joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Michoacán

Michoacán (koko nimi Michoacán de Ocampo) on osavaltio Meksikossa. Se sijaitsee Tyynen valtameren pohjoisrannikolla. Osavaltion pinta-ala on 59 864 neliökilometriä ja asukasluku noin 4,6 miljoonaa (2014). Michoacánin pääkaupunki on Morelia, joka tunnettiin aiemmin nimellä Valladolid. Osavaltio jakautuu 113 kuntaan. 19. syyskuuta 1985 Michoacánissa tapahtui magnitudin (Mw) 8,0 maanjäristys, jossa kuoli arviolta 6 000 – 30 000 ihmistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Morelos

Morelos on osavaltio Meksikossa. Sen pinta-ala on 4 893 neliökilometriä, joten se on valtion toiseksi pienin osavaltio. Morelosin pääkaupunki on Cuernavaca. Osavaltion asukasluvuksi arvioitiin vuonna 2014 noin 1,9 miljoonaa.

Morelos sijaitsee Meksikon etelä-keskiosassa, jota kutsutaan maan vilja-aitaksi. Sielä kasvatetaan neilikoita ja muita kukkia vientiin, sekä maissia, tomaatteja ja avokadoja.  Osavaltion pohjois- ja itäosat ovat vuoristoisia. Morelosin luoteisosassa on kolmen kraatterijärven ympärille perustettu Lagunas de Zempoalan kansallispuisto. Osavaltiossa on viisi muutakin kansallispuistoa.

Lähteet 

Meksikon osavaltiot
Nayarit

Nayarit on osavaltio Meksikon länsiosassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Sinaloa, Zacatecas, Durango ja Jalisco. Lännessä Nayarit rajoittuu Tyyneen valtamereen. Osavaltion pääkaupunki on Tepic. Nayaritiin kuuluvat mm. Mexcaltitánin ja Islas Tres Maríasin saaret. 

Osavaltion pinta-ala on 27 815 neliökilometriä ja asukasluku noin 1,2 miljoonaa (2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Nuevo León

Nuevo León on osavaltio Meksikossa. Sen pääkaupunki on Monterrey. Osavaltion pinta-ala on 64 220 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin viisi miljoonaa. Osavaltio jakautuu 43 kuntaan. 

Nuevo León sijaitsee Yhdysvaltojen vastaisella rajalla. Sen naapuriosavaltioita ovat Tamaulipas idässä, San Luis Potosí etelässä sekä Zacatecas ja Coahuila lännessä. Osavaltion poikki kulkee Sierra Madren vuorijono. Vuorten pohjoispuolella on Rio Granden laakea jokilaakso, jonka kuiva ilmasto suosii vain kaktuksia ja pensaikkoa.

Nuevo Leónin maisemassa on vuoria, luolia, rotkoja, kanjoneita ja vesiputouksia. Ne houkuttelevat matkailijoita kiipeilemään ja vaeltamaan.

Nuevo León on Meksikon rikkainta aluetta ja siellä sijaitsevalla San Pedro Garza Garcíalla on latinalaisen Amerikan kaupungeista korkein bruttokansantuote. 

Osavaltion talouselämän ytimenä on öljynjalostus, kevyt ja raskas teollisuus. Siellä tuotetaan rautaa, terästä ja kemikaaleja. Tuotantotalous tuottaa 27 % bruttokansantuotteesta, palvelut 22 %, kauppa 19 % ja maanviljelys vain kaksi prosenttia.

Alueella on liikkunut metsästäjä-keräilijöitä jo 8900 vuotta eaa., mutta espanjalaisten konkistadorien tullessa siellä ei ollut suuria asutuskeskuksia.

Lähteet 

Meksikon osavaltiot
Oaxaca

Oaxaca [wa'haka] on Meksikon osavaltio. Se rajoittuu lännessä Guerreroon, luoteessa Pueblaan, pohjoisessa Veracruziin ja idässä Chiapasiin. Oaxacasta etelään sijaitsee Tyynimeri. Osavaltion pinta-ala on 93 793 neliökilometriä, joten se on Meksikon viidenneksi suurin osavaltio. Asukkaita Oaxacassa on lähes neljä miljoonaa (2013). Osavaltion pääkaupungin nimi on Oaxaca de Juárez.

Oaxacan asukkaista 37 prosenttia puhuu alkuperäiskieliä. Osavaltioon on rekisteröity kuusitoista eri alkuperäiskansaa, kuten sapoteekit, amuzgot ja chochot. Maatalous on osavaltion suurin työllistäjä, ja se tuottaa noin 15 prosenttia bruttokansantuotteesta. Kaupallisesti tärkeimpiä viljelykasveja ovat kahvi ja mangot; maissia ja papuja viljellään omaan käyttöön. Palveluala on kasvamassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Montpellier

Montpellier on  Hérault’n departementin pääkaupunki Etelä-Ranskassa Lèzjoen varrella lähellä Välimeren rantaa 125 kilometriä Marseillesta luoteeseen. Kaupunki perustettiin 700-luvulla markkinapaikan ympärille. Montpellier on Ranskan viidenneksi suurin yliopistokaupunki Pariisin, Toulousen, Lillen ja Lyonin jälkeen. Asukkaita vuonna 2006 oli 251 634 ja lähialueet mukaan luettuna noin 460 000. Montpellier on vilkas ja kansainvälinen opiskelijakaupunki (n. 60 000 opiskelijaa). 

Montpellier on vilkas viinikaupan keskus vuotuisine messuineen. Kaupungissa on kemian-, elektroniikka-, elintarvike- ja tekstiiliteollisuutta.

Historiaa 
Kaupungin kuuluisa yliopisto on perustettu 1289. Jouduttuaan Ranskalle 1349 Montpellier koki nousukauden yliopistonsa huomattavan lääketieteellisen tiedekuntansa ansiosta.

Kaupunki oli hugenottien, Ranskan reformoidun uskontunnustuksen puolustajien keskuspaikkoja, jonka Ludvig XIII valtasi vuonna 1622.

Nykyaikainen kehitys alkoi rautatien tulon mukana 1800-luvun puolivälissä.

Merkittävimmät nähtävyydet 

 kaupungin historiallinen keskus L’Écusson
 goottilainen Saint Pierren katedraali, Le Cathédrale Saint Pierre 1300-luvulta
 Saint Annen kirkko, L’église Saint Anne
 L’église Saint Roch
 keskusaukio La Place de la Comedie, ooppera L’Opéra Comédie ja suihkulähde La Fontaine des Trois Grâces
 Musée Fabre taidekokoelmineen
 Charles de Gaullen puistokatu (L’Esplanade Charles-de-Gaulle)
 kongressipalatsi Le Corum, jossa sijaitsee mm. ooppera L’Opéra Berlioz
 oikeuspalatsi Le Palais de Justice
 Ludvig XIV:n riemukaari vuodelta 1691
 Ludvig XIV:n patsas Peyroun aukiolla
 Saint Clément’n akvedukti L’aqueduct de Saint-Clément
 akveduktin päähän rakennettu La Fontaine du Peyrou vuodelta 1766
 Lunaret’n eläintarha Zoo de Lunaret
 suihkulähde La Fontaine du Nombre d’Or, Le Quartier d’Antigone
 maan vanhin kasvitieteellinen puutarha Le jardin des plantes, perustettu 1593
 kaupungin vanhan osan idylliset kujat 1600–1700-luvulta peräisin olevine rakennuksineen
 aukio La Place du Marché aux fleurs
 Ursulines’n luostari, Le Couvent des Ursulines
 hallintoalueen virasto, La préfecture de Montpellier
 torni La tour de la Babote
 torni La ”tour des Pins”, joka on toiminut muinoin naisvankilana
 joki Les rives du Lez ja suihkulähde Jet d’eau du Lez

Urheilu 
Jalkapallojoukkue Montpellier Hérault SC pelaa Ranskan pääsarjassa.

Koulutus 
 École nationale de l’aviation civile
 EPITECH
 Montpellier Business School

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Puebla

Puebla on osavaltio Meksikossa. Myös sen pääkaupunki on nimeltään Puebla. Osavaltion pinta-ala on 34 290 neliökilometriä ja asukasluku noin 6,5 miljoonaa (2020). Osavaltio jakautuu 217 kuntaan.

Puebla on vuoristoista aluetta, korkeimmat huiput ovat Citlaltépetl ja Malinche.

Pueblan kaupunki perustettiin Intiaanien kylissä vaeltelevien espanjalaisten irtolaisten asuttamiseksi. Fransiskaani Toribio Motolinía kertoo historiateoksessaan miten Uuden Espanjan toinen audiensia antoi vuonna 1531 määräyksen perustaa Ciudad de Los Ángelesin espanjalaisen irtolaisväestön asuttamiseksi ja saattamiseksi elämisen alkuun. 

”Tämän kylän rakentamisen saivat aikaiseksi pienemmät veljet, jotka pyysivät Audiensialta lupaa saada rakentaa espanjalaisia varten kylän, jossa asuisi ihmisiä, jotka raivaisivat peltoja ja viljelisivät niitä samalla tavoin kuin mitä tehdään Espanjassa, johon täkäläisellä maalla on hyvin suuri valmius ja edellytykset. Kaikki eivät odota saavansa jako-osuutta intiaaneista, jonka vuoksi pitäisi perustaa kyliä, joihin koottaisiin paljon kristittyjä, jotka tällä hetkellä kuljeskelevat toimettomina maankiertäjinä. Samalla intiaanit oppisivat viljelemään maata Espanjan tapaan.”

Fransiskaani Toríbio Motolinía kertoo kaupungin perustamisesta

Toríbio Motolinía, joka oli mukana perustamassa Pueblaa, kertoo, miten Tlaxcalasta saapui tuhat intiaania auttamaan rakennustöissä. Cholulasta saapui viisisataa auttajaa. Tulijat toivat rakennustarvikkeet mukanaan. Muodostettiin asutus, jossa oli neljäkymmentä tonttia. Suunnitelmaan kuului, että kukin asukas saisi käyttöönsä kolmen kuukauden ajaksi  viisikymmentä intiaania, joista kaksikymmentä maatöihin ja kolmekymmentä rakennustöihin. Alussa kylä oli epäonninen mm. runsaiden sateiden ja kylmyyden vuoksi. Paikalliset encomenderot koettivat saada rakentajien yrityksen epäonnistumaan. Vuonna 1534 paikalla oli enää kolmekymmentäkolme asukasta, joista eräs oli Marina Muños kolmen lapsensa kanssa. Mutta jo Motolinían aikana kylä oli kasvanut maan toiseksi suurimmaksi kaupungiksi.  

”Intiaanit saapuivat laulaen, kantaen lippujaan rumpujen päristessä. Jotkut toiset saapuivat tanssivien poikien saattamina.”

Lähteet 

Meksikon osavaltiot
Querétaro

Querétaro (virallinen nimi: Querétaro de Arteaga) on osavaltio Meksikossa. Sen pääkaupunki on Santiago de Querétaro, mutta siitäkin käytetään joskus nimeä Querétaro. 

Querétaro rajoittuu pohjoisessa San Luis Potosíin, lännessä Guanajuatoon, idässä Hidalgoon, kaakossa Estado de Méxicoon ja lounaassa Michoacániin. Osavaltion pinta-ala on 11 684 neliökilometriä ja asukasluku noin 1,97 miljoonaa (2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Sonora

Sonora on osavaltio Meksikossa. Sen naapuriosavaltiot ovat Chihuahua, Sinaloa ja Baja California. Lännessä Sonora rajoittuu Kalifornianlahteen. Sonoran alue on hyvin kuivaa ja sen alueella on Sonoran aavikkoa.

Osavaltion pinta-ala on 179 503 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin 2,9 miljoonaa.

Osavaltio jakautuu 72 kuntaan ja sen pääkaupunki on Hermosillo.

Lähteet

Aiheesta muualla

Osavaltion sivusto 

Meksikon osavaltiot
Tabasco

Tabasco on osavaltio Meksikossa. Sen pääkaupunki on Villahermosa. Osavaltion pinta-ala on  ja asukasluku noin  (2000). Tabasco jakautuu . Tabasco sijaitsee Meksikonlahden etelärannalla ja sillä on rajaa Guatemalan kanssa.

Tabasco on pääpiirteiltään rannikkotasankoa, jota halkovat joet kuten Grijalva ja Usumacinta. Alue on runsassateinen ja sademetsän peittämä. Vuoden 2007 tulvissa loka–marraskuussa noin  Tabascosta oli rankkasateiden vuoksi veden peitossa.

Tabasco on toinen Meksikon öljyntuotantoalueista Campechen ohella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Tamaulipas

Tamaulipas on osavaltio Meksikossa. Sen naapuriosavaltiot ovat Veracruz, San Luis Potosí ja Nuevo León. Idässä Tamaulipas rajoittuu Meksikonlahteen. Osavaltion pääkaupunki on Ciudad Victoria. Tamaulipasin pinta-ala on 80 175 neliökilometriä ja asukasluku noin 3,5 miljoonaa. Osavaltio jakautuu 43 kuntaan. 

Tamaulipas sijaitsee Meksikon koilliskulmassa. Sen länsi- ja lounaisosissa on suuria vuoristoja, muualla maasto on kukkuloiden hallitsemaa. Joet Rio Grande, Conchos, Soto la Marina, Guayalejo ja Pánuco  virtaavat vuorilta Meksikonlahteen. Rantaviivalla on  hiekkasärkkien meresä rajaamia laguuneita. Meksikonlahden lämpimien vesien takia ilmasto on lämmin ja kostea. Maanviljely, kalastus ja turismi ovat tärkeimmät elinkeinot.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Yucatán

Yucatán on yksi Meksikon 31 osavaltiosta. Se sijaitsee Jukatanin niemimaan pohjoisosassa. Osavaltion pääkaupunki on Mérida. Osavaltion pinta-ala on  ja asukasluku oli noin kaksi miljoonaa vuonna 2015.

1900-luvun puoliväliin asti Yucatánin ainoat yhteydet muuhun maailmaan olivat meritiet. 1960-luvulla sinne tuli ensimmäisiä kaupallisia lentoja. Cozumelin ja Cancúniin naapuriosavaltio Quintana Roohon rakennettiin lentokentät 1980-luvulla, ja siitä alkoi merkittävien matkailutulojen virta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Zacatecas

Zacatecas on osavaltio Meksikossa. Myös sen pääkaupunki on nimeltään Zacatecas. Osavaltion pinta-ala on 75 350 neliökilometriä ja vuoden 2014 väkiluku noin 1,56 miljoonaa.

Zacatecas tunnettiin aikoinaan hopeakaivoksistaan, nykyisin se on maatalousaluetta jossa kasvatetaan etenkin viljoja ja sokeriruokoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot
Shakermaker

Shakermaker on Oasiksen kappale ja 13. kesäkuuta 1994 julkaistu single. Singlen b-puolia ovat kappaleet D'Yer Wanna Be A Spaceman?, Alive (8 raita demo) ja Bring It On Down (Live). Parhaimmillaan single nousi virallisella Ison-Britannian single-listalla sijalle 11. Sijoitus on Oasiksen toiseksi huonoin brittilistalla - Shakermakerin jälkeen kaikki Oasis-singlet ovat päätyneet Briteissä top-10:een. Singleä on myyty Britanniassa noin 300 000 kpl. Kappale itsessään on eräs Oasiksen suosituimmista. Yhtyettä syytettiin plagioinnista, koska kappale muistuttaa Coca-Colan 80-luvun mainoskampanjassa soinutta laulua. Asiaa ei kuitenkaan viety oikeuteen. Liam Gallagher on kertonut pitävänsä kappaleesta sen psykedeelisyyden vuoksi. Noel Gallagher on kertonut Shakermakerin kirjoittamisesta: "Ajattelin että ihmiset varmaan luulevat minua mielipuoleksi, kun kirjoitan muovailuvahasta, liikennevaloista ja ystävistä kuten Mr. Soft".

Kappaleet 

Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.

CD CRESCD 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
"Alive (8-raita Demo)" - 3:56
"Bring It on Down" (Live) - 4:17

7" CRE 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41

12" CRE 182T
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41
"Alive (8-raita Demo)" - 3:56

Kasetti CRECS 182
"Shakermaker" - 5:11
"D'yer Wanna Be A Spaceman?" - 2:41

Aiheesta muualla
 Oasis - Shakermaker YouTubessa 

Oasiksen kappaleet
Vuoden 1994 kappaleet
Tengiz Abuladze

Tengiz Abuladze (; 31. tammikuuta 1924, Tbilisi – 6. maaliskuuta 1994, Tbilisi) oli georgialainen elokuvaohjaaja.

Abuladze opiskeli Rustavelin teatteri-instituutissa Tbilisissä vuosina 1943–1946 ja valmistui myöhemmin Moskovan VGIK-elokuvakoulusta vuonna 1953. Abuladze aloitti uransa laatimalla dokumenttielokuvia Georgian kansanperinteestä Revaz Tškheidzen kanssa. Hänen ensimmäinen varsinainen elokuvansa Magdanas lurdža palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1956. Myös hänen seuraava työnsä Kaipuu (1959) sai useita palkintoja. Vuonna 1962 valmistunut vuoristokylään sijoittuva tragikomedia Minä ja hassu sukuni perustui vuorostaan Nodar Dumbadzen romaaniin ja sai myös suuren suosion.

Sukupolvensa johtavaksi elokuvaohjaajaksi Abuladze nousi kuitenkin trilogiansa myötä. Rukous vuodelta 1967 sai inspiraationsa Važa-Pšavelan runoista. Toinen osa, eeppinen Toivomuspuu, (1976) sijoittui samoihin, ajalle tyypillisiin jylhiin georgialaisiin maisemiin ja sai myös useita palkintoja. 1970-luvun lopussa Abuladze liittyi kommunistiseen puolueeseen ja vuonna 1980 hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi; pinnalta hän vaikutti täydelliseltä Neuvostoliiton kulttuurieliitin jäseneltä, kunnes vuonna 1984 hän sai valmiiksi trilogiansa viimeisen osan. Katumus oli voimakkaan brutaali kuvaus Stalinin suuresta puhdistuksesta, ja se voitiin julkaista vasta muutamaa vuotta myöhemmin Mihail Gorbatšovin glasnost-politiikan myötä. Se sai suuryleisön ja nousi yhdeksi koko ajanjakson tärkeimmistä teoksista, jolla oli pitkäaikainen vaikutus poliittiseen tietoisuuteen Neuvostoliitossa.

Ohjaustyöt 
Tšveni sasakhle (1953, dokumenttielokuva)
Kartuli tsekvis sakhelmtsipo ansambli (1954)
Dimitri Arakišvili (1955, dokumenttielokuva)
Magdanas lurdža (1958)
”Kaipuu”  (Skhvisi švilebi, 1959)
”Minä ja hassu sukuni” (Me, bebia, Iliko da Ilarioni, 1962)
Svanur-Tušuri tšanakhatebi (1965)
”Rukous”  (Vedreba, 1967)
Samkauli satrposatvis (1971)
Muzeumi gia tsis kveš (1972, televisioelokuva)
”Toivomuspuu”  (Natvris khe, 1976)
”Katumus”  (Monanieba, 1984)
Khadži Murat (1989)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Georgialaiset elokuvaohjaajat
Neuvostoliittolaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Eteinen

Eteinen on asuinhuoneiston sisäänkäyntiin tai tuulikaappiin välittömästi liittyvä huonetila tai tila, josta on kulkuyhteys huoneiston muihin huoneisiin ja tiloihin. Huoneesta toiseen kuljettaessa reitti kulkee usein eteisen kautta, joka toimii näin huonetilojen yhdistäjänä. 

Useampikerroksisen asunnon kerrosten väliset portaat sijoitetaan yleensä eteiseen tai sen lähelle. Toisaalta eteinen erottaa asuinhuoneiston muita tiloja ulkoa tai kerrostalon porraskäytävästä kuuluvalta melulta. Jos eteinen sijoittuu rakennuksen ulkoseinälle, siinä on yleensä myös ikkuna. Ellei ole, luonnonvaloa pyritään saamaan eteiseen avoimella yhteydellä asunnon muihin huoneisiin. Mikäli eteisen kaltaisia tiloja on enemmän kuin yksi, on vakiintunut käytäntö nimetä eteistilat koon mukaan. Käypä nimitys esimerkiksi kooltaan pienemmästä eteistilasta on pikkueteinen. Pääasiallisen eteisen edessä ei enää tällöin liitettä ole tapana käyttää. 

Lämpimän eteisen edeltäjä oli maalaistaloista ja vanhoista pientaloista tuttu lämmittämätön porstua tai kuisti. Etenkin julkisten tilojen suurta eteishuonetta kutsutaan myös nimellä (eteis)halli tai (eteis)aula.

Eteistä käytetään yleensä myös vaatesäilytystilana etenkin ulkovaatteille ja jalkineille. Vaatteet sijoitetaan avonaulakkoon, komeroihin tai eteisen yhteydessä olevaan vaatehuoneeseen, pientalossa joskus tuulikaappiinkin. Eteiskaapistoon on usein sijoitettu myös siivouskomero, siivousvälineiden säilytyspaikka. Eteisestä on usein suora käynti WC:hen ja pesutiloihin. Eteiseen sijoitetaan myös pukeutumista helpottava peili. Tilaa säästäviä ratkaisuja ahtaassa eteisessä ovat muun muassa liukuovikaapistot ja seinään kiinnitetty, seinää vasten kääntyvä klaffi-istuin..

Ennen nykyisten mukana kuljetettavien ja henkilökohtaisten puhelimien aikaa kodin ainoa lankapuhelin sijoitettiin usein eteiseen, jonne kaikista kodin huoneista oli lyhyt matka puhelimeen vastaamaan sen soidessa ja jossa saattoi sijaita huoneiston ainoa puhelinpistorasia. Puheluja varten puhelimen vieressä saattoi olla tuoli tai istuimen ja eteispöydän tai -lipaston yhdistelmä, niin sanottu puhelinpöytä.

Lähteet

Asuinhuoneiston tilat
Carlsberg

Carlsberg A/S on tanskalainen maailman suurimpiin kuuluva panimoalan konserni. Carlsbergin tunnetuin tuotemerkki on sen Carlsberg-olut, mutta yhtiö valmistaa myös Tuborgia ja suurta määrää paikallisia merkkejä ympäri maailman.

Carlsbergia hallitsee Carlsberg-säätiö, jolla oli vuoden 2016 lopulla 75 prosentin osuus yhtiön äänimäärästä ja 30 prosenttia osakepääomasta.

Historia 
Carlsbergin perusti J. C. Jacobsen, jonka panimon ensimmäinen olut valmistui 10. marraskuuta 1847. Jacobsen perusti Carlsbergin laboratorion, jossa vuonna 1883 Emil Christian Hansen keksi menetelmän hiivatyypin, jota käytetään lager-oluen valmistuksessa eristämiseksi ja hallitsemiseksi. Hiiva sai nimen Saccharomyces carlsbergensis.

Ensimmäisen ulkomaisen panimonsa Carlsberg avasi vuonna 1968, minkä jälkeen yhtiö kasvoi nopeasti avaamalla panimot Malesiassa 1972, Britanniassa 1974 ja Hongkongissa 1981. Carlsberg yhdistyi Tuborgin panimon kanssa vuonna 1970 ja samana vuonna yhtiö myös listautui Kööpenhaminan pörssiin. Carlsbergin ja Tuborgin kansainvälinen myynti ylitti kotimaan myynnin Tanskassa 1970-luvun lopulla.

Carlsberg vahvisti kansainvälistä asemaansa 1990-luvun aikana hankkimalla omistukseensa tai tulemalla osaomistajaksi panimoihin muun muassa Portugalissa, Ruotsissa, Vietnamissa ja Puolassa. Yhtiö osti vaikeuksissa olleen saksalaisen Holstenin panimon vuonna 2004, mikä nosti Carlsbergin Saksan viidenneksi suurimmaksi panimoksi.

Jørgen Buhl Rasmussen aloitti Carlsberg-konsernin toimitusjohtajana vuonna 2007. Seuraavan vuoden alussa Carlsberg toteutti yhtiön sen astisen historian suurimman yrityskaupan hankkimalla yhdessä kilpailijansa Heinekenin kanssa brittiläisen Scottish & Newcastlen noin 10 miljardilla eurolla. Kaupan myötä venäläinen Baltika-panimo päätyi Carlsbergin omistukseen. Yhtiö omisti Baltikasta 85 % vuoteen 2012 asti, kunnes päätti hankkia sen kokonaan itselleen.

Hollantilainen Cees 't Hart nimitettiin Rasmussenin seuraajaksi konsernin toimitusjohtajaksi helmikuussa 2015. Hart siirtyi Carlsbergille maailman suurimpiin lukeutuvan meijeriyhtiön FrieslandCampinan toimitusjohtajan paikalta.

Liiketoiminta 
Carlsberg jakaa liiketoimintansa kolmelle alueelle: Länsi-Eurooppa, Itä-Eurooppa ja Aasia. Konsernilla oli näillä alueilla vuonna 2018 yhteensä 75 panimoa 33:ssa eri maassa. Carlsbergin kansainvälisiä olutbrändejä ovat Carlsberg ja Tuborg, minkä lisäksi sillä on lukuisia paikallisia olutbrändejä, erikoisoluita sekä alkoholittomia tuotteita.

Eurooppalaisista panimoista Carlsbergin omistuksessa ovat muun muassa suomalainen Sinebrychoff, virolainen Saku, saksalainen Holsten, ranskalainen Kronenbourg ja venäläinen Baltika. Lisäksi Carlsberg-konsernilla on toimintaa lukuisissa muissa Euroopan maissa, kuten Bulgariassa, Italiassa, Puolassa, Ruotsissa ja Britanniassa. Aasiassa Carlsbergilla on panimoita muun muassa Kiinassa, Vietnamissa, Intiassa ja Malesiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Carlsberg Group 

Tanskalaiset pörssiyritykset
Seulonnan keskeiset artikkelit
OMX Nordic 40 -indeksi
OMX Copenhagen 20 -indeksi
Tanskalaiset panimot ja olutmerkit
Hans Etholén

Hans Etholén on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Agents-yhtyeen alkuperäisenä komppikitaristina. Etholén soitti Agentsissa vuosina 1979–1992. Hän soitti myös bassoa Tuomari Nurmio ja köyhien ystävät -yhtyeessä. Tuomari Nurmio & Köyhien ystävät julkaisi ainoan levynsä "Kohdusta hautaan" vuonna 1979. Se nousi listaykköseksi ja valittiin myöhemmin vuoden levyksikin kevyen musiikin alalla. Köyhien ystävät hajosi, kun Tuomari Nurmio suuntautui juurimusiikista kohti toisenlaista, monimutkaisempaa ilmaisua. Agentsin jälkeen Hans on vaikuttanut eri kokoonpanoissa. Nykyisin Etholén vaikuttaa Lätsävaara Oy nimeä kantavassa yhtyeessä.

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset basistit
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Agentsin jäsenet
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Riot-Entertainment

Riot-E eli Riot Entertainment Ltd oli vuosina 2000–2002 toiminut suomalainen mobiiliviihteeseen erikoistunut IT-alan yhtiö, jonka työntekijät tulivat tunnetuksi kalliista elämäntyylistä ja Helsingin Unioninkadulla sijainneen pääkonttorin vauhdikkaista juhlista. Riskirahoitusta yhtiöllä oli yli 20 miljoonaa euroa, ja sijoittajien joukossa olivat muun muassa Nokia ja Rupert Murdochin News Corporation. Yhtiöllä oli parhaimmillaan sivukonttorit jokaisessa maanosassa sekä henkilöstöä noin 100.

Yhtiö sai neuvotelluksi merkittäviä edustussopimuksia muun muassa Taru sormusten herrasta, Hämähäkkimies ja Bridget Jones -peliensä sisällöksi. Niitä ei kuitenkaan kyetty hyödyntämään, sillä tuotetut lähinnä tekstiviestipohjaiset kännykkäpelit eivät tuottaneet riittävästi. Yhtiö ajautui konkurssiin 19. marraskuuta 2002. Yhtiön slogan oli ”Riot-E We don’t make games, we create riots”.

Myöhemmin osa yhtiön perustajista teki yhtiöstä elokuvan Riot-On!, jossa kuvattiin yhtiön hulppeaa rahankäyttöä ja juhlimista.

Katso myös 
IT-kupla

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
City, Mellakka mobiilibisneksessä
Digitoday: Pääomasijoittaja tarkastaa Riot-E:n tilit

Suomalaiset ohjelmistoyritykset
Alazani

Alazani (, ) on Georgian itäosassa ja Azerbaidžanissa virtaava joki. Se on yksi Mtkvarin eli Kuran tärkeimmistä sivujoista Georgian itäosassa, 391 kilometriä pitkä ja muodostaa osan Georgian ja Azerbaidžanin välisestä rajasta. Alazani virtaa Suurelta Kaukasukelta Mingəçevirin tekojärveen, Kuraan ja lopulta Kaspianmereen. 

Alazanin laakso on Kakhetin viinialueen keskus. Useita vuosisatoja se oli portti Georgiaan persialaisille valloittajille. Loppukeväällä joki tulvii säännöllisesti, ja liikavettä käytetään peltojen kasteluun sekä juomavedeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Georgian joet
Kuran vesistö
Ilia II

Ilia II (, s. 4. tammikuuta 1933 Vladikavkaz, Venäjä; alkuperäinen nimi Irakli Gudušauri-Šiolašvili) on Georgian ortodoksisen kirkon patriarkka, Mtskhetan ja Tbilisin arkkipiispa sekä tunnettu uskonnollinen hahmo. Ilia valmistui vuonna 1960 Moskovan teologisesta akatemiasta. Vuodesta 1963 hän toimi Mtskhetan seminaarin johtajana, metropoliitta hänestä tehtiin vuonna 1969 ja vuonna 1977 hänet valittiin Georgian patriarkaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Georgialaiset henkilöt
Patriarkat
Arkkipiispat
Kristinusko Georgiassa
Oriketo

Oriketo on kaupunginosa Turun koillisosassa noin viisi kilometriä kaupungin keskustasta. Oriketoa rajaa pohjoisessa Vähäjoki ja etelässä Topinoja. Sen asukasluku on 122 (2007). Alueen vähäinen asukasluku selittyy sille sijoittuneella pienteollisuudella ja liiketiloilla. Asuinrakennuskanta koostuu lähinnä 1950-luvulla rakennetuista omakotitaloista. 

Orikedolla sijaitsi Turun jätteenpolttolaitos, joka lopetti toimintansa vuoden 2014 lopussa.

Aiheesta muualla

Turun kaupunginosat
Suomen teollisuusalueet
Karamazovin veljekset

Karamazovin veljekset () on Fjodor Dostojevskin kirjoittama, vuonna 1880 ilmestynyt romaani. Se on Dostojevskin viimeiseksi jäänyt teos, jota on sanottu yhdeksi kaikkien aikojen suurimmista romaaneista. Muun muassa psykologi Sigmund Freud ja eksistentialistifilosofi Jean-Paul Sartre ovat kommentoineet romaanin vaikutuksista ajatteluunsa. Romaanin teemoja ovat usko, moraali, rikos, ihmisten kärsimys ja kuolemattomuuden suhde ihmiseen. Tarinana teos kertoo kolmesta veljeksestä, Dmitristä, Ivanista ja Alekseista sekä heidän isästään Fjodorista.

Juoni 

Ensimmäisessä osassa tutustutaan Karamazovien perheeseen ja menneisyyteen. Selviää, että perheen isä, Fjodor Karamazov on ollut kaksi kertaa naimisissa ja, että hänellä on kummastakin liitosta lapsia. Fjodor ei ole ikinä välittänyt pojistaan ja lähettääkin heidät sukulaistensa luokse, kun heidän äitinsä menehtyy. Riitaisia välejä selvitellään pian perinnönjaossa, jossa Dmitri ja Fjodor riitelevät perinnöstä. Välejä pahentaa myös se, että Dmitri ja hänen isänsä ovat rakastuneet samaan naiseen. Tilannetta värittää myös se, että Dmitrillä on jo morsian, Katerina.

Henkilöt 
Fjodor Karamazov: Noin 50-vuotias perheen isä, periaatteeton irstailija. Hänellä on kolme poikaa eri liitoista ja hänellä huhutaan olevan myös neljäs äpäräpoika.
Dmitri Karamazov: Fjodorin vanhin poika ensimmäisestä avioliitosta. Dmitriä pidetään isänsä kaltaisena.
Ivan ”Vanja” Karamazov: Fjodorin keskimmäinen 24-vuotias poika toisesta avioliitosta. Häntä kuvaillaan hyvin älykkääksi.
Aleksei ”Aljoša” Karamazov: Aljosa on Fjodorin nuorin, 20-vuotias poika myös toisesta avioliitosta.
Pavel Smerdjakov: Karamazovien perheen palvelija, jonka huhutaan olevan Fjodorin äpärälapsi
Agrafena ”Grusenka” Svetlova: Kaunis noin 20-vuotias nainen, johon sekä Fjodor, että hänen poikansa Dmitri ovat rakastuneet. Hän on myös Aljošan hyvä ystävä.
Katerina ”Katja” Verhotseva: Dmitrin morsian.

Suomennoksia

Aiheesta muualla 

 Alenius, Jyrki: Karamazovin veljeksille ansaittu uusi suomennos . Etelä-Saimaa 27.11.2014.
 Niemelä, Kyösti: Suuret kysymykset tuntuvat taas tuoreilta. Helsingin Sanomat 29.5.2014.

Fjodor Dostojevskin teokset
Vuoden 1880 kirjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Antonov An-225

Antonov An-225 ”Mrija” (, unelma) oli 6-moottorinen Antonovin valmistama rahtikone ja maailman suurin käyttöön päässyt lentokone. Se oli jatkokehitelmä Antonov An-124:stä.

Venäjän asevoimat tuhosi pian laittoman hyökkäyssotansa alkamisen jälkeen helmikuussa 2022 siihen mennessä ainoan rakennetun An-225:n.

Historia 

Kone lensi ensilentonsa vuonna 1988, ja kaupalliset lennot aloitettiin 1989. Sen jälkeen kone oli jatkuvassa käytössä.

Se teki satoja maailmanennätyksiä. An-225:n kyydissä on kuljetettu historian painavin lentämällä siirretty esine (187,6 tonnin painoinen generaattori) , pisin lentämällä siirretty esine (tuuliturbiinin lapa, 42,1 m) , ja laajin lentämällä siirretty lasti (hengityssuojaimia, noin 1 000 kuutiometriä). 

Kone lensi viimeisen lentonsa helmikuun 5. vuonna 2022. Kone tuhoutui vuonna 2022 Venäjän hyökkäyksessä Kiovan lähellä sijaitsevalle Hostomelin lentokentälle, jossa kone oli huollossa.

Konetyyppiä on valmistettu vain yksi kappale, joskin toisen rakentaminen aloitettiin 1980-luvun loppupuolella Neuvostoliiton avaruusohjelmassa. Tämä projekti ei kuitenkaan tuolloin valmistunut. Antonovin toimitusjohtajan mukaan keskeneräiseksi jääneen koneen rakentaminen lentokuntoiseksi kestäisi kolme vuotta ja maksaisi noin 300 miljoonaa dollaria. Vuonna 2016 Kiina ilmoitti sopineensa Ukrainan kanssa konetyypin rakentamisen uudelleen käynnistämisestä. Hanke on kuitenkin viivästynyt osittain Ukrainan pitkään jatkuneen tilanteen vuoksi.

Marraskuussa 2022 Antonovin lentokonetehdas viesti, että se rakentaa uuden, osin uudistetun Antonov An-225 -lentokoneen. Koneen hinnan arvioidaan nousevan 500 miljoonan dollarin yli. Lentokoneen osista noin 30 prosenttia kerrottiin tällöin olevan jo valmiina. 

An-225 pystyi kuljettamaan rahtia 250 000 kg, joskin tällöin sen lentomatka putosi runsaasta 15 000:sta kilometristä 4 500 kilometriin. Koneelle oli sen erittäin suuren rahtikapasiteetin ansiosta kysyntää erittäin paljon, ja sitä käytettiin ainoastaan suurten kappaletavaroiden kuljetukseen, jos niitä ei voitu kuljettaa muilla välineillä. An-225 on suunniteltu alun perin kuljettamaan selässään avaruussukkula Burania. Kone vaati lentoonlähtöön 3 000–3 500 metrin kiitotien.

Tekniset tiedot

Katso myös 
 Lockheed C-5 Galaxy
 Hughes H-4 Hercules

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

AN-225 Buran-Energia.com -sivustolla 
antonov.com 

Rahtikoneet
Antonovin ilma-alukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Anheuser-Busch

Anheuser-Busch (lyh. A-B, NYSE-lyhenne: BUD) on yhdysvaltalainen kapasiteetiltaan maailman kolmanneksi suurin panimoalan yritys (InBevin ja SABMillerin jälkeen). Anheuser-Buschin tunnetuimmat olutmerkit ovat Budweiser sekä erilaiset Busch ja Michelob -oluet. Yhtiön päämaja on St. Louisissa, Missourissa.

Yhtiöön kuuluu 12 panimoa Yhdysvalloissa ja 15 ulkomailla: 14 Kiinassa ja yksi Britanniassa. Kiinassa A-B omistaa Budweiser Wahan International Brewing Company, Ltd.:n ja Harbin Brewery Group Ltd:n. Britanniassa Budweiser Stag Brewing Company Ltd. valmistaa ja pakkaa Budweiseria. Tämän lisäksi Budweiseria tehdään lisenssillä yhdeksässä muussa maassa (Argentiina, Kanada, Irlanti, Italia, Japani, Panama, Etelä-Korea, Venäjä ja Espanja). A-B omistaa myös 50 % meksikolaisesta Grupo Modelosta ja 27 % kiinalaisesta Tsingtao Brewery Company Ltd.:sta. A-B omistaa myös erilaisia teemapuistoja Yhdysvalloissa (muun muassa Busch Gardens ja SeaWorld).

Historiaa 

Vuonna 1852 saksalaissyntyinen George Schneider perusti panimon nimellä Bavarian Brewery-Carondelet St. Louisiin. Vuonna 1860 Eberhard Anheuser osti panimon ja sen nimeksi tuli E. Anheuser & Co. Neljä vuotta myöhemmin hänen vävynsä Adolphus Busch alkoi työskennellä siellä. Heinäkuussa 1875 panimo rekisteröitiin nimellä E. Anheuser Co.'s Brewing Association. Anheuser-Busch Inc. nimi tuli käyttöön vuonna 1919.

Kieltolain 1920-1933 aikana A-B myi muun muassa jäätelöä, alkoholittomia oluita ja inkiväärioluita. Vuosikymmenien aikana perheyritys laajeni ja vuonna 1980 se listautui New Yorkin pörssiin. Nykyään (10/2005) yhtiön hallituksen puheenjohtajana on August A. Busch III (hallituksessa vuodesta 1963) ja toimitusjohtajana Patrick T. Stokes.

Heinäkuussa 2008 ilmoitettiin belgialais-brasilialaisen InBevin ostavan Anheuser-Buschin 52 miljardilla dollarilla. Kaupan tuloksena syntyi maailman suurin panimoalan yritys Anheuser-Busch InBev N.V..

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset panimot
Irti Elämästä

Irti Elämästä on vuonna 1997 perustettu, mutta sittemmin aktiivisen toiminnan lopettanut suomalainen yhdistys, joka ilmoitti tehtäväkseen ”tylsyyden, epäviileyden ja nörttiyden edistämisen”. Yhdistykseen kuului parhaimmillaan yli 200 jäsentä ympäri Suomea. Jäsenet tapasivat toisiaan miiteissä, kaksi kertaa vuodessa järjestetyissä kokouksissa sekä yhdistyksen IRC-kanavalla #irtie.

Vuoden 1999 syyskokouksen jälkeen yhdistyksen hallitus päätti erottaa kaikki jäsenet hallitusta lukuun ottamatta. Samalla yhdistyksen nimeksi vaihdettiin Kansandemokraattinen Irti Elämästä -yhdistys. Seuraavana vuonna nimi kuitenkin vaihdettiin takaisin Irti Elämästä -yhdistykseksi. Yhdistys on yhä olemassa, mutta sillä ei tiettävästi ole ollut toimintaa useampaan vuoteen. Monet Irti Elämästä -yhdistyksen entisistä jäsenistä olivat perustamassa getnolife-yhdistystä loppuvuodesta 1999.

Toiminta
Yhdistystä kohtaan heräsi hieman laajempaa kiinnostusta, kun sen perustaja Ismo Kiesiläinen kirjoitti Helsingin Sanomien yleisönosastolle elokuussa 1997 käyttäen yhdistyksen nimeä. Irti Elämästä -yhdistys oli mukana monenlaisissa tempauksissa. Ensimmäinen ”nörtti-isku” järjestettiin 2. toukokuuta 1998. Yhdistyksen jäsenet veivät nörttiasuun puetun mallinuken Kaivopuistoon ja Helsingin Sanomat julkaisi aiheesta pienen jutun. Toinen ”nörtti-isku” järjestettiin 16. tammikuuta 1999 Helsingin päärautatieasemalla. Tässä iskussa irkattiin aseman matkatavaroiden säilytyskoppien sisältä ja se keräsi laajalti julkisuutta eri medioissa päätyen esimerkiksi Ruben Stillerin talkshow’hun. Pian yhdistyksen edustajia kutsuttiin lehtiin, televisioon ja radioon puhumaan erilaisista tietokoneisiin ja nörttiyteen liittyvistä asioista. Yhdistys oli mukana myös TV-kanava Nelosen Nettinite-tapahtumassa 7.–8. toukokuuta 1998 sekä Assembly-tapahtumassa vuosina 1998 ja 1999.

Vuonna 2009 Ylioppilaslehti haastatteli Ismo Kiesiläistä, joka pohti haastattelussa yhdistyksen saamaa mediahuomiota seuraavasti: ”Mediahuomiota on tosiaan vaikea ymmärtää tästä päivästä käsin. Nörtit olivat mystisiä, shamaanimaisia hahmoja, jotka hallitsivat hieman pelottavia tietokoneita ja rikastuivat niiden avulla. Se, että joku keskustelisi tietokoneen avulla, oli kummallista. Olen ajatellut näyttää niitä uutispätkiä nuorille, mutten tiedä miten selittäisin, miksi se oli uutinen. Nykyisin on aika erikoinen nuori, jos ei käytä nettiä keskusteluun kavereiden kanssa. Ja siitä on vain kymmenen vuotta aikaa”

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elävä arkisto, 26.8.2013, Nörttejä kaapissa
  Nörtti-isku'99 - lyhyt dokumentaatio (Youtube)
 Irti Elämästä yhdistyksen materiaaleja koottuna Mystinen portaali -sivustolla

Nuorisokulttuuri
Suomalaiset järjestöt
SS Herakles

S/S Herakles oli ensimmäinen laiva, joka toi aitoa kahvia Suomeen jatkosodan jälkeen. Suomessa sodan aikana ei saanut aitoa kahvia koska nautintoaineita ja peruselintarvikkeitakin säännösteltiin. Kahvin hinnaksi arviointiin kupongeilla säännösteltynä 940 markkaa kilolta, millä olisi silloin tilannut kaksi vuotta maakuntalehti Turun Sanomia.

Valmistus 
Alus valmistui vuonna 1910 Russell and Companyltä Port Glasgow’sta telakkanumerolla 618. Sen pituus oli 128,97 metriä, leveys 15,91 metriä ja syväys 7,83 metriä.

Palvelus 
Astral Shipping Companyn Drumcraig aloitti vuonna 1910 liikennöinnin kotisatamanaan Liverpool. Alus myytiin vuonna 1913 Den Norske Afrika- og Australia-Linielle, jolloin aluksen nimeksi vaihtui Vinstra ja sen kotipaikaksi Tønsberg.

Helsinkiläinen Oceanfart osti aluksen 6. toukokuuta 1936 ja nimesi sen Herakleeksi. Toisen maailmansodan aikana alus purjehti Itämerellä. Se muutettiin vuonna 1941 hiililämmitteiseksi.

Alus lähti 28. syyskuuta 1945 Kotkasta Rio de Janeiroon ja sieltä 14. tammikuuta 1946 paluumatkalle lastinaan 2 500 tonnia Rio-6- ja Rio-7-luokan raakakahvia Bahiaan, josta lastattiin vielä muun muassa 300 tonnia tupakkaa, 2 000 tonnia rehukakkuja, puuvillaa Suomen uusien setelien valmistukseen, talkkia, suolattuja nahkoja ja lääkkeitä. Bahiasta laivaan nousi salamatkustaja Antonio de Silva Liman, joka sai Suomessa Pauligin paahtimosta töitä, kunnes palasi laivalla kotimaahansa.

Poliisivartio purkamiseen

Alus saapui Turun satamaan sunnuntai-iltana 24. helmikuuta 1946. Laivan avusti Turun satamaan jäänmurtaja Sisu.

Tapaus sai suuren huomion joukkotiedotusvälineissä ja yleisöä lastin maanantaisen purkamisen ajaksi hillitsemään järjestettiin ketju poliiseja. Yleisön pettymykseksi kansanhuoltoministeriö päätti, että kahvi saadaan kupongeilla säännösteltynä kauppoihin vasta runsaan kuukauden päästä huhtikuussa 1946. Närkästystä aiheuttivat myös muutamat lastin purussa rikkoutuneet säkit joiden sisältö vain lakaistiin pois.

Arvovaltaisia vieraita

Laivan päällikkönä oli merikapteeni Gunnar Möller ja perämiehenä Erik Ahlström, jotka saivat vieraakseen kolme ministeriä, Suomen pankin pääjohtajan, Brasilian Helsingin suurlähettilään, kauppaneuvos Eduard Pauligin, toimitusjohtaja Henrik Pauligin, Turun kaupunginjohtajan, Suomi–Etelä-Amerikka-laivalinjan johtajia ja muita elinkeinoelämän johtajia. Perämies Ahlströmistä tuli myöhemmin yleislakon aikana 1956 S/S Herakleen kapteeni.

Perinne

Turun karjalainen näyttämö esitti tapahtumasta Kaivo-nimisen näytelmän vuonna 2003 neljänä esityksenä toukokuun lopussa. Tapahtumasta on kuvia Åbo Akademin merihistoriallisessa instituutissa.

Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa viisikymmentä vuotta myöhemmin (1996) S/S Herakleen saapumisesta vuonna 1946 lehteen kirjoitettua artikkelia käytettiin esimerkkinä toivosta hyvien aikojen paluusta (vuonna 1996 Suomi oli juuri toipumassa syvästä taloudellisesta lamasta).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jaatinen, Satu: Enemmän työtä, vähemmän kulutusta. Työväentutkimus 2003: Suomalainen arki säännöstelyvuosien aikana.
Utain: Kofeiiniriippuvainen kansa.
Wanhanajan Puoti Museokahvila.

Herakles
Europa

Europa voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 Eurooppa, useilla kielillä Europa, maanosa
 Europa, Ranskalle kuuluva saari Intian valtameressä
 Europa, kreikkalaisen mytologian kaunis foinikialaisprinsessa
 Europa, yksi Jupiterin kuista
 52 Europa, asteroidi
 Europa, ELDOn kantorakettiprojekti
 M/S Silja Europa, Tallinkin matkustaja-autolautta
 Costa Europa, Costa Cruisesin alus
 RN Europa (1895), Italian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaiva
 SS Europa, vuonna 1928 rakennettu saksalainen matkustajalaiva
 Europa, tunnettu ns harrasterakenteinen lentokone, Suomessa 1 kpl (OH-XRT) 2010
 Europa, Rooman provinssi
 Europa Point, Gibraltarin eteläisin kohta
 Europa, Sevillan metron asema
 Air Europa, espanjalainen lentoyhtiö
 Europa, elokuva vuodelta 1991
 Pete Europa (oik. Petri Hakkarainen), suomalainen underground-kulttuurin suunnannäyttäjä
 Europa, Espanjan laivaston linjalaiva.

Katso myös
Europaan liittyy myös seuraava:
 Europe, ruotsalainen yhtye.
Leppisaaren puisto

Leppisaaren puisto on puisto Helsingin Tammisalossa. Se sijaitsee Vanhanväylänkujan ja Vanhanväylän välissä. Puistossa on paljon pähkinäpensaita, pari suurta mäntyä ja useita kallioita, joilta voi nähdä kauas Roihuvuoreen. Puiston läpi kulkee polku, joka on osittain päällystetty puuhakkeella. Alueella on myös pieni kosteikkoaukio, joka on pääosin heinittynyt. Aukiolla kasvoi ennen pieni kuusi, mutta se kuoli, sillä kallio on siinä hyvin lähellä maanpintaa.

Puiston tapahtumat 

Seudun lapset käyvät talvella puistossa laskemassa pulkkamäkeä. Myös muunlaista väkeä liikkuu, esimerkiksi kesäkuussa 2005 jotkut huvittelivat rikkomalla naapuruston kukkaruukkuja. Vuoden 2004 lopussa kaupungin palkkaamat työmiehet poistivat metsästä kuolleita ja huonokuntoisia puita. Kesän 2006 kuivuus vahingoitti kasveja, etenkin pihlajantaimia.

Puiston pähkinäpensaiden historia 

Nykyisen Vanhanväylänkujan alueella sijaitsi 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa Tammerlundin talo. Talolla oli puutarhoja, joista osa ylsi nykyisen Leppisaaren puiston alueelle. Puutarhoissa kasvoi pähkinäpensaita, ja sieltä on peräisin puiston runsas pähkinäpensaskasvusto. Kasvitieteilijä V. Erkamo mainitsee pähkinäpensaslehdon vuonna 1949 ilmestyneessä kirjasessaan Ehdotus Helsingin seudun luonnonsuojelukohteiksi. Myös Vanhaväylä 6:ssa oli "pähkinämetsä", mutta sen pääosa hävisi, kun tontti rakennettiin 1950-luvun alussa.

Lähteet 
  

Helsingin puistot
Tammisalo
Luettelo Suomen rautaruukeista

Tämä on luettelo Suomen rautaruukeista.

Ruukkiluettelo
Seuraavat huomautukset koskevat alla olevaa luetteloa:
 jos ruukista on käytetty useampia nimiä, niin vaihtoehtoiset nimet ovat suluissa
 sijaintikuntatiedossa ei ole huomioitu kuntaliitoksia
 harkkohytti oli kertatäyttöinen ja pelkistetty rauta saatiin ulos vasta uunin sammuttamisen jälkeen
 masuuni oli jatkuvatäyttöinen ja saattoi olla toiminnassa vuosikausia yhteen menoon
 manufaktuuripaja valmisti yksinomaan metallituotteita valmiista kankiraudasta
 ruukin perustamivuosi on se vuosi, jona sille annettiin toimilupa eli privilegio
 ruukin lopettamisvuosi on yleensä sulatusuunin sammuttamisvuosi. Joillakin entisillä ruukeilla (Billnäs, Dalsbruk, Fiskars, Haapakoski, Inha, Jokioinen, Koskensaari, Tykö eli Teijo ja Åminnefors) muu teollinen toiminta on jatkunut nykypäiviin saakka.

Katso myös
 Luettelo Ruotsin ruukkialueista
 Luettelo Ruotsin rautaruukeista

Lähteet 
 Kauko Puustinen: Suomen kaivosteollisuus Yhteenveto Suomen kaivoksista ja ruukeista , jossa Ruukit 
 Yhteenveto suomen kaivoksista 1530-2001 ja niiden tuotannosta

Kirjallisuutta 
 Salokorpi, Asko: Suomen rautaruukit. Keuruu 1999. ISBN 951-1-16035-4.

Rautaruukeista
Suomen rautaruukeista

Luettelot historiasta
Gustaf Nyström

Carl Gustaf Nyström (21. tammikuuta 1856 Helsinki – 30. joulukuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti sekä Teknillisen korkeakoulun rehtori ja arkkitehtuurin professori.

Ura
Nyström valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä koulusta vuonna 1876. Hän oli yksi ensimmäisistä oppilaitoksen kouluttamista arkkitehdeista. Talven 1878–1879 hän opiskeli tehtaanjohtokunnan stipendiaattina arkkitehtuuria Wienissä. Nyström harjoitteli opettajansa Frans Sjöströmin arkkitehtitoimistossa ja tämän kuoleman 1885 jälkeen Nyströmistä tuli opettaja kouluun, joka oli 1879 vaihtanut nimensä Polyteknilliseksi opistoksi. Hän opetti aluksi rakennuskonstruktiota ja vuodesta 1885 hän oli rakennustaiteen vanhempi opettaja. Nyströmistä tuli professori 1896, ja hänen virkansa oli Suomen ensimmäinen arkkitehtuurin professuuri. Polyteknillisestä opistosta tuli 1908 Teknillinen korkeakoulu Nyströmin toimiessa oppilaitoksen rehtorina. Tyyliltään hän edusti uusrenessanssia. Turun taidemuseo on tosin selvästi kansallisromanttinen.

Nyströmin suunnittelemia rakennuksia

 koristeelliset puutalot Helsingissä uran alkuvaiheessa
 Annankadun kansakoulu, Helsinki 1881
 Atlas-liiketalo, Aleksanterinkatu Helsinki
 Helsingin Vanha kauppahalli 1889
 Helsingin Kasvitieteellisen puutarhan Palmusali 1889
Helsingin yliopiston anatomisen laitoksen lisärakennus 1890
Valtionarkisto 1890
Säätytalo 1891
Helsingin talvipuutarha 1893
 Designmuseo (alkujaan Läroverket för gossar och flickor) 1894
Turun kauppahalli 1896
Helsingin yliopiston anatomisen laitoksen toinen lisärakennus 1897
 Porin pakka- ja vaakahuoneen laajennus (nykyinen Porin taidemuseo) 1897
 Suomen Yhdyspankin talo, Helsinki 1898, Aleksanterinkatu 36 B
 Turun taidemuseo 1900
 Tampereen ylioppilastalo (alkujaan Suomen Yhdyspankin talo) 1901, Kauppakatu 10
 Helsingin Kasvimuseo 1903
 Kallon majakka, Mäntyluoto 1903
 Kajaanin rautatieasema 1904
 Helsingin yliopiston fysiikan laitos 1910
 Naisten kirurginen klinikka, Pietari 1912
 Katajanokan tulli- ja pakkahuone, Helsinki
 Hangon voimakasiini
 Helsingin yliopiston kirjaston Rotunda
Helsingin yliopiston fysiikan laitos

Lisäksi muun muassa Suomen Pankin konttorit Viipurissa, Kotkassa (nykyinen Kotkan Oikeustalo 1909), Porissa ja Turussa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Rakennustaiteen museon esittely Nyströmistä 
 Kuvia Nyströmin Helsinkiin tekemistä rakennuksista. 
 

Suomalaiset arkkitehdit
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Kajaanin rautatieasema

Kajaanin rautatieasema (, ) on rakennettu vuosina 1904–1905, kun rautatie Iisalmesta Kajaaniin valmistui. Asemarakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström. Tätä jugendtyylistä asemarakennusta kutsutaan usein Suomen kauneimmaksi asemarakennukseksi.

Palvelut
Odotussali on avoinna junien kulkuaikana. Kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta yksi, lukuun ottamatta kolmea junaa, jotka käyttävät raidetta 2.  

Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.

Vuonna 2019 rautatieasema-alueelle valmistui rautatie- ja linja-autoliikenteen yhteinen matkakeskus samalla kun Kajaanin linja-autoasema erillisenä lakkautettiin.

Ratapiha
Kajaanin ratapihalla on vuoden 2005 aikana suoritettu laajoja muutos- ja kunnostustöitä, jotka liittyvät rataosan Iisalmi–Kontiomäki sähköistys- ja turvalaitetöihin. Samalla Kajaanin ratapihan kampiasetinlaite purettiin. Nykyisin liikennepaikan liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Iisalmesta käsin.

Ratapihalla on kaksi henkilöliikenteen raidetta sekä viisi tavaraliikenteen raidetta. Ratapihalta on raideyhteys Lamminniemeen sahalle ja entiselle paperitehtaalle sekä aiemmin myös Petäisenniskan suuntaan.

Petäisenniskan raiteisto
Petäisenniskan ratapiha oli Kajaanin liikennepaikkaan kuulunut tehtaan ratapiha, joka sijaitsi Kajaanin ratapihalta haarautuvan, noin kahden kilometrin mittaisen pistoraiteen päässä. Ratapiha palveli Petäisenniskalla sijainneita Lihakunnan, Kainuun Sementin ja Kajaani Oy:n puusepäntehtaan kuljetuspalveluita sekä Nuasjärven uitto- ja muuta rahtiliikennettä. Petäisenniskassa oli suuri siltanosturi lähellä radan päätepistettä. Raideyhteys Petäisenniskaan purettiin rataosan Iisalmi–Kontiomäki turvalaite- ja sähköistystyöihin liittyvien ratapihamuutosten yhteydessä vuosina 2005–2006.

Lamminniemen raiteisto
Lamminniemen raiteisto oli osa Kajaanin liikennepaikkaa 3. kesäkuuta 2007 saakka. Tuolloin Lamminniemen ratapiha erotettiin Kajaanin liikennepaikasta itsenäiseksi liikennepaikaksi. Lamminniemen sivuradan pituus on noin 3,2 kilometriä, ja sillä on ainoastaan vaihtotyöliikennettä. Raidetta ei ole sähköistetty eikä sillä ole junien automaattisen kulunvalvonnan laitteita. Rata palveli UPM-Kymmenen Kajaanin paperitehtaan raaka-aineiden ja lopputuotteiden kuljetuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Aseman tiedot – VR 

Kainuun henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Rautatieasema
John Polidori

John Polidori (7. syyskuuta 1795 – 24. elokuuta 1821) oli italialainen lääkäri ja kirjailija, jonka jälkimaine perustuu kauhukirjallisuudelle uraa luoneeseen pieneen tarinaan ”Vampyyri” (1819).

Lapsuus ja nuoruus 

Polidori syntyi italialaiseen perheeseen, jossa harrastettiin kirjallisuutta, myös kauhua – hänen isänsä Gaetano Polidori käänsi Horace Walpolen kauhuromaanin Otranton linna (1764) italian kielelle. John Polidori opiskeli Edinburghin yliopistossa ja valmistui lääkäriksi vain 19-vuotiaana.

”Vampyyrin” synty 

Runoilija George Gordon Byron palkkasi Polidorin henkilökohtaiseksi lääkärikseen Euroopan-matkalleen 1816. Kun Byronin seurue, johon kuuluivat myös runoilija Percy Bysshe Shelley ja tämän rakastajatar Mary Godwin Wollstonecraft, asettui asumaan Genevenjärven rannalla sijaitsevaan kartanoon, järjestettiin kauhutarinoiden kirjoituskilpailu. Polidori osallistui siihen lyhyellä vampyyritarinalla, jonka hän oli laatinut Byronin perusidean pohjalta.

Tarina 

”Vampyyri” on ainoastaan parikymmensivuinen pieni kertomus. Sen päähenkilöt ovat viaton herrasmies Aubrey ja lordi Ruhtven, joka on Lontoon seurapiirien kunnioitettu keskipiste. Aubrey lankeaa tyylikkään lordin lumoihin, millä on kohtalokkaat seurauksensa, kun tämä osoittautuu vampyyriksi. Lordin yhtäläisyyksiä Byronin persoonallisuuteen pidetään ilmeisinä.

Vastaanotto 

”Vampyyri” julkaistiin Englannissa New Monthley Magazinessa vuonna 1819. Novelli yhdistettiin oikean kirjoittajansa sijaan Byroniin ilmeisesti myynnin edistämiseksi, ja oikaisuyrityksistä huolimatta väärä tieto kirjoittajasta jäi aikalaistietoisuuteen. ”Vampyyrista” tuli hyvin suosittu muun muassa Saksassa ja Ranskassa. Esimerkiksi kirjoittajasta väärän tiedon saanut Goethe arvioi novellin Byronin parhaaksi teokseksi. Novellista sovitettiin näytelmäversioita ja sille kirjoitettiin jatko-osia.

Novellin merkitys myöhemmälle vampyyrikirjallisuudelle on suunnaton, niin esimerkiksi Bram Stokerin Draculalle kuin Anne Ricen Vampyyrikronikoillekin. Suomeksi ”Vampyyri” julkaistiin vuonna 2005 Faroksen kustantamana.

Federico Andahazi esittää romaanissaan Hurskaat sisaret (1998) fiktiivisen ja fantasioidun kuvan Polidorista ja ”Vampyyri”-novellin syntyhistoriasta.

Viimeiset vuodet 

Polidori ei menestynyt lääkärinä eikä kirjailijana. Hän teki itsemurhan myrkyttämällä itsensä muutamaa viikkoa ennen 26-vuotispäiväänsä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Frayling, Christopher: Esipuhe teoksessa John Polidori: Vampyyri. Suom. Sami Jansson. Faros, 2005.

Aiheesta muualla 

Italialaiset kauhukirjailijat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1821 kuolleet
Seututie 387

Seututie 387 on Lappeenrannasta Virolahden Vaalimaalle johtava seututie. Tien pituus on 59 kilometriä.

Tie alkaa Lappeenrannasta, kaupungin keskustan eteläpuolelta valtatieltä 6 ja kulkee Raipon ja Ylämaan sekä Miehikkälän kunnan itäosien kautta Vaalimaalle, jossa se päättyy valtatielle 7 (E18) Venäjän vastaisen valtakunnanrajan tuntumassa.

Tietä voidaan käyttää vaihtoehtoisena yhteytenä Helsingistä Lappeenrannan suuntaan; matka on 10 kilometriä pidempi kuin valtatien 6 kautta.

Seututie 387 muodostaa eteläisimmän osan Suomenlahden rannalta Sallaan ulottuvasta matkailureitistä, Runon ja Rajan tiestä.

Aiheesta muualla 

387