joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Invisible Circles

Invisible Circles on After Foreverin vuonna 2004 ilmestynyt albumi. Se on konseptialbumi, joka näkökulmaa vaihdellen käsittelee rikkinäisessä perheessä kasvamaan joutuvan lapsen vaikeuksia.

Kappaleet
"Childhood in Minor" (Gommans) – 1:20
"Beautiful Emptiness" (mus. After Forever / san. Jansen) – 5:25
"Between Love and Fire" (After Forever / Jansen) – 4:56
"Sins of Idealism" (After Forever / Jansen) – 5:22
"Eccentric" (van Gils-Jansen / Jansen) – 4:10
"Digital Deceit" (After Forever / Jansen) – 5:38
"Through Square Eyes" (After Forever / Jansen) – 6:23
"Blind Pain" (After Forever / Jansen) – 6:47
"Two Sides" (After Forever / Jansen) – 4:34
"Victim of Choices" (After Forever / Jansen) – 3:21
"Reflections" (After Forever / Jansen) – 5:11
"Life's Vortex" (After Forever / Jansen) – 5:53

Kokoonpano
Floor Jansen - laulu
Sander Gommans - kitarat, örinät
Bas Maas - kitarat, laulu
Lando van Gils - koskettimet
Luuk van Gerven - basso
Andre Borgman - rummut, akustinen kitara

Muut muusikot
After Forever -orkesteri: Yvonne van de Pol (alttoviulu), Carla Schrijner (sello), Saartje van Camp (sello), Hermann van Haaren (ykkösviulu) ja Jeanne Biessen (kakkosviulu) (nauhoitukset 20.-21.10.2003)
After Forever -kuoro: Hans Cassa (basso), Caspar de Jonge (tenori), Martine de Jager (altto) ja Ellen Bakker (sopraano) (nauhoitukset 20.-24.10.2003)
Ääninäyttelijät: Amanda Somerville (äiti) ja Jay Lansford (isä)

Tuotanto
Tuottajat: Hans Pieters ja After Forever
Äänitys & engineering: Hans Pieters ja Dennis Leidelmeijer
Instrumentit nauhoitettu Excess-studiolla Rotterdamissa heinä-elokuussa 2003
Vokaaliosuudet:
tuotanto: Sascha Paeth ja Miro
äänitys ja engineering: Miro Gate-studioilla, Wolfsburgissa elokuussa 2003
Äänivalmentaja ja sanoitusten tarkastaja: Amanda Somerville
Orkesteriosuudet nauhoitettu Arts Music Recordingissa, Rhoonissa lokakuussa 2003
Lisäkosketin ja -piano-osuudet nauhoitettu Uncle C. Residencellä
Miksaus: Sascha Paeth Pathway-studiolla Wolfsburgissa marras-joulukuussa 2003 (paitsi Childhoor in Minor, miksaus Sander Gommans)
Masterointi: Peter van't Riet Sound Factoryllä joulukuussa 2003
Valokuvaus: Angelique van Woerkom (23. marraskuuta 2003)
Meikkaus: Linda van Straaten (23. marraskuuta 2003)
Kansikonsepti, -taide ja logo: Carsten Drescher
Vastaava tuottaja: Hans van Vuuren

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi: 6/10

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
After Foreverin albumit
Konseptialbumit
Grand Declaration of War


Grand Declaration of War on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 6. kesäkuuta 2000. Levyn tyylilaji on kuitenkin lähempänä progressiivista ja avant-garde metalia black metalin jäädessä taka-alalle. Grand Declaration of War on konseptialbumi, jonka sanoitusten aiheena ovat sota ja maailmanloppu. Levyllä on myös piilotettu kappale, jonka saa kuuluviin kuuntelemalla kappaleen ”Completion in Science of Agony (Part II of II)” väärinpäin. Piilokappale on myös saatavilla Mayhemin kotisivuilta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Maniac – laulu
 Blasphemer – kitara
 Necrobutcher – basso
 Hellhammer – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2000 albumit
Mayhemin albumit
Chimera


Chimera on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin kolmas albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Maniac – laulu
 Blasphemer – kitara 
 Necrobutcher – basso
 Hellhammer – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Mayhemin albumit
Mark Jansen

Mark Jansen (s. 15. joulukuuta 1978) on hollantilainen muusikko. Kitaraa soittava Jansen perusti After Foreverin yhdessä Sander Gommansin kanssa. Jansen oli yksi yhtyeen pääasiallisia biisinkirjoittajia sen kahden ensimmäisen albumin ajan, mutta jätti yhtyeen 2002 musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. Jansen perusti uuden yhtyeen, Sahara Dustin, jonka hän myöhemmin nimesi Epicaksi. Vuonna 2003 Jansenin silloinen tyttöystävä Simone Simons liittyi yhtyeeseen.

Diskografia

After Forever

Epica

Lähteet

Aiheesta muualla 

epica.nl, luonnehdinta Epican sivuilla
markjansen.tk, fanisivusto

Alankomaalaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Marina Lewycka

Marina Lewycka (s. 1946) on ukrainalaista syntyperää oleva brittiläinen kirjailija Sheffieldistä Englannissa.

Lewycka syntyi Kielissä Saksassa pakolaisleirillä toisen maailmansodan jälkeen. Sodan jälkeen hänen perheensä muutti Englantiin, missä hän nykyään asuu. Opintonsa hän suoritti Keelen yliopistossa, ja luennoi mediaopinnoista Sheffield Hallam -yliopistossa.

Hänen esikoisromaaninsa Traktorien lyhyt historia ukrainaksi voitti Bollinger Everyman Wodehouse -palkinnon Hayn kirjallisuusfestivaaleilla ja Saga-palkinnon vuonna 2005, ja oli ehdolla  Kaunokirjallisuuden oranssille palkinnolle (Orange Prize for Fiction). Se on käännetty paitsi suomeksi myös monille muille kielille.

Hänen toinen romaaninsa Two Caravans julkaistiin 2007 ja se on suomennettu nimellä Muu maa mansikka?.

Kaunokirjallisuuden lisäksi Lewycka on kirjoittanut lukuisia kirjoja oppaiksi vanhustenhoitajille. Ne on julkaissut Age Concern -hyväntekeväisyysjärjestö.

Lähteet

Brittiläiset kirjailijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Nurmimaa

Seppo Uolevi Nurmimaa (19. huhtikuuta 1931 Kerava – 24. kesäkuuta 2011 Porvoo) oli suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija, joka teki pitkän taiteellisen uran päälavastajana Suomen Kansallisoopperassa vuosina 1975–1994.

Nurmimaa opiskeli Helsingissä Taideteollisessa oppilaitoksessa 1953–1956.

Hän työskenteli monissa teattereissa ulkomailla ja lavasti Savonlinnan oopperajuhlien esityksiä. Nurmimaan viimeiset teokset ennen eläkkeelle jäämistä olivat Suomen kansallisoopperan uuden oopperatalon avajaisviikolla ensi-iltansa saanut Carmen ja Erik Bergmanin Bo Carpelanin librettoon säveltämä Det sjungande trädet.

Nurmimaan veli oli vuorineuvos Väinö Nurmimaa.

Teoksia

Palkinnot ja tunnustukset 
 Ida Aalberg -mitali 1983
 Taiteilijaprofessori 1983
 Pro Finlandia -palkinto 1970

Lähteet

Aineesta muualla
 

Pro Finlandia -palkitut
Taiteilijaprofessorit
Teatterilavastajat
Teatteripukusuunnittelijat
Suomalaiset lavastajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Arvostelu

Arvostelu, arviointi eli kritiikki (kreikan sanasta krinein, ’erottaa, ratkaista’) on arviointiaa, jossa tarkoituksena on arvosteltavan asian arvon tutkiminen, pohtiminen ja määrittely. Kritiikki on siis luonteeltaan arvottavaa. Kritiikki voi olla kielteistä, myönteistä tai rakentavaa, jolloin sen tarkoitus on kehittää arvoa. Kritiikillä voi myös vähätellä arvoa.

Kritiikkiä esiintyy kaikilla elämänaloilla. Kritisoitava aihe voi olla aineeton tai aineellinen. Arvostelu on pohjimmiltaan kantaa ottavaa sosiaalista toimintaa. Kritiikki on ihmisen viestintää toiselle ihmiselle, tai se voi olla yhteisön kollektiivista mielipidettä jotain muuta kohtaan. Kritiikkiä voidaan myös estää ja hallita. Joissakin yhteyksissä kriittisyyttä rajoitetaan tiedonjulkaisua estämällä tai luomalla pelkoa kriittisen tiedon julkaisijoihin.
 
Arvostelijan, arvioijan eli kriitikon antama kritiikki on subjektiivinen analyysi arvosta. Kriitikko kritisoi, eli antaa oman arvionsa arvolle. Arvioija ottaa kantaa ja tulkitsee arvoa.

Kritiikin lajeja

Taidekritiikki 

Taidekritiikki eli taidearvostelu on julkisesti esitettävien taideteosten tai teoskokonaisuuksien, taiteeseen liittyvien ilmiöiden, käsitysten, teorioiden tai taide- ja kulttuuripolitiikan ja taidehistoriallisen arvon ja merkityksen pohtimista ja määrittelemistä. Kritiikkiä harjoitetaan kaikilla taiteenaloilla, mutta usein sana taidekritiikki viittaa nimenomaan kuvataiteen arvosteluun.

Kirjallisuuskritiikki 

Kirjallisuuskritiikki eli kirjallisuusarvostelu tutkii, arvioi ja tulkitsee kirjallisia teoksia. Vaikka kirjallisuusarvostelu ja kirjallisuustiede ovat läheisiä, eivät kaikki kirjallisuusarvostelijat ole olleet kirjallisuustieteilijöitä.

Elokuvakritiikki 

Elokuvakritiikki on elokuvan kuvailua, erittelyä ja arvottamista. Elokuvakritiikin arvostuksen painopiste on vaihdellut sen historian aikana kantaaottavuuden korostamisesta ranskalaiseen auteur-teoriaan ja viime vuosikymmenien populaarikulttuuriseen näkökulmaan ja genrekritiikkiin.

Musiikkiarvostelu 

Musiikkiarvostelu tarkoittaa sävellysten ja musiikkiesitysten arvostelua. Nykyinen musiikkiarvostelutoiminta sai alkunsa 1700-luvulla, kun sanomalehdistö alkoi kehittyä. Musiikkiarvosteluja julkaistaan sekä musiikkilehdissä että päivälehdissä. Ensimmäisenä suomalaisena musiikkiarvostelijana voidaan pitää Axel Gabriel Ingeliusta (1822–1868). Useimmat musiikkiarvostelijat hoitavat tehtäväänsä sivutoimisesti, ja he ovat yleensä koulutukseltaan musiikkitieteilijöitä tai muusikoita.

Uuskritiikki 

Uuskritiikki hallitsi angloamerikkalaista kirjallisuudentutkimusta 1900-luvun puolessavälissä, 1920-luvulta 1960-luvun alkuun. Sen kannattajat kiinnittivät huomiota lähilukemiseen ja itse teksteihin ja torjuivat tutkimuksen, joka perustuu tekstin ulkopuolisiin lähteisiin, varsinkin elämäkertaan.

Katso myös 
 Kehityskritiikki
 Kriittinen teoria
 Kritiikkiportti
 Lähdekritiikki
 Tiedekritiikki
 Uskontokritiikki
 Yhteiskuntakritiikki

Lähteet

Kirjallisuutta 

 

Kritiikit
Kirjallisuuden lajit
Journalismi
Larry Flynt

Larry Claxton Flynt, Jr. (1. marraskuuta 1942 Salyersville, Kentucky, Yhdysvallat  –  10. helmikuuta 2021 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kustantaja, Larry Flynt Publicationsin (LFP) johtaja. LFP julkaisee pääosin pornografista sisältöä, mukaan lukien videoita ja aikakauslehtiä, joista Hustler on tunnetuin. Yhtiön vuotuinen liikevaihto on ollut jopa 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. 

Flynt aloitti uransa seksialalla perustamalla veljensä kanssa strippiklubeja Ohioon. Klubien uutiskirjeestä kehittyi Hustler, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1974. Flyntin itsensä mukaan lehden levikki oli parhaimmillaan noin 3 miljoonaa.

Elämänsä aikana Flynt on haastettu oikeuteen lukuisia kertoja. Oikeusjutuissa on säännönmukaisesti käsitelty sananvapauden takaavan Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisen lisäyksen tulkintoja.  Tunnetuin tapauksista eteni vuonna 1988 Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudessa tutkittiin pastori Jerry Falwellin tekemää herjausjuttua. Flynt oli tehnyt liköörimainoksen parodian, jossa hän oli esittänyt Falwellin menettäneen neitsyytensä humalassa äidilleen. Korkein oikeus päätti, että medialla oli oikeus esittää julkisuuden henkilöistä ”törkeitä näkemyksiä”. 

Vuonna 1978 sarjamurhaaja Joseph Paul Franklin ampui Flyntiä. Flynt selvisi, mutta halvaantui loppuiäkseen vyötäröstä alaspäin ja joutui sen jälkeen käyttämään pyörätuolia. Franklin oli valkoisen ylivallan kannattaja, joka halusi tappaa Flyntin, koska Hustlerissa oli julkaistu kuvia eri etnisten ryhmien edustajista yhdessä. Flynt sairasti myös kaksisuuntaista mielialahäiröitä.

Flynt asettui ehdolle lukuisiin julkisiin virkoihin, vuonna 1984 republikaanien presidenttiehdokkaaksi ja vuonna 2003 Kalifornian kuvernööriksi. Kuvernöörinvaalissa hän sijoittui seitsemänneksi. Flynt tuki 1990-luvulta alkaen demokraatteja.

Flyntin oikeustaistelusta on tehty myös elokuva. Miloš Formanin ohjaama Larry Flynt – Minulla on oikeus valmistui vuonna 1996 ja siinä Flyntiä esittää Woody Harrelson.

Flynt oli naimisissa viidesti ja hän oli kuuden lapsen isä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Flyntin virallinen sivusto 
 Detailed history of Flynt's numerous legal cases (Court TV) 
 

Yhdysvaltalaiset kustantajat
Alaraajahalvaantuneet henkilöt
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Outi Mäkelä

Outi Maarit Mäkelä (s. 16. elokuuta 1974 Nurmijärvi) on suomalainen poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2007–2018. Lisäksi hän toimi Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana. Outi Mäkelä aloitti Nurmijärven kunnanjohtajana 1.5.2018.

Elämä ja ura
Mäkelä on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Pääaineenaan hän luki yleistä laskentatoimea ja sivuaineina muun muassa vero-oikeutta. Hän on työskennellyt opintojensa jälkeen LTT-Tutkimus Oy:ssä tutkijana, Sitrassa projektipäällikkönä ja Net Effect Oy:ssä projektijohtajana. Ennen eduskuntaan nousua hän veti neljän taideyliopiston (Kuvataideakatemia, Sibelius-Akatemia, Taideteollinen korkeakoulu ja Teatterikorkeakoulu) yhteistä Laatu-hanketta, jossa rakennettiin mainituille yliopistoille laadunvarmistusjärjestelmiä.

Nurmijärvellä asuvan Mäkelän perheeseen kuuluu aviomies ja yksi lapsi. Mäkelä  harrastaa juoksua ja on juossut lukuisia maratoneja. Mäkelän muita harrastuksia ovat partio Rajamäen Metsänkävijät -lippukunnassa, mökkeily sekä kulttuuri.

Politiikka 
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Mäkelä valittiin eduskuntaan 6 598 äänellä. Vuonna 2011 äänimäärä oli 6 024 ja vuonna 2007 5 808 ääntä. Hän oli ehdolla jo vuoden 2003 vaaleissa jääden tuolloin 847 äänellä kokoomuksen kolmannelle varasijalle.

Eduskuntakaudella 2015–2019 Mäkelä oli valtiovarainvaliokunnan ja perustuslakivaliokunnan jäsen. Mäkelä toimi myös Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajistossa. Hän oli ensimmäinen varapuheenjohtajana 23.6.2014–22.6.2016 ja tätä ennen kolmas varapuheenjohtaja 21.6.2011–22.6.2014. Aikaisemmin Mäkelä toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsenenä sekä varajäsenenä suuressa valiokunnassa, sekä hallintovaliokunnassa. 

Mäkelä toimi Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä vuonna 2014, kun Stubb valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi.

Mäkelä on aktiivinen toimija Nurmijärven kunnallispolitiikassa. Hänet valittiin valtuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2001. Hän on toiminut Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana vuodesta 2005 ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Hän oli Nurmijärven ääniharava vuoden 2017 kunnallisvaaleissa 1304 äänellä päihittäen reippaasti toiseksi eniten ääniä saaneen keskustan Matti Vanhasen. Joulukuussa 2017 Nurmijärven kunnanvaltuusto äänesti Mäkelän kuntansa seuraavaksi kunnanjohtajaksi. Mäkelä aloittaa virassa 1. toukokuuta 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
Outi Mäkelän kotisivu

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansanedustajat
Nurmijärven kunnanvaltuutetut
Nurmijärven kunnanjohtajat
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
K. G. Göös

Karl Gustaf (Gustav) Göös tai K. G. Göös (2. toukokuuta 1837 Savonlinna – 19. marraskuuta 1917 Janakkala) oli Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies ja Weilin+Göösin perustajaosakas.

Elämäkerta 
Göösin vanhemmat olivat kelloseppä David Göös ja Hedvig Elisabet Norring (1795-1844). Göös valmistui ylioppilaaksi vuonna 1857 ja suoritti samana vuonna opettajan tutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa. 

Göösin uran päävaiheet olivat seuraavat. Göös perehtyi valtion apurahan turvin voimistelunopetukseen ulkomailla ja opiskeli samalla lääketiedettä. Vuonna 1863 hänestä tuli Jyväskylän seminaarin lehtori, voimistelun ja anatomian opettaja sekä opetusvälinevaraston haltija. Opetuksessa hän pyrki yhdistämään saksalaisen ja ruotsalaisen voimistelujärjestelmän. Heti ensimmäisenä opettajanvuotenaan hän julkaisi ruotsinkielisen kirjasen kouluvoimistelusta ja vuonna 1867 kirjan Voimistelun harjoitusoppi kansakoulujen tarpeeksi, joka oli ensimmäinen suomeksi ilmestynyt voimistelua käsittelevä teos. Hän toimi myös Jyväskylän ensimmäisenä kirjastonhoitajana, perusti suomenmielisen Päijänne-lehden ja oli osakas Jyväskylän kirjapainossa, joka teki sanomalehti Keski-Suomea ja joka myytiin myöhemmin Weilin+Göösille.

Göös perusti vuonna 1871 Jyväskylään opetusvälinekaupan, joka liitettiin seuraavana vuonna opettaja Alexander Georg Weilinin omistamaan kirjakauppaan ja kustannusliikkeeseen, ja niin syntyi Weilin+Göös. Göös oli yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1872–1900 ja johtokunnan jäsen vuosina 1900–1902. Luovuttuaan toimitusjohtajan tehtävistään Göös toimi maanviljelijänä vaimonsa kotitilalla Irjalan kartanossa Janakkalassa. Yrityksen pääosa oli 1883 siirretty Helsinkiin, jonne Göös itsekin oli muuttanut asumaan. Göös toimi myös Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ensimmäisessä johtokunnassa ja oli sen tukiosakeyhtiön perustajia. Kauppalehti perustettiin Göösin vuonna 1897 esittämän ajatuksen pohjalta, kun hän toimi lehteä kustantamaan ryhtyneen Suomen Liikemies-Yhdistyksen puheenjohtajana.

Muita Göösin toimia olivat muun muassa Hämeen läänin maanviljelysseuran puheenjohtajuus 1894–1917. Hän oli porvarissäädyssä Jyväskylän edustaja valtiopäivillä 1882  ja Tornion edustaja 1891.  

Hänen puolisonsa oli vuodesta 1867 Fanny John (k. 1918), joka toimi ennen naimisiin menoaan Jyväskylän seminaarin ensimmäisenä johtajattarena. Heidän poikiaan olivat filosofian tohtori ja pääkonsuli Hjalmar Göös sekä opettaja, koulunjohtaja ja yritysjohtaja Arvid Kuha. Göösin veli oli Venäjällä asunut lennätinvirkamies, runoilija ja kääntäjä Frithiof Woldemar Göös.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Tervettä henkeä raittiiseen ruumiiseen. Karl Gustav Göösin iskulause aikalaisilleen. Suomalaisen voimistelunopettajan, kirjailijan, liikemiehen, valtiopäivämiehen, kunnallismiehen ja maanviljelijän syntymästä 100 vuotta, Suomen Kuvalehti, 01.05.1937, nro 18, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kirjankustantajat
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
 Vuonna 1837 syntyneet
 Vuonna 1917 kuolleet
Kalle Aho

Kalle Aho, vuoteen 1907 Kaarlo Kustaa Brofeldt, (6. heinäkuuta 1865 Lapinlahti – 10. syyskuuta 1936 Kotka) oli Kuopion kauppakoulun (perustettu 1887) ensimmäinen rehtori, johti ensimmäisenä varajohtajan toimessa Suomen Liikemiesten Kauppaopistoa (per. 1898), ja oli vuonna 1897 perustetun Kauppalehden ensimmäinen päätoimittaja. Hän oli myös näytelmäkirjailija. Hän oli vuonna 1893 yksi Kuopion yhteiskoulun lupahakemuksen allekirjoittajista.

Henkilöhistoria
Ahon vanhemmat olivat rovasti Henrik Gustaf Theodor Brofeldt ja Karolina Fredrika Emelie Snellman. Perheeseen kuului myös kaksi muuta poikaa, Pekka ja Juhani Aho, joista ensimmäinen toimitti pitkään Savo-lehteä ja jälkimmäinen oli tunnettu kirjailija. Kalle Aho oli naimisissa Eva Vilhelmina Steniuksen (s. 1870) kanssa 1890–1923. Metsänhoitaja Timo Kullervo Brofeldt (s. 1894) oli heidän poikansa. Timo Brofeldtin tytär oli metsänhoitaja, partiojohtaja ja metsäneuvos Kata Jouhki.

Aho oli koulutukseltaan ylioppilas Kuopion lyseosta  (1884), jonka jälkeen hän jatkoi Raahen Porvari- ja Kauppakouluun (1886). Aho oli stipendiaattina Saksassa ja Itävallassa 1899–1900. Hän osallistui poliittiseen elämään suomalaisen puolueen nuorsuomalaisen suuntauksen edustajana. Hän osallistui passiiviseen vastarintaan, ja siksi kenraalikuvernööri Bobrikov karkotti hänet vuonna 1903 valtiollisiin syihin vedoten. Karkotusajan hän vietti Yhdysvalloissa ja oli mukana siirtolaislehtien teossa. Suomeen palattuaan hän oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja viimeisillä säätyvaltiopäivillä 1905-06. Sen jälkeen hän siirtyi politiikasta liike-elämän palvelukseen. Aho työskenteli vuosina 1905–1906 A. Ahlström Osakeyhtiön Tampereen alueen sahojen isännöitsijänä ja sen jälkeen Pohjoismaiden Osakepankin johtokunnan jäsenenä 1907–1916. Vuosina 1916–1936 hän toimi sahateollisuudessa vaikuttaneen Halla-yhtiön toimitusjohtajana Kotkassa.

Teokset  
Aho julkaisi näytelmiä ja toimitti yhden tietoteoksen:
 Bertha Brender, näytelmä (esitetty 1892, painamaton)
 Epäilijä, näytelmä (1886)
 Itävallan kauppakouluoloista : esitelmä pidetty lokakuussa 1898. Kansataloudellisen yhdistyksen esitelmiä. Sarja 3, 6. Otava, Kuopio 1899
 Sanomalehtimiehet pikkukaupungissa, näytelmä (esitetty 1889, painamaton)
 Kauppatiedon eri aloilta, tietoteos (Weilin & Göös 1900; toimittanut)

Lähteet

Kirjallisuutta 

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
David Brabham

David Brabham (s. 5. syyskuuta 1965 Wimbledon, Lontoo) on australialainen autourheilija, Le Mansin 24 tunnin voittaja (2009) ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän ajoi F1-urallaan Brabham- ja Simtek-talleissa. Brabham on lajin maailmanmestarin Jack Brabhamin nuorin poika.

Brabhamin ammattilaiskilpaura alkoi Australiassa vuonna 1983. Siellä hän ajoi kartingia kaksi vuotta. Sen jälkeen hän siirtyi Touring car -sarjaan yhdeksi vuodeksi. Vuonna 1986 hän vaihtoi Formula Ford 1600 -sarjaan ja sen jälkeen Formula Atlantic -sarjaan vuodeksi 1987. Muutto Australiasta Eurooppaan Camel-sponsorin alla vuonna 1989 auttoi häntä liittymään Bowmanin talliin ja voittamaan Britannian Formula 3 -mestaruuden.

Brabhamin kilpaileminen Formula 1 -sarjassa ei alkanut onnistua. 14 kisassa hän pääsi kilpailuun mukaan vain kahdeksan kertaa, moottorina oli kilpailukyvytön Judd (parhaaksi tulokseksi jäi Ranskan GP:n 15. sija). Tämän takia hänen paikkansa tallissa vietiin kauden lopussa. Brabham liittyi Tom Walkinshaw Racing Jaguar -talliin vuonna 1991 ja sinä vuonna voitti Span 24 tunnin ajon Nissanilla. Vuonna 1992 hän voitti Daytonan 24 tunnin ajon Jaguarilla GTP-luokassa.

Brabham palasi Formula 1:een vuonna 1994 Simtekille, joka kärsi Roland Ratzenbergerin kuolemasta San Marinon Grand Prix'n aika-ajoissa. Vaikka Brabham teki kaikkensa motivoidakseen talliaan parempiin suorituksiin, häneltä loppuivat sponsorirahat ja lopetti Formula 1 -uransa kauden päätteeksi (kilpailuista parhaaksi tulokseksi jäi Espanjan GP:n 10. sija) aloittaakseen taas touring car -kilpailun. Vuoden 1995 BTCC BMW -kausi ei ottanut onnistuakseen, mutta onnistumisiin lukeutui vuonna 1996 JGTC:llä saavutettu GT500-mestaruus McLaren F1 GT-R:llä ja Bathurst 1000-kilpailu vuonna 1997.

Brabham voitti Professional Sport Car -mestaruuden Yhdysvalloissa Panoz-tallissa vuonna 1998 ja vuonna 1999 Petit Le Mans -kilpailun myös Panozilla. Vuodesta 1999 lähtien hän on ajanut Amerikan Le Mans -sarjassa. Hän on osallistunut Bathurstin 24 tunnin ajoon muutamia kertoja, joista tuloksina olivat keskeytykset. Hän voitti Sebringin 12 tunnin ajon GT1-luokassa vuonna 2005 (kokonaistuloksissa hän oli neljäs).

Vuoden 2006 Le Mansin 24 tunnin ajossa hän oli neljäs GT1-luokassa (9. kokonaiskilpailussa) Aston Martin DBR9 -autolla Russian Age Racing -tallissa.

Kilpa-ajojen ohella Brabham on harrastanut hyväntekeväisyystyötä sekä toiminut vihreämmän ja kestävän kehityksen mukaisen kilpa-autoilun lähettiläänä. Vuonna 2018 hän perusti kilpa-autoja valmistavan Brabham Automotiven, ja yhtiön tavoitteena on osallistua muun muassa FIA WEC -kestävyysajosarjaan vuonna 2021 sekä vuoden 2022 Le Mansin 24 tunnin ajoihin.

Brabhamin kaksi vanhempaa veljeä Geoff ja Gary, veljenpoika Matthew sekä Davidin oma poika Sam ovat myös kilpa-ajajia.

Tulokset Formula 1 -luokassa 

 DNQ = karsiutui aika-ajoissa eikä päässyt siten lähtöruudukkoon

Lähteet

Aiheesta muualla 

 David Brabhamin viralliset kotisivut  

Australialaiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
American Le Mans Series -kuljettajat
British Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Säästöpossu

Säästöpossu tai säästöporsas on pääasiassa lapsille tarkoitettu säiliö kolikoiden säilyttämiseen. Säästöpossut muistuttavat muodoltaan porsasta, ja ne valmistetaan yleensä muovista, mutta myös keraamisia possuja on myynnissä. Nimitystä säästöpossu käytetään usein myös muiden eläinten muotoisista rahankeräyslippaista.

Etymologia 
Säästöpossun nimi ja muoto ovat syntyneet Keski-Englannissa. Sikäläisessä murteessa sana pygg tarkoittaa savilajia, josta valmistetaan kodin käyttöastioita. Lausuttuna sana pygg kuulostaa samalta kuin porsasta tarkoittava sana pig. Ihmiset usein keräsivät rahaa saviruukkuihin. 

Säästöpossulle syötetyn rahan voidaan myös katsoa kuvaavan rehua, jota viljelijä syöttää sioilleen: rehu maksaa viljelijälle rahaa, mutta hän saa rahat moninkertaisena takaisin, kun porsas teurastetaan ja lihat myydään.

Useimmat säästöpossut ovat riittävän pieniä käsin kuljetettavaksi. Markkinoilla on myös suuria säästöpossuja, jopa lähes metrin korkuisia, joiden ulkomuoto muistuttaa tunnettuja sarjakuvahahmoja kuten Putte Possua.

Säästölipas Suomessa 

Suomessa eri pankeilla on ollut erilaisia säästölippaita. Aluksi ne olivat pienen lippaan muotoisia, mutta sitten muuttuivat muovisiksi ja eläinhahmoisiksi. Osuuskassoilla oli teräksinen lieriömuotoinen säästölipas. 1960-luvulla säästölippaista tuli muovisia ja ne valmisti usein sama yritys, Heikki Tavelan omistama MK-Tuote, mistä seurasi että kaikkien pankkien säästölippaat saattoi avata pankeissa samalla peltisellä avaimella.

Säästöporsas oli säästöpankkien ja Postipankin muovisen säästölippaan hahmo. Ne, jotka olivat säästäneet 25 markkaa ja saaneet Ahkeran Säästäjän Kunniakirja:n pääsivät jäseniksi Kultapossukerhoon ja saivat kullanvärisen muovisen säästöporsaan.

Osuuskassojen muuttuttua osuuspankeiksi niiden säästölipas sai virtahevon muodon, ja säästölipasta kutsuttiin Hippo-lippaaksi.

Suomen Yhdyspankissa ja Pohjoismaiden Yhdyspankissa säästölipas oli maapallon muotoinen. Myöhemmin Suomen Yhdyspankki kehitti lapsia ja nuoria vasten Postipankin Kultapossukerhoa vastaavan Maapallokerhon, joka julkaisi omaa lehteäkin.

Kansallis-Osake-Pankissa säästölippaan muoto oli raha-arkun päällä istuva Roope Ankka.

Sähköiset säästölippaat 
Sähköisten palveluiden yleistyessä myös säästölippaat ovat kokemassa uuden tulemisen virtuaalisessa muodossa. Maailman ensimmäisen sähköisen säästölippaan tarjosi vuonna 2003 suomalainen Ålandsbanken. Sähköisen palvelun etuna on mahdollisuus uudenlaisiin toiminnallisuuksiin kuten esimerkiksi säästötavoitteen asettamiseen ja seuraamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Piggy Banks made in the USA
 What's the origin of the piggy bank?
 Piggy banks 'offend UK Muslims'
 Paperimassasta tehtyjä kotitekoisia säästöpossuja
 Piggy bank page, säästöpossun historiaa

Raha
Säiliöt
VIVA World Cup

VIVA World Cup on jalkapalloturnaus sellaisille maajoukkueille, jotka eivät ole kansainvälisen jalkapalloliiton tai sen maanosaliittojen jäseniä. Turnauksen järjestää kyseisenkaltaisten liittojen kattojärjestö NF-Board.

Kilpailun palkintopokaalin on suunnitellut ranskalainen kuvanveistäjä Gérard Pigault ja se on nimetty Nelson Mandelan mukaan.

Vuoden 2006 turnaus 

Ensimmäinen VIVA World Cup järjestettiin 19.–25. marraskuuta 2006 Hyèresissä Ranskan Oksitaniassa. Turnauksen isäntäjoukkueena toimi Oksitania.

Turnaukseen vahvisti osallistuvansa Monaco, Saame, Etelä-Kamerun, Oksitania, romanit ja Länsi-Papua. Romanit ja Länsi-Papua jäivät kuitenkin pois. Lisäksi Ranska ei päästänyt Etelä-Kamerunin joukkuetta maahan, joten turnaukseen osallistui vain kolme joukkuetta. Turnauksen voitti Saame, joka kukisti loppuottelussa Monacon 21–1.

Alun perin turnaus oli määrä järjestää Pohjois-Kyproksella ja siihen piti osallistua 16 joukkuetta. NF-Boardin ja Pohjois-Kyproksen jalkapalloliiton kiistojen vuoksi turnaus kuitenkin myönnettiin Oksitanian järjestettäväksi. Pohjois-Kypros ei muun muassa halunnut poliittisista syistä pelata Kurdistania tai Tšetšeniaa vastaan. Eikä se halunnut myöntää televisiointilupaa Al-Jazeeralle. Pohjois-Kyproksen liitto ilmoitti järjestävänsä samaan aikaan oman vastaavanlaisen turnauksen ELF Cupin. Siihen osallistui kahdeksan joukkuetta, joista osa oli NF-Boardin jäseniä.

Vuoden 2008 turnaus 

Toinen VIVA World Cup järjestettiin 7.–13. heinäkuuta 2008 Jällivaarassa Ruotsin Lapissa. Isäntänä toimi edellisen turnauksen voittaja Saame. Miesten turnaukseen osallistuivat Saamen lisäksi mestaruuden voittanut pohjoisitalialainen Padania, Provence, Kurdistan ja Aramea. Naisten turnaukseen osallistuivat Saame ja Kurdistan.

Turnaukseen oli alun perin tulossa 20 joukkuetta, mutta monet joutuivat perumaan tulonsa esimerkiksi rahan puutteen vuoksi. Padanian joukkueessa pelasi Italian Serie B:n ja Serie C:n pelaajia, ja se voittikin kaikki ottelunsa turnauksessa. Saamen naisten joukkue voitti Kurdistanin kaksiosaisessa finaalissa.

Vuoden 2009 turnaus 

Kolmas VIVA World Cup pelattiin Padaniassa.

Vuoden 2010 turnaus 

Neljäs VIVA World Cup pidettiin Gozon saarella Maltassa.

Vuoden 2012 turnaus 

Viides VIVA World Cup pelattiin Irakin Kurdistanissa.

Turnauksien parhaat

Katso myös 

 ELF Cup
 FIFI Wild Cup

Lähteet
 http://www.yle.fi/uutiset/taustat/id96037.html

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto

Jalkapallon maajoukkuekilpailut
Metauruksen taistelu

Metauruksen taistelu oli toiseen puunilaissotaan kuuluva taistelu Karthagon ja Rooman välillä, joka käytiin vuonna 207 eaa. Metaurus-joen läheisyydessä Italiassa.

Karthagolaisia johti Hannibalin veli Hasdrubal Barka, jonka tarkoituksena oli viedä veljelleen lisää sotilaita tämän yrittäessä valloittaa Roomaa. Rooman armeijaa johti Marcus Livius Salinator sekä Gaius Claudius Nero.

Claudius Nero oli juuri taistellut Hannibalia vastaan Grumentumissa, joka sijaitsi muutamia satoja kilometrejä etelään Metaurus-joelta, ja yhdisti joukkonsa Salinatorin kanssa. Tämän johdosta Karthagon armeijalla oli alivoima ja se hävisi Rooman joukoille. Myös Hasdrubal kuoli taistelussa, sillä huomattuaan roomalaisten ylivoiman, hän päätti olla jäämättä kiinni ja ratsasti vihollisen armeijan keskelle taistellen kuolemaansa saakka.

Rooman taistelut
Inka (nimi)

Inka on naisen etunimi. Inka on lyhentymä Inkeristä ja Ingridistä, mutta se voidaan yhdistää myös nimeen Inga. Inkan nimipäivää vietetään 5. lokakuuta. Kalenteriin se on otettu 1973. Suomessa nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 6 433 henkilöä, joista yli puolet on 2000-luvulla syntyneitä.

Tunnettuja Inka-nimisiä
Inka Friedrich, saksalainen näyttelijä
 Inka Grings, saksalainen jalkapalloilija
 Inka Hannula, kuvataiteilija, kulttuurituottaja ja kuvataideohjaaja
 Inka Havukainen, ampumaurheilija
 Inka Henelius, suomalainen urheilutoimittaja
 Inka Hiltunen, jalkapalloilija
 Inka Hopsu, suomalainen opettaja ja kansanedustaja (Vihreä liitto)
 Inka Jäntti, suomalainen käsipalloilija
 Inka Kaivola, jalkapalloilija
 Inka Kallén, suomalainen näyttelijä
 Inka Korhonen, MTV3:n urheilutoimittaja
 Inka Lampinen, salibandyn pelaaja
 Inka Lippojoki, salibandyn pelaaja
 Inka Mero, suomalainen yritysjohtaja ja talouselämän vaikuttaja
 Inka Niskanen, suomalainen sotilaslentäjä ja everstiluutnantti
 Inka Nousiainen, suomalainen kirjailija
 Inka Ronkainen, pesäpalloilija
 Inka Sairiala, lentopalloilija
 Inka Sarjanoja, jalkapalloilija
 Inka Venetvaara, vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajista

Kuvitteellisia Inka-nimisiä
 Inka Haapala, televisiosarjassa Salatut elämät

Lähteet
 Joka kodin suuri nimikirja (osa Vilkuna, Kustaa: Etunimet)

Viitteet

Etunimet
Ylva (konserni)

Ylva (maaliskuuhun 2019 asti HYY Yhtymä) on  Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan omistama monialainen palvelualan konserni, joka mahdollistaa tuotoillaan aktiivista opiskelijaelämää. Ylvan liiketoiminta keskittyy kiinteistösijoituksiin sekä ravintola-alaan. 

Ylvan liikevaihto vuonna 2021 oli 19,9 miljoonaa euroa (2020: 22,8 milj. euroa), liikevoitto 1,4 miljoonaa euroa (2020: 7,3 milj. euroa) ja tilikauden tulos –2,6 miljoonaa euroa (2020: 7,1 milj. euroa). Ylvan palveluksessa oli vuonna 2021 keskimäärin 96 henkilöä. Vuoden lopussa henkilöstömäärä oli 136 (2020: 153).

Ylioppilaskunta rahoittaa toimintansa yritystoimintansa eli Ylvan tuotoilla sekä jäsenmaksuilla. Viime vuosina jäsenmaksujen osuus on ollut noin kolmasosa toiminnan rahoituksesta.

Yritykset

Kiinteistöt
HYY Kiinteistöt tarjoaa liike- ja toimistotiloja Helsingin ydinkeskustassa ja Kampissa. Omistuksiin kuuluvat seuraavat rakennukset
Vanha ylioppilastalo
Uusi ylioppilastalo
Seurahuoneen talo
Kaivotalo
City-talo
Hansa-talo
Leppätalo
Mechelininkatu 3D-HUB

Ravintolat 
 UniCafe-opiskelijaravintolat, 16 ravintolaa pääkaupunkiseudulla
 Well-kahvilat, Kaisatalo ja Terkko

Asuminen ja Ylva Palvelut Oy
Both Helsinki (Asuntoja Helsingin keskustassa. Ent. Hostel Domus Academica) 
Ylva Palvelut Oy (konsernin yhteystiedot)

Lähteet

Aiheesta muualla
Ylvan verkkosivut

Helsingin yliopisto
Suomalaiset kiinteistöomistajat
Maaperätiede

Maaperätiede tutkii maaperää ja maa-ainesta luonnonvarana Maan pinnalla. Tehtäviä ovat esimerkiksi maaperän muodostumisen ja maannosten tutkiminen,   maaperäkartoitus sekä maaperän fyysinen, kemiallinen ja biologinen tutkimus.

Maaperätieteiden aloja 
 Geohydrologia 
 Maaperäeläintiede 
  Maaperäfysiikka 
 Maaperägeologia 
 Maaperägeokemia 
 Maaperäbiologia 
  Maaperäkemia ja  kasvinravitsemus 
 Maamikrobiologia 
 Maan mineralogia

Aiheesta muualla

 Certified Professional Soil Scientist  
 Registered Professional Soil Scientist (PDF) 
 What is Soil Science? 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Tapio Suominen (ohjaaja)

Mauri Erkki Tapio Suominen (s. 2. marraskuuta 1946 Porvoo) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän nousi maineeseen ohjaamallaan elokuvalla Täältä tullaan elämä! (1980).

Suominen opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1966–1970 ja valmistui sieltä ohjaajaksi. Hänen esikoisohjauksensa oli Narrien illat (1970). Elokuvien ohella Suominen on tehnyt televisioelokuvia ja -sarjoja. Vuonna 2003 valmistunut Mosku – lajinsa viimeinen kertoo lappilaisesta poromiehestä Aleksanteri Hihnavaarasta.

Porvoossa syntynyt Suominen vietti lapsuutensa Kajaanissa ja asuu nyt (marraskuu 2006) Kuusamossa. Hänen veljensä oli laulaja Markku Suominen.

Filmografia

Pitkät elokuvat

Televisiosarjat 
 Kasvu (1987)
 Edessä lupaava tulevaisuus (1991)
 Kovaa maata (1994–1997)
 Salatut elämät (1999)

Palkinnot 
Humanismin käsi -palkinto 1980 elokuvasta Täältä tullaan elämä.
Jussi-palkinto (1980): paras työryhmä, elokuvasta Täältä tullaan, elämä!
Jussi-palkinto (1984): paras ohjaus, televisioelokuvasta Musta hurmio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Olli Tammi

Eino Olavi (Olli) Tammi (s. 24. joulukuuta 1924 Helsinki) on suomalainen matemaatikko, joka Helsingin yliopiston matematiikan professori 1970–1992. Hän on tutkinut sileitä funktioita ja perspektiiviopin teoriaa. Hän teki väitöskirjansa Helsingin yliopistossa vuonna 1952. Sen otsikko oli On the Minimalization of the Coefficients of Schlicht Functions. Hän kuvasi ensimmäisenä Sputnik 1 -satelliitin lentoa Suomesta käsin. Kuva julkaistiin sanomalehti Maakansassa 17. lokakuuta 1957.

Teokset 
Deskriptiivinen geometria yliopistoja ja korkeakouluja varten 	2. p. 1972
Extremum problems for bounded univalent functions, Schiffer, M. & Tammi, Olli, 1978, osa: 2, 1982
Lukion matematiikan kertaus- ja täydennyskurssi. Osa: Alfa, 1996; osa: Beeta, 1996; osa: 1, 1967; osa: 2, 1963

Lähteet 

Suomalaiset matemaatikot
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Pekkaniska

Pekkaniska  on henkilönostimia, ajoneuvonostureita ja trukkeja vuokraava ja myyvä yritys ja konserni.

Historia
Pekkaniskan juuret juontavat 1950-luvun loppupuolelle, jolloin Pekka Niska (k. 2021) ryhtyi yrittäjäksi ja alkoi vähitellen harjoittaa nostureiden vuokraustoimintaa. Yritys alkoi 1980-luvulla toimia omistajansa mukaisesti nimellä Pekkaniska Oy. Samalla vuosikymmenellä nostotoiminta aloitettiin myös silloisen Neuvostoliiton alueella Moskovassa, Leningradissa ja Tallinnassa. 1980-luvulla perustettiin myös Pekkaniska Oy:n nykyinen pääkonttori Vantaan Petikkoon. 

Rakentaminen romahti Suomessa 1990-luvun alussa, jolloin edellisellä vuosikymmenellä aloitettu idän kauppa muodostui yrityksen kannalta erittäin tärkeäksi.  1990-luvun loppupuolella Pekkaniska Oy perusti tytäryritykset Baltiaan: Pekka Niska Eesti AS:n Viroon  ja SIA Pekkaniskan Latviaan . Vuonna 1997 Pekkaniska sai Skandinavian ensimmäisen nostoalan yritykselle myönnetyn SFS-EN ISO 9001 -sertifikaatin. Sertifikaatti kattaa koko Pekkaniska Oy:n toiminnan. 

2000-luvulle tultaessa yritys perusti Liettuaan tytäryhtiön Pekkaniska UAB:n.. Yrityksen perustaja Pekka Niska vetäytyi vuonna 2009 yrityksen toiminnasta, ja yrityksen johtoon nousi Janne Niska.  Janne Niska kuoli yllättäen helmikuussa 2014. Hän puolestaan testamenttasi Pekkaniska Oy:n osake-enemmistön yrityksen silloiselle johdolle.

Liiketoiminta
Nykyisin yrityksellä on yhteensä 15 toimipistettä ja 7 000 koneen kalusto. Suomen lisäksi Pekkaniskalla on toimintaa Ruotsissa ja Baltiassa. 

Pekkaniska on myös tunnettu kuntobonuksistaan ja terveellisiin elämäntapoihin kannustavasta henkilöstöpolitiikastaan. Kuntobonukset otettiin yrityksessä käyttöön jo vuonna 1989. Nykyään yritys maksaa vuosittaisia kuntobonuksia muun muassa tupakoimattomuudesta, raittiudesta ja kuntoilusta. Lisäksi bonusta maksetaan, mikäli työntekijällä ei ole vuoden aikana ollut sairaspoissaoloja tai mikäli työntekijä lopettaa tupakanpolton.

Tunnustukset
2009: Vuoden Terveysteko -tunnustuspalkinto, Terveyden edistämisen keskus ry. 

2010: Suomen paras työllistäjä, Suomen Kuvalehti. 

2014: Suomen kolmanneksi maineikkain yritys 

2015: Suomen kolmanneksi maineikkain yritys

Kuvia

Lähteet
 Pekkaniskan internet-sivusto

Viitteet

Suomalaiset yritykset
Suomalaiset rakennuskonevuokraamot
Rakentamisen tuotemerkit
Air Tahiti Nui

Air Tahiti Nui  on ranskanpolynesialainen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Tahitin pääkaupungissa Papeetessa. Yhtiö lentää Faa'an kansainväliseltä lentoasemalta.

Kohteet 

Air Tahiti Nuilla on viisi kohdetta:
 Naritan kansainvälinen lentoasema, Tokio, Japani
 Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema, Pariisi, Ranska
 Los Angelesin kansainvälinen lentoasema, Los Angeles, Yhdysvallat
 Faa'an kansainvälinen lentoasema, Papeete, Ranskan Polynesia
 Aucklandin lentoasema, Auckland, Uusi-Seelanti

Laivasto 

Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 3,5 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtiön sivusto

Tahitilaiset yritykset
Ranskanpolynesialaiset lentoyhtiöt
Yhdestoista vuosituhat eaa.

Ensimmäiset merkit rukiin käytöstä. Maanviljelyä ei vielä harjoitettu, vaan kyseessä oli luonnossa kasvavien kasvien keräys.

-89
Markus Palosaari

Markus Palosaari (s. 3. helmikuuta 1987 Kaustinen) on suomalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikkanaan keskikenttä. Palosaari on pelannut kaksi vuotta ranskalaisessa FC Metzin joukkueessa. Hän palasi kuitenkin Suomeen ja pelasi KPV:n edustusjoukkueessa, kunnes joutui lopettamaan aktiiviuransa polvivamman vuoksi. Siirtyi kaudeksi 2009 Kaustisen Pohjan-Veikkojen riveihin miesten kolmoseen.Vuonna 2016 hän aloitti KP-V tyttöjen valmentamisen. 

Palosaari on pelannut Suomen U17-, U16- ja U15-maajoukkueissa.

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
B. Traven

B. Traven (1890 (?) Chicago (?) – 1969 (?) Meksiko (?)) oli kirjailija, jonka taustasta tiedetään hyvin vähän. Hän oli yhden teorian mukaan Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana vaikuttanut anarkisti Ret Marut, joskin tämäkin nimi lienee pseudonyymi. Muita Traveniin liitettyjä nimiä ovat olleet Hal Croves ja Traven Torsvan. Hal Crovesin lesken mukaan nämä kaikki olivat saman henkilön nimiä, mutta tästäkin teoriasta on löydetty heikkouksia. Yksi ehdotettu nimi on Otto Feige, joka ehkä syntyi Pommerissa. Oikea nimi on salaisuus ja todennäköisesti pysyykin sellaisena. 

Travenin kirjojaan on käännetty yli 30 kielelle ja myyty yli 25 miljoonaa kappaletta. Hän kirjoitti ensimmäiset tekstit nimellä Traven 1925, ja hänen ensimmäinen romaaninsa Kuolemanlaiva ilmestyi 1926. Romaaneja pidetään realistisina, ja niissä kritisoidaan Latinalaisen Amerikan yhteiskunnallisia epäkohtia. Hänet tunnetaan erityisesti teoksesta Sierra Madren aarre, joka sovitettiin samannimiseksi Hollywood-elokuvaksi vuonna 1948, sekä viidakkosarjasta.

Suomennettuja teoksia
 Kuoleman laiva (Das Totenschiff, 1926, suom. Rauno Ekholm 1978 Love kirjat. Gerard Gales -trilogia 1.)
 Puuvillanpoimijat (Der Wobbly , 1926, suom. Rauno Ekholm 1979 Love kirjat. Gerard Gales -trilogia 2.)
 Kultahiekka valuu (The treasure of the Sierra Madre, 1927, suom. 1948)
 Sierra Madren aarre (The treasure of the Sierra Madre, 1927, suom. 1958)
 Silta viidakossa (Die Brücke im Dschungel, 1929, suom. Rauno Ekholm 1977 Love kirjat. Gerard Gales -trilogia 3.)
 Vankkurit (Die Karren, 1931, suom. Rauno Ekholm, 1981 Love kirjat. Viidakko-sarja 1.)
 Hallitus (Regierung, 1931, suom. Rauno Ekholm, 1981 Love kirjat. Viidakko-sarja 2.)
 Marssi monterialle (Der Marsch ins Reich der Caoba, 1933, suom. Rauno Ekholm, 1982 Love kirjat. Viidakko-sarja 3.)
 Mahonkiviidakko (Die Troza, 1936, suom. Rauno Ekholm, 1983 Love kirjat. Viidakko-sarja 4.)
 Hirtettyjen kapina (Rebellion der Gehenkten, 1936, suom. Rauno Ekholm 1985 Love kirjat. Viidakko-sarja 5.)

Lähteet

Meksikolaiset kirjailijat
Tunnistamattomat henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Uneasy Listening Vol. 1


Uneasy Listening Vol. 1 on HIM:n 1. marraskuuta 2006 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää remixejä yhtyeen vanhoista hiteistä. Levyllä on viisi uutta ennenjulkaisematonta kappaletta ja 10 vanhaa singlejen b-puolilla julkaistua kappaletta. Uneasy Listening Vol. 1 sisältää akustisia ja hitaampia kappaleita, josta levylle lisänimi "The sentimental side of HIM"  ja Uneasy Listening Vol. 2 taas hieman rankempia kappaleita, eli "The harder side of HIM". Vol. 2 ilmestyi keväällä 2007.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan seitsemännellä sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä 12 viikkoa.

Kappaleet 
 
 
  (*)
  (*)
 
 
 
 
 
 
 
  (*)
 
  (*)
  (*)

(*)ennenjulkaisematon

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2006 kokoelma-albumit
HIMin albumit
Ruotsin akatemian Suomi-palkinto

Ruotsin akatemian Suomi-palkinto () on Ruotsin akatemian vuodesta 1966 myöntämä tunnustus, joka annetaan vuosittain palkintona merkittävästä työstä Suomen ruotsinkielisessä kulttuurielämässä. Vuonna 2012 palkinnon suuruus oli 100 000 kruunua.


Palkinnon saajat 

1966 – Hagar Olsson
1967 – Rabbe Enckell
1968 – Georg Henrik von Wright
1969 – Tito Colliander
1970 – Solveig von Schoultz
1971 – Bo Carpelan
1972 – Tove Jansson
1973 – Rabbe Enckell
1974 – Olof Enckell
1975 – Erik Ekelund
1976 – Christer Kihlman
1977 – Olav Ahlbäck
1978 – Johannes Salminen
1979 – Erik Tawaststjerna
1980 – Lars Huldén
1981 – Göran Schildt
1982 – Oscar Nikula
1983 – Erik Stenius
1984 – Carl-Eric Thors
1985 – Erik Allardt
1986 – Torsten Steinby
1987 – Kai Laitinen
1988 – Claes Andersson
1989 – Matti Klinge
1990 – Ulla-Lena Lundberg
1991 – Johan Wrede
1992 – Tua Forsström
1993 – Jan-Magnus Jansson
1994 – Max Engman
1995 – Clas Zilliacus
1996 – Valdemar Nyman     
1997 – Kari Tarkiainen
1998 – Mikael Enckell
1999 – Ralf Långbacka
2000 – Finsk Tidskrift
2001 – Thomas Warburton
2002 – Märta Tikkanen
2003 – Tuva Korsström
2004 – Jörn Donner
2005 – Peter Sandelin
2006 – Rainer Knapas
2007 – Henrik Meinander
2008 – Christer Kihlman
2009 – Nils Erik Forsgård
2010 – Ann Sandelin
2011 – Gösta Ågren
2012 – Pär Stenbäck
2013 – Gunvor Kronman
2014 – Michel Ekman
2015 – Mikael Reuter
 2016 – Fred Karlsson
 2017 – Paavo Lipponen
 2018 – Kjell Westö
 2019 – Marika Tandefelt
 2021 – Merete Mazzarella

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Ruotsalaiset kirjallisuuspalkinnot
Ruotsin akatemia
Uneasy Listening Vol. 2

Uneasy Listening Vol. 2 on HIM-yhtyeen kappaleista tehdyistä remixeistä koottu albumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2007. Albumi sisältää yhtyeen raskaampaa tuotantoa, josta lisänimi "The harder side of HIM".

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12 ja pysyi listalla viisi viikkoa.

Kappaleet 
  *
 
 
  *
 
  *
  *
 
  *
  *
  *
  *
  *
 

*-merkityt ennenjulkaisemattomia.

Lähteet 

Vuoden 2007 kokoelma-albumit
HIMin albumit
Big Brother 2005

Big Brother 2005 oli suomalaisen version 1. tuotantokausi suositusta tositv-formaatista
Big Brother. Sen esitti syksyllä 2005 Subtv.

Perustiedot
 alkamispäivä: 28. elokuuta 2005
 päättymispäivä: 1. joulukuuta 2005
 kesto: 96 vuorokautta
 12 kilpailijaa, jotka kaikki valittiin kirjallisten hakemusten pohjalta valintaprosessin perusteella
 1 kilpailija (Kathy) lähti talosta vapaaehtoisesti
 Tuotantokaudella 2005 Big Brotherin tunnuskappale oli X-prophetsin ”Gotta Get Away”.
 juontajat: Mari Kakko (Big Brother Talk Show) ja Vappu Pimiä (Big Brother Extra)
 muista kausista poiketen tällä kaudella bb-talossa oli kello sillä melkein kaikki viikkotehtävät liittyivät kaudella aikaan tai ajanhallintaan

Asukkaat

Viikkotehtävät

Joka viikko Big Brother-talon asukkaat saavat viikkotehtävän, jonka onnistumisesta lyövät vetoa viikoittaisella budjetillaan. Vedonlyöntiprosentin on oltava vähintään 25 prosenttia ja enintään 99 prosenttia viikkobudjetista.

Nimeämistaulukko
Joka viikko jokainen asukas nimesi kanssakilpailijoistaan kaksi häätöäänestykseen. Asukkaat (kaksi tai enemmän), jotka saivat eniten nimeämispisteitä joutuivat yleisöäänestykseen. Näistä asukkaista yksi häädettiin talosta. Joskus nimeämisissä oli kuitenkin Big Brotherin sanelemia poikkeuksia.

Poikkeukset nimeämisissä
 Viikko 1: Big Brother jätti Kathyn pois äänestyksestä, vaikka hän sai saman verran nimeämispisteitä (6) kuin Jani.

 Viikko 7: Timo joutui suoraan häätöäänestykseen rangaistuksena sääntörikkomuksesta.

 Viikko 9: Timo joutui häätöäänestykseen Kathyn tilalle, koska Kathy lähti talosta vapaaehtoisesti häätöäänestyksen aikana.

 Viikko 13: Ei nimeämisiä. Terhi putosi, koska hän oli saanut vähiten voittajaääniä viimeisenä sunnuntaina ennen finaalia. Äänestys voittajasta alkoi Mikan häädön jälkeen.

 Viikko 14: Ei nimeämisiä. Katsojat valitsivat voittajan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Big Brotherin 1. tuotantokauden kotisivut

2005
2005
Tuotantokaudet
Anthony Giddens

Anthony Giddens (s. 18. tammikuuta 1938, Lontoo, Britannia) on brittiläinen sosiologi. Giddens varttui Itä-Lontoossa alempaan keskiluokkaan kuuluvassa perheessä ja oli perheensä ensimmäinen jäsen, joka suoritti yliopistollisen tutkinnon. Hän valmistui maisteriksi London School of Economicsissa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1974 Cambridgen yliopistossa. 

Giddens tunnetaan strukturaatioteoriastaan ja holistisesta yhteiskuntakäsityksestään. Hänen modernisuutta ja yhteiskuntateoriaa käsittelevät kirjansa lukeutuvat alan tunnetuimpiin viime vuosikymmenien julkaisuihin. Giddens on julkaissut 34 kirjaa, joita on käännetty noin 28 kielelle. Häntä on luonnehdittu Britannian tunnetuimmaksi yhteiskuntatieteilijäksi John Maynard Keynesin jälkeen. 

Giddens on toiminut myös Tony Blairin neuvonantajana, ja häntä pidetäänkin yhtenä Britannian työväenpuolueen 1990-luvulla omaksuman niin sanotun kolmas tie -ideologian keksijöistä. Kirjassaan Over to You, Mr Brown – How Labour Can Win Again (2007), Giddens käsittelee Britannian työväenpuolueen tulevaisuutta.

Akateeminen ura 
Giddens opiskeli Hullin yliopistossa, London School of Economicsissa ja Cambridgen yliopistossa. Hän työskenteli sittemmin Leicesterin yliopistossa, Cambridgen yliopistossa sekä London School of Economicsissa, jonka johdossa hän toimi vuosina 1996–2003. Leicesterissä työskennellessään Giddens tutustui Norbert Eliasiin, mikä vaikutti hänen teoreettisiin näkemyksiinsä.

Giddensin lähti akateemisella urallaan liikkeelle klassikkojen kriittisestä uudelleentulkinnasta. Giddensin uran alkuvaiheen tunnetuimmat teokset, joissa hän pyrki näkemään sosiologian menetelmät ja teorian uudella tavalla, ovat Capitalism and Modern Social Theory (1971) ja New Rules of Sociological Method (1976). 

Teokset, jotka tekivät Anthony Giddensistä kansainvälisesti tunnetun sosiologin, ajoittuvat 1980-luvun vaihteeseen. Tunnetuimmat teokset tältä aikakaudelta ovat Yhteiskuntateorian keskeisiä ongelmia (1979) ja The Constitution of Society (1984). Viime aikoina Anthony Giddens on tullut tunnetuksi teoksista, jotka käsittelevät moderniteettia, globalisaatiota ja politiikkaa. Hän on esittänyt kriittisiä näkemyksiä postmodernismista.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rauno Huttunen: Anthony Giddens .
 Erkki Karvonen: Kolmas tie on vastuullista vapautta.
 
 Glossary

Brittiläiset sosiologit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vikingligr Veldi

Vikingligr Veldi on Enslaved-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se on julkaistu vuonna 1994.

Kappalelista

Kokoonpano
 Ivar Bjørnson - kitara, kosketinsoittimet
 Grutle Kjellson - basso, laulu
 Trym Torson - rummut

Vuoden 1994 albumit
Vuoden 1994 esikoisalbumit
Enslavedin albumit