joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lindemann (yhtye)

Lindemann on vuonna 2013 perustettu saksalainen musiikkiprojekti, jonka perustivat Rammstein-yhtyeen vokalisti Till Lindemann ja Pain-yhtyeestä tuttu Peter Tägtgren. Tägtgren kuvaili heidän musiikkiaan yhtyeiden sekoitukseksi, lisäten "ainakin se on sekoitus Rammsteinin laulua ja Painin musiikkia."  Till ja Peter julkaisivat yhdessä kaksi studioalbumia Skills in Pills (2015) ja F & M (2019). Tägtgren erosi Lindemannista vuonna 2020.

Historia

Alku ja Skills in Pills (2013–2016)  

Lindemann ja Tägtgren tapasivat vuoden 2000 paikkeilla rockpubissa Tukholmassa, kun Clawfinger-yhtyeen jäsenet tutustuttivat heidät toisilleen. Rammsteinin ollessa pääesiintyjänä festivaalilla Ruotsissa vuonna 2013, kutsui Lindemann Tägtgrenin mukaan. Tuolla hän kertoi Tägtgrenille haluavansa ottaa kaksi vuotta lomaa musiikin kirjoittamiseen Tägtgrenin kanssa. Heidän oli alun perin tarkoitus kirjoittaa vain yksi tai kaksi laulua, mutta Tägtgren piti heidän tuotantoaan "liian hyvänä" ja halusi kirjoittaa lisää.

Yhtye julkaisi debyyttisinglensä Praise Abortin 28. toukokuuta 2015. Heidän debyyttistudioalbuminsa nimeltään Skills in Pills julkaistiin 19. kesäkuuta 2015. Marraskuussa 2016 Painin Facebook -sivulla kiusoiteltiin konsertin tapahtuvan 9. marraskuuta. Lindemann liittyi Tägtgrenin kanssa lavalle laulamaan Praise Abortin.

F & M ja Tägtgren lähtee yhtyeestä (2019–)  

16. elokuuta 2019, Peter Tägtgren ilmoitti seuraavan albumin olevan valmis. Teaser uudesta singlestä nimeltään Steh auf julkaistiin sosiaalisissa medioissa kertoen musiikkivideon tulevan 13. syyskuuta 2019. Musiikkivideolla oli mukana myös ruotsalainen näyttelijä Peter Stormare. Albumi F & M julkaistiin 22. marraskuuta 2019. Lindemann julkisti vuoden 2020 kiertueen 4. marraskuuta 2019 sosiaalisessa mediassa. Osa kiertueen keikoista jouduttiin perumaan koronaviruspandemian vuoksi.

Marraskuussa 2020 duo ilmoitti lopettavansa yhteistyönsä. Heidän viimeinen julkaisunsa tulee olemaan konserttivideo vuoden 2020 Moskovan keikasta. Till Lindemann on suunnitellut tekevänsä musiikkia Lindemann-nimen alla toisen kokoonpanon kanssa.

Ich hasse Kinder (2022) 
Vuoden 2022 alussa Lindemann aloitti kiertueen nimeltä "Ich Hasse Kinder" uudella kokoonpanolla: Jes Paige (kitara), Emily Ruvidich (kitara), Acey Slade (basso) and Joe Letz (rummut).
 Seuraavat kiertuepäivät julkaistiin, mutta kiertue siirrettiin myöhemmälle ajankohdalle koronapandemian vuoksi. 
 Kiertueen konsertit Venäjällä peruttiin Venäjän aloittaman sodan vuoksi.

Lähteet 

Saksalaiset industrial metal -yhtyeet
Casper Terho

Casper Terho (s. 24. kesäkuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.

Terho nousi HJK:n kakkosjoukkueeseen Klubi 04:een kaudeksi 2019. Terho pelasi kaudella 2019 yhteensä 5 Kakkosen ottelua tehden 3 maalia. 26. elokuuta 2020 hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 17-vuotiaana, kun HJK voitti SJK:n kotiottelussa 2–0. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa Terho viimeisteli 24. huhtikuuta 2021, kun HJK voitti FC Hongan kotiottelussa 4–2.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Pokémon: Mestarimatkat – Sarja

Pokémon: Mestarimatkat – Sarja () on Japanissa osa vuoden 2019 Pokémon-animesarjaa ja länsimaissa Pokémon-animen 24. tuotantokausi.

Mestarimatkojen aikana Ash Ketchum pyrkii nostamaan sijoitustaan Maailman Kruunajaissarjassa ja pyrkii ylentymään 99 parhaan joukkoon eli Ultraluokkaan, jossa ottelut käydään ennalta määrättyjä vastustajia vastaan. Goh kohtaa lisää legendaarisia pokémoneja ja alkaa suorittaa tutkimustehtäviä kerätäkseen Mew-merkkejä ja päästäkseen jahtaajaksi professori Amaranthin johtamaan tutkimusprojektiin nimeltä Projekti Mew. Chloe puolestaan ottaa ensimmäiset askeleet omalla pokémon-kouluttajan urallaan.

Yhdysvalloissa kausi julkaistiin Netflixin kautta. Jaksot 49–60 julkaistiin englanninkielisinä 10. syyskuuta 2021, jaksot 61–75 julkaistiin 21. tammikuuta 2022, ja jaksot 76–90 julkaistiin 26. toukokuuta 2022.

Jaksot

Äänirooleissa

Alkuperäiset

Englanninkieliset

Suomenkieliset 

Suomenkielisen version käännöksestä vastaa Jukka Jaatinen.

Lähteet 

Pokémon
Pokémon: Mestarimatkat – Sarja
Sjundeå Allmogeförening

Sjundeå Allmogeförening oli 4. lokakuuta 1896 perustettu siuntiolainen ruotsinkielinen nuorisoseura. Seura oli Siuntion ensimmäinen ja pitkään ainoa nuorisoseura. Sjundeå Allmogeförening lopetti toimintansa 3. huhtikuuta 1938.

Historia ja toiminta 
Sjundeå Allmogeförening eli suomennettuna Siuntion maalaisseura perustettiin Siuntiossa Fredriksbergin koulun 25-vuotisjuhlan yhteydessä 4. lokakuuta 1896. Seuran perustamiskokous pidettiin tuona päivänä koululla. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli August Perklén. Ensimmäisenä toimintavuonnaan seuraan liittyi 150 jäsentä pitäjän kaikista yhteiskuntaluokista.

Seura työskenteli muun muassa kirjaston ja jo aiemmin perustetun pienen puhallinorkesterin ylläpitämiseksi. Myös eläintensuojelu oli seuran tehtävälistalla. Rahaa saatiin muun muassa myyjäisistä ja juhlien järjestämisestä. Vuonna 1898 Siuntion kunta myönsi 300 markkaa kirjastolle Sjundeå Allmogeföreningin aloitteesta. Seura alkoi myös aktiivisesti levittää eri lehtien tilausta Siuntioon. Vuonna 1900 seura myönsi 50 markkaa lehtien tilaamiseen varattomille.

Sjundeå Allmogeförening julkaisi vuodesta 1905 omaa lehteä nimeltä Hummelpåsen, joka oli nimetty vanhan siuntiolaisten haukkumanimen mukaan.

Seuran toiminta oli kuivunut paljolti vuoden 1910 jälkeen. Tuona vuotena seuran toiminnassa mainitaan enää vain lukupiiri. Siuntioon oli syntynyt uusia järjestöjä ja nuorisoseuroja, jotka toimivat Sjundeå Allmogeföreningin hengessä. Vuonna 1934 päätettiin Sjundeå Allmogeförening virallisesti lakkauttaa. Lakkauttaminen vahvistettiin seuran kokouksessa 3. huhtikuuta 1938. Seuran jäljelle jääneistä varoista myönnettiin 500 markkaa kunnallisneuvos Johannes Klockarsin haudanhoitoon Maalahdella, 2 000 markkaa myönnettiin Siuntion suojeluskunnan torvisoittokunnalle ja loput 6 403 markkaa myönnettiin Siuntion kotiseutuyhdistys Hembygdens Vänner i Sjundeån historiarahastolle.

Åvalla 
Vuonna 1899 Sjundeå Allmogeförening alkoi selvittää oman kokoontumispaikan rakentamista. 1905 päätettiin rakennusrahaston perustamisesta ja vuonna 1906 Bollstadin kylän Pellaksen talon omistaja Gustaf Flytström lahjoitti yhdistykselle tontin seurataloa varten. Talon peruskivi oli jo laskettu kunnes suunnitelmat yht´äkkiä hylättiin täysin. Vuonna 1909 päätettiin, että Suitian kartanon omistajan paroni August Wrede af Elimän tuella ostettaisiin Siuntion kirkonkylästä niin kutsuttu Brobackan huvila 9 000 markalla. Huvilan nimeksi muutettiin Åvalla ja seura kokoontui siellä aina vuoteen 1918 asti, jolloin rakennus myytiin Siuntion kunnalle kunnan virastotaloksi.

Puheenjohtajat 
Lista nuorisoseuran Sjundeå Allmogeförening puheenjohtajista:

 August Perklén 1896-1902
 Frans Salovius 1904
 Ivar Wahlbeck 1904-1905
 Max Haneman 1905-1908
 Alex. Stenholm 1908-

Katso myös 

 Åvalla
 Hembygdens Vänner i Sjundeå

Lähteet 

Siuntio
Nuorisoseurat
1896
Khanuan taistelu

Khanuan taistelu oli vuonna 1527 käyty taistelu, jossa vastakkain olivat mogulit ja rajputit nykyisen Intian alueella. Moguliarmeijaa johti Babur, ja voiton myötä Suurmogulien valtakunnan valta ulottui Pohjois-Intiaan asti. Khanua on kylä Intiassa Rajasthanissa 60 km Agrasta. 

Intian sotahistoria
Siuntion seurakuntakoti

Siuntion seurakuntakoti (ruots. Sjundeå församlingshem) on Siuntion suomenkielisen seurakunnan ja Sjundeå svenska församlingin yhteinen seurakuntatalo Siuntion kirkonkylässä. Rakennus sijaitsee Siuntion Pyhän Pietarin kirkon eteläpuolella osoitteessa Kalansinkuja 5.

Vuonna 1975 rakennetussa kaksikerroksisessa tiiliseinäisessä rakennuksessa on juhlasali, keittiö, seurakuntien ja seurakuntayhtymän toimistotilat, diakonien vastaanotto, Siuntion kirkonarkisto ja Siuntion kirkonkylän väestönsuoja. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lars Rejström.

Uudet tilat tulivat Siuntion seurakunnille välttämättömiksi sen jälkeen, kun Siuntion pappila myytiin vuonna 1976. Siuntion seurakuntakodin omistaa Siuntion seurakuntayhtymä.

Katso myös 

 Siuntion Pyhän Pietarin kirkko
 Siuntion suomenkielinen seurakunta
 Sjundeå svenska församling
 Siuntion seurakuntayhtymä

Lähteet 

Siuntion rakennukset ja rakennelmat
1975
Dobloug-palkinto

Dobloug-palkinto on norjalainen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon myöntää vuonna 1938 perustettu säätiö, joka perustuu norjalaisen Birger Doblougin (1881–1944) testamenttilahjoitukseen. Palkinnon jakaa Ruotsin akatemia. Palkinnon tarkoitus on edistää norjalaisten ja ruotsalaisten kaunokirjallisten ja kirjallisuushistoriallisten teosten julkaisua. Palkitut julkaistaan toukokuussa.

Palkitut

Lähteet

Ruotsalaiset kirjallisuuspalkinnot
Ruotsin akatemia
Wolkoffin talomuseo

Wolkoffin talomuseo on Lappeenrannan kaupungille kuuluva museokohde. Wolkoffin talo on osa Lappeenrannan museoita, joita ovat lisäksi Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo ja Ratsuväkimuseo.   

Wolkoffin talo sijaitsee Lappeenrannassa Kauppakadun ja Ainonkadun kulmassa. Wolkoffin talo on rakennettu vuonna 1826. Ainonkadun puoleinen siipi on rakennettu vuonna 1905. Venäläinen Wolkoffien suku omisti kauppiastalon vuosina 1872 - 1986. Perikunta lahjoitti talon museoksi vuonna 1986, ja vuonna 1993 se avattiin yleisölle.

Historiaa 
Lappeenrannan Kauppakadun ja Suuren Rantakadun (nykyisin Ainonkatu) kulmaan rakennettiin puinen kauppakartano vuonna 1826. Rakennuttaja oli kauppias Jacob Claudelin.   

Ivan Wolkoff  osti kauppakartanon kauppias Zirjakovilta vuonna 1872. Ivan sai perheensä kanssa Suomen kansalaisuuden vuonna 1871, joka mahdollisti talon virallisen omistamisen ja lainhuudatuksen. Ivan Wolkoff (1827 - 1900) oli kotoisin Jaroslavlista Venäjältä. Hän tuli Lappeenrantaan 1840-luvulla. Lappeenrannassa Ivan toimi puutarhurina, teurastajana ja kauppiaana. Ivan Wolkoffilla oli  Kauppakadulla  Wolkoffin talossa sekatavarakauppa. Kauppias Claudelinin aikaan kaupantekoa tehtiin pihan puolelta. Nykyisin kaupan tiloissa toimii Wolkoffin puoti.  

Kauppiasuransa lisäksi Ivan Wolkoff toimi merkittävästi ortodoksisen kirkon hyväksi. Ivan valittiin Lappeenrannan ortodoksisen Pokrovan kirkon kirkonisännäksi, jonka tehtäviä hän hoiti 1860-luvulta vuoteen 1900 asti.   

Wolkoffin suvun taloa ovat Ivan Wolkoffin jälkeen isännöineet Ivan Wolkoffin  pojat Mihail Wolkoff (k. 1901) ja Nikolai Wolkoff (k. 1912), Nikolai Wolkoffin  lapset Johannes Wolkoff (k. 1969) ja Anna Wolkoff-Nissinen (k. 1983)  ja Johannes Wolkoffin lapset.

Näyttelyt 
Taloon tutustutaan opastetuilla kierroksilla. Wolkoffin talomuseossa on myös museokauppa, Wolkoffin puoti. Opastetut kierrokset alkavat puodista.  

Talomuseo on suvun vuonna 1986 luovuttamassa asussa. Opastetulla kierroksella liikutaan rakennuksen alakerrassa. Nähtävillä on ”naisten kabinetti ” ja makuuhuone, sali, miesten työhuone, ruokasali, makuuhuone, lastenhuone ja keittiö.   

Pääsiäisenaikaan järjestetään opastettuja pääsiäiskierroksia. Talon saliin katetaan Wolkoffin suvun perinteiden mukaan pikkupöydille pääsiäisherkkuja kuten baba ja kulitsa. Ortodoksisessa kirkossa pääsiäiseen valmistaudutaan ja paastoa seuraa suuri juhla. Wolkoffin suku on muistellut paastonaikaan ja pääsiäiseen liittyviä traditioita.  

Wolkoffin museossa on jouluaikaan opastettuja joulukierroksia, joissa tutustutaan Johannes Wolkoffin perheen joulunvieton tapoihin. Talossa on jouluaikaan nähtävillä kattoon asti oleva, koristeltu kuusi.

Viitteet 

Lappeenrannan museot
Kotimuseot
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Pamaus-seuran kokoelma

Pamaus-seuran kokoelma on Lappeenrannan taidemuseolla sijaitseva taidekokoelma. Sinne se siirrettiin vuonna 1970. Ennen sitä kokoelma oli Helsingissä, jonne se oli evakuoitu Viipurista talvisodan aikana. Pieni osa kokoelmasta tuhoutui Viipurissa ennen evakuointia. Pamaus-seura  eli Teollisuuden- ja Liikkeenharjoittajain seura perustettiin viipurissa 1891 ja se hankki kerhohuoneistoonsa maalauksia suomalaisilta tateilijoilta.

Lähteet: 

Suomalaiset taidekokoelmat
Lappeenrannan kulttuuri
Viipurin kulttuuri
Koti TV

Koti TV on suomalainen vuonna 2020 perustettu televisiokanava, jonka ohjelmistoon kuuluu ikäihmisille suunnattua liikunnallista etäkuntoutusta, virikkeellistä muistikuntoutusta sekä kulttuuria ja opetuksellista sisältöä joka arkipäivä kello 11–13. Kanavan omistaja on porilainen Kuntopaikka HH Oy.

Koti TV näkyy antenni-tv:n kanavapaikalla 33, DNA:n, Elisan ja Telian kaapeli-tv:n kanavapaikalla 66, sekä Ålcomin kumppanioperaattoreiden kanavapaikalla 99. Lisäksi Koti TV:tä voi seurata nettistriimauksena Koti TV:n nettisivuilta.

Koti TV palkittiin 2021 Vuoden vanhusteko -palkinnolla.

Ohjelmat ja näkyvyys 
Koti TV:n kuntoutustunnista vastaa Suomen Fysiogeriatria Oy. Kulttuuri ja oppiminen -osiossa teemat vaihtelevat kuukausittain. Ohjelmistoon on sisältynyt muun muassa etäohjattuja museokierroksia, yhteislaulua, voimistelua, tanssia ja digiopetusta. Koti TV näyttää liikunta- ja muistikuntoutusta joka arkipäivisin kello 11–12 sekä kulttuuria ja oppimista kello 12-13.

Joulukuussa 2021 Koti TV:lle myönnettiin television pitkäaikainen ohjelmistolupa, joka ei rajoita lähetysten tuntimäärää kuten aiempi lyhytaikainen toimilupa.

Koti TV näkyy Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Suomessa, Pohjanmaalla, Pohjois-Karjalassa, Pohjois-Pohjanmaalla, Kymenlaaksossa, Satakunnassa ja Uudellamaalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koti TV
 Kuntopaikka HH Oy

Suomalaiset televisiokanavat
Pirkko Tanskanen

Pirkko Numminen (o.s. Tanskanen, 1941 ) on suomalainen pikaluistelija. Uransa jälkeen hän opiskeli liikuntatiedettä valmistuen liikuntatieteen tohtoriksi.

Pikaluistelijaura
Pirkko Tanskanen edusti pikaluistelussa TUL:n tamperelaisseuraa Tampereen Kilpa-Veljet (TK-V) ja uransa lopulla vuodesta 1960 toista tamperelaisseuraa Tampereen Sisua. Hän aloitti uransa vuonna 1953 nuorten sarjoissa. Vuonna 1957 hän kilpaili 16-vuotiaana Suomessa järjestetyissä naisten MM-kisoissa Imatralla sijoituksen ollessa 14. Hän edusti Suomea kaikkiaan neljä kertaa eli vuoden 1957 jälkeen 1958 Ruotsin Kristinehamnissa, 1960 Ruotsin Östersundissa ja 1961 Norjan Tönsbergissä. Paras sijoitus yhteispisteissä tuli vuosien 1957- ja 1960-kisoissa eli 14. Paras matkakohtainen sijoitus oli vuoden 1960 MM-kisojen 1 500 metrin 12. sija.

Kansallisesti Tanskanen saavutti liittonsa TUL:n mestaruuden vuonna 1960. Tähän aikaan TUL:ssa ja Suomen naisten luistelumaajoukkueessa kova kanssakilpailija oli Valkeakosken Iris Sihvonen. SM-kisoissa Tanskanen saavutti 1961 SM-hopeaa. Yhteispisteissä Tanskanne oli paras, mutta Sihvosen kolme matkavoittoa toivat hänelle mestaruuden. Tanskanen saavutti kisassa matkavoiton ja Suomen mestaruuden 3 000 metrillä. Sihvosen lisäksi kovia kanssakilpailijoita oli uraansa aloittelava samanikäinen helsinkiläinen Kaija Mustonen. Tanskanen päätti uransa kauden 1961 jälkeen.

Henkilökohtaiset ennätykset 

 500 metriä 50,0 (Valkeakoski, 17.2.1960)
 1 000 metriä 1.43,4 (Valkeakoski, 17.2.1960)
 1 500 metriä 2.40,1 (Tampere, 23.2.1960)
 3 000 metriä 5.58,6 (Pälkäne, 28.2.1950)

Ammatillinen ura 
Vuonna 1964 jääkiekkoilijana ja jääkiekkovalmentajana tunnetun Kalevi Nummisen kanssa avioitunut Pirkko Tanskanen aloitti opiskelun Jyväskylän yliopistoon siirtyneen liikuntatieteellisen tiedekunnan 1. vuosikurssilla syksyllä 1963. Pirkko ja Kalevi Nummisella on kolme lasta, joista keskimmäinen lapsi Teppo on tullut tunnetuksi ammattijääkiekkoilijana. Hän valmistui 3-vuotisen opiskelun jälkeen liikuntatieteiden kandidaatiksi ja toimi sen jälkeen liikunnanopettajana Tampereella.

Pirkko Numminen jatkoi ammatillista uraansa suorittamalla liikuntatieteiden tohtorin tutkinnon Jyväskylän yliopistossa 1990-luvulla.

Viitteet 

Suomalaiset pikaluistelijat
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset liikuntatieteilijät
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Länsikatu (Joensuu)

Länsikatu on katu Joensuun keskustassa. Kaupungin ruutukaavakeskusta rajoittuu lännessä Länsikatuun. Kadun varrella on Mehtimäen urheilukeskus ja kaksi koulua: Joensuun lyseon lukio ja Joensuun normaalikoulu. Länsikatu on yli kilometrin pituinen. Se alkaa Eteläkadun risteyksestä ja päättyy Rauhankadun risteykseen. Länsipuolella on Linnunlahden ja Otsolan kaupunginosat. Eteläpuolella on Hasanniemi ja pohjoispäässä on Kanervala.

Kadun varrella on itäpuolella (eteläpäästä alkaen):

 Joensuun Ellin ensimmäinen opiskelija-asuntotalo, 
 Ravintola Gaudeamus
 Ystävyydenpuisto
 Useita asuinkerrostaloja

Kadun länsipuolella: 
 Linnunlahden uimaranta ja Laulurinne
 Joensuun leirintäalue
 Joensuun Tiedepuisto
 Itä-Suomen liikuntaopisto
 Joensuun lyseon lukio (lukio muutti Tiedepuiston rakennukseen 2021) 
 Louhelan kenttä
 Keskusurheilukenttä
 Itä-Suomen yliopisto
 Länsikadun koulu
 Ilvespuisto
 Useita omakoti- tai rivitaloja kadun pohjoispäässä.

Länsikadulla on risteykset seuraavien katujen kanssa etelästä lueteltuna: Eteläkatu, Louhelankatu, Papinkatu, Kalastajankatu, Malmikatu, Suvantokatu, Koskikatu-Yliopistokatu, Siltakatu, Niskakatu-Tulliportinkatu, Yläsatamakatu, Sairaalakatu, Pohjoiskatu-Otsonkatu ja Rauhankatu-Ahmankatu.

Liikennevalot
Länsikadun ainoa liikennevaloristeys Koskikatu-Yliopistokatu-risteys. Syyskuussa 2020 valmistui liikenneympyrä Siltakadun risteykseen.

Taideteoksia
 Tiedepuiston pääsisäänkäynnin edustalla on Teppo Laurinollin teos Paluu tulevaisuuteen (2000).
 Kerrostalon seinässä, Länsikatu 18,  muraali (Natalia Rak, 2020)
 Siltakadun risteyksen liikenneympyrässä yliopiston logosta aiheensa saanut Kasvu (Sakari Hartikainen, 2022).
 Tiedon lähteellä - Sortavalan seminaarin muistomerkki, (Armas Hutri 1965) Länsikadun koulun edustalla.

Lähteet 

Joensuun kadut
Yasmine Madsen

Yasmine Madsen (s. 27. toukokuuta 1999) on suomalainen lentopalloilija. Hän edustaa Hämeenlinnan Lentopallokerhoa. Hän on pelannut keskitorjujana ja myöhemmin hakkurina ja on pituudeltaan 182-senttimetrinen.

Madsen voitti Suomen-mestaruuden HPK:n joukkueessa kaudella 2017–2018. Syksyllä 2018 tullutta polvivammaa kuntouttaen hän oli poissa liigakentiltä koko kauden 2018–2019. Hän edusti Liigaplokia kaudella 2019–2020 ja palasi sitten Hämeenlinnaan. Madsen on pelannut Suomen maajoukkueessa 50 ottelua huhtikuun 2021 loppuun mennessä.

Yksityiselämä 
Madsenin sukunimi tulee tämän tanskalaiselta isältä, Niels Madsenilta. Madsenin vanhemmat Niels Madsen ja Vuokko Naukkarinen pelasivat pääsarjatasolla lentopalloa ja Yasminen isosisko Michaela on myös maajoukkuelentopalloilija. Yasmine ja Michaela Madsenin veli Alexander on puolestaan pääsarjatason koripalloilija. Madsenin serkku Joel Naukkarinen on kilpasoutaja.

Lähteet 

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Joutseno-kokoelma

Joutseno -kokoelma on taidekokoelma, joka siirtyi Lappeenrannan taidemuseon hallintaan vuoden 2009 alussa, kun Joutsenon kaupunki liittyi Lappeenrannan kaupunkiin. 

Von Boehmin taiteilijasuku lahjoitti kokoelman Joutsenolle. Kokoelma sisältää 201 taideteosta. Kokoelman taiteilijoita ovat mm. Väinö Rautio, Sinikka Kurkinen, Ahti Lavonen.

Lähteet 
 Lappeenrannan taidemuseon kokoelmasivut

Suomalaiset taidekokoelmat
Joutseno
Lappeenrannan kulttuuri
Mustaruskea englanninterrieri

Mustaruskea englanninterrieri (Black and Tan Terrier) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Alkuperä 
Rotu oli yksi kaikkien aikojen varhaisimmista terriereistä. Sitä käytettiin rottien tappamiseen vuosisatojen ajan - sekä ei-toivottujen jyrsijöiden torjumiseen että myös huvin vuoksi järjestetyissä näytöksissä, joissa lyötiin vetoa siitä kuinka nopeasti koira rottia tappoi. Yksilö nimeltä Billy oli erityisen kuuluisa: kerran se tappoi yhden päivän aikana lähes 4000 rottaa, ja toisen kerran se tappoi 100 rottaa 6 minuutissa ja 1 sekunnissa.

1800-luvun puolivälissä mustaruskea englanninterrieri risteytettiin whippetin kanssa, minkä seurauksena syntyi nykyinen manchesterinterrieri - rakenteeltaan edeltäjäänsä elegantimpi, atleettisempi ja jalopiirteisempi. Uuden muunnoksen suosio oli niin suurta, että se lopulta korvasi alkuperäisen rodun.

Lähteet 

Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Terrierit
Englantilaiset koirarodut
Marie-Ève Gahié

Marie-Ève Gahié (s. 27. marraskuuta 1996 on ranskalainen judon maailmanmestari.

Gahié saavutti alle 17-vuotiaiden EM-pronssia 70 kg:n painoluokassa 2012. Hän saavutti vuonna 2013 alle 18-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 70 kg:n sarjassa sekä nuorten joukkuekilpailun MM-hopeaa. Vuonna 2014 hän sai nuorten EM-joukkuehopeaa. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti samana vuonna 70-kiloisissa pronssia ja joukkuekilpailussa hopeaa.

Gahié voitti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 70-kiloisissa ja sai pronssia joukkuekilpailussa. Hän saavutti Varsovan EM-kilpailuissa 2017 kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia 70 kg:n sarjassa. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia sekajoukkuekilpailussa ja sijoittui 70-kiloisissa viidenneksi.

Gahié saavutti Bakun MM-kilpailuissa 2018 hopeaa 70 kg:n sarjassa hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Chizuru Araille. Hän sai hopeaa myös sekajoukkuekilpailussa. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän kuului Ranskan pronssijoukkueeseen sekajoukkuekilpailussa. Hän voitti samana vuonna 70-kiloisten maailmanmestaruuden Tokiossa kukistettuaan loppuottelussa Portugalin Barbara Timon. Sekajoukkuekilpailussa hän kuului Ranskan hopeajoukkueeseen. Prahan EM-kilpailuissa 2020 hän saavutti 70 kg:n painoluokassa pronssia. Hän voitti sekajoukkuekilpailun maailmanmestaruuden Budapestissa 2021.

Gahié voitti 70-kiloisten Euroopan-mestaruuden Sofiassa 2022. Saman vuoden Taškentin MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuehopeaa.

Gahié on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa seitsemän turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja yhdeksän kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kolme voittoa ja kaksi kakkossijaa. Hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden 2018. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhden Ranskan-mestaruuden.

Lähteet 

Ranskalaiset judokat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Lyxor Asset Management

Lyxor Asset Management perustettiin vuonna 1998 ja se koostuu kahdesta tytäryhtiöstä, Lyxor Asset Management ja Lyxor International Asset Management, jotka kuuluvat Société Générale -konserniin. Lyxor-konserni on tarjonnut sijoitusratkaisuja vuodesta 1998 lähtien.

Lyxor Asset Management on Société Généralen tytäryhtiö.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut

Sijoitusyhtiöt
Finanssipalveluyhtiöt
Stoker (elokuva)

Stoker on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut brittiläis-yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut eteläkorealainen Park Chan-wook ja käsikirjoittanut Wentworth Miller (nimimkerkillä Ted Foulke). Sen pääosia esittää Mia Wasikowska, Matthew Goode ja Nicole Kidman. Elokuva on Park Chan-wookin ensimmäinen englanninkielinen elokuva.

Elokuva on omistettu tuottaja Tony Scottille, joka kuoli tuotannon päätyttyä.

Asetelma 
Isänsä traagisen kuoleman jälkeen, 18-vuotissyntymäpäivänään, India Stoker (Mia Wasikowska) tapaa Charlien (Matthew Goode), karismaattisen setänsä, jonka olemassaolosta hänellä ei ollut tietoakaan. Lohduttaakseen Indiaa ja hänen epävakaata äitiään Evelyniä (Nicole Kidman), rauhallinen ja miellyttävän oloinen mies muuttaa heidän luokseen. Pian kuitenkin selviää, että Charlien ilmestyminen heidän elämäänsä ei ollut ollenkaan sattumaa ja tämän shokeeraava menneisyys voi vaikuttaa suuresti Indian tulevaisuuteen, tai tuhota sen kokonaan.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Vuoden 2013 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 2013 brittiläiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Brittiläiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Brittiläiset kauhuelokuvat
Yhdysvaltalaiset independent-elokuvat
Brittiläiset independent-elokuvat
Sarjamurhaajaelokuvat
Park Chan-wookin ohjaamat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Didi (jalkapalloilija, 2001)

Didi (oik. Dieudonné Gaucho Debohi, s. 15. tammikuuta 2001) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Hän pelaa Helsingin Jalkapalloklubissa ja sen reservijoukkue Klubi 04:ssä.

Didi teki pääsarjatason debyyttinsä Suomen Cupin finaalissa 2021, jossa hän tuli vaihdosta kentälle 55. minuutilla Sebastian Dahlströmin tilalle.

Lähteet 

Norsunluurannikkolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Super Bowl LIII:n puoliaikashow

Super Bowl LIII:n puoliaikashow (sponsorinimeltään Pepsi Super Bowl LIII Halftime Show) oli National Football Leaguen 3. helmikuuta 2019 pelatun finaaliottelun Super Bowl LIII:n musiikkiesitys Mercedes-Benz Stadiumilla Yhdysvaltain Atlantassa. Show’n pääesiintyjä oli popyhtye Maroon 5, joka esitti heidän tunnetuimpia hittejään vuosien varrelta. Esityksessä olivat vierailevina artisteina räppärit Travis Scott ja Big Boi.

Useat muusikot kieltäytyivät esiintymästä kyseisen vuoden puoliaikashow’ssa osoittaaksen tukensa Colin Kaepernickille, pelaajalle, joka on syyttänyt NFL:ää vastarinnasta hänen protestoimiselle poliisiväkivaltaa vastaan. Tästä johtuen Maroon 5:a, Travis Scottia ja Big Boita, sekä Yhdysvaltain kansallislaulun esittäjää Gladys Knightia kritisoitiin heidän päätöksestä osallistua tapahtumaan.

Puoliaikashow’n tuottajana toimi Ricky Kirshner ja ohjaajana Hamish Hamiliton. Tapahtuman pääsponsorina oli virvoitusjuomamerkki Pepsi. Itse esitys sai kriitikoilta ja yleisöltä pääasiassa negatiivista palautetta. Maroon 5:n esitystä moitittiin laajalti tylsäksi ja ”turvalliseksi valinnaksi”.

Kappaleet 

1. ”Harder to Breathe”
2. ”This Love”
3. ”Trumpet fanfaire (interlude)”
4. ”Sicko Mode” (Travis Scott soolo)
5. ”Girls Like You”
6. ”She Will Be Loved”
7. ”Kryptonite (I’m on It)” (Big Boi solo)
8. ”The Way You Move” (Big Boi solo)
9. ”Sugar”
10. ”Moves Like Jagger”

Kritiikki 
Esitys ei saanut hyvää vastaanottoa yleisöltä tai kriitikoilta. Deadline Holywood -lehden Dominic Patten kutsui show’ta ”surkeaksi” ja Entertainment Weeklyn Alex Suskind sanoi sen olleen pettymys ja tylsä esitys. Joidenkin mielestä Maroon 5:n laulajan Adam Levinen päätös poistaa paitansa ja esiintyä paidattomana show’n lopussa oli sopimatonta.

Vuonna 2021 USA Todayn Patrick Ryan kutsui sitä yhdeksi 2010-luvun huonoimmista Super Bowl -puoliaikaesityksistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Puoliaikashow videopalvelu YouTubessa

Super Bowl
Maroon 5
Vuoden 2019 musiikki
Ferrari 250

Ferrari 250 on italialaisen Ferrarin vuosina 1953-1964 valmistama urheiluauto. Auton huippunopeus on 225km/h ja sen kiihtyvyys on 0-100km/h 8,2 sekuntia. Ferrarista on saatavilla kaksi eri korivaihtoehtoa, molemmat kuuluisan korisuunnittelijan Giovanni Michelotin suunnittelemia. Auton GT-mallilla on voitettu monia ajokilpailuja. 

250
1950-luvun autot
1960-luvun autot
Anna-Mari Ahonen

Anna-Mari Ahonen (s. 9. lokakuuta 1971 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti, joka on toiminut Pirkanmaan maakuntajohtajana eli Pirkanmaan liiton johtajana keväästä 2022 lähtien. Tätä ennen hän toimi Kanta-Hämeen maakuntajohtajana eli Hämeen liiton johtajana syksystä 2016 kevääseen 2022 asti. 

Ennen maakuntajohtajuutta Ahonen työskenteli muun muassa Janakkalan teknisenä johtajana, kaksi vuotta Janakkalan kunnanjohtajana ja oli sitten Suomen kasvukäytävän projektijohtaja. Poliittiselta kannaltaan Ahonen on Kokoomuksen jäsen, vaikka on kertonut olevansa hengeltään sitoutumaton.

Ahonen on valmistunut arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta. Hänen diplomityönsä (2004) käsitteli suunnitelmaa kulttuurikeskuksesta Hämeenlinnan Verkatehtaan alueelle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Maakuntajohtaja Anna-Mari Ahonen: Suomen on tehostettava kriisijohtamista (24.4.2020) (hameensanomat.fi)
Juha Reinikainen (30.5.2017) Talous ja elinvoima Kanta-Hämeen kuntapäivän teemoina (lammille.fi)

Maakuntajohtajat
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Emil Waldemar Cedercreutz

Emil Waldemar Cedercreutz (9. marraskuuta 1852 Viipuri – 27. elokuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, lääkäri ja moninkertainen valtiopäivämies.

Cedercreutzin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Carl Emil Cedercreutz ja Emilia Maria Sofia Hackman ja puoliso vuodesta 1892 kirjailija Nanny Ebba Louise Lagerborg. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja valmistui filosofian maisteriksi 1877 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1883. Lääkärinammattia hän harjoitti Helsingissä. 

Cedercreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1891, 1894,1897,1899,1900,1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Doug Davidson

Doug Davidson (s. 24. lokakuuta 1954 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan yksityisetsivä Paul Williamsin roolista, jota hän on esittänyt Tunteita ja tuoksuja -saippuasarjassa yli 40 vuoden ajan. Davidson liittyi mukaan sarjaan toukokuussa 1978, ja hän voitti siitä parhaan miespääosan Daytime Emmy -palkinnon vuonna 2013.

Tunteiden ja tuoksujen lisäksi Davidson on näytellyt esimerkiksi minisarjassa Manhattanin valtiatar (I’ll Take Manhattan). Hän on myös vieraillut Diagnoosi: Murha -sarjassa.

Vuonna 1994 Davidson toimi The Price Is Right -visailuohjelman isäntänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Daytime Emmy -palkinnon saajat
Televisiojuontajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiljuset!

Kiljuset! on vuonna 2022 ensi-iltansa saava suomalainen lastenelokuva, jonka ohjaa Reetta Huhtanen. Se perustuu Jalmari Finnen kirjoittamaan Kiljusen herrasväki -kirjasarjaan. Se saa ensi-iltansa 28. joulukuuta 2022. Elokuvan ikäraja on S.

Rooleissa

Lähteet 

Suomalaiset lastenelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Jääkiekon suurmaat

Jääkiekon suurmaat ovat maita, joiden jääkiekkomaajoukkueet ovat menestyneet kansainvälisissä turnauksissa selvästi muita maita paremmin. Englanniksi jääkiekon suurmaista käytetään nimitystä The Big Six. Nämä maat ovat Kanada, Suomi, Venäjä, Yhdysvallat, Tšekki ja Ruotsi. Nämä maat ovat myös aina tuottaneet eniten pelaajia NHL:ään.

Jokaisen kuuden suuren maan odotetaan yleensä olevan esimerkiksi maailmanmestaruuskilpailuissa aina kuuden parhaan joukossa, mutta on kuitenkin melko harvinaista, että kärkikuusikko muodostuu pelkästään näistä maista. Niin kävi viimeksi vuonna 2016. Yleensä kuuden parhaan joukossa on aina joku kolmikosta Sveitsi, Slovakia ja Saksa, jolloin joku kuudesta suurmaasta on pudonnut turnauksessa kärkikuusikon ulkopuolelle.

Yhteensä kuusi suurta ovat voittaneet vuoden 2020 maailmanmestaruuskisoihin mennessä 50 edellisen maailmanmestaruuskilpailujen 165 mitalista peräti 159.

Jääkiekon maailmanranking 
Kuuden merkittävimmän maan lisäksi esimerkiksi Slovakia on parhaimmillaan sijoittunut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 3. sijalle, vuonna 2004. Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen Saksa nousi jääkiekon maailmanrankingissa kaksi sijaa 5. sijalle. Vuoden 2022 olympialaisten jälkeen puolestaan Sveitsi ylsi 6. sijalle.

Historiaa 

Tšekkoslovakia ja Neuvostoliitto hallitsivat yhdessä Kanadan kanssa kansainvälisiä kaukaloita jo 1900-luvun alkupuolelta alkaen. Kanada ja Neuvostoliitto sekä sen jatkajaksi mielletty Venäjä ovatkin voittaneet selvästi eniten maailmanmestaruuksia. Tšekkoslovakian hajottua Tšekki alkoi menestyä jääkiekkoilussa huomattavasti paremmin kuin Slovakia. Suomi kuului aluksi pitkään heikompiin jääkiekkomaihin mutta nousi hiljalleen mukaan mitalisuosikkien joukkoon. Ruotsi on kuulunut lähes aina jääkiekon kärkimaihin.

Lähteet

Jääkiekkotermit
Laura Leppänen

Laura Leppänen (s. 1979) on suomalainen aluemaantieteilijä (FT), joka on toiminut Päijät-Hämeen maakuntajohtajana eli Päijät-Hämeen liiton johtajana vuosina 2019–2021. Poliittiselta kannaltaan Leppänen on sitoutumaton. Hänen edeltäjänsä maakuntajohtajana oli Jari Parkkonen.

Keväällä 2021 Leppänen valittiin Naantalin kaupunginjohtajaksi. Leppänen on Naantalin kaupunginjohtajana kesällä 2021 eläkkeelle siirtyvän Jouni Mutasen seuraaja. 

Leppänen on valmistunut Turun yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hänen aluemaantieteen ja valtiotieteen alaan kuuluva väitöskirjansa (2011) käsitteli Suomen valtiossa tapahtuneita alueellisia muutoksia 1960-luvulta 2010-luvulle, tarkastellen erityisesti Lounais-Suomen ja pääkaupunkiseudun kehitystä. Englanninkielinen tutkimustyö oli otsikoitu Changing Statehood: The spatial transformation of the Finnish state. 

Ennen maakuntajohtajan tehtävää Leppänen toimi Varsinais-Suomen liitossa maakunta- ja sote-uudistuksen muutosjohtajana syksystä 2016 lähtien. Tätä ennen hän oli samassa maakuntaliitossa kehittämispäällikön ja erikoissuunnittelijan tehtävissä vuodesta 2012. Leppänen asuu Naantalissa.

Lähteet

Maakuntajohtajat
Suomalaiset maantieteilijät
Vuonna 1979 syntyneet
Syntymävuosi tuntematon
Elävät henkilöt
Naantalin kaupunginjohtajat
Albert Decaris

Albert Decaris (6. toukokuuta 1901 Sotteville-lès-Rouen – 1. tammikuuta 1988) oli ranskalainen kuvataiteilija ja taidemaalari.

Decaris osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa voitti kultaa kaiverruksissa ja etsaustöissä teoksellaan "The Swimming Pool". Hänet palkittiin olympialaisten avajaisseremoniassa. 

Muita Decaris’n saamia palkintoja on nuorille lupaaville taiteilijoille myönnetty Prix de Rome.

Lähteet

Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Ranskalaiset taiteilijat
Ranskalaiset olympiavoittajat
Kauainnukupuu

Kauainnukupuu (Hemignathus hanapepe) on peippoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Havaijilta. Aiemmin sitä pidettiin nukupuun (Hemignathus lucidus) alalajina.

Koko ja ulkonäkö
Kauainnukupuu voi kasvaa noin 14 pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Kauainnukupuukoiraan pää ja rinta ovat väriltään keltaiset. Selkä, siivet ja pyrstö ovat oliivinvihreät ja vatsa on valkoinen. Naaraslintu  on väriltään ruskea päästään, selästään ja siivistään ja vatsa on valkoinen. Kauainnukupuun nokka on hyvin pitkä ja voimakkaasti kaartunut.

Levinneisyys ja elinympäristö
Kauainnukupuuta tavataan ainoastaan vain Kauain saarelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ja tiheät vuoristometsät 1 000–1 300 metrin korkeudella. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja hämähäkit ja mahdollisesti kukkien mesi. Kauainnukupuu voi liittyä sekaparviin.

Mauinnukupuu luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Viimeisin vahvistettu havainto on vuodelta 1899, mutta sen jälkeen on ollut muutamia vahvistamattomia havaintoja. On hyvin mahdollista, että kanta on jo hävinnyt. Uhkia kannalle ovat elinympäristön häviäminen karjan laiduntamisen takia, lintumalaria ja vieraslajit.

Lähteet

Peipot
Uhanalaiset linnut
Kokkolan sankarimuistomerkki

Kokkolan sankarmimuistomerkki Pro patria on kuvanveistäjä Viljo Savikurjen veistämä sankarihautojen muistomerkki Kokkolan Marian hautausmaalla. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1954. Patsas muodostuu kaksipuolisesta reliefistä. Etusivun vasemmassa reunassa on kuvattu sotaan lähtevä sotilas. Kahdesta sotilaasta koostuva sommitelma oikealla kuvaa haavoittuneen sotilaan viimeisiä hetkiä. Reliefin takasivulla on esitetty sotilaan leski, äiti ja poika.

Teos on veistetty Vehmaan punaisesta graniitista. Kaksipuolisen reliefin taustakuvasta toinen kappale on esillä Vehmaan kivityömuseosta ja Vehmaan kotiseutumuseosta koostuvilla Vehmaan museoilla Vehmaan Lahdingon Huolilassa. Taustakuva jäi jäljelle, kun sankaripatsaan ensimmäinen kappale tuhoutui junakuljetuksen yhteydessä sattuneessa tulipalossa vuonna 1953. Vakuutus korvasi vahingon ja patsas kokonaisuudessaan veistettiin uudelleen. Myöhemmin vuonna 1999 kiviveistämö lahjoitti reliefin Vehmaan museoille ehdolla, ettei reliefin kuvapuoli saisi näkyä suoraan tielle.

Lähteet

Kokkolan kulttuuri
Vehmaa
Suomen patsaat ja veistokset
Suomen muistomerkit
Hangonsilta

Hangonsilta on Hyvinkään ydinkeskustassa sijaitseva kaupunginosa. Sen rakennustyöt alkoivat 2010-luvun lopussa Hanko–Hyvinkää-radan ratapiha-alueella. Alueen asukasluvun odotetaan nousevan noin 2 000 henkilöön. Kaupunginosa sijaitsee Hyvinkään rautatieaseman välittömässä läheisyydessä ja vastapäätä Suomen rautatiemuseota ja entistä Hyvinkään Hangon radan rautatieasemaa. Hangonsilta on entistä suomaata, joka on täytetty. Maa-aines on aiemmin ollut pilaantunutta teollisuudesta ja ratapiha-alueesta johtuen, mutta se on sittemmin saatu puhdistettua.

Kaupunginosan itäosassa sijaitsee vuonna 1928 valmistunut Rentto Oy:n Hyvinkään kenkätehtaan rakennus. Tehdas oli toiminnassa vuoteen 1990 asti. Rakennuksessa toimii nykyään Hyvinkään kaupungin tekninen virasto.

Hangonsiltaan valmistui vuonna 2020 Kipinä-talo, jossa uusi Hyvinkään lukio aloitti toimintansa. Rakennuksessa toimii myös Hyvinkään opisto. Lisäksi kaupunginosaan on suunnitteilla Red Carpet Arena -niminen monitoimiareena.. 

Hangonsillan yhdistää Hyvinkään keskustaan vuonna 2021 valmistunut, Hanko-Hyvinkää-radan ylittävä 300 metriä pitkä Vanhankirkonsilta. Tämän kävelysillan lisäksi keskustaan pääsee jo vuonna 1955 valmistuneen Siltakadun sillan kautta.

Kaupunginosassa on kaksi puistoa: Veturitallinpuisto ja Yhdysvaltoihin lähteineiden suomalaissiirtolaisten Ellis Islandilla sijainneen vastaanottokeskuksen mukaan nimetty Ellis Islandin puisto. Hangonsillassa sijaitsee myös siirtolaisuuden mukaan nimetty Ameriikanraitti.

Lähteet 

Hyvinkään kaupunginosat
Promenadigalleria

Promenadigalleria on taidegalleria Hyvinkäällä. Se sijaitsee Vaiveronkadun ja Harjukadun risteyksessä Vieremän kaupunginosassa, 1800-luvulta peräisin olevassa Terijoelta Hyvinkäälle tuodussa huvilamaisessa puurakennuksessa. Galleriassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, joiden järjestäjänä ja kuratoijana toimii Hyvinkään taiteilijaseura.

Taidenäyttelyiden lisäksi Promenadigalleriassa toimii taidekehystämö ja -lainaamo sekä taidetarvikemyymälä.

Katso myös
Hyvinkään taidemuseo

Lähteet 

Hyvinkään kulttuuri
Suomen taidegalleriat
Louis de Buade

Louis de Buade, Frontenacin ja Palluaun kreivi (12. toukokuuta 1622 - 28. marraskuuta 1698), oli Uuden Ranskan kuvernööri vuosina 1672–1682, ja uudestaan vuosina 1689–1698.

Louis de Buade edusti koko Uuden Ranskan palvelusvuosinaan, lähes 20 vuoden ajan, Ranskan kuningas Ludvig XIV:n hallintoa. Hän torjui voitokkaasti englantilaisen hyökkäyksen Québeciin vuonna 1690. Lisäksi hän osallistui Uuden Ranskan alueen laajentumiseen, ja taisteluista englantilaisten lisäksi irokeesien hyökkäyksiä vastaan.

Elämä Ranskassa 
Louis de Buade syntyi 12. toukokuuta 1622 Saint-Germain-en-Layen linnassa. Hänen isänsä Henry de Buade kuoli muutama viikko myöhemmin 29. kesäkuuta 1622 Saint-Antonin piirityksessä, joka oli osa Ranskan uskonsotia. Koulunsa hän kävi jesuiittakoulussa, ja liittyi sen jälkeen armeijaan 17-vuotiaana. Armeijassa hän osallistui useisiin taisteluihin kolmikymmenvuotisessa sodassa. Orbetellon taitelussa vuonna 1646 hän loukkasi oikean käsivartensa, josta hän ei koskaan parantunut. 28. lokakuuta 1648 Louis de Buade meni salaa naimisiin Anne de la Grange-Trianonin (1632-1707) kanssa, joka oli valtavan omaisuuden perillinen. 7. toukokuuta 1651 he saivat pojan. François-Louis de Buade oli heidän ainoa lapsensa. Hän liittyi myös armeijaan, ja kuoli ilman jälkeläisiä Saksassa vuonna 1672 tai 1673.

Uusi Ranska 
7. huhtikuuta 1672 Louis de Buade sai kuninkaalta Uuden Ranskan kenraalikuvernöörin viran. Hänen ensimmäisen kautensa suurin saavutus oli Mississippijoen löytäminen, jonka jälkeen hän rakennutti suuren linnakkeen Ontario-järven rannalle, ja jolle annettiin nimi Fort Frontenac. Hän kuitenkin riitautui paikallisten viranomaisten kanssa vuonna 1682, ja hänet palautettiin Ranskaan. Seitsemän vuoden jälkeen vuonna 1689 hän palasi Uuteen Ranskaan. Englantilaiset olivat tuona aikana käyneet sotaisimmiksi. Englantilaiset olivat ottaneet Fort Frontenacin itselleen, ja Louis de Buade otti sen takaisin ranskalaisille. Lisäksi hän teetti linnoitustöitä Québecissä ja Montrealissa. Vuonna 1690 englantilaisjoukot hyökkäsivät Québeciin vuonna 1690]], mutta ranskalaiset onnistuivat torjumaan sen. Tämän jälkeen englantilaiset eivät enää hyökänneet Ranskan siirtomaata kohtaan, mutta he aseistivat irokeesejä hyökkäämään ranskalaisten kimppuun. Louis de Buade rakennutti linnoituksia Mississippin alueelle ja sitä ympäröivälle preerialle. Vuonna 1697 Ranskan ja Englannin välillä allekirjoitettiin rauha (Ryswickin sopimus). Syksyllä 1698 Louis de Buade sairastui vakavasti, ja hänen terveytensä heikkeni nopeasti. Hän kuoli 28. marraskuun 1698. Hänet on haudattu Québecin Notre-Dame katedraaliin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1622 syntyneet
Vuonna 1698 kuolleet
Ranskalaiset viranhaltijat
Uusi Ranska
Markus Hirvonen

Markus Hirvonen (s. noin 1983, Eno) on suomalainen sairaanhoitaja ja hallintotieteiden maisteri, joka on toiminut Pohjois-Karjalan maakuntajohtajana eli Pohjois-Karjalan maakuntaliiton johtajana loppuvuodesta 2020 lähtien. 

Ennen maakuntajohtajuutta Hirvonen työskenteli Juuan kunnanjohtajana vuodesta 2016. Sitä ennen hän oli Siun sotea edeltäneen Pohjois-Karjalan sairaanhoito- ja sosiaalipalvelujen kuntayhtymän hallintopäällikkö. Tätä aiemmin hän työskenteli oikeustieteen opintojensa ohessa myös sairaanhoitajana.

Hirvonen on valmistunut sairaanhoitajaksi, suorittanut ylemmän amk-tutkinnon sosiaali- ja terveysalan kehittämisen ja johtamisen koulutusohjelmassa Savonia-ammattikorkeakoulussa ja valmistunut sitten hallintotieteen maisteriksi Itä-Suomen yliopiston oikeustieteen laitokselta.
 
Hirvonen asuu perheineen Juuassa. Hän on toiminut muun muassa jääkiekon erotuomarina ja tavannut Juuan kunnan nuoria mopoilijoita Mopomiitissä. Puheviestinnän valtakunnallinen tieteellinen yhdistys Prologos palkitsi hänet mutkatomasti nuorten mopoilijoiden kanssa sujuneen vuoropuhelun johdosta Vuoden vuorovaikutusteko -tunnustuksella (2017). Hän on noussut valtakunnallisten viestimien huomion kohteeksi myös hänen Juuan kunnanjohtajana toimiessaan keksimien, työhyvinvointia ylläpitämään tarkoitettujen kiky-jumppien seurauksena.

Lähteet

Maakuntajohtajat
Suomen kunnanjohtajat ja pormestarit
1980-luvulla syntyneet
Syntymävuosi tuntematon
Elävät henkilöt
Suomalaiset sairaanhoitajat
Suomalaiset jääkiekkotuomarit
Alain Mosconi

Alain Hermès Robert Mosconi (s. 9. syyskuuta 1949 Puteaux) on ranskalainen uimari ja olympiamitalisti.

Mosconi edusti Ranskaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968 ja Münchenin kesäolympialaisissa 1972. Méxicossa 1968 hän saavutti pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja kilpaili myös 200 metrin vapaauinnissa sijoittuen viidenneksi sekä 4 × 200 metrin sekauintiviestissä jossa Ranska sijoittui viidenneksi. Münchenin olympialaisissa 1972 Mosconi kilpaili 100 metrin perhosuinnissa sijoittuen sijalle 30 sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Mosconi saavutti Utrechtissa 1966 EM-pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja Barcelonassa 1970 EM-hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Mosconi edusti CN Marseille -seuraa. Hän on pituudeltaan 181-senttimetrinen ja painaa 80 kilogrammaa.

Lähteet 

Ranskalaiset uimarit
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Édouard Louis

Édouard Louis (ent. Eddy Bellegueule) (s. 30. lokakuuta 1992 Hallencourt) on ranskalainen kirjailija.

Louis julkaisi esikoisromaaninsa En finir avec Eddy Bellegueule (suom. Ei enää Eddy) 21-vuotiaana. Omaelämäkerrallinen romaani kertoo Louis'n lapsuudesta ja nuoruudesta köyhässä työläisperheessä. Sen teemoihin kuuluvat väkivalta, köyhyys ja homofobia. Teosta myytiin Ranskassa julkaisuvuonnaan yli 300 000 kappaletta, ja se herätti paljon keskustelua julkisuudessa. Myös Louis'n myöhempi tuotanto perustuu tämän omiin kokemuksiin. Hänen toinen teoksensa Histoire de la violence (suom. Väkivallan historia) pohtii väkivallan rakenteita ja kertoo raiskauksesta ja murhanyrityksestä, joiden uhriksi Louis joutui joulukuussa 2012. Kolmas romaani Qui a tué mon père käsittelee Louis'n isän elämää ottaen samalla kantaa ranskalaiseen politiikkaan. Neljäs romaani Combats et métamorphoses d'une femme kertoo Louis'n äidistä.

Louis on opiskellut sosiologiaa École normale supérieuressa Pariisissa. Sosiologinen näkökulma ja etenkin Pierre Bourdieun ajatukset näkyvät Louis'n kirjoituksissa. Romaaniensa lisäksi Louis tunnetaan poliittisesti kantaaottavista mielipidekirjoituksistaan ja esseistään.

Louis'n teoksia on käännetty kymmenille kielille, ja niitä on esitetty myös näytelmäsovituksina teattereissa.

Teokset

Romaanit 

 En finir avec Eddy Bellegueule. Éditions du Seuil, 2014. ISBN 9782021117707.
 Histoire de la violence. Éditions du Seuil, 2016. ISBN 9782021177787.
 Qui a tué mon père. Éditions du Seuil, 2018. ISBN 9782021399431.
 Combats et métamorphoses d'une femme. Éditions du Seuil, 2021. ISBN 9782021312546.
 Changer : méthode. Éditions du Seuil, 2021. ISBN 9782021483048.

Esseekokoelmat 

 Édouard Louis, toim., Pierre Bergougnioux, Annie Ernaux, Didier Eribon, Frédéric Lordon, Arlette Farge, Geoffroy de Lagasnerie ja Frédéric Lebaron. Pierre Bourdieu. L'insoumission en héritage. Presses universitaires de France, 2013. ISBN 978-2-13-073208-2.

Suomennetut teokset 

 Ei enää Eddy. (En finir avec Eddy Bellegueule.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2019. ISBN 9789520408053.
 Väkivallan historia. (Histoire de la violence.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2020. ISBN 9789520410650.
 Kuka tappoi isäni. (Qui a tué mon père.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2022. ISBN 9789520436315.
 Naisen taistelut ja muodonmuutokset (Combats et métamorphoses d'une femme.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2022. ISBN 9789520436322.

Lähteet 

Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Live at Third Man Records

Live at Third Man Records on yhdysvaltalaisen laulajan Billie Eilishin livealbumi. Albumi on äänitetty 6. marraskuuta 2019 Nashvillessä Eilishin ja hänen veljensä Finneas O’Connellin akustisessa konsertissa. Albumi julkaistiin 6. joulukuuta 2019, ja siitä on tehty vain vinyyliversio.

Kappaleet 
”All the Good Girls Go to Hell”
”Ocean Eyes” (F. O’Connell)
”Bad Guy”
”Idontwannabeyouanymore”
”Bury a Friend”
”Come Out and Play”
”Copycat”
”I Love You”
”Bellyache”
”When the Party’s Over” (F. O’Connell)

Lähteet

Vuoden 2019 konserttitallenteet
Billie Eilishin albumit
Laura Laakso

Laura Laakso (s. 1974) on suomalainen kirjailija. Laura Laakson esikoisteos Mrs. Milkyway ilmestyi vuonna 2019 ja oli ehdolla sekä Runeberg-palkinnon että Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.  

Laakso on valmistunut filosofian maisteriksi sekä Tampereen että Jyväskylän yliopistoista ja opiskellut lisäksi arkkitehtuuria Tampereen teknillisessä yliopistossa. Laakso on työskennellyt muun muassa arkkitehtuuritoimittajana, teatteri- ja tanssikriitikkona ja luovan kirjoittamisen opettajana.

Teoksia

Romaanit

Muu tuotanto 
 

 Tyttö nimeltä Pan. Jyväskylä: Jyväskylän Ylioppilasteatteri, 2014.

Palkinnot ja ehdokkuudet 

 Runeberg-palkintoehdokkuus 2020
 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkuus 2019

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Laura Laakso Lukukeskuksen sivustolla
 Radio-ohjelma Kuusi kuvaa kirjailija Laura Laakson elämästä 
 Mrs Milkyway -kirjan arvio Helsingin Sanomissa 
 Mrs. Milkyway -kirjan arvio Turun Sanomissa

Elävät henkilöt
Vuonna 1974 syntyneet
Suomalaiset kirjailijat