäivinä, jotka kestävät kaksi päivää, kiddush lausutaan molempina päivinä. Juhlapäivien illan kiddush muistuttaa sapatin illan kiddushia, mutta sapatin pyhittämisen sijaan siinä puhutaan kyseisen juhlapyhän pyhittämisestä. Sen lisäksi siihen kuuluu vielä kolmas siunaus nimeltä šehechejanu, joka lausutaan kerran vuodessa toistuvien tapahtumien yhteydessä.

Juhlapyhinä päivällä sanottava kiddush on hyvin lyhyt, se koostuu yhdestä Tooran lauseesta ja viinin siunauksesta.

Lähteet 

Juutalaiset rukoukset
Seurakuntatalo

Seurakuntatalo tarkoittaa seurakunnan toimitaloa, joka on rakennettu kirkkorakennuksen läheisyyteen. Seurakuntatalossa on tavallisesti seurakuntasali ja kerhotiloja sekä keittiö, joskus myös kirkkoherranvirasto, diakoniatyön vastaanotto tai muita toimistotiloja. Mikäli samassa rakennuksessa on kirkoksi vihitty sakraalitila, käytetään kokonaisuudesta tavallisesti nimitystä seurakuntakeskus. Seurakuntakoti tarkoittaa seurakuntaa pienemmän alueen paikallista toimintakeskusta, jonka läheisyydessä ei välttämättä ole kirkkoa. Joskus nimityksiä käytetään synonyymisesti. Seurakuntakotia pienempi kokoontumistila esimerkiksi muistotilaisuuksiin on seurakuntasali, mikä voi olla osa kirkkorakennusta.

Suomen evankelis-luterilainen kirkko rakennutti runsaasti seurakuntataloja ja -koteja erityisesti 1900-luvun jälkipuoliskolla. Kirkon talouden tiukentumisen myötä rakentaminen on sittemmin vähentynyt, ja tätä nykyä seurakuntakoteja lakkautetaan enemmän kuin rakennetaan. Seurakuntatalot ja -kodit ovat kuitenkin edelleen merkittävässä roolissa erityisesti kirkon laajan lapsi- ja nuorisotyön toimitiloina.

Katso myös 
 Kappeli
 Tsasouna
 Rukoushuone

Kristinusko
Kristilliset rakennukset
Tilat
Sakraalitila

Sakraalitila on sakraali eli pyhä tila.

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa sakraalitilalla tarkoitetaan erityistä jumalanpalveluskäyttöön vihittyä tilaa, jota voidaan harkinnan mukaan käyttää myös muuhun tarkoitukseen. Ehtoollista vietetään pääsääntöisesti sakraalitilassa; sen toimittamiseen muualla tarvitaan erillinen lupa. Sakraalitilasta voidaan käyttää nimitystä kirkko, kirkkosali tai kappeli. 

Jos sakraalitila sijaitsee sellaisen rakennuksen yhteydessä, jota ei ole määritelty kirkolliseksi rakennukseksi, siihen ei sovelleta kirkkorakennusta koskevia erityissäännöksiä esimerkiksi rakennussuojelusta. Tällaisia ovat myös monet seurakuntakeskukset, joista saatetaan käyttää kirkko-nimitystä, esim. Pallivahan kirkko.

Lähteet

 Aamenesta öylättiin - evl.fi

Katso myös 
 Seurakuntatalo
 Tsasouna
 Rukoushuone

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rakennukset
Kristilliset rakennukset
Tilat
Kari Aihinen

Kari "Kape" Aihinen (s. 30. toukokuuta 1972 Turku) on suomalainen kokki, keittiömestari, keittokirjailija, tv-esiintyjä ja ravintoloitsija. Hän on helsinkiläisen ravintola Savoyn keittiöpäällikkö, jonka aikana ravintolalle myönnettiin Vuoden ravintola -tunnustus (2007). Aihinen on esiintynyt television kokkiohjelmissa Kaappaus keittiössä (vuosina 2013–2015, 2018), Kädettömät kokit (2015), Katastrofikokki (2016), Illallinen äidille (2017), Kokkisota (2017) MasterChef Suomi (2020).  Lisäksi hän esiintyi Masked Singer Suomi -ohjelman neljännellä tuotantokaudella.

Aihinen on vuodesta 2016 lähtien toiminut myös ravintoloitsijana Royal Ravintoloiden Roster-ravintoloissa (Helsinki ja Turku) yhdessä Paul Hickmannin kanssa. Aihinen osti toukokuussa 2019 Roster-ravintolan Turusta. Vuoden 2020 alussa Aihinen oli mukana perustamassa Helsinkiin Version-nimistä ravintolaa.

Aihinen on työskennellyt urallaan myös Radisson SAS Plazassa, Palace Gourmetissa, G. W. Sundmansilla ja Chez Dominiquessa. Hän on ollut Suomen kokkimaajoukkueen jäsen.

Aihinen oli naimisissa Henriikka Aihisen kanssa vuosina 2000–2019 ja heillä on kaksi yhteistä lasta.

Teokset
 Kari Aihinen, Sami Repo & Antti Uusitalo (2012) Savoy – Matkalla huipulle. Savoy - En route to perfection. Paasilinna, ISBN 978-952-5856-54-5.  ja 
 Kari Aihinen (teksti) & Sami Repo (valokuvat) (2015) Kaappaus keittiössä. Auditorium, ISBN 978-952-7043-36-3.
 Kari Aihinen (teksti), Sami Repo (valokuvat) & Sanna Pöyry (teksti) (2017)Kape 24 h : Kari Aihisen parhaat reseptit. Tammi, ISBN 978-951-31-9652-3.
 Maru Lemmetty (valokuvat), Jenni Salminen (toim.), Kari Aihinen, Pipsa Hurmerinta, Teemu Laurell, Antto Melasniemi, Serko Rantanen & Tommi Tuominen (2017) Kokkisota : huippukokkien taistosta tutut reseptit. Tammi, ISBN 978-951-31-9603-5.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Regina Rask (25.10.2017) Huippukokki Kari Aihinen: "Alan rajuus estää naisten etenemistä huipulle" (yle.fi)
 Jutta Sarhimaa ja Juuso Määttänen (27.10.2017) Suosittu tv-kokki sanoi televisiossa, että ”fysiikan lait” estävät naisia nousemasta huippukokeiksi – Soitimme fysiikan lakien asiantuntijalle ja kysyimme, mitä ne lait ovat (hs.fi)
 Aki Wahlman, Arto Kangas (2006) Kokki ja kokkioppilaat. Kokkioppilaina kirjassa esiintyvät ja ruokaa laittavat muun muassa Markus Aremo ja Kari Aihinen.

Suomalaiset kokit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravintoloitsijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Jee-jee 30-vee

Jee-jee 30-vee on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden 29. syyskuuta 2017 julkaistu albumi. Levy juhlisti yhtyeen kolmekymmentävuotista uraa ja sillä on uusien laulujen ohella vanhoja Fröbelin Pailikoiden kappaleita uusina versioina, sekä ennen julkaisemattomia kappaleita.

Kappaleet

Kokoonpano
 Mats Lillrank – laulu, taustalaulu, kitara, basso
 Timo Nuutinen – kitarat, basso, laulu, taustalaulu
 Hannu Mäkelä – rummut, taustalaulu 
 Ari Bergström – urut, syntetisaattorit

Lähteet 

Vuoden 2017 albumit
Fröbelin Palikoiden albumit
Tanskan naisten käsipallomaajoukkue

Tanskan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Tanskaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut kolmasti olympiakultaa, kerran maailmanmestaruuden ja kolme kertaa Euroopan-mestaruuden. Vuoden 1997 maailmanmestaruuden jälkeen se oli hallitseva mestari kaikissa edellä mainituissa kilpailuissa.

Arvokilpailut

Kesäolympialaiset 
 Kultaa: 1996, 2000, 2004
 Yhdeksäs: 2012

MM-kilpailut 
 Kultaa: 1997
 Hopeaa: 1962, 1993
 Pronssia: 1995, 2013, 2021
 Neljäs: 2001, 2005, 2011
 Viides: 1957, 1965, 2009
 Kuudes: 1971, 1999, 2015, 2017
 Seitsemäs: 1973
 Yhdeksäs: 1975, 2019
 Kymmenes: 1990
 Kolmastoista: 2003

EM-kilpailut 
 Kultaa: 1994, 1996, 2002
 Hopeaa: 1998, 2004
 Neljäs: 2010, 2016
 Viides: 2012
 Kuudes: 2014
 Kahdeksas: 2018
 Kymmenes: 2000
 Yhdestoista: 2006, 2008

Aiheesta muualla 
 Tanskan käsipalloliiton kotisivut 

Tanskan käsipallo
Naisten käsipallomaajoukkueet
Norjan naisten käsipallomaajoukkue

Norjan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Norjaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut kahdesti olympiakultaa, kolmasti maailmanmestaruuden ja seitsemän kertaa Euroopan-mestaruuden. Vuoden 2011 maailmanmestaruuden jälkeen se oli hallitseva mestari kaikissa edellä mainituissa kilpailuissa kuten myös vuoden 2015 MM-kilpailujen jälkeen vuoden 2016 olympialaisiin saakka.

Arvokilpailut

Kesäolympialaiset 
 Kultaa: 2008, 2012 
 Hopeaa: 1988, 1992
 Pronssia: 2000, 2016, 2020 
 Neljäs: 1996

MM-kilpailut 
 Kultaa: 1999, 2011, 2015, 2021
 Hopeaa: 1997, 2001, 2007, 2017
 Pronssia: 1986, 1993, 2009
 Neljäs: 1995, 2019
 Viides: 2013
 Kuudes: 1990, 2003
 Seitsemäs: 1971, 1982
 Kahdeksas: 1973, 1975
 Yhdeksäs: 2005

EM-kilpailut 
 Kultaa: 1998, 2004, 2006, 2008, 2010, 2014, 2016
 Hopeaa: 1996, 2002, 2012
 Pronssia: 1994
 Viides: 2018
 Kuudes: 2000

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Norjan käsipalloliiton kotisivut 

Norjan käsipallo
Naisten käsipallomaajoukkueet
Ranskan naisten käsipallomaajoukkue

Ranskan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Ranskaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut kerran olympiakultaa, kahdesti maailmanmestaruuden ja kerran Euroopan-mestaruuden.

Arvokilpailut

Kesäolympialaiset 
 Kultaa: 2020
 Hopeaa: 2016
 Neljäs: 2004
 Viides: 2008, 2012
 Kuudes: 2000

MM-kilpailut 
 Kultaa: 2003, 2017 
 Hopeaa: 1999, 2009, 2011, 2021
 Viides: 2001, 2007
 Kuudes: 2013
 Seitsemäs: 2015
 Kahdestoista: 2005
 Kolmastoista: 2019
 Viidestoista: 1986

EM-kilpailut 
 Kultaa: 2018
 Pronssia: 2002, 2006, 2016
 Viides: 2000, 2010, 2014
 Yhdeksäs: 2012
 Yhdestoista: 2004
 Neljästoista: 2008

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ranskan käsipalloliiton kotisivut 

Naisten käsipallomaajoukkue
Naisten käsipallomaajoukkueet
Alankomaiden naisten käsipallomaajoukkue

Alankomaiden naisten käsipallomaajoukkue edustaa Alankomaita naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2019 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2015 ja MM-pronssia vuonna 2017. EM-kilpailuissa joukkue on saavuttanut hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018.

Arvokilpailut

Kesäolympialaiset 
 Neljäs: 2016

MM-kilpailut 
 Kultaa: 2019
 Hopeaa: 2015
 Pronssia: 2017
 Viides: 2005
 Kahdeksas: 1971
 Yhdeksäs: 1978, 2021
 Kymmenes: 1986, 1999
 Kahdestoista: 1973
 Kolmastoista: 2013
 Viidestoista: 2011
 Kuudestoista: 2001

EM-kilpailut 
 Hopeaa: 2016
 Pronssia: 2018
 Seitsemäs: 2014
 Kahdeksas: 2010
 Kymmenes: 1998
 Neljästoista: 2002
 Viidestoista: 2006

Aiheesta muualla 
 Alankomaiden naisten käsipallomaajoukkueen kotisivut 

Naisten maajoukkue
Naisten käsipallomaajoukkueet
Montenegron naisten käsipallomaajoukkue

Montenegron naisten käsipallomaajoukkue edustaa Montenegroa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on saavuttanut olympiahopeaa ja voittanut Euroopan-mestaruuden vuonna 2012.

Arvokilpailut

Kesäolympialaiset 
 Hopeaa: 2012
 Yhdestoista: 2016

MM-kilpailut 
 Viides: 2019
 Seitsemäs: 2017
 Kahdeksas: 2015
 Kymmenes: 2011
 Yhdestoista: 2013
 Kahdeskymmenestoinen: 2021

EM-kilpailut 
 Kultaa: 2012
 Neljäs: 2014
 Kuudes: 2010
 Yhdeksäs: 2018
 Kolmastoista: 2016

Aiheesta muualla 
 Montenegron käsipalloliiton kotisivut

Naisten maajoukkue
Naisten käsipallomaajoukkueet
Moesa

Moesa (italiaa, ) on joki Etelä-Sveitsissä, Alppien eteläpuolella. Joen pituus on 46 kilometriä, ja se on Sveitsin 20:nneksi pisin joki.

Sijainti 
Moesa saa alkunsa Lepontisilta Alpeilta San Bernardinon solan länsipuolelta noin 2 200 metrin korkeudessa. 

Joki virtaa Graubündenin ja Ticinon kantonien alueella. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Roveredo ja Mesocco.

Virtaama 
Joen virtaama vaihtelee vuosien 1981–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Luminossa – ennen joen laskemista Ticinojokeen – on ollut 20 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 2001 (29 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2005 (9 m³/s).

Vesivoima 
Moesassa on yhteensä seitsemän vesivoimalaa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Graubündenin joet
Ticinon joet
Pon vesistö
Birkat hamazon

Birkat hamazon (hepreaksi: ברכת המזון, suomeksi: ravinnon siunaus), on juutalainen ruokarukous, joka lausutaan leivän syömisen jälkeen. Jiddishiksi birkat hamazonia kutsutaan nimellä bentshen. Juutalaisuudessa birkat hamazon lasketaan yhdeksi Tooran mitsvoista. Halakhan mukaan birkat hamazon tulee lausua, kun on syönyt ohrasta, vehnästä, rukiista, speltistä tai kaurasta tehtyä leipää vähintään kezajitin verran. Kezajit on halachinen mittayksikkö, joka tarkoittaa kirjaimellisesti "oliivin kokoinen".

Yleensä birkat hamazon luetaan aterian jälkeen hiljaa tai lauletaan yhdessä. Birkat hamazon lausutaan useimmiten alkuperäiskielellä eli hepreaksi. Jos paikalla on vähintään kolme juutalaista miestä tai joissain tapauksissa vähintään kolme naista, lausutaan ennen birkat hamazonin aloittamista virallinen kutsu eli zimun. Zimunin kautta yksi osallistuja "kutsuu" muut lausumaan yhdessä birkat hamazonin.  

Birkat hamazon koostuu neljästä osasta, joita kutsutaan siunauksiksi, ja loppuosasta, joka koostuu lyhyistä rukouksista ja Raamatun lauseista. Ensimmäinen siunauksen aihe on ruoka, toisen Israelin maa, kolmannen Jerusalem ja neljännen Jumalan  hyvyys. Niiden jälkeen on lyhyitä pyyntörukouksia, jotka alkavat sanalla Harachaman eli Armollinen. Ennen birkat hamazonia on sapattina ja Toorassa mainittuina juhlapäivinä tapana sanoa psalmi 126. Arkipäivinä ennen birkat hamazonia on tapana sanoa psalmi 137. Juhlapäivinä birkat hamazoniin lisätään päivään liittyviä lisäyksiä.

Birkat hamazonin lukemista varten on olemassa erityisiä kirjasia, joita kutsutaan nimellä bentsher. Ne sisältävät birkat hamazonin tekstin lisäksi usein myös muita rukouksia.

Lähteet 

Juutalaiset rukoukset
Yōko Tawada

Yōko Tawada (, s. 23. maaliskuuta 1960 Tokio, Japani) on japanilais-saksalainen kirjailija. Hän on saanut useita merkittäviä palkintoja niin Japanissa kuin Saksassakin.

Tawada kirjoittaa sekä japaniksi että saksaksi. Erkki Vainikkalan mukaan Tawada kuvaa rajanylityksiä ja rajatiloja, muodonmuutoksia ja kielten erikoisuuksia, joihin vaikuttavat esimerkiksi eri kirjoitusjärjestelmät. Tawadan tekstien maailmaa hän kuvaa surreaaliseksi ja oudoksi, ”unheimlich”. Vainikkala ei luonnehtisi niitä autofiktioksi, vaikka niissä on henkilökohtaisiakin kokemuksia. Tawadalle kirjoitusjärjestelmillä on erityinen merkitys: länsimaiden kuultavuuden rinnalla japanilainen kirjoitus on visuaalista.

Tawada opiskeli Tokiossa Wasedan yliopistossa kirjallisuustiedettä suuntautuen venäläiseen kirjallisuuteen. Hän kävi vuonna 1979 kesälomamatkalla Euroopassa. Hän matkusti junalla Siperian halki ja jatkoi Puolaan ja Saksaan. Hän valmistui Wasedasta vuonna 1982.

Vuonna 1982 Tawada muutti Saksaan, aluksi Hampuriin, sittemmin vuonna 2006 Berliiniin. Muutettuaan Saksaan hän pohti, muuttuuko hän toiseksi ihmiseksi omaksuessaan toisen kielen. Onko hänellä työpäivän jälkeen kaksin verroin aikaa, kun sille ajalle on kaksi nimitystä, Abend ja Nacht, joista Abend on aika, jolloin voi käydä teatterissa, ja Nacht on aika jolloin nukutaan. Japaniksi on käytettävissä vain yksi sana yoru. Asiasta kirjoittaessaan hän oli asunut Hampurissa kolmattakymmentä vuotta. Häneltä kysytään, vaikuttaako toisen kielen käyttäminen siihen, kuka hän on, eikä hänen ole siihen helppo vastata. Hän sanoo pitävänsä itseään pikemminkin verkkona, johon kutoutuu uusia säikeitä, niin että syntyy uusia kuvioita.

Ensimmäinen Tawadalta suomennettu teos on vuonna 2019 ilmestynyt Muistelmat lumessa (alkup. Etüden im Schnee 2014, suomentaneet Meeri Allinen ja Erkki Vainikkala). Myös kertomus ”Ariadne” on ilmestynyt Vainikkalan suomentamana.

Palkinnot ja tunnustukset 
 1990 Förderpreis für Literatur der Stadt Hamburg
 1991 Gunzō-Nachwuchs-palkinto (Gunzō Shinjin Bungakushō) , myöntäjä kirjallisuuslehti Gunzō, teoksesta Fersenlos
 1992 Akutagawa-palkinto teoksesta Inu mukoiri (Der Hundebräutigam)
 1993 Lessing-Preis der Freien und Hansestadt Hamburg (stipendi)
 1996 Adelbert-von-Chamisso-palkinto
 1997 Villa Aurora -stipendi
 2002 Bunkamura Prix des Deux Magots
 2005 Goethe-mitali
 2011 Murasaki-Shikibu-kirjallisuuspalkinto
 2012 Yomiuri-kirjallisuuspalkinto
 2013 Erlanger Literaturpreis für Poesie als Übersetzung
 2015 Akademie der Wissenschaften und der Literatur Mainzin jäsen
 2016 Kleist-palkinto
 2017 Warwick Prize for Women in Translation teoksesta Memoirs of a Polar Bear, yhdessä kääntäjä Susan Bernofskyn kanssa
 2018 Carl-Zuckmayer-mitali
2018 National Book Award teoksesta The Emissary, yhdessä kääntäjä Margaret Mitsutanin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yoko Tawada, J'Lit Books from Japan 

Japanilaiset kirjailijat
Saksalaiset kirjailijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
LANBY

LANBY (Large Automatic Navigation  Buoy) on miehittämätön merenkulun uiva turvalaite.

LANBY on Isossa-Britanniassa kehitetty laitteisto, jolla alettiin 1980-luvulla korvata miehittämättämiä majakkalaivoja.

Vaikka valtaosa majakkalaivoista korvattiinkin erityisesti toisen maailmansodan jälkeen kasuunimajakoilla, niin silti oli edelleen paikkoja joihin kasuunien rakentaminen tuli liian kalliiksi. Tästä syystä brittien majakkajärjestö, Trinity House, kehittikin tämän laitetyypin. Niitä on palveluksessa runsaasti.

LANBY on teräksinen, 95 tonnia painava pyöreä 12,2 metrin läpimittainen tasakantinen lautta, jonka keskellä on niin ikään 12,2 metriä korkea majakkatorni.  Majakka on sähkökäyttöinen ja alun perin niissä oli dieselgeneraattorit, jotka nykyisin ovat varalla. Päävirran kehittävät nykyisin aurinkopaneelit.

Runko on puolipallon muotoinen ja lautan keskipisteessä on ankkurointi.   

Laitteisto on kauko-ohjattava ja sen toimintaa seurataan kaukovalvonnalla rannikolta käsin.

Lähteet 

 Seppo Laurell: Aalloilla keinuvat majakat: historiikki majakkalaivojen aikakaudesta ja museoalus Kemistä. Hki,Merenkulkuhallitus, 1988 ISBN  951-49-0940-2 (nid.)

 Majakkalaivat
 Laivatyypit
 Merimerkit