joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sven O. Kullander

Sven Oscar Kullander (s. 30. marraskuuta 1952 Sollefteå, Ruotsi) on ruotsalainen luonnontieteilijä, jonka tutkimukset ovat pääasiassa keskittyneet kirjoahveniin ja särkiin. Hän on Ruotsin luonnonhistoriallinen museon emeritusprofessori.

Kullander sai filosofian tohtorin tutkinnon kemiassa, biologiassa ja tieteenfilosofiassa Tukholman yliopistosta vuonna 1984, filosofian kandidaatin arvon Uumajan yliopistosta 1977 ja dosentin arvon eläintieteellisessä luokittelussa ja evoluutiotutkimuksessa Tukholman yliopistosta 1991. Kullander on vuosia 1984–1989 ja 2003 lukuun ottamatta toiminut vuodesta 1990 lähtien Ruotsin luonnonhistoriallinen museon vanhempana kuraattorina eläintieteen selkärankaisten osastolla. Hän on ollut mukana kehittämässä suuria tietokantaprojekteja kuten GBIFiä ja ollut GBIF Ruotsin johtaja vuosina 2005–2010. Hän on myös ollut FishBasen konsortion jäsen vuodesta 1999 lähtien. Kullander oli vuoteen 2013 asti tehnyt yli kolmetoista Peruun, Brasiliaan, Myanmariin, Sambiaan, Gambiaan, Paraguayhyn, Uruguayhyn, Kolumbiaan, Ranskan Guyanaan, Kiinaan, Ruotsiin ja El Salvadoriin kohdistuvaa tutkimusretkeä.

Kullander on ollut International Commission on Zoological Nomenclaturen komissaari marraskuusta 2006 lähtien. Hän on European Ichthyological Societyn kunniajäsen vuodesta 1988 ja American Society of Ichthyologists and Herpetologists -järjestön kunniajäsen vuodesta 2010 lähtien.

Sven O. Kullander nai helmikuussa 1995 kiinalaissyntyisen Fang Fangin. Heille syntyi vuonna 1999 poika. Fang Fang Kullander kuoli toukokuussa 2010.

Kullanderin kunniaksi on nimetty muun muuassa Apistogramma kullanderi ja Astyanax kullanderi -kalalajit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kullanderin oma luettelo julkaisuistaan 

Elävät henkilöt
Vuonna 1952 syntyneet
Ruotsalaiset luonnontieteilijät
Antonín Barák

Antonín Barák (s. 3. joulukuuta 1994 Příbram) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän on kesästä 2017 alkaen pelannut Italian Serie A:ssa Udinesen, Leccen ja Hellas Veronan joukkueissa.

Barák aloitti liigauransa kotikaupunkinsa Příbramin joukkueessa ja lainalla Graffin Vlašimissa. Tammikuussa 2016 hän siirtyi Slavia Prahaan, jossa hän pelasi 1,5 kautta. Hän voitti Tšekin mestaruuden vuonna 2017.

Kesällä 2017 Barák siirtyi Italiaan Udinesen joukkueeseen, jossa hän pelasi 50 Serie A -ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kevätkauden 2020 hän pelasi lainalla Leccessä, jossa hän pelasi 16 Serie A-ottelua ja teki viisi maalia. Kauden 2020–2021 hän oli lainalla Hellas Veronassa, jossa hän pelasi 34 Serie A -ottelua ja teki seitsemän maalia.

Barák on pelannut Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan ja teki ottelun kahdeksannella minuutilla joukkueensa ainoaksi jääneen maalin. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 23 A-maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi loppuhetkiksi kentälle alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan sekä pelasi täydet minuutit neljännesvälierässä Alankomaita ja puolivälierässä Tanskaa vastaan.

Lähteet 

Tšekkiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Simo Siitonen

Simo Siitonen (s. 27. lokakuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen lääkintäprikaatikenraali. Hän toimi Puolustusvoimien ylilääkärinä vuosina 2011–2022. Koulutukseltaan hän on lääketieteen tohtori Kuopion yliopistosta.

Siitonen aloitti sotilasuransa Karjalan lennoston lääkärinä vuonna 1994. Sen jälkeen hän on toiminut muun muassa Ilmavoimien ylilääkärinä 2003–2009 ja Sotilaslääketieteen keskuksen johtajana 2010–2011.

Siitonen on suorittanut Maanpuolustuskurssin sekä Yhdysvaltain ilmavoimien ja Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien ilmailulääketieteen kurssit. Hän on valmistunut lääketieteen lisensiaatiksi Tampereen yliopistosta vuonna 1987 ja tohtoriksi Kuopion yliopistosta vuonna 2000.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
János Kriza

János Kriza (1812–1875) oli unkarilainen kansanrunoudenkerääjä, kirjailija ja pappi, vuodesta 1861 unitaarinen piispa Kolozsvárissa. Hän alkoi jo ennen János Erdélyiä kerätä kansanrunoutta heimolaistensa székely-unkarilaisten keskuudessa Transilvaniassa. Hän julkaisi huolellisesti ja taitavasti toimitetun kansanrunouskokoelman Vadrózsák I ('Metsäruusuja', 1863), joka sisältää muun muassa joukon kansanballadeja. Siihen liittyy esitys székely-murteen erikoisuuksista ynnä sanasto. Toista osaa Kriza ei ehtinyt julkaista, mutta ainekset kyllä olivat koottuina. Kriza kirjoitti itsekin lyyrisiä runoja, varsinkin rakkaus- ja sotamieslauluja. joista monet kansanomaisen, naiivin sävynsä tähden ovat jääneet kansanlauluina elämään. Kriza oli harras kirkonmies, ja hän oli myös uskonnollinen kirjailija.

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarilaiset kirjailijat
Unkarilaiset piispat
Folkloristit
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet
Laura Korpikaivo-Tamminen

Laura Korpikaivo-Tamminen, o.s. Korpikaivo  (1. syyskuuta 1904 Urjala – 14. kesäkuuta 2001 Lappeenranta) oli suomalainen kotiteollisuusopettaja, yritysjohtaja ja yrittäjä, joka sai ensimmäisenä Suomessa kotiteollisuusneuvoksen arvonimen, vuonna 1974.

Henkilöhistoria
Korpikaivo-Tamminen suoritti Urjalan kotiteollisuuskurssin ja keskikoulun ja valmistui Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta 1927. Hän toimi valmistuttuaan ensin kotiteollisuusopettajana Hämeenlinnassa ja sitten Kotiteollisuusliike Pirtin kutomoiden johtajana Lappeenrannassa. Korpikaivo-Tamminen perusti 1932 miehensä Lauri Tammisen kanssa Taidekutomo Laura Korpikaivo-Tamminen -yrityksen, josta kehittyi huomattava kotiteollisuusliike. Taidekutomo työllisti ja sen tuotteet saivat monia palkintoja. Korpikaivo-Tamminen oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen 15 vuotta ja vaikutti muun muassa käsityömuseon perustamiseen Lappeenrantaan 1983. Hän julkaisi sekä tietokirjoja että elämäkerrallisen teoksen Kuvioita elämäni kankaassa (1987).

Julkaisuja
 Kymmenen vuotta Yrittäjänaisten keskusliiton toimintaa: 1947–1957, 1957
 Täkänöitä, 1960
 Täkänöitä: tämän hetken muotoilua, 1961, Lyyli Hahlan kanssa
 Ryijyjä, 1961, Lyyli Hahlan kanssa
 Kuvioita elämäni kankaassa, 1987

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kellokumpu, Marina 2002. Laura Korpikaivo-Tamminen: seitsemän vuosikymmentä lappeenrantalaisena vaikuttajana. Etelä-Karjalan museo.
 Laura Korpikaivo-Tammisen kokoelma Etelä-Karjalan museo (Viitattu 24.6.2020)
 Laura Korpikaivo-Tammisen vaatekaappi avautui Yle, 21.1.2011. (Viitattu 24.6.2020)

Suomalaiset opettajat
 Suomalaiset yritysjohtajat
 Suomalaiset yrittäjät
 Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut
 Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Ferenc Kölcsey

Ferenc Kölcsey (1790–1838) oli unkarilainen runoilija, puhuja ja kriitikko. Opiskeltuaan lakitiedettä hän vetäytyi maatilalleen ja antautui kirjalliseen toimintaan. Hän oli vuodesta 1829 Szatmárin komitaatin ylinotaari ja sen edustajana valtiopäivillä 1832–1836.

Runoilijana Kölcsey on huomattava taideballadin ja romanssin kotouttajana Unkarissa ja ennen kaikkea isänmaallisten runojen erinomaisena sepittäjänä. Kölcseyn kirjoittama on muun muassa kansallishymni Himnusz ("Isten, áldd meg a magyart") vuodelta 1823. Kölcseyn ankarat arvostelut Dániel Berzsenyin, Mihály Csokonain ja János Kisin runoudesta sekä hänen kantansa kielenuudistuskysymyksessä – Kölcsey oli Ferenc Kazinczyn koulukunnan edustaja – herättivät paljon huomiota ja vastustustakin. Valtiopäivillä Kölcsey oli parhaita puhujia sekä vapaamielisen puolueen vaikuttavimpia edustajia. Hänen puheistaan ovat kuuluisia loistavat Kazinczyn ja Berzsenyin muistopuheet. Vanhojen reettorien tapaan Kölcsey harjoitteli puhetaitoa muun muassa siten, että sepitti puheita keksimiään tilaisuuksia varten.

Kölcseyn kootut teokset (sisältää runoja, novelleja, luonteenkuvauksia, arvosteluja, puheita ja Iliadin käännöksen) julkaisivat 1840–1848 József Eötvös, László Szalay ja Pál Szemere. Myöhemmin ne on julkaissut Ferenc Toldy (1877).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Unkarilaisen kulttuurin päivä (Sis. lisätietoa Himnuszista)

Unkarilaiset runoilijat
Vuonna 1790 syntyneet
Vuonna 1838 kuolleet
Milan Škriniar

Milan Škriniar (s. 11. helmikuuta 1995 Žiar nad Hronom) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Interiä.

Škriniar nousi MŠK Žilinan junioreista edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran maaliskuussa 2012. Joukkue voitti tuolloin Slovakian-mestaruuden. Škriniar pelasi alkuvuoden 2013 lainalla Zlaté Moravcessa mutta muutoin hän edusti Žilinaa tammikuuhun 2016 saakka kunnes siirtyi Italiaan. Siellä Škriniar edusti 1,5 kautta Sampdoriaa ja nousi kaudella 2016–2017 vakiokokoonpanon pelaajaksi.

Škriniar siirtyi kesällä 2017 Interiin. Siellä hän ensimmäisellä kaudellaan pelasi joukkueensa kaikki 38 Serie A -ottelua avauskokoonpanossa ja teki liigassa neljä maalia, joista yhden entistä seuraansa Sampdoriaa vastaan. Toisella Interin-kaudellaan hän pelasi 35 liigaottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 32 Serie A -ottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa, ja oli poissa neljästä liigaottelusta varoitustilin täyttymisen aiheuttamien pelikieltojen vuoksi. Kaudella 2020–2021 hän voitti Serie A:n mestaruuden ja pelasi 32 liigaottelua, joista 31 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki Serie A:ssa kolme maalia: joulukuussa Hellas Veronaa, tammikuussa Romaa ja maaliskuussa Atalantaa vastaan. Mestarien liigassa hän on pelannut kolmella kaudella yhteensä 15 ottelua ja Eurooppa-liigassa kahdella kaudella neljä ottelua.

Škriniar on pelannut Slovakian eri nuorisomaajoukkueissa, muun muassa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Slovakian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan. Samana kesänä hän pelasi EM-kilpailuissa kaksi ottelua, joista tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Saksaa vastaan täydet 90 minuuttia. Hän on kesäkuun 17. päivään 2021 mennessä pelannut 41 A-maaottelua, joista 37 ottelua avauskokoonpanossa. Maaleja hän on maaotteluissaan tehnyt kolme: maaliskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Maltaa ja Venäjää vastaan sekä kesäkuussa 2021 EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Puolaa vastaan.

Lähteet 

Slovakialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Caitríona Balfe

Caitríona Balfe (s. 4. lokakuuta 1979 Dublin) on irlantilainen näyttelijä, tuottaja ja malli. Hänet tunnetaan parhaiten päähenkilönä Claire Fraser draamasarjassa Outlander – Matkantekijä (2014–). Balfe on voittanut kyseisestä roolisuoristuksestaan muun muassa kaksi People’s Choice -palkintoa, kaksi Saturn-palkintoa sekä on ollut ehdolla neljä kertaa parhaan naispääosan Golden Globe -palkinnosta.

Ennen televisio- ja elokuvauraa Balfe toimi yli kymmenen vuotta mallina mainoksissa ja erityisesti muotiesityksissä muotiyrityksille kuten Dolce & Gabbana, Chanel, Marc Jacobs, Louis Vuitton.

Yksityiselämä 
Balfe avioitui pitkäaikaisen poikaystävänsä, musiikkialalla työskentelevän Tony McGillin kanssa vuonna 2019, ja elokuussa 2021 he saivat pojan.

Filmografiaa

Elokuvat 
Super 8 (2011) – Elizabeth Lamb
Suuri puhallus (2013) – Jasmine Tressler
Money Monster (2016) – Diane Lester
Le Mans 66 – täydellä teholla (2019) – Mollie Miles
Belfast (2021) – Ma

Televisiosarjat 
 Outlander – Matkantekijä (2014–, päärooli ja tuottaja) – Claire Beauchamp Fraser

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Irlantilaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Väinö Vainio (urheilija)

Väinö Niklas Vainio (14. toukokuuta 1912 Tampere – 2. huhtikuuta 1942 Tytärsaari) oli suomalainen yleisurheilija ja pesäpalloilija. Hän edusti urallaan molemmissa lajeissa Tampereen Pyrintöä ja saavutti SM-kymmenottelumitaleita sekä viestijuoksun Suomen-mestaruuden. 

Väinö Vainio kilpaili 1930-luvun alussa yleisurheilun 10-ottelussa ja sijoittui vuosien 1932 ja 1933 SM-kisoissa kolmanneksi. Myöhemmin hän oli mukana vuonna 1940 Suomen mestaruuden voittaneessa Tampereen Pyrinnön pikaviestijoukkueessa, jossa hän juoksi toisen osuuden.

Suomela oli ennen sotavuosia kauppaedustaja. Hän kaatui Jatkosodassa Suomenlahden Tytärsaarella käydyissä taisteluissa. Hän oli kaatuessaan korpraali Jalkaväkirykmentti 27:ssa.

Lähteet 
 Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: He antoivat kaikkensa. Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat. Sivu 315. Kustannusosakeyhtiö Auditorium. 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset pikajuoksijat
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Lars Wilhelm Åberg

Lars Wilhelm Åberg (19. joulukuuta 1879 Hausjärvi – 21. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen insinööri joka toimi Wärtsilän toimitusjohtajana ja oli mukana perustamassa Suomen Autoteollisuutta.

Åbergin vanhemmat olivat rakennusmestari, varikonjohtaja Lars Erik Åberg ja Mathilda Maria Rosvall. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1902. Tämän jälkeen Åberg opiskeli vielä vuoden ajan Dresdenissä Saksassa.

Åberg oli kone- ja sähköinsinöörinä eri yrityksissä ja hän oli Helsingin sähkölaitoksen toimitusjohtajana 1916–1918 sekä toimitusjohtajana Ab Värtsilä Oy:ssä, Ab Hämekoski-yhtiössä ja Ab Karelia Woodissa vuosina 1918–1926. Åberg joutui eroamaan Wärtsilän toimitusjohtajan paikalta huhtikuussa 1926 sen jälkeen kun yhtiön tappio oli vuonna 1925 ollut 1,6 miljoonaa markkaa velkojen noustessa 46 miljoonaan markkaan ja vuotuisen myynnin ollessa vain 16 miljoonaa markkaa. Åbergin seuraajaksi tuli Wilhelm Wahlforss.

Åberg toimi maaliskuusta 1926 alkaen helsinkiläisen linja-autojen koreja ja kuorma-autojen hyttejä valmistaneen, vuonna 1923 perustetun Oy Autokoritehdas-yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Tämä yhtiö ja toinen helsinkiläinen autonkorivalmistaja Oy Autoteollisuus-Bilindustri Ab yhdistyivät huhtikuussa 1931 muodostaen Oy Suomen Autoteollisuus Ab-yhtiön, jossa Åberg oli yhtenä osakkeenomistajana. Uuden yhtiön perustajiin kuuluivat Åbergin lisäksi Emil Anton Winckelmann ja Karl Arthur Nordgren. Yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin John Hellsten ja teknilliseksi johtajaksi Tor Nessling.

Åberg oli naimisissa vuodesta 1914 lääketieteen lisensiaatti Sylvi Helena Antmanin kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Wärtsilä
Sisu
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Anders af Kullberg

Anders Karlsson af Kullberg (1771–1851) oli ruotsalainen kirjailija, virkamies ja piispa. Kullberg toimi ensin useissa viroissa, ennen kuin hänestä tuli 1830 Kalmarin hiippakunnan piispa. Runoteos Poetiska försök ilmestyi 1816. Kullberg oli myöhäiskustavilaisen ajan suosituimpia edustajia. Omaperäistä runoilijanlahjaa hänellä ei ole, mutta runorakenne on taipuisa ja varma.

Kullberg valittiin Ruotsin akatemiaan 1817, ja hän sai aatelisarvon 1818, jolloin nimeen tuli lisä "af".

Anders af Kullbergin poika oli kirjailija Karl af Kullberg.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Anders af Kullberg, Poetiska försök, (Runeberg.org)

Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1771 syntyneet
Vuonna 1851 kuolleet
Ruotsin kirkon piispat ja arkkipiispat
Karl af Kullberg

Karl Anders af Kullberg (1813–1857) oli ruotsalainen kirjailija. Kullbergin tyyli on leikkisä, sukkela ja loistelias. Hänen runsaasta tuotannostaan mainittavia ovat esimerkiksi Carl Gustaf Wrangel (1833), En ung mans memoirer (1835–1836), Gustaf III och hans hof ( 1838–1839), Domaren (1842), Minnen från en vistelse i Stockholm åren 1844–45 af Francois Rouel. öfversättning af A. O. (1847), joka vasta vuosien kuluttua paljastui huijaukseksi ja oli siis Kullbergin itsensä kirjoittama; Stycken på vers (1847), Samlade smärre berättelser och skizzer (1847–1848) ja näytelmä Svenskarne i Neapel (1836). Hän toimitti 1836–1838 Freja-nimistä lehteä.

Karl af Kullbergin isä oli piispa Anders af Kullberg.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1857 kuolleet
Freja (täsmennyssivu)

Freija, Freja tarkoittaa seuraavia:

 Freija, skandinaavinen jumalatar
 Freja, naisen etunimi
 Freja, satelliitti
 Freja, 1800-luvulla ilmestynyt ruotsalainen lehti
 HMS Freja, Ruotsin laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu potkurikorvetti
 Freja Transport & Logistics, kuljetusyritys

Katso myös
 Freia
Jakub Jankto

Jakub Jankto (s. 19. tammikuuta 1996 Praha) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Getafea. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2017.

Jankto siirtyi Slavia Prahan junioreista italialaisseura Udineseen vuonna 2014. Liigadebyyttinsä hän teki kaudella 2015–2016 lainalla Serie B -joukkue Ascolissa. Udinesen edustusjoukkueessa hän pelasi Serie A:ssa 29 ottelua kaudella 2016–2017 ja 36 ottelua seuraavalla kaudella. Ensimmäisellä kaudella hän teki Serie A:ssa viisi maalia ja toisella neljä. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki liigakärki Juventusta vastaan lokakuussa 2016. Hän teki kaksi maalia Crotonea vastaan joulukuussa 2017. Italian cupissa hän teki kaksi maalia kaudella 2017–2018.

Kauden 2018–2019 Jankto pelasi lainalla Sampdoriassa. Hän pelasi Serie A:ssa 25 ottelua, joista avauskokoonpanossa seitsemän. Kauden ainoan maalinsa hän teki Italian cupissa. Kesällä 2019 Sampdoria osti Jankton itselleen. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Serie A:ssa 30 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Avauskokoonpanossa hän oli 25 kertaa. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Serie A:ssa 35 ottelua, joissa 29 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä kuusi maalia. Kesällä 2021 hän siirtyi espanjalaisseura Getafeen.

Jankto on pelannut useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017 ystävyysottelussa Liettuaa vastaan ja teki ottelussa maalin oltuaan kentällä vajaat kaksikymmentä minuuttia tauolla tehdyn vaihdon jälkeen. Toisen maaottelumaalinsa hän teki marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Puolaa vastaan, kolmannen kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan ja neljännen maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä hän on pelannut 40 A-maaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa. EM-turnauksessa hän pelasi kolme alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa mutta pääsi neljännesvälierässä ja puolivälierässä vasta ottelun aikana vaihdosta kentälle.

Lähteet 

Tšekkiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Eugène Labiche

Eugène Labiche (1815 Pariisi Ranska –1888 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen huvinäytelmäkirjailija. Jo Labichen ensimmäiset näytelmät (1837–1838) saavuttivat melkoisen näyttämömenestyksen. Neljänkymmenen vuoden kuluessa hän sitten kirjoitti varsinkin Pariisin pikkuteattereille toista sataa huvinäytelmää, ilveilyä ja vaudevillea, joissa ilmenee pirteää koomisuutta, tarkkaa ihmistuntemusta ja taitavaa näyttämötekniikkaa. Niistä esimerkkejä ovat Le chapeau de paille d'Italie (1851), Le voyage de M. Perrichon (1860), La poudre aux yeux (1861), Un pied dans le crime (1866), Le plus heureux des trois (1870). Le prix Martin (1876), La clé (1877). Kokoelma Labichen näytelmiä Théàtre de Labiche ilmestyi 1879. Labiche valittiin 1880 Ranskan akatemiaan.

Labiche työskenteli ensin toimittajana. Hän oli syntyisin porvarisperheestä, ja niihin piireihin hän sijoitti myös näytelmänsä. Näytelmien pohjana on usein sekava farssimainen tapaus, joka vähitellen tuo esiin ihmisten heikkouksia ja typeryyksiä.

Suomennetut näytelmät
 Hiekkaa silmiin!: 2-näytöksinen huvinäytelmä, suomeksi sovittanut Eino Mela, Helsinki: Kirja 1913
 Naisritarin seikkailu: 1-näytöksinen huvinäytelmä, Tampere: Kansan Lehti 1912. Sarja: Työväen näytelmäkirjasto, n:o 20.
Italialainen olkihattu: viisinäytöksinen komedia (Un chapeau de paille d'Italie), suomentanut Esko Elstelä, Helsinki: Suomen Teatteriliitto, 1972. – Näytelmämoniste.
 Herra Perichonin huviretki: 4-näytöksinen komedia, (Le voyage de Monsieur Perrichon), suom. Niilo Sala. (Käsikirjoitus, sijainti: Teatterikorkeakoulun kirjasto Viipurin Näyttämö)
 Sumua silmiin: komedia (La poudre aux yeux), suomentanut Marja Rankkala, Helsinki: Suomen Näyttämöiden Liitto 1963. – Näytelmämoniste.
 Säästöpossu: 5-näytöksinen komedia (La cagnotte), Botho Straussin saksalaisen käännöksen ja sovituksen mukaan suomentanut Esko Elstelä, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1983. – Näytelmämoniste.
 Yöbisnekset: yksinäytöksinen komedia (L'affaire de la rue de Lourcine''), suomennos Reita Lounatvuori, Helsinki: Näytelmäkulma, 2001. – Näytelmämoniste.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1815 syntyneet
Vuonna 1888 kuolleet
Tserebi järv

Tserebi järv (myös Tserepi järv, Viitka järv) on Virossa Setomaan ja Võrun kuntien välisellä rajalla Võrumaalla sijaitseva järvi .

Maantietoa 
Järvi on 320 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä neljän kukkulan, Matsimäen, Tammõnnurmen, Ussaiamäen ja Kõomäen välisellä suolla. Mäkien huiput kohoavat vastaavasti 211, 204, 213 ja 205 metriä mpy., kun järven vedenpinnan korkeus on 193,5 metriä mpy. Kaikki järven ympäristön mäet on raivattu peltomaaksi, jotka kuuluvat eteläpuoliselle Tserebin kylälle. Järvi on autio eikä sinne mene tietä. Järvi on saareton ja sen rantaviivan pituus on 790 metriä. Idässä sijaitsevalle Venäjän rajalle on matkaa 700 metriä.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Vesistösuhteita 
Tserebi järv kuuluu  Miikse ojan valuma-alueeseen, jossa Miikse oja on Piusa jõen sivu-uoma. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Tserebi järveen tulee kaksi isompaa ojaa. Kaakkoisrantaan tulee Tserepi paisjärven (patojärvi) laskuoja, joka on padotun Koplisuun ojan alaosa. Etelään länsirantaan tulee Järvesuun oja, jonka kautta Puustuslump ja toinen nimetön lampi laskevat Tserebi järveen. Lampien rantaviivat on merkitty karttaan katkoviivoilla, joten ne ilmeisesti kuivuvat pienemmiksi keän aikana. Tserebi järven laskupuro on Miikseoja, joka laskee 700 metrin jälkeen Vanigõjärveen.

Huomautuksia

Lähteet 

Võrumaan järvet
Setomaan kunta
Võrun kunta
Miikse ojan valuma-alue
Särkifood

Särkifood on suomalainen Paavo Vallaksen perustama kalatuotteisiin erikoistunut yritys. Yritys myy kotimaisista särkikaloista valmistettua Särvin-kalajauhelihaa "Original" ja "Texmex"-mauissa. 

Särkifoodin tavoite on hyödyntää kotimaisia särkikaloja, joita Suomessa on aiemmin poistokalastettu vuosittain kymmenien miljoonien kilojen edestä. Tärkeänä osana tavoitetta on myös tuottaa ympäristöhyötyjä.

Vallas perusti Särkifoodin vuonna 2016 voitettuaan Sitran Ravinnekierto Challenge-kilpailun. Kalajauheliha tuli S-ryhmän valikoimiin tuotteeksi myöhemmin elokuussa 2019. 

Keväällä 2020 kalajauhelihaa alihankkijana valmistanut kalajalostamo päätyi konkurssiin, jonka vuoksi Särkifoodin tuotteet toistaiseksi poistuivat kaupoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  http://sarkifood.fi/tuotteet-2/
  http://sarkifood.fi/
  http://sarkifood.fi/missio/
 http://sarkifood.fi/mediassa/
 https://www.is.fi/ruokala/ajankohtaista/art-2000006206729.html
  https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/suomessa-heitetaan-jarkyttavia-maaria-tuttua-raaka-ainetta-roskiin-nain-hyvaa-proteiininlahdetta-ei-ole-8. varaa-haaskata/5891852#gs.B12pnmY 

Kalaruoat
Suomalaiset yritykset
Soul-Crusher


Soul-Crusher on White Zombien debyyttialbumi, joka julkaistiin marraskuuta 1987.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rob Zombie – laulu
 Tom Guay – kitara
 Sean Yseult – basso
 Ivan de Prume – rummut

Vuoden 1987 albumit
Fernand Labori

Fernand Labori (18. huhtikuuta 1860 Reims, Marne, Ranska – 14. maaliskuuta 1917 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko. Hän tuli kuuluisaksi Dreyfusin tapauksen yhteydessä puolustaessaan ensin kirjailija Émile Zolata vuonna 1898 ja sitten vakoilusta tuomittua kapteeni Alfred Dreyfusia Rennesin sotaoikeudessa vuonna 1899, jolloin häntä vastaan tehtiin murhayritys. Hän oli vuodesta 1906 radikaalisosialistien edustajana parlamentissa. Hän perustamansa on Répertoire encyclopédique du droit français.

Labori aloitti 1883 asianajajana vetoomustuomioistuimessa ja herätti pian huomiota puhetaidoillaan. Kun hän oli loistavasti puolustanut muutamia tunnettuja rikollisia, hänestä tuli tunnettu Zolan asianajajana, kun tämä joutui 1898 oikeuteen Dreyfus-jutun yhteydessä. Seuraavana vuonna Labori oli yksi Dreyfusin puolustusasianajajista oikeudenkäynnissä Rennesissä. Tuntemattomaksi jäänyt henkilö ampui häntä selkään 14. elokuuta 1899 – juuri ennen suurta ristikuulustelua, joka hänen oli tarkoitus tehdä Dreyfus-juttuun sekaantuneille kenraaleille. Laborilta varastettiin samalla kirjeitä ja papereita. Dreyfusin perheen pyynnöstä hän perui puolustuspuheen, joka hänen oli tarkoitus toivuttuaan pitää. Sittemmin hän toimi madame Therése Humbertin asianajajana. Lyhyen aikaa vuonna 1906 hän oli Fontainebleaun edustajana parlamentin alahuoneessa (radikaalisosialistit), mutta hänen puhetaitonsa ei tuottanut menestystä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset asianajajat
Ranskalaiset poliitikot
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Sony Pictures Animation

Sony Pictures Animation on vuonna 2002 perustettu yhdysvaltalainen elokuva- ja tietokoneanimaatiostudio. Yhtiön omia tuotantoja ovat animaatioelokuvat. Studion viimeisin elokuva on Angry Birds -elokuva 2, joka julkaistiin Suomessa 9. elokuuta 2019.

Elokuvat 
 Karvakamut (2006)
 Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat (2007)
 Karvakamut 2 (2008)
 Poutapilviä ja lihapullakuuroja (2009)
 Karvakamut 3 (2010)
 Smurffit (2011)
 Artturi Joulu – joulupukin poika (2011)
 Pirates! (2012)
 Hotel Transylvania (2012)
 Smurffit 2 (2013)
 Poutapilviä ja lihapullakuuroja 2 (2013)
 Hotel Transylvania 2 (2015)
 Goosebumps (2015)
 Karvakamut 4 (2016)
 Smurffit: Kadonnut kylä (2017)
 Emoji-elokuva (2017)
 The Star (2017)
 Petteri Kaniini (2018)
 Hotel Transylvania 3: Monsterit matkalla (2018)
 Goosebumps 2 (2018)
 Spider-Man: Kohti hämähäkkiversumia (2018)
 Angry Birds -elokuva 2 (2019)
 Mitchellin Perhe ja Koneiden Kapina (2021)
 Toivomuslohikäärme (2021)
 Vivo (2021)
 Hotel Transylvania 4: Monsterimania (2022)
 Spider-Man: Across the Spider-Verse (2023)
 Spider-Man: Beyond the Spider-Verse (2024)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset elokuvayhtiöt
Animaatiostudiot
Sony
Pohjanmaan vaakuna

Pohjanmaan vaakuna on Pohjanmaan maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 vahvistettu vaakunaselitys kuuluu: "Punaisessa kentässä kuninkaallinen Vaasain tunnuskuva (rynnäkkörisukimppu) ja lakio, molemmat kultaa; lakiossa neljä punaista juoksevaa kärppää asetettuina 2+2."

Vaakunan on suunnitellut heraldikko Juhani Vepsäläinen 28.9.1997. Rynnäkkörisukimppu on peräisin maakunnan keskuskaupungin Vaasan vaakunasta ja se on historiallinen Vaasan kuningassuvun tunnus. Lakion kärpät viittaavat Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunaan vuodelta 1576. Vaakunan värit ovat perinteiset suomenruotsalaisten tunnusvärit ja ne pohjautuvat Suomen vaakunan väreihin. Värit esiintyvät myös ruotsinkielisen Pohjanmaan perinteisessä isännänviirissä.

Vaasa-suvun tunnusta on käytetty aiemmin myös Vaasan läänin vaakunoissa.

Galleria

Katso myös 

 Pohjanmaan maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet 

 Iltanen, Jussi: Suomen kuntavaakunat (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1

Viitteet  

Suomen maakuntien vaakunat
Vaakuna
Pierre Claude Nivelle de La Chaussée

Pierre Claude Nivelle de La Chaussée (1692–1754) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän pani alkuun näytelmälajin comédie larmoyante ('nyyhkynäytelmä'), joka siirsi draaman toiminnan porvarillisiin piireihin ja jonka tarkoituksena oli koskettaa ja siveellisesti kohottaa katsojia. Hänen huomattavimmat näytelmänsä ovat La fausse antipathie (1734), Mélanide (1741), L’école des mères (1744), La gouvernante (1747) ja L’école de la jeunesse (1749). Hänet valittiin 1736 Ranskan akatemian jäseneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1692 syntyneet
Vuonna 1754 kuolleet
Make Them Die Slowly

Make Them Die Slowly on White Zombien toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 1989.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rob Zombie – laulu
 John Ricci– kitara
 Sean Yseult – basso
 Ivan de Prume – rummut

Vuoden 1989 albumit
Ignacy Krasicki

Ignacy Krasicki (1735–1801) oli puolalainen kirjailija. Hän oli saanut pappiskoulutuksen. Hän oli vuodesta 1767 Ermlandin ruhtinaspiispa ja 1795 Gnesenin arkkipiispa. Hienona, terävänä ja sukkeluutta säteilevänä miehenä hän oli yhtä suosittu Varsovan kuin Berliinin hovissa. Runomittaa hän käytti varsinkin ivan esittämiseen paremmin kuin kukaan ennen häntä puolalaisessa kirjallisuudessa. Hänen kuuluisimmat teoksensa ovat koomiset kertomarunot Myszeis ('Sankariruno hiiristä') ja Monachomachia ('Munkkien sota', 1778). jotka ovat täynnä hienoja pistoksia aatelistolle ja papeille, sekä Bajki i przypowieści ('Eläinsatuja ja -kertomuksia', 1779) ja Satyry (1779).

Krasickin runoja ovat suomentaneet Eino Leino ja Yrjö Jylhä.

Suomennetut runot
 Heleä heila, teoksissa Maailman kannel ja Runot IV: 1908–1915 (Leino)
 Miksi ulvovat mustat koirat?, teoksissa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja ja Veri ja kulta (Jylhä)
 Runous, teoksissa Maailman kannel ja Runot IV: 1908–1915 (Leino)
 Syys nummella, teoksissa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja ja Veri ja kulta (Jylhä)
 Tunis, teoksissa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja ja Veri ja kulta(Jylhä)

Lähteet 
 Eino Leino, Maailman kannel, 2. p. Helsinki, Otava, 1913
 Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 2: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, Porvoo, WSOY, 1930
 Yrjö Jylhä, Veri ja kulta: Yrjö Jylhän suomentamaa maailmanlyriikkaa, Otava, Helsinki, 1954
 Eino Leino, Runot IV: 1908–1915, Helsinki, Otava, 1968

Viitteet

Aiheesta muualla

Puolalaiset kirjailijat
Vuonna 1735 syntyneet
Vuonna 1801 kuolleet
Juraj Križanić

Juraj Križanić, venäläisessä muodossa Juri Križanitš tai Kryžanitš (Юрий Крижанич), (noin 1617 tai 1618 Ozalj, Kroatia – 12. syyskuuta 1683 Wien, Itävalta) oli kroatialainen roomalaiskatolinen pappi ja oppinut ja ensimmäinen panslavistinen kirjailija. Hän opiskeli Wienissä, Bolognassa ja Roomassa ja lähti vuonna 1659 Ukrainaan, josta sittemmin siirtyi Venäjälle Moskovaan. Siellä hänen suorapuheisuutensa näyttää herättäneen pelkoa, ja 1661 hän sai peitetyssä muodossa käskyn lähteä Tobolskiin, jossa hän aikansa kuluksi kirjoitti Politika-nimisen teoksen. Tsaari Aleksei Mihailovitšin kuoltua 1676 Križanić palasi Moskovaan, josta hän lähti seuraavana vuonna Länsi-Eurooppaan. Križanićin myöhemmistä vaiheista tiedetään, että hän kuoli matkalla Roomaan Wienissä osmanien piirittäessä kaupunkia.

Vasta vuonna 1860 julkaistu Politika on monessa suhteessa erikoinen. Siinä hän esittää venäläisille suoraan heidän heikot puolensa mutta on samalla vakuuttunut Venäjän kansan suuresta tulevaisuudesta ja tekee uudistusehdotuksia, jotka Pietari myöhemmin toteutti. Tässä samoin kuin Križanićin matkakertomuksessa Putno opisanie od Levova do Moskvi ja kirjoituksessa Besida ko čerkasom on johtavana ajatuksena slaavilaisten yhteenkuuluvuus ja pyrkimys sovittaa keskenään itäinen ja läntinen kirkko.

Križanićin panslavismi ei johtunut niinkään kansallisesta harrastuksesta kuin Roomassa silloin suunnitellusta yrityksestä muodostaa yhteinen slaavilainen kirjakieli ja sen avulla saattaa itäisetkin slaavit katolisen kirkon yhteyteen. Križanićin oli tarkoituksena tulla tällaisen yrityksen toteuttajaksi. Hänen kootut teoksensa on julkaissut Moskovan historiallinen seura.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kroatialaiset kirjailijat
1610-luvulla syntyneet
Vuonna 1683 kuolleet
Astro-Creep 2000

Make Them Die Slowly on White Zombien neljäs albumi, joka julkaistiin 11. huhtikuuta 1995.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rob Zombie – laulu
 Jay Yuenger – kitara
 Sean Yseult – basso
 John Tempesta – rummut
 Charlie Clouser – koskettimet

Vuoden 1995 albumit
Józef Ignacy Kraszewski

Józef Ignacy Kraszewski (1812–1887) oli puolalainen kirjailija. Hän opiskeli Vilnan korkeakoulussa ja aloitti runsaan kirjallisen tuotantonsa hyvin varhain saavuttamatta alkuun kuitenkaan menestystä. Oltuaan jonkin aikaa maanviljelijänä ja 11 vuotta toimittajana Vilnassa hän aloitti 1853 Volynian koulujen ylitarkastajana. Varsovassa, jonne hän oli siirtynyt 1860, hänellä oli sekä kirjailijana että toimittajana suuri vaikutus. Vuoden 1863 kapinan jälkeen Kraszewski joutui pakenemaan ulkomaille, jossa hän kirjoitti nimellä Boleslawita.

Krakovassa vietettiin 1879 suuri kansalaisjuhla Kraszewskin 50-vuotisen kirjailijatoimen johdosta, mutta epäillen Kraszewskin jättäneen ranskalaisille salaisia valtiollisia asiakirjoja Saksan hallitus panetti hänet 1883 vankeuteen, josta hänet kuitenkin vuoden päästä vapautettiin.

Kraszewskin työkyky oli ilmiömäinen: hän kirjoitti aina, missä paikassa ja missä oloissa hyvänsä, ja niin hänen teoksiaan onkin noin 600 nidosta. Harvinaisen joustavasti hän on liikkunut runouden, romaanin, historian, muinaistieteen ja monipuolisen yhteiskunnallisen toiminnan alalla. Innokkaana edistysmielisenä toimittajana hän vaikutti laajoihin piireihin kasvattavasti, ja vaikka hän ei ollut erityisen etevä taiteilijana, hän herätti kaunokirjailijana keskiluokassa laajempaa kirjallista harrastusta kuin kukaan muu puolalainen kirjailija häntä ennen.

Esimerkkejä hänen teoksistaan ovat romaanit Swiat i poeta ('Maailma ja runoilija', 1839), Ulana (1843), Latarnia czarnoksieska ('Noitalyhty', 1843), Ostap Bondarczuk (1848), Jaryńa (1850), Hrabina Kosel ('Kreivitär Kosel' 1876), Morituri, Resurrecturi, runoteokset Anafielas (1840–1843), joka kuvaa Liettuan muinaisuutta, ja Hymny boleści ('Tuskan hymnejä', 1857) sekä historialliset teokset: Wilno: od początków jego do roku 1750 ('Vilnan historia vuoteen 1750', 1840–1842) ja Polska w czasie trzech rozbiorów ('Puola kolmen jaon aikana', 1873–1875).

Lähteet

Aiheesta muualla

Puolalaiset kirjailijat
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1887 kuolleet
Kanervapirkko

Kanervapirkko (Coccinella hieroglyphica) on leppäkerttujen heimoon kuuluva hyönteislaji. Aikuisen kanervapirkon peitinsiivet ovat ruskeankellertävät ja niissä on mustia täpliä etuselän ja jalkojen ollessa myös mustia. Aikuinen kanervapirkko on kooltaan 3,5-4,5 mm. Kanervapirkko elää metsien reunoilla ja kanervikoissa, mutta sitä esiintyy myös puutarhoissa. Aikuiset kanervapirkot ilmestyvät luontoon keväällä ja niiden toukat keskikesällä. Laji on ihmiselle hyödyllinen, sillä se saalistaa kirvoja ja pieniä toukkia. Laji talvehtii aikuisena maassa, lehtikarikkeessa ja kuolleiden kasvien seassa.

Suomessa kanervapirkkoa esiintyy laajasti koko maassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy myös laajasti muualla palearktisella alueella. Kanervapirkolla on kolme alalajia.

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kanervapirkko (Coccinella hieroglyphica)
Ötökkätieto: Kanervapirkko (Coccinella hieroglyphica)
ITIS: Coccinella hieroglyphica 
Iowa State University, Bug Guide: Species Coccinella hieroglyphica - Hieroglyphic Lady Beetle 
InfluentialPoints.com: Coccinella hieroglyphica, Hieroglyphic ladybird 

59.6 Selkärangattomat
Leppäkertut
Aivar Mäe

Aivar Mäe (s.  12. toukokuuta 1960) on Viron kansallisoopperan Estonia-teatterin johtaja.

Virolaisen Eesti Ekspress -sanomalehden kesäkuussa 2020 kertoman mukaan Mäe on vuosien ajan ahdistellut oopperan naistyöntekijöitä. Mäe kiistää syytökset. Hän saa jatkaa tehtävässä toistaiseksi. Asiaa tutkitaan syksyllä hänen lomansa jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Virolaiset henkilöt
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Greta M. Ljung

Greta Marianne Ljung (s. 1941 Jepua) on amerikansuomalainen tilastotieteilijä. Aikasarjadatan Ljung–Box testi on nimetty Ljungin ja hänen jatko-opintojaan ohjanneen George E. P. Boxin mukaan. 

Ljung suoritti Åbo Akademissa kandidaattitutkinnon psykologiassa. Hän kiinnostui psykometriikasta ja opiskeli sitten kahdeksan kuukauden ajan Uppsalan yliopistossa tilastotieteilijä Herman Woldin ohjauksessa. Ljung suoritti tilastotieteen Master of Science- ja tohtoritutkinnot Wisconsinin yliopistossa Madisonissa Yhdysvalloissa. Ljungin tohtoriväitöskirja käsitteli aikasarja-analyysiä. Valmistuttuaan Ljung työskenteli Denverin yliopistossa ja hän julkaisi siellä tieteellisiä papereita yhdessä ohjaajanaan toimineen George E. P. Boxin kanssa. Vuonna 1976 he julkaisivat artikkelin Ljung–Box testistä, tämä testi oli muunnelma Box-Pierce-testistä.

Ljung opetti tilastotiedettä Massachusetts Institute of Technologyssä yli 10 vuoden ajan. Hän työskenteli myös Bostonin yliopistossa. Ljung asuu Lexingtonissa Massachusettsissa ja hän on toiminut AIR Worldwide-riskienhallintayhtiön tilastokonsulttina.

Teoksia 
 Box, George E. P.; Jenkins, Gwilym M.; Reinsel, Gregory C.; Ljung, Greta M. (2016). Time Series Analysis: Forecasting and Control (5th ed.). New Jersey: Wiley. ISBN 9781118675021

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tilastotieteilijät
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Moskovan metroasema

Moskova (, ) on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 18. huhtikuuta 2015.

Aiheesta muualla 
 Метро в Алматы просто необходимо
 Алматинское Метро. Станция Сайран.
 Станции метро «Москва» и «Сайран» в Алматы построят в декабре 2013 года
 В Алматы требуется корректировка плана двух станций метро
 10 миллиардов тенге выделят на строительство второй очереди метро в Алматы
 видео отчёт о ходе строительства
 

Almatyn metroasemat
Heinrich Lahmann

Heinrich Lahmann (1860–1905) oli saksalainen lääkäri, joka oli tunnettu luonnonmukaisten elämän- ja parannustapojen harrastajana. Merkittävinä pidettiin erityisesti hänen mielipiteitään ravinnosta  ja vaatetuksesta. Hän perusti 1888 Dresdenin lähistölle Weisser Hirsch -nimisen parantolan, joka saavutti suosiota.

Lahmannin alusvaatteet on alusvaatteiden laji, jonka tärkeimpänä ominaisuutena on kudoksen harvuus eli huokoisuus. Tämän saavuttamiseksi hän rupesi valmistuttamaan niitä hienoimmasta egyptiläisestä puuvillasta. Alusvaatteita valmisti yksinoikeudella Reutlingenissa Heinzelmann-niminen yritys. Vaatetuksesta hän kirjoittaa teoksessaan Die Reform der Kleidung (Zimmer's, 1898).

Laamapaidan nimi juontuu Henrich Lahmannista.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lahmann, Heinrich, Deutsche Biographie 

Saksalaiset lääkärit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Esa Kivekäs

Matti Esaias ”Esa” Kivekäs (6. heinäkuuta 1916 Oulu – 14. kesäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori ja uskonnonopettaja. Nuoruudessaan hän kilpaili keskimatkojen juoksussa. Hän edusti urallaan Oulun Pyrintöä (OP) ja saavutti seuran riveissä SM-viestimitaleita. 

Esa Kivekäs kirjoitti ylioppilaaksi kotikaupungissaan Oulun lyseossa vuonna 1934. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1940. Hän valmistui teologian kandidaatiksi 1949, teologian lisensiaatiksi 1957 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1967 Rudolf Bultmannin teologisesta antropologiasta. Kivekäs oli vihitty papiksi Talvisodan aikaan, ja hän toimi sotilaspastorina Jatkosodan loppuun eli syksyyn 1944 asti.

Sodan jälkeen Kivekäs työskenteli uskonnon opettajana Hämeenlinnassa, Turussa ja Helsingissä. Ennen eläköitymistään hän työskenteli Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksen uskonnon didaktiikan lehtorina vuosina 1974–1979. 

Esa Kivekäs kilpaili 1930-luvulla yleisurheilussa niin 800 kuin 1 500  metrillä. Kivekkään seura Oulun Pyrintö nousi 1930-luvun puolivälissä kansalliselle huipulle niin 4×800:lla kuin 4 × 1 500 metrillä nimekkäimpänä juoksijanaan Niilo Hartikka. Kivekäs oli tyypillisesti 4×800 metrin nelikossa. Ensimmäisen kerran OP nousi SM-viestikisoissa mitaleille vuonna 1934, jolloin Kivekäs sai OP-nelikossa Hartikan, Onni Pyörälän, Helge Vänttilän kanssa pronssia. Seuraavana vuonna sama nelikko oli hopealla. Syksyllä 1935 Oulun keskuskentällä OP:n nelikko Vänttilä–Pyörälä–Kivekäs–Hartikka teki Suomen ennätyksen 4×800 metrillä ajan ollessa 7.53,4. Tämä enteilikin menestystä seuraavan vuoden SM-viesteissä. Vuoden 1936 SM-viesteissä OP-nelikolle tuli sitten Suomen mestaruus voitettuaan Helsingin Poliisi-Voimailijoiden vahvan nelikon. OP:n ja Kivekkään mitaliketju jatkoi vielä vuoden 1937 SM-viesteissä, joissa OP oli hopealla.

Lähteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Hirvensalmen hyvinvointiasema

Hirvensalmen hyvinvointiasema on Hirvensalmen kirkonkylällä toimiva kunnallinen sosiaali- ja terveysasema. Vuoden 2017 alusta Hirvensalmen terveys- ja sosiaalipalveluiden toteuttamisesta on vastannut usean kunnan yhteisen Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä Essote ja vuoden 2023 alusta Etelä-Savon hyvinvointialue. Elokuussa 2020 hyvinvointiasema muutti Hirvensalmen keskustaan kunnantalon naapurustoon. Terveysaseman laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB), jonka osaomistaja Essote on.

Etelä-Savossa terveyskeskusten ja -asemien sijaan vuodesta 2017 viljellyt hyvinvointikeskus- ja hyvinvointiasema-nimitykset ovat herättäneet keskustelua. Esimerkiksi kielen ymmärrettävyysen kannalta ilmaisua on pidetty harhaanjohtavana ja jopa hallintolain vastaisena. Kielellisesti selkeämpää on kutsua toimipistettä edelleen Hirvensalmen sosiaali- ja terveysasemaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Essote - sairaaloiden ja hyvinvointikeskusten osoitteet ja kartat (essote.fi)

Hirvensalmen rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä
Kangasniemen hyvinvointikeskus

Kangasniemen hyvinvointikeskus on Kangasniemen kirkonkylällä toimiva sosiaali- ja terveyskeskus. Vuoden 2017 alusta Kangasniemen terveys- ja sosiaalipalveluiden toteuttamisesta on vastannut usean kunnan yhteisen Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä Essote ja vuoden 2023 alusta Etelä-Savon hyvinvointialue. Terveysaseman laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB), jonka osaomistaja Essote on.

Etelä-Savossa terveyskeskusten sijaan vuodesta 2017 viljelty hyvinvointikeskus-nimitys on herättänyt keskustelua. Esimerkiksi kielen ymmärrettävyysen kannalta ilmaisua on pidetty harhaanjohtavana ja jopa hallintolain vastaisena. Kielellisesti selkeämpää on kutsua toimipistettä edelleen Kangasniemen sosiaali- ja terveyskeskukseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Essote - sairaaloiden ja hyvinvointikeskusten osoitteet ja kartat (essote.fi)

Kangasniemen rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä
Pertunmaan hyvinvointiasema

Pertunmaan hyvinvointiasema on Pertunmaan kirkonkylällä toimiva kunnallinen sosiaali- ja terveysasema. Vuoden 2017 alusta Pertunmaan terveys- ja sosiaalipalveluiden toteuttamisesta on vastannut usean kunnan yhteisen Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä Essote ja vuoden 2023 alusta Etelä-Savon hyvinvointialue. Terveysaseman laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB), jonka osaomistaja Essote on.

Etelä-Savossa terveysaseman sijaan vuodesta 2017 käytetty hyvinvointiasema-nimitys on herättänyt keskustelua. Esimerkiksi kielen ymmärrettävyysen kannalta ilmaisua on pidetty harhaanjohtavana ja jopa hallintolain vastaisena. Kielellisesti selkeämpää on kutsua toimipistettä edelleen Pertunmaan sosiaali- ja terveysasemaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Essote - sairaaloiden ja hyvinvointikeskusten osoitteet ja kartat (essote.fi)

Pertunmaan rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä
Markus Oijennus

Markus Oijennus (s. 5. heinäkuuta 1970 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi yhteensä 304 ottelua jääkiekon SM-liigassa.

Ura 
Oijennus edusti pääsarjatasolla SM-liigan Tapparaa kahdeksan kauden ajan 1989–1997. 304 ottelussa hän keräsi tehot 59+85=144. Rangaistusminuutteja kertyi yhteensä 133, ylivoimamaaleja kahdeksan, alivoimamaaleja yksi ja voittomaaleja seitsemän.

Liigauransa jälkeen Oijennus pelasi kaudella 1997–1998 Saksan EHC Neuwiedissa 58 ottelua tehoin 18+32=50. Seuraavat kaksi kautta Oijennus edusti Regionalligan TSV Peißenbergiä, jossa hän keräsi 61 ottelussa tehopisteet 57+70=127. Oijennus palasi Suomeen kaudella 2000–2001. Hän edusti Lempäälän Kisaa neljä kautta kunnes lopetti uransa.

Muuta 
Oijennuksen setä Oiva on myös jääkiekkoilija. Hänkin pelasi lähes koko pääsarjauransa Tapparassa voittaen neljä Suomen-mestaruutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Señorita (Shawn Mendesin ja Camila Cabellon kappale)

Señorita on Shawn Mendesin ja Camila Cabellon yhteinen kappale, joka julkaistiin 21. kesäkuuta 2019. Se on Shawn Mendesin albumilla Shawn Mendes (Deluxe) ja Camila Cabellon albumilla Romance. Kappale on päässyt listojen kärkeen useissa maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Suomessa.

Viikottaiset listat

Lähteet 

Vuoden 2019 kappaleet
Kanadalaiset musiikkikappaleet
Camila Cabellon kappaleet
Hase

Hase tai von Hase on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Chieko Hase (s. 1956), japanilainen jalkapalloilija
 Ernst Franz Hase (1880–1953), saksalais-suomalainen oboisti ja kapellimestari
 Karl-Günther von Hase (1917–2021), saksalainen diplomaatti
 Paul von Hase (1885–1944), saksalainen upseeri ja Berliinin kaupunginkomendantti
 Tapio Hase (s. 1937), suomalainen kemisti ja orgaanisen kemian professori
 Tyyne Hase (1884–1969), suomalainen kuoronjohtaja ja laulunopettaja.
Óscar Rodríguez Arnaiz

Óscar Rodríguez Arnaiz, yleensä vain Óscar (s. 28. kesäkuuta 1998 Talavera de la Reina, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celta Vigoa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Óscar liittyi Real Madridin junioriakatemiaan vuonna 2009 Los Navalmoralesista. Kaudeksi 2017–2018 hänet nostettiin seuran reservijoukkueeseen, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Óscar pelasi ensimmäisen ottelunsa reservijoukkueessa 19. elokuuta 2017 kotikentällä Rayo Majadahondaa vastaan.

Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Óscar teki 28. marraskuuta 2017 Copa del Reyn toisessa osaottelussa Fuenlabradaa vastaan. Óscar onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa Santiago Solarin valmentamassa Castillassa ja ennen seuraavan kauden alkua 12. heinäkuuta 2018 hän allekirjoitti sopimuksen vuoteen 2023 asti seuran kanssa.

13. elokuuta 2018 Óscar siirtyi lainasopimuksella eteläisessä Madridissa sijaitsevan Leganésin riveihin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seurassa 16. syyskuuta 2018 kotikentällä Villarrealia vastaan. Ensimmäinen maali syntyi 26. syyskuuta 2018 pelatussa voittoisassa kotiottelussa Barcelonaa vastaan. Kauden aikana Óscar pelasi yhteensä 30 sarjaottelua ja teki niissä neljä maalia, jonka jälkeen 31. toukokuuta 2019 hänen lainasopimustaan jatkettiin vuodella eteenpäin.

29. elokuuta 2020 Óscar siirtyi Sevillaan viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 15 miljoonan euron siirtokorvaus, jonka jälkeen 75% pelaajan omistusoikeudesta siirtyi sevillalaisseuralle ja 25% omistuksesta jäi kasvattajaseura Real Madridille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Óscarin tilastot BDFutbol-sivustolla 
 Óscarin tilastot Soccerway-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-François de La Harpe

Jean-François de La Harpe (10. marraskuuta 1739 Pariisi, Ranska – 11. helmikuuta 1803 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kriitikko ja runoilija. Hän jäljitteli murhenäytelmissään Voltairea. Niistä on mainittavin Le comte de Warwick (1763). Näytelmänkirjoittajana La Harpe on keskinkertainen, kriitikkona pureva ja häikäilemättömän pisteliäs. Parasta, mitä La Harpe on luonut, ovat henkevät Éloges, jotka ylistävät Henrik IV:tä, François Fénelonia, Jean Racinea ja muutamia muita.

La Harpe valittiin 1776 Ranskan akatemiaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Éloges, Œuvres de La Harpe IV (Archive.org) 

Ranskalaiset runoilijat
Ranskalaiset kriitikot
Vuonna 1739 syntyneet
Vuonna 1803 kuolleet