joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Into (etunimi)

Into on miehen etunimi Suomessa. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Into-nimen saanut 1 793 miestä ja ainakin kaksi naista.

Tunnettuja Intoja
Into Ahonen, eversti
Into Auer, jääkäriliikkeen aktivisti 
Into Konrad Inha, valokuvaaja, kirjailija, suomentaja ja toimittaja
Into Jyläskoski, kirjailija 
Into Kallio, kirjailija ja työväenopiston johtaja
Into Kangas, kommunisti, toimittaja ja pakinoitsija (nimimerkki Oskari)
Into Koponen, kitaristi ja säveltäjä
Into Kuismanen, kaukopartiomies ja tiedustelujohtaja  
Into Linturi, taidemaalari
Into Lätti, tanssija ja koreografi  
Into Salmio (ent. Selin), jääkärieversti
Into Saxelin, kuvanveistäjä
Into J. Teljo, amerikansuomalainen päätoimittaja.

Kuvitteellisia Intoja

Into, rakennusmies nukkeanimaatiosarjassa Into ja Kunto
Kulta-Into Pii, Aku Ankka -sarjakuvan hahmo, Roope Ankan kilpailija
Into Ankka, Aku Ankan serkkupoika, joka esiintyy sarjakuvissa harvoin.

Lähteet
Jane (yhtye)

Jane oli suomalainen tyttöbändi, joka kilpaili Popstars-finaalissa kokoonpanolla Daniela Lainela (s. 1985), Mia Huovila (s. 1987), Eeva-Leena Rautio (s. 1983) sekä Tea Hiilloste (s. 1982) ja sijoittui toiseksi häviten poikabändi Indx:lle. Sunnuntaina 21. marraskuuta 2004 pidetyssä finaalissa Jane sai 45 prosenttia äänistä, eli reilut 45 000 ääntä. Voiton myötä Indx pääsi julkaisemaan albuminsa jo viikon päästä, kun taas Jane keväällä 2005 levy-yhtiö EMI:n kanssa. Jane esitti finaalissa kappaleet "Valvon", "Perhonen" ja "Kaikki tai ei mitään".

Janen ensimmäinen single Valvon julkaistiin joulukuun alussa 2004. Valvon meni suoraan singlelistan ensimmäiseksi ja oli kärkikolmikossa kuusi viikkoa. Toinen single Perhonen julkaistiin helmikuun lopulla ja pysyi seitsemän viikkoa kymmenen myydyimmän singlen joukossa. Debyyttialbumi Perhonen ilmestyi 2. maaliskuuta 2005 ja myi 10 000 kappaletta. Jane julkaisi myös kolmannen singlen Entinen, jolla on mukana  musiikkivideo Perhonen. Jane aloitti konserttikiertueen, joka päättyi 11. kesäkuuta 2005. 

Lapsen synnyttänyt Daniela Lainela erosi Janesta syyskuussa 2005 ja Jane jatkoi kolmihenkisenä. Tea Hiilloste aloitti lapsille suunnatun musiikkiohjelman Kids Top 20 juontamisen, ja myöhemmin marraskuussa 2006 Tea alkoi juontaa yhdessä Kanan kanssa C More Juniori -kanavalla. Jane osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintoihin ja sijoittui viidenneksi.

Toinen albumi, V.I.P. julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Se ei enää menestynyt ensialbumin tavalla ja kävi korkeimmillaan listan sijalla 17. Se pysyi Suomen virallisella Top 40 -listalla neljä viikkoa.

Yhtye ilmoitti hajoamisestaan kotisivuillaan 2. huhtikuuta 2007.

Diskografia

Albumit 
 Perhonen (2005) #9
 V.I.P. (2006) #17

Singlet 
 Valvon (2004) #1
 Perhonen (2005) #3
 Entinen (2005)
 V.I.P. (2006) #7
 Sade sotki parvekkeen (2006 - promo)

Musiikkivideot 
 Perhonen
 V.I.P

Kokoonpano

Viimeinen kokoonpano 
 Tea Hiilloste, laulu
 Mia Huovila, laulu
 Eeva-Leena Rautio, laulu

Aiemmat jäsenet 
 Daniela Lainela, laulu
 Tapani Tolpaniemi, dj
 Vesa Kess, lyömäsoittimet

Aiheesta muualla
Till Lindemann

Till Lindemann (s. 4. tammikuuta 1963 Leipzig, Itä-Saksa) on saksalainen metalli-laulaja. Hän on tullut tunnetuksi Rammstein-nimisen saksalaisen industrial metal -yhtyeen laulajana. Lindemann kertoi vuonna 2015 uudesta nimeään kantavasta Lindemann-projektista, jossa on myös mukana ruotsalainen death metal -yhtye Hypocrisyn perustaja Peter Tägtgren.

Taustatietoa
Lindemannin isä Werner oli DDR:ssa tunnettu lastenkirjailija/runoilija ja äiti Brigitte pitkään  NDR:n radiokanavan kulttuuritoimituksen johtajana työskennellyt journalisti. Hänellä on myös viisi vuotta nuorempi sisko. Nuorena Lindemann harrasti aktiivisesti uintia ja osallistui nuorten EM-kisoihin Firenzessä vuonna 1978 sijoittuen 1500 metrillä seitsemänneksi. Kisamatkalla hän joutui vaikeuksiin poistuttuaan luvatta joukkueen hotellilta ja rangaistuksena hänet pudotettiin vuoden 1980 Moskovan olympiaehdokkaiden joukosta. Vuonna 1979 hän lopetti uinnin kokonaan loukkaantumisen myötä.

Sittemmin Lindemann työskenteli turvefirmassa, puusepän apupoikana sekä korintekijänä. Hän on maininnut, että eräs syy puusepän työn lopettamiseen oli aikaiset herätykset. Vuonna 1981 hänet miltei vangittiin armeijasta kieltäytymisen takia.

Vuonna 1985 syntyi Lindemannin ensimmäinen lapsi, Nele. Lindemann kasvatti hänet yksinhuoltajana ja myöhemmin hän sai toisen lapsen Anja Köselingin kanssa. Hän seurusteli pitkään saksalaisen näyttelijän ja mallin, Sophia Thomallan kanssa; he erosivat 2015.

Musiikkiura

Lindemann aloitti uransa muusikkona First Arsch -nimisen punk-yhtyeen rumpalina 1980-luvulla. Lindemann on kertonut, että hän tahtoi kovasti tulla muusikoksi, mutta hänellä ei ollut minkäänlaisia soittajan lahjoja. Hän yritti kovasti oppia soittamaan kitaraa, muttei täysin onnistunut siinä. Nykyään Lindemann osaa soittaa ainakin rumpuja, kitaraa ja bassoa. Kun Rammstein-yhtye perustettiin tammikuussa 1994, Lindemann liittyi siihen laulajaksi saatuaan yhtyeen perustajan Richard Kruspen lupaamaan, että yhtye laulaisi saksaksi.

Lindemann on näytellyt saksalaisessa lastenelokuvassa Amundsen – der Penguin. Lindemann on julkaissut Messer-nimisen runokirjan vuonna 2003 ja toisen vuonna 2013 nimeltään "In Stillen Nächten". Lindemann on tehnyt yhteistyötä muun muassa saksalaisen rock-yhtye Megaherzin kanssa, Puhdys-yhtyeen ja suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen kanssa.

Lindemann ja Tägtgren esiintyivät Suomessa Helsingin jäähallissa helmikuussa 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset metallimusiikin laulajat
Rammsteinin jäsenet
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aili-Salli Ahde-Kjäldman

Aili-Salli Ahde-Kjäldman (25. tammikuuta 1892 Helsinki – 19. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotisuunnittelija.

Ahde-Kjäldman valmistui arkkitehdiksi vuonna 1919 Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta ja toimi valmistuttuaan Armas Lindgrenin avustajana. Vuosina 1923–1928 hän työskenteli yhdessä Wivi Lönnin kanssa ja perusti sitten oman arkkitehtitoimiston. Hän sulki toimiston vuonna 1933 ryhtyessään muotisuunnittelijaksi. Ahde-Kjäldman toimi myös Suomen naisarkkitehtien yhdistyksen Architectan puheenjohtajana ja kirjoitti alan lehtiin.

Vuonna 1928 valmistunutta Ahde-Kjäldmanin ja Wivi Lönnin suunnittelemaa Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen taloa Helsingissä pidetään yleisesti Ahde-Kjäldmanin päätyönä. Rakennuksessa toimii nykyään hotelli Helka. Hotellin seinään on vuonna 2016 kiinnitetty Wivi Lönnin muistolaatta, jossa Ahde-Kjäldman mainitaan rakennuksen toisena suunnittelijana.

Ahde-Kjäldman piti Atelier La Robe -muotisalonkia 1930-luvulta 1950-luvulle (1931–1961). Hän meni naimisiin valaistusalalla työskennelleen Helge Kjäldmanin (1890–1971) kanssa vuonna 1937. Ahde-Kjäldmanin isä oli rakennusmestari ja kunnallisneuvos Juho Salomo Ahde (1851–1927). Ahde oli merkittävä rakentaja – hän rakennutti noin 40 isompaa rakennusta, usein yhteistyössä itseään kuusi vuotta nuoremman setäpuolensa Salomo Wuorion kanssa.

Aili Salli Ahde-Kjäldman oli naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon ja Architectan perustajajäsen sekä Architectan ensimmäinen puheenjohtaja.

Teokset 
 Kotini vuosisadan lopun Helsingissä. WSOY, 1964. (Muistelmateos)
 Jokaisen naisen kirja, toimittanut Lempi Torppa: Mitä puen ylleni? Arkkitehti Aili-Salli Ahde, Salon la Robe - sivut 202-231. Kustannusosakeyhtiö Kivi. 1945

Lähteet 
 Arkkitehtuurimuseon arkkitehtiesittely.

Viitteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset muotisuunnittelijat
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Pentti Ahola

Pentti Ahola (12. heinäkuuta 1919 Helsinki – 5. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka erikoistui asemakaavoitukseen. Hänet muistetaan varsinkin lukuisien lähiöiden suunnittelusta ja satelliittikaupunki-idean puolustamisesta 1960- ja 1970-luvuilla.

Pentti Aholan vanhemmat olivat ilmoituspäällikkö Juho Nestori Ahola ja Elna Andersson. Ahola kirjoitti ylioppilaaksi 1938 ja palveltuaan sodassa luutnanttina hän valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1947. Ahola työskenteli opintojensa aikana Aarne Ervin toimistossa ja valmistuttuaan perusti pian oman toimistonsa vuonna 1949. Ahola toimi myös Teknillisen korkeakoulun rakennusopin assistenttina 1948–1949 ja Suomen Arkkitehtiliiton standardisoimislaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1954–1957. Hän teki useita opintomatkoja lähinnä Euroopassa.

Aholan läpimurto oli Espoon Pohjois-Tapiolan asemakaavakilpailun voitto vuonna 1958, joka merkitsi paluuta suorakulmaiseen ruutukaavaan. Kaava valmistui 1960. Sen jälkeen Aholan toimisto suunnitteli asemakaavat useisiin aluerakentamissopimuksilla toteutettuihin pääkaupunkiseudun lähiöihin, muun muassa Helsingin Myllypuroon, Puotinharjuun, Kontulaan, Vesalaan, Mellunmäkeen ja Siltamäkeen, Vantaan Hakunilaan, Länsimäkeen ja Pähkinärinteeseen, sekä Oulun Puolivälinkankaalle ja Kaukovainioon. Vantaan Myyrmäen, Martinlaakson ja Rajatorpan hän suunnitteli yhdessä toisten toimistojen kanssa. Siltamäkeen ja Pähkinärinteeseen Ahola suunnitteli kaavan ohella myös rakennukset. Samoin hän suunnitteli 1960-luvun alussa Espoon Hakalehdon atriumtaloalueen rakennuksineen. Hänen toimistonsa teki myös Helsingin kaupungille selvityksen metron rakentamisesta vuonna 1969.

Ahola sai Ervin jälkeen hoidettavakseen Kokemäenjokilaakson aluesuunnitelman valvojan tehtävän ja suunnitteli 1960-luvun alussa yleiskaavat useisiin seudun kuntiin, kuten Ulvilaan, Porin maalaiskuntaan, Harjavaltaan ja Noormarkkuun. Hän teki myös muun muassa Oulun ja Naantalin asemakaavat ja suunnitteli joitain yksittäisiä rakennuksia, kuten Iitin kunnantalon (1951), Kaarilan ostoskeskuksen Tampereella (1963) ja merimieskirkon Hampurissa (1966).

Parikkalan kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on hänen suunnittelemansa ja paljastettu vuonna 1966.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Supernalle

Supernalle tai SuperTed (engl. SuperTed) on Siriol Productionsin 36-osainen piirrossarja, jonka seikkailut televisiossa alkoivat vuonna 1982. Myöhemmin Disney-yhtiö osti oikeudet sarjaan ja Hanna-Barbera teki siihen 13 uutta jaksoa vuonna 1989 nimellä ”The Further Adventures of Superted”.

Supernallen tarina alkaa lelutehtaasta, jossa hänet poistetaan tuotantolinjalta viallisena. Kunnes keltainen pilkukas avaruusolio nimeltä Pilkkumies (VHS-julkaisussa Täplä) (Spotty) pelastaa Supernallen kellarista ja herättää hänet henkiin "kosmisella pölyllä". Hän vie hänet taikapilvelle Luontoäidin luo, joka antaa tälle supervoimia: kyvyn lentää sekä yli-inhimilliset voimat ja kestävyyden. Supernalle otti voimansa käyttöön kuiskaamalla hiljaa itselleen taikasanan, jota ei koskaan televisiosarjassa kerrottu. Supernallen vastustajat ovat Texas Pete (VHS-julkaisussa Texas Tom) ja tämän apurit Bulk ja Skeleton (VHS-julkaisussa Möhkö ja Luukutonen).

Suomessa sarja nähtiin suomenkielisellä teksityksellä ensimmäisen kerran MTV1:llä Pätkiksessä 1980-luvulla, tuolloin nimellä Teräsnalle. Myöhemmin Kolmoskanavalla ja PTV4:llä. 1990-luvun puolivälissä sarja esitettiin MTV3-kanavalla suomenkielisellä puheella. Suomen Kunnallispalvelu julkaisi 1990-luvun alussa Supernallesta kaksi VHS-kasettia Viihteen pauloissa ja Viidakkoretki. VHS-julkaisuissa hahmojen ääninä ja kertojana toimi Helge Herala. 

Markkinoilla oli 1980-luvulla myös Supernalle-mehujää.

Sarjan ohjasi David Edwards ja käsikirjoittivat Robin Lyons sekä Judy Rothman Rofé.

Ääninäyttelijät

Alkuperäiset äänet

Suomenkieliset äänet (1990-luvun dubbaus)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

1980-luvun piirrossarjat
Kuvitteelliset karhut
Selluloosa

Selluloosa (C6H10O5)n on pitkäketjuinen, β-D-glukoosimolekyyleistä koostuva polysakkaridi, joka on rakenneaineena useimpien kasvien soluseinissä. Eräät bakteerilajit muodostavat selluloosasta suojan muodostaessaan biofilmin.

Selluloosa on maapallon yleisin orgaaninen polymeeri.

Selluloosan eristi ja sen kaavan määritti ensimmäisen kerran 1838 ranskalainen kemisti Anselme Payen. Selluloosa ei juuri liukene tavallisimpiin liuottimiin. Selluloosalla ei myöskään ole sulamispistettä, mutta se hajoaa yli 300 °C:n lämpötiloissa. Puuaines sisältää 30–50-prosenttista selluloosaa. Puuvillan kuidut ovat lähes puhdasta selluloosaa. Sellulaasi on selluloosaa hajottava entsyymi. Tunnetuin selluloosan hajottajasieni on Hypocrea reesei.

Kasviksissa oleva selluloosa ei imeydy ihmisen ruoan­sulatuksessa, mutta se kuuluu ravintokuituihin, joilla on terveydellisesti edullisia vaikutuksia. Kasvinsyöjäeläimet, kuten märehtijät, pystyvät hajottamaan selluloosaa mikro-organismien avulla.

Selluloosa erotetaan puuaineksesta keittämällä ja kemikaalien avulla (sooda-, sulfiitti- ja sulfaattimenetelmät). Tällaisesta teknisesti valmistetusta, pääosin selluloosaa sisältävästä massasta käytetään myös nimitystä sellu ja sitä käytetään varsinkin paperiteollisuuden raaka-aineena. Selluloosaa käytetään myös ruudin valmistukseen nitroselluloosana.

Nanoselluloosa 
Nanoselluloosalla nähdään olevan perinteiseen puusta eristettyyn lignoselluloosaan verrattuna uusia sovelluksia biotekniikassa. Nanoselluloosaa voidaan käyttää esimerkiksi kantaja-aineena biomateriaaleissa, keinotekoisena ihona palovammojen hoidossa, biohajoavana materiaalina kertakäyttötuotteissa ja suurta lujuutta omaavana materiaalina erilaisissa teollisuuden sovelluksissa.

Katso myös 
 Etyyliselluloosa, E-koodi E 462
 Hemiselluloosa
 Hydroksietyyliselluloosa
 Hydroksipropyylimetyyliselluloosa, E-koodi E 464
 Hydroksipropyyliselluloosa, E-koodi E 463
 Karboksimetyyliselluloosa (CMC), E-koodi E 466
 Ligniini
 Metyylietyyliselluloosa, E-koodi E 465
 Metyyliselluloosa, E-koodi E 461
 Mikrokiteinen selluloosa, E-koodi E 460
 Sellofaani
 Sellu
 Selluloidi
 Selluloosa-asetaatti
 Sellutehdas
 Tärkkelys (α-D-glukoosiyksiköistä koostuva polymeeri)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Selluloosan rakenne ja ominaisuudet (pdf)
Pekka Turkki: Selluloosa ja selluloosajohdannaiset elintarvikkeissa, Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu, Mikkeli 2018 (pdf)

Hiilihydraatit
Polysakkaridit
Paperiteollisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lebesgue–Stieltjes-integraali

Lebesgue–Stieltjes-integraali on integraali, jonka tunnistaa merkintätavasta
,
missä  ja  ovat funktioita. Sitä voidaan pitää yleistyksenä Riemannin integraalista. Lebesgue-Stieltjes-integraalilla on sovelluksia esimerkiksi todennäköisyyslaskennassa, erityisesti stokastisten prosessien alalla.

Lebesgue-Stieltjes-integraalin muodollinen määrittely 

Integraalina Lebesgue-Stieltjes-integraali on määriteltävissä tietyn numeroituvasti additiivisen positiivisen mitan suhteen. Tässä määritellään kyseinen mitta.

Olkoon , , funktio  kasvava ja oikealta jatkuva sekä raja-arvo

kaikissa pisteissä  olemassa. 

Olkoon . Määritellään joukkofunktio  kaavalla . Tällöin  on laajennettavissa numeroituvasti additiiviseksi positiiviseksi mitaksi, joka on määritelty kaikilla välin  Borel-joukoilla. Samaistetaan jatkossa tämä mitta joukkofunktion  kanssa.

Mitallisen funktion  Lebesgue-Stieltjes-integraali on sen integraali mitalla , eli yli määrittelyjoukkonsa se on mittaintegraalina
.
Sille käytetään kuitenkin merkintää
.
Funktiota  kutsutaan integrandiksi ja funktiota  integraattoriksi.

Lebesgue-Stieltjes-integraali laajennetaan vielä määritellyiksi integraattoreille, jotka ovat rajoitetusti heilahtelevia. Jos  on rajoitetusti heilahteleva, on sille olemassa hajotelma , missä  ja  ovat kasvavia funktioita . Tällöin määritellään
.

Lebesgue-Stieltjes-integraalille erityisiä ominaisuuksia 

Lebesgue-Stieltjes-integraali on integraalin perusominaisuuksien mukaan automaattisesti lineaarikuvaus integrandinsa suhteen, mutta se on sitä myös integraattorinsa suhteen, toisin sanoen bilineaarinen:
.

Lebesgue-Stieltjes-integraalia voidaan pitää yleistyksenä Riemannin integraalista. Jos integraattori on identiteettifunktio, niin integraali supistuu funktion  Riemannin integraaliksi yli välin :

olettaen, että  on Riemann-integroituva.

Jos  on derivoituva sekä  ja  ovat Riemann-integroituvia, niin Lebesgue-Stieltjes-integraalin arvon voi laskea Riemannin integraalina. Tällöin nimittäin pätee kaava
.
Jos funktiolla  on epäjatkuvuuskohta pisteessä  ja se on muualla derivoituva sekä muut edelliset oletukset pätevät, niin
.

Yleisemmässä tapauksessa Lebesgue-Stieltjes-integraalin arvot voi laskea numeerisesti. Jos  on vasemmalta jatkuva, rajoitetusti heilahteleva ja rajoitettu, niin
,
missä  on tihentyvä jono välin  jakoja, eli
, kun .

Katso myös 
 Odotusarvo

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 MathWorld. Lebesgue-Stieltjes Integral

Integraalilaskenta
Pentagon

Pentagon on Yhdysvaltain puolustusministeriön hallintorakennus, joka sijaitsee Virginian osavaltiossa lähellä liittovaltion pääkaupunkia Washington DC:tä.

Pentagonin rakentamista johti sittemmin Manhattan-projektissa kuuluisaksi tullut insinöörikenraalimajuri Leslie Groves. Sijaintipaikaksi presidentti Roosevelt valitsi useista vaihtoehdoista entisen Washington-Hooverin lentokentän alueen. Rakennustyöt käynnistettiin 11. syyskuuta 1941.

Rakennus on saanut nimensä viisikulmaisen muotonsa (pentagoni eli viisikulmio) mukaan. Pentagonissa on viisi sisäkkäistä viisikulmion muotoista rakennusta ja se on jaettu viiteen osastoon niin, että rakennuksen kulma on osastojen välinen raja. Pentagon otettiin käyttöön 15. tammikuuta 1943, ja se on 26 000 työntekijällään maailman suurin konttorirakennus. Rakennuskokonaisuuden jokaisen ulkosivun pituus on noin 300 metriä.

Pentagonia vastaan tehtiin 11. syyskuuta 2001 terrori-isku, jossa kuoli 184 ihmistä. Rakennukseen iskeytyi American Airlinesin lennolla 77 kaapattu kone. Rakennus kärsi pahoja vaurioita, mutta ei tuhoutunut toisin kuin World Trade Centerin kaksoistornit New Yorkissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Arlingtonin piirikunnan rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain puolustusministeriö
Yhdysvaltain hallintorakennukset
National Register of Historic Places -kohteet Virginiassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elcat

ELCAT oli sähköautovalmistaja ja sähköajoneuvojen maahantuoja, jonka päätoimipaikka oli Mikonkorvessa Järvenpäässä Matkaaja Oy:n tehtaassa. Sen omisti aikaisemmin energiayhtiö Fortum (entinen Neste/IVO), joka vuonna 2001  myi yhtiön sen työntekijöille. Elcatissa on kehitetty vuodesta 1974 sähköautoja pohjoismaiseen ilmastoon. Yhtiö teki yli 200 autoa Subarun pikkupakettiautojen pohjalle, kunnes valmistus lopetettiin, kun mallia ei enää tuotu Eurooppaan. Pääkäyttäjiä olivat Posti ja tukholmalainen kuljetuspalvelu.

Elcat lopetti sähköautojen valmistuksen vuonna 2002 ja keskittyi sähköajoneuvojen maahantuotiin. Elcat maahantoi sähkökäyttöisiä mopo-, golf- ja huoltoautoja sekä sähköskoottereita ja -polkupyöriä. Yhtiö meni konkurssiin vuonna 2017.

Historia
Yhtiö alkoi vuonna 1985 Imatran Voiman ja Nesteen yhteistyöprojektiryhmänä. Yhtiö harkitsi sähköauton rakentamista alusta loppuun, mutta päätti lopulta muuntaa olemassaolevia autoja sähkökäyttöisiksi. Ensimmäisen sähköauton pohjaksi yhtiö valitsi Subaru Domingon, ja vuoteen 1991 mennessä yhtiö oli valmistanut 17 Elcat Cityvan -sähköpakettiautoa.

Suomen Posti aloitti Elcat Cityvan -autojen käytön postinjakelussa vuonna 1990. Enimmillään autoja oli Postin käytössä kuutisenkymmentä. Viimeinen Elcat-sähköauto poistui Postin käytöstä vuonna 2006.

Alkuperäisestä Cityvanista kehittyneempi malli Cityvan 200 julkaistiin 1990-luvun puolivälissä. Sen huippunopeus oli 80 km/h ja ajomatka 70 km. 1990-luvun lopussa tuli kehittynein malli Cityvan 202P, jonka huippunopeus on 90 km/h ja ajomatka 80 km. Auton omapaino on 1400 kg ja kokonaispaino 1600 kg. Lyijyakkujen paino on 400 kg ja kapasiteetti 14,5 kWh. Tasavirtasähkömoottorin nimellisteho on 14 kW.

Citywagon 202 oli Cityvan 202:sta johdettu malli, jossa oli tavaratilan sijaan istumapaikkoja viidelle henkilölle ja sen huippunopeus oli 88 km/h ja ajomatka 70 km.

Postin tilaamat Cityvanit tunnistaa siitä, että niiden mallimerkinnässä on P, eli esimerkiksi 202:n postiversio oli Cityvan 202P. Näissä ohjaus on oikealla postinjakelun helpottamiseksi, kun yleensä se on vasemmalla.

Seuraavassa valmistajan tekemät automallit:
Cityvan 200
Citywagon 200
Cityvan 202
Citywagon 202

Lähteet

Aiheesta muualla

Elcat.fi (arkistoitu versio)

Suomalaiset automerkit
Sähköautot
Suomalainen autoteollisuus
Järvenpää
STTK

STTK ry on suomalainen poliittisesti sitoutumaton useita eri aloja edustavien ammattiliittojen keskusjärjestö. Siihen kuuluu 13 jäsenliittoa, joissa on yhteensä n. 500 000 jäsentä. 

Järjestö tekee keskustelunavauksia tuomalla yleiseen keskusteluun työ- ja talouselämän ajatuksia ja uusia ratkaisuehdotuksia. Yksi esimerkki näistä on mm. vuonna 2017 esiintuotu ajatus nelipäiväisestä työviikosta.

Kansainväliset yhteydet 

STTK on muun muassa Pohjolan ammatillisen yhteisjärjestön PAYn, Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön ETUCn ja Kansainvälisen ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestön ITUCn jäsen. 

SAK:lla ja STTK:lla on yhteinen EU-edustusto FinUnions, joka toimii Suomalaisten palkansaajien edunvalvojana ja järjestöjen edustajana Brysselissä.

Historia 
Kirjainlyhenne STTK on perua sanoista Suomen Teknisten Toimihenkilöiden Keskusliitto. Nykymuotoinen STTK muodostui vuonna 1993, kun silloiseen STTK:hon liittyi parikymmentä uutta liittoa konkurssin tehneestä Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen Keskusliitosta (TVK). Vanha nimi Suomen Teknisten Toimihenkilöjärjestöjen Keskusliitto muutettiin samalla nykymuotoon.

STTK perustettiin Helsingissä 29. lokakuuta 1946. Ensimmäinen STTK:n ja Suomen Työnantajain Keskusliiton välinen yleissopimus solmittiin 27. helmikuuta 1947.

STTK sai kielteistä julkisuutta 1990-luvulla, kun sen johtajat olivat osallistuneet Rapap-nimisen sijoitusyhtiön toimintaan. Yhtiö pelasti ay-johtajia tappiollisilta sijoituksilta. Tappiot kaatuivat lopulta veronmaksajien niskaan.

STTK:n edunvalvonta oli ennen mm. tulopoliittisten sopimusten sekä muiden keskusjärjestöjen välisten sopimusten tekemistä. Nykyään ammattiliitto neuvottelee sopimukset.

Jäsenliitot 

 Agrologien Liitto (yhteistyöjäsen)
 Ammattiliitto Jyty
 Ammattiliitto Kelan toimihenkilöt
 Ammattiliitto Pro
 Kirkon alat
 Meijerialan Ammattilaiset MVL
 METO - Metsäalan Asiantuntijat

 Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA
 Suomen Konepäällystöliitto
 Suomen Laivanpäällystöliitto
 Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPer
 Suomen pelastusalan ammattilaiset SPAL
 Tehy
 Toimihenkilöliitto Erto

Entiset jäsenjärjestöt
Ammattiliitto Suora (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset SMKJ (Siirtyi keskusjärjestö Akavaan)
Toimihenkilöunioni TU (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
 Suomen Terveydenhoitajaliitto STHL (Siirtyi keskusjärjestö Akavaan)
 Ahtaus- ja Huolinta-alan Tekniset AHT (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
 Mediaunioni MDU, (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)
Liiketalouden liitto LTA
Vakuutusväen Liitto VvL (Yhdistyi osaksi Ammattiliitto Pro:ta)

Opiskelijat
STTK:n opiskelijatoimintaa hoitaa STTK-Opiskelijat. STTK-Opiskelijoiden jäseniä ovat kaikki STTK:laisiin ammattiliittoihin kuuluvat opiskelijat. Yhdistyksen on perustanut STTK yhdessä jäsenliittojensa kanssa. Sen jäsenenä on yli 55 000 eri koulutusasteilta ja -aloilta.

Puheenjohtajat
 W. L. Lumme (1946–1947)
 T. O. Parmanne (1947–1975)
 Jorma Reini (1975–1990)
 Esa Swanljung (1990–2000)
 Mikko Mäenpää (2000–2013)
 Antti Palola (2013–)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 STTK:n sivusto
Mandariini

Mandariini (Citrus reticulata) on pieni sitruspuiden (Citrus) sukuun kuuluva puu ja sen samanniminen hedelmä. Se on lähtöisin Kiinasta, mutta sitä viljellään nykyään eri puolilla maapalloa.

Mandariini on ainavihanta puu, eli sillä on vihreitä lehtiä ympäri vuoden. Se kasvaa noin 4,5 m korkeaksi ja 3 m leveäksi. Kukat ovat kaksineuvoisia. Mandariinin hedelmä muistuttaa appelsiinia mutta on pienempi, miedomman makuinen ja helpompi kuoria kuin appelsiini. Tavallisesti mandariinit syödään kuorittuina, ja niitä voidaan käyttää myös leivonnaisissa ja jälkiruoissa.

Lajikeryhmiä ja lajikkeita

Mandariinista on risteytetty runsaasti erilaisia lajikkeita, joita jaotellaan lajikeryhmiin. Näitä ovat lähes siemenettömät tangeriinit, klementiinit ja satsumat. Arkikielessä mandariini on yleinen nimitys kaikille pikkusitrushedelmille.

Citrus reticulata Clementiini-ryhmä – klementiini
Citrus reticulata Deliciosa-ryhmä – mandariini 
Citrus reticulata Mandariini-ryhmä – mandariini
Citrus reticulata Satsuma-ryhmä – satsuma
Citrus reticulata Tangeriini-ryhmä – tangeriini

Mandariinien ja appelsiinien risteymiä ovat esimerkiksi lajikkeet 'Temple' ja 'Topaz'.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fineli: Mandariini (Citrus reticulata) ravintoarvot 
United States Department of Agriculture (USDA): Citrus reticulata 
Flora of China: Citrus reticulata 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citrus reticulata 

Sitrushedelmät
Sitruspuut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mišna

Mišna (hepreaa, ) on Talmudin osa. Talmud on juutalainen Tooran ja Vanhan testamentin profeettojen selitysteos. Mišnan sisältö päätettiin lopullisesti noin 190 jaa. Mišna on kirjoitettu hepreaksi.

Mišna jakautuu kuuteen osaan (, yks. sedar, mon. sedarim, suom. järjestykset). Jokainen osa jakautuu yhteen tai useampaan traktaattiin (). Mišnassa on 63 traktaattia. Vaikka jokainen osa näyttääkin käsittelevän tiettyä aihetta, niissä kuitenkin väitellään asioista verraten vapaasti ja näin yhdessä traktaatissa voidaan käsitellä useampiakin kysymyksiä.

Mišna jakautuu seuraavasti:

Zera'im (Siemenet), käsittelee maanviljelyä koskevia lakeja 
Berahot 
Peah 
Demai 
Kilajim 
Šebiit 
Terumot 
Ma'aserot 
Ma'aser Šeni 
Khalla 
Orlah 
Bikkurim 
Mo'ed (Juhla), käsittelee sapattia ja juhlia 
Šabat 
Erubin 
Pesahim 
Šeqalim 
Joma 
Sukkah 
Pesah 
Roš Hašana 
Ta'anit 
Megillah 
Mo'ed Qatan 
Hagigah 
Našim (Naiset), käsittelee avioliittoa ja -eroa sekä sopimuksia 
Jebamot 
Ketubot 
Nedarim 
Nazir 
Sotah 
Gittin 
Qiddušin 
Nezikin (Vahingot), käsittelee vahingonkorvausta ja muita talouslakeja 
Baba Qamma 
Baba Mesia 
Baba Batra 
Sanhedrin 
Makkot 
Šabuot 
Edujot 
Avodah Zarah 
Avot (tunnetaan myös nimellä Pirkei Avot, Isien Opetukset) 
Horayot 
Kodashim (Pyhät Asiat), käsittelee uhreja ja Temppeliä 
Zevahim 
Menahot 
Chullin 
Behorot 
Arahin 
Temurah 
Keritot 
Meilah 
Tamid 
Middot 
Qinnim 
Taharot (Puhtaus), käsittelee rituaalisen puhtauden ja epäpuhtauden lakeja 
Kelim 
Ohalot 
Negaim 
Parah 
Taharot 
Miqvaot 
Niddah 
Mahširin 
Zabim 
Tebul-Jom 
Jadayim 
Uqsin 

Talmudia selittää Gemara, jonka sisältö päätettiin lopullisesti noin 500 jaa.. Se sisältää Mišnan kriittisiä kommentteja ja on kirjoitettu arameaksi.

Talmud
Juutalaisuus
Clunyn liike

Clunyn liike oli 900–1000-luvuilla vaikuttanut katolisen kirkon uudistusliike, joka syntyi Clunyn benediktiiniläisluostarissa Keski-Ranskassa.

Clunyn liikkeen tavoitteet 
 Katolinen kirkko tuli saada vapaaksi maallisesta vallasta. Korkeiden kirkollisten virkojen (piispojen ja arkkipiispan virkojen) myynti (ns. simonia) haluttiin lopettaa.
 Pappien selibaatti tuli saada käytäntöön koko kirkon alueella.
 Paavin asemaa tuli nostaa ja hänestä tuli tehdä riippumaton maallisista hallitsijoista.

Gregorius VII

Clunyn liikkeen tavoitteet pyrki toteuttamaan tarmokkaasti Gregorius VII, joka oli paavina 1073–1085. Gregorius, jonka syntymänimi oli Hildebrand, oli toiminut Clunyn liikkeessä jo ennen paaviksi tuloaan muun muassa Nikolaus II:n tukijana. Hän pyrki osoittamaan paavin riippumattomuuden maallisista hallitsijoista julistamalla kirkollisia virkoja myyneen Saksan keisarin, Henrik IV:n pannaan. Ensin Gregorius VII näytti onnistuvan: Saksan ruhtinaat käyttivät pannaa tekosyynä kapinoidakseen keisaria vastaan, ja Henrik IV joutui lähtemään nöyryyttävälle matkalle Canossaan, Keski-Italiaan, jossa paavi oli turvapaikassaan tukijansa Toscanan kreivitär Matildan linnassa. Gregorius ja Henrik pääsivät lopulta sopuun, mutta Henrik IV petti sopimuksen saatuan Saksan haltuunsa. Lopulta Henrik ajoi Gregoriuksen pakoon Roomasta.

Innocentius III

Parhaiten Clunyn liikkeen tavoitteet paavin aseman noston osalta toteutti Innocentius III, joka oli paavina 1198–1216. Hän sanoi olevansa ”Kristuksen sijainen” maan päällä. Hän oli aikanaan Länsi-Euroopan hallitsija, joka muun muassa nöyryytti Englannin kuningasta Juhana Maatonta. Juhana sai lisänimensä ”Maaton” siitä, että hänen tuli nöyryyttävästi luovuttaa paavi Innocentius III:lle kaikki maansa. Paavi luovutti ne takaisin, mutta vain läänityksinä.

Innocentius III:n jälkeen paavin asema romahti. Yksi tärkeä syy oli ristiretkien epäonnistuminen.

Katso myös
Investituurariita

Katolisen kirkon historia
Keskiaika
The Cranberries

The Cranberries on irlantilainen rock-yhtye. Veljekset Noel ja Mike Hogan (kitaristi ja basisti) perustivat yhtyeen rumpali Fergal Lawlerin kanssa vuonna 1989 nimellä ”The Cranberry Saw Us”. Vuonna 1990 yhtye kuitenkin vaihtoi nimensä nykyiseen muotoonsa. The Cranberries sai jo pian suosiota singlellään Linger. Yhtye ilmoitti vuonna 2004 pitävänsä ainakin väli­aikaisesti taukoa. Yhtyeen laulaja Dolores O’Riordan aloitti soolo­uransa albumilla Are You Listening?, joka ilmestyi 2007. Uusin soolo­albumi No Baggage ilmestyi vuonna 2009.

Yhtye ilmoitti tammikuussa 2009 tekevänsä paluun ja sen yhteydessä ilmoitti kiertävänsä Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa. Vuonna 2011, kymmenen vuoden tauon jälkeen, yhtye ilmoitti julkaisevan uuden albumin nimeltä Roses. Keväällä 2017 The Cranberries julkaisi albumin nimeltä Something Else, joka sisältää akustisia sovituksia yhtyeen suurimmista hiteistä sekä kolme uutta kappaletta.

Dolores O’Riordan kuoli äkillisesti Lontoossa 15. tammikuuta 2018. Loka­kuussa 2018 yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa viimeisen albuminsa In the End julkaisun jälkeen.

Musiikilliset vaikutteet 

The Cranberriesin jäsenten varhaisia vaikuttajia olivat the Smiths, Sinead O'Connor, post-punk -yhtyeet, kuten Siouxsie and the Banshees, the Cure, Depeche Mode, ja Echo & the Bunnymen, ja 1970-luvun punk -yhtyeet, kuten the Clash.

Diskografia 

Studioalbumit

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Cranberries, The
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ana Johnsson

Ana Johnsson (s. 4. lokakuuta 1977, Göteborg) on ruotsalainen laulaja, jonka tunnetuin kappale on hänen läpimurtohittinsä, elokuvan Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 tunnuskappale "We Are". Johnsson aloitti uransa Ruotsin Popstars -kilpailun voittaneessa Excellence-tyttöbändissä, mutta lähti yhtyeestä ensimmäisenä. Hän on saanut Ruotsissa Vuoden tulokas 2004 -palkinnon. Johnssonin toinen hittikappale on "Don't Cry for Pain". Vuonna 2006 hän levytti kappaleen "Fate" suomalaisen Bleak-yhtyeen kanssa Jadesoturi-elokuvaan.

Albumit 
Cuz I Can (2004) (vain Ruotsissa)
The Way I Am (2004)
Little Angel (2006)

Kappaleet

Cuz I Can (2004)

 The Way I Am
 Cuz I Can
 L.A.
 Now It's Gone
 Life
 Crest of the Wave
 Here I Go Again
 Just A Girl
 Anything Goes
 A Song For Everyone
 Tame Me
 What Is A Girl To Do (+ piilotetu raita All The Way)

The Way I Am (2004)

 We Are 
 Don't Cry For Pain 
 The Way I Am 
 I'm Stupid 
 Life 
 6 Feet Under 
 Coz I Can 
 Crest of the Wave 
 L.A. 
 Now It's Gone 
 Here I Go Again

Little Angel (2006)

 Little Angel
 Break Through Time
 Exception
 Catch Me
 What If
 Playing God
 Burn
 Days of Summer
 The Harder We Fall
 Still
 Spit It Out
 Coming Out Strong

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto , 

Ruotsalaiset laulajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurooppatie E75

E75 eli eurooppatie 75 on 5 639 kilometrin pituinen eurooppatie, joka alkaa Vuoreijasta Norjassa ja loppuu Siteíaan Kreetalla Kreikassa. Suomessa valtatie 4 on kokonaisuudessaan osa sitä, lukuun ottamatta lyhyttä osuutta Unioninkadulta Erottajalle Helsingissä.

Reitti
Vuoreija – Vesisaari – Uuniemi – Varangerbotn – Teno – Utsjoki – Inari – Ivalo – Sodankylä – Rovaniemi – Kemi – Oulu – Jyväskylä – Heinola – Lahti – Helsinki – (lautta) – Gdańsk – Gliwice – Krolniewice – Łódź – Piotrków Trybunalski – Katowice – Žilina – Bratislava – Györ – Budapest – Szeged – Subotica - Novi Sad – Belgrad – Niš – Kumanovo – Skopje – Gevgelija – Évzonoi – Thessaloniki – Lárisa – Almyrós – Lamía – Ateena – (lautta) – Chaniá – Iraklion – Ágios Nikólaos – Siteía.

E75 oli Helsingin ja Gdańskin väliltä 1990-luvun jälkeen "poikki" säännöllisen lauttayhteyden puuttumisen vuoksi, kunnes Finnlines aloitti liikennöinnin Helsingistä Gdyniaan kesäkuussa 2009, tosin vuonna 2016 matkustajaliikenne reitillä on jälleen keskeytyksissä. Reitti poikkeaa hieman virallisesta viitoituksesta, sillä Helsingissä lautat lähtivät Vuosaaren satamasta (yhteys E75:lle teiden 50 ja 103 kautta) ja Gdynia sijaitsee noin 15 kilometriä Gdańskista luoteeseen (yhteys Eurooppatie E28:n kautta). Puolaan vievän lautan sijasta on käytettävissä Via Baltica (E67), joka virallisesti alkaa Helsingistä ja risteää E75-tietä Puolan Piotrków Trybunalskissa.

Kuvia

Katso myös
Valtatie 4
Lahdenväylä

Lähteet

75
Kreikan tiet
Norjan tiet
Pohjois-Makedonian liikenne
Puolan liikenne
Serbian liikenne‎
Slovakian liikenne
Suomen valtatiet
Unkarin liikenne
Fibonaccin lukujono

Fibonaccin lukujono määritellään rekursiivisesti seuraavasti:

Toisin sanoen Fibonaccin lukujonon ajatuksena on laskea yhteen kaksi edellistä lukua, ja näin saada seuraavan luvun arvo. Fibonaccin lukujonon ensimmäiset yksitoista lukua järjestyksessä ovat 0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55. Joskus on myös tapana määritellä Fibonaccin lukujonon alkavan ykkösestä eikä nollasta. 

Fibonaccin jono on kiinnostava, koska sen kahden perättäisen luvun suhde lähestyy kultaista leikkausta. Koska Fibonacci-tyyppisesti eteneviä korkoa korolle -summautuvia prosesseja löytyy paljon biologisesta luonnosta, löytyy sieltä myös paljon kultaista leikkausta vastaavia suhteita. Monissa kukissa terälehtien määrä vastaa jotakin Fibonaccin lukujonon lukua, kuten päivänkakkarassa 34.

Analyyttinen muoto
Fibonaccin lukujono voidaan esittää myös analyyttisessä muodossa.  Fibonaccin lukujonon yleisen termin lauseke on
, jossa  on kultainen leikkaus , eli kaavaan sijoitettuna:
.

Tribonaccin luvut
Fibonaccin luvuista väännettyä muotoa, jossa lasketaan kahden sijaan yhteen kolme perättäistä lukua, kutsutaan "Tribonaccin luvuiksi". Sen ensimmäiset luvut ovat 0, 0, 1, 1, 2, 4, 7, 13, 24, 44, 81 ja 149.

Tribonaccin lukuja seuraavat korkeamman asteen lukujonot ovat "tetranacci", "pentanacci", "heksanacci", "heptanacci", "octanacci" ja "enneanacci". Näissä lasketaan neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan tai yhdeksän perättäistä lukua yhteen.

Tetranaccin ensimmäiset luvut ovat 0, 0, 0, 1, 1, 2, 4, 8, 15, 29, 56, 108, 208 ja 401.

3-Fibonaccin lukujonon ensimmäiset luvut ovat 0, 1, 3, 10, 33, 109, 360, 1189, 3927, 12970, 42837, 141481, 467280, 1543321, 5097243, 16835050, 55602393, 183642229 ja 606529080.

Yleinen kaava, josta voidaan selvittää mikä hyvänsä luku, jossa on laskettu yhteen n peräkkäistä lukua on

, missä  ja  ovat polynomin .

Historiaa 

Fibonacci julkaisi lukujonon idean teoksessaan Liber abaci vuonna 1202. Hän esitteli nimellään kulkevien lukujen syntymekanismia kertoen maatilan pihalla kasvatettavien kanien lisääntymistä. Ensin oli kanipari. Se tuli sukukypsäksi ja sai kaksi poikasta. Seuraavassa vaiheessa kanipari sai uudelleen kaksi poikasta ja edelliset vain varttuivat sukukypsiksi. Sitten, kun ensimmäinen pari sai kolmannet poikasensa, saivat ensimmäiset poikaset poikasparin, ja toinen poikue varttui sukukypsäksi. Näin jatkuen kanit lisääntyivät varsin rivakasti.

Katso myös
Zeckendorfin lause

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fibonaccin lukujono OEIS-tietokannassa

Lukujonot
Lukuteoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Walesin prinssi

Walesin prinssi (, ) on ollut Englannin ja myöhemmin koko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan vanhimman pojan eli miespuolisen kruununperillisen virallinen arvonimi vuodesta 1301, jolloin kuningas Edvard I antoi arvonimen pojalleen Edvardille. 
 	
Alkukielinen nimitys Prince of Wales voitaisiin kääntää myös ”Walesin ruhtinaaksi”, sillä englannin sana prince tarkoittaa sekä prinssiä että ruhtinasta, ja Walesia hallitsivat paikalliset ruhtinaat jo ennen kuin Englanti valloitti sen vuonna 1282. Käännös ”Walesin prinssi” on kuitenkin vakiintunut suomen kieleen.

Huomionarvoista on, että Walesin prinsessaksi kutsutaan Walesin prinssin puolisoa, mutta ei naispuolista kruununperillistä.

Arvonimen asettaminen 
Vaikka Walesin prinssin arvo kuuluukin hallitsijan vanhimmalle pojalle, arvonimi ei siirry automaattisesti toisin kuin esimerkiksi Cornwallin herttuan arvo. Esimerkiksi nykyinen kuningas, Charles III, nimitettiin Walesin prinssiksi vasta 1958, kuusi vuotta äitinsä valtaantulon jälkeen. Lisäksi virallinen virkaanasettamisseremonia pidettiin vasta vuonna 1969. Jos Walesin prinssi kuolee ennen hallitsijaa, arvonimi ei myöskään periydy hänen pojalleen, mutta tästä voidaan kuitenkin tehdä Walesin prinssi. Esimerkiksi kun Walesin prinssi Fredrik kuoli ennen isäänsä Yrjö II:ta, hänen pojastaan prinssi Yrjöstä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin Walesin prinssi. Jos Walesin prinssi kuolee lapsettomana ennen hallitsijaa, arvonimi annetaan yleensä hänen vanhimmalle veljelleen.

Arvonimen kantajat 
Seuraavilla henkilöillä on ollut arvonimi Walesin prinssi:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Wales
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset arvonimet
Aakenustunturi

Aakenustunturi on kvartsiittihuippu Ounasselällä läntisessä Kittilässä lähellä Yllästä. Korkein huippu Pallilaki on noin 565 metriä korkea, muita huippuja mm. Moloslaki (530 m) ja Vasalaki. Alue liitettiin Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon joulukuussa 2004. Alueella sijaitsee myös Porokämppä-autiotupa.

Junkers JU 52:n hylky 
Toisen maailmansodan aikana 1. helmikuuta 1944 Luftwaffen Pontsalanjoelta Rovaniemelle matkalla ollut Junkers Ju 52 -kuljetuskone eksyi lumipyryn vuoksi ja törmäsi Moloslaen rinteeseen. Neljä koneessa ollutta saksalaista kuolivat. Suomalaiset räjäyttivät koneen myöhemmin. Lentokoneen osia sekä tarina on nähtävissä tunturin rinteellä. Hylyn löytää seuraamalla maastoon merkittyä Moloslaenkierrosta, jonka opasteet alkavat Totovaaran pysäköintialueelta. Luontopolku hylyn molemmin puolin on melko hidaskulkuista louhikkoa, ja nopein tapa saapua paikalle on kulkea reittiä myötäpäivään. Valtaosa putoamisen jälkeen räjäytetyn Junkersin jäänteistä löytyy koordinaateista .

Katso myös
 Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
 Luettelo Suomen suurimmista prominensseista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aakenustunturi Retkipaikka.fi

Kittilän tunturit
Nikolaus von Amsdorf

Nikolaus von Amsdorf (3. joulukuuta 1483 Torgau – 14. toukokuuta 1565 Eisenach) oli saksalainen teologi ja Martti Lutherin tukija.

Biografia 

Von Amsdorf syntyi Torgaussa ja opiskeli Leipzigissa ja Wittenbergissä. Hän oli yksi ensimmäisistä Wittenbergin yliopistosta valmistuneista. Hänet nimitettiin teologian professoriksi 1511.

Andreas Karlstadtin ohella von Amsdorf oli aluksi yksi jotavista perinteisen skolastisen  teologian kannattaja, mutta Lutherin vaikutuksesta hän hylkäsi tämän näkökannan ja ryhtyi kannattamaan augistinolaista armokäsitystä. Von Amsdorf oli läpi elämänsä yksi Lutherin vankimmista tukijoista. Hän oli Lutherin mukana Leipzigin konferenssissa vuonna 1519 ja Wormsin valtiopäivillä vuonna 1521. Hän myös tiesi Lutherin oleskelusta Wartburgissa. Hän avusti Lutheria uskonpuhdistuksen käynnistämisessä Magdeburgissa vuonna 1524, Goslarissa (1531) ja Einbeckissä (1534). von Amsdorf myös osallistui aktiivisesti Schmalkaldenissa vuonna 1537 käytyyn keskusteluun.

Von Amsdorf kuoli Eisenachisa 1565. Hänet on haudattu Eisenachin Pyhän Yrjön kirkkoon

Merkitys 

Von Amsdorf oli voimakastahtoinen, erittäin sovitteleva ja hänellä oli huomattava merkitys uskonpuhdistuksessa. Hän kirjoitti useita kirjeitä ja muita lyhyitä merkintöjä, joita siälytetään Weimarin kirjastossa. Hänen muistiinpanonsa ovat arvokkaita lähteitä tutkittaessa Lutheria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset luterilaiset teologit
Vuonna 1483 syntyneet
Vuonna 1565 kuolleet
Suomen maa- ja metsätalousministeriö

Maa- ja metsätalousministeriö (MMM, ruots. jord- och skogsbruksministeriet) on yksi Suomen valtioneuvoston alaisuudessa toimivista ministeriöistä. Maa- ja metsätalousministeriö johtaa uusiutuvien luonnonvarojen kestävän käytön politiikkaa. Lainsäädäntötyössä ministeriö toimii osana valtioneuvostoa ja Euroopan unionin päätöksentekoa.

Nykyinen maa- ja metsätalousministeri on keskustan Antti Kurvinen. Maa- ja metsätalousministeriön budjetti vuodelle 2018 oli n. 2 602 000 000 €.

Historia 
Maa- ja metsätalousministeriössä on vuodesta 1968 lähtien ollut vain yksi ministeri. Siihen saakka ministereitä oli ollut kaksi. 1920- ja 1930-luvuilla ministeriö vastasi ns. lex Kallion toimeenpanosta. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina ministeriön vastuulla oli paljon työtä aiheuttanut talvi- ja jatkosodan sekä Lapin sodan vuoksi kotinsa menettäneen väestön ja rintamamiesten asuttaminen. Tätä työtä johti vuoteen 1959 saakka toiminut Maatalousministeriön asutusasiainosasto (ASO), jonka päällikkönä oli varatuomari ja lakitieteen lisensiaatti Veikko Vennamo.

Hallinnonala 
Ministeriön hallinnonala kattaa seuraavat osa-alueet:
 maaseudun kehittäminen
 maatalouden kehittäminen
 elintarvikkeiden turvallisuuden ja laadun valvonta
 kalatalouden kehittäminen
 riistatalouden kehittäminen
 porotalouden kehittäminen
 vesitalouden kehittäminen 
 metsätalouden kehittäminen
 maanmittauksen kehittäminen ja paikkatietojen yhteiskäyttö. 

Yleistavoitteena on siis uusiutuvien luonnonvarojen kestävä ja monipuolinen käyttö sekä maaseudun elinvoimaisuus.

Henkilöstö 
Maa-ja metsätalousministeriössä on kolme osastoa: ruokaosasto, luonnonvaraosasto sekä hallinto- ja suunnitteluosasto. 

Henkilökuntaa ministeriössä on noin 250 ja koko hallinnonalalla 5 100. Ministeriön budjetin suuruus on noin 2,8 miljardia euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maa- ja metsätalousministeriön kotisivut
 Ministeriön avainhenkilöt 

Maa- ja metsätalousministeriö
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö

Suomen sosiaali- ja terveysministeriö (, lyhenne STM) on sosiaali- ja terveyspolitiikan suunnittelusta, ohjauksesta ja toimeenpanosta vastaava ministeriö. Osana valtioneuvostoa ministeriö toteuttaa hallitusohjelmaa, valmistelee oman toimialansa lainsäädännön ja keskeiset uudistukset, ohjaa niiden toteuttamista ja huolehtii valtioneuvoston esikuntatehtävistä.

Sosiaali- ja terveysministeriössä työskentelee noin 390 henkilöä.

Ministeriön vastuualueet ja tavoitteet
Ministeriön vastuualueisiin kuuluvat:
 terveyden ja hyvinvoinnin edistäminen
 sosiaali- ja terveyspalvelut
 sosiaalivakuutus (eläke-, sairaus-, ja työkyvyttömyysvakuutus)
 yksityisvakuutus
 työsuojelu
 tasa-arvo

Sosiaali- ja terveysministeriön toiminnan tavoitteena on taata kaikille suomalaisille samanlaiset mahdollisuudet terveelliseen ja turvalliseen elämään. Vuonna 2011 ministeriö julkaisi sosiaali- ja terveyspolitiikan strategian Sosiaalisesti kestävä Suomi 2020, jossa määritellään tavoitteen saavuttamisen kannalta tärkeimmät linjaukset.

Hallinnollinen jako

Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot
Sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla työskentelee yli 3 400 henkilöä ja toimii useita itsenäisiä laitoksia ja virastoja, jotka toteuttavat ministeriön yhteiskunnallisia tavoitteita ja osallistuvat hallitusohjelman hankkeisiin. Osa laitoksista ja virastoista tuottaa tutkimustietoa lainsäädännön valmisteluun sekä sosiaali- ja terveyspolitiikan linjausten ja päätöksenteon pohjaksi. Osa virastoista toimii lupa- ja valvontaviranomaisina. Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus toimii itsenäisenä yksikkönä ministeriön sisällä.

Ministeriön nelivuotisen tulossopimuksen piirissä ovat aluehallintovirastot (sosiaali- ja terveystoimen tehtävät ja työsuojelu), Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira, Säteilyturvakeskus (STUK), Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), Työterveyslaitos (TTL), Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta (SAMU) . Lisäksi ministeriö valvoo Työeläkeasioiden muutoksenhakulautakuntaa, Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaa ja Liikennevahinkolautakuntaa.

Muita ministeriön hallinnonalan toimijoita ovat Alko, Eläketurvakeskus, Kansaneläkelaitos, Työsuojelurahasto, Työllisyysrahasto, Finanssivalvonta ja FinnHEMS. Lisäksi hallinnonalalla toimii useita neuvottelu- ja lautakuntia.

Aiemmin ministeriön yhteydessä toimivat myös tasa-arvovaltuutettu ja lapsiasiavaltuutettu, mutta ne siirtyivät vuoden 2015 alussa oikeusministeriön hallinnonalalle.

Kansliapäälliköt
 Heikki S. von Hertzen 1990–1994
 Markku Lehto 1995–2006
 Kari Välimäki 2007–2012
 Päivi Sillanaukee 2012–2019
 Kirsi Varhila 2019–2022
 Veli-Mikko Niemi 15.8.2022–

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sosiaali- ja terveysministeriö

Sosiaali- ja terveysministeriö
Työterveyslaitos

Työterveyslaitos (lyhenne TTL, ) on itsenäinen julkisoikeudellinen yhteisö ja toimii Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla. Työterveyslaitos on työhyvinvoinnin asiantuntija, joka tutkii, palvelee ja kouluttaa. Työterveyslaitoksen toiminta perustuu monitieteiselle tutkimus- ja kehittämistyölle. Tutkimustulokset siirretään työpaikkojen käyttöön asiantuntijapalveluiden, koulutuksen ja viestinnän avulla. Laitoksen tavoite on, että työ edistää terveyttä ja toimintakykyä eikä vaaranna niitä. Budjetista n. 55 prosenttia tulee valtion budjetista ja 45 prosenttia hankitaan itse esimerkiksi EU-tutkimusrahoituksen ja asiantuntijapalveluiden myynnin avulla.

Toiminta
Työterveyslaitos toimii viidellä paikkakunnalla Helsingissä, Kuopiossa, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Päätoimipiste on Helsingissä. Henkilöstöä on noin 500. Laitos on perustettu vuonna 1945. Työterveyslaitos on Maailman terveysjärjestön (WHO:n) ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) asiantuntijalaitos työterveyden alalla.

Työterveyslaitos julkaisee jatkuvasti päivittyvää Työpiste-verkkolehteä.

Historia
Työterveyslaitoksen perustamista edelsi 4.4.1945 Lääkintöhallituksen aloitteesta perustettu Helsingin yleisen sairaalan ammattitautien osasto, joka erikoistui ammattitautien tutkimukseen ja hoitoon. Alan tutkimuksen rahoittamiseksi perustettiin Ammattilääketieteen säätiö – Stiftelsen för yrkesmedicin -niminen säätiö, jonka säännöt vahvistettiin 26.6.1945. Tämä yksityinen säätiö perusti Työterveyslaitoksen, jonka toiminta käynnistyi 1.1.1950 valtion taloudellisesti tukemana ja avustamana. Laitos kansallistettiin valtion ja säätiön välisellä sopimuksella ja muutettiin sosiaali- ja terveysministeriön alaiseksi itsenäiseksi julkisoikeudelliseksi yhteisöksi 1.7.1978 alkaen.

Työterveyslaitoksen johtajina ovat toimineet Leo Noro (1950–1970) sekä Martti J. Karvonen (1970–1974) ja pääjohtajina Jorma Rantanen (1974–2003), Harri Vainio (2003–2015) ja Antti Koivula (2015–2022).

Katso myös 
 Nanoturvallisuuskeskus

Lähteet

Aiheesta muualla
 Työterveyslaitoksen verkkosivut
 Työterveyslaitoksen Työpiste-verkkolehti
 Työterveyslaitoksen YouTube-kanava

Sosiaali- ja terveysministeriö
Työterveys
Suomen tutkimuslaitokset
Terveydenhoito Suomessa