joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kääpiöpallokala

Kääpiöpallokala (Carinotetraodon travancoricus)  on pienikokoinen makean veden pallokalalaji. Sitä on aiemmin kutsuttu suomeksi myös sinipallokalaksi.

Koko ja ulkonäkö    
Kääpiöpallokala jää alle kaksi ja puoli senttiä pitkäksi; se on pallokalalajeista pienikokoisin. Lajin pohjaväri on kellertävä, ja kylkiä ja selkää kuvioivat tummanvihreät läikät. Aikuisella koiraalla on silmien ympärillä juovia, ikään kuin huoliryppyjä. Koiraan vatsassa kulkee tumma viiva leuasta pyrstöön. Stressaantuneilla tai nuorilla yksilöillä näiden värituntomerkkien erottaminen on tavallistakin vaikeampaa.

Alkuperä   
Kääpiöpallokala on endeeminen laji Intiassa Pamba-joessa Keralan osavaltiossa. Toisin kuin useimmat pallokalalajit, se ei elä meri- eikä murtovedessä.

Käyttäytyminen  
Kääpiöpallokalakoiraat voivat olla aggressiivisia toisilleen, varsinkin kutuaikana. Niinpä niitä pidetään tyypillisesti haaremeina, joissa on yhden koiraan lisäksi kaksi tai kolme naarasta. Kääpiöpallokaloja ei suositella huntueväisten kalojen seuraan, sillä varsinkin nälissään ne nyppivät muiden kalojen eviä. Kääpiöpallokala on akvaarioharrastajien suosiossa, koska se syö kiusallisia pieniä kotiloita. Kääpiöpallokala ei tarvitse erikoisruokavaliota, sillä sen hampaat eivät kasva samalla tavalla kuin muilla pallokaloilla.

Vesiolot ja ravinto  
Kääpiöpallokala elää luonnossa jokivedessä. Akvaariossa se tarvitsee suolatonta, melko pehmeää vettä, jonka pH on 6,5–7,5 ja lämpötila 24–28 °C. Pienen kokonsa vuoksi kääpiöpallokalahaaremi sopii jo 40-litraiseen akvaarioon. Isompaan akvaarioon voi jo laittaa useampia uroksia.

Kääpiöpallokala syö pienikokoisia eläviä tai pakastettuja eläimiä. Moni yksilö ei huoli akvaariokalojen hiutaleruokaa lainkaan, eikä hiutaleruoka muutoinkaan riitä pallokalojen ainoaksi ravinnoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viherkala  (akvaarioliikkeen sivu)
Pallokalat (harrastajan sivu)
Dwarf Puffer / Pygmy Puffer Tropical Tank 
Dwarf Puffers kääpiöpallokalaharrastajien sivusto ja foorumi 

Pallokalat
Uhanalaiset kalat
Punapyrstöpallokala

Punapyrstöpallokala (Carinotetraodon irrubesco) on pienikokoinen makean veden pallokalalaji.

Koko ja ulkonäkö 
Punapyrstöpallokala jää alle neljä ja puoli senttiä pitkäksi. Sen vartalo on väriltään samean ruskean-siniharmaa, mutta pyrstö ja silmät ovat tomaatinpunaiset. Koiras on tasaisemman värinen kuin naaras. Harjapallokala (Carinotetraodon lorteti) ja muut punasilmäiset pallokalalajit ovat varsin saman näköisiä.

Alkuperä 
Punapyrstöpallokaloja on tavattu luonnossa Sumatralla ja Länsi-Kalimantanin provinssissa Indonesiassa.

Käyttäytyminen 
Punapyrstöpallokalat ovat yleensä ujoja ja rauhallisia kaloja, joita on pidetty seura-akvaarioissa nopealiikkeisten lajien kuten tetrojen kanssa. Silti jotkut yksilöt voivat näykkiä muiden kalojen eviä. Aggressiivisuus on yleisintä uudessa ympäristössä kahden ensimmäisen viikon aikana.

Ravinto 
Punapyrstöpallokala syö elävää ja pakastettua lihapitoista ruokaa, esimerkiksi surviaisentoukkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puffer Forum

Pallokalat
Democrazia è Libertà – La Margherita

Democrazia è Liberta – La Margherita () oli italialainen keskusta-vasemmistolainen puolue, joka toimi vuosina 2002–2007. Koko sen olemassaolon ajan puolueen puheenjohtaja oli Francesco Rutelli. 14. lokakuuta 2007 puolue yhdistyi tuolloin perustettuun Demokraattiseen puolueeseen.

Italialaiset puolueet
Francesco Rutelli

Francesco Rutelli (s. 14. kesäkuuta 1954 Roomassa) on italialainen poliitikko, joka oli Romano Prodin toisen hallituksen kulttuuri- ja turismiministeri 2006-2008. Hän oli Rooman pormestarina 1993-2001. Vuoden 2001 vaaleissa Rutelli oli Oliivipuukoalition pääministeriehdokas. Francesco Rutelli oli Europarlamentin jäsen 1999-2004. 2009 hän erosi Demokraattisesta puolueesta ja perusti Alleanza per l'Italia -puolueen.

Aiheesta muualla 
 web site

Lähteet 

Italialaiset europarlamentaarikot
Rooman pormestarit
Italian ministerit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Koura (Nurmo)

Koura on kylä Seinäjoen itäosassa, Etelä-Pohjanmaalla. Ennen Nurmon, Seinäjoen ja Ylistaron kuntaliitosta Koura kuului vuoteen 2009 asti Nurmon kuntaan. Kylä sijaitsee valtatie 18:n varrella. Kourassa on muun muassa E. S. Lahtinen Oy:n (Esla) potkukelkkatehdas. Kylän palveluja ovat ryhmäperhepäivähoitopaikka ja alakoulu.

Kouran urheilutoiminnasta vastaa Kouran Louhi, joka järjestää vuosittaisia yleisurheilukilpailuja.

Alueen nimeksi oli tarkoitus antaa alun perin Kuoras, mutta virkamiesten tekemän virheen vuoksi nimeksi tuli Koura. Kuoras annettiin myöhemmin suurtilastoalueen nimeksi, johon kuuluu Kouran lisäksi tilastoalueet Viitalankylä ja Ylijoki.

Historia 
Vaikka Nurmossa ei tiettävästi ole ollut rautakautista asutusta, on Kourasta löydetty rautakautinen hautaröykkiö.
Kouran saha aloitti toimintansa vuonna 1913 ja laajimmillaan sen toiminta oli 1920-luvulla, jolloin siellä valmistettiin lautojen ja lankkujen lisäksi puuhiiltä, tervaa, tärpättiä ja pikiöljyä. Sahatavaraa kuljetettiin rautateitse sekä Pohjanlahden satamiin että etelään.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Koura Seura ry:n kotisivut 

Kuoras
Nurmon kylät
Etelä-Pohjanmaan maakunnan entiset taajamat
Pahr

Pahr [pa:r], Paar, Parr, pohjoisitalialainen arkkitehtiperhe, joka 1500-luvulla toimi Saksassa ja Ruotsissa. Juhana III kutsui 1572 veljekset Johan Baptista Pahrin (k. vuoden 1586 jälkeen), Franciscus Pahrin (k. 1580) ja Dominicus Pahrin (k. 1602) Ruotsiin, missä heillä sekä heidän kuvanveistäjäveljellään Kristoffer Pahrilla oli ruots. renessanssiarkkitehtuurin luomisessa huomattava osuus (mm. Kalmarin linna ja Borgholmin linna)

Katso myös

Uppsalan linna

Italialaiset arkkitehdit
Renato Pasini

Renato Pasini (s. 31. heinäkuuta 1977 Gazzaniga, Italia) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, parisprintin maailmanmestari.

Pasini hiihti ensimmäisen maailmancup-kisansa vuoden 2000 maaliskuussa ja debytoi aikuisten arvokisoissa Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003.

Pasini sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa vapaan tyylin sprintin 22:nneksi ja Oberstdorfissa 2005 perinteisen sprintin 30:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli vapaan tyylin sprintissä kahdeksastoista.

Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Pasini saavutti Cristian Zorzin kanssa kultaa sprinttiviestistä (2 x 3 x 1,4 km). He kukistivat niukasti kirikamppailussa Venäjän parin, joka sai saman ajan – pronssipari Tšekki hävisi 0,7 sekuntia.

Maailmancupissa Pasini on voittanut kaksi kilpailua: Rybinskin vapaan hiihtotavan sprinttikilpailut 21. tammikuuta 2007 ja 31. tammikuuta 2009. Lisäksi hän on ollut kolmas vapaan hiihtotavan sprintissä Davosissa joulukuussa 2008. Parisprintissä hän on ollut Italian joukkueessa toinen Vancouverissa 2009 sekä kolmas Asiagossa 2003 ja Bernissä 2004. Hän sijoittui toiseksi sprintin maailmancupissa kaudella 2008–2009.

Lähteet 
 Renato Pasini FIS:n tietokannassa

Italialaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Civic Arena

Civic Arena oli Pittsburghissa Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva urheiluareena. Se avattiin 19. syyskuuta 1961.  Areenassa oli 16958 paikkaa hallin ollessaan mukautettu jääkiekko-ottelua varten. Paikoista 1696 oli klubipaikkoja. Yhdysvalloissa areenasta käytettiin nimitystä ”The Igloo” (suomeksi ”Iglu”).

Kaudesta 2010–2011 alkaen Penguins on pelannut kotipelinsä Consol Energy Centerissä.

Pittsburghin rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain urheiluhallit
Yhdysvaltain jäähallit
Pittsburgh Penguins
Borgholmin linna

Borgholmin linna on Borgholmissa Ruotsissa sijaitseva linnanraunio. Linnan rakentaminen aloitettiin 1200-luvun jälkipuoliskolla, jolloin paikalle tehtiin pyöreä linnoitettu torni. Ensimmäisen kerran linna mainitaan vuonna 1281, kun kuningas Maunu Ladonlukko vietti siellä joulua. Se on ollut sekä ruotsalaisten, tanskalaisten että saksalaisten hallinnassa.

Torni oli paikallaan 1650-luvulle asti, jolloin se purettiin ja tilalle rakennettiin kalkkikivestä kehämuuri. Linnaa laajennettiin useita kertoja 1500–1600-luvuilla. Juhana III:n aikana linna alkoi saada nykyistä muotoaan. Keskiaikaisen linnan tilalle haluttiin sotilaallisesti uudenaikaisempi linna, jonka piti olla hyvä ympäristö myös linnanherralle. Tuloksena oli suuri renessanssilinna. Suunnitelmat teki arkkitehti Dominicus Pahr ja rakennustöitä tehtiin vuosina 1572–1592. Linna tuhoutui Kalmarin sodassa 1611–1613. Kaarle X Kustaan aikana ja 1600-luvun puolessavälissä Nicodemus Tessin vanhempi teki uudet barokkityyliset suunnitelmat.  Kaarle X Kustaa on ainoa Ruotsin kuninkaista, joka on asunut linnassa pidemmän yhtenäisen ajan.

Vuonna 1803 linnan pohjoisosassa aloitti vaatetehdas ja värjäämö. Borgholmin linna tuhoutui tulipalossa 1806. Vaatetehtaan rakennuksesta lähteneen tulipalon seurauksena rakennuksesta on nykyään jäljellä vain rauniot. Linnassa on tehty 1900-luvulla useampaan otteeseen arkeologisia kaivauksia.

Linna on Öölannin suosituin turistikohde ja siellä järjestetään kesäisin näyttelyitä ja konsertteja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Borgholmin linnan virallinen sivu
 Slottsguiden 

Vaasalinnat
Borgholmin kunta
Kalmarin läänin linnat
Öölannin historia
Projekti RST 22 -luokan jokitankkialukset

Projekti RST 22 Novaja Armada -luokan jokitankkialukset ovat Venäjän öljynkuljetuksia varten rakennettuja aluksia. Ne ovat osa RS "Eko Projekt" (РС «ЭКО Проект») -luokkaan kuuluvia aluksia, joiden ympäristöystävällisyyteen on kiinnitetty erityistä huomiota.

Aiheesta muualla
 PROJECT RST22

Jokitankkialukset
Projekti 1577 -luokan jokitankkialukset

Projekti 1577 -luokan jokitankkialukset ovat neuvostoliittolaisia Volgoneft-luokan jokitankkialuksia, jotka suunniteltiin kuljettamaan nestetuotteita Neuvostoliiton jokia pitkin ja myös merten rannikoilla. 1577-luokka on 550A-luokan seuraajaluokka.

Edelleen Venäjän jokilaivarekisterissä olevat alukset 

 Volgoneft-220
 Volgoneft-221
 Volgoneft-225
 Volgoneft-244
 Volgoneft-246
 Volgoneft-252
 Volgoneft-256
 Volgoneft-263
 Volgoneft-268
 Volgoneft-301

Katso myös 
 Volgoneft-248

Aiheesta muualla 
 http://meb.com.ua/oil/1557.html 
 Projekti 1577-luokan piirustus

Volgoneft-luokan jokitankkialukset
Life (luontaistuotemyymälä)

Life on pohjoismaalainen luontaistuotemyymäläketju. Se perustettiin Norjassa vuonna 2005 ja se toimii yleensä kauppakeskuksien yhteydessä. Ketju osti vuonna 2007 kaksi suomalaista alan ketjua, Ikivireät ja Sinunkaupat. Life Finland Oy on Life Europe AB:n tytäryhtiö, joka toimii vajaan 100 Life-myymälän voimin Suomessa. Life-ketjulla on lähes 450 myymälää Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. 

Suurin osa Suomen Life-myymälöistä toimii franchising-pohjalla.

Lähteet 

Kauppaketjut
Demo Finland

Puolueiden kansainvälinen demokratiayhteistyö (lyh. Demo, Demo Finland) on eduskuntapuolueiden yhteistyöjärjestö, joka tukee monipuoluedemokratiaa uusissa ja kehittyvissä demokratioissa. 

Demon tavoitteena on edistää moniarvoista demokratiakehitystä tukemalla kumppanimaiden puolueiden toimintaedellytyksiä ja puoluerajat ylittävää yhteistyötä. Työn toimintamuotoina ovat jäsenpuolueiden yhteiset koulutus- ja vuoropuheluhankkeet. 

Demon hallituksen puheenjohtaja (2016-2017) on Eva Biaudet (RKP)  ja toiminnanjohtaja (vs) Anu Juvonen.

Demon jäseniä ovat Suomen Keskusta, Kansallinen Kokoomus, Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, Vasemmistoliitto, Sininen Tulevaisuus, Vihreä liitto, Ruotsalainen kansanpuolue, Suomen Kristillisdemokraatit ja Perussuomalaiset.

Aiheesta muualla 
 Demo Finland kotisivut

Suomalaiset poliittiset järjestöt
Suomalaiset kehitysyhteistyöjärjestöt
Inga Voronina

Inga Grigorjevna Voronina  (, o.s. Artamonova, , 29. elokuuta 1936 Moskova – 4. tammikuuta 1966 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen pikaluistelija.

Voronina voitti urallaan useita mitaleja yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa; kultaa vuosina 1957, 1958, 1962 ja 1965. Hopeaa hän saavutti vuosina 1963 ja 1964. Maansa yleisluistelukisoista hän saavutti yhdeksän mitalia: viisi kultaa ja neljä hopeaa.

Lähteet
Inga Voronina SkateResults.com -tietokannassa 

Neuvostoliittolaiset pikaluistelijat
Venäläiset pikaluistelijat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Sansa (laulaja)

Sannaliisa Ilkka, taiteilijanimeltään Sansa (s. 1980), on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen ensialbuminsa Vagabond Girl ilmestyi vuonna 2005 Warner Music Finlandin kautta.

Seinäjoelta kotoisin oleva Sansa on opiskellut laulua Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Pääosin Sansa on tehnyt lauluja englanniksi mutta hän on jonkin verran tehnyt myös suomeksi, esimerkiksi Sansa osallistui Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailuun kappaleella Kaipuun syleilyyn jonka Sansa teki yhdessä Terhi Pippurin kanssa.
Lisäksi hän on tehnyt lauluja muutamille artisteille kuten Essi Wuorelalle.

Sansa osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun vuonna 2020 omalla kappaleellaan (yhdessä DJ Yotton ja Anton Soninin kanssa) "Lover View".

Diskografia
Sansan diskografia:

Albumit 
 Vagabond Girl, (2005) Warner
 Sansa, (2009) Texicalli
 Savior, (2011) Texicalli
 Lost in the Moment, (2018) Playground Music Oy

Mukana levyillä 
 Tilkkutäkki, (2005) Warner
 Dj Garbo & Frankly Irrational: EP, (2005) Softone Music
 Tilkkutäkki 2, (2006) Warner
 Cape Nape & The Foundation: Karma Collection, (2007) CapeMount Records
 Sisko tahtoisin jäädä-soundtrack, (2010) SonyBMG
 The Irrationals: Hold Your Horses, (2011) Konkurssi Records
 Paradise Oscar: Sunday Songs (2011) Warner
 Daco Junior: Heartbeat solo (2013) Universal

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sansan kotisivut

Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Raumanmeren juhannus

Raumanmeren juhannus (RMJ) on suuri tanssimusiikin festivaali, joka järjestetään merenrannalla Otanlahdessa Raumalla. Nykymuotoinen Raumanmeren juhannus on painottunut elektroniseen tanssimusiikkiin. Festivaali kesti vuonna 2017 kolme päivää. Vuoden 2016 pääesiintyjänä oli David Guetta.

Alkuvuosinaan festivaaleilla esiintyivät suomalaisen rockmusiikin sen hetken tunnetuimmat artistit ja tapahtumapaikkana oli Otanlahti. Myöhemmin festivaali järjestettiin Porin Kirjurinluodossa ja pienimuotoisempana Rauman Unajassa.

Historia

Festivaalin perusti raumalainen Riku Räsänen vuonna 1999, minkä jälkeen tapahtuma järjestettiin vuosittain. Suurimmillaan kolmen päivän yhteenlaskettu kävijämäärä nousi vuonna 2003 noin 90 000:een ja vuonna 2005 ennätuslukemiin 99 000 kävijällään. Radiokanava YleX ja sen edeltäjä Radiomafia taltioivat tapahtuman konsertteja vuosina 2002–2004. Tapahtumaa on markkinoitu "Suomen parhaimmiksi bileiksi".

Festivaalien omistaja vaihtui 2007. Uudeksi omistajaksi tuli SK Ravintolat Oy:n tytäryhtiö, SK Festivals Oy. Tuolloin juhlilla vieraili näyttelijä Pamela Anderson. Samana vuonna festivaaleilla kuoli kolme ihmistä. Festivaali siirtyi Rauman Otanlahdesta Poriin 2008 ja nimi vaihtui pelkäksi RMJ:ksi. Porissa festivaalien tapahtumapaikkana oli Kirjurinluoto ja siellä sijaitseva Pori Delta Arena. 

Jo seuraavana vuonna SK Entertainment Group luopui pääomistajuudestaan ja vetovastuu tapahtumasta siirrettiin toiselle yritykselle, jonka johtajaksi tuli RMJ:n perustaja Riku Räsänen ja hänen lisäkseen omistajina toimivat Jyrki Kangas, SK Entertainment Group, Local Crew sekä Toni Järvinen. Samalla tapahtuman nimi muutettiin RMJ Party Campiksi. Vuonna 2010 tapahtuma järjestettiin pienimuotoisempana jälleen Raumalla nimellä RMJ Unajassa ja vuoden 2011 festivaalien jäädessä toistaiseksi viimeiseksi.

Nykymuotoinen Raumanmeren juhannus

Vuonna 2016 juhannuksena RMJ järjestettiin taas vuosien tauon jälkeen Otanlahdella. Elektroniseen tanssimusiikkiin (EDM) keskittyvällä festivaalilla nähtiin myös maailmanluokan tähtiä, muun muassa nykyisen elektromusiikin kärkinimet David Guetta, Jason Derulo ja Nero.

Ensimmäisenä vuotenaan uudistuneella juhannusfestivaalilla oli kävijätavoitteenaan kahden päivän osalta 30 000 festivaalikävijää. Vuonna 2017 juhannusjuhlat kasvoi kolmipäiväiseksi ja lippuja myytiin 50 000. Esiintyjälistalla olivat muun muassa Pendulum, David Hasselhoff  Shaggy ja The Rasmus.

Vuosina 2020 ja 2021 ei RMJ:tä järjestetty koronaviruspandemian vuoksi.

Tapahtuman ohjelmajärjestäjänä toimii nykyisin Nelonen Media Live. Festivaalin perustajan Riku Räsäsen yritys Suomen Elämyspalvelu Oy on vastannut juhlien alue- ja majoitusjärjestelyistä.

Katso myös 

 Luettelo RMJ:n esiintyjistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RMJ:n kotisivut

Elektronisen musiikin tapahtumat Suomessa
Rockfestivaalit Suomessa
Juhannustapahtumat
Rauman tapahtumat
Heide-Park

Heide-Park on huvipuisto Soltaussa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Se avattiin elokuussa 1978. Puiston pinta-ala on noin 85 hehtaaria ja siellä on 40 huvipuistolaitetta. Puistoa ylläpitää brittiläinen Merlin Entertainments.

Vuoristoradat 

Lähde:

Vesilaitteet

Muita

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Heide-Park 

Saksan huvipuistot
Ala-Saksi
Valois’n Isabella

Valois’n Isabella (9. marraskuuta 1389 – 13. syyskuuta 1409) oli Ranskan prinsessa, kuningas Kaarle VI:n ja Baijerin Isabellan tytär. Hän oli Rikhard II:n puolisona  Englannin kuningatar 1396–1400.

Isabella syntyi Pariisissa. Hänen nuoremmat sisaruksensa olivat John (Dauphin), Katariina ja Kaarle. Katariina meni myöhemmin naimisiin kuningas Henrik V:n kanssa.

31. lokakuuta 1396 kuusivuotias Isabella naitettiin Englannin Rikhard II:lle rauhan säilyttämiseksi. Liiton poliittisuudesta huolimatta Rikhardin ja lapsi-Isabellan suhde oli molemminpuolisesti kunnioittava. Isabella muutti Wallingfordin linnaan protestiksi, kun Rikhard lähti sotaretkelle Irlantiin. Paluumatkalla Englantiin Rikhard vangittiin ja murhattiin, ja Isabella määrättiin uuden kuninkaan Henrik IV:n tahdosta muuttamaan pois Windsorista ja asettumaan Salisburyn piispan palatsiin. 

Henrik IV päätti, että Isabellan pitäisi naida hänen poikansa Henrik, mutta Isabella kieltäytyi kaikesta kanssakäymisestä prinssin kanssa. Tietäen aviomiehensä kuolleen hän aloitti suruajan välittämättä Henrik V:n käskystä ja aikanaan Henrik päästi Isabellan palaamaan Ranskaan.

29. kesäkuuta 1406 Isabella nai serkkunsa Charlesin, Orléansin herttuan. Hän kuoli vuonna 1409 synnytykseen yhdeksäntoista vuoden ikäisenä jättäen maailmaan tyttärensä, Valois’n Jeannen. Jeanne nai Alençonin herttua Jean II:n vuonna 1424, mutta avioliitto päättyi lapsettomana Jeannen kuolemaan.

Aiheesta muualla 
 Isabella of Valois English Monarchs 

Englannin kuninkaalliset
Ranskan kuninkaalliset
Vuonna 1389 syntyneet
Vuonna 1409 kuolleet
Otavan kirjasto

Otavan kirjasto on kustannusyhtiö Otavan vuonna 1982 perustama kirjasarja, joka tunnetaan käännösromaaneistaan. Sarjassa on ilmestynyt lähes 300 teosta.

Sarjan kirjailijoista Nobelin kirjallisuuspalkinnon ovat vuodesta 1999 lähtien saaneet Günter Grass (1999), Gao Xingjian (2000), V. S. Naipaul (2001), Imre Kertész (2002), J. M. Coetzee (2003), Elfriede Jelinek (2004), Doris Lessing (2007), J. M. G. Le Clézio (2008), Herta Müller (2009) ja Mario Vargas Llosa (2010).

Lähteet 

Romaanisarjat
Konrad Meyer-Hetling

Konrad Meyer-Hetling (15. toukokuuta 1901 Salzderhelden, Saksan keisarikunta – 25. huhtikuuta 1973  Salzderhelden, Länsi-Saksa) oli saksalainen maatalouskysymyksiin erikoistunut professori, joka osallistui idän yleissuunnitelman laatimiseen. Hän laati Heinrich Himmlerin pyynnöstä idän yleissuunnitelmaan liittyvän Idän jälleenrakennussuunnitelman, joka esitettiin Adolf Hitlerille 28. toukokuuta 1942, minkä vuoksi Meyer-Hetling joutui vastaajaksi RuSHA-oikeudenkäyntiin Yhdysvalloissa, jossa käsiteltiin ihmisoikeusrikoksia. Meyer-Hetling vapautettiin jo kärsimänsä tutkintovankeuden perusteella.

Idän yleissuunnitelma
Saksalaiset tieteilijät
Maataloustieteilijät
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Marcia McBroom

Marcia McBroom (s. 6. elokuuta 1947) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa elokuvassa Beyond the Valley of the Dolls (1970).

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Reserpiini

Reserpiini (C33H40N2O9) on indolipohjainen alkaloidi ja antipsykoottinen ja antihypertensiivinen lääke. Aineen käytöstä psykoosien hoitamisessa on luovuttu, koska muilla lääkeaineilla on saavutettu parempia tuloksia ja vähäisempiä sivuvaikutuksia kliinisessä käytössä. Reserpiini eristettiin intiankäärmepuun (Rauwolfia serpentina) juuresta 1950-luvun puolivälissä. Ensimmäisenä aineen kokonaissynteesin suoritti Robert Burns Woodward vuonna 1956.

Suomessa tämä lääkeaine oli käytössä, sekä useilla eri kauppanimillä, vuodesta 1960 vielä 1970-luvun keskivaiheillekin varsin yleisesti. Eräs tunnetuimmista reserpiinivalmisteista on todennäköisesti ollut Serpasil jota valmisti Ciba-lääkeyhtiö (sittemmin Ciba-Geigy, nyk. Novartis).

Vaikutusmekanismi 
Reserpiini estää VMAT-kuljettajaproteiinin toiminnan, ja monoamiinioksidaasi ja katekoli-O-metyylitransferaasi aiheuttavat noradrenaliinin ja adrenaliinin sekä vähemmissä määrin dopamiinin ja serotoniinin ennenaikaisen hajoamisen. Suojattomat välittäjäaineet muuntuvat muotoon, jossa ne eivät saavuta synapsia. Verenpainetta alentava vaikutus perustuu reserpiinin kykyyn vaikuttaa katekoliamiineihin.

Sivuvaikutukset 
Sivuvaikutuksina saattoi ilmetä nuhan tapaisia oireita sekä ripulia ja ekstrapyramidaalioireita eli parkinsonismin kaltaisia oireita. Mahdolliset gastro-intestinaaliset vaivat, kuten akuutti vatsahaava, saattoivat voimistua lääkityksestä. Reserpiini saattoi aiheuttaa mahan ärsytystä ja vatsahappojen lisääntymistä. Reserpiini aiheutti tunnetusti myös käyttäjälleen masennusta, mikä oli omiaan vähentämään sen suosiota. Sitä on käytetty myöhemminkin muun muassa neurofarmakologian tutkimuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Human Metabolome Database (HMDB): Reserpine 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Reserpine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Reserpine 
ChemBlink: Reserpine 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Reserpine 

Alkaloidit
Antipsykootit
Indolit
Verenpainelääkkeet
Puolidemokratia

Puolidemokratia tarkoittaa yhteiskuntamuotoa, joka on demokratian ja diktatuurin välimuoto. Monesti vahva johtaja ohjaa suoraan ja peitetysti demokraattiselta näyttävää hallintosysteemiä.
Yleensä puolidemokraattisessa maassa järjestetään vaalit, mutta äänestäjien valinnanvapautta ohjataan monin tavoin, ja opposition toimintaa rajoitetaan. Näin ollen puolidemokratian vaalit ovat vapaat, mutta eivät reilut. Tämä voi näkyä vaikkapa siinä, että yhtä ehdokasta mainostetaan muita enemmän valtiota lähellä olevissa valtakunnallisissa
tiedotusvälineissä. Puolidemokratia ei sinänsä ota kantaa ihmisoikeuksiin: puolidemokraattisessa maassa saattavat ihmisoikeudet toteutua hyvin, keskinkertaisen huonosti tai hyvinkin heikosti. Yleensä puolidemokratiassa on laaja korruptio.

Käytännössä puolidemokratia merkitsee pienen sisäpiirin valtaa. Silti puolidemokraattisessa maassa kansan mielipide pyritään ainakin jossain määrin ottamaan huomioon, mutta sitä pyritään myös muokkamaan halutuksi. Monesti puolidemokratia syntyy diktatuurin raunioille. Puolidemokratioina on pidetty muun muassa Alberto Fujimorin Perua 1990-luvulla, Meksikoa vuosina 1988-1989, Slobodan Miloševićin Serbiaa ja Vladimir Putinin Venäjää, joissa puolidemokratia oli ja on määritelty 
ohjatuksi tai suvereeniksi demokratiaksi Vladislav Surkovin ideoimana.

Esimerkiksi Fujimorin Perussa hallinnon autoritaarisuutta edisti hallitusta vastaan taisteleva sissiliike, jonka menetyksekkäät tukahduttamistoimet vaativat kovaa hallituksen harjoittamaa kontrollia ja joissa rikottiin ihmisoikeuksia.
 
Puolidemokratia on pohjimmiltaan epävakaa, koska se pyrkii ajamaan vain suppean ryhmän etuja, monesti kyseenalaisin keinoin. Aikaa myöten tämä herättää tyytymättömyyttä laajoissa kansankerroksissa, mikä
monesti johtaan jonkinasteiseen kumoukseen tai muuhun vallan muutokseen. Muutos voi luoda diktatuurin, puolidemokratian tai demokratian.

Latinalaisessa Amerikassa puolidemokratiat näyttävät kehittyvän kohti demokratiaa. Monesti puolidemokratiasta syntynyt demokratia on täällä ei-vapaa demokratia, jossa vaalit ovat vapaat ja rehelliset, mutta kansalaisten oikeuksia rajoitetaan silti yhä. Kyse on silloin ei-vapaasta demokratiasta.

Katso myös 
 Ohjattu demokratia
 Oligarkia

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
Teivo Teivainen: Fujimorin Peru, ISBN 951-578-648-7

Demokratia
Kartanonmäki

Kartanonmäki suomen kielessä useissa tapauksissa tarkoittaa paikkaa, jolla kartanon päärakennus mahdollisine talousrakennuksineen on sijainnut tai jonka jäänteet siellä edelleen sijaitsevat. Kartanonmäkiä on mm. Jämsässä, Seinäjoella, Sysmässä, Padasjoella, Tammelassa, Myrskylässä, Hollolassa ja Asikkalassa.

Kartanotalouden päättymisen jälkeen on kartanonmäestä voinut tulla kylä tai merkittävä kulmakunta, kun maita jaettiin siirtoväelle, jolloin alueen väkiluku kasvoi pienen kylän mittoihin.

Kartanonmäki (Asikkala), talo
Kartanonmäki (Hollola), Messilän kartano
Kartanonmäki (Jämsä)
Kartanonmäki (Myrskylä), Myrskylän kartano
Kartanonmäki (Orimattila)
Kartanonmäki (Padasjoki)
Kartanonmäki (Seinäjoki)
Kartanonmäki (Sysmä)
Kartanonmäki (Tammela)

Lähteet

Täsmennyssivut
Raúl Ruiz

Raúl Ruiz (25. heinäkuuta 1941 – 19. elokuuta 2011) oli chileläinen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa on Généalogies d'un crime (1997).

Puerto Monttissa syntynyt Ruiz voitti uransa aikana useita palkintoja, kuten Césarin. Hän oli myös useampaan otteeseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla. 

Ruiz lähti maanpakoon Ranskaan sotilasvallankaappauksen jälkeen 1970-luvulla. Hänen nimestään käytetään myös ranskalaistettua muotoa Raoul Ruiz.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
Raúl Ruiz's Cinema of Inquiry. Toim. Ignacio López-Vicuña ja Andreea Marinescu . Wayne State University Press, 2017. ISBN 978-0-8143-4106-3.

Chileläiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Lynn Carlin

Lynn Carlin (s. 31. tammikuuta 1938) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Faces (1968). 

Muita elokuvia, joissa Carlin on esiintynyt, on esimerkiksi Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971). Siinä tehty roolisuoritus toi näyttelijälle Bafta-ehdokkuuden.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Claudia Eve

Claudia Eve (oik. Pia Eveliina Polviander, o.s. Salminen, ent. Holmström) (s. 18. tammikuuta 1968 Tampere) on suomalainen selvänäkijä ja julkisuuden henkilö.

Eve alkoi työskennellä selvänäkijänä vuonna 1995. Vuonna 2012 hän juonsi kuusiosaista nimikkosarjaa Selvänäkijä Claudia Eve TV5-kanavalla. Alkuvuonna 2013 hän oli yksi Sub-kanavalla esitetyn Iholla-tositelevisiosarjan toisen tuotantokauden henkilöistä. Syyskuussa 2013 hän osallistui Julkkis Big Brother -ohjelmaan.

Eve ryhtyi 12-vuotiaana valokuvamalliksi. Hän on pelannut koripalloa SM-tasolla.

Ensimmäisen avioliittonsa Eve solmi erikoisluvalla jo 16-vuotiaana, mutta liitto päättyi myöhemmin eroon. Evellä on ensimmäisen miehensä kanssa kolme lasta. Vuonna 1997 hän meni naimisiin muusikko Jarkko Even kanssa mutta liitto päätyi myöhemmin eroon. Heillä on viisi yhteistä lasta.

Kesäkuussa 2014 Satakunnan käräjäoikeus tuomitsi Claudia Even 6 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä kirjanpitorikoksesta. Tuomiot liittyivat Even Evecom-toiminimen talousepäselvyyksiin. Samassa yhteydessä entinen aviomies Jarkko Eve sai 10 kuukauden ehdollisen tuomion.

Lähteet  

Suomalaiset psyykikot
Selvänäkijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
R1 (reaktori)

R1 oli ensimmäinen ruotsalainen ydinreaktori, se käynnistettiin vuonna 1954. Se toimi Kuninkaallisen teknisen korkeakoulun tiloissa Valhallavägenin varrella Tukholmassa. Sen rakensi AB Atomenergi (per. 1947).

Rakennustyöt alkoivat oppilaitoksen Q-rakennuksen alapuolisessa kallioperässä vuonna 1950. Reaktori tuli kriittiseksi 13. heinäkuuta 1954 kello 18.59. Reaktorin teho oli aluksi 300 kW, myöhemmin sitä nostettiin 1 MW:iin. Polttoaineena käytettiin alumiinilejeerinkiin kapseloitua rikastamatonta luonnon uraania. Hidastimena käytettiin Norjassa tuotettua raskasta vettä. Reaktori pysäytettiin 6. heinäkuuta 1970 jonka jälkeen 4,8 tonnia ydinpolttoainetta siirrettiin Studsvik-yhtiön (entinen AB Atomenergi) välivarastoon, jossa sitä säilytettiin vuoteen 2007 saakka. Sieltä se siirrettiin edelleen Sellafieldin ydinjätteen jälleenkäsittelylaitokselle Isoon-Britanniaan.

R1:en jälkeen Ruotsissa käynnistettiin epäloogisesti numeroitu R0 -reaktori ja R2 -reaktori.

Aiheesta muualla

 R1:n historiikki Kuninkaallisen teknisen korkeakoulun sivuilla 

Ruotsin ydinvoimalat
Saccharomyces boulardii

Saccharomyces boulardii on hiivalaji, jonka ranskalainen tiedemies Henri Boulard eristi vuonna 1923 litsin ja mangostanin hedelmistä. Hän havaitsi, että itäaasialaiset pureskelivat näitä hedelmiä yrittäessään pitää koleran oireita loitolla. Hiiva luetaan probioottien ryhmään. Se ei ole yleensä terveelle ihmiselle taudinaiheuttaja, ja sitä tavataan suoliston normaalimikrobistossa. Se ei leviä sieltä muualle elimistöön. Se lisääntyy 37 asteen lämpötilassa.

Lääkinnällinen käyttö
Lääkinnällisessä käytössä se on yleensä kylmäkuivatussa muodossa, mistä syystä se esitetään usein muodossa Saccharomyces boulardii lyo. Kylmäkuivaus pitää mikrobin elinkykyisenä. Lääkinnällinen käyttö on yleensä sellaisia suolen sairauksia vastaan, jossa jokin muu organismi tai sairaus aiheuttaa toiminnallisia muutoksia. Tällaisia ovat akuutti ripuli, turistiripuli, antibioottiripuli, ärtynyt suoli -oireyhtymä sekä tulehdukselliset suolistosairaudet Crohnin tauti ja haavainen paksunsuolen tulehdus. Lääkinnällisesti ei S. boulardii -valmisteita suositella hiiva-allergioista kärsiville potilaille. Harvinaisissa tapauksissa erittäin vaikeasti sairailla potilailla on tavattu sienen kylvöä vereen ja sitä kautta muualle elimistöön.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Saccharomyces Boulardii Information

Aitohiivat
Lääkkeet
Teloitus (albumi)


Teloitus on suomalaisen Sotajumalan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 24. lokakuuta 2007.

Albumi on ensimmäinen, jolla laulaa Mynni Luukkainen, joka oli tämän jälkeen isossa roolissa yhtyeessä. Teloitus kasvatti yhtyeen suosiota huomattavasti ja yhtye keikkaili paljon albumin julkaisun jälkeen.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mynni Luukkainen – laulu
 Tomi Otsala – basso, taustalaulu
 Pete Lapio – kitara
 Kosti Orbinski – kitara
 Timo Häkkinen – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Sotajumalan albumit
Vuoden 2007 albumit
Paul Frees

Solomon Hersh Frees (22. kesäkuuta 1920 – 2. marraskuuta 1986) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, lauluntekijä ja säveltäjä.

Ura
Freesin ura alkoi vuonna 1942 lyhytanimaatiossa Woodsman, Spare That Tree, jossa hän toimi korpin äänenä. Hahmon roolissa Frees oli aina vuoteen 1950 asti ja teki samalla useita muita rooleja lyhytanimaatioihin saamatta kuitenkaan nimeään lopputeksteihin. 1950-luvulla hän oli mukana muutamissa radionäytelmissä. Parhaiten Frees kuitenkin muistetaan Taavi Ankan ääniroolista Disneyn ihmeellinen maailma animaatiosarjasta 1960-luvulla. Hän teki uransa aikana äänirooleja animaatioiden ja radion lisäksi televisiosarjoihin, jossa Frees usein toimi kertojana, kuten sarjassa Naked City. Lisäksi vuonna 1984 Frees lainasi äänensä televisiosarja Ritari Ässän K.A.R.R.ille, jonka äänenä aikaisemmin toimi Peter Cullen. Hän oli myös Hanna-Barberan tuottamassa Ihmeneloset animaatiosarjassa Möykyn äänenä vuosina 1967–1968. Freesin uran pisin äänirooli on kenties Taavi Ankan jälkeen John Beresford Tipton animaatiosarjassa The Millionaire, jossa hän äänitti 204 jaksoa. Nämä esitettiin vuosien 1955–1960 aikana.

Lisäksi Freesin ääntä kuultiin myös Disneylandin Haunted Mansionin Ghost Hostina, jonka nykyinen ääni on Corey Burton. Burton otti myös Taavi Ankan roolin Freesin kuoltua vuonna 1986. Hänet muistetaan myös ääninäyttelijänä, joka usein dubbasi toisen näyttelijän pieleen menneet repliikit tai mikäli henkilö sattui sairastumisen tai jonkun muun syyn vuoksi olemaan poissa äänityksestä, jolloin Frees kutsuttiin usein paikalle 1950- ja 1960-luvulla.

Frees kuoli marraskuussa 1986 sydänvikoihin Kaliforniassa ollessaan 66-vuotias.

Aiheesta muualla
Voice Chasers

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset radionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Ranskan vastarintaliike

Ranskan vastarintaliike () on yhteisnimitys, jota käytetään monista toisen maailmansodan aikana saksalaisia miehittäjiä ja Vichyn hallituksen kannattajia vastaan taistelleista ranskalaisista vastarintaryhmittymistä. 

Ryhmät koostuivat pienistä ryhmistä miehiä ja naisia. Vastarintaliikkeen jäsenet tekivät tuhotöitä ja järjestivät attentaatteja, vakoilivat liittoutuneille ja auttoivat heidän lähettämiään agentteja, julkaisivat maanalaisia lehtiä ja palauttivat pakoilevia liittoutuneiden sotilaita ja lentäjiä takaisin Isoon-Britanniaan. David Rapoportin perustama hyväntekeväisyysjärjestö ”Äiti ja lapsi” pelasti ja auttoi Ranskassa olleita juutalaisia ja keskitysleirivankeja.

Vastarintaliikkeeseen kuului ihmisiä jokaisesta kansanryhmästä ja sosiaaliluokasta. Maaseudulla eläneitä aseistettuja vastarintaliikkeen sissiryhmiä kutsuttiin nimellä maquis ja yksittäistä sissiä nimellä maquisard. Pariisista käsin toimi kaksi rinnakkaista ryhmittymää: de Gaullea kannattava FFI (Forces France Interiur) ja kommunistien FTP (Francs-Tireurs et Partisans). Näiden ryhmien keskinäinen kitka oli ajoittain huomattavaa, joskin hätätilassa yhteinen etu sivuutti riidat. FFI:n paikalliskomentajana toimi eräässä luostarissa piileksinyt eversti Claude Ollivier ja FTP:n johtajana everstin arvonimeä käyttänyt Henri Rol-Tanguy.

Kuvagalleria

Katso myös
Vapaa Ranska
Vercorsin kapina
Oradour-sur-Glane

Lähteet

Aiheesta muualla 

 History Learning Site: The French Resistance
 Scrapbookpages.com: The French Resistance
 Spartacus Educational
Vercorsin kapina

Vercorsin kapina oli Ranskan vastarintaliikkeeseen kuuluneen sissiarmeijan yritys nousta saksalaismiehittäjiä vastaan toisessa maailmansodassa. Vercorsin sissit perustivat Kaakkois-Ranskan Alpeille Vapaan Vercorsin tasavallan 3. heinäkuuta 1944. Tämä lyhytaikainen valtio oli ensimmäinen demokraattinen alue Ranskassa sitten vuoden 1940 antautumisen.

Maquisardit
Maquisit (Maquis) olivat aseistautuneita metsiin ja vuoristoihin vetäytyneitä vastarintaryhmiä, joiden jäseniä kutsuttiin nimellä maquisard. Päivää ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua Lontoossa maanpaossa ollut Vapaan Ranskan hallitus viestitti Vercorsin alueen asukkaille, että näiden tulisi nousta aseisiin saksalaisia joukkoja vastaan hidastaakseen näiden pääsyä Normandiaan, jonne maihinnousu oli suunnattu. Myös useat muut Ranskan vastarintaliikkeen osastot saivat samanlaisia kutsuja maihinnousun kynnyksellä. Charles de Gaulle piti BBC:ssä radiopuheen, jossa hän kertoi ”Ranskan alppien vuorikauriin astuvan esiin” (le chamois des Alpes bondit). Tämä oli merkkinä yli 4 000 Vercorsin maquisardille. Vercorsin sotilasjohtajan everstiluutnantti Huetin johtamat maquisardit aloittivat ylänköalueen haltuunoton. Jo alkuvuonna 1943 tehdyn suunnitelman mukaan ylängön piti toimia maahanlaskualueena liittoutuneiden apujoukoille, jotka tulisivat katkaisemaan saksalaisten pääsyn alueelta. Vapaan Ranskan päämaja hyväksyi suunnitelman, jolle annettiin nimi Montagnards (vuoristolaiset).

Saksalaisten vastatoimet
Saksalaiset aloittivat vastatoimet ja valtasivat 13.–15. heinäkuuta Saint-Nizierin, joka tarjosi helpon pääsyn ylängölle. Samaan aikaan maquisardit odottivat Montagnardsin toimeenpanoa. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ja sissit jäivät oman onnensa nojaan. 14. heinäkuuta liittoutuneet pudottivat alueelle yli tuhat säiliötä ase- ja ammustarvikkeita. Saksalaiset vastasivat kostopommituksilla Vassieuxin kylään. Kuusi päivää kestäneet pommitukset vaativat 35 uhria ja tuhosivat puolet kylän rakennuksista. Saksalaiset pitivät kaikkia ylängön kulkureittejä hallussaan estäen pääsyn pois.

21. heinäkuuta saksalaiset aloittivat hyökkäykset ylängölle. Samaan aikaan 400 miehen joukko laskeutui ylängölle liitokoneissa. Joukko kuului Sonderverband Jungwirthiin, maahanlaskujoukkojen kurinpidolliseen yksikköön. Vassieuxissa saksalaiset osoittivat suurta julmuutta sekä vangittuja maquisardeja että siviiliväestöä kohtaan kiduttaen, raiskaten ja tappaen. Pelkästään kylässä kuoli 120 vastarintaliikkeen jäsentä ja 82 siviiliä. Kun Vercorsin taistelu oli ohi ranskalaiset olivat menettäneet 840 henkeä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Order of Liberation: Vassieux-en-Vercors
Jason Pipes, Feldgrau.net: Vercors July 1944, Luftlandetruppen

Kapinat
Ranskan taistelut
Ranskan vastarintaliike
Toisen maailmansodan länsirintaman taistelut
Isère
Drôme
1944
Rengaspallokala

Rengaspallokala (Tetraodon biocellatus) on värikäs kaakkoisaasialainen pallokalalaji. Akvaarioharrastajat kutsuvat sitä ”kasipalloksi”, englanniksi ”Figure8 Pufferfish” koska sen kuvio muodostaa kahdeksaisen numeroita. Nimellä ”Figure eight” on aiemmin kutsuttu myös tieteellisillä nimillä Tetraodon palembangensis ja Tetraodon steindachneri tunnettuja lajeja, jotka mitä luultavimmin ovat kaikki sama laji.

Koko ja ulkonäkö 
Rengaspallokala voi kasvaa 6–8 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on valkea, selkäpuolella harmaalla pohjalla mustia palloja ja keltaisia koukeroita.

Alkuperä 
Rengaspallokaloja on tavattu luonnossa Indokiinassa, Malesiassa ja Indonesiassa, missä se elää jokien suualueilla.

Käyttäytyminen 
Rengaspallokala on aggressiivinen laji joka usein näykkii muiden lajien eviä. Samanlajin yksilöt muodostavat tiukan arvojärjestyksen, jossa heikoimpia kiusataan. Akvaarion ahtaissa oloissa voimakkaammat kiusaavat heikompia niin että nämä eivät pääse syömään vaan nälkiintyvät.

Vesiolot ja ravinto 
Rengaspallokala on murtovesikala, jonka akvaarioveteen lisätään meriakvaariokäyttöön sekoitettua erikoissuolaa. Sitä voidaan pitää myös kovassa, suolattomassa vedessä. Sopiva lämpötila on 24–26 astetta. Toisten lähteiden mukaan rengaspallokala pysy makean veden puolella. Neale Monks kirjoittaa, että vaikka laji luonnossa elää lähes suolattomassa jokivedessä, akvaariossa suositellaan emäksistä, kevyesti suolapitoista vettä (ominaispaino 1,005, pH 8). Rengaspallokalat syövät lihapitoista ravintoa, johon pitää kuulua tarpeeksi kovia osia (esimerkiksi kotilon ja äyriäisten kuoria), sillä muuten kalan hampaat kasvavat liikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aquahobby harrastajien kokemuksia 
Damien Wagaman kolumni 

Akvaariokalat
Pallokalat
Satya Yuga

Satya Yuga (Devanagari: सत्य युग), myös Sat Yuga, Krta Yuga ja Krita Yuga, on "Totuuden Yuga" hindulaisuuteen liittyvä aikakausi, jolloin jumalat hallitsevat ihmistä, ja jokainen ilmentymä tai teko on lähellä puhdasta aatetta ja ihmiskunnan sisäinen hyvyys hallitsee korkeimpana. Sitä viitataan joskus "Kultaiseksi ajaksi".

Sykli 
Yugien sanotaan seuraavan toisiaan melkein loputtomasti. Täydellisen Satya Yugan jälkeen, aleneminen merkitsee Treta Yugan tuloa. Seuraava aleneminen tuo Dwapara Yugan, ja sitten viimeinen ja pimeä Kali Yuga, pahuuden aika, jolloin ihminen tappaa toisen. Viimeisen syklin lopussa Jumalallisen Olennon sanotaan syntyvän ja palauttavan oikeudenmukaisuuden, mistä alkaa uusi Satya Yuga.

Lähteet 

Hindulaisuus
Make a Star


Make a Star on Dope Stars Inc.:in vuonna 2006 julkaisema EP-levy.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Victor Love – laulu, kitara, syntetisaattori, ohjelmointi, tuotanto
 Alex Vega – kitara
 Darin Yevonde – basso

Tuotanto 
 Grace Khold – kansikuva, koskettimet (live)
 Thomas Rainer – tuottaja, laulu (kappale 7)
 Rainbow – remiksaus (kappale 6)
 Micheal Falcore – remiksaus (kappale 6)
 Aslan – remiksaus (kappale 6)
 Luisa Thum – laulu (kappale 7)
 Alexander Kaschte – remiksaus (kappale 9)

Aiheesta muualla 
 Make a Star discogs.com -sivustolla
 Dope Stars Inc. Official Site
 Dope Stars Inc. Official MySpace.com Page

Vuoden 2006 EP:t
Dope Stars Inc.:n albumit
Onni Halla

Onni Johannes Halla (vuoteen 1904 Karlsson, vuoteen 1920 Suominen; 27. lokakuuta 1899 Rauma – 27. kesäkuuta 1981 Vihti) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Halla oli Tulenkantajat-ryhmän keskeisiä henkilöitä.

Elämänvaiheet 
Halla eli lapsuusvuotensa niukoissa oloissa isovanhempiensa luona Rauman maalaiskunnan Kollan kylässä. Äiti Aina Karlsson oli muuttanut Yhdysvaltoihin pojan ollessa puolivuotias ja isän arvellaan olleen merimies. Käytyään kansakoulun Halla pääsi 1917 opiskelemaan Rauman seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1922. Hän toimi sitten opettajana Raumalla 1922–1927 ja Vihdin Otalammella 1927–1960.

Halla pääsi Nuori Voima -kirjallisuuslehden ja Nuoren Voiman Liiton kautta yhteyteen muiden nuorten aloittelevien kirjailijoiden kanssa. Hän oli mukana perustamassa Tulenkantajat-ryhmää ja kuului sen ydinjoukkoon yhdessä Olavi Paavolaisen, Katri Valan, Elina Vaaran, Lauri Viljasen, Yrjö Jylhän ja Ilmari Pimiän kanssa. Tulenkantajat kokoontuivat usein Vihtiin Hallan asunnolle, ja vuonna 1930 vietetyt Onnin-päiväjuhlat olivat Tulenkantajien viimeinen kokoontuminen ennen ryhmän hajoamista. Monilla Tulenkantajat-ryhmän jäsenillä oli myöhemmin kesäasunto Vihdissä.

Kirjallinen tuotanto 
Hallan esikoisromaani Mustat loimet oli maaseudulle sijoittuva kansankuvaus. Kirja sai hyvät arvostelut mutta sen myynti jäi vähäiseksi. Seuraavan omaelämäkerrallisen romaaninsa Pentti Harjun nuoruus Halla julkaisi vasta 1946. Tunnetuin Hallan romaaneista oli 1949 ilmestynyt Oudot virrat jonka pohjana oli pari vuotta aikaisemmin suurta huomiota julkisuudessa saanut Tähtitorninmäen murha. Tästä romaanista Halla sai 1950 valtion kirjallisuuspalkinnon, ja sen pohjalta Aarne Tarkas käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan Olemme kaikki syyllisiä (1954).

Teokset 
 Nuoret runoilijat. Runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. WSOY 1924.
 Mustat loimet, romaani. Otava 1925.
 Pentti Harjun nuoruus, romaani. Otava 1946.
 Oudot virrat, romaani. Otava 1949.
 Vihdin kirja, kuvauksia Vihdistä kautta aikojen. Vihti-Seura 1969.

Hallan teoksista tehtyjä elokuvia 
 Olemme kaikki syyllisiä, ohjaus Aarne Tarkas. Fennada-Filmi 1954 (romaanista Oudot virrat)

Palkinnot 
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1950

Lähteet

Internet
Elias-kirjailijat: Onni Halla 
Vihti 500: vihtiläisiä vaikuttajia – Onni Halla  
Raumalaisia kirjailijoita: Onni Halla

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
Onni Halla Kirjasampo.fi:ssä

Suomalaiset kirjailijat
Tulenkantajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Oscar Parviainen

Oscar Andreas Parviainen (9. kesäkuuta 1880 Helsinki – 15. lokakuuta 1938 Vissefjärda, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Parviainen maalasi usein eksoottisia aiheita, joihin hän sai innoitusta ulkomaanmatkoiltaan. Hänen maalauksissaan on vahvoja symbolismin vaikutteita sekä värikästä elämäniloa, ja hänen grafiikkansa on mehevän impressionistista.

Elämäkerta

Suurimman osan koulutuksestaan Parviainen hankki ulkomailta. Hän opiskeli jonkin aikaa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa, mutta opinnot keskeytyivät kuitenkin vuonna 1898. Sen jälkeen Parviainen jatkoi opintojaan Kööpenhaminassa Peder S. Kröyerin johdolla, mutta jälleen opinnot keskeytyivät, ennen kaikkea iäkkään opettajan väsymyksen vuoksi. Vuonna 1900 Parviainen läpäisi Pariisin École des Beaux-Artsin sisäänpääsykokeet ja aloitti opiskelut siellä. Mutta tälläkään kertaa Parviainen ei saanut opintojaan päätökseen, sillä hän kohtasi amerikannorjalaisen Kristine Sieversin, jonka kanssa meni naimisiin Iowassa 1901. Vuosina 1903–1905 Parviainen opiskeli grafiikkaa Axel Tallbergin yksityisoppilaana Tukholmassa, ja vuonna 1905 Parviainen piti ensinäyttelynsä Helsingissä, jolloin esillä oli hänen grafiikkaansa. Hänen ensimmäinen laajempi yksityisnäyttelynsä oli kuitenkin vasta vuonna 1931.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Kunnossa kaiken ikää

Kunnossa kaiken ikää (KKI) on valtakunnallinen ministeriöiden rahoittama toimintaohjelma, jonka tavoitteena on ”innostaa yli 40-vuotiaita säännölliseen liikuntaan ja luoda eri puolille Suomea helposti lähestyttäviä liikuntapalveluja”. 

KKI-ohjelmasta ja sen toteutuksesta vastaa Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiön LIKES-tutkimuskeskus. Ohjelmaa rahoittavat opetusministeriö sekä sosiaali- ja terveysministeriö. Lisäksi toimintaan osallistuvat omilla hallinnon aloillaan muun muassa Liikenne- ja viestintäministeriö, Ympäristöministeriö sekä Metsähallitus, tavoitteenaan edistää  arki-, työmatka- ja luontoliikuntaa.

Toiminta 
Kunnossa kaiken ikää -ohjelman tarkoituksena on jakaa liikuntaan ja terveyteen liittyvää tietoa, erityisesti ikääntyvälle väestönosalle. KKI-ohjelma julkaisee kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää Kipinä-lehteä, ja tuotti vuosina 2003–2005 Yle TV2:lla Kotimaan viikko -ohjelmassa esitetyn Ympäristö liikuttaa -sarjan. KKI-ohjelma julkaisee myös paljon liikuntaan ja terveyteen liittyvää materiaalia, kuten kunto-oppaita ja esitteitä. Julkaisujen lisäksi KKI-ohjelma järjestää useita tapahtumia, muun muassa maakuntaretkiä, iäkkäiden ulkoilupäiviä ja Virtaa vuosiin -kiertueen. Tärkeä osa KKI-ohjelman toimintaa on taloudellisen tuen myöntäminen erinäisille paikallisille toimijoille, jotka järjestävät liikuntatoimintaa ja pyrkivät saamaan erityisesti yli 40-vuotiaat innostumaan liikunnasta.

KKI-ohjelma on myös osa urheilun lajiliittojen toimintaa. Jalkapallossa ohjelma tunnetaan nimellä Jalkapallon kunnossa kaiken ikää (JKKI), ja Palloliiton alaisuudessa järjestetään SM-kilpailuja yli 35-, 40-, 45-, 50-, 55- ja 60-vuotiaiden miesten ikäluokissa. Vuoteen 2009 asti JKKI-joukkueiden oli mahdollista osallistua myös Suomen cupiin.

Historia 
Kunnossa kaiken ikää -ohjelma aloitti toimintansa vuonna 1995. Siitä lähtien toiminta on laajentunut noin 700 paikalliseen toimijaan. Vuonna 2006 Maailman terveysjärjestö palkitsi KKI-ohjelman Counteracting Obesity Award -palkinnolla.

Katso myös 
JKKI-35 SM-turnaus
FKKI-35 SM-turnaus
FKKI-40 SM-turnaus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kunnossa kaiken ikää -sivut 
 Palloliiton jalkapallon KKI-sivut
 Opetusministeriö 

Liikunta
Kuntoilu
Romania yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Romania on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä 24 mitalia, joista viisi on kultaisia. Yhtä lukuun ottamatta kaikki mitalit ovat naisten lajeista.

Romanian ensimmäinen MM-mitalisti oli pituushyppääjä Anișoara Cușmir, joka sijoittui hopealle Helsingissä 1983. Ensimmäisen kultamitalinsa maa sai vasta vuonna 1997, kun Gabriela Szabo voitti 5 000 metrin juoksun. Szabo oli paras myös 5 000 metrillä Sevillassa 1999 ja 1 500 metrillä Edmontonissa 2001. Muut romanialaiset maailmanmestarit ovat vuonna 1999 moukarinheiton voittanut Mihaela Melinte ja vuonna 2001 maratonjuoksun voittanut Lidia Simon. Ainoa MM-mitaleille yltänyt romanialainen mies on Marian Oprea, joka sai kolmiloikassa pronssia vuonna 2005.

Ilman mitaleja Romania jäi ensimmäisen kerran Pariisissa 2003, jossa parhaana romanialaisena Ionela Târlea sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Osakassa 2007 kiekonheittäjä Nicoleta Grasu ja Berliinissä 2009 keihäänheittäjä Monica Stoian nousivat molemmat jälkikäteen pronssille kilpakumppanin dopinghylkäyksen jälkeen. Daegussa 2011 pistesijoille ylsivät vain kuudenneksi moukarinheitossa sijoittunut Bianca Perie ja kahdeksanneksi kiekonheitossa sijoittunut Grasu. Moskovassa 2013 Romanian parhaista suorituksista vastasivat kolmiloikassa kuudenneksi sijoittunut Marian Oprea sekä kuudenneksi sijoittunut naisten 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue. Pekingissä 2015 ainoan pistesijan saavutti Oprea kolmiloikan kuudennella sijallaan. Lontoossa 2017 parhaiten sijoittuivat 12:nneksi yltäneet kuulantyöntäjä Andrei Gag ja pituushyppääjä Alina Rotaru. Dohassa 2019 pistesijoille ylsivät neljänneksi sijoittunut kiekonheittäjä Alin Alexandru Firfirica ja kuudenneksi sijoittunut pituushyppääjä Alina Rotaru. Eugenessa 2022 pisteille ylsivät kuudenneksi sijoittunut moukarinheittäjä Bianca Ghelber (o.s. Perie) ja seitsemänneksi sijoittunut kiekonheittäjä Alin Alexandru Firfirica.

Romanian MM-mitalit kisoittain

Romanian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Romanian yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain