joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paul Nilsson

Lars Johan Paulinus "Paul" Nilsson (22. kesäkuuta 1866 Längjum, Varan kunta – 28. lokakuuta 1951) oli ruotsalainen pappi, kirjailija ja virsirunoilija, joka julkaisi useita virsikirjaehdotuksia.

Paul Nilsson suoritti teologisen tutkinnon Uppsalan yliopistossa 1990. Hänet vihittiin papiksi Skaran hiippakuntaan, jossa hän hoiti useita eri virkoja. Vuonna 1922 hänestä tuli Sjogerstadin kirkkoherra. Hänet nimitettiin ylimääräiseksi hovisaarnaajaksi 1908. 

Nilsson julkaisi useita hengellisiä runokokoelmia, virsikirjaehdotuksia, saarnakokoelmia ja oppikirjoja. Hänen ensimmäinen virsijulkaisunsa ilmestyi 1895. Hänen virtensä liittyvät usein jumalanpalvelukseen ja kirkkovuoteen, erityisesti kirkkovuoden suuriin juhlapäiviin. Kaikki virtensä hän julkaisi yhdessä kirjassa ”Tempelsånger till högmässotexter” 1940. Hän kirjoitti virtensä vanhoihin, tunnettuihin sävelmiin. Säveltäjä Otto Olsson on säveltänyt useita hänen joululaulujaan, tunnetuin niitä on sekakuorolle ja uruille sävelletty ”Advent”  ja se on edelleen suosittu kuorojen laulama adventtihymni.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi:
 Virsi 54: Käykäämme nyt Jerusalemiin (Se, vi går upp till Jerusalem)

Ruotsin kirkon virsikirjassa on seitsemän hänen kirjoittamaansa virttä:
 Virsi 98: Voi hyvä sana ihmeen tuottaa (Ett vänligt ord kan göra under, suom. William Snell 1968, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
 Virsi 110: Hän saapuu keskellemme (Han kommer i sin kyrka, suom. Niilo Rauhala 1998)
 Virsi 135: Käykäämme nyt Jerusalemiin (Se, vi går upp till Jerusalem, suom. Pauli Vaalas 1951, uud. Anna-Maija Raittila 1979)
 Virsi 161: Oi Pyhä Henki, ihme tee (Helige Ande, låt nu ske, suom. Anna-Mari Kaskinen 1998)
 Virsi 168: Tulkaa, me saamme nyt yhdessä Isäämme kiittää (Kom inför Herren med tacksamhet, suom. Anna-Maija Raittila 1999)
 Virsi 415: Vain kunniaa Herran soi taivas ja maa (I makt utan like, suom. Niilo Rauhala 1997)
Virsi 597: Kun myrsky ärjyy, raivoaa (När stormen gryter vilt på hav, suom. Pekka Kivekäs 1996)

Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kahdeksan hänen kirjoittamaansa virttä

Lähteet 

.

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset papit
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Ruotsalaiset virsirunoilijat
FK Jonava

Futbolo klubas Jonava on jalkapalloseura Jonavan kaupungista. Se on perustettu vuonna 1991. Jonava pelaa A lygassa, joka on Liettuan korkein sarjataso.

Kausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 fkjonava.lt
 Facebook
 alyga.lt

Jonava
Shtisel

Shtisel (hepreaksi:שטיסל) on israelilainen televisiosarja, joka kertoo haredijuutalaisesta perheestä. Päähenkilö on perheen isä Shulem Shtisel (Dov Glickman), joka yrittää järjestää avioliittoa perheen nuorimmalle pojalle Akivalle (Michael Aloni).

77.5 Televisiosarjat

Seulonnan keskeiset artikkelit
2010-luvun televisiosarjat
Israelilaiset televisiosarjat
Netflix-alkuperäissarjat
Battle royale (pelilaji)

Battle royale on videopelien lajityyppi, jossa on selviytymispelien ominaisuuksia kuten peleissä DayZ ja H1Z1.

Lajityyppi nousi suosituksi lyhyessä ajassa vuodesta 2017. Lajityyppi kehitettiin pelien modeissa, kunnes pelimuodolle omistautuneita pelejä julkaistiin.

Lajityypille ominaisia piirteitä ovat:
 aloitetaan tyhjästä ilman varusteita
 last man standing, viimeinen elossa oleva voittaa
 suuret kentät, joka pienenee peliajan kuluessa ()
 varustelaatikot kentillä

Lajityypin pelejä ovat muun muassa PlayerUnknown’s Battlegrounds, Fortnite ja Apex Legends. Myös tunnetut ensimmäisen persoonan ammuntapelisarjat, kuten Call of Duty ja Battlefield ovat ottaneet battle royale -pelimuodon tarjontaansa.

Lajityyppi on saanut nimensä japanilaisesta elokuvasta Battle Royale (2000) ja tämän pohjana olleesta samannimisestä kirjasta (1999). Muita vaikutteita ovat olleet Btooom! -manga- ja animesarja sekä tähän perustuva peli BTOOOM Online.

Lähteet 

Videopelien lajityypit
Sasha Huber

Sasha Huber (s. 1975) on suomalainen nykytaiteilija, joka asuu ja työskentelee Helsingissä. Hänen työnsä käsittelee kolonialistisia ja postkolonialistisia suhteita,  afrikkalaisen ja karibialaisen diasporan kontekstissa. Hän käyttää valokuvausta, liikkuvaa kuvaa, performanssin keinoja, maisemaa, tutkimusta ja yhteistyötä henkilökohtaisten ja kollektiivisten kolonialistisen pseudotieteen, rodullisen luokittelun, transatlanttisen orjakaupan kautta tapahtuvan muuttoliikkeen, muistamisen ja ylikansallisen kapitalismin ilmaisujen tutkimiseen.

Elämäkerta ja koulutus 
Huber syntyi vuonna 1975 Zürichissä Sveitsissä haitilaisen äidin ja sveitsiläisen isän lapsena. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä muutti New Yorkiin vuonna 1965 paetakseen Haitin diktaattorin François Duvalierin hallintoa. 

Huber suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon graafisessa suunnittelussa Zürichin University of Artissa. Hän muutti Suomeen kumppaninsa Petri Saarikon kanssa.  Vuonna 2006 hän suoritti visuaalisen kulttuurin maisteritutkinnon Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun yliopistosta Helsingissä. Tällä hetkellä hän on siellä taidetutkimuksen tohtoriopiskelijana. Hän asuu Helsingissä miehensä ja poikansa kanssa ja osallistuu kansainvälisesti taiteilijaresidensseihin ja näyttelyihin.

Näyttelyt ja yhteistyö 
Huber alkoi työskennellä yhdessä Demounting Louis Agassiz -kollektiivin kanssa. Se on vaatinut Agassizin huipun uudelleennimeämistä Sveitsin Alpeilla vuodesta 2007 lähtien. Louis Agassiz oli sveitsiläis-yhdysvaltalainen pseudotieteilijä ja professori, joka tuki tieteellistä rasismia ja edisti eurokeskeisiä rotuluokitteluja 1800-luvulla. Demounting Louis Agassiz -vetoomus on kerännyt kansainvälisesti yli 2500 allekirjoitusta, jotta huipun nimi voitaisiin muuttaa kunnioittamaan Rentyä, kongolaista alkuperää olevaa orjaa, joka valokuvattiin eteläcarolinalaisella plantaasilla Agassizin hankkeessa. Huber jatkoi Agassizin tutkimista brasilialaisen historioitsijan Maria Clara Machadon kanssa julkaisemalla (T)races of Louis Agassiz: Photography, Body and Science, Yesterday and Today (2010) osana 29. São Paulon biennaalin näyttelyä vuonna 2010. 

Huberin nykykulttuurin ja historiallisen sorron välisen toiston kritiikki nykytaiteen, kulttuurimaantieteen ja poliittisen aktivismin leikkauspisteessä on huomioitu mm. Venetsian biennaalissa (2015) ja São Paulon biennaalissa (2010). Lisäksi nykytaiteen museo Kiasma on hankkinut Huberin työn pysyviin kokoelmiinsa.

Huberille myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.

Viitteet 

Suomensveitsiläiset henkilöt
Elävät henkilöt
Vuonna 1975 syntyneet
Socialistisk Ungdom i Norden

Socialistisk Ungdom i Norden (SUN) on pohjoismaalaisten vasemmistonuorten kattojärjestö Nuorten pohjoismaiden neuvostossa.

Jäsenjärjestöt
Vasemmistonuoret (Suomi)
Ung Vänster (Ruotsi)
Socialistisk Folkeparti Ungdom (Tanska)
Socialistisk Ungdomsfront (Tanska)
Ung Vinstri Graen (Islanti)
Sosialistisk Ungdom (Norja)
Rød Ungdom (Norja)
Unga Tjóðveldiðn (Färsaaret)
Inuusuttut Ataqatigiit Ungdom (Grönlanti)

Katso myös 
 Pohjoismaiden neuvosto
 FNSU
 Pohjoismaiden Keskustanuoret
 Pohjoismaiden konservatiivinuoret
 Pohjoismaiden kristillisdemokraattiset nuoret

Lähteet

Kansainväliset vasemmistolaiset järjestöt
Pohjoismaiset järjestöt
Ihmisrasva

Ihmisrasvaa (, ) yritettiin käyttää lääkkeenä erilaisissa rohdoksissa ja linimenteissä eurooppalaisessa keskiajan lääketieteessä 1500-luvulta aina 1900-luvun alkuun saakka. Rasvalla ajateltiin olevan maagisia parantavia ominaisuuksia ja monet teloittajat myivät mestaamiensa rikollisten rasvaa ja kehonosia apteekkareille ja varhaisille lääkäreille.

Esimerkiksi saksalainen lääketieteen professori Tobias Andreae paloitteli vuonna 1675 teloitetun murhaajan ruumiin, josta saatiin 17 kiloa "kurjan syntisen" rasvaa. Vuonna 1739 julkaistussa Zedlerin ensyklopediassa oli valmistusohjeita, kuinka ihmisen rasvasta tehtiin lääkkeitä kotikäyttöön.

1800-luvun myöhäispuoliskolta alkaen ihmisrasvaa valmistettiin ja myytiin Humanol tuotemerkillä steriilinä, nesteytettynä ja neulalla pistettäväksi tarkoitettuna hoitoaineena Saksassa. Vuodesta 1909 sitä käytettiin arpikudoksen hoidossa, haavojen desinfiointiin ja niiden revisioimiseen. 1920-luvulla aineesta luovuttiin huonojen hoitotulosten ja sivuvaikutuksena joskus syntyvän rasvaembolian vuoksi.

Katso myös 
 Ihmisruumiista tehty saippua
 Muumiojauhe

Lähteet 

Lääketieteen historia
Kannibalismi
Helena (Englannin prinsessa)

Helena  (25. toukokuuta 1846 – 9. kesäkuuta 1923)  oli Englannin prinsessa, kuningatar  Viktorian tytär. Hän oli lapsena vilkas, puhelias ja poikamainen. Vuonna 1866 Helena mieni naimisiin Schleswig Holsteinin prinssi Kristianin kanssa.

Isänsä kuoleman ja Alice-siskonsa naimisiinmenon jälkeen Helena toimi äitinsä epävirallisena sihteerinä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1846 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Matthijs de Ligt

Matthijs de Ligt (s. 12. elokuuta 1999 Leiderdorp) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bayern Müncheniä ja Alankomaiden maajoukkuetta. De Ligt on Ajaxin kasvatti.

Ura

Seuraura

Ajax 
De Ligt liittyi Ajaxin junioriakatemiaan 9-vuotiaana. Debyyttinsä aikuisten tasolla de Ligt teki 8. elokuuta 2016 Ajaxin reservijoukkue Jong Ajaxin riveissä. Myöhemmin varsinaisen Ajax-debyyttinsä hän teki 21. syyskuuta 2016 cup-ottelussa. Keväällä 2017 de Ligt pelasi myös 
Eurooppa-liigan loppuottelussa Manchester Unitedia vastaan.

Vuonna 2018 de Ligtistä tuli vain 18-vuotiaana Ajaxin historian kaikkien aikojen nuorin kapteeni. 

17. joulukuuta 2018 de Ligt voitti Euroopan lahjakkaimman alle 21-vuotiaan jalkapalloilijan Golden Boy-palkinnon. Kaudella 2018–19 de Ligt pelasi Ajaxin paidassa kaikki seurajoukkuekilpailut laskettuna yhteensä 55 ottelua. De Ligt teki 16. huhtikuuta 2019 Mestarien liigan puolivälierässä Juventusta vastaan voittomaalin, joka vei Ajaxin Mestarien liigan välieriin 22 vuoden tauon jälkeen. Kauden 2018–19 päätteeksi de Ligt johdatti Ajaxin Eredivisien mestaruuteen ja KNVB-cupin voittoon.

Juventus 
Heinäkuussa 2019 de Ligt siirtyi Ajaxista Juventukseen 75 miljoonan euron siirtosummalla. Ensimmäisellä kaudellaan Serie A:ssa hän pelasi 29 ottelua, joissa 26 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä neljä maalia: marraskuussa Torinoa, helmikuussa Fiorentinaa, kesäkuussa Lecceä ja heinäkuussa Udinesea vastaan. Juventus voitti liigamestaruuden. Mestarien liigassa de Ligt pelasi kuusi ottelua, jotka kaikki alusta loppuun. Kaudella 2020–2021 hän oli aluksi sivussa pari kuukautta olkapäävamman vuoksi ja pelasi lopulta 27 Serie A -ottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin huhtikuussa Parmaa vastaan. Juventus voitti Italian cupin. Mestarien liigassa de Ligt pelasi viisi ottelua.

Maajoukkueura 
Maajoukkuedebyyttinsä Alankomaiden paidassa de Ligt teki 25. maaliskuuta 2017, kaikkien aikojen nuorimpana Alankomaiden maajoukkuepelaajana vuoden 1931 jälkeen. Kesäkuun 26. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 29 maaottelua. Hän on tehnyt maalin maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Saksaa vastaan ja kesäkuussa 2019 Kansojen liigan välieräottelussa Englantia vastaan.

Pelityyli 
De Ligt on itse verrannut pelityyliään Gerard Piquéhen. De Ligtiä kuvaillaan vahvaksi puolustajaksi, joka myös osaa antaa hyviä syöttöjä ja liikkua nopeasti. De Ligtillä ei kuvailla olevan suuria heikkouksia pelissään.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1999 syntyneet
Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Jovanka Trbojević

Jovanka Trbojević (27. maaliskuuta 1963 – 12. toukokuuta 2017) oli Jugoslaviassa syntynyt suomalainen säveltäjä.  

Trbojević syntyi Bosniassa ja kasvoi Belgradissa. Hän opiskeli Mokranjac-musiikkikoulussa ja jatkoi pianonsoiton opiskelua Prahan musiikkiakatemiassa ja sävellystä Sibelius-Akatemiassa. Hän opiskeli sävellystä Eero Hämeenniemen ja Paavo Heinisen kanssa Helsingissä.   

Hän teki kamarimusiikkia, orkesterimusiikkia ja oopperoita sekä musiikkia elokuviin ja televisioon. Hänen radiofoninen teoksensa CreationGame (2009) voitti Prix Italian vuonna 2009. Ooppera Opera Absurdium (2011) esitettiin ensimmäisen kerran vuoden 2014 Musiikin aika -festivaaleilla Viitasaarella.  Hänen muita teoksiaan ovat esimerkiksi In the View of the Wise (2001) kolmelle laulajalle ja heidän käsilleen, Orgone accumulator (2005) ja Vertigo (2010) orkesterille sekä kamariooppera Heart in a Plastic Bag (2002).    Soololevy Longing for a brilliant light ilmestyi 1998 kamariorkesteri Avanti!n soittamana. 

Trbojevicin teoksia on esitetty kaikissa Pohjoismaissa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, Japanissa ja Australiassa. Hän oli mukana useilla äänitteillä yhdessä muiden säveltäjien kanssa. Lisäksi hän sävelsi musiikkia lapsille ja opetti sävellystä. 

Hänen musiikkiaan kuullaan Kaisa Rastimon elokuvissa Suolaista ja makeaa (1995) ja Säädyllinen murhenäytelmä (1998). 

Trbojević kuoli Helsingissä 54-vuotiaana.

Lähteet 

Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 2017 kuolleet
Vuonna 1963 syntyneet
Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Joanna Truffaut

Joanna Truffaut on ranskalainen digitalisaationneuvonantaja ja yrittäjä.  Truffautilla on ollut merkittävä rooli tietoisuuden luomisessa ja ilmaisten Wi-Fi-verkkojen kehittämisessä kaupunkialueilla Yhdysvalloissa ja Ranskassa, ja internet Startup yritysten käynnistämisessä Lähi-idässä.  Hän on erikoistunut neuvomaan julkisia laitoksia, kaupunkeja ja mediayrityksiä digitaalisuuden ja teknologian mahdollisuuksista ja uhkista niiden yleisessä liiketoimintastrategoissa.  Truffaut on Institut Mines-Télécomin ja Virginia Techin    alumni.

Ura 
Yhdessä Anthony M. Townsendin kanssa, Truffautista tuli vuonna 2001 New Yorkin langattoman johtoryhmän jäsen, joka on voittoa tavoittelematon järjestö ja joka tukee ja mahdollistaa vapaan, julkisen langattoman Internet-yhteyden kasvun New Yorkissa ja sen lähialueilla. 

Myöhemmin vuonna 2003 Truffaut perusti Pariisin avoimen verkon, jonka tavoitteena oli mahdollistaa ilmaisten Wi-Fi-verkkojen kasvu Pariisin kaupungissa.  Hänestä tuli tunnustettu hahmo Ranskassa kaupunkien ilmaisten  Wi-Fi-verkkojen herättämisen  ja ensimmäisen kirjansa jälkeen.   Tämän ajanjakson aikana hän työskenteli ICT-innovaatioiden siirto -kentässä Ranskan teollisuus- ja talousministeriön sivuliikkeeseen ja sen jälkeen startup-yritys Cityneossa, jonka Pure Agency myöhemmin osti.  

Kun hän siirtyi Lähi-itään, Truffaut perusti Ibtikaratin,  ensimmäisen Lähi-idän startup-yrityksen vuonna 2012, mikä mahdollisti sen että yrittäjät pystyivät myymään sovelluksiaan verkkoportaalin kautta. 

Vuonna 2013 hän perusti Ejaba.comin  verkkoliiketoiminnan kysymys- ja vastausalustan Lähi-idässä, joka antoi yrittäjille mahdollisuuden kysyä liiketoimintaan liittyviä kysymyksiä asiantuntijaverkostolta maksua vastaan. 

Truffaut on tällä hetkellä Ernst & Youngin julkisten instituutioiden ja mediayritysten digitaalinen muunnosjohtaja  ja on edelleen aktiivinen startup-yritysten kanssa mentorointi- ja hackathon-arviointitoimintojensa kautta.

Lähteet 

 Joanna Truffautin, Guy de Lussignyn, Bertrand Grossirin - Espo-julkaisun, tammikuu 2004 - opas 
 L'annee des TIC: Joanna Truffaut, Michel Berne - INT - Laboratoire OSTIC, 2005 
 Territoires et sociétés de l'information en Ranska Bruno Salguesin kanssa Joanna Truffautin rahoitusosuudella - CRITIC, 2003

Viitteet

Ulkoiset linkit 

 Konferenssipuhe älykkäästä hallituksesta - video englanniksi 
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Yrittäjät
Ranskalaiset henkilöt
Andrea Bodó

Andrea Bodó (s. 4. elokuuta 1934 Budapest) on unkarilainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Bodó voitti urallaan yhteensä neljä olympiamitalia: Melbournessa 1956 hän voitti yhteisvoimistelussa kultaa ja joukkuekilpailussa hopeaa, ja Helsingissä 1952 hän saavutti yhteisvoimistelun hopeaa sekä joukkuekilpailun pronssia. Hän loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1956 ja myöhemmin muun muassa toimi neljissä olympialaisissa voimistelutuomarina.

Lähteet 
 Andrea Bodó-Molnár Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

Unkarilaiset telinevoimistelijat
Unkarilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Amerikanvenäläiset

Amerikanvenäläiset ovat yhdysvaltalaisia, joiden juuret ovat Venäjällä, tai laajemmin ymmärrettynä entisessä Venäjän keisarikunnassa tai entisessä Neuvostoliitossa. 

Vuonna 2011 amerikanvenäläisten määrän arvioitiin olevan 3,13 miljoonaa. Heistä varsinaiselta etniseltä taustaltaan venäläisiä olevia on kuitenkin arveltu olevan huomattavasti vähemmän, sillä amerikanvenäläisiksi on tilastoissa laskettu myös esimerkiksi etnisesti puolalaisia, ukrainalaisia ja juutalaisia, jotka ovat muuttaneet Venäjän keisarikunnan tai Neuvostoliiton alueilta.

Lähteet
Suomen Heimosoturien Liitto

Suomen Heimosoturien Liitto oli Suomen heimosotiin vuosina 1918–1921 osaa ottaneiden vapaaehtoisten heimosoturien veteraanijärjestö, joka perustettiin Helsingissä 4. marraskuuta 1933. Liittoon kuului noin 4 000 jäsentä, ja sen puheenjohtajana oli everstiluutnantti Eero Kuussaari. Liiton tavoitteina olivat "heimokansojen vapausaatteiden ylläpitäminen, suomalaisen kansallistunnon kehittäminen ja syventäminen, Suomen suvun historian ja kansamme kehitysvaiheiden selostaminen, puolustustahdon kasvattaminen".

Liitto julkaisi vuosina 1935–1939 Heimosoturi-kuukausijulkaisua. Vuonna 1939 Suomen Heimosoturien Liitto perusti Heimosotaristi-kunniamerkin, jota myönnettiin heimosotiin osallistuneille syntyperäisille suomalaisille ja Suomessa tai Virossa asuneille inkeriläisille ja itäkarjalaisille emigranteille.

Liiton kunniamarssi oli Reino Hirvisepän sanoittama ja Heikki Klemetin säveltämä Heimosoturien marssi, joka julkaistiin vuonna 1936.

Suomen Heimosoturien Liitto lakkautettiin lokakuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklan tulkinnan nojalla Neuvostoliitolle vihamielisenä järjestönä.

Liiton julkaisuja 
 Eero Kuussaari : Suomen suvun tiet : kuvaus Suomen sukukansojen kehityksestä sekä tuhatvuotisista vaelluksista ja valtataisteluista. Suomen heimosoturien liitto, Helsinki 1935
 Eero Kuussaari : Heimosodat 1918–1922. 1, Taistelu Petsamosta. Puolustusministeriön sotahistoriallisen toimiston julkaisuja 5. Suomen heimosoturien liitto, Helsinki 1939

Lähteet

https://digi.kansalliskirjasto.fi/aikakausi/binding/1109200?page=12

Suomalaiset veteraanijärjestöt
Suomen heimosodat
False Kings

False Kings on suomalaisyhtye Poets of the Fallin kappale ja toinen single yhtyeen vuoden 2018 studioalbumilta Ultraviolet. Se julkaistiin 31. tammikuuta 2018.

Kappaleet 
 False Kings (Single Mix)

Lähteet 

Vuoden 2018 kappaleet
Poets of the Fallin kappaleet
Dancing on Broken Glass

Dancing on Broken Glass on Poets of the Fallin kappale ja kolmas single yhtyeen vuoden 2018 albumilta Ultraviolet. Se julkaistiin 7. syyskuuta 2018.

Kappaleet 
 Dancing on Broken Glass (Radio Edit)
Dancing on Broken Glass
Dancing on Broken Glass (Instrumental)

Lähteet 

Vuoden 2018 kappaleet
Poets of the Fallin kappaleet
Inkerin Liitto

Inkerin Liitto oli Suomeen Inkerin kapinoiden ja taistelujen aikana 1919–1920 paenneiden inkerinsuomalaisten pakolaisten vuonna 1922 perustama järjestö. Liitto päätehtäviä olivat Inkerin tunnetuksitekeminen Suomessa, Inkerin kansallisen asian ajaminen, Inkeriin kohdistuvan suomalaisen valistustyön tukeminen ja Inkerin pakolaisten avustaminen. Liitto julkaisi Inkeri-lehteä ja jakoi materiaalia tiedotusvälineille, kansan- ja työväenopistoille sekä heimoasian harrastajille. Liitto piti kesäjuhlia ja perusti Inkerin Sivistysrahaston sekä Inkerin arkiston vuonna 1924.

Vuonna 1928 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean Viipurissa julkaisema Itä-Karjalan pakolaisille tarkoitettu viikkolehti Vapaa Karjala muutettiin myös inkeriläispakolaisten äänenkannattajaksi, jolloin Inkerin liiton vuodesta 1922 lähtien julkaisema aikakauslehti Inkeri lakkasi ilmestymästä. Vuonna 1931 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean ja Inkerin liiton yhteisen lehden nimeksi muutettiin Vapaa Karjala ja Inkeri. Vuodesta 1938 lähtien se ilmestyi pelkästään kansalaisliiton lehtenä nimellä Karjala–Inkeri.

Inkerin Liitto lakkautettiin syksyllä 1944 Neuvostoliiton ja Suomen välirauhasopimuksen perusteella. Liiton toimintaa jatkoi Inkeriläisten Yhdistys ry ja sen tilalle tullut Suomen Inkeri-Liitto, joka julkaisee Inkeriläisten viesti-lehteä. Vuonna 1988 Pietarissa perustettiin Neuvostoliitossa asuneiden inkerinsuomalaisten kansalaisjärjestönä toiminut Inkerin Liitto. Liitolla oli aluksi paikallisosastoja Pietarissa, Hatsinassa, Keltossa, Kingiseppissä, Kiroskissa, Kolpinassa, Käkisalmessa, Sosnovyi Borissa, Systerbäckissä, Terijoella, Toksovassa, Tosnassa, Tyrössä, Viipurissa ja Volosovassa mutta valtaosa niistä on sittemmin lopettanut toimintansa. Hatsinan osasto toimii nimellä Inkeri-seura ja Inkerin Liittoon kuuluu myös Inkerin tupa-niminen järjestö. Vuonna 1998 perustettiin vielä Venäjän valtakunnallinen Inkerin Liitto mutta sen toiminta on päättynyt.

Puheenjohtajat 
 1922-1927 Yrjö Koskelainen
 1927-1929 Rafael Engelberg
 1929-1939 Väinö Salminen
 1939-1942 Hannes Saarinen
 1942-1944 Vilho Helanen

Inkerin Liiton pitkäaikaisena sihteerinä vuodesta 1929 alkaen toimi Juuso Mustonen, joka kirjoitti sotien välisenä aikana useita Inkeriä käsittelleitä julkaisuja.

Liiton julkaisuja 
 Kymmenen kohtalokasta vuotta Inkerin kansallisten taistelujen varrelta ; toimittanut K. Tynni. Inkerin liitto, Helsinki 1929

Kirjallisuutta 
 Toivo Flink : Pois nöyrän panta. Inkerin Liitto 1922–1944. Siirtolaisuusinstituutti, Turku 2012

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Inkeri : inkeriläisten äänenkannattaja, vuosikerrat 1922-1927, Kansalliskirjasto, digitaaliset aineistot
 Vapaa Karjala : karjalaisten ja inkeriläisten äänenkannattaja, vuosikerrat 1928-1929, Kansalliskirjasto, digitaaliset aineistot

Suomalaiset järjestöt
Inkerin historia
Oulun lääketieteen tekniikan opiskelijat

Oulun lääketieteen tekniikan opiskelijat ry eli OLTO on vuonna 1993 perustettu ainejärjestö, jonka tehtävänä on toimia lääketieteen tekniikasta kiinnostuneiden opiskelijoiden yhdyslinkkinä Oulun yliopistossa. OLTO pyrkii toiminnallaan ylläpitämään yhteyksiä niin alan yrityksiin ja asiantuntijoihin kuin muihin yliopistoihin ja sisarkiltoihinkin.

Katso myös  
Oulun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Kilta (ainejärjestö)
Lääketieteen tekniikka
Oulun yliopisto

Lähteet

Aiheesta muualla
https://www.olto.fi/

Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Oulun yliopisto
Foija

Foija oli Turussa vuodesta 1839 vuoteen 2019 lähes samassa paikassa toiminut ravintola. Aurakadun varren holvikellaritiloissa, Turun kauppatorin laidalla 180 vuotta sijainnut ravintola suljettiin ainakin toistaiseksi helmikuussa 2019 tapahtuneen ison vesivahingon jälkeen ja Toriparkin rakennustöiden aiheuttaman asiakaskadon takia.

Foija oli Helsingissä vuonna 1829 aloittaneen ravintola Kaisaniemen ohella Suomen vanhimpia lähes keskeytyksettä toimineita ravintoloita. Foija avattiin 21. tammikuuta 1839 vasta valmistuneen Åbo Svenska Teaterin tiloissa. Nimi Foija tulee ranskankielisestä teatteritermistä foyer [fuajee], joka tarkoittaa lämpiötä. Vuonna 1881 ravintola kärsi teatteritalon tulipalossa. Toisen maailmansodan jälkeen Foijan yläkerrasta tehtiin tanssiravintola ja alakerrasta lounasravintola. 1960-luvulla alakerrasta tuli aamuneljään asti avoinna pidetty baari, suosittu jatkopaikka jota kutsuttiin silloisen hittikappaleen mukaan nimellä ”nousevan auringon talo”. Vuonna 1973 Foija siirtyi osuusliike Tarmolalle ja toimi 1975–1979 Turun ensimmäisenä ”videoteekkinä” valkokankaalle heijastettuine diskoesityksineen. Vuosina 1979–1982 Foija oli taas perinteinen tanssiravintola.

Vuonna 1983 Hansakorttelin muutostöiden yhteydessä Foija siirtyi teatterirakennuksesta viereiseen rakennukseen, Kauppatorin apteekin entiseen hiilikellariin. Holvikellari ei soveltunut tanssiravintolaksi, joten Foijasta tehtiin ruokaravintola, aluksi italialaistyyppinen pizzeria punavalkoruudullisine pöytäliinoineen. 1990-luvulla Foija toimi muutamia vuosia Restelin Martina-ketjun ravintolana, muttei täysin noudattanut ketjun konseptia. 

Ravintolatiloihin kuului viime aikoina myös katutason baari. Tiloja remontoitiin vuosina 2004 ja 2014, jolloin ravintolaan tehtiin uusi sisäänkäynti Aurakadun puolelta. Foija kuului viime vuosinaan Restelin ravintolavalikoimaan ja oli osa Hansakorttelin ostoskeskusta.

Lähteet

Kirjallisuutta
Mäkelä, J. 1984. Foijan vaiheita – Turun teatteriravintola 145-vuotias. Turku.

Ravintolat Turussa
Inga Ravna Eira

Inga Ravna Eira ( s. 30. toukokuuta 1948) on norjalainen saamelaiskirjailija, kääntäjä ja opettaja. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi.

Eira on kirjoittanut runoja, novelleja ja lastenkirjoja. Hän on myös toteuttanut performanssiesityksiä yhdessä muiden taiteilijoiden kanssa ja lausunut kirjoittamiaan runoja musiikillisessa runoesityksessä Čuollogeađgi. Esityksen seurauksena julkaistiin CD-levynä tarina Gilši – Taitava vuonna 2012, jonka aiheena oli naisten tilanne poronhoidossa. Hän järjestää kirjoituskursseja ja ohjaa luovaa kirjoittamista, ja harrastaa joikaamista ja saamelaista kertomusperinnettä.

Karasjokin kulttuuriviikolla 2006 Eira sai Vuoden kulttuuripalkinnon. Hän kuuluu Saamelaisten kirjailijoiden yhdistykseen, ja on sen puheenjohtaja. Hän on erityisesti ollut mukana työssä saamen kielen ja saamenkielisen koulun puolesta.

Inga Ravna Eiran runokokoelma Ii dát leat dat eana, Davvi Girji, 2018 on ehdolla Pohjoismaiden neuvoston vuoden 2019 kirjallisuuspalkinnon saajaksi.  Runokokoelman teemana on ilmastonmuutos.

Bibliografia 

 Guovdageainno mánát mainnastit, toimittaja, lastenkirja (1979)
 Savdnjiluvvon nagir, runoantologia kolmelta saamelaiselta kirjoittajalta, kuvittanut Aage Gaup (1989)
 Mellet, lastenkirja (1992) kuvittanut Iver Jåks; norjaksi kääntänyt Inger Seierstad.
 Sami dáiddárleksikona / Samisk kunstnerleksikon (1994). Toimittaja: Synnøve Persen. Pohjoissaameksi kääntänyt Inga Ravna Eira, kuvittanut Johan Turi.
 Lieđážan, runoutta, Davvi Girji (1997) kuvittanut Majlis Skaltje
 Eadni ganjaldii mu fuolppuid, runoja, Davvi Girji (2009)
 Mor gråt over mine skjørt, runoja, Davvi Girji (2011)
 Jidnes skálkošeapmi, runoja lapsille ja nuorille, Davvi Girji (2014)
 Ii dát nahka dat eana, runoutta, Davvi Girji (2018)
 Gáhttára Iđit, runoja. Davvi Girji (2019)

Viitteet

Lähteet 

Vuonna 1948 syntyneet
Norjalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Norjalaiset runoilijat
Saamelaiskirjailijat
Elävät henkilöt
Çingiz Mustafayev

Çingiz Mustafayev (s. 11. maaliskuuta 1991 Moskova, Venäjän SNT, Neuvostoliitto), tunnettu paremmin nimellä Chingiz, on azerbaidžanilainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Hän edusti Azerbaidžania kappaleella "Truth" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.

Nuoruus 
Mustafayev syntyi Moskovassa vuonna 1991 ja muutti kuusivuotiaana Qazaxiin, Azerbaidžaniin perheensä mukana. Lapsena hän opetteli kitaran soittoa ja kappaleiden tekoa.

Ura 
13-vuotiaana Mustafayev muutti äitinsä ja veljensä kanssa Bakuun, jossa hän myöhemmin osallistui vuonna 2007 Azerbaidžanin versioon Pop Idolista. Mustafayev voitti kilpailun ja hänestä tuli nouseva tähti Azerbaidžanin musiikkiteollisuudessa. Vuonna 2013 Mustafayev edusti Azerbaidžania New Wave -kilpailussa Jūrmalassa, Latviassa. Kilpailussa hän sijoittui 11. sijalle. Kolme vuotta myöhemmin Mustafayev osallistui The Voice of Ukraine -kilpailuun. Hän kuitenkin karsiutui kilpailun Kaksintaistelut -vaiheessa. Siitä lähtien hän esiintyi Palmas-nimisen yhtyeensä kanssa. He yhdistelivät azerbaidžanilaista ja turkkilaista kansanmusiikkia sekä flamencoa, rockia ja poppia. Mustafayev päätti kuitenkin lähteä bändistä ja perusti itselleen soolouran. Hän julkaisi myöhemmin kappaleensa nimeltä "Tenha gezen".

8. maaliskuuta 2019 ilmoitettiin, että Chingiz edustaa Azerbaidžania vuoden 2019 Euroviisuissa kappaleella "Truth". Azerbaidžan esiintyi toisen semifinaalin toisella puoliskolla 16. toukokuuta 2019.

Diskografia

Lähteet 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Azerbaidžanin euroviisuedustajat
Vuoden 2019 euroviisuedustajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Batman vs. Teenage Mutant Ninja Turtles

Batman vs. Teenage Mutant Ninja Turtles on vuonna 2019 keväällä julkaistu supersankari animaatioelokuva. Elokuva on toteutettu DC Entertainmentin, Warner Bros. Animationin ja Nickelodeon Animation Studiosin yhteistyönä.

Elokuva perustuu vuonna 2015 julkaistuun sarjakuva minisarjaan, jossa DC Comicsin Batman- sekä IDW Publishingin julkaisemien TMNT-sarjakuvien hahmot tapaavat toistensa universumeissa.

Ääniroolit

Englanti 

Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Batman-elokuvat
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -elokuvat
Gaby Stenberg

Ida Gabriella Gaby Stenberg Koch (aiemmin Ida Gabriella Stenberg, 9. tammikuuta 1923 Tokio, Japani – 20. syyskuuta 2011 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä, joka näytteli n. 40 elokuvassa. Elokuvien lisäksi hän näytteli paljon Malmön kaupunginteatterissa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi roolistaan Ellinorina / Beatrice Dahlénina TV-sarjassa Varustamo.

Elämä ja ura
Gaby Stenbergin isä oli Sven Stenberg, ruotsalainen liikemies, jonka työantaja oli  Gadeliuksen kauppahuone Japanissa. Perhe muutti takaisin Ruotsiin  Suuri Kantōn maanjäristyksen jälkeen eli samana vuonna kuin Stenberg syntyi. Ruotsissa Stenberg opiskeli pianoa Richard Anderssonin musiikkikoulussa ja oppi laulamista Andrejewa de Skilondzilta. Teatterikoulutusta hän sai Willy Koblanckin teatterikoulussa vuosina 1939–1942. Vuonna 1962 hän meni naimisiin Fredrik Kochin kanssa ja päätti pitää tauon näyttelemisestä. Sen aikana hän opiskeli Lundin yliopistossa ja valmistui vuonna 1978 filosofian kandidaatiksi pääaineena fonetiikka. Sen lisäksi hän toimi logopedin sijaisena Malmössä ja opetti Vadstena-Akademienissa vuosina 1983–1992.

Valkokankaalla
Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1936 elokuvassa Bombi Bitt ja minä, jossa hän näytteli nuorta tyttöä. Pari vuotta myöhemmin hän sai ison roolin Kristinana elokuvassa Sigge Nilsson ja minä.

Lavalla
Stenbergin ensimmäinen esiintyminen lavalla oli Oscarsteaternissa vuonna 1942 Gustaf Wallyn operetissa Blåjackor. 23. syyskuuta 1944 Stenberg esiintyi Titanian roolissa William Shakespearen komedia Kesäyön unelma, joka oli Malmön kaupunginteatterin avajaisnäytelmä. Vuonna 1954 hän esiintyi Franz Lehárin suositussa operetissa Iloinen leski, jota ohjasi Ingmar Bergman. Stenberg oli kiinnitetty Malmön kaupunginteatteriin sekä eri teattereihin Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuoteen 1962 asti, jolloin hän päätti vetäytyä teatterimaailmasta ja omistautua perheelleen. Vasta vuonna 1985 teki Stenberg comebackinsa, jolloin hän esiintyi Malmön kaupunginteatterissa vastanäyttelijänään Jan Malmsjö musikaalissa Lainahöyhenissä. Sen jälkeen hän esiintyi monessa elokuvassa ja TV-sarjassa kuten Goda grannar (1987), Sunes jul (1991) ja pitkäaikaisessa TV-sarjassa Rederiet 1992 ja 1994–2002.

Yksityiselämä
Stenberg oli naimisissa kirurgian dosentti Fredrik Kochin kanssa tämän kuolemaan asti. Heidän poikansa on professori John Koch. Stenberg on haudattu miehensä viereen Norra kyrkogårdenissa Lundissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Gaby Stenberg Malmön kaupunginteatterin sivuilla
Gaby Stenberg  Dramatenin sivuilla 
Svenska Klassiker: Gaby Stenberg (2003)

Ruotsalaiset näyttelijät
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Johanna Navarralainen

Johanna Navarralainen (1273–1305) oli Navarran kuningatar ja Filip IV:n puolisona myös koko Ranskan kuningatar. Hänen kolmesta pojastaan tuli Ranskan kuninkaita: Ludvig X, Filip V ja Kaarle IV. 

Johanna oli Navarran kuninkaan Henrik I:n ja Artoisin Blanchen ainoa tytär ja perillinen, sillä hänen veljensä Thibaut kuoli nuorena. Henrik I kuoli Johannan ollessa puolitoistavuotias. Navarran kruununperimysjärjestys salli naisten nousta valtaistuimelle, ja Johannasta tuli Navarran ensimmäinen naishallitsija. Sijaishallitsijana oli aluksi hänen äitinsä, mutta äiti ja tytär pakenivat pian maasta turvallisuussyistä. Johanna kihlattiin ensin Englannin prinssille, mutta tämän kuoltua sovittiin avioliitosta hänen serkkunsa, Ranskan kuninkaan jomman kumman pojan kanssa. Ludvigin kuoltua sulhaseksi tuli Filip. Heidät vihittiin 1284, kun Johanna oli vasta 11-vuotias. 

Johanna oli perinyt isältään Navarran lisäksi Brien ja Champagnen kreivikunnan. Vaikka maat liitettiin Ranskaan avioliiton myötä, hänellä säilyi niihin jonkinlainen oma päätösvalta, ja hän puolusti Champagnea oman pienen armeijansa johdossa.

Johanna  oli älykäs ja oppinut nainen, joka perusti Collège de Navarren osaksi Pariisin yliopistoa. 

Johanna kuoli lapsivuoteeseen vuonna 1305.

Lähteet 
 

Navarran kuninkaalliset
Ranskan kuninkaalliset
1270-luvulla syntyneet
Ida Trotzig

Ida Trotzig (o.s. Magnét 6. syyskuuta 1864 Kalmar, Ruotsi – 5. marraskuuta 1943 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen valokuvaaja, etnografi, japanologi, kirjailija ja taidemaalari, joka vietti runsaat 30 vuotta 1800–1900 -lukujen vaihteessa Japanissa.

Elämä ja ura

Perhe 
Trotzigin vanhemmat olivat toimistopäällikkö Henrik Magnét ja Bertha Trotzig. Vuonna 1888 hän meni naimisiin enonsa Herman Trotzigin kanssa. Koska hänen miehensä oli poliisipäällikkönä Koben ulkomaalaisalueella, Ida muutti Japaniin. Siellä hän oppi japania. Vuonna 1894 heidän ensimmäinen lapsensa Inez syntyi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ida Trotzig Tukholman Etnografisessa museossa.

Ruotsalaiset valokuvaajat
Ruotsinkieliset kirjailijat
Ruotsalaiset kirjailijat
Orientalistit
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Ruotsalaiset taidemaalarit
Sanni Turtola

Sanni Turtola on suomalainen uransa päättänyt kuulantyöntäjä. Turtola edusti urallaan Karijoen Tapparaa.

Turtola saavutti kuulantyönnössä SM-pronssia vuonna 1946 tuloksella 10,46 m. Vuonna 1947 Turtola työnsi tuloksen 10,51 m.

Lähteet 

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Syntymävuosi puuttuu
Mahdollisesti elävät henkilöt
Meryl Davis

Meryl Davis (s. 1. tammikuuta 1987 Royal Oak, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta parinsa Charlie Whiten kanssa.

Ura 

Meryl Davis ja Charlie White saavuttivat juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2006. Aikuisten MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi vuonna 2007, kuudenneksi vuonna 2008 ja neljänneksi vuonna 2009. Viimeksi mainittuna vuonna he voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa ja ensimmäisen kuudesta peräkkäisestä Yhdysvaltain-mestaruudestaan. Kaudella 2009–2010 he voittivat Grand Prix -finaalin sekä saavuttivat Vancouverin olympialaisissa ja MM-kilpailuissa hopeaa.

Davis ja White voittivat vuonna 2011 maailmanmestaruuden, neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2012 he voittivat Grand Prix -finaalin mutta jäivät MM-kilpailuissa ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hopealle. Vuonna 2013 he voittivat jälleen kaikki kolme kilpailua. Sotšin olympialaisissa 2014 he voittivat kultaa jäätanssissa ja saavuttivat pronssia joukkuekilpailussa.

Davis on pituudeltaan 160-senttinen. Häntä ja Whitea ovat valmentaneet Seth Chafetz, Igor Špilband, Oleg Epstein ja Marina Zueva.

Yksityiselämä 

Davis kihlautui venäläis-kanadalaisen taitoluistelijan Fedor Andreevin kanssa heinäkuussa 2017.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Charlie White

Charlie White (s. 24. lokakuuta 1987 Dearborn, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta parinsa Meryl Davisin kanssa.

Ura 

Charlie White ja Meryl Davis saavuttivat juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2006. Aikuisten MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi vuonna 2007, kuudenneksi vuonna 2008 ja neljänneksi vuonna 2009. Viimeksi mainittuna vuonna he voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa ja ensimmäisen kuudesta peräkkäisestä Yhdysvaltain-mestaruudestaan. Kaudella 2009–2010 he voittivat Grand Prix -finaalin sekä saavuttivat Vancouverin olympialaisissa ja MM-kilpailuissa hopeaa.

White ja Davis voittivat vuonna 2011 maailmanmestaruuden, neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2012 he voittivat Grand Prix -finaalin mutta jäivät MM-kilpailuissa ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hopealle. Vuonna 2013 he voittivat jälleen kaikki kolme kilpailua. Sotšin olympialaisissa 2014 he voittivat kultaa jäätanssissa ja saavuttivat pronssia joukkuekilpailussa.

White on pituudeltaan 175-senttinen. Häntä ja Davisia ovat valmentaneet Seth Chafetz, Igor Špilband, Oleg Epstein ja Marina Zueva.

Yksityiselämä 

White avioitui jäätanssija Tanith Belbinin kanssa huhtikuussa 2015.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Raija Lehmussaari

Raija Lehmussaari (s. 3. maaliskuuta 1943 Tampere) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja. Hän perusti vuonna 1967 oman tanssikoulunsa Turkuun ja on opettanut siellä yli 50 vuoden ajan. Vuosina 1981–2004 Lehmussaari puolestaan toimi Aurinkobaletin taiteellisena johtajana ja pääkoreografina.

Elämä 
Lehmussaari innostui baletista jo nuorena Tampereella. Hän muutti Tampereelta Turkuun opiskelemaan kieliä ja kirjallisuustiedettä.  Hän aloitti Turussa uransa baletinopettajauransa, kun Telma Tuulos kutsui hänet vuonna 1962 koulunsa opettajaksi. Oman balettikoulunsa Lehmussaari perusti vuonna 1967.

Lehmussaari perusti vuonna 1981 Turkuun tanssiteatteri Aurinkobaletin, jonka taiteellisena johtajana ja pääkoreografina hän toimi vuoteen 2004. Aurinkobaletista kehittyi Lehmussaaren kaudella korkeatasaoinen ammattiryhmä, jonka ohjelmistossa oli sekä kotimaisten että ulkomaiden koreografien teoksia. Lehmussaari itse loi Aurinkobaletille melkein 50 tanssiteosta. Lisäksi hän on koreografioinut teoksia Kotkan kaupunginteatterin, Kuopion oopperan, Down By The Laituri -festivaalin, Savonlinnan oopperajuhlien, Turun kaupunginteatterin, Turun musiikkijuhlien ja Åbo Svenska Teaterin kanssa. Lehmussaari on jatkanut tanssikoulunsa opettajana jäätyään eläkkeelle Aurinkobaletista.

Lehmussaari on toiminut tanssitaiteen puolesta myös eri liitoissa. Hän on ollut Suomen tanssitaiteilijaliiton ja Suomen tanssipedagogiliiton hallituksen jäsenenä sekä Kansainvälisen teatteri-instituutin Suomen tanssijaosastossa. Lisäksi hän on osallistunut Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön tanssitaiteen ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmatoimikunnassa ja Turun Taiteen ja viestinnän oppilaitoksen sekä Turun Konservatorion tanssikoulutuksen suunnitteluryhmässä.

Tunnustukset 
Lehmussaari on saanut useita tunnustuksia pitkästä urastaan. Vuonna 2011 hän sai tanssitaiteen valtionpalkinnon. Häntä pidetään tanssitaiteen merkittävänä kehtitäjänä, ja monista hänen oppilaistaan on tullut ammattitanssijoita ja monet ovat päätyneet opettamaan Suomen kansallisoopperan balettioppilaitokseen ja Turun ammattikorkeakoulun taideakatemiaan. Valtionpalkinnon perusteissa sanottiin lisäksi, että Lehmussaari on työnsä ansiosta vahvistanut tanssin asemaa ja vahvistusta, kasvattanut sen yleisöä ja luonut tanssijoille työmahdollisuuksia Varsinais-Suomessa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Valtionpalkinnon lisäksi Lehmussaari on saanut useita Turun ja Porin läänin palkintoja, turkulaisia kulttuuripalkintoja ja muun muassa Varsinais-Suomen liiton Auroa-mitalin, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkin ja Suomen kulttuurirahaston Elias Lönnrot -mitalin.

Lähteet 

Suomalaiset koreografit
Suomalaiset balettipedagogit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurora-mitalin saajat
Maria Teresa (Luxemburg)

María Teresa Mestre y Batistan (s. 22. maaliskuuta 1956) on Luxemburgin suurherttua Henrin puoliso.

Hän syntyi Kuubassa vaikutusvaltaiseen espanjalaistaustaiseen sukuun. Ennen Kuuban vallankumousta hänen sukunsa omisti pankkeja ja sokeritehtaita. Vallankumouksen jälkeen perhe muutti New Yorkiin ja sieltä Sveitsiin. Maria Teresa sai Sveitsin kansalaisuuden, kävi koulunsa loppuun ja aloitti valtiotieteen opinnot Geneven yliopistossa, missä tapasi tulevan puolisonsa. Molemmat valmistuivat vuonna 1980 ja ilmoittivat sen jälkeen kihlauksestaan. Häitä vietettiin 14. helmikuuta 1981. Heillä on viisi lasta, perintösuurherttua Guillaume (s. 1981), Félix (s. 1984), Louis (s. 1986), Alexandra (s. 1991) ja Sébastien (s. 1992).

Suurherttuatar on valittu Unescon hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1997 tunnustuksena työstään koulutuksen, naisten oikeuksien ja mikrorahoituksen hyväksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luxemburgilaiset henkilöt
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Kellberg

Kellberg on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Aarno Kellberg (1932–2015), opettaja ja kirjailija, Eino Kellbergin poika
Eino Kellberg (1908–1978), kauppias ja kirjailija, Aarno Kellbergin isä
Marjo Miettinen

Marjo Miettinen (s. 1957 Porvoo) on suomalainen yritysjohtaja ja Teknologiateollisuus ry:n ensimmäinen hallituksen naispuheenjohtaja vuodesta 2019 alkaen. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteiden tohtori. Miettinen on työskennellyt noin 25 vuotta perheyrityksen johtotehtävissä, Enstossa noin 15 vuotta ja EM Groupin toimitusjohtajana kahdeksan vuotta. Lisäksi hän toimii hallitustehtävissä useissa yhtiöissä.

Talouselämä-lehti arvioi vuonna 2017 hänet keväällä Suomen 17. vaikutusvaltaisimmaksi naispäättäjäksi.

Teknologiateollisuuden ensimmäinen naispuheenjohtaja 
Teknologiateollisuuden ensimmäisenä naispuheenjohtaja Miettinen toivoo olevansa esikuva teknologia-aloille pyrkiville naisille.

Teknologiateollisuuden ensimmäisellä puheenjohtajakaudella hän ajaa kestävän arvonluonnin, tulevaisuuden työn sekä osaamisen ja innovaatioiden edistämistä. Hän näkee Teknologiateollisuuden tiedonjakamista ja innostamista ajavana järjestönä. Työelämässä painotetaan jatkuvaa oppimista, ja hän tekeekin väitöskirjaa luottamusmiesjärjestelmästä.

Keskeinen työkokemus 
 Boardman Oy, partneri (2016–)
 EM Group Oy, toimitusjohtaja (2006–2014)
 Ensto Oy, hallituksen puheenjohtaja (2002–2006)
 Eri johtotehtävissä Enstolla (1988–2001)

Luottamustehtävät 
 Ensto Oy, hallituksen jäsen (1999) ja puheenjohtaja (2002–2006 sekä 2016–)
 Ensto Invest Oy, hallituksen puheenjohtaja (2017–)
 DIF – Directors’ Institute Finland, hallituksen jäsen (2018–)
 Solidium Oy, hallituksen jäsen (2016–)
 Efore Oyj, hallituksen jäsen (2013–)
 Teknologiateollisuus ry, hallituksen puheenjohtaja (2019–)
 Teknologiateollisuus ry, hallituksen jäsen (2005–2012 ja 2017–2018)
 Tekniikan edistämissäätiö (TES), hallituksen puheenjohtaja (2015–)
 EVA ja ETLA, delegaation jäsen (2005–)

Aiheesta muualla 
 Marjo Miettinen: Isän tyttö – Taivas+Helvetti

Lähteet 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Afrikanhilsa

Afrikanhilsa (Ilisha africana) on litteäsillien (Pristigasteridae) heimoon kuuluva kalalaji. Marcus Elieser Bloch kuvasi lajin tieteelle vuonna 1795.

Kuvaus 
Laji on tavallisesti 16 senttimetriä pitkä, parhaimmillaan 30 senttimetrin mittainen.

Status 
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut lajin elinvoimaiseksi.

Lähteet 

Sillikalat
Oksana Grištšuk

Oksana Vladimirovna "Pasha" Grištšuk (; s. 17. maaliskuuta 1971 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa kaksi olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja kolme Euroopan-mestaruutta parinsa Jevgeni Platovin kanssa.

Ura 

Oksana Grištšuk saavutti parinsa Aleksandr Tšitškovin kanssa juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1987 ja seuraavana vuonna he voittivat kultaa. Tšitškovin ura päättyi loukkaantumiseen vuonna 1989 ja Grištšukin uudeksi pariksi tuli Jevgeni Platov. Vuonna 1990 he sijoittuivat aikuisten EM- ja MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1991 sijoitukset olivat EM-kisoissa viides ja MM-kisoissa neljäs. Vuonna 1992 he saavuttivat molemmissa kilpailuissa pronssia ja sijoittuivat Albertvillen olympialaisissa neljänneksi. Vuonna 1993 he saavuttivat EM- ja MM-kilpailuissa hopeaa. Vuonna 1994 he jäivät vielä EM-kilpailuissa hopealle mutta voittivat kultaa Lillehammerin olympialaisissa ja Chiban MM-kilpailuissa.

Seuraavat neljä vuotta Grištšuk ja Platov olivat maailman paras jäätanssipari. He voittivat maailmanmestaruuden vuosina 1995, 1996 ja 1997 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1996, 1997 ja 1998. Naganossa 1998 he voittivat toisen kerran olympiakultaa. Talvella 1996–1997 he vaihtoivat valmentajaa: Natalia Linitšukin tilalle tuli Tatjana Tarasova.

Lähteet 

Venäläiset taitoluistelijat
Neuvostoliittolaiset taitoluistelijat
Venäläiset olympiavoittajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Essi Kekki

Essi Kekki on suomalainen uransa päättänyt korkeushyppääjä ja pituushyppääjä. Kekki edusti urallaan Rovaniemen Urheilijoita ja Viipurin Urheilijoita.

Kekki sai korkeushypystä SM-hopeaa vuosina 1947 ja 1948. Molemmat mitalit tulivat tuloksella 140 cm. Pituushypyssä hän oli vuonna 1947 viides tuloksella 461 cm.

Lähteet 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Suomalaiset pituushyppääjät
Syntymävuosi puuttuu
Mahdollisesti elävät henkilöt
Barbara Heinonen

Barbara Carita Heinonen (o.s. Fredriksson; s. 1968 Parainen) on Maarianhaminan kaupunginjohtaja. Hänen puolueensa on RKP (Suomen ruotsalainen kansanpuolue). Ennen kaupunginjohtajuuttaan hän on toiminut Paraisten kaupunginvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajana sekä useissa luottamustehtävissä muun muassa Suomen Kuntaliitossa, Varsinais-Suomen liitossa. Heinonen on koulutukseltaan juristi ja kauppatieteiden maisteri.

Yksityiselämä 
Heinonen on naimisissa ja neljän lapsen äiti. Hän harrastaa kestävyysurheilua, ja hän on osallistunut Ironman-kilpailuihin.

Barbara Heinonen oli ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.

Ura ja luottamustehtäviä 
 Oikeusministeriö, kihlakaunnanvouti 2009–2014, hallintovouti 2014–2015
 Puolustusministeriö, ministerin erityisavustaja 2002–2003
 Maarianhaminan kaupunki, kaupunginjohtaja 2015–
 Paraisten kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2009–2012
 Paraisten kaupunginhallituksen puheenjohtaja 2001–2008
 Kaupunginvaltuutettu 1997–2012
 Paraisten ympäristölautakunta, varajäsen 1997–1998, jäsen 1999–2000
 Rakennuslupajaosto 1997–2000
 Suomen kuntaliiton ruotsinkielinen neuvottelukunta 2001–2004, varajäsen 2005–2008
 Varsinais-Suomen maakuntavaltuusto 2001–2012
 Varsinais-Suomen aluepelastuslautakunta, varajäsen 2002–2004, jäsen 2005–2012
 Turun seudun jätehuolto Oy, hallitus varajäsen 2003–2015
 Turunmaan kuntakokous, 2001–2002
 Turunmaan Seutu ry, hallitus 2002–2004
 Paraisten Vesi Oy, hallituksen varapuheenjohtaja 2005–2016
 Archipelagia Golf Ab Oy, hallitus 2007–2012
 Rotary 2005 -2016, presidentti 2014–2015
 Åbolands Folkhögskola, hallituksen jäsen 2010- ja puheenjohtaja 2015–
 Turun Osuuskauppa, hallintoneuvosto 2003–2016
 Paraisten Puhelin Oy, hallintoneuvosto 2004–2016, puheenjohtaja 2013–2016
 Lähi-Tapiola Sydkusten – Etelärannikko, hallintoneuvosto, puheenjohtaja 2013–2016
 Ålands Ömsesidiga, keskinäinen vakuutusyhtiö, hallintoneuvosto 2016–
 Itämerisäätiö 2016–
 Bärkraft, Ahvenanmaan maakunnan kestävän kehityksen neuvosto, jäsen 2016–
 RKP:n Turunmaan piirin puheenjohtaja 2006–2007
 Jäätteenmäen hallitus, hallitusneuvottelut 2003

Lähteet 

Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Maarianhaminan pormestarit ja kaupunginjohtajat
Paraisten kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset juristit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Punalatikka

Punalatikka (Aradus cinnamomeus) on luteiden (Heteroptera) alalahkoon kuuluva latikkalaji. Se on aikuisena ulkonäöltään likaisenruskea ja litteä ja sen tuntosarvet ovat lyhyet ja paksut. Jalat ovat tummanruskeat. Aikuisena se on pituudeltaan 3,5–4,5 mm. Punalatikan voi löytää männyn kuoriliuskojen alta. Punalatikka aiheuttaa metsään kasvutappioita imemällä kärsällään nesteitä puun rungosta, jolloin se aiheuttaa pintapuun solujen tummumista ja nestevirtausten heikkenemisen. Taimilla se aiheuttaa kasvun tyrehtymistä ja myöhemmin latvuksen kuivumista ylimmistä kasvaimista lähtien. Punalatikkaa tavataan Suomessa koko maassa ja se on levinnyt laajasti myös Eurooppaan. Laji talvehtii aikuisena ja keskenkasvuisena maassa karikkeen seassa tai mäntyjen tyvillä. Punalatikan sukupolviaika on kaksivuotinen. Punalatikan munista kuoriutuu punertavia toukkia.

Punalatikkaa saalistaa ainakin Suomessakin vakiintuneena ja elinvoimaisena esiintyvä käärmekorentojen (Raphidiidae) heimoon kuuluva mäntykäärmekorento (Raphidia ophiopsis).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Punalatikka (Aradus cinnamomeus )
Ötökkätieto: Punalatikka (Aradus cinnamomeus)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Punalatikka (Aradus cinnamomeus)
UniProt: Taxonomy - Aradus cinnamomeus 
Fauna Europaea: Aradus cinnamomeus 
British bugs: Aradus cinnamomeus 

Luteet