joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vantaan kaupungintalo

Vantaan kaupungintalo on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva rakennus, joka valmistui vuonna 1956 silloisen Helsingin maalaiskunnan kunnantaloksi. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Eija ja Olli Saijonmaa. Kaupungintalo sijaitsee keskeisellä paikalla Asematiellä Tikkurilan rautatieaseman läheisyydessä. 

Rakennus on suojeltu asemakaavalla ja kuuluu Vantaan kulttuurihistoriallisesti tärkeiden rakennusten joukkoon.

Historia 
Kaupungintalo valmistui loppuvuodesta 1956. Ensimmäisen istuntonsa kunnanvaltuusto järjesti vastavalmistuneessa kaupungintalossa 18. joulukuuta 1956. Kirjastosiipi valmistui kaksi vuotta myöhemmin.

Peruskorjaus vuosina 2011–2012 
Kaupungintalon laaja peruskorjaus käynnistyi vuonna 2011. Yli viisikymmenvuotisen historiansa aikana rakennusta ei oltu liiemmin korjattu. Remontin yhteydessä rakennuksen 600 neliömetrin suuruiseen lisätilaan valmistui uusi valtuustosali. Entinen valtuustosali muutettiin kaupunginhallituksen kokoussaliksi. 

Peruskorjaus valmistui kesällä 2012 ja urakan hinnaksi tuli 15 miljoonaa euroa. Kallein osuus oli perustusten valaminen uudelleen: savipohjaan puupaalutettu rakennus sai remontin yhteydessä betoniset suihkupaalut. Kaupungintalon vieressä oleva kirjastosiipi eli entinen Vantaan pääkirjasto muutettiin samassa yhteydessä kaupungin vastaanottotiloiksi, joissa voi järjestää konsertteja ja näyttelyjä. Taidenäyttelytila tunnetaan nimellä Galleria K.

Vuonna 2019 uusittiin kaupungintalon pääsisäänkäynnin aulan ja kirjaamon lattiat noin viisi viikkoa kestäneessä remontissa.

Maiseman muutos 
Kaupungintalon viereen valmistui marraskuussa 2012 maanalainen Tikkuparkki-pysäköintitalo. Sen kattaa marraskuussa 2014 valmistunut Tikkurilantori. Kaupungintalon sisäänkäynnin yhteyteen torin viereen valmistui elokuussa 2016 Vesipeili-taideteos. Seuraavana vuonna kaupungintalon ja Tikkurilan kirjaston väliin valmistui monitoimipuisto eli Kirjastopuisto-virkistysalue leikki- ja skeittipaikkoineen vuonna 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungintalo
Suomen kaupungintalot‎
Tikkurila
François Colímon

François Colímon (s. 10. heinäkuuta 1934) on haitilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Montfort-lähetyssaarnaajien papiksi 11. helmikuuta 1962 ja nimitettiin Port-de-Paix'n hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 18. syyskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Conti, jota avustivat François-Wolff Ligondé, François Gayot, Jean-Jacques Claudius Angénor, Emmanuel Constant ja Joseph Willy Romélus.

Colímonista tuli 22. helmikuuta 1982 Port-de-Paix'n piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 1. maaliskuuta 2008.

Lähteet 

Haitilaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen Yrityskummit

Suomen Yrityskummit ry on suomalainen mentorointiverkosto jonka toiminta perustuu vapaaehtoisuuteen. Yrityskummit tarjoavat mentorointia Pk-yrittäjille.

Yrityskummien toiminnan aloittivat vuonna 1994 Asikkalassa kunnan kesäasukkaat. Yrityskummit ry aloitti toimintansa virallisesti 1.1.2001 jatkaakseen Suomen Kuntaliiton neljävuotisen Yrityskummiprojektin toimintaa. Yhdistyksen nimi muuttui vuonna 2007 Suomen Yrityskummit ry:ksi.

Yhdistyksen jäseninä on yli 1200 yrityskummia ja lisäksi yrityksiä, kuntia, seudullisia elinkeinoyhtiöitä, järjestöjä ja yhdistyksiä. Yrityskummit auttavat vuosittain yli tuhatta pk-yritystä.

Pääkaupunkiseudulla toimii Pääkaupunkiseudun Yrityskummit ry. Yrityskummeja - mentorit on noin 70.

Yrityskummi – mentori on yrittäjän sparraaja, vertaistuki ja mentori joka tarkastelee asioita ulkopuolelta. Yrityskummit toimivat yrittäjien tukena liiketoiminnan elinkaaren eri vaiheessa. Hän on yrittäjän keskustelukumppani ideoiden kehittelyssä. Yrityskummi tekee kysymyksiä, verkostoituu ja tarjoaa välineet ratkaisujen löytämiseen. 

Yrityskummit ovat kokeneita yrittäjiä, yritysjohtajia ja asiantuntijoita, jotka antavat  tukea, tietojaan, kokemustaan, osaamistaan, vertaistukea ja aikaansa yrittäjien, yritysten liiketoiminnan kehittämiseen sekä toimivat eri tavoin yrittäjyyden edistämiseksi.
Yrityskummi voi toimia tukena omistajan- tai sukupolvenvaihdostilanteissa.

Aiheesta muualla 
 Suomen Yrityskummit ry Kotisivut
 Pääkaupunkiseudun Yrityskummit ry Kotisivut

Suomalaiset yrittäjäjärjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012

Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012 järjestettiin Hisense Arenalla Melbournessa, Australiassa 4.–8. huhtikuuta 2012. Kilpailujen ohjelmassa oli kymmenen lajia miehille ja yhdeksän naisille.

Mitalistit 
Lähde: tissottiming

Naiset

Miehet

Lähteet 

Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut
Melbournen urheilu
Pyöräilykausi 2012
Elina Wallin


Elina Wallin (s. 11. joulukuuta 1980 Pori) on suomalainen murrekirjailija ja -pakinoitsija, juontaja ja esiintyjä. Porin murteella kirjoittava Wallin on kirjoittanut murrepakinoita sekä julkaissut murreteoksia, äänikirjan sekä toimittanut kaksi yhdistyskirjaa. Hän toimii lisäksi juontajana erilaisissa tilaisuuksissa ja koordinoi Kirvatsin Jytä -musiikkitapahtumaa. Wallin tunnetaan Porin seudulla vahvana kotikaupunkinsa rakastajana ja tuntijana. Lisäksi Wallin on auktorisoitu kaupunkiopas. 

Vuonna 2008 Wallin voitti Satakunnan Viikko -kaupunkilehden kirjoituskilpailun tekstillään Mu Porini. Se aloitti hänen julkisen uransa. Vuotta myöhemmin hän aloitti Satakunnan Kansan kolumnistina ja näistä kirjoituksista on koostettu kaksi hänen ensimmäistä murreteostaan, Onnepotkui ja Mansikkapaikka. Hänen teoksiaan on myyty yli 10 000 kappaletta. Wallin valittiin Positiivisimmaksi porilaiseksi vuonna 2014.

Vuonna 2011 Wallin sijoittui toiseksi Murteella puhumisen SM-kilpailuissa. Hän on julkaissut punk-yhtye The Tarjasin kanssa singlen, joka sisältää viisi Wallinin tarinaa sekä tehnyt yhteistyötä murrerunoilija Heli Laaksosen kanssa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta lisää
Elina Wallinin kotisivut
Ylen uutiset aiheesta

Suomalaiset murrekirjailijat
Pakinoitsijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Murteella puhumisen SM-kilpailut

Murteella puhumisen SM-kilpailut on vuonna 2001 ensimmäistä kertaa järjestetty puhekilpailu. Se pidetään nykyään joka toinen vuosi. Kilpailun järjestelyistä vastaavat isäntäpaikkakunnalla toimivat murre- ja kotiseutuyhdistykset sekä Suomen Heimot ry.

SM-kilpailussa on yksilösarjan lisäksi joukkuekilpailu, johon osallistuvat kolmihenkiset joukkueet. Yksilökilpailussa palkitaan kolme parasta, joukkuesarjassa vain voittaja. Kilpailun ylituomarina on useana vuotena toiminut professori Kalevi Wiik.

Kilpailut ja voittajat 2001-2013

Lähteet

Suomen kulttuuritapahtumat
 Murteella puhumisen SM-kilpailut
Tarrakirjoitin

Tarrakirjoitin on laite, jolla voi tulostaa tekstiä tarranauhalle. Laite toimii paristoilla. Tarranauhoja on eri kokoisia ja eri materiaaleista. Näppäimistöllä voi olla kirjaimet, numerot, erikoismerkkejä ja symboleja. Uusimmat tarrakirjoittimet voi yhdistää tietokoneeseen, ja niillä voi tulostaa graafisesti monipuolisempia tulosteita. Sellaiset tarrakirjoittimet eivät tarvitse näppäimistöä vaan ovat kuin pieniä tulostimia.

Tarrakirjoitinten edeltäjiä ovat 1960-luvulta 1990-luvulle yleisesti käytetyt kohokirjoittimet.

Käyttötapoja
 Nimilaput
 Sähköisten kytkentöjen yhteydessä tapahtuva merkitseminen, esim. rakennuksen sulaketaulussa teksti: Tiskikone
 Elektronisten audiokytkentöjen yhteydessä tapahtuva merkitseminen, esim. MIC2

Toimistovälineet
Tulostaminen
Ariel Ngueukam

Ariel Thierry Ngueukam, tunnettu myös nimellä Tuco (s. 15. marraskuuta 1988 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.

Ngueukam eli "Tuco" pelasi Veikkausliigaa kaudella 2012 kun hän siirtyi FC Lahteen Ykkösen Jiposta elokuussa 2012. Siirtohetkellä Ngueukam johti Ykkösen maalipörssiä tehtyään 11 maalia 16 ottelussa. Vuonna 2013 hän pelasi Turkin Denizlisporissa, josta siirtyi takaisin FC Lahteen heinäkuussa 2013. Kausilla 2015 ja 2016 hän pelasi Veikkausliigassa SJK:ssa ja kaudella 2017 Tampereen Ilveksessä. Marraskuussa 2017 hän solmi sopimuksen HJK:n kanssa ja jo tammikuussa 2018 hän siirtyi Qatariin Al Khorin joukkueeseen.

Ngueukam eli "Tuco" avasi maalitilinsä Veikkausliigassa heti ensimmäisessä ottelussaan, kun FC Lahti voitti FC Hakan 0–3. Ngueukam valittiin ottelun ykköstähdeksi.

Tuco on pelannut Veikkausliigassa seuroinaan FC Lahti, SJK, Ilves ja KuPS kahdeksan kautta vuoden 2020 loppuun mennessä ja niiden aikana 172 ottelua ja niissä 51 maalia.

Saavutukset 
Veikkausliiga:

 Suomen mestaruus: 2015 SJK:n riveissä ja 2019 KuPS:n riveissä
 Suomen mestaruuspronssia: 2014 FC Lahden riveissä, 2016 SJK:n riveissä ja 2017 Ilveksen riveissä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kamerunilaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Urho Aaltonen

Urho Einari Aaltonen (26. tammikuuta 1889 Messukylä – 11. toukokuuta 1919 Tampere) oli suomalainen urheilija ja palomestari.

Aaltonen voitti Suomen-mestaruuden seiväshypyssä vuosina 1907, 1909, 1910, 1911, viisiottelussa 1910–1911 ja kymmenottelussa 1911. Lisäksi hän oli SM-mitaleilla keihäänheitossa ja kiekonheitossa. Vuonna 1911 hän voitti akateemisen pohjoismaiden mestaruuden keihäänheitossa, pituushypyssä ja seiväshypyssä. Loukkaantumisen vuoksi hän ei voinut osallistua Tukholman olympialaisiin 1912. Aaltonen lopetti urheilu-uransa vuonna 1913 loukkaantumisten takia. Aaltonen kilpaili myös painissa, ja hän kirjoitti Painitaito-nimisen oppikirjan lajista.

Aaltonen ylitti ensimmäisenä 100 metriä molempien käsien keihäänheiton yhteistuloksessa ja yhteistuloksen maailmanennätystä hän paransi kolmesti; 98,67 metriä vuonna 1910, 100,16 metriä ja 101,14 metriä vuonna 1911. Yhden käden keihäänheiton sekä seiväshypyn Suomen ennätyksiä hän paransi kolmesti. Seiväshypyssä hän teki vuonna 1908 Suomen-ennätyksen 322 ja vuonna 1911 kaksi Suomen-ennätystä, 340 ja 343. Keihäänheitossa hänen ensimmäinen Suomen-ennätyksensä oli vuonna 1908 heitetty 50,40, joka paransi Väinö Siikaniemen edellistä ennätystä 63 senttimetrillä. Hänen kolmas ja viimeinen ennätyksensä oli vuonna 1911 syntynyt 55,47, joka pysyi Suomen-ennätyksenä kolme vuotta. Urho Peltonen rikkoi sen lopulta vuonna 1914.

Aaltonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja suoritti voimistelunopettajan tutkinnon 1912. Sen jälkeen Aaltonen toimi voimistelunopettajana Kuopiossa, Tampereella ja Porissa. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereen alipalomestarina, kun miehistö vaati palomestari K. E. Viitasen erottamista. Hän ei osallistunut politiikkaan ja onnistui saamaan sekä ylempiensä että alaistensa luottamuksen. Lokakuussa 1918 Aaltonen nimitettiin virallisesti palomestarin virkaan, mutta ura palolaitoksella oli lyhyt, sillä hän kuoli espanjantautiin toukokuussa 1919. Aaltosen puoliso vuodesta 1916 oli Aino Saastamoinen, ja heillä oli kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia Urho Aaltosen voittamista palkinnoista Urheilumuseon kokoelmissa

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset seiväshyppääjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset painijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Keilaranta Tower

Keilaranta Tower oli Espoon Keilaniemeen suunniteltu 26-kerroksinen tornitalo. 

Hankkeesta luovuttiin vuonna 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Keilaranta Towerin esite  

Espoon tornitalot
Espoon liikerakennukset
Otaniemi
Toteutumattomat rakennussuunnitelmat
Ferenc Cserháti

Ferenc Cserháti (s. 12. helmikuuta 1947) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi romanialaiseen Oradea Maren ja Satu Maren hiippakuntaan Áron Márton 18. huhtikuuta 1971. Hänet nimitettiin Esztergom-Budapestin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Centurian titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Péter Erdõ, jota avustivat Csaba Ternyák ja Jeno Schönberger.

Lähteet 

Unkarilaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Shailen Ramdoo

Shailen Ramdoo (s. 9. joulukuuta 1966 Lontoo) on Britannian ja Ranskan kansalaisuuden omaava lentopallovalmentaja. Lontoossa syntynyt ja kasvanut Ramdoo on taustaltaan mauritiuksen ranskalainen. Koulutukseltaan hän on arkkitehti. Ramdoon nykyinen kotipaikka on Kalajoki. Ramdoon oma peliuransa päättyi jo 22-vuotiaana. Hän on pelasi Ranskassa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja edusti maata myös nuorten maajoukkueissa.

Ramdoo on toiminut valmentajana Suomen lisäksi Ranskassa, Mauritiuksella, Italiassa, Islannissa, Ruotsissa, Tshadissa, Indonesiassa ja apuvalmentajan tehtävissä USA:ssa. Suomessa Ramdoo valmensi ensimmäisen kerran LiigaEuran naisten joukkuetta kevään 2009 aikana. Miesten liigassa hän on valmentanut Team Lakkapäätä, Muuramen Lentopalloa sekä Liiga-Särkkiä. Vuonna 2011 hänet valittiin kauden valmentajaksi.

Ramdoo on FIVB:n kansainvälinen lentopallokouluttaja ja hän vetää koulutuksia useissa maissa. Hän on suorittanut useita valmennuskursseja: FIVB Level 3, FFVB / Ranska DEJEPS, USAV / USA CAP3, UK National Sports Coaching Coach.

Saavutukset Suomessa
Suomen Cupin voitto 2010
Suomen mestaruus 2011
Suomen mestaruus 2012

Lähteet
Lentopallokirja 2011–2012

Viitteet

Lentopallovalmentajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Prima

Prima (<primo it. 'ensimmäinen') viittaa muun muassa seuraaviin:

Prima TV, tšekkiläinen televisiokanava
Alla prima, taidemaalauksen termi
Primadonna, oopperatermi
Prima Donna (kappale), Uriah Heepin kappale
Prima vista (täsmennyssivu)
 Prima vista, musiikkitermi
 Prima Vista, suomalainen kuoro
 Prima Vista Musikk, englantilainen musiikkikustantamo

Sukunimi
 Diane di Prima (1934–2020), yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija
 Louis Prima (1910–1978), yhdysvaltalainen laulaja, muusikko, näyttelijä, Leon Priman veli
 Leon Prima (1907–1985), yhdysvaltalainen muusikko, Louis Priman veli
Whitlock

Whitlock on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Harold Whitlock (1903-1985), brittiläinen kilpakävelijä
 Lloyd Whitlock (1891-1966), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Max Whitlock (s. 1993), brittiläinen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari
 Percy Whitlock (1903-1946), englantilainen säveltäjä ja urkuri
 Simon Whitlock (s. 1969), australialainen dartsinpelaaja
 Thomas Whitlock (s. 1954), yhdysvaltalainen lauluntekijä ja sanoittaja
Levitaatio (parapsykologia)

Levitaatiolla tarkoitetaan väitettyä psykokineettistä ilmiötä, jossa eläin, ihminen tai esine nousee ilmaan psyykkisten kykyjen voimalla. Levitaatioon saattaa liittyä myös lentämistä. Kristillisen perinteen mukaan jotkut pyhimykset kuten Ávilan Teresa (1515–1582) ja Joosef Kupertinolainen (1603–1663) pystyivät levitoimaan.

Psyykikkojen on väitetty kyenneen levitointiin myös spiritualismin piirissä. Kuuluisin spiritualistinen levitoija lienee Daniel Dunglas Home. Myös esimerkiksi Eusapia Palladinolla on sanottu olleen tämä kyky. Paitsi kristinuskossa ja spiritualismissa, levitointia on väitetty esiintyneen myös muun muassa hindulaisuudessa.

Lähteet 

Paranormaalit ilmiöt
Heinäsuova

Heinäsuova on ollut tapa varastoida kuivatettua heinää talvella ulkosalla. Suomessa perinteisesti heinäsuovan alusta muodostui muutamasta pölkystä ja riu'usta, ja keskellä suovaa oli pystyssä keskuspuu, jonka ympärille heinä kasattiin. Heinän painuminen estettiin laittamalla keskuspuun ympärille pystyyn vajaan metrin mittaisia keppejä. Suovan pinta jätettiin kaltevaksi, jotta sadevesi valuisi pois; munanmuotoinen suova oli hyvä. Suovaan pantaessa heinien piti olla jo melko kuivia. Ylhäältä suova voitiin myös peittää. Viron maaseudun pienillä tiloilla suovia tehdään vieläkin.

Heinän ohella suovaan saatettiin varastoida myös esimerkiksi puitavaa viljaa.

Kuvaannollista käyttöä 
Sanonta Kuin etsisi neulaa heinäsuovasta tarkoittaa jonkin toiminnan hankaluutta tai turhuutta.

Katso myös
Heinäseiväs
Heinähanko

Lähteet

Aiheesta muualla

Heinätyöt
Maatalouden historia
VTB

VTB tai VTB-pankki (, aiemmin ) on Venäjän suurimpiin lukeutuva pankkikonserni, joka oli vuonna 2017 taseella mitattuna maan toiseksi suurin pankki. Venäjän valtion omistusosuus VTB:stä oli 60,9 prosenttia vuoden 2017 lopulla. VTB-konsernin juridinen osoite sijaitsee Pietarissa, mutta pääkonttori Moskovassa.

Pankkikonserni on myös yksi Venäjän suurimmista yrityksistä; Forbesin kevään 2012 suuryritysten listalla VTB-pankki ylsi Venäjän 7. ja koko maailman 255. suurimmaksi julkiseksi noteeratuksi yritykseksi.

Historia 
Venäjän SFNT:n valtiovarainministeriö perusti Vneštorgbankin (VTB) lokakuussa 1990 palvelemaan Venäjän ulkomaankauppaa ja viemään eteenpäin maan integroitumista globaaliin talouteen. Vneštorgbankin pääkonttori sijoitettiin Moskovaan. Valtio päätti vuonna 1997 muuttaa yhtiön OAO-muotoiseksi avoimeksi osakeyhtiöksi. Samalla Venäjän keskuspankista tuli sen suurin omistaja 96,8 %:n osuudella. Vuosituhannen vaihteessa keskuspankin omistusosuus oli kasvanut lähes 100 prosenttiin. Venäjän valtio otti Vneštorgbankin haltuunsa vuonna 2002 ostamalla keskuspankin omistamat osakkeet.

Venäjän valtion omistuksessa Vneštorgbankin tavoitteeksi tuli pankin nostaminen Venäjän johtavaksi pankkiryhmäksi kaikilla toimialoilla, mukaan lukien vähittäis- ja investointipankkitoiminta. Uusi strategia muotoutui VTB-pankin nykyisen toimitusjohtajan Andrei Kostinin tullessa pankkiin vuonna 2002. Vneštorgbank alkoi kasvaa yrityskauppojen myötä ostamalla Guta Bankin vuonna 2004 ja pietarilaisen Promstroibankin vuonna 2005. Guta Bankista muodostettiin VTB24-vähittäispankki vuonna 2005.

Vneštorgbank alkoi ottaa käyttöön koko konsernin tasolla VTB-nimen lokakuusta 2006 alkaen. Emoyhtiö muutti nimensä VTB Bank -muotoon maaliskuussa 2007. VTB:stä tuli vuonna 2007 ensimmäinen venäläispankki, joka järjesti listautumisannin. Anti oli vuonna 2007 arvoltaan koko pankkisektorin suurin, ja yhtiö keräsi annista noin kahdeksan miljardia dollaria. Samalla Venäjän valtion omistusosuus väheni 99,9 %:sta 75 %:iin. VTB:n osakkeen noteeraus aloitettiin venäläisissä RTS- ja MICEX-pörsseissä sekä Lontoon pörssissä.

Vuoden 2016 alussa VTB aloitti pankkitoiminnan yhdessä Venäjän postin kanssa muodostamalla sen kanssa yhteisen postipankin (). Toiminnan aloittamista varten VTB myi 50 % miinus yhden osakkeen tytäryhtiöstään Leto-pankista Venäjän postille noin 72 miljoonalla dollarilla.

VTB24-vähittäispankki yhdistyi VTB-pankin kanssa 1. tammikuuta 2018 yhteisen VTB-brändin alle.

Liiketoiminta 

Vuoden 2011 vuosikertomuksen mukaan VTB-konserni on keskittynyt erityisesti yritys- ja investointipankkitoimintaan (76 % pääomasta), mutta on aktiivisesti mukana myös vähittäis­pankki­toiminnassa (20 % pääomasta).

Venäjän ulkopuolella VTB-konserni toimi vuoden 2017 vuosikertomuksen mukaan 11 tytärpankin kautta, jotka sijaitsevat Saksassa, Britanniassa, Serbiassa, Armeniassa, Valko-Venäjällä, Kazakstanissa, Azerbaidžanissa, Ukrainassa, Georgiassa ja Angolassa. Lisäksi VTB:llä oli toimintaa kolmen yhteystoimiston kautta Italiassa, Kiinassa ja Kirgisiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 VTB-pankki 

 
Venäläiset pankit
RTS Index
MICEX Index
MSCI Russia Index
Venäläiset pörssiyhtiöt
Miron Smirnov

Miron Nikolajevitš Smirnov (, 10. elokuuta 1820, toisen tiedon mukaan 1821 Säämäjärvi – 1. kesäkuuta 1895 Käkisalmi) oli karjalainen kauppias ja kotiseuduntutkija.

Miron Smirnov syntyi maalaiskauppiaan perheeseen. Säämäjärven ponomari opetti hänet lukemaan, ja myöhemmin hän työskenteli kauppiaan apupoikana Aunuksessa. 1830-luvulla Smirnov muutti Suomeen, jossa hän toimi muun muassa kauppa-apulaisena ja sahan johtajana. Vuonna 1852 Smirnov sai Suomen kansalaisuuden ja seuraavana vuonna hänestä tuli Joensuun kaupungin porvari. Vuonna 1861 hän rakensi Joensuun Hasanniemeen Suomen ensimmäisen höyrysahan ja myöhemmin hän oli yksi Joensuun ja Pietarin välillä liikennöineen matkustaja-aluksen omistajista.

1860-luvun alusta lähtien Smirnov harjoitti hyväntekeväisyyttä ja osallistui muun muassa Säämäjärven koulun perustamiseen. Hän teki kotiseuduntutkimusta ja julkaisi joukon artikkeleita karjalaisten etnografiasta ja kansanperinteestä. Vuonna 1890 ilmestyi Smirnovin teos Golos korela (”Karjalaisen ääni”), joka sisältää myös muutamia karjalan kielellä laadittuja runoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Smirnovin teoksia Karjalan tasavallan sähköisessä kirjastossa (vaatii kirjautumisen) 
 Golos korela Sjamozero-sivustolla 

Kansatieteilijät
Karjalaiset henkilöt
Kauppiaat
1820-luvulla syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Adelaide (täsmennyssivu)

Adelaide voi tarkoittaa seuraavaa:

Paikkoja 
 Adelaide, Etelä-Australian osavaltion pääkaupunki
 Adelaide, joki Australian Pohjoisterritoriossa

Henkilöitä 
 Kuningatar Adelaide (Adelaide Amelia Louise Theresa Caroline, 1792–1849), Yhdistyneen kuningaskunnan ja Hannoverin alueen kuninkaan Vilhelm IV:n puoliso

Etunimenä 
 Adelaide Casely-Hayford, sierraleonelainen aktivisti, feministi, kirjailija ja opettaja
 Adelaide Clemens, australialainen näyttelijä
 Adelaïde Ehrnrooth, suomalainen kirjailija
 Adelaide Ferreira, portugalilainen laulaja
 Adelaïde den Haan, alankomaalainen uimari
 Adelaide Hall, brittiläinen jazzlaulaja ja näyttelijä
 Adelaide Johnson, yhdysvaltalainen kuvanveistäjä
 Adelaide Kane, australialainen näyttelijä
 Adélaïde Labille-Guiard, ranskalainen taidemaalari
 Adelaide Lambert, yhdysvaltalainen uimari
 Marie Adelaide Belloc Lowndes, englantilainen kirjailija

Sotalaivoja 
Australian laivaston aluksia
 HMAS Adelaide (1918), Birmingham-luokan kevyt risteilijä
 Adelaide-luokka, Australian laivaston ohjusfregattiluokka
 HMAS Adelaide (FFG 01), Adelaide-luokan fregatti
 HMAS Adelaide (L01), Canberra-luokan helikopteritukialus
 Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia
 HMS Adelaide (1827), proomu
 HMS Adelaide (1848), proomu
 HMS Adelaide (1907), proomu
Muotkavaara

Muotkavaara (,  tai Муоткавара, , ) on vaara Suomen, Norjan ja Venäjän rajalla. Suomen puolella se kuuluu Inarin, Norjassa Etelä-Varangin ja Venäjällä Nikkelin kuntaan. Huippu on Norjan puolella ja noin 169 metriä korkea.

Saamenkieliset nimet viittaavat vesistöjen väliseen kannakseen tai taipaleeseen (, ).

Rajapyykki 

Muotkavaaralla sijaitseva kolmen valtion rajapyykki () on rakennettu vuonna 1846. Se on katkaistun kartion muotoinen kivipyykki, jonka huipulle on asetettu betoninen kolmisivuinen pyramidi vuonna 1945. Valkoisen pyramidin sivuilla on tekstit ”SUOMI MUOTKAVAARA”, ”NORGE KROKFJELLET” ja ”РОССИЯ МУОТКАВААРА”. Rajapyykillä kohtaa kolme aikavyöhykettä: Moskovan aika (UTC+3) Venäjällä, Itä-Euroopan aika (UTC+2) Suomessa ja Keski-Euroopan aika (UTC+1) Norjassa.

Rajapyykin paikka perustuu Norjan ja Venäjän rajankäyntiin (1826) sekä Suomen ja Venäjän rajanjärjestelyyn (1833), jonka mukaan Suomen ja Venäjän raja kohtaa Norjan rajan ”Mutkavaaralla”. Rajamerkin hoidosta on kolmenvälinen sopimus vuodelta 1953.

Petsamon kuuluessa Suomeen 1920–1944 pyykki oli osa Suomen ja Norjan kahdenvälistä rajaa. Kolmen valtion rajapyykki siitä tuli 1944 Moskovan välirauhansopimuksen myötä. Rajan kulku pyykiltä muuttui vielä, kun Suomi joutui myymään Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliitolle 1947. Sen seurauksena Suomen ja Venäjän raja suuntautuu Muotkavaaran pyykiltä lounaaseen.

Retkeily 

Muotkavaara kuuluu Norjan puolella Ylä-Paatsjoen kansallispuistoon (). Suomen puolella lähistölle ulottuu Vätsärin erämaa-alue.

Kolmen valtion rajapyykin luona voi vierailla jalan, Suomen puolelta sinne pääsee Norjan rajan ja Venäjän vastaisen rajavyöhykkeen väliin jäävää polkua pitkin. Norjan Grensefossista on pyykille noin viiden kilometrin kävelymatka.

Suomen ja Norjan rajan ylittäminen on sallittu, mutta rajapyykin kiertäminen Venäjän puolelle on kiellettyä, sillä paikalla ei ole vahvistettua rajanylityspaikkaa Venäjälle kummastakaan naapurimaasta. Luvattomasta rajanylityksestä on rangaistu lievänä valtionrajarikoksena.

Tiehanke 

Nellim-Paatsjoen kyläyhdistys on vuonna 2007 ehdottanut noin 10 km:n pituisen metsäautotien rakentamista Kessin metsäautotieltä Muotkavaaran alueelle lähelle Norjan rajaa.

Lähteet 

Inarin luonto
Etelä-Varanki
Petsamon piiri
Norjan ja Suomen raja
Norjan ja Venäjän raja
Suomen ja Venäjän raja
Kolmen valtion rajapisteet
Vaarat
Viiden tähden liike

Viiden tähden liike () on italialainen populistinen, EU-kriittinen, ekologinen ja korruption vastainen puolue. Puolueen perustaja on italialainen koomikko Giuseppe "Beppe" Grillo. Liikkeen keskeinen tavoite ja toimintatapa on suora demokratia. Suoraa demokratiaa liike toteuttaa toiminnassaan esimerkiksi siten, että liikkeen rekisteröityneet jäsenet voivat nettiäänestyksessä valita liikkeen vaaliehdokkaat Italian sisäisissä vaaleissa ja eurovaaleissa.

Historia 
Ensimmäisissä vaaleissaan, aluevaaleissa 2010, Viiden tähden liike sai 3,5 % äänistä niillä viidellä alueella, joilla se osallistui vaaleihin. Vuoden 2012 paikallisvaaleissa puolueen kannatus oli kasvanut selvästi, ja se voitti pormestarivaalit Parmassa ja kolmessa pienemmässä kaupungissa. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa Viiden tähden liike oli edustajainhuoneen vaalissa suurin puolue 25,5 prosentin kannatuksella ja senaatin vaalissa toiseksi suurin 23,79 prosentin osuudella.

Parlamenttivaaleissa 2018 viiden tähden liike nousi maan suurimmaksi puolueeksi.  Se muodosti hallituksen Pohjoisen liiton kanssa ja pääministeriksi tuli politiikan ulkopuolelta Giuseppe Conte. Viiden tähden liikkeen johtajasta Luigi Di Maiosta tuli talouskehitysministeri

Europarlamenttivaaleissa 2019 puolue sai 14 edustajaa. Nämä eivät istu missään tietyssä euroryhmässä.. 

14 kuukautta vallassa oltuaan Viiden tähden liikkeen ja La Legan (ent. Pohjoisen liitto) yhteishallitus kuitenkin hajosi elokuussa 2019 hallituspuolueiden eriävien näkemyksien takia ja sisäministeri Matteo Salvini ilmoitti Lega-puolueensa vetäytyvän hallitusyhteistyöstä Viiden tähden liikkeen kanssa. Italiaan ennustettiin uusia vaaleja. Eronneen hallituksen sitoutumaton pääministeri Giuseppe Conte muodosti kuitenkin syyskuussa 2019 uuden keskustavasemmistolaisen hallituksen, jossa olivat mukana Viiden tähden liike ja Demokraattipuolue. Uudeksi ulkoministeriksi nousi Viiden tähden liikkeen Luigi Di Maio. 

Luigi Di Maio ilmoitti eroavansa puolueen puheenjohtajan virasta 22. tammikuuta 2020, ja virkaa tekeväksi puheenjohtajaksi nousi Vito Crimi. Syynä eroon olivat puolueen laskenut kannatus ja peräti 31 parlamentaarikon loikkaukset edeltävien kuukausien aikana.

Helmikuussa 2021 Conten hallitus erosi Italia Viva -puolueen lopetettua hallituksen tukemisen. Tilalle tuli Mario Draghin johtama kuuden puolueen hallitus, jossa Viiden tähden liike on mukana.

Elokuussa 2021 Giuseppe Conte valittiin puolueen puheenjohtajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kotisivut 
Il Blog delle Stelle 

Italialaiset puolueet
Sofian alue

Sofian alue () on Bulgarian alue maan länsiosissa. Alue ympäröi maan pääkaupunkia Sofiaa, joka ei kuitenkaan kuulu alueeseen vaikka onkin sen hallinnollinen keskus. Alue on vuoristoista, sillä sekä Rila- että Balkanvuoret hallitsevat ympäristöä. Sofian alue on jaettu 22 kuntaan.

Kunnat

Anton
Botevgrad
Božurište
Dolna Banja
Dragoman
Elin Pelin
Etropole
Godetš

Gorna Malina
Ihtiman
Koprivštitsa
Kostenets
Kostinbrod
Mirkovo
Pirdop

Pravets
Samokov
Slivnitsa
Svoge
Tšavdar
Tšelopetš
Zlatitsa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian alueet
Lørenskog IK

Lørenskog IK on norjalainen jääkiekkojoukkue Lørenskogin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1963, ja se pelaa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.

Joukkue kaudella 2022–2023

NHL-pelaajat

 Ryan Caldwell
 Andy Delmore
 Zach Hamill
 Ryan Jardine
 Jason Krog
 Dan LaCouture
 David Laliberté

 Bryce Lampman
 Ian MacNeil
 John Negrin
 Alex Plante
 Mike Stuart
 Mike Weber

Aiheesta muualla 
Seuran viralliset kotisivut 

Norjalaiset jääkiekkoseurat
Lørenskog
Sparta Sarpsborg

Sparta Sarpsborg on norjalainen jääkiekkojoukkue Sarpsborgin kaupungista. Joukkue pelaa Fjordkraft-ligaenissa, jossa se pelaa kotiottelunsa maan vanhimmassa jäähallissa Sparta Amfissa. Joukkue on perustettu vuonna 1958 ja seura on onnistunut voittamaan Norjan mestaruuden kolmeen kertaan.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Sjur Robert Nilsen 
 Apuvalmentaja: Sten Gunnar Jørgensen 
 Apu- & Maalivahtivalmentaja: Joni Puurula 
 Fysiikkavalmentaja: Alexander Skorpen 
 Huoltopäällikkö: Kenneth Johannessen 
 Huoltopäällikkö: Raymond Michalsen 
 Toimitusjohtaja: Jan Hexeberg 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat
 Timo Blomqvist
 Drew Fata
 Jonas Holøs
 Quintin Laing
 Matthew Yeats

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Fjordkraft-ligaenin seurat
Sarpsborg
Vuonna 1958 perustetut urheiluseurat
Srapnelli

Srapnelli on tykkiaseissa käytetty luodeilla täytetty ammustyyppi, joka on tarkoitettu toimimaan ilmassa lentoratansa loppuvaiheessa sinkoamalla sisältämänsä luodit kohti maalia. Srapnelli on saanut nimensä brittiläisen tykistöupseeri Henry Shrapnelin mukaan, joka aloitti ensimmäisten pallosrapnellien kehittelyn vuonna 1784. Pallosrapnelli oli ulkomuodoltaan identtinen saman aikakauden pallokranaattien kanssa. 

Shrapnelin suunnittelema uusi ammustyyppi otettiin brittitykistön käyttöön vuonna 1803. Ensimmäiset nykyisiä tykinammuksia ulkoisesti muistuttavat lieriönmuotoiset srapnellit tulivat käyttöön 1860-luvulla rihlattujen tykkien yleistyessä. Metallurgian ja valmistusmenetelmien kehityksen myötä 1880-luvulla srapnelli sai lopulliseksi jääneen muotonsa. 

Srapnellin vanhentuminen alkoi tehokkaiden, pikriinihapolla ladattujen sirpalekranaattien yleistyessä 1890-luvulla. Tehokkailla räjähdysaineilla ladatut sirpalekranaatit olivat paljon srapnellia yksinkertaisempia ja monipuolisempia ammuksia. Srapnellin teho perustui yksinomaan sen suoraan eteenpäin sinkoamien luotien vaikutukseen, eikä se alkuunkaan soveltunut linnoitteiden tuhoamiseen. Sirpalekranaatilla sen sijaan oli srapnellin kapeaa luotiviuhkaa kattavampi sirpalevaikutus sekä ruhjova painevaikutus, minkä lisäksi se voitiin käytetystä sytyttimestä riippuen asettaa räjähtämään joko maanpinnan yläpuolella, maanpinnan tasalla tai sen alla. Srapnelli oli kuitenkin vielä ensimmäisessä maailmansodassa käytössä sirpalekranaattien rinnalla, mutta toisen maailmansodan alkaessa se oli ammustyyppinä jo harvinainen.

Ampumatarvikkeet
Asetekniikka
Pinaattielämänlanka

Pinaattielämänlanka (Ipomoea aquatica) on elämänlankojen sukuun kuuluva kosteikkokasvilaji. Se kasvaa luontaisena Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä viljellään lähinnä kaakkoisessa Aasiassa ravintokasvina. Se on levinnyt luontoon myös alkuperäisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle, ja varsinkin Pohjois-Amerikassa sitä pidetään pahanlaatuisena rikkakasvina.

Kuvaus 

Pinaattielämänlanka on yksivuotinen, yleensä maanmyötäisesti suikertava tai osittain veden pinnalla kelluva ruohovartinen kosteikkokasvi. Kasvin varret ovat onttoja, poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja nivelkohdistaan juurehtivia. Onttous auttaa varsia kellumaan veden pinnalla. Lehdet ovat yleensä 3,5–17 senttimetriä pitkiä ja muodoltaan teräväkärkisen suikeita. Lehden laidat ovat ehyet tai aaltoilevat. Lehtiruoti on 3–14 senttimetriä pitkä.

Kukat kasvavat pienissä 1–3 kukan kukinnoissa. Kukintovarsi on 1,5–9 senttimetriä pitkä. Kukan kukkaperä on 1,5–5 cm pitkä, verholehdet noin 7–8 mm. Teriö on suppilomainen, 3,5–5 senttimetriä leveä, karvaton ja väriltään lähes valkoinen tai violetin vaaleanpunainen, keskeltä tummempi kuin reunoilta. Heteet ja emiö ovat teriötä lyhyempiä eivätkä työnny sen ulkopuolelle. Emin luotti on kaksihaarainen. Hedelmä on tyypiltään kota.

Käyttö 

Pinaattielämänlankaa on viljelty Aasiassa ravintokasvina yli 2 000 vuotta. Kasvin lehtiä ja varsia käytetään vihanneksena lähinnä Kiinassa, Indonesiassa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Pinaattielämänlanka valmistetaan yleensä joko höyryttämällä tai paistamalla.

Lisäksi kasvia on käytetty jonkin verran koristekasvina. Sitä kuitenkin pidetään nykyään monilla alueilla pahanlaatuisena rikkakasvina, ja sen kasvatus on kokonaan kielletty osissa Pohjois-Amerikkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Afrikkanet: Ipomoea aquatica - pinaattielämänlanka
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ipomoea aquatica 

Elämänlangat
Viljeltävät_ravintokasvit
Toivo Kuula -laulukilpailu

Toivo Kuula -laulukilpailu on nimetty säveltäjä Toivo Kuulan mukaan.  Laulukilpailun tarkoituksena on nostaa esiin Toivo Kuulan musiikkia ja löytää uusia tulkitsijoita säveltäjän tuotannolle. Toivo Kuula -laulukilpailu on järjestetty säveltäjän synnyinseudulla, Alavudella, kaksi kertaa, vuosina 2012 ja 2016.  Alavudella kilpailu on järjestetty Alavuden kaupungin toimesta yhteistyössä Alavuden seurakunnan ja muiden yhteistyökumppanien kanssa. Kilpailu on järjestetty myös vuonna 1987 Vantaalla. Järjestävä organisaatio tuolloin oli Kuula-Kamari Säätiö yhteistyössä Vantaan kaupungin kanssa. Vantaalla kilpailun voitti basso Kalevi Olli. Vuonna 2016 Alavudella Toivo Kuula -laulukilpailun voitti sopraano Silja Aalto, toisen palkinnon sai tenori Mika Nisula ja kolmannen palkinnon sopraano Annami Hylkilä. Silja Aalto sai myös Ilmajoen Musiikkijuhlien erikoispalkinnon sekä palkinnon parhaasta uuden musiikin tulkinnasta. Vuonna 2012 voittajaksi valittiin baritoni Juhani Alakärppä, toisen palkinnon sai sopraano Leena Liimatainen ja kolmannen sopraano Ilona Jokinen. Parhaan uuden musiikin tulkinnan palkinnon sai baritoni Petteri Lehikoinen. Toivo Kuula -laulukilpailun tuomaristossa toimivat vuonna 2012 basso Jaakko Ryhänen (puheenjohtaja), sopraano Ritva Auvinen, mezzosopraano Monica Groop, sopraano Camilla Nylund ja tenori Seppo Ruohonen. Sihteerinä toimi sopraano ja kilpailun taiteellinen johtaja Sirkka Lampimäki (nykyisin Lamminen). Toivo Kuula -laulukilpailun tuomaristossa toimivat vuonna 2016 tenori Seppo Ruohonen (puheenjohtaja), sopraano Sirkka Lamminen, sopraano Johanna Rusanen-Kartano ja basso, kamarilaulaja Matti Salminen.

Voittajat
 1987: Kalevi Olli
 2012: Juhani Alakärppä, baritoni
 2016: Silja Aalto, sopraano

Lähteet

Musiikkikilpailut
Alavus
Mustasinappi

Mustasinappi (Brassica nigra) on Euroopassa esiintyvä yksivuotinen kaalilaji. Se on 40–80-senttiseksi kasvava melko pystyhaarainen ruoho. Alemmat lehdet ovat isohampaisia, -halkoisia, ylemmät hammas- tai ehytlaitasia. Teriö on keltainen. Lidut ovat lyhyehköjä, pystyjä, päärangan myötäisiä, nelisärmäisiä. Kasvia on viljelty jo vuosituhansia mausteeksi.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Mustasinappi (Brassica nigra)
Puutarha.net: Mustasinappi (Brassica nigra)
Den virtuella floran: Mustasinappi (Brassica nigra) 
ITIS: Brassica nigra 
United States Department of Agriculture (USDA): Brassica nigra 
Flora of China: Brassica nigra 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica nigra 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Brassica nigra (black mustard) 
Gernot Katzer's Spice Pages: Black Mustard (Brassica nigra) 

Kaalit
Dern

Dern on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Bruce Dern (s. 1936), yhdysvaltalainen näyttelijä
 George Dern (1872-1936), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, Utah'n kuvernööri ja sotaministeri
 Laura Dern (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sylviornis neocaledoniae

Sylviornis neocaledoniae oli sukupuuttoon hävinnyt kanalintu, jonka jäännöksiä on löydetty Uudesta-Kaledoniasta. Laji jätti jälkeensä luulöydösten lisäksi suurikokoisia pesärakennelmia, jotka ovat säilyneet näihin päiviin saakka. S. neocaledoniae hävisi arviolta 1 500 vuotta sitten, mutta se on saattanut selviytyä pitempäänkin.

Jäännökset

Uudesta-Kaledoniasta on löydetty suuria määriä lajin luita ja lähes kaikki sen luuston osat. Pindain luolasta on löydetty yli 4000 ja Kanumerasta yli 600 luuta tai luun kappaletta. Laji määriteltiin vuonna 1980 alun perin Kanumerasta löydettyjen vain muutaman luun avulla. Sittemmin samasta paikasta on tehty lisää löytöjä ja tutkijat löysivät myös Pindain luolan jäännökset, joihin kuuluu lähes kokonaisia luurankoja useista eri yksilöistä. Pindain luolan jäännökset ovat myös paremmin säilyneitä. Lajin jäännöksiä on löytynyt myös alueen arkeologisilta paikoilta.

Piirteet
S. neocaledoniaen jäännökset ovat hyvin yleisiä, mistä sen on päätelty olleen kasvinsyöjä, vaikkakin sen nokka muistutti ennemminkin petolintujen nokkaa. Se käytti ehkä voimakkaita jalkojaan maan kaivamiseen ja esimerkiksi juurien syömiseen, mutta lajin ravinnosta voidaan tehdä vain arvailuja. Se painoi noin 30 kiloa ja oli puolitoista metriä korkea. Île des Pinsiltä on löydetty lajin jälkeensä jättämiä suurikokoisia maassa sijaitsevia pesäkumpuja. Jotkut niistä ovat jopa 5 metriä korkeita ja 50 metriä leveitä. Ne ovat lisäksi todennäköisesti pienentyneet ajan kuluessa. Tiedossa ei ole, ovatkö pesät yhden linnun aikaansaannosta. On myös mahdollista, että useammat lajin yksilöt rakensivat pesät, tai että niitä käytti useampi sukupolvi. Laji oli menettänyt lentokykynsä, joten sille ei todennäköisesti ollut uhkanaan maapetoja ennen ihmisen saapumista saarille.

Häviäminen
Lajin häviäminen on ajoitettu noin 1 500 vuoden päähän ja sen häviämisen syynä on pidetty ihmisen toimintaa. Lapitakulttuurin edustajat saapuivat saarille kiistellyn teorian mukaan 1 500 vuotta eaa. Ihmiset metsästivät lajia, mikä tiedetään sen luista, joita on löydetty ihmiseen liitettyjen löydösten läheltä. Ihmiset toivat saarille myös mukanaan koiria, rottia ja sikoja, jotka saattoivat saalistaa aikuisia lintuja tai näiden munia. Häviäminen on saattanut tapahtua myöhemminkin, sillä paikallinen suullinen perinne tuntee yhä tarinat suurikokoisista linnuista.

Lähteet

Kanalinnut
Sukupuuttoon kuolleet linnut
Kalkkisiemenkotilo

Kalkkisiemenkotilo (Vertigo genesii‭‬) on pienikokoinen eurooppalainen maakotilolaji‬.‭ ‬Suomessa se on hyvin harvinainen, luokiteltu‭ erittäin uhanalaiseksi‭ ‬ja rauhoitettu  ‬luonnonsuojeluasetuksessa.

Koko ja ulkonäkö 
Kalkkisiemenkotilo on varsin pienikokoinen kotilolaji. Sen hieman tynnyrimäisesti pullistuneen kuoren pituus on 1,7‭–2,1‭ ‬mm ja leveys‭ ‬1,2‭ ‬mm.‭ ‬Kuori on vaalean punertavanruskea tai tummanruskea, ja siinä on noin viisi oikealle kiertyvää kierrosta, joiden väliset saunat ovat syvät. Kuoren väri usein vaalenee vanhetessaan. Suuaukko on pyöreä eikä siinä yleensä ole hammasmaisia ulokkeita, joskus harvoin surkastunut hammas suuaukon yläosassa.‭ Suuaukkoa ympäröivä huuli on hieman paksuuntunut ja väriltään vaalea. ‬Kuoren pinta on kiiltävä ja siinä on hyvin himmeästi erottuvia uurteita.‭

Levinneisyys‎ 
Kalkkisiemenkotiloa tavataan Keski-‭ ‬ja Pohjois-Euroopassa lähinnä Alpeilla ja Skandinavian keskiosien vuoristossa. Taannoin laji löytyi myös Altaivuoristosta. Esiintymät ovat hajanaisia ja laji on kaikkialla harvinainen.‭ ‬Suomessa esiintymispaikkoja tunnetaan vain kaikkiaan kymmenkunta, joista osa on vanhoja. Esiintymiä on esimerkiksi‭ ‬Kuusamo‭ssa,‭ ‬Urjala‭ssa ja ‬Kiikala‭ssa, kaikki ‬Natura‭‬-verkostoon kuuluvilla suojelualueilla. Kuusamossa Oulangan kansallispuiston alueelta tunnetaan useita esiintymiä. Vuoteen 2006 mennessä kotiloyksilöitä oli löydetty kaikkiaan vain kymmenkunta.‭

Elinympäristö ja elintavat‎ 
Laji elää kosteissa lehdoissa ja lettomaisilla soilla. Suomessa havainnot ovat lähes pelkästään rehevimmiltä letoilta tai lähteiköistä, joiden vesi on kalkkipitoista. Esiintymispaikkojen maaperä on kalkkipitoista ja sen‭ ‬pH‭ ‬on yli‭ ‬6,5.‭ ‬Kotilon elintavoista ei tiedetä juuri mitään,‭ ‬mutta sen arvellaan nauttivan ravinnokseen mikroskooppisia‭ leviä‭ ‬ja muuta orgaanista ainesta. Havaintojen mukaan kotilo oleskelee kosteana pysyvän saraikon alaosissa tai sammaleen joukossa.

Suojelustatus 
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) ‏piti lajia aikaisemmin kokonaisuudessa vaarantuneena,‭ ‬mutta nykyisin sen ei katsota olevan maailmanlaajuisesti uhanalainen. Se kuuluu kuitenkin Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä II mainittuihin erityisesti suojeltaviin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava Natura 2000 -alueita. Suomessa laji on luokiteltu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa erittäin uhanalaiseksi (EN) ja se rauhoitettiin luonnonsuojeluasetuksen muutoksessa vuonna 2009. Uhanalaisuusluokituksen perusteena on kotilon elinpaikakseen edellyttämien luontotyyppien harvinaisuus etenkin lettosoiden kuivatuksen johdosta.

Lähteet‎

Aiheesta muualla‎ 
 Johtopäätökset suojelutasosta

‎
Maakeuhkokotilot
Juha Tanskanen

Juha Tanskanen on Sotkamon Jymyn entinen pelinjohtaja ja nykyinen SuperJymy OY:n hallituksen puheenjohtaja. Hän omistaa kajaanilaisen mainostoimisto  Pohjolan Mylly Oy:n.

Saavutukset

Pelinjohtajana 
 4 SM-kultaa: 1992, 1993, 1995, 1997
 1 SM-pronssi: 1994
 Miesten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja (4): 1992, 1993, 1995, 1997

Lähteet

Suomalaiset pesäpalloilijat
Pesäpallon pelinjohtajat
Sotkamon Jymyn pelinjohtajat
Sotkamon Jymyn henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Stjernen Hockey

Stjernen Hockey on norjalainen jääkiekkojoukkue Norjan Fredrikstadista. Joukkue pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Fjordkraft-ligaenissa, jonka mestaruuden se kertalleen on onnistunut voittamaan vuonna 1986. Kotiottelunsa joukkue pelaa Stjernehallenissa.

Joukkue

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Anders Olsson 
 Apuvalmentaja: Lasse Fjeldstad 
 Apu- & Videovalmentaja: Brandon Treloar 
 Maalivahtivalmentaja: Bjørge Josefsen 
 Huoltopäällikkö: Rolf Borgersen 
 Huoltopäällikkö: Roar Martinsen 
 Toimitusjohtaja: Darren Treloar 
 Joukkueenjohtaja: Vidar Olsen 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat
 Jean-Luc Grand-Pierre
 Matt Hackett
 Jason Morgan

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Fredrikstad
Fjordkraft-ligaenin seurat
Rosie Perez

Rosa María ”Rosie” Perez (s. 6. syyskuuta 1964 Brooklyn New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija, koreografi, ohjaaja sekä puertoricolaisten oikeuksia puolustava aktivisti. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Do the Right Thing – kuuma päivä (1989), Mustat donkkaa tykimmin (1992), Kesytön sydän (1993), Peloton (1993), Toiminnan nainen (1997), The 24 Hour Woman (1999), Näkymättömät lapset (2005), The Take (2007), The Counselor (2013) ja Birds of Prey (2020).

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Tour EP

Tour EP on kanadalaisen metalliyhtyeen Strapping Young Ladin EP, joka on julkaistu vuonna 2003.

Levyä myytiin yhtyeen keikoilla promona yhtyeen tulevalle albumille Strapping Young Lad rajoitettuna 2500 kopion painoksena.

Kappaleet

Kokoonpano
 Devin Townsend – laulu, kitara, tuotanto
 Jed Simon – kitara
 Gene Hoglan – rummut & lyömäsoittimet
 Byron Stroud – bassokitara

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 EP:t
Strapping Young Ladin albumit
Sari Raumala

Sari Kinnunen (o.s. Raumala, s. 12. helmikuuta 1968) on suomalainen pikajuoksija, joka on naimisissa keihäänheittäjä Kimmo Kinnusen kanssa. Hänellä on yksi hopea ja kolme pronssia Kalevan kisoista 200 metrin matkalta. Hän edusti Mikkelin Kisa-Veikkoja. Häntä valmensivat uransa aikana Kari Kuusela, Risto Häyrynen ja Markku Perttunen. 

Raumalan ennätys 100 metrillä on 11,88 ja 200 metrillä 23,46. Hän osallistui 4 × 100 metrin viestissä Splitin EM-kilpailuihin 1990 ja hänellä on runsaasti maaotteluedustuksia.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Na Stínadlech

Na Stínadlech on Teplicessä Tšekin tasavallassa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii Tšekin pääsarjassa Gambrinus ligassa pelaavan FK Teplicen kotikenttänä. Tšekin jalkapallomaajoukkue pelaa myös usein otteluitaan Na Stínadlechilla.

Lähteet
World stadiums

Tšekin jalkapallostadionit
Luettelo kilpauransa aikana kuolleista suomalaisurheilijoista

Tämä luettelo sisältää suomalaisia urheilijoita, jotka ovat kuolleet kilpauransa aikana.

Lähteet

Luettelot suomalaisista urheilijoista
Gunnar Widegren

Gunnar Widegren (6. helmikuuta 1886 Tukholma, Ruotsi – 29. syyskuuta 1959 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja toimittaja.

Teokset
 Pörri – se olen minä, suomentanut Laila Järvinen. Porvoo: WSOY, 1936. 
 Karuselliperhe, suomentanut Laila Järvinen. Porvoo: WSOY, 1936. 
 Neiti Aurinkoinen, suomentanut Laila Järvinen. Porvoo: WSOY, 1938. 
 ”Prinsessa Pettersson”, suomentanut Laila Järvinen. Porvoo: WSOY, 1940. 
 Väärän lipun alla, suomentanut Laila Järvinen. Porvoo: WSOY, 1941. 
 Odottamaton kihlaus, suom. Laila Järvinen. Helsinki: Kansankirja, 1948. 
 Punatukkaisilla on etusija, suom. Lea Karvonen. Helsinki: Tammi, 1950.

Filmografia
Familjen som var en karusell (1936)
Pörri – se olen minä (Raggen – det är jag det) (1936)
Odygdens belöning (1937)
Sol över svenska bygder (1937)
Spöke till salu (1939)

Lähteet

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Ruotsalaiset toimittajat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Terttu Sarkkinen

Terttu Sarkkinen (s. 13. elokuuta 1931) on suomalainen keihäänheittäjä, joka voitti Kalevan kisoissa 1953 Suomen mestaruuden tuloksella 41,64. Lisäksi hän voitti kaksi hopeaa Kalevan kisoista. Hän edusti Oulun Pyrintöä. Hänen ennätyksensä oli 43,96. Hänellä on myös yksi maaotteluedustus.

Lähteet 
 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1931 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Liito-oravankirppu

Liito-oravankirppu (Ceratophyllus (Monopsyllus) indages) on liito-oravalla elävä kirppulaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu isäntälajinsa tapaan vaarantuneeksi (VU).

Koko ja tuntomerkit 
Muiden kirppujen tapaan pieni, sivusuunnassa litistynyt hyönteinen. Koiraan ruumis on 2,3–3,0 mm ja naaraan 2,5–3,8 mm pitkä. Päässä, tuntosarven takana on kahdessa rivissä sukasia 0–1 sekä 2–3 kappaletta. Niskan pronotaalikammassa on vähemmän kuin 24 piikkiä. Tarkka lajinmääritys tapahtuu tutkimalla takaruumiin kärkiosaa mikroskoopilla. Koiraalla takaruumiin kahdeksas vatsakilpi on pitkä ja kapea ja siinä on pitkiä kärkisukasia. Yhdeksäs vatsakilpi on laajentunut. Naaraalla seitsemännen vatsakilven reuna muodostaa kulman. Naaraan spermathecan bulgaksi kutsuttu osa on sylinterin muotoinen ja hillaksi kutsuttua osaa leveämpi.

Lähin sukulaislaji on oravankirppu (Ceratophyllus (Monopsyllus) sciurorum)

Levinneisyys 
Lajin levinneisyysalue ulottuu Kamtšatkalta, Japanin pohjoisosista, Koreasta, Kiinasta ja Taiwanin pohjoisosista Siperian ja Keski-Aasian poikki Länsi-Venäjälle. Pohjoismaissa liito-oravankirppua tavataan ainoastaan eteläisessä Suomessa.

Elinympäristö ja elintavat 
Liito-oravankirppu on nimensä mukaisesti liito-oravan (Pteromys volans) ulkoloinen. Lajin tarkemmat elintavat ovat kuitenkin tuntemattomat. Liito-oravan pesissä elää myös muita kirppulajeja, mutta liito-oravankirppu on näistä ainoa täysin liito-oravaan sidottu laji. Suomessa se näyttää esiintyvän pesissä ainoana kirppuna kesällä aikana, jolloin liito-oravalla on uusia poikasia.

Suomessa liito-oravankirppu on ainoana kirppulajina luokiteltu uhanalaiseksi, sillä se ei vaarantuneeksi luokiteltuun isäntälajiinsa sidottuna voi olla ainakaan sitä vähempää uhanalainen.

Lähteet 

Kirput
O. A. J. Keinänen

Olivier August Johan Carlenius (27. syyskuuta 1841 Savonlinna – 25. syyskuuta 1904 Heinävesi) oli suomalainen runoilija joka käytti kirjailijanimeä O. A. J. Keinänen.

Carleniuksen vanhemmat olivat raatimies, kauppias Johan Olof Carlenius ja Maria Hatalin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1864 Porvoon lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1872.

Carlenius julkaisi 1867 Suomalaisia lauluja''' nimisen runokokoelman. Hän tuli sittemmin mielisairaaksi kertoman mukaan onnettoman rakkauden takia ja alkoi kutsua itseään Viipurin kuninkaaksi.

 Teoksia 
 Suomalaisia lauluja''. Frenckell, Helsinki 1867

Lähteet 
 
 O. A. Kallio : Uudempi suomalainen kirjallisuus : edellinen osa : vanhempi eli perustava aika. WSOY 1911, s. 173

Aiheesta muualla 
 Google-kirjat : O. A. J. Keinäsen teos Suomalaisia lauluja
Vapaasti ladattava O. A. J. Keinäsen e-kirja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Kristillisten Tekojen kirkko

Kristillisten Tekojen Kirkko on Tampereella perustettu suomalainen kristillinen uskonnollinen yhteisö, joka on rekisteröity uskonnolliseksi yhdyskunnaksi 9. toukokuuta 1983. Kristillisten Tekojen kirkko tunnustaa Raamatun kirjoituksiin perustuvaa kristillistä uskoa tavoitteenaan edistää rauhan, lähimmäisenrakkauden ja tasa-arvon toteutumista ihmisten kesken. Yhteisössä on käytössä aikuiskaste.

Pääosa Kristillisten Tekojen Kirkon perustajista oli työttömiä Tampereen seudulta. Yhteisön jäsenmäärä on 2000-luvulla ollut hyvin pieni, alle 20 henkeä.

Lähteet 

Suomalaiset kristilliset järjestöt
Suomen kristilliset yhdyskunnat