joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Peter Englund

Peter Englund (s. 4. huhtikuuta 1957 Boden) on ruotsalainen historioitsija ja kirjailija. Englund oli Ruotsin akatemian jäsen 2002–2018, mutta erosi Metoo-kohun seurauksena. Englund toimi akatemian pysyvänä sihteerinä vuosina 2009–2015. Hän on aiemmin ollut tutkijana Uppsalan yliopistossa sekä professorina Dramatiska Institutetissa.

Englund opiskeli arkeologiaa, historiaa ja teoreettista filosofiaa Uppsalan yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1983. Hän suoritti tohtorintutkinnon 1989 väitöskirjalla Det hotade huset (), joka käsitteli 1600-luvun ruotsalaisen aatelin maailmankuvaa. Vuotta ennen tohtoriksi valmistumistaan hän julkaisi arvostetun kirjan Pultava.

Vuonna 1993 Englund sai August-palkinnon ja vuonna 2002 Selma Lagerlöfin kirjallisuuspalkinnon. Englundin tuotanto käsittelee pääasiassa Ruotsin suurvalta-ajan historiaa sekä 1900-luvun sotahistoriaa. Hänet tunnetaan helposti lähestyttävästä kirjoitustyylistään.

Englundin teoksia Ofredsår (suom. Suuren sodan vuodet) ja Den oövervinnelige (suom. Voittamaton) kohtaan on esitetty kritiikkiä epätäsmällisyydestä. Brittiläinen 1600-luvun historian asiantuntija Robert I. Frost on huomauttanut, että Puolan historian kohdalla "kirjoittaja tekee useita virheitä, ja tekstiä leimaa täsmällisyyden puute, mutta kaikkia virheitä on turha luetella". Samoin Peter Johnsson osoittaa kirjassaan Polen i historien noissa teoksissa joukon nationalistisia tai asenteellisia väitteitä.

Teoksia 
 
 Det hotade huset, 1989

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsalaiset historioitsijat
Ruotsalaiset tietokirjailijat
Ruotsin akatemian jäsenet
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Psalm 9

Psalm 9 (1984) on chicagolaisen Trouble-yhtyeen esikoisalbumi. Sitä pidetään yhtenä doom metalin klassikoista. Yhtye oli juuri päässyt Metal Blade Records -levy-yhtiölle. Alun perin albumi oli nimilevy, mutta sitä alettiin kutsua kuuluisan toiseksi viimeisen kappaleen mukaan nimellä "Psalm 9". Siinä lainataan psalmia 9: "The lord will be a refuge for the oppressed, a refuge in times of trouble" (suom. "Herra on sorrettujen turva, hän on suoja ahdingon aikana"). Myöhemmissä painoksissa Psalm 9 lisättiin kanteen. Psalm 9:n tyylissä yhdistyvät 1960–1970-lukujen rock ja Black Sabbathin kaltainen hitaampi heavy metal. Albumin tunnelma on painostava ja äänimaailma raskas. Sanoituksissaan Eric Wagner käsittelee kristinuskon lisäksi kantaa ottavasti sellaisia aiheita kuin sotaa kappaleessa "Bastards Will Pay". Tales of Brave Ulysses on cover Cream-yhtyeen kappaleesta, jonka on kirjoittanut Eric Clapton.

Kappaleet 
The Tempter
Assassin
Victim of the Insane
Revelation (Life or Death)
Bastards Will Pay
The Fall of Lucifer
Endtime
Psalm 9
Tales of Brave Ulysses

Kokoonpano 
 Eric Wagner – ­laulu
 Rick Wartell –­ kitara
 Bruce Franklin –­ kitara
 Sean McAllister –­ basso
 Jeff Olson – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1984 esikoisalbumit
Troublen albumit
Świnoujście

Świnoujście [,ɕvinɔ'ujɕtɕe] () on kaupunki Puolan luoteisnurkassa Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Kaupunki sijaitsee Usedomin ja Wolinin saarilla. Vuoden 2019 arvion mukaan Świnoujściessa asui 40 888 asukasta.

Swinemünde perustettiin Swinan, Oderin laskujoen, läntiselle rannalle pienen kylän paikalle vuonna 1748. Fredrik II Suuren aikana Swinemünde linnoitettiin ja se sai kaupunginoikeudet 1765. Se toimi Stettinin (Szczecin) ulkosatamana. Nykyään (2011) kaupunkien yhteinen Szczecin-Świnoujścien satama on Puolan toiseksi suurin kauppasatama.

Swinemünden merkitys pieneni, kun Itämerestä rakennettiin kanava suoraan Stettiniin 1800-luvun lopussa. Kaupunki kärsi toisessa maailmansodassa raskaista pommituksista ja ainakin 23 000 siviiliä kuoli. Sodan jälkeen kaupunki luovutettiin Puolalle ja saksalaisasukkaat karkotettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Świnoujścien kotisivut

Länsi-Pommerin voivodikunnan kaupungit
Länsi-Pommerin piirikunnat
The Skull

The Skull on chicagolaisen Trouble-yhtyeen toinen ja synkin doom metal -albumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Edeltäjänsä tapaan sitä pidetään yhtenä genren klassikoista. Albumi nauhoitettiin Preffered Sound -studiossa Woodland Hillsissa ja Track Recordilla Los Angelesissa. Albumin tuottivat jälleen Bill Metoyer, Brian Slagel ja Trouble. Ennen albumin julkaisua yhtye teki haastattelun eräällä yhdysvaltalaisella kaapelikanavalla ja esitti livenä studiossa vanhan ja uuden albumin kappaleita. Albumilla yhtye antaa erityiskiitokset roudarille Ron Holznerille, joka toimi basistina kiertuilla Sean McAlliserin lähdettyä yhtyeestä. Albumin nauhoitusten jälkeen myös rumpali Jeff Olson jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Dennis Lesh.

Musiikillisesti albumi jatkaa Judas Priestin ja Black Sabbathin perinteiden mukaista raskasta linjaa. The Skull on yhtyeen painostavin, synkin ja masentavin albumi. Sanoituksissa kuitenkin heijastui toivon kipinä kristillisestä näkökulmasta, näennäisestä lohduttomuudesta huolimatta. Sanoittaja Eric Wagner on kertonut eräässä haastattelussa, että tuolloiset raamatulliset sanoitukset olivat paras tapa ilmaista yhtyeen tuntemuksia, ilman mitään evankeliointitarkoitusta. Ennen kaikkea sanat kuvastavat yhtyeen tuolloista huonoa henkilökohtaista olotilaa. Myöhemmin sanoitukset muuttuivat henkilökohtaisemmiksi, raamatullisten teemojen jääden taka-alalle. The Skull jäi edeltäjänsä varjoon, vaikka monet pitävät sitä yhtenä 1980-luvun merkittävimmistä doom metal -albumeista.

Kappaleet 
Pray for the Dead
Fear No Evil
The Wish
The Truth Is, What Is
Wickedness of Man
Gideon
The Skull

Kokoonpano 
 Eric Wagner –­ laulu
 Rick Wartell –­ kitara
 Bruce Franklin –­ kitara
 Sean McAllister ­– basso
 Jeff Olson – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1985 albumit
Troublen albumit
Run to the Light

Run to the Light on chicagolaisen Trouble-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Albumilla yhtye alkoi sekoittaa tyyliinsä aineksia muista genreistä eikä sen musiikki ollut enää doom metalille ominaisesti hidasta. Kappaleesta ”Run to the Light” kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet 
The Misery Shows
Thinking of the Past
On Borrowed Time
Run to the Light
Peace of Mind
Born in a Prison
Tuesday’s Child
The Beginning

Kokoonpano 
 Eric Wagner – ­laulu
 Rick Wartell –­ kitara
 Bruce Franklin –­ kitara
 Jeff Olson – koskettimet
 Ron Holzner –­ basso
 Dennis Lesh –­ rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1987 albumit
Troublen albumit
Trouble (Troublen albumi)

Trouble on chicagolaisen Trouble-yhtyeen vuonna 1990 julkaistu neljäs albumi. Tässä vaiheessa yhtye siirtyi Metal Blade Records -levy-yhtiöltä Def Americanille, jota johti Rick Rubin. Levy-yhtiön vaihdoksen myötä yhtyeen tyyli vaihtui doom metalista doom/stoner-akselille. Rubin tuotatti musiikista Troublen aiempaa materiaalia tarttuvampaa ja suoraviivaisempaa. Äänimaailmaltaan albumi on Rubinin tuotannolle ominaisesti kuiva ja raskas. Balladi ”The Misery Show’s (Act II)” on jatko-osa Run to the Light -albumin samannimiselle kappaleelle. Kappaleista ”Psychotic Reaction” ja ”At the End of My Daze” kuvattiin musiikkivideot.

Kappaleet 
At the End of My Daze
The Wolf
Psychotic Reaction
A Sinner’s Fame
The Misery Shows (Act II)
R.I.P.
Black Shapes of Doom
Heaven on My Mind
E.N.D. 
All Is Forgiven

Kokoonpano 
 Eric Wagner – ­laulu
 Rick Wartell –­ kitara
 Bruce Franklin –­ kitara
 Jeff Olson – koskettimet
 Ron Holzner –­ basso
 Barry Stern –­ rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1990 albumit
Troublen albumit
Rick Rubinin tuottamat albumit
Jean Béraud

Jean Béraud (12. tammikuuta 1849 Pietari – 4. lokakuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.

Jean Béraudin isä oli kuvanveistäjä ja työskenteli Iisakin kirkon työmaalla pojan syntymän aikoihin. Nuori Béraud, Léon Bonnatin oppilas, asetti töitänsä näytteille Pariisin salonkiin ensimmäisen kerran 1872, mutta sai tunnustusta vasta 1876 työllään On the Way Back from the Funeral. Hän esittäytyi Ranskalaisten vesivärimaalarien seuran myötä Pariisin maailmannäyttelyssä 1889. Béraud maalasi monia näkymiä Pariisin päivittäisestä elämästä Belle Époquen aikana. Hänen tyylinsä oli sekoitus Pariisin salongin akateemista taidetta ja impressionismia. Hän sai Ranskan kunnialegioonan ritarikunnan merkin 1894.

Béraud on haudattu Montparnassen hautausmaalle.

Kirjallisuutta
 Patrick Offenstadt - The Belle Epoque : A Dream of Times Gone by Jean Béraud, Taschen - Wildenstein Institute, Pariisi 1999

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.jeanberaud.com 

Ranskalaiset taidemaalarit
Impressionistit
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Sathya Sai Baba

Sathya Sai Baba, oik. Sathyanarayana, alkujaan sukunimeltään Raju, (23. marraskuuta 1926 – 24. huhtikuuta 2011) oli intialainen guru, jota usein on kutsuttu godmaniksi ja ihmeidentekijäksi, ja jota hänen kannattajansa pitävät jumalan inkarnaationa. Häntä pidetään yhtenä aikansa suurimmista guruista Intiassa.

Bhagavan Sri Sathya Sai Baba on Intian tunnetuimpia pyhimyksiä, ja hänet tunnetaan erityisesti monenlaisista tekemikseen väitetyistä ihmeistä. Sai Baba opettaa epäitsekkään palvelun olevan tärkein tie jumaluuden oivaltamiseksi. Hän julisti 29. lokakuuta 1940 olevansa aiemmin tunnetun pyhimyksen, Sri Shirdin Sai Baban inkarnaatio. Tätä pidetään hänen julkisen toimintansa lähtöpisteenä.

Sai Baba on muun muassa luonut Intiaan uuden koulu- ja ylioppilasjärjestelmän, perustanut monia yhteiskunnallisia laitoksia, toteuttanut suuren puhtaan juomavesiverkoston ja rakennuttanut kaksi suurta sairaalaa.

Sai Baba kuoli 85-vuotiaana sydänvaivoihin sairaalassa Puttaparthissa. Hautajaisiin osallistui maan korkeinta johtoa.

Opetukset
Sai Baba julisti rakkautta ja uskontojen ykseyttä sekä korosti, että kenenkään häntä seuraavan ei tarvitse luopua omasta uskonnostaan. Sathya Sai -organisaatio kannattaa viittä perusarvoa; sathya (totuus), dharma (oikeudenmukaisuus), ahimsa (väkivallattomuus), prema (rakkaus) ja shanti (rauha). 

Opetuksia
 palvelu ja hyväntekeväisyys
 kasvissyönti
 irrottautuminen materiaalisesta maailmasta
 meditaatio
 eri uskontojen hyväksyminen poluiksi jumalan ymmärtämiseen

Kritiikkiä
Sai Baba on ollut ja on yhä arvostelun sekä skeptisyyden kohteena, ja hänen väitteensä tehdä ihmeitä on kyseenalaistettu. Eräät taikurit ja skeptikot eri puolilla maailmaa ovat pyrkineet toistamaan joitakin Sai Baban ihmetekoja taikatemppujen avulla. Skeptikot pyysivät Sai Babaa tekemään ihmeitä valvotuissa olosuhteissa, mutta hän ei suostunut pyyntöihin. Vuonna 1995 julkisuutta sai videonauha, jonka epäiltiin paljastavan huijauksen, mutta tarkoissa tutkimuksissa mitään varmoja todisteita huijauksesta ei voitu osoittaa. (Haraldsson, op. cit., pp. 295–301)

Kannattajat Suomessa 

Suomessa toimii vuonna 1992 rekisteröity Sri Sathya Sai Baba center Finland ry. Yhdistyksessä oli 18 jäsentä vuonna 2007.

Teokset
 Online Resource: Sathya Sai Speaks Series 
 Online Resource: Vahini Series Written By Sathya Sai Baba

Kirjallisuutta
 Timo Laurila: Päällään seisova Jeesus: uskonnollisen tilan tarkastelua nykymaailmassa aikakauden vaihtuessa Kaloista Vesimieheen, Atmayhteisö 1994
 Stephan V. Stepski-Doliwa: Sai Baba puhuu länsimaalaisille Osa 1, Light House Kustannus ky, 2001
 Barbara Szandorowska: Pimeää valoa, Päivä Oy, 1993

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sathyasai-fi.org, suomalaiset sivut
 Sathya Sai International Organisation. 
 Radio Sai Global Harmony. 
 Raija Teräsvirta, Sai Baban sanoma länsimaalaisille, kolumni Ultra-lehdessä
 Yhteisön esittely Uskonnot.fi-sivustolla
 Skepsis ry:n arvosteleva kommentti
 

Uskonnolliset hahmot
Hindulaiset gurut
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Mancini

Mancini (oik. Alessandro Faiolhe Amantino, s. 1. elokuuta 1980 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Italian Serie A:n Inter Milanoa.

Mancini on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa yleensä laidassa hyökkäävässä roolissa.

Mancini aloitti ammattilaisuransa Atlético Mineiron riveissä vuonna 1998. Hän on edustanut kotimaassaan myös Portuguesaa. Vuonna 2002 Mancini siirtyi Italiaan Veneziaan ja sieltä seuraavana vuonna AS Romaan. Hän on saavuttanut Roman riveissä Italian cupin voiton ja Italian supercupin voiton. Kesällä 2008 hän siirtyi Interin riveihin.

Brasilian maajoukkueessa Mancini pelasi ensi kerran vuonna 1999. Hän oli mukana Brasilian Copa Américan voittaneessa joukkueessa vuonna 2004.

Saavutukset
Italian cupin voitto 2007
Italian supercupin voitto 2007
Copa Américan voitto 2004

Aiheesta muualla
Profiili Roman sivuilla 
Profiili FootballDatabase-tietokannassa 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Vapaat suhteet

Vapaat suhteet eli avoimet suhteet ovat parisuhteita, joissa toisella tai kummallakin osapuolella on suhteen ulkopuolisia seksuaalisuhteita, joiden olemassaolon osapuolet hyväksyvät. Yleensä suhteen ulkopuolisia rakkaussuhteita ei hyväksytä, vaan seurustelukumppani on ainut sallittu rakastettu.

Katso myös 
Polyamoria
Polygamia
Uskottomuus

Seksuaalisuhteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aborym

Aborym on italialainen industriaalinen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1991. Itse yhtye kuvaa tyyliänsä "black alien industrial metalliksi". Emperorista tuttu Bård Faust liittyi Aborymin rumpaliksi ennen uusimman albumin, Generatorin, äänityksiä. Sitä ennen Aborymin levyillä käytettiin rumpukonetta. Yhtyeen vokalisti oli ennen uusinta albumia Attila Csihar, joka tunnetaan muun muassa Mayhemin laulajana.

Jäsenet

Nykyiset 
 Prime Evil - laulu
 Malfeitor Fabban - basso
 Nysrok S. Satanas - kitara
 Bård Faust - rummut

Entiset 
 Yorga S.M. - laulu
 Attila Csihar - laulu
 Alex N. - kitara
 Nysrok Infernalien - kitara, syntetisaattori
 Sethlans Teitan - kitara, sample
 D. Belvedere - rummut

Diskografia

Studioalbumit 
 Kali Yuga Bizarre (1999)
 Fire Walk With Us (2001)
 With No Human Intervention (2003)
 Generator (2006)

Demot 
 Live in Studio (1993)
 Worshipping Damned Souls (1993)
 Antichristian Nuclear Sabbath (1997)

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 
 BNR Metal Pages  

Italialaiset black metal -yhtyeet
Christer Fuglesang

Christer Fuglesang (s. 18. maaliskuuta 1957 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen Euroopan avaruusjärjestön astronautti, jonka ensilento STS-116 Discovery-sukkulalla alkoi 10. joulukuuta 2006 kello 3.47 Suomen aikaa. Lennon oli määrä alkaa 8. joulukuuta, mutta sitä jouduttiin lykkäämään huonon sään vuoksi. Onnistuneen lähdön jälkeen Fuglesangista tuli ensimmäinen ruotsalainen ja pohjoismaalainen avaruudessa.

Taustaa  
Fuglesangin äiti on ruotsalainen ja isä norjalainen. Hän alkoi opiskella fysiikkaa Tukholman teknillisessä korkeakoulussa 1975 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1981. Hän jatkoi opintojansa kokeellisen hiukkasfysiikan alalla Tukholman yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1987. Väiteltyään hän toimi tutkijana muun muassa CERNissä.

Vuonna 1992 Fuglesang valittiin ESAn astronauttiryhmään. Sen jälkeen hän on saanut astronauttikoulutusta EACissa, Venäjällä Tähtikaupungissa ja NASAlla.

Fuglesang oli mukana Venäjän avaruusjärjestön ja ESAn yhteisessä Euromir 95 -projektissa vuonna 1993. Vuonna 1995 hän oli Mir-lennon varamiehistössä. Hänelle opetettiin tällöin muun muassa Sojuz-avaruusaluksen ohjaamista.

Vuodesta 1996 lähtien Fuglesang on ollut sukkulakoulutuksessa NASAn Johnsonin avaruuskeskuksessa Houstonissa. Valinta vuoden 2006 lennolle tehtiin vuonna 2002. Koska 12-päiväiseen ISS-lentoon kuului avaruuskävely, hän on saanut tähän liittyvän koulutuksen. Fuglesang osallistui STS-116-lennolla kolmelle avaruuskävelylle ja lennolla STS-128 kahdelle. Avaruuskävelyjen kokonaispituus oli 18 tuntia 15 minuuttia. Lennon nimi Celsius liittyy Ruotsiin: ruotsalainen Anders Celsius kehitti celsius-asteikon.

Fuglesang pääsi myös toistamiseen avaruuteen sukkulalla. 15. heinäkuuta 2008 hänet valittiin 29. elokuuta 2009 laukaistulle Kansainvälisen avaruusaseman kokoonpanolennolle STS-128 tehtäväspesialistiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Elämäkerta ESAn sivulla 
Fuglesangin avaruussukkulalentoa STS-128 edeltävä haastattelu (13.8.2009) 
 Iltasanomat.fi
 Kaikki avaruudesta, Ursa (doc)

Avaruuslentäjät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset henkilöt
Rooteli

Rooteli tarkoittaa hallinnossa oman toimialansa asiat kaupunginvaltuustoa ja kaupunginhallitusta varten valmistelevaa osastoa. Tätä vanhahtavaa sanaa käytetään nykyisinkin lähinnä valtionhallinnossa ja - virastoissa.

Rooteli-sanan taustaa

Rooteli-sana on tullut suomenkieleen Ruotsin hallinnon kautta (rotel). Ruotsin sana on tullut latinan rotulus-sanasta, joka on sananmukaisesti "kirjoitusrulla" ,. 

Sana "rotel" tarkoittaa Ruotsin virastokielessä osastoa (avdelning). Esimerkki Tukholman kaupungin hallintokuvauksesta: "Varje borgarråd är chef för en avdelning som kallas rotel."

Ruotsin oikeuskielessä "rotel" tarkoittaa valmisteluryhmää, esimerkiksi: "De mål som kommer in till hovrätten fördelas på s.k. rotlar i en turordning som är bestämd i förväg. Varje rotel är knuten till en domare som ansvarar för att målet blir förberett till avgörande och som i regel också deltar i det slutliga avgörandet."

KKO:n työjärjestyksessä (787/1994) on ruotsin sanan rotel vastineena on asiaryhmä; esimerkki: "Lainkäyttöasiat jaetaan asiaryhmiin. Jaon asiaryhmiin vahvistaa presidentti. Kullekin asiaryhmälle presidentti määrää hoitajaksi jonkun esittelijäneuvoksista tai muun esittelijän." "Lagskipningsärendena fördelas på rotlar. Presidenten bestämmer indelningen i rotlar. För varje rotel bestämmer han såsom ansvarig ett referendarieråd eller en annan föredragande."

Helsingin kaupungin hallinnossa käytetään sanaa rooteli seuraavasti: "Hallintokeskuksen rootelit valmistelevat oman toimialansa asiat kaupunginvaltuustoa ja kaupunginhallitusta varten."

Lähteet

Hallinto
Saanto

Saanto on oikeudellinen toimi, jonka tuloksena tietylle henkilölle syntyy tietty oikeusjärjestyksen takaama oikeus. Nimitys liittyy erityisesti kiinteän ja irtaimen omaisuuden omistusoikeuteen. Laajasti määritellystä nimityksestä käytetään usein ilmaisua oikeussaanto. Saanto on oikeussystematiikkaan liittyvä yläkäsite, jolla ei oikeudellista ratkaisua tehtäessä ole välitöntä merkitystä. Toisinaan sillä vain viitataan yksityiskohtaisiin omistusoikeuden siirtymissääntöihin. Saanto voi olla yksityisoikeudellinen oikeustoimi (kuten kauppa, lahja tai vaihto), viranomaisen päätös (esimerkiksi pakkolunastus tai ulosotto) tai tosiasiallinen tapahtuma (kuten perintö tai valtaus).

Saannot jaetaan itsenäisiin ja johdannaisiin saantoihin. Itsenäinen saanto on joko kumoava eli ekstinktiivinen, jolloin se kumoaa edeltäjän oikeuden (esimerkiksi pakkolunastus tai löytö), tai alkuperäinen eli originaarinen,
jolloin omistusoikeus syntyy itsenäisesti toisesta henkilöstä riippumatta eikä esineellä ole entuudestaan omistajaa (nautinta tai valtaus). Alkuperäinen saanto voi perustua myös esineen valmistamiseen, jolloin syntyy uusi esine, tai liittämiseen tai yhdistämiseen. Kumoavassa saannossa omistusoikeus siirtyy henkilöltä toiselle, jolloin edellinen omistusoikeus kumoutuu ja syntyy uusi edellisestä riippumaton omistusoikeus (kuten löydössä tai pakkolunastuksessa).

Johdannaisessa eli derivatiivisessa saannossa omistusoikeus siirtyy henkilöltä toiselle, eikä uusi omistaja saa edeltäjäänsä parempaa oikeutta, vaan oikeuden pätevyys ja laajuus riippuu edeltäjän oikeudesta. Se voi olla oikeustoimi elävien henkilöiden kesken (kuten kauppa, lahja tai vaihto), lakimääräinen, perustua testamenttiperimykseen tai olla viranomaisen pakkotäytäntö (kuten ulosmittaus). Johdannaisten ja kumoavien saantojen yhteisnimitys on omistajanvaihdossaannot.

Katso myös 
 Oikeusseuraanto
 Saanto-oikeus
 Saantosuoja

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Esineoikeus
Talousarvio

Talousarvio eli budjetti (ruotsiksi budget) on yrityksen tai muun talousyksikön lyhyen tähtäimen taloussuunnitelma. 

Budjettikausi eli varainhoitokausi on yleensä vuoden pituinen, mutta se ei aina vastaa kalenterivuotta. Myös yksityishenkilöt, kotitaloudet ja yritykset voivat tehdä budjetteja. Rahan varaamista tiettyihin tarkoituksiin kutsutaan budjetoinniksi.

Kansantaloustieteessä budjettirajoite on tulojen tai varallisuuden asettama rajoite kulutusmenoille tai muulle rahankäytölle.

Sanan alkuperästä 
Termi "budjetti" juontuu ranskan kielen sanasta bougette ja se tarkoitti alun perin salkkua (eng. purse), jossa Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri toi valtion varainhoitoa koskevan suunnitelmansa parlamenttiin.

Ali- ja ylijäämä
Alijäämä tarkoittaa, että budjetin rahoitustavoitteista on jääty ja kirjanpito on miinuksella eli talous on tappiollista. Ylijäämä tarkoittaa, että budjetin rahoitusarvio on ylittynyt ja käytössä onkin odotettua enemmän varantoja. Toiminta on tällöin voitollista.

Suomen valtion budjetti

Valtion budjetin laadinta
Suomessa valtion budjetin laadinta alkaa tammikuussa, kun ministeriöiden kehysehdotukset saapuvat valtiovarainministeriöön. Valtiovarainministeriössä kootaan seuraavia vuosia koskevat valtiontalouden kehykset, jotka hallitus hyväksyy maalis-huhtikuussa osana julkisen talouden suunnitelmaa. Valtiovarainministeriön kannanoton pohjalta valtiovarainministeri käy asianomaisten ministereiden kanssa ministeriöittäin neuvottelukierroksen. Neuvottelukierroksen jälkeen budjettia käydään läpi elokuussa budjettiriihessä, joka kestää nykyisin pari arkipäivää. Budjettiriihessä hallitus hyväksyy talousarvioesityksen sisällön. Valtiovarainministeriö viimeistelee hallituksen talousarvioesityksen, jonka jälkeen se esitellään valtioneuvoston yleisistunnolle. Eduskunta  saa ehdotuksen tarkasteltavakseen syysistuntokaudella ja hyväksyy talousarvion joulukuussa valtiovarainvaliokunnan mietinnön jälkeen. Lisätalousarvio annetaan tarvittaessa.

Jakovara
Suomessa budjettineuvotteluiden yhteydessä jakovaralla tarkoitetaan julkisen talouden liikkumavaraa. Sillä viitataan budjetin osaan, joka ei ole sidottu aikaisemmin sovittuihin tai muutoin pakollisiksi katsottuihin menoihin. Käsitteen jakovara käyttö suomalaisessa talouspoliittisessa keskustelussa yleistyi ennen maaliskuun 2007 eduskuntavaaleja, jolloin julkisuudessa keskusteltiin siitä, kuinka paljon julkisen sektorin menoja olisi vara lisätä ja kuinka paljon veroja keventää.

Termiä jakovara käytetään myös työmarkkinaneuvotteluissa. Tällöin tarkoitetaan sitä, kuinka suuret palkankorotukset ovat mahdollisia palkansaajien tai työnantajien näkökulmasta ilman että talouden kehitys vaarantuu.

Katso myös 
 Suomen talous
 Kansantalouden tilinpito
 Kunnan talousarvio
 Suomen valtion talousarvio

Lähteet

Aiheesta muualla

 Visualisointi valtion budjetista
 Valtiovarainministeriön Tutkibudjettia.fi-palvelu
Valtiovarainministeriö: Valtion budjetti

Talouspolitiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Koti kuntoon

Koti kuntoon (Home Improvement) on amerikkalainen sitcom-tyyppinen televisiosarja, jonka pääosassa esiintyi Tim Allen. Sarjaa tehtiin yhteensä kahdeksan kautta ja 204 jaksoa vuosina 1991–1999.

Juoni 

Tim Allenin esittämä Tim Taylor on Tool Time -nimisen (suom. Työkalutunti) remonttiohjelman juontaja, joka pitää koneista ja niiden virittämisestä. Sarjassa seurataan Taylorin perhettä, johon kuuluu Tim-isän lisäksi Jill-äiti sekä kolme vilkasta poikaa, Brad, Randy ja Mark. Vanhin poika Brad (Zachery Ty Bryan) on urheilullinen, kun taas vuoden nuorempi veli Randy (Jonathan Taylor Thomas) viljelee sarkasmia ja on perheen pojista älykkö. Nuorin poika Mark (Taran Noah Smith) on sosiaalisesti hieman kömpelö. Muita keskeisiä hahmoja sarjassa ovat Timin apujuontaja Al (Richard Karn), työkalutyttö Lisa sekä neuvoja-antava naapurinsetä Wilson (Earl Hindman), jonka kasvoja ei koskaan näytetä. Työkalutyttö Lisana toimi sarjan alkuvuosina (1991-1993) Pamela Anderson ja myöhemmin Heidinä Debbe Dunning.

Henkilöt

 Tim "The Tool Man" Taylor (Tim Allen) - perheen isä, Jillianin aviomies.
 Jillian "Jill" Patterson Taylor (Patricia Richardson) - perheen äiti.
 Bradley Michael "Brad" Taylor (Zachery Ty Bryan) — vanhin veljeskatraasta. 
 Randall William "Randy" Taylor (Jonathan Taylor Thomas) — keskimmäinen veli. 
 Marcus Jason "Mark" Taylor (Taran Noah Smith) — nuorin lapsi.
 Al Borland (Richard Kahn)- Timin työkaveri "Tool Timessä".
 Wilson Wilson Junior (Earl Hindman) - Naapurinmies aidan takana.
 Heidi Keppert (Debbe Dunning) - Työkalutyttö "Tool Timessä".
 Lisa (Pamela Anderson) - Työkalutyttö "Tool Timessä" sarjan alkuvuosina.
 Martin "Marty" Taylor (William O'Leary) — Timin nuorempi veli. 
 Geoffrey "Geoff" Taylor (Thom Sharp) — Timin isoveli. 
 Lucille Taylor (Bonnie Bartlett) – Timin, Martyn ja Geoffin äiti. 

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
1990-luvun televisiosarjat
Arvoliberalismi

Arvoliberalismi tarkoittaa liberalismin ei-taloudellisia puolia. Niihin kuuluvat muun muassa ihmisoikeudet: sananvapaus, uskonnonvapaus, yhdistymisvapaus, yleensäkin ihmisten oikeus päättää itse omista ei-taloudellisista asioistaan. Arvoliberalismi on yhteistä klassiselle sekä markkina- ja sosiaaliliberalismille ja libertarismille. Arvoliberalismin vastakohta on arvototalitarismi.

Liberalismin suuntaukset 
Arvoliberalismi on yksi liberalismin eri suuntauksista ja sijoittuu poliittiseen keskustaan. Arvoliberalismilla on kuitenkin erilaisia suuntauksia. Arvoliberalismin ihannetta kuvastaa yhteiskunnallinen konsensus ja liberaali demokratia.

Vasemmistolainen liberalismi 
Vasemmistolaista liberalismia kuvastaa yhteiskunnallisen vapauden kunnioittaminen ja hyvinvointi. Vasemmistossa vierastetaan hallitsematonta markkinataloutta demokraattisen yhteiskunnan kustannuksella. Perinteisiä vasemmiston suuntauksia ovat vasemmistolibertarismi ja sosiaaliliberalismi.

Keskustalainen liberalismi 
Keskustalaista liberalismia kuvastaa perinteisin liberalistinen ajattelu, klassinen liberalismi ja liberaaliin demokratiaan tähtääminen. Sekä sosiaaliliberalismille ja markkinaliberalismille löytyy jalansijaa. Yksi keskustalaisen liberalismin suuntaus on kansallisliberalismi.

Oikeistolainen liberalismi
Oikeistolaista liberalismia kuvastaa julkisen markkinatalouden rajoittamattomuus ja palveluiden riippumattomuus. Oikeistossa kannatetaan julkisen sektorin yksityistämistä talouskasvun aikaan saamiseksi. Perinteisiä oikeiston suuntauksia ovat liberaalikonservatismi ja markkinaliberalismi.

Arvoliberalismi Suomessa 
Liberaalipuolue – Vapaus valita on liberalistinen puolue Suomessa, tämän lisäksi arvoliberalismia on kannatettu muidenkin puolueiden piirissä. Erityisesti Vihreä liitto ja Suomen ruotsalainen kansanpuolue ovat katsoneet edustavansa arvo- ja sosiaaliliberalismia, osittain myös Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Kansallinen Kokoomus, joissa on omat liberalismin kannattajakuntansa.

Lähteet

Katso myös 
 Arvokonservatismi

Liberalismi
Johanna Häiväoja

Johanna Häiväoja (s. 16. helmikuuta 1960 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kuvanveistäjä, joka toimii sekä Ranskassa että Suomessa. Häiväoja on tehnyt veistoksia pronssista ja  paperista,  suuria installaatioita, monumentteja sekä pienoisveistoksia.

Häiväojan pienikokoisiakin veistoksia on kutsuttu monumentaalisiksi. Muotokielessä on kulmikkuutta ja poimuilevuutta. Tämänhetkisiä työn aiheita ovat liike (etenkin tanssi) sekä keveys ja immateria veistoksen materiaalina. 

Pienois- ja valoveistosten lisäksi Häiväoja on toteuttanut useita julkisia teoksia, mm. Enkeli muualle haudattujen muistomerkille Hietaniemen hautausmaalle, Sinä verhoudut valoon muistolehtoon, Incrementum Onninen Oy:n pääkonttorin eteen Vantaalle sekä Kesäyön Unelman Teatterisäätiölle.

Häiväoja on opiskellut Helsingin yliopistossa 1980–1983 fysiikkaa, matematiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1982–1986 ja suorittanut Diplôme Supérieure des Arts Plastiques:n, ranskalaisen ylimmän kuvataiteen loppututkinnon École Nationale Supérieure des Beaux-Arts:ssa, Pariisissa 1986–1990. Hän on pitänyt näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla, sekä yksityisnäyttelyitä että yhteisnäyttelyitä.

Häiväojan puoliso on kuvanveistäjä François Blosseville vuodesta 1990, lapset Sara (s. 1994) ja Leo (s. 1996). Hänen 
vanhempansa ovat muotitaiteilija Paula Häiväoja o.s. Virtanen ja kuvanveistäjä Heikki Häiväoja.

Kuvia julkisista teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla
Häiväojan kotisivut
Suomen kuvataiteilijat verkkomatrikkeli

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
McLaren MP4/12

McLaren MP4/12 oli Adrian Neweyn suunnittelema auto, jolla McLaren-talli kilpaili Formula 1:ssä kaudella 1997. Autoa ajoivat Mika Häkkinen ja David Coulthard. Auto julkistettiin Alexandra Palacessa 13. helmikuuta 1997, jolloin viidentuhannen hengen yleisölle esiintyivät ohessa Spice Girls ja Jamiroquai.

Auton väritys oli testeissä oranssi, mikä viittasi ensimmäisen McLaren-auton väritykseen. Kilpailuissa kuitenkin käytettiin hopeaa väritystä, koska talli oli saanut uudeksi sponsorikseen Westin. Samalla 20-vuotinen yhteistyö Marlboron kanssa päättyi.

Auto vaikutti lupaavalta, mutta luotettavuusongelmat moottorin kanssa vähensi kilpailukykyisyyttä. Tämä oli pettymys, varsinkin sen jälkeen, kun Coulthard oli onnistunut voittamaan kauden avauskisan Australiassa, sillä Mika Häkkinen joutui peräti kolme kertaa keskeyttämään johtoasemasta. Luxemburgin Grand Prix'ssa McLaren menetti kaksoisvoiton, kun ensin Häkkinen ja kierroksen kuluttua Coulthard joutuivat keskeyttämään moottoririkon takia. Coulthard onnistui kuitenkin voittamaan vielä Monzassa.

Talli viimein onnistui saavuttamaan kaksoisvoiton kauden päättävässä Euroopan Grand Prix'ssa. Voitto oli Häkkiselle uran ensimmäinen.

Talli sijoittui valmistajien sarjassa neljänneksi 63:lla pisteellä.

Formula 1 -tulokset
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)

Lähteet 

Formula 1 -kausi 1997
M4/12
Denaari

Denaari () oli antiikin roomalainen raha. Se oli pieni hopearaha, joka oli yleisin tuotettu käyttöraha, kunnes antoninianus sen vähitellen syrjäytti. Sanasta periytyvä dinaari on monissa arabimaissa ja entiseen osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa käytössä oleva valuutta.

Ensimmäiset denaarit lyötiin Rooman tasavallan aikana vuoden 211 eaa. tienoilla, samoihin aikoihin toisen puunilaissodan kanssa. Se painoi keskimäärin 4,5 grammaa. 100-luvulla eaa. sen paino laski noin 3,9 grammaan ja edelleen 3,4 grammaan keisari Neron kaudella. Tämän jälkeen sen arvo alkoi laskea nopeammin, kun sen hopeapitoisuutta ja painoa vähennettiin seuraavien keisarien aikoina.

Sen alkuperäinen arvo oli 10 as-rahaa, mihin rahan nimi viittaa. Noin vuonna 141 eaa. sen arvoksi asetettiin 16 asia johtuen asin painon laskemisesta. Denaari oli tärkein imperiumissa käytetty raha antoninianuksen käyttöönottoon asti 200-luvun puolivälissä. Ilmeisesti viimeiset denaarit lyöttivät keisari Aurelianus vuosina 270–275 ja keisari Diocletianus kautensa alkuvuosina 284 alkaen. Käytöstä poistumisensa jälkeen denaaria käytettiin edelleen kirjanpidossa tavalla, jota nykyisin ei enää ymmärretä.

Rooman tasavallan lopunaikoina työläisen bruttopalkka päivässä saattoi olla yhden denaarin. Denaarin nimestä johtuu myös sana dinaari, joka on nykyäänkin rahayksikön nimenä monissa maissa.

Hopearahat
Antiikin Rooman rahat
Vapaus johtaa kansaa

Vapaus johtaa kansaa (), joka tunnetaan myös nimellä Vapaus barrikadeilla, on Eugène Delacroix'n kuuluisa maalaus. Se valmistui 1830 ja kuvaa heinäkuun vallankumouksen tapahtumia.

Maalauksessa feodalismia vastustavat kansalaiset pyrkivät kohti vapautta symboloivaa naista, joka pitelee Ranskan lippua, trikoloria. Väkijoukkoon kuuluu erilaista väkeä, kuten nuori poika naisen oikealla puolella, todennäköisimmin porvariston edustaja vasemmalla sekä huonompiosaista väkeä heidän takanaan. Taiteilija Delacroix sijoitti maalaukseen myös itsensä. Hän on silinterihattuinen mies Vapauden vasemmalla puolella. Toisen näkemyksen mukaan silinteripäisen miehen esikuva olisikin tunnettu tasavaltalainen Étienne Arago.

Delacroix teki paljon historiamaalauksia, mutta Vapaus johtaa kansaa on hänen suurtöistään ainoa, joka kuvaa Ranskan ajankohtaisia tapahtumia. Yleensä Delacroix ei ollut kiinnostunut politiikasta, mutta heinäkuun vallankumouksen dramaattiset ja väkivaltaiset tapahtumat vetosivat häneen romantikkona. Hän ei kuitenkaan osallistunut itse vallankumoukseen.

Maalaus on tunnettu Ranskan vallankumouksia kuvaava maalaus. Teos sai suuren suosion ollessaan esillä Pariisin salongissa vuonna 1831. Ranskan hallitus maksoi maalauksesta 3 000 Ranskan frangia. Sitä ei kuitenkaan asetettu uudelleen näytteille, koska hallitus pelkäsi sen innostavan uusiin vallankumouksiin. Maalaus on nähtävillä Louvren taidemuseossa Pariisissa.

Maalaus on usein myöhemmin virheellisesti yhdistetty Ranskan suureen vallankumoukseen.

Viittaukset populaarikulttuurissa
Maalaus esiintyy esimerkiksi brittiläisen yhtyeen Coldplayn albumin Viva la Vida or Death and All His Friends kannessa sekä hieman muokattuna Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars -yhtyeen mini LP:n But When You Talk About Destructionion kannessa. Myös suomalainen CMX-yhtye on tehnyt Ranskan vallankumousta ja sitä seurannutta yhteiskunnallista muutosta satirisoivan kappaleen Vapaus johtaa kansaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romantiikan maalaukset
Eugène Delacroix'n maalaukset
Ranskan vallankumoukset
Historiamaalaukset
Louvren kokoelmat
1830
Kurtisaani

Kurtisaani on tarkoittanut alun perin hovinaista (vrt. ranskan cour, ’hovi’), mutta sittemmin kurtisaanilla on viitattu yläluokkaisiin prostituoituihin tai rakastajattariin.

1500-luvun Italian kurtisaanit
Kurtisaanilla tarkoitettiin alun perin 1500-luvulla naisia, jotka liikkuivat renessanssin ajan paavien moraaliltaan höltyneissä hoveissa. Monet paavit pitivät rakastajattaria ja saivat aviottomia lapsia. Nämä naiset olivat sekä kauniita että henkevän älykkäitä, ja heidän oli pystyttävä tarjoamaan miehille myös hengen nautintoja. Renessanssiajan kurtisaanit elivät paheellista ja ylellistä elämää, omistivat komeita taloja ja järjestivät loisteliaita päivällisiä.

1600-luvun Ranskan kurtisaanit
Ranskassa 1600-luvulla elänyt kurtisaani Ninon de l'Enclos yhdistetään vielä nykyäänkin hienostuneisuuteen ja aistillisuuteen. Hän oli aikakauden ensimmäisiä kurtisaaneja, eikä tällainen elämäntapa ollut tuolloin kovin hyväksytty. Kirjailija Molière oli yksi hänen ystävistään. Hän avasi Pariisiin salongin, jossa vieraili kaupungin arvovaltaisinta väkeä. Emäntä viihdytti heitä tanssimalla ja luuttua soittamalla. Sanotaan, että Ninonia ei niinkään kiinnostanut rikkauden tai ylellisyyden tavoittelu, vaan se vaikutusvalta, jonka kauneus ja charmi saavat aikaan. Hän sai monia seuraajia, ja paheksunta kurtisaaneja kohtaan vaimeni.

1700-luku ja madame de Pompadour

Ranskan kuningas Ludvig XV:n rakastajatar Madame de Pompadour oli syntyjään porvariluokkaan kuulunut Jeanne-Antoinette Poisson. Oltuaan jonkin aikaa naimisissa hän päätti, ettei porvarillinen avioliitto ollut sitä, jota hän elämältään halusi. Hän sai vuonna 1745 kutsun kuninkaan naamiaisiin ja sai siellä kuninkaan rakastumaan itseensä. Tämä oli poikkeuksellista, sillä muut kuninkaan rakastajattaret olivat aatelisia. Madame de Pompadourilla oli kyky kohottaa alakuloisen kuninkaan mielialaa, ja hän vaikutti myös tämän tekemiin päätöksiin. Hän vietti loisteliasta ja tuhlailevaa elämää, joka herätti suuttumusta kansan keskuudessa. Kansan viha alkoi suuntautua myös kuninkaaseen, mikä enteili Ludvig XVI:n ajan vallankumousta.

Kurtisaanien myytti
Salaperäistä kurtisaanihahmoa sellaisena kuin se kirjallisuudessa ja taiteessa tunnetaan voidaan perustellusti pitää romantisoituna ja osin perusteettomana tulkintana.

Yksi tunnetuimmista kaunokirjallisista salaperäisen kurtisaanihahmon kuvauksista on Alexandre Dumas nuoremman Kamelianainen. Hänet kuvataan kuitenkin hyväsydämisenä naisena, vastakohtana monille muille kurtisaanikuvauksille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Prostituutio
Seulonnan keskeiset artikkelit
Daihatsu

Daihatsu on japanilainen autonvalmistaja, joka kuuluu nykyisin Toyota-yhtymään.

Vuonna 1907 perustetun yhtiön nimi oli alun perin Osaka Hatsudoki Seizo Kabushiki Kaisha. Se valmisti vuodesta 1930 lähtien 3-pyöräisiä ajoneuvoja, joita myytiin nimillä Daihatsu ja Tsubasa. Vuonna 1951 yhtiön nimeksi otettiin Daihatsu Kogyo Kabushiki Kaisha. Merkin tunnuksena on D-kirjain ympyrässä.

Daihatsu Suomessa
Daihatsu-autoja tuotiin Suomeen 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa ja uudelleen 1980- ja 1990-luvuilla. Merkki ei koskaan tullut yleiseksi ja japanilaisista automerkeistä se oli Suomessa koko ajan pienin.

Ensimmäinen Daihatsun maahantuoja Suomessa oli helsinkiläinen Uotila Oy, joka oli tuonut maahan muutaman italialaisen Lancia-auton 1960-luvun alkupuolella. Yhtiö toi Daihatsu 1000 -henkilöautoja keväästä 1968 lähtien, mutta ne eivät saaneet mainittavaa vastakaikua suomalaisten autonostajien keskuudessa. Vuoteen 1971 mennessä rekisteröitiin vain vajaat 40 Daihatsu-henkilöautoa ja merkin ensimmäinen yritys Suomen automarkkinoilla päättyi siihen.

Ranskalaisia Peugeot-autoja edustanut Oy Maan Auto Ab aloitti Daihatsun maahantuonnin uudelleen 1980-luvun alussa vuonna 1977 esitellyllä Charade-mallilla. Vuonna 1983 maahantuojaksi vaihtui puolalaisia FSO-autoja tuonut Polmot Oy, jonka nimi muuttui hieman myöhemmin Maanteho Oy:ksi. Suomessa myytiin henkilöautomalleja Charade, Charmant ja Applause, Feroza- ja Rocky -maastoautoja sekä pientä 850-pakettiautoa. Vuoden 1988 lopussa Suomessa oli rekisterissä 5 015 Daihatsu-henkilöautoa ja se oli tilaston 25. sijalla. Vuoden 1990 aikana Suomessa rekisteröitiin 614 Daihatsu-henkilöautoa ja tuolloin merkki oli rekisteröintitilaston 24. sijalla. Vuoden 1991 alussa Daihatsun maahantuonti siirtyi Saabia edustaneelle Oy Scan-Auto Ab:lle. Daihatsun maahantuonti päättyi uusien autojen myynnin romahtaessa lamakauden seurauksena vuonna 1993. Maahantuonti alkoi uudelleen vuonna 1998 I. M. Suomi Oy -nimisen yhtiön toimiessa edustajana. Daihatsu-autoja myytiin vuoden 1998 aikana 64 ja vuoden 1999 aikana 119 kappaletta. Viimeksi mainittuna vuonna merkki oli eniten myytyjen henkilöautomerkkien listalla 30. sijalla ja viimeisenä erikseen tilastoituna merkkinä. Daihatsun tuonti Suomeen päättyi lopullisesti vuonna 2002. Viimeisinä aikoina ainoa Daihatsun myyntimalli Suomessa oli tila-auto Daihatsu YRV.

Vuodesta 2011 uusia Daihatsu-autoja ei ole tuotu lainkaan Eurooppaan.

Suomessa oli Daihatsu-autoja vielä vuoden 1999 lopussa rekisterissä 6 135 autoa, joista yli puolet (3 585 kpl) oli Charade-mallia. Huhtikuussa 2010 Daihatsuja oli rekisterissä enää 1 865 kpl.

Lähteet

Aiheesta muualla
Rāmen

Rāmen (, joskus myös 拉麺) on japanilainen, alkuperältään kiinalainen nuudeliruoka. Ruoasta on useita eri versioita, sillä sen valmistamiseen voidaan käyttää useita eri aineksia, kuten sianlihaa, merilevää, narutomakia, sipulia tai jopa maissia. Lisäksi melkein jokaisessa Japanin prefektuurissa on oma variaationsa rāmenista.

Ramen on Japanissa suosittua pikaruokaa, ja sitä on alkanut saada myös Suomessa joistakin ravintoloista. Japanissa ramen-ravintolat ovat tyypillisesti pieniä, ja useissa on käytössä automaatti, johon ruoka maksetaan. Automaatista saatu kuitti annetaan tarjoilijalle, joka tuo annoksen pöytään. Helsingissä ramen-ravintolat eivät ole vielä ottaneet automaatteja käyttöön. 

Rāmen on tärkeässä osassa Juzo Itamin elokuvassa Ja sitten syödään (1985).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Millaista on omistaa Ramen-ravintola Japanissa Video. 10 min 57 s.

 How Ramen Changed in America New Yorker -lehden video ramen-kultuurista Yhdysvalloissa. 8 min 29 s.
 Is It Worth It Owning a Ramen Shop in Japan? Video ramen-ravintolan kustannuksista. 12 min 34 s.

Japanilaiset nuudelit
Formula 1 -kausi 1997

Formula 1 -kausi 1997 alkoi Australian Grand Prix'lla 9. maaliskuuta 1997. Mukana oli alun perin 12 tallia ja 24 kuljettajaa, mutta koska Lola-talli ei päässyt osallistumaan yhteenkään kilpailuun, oli kilpailuissa vain 11 tallia. Rengasvalmistajina toimivat Bridgestone ja Goodyear. Mestaruuden voitti kanadalainen Jacques Villeneuve, joka ajoi Williamsilla. Williams saavutti myös valmistajien mestaruuden. Erikoisinta Villeneuven ja Michael Schumacherin välisessä mestaruustaistelussa oli se, että he eivät ajaneet kauden aikana kertaakaan samalle palkintokorokkeelle.

Kaudeksi 1997 tuli kolme uutta tallia: Prost (joka korvasi Ligierin), Stewart ja lisäksi Lola palasi MM-sarjaan. Lola karsiutui Australian Grand Prix'n aika-ajoissa ja vetäytyi F1-sarjasta ennen Brasilian Grand Prix’ta eikä näin osallistunut yhdenkään kilpailun starttiin. Lisäksi Footwork vaihtoi nimensä Arrowsiksi.

Lyhenteet 
 Bridgestone

 Goodyear

Tallit ja kuljettajat
Seuraavat tallit ja kuljettajat kilpailivat Formula 1 -luokan maailmanmestaruudesta kaudella 1997.

Kauden yhteenveto

Kilpailut

Valmistajien lopullinen järjestys

Kaikki, paitsi Minardin ja Tyrrellin moottorit olivat V10:jä

Kuljettajien lopullinen järjestys

* Michael Schumacher tuomittiin Euroopan GP:n jälkeen menettämään kaikki kauden aikana ansaitsemansa pisteet, kun hän kolaroi tahallaan Villeneuveen kanssa varmistaakseen mestaruutensa.

Lähteet
Ruotu

Ruotu () on maaseudulla 1700- ja 1800-luvuilla käytetty 2–6 talon muodostama ryhmä, jolla oli yhteinen vastuu sotamiehen tai köyhäinhoidon järjestämisessä.

Ruotujakolaitos kehitettiin kansaa voimakkaasti rasittavien väenottojen tilalle Ruotsin vallan aikana. 2-6 talonpoikaistalon muodostama ryhmä kustansi ja varusti yhden sotamiehen ja antoi hänen käyttöönsä alueen maata ja kustansi sille jonkinlaisen mökin. Tätä sanottiin sotilastorpaksi. Ruotusotamiehen perhe sai elantonsa tämän torpan maasta ja kotieläimistä.

Huomattiin, että myös köyhäinhoito olisi tehokasta sotalaitoksen ruotujärjestelmästä saatujen kokemusten pohjalta. Kylän köyhät ruodutettiin: jos he asuivat omillaan, heille annettiin tietty määrä elintarvikkeita. Talosta taloon kiertävälle vaivaiselle puolestaan määrättiin hoitoaika kussakin paikassa. Ruotu vastasi kustannuksista.

Muita merkityksiä

Laivastossa ruotu on viirikköä alempi organisaatiotaso. Ruodun rakenne riippuu täysin viirikön rakenteesta, mutta yleensä siihen kuuluu kaksi tai useampi samaa tyyppiä oleva alus.
Ruotsin sotaväessä ruotu oli pienin osasto, jossa oli 12–20 sotamiestä. Ratsuväessä ruotuun kuului 16 miestä.

Lähteet

Ruotsin sotahistoria
Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Mogadishu Avenue

Mogadishu Avenue on vuonna 2006 MTV3:lla esitetty draamakomediasarja. Kahdeksanosainen Jari Tervon kirjoittama sarja kuvaa syntyperäisten suomalaisten ja maahanmuuttajien kohtaamisia vuokratalossa. Tapahtumien keskiössä on Somaliasta muuttanut mies, Muhammed Turakainen, joka päättää kotoutua perusteellisesti ja ripustaa seinälleen marsalkka Mannerheimin, presidentti Kekkosen ja luottopakki Jutilan muotokuvat. Pojastaan hän alkaa kouluttaa mustaa tangokuningasta.

Rooleissa ovat muun muassa Juha Veijonen, Petri Manninen, Minna Turunen, Kari Hietalahti, Pirkka-Pekka Petelius, Mateus Tembe, Matti Leino, Jouko Puolanto, Pirjo Lonka, Maija Junno ja Kari Ketonen.

Nimensä sarja on saanut Vuosaaressa sijaitsevan Meri-Rastilan tien lempinimestä. Sarjaa kuvattiin kuitenkin Espoon Suvelassa, jonka lempinimenä on Espoon Mogadishu.

Ohjelman lopputekstien aikana soi kansanlaulu "Kotimaani ompi Suomi".

Juoni

Ensimmäisessä jaksossa tutustutaan lähinnä Rampe Turakaiseen ja muuhun lähiön kerrostalon väkeen. Toisessa jaksossa Muhammed Turakainen yrittää tehdä pojastaan tangokuningasta. Kolmannessa jaksossa Irina Totkunen yrittää ilotytön ammattia, kyllästyttyään siivoamaan lääkärin koulutuksella ostarin vessoja. Neljännessä jaksossa Ingvar Nenonen joutuu hankkimaan venäläisen ilotytön Suomeen vierailulle tulleelle firman amerikkalaiselle johtajalle. Viides jakso kertoo Elina Vaurasteesta, joka opettaa suomea maahanmuuttajille. Kuten jakson nimi kertoo, hän haluaa oikean miehen. Kuudes jakso kertoo Aleksei Ivanovitš Beljakovista, joka on lastentarhan opettaja Vesalassa, mutta muut talon asukkaat pitävät häntä itämafian jäsenenä.

Jaksoluettelo

Lähteet

Suomalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Draamakomediasarjat
Hollikyyti

Hollikyyti tarkoittaa historiallista henkilöiden, alkuaan etenkin virkamiesten, kuljetuspalvelua, kyytilaitosta. Nimitys tulee ruotsin sanoista hålla, pitää (tässä: pitää tarjolla) ja skjuts, kyyti.

Hollikyytijärjestelmässä merkittävien teiden varsilla oli määrävälein kestikievareita eli majataloja, jotka pitivät matkustajia varten hevosia, kuskeja ja majoitustiloja. Kyytivuoro kiersi kylän talosta toiseen, joskin siitä oli mahdollista vapautua maksamalla toinen tilalleen. Kyytien järjestely kuului nimismiehelle, vauraalle talonpojalle, joka myös isännöi kestikievaria. Holli oli paikallinen kyyditsemään velvoitettu henkilö.

Hollikyyti merkitsi huomattavaa rasitusta talonpojille. Kyseessä oli talonpojan kannalta kyyditsemisvelvollisuus, matkustavan virkamiehen näkökulmasta vapaakyyti, josta kyyditsijä ei saanut korvausta. Pisin sallittu odotusaika oli kaksi tuntia jatkoyhteydelle.

Vieläkin tunnettu sanonta "kylmä kuin hollitalli" kuvaa sitä, ettei hollikyytien käyttöön tarkoitettuja tiloja, kuten talleja ja hollitupia, suinkaan rakennettu ja pidetty kunnossa mielihyvin.

Koska oli mahdollista, että useita ajureita oli samaan aikaan odottelemassa kyyditettäviä, he kokoontuivat hollituvassa. Tästä on muodostunut suomalainen kansansanonta: "Oli kuin hollituvassa" tarkoittaen lievää epäjärjestystä.

1600-luvulla kyytilaitosta alettiin järjestää lainsäädännön avulla: Kaarle IX määräsi vuonna 1604 virkamiehet korvaamaan käyttämänsä kyydin, mutta tämä määräys ei toiminut käytännössä. Vuonna 1642 vapaakyydit poistettiin, mutta talonpoikien maksettavaksi tuli kyytilaitoksen kustannuksia kattamaan vuodesta 1649 lähtien uusi vero, kyytiraha.

1690-luvulla kyytilaitos saavutti varsinaisen hollikyydin muodon: kyyditysvelvollisesta talosta oli talon koon mukaan miehen tai useammankin sekä ajoneuvojen oltava kerrallaan 3–4 päivää "hollilla". Tämä merkitsi sekä miesten että hevosten poissaoloa talon töistä. "Hollilla olo" ei kuitenkaan ollut pelkästään kielteinen asia: toisilta hollimiehiltä ja matkustavaisilta kuultiin tietoja ja uutisia oman elinpiirin ulkopuolelta.  

1800-luvun lopulle saakka kyytilaitos säilytti vanhat muotonsa. Kestikievarien tasoa oli kohennettu ja yhtenäistetty niin, että säätyläistenkin sopi yhä enemmän turvautua niihin yksityismajoituksen sijasta. Vuodesta 1883 lähtien tuli mahdolliseksi kunnan päättää hollikyydistä luopumisesta. Kyydityspalvelut vuokrattiin huutokaupalla vähiten pyytävän hoidettavaksi viiden vuoden jaksoina. Näin hollikyydin aikakausi vähitellen 1900-luvulle tultaessa päättyi.

Katso myös
 Kyytilaitos Suomessa

Lähteet
 Suomen historia, osa 2, Weilin + Göös 1985 ISBN 951-35-2491-4

Viitteet

Aiheesta muualla
 Anjala-Seura ry: Kievari- ja kyytilaitos
 Hollikyytejä koskevat asiakirjat ja niiden tutkiminen

Liikenne
Suomi Ruotsin suurvalta-ajalla