Antti Eskola

Antti Aarre Eskola (20. elokuuta 1934 Urjala – 6. syyskuuta 2018 Tampere) oli Tampereen yliopiston sosiaalipsykologian professori vuosina 1966–1997 ja tietokirjailija. Hän oli myös Sosiologia-lehden ensimmäisenä päätoimittaja 1964–1965.

Tausta 
Antti Eskolan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Eskola ja Olga Amanda Nummela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1957, valtiotieteen lisensiaatiksi 1959 sekä valtiotieteen tohtoriksi 1961 Helsingin yliopistosta. Eskola oli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa assistenttina 1962–1966, valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan tutkijana 1962–1964, Sosiologia-lehden päätoimittajana 1964–1965 ja Turun yliopiston sosiologian professorina 1965. Tampereen yliopiston sosiologian professorina Eskola oli vuodesta 1966 alkaen aina vuoteen 1997 saakka.

Teokset
Eskolan pääteoksena voidaan pitää kaksiosaista teosta Sosiologian tutkimusmenetelmät I – II (1962, 1967), joita samoin kuin vuonna 1971 ilmestynyttä Sosiaalipsykologia-teosta käytettiin pitkään perusoppikirjoina. 1960-luvulla Eskola tutki erityisesti asenteita: muun muassa maalaisten ja kaupunkilaisten vastakkainasettelua ja isänmaakäsityksiä. 

Oman kuvauksensa mukaan Eskola liukui ajattelussaan äärivasemmalle. Hän kirjoitti pamfletit Suomi sulo pohjola (1968), Vasen laita lavea (1969) ja Yhteisiä asioita (1972). Niissä hän käsitteli porvarillista hegemoniaa, kommunismia ja demokratiaa. Ajatteluaan hän kuvasi myös Ihmisen ääni -sarjassa vuonna 1978 ilmestyneessä kirjassaan.

Keskustelukirjallisuuteen hän palasi teoksissaan Sotapäiväkirja (1991) ja Työpäiväkirja (1992). Yhteiskuntakritiikin lisäksi niissä painottuu omakohtainen pohdiskelu.

Jäätyään eläkkeelle Eskola julkaisi uskonnollista uskoa koskevat sosiologiset ajatuksensa kirjoissaan Uskon tunnustelua (2000), Tiedän ja uskon (2003) ja Yksinkertainen usko (2006). Uskontotrilogian päättävässä teoksessa Eskola pohti uskonnollisuuden korutonta muunnelmaa, yksinkertaista uskoa, joka voi elää tieteellisen maailmankuvan rinnalla kaipaamatta kirkon oppirakennelmia tai messuja.

Viimeiseksi teokseksi jäi postuumisti ilmestynyt Vanhanakin voi ajatella (2019).

Kunnianosoitukset 
Eskola valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1983 ja Lapin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2004. Hänet nimettiin Vuoden professoriksi 1994 ja vuoden valtiotieteilijäksi 2003.

Yksityiselämä
Eskola oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta.

Mainintoja muualla 
Veikko Huovisen novellissa Pystyyn marinoitu nainen ugandalainen ylioppilas Leopold Gile kuulee Antti Eskolan luentoja ja tekee laudaturtyön aiheesta ”Afrikan maiden riisto ennen ja nyt”.

Teokset 
 
 
Maalaiset ja kaupunkilaiset, 1963
 
 
Taloudellinen valta Suomessa, (toim.) 1969
Vasen laita lavea, 1969
Sosiologia, 1970
Sosiaalipsykologia, 1971
Socialpsykologi, 1971
Yhteisiä asioita, 1972
Kirjallisuus Suomessa, (toim. Katariina Eskolan kanssa), 1974
Mies ja ääni (romaani), 1973
Ihmisen ääni, 1978
Puhe on Suomesta (Johannes Salmisen kanssa), 1979
Vuorovaikutus, muutos, merkitys, 1982
Uhka, toivo, vastarinta, 1984
 
Blind Alleys in Social Psychology (Anna Kihlströmin, David Kivisen, Oili-Helena Ylijoen ja Klaus Weckrothin kanssa), 1987
 
Työpäiväkirja, 1992
Jäähyväisluentoja, 1997
 
Vapaaehtoistyö auttamisena ja oppimisena, (toim. Leena Kurjen kanssa), 2001
 
Miehestä mittaa, (Leena Kurjen kanssa), 2004

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Antti Eskolan haastatteluja
Haastattelu Café Olohuoneessa 12.10.2009.
Haastattelu Vantaan Laurissa. 
Haastattelu Sana-lehdessä 
Radio Peili. Yleisradio.
 Antti Eskola keskustelee kirjastaan Mikä henki meitä kantaa.
 Haastattelu. Kirjastokaista-video.
 Antti Eskola keskustelee Tommi Uschanovin kirjasta Miksi Suomi on Suomi.

Tampereen yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset sosiaalipsykologit
Suomalaiset sosiologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet