joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paul Grice

Herbert Paul Grice (13. maaliskuuta 1913 Birmingham – 28. elokuuta 1988 Berkeley), joka julkaisi yleensä nimellä Paul Grice, oli brittiläinen kielifilosofi, joka vietti uransa kaksi viimeistä vuosikymmentä Yhdysvalloissa. Isossa-Britanniassa hän opetti Oxfordin yliopistossa, Yhdysvalloissa hän toimi professorina Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä.

Grice tunnetaan pragmatiikan, implikatuurien ja kielellisen merkityksen tutkijana ja erityisesti Gricen maksiimien (laadun, määrän, oleellisuuden ja esitystavan maksiimit) ja diskurssin kehittymistä säätelevän yhteistyön periaatteen esittäjänä.

Teoksia 

 "Meaning", The Philosophical Review 66: ss. 377–388 (1957).
 "Utterer's Meaning and Intention", The Philosophical Review 78: ss. 147–177 (1969).
 "Logic and conversation". Teoksessa Cole, P. & Morgan, J. (toim.) Syntax and semantics, osa 3 (1975).
 Studies in the Way of Words (1989).
 The Conception of Value (vuoden 1979 John Locke -luennot; 1991).
 Aspects of Reason (Richard Warner, toim.) (2001).

Kirjallisuutta suomeksi 

 Grice, Paul: "Tarkoittaminen", teoksessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stanford Encyclopedia of Philosophy: Paul Grice 
 MIT Encyclopedia of the Cognitive Sciences: Grice  
 Dictionary of Philosophy of Mind: Paul Grice 
 Grice-linkkejä (meaning.ch) 

Analyyttiset filosofit
Brittiläiset filosofit
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Särkikalat

Särkikalat (Cypriniodei) on suurin karppikalojen lahkon (Cypriniformes) alalahkoista. Särkikalalajeja tunnetaan yli 3 200. Särkikalat ovat makean ja harvemmin myös murtoveden kaloja, joita tavataan Euraasiassa, Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa.

Aiemmassa luokituksessa suurin osa särkikaloista luokiteltiin yhteen heimoon Cyprinidae (”särjet”), joka käsitti useita alaheimoja. Uudemmassa luokituksessa useimmat aiemmat alaheimot ovat erillisiä heimoja, ja Cyprinidae (karpit) on erotettu särjistä (nyk. Leuciscidae). Särkikalojen 12 heimoa on lueteltu tietolaatikossa (oikealla).

Suurimpia särkikalalajeja on jättibarbi (Catlocarpio siamensis), joka voi kasvaa kolmen metrin mittaiseksi. Suomen suurimmat särkilajit ovat istutettuna esiintyvän karpin lisäksi lahna, säyne ja toutain. Monet lajit ovat lyhyempiä kuin viisi senttimetriä. Lasirasbora (Danionella translucida) on maailman pienimpiä makean veden kaloja, se kasvaa 12 millimetrin pituiseksi.

Suomen särkikalalajit

Karppi (Cyprinus carpio) (ei lisäänny Suomen luonnossa)
Ruutana (Carassius carassius)
Suutari (Tinca tinca)
Lahna (Abramis brama)
Sulkava (Abramis ballerus)
Pasuri (Blicca bjoerkna)
Sorva (Scardinius erythrophthalmus)
Särki (Rutilus rutilus)
Säyne (Leuciscus idus)
Seipi (Leuciscus leuciscus)
Turpa (Leuciscus cephalus)
Salakka (Alburnus alburnus)
Törö (Gobio gobio)
Vimpa (Vimba vimba)
Toutain (Aspius aspius)
Allikkosalakka (Leucaspius delineatus)
Miekkasärki (Pelecus cultratus)
Mutu (Phoxinus phoxinus)

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Darra Adam Khel

Darra Adam Khel on Peshawarin ja Kohatin välillä sijaitseva kylä Pakistanissa. Sen asukkaita ovat Afridin klaanin pataanit. Kylä koostuu yhdestä pääkadusta jonka varrella on kauppoja ja muutamasta kujasta ja sivutiestä joista löytyy työpajoja.

Talous

Darra Adam Khelin talous perustuu kokonaan aseiden valmistukseen. Aseet on valmistettu käsityöllä, ja ne ovat yleensä korkealaatuisia.

Turismi

Ulkomaalaiset pääsevät kylään ainoastaan, jos heillä on Peshawarin kaupungin myöntämä lupa. Turistit voivat kokeilla aseita maksua vastaan. Yleensä vartija valvoo turisteja.

Aiheesta muualla
Artikkeli kylästä   2005

Pakistanin maantiede
Peter Frederick Strawson

Sir Peter Frederick Strawson (23. marraskuuta 1919 – 13. helmikuuta 2006) oli englantilainen analyyttiseen suuntaukseen kuulunut filosofi. Hän toimi metafyysisen filosofian professorina Oxfordin yliopistossa (Magdalen College) vuosina 1968–1987.

Strawson tuli tunnetuksi artikkelillaan "On Referring" (1950), joka kritisoi Bertrand Russellin määrättyjen kuvausten teoriaa. Hän oli myös merkittävässä roolissa metafysiikan paluussa analyyttiseen filosofiaan.

Hänen poikansa Galen Strawson on myös filosofi.

Julkaisuja

Teoksia 

 Introduction to Logical Theory (1952)
 Individuals: An Essay in Descriptive Metaphysics (1959)
 The Bounds of Sense: An Essay on Kant's Critique of Pure Reason (1966)
 Logico-Linguistic Papers (1971)
 Freedom and Resentment and other Essays (1974)
 Subject and Predicate in Logic and Grammar (1974)
 Analysis and Metaphysics: An Introduction to Philosophy (1992)
 Entity and Identity (1997)

Artikkeleita 

 "Truth" (Analysis, 1949)
 "Truth" (Proceedings of the Aristotelian Society suppl. vol. xxiv, 1950)
 "On Referring" (Mind, 1950)
 "In Defence of a Dogma", yhdessä H. P. Gricen kanssa (Philosophical Review, 1956)
 "Logical Subjects and Physical Objects" (Philosophy and Phenomenological Research, 1957)
 "Singular Terms and Predication" (Journal of Philosophy, 1961)
 "Universals" (Midwest Studies in Philosophy, 1979)

Kirjallisuutta 

 Antti Keskinen: "P. F. Strawson ja logiikka filosofian välineenä." Teoksessa

Aiheesta muualla 
 
 Strawson, P. F.: Freedom and resentment 
 Sir Peter Strawson, Obituary The Times 
 Sir Peter Strawson, Obituary The Guardian 

Analyyttiset filosofit
Brittiläiset filosofit
Tietoteoreetikot
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Maiju

Maiju on suomalainen naisen etunimi. Maijun nimipäivää vietetään 2. heinäkuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 1984 eräänä variaationa Mariasta, mutta nimeä on käytetty jo ennen 1800-lukua. Ortodoksisessa uskonnossa Maijun pyhittäjäksi liitetään Neitsyt Maria.

Nimen yleisyys eri aikoina syntyneillä:

Tunnettuja Maijuja 

 Maiju Gebhard, astiankuivauskaapin kehittäjä 
 Maiju Hirvonen, jalkapalloilija
 Maiju Jokinen, näyttelijä
 Maiju Kantele, opettaja, järjestöaktiivi, suomentaja ja kirjailija
 Maiju Kekki, koripalloilija
 Maiju Ketonen, pesäpalloilija
 Maiju Kuusoja, oopperalaulaja
 Maiju Lassila, oik. Algot Untola, kirjailija
 Maiju Leskinen, malli
 Maiju Mattila, yleisurheilija 
 Maiju Mutikainen, jalkapalloilija
 Maiju Mäntylä, pesäpalloilija
 Maiju Ollilainen, taidemaalari
 Maiju Pöyhönen, kasvitarhakoulun opettaja ja tietokirjailija
 Maiju Ranta, näyttelijä
 Maiju Ruotsalainen, jalkapalloilija
 Maiju Rängman, näyttelijä
 Maiju Saarinen, näyttelijä
 Maiju Suotama, vapaaottelija
 Maiju Voutilainen, Internet-videoiden tekijä

Kuvitteellisia Maijuja 

 Maijun kanssa markkinoilla, Veikko Saton vuonna 1948 levyttämä laulu, jonka sävelsi Brotherus ja sanoitti Iivari Kainulainen.

Lähteet

Etunimet
Luettelo tunnetuista MS-tautia sairastavista

Tämä on luettelo tunnetuista henkilöistä, joilla on todettu MS-tauti, multippeliskleroosi.

 Uma Aaltonen (1940–2009), suomalainen kirjailija ja poliitikko
 Trevor Bayne (s. 1991), yhdysvaltalainen kilpa-autoilija
 Bryan Bickell (s. 1986), kanadalainen jääkiekkoilija
 Clive Burr (s. 1957–2013), brittiläinen heavy metal -muusikko
 Lindsay Cooper (1951–2013), englantilainen muusikko
 Joan Didion (s. 1934), yhdysvaltalainen romaani- ja muistelmakirjailija sekä esseisti, MS-tauti todettiin 1972
 Tamara Dobson (1947–2006), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muotimalli
 Jacqueline du Pré (1945–1987), brittiläinen sellisti
 Lola Falana (s. 1942), tanssija-näyttelijä
 Teri Garr (s. 1944), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Josh Harding (s. 1984), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
 James Heuga (1943–2010), entinen yhdysvaltalainen alppihiihtäjä
 Barbara Jordan (1936–1996), yhdysvaltalainen poliitikko, kärsi multippeliskleroosioireista 1970-luvulta lähtien 
 Michael Kamen (1948–2003), yhdysvaltalainen muusikko
 Ngọc Lan (1956–2001), vietnamilainen laulaja
 David Lander (1947–2020), yhdysvaltalainen televisionäyttelijä, sairastui MS-tautiin 1980-luvulla ja kertoi asiasta julkisuudessa vuonna 1999.
 Ronnie Lane (1946–1997), brittiläinen rock-muusikko
 Margaret Leighton (1922–1976), brittiläinen näyttelijä
 Jack Osbourne (s.1985), englantilainen mediapersoona, rocktähti Ozzy Osbournen poika. 
 Olli Posti (s. 1983), suomalainen superruoka-aktivisti. 
 Richard Pryor (1940–2005), yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko
 Annina Rajahuhta (s. 1989), suomalainen jääkiekkoilija
 Madlyn Rhue (1935–2003), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Erwin Ringel (1921–1994), itävaltalainen psykiatri
 Keith Roberts (1935–2000), brittiläinen scifi-kirjailija
 Jordan Sigalet (s. 1981), yhdysvaltalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen valmentaja.
 Aaron Solowoniuk (s. 1975), Billy Talent -yhtyeen rumpali
 Tamia (s. 1975), kanadalainen R&B-muusikko
 Saija Varjus (s. 1965), suomalainen iskelmälaulaja
 Clay Walker (s. 1969), yhdysvaltalainen country-muusikko
 Don Van Vliet (1941–2010), yhdysvaltalainen muusikko (Captain Beefheart)
 Selma Blair (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä.

Lähteet 

MS-tautisista
Speedcar Series

Speedcar Series oli 26. tammikuuta 2008 alkanut uusi autourheilusarja. Sarjassa ajettiin Nascar-tyylisillä koppiautoilla. Sarjaa ajettiin vain kaksi kautta, kunnes talouskriisi kaatoi Speecar Seriesin.

Sarjan konsepti
Autot muistuttivat ulkoisesti NASCAR-autoja, mutta Speedcar Series sarja ajettiin ovaaliratojen sijasta normaalilla radalla Lähi-idässä ja Aasiassa. 

Sarjan ajatus perustui siihen, että kaikki kuljettajat ajavat samanlaisilla autoilla. Lähtöruudukossa oli 24 autoa, joiden moottorit tuottivat 630 hv. Sarjassa ajettiin 18 kilpailua kaikkiaan yhdeksän kisaviikonlopun aikana.

Sarja kilpa-autot valmistettiin tilaustyönä juuri tätä sarjaa silmällä pitäen ja moottorit valistettiin Yhdysvaltain Charlottessa. Sarjan rengastoimittajana toimi Michelin.

Kuljettajat
Sarja pyrki saamaan huomiota palkkaamalla valovoimaisia kuljettajia, joista monella oli F1-tausta. Ensimmäinen kevättalvella 2007 julkistettu kuljettaja oli ranskalainen F1- ja DTM-tähti Jean Alesi. Pian seurasi myös ilmoitus entisten F1-kuljettajien, Johnny Herbertin, Gianni Morbidellin ja Stefan Johanssonin liittymisestä kuljettajakaartiin. Vuoden 2008 kevään ja kesän aikana mukaan ilmoittautuivat myös entiset F1-kuljettajat Narain Karthikeyan ja Ukyo Katayama.

Suomalaisista Jyrki Järvilehto osallistui vuonna 2008 Malesian Sepangissa pidettyyn osakilpailuun jossa ajettiin kaksi lähtöä. Hänen sijoituksensa oli ensimmäisessä lähdössä kahdestoista ja toisessa lähdössä kymmenes. Kisaan osallistui 16 kuljettajaa.

Mestarit
Tarja Markus

Tarja-Liisa Markus (oik. Roisko, o.s. Antikainen, s. 14. tammikuuta 1946 Riihimäki) on suomalainen näyttelijä.

Tunnetuimmillaan Markus oli 1960–70-luvun taitteessa. Hän esiintyi niin Erkko Kivikosken (Kesyttömät veljekset, 1969), Risto Jarvan (Ruusujen aika, 1969) kuin Maunu Kurkvaarankin (Rottasota, 1968; Miljoonaliiga, 1968; Punatukka, 1969) elokuvissa. Komedianäyttelijänlahjansa hän pääsi näyttämään Spede Pasasen elokuvissa Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970) ja Kahdeksas veljes (1971).

Pientä esiintymistä Edvin Laineen ja Viktor Tregubovitšin elokuvassa Luottamus lukuun ottamatta Markus katosi valkokankailta seuraavaksi kahdeksikymmeneksi vuodeksi. 1990-luvun alussa hän esiintyi Anssi Mänttärin elokuvissa Muuttolinnun aika (1991), Mestari (1992) ja Palkkasoturi (1997). Hän on toiminut freelance-näyttelijänä. 

Vuonna 1967 Markus oli yksi Ryhmäteatterin perustajajäsenistä.

Vuonna 2006 Markus teki koskettavan sivuroolin surullisena ja alkoholisoituneena Liisana Helsinkiin sijoittuvassa japanilaiselokuvassa Ruokala Lokki. Syksystä 2009 alkaen Markus on esiintynyt televisiosarjan Salatut elämät joissakin jaksoissa esittäen lääkäri Petra Kettusta. 

Tarja Markuksen puoliso oli Jorma Markus 1967–? ja näyttelijä Pertti Roisko.

Filmografia 

Täällä Pohjantähden alla (1968)
Rottasota (1968)
Miljoonaliiga (1968)
Punatukka (1969)
Ruusujen aika (1969)
Kesyttömät veljekset (1969)
Sixtynine 69 (1969)
Naapurilähiö (1969)
Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970)
Kahdeksas veljes (1971)
Pohjantähti (1973)
Luottamus (1976)
Muuttolinnun aika (1991)
Mestari (1992)
Palkkasoturi (1997)
Paluu naapurilähiöön (1997)
Ruokala Lokki (2006)
Salatut elämät (2009–2010)
Roba (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen Kuvalehti: Napakka hörökorva 31.8.2018

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Gracz

Maciek "Michael" (tai "Mike") Gracz (s. 23. lokakuuta 1980 Varsova) on puolalaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on voittanut sekä WPT- että WSOP-turnauksen. Graczin lempinimi on "The Kid" ("kakara").

Gracz muutti nelivuotiaana vanhempiensa mukana Puolasta Yhdysvaltoihin. Gracz oppi pokerin isältään ja pelasi sitä säännöllisesti opiskellessaan North Carolina State Universityssa. 

Graczin ensimmäinen merkittävä turnausvoittonsa oli Atlantic Cityssä pelatun 5 000 dollarin sisäänoston The 2004 Trump Classic no limit texas hold'em -turnauksen ykköstila joulukuussa 2004. Voittosumma oli 295 275 dollaria. 19. maaliskuuta 2005 Gracz voitti WPT:n PartyPoker.com Million IV Cruise -tapahtuman ja 1,5 miljoonan dollarin ykköspalkinnon. Seuraavana kesänä hän oli ykkönen WSOP:n $ 1,000 No Limit Hold'em -turnauksessa, jonka voittaja ansaitsi 594 460 dollaria. CardPlayer-lehti valitsi hänet vuoden 2005 "läpimurtopelaajaksi" (Breakthrough Player of the Year).

Elokuussa 2007 Graczin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,8 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

 WPT:n profiili

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Huugo Jalkanen

Huugo Felix Jalkanen (24. lokakuuta 1888 Koski Hl. – 22. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kriitikko, kääntäjä ja toimittaja. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1959.

Henkilöhistoria
Jalkasen vanhemmat olivat puutarhuri Ananias Jalkanen ja Emma Lind. Hän tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian maisteriksi 1914. Jalkanen toimi Uuden Suomen kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1926–1958, samoin kuin lehden kulttuuriosaston toimittajana vuodesta 1942.  Jalkanen kuului Suomen Kirjailijaliiton johtokuntaan vuosina 1929–1953 ja toimi sen sihteerinä 1940–1949. Jalkanen oli teatterilehti Naamion toimittaja 1930–1940 ja Yleisradion dramaturgi 1935–1942.  

Jalkasen puoliso oli opetusneuvos Hilma Jalkanen, o.s. Syvälahti. Heidät on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Heidän poikansa oli miekkailija Kauko Jalkanen, taikuri Jussi Jalkanen on puolestaan Kauko Jalkasen poika.

Kirjallinen tuotanto
Jalkanen käytti runoissaan vapaamuotoista mittaa jo vuonna 1912. Häntä pidetään tässä suhteessa uranuurtajana Suomessa, joskin hän käytti myös perinteisiä runomittoja vapaamuotoisten runojen rinnalla. Jalkasen tuotantoon sisältyy lisäksi näytelmiä ja kuunnelmien käsikirjoituksia. Hän myös suomensi useita teoksia.

Teokset
Kevät, runokokoelma. 1912
Rakkausuhri, runokokoelma. 1914
Jokamies, näytelmä. 1916
Elämän helle, runokokoelma. 1919
Musta nainen: piirteitä taiteilijan elämästä, romaani. 1919
Esseitä ja arvosteluja. 1919
Nuori Marius: viisinäytöksinen murhenäytelmä. 1920
Elämän viisautta. 1920
Pyhä yö: joulumysteriö. 1924. (musiikin sovittanut Armas Maasalo)
Prinsessa Cecilia, radiokuunnelma. 1936
Pyhä mysteeri, radiokuunnelma. 1940
Verisynti: kaksiosainen kilvoittelu hyvästä ja pahasta, elämästä ja kuolemasta, näytelmä. 1950
Kotipihlaja, kaksinäytöksinen näytelmä. 1952
Aavelaiva, radiokuunnelma. 1955.
Yösielu, viisinäytöksinen näytelmä. 1956

Palkinnot
Bergbomin kirjallisuuspalkinto, 1951
Suomen näyttämötaiteen kultainen kunniamerkki.

Lähteet
 Päijät-Häme wiki (Viitattu 5.8.2015)

Viitteet

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
 Suomentajat
 Suomalaiset käsikirjoittajat
 Suomalaiset dramaturgit
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
 Suomalaiset toimittajat
 Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Salomon Hannelius

Salomon Hannelius (alk. Hannuksela, 12. maaliskuuta 1722 Ilmajoki – 21. marraskuuta 1796 Ilmajoki) oli suomalainen rovasti ja Turun akatemian fysiikan dosentti.

Hanneliuksen vanhemmat olivat Hannukselan talon vävy ja talollinen Ilmajoella, lautamies Anders Pettersson (k. 1748) ja Margareta Karlsdotter. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1741. Hannelius valmistui filosofian maisteriksi 1745 Turun akatemiasta ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1747.

Hannelius oli Turun akatemian fysiikan dosenttina 1746. Hän oli Ilmajoella kirkkoherran apulaisena vuodesta 1747, vt. kirkkoherrana 1750–1754 ja kirkkoherrana vuodesta 1755. Hannelius sai rovastin ja kuninkaallisen hovisaarnaajan arvon 1777. Hän toimi saarnaajana pappeinkokouksessa Kokkolassa 1784.

Hannelius oli naimisissa vuodesta 1750 Ilmajoen kirkkoherran Gabriel Peldanin (1690–1750) tyttären Magdalena Peldanin (k. 1793) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kihlakunnantuomari Gabriel Hannelius, vuodesta 1785 Hanelles (1752–1803) ja Ilmajoella maanviljelijänä toiminut filosofian kandidaatti Salomon Hannelius, vuodesta 1785 Hanelles (1771–1843) joka oli perustamassa 1803 Ilmajoen maamiesseuraa.

Teoksia 
 Christillisen meidän autuudemma opin perustuxet lyhykäisisä kysymyxisä ja wastauxisa, nijn kuin ne, erinomattain rippi lapsille, sitte kuin he catechismuxensa opin auttawasti ulkoa ja sisäldä lukia taitawat, ensimmäisen walmistuxen alla Herran korkiast kallille ehtolliselle, lukkareilda ensin, ja sen jälken pappiudelta, taitaan edespidettää ja pandaa. Jotka yhteenkoottuina on ulosandanut S.H.. Wasasa, prändätty Georg Wilhelm Londicerildä. Kuningall. privil. kirjanpräntäjäldä, 1780 (Teos Dorian Kansalliskirjastossa)
 En synodal-predikan om Guds härliga låf, i anledning af Psalm. 57:8. Under preste-mötet i Österbottn d. 18 febr. 1784. Då XV artikelen af augsburgiska bekännelsen om ceremonierne afhandlades och war under ventilation, hållen uti Gamla Carleby stads kyrka, samt nu på fleres yttrade önskan och åstundan til trycket utgifwen, i samma korthet, som den då åhörarena blef förestäld, af Salomon Hannelius. Kongl. hof-predikant och probst i Ilmol. Wasa, tryckt af Georg Wilhelm Londicer, 1786
 Salomon Hanneliuksen pitämiä muistopuheita ; toimittanut Tapio Piirto. 2. korj. painos, Juuret-toimikunnan wanhojen weroluetteloiden selvitystyöryhmä, Koskenkorva 2004

Lähteet

Aiheesta muualla
Salomon Hannelius  (yksityishenkilön sivusto, lähteenä Eteläpohjalaisia elämäkertoja, 1963.)

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Ilmajoen historia
Vuonna 1722 syntyneet
Vuonna 1796 kuolleet
Marja-Leena Mikkola

Marja-Leena Mikkola (o.s. Pirinen, vuodesta 1963 oik. Salmi; s. 18. maaliskuuta 1939 Salo) on suomalainen kirjailija ja runoilija.

Mikkola suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1963. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin yliopiston kirjastossa ja Suomen Kirjailijaliiton toimistonhoitajana. Kirjailijanuransa hän aloitti novellikokoelmalla Naisia (1962). Hän oli 1960- ja 1970-luvun vaihteen tunnetuimpia vasemmistoradikaaleja kirjailijoita ja taistolaisen kulttuuriliikkeen näkyvimpiä henkilöitä.

Mikkola teki 1960-luvun lopulla paljon kabareetekstejä ja -lauluja. Hänen kokonaan tai osittain kirjoittamistaan kabareista tunnetuimpiin kuuluvat Orvokki, Laulu tuhannesta yksiöstä ja Sirkus Eurooppa. Hän on kirjoittanut puuvillateollisuudessa työskentelevistä naisista dokumenttiraportin Raskas puuvilla (1971). Mikkolan teos Menetetty lapsuus on tarina 17 venäläisestä, jotka joutuivat viettämään lapsuutensa tai nuoruuteensa Suomen Itä-Karjalan miehityshallinnon 1941–1944 ylläpitämillä venäläisperäiselle väestölle tarkoitetuilla keskitysleireillä.

Mikkola on käsikirjoittanut Mikko Niskasen elokuvat Käpy selän alla (1966) ja Lapualaismorsian (1967) sekä kirjoittanut dialogin Erkko Kivikosken esikoiselokuvaan Kesällä kello 5 (1963). Hän on suomentanut Anna Ahmatovan, Osip Mandelštamin, Boris Pasternakin, Sylvia Plathin, Dylan Thomasin ja William Shakespearen runoja sekä muun muassa italialaista proosaa. — Mikkolalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2001.


Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Raskasta ja keveää: Lauluja aikuisille ja lapsille 1965–2015. Partuuna 2017. ISBN 978-952-68533-5-2

Palkintoja 
 Kalevi Jäntin ja J. H. Erkon palkinnot 1963 esikoisteoksesta Naisia.
 Jussi-patsas 1966 elokuvakäsikirjoituksesta Käpy selän alla.
 Eino Leinon palkinto 1967.
 Tietokirjallisuuden valtionpalkinto 1972 dokumenttiteoksesta Raskas puuvilla.
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1973 novellikokoelmasta Lääkärin rouva.
 Lastenkirjallisuuden valtionpalkinto 1978 lastenromaanista Anni Manninen ja 1985 lastenromaanista Jälkeen kello kymmenen.
 Nuorisokirjailijoiden palkinto 1988 sadusta Ketun luona kuussa.
 Suomi-palkinto 1999.
 Venäjän federaation tunnustusmitali 2008 venäläisen runouden suomentamisesta.
 Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2016
 Pro Finlandia -kunniamerkki 2017

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marja-Leena Mikkolan haastattelu vuodelta 1968. Ylen elävä arkisto.
 Marja-Leena Mikkolan haastattelu vuodelta 1969. Ylen elävä arkisto.
 Mäkeläinen, Niina: Menneisyys on äänekäs Kiiltomato.net. 15.2.2002. (Arvio teoksesta Mykkä tytär.)
 Alanko, Aki: Kirjailija antaa äänen suomalaisten keskitysleirien vangeille Kiiltomato.net. 27.4.2007. (Arvio teoksesta Menetetty lapsuus.)
 
 

SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Eino Leinon palkinnon saajat
Pro Finlandia -palkitut
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Rautaneito (albumi)

Rautaneito on Maj Karman Kauniiden Kuvien neljäs pitkäsoitto. Se ilmestyi 19. lokakuuta 2001 Megamanian kautta. Levyllä vierailevat Jussi Reunamäki, Marika Paaso, Kimmo Gröhn, Pemo Ojala ja Timo Roiko-Jokela. Levyn nauhoituksissa nauhoitettiin myös neljä levylle päätymätöntä kappaletta. Niistä ”Rautaneito”, jonka piti alun perin olla levyn päätösraita, ilmestyi seuraavana vuonna Rocktähti-singlellä ja uusi versio yhtyeen ensimmäisen levyn kappaleesta ”Kun lapset aamulla heräsivät” Romanssi-singlellä, jolla on myös Rautaneito-albumin kappale ”Taivaanvuohi”. Kaksi levylle päätymätöntä raitaa, ”Heidi sanoo” ja ”Karate”, ovat vielä julkaisematta. Singleraidoista on ilmestynyt myös musiikkivideot, ”Romanssi” Jari Lähteisen ja ”Rocktähti” Tuukka Temosen ohjaamana. Myös ”Taivaanvuohesta” on tehty demovideo, jonka ohjasi Jorma Polakki. ”Kielto” on rock-versio samannimisestä kappaleesta, joka alun perin ilmestyi yhtyeen Rinta-singlellä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Herra Ylppö – laulu
 Häiriö Piirinen – kitara, taustalaulu, äänittäjä
 J. Savolainen – rummut
 V.V.V. – basso
 Kanttori Väyrynen – valot

Vierailevat muusikot 
 Jussi Reunamäki
 Kimmo Gröhn
 Marika Paaso
 Pemo Ojala
 Timo Roiko-Jokela

Muut tekijät 
 Ahti Impola – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Björn Engelmann – masteroija

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi: 
 Mesta.net:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Rautaneito discogs.com -sivustolla

Maj Karman albumit
Vuoden 2001 albumit
Peter Lundblad

Gustaf Peter Lundblad (26. elokuuta 1950 Södermanland – 22. joulukuuta 2015) oli ruotsalainen muusikko ja lauluntekijä.

Lundblad aloitti uransa tuntemattomassa ruotsalaisessa Neil Youngin inspiroimassa The Most Remarkable Nailband -yhtyeessä, jossa myös Lasse Tennander oli osallisena muun muassa sanoittajana. Sen jälkeen he kokosivat Duga-yhtyeen, mutta Tennander jätti yhtyeen pian.

Omien kirjoitusprojektiensa lisäksi hänet palkattiin usein studiokitaristiksi ja kuorolaulajaksi. Vuonna 1980 häneltä ilmestyi hitti, ”Ge apan i dig en chans”. Albumi, jolla kappale oli, oli alun perin nimeltään Musik i mitt öra, mutta sen nimeksi vaihtui myöhemmin Jag tänker på dom ibland.

Vuonna 1986 Lundbladilta ilmestyi ”Ta mig till havet”, josta tuli suuri hitti. Sitä lauletaan joka vuosi Allsång på Skansen -yhteislaulutilaisuudessa. Silja Line käytti kappaleen kertosäkeestä muokattua lausetta mainoksessaan, mikä johti oikeustoimiin. Oikeus määräsi, ettei Silja Line saanut käyttää lausetta mainoksissaan. Lisäksi se joutui maksamaan toiselle osapuolelle, Universal Music Publishing Aktiebolagille ja Lundladille, korvauksia sekä joutui korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa.

Lundbland soitti muun muassa Magnus Ugglan albumilla Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt kitaraa.

Diskografia
 1973 – Öga för öga
 1974 – Seaweed Garlands
 1979 – Club Öken
 1981 – Jag tänker på dom ibland
 1983 – Lugn extas
 1986 – Ta mej till havet
 1988 – Härliga liv
 1994 – Samlad 1981–1994
 1997 – Allt betyder allt
 1998 – Bortom havet
 2003 – Språnget

Lähteet

Ruotsalaiset muusikot
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Herkko Hietanen

Herkko Aleksi Hietanen (s. 29. elokuuta 1978 Helsinki) on helsinkiläinen teknologiaoikeuteen erikoistunut lakimies. Hän on toiminut yhtenä EFFI ry:n perustajana sekä aktiivina ja Suomen Creative Commons -hankkeen vetäjänä. Hietanen sai julkisuutta vuonna 2005 ravintola Lehtovaaran uhatessa häntä yli 80 000 euron korvausvaatimuksilla Hietasen laitettua ravintolaa koskevan reklamaation verkkoon. Hietanen on osakas Turre Legal -toimistossa. Hietanen osallistui Finreactoria koskevaan oikeudenkäyntiin vastaajien avustajana. Turre Legal on pieni yritys. 

Hietanen toimi TVkaistan ulkopuolisena oikeudellisena avustajana ja sai tässä roolissa poikkeuksellisesti syytteen tekijänoikeusrikoksesta ja törkeästä petoksesta kuten päämiehensäkin. 

Molemmat osapuolet olivat 2015 tyytymättömiä käräjäoikeuden tuomioon ja hakivat muutosta hovioikeudesta. 

Hietanen on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri ja kauppatieteen tohtori.

Teoksia
 Community Created Content., 2007, ISBN 978-952-99834-0-7

Lähteet

Aiheesta muualla
 Turre Legal. Lakiasiaintoimisto.
 CopyFraud – Herkko Hietasen blogi.
 Oikeuden edessä – Turre Legalin yhteisblogi, johon myös Herkko Hietanen kirjoittaa.

Suomalaiset juristit
Suomalaiset oikeustieteilijät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
ZP Theart

ZP ”Zippy” Theart (s. 22. tammikuuta 1975 Clanwilliam, Etelä-Afrikka) on Eteläafrikkalainen laulaja. Hän on ollut jäsenenä yhdysvaltalaisessa hard rock -yhtye Skid Row:ssa ja sitä ennen brittiläisessä power metal -yhtyeessä DragonForce.

Alkuajat
Theart sanoo, ettei muista tarkkaan, milloin hänen lauluharrastuksensa alkoi; hän on laulanut siitä asti kuin muistaa. Hänellä on paljon kokemusta erilaisista musiikkityyleistä, sillä hän on tehnyt musiikkia bluesista ja thrashista rockiin ja metalliin. Theart on kertonut musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Bon Jovin, Metallican, Helloweenin, Iron Maidenin, Judas Priestin, Megadethin, Skid Row’n, Teslan sekä kaiken, jossa on mukavat melodiat ja joka soitetaan oikeilla soittimilla.

DragonForce
Theart otettiin DragonForceen, kun yhtyeen kitaristit Herman Li ja Sam Totman näkivät hänen ilmoituksensa Metal Hammer -lehdessä. Li on jälkeenpäin sanonut, että hän oli ”ensimmäinen, joka pystyi laulamaan sen, mitä sanoi pystyvänsä”. Theart erosi kuitenkin DragonForcesta maaliskuussa 2010, koska halusi keskittyä hänen omiin projekteihinsa. Hän on esiintynyt Totmanin sivuprojektissa Shadow Warriors. Hänen kerrotaan myös soittelevan satunnaisesti akustista kitaraa.

Skid Row
Theart liittyi Skid Row:hun vuonna 2016 Johnny Solingerin jälkeen. Hän lähti yhtyeestä helmikuussa 2022, mutta kumpikaan osapuoli ei ole kommentoinut asiaa sen koommin. Hänen korvaajakseen tuli ruotsalainen Erik Grönvall.

Lavaesiintyminen
Theart tunnetaan erittäin laajasta äänivalikoimastaan. Hän osaa laulaa erittäin korkealta ja puhtaasti, mutta häneltä onnistuu myös matalalta laulaminen. Hänellä on lavalla esiintyessään äärettömästi energiaa ja hän itse sanoo kiroilun olevan hänen ”signature penis movensa”, mikä voi olla osa syynä siihen, etteivät alle 15-vuotiaat pääse joillekin keikoille.

Eteläafrikkalaiset laulajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Millaun maasilta

Millaun maasilta () on vinoköysisilta, joka ylittää Tarn-joen laakson lähellä Millauta eteläisessä Ranskassa Aveyronin departementissa. Sillan suunnitteli brittiläinen arkkitehti Norman Foster yhteistyössä ranskalaisen siltainsinöörin Michel Virlogeux’n kanssa. Millaun maasilta oli valmistuessaan maailman korkein ajoneuvoilla ylitettävä silta. Sillan korkein kohta yltää 343 metriin – hiukan korkeammalle kuin Eiffelin torni, Empire State Building on vain 38 metriä korkeampi. Viralliset avajaiset olivat 14. joulukuuta 2004, liikenteelle silta avattiin kaksi päivää myöhemmin. Silta on osa A75-moottoritietä, joka yhdistää Clermont-Ferrandin Pézenasiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Ranskan sillat
Vinoköysisillat
Aveyron
Maasillat
Mississippi John Hurt

John Smith Hurt (3. heinäkuuta tai 8. maaliskuuta 1892 Teoc, Mississippi – 2. marraskuuta 1966 Grenada, Mississippi), oli yhdysvaltalainen blues-laulaja ja -kitaristi.

John Hurt eli lapsuutensa Mississippin Avalon-nimisessä pikkukylässä, jossa hän oppi kitaransoiton yhdeksänvuotiaana. Hän soitti nuorena ahkerasti tanssipaikoissa sekä huvikseen ystäviensä kanssa. Hänen varhainen yhteistyökumppaninsa oli viulunsoittaja Willie Narmour. Kun Narmour oli vuonna 1928 voittanut levytysmahdollisuuden OKeh Records -yhtiölle ykköspalkintona viulunsoittokilpailusta, hän suositteli OKehille myös John Hurtia. Tällöin Hurt pääsi levyttämään kahdessa sessiossa. Yhteensä materiaalia nauhoitettiin runsaat puoli tuntia. Levyjen kanteen liitettiin Hurtin nimen eteen sana ”Mississippi”, jonka arveltiin lisäävän myyntiä. Joka tapauksessa levyjen myynti jäi vähäiseksi ja OKeh Records meni muutenkin konkurssiin 1930-luvun laman aikana. Hurt palasi Avalonin kylään toimien maataloustöiden parissa samalla jatkaen kuitenkin musisointia juhlissa ja tanssiaisissa.

Vuonna 1963 kansanmusiikintutkija Tom Hoskins lähti etsimään John Hurtia kuultuaan tämän vanhat levyt. Eräässä kappaleessa Hurt laulaa kotipaikkansa olevan Avalon, ja tämän perusteella Hoskins onnistui löytämään Hurtin. Hän joutui kuitenkin turvautumaan vuodelta 1878 peräisin olevaan karttaan, koska Avalonin nimi oli pyyhitty pois uudemmista kartoista. Hurtin soitto- ja laulutaidot olivat ennallaan, ja hän lähti Hoskinsin mukaan Washingtoniin. Näin Hurt pääsi vihdoin esiintymään suurelle yleisölle. Elettiin suuren kansanmusiikkibuumin aikaa, joten Hurtin bluesia ja countryä yhdistelevä tyyli upposi nuoriin ihmisiin hyvin, ja esiintymisiä riitti paljon. Hurt myös pääsi levyttämään uudestaan, ja näin syntyi muutamia uusia levyjä Vanguard Recordsille vuoden 1928 levytysten jatkoksi. Hurt päätyi myös Johnny Carsonin vieraaksi television suosittuun Tonight Show'''hun. Hurt kuitenkin kuoli jo vuonna 1966 74-vuotiaana.

Mississippi John Hurtin musiikki poikkeaa muista kuuluisimmista country blues -artisteista tyyliltään. Hänen soittotyylissään sormet soittavat yleensä alati juoksevaa taustakuviota. Hän ei käyttänyt slidea. John Hurtin lauluääni on hento, ja hänen laulumelodiansa muistuttavat paljon folk- tai country-kappaleita.

Vuonna 2009 Mississippi John Hurtin albumi Today!'' (1966) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mississippi John Hurt Museum
 Illustrated Mississippi John Hurt diskografia
 Video Mississippi John Hurtin hautapaikalta

Yhdysvaltalaiset bluesmuusikot
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Pentti Mäki-Hakola

Pentti Matti Mäki-Hakola (11. tammikuuta 1929 Nurmo – 20. syyskuuta 1996 Nurmo) oli suomalainen kokoomuksen kansanedustaja ja valtiopäiväneuvos. Hän edusti Vaasan läänin vaalipiiriä 1966–1995. Kokoomuksen oikeistoon muun muassa Tuure Junnilan ja Eero Lattulan ohella luettu Mäki-Hakola oli presidentin valitsijamies 1968, 1982 ja 1988. Hän oli ammatiltaan piiri-insinööri.

Myös hänen poikansa Pertti Mäki-Hakola on ollut kokoomuksen kansanedustaja Vaasan vaalipiiristä.

Aiheesta muualla 
 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansanedustajat
Nurmon kunnanvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Suomalaiset maanmittarit
Suomalaiset insinöörit
Valtiopäiväneuvokset
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Tapani Bagge

Juha Tapani Bagge (s. 2. lokakuuta 1962 Kerava) on suomalainen kirjailija.

Bagge valmistui ylioppilaaksi Nikkarin lukiosta vuonna 1981. Hän on käynyt sekalaisia elokuva- ja tv-käsikirjoituskursseja. Bagge on kirjoittanut päätoimisesti vuodesta 1983.

Bagge on julkaissut lukuisia romaaneja, näytelmiä, sarjakuvakäsikirjoituksia, kuunnelmia, yli 30 Finnwest-kioskikirjaa ja televisiosarjojen käsikirjoituksia sekä Jerry Cotton -tarinoita. Hän on myös suomentanut lukuisia rikosromaaneja. Bagge on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.

Palkinnot ja ehdokkuudet 
 Topelius-palkintoehdokkuus 1998 teoksesta Aleksin intiaanisyksy
 Hämeen liiton kulttuuritunnustuspalkinto 2005 koko tuotannosta
 Arvid Lydecken -palkinto 2005 lastenkirjasta Kylässä
 Laivakello-palkinto 2006 koko nuortenkirjatuotannosta
 Vuoden johtolanka -palkinto 2007 rikosromaanista Musta taivas
 Finlandia Junior -palkintoehdokkuus 2010 teoksesta Maalla
 Hämeenlinnan kaupungin kulttuuripalkinto 2013
 Hämeen taidepalkinto 2015
 HelMet-kirjallisuuspalkintofinalisti 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus
 Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokas 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus 
 Runeberg Junior -kunniakirja 2019 lastenromaanilla Aavehevosen arvoitus
 Punni-palkinnon kunniamaininta 2019 lastenromaanista Aavehevosen arvoitus
 Runeberg Junior -palkinto 2020 lastenromaanilla Katoava muumio
 Seesam-palkinto 2021

Tuotanto

Rikosromaanit 
Hämeenlinna noir
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Väinö Mujunen
 
 
 
 
 
 
 

Onni Syrjänen
 
 
 

Elviira Noir
 
 
 

Muut

Muut romaanit

Novellikokoelmat

Nuortenromaanit
Aki Korhonen
 
 

Etsivätoimisto Musta koira
 
 
 

Juha & Ola
 
 
 
 
 

Muut

Lastenkirjat
Aleksi
 
 
 

Urho
 
 
 
 
 
 
 

Kaisa
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Apassit
 
 
 
 
 

Ukulele-etsivä Nina

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tapani Baggen kotisivut
 Tapani Bagge Dekkarinetissä
 Tapani Bagge haastattelussa, Kirjastokaista-video 23.10.2009.
 Bagge Aristoteleen kantapää -radio-ohjelmassa Yle Areena. 4.7.2012.
 Väliaho, Tuomo: Murhatehdas havaijipaidassa Helsingin Sanomat 2.10.2012.

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset rikoskirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Jim Marurai

Jim Marurai (9. heinäkuuta 1947 – 4. marraskuuta 2020) oli cookinsaarelainen poliitikko ja saarten pääministeri 14. joulukuuta 2004 – 29. marraskuuta 2010.

Jim Marurai kuului edeltäjänsä Robert Woontonin tavoin demokraattipuolueeseen. 

Marurai oli kotoisin Mangaialta. Hän valmistui Otagon yliopistosta Uudessa-Seelannissa. Parlamentti valitsi Marurain pääministerin virkaan äänin 14–9. 

Jim Marurai olo Cookinsaarten seitsemäs pääministeri. Hänen vaimonsa Tuaine menehtyi syöpään Uudessa-Seelannissa syyskuussa 2005 56 vuoden iässä.

Lähteet 

Cookinsaarten pääministerit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Keith Tkachuk

Keith Matthew Tkachuk (s. 29. maaliskuuta 1972 Melrose, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi vasemman laidan hyökkääjänä NHL:ssä. Hänen poikiansa ovat Matthew ja Brady Tkachkuk.

Ura 

Tkachuk siirtyi vuonna 1992 NHL-joukkue Winnipeg Jetsiin. Kaudella 1992–1993 Tkachuk teki 28 maalia ja hänelle tuomittiin 201 jäähyminuuttia. Jo seuraavalla kaudella hänestä tehtiin joukkueen kapteeni. Kausilla 1995–1996 ja 1996–1997 Tkachukista tuli yksi liigan huippupelaajista, ja hän teki yli 50 maalia molemmilla kausilla. Tkachukista tuli toinen amerikkalaispelaaja, joka on onnistunut tekemään kahdesti yli 50 maalia. Ensimmäinen oli Pat Lafontaine.

Winnipeg Jetsin muutettua Phoenixiin Tkachuk jatkoi uraansa hyvin myös Phoenix Coyotesissa ja auttoi omalla pelityylillään joukkuetta eteenpäin. 

Tkachuk siirtyi kaudella 2000–2001 St. Louis Bluesiin. Kauden 2006–2007 lopulla, hieman ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, hän siirtyi Atlanta Thrashersiin. Kuitenkin kauden jälkeen, kesällä 2007, hän palasi St. Louisiin. Tkachuk lopetti uransa kauden  jälkeen. Hän pelasi NHL:ssä kaikkiaan 18:lla kaudella.

Tkachuk on saavuttanut alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1992, Yhdysvaltain maajoukkueessa hän on saavuttanut World Cupin voiton vuonna 1996 ja olympiahopeaa Salt Lake Citystä vuonna 2002.

Yksityiselämä 
Tkachuk on äitinsä puolelta amerikanirlantilainen. Tkachuk on todennut, että hänen isänpuoleinen sukunsa on joko Venäjältä, Ukrainasta tai Puolasta. Tom Fitzgerald on Tkachukin serkku äidin puolelta.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Winnipeg Jetsin (1972–1996) varaamat pelaajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Iranin vaakuna

Iranin vaakuna on Iranin kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä vuoden 1980 vallankumouksesta lähtien. Sen on suunnitellut Hamid Nadimi. 

Symboli koostuu neljästä kuunsirpistä ja miekasta. Kuunsirpit muodostavat tyylitellyn version arabiankielisestä sanasta Allah, ﺍﷲ.
Kuvan viisi osaa symboloivat islamin viittä peruspilaria.

Valtioiden vaakunat
Vaakuna
Legend II

Legend Part II on yhdysvaltalaisen Saviour Machine -yhtyeen toinen osa neljän CD:n Legend-trilogiassa, "maailmanlopun epävirallisessa soundtrackissa". Levy julkaistiin vuonna 1998 Massacre Recordsin kautta ja vuonna 2007 Saviour Machine julkaisi levystä kahden CD:n erikoisversion, jota painettiin vain 300 kappaletta. Jokainen kappale on käsin numeroitu sekä yhtyeen johtohahmon, Eric Claytonin, allekirjoittama. Toinen CD käsittää lähinnä alkuperäisiä midi programming -kappaleita.
Levyn kansivihkoista on kaksi eri versiota, koska jakelija Diamante Music Group käski yhtyettä sensuroimaan Yhdysvaltain markkinoille menevistä vihkoista kaksi kuvaa. Eurooppalaisessa versiossa tätä sensurointia ei ole tehty.


Yhtyeen kokoonpano albumilla 
 Eric Clayton - laulu
 Jeff Clayton - sähkö- ja akustiset kitarat
 Charles Cooper - bassokitarat
 Jayson Heart - rummut, lyömäsoittimet
 Nathan van Hala - piano, syntetisaattorit

Kappaleluettelo 

 "The Covenant" (8:50)
 "The Whore of Babylon" (5:17)
 "Legend II:I" (1:28)
 "The False Prophet" (3:58)
 "Mark of the Beast" (4:03)
 "Antichrist II: The Balance of Power" (8:00)
 "World War III - The Final Conflict II" (3:57)
 "Behold a Pale Horse" (3:53)
 "The Martyrs Cry" (4:29)
 "The Promise" (10:35)
 "The Sixth Seal" (4:55)
 "Legend II:II" (1:31)
 "The Holy Spirit" (1:42)</small>
 "The Bride of Christ" (4:10)
 "Rapture: The Seventh Seal" (6:56)
 "War In Heaven - The Second Fall" (5:41)

300 kappaleen rajoitettu painos 

 The Covenant (Original Midi Programming - 1997)
 New World Order (Original Mix - 1998)
 The Whore of Babylon (Original Midi Programming - 1997)
 Mark of the Beast (Original Midi Programming - 1997)
 Antichrist II: The Balance of Power (Original Midi Programming - 1997)
 World War III - The Final Conflict II (Original Midi Programming - 1997)
 Behold a Pale Horse (Classical Mix - 1998)
 The Martyrs Cry (Original Midi Programming - 1997)
 The Promise (Original Midi Programming - 1997)
 The Sixth Seal (Original Midi Programming - 1997)
 War In Heaven - The Second Fall (Original Midi Programming - 1997)
 New World Order 2007 (Extended Arrangement & Mix - 2007)

Singlet 

 Behold a Pale Horse (1998)

Vuoden 1998 albumit
Saviour Machinen albumit
Kinseyn asteikko

Kinseyn asteikko on Alfred Kinseyn kehittämä asteikko, jolla pyritään mittaamaan yksilön seksuaalista suuntautumista. Asteikko julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1948. Kinseyn asteikko on herättänyt kritiikkiä ja on väitetty, että Kinsey yritti tarkoituksella suurennella homoseksuaalisuuden yleisyyttä.

Asteikko 
Kinsey uskoi, että ihmiset eivät jakaudu yksinomaisesti hetero- ja homoseksuaaleihin. Asteikon arvo 0 kuvaa täyttä heteroseksuaalisuutta ja arvo 6 täyttä homoseksuaalisuutta ja kaikki näiden väliltä jonkinasteista biseksuaalisuutta:

Kinseyn raporttien mukaan 11,6 prosenttia 20–35-vuotiaista valkoisista miehistä on yhtäläisesti hetero- ja homoseksuaalisia, eli he sijoittuvat Kinseyn asteikolla arvolle 3.

Katso myös
 Bi-curious
 Biseksuaalisuuden häivyttäminen

Lähteet
 Kinsey, A. C. et al. 1948. Sexual Behavior in the Human Male.
 Kinsey, A. C. et al. 1953. Sexual Behavior in the Human Female. (Suomennos Naisen sukupuolinen käyttäytyminen, 1954.)

Viitteet 

Seksuaalinen suuntautuminen
Seksologia
Biseksuaalisuus
Asteikot
Sinopin maakunta

Sinopin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Sinopin maakunta sijaitsee Pohjois-Turkissa Mustanmeren rannalla.
Maakunnan  pääkaupunki on Sinop. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 204 133.

Sinopin naapurimaakuntia ovat Kastamonu, Çorum ja Samsun.

Piirikunnat 
Ayancık
Boyabat
Dikmen
Durağan
Erfelek
Gerze
Saraydüzü
Sinop'''
Türkeli

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Sinop

Sinop on kaupunki Turkissa Mustanmeren rannalla. Se on Sinopin maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku on 37 000 ja sen muodostamassa piirikunnassa asuu yhteensä 55 000 asukasta.

Historia

Esihistoria 

Historiallisesti Sinop tunnetaan nimellä Sinope. Heettiläiset rakensivat Sinopen (heetiksi Sinuwa) satamakseen. Heettiläisvaltakunnan tuhouduttua kaupunki hylättiin pikkuhiljaa.

Antiikki 

Miletoksesta tulleet kreikkalaiset asuttajat perustivat paikalle Sinopen siirtokunnan 600-luvulla eaa. Se oli Miletoksen ensimmäinen ja tärkeimpiä siirtokuntia Mustallamerellä. Antiikin aikana seutu oli Paflagonian maakuntaa. Sinope oli merkittävä satama, joka sijaitsi Eufrat-joen ja Mustanmeren yhdistäneen karavaanireitin päätepisteessä. Kaupungin kauppa kukoisti erityisesti 500–300-luvuilla eaa.

Kaupunki piti pitkään pintansa persialaisia vastaan, mutta vallattiin 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuren valtakauden jälkeen Mithridates I perusti Pontoksen valtakunnan Sinopen itäpuolelle. Vuonna 183 eaa. Pontoksen Farkanes I valloitti Sinopen ja teki siitä pääkaupunkinsa. Roomalaiset liittivät Sinopen valtakuntaansa vuonna 70 eaa., ja Julius Caesar perusti sinne roomalaisen siirtokunnan vuonna 47 eaa. Alue jäi Rooman hajottua osaksi Bysantin valtakuntaa.

Kaupungista olivat kotoisin muun muassa Pontoksen hallitsija Mithridates VI, kyynikkofilosofi Diogenes Sinopelainen ja gnostilainen opettaja Markion.

Myöhempi historia 

Sinope pysyi Bysantin valtakunnan hallussa aina vuoteen 1204. Neljännen ristiretken jälkeen Paflagoniaan syntyi Trebizondin keisarikunta, jonka hallinto alueella kesti vain kymmenen vuotta, kun vuonna 1214 Rūmin seldžukit valloittivat Paflagonian. Sinopesta tuli itsenäinen emiraatti seldžukkien romahduttua 1301 (kts. Candaroglu). Osmanien hallintaan kaupunki siirtyi vuonna 1458.

Marraskuussa 1853 Krimin sodan alkuvaiheessa Sinopin edustalla käytiin merkittävä Sinopin meritaistelu, jossa venäläiset tuhosivat turkkilaisen frigattieskaaderin. Tämä sai Britannian ja Ranskan julistamaan sodan Venäjälle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit
Janne Mannonen

Janne Mannonen (s. 22. helmikuuta 1971 Savonlinna) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan YUP-yhtyeen rumpalina ja taustalaulajana (vuodesta 1991). 

Mannonen tehnyt yhteistyötä muun muassa Siunatun hulluuden, CMX:n ja Eläkeläisten kanssa. 

Mannonen vaikuttaa nykyään Rämlord-yhtyeessä.

Lähteet 

Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset rumpalit
YUP:n jäsenet
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Damage: The Sadistic Butchering of Humanity

Damage: The Sadistic Butchering of Humanity on Suomi-Peli-ryhmän kehittämä ammuntapeli, joka julkaistiin sharewarena Amigalle vuonna .

Pelaaja ohjaa pelihahmoa sivultakuvatussa kaupungissa tavoitteenaan eliminoida kaikki vastaantulijat.

Juoni 
Presidentin menestynyt ja lupaava poika Michael Modelcitizen katoaa. Neljän vuoden etsintöjen jälkeen hänen todetaan olevan kuollut ja hänelle järjestetään hautajaiset. Hautajaispäivänä Mike Massacre herää hullun tiedemiehen koekammiossa. Mike on menettänyt muistinsa eikä tiedä kuka hän on tai missä hän on. Pelin tavoitteena on eliminoida kaikki vastaantulijat.

Kehitys 

Damagen kehittäneen tiimin jäsenet olivat alun perin irtautuneet The Crux -demoryhmästä. Jyrki Sinivaara, Olli-Pertti Kojo ja Jani Finér alkoivat kehittää peliä Amigalla / Atari ST:llä ohjelmoitujen tikku-ukkojen ympärille. Kojo ideoi sivultakuvatun kaupungin ja teki hahmografiikat. Sinivaara toimi pelin ohjemoijana ja Finér graafikkona sekä säveltäjänä. Kehitykseen meni neljä vuotta. Yhdessä vaiheessa pelillä oli myös hollantilainen jakelija.

Kehittäjätiimi on perustellut pelin väkivaltaisuutta sillä, että he halusivat tehdä pelin, ”jota kukaan ei kehtaisi tehdä”. Peli oli viimeinen suomalainen Amigalle kehitetty peli. 

Vuonna 2013 pelistä tehtiin uusintaversio Windowsille. Peli hyväksyttiin vuonna 2016 Steamin Greenlight-ohjelman kautta julkaistavaksi Steamissa.

Vastaanotto 
Pelin julkaisussa CU Amigan päätoimittaja piti Damagea idealtaan sairaana. Vice-lehden mukaan Damage on yksi Amigan huomattavimmista gore-peleistä, ja sen voi nähdä edelläkävijänä Hotline Miamille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelin kotisivu (vanhentunut linkki)
 Pelin Steam-sivu
 

Vuoden 1996 videopelit
Amiga-pelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Ampumapelit
Steam Greenlight -pelit
NHL:n varaustilaisuus

NHL:n varaustilaisuus () on vuotuinen tapahtuma, jossa NHL-organisaatiot varaavat oikeudet vapaana oleviin nuoriin pelaajiin. Tilaisuus järjestetään kesäkuussa tai heinäkuussa NHL-kauden päätteeksi ja se kestää nykyään kaksi päivää.

Varaustilaisuudessa on seitsemän kierrosta. Varausjärjestys sovitaan painotetussa arvonnassa, jossa NHL:ssä viimeiseksi sijoittuneella joukkueella on paras mahdollisuus saada ensimmäinen varausvuoro. Käännetyn järjestyksen tavoitteena on pitää liiga tasaisena. Varattavan pelaajan tulee täyttää 18 vuotta viimeistään 15. syyskuuta varausvuonna, ja Pohjois-Amerikkalaisen pelaajan ollessa kyseessä, ei pelaaja saa olla yli 20-vuotias varausvuoden loppuun mennessä. Tilaisuudessa NHL-joukkueet huutavat vuorollaan valitsemansa pelaajan. Järjestys ei kuitenkaan välttämättä ole sama kuin arvonnan jälkeen, sillä joukkueilla on mahdollisuus myös kaupata vuorojaan yhdessä pelaajien kanssa.

Ensimmäinen varaustilaisuus järjestettiin vuonna 1963. Alkujaan tapahtuma oli nimeltään "Amateur Draft", mutta vuonna 1979 nimeksi tuli "Entry Draft", jotta myös NHL:n kanssa kilpailleissa sarjoissa pelanneet ammattilaiset voisivat tulla varatuiksi (lähinnä lopettaneen WHA-liigan takia). Ennen varaustilaisuuden käyttöönottoa NHL sponsoroi suoraan juniorijoukkueita ja hankki uusia pelaajia sitä kautta, mistä käytännöstä luovuttiin vuodesta 1969 alkaen -- ennen tätä varaustilaisuudessa varattiin pelaajia, jotka eivät siihen mennessä olleet saaneet NHL-sopimusta. Vuodesta 1980 asti yleisö on päässyt tilaisuuteen, kun aiemmin se järjestettiin suljettujen ovien takana. Vuonna 1984 Canadian Broadcasting Corporation televisioi tapahtuman ensimmäistä kertaa.

Vuoden 1983 varaustilaisuutta lukuun ottamatta kaikki NHL:ssä mukana olevat joukkueet ovat osallistuneet kaikkiin varaustilaisuuksiin. 1983 St. Louis Blues jättäytyi pois varaustilaisuudesta, koska joukkueen omistajien ja NHL:n välit olivat tulehtuneet sen jälkeen, kun NHL oli estänyt joukkueen myymisen Saskatooniin.

Katso myös 

 Luettelo NHL:n ykkösvarauksista
 Luettelo NHL:ään varatuista suomalaisista
 NHL:n täydennysvaraus
 Laajennusvaraus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Varaustilaisuuden viralliset sivut 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Veli-Pekka Ketola -palkinto

Veli-Pekka Ketola -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain runkosarjan pistepörssin voittajalle myöntämä tunnustuspalkinto. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin kaudella 1977–78, mutta nykyisen nimensä se sai vuonna 1995 kunnianosoituksena hyökkääjä Veli-Pekka Ketolalle.

Palkinnon saajat

 *Edelleen voimassa oleva yhden kauden piste-ennätys

Lähteet

Aiheesta muualla
 Veli-Pekka Ketola -palkinto SM-liigan sivuilla 

Jääkiekon SM-liigan palkinnot