joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Daniel (Ruotsin prinssi)

Prinssi Daniel (Olof Daniel Westling Bernadotte, syntyjään Olof Daniel Westling, s. 15. syyskuuta 1973 Örebro, Ruotsi) on Ruotsin kruununprinsessa Victorian puoliso ja Länsi-Götanmaan herttua.

Tausta 
Westling syntyi Örebrossa keskiluokkaiseen perheeseen 15. syyskuuta 1973, samana päivänä kuin hänen tuleva appensa Kaarle XVI Kustaa nousi Ruotsin kuninkaaksi. Westling on opiskellut sosiaalialaa ja vapaa-ajanohjausta kahden vuoden ajan. Opintojen jälkeen hän suoritti varusmiespalveluksen.

Westling omisti useita kuntosaleja Tukholmassa, mutta luopui niistä avioituessaan Victorian kanssa. Hän harrastaa jalkapalloa, jääkiekkoa, koripalloa ja musiikkia.

Prinssi Danielin isänäidin suku on Rautalammilta lähteneitä metsäsuomalaisia, ilmeisesti sukunimeltään Seppäisiä.

Kruununprinsessa Victoria 

Daniel ja Victoria seurustelivat vuodesta 2002 saakka. 24. helmikuuta 2009 kuningas Kaarle XVI Kustaa ja Ruotsin hallitus myönsivät heille luvan kihlautua.

Pari avioitui 19. kesäkuuta 2010, ja avioliiton myötä Daniel Westlingistä tuli Hänen Kuninkaallinen korkeutensa prinssi Daniel, Länsi-Götanmaan herttua (). Prinssi Danielista tuli hääpäivänään serafiimiritarikunnan ritari.

Keväällä 2011 prinssi Daniel pääsi sisään arvostettuun Karoliiniseen instituuttiin opiskelemaan fysiologiaa. 

Kesäkuussa 2011 prinssi Daniel osallistui Kuopiossa järjestettyyn liikuntalääketieteen Puijo-symposiumiin. Prinssin tarkoituksena oli hakea tietoa alan uusimmista virtauksista.

25. huhtikuuta 2018 prinssi Daniel vieraili Helsingissä kahdessa koulussa tutustumassa Liikkuva koulu -ohjelman käytäntöihin, kuten toiminnalliseen opetukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Annika Engström: Vem är Daniel Westling? Svenska Dagbladet 24.2.2009.
Commoner marrying Swedish crown princess 'has aristocratic roots' telegraph.co.uk 9.6.2010.

Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Anna May Wong

Anna May Wong (oik. Wong Liu-tsong, ; 3. tammikuuta 1905 – 2. helmikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli etniseltä taustaltaan kiinalainen. Hänet tunnettaneen parhaiten elokuvasta Shanghain pikajuna.

Wong syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa kiinalaiseen sukuun, joka oli elänyt Yhdysvalloissa vuodesta 1855. Hän sai uransa aikana merkittäviä rooleja sekä elokuvissa että televisiossa ja pääsi Hollywood Walk of Fameen.

Wong oli naimaton. Hän kuoli maksakirroosiin ja sydäninfarktiin Santa Monicassa 56 vuoden ikäisenä. Elokuvaaja James Wong Howe oli hänen serkkunsa. Wong on ensimmäinen Yhdysvaltain rahassa esiintyvä amerikanaasialainen.

Aiheesta muualla 

THE ANNA MAY WONG SOCIETY (englanniksi)
THESE FOOLISH THINGS The Anna May Wong Blog (englanniksi)
"The World of Anna May Wong" fan site at MySpace (englanniksi)
  

Amerikankiinalaiset
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Bertil (Ruotsin prinssi)

Prinssi Bertil (Bertil Gustaf Oskar Carl Eugén; 28. helmikuuta 1912 – 5. tammikuuta 1997),  Hallandin herttua, oli Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolfin ja hänen ensimmäisen vaimonsa, prinsessa Margareetan kolmas poika.  Hän opiskeli meriupseeriksi ja palveli toisen maailmansodan aikana Ruotsin sotilasasiamiehenä Lontoossa.  Sotilasarvoltaan Bertil oli kontra-amiraali (1956).

Bertilin vanhimman veljen kruununprinssi Kustaa Aadolfin kuoltua vuonna 1947 lento-onnettomuudessa jättäen jälkeensä alle vuoden vanhan poikalapsen ja muiden kruununperimykseen oikeutettujen luovuttua kruunusta hallitsijaksituloksi estävien avioliittojen vuoksi oli olemassa mahdollisuus, että Bertilistä voisi joskus tulla hallitsija.

Tämän takia Bertil ei mennyt naimisiin walesilaisen aatelittoman Lilian Daviesin kanssa, sillä avioliitto olisi estänyt kuninkaaksi tulemisen. Sen sijaan he elivät hienovaraisesti yhdessä. Tämä järjestely oli kaikkien tiedossa ja sen tarkoituksena oli säilyttää kruununperimys kunnes kruununperillinen olisi riittävän vanha. Silloinen rouva Davies oli yksityisesti osa kuningasperhettä, mutta ei virallisesti. Bertilin isä eli kuitenkin riittävän kauan, jotta Bertilin veljenpoika prinssi Kaarle Kustaa pystyi seuraamaan häntä valtaistuimelle. Oltuaan yli kolmekymmentä vuotta epävirallisesti yhdessä, uusi kuningas hyväksyi Bertilin ja Lilianin avioitumisen, joka tapahtui 7. joulukuuta 1976.  Yhä ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä (kruununprinssi Carl Philipin syntymään asti 1979) Bertil jatkoi tarvittaessa toimimista kuninkaan sijaisena. Hänen leskensä tunnettiin nimellä prinsessa Lilian, Hallannin herttuatar, prinsessa Lilian kuoli maaliskuussa 2013. Bertil oli Tanskan edesmenneen kuningattaren Ingridin (entisen Ruotsin prinsessa Ingridin) veli, Ingridin ollessa nykyisen Tanskan kuningattaren Margareeta II:n äiti.  

Kun Ruotsin kruununperimysjärjestyslakia muutettiin vuonna 1980 oikeus kruunuun rajattiin Kaarle XVI Kustaalle ja hänen jälkeläisilleen; kuitenkin Bertilin kohdalla tehtiin erityinen poikkeus, joten hänestä tuli kruununperimysjärjestyksessä kolmas ja prinsessa Madeleinen synnyttyä 1982 kruununperimysjärjestyksessä neljäs.

Prinssi Bertil oli kotimaassaan erittäin suosittu. Hän piti autoista sekä tuki ja harrasti useita urheilulajeja kuten tennistä ja kuulapelejä. Hän toimi vanhemman veljensä Kustaa Aadolfin kuoleman jälkeen Ruotsin urheilun valtakunnanliiton (ruots. Svenska riksidrottsförbundet) puheenjohtajana vuosina 1947-1991.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bertil
Prinssit
Ruotsalaiset kenraalit
Ruotsalaiset urheiluvaikuttajat
Bertil
Bertil
Sivasspor

Sivasspor on turkkilainen jalkapallojoukkue Sivasista, joka pelaa Turkin Superliigassa. Seura nousi pääsarjatasolle 2005 ja sen paras saavutus on toinen sija kaudella 2008–2009.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sivassporin viralliset sivut
 Sivassporin Fan viralliset sivut

Turkkilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1967 perustetut urheiluseurat
31 (luku)

31 (kolmekymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää 30 ja jota seuraa 32.

Matematiikassa 
 31 on yhdestoista alkuluku.
 31 on kolmas Mersennen alkuluku: .
 31 on Mersennen alkuluvun  eksponentti.
 31 on 29:n alkulukukaksonen.
 31 on onnellinen luku.
 31 on keskitetty kolmioluku.
 31 on keskitetty viisikulmioluku.
 31 on palindromi binäärijärjestelmässä: .
 31 on palindromi viisijärjestelmässä: .
 31 voidaan ilmaista kolmen peräkkäisen alkuluvun summana: .
 31 voidaan ilmaista luvun 3 eri potenssien summana: .
 31 voidaan ilmaista kuutioluvun ja neliöluvun summana: .
 31 on takaperin toinen alkuluku (13).

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 31 on galliumin järjestysluku.
 Fosfori-31 on fosforin vakaa isotooppi.

Muualla 
 Tammikuussa, maaliskuussa, toukokuussa, heinäkuussa, elokuussa, lokakuussa ja joulukuussa on 31 päivää.
 Eurooppatie E31 kulkee Alankomaiden ja Saksan välillä.
 31 on Alankomaiden kansainvälinen suuntanumero.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Bobby Jindal

Piyush "Bobby" Jindal (s. 10. kesäkuuta 1971, Baton Rouge, Louisiana) on yhdysvaltalainen republikaaninen poliitikko. Hän on ollut tammikuusta 2008 lähtien Louisianan kuvernööri. Jindal on Louisianan ensimmäinen ei-valkoinen ja Yhdysvaltain historian ensimmäinen intialaisamerikkalainen kuvernööri.  Ennen kuvernööriksi siirtymistään Jindal oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen tammikuusta 2005. Hän oli myös edustajainhuoneen ainut intialaisamerikkalainen edustaja ja vasta toinen intialaisamerikkalainen edustajainhuoneen historiassa. 

Jindal syntyi intialaisille siirtolaisvanhemmille. Hänen perheensä on punjabitaustainen. Jindal oli alun perin hindu, mutta kääntyi myöhemmin roomalaiskatolilaisuuteen. Jindal meni naimisiin 1997 Supriya Jollyn kanssa ja parilla on kolme lasta.

Jindal tavoitteli republikaanien presidenttiehdokkuutta vuoden 2016 vaaleissa mutta vetäytyi marraskuussa 2015. Kannatusmittauksissa hänen kannatuksensa on ollut muihin verrattuna hyvin vähäinen, ja siksi hän katsoi, "ettei tämä ole minun aikani".

Lähteet

Aiheesta muualla

U.S. Congressman Bobby Jindal
Bobby Jindal for Governor
Complete text, audio, video of Bobby Jindal's Gubernatorial Election Victory Address 

Louisianan kuvernöörit
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Rhodes-stipendin saajat
Amerikanintialaiset
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Larkana

Larkana eli Larkano (, ) on Pakistanissa Sindhin provinssissa Larkanan alueella sijaitseva, maakunnan neljänneksi suurin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 738 069. Elokuussa 2000 Larkana vietti olemassaolonsa satavuotisjuhlaa. Kaupunki sijaitsee Gharin kanaalin etelärannalla, 60 kilometriä Shikarpurin kaupungista etelään ja 55 kilometriä Meharista koilliseen.

Lähteet 

Pakistanin kaupungit
Yle Oulu

Yle Oulu (aiemmin Oulu Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Pohjois-Pohjanmaa toimituksen sijaitessa Oulussa. Maakuntaradion päällikkönä toimii Aki Karjalainen, joka siirtyi tehtävään Eila Honkavaaran siirtyessä eläkkeelle.

Karjalaisen vastuulla ovat aluetoimitukset Oulussa ja Kajaanissa (Yle Kajaani).

Taajuudet 

Haapavesi 98,4 MHz
Oulu 97,3 MHz (kaapelissa 92,8 MHz)
Raahe 102,5 MHz
Ruka 95,1 MHz
Taivalkoski 99,2 MHz

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Uutiset Oulun kotisivut

Ylen paikallisradiot
Oulu
Pohjois-Pohjanmaa
Yle Lappeenranta

Yle Lappeenranta (aiemmin Etelä-Karjalan Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Etelä-Karjala toimituksen sijaitessa Lappeenrannassa. Yle Radio Suomi Lappeenrannan taajuus Lappeenrannassa ja sen lähiympäristössä on 98,5 ja 89,1 MHz. Imatralla taajuus on myös 98,5 MHz. Savitaipaleella 97,2 ja Parikkalassa 95,1 MHz.
Yleisradion toimitus Lappeenrannassa tuottaa maakuntaradion lisäksi myös Yle Uutiset Lappeenranta -nettisivustoa, Kaakkois-Suomen tv-uutisia, uutisia valtakunnan radio- ja tv-uutisiin sekä ajankohtaisohjelmia Yle TV2:lle.

Yle Radio Suomi Lappeenrannan historia juontaa vuoteen 1968, jolloin radiotoiminta alkoi alueella. Aluksi radion nimenä oli Saimaan Radio, sen jälkeen Kaakkois-Suomen alueradio ja sittemmin Etelä-Karjalan Radio.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Uutiset Lappeenrannan kotisivut 

Lappeenranta
Ylen paikallisradiot
Etelä-Karjala
Yle Mikkeli

Yle Mikkeli (aiemmin Etelä-Savon Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Etelä-Savo toimituksen sijaitessa Mikkelissä. Yle Radio Suomi Mikkeli aloitti toimintansa Ylen maakuntaradiona 1994. Sitä ennen se tunnettiin Radio Mikkeli-nimisenä Yleisradion paikallisradiona. Alueellista radiotoimimintaa Yleisradiolla oli maakunnassa jo 1960-luvulta lähtien.

Yle Mikkelin toimituksen päällikkö on Aki Karjalainen. Yle Etelä-Savon ensimmäisenä päällikkönä ollut Kari Toiviainen jäi eläkkeelle 17 päällikkövuoden jälkeen 31. joulukuuta 2010.

Lähetykset lähetetään pääosin Mikkelistä. Lähetysaika on muiden Ylen maakuntaradioiden tapaan arkisin klo 6.00-18.00. Radion lähetystaajuudet ovat 94,6 megahertsiä (Mikkelin seutu), 97,4 MHz (Pieksämäen seutu) ja 99,1 MHz (Savonlinnan seutu).

Maakuntaradiolla on 10 maakunnallista uutislähetystä radiossa. Lisäksi Yle Mikkeli osallistuu alueellisten tv-uutisten tuottamiseen Yle TV1:ssä.

Yle Radio Suomi Mikkeli on maakunnan kuunnelluin radiokanava. Sen viikkotavoittavuus on 56 prosenttia alueensa yli yhdeksänvuotiaasta radioyleisöstä (Kansallinen Radiotutkimus joulukuu 2008, Finnpanel Oy).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Uutiset Mikkelin verkkosivut

Ylen paikallisradiot
Etelä-Savo
Mikkelin media
Savonlinna
Radio Itä-Uusimaa

Radio Itä-Uusimaa oli yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena oli Itä-Uusimaa ja sen toimitus sijaitsi Porvoossa. Radio Itä-Uusimaan lähetykset päättyivät 19.12.2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Radio Itä-Uusimaan kotisivut

Ylen paikallisradiot
Porvoon media
Uusimaa
Yle Kotka

Yle Kotka (aiemmin Kymenlaakson Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kymenlaakso toimituksen sijaitessa Kotkassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Uutiset Kotkan kotisivut

Ylen paikallisradiot
Kotkan media
Kouvola
Kymenlaakso
Ylen läntinen

Ylen läntinen oli yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena oli Uudenmaan länsiosa ja sen toimitus sijaitsi Lohjalla. Ylen läntisen taajuus oli Lohjalla 96,1 MHz ja Fiskarissa 97 MHz.
Lähetykset päättyivät 19.12.2014 jolloin aamuohjelmien juontoja keskitettiin Pasilaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen läntisen kotisivut

Lohja
Ylen paikallisradiot
Uusimaa
Andrei Kontšalovski

Andrei Sergejevitš Mihalkov-Kontšalovski (; s. 20. elokuuta 1937) on venäläinen elokuvaohjaaja. 

Syntyjään Andron Sergejevitš Mihalkov kuuluu vanhaan Mihalkovin aatelissukuun, jonka juuret ylttävät Liettuan suurruhtinaskunnan aikoihin. Moskovassa syntynyt Kontšalovski on Sergei Mihalkovin poika ja Nikita Mihalkovin veli. Hän oli lahjakas pianisti ja opiskeli pitkään Moskovan konservatoriossa, mutta muutti urasuunnitelmiaan tavattuaan Andrei Tarkovskin ja käsikirjoitettuaan tämän elokuvan Andrei Rublev (1969). Hän pääsi Gerasimovin elokuvainstituuttiin. 

Omana oppilastyönään Kontšalovski ohjasi 1962 lyhyen näytelmäelokuvan, jossa oli huomattavia vaikutteita ranskalaisen Albert Lamorissen vuoden 1957 elokuvasta Punainen ilmapallo. Ensimmäinen Kontšalovskin täyspitkä elokuva oli Ensimmäinen opettaja (1965), joka perustuu Tšingiz Aitmatovin novelliin Balladi ensimmäisestä opettajasta ja kertoo neuvostovallan vakiintumisesta Kirgisiaan. Seuraavan elokuvan Stšastje Ašya (Nuoren naisen onni) miljöö on venäläinen kylä, jossa syntyy kolmiodraama. Todellisen läpimurtonsa Kontšalovski teki vuosien 1969–1971 klassikkofilmatisoinneilla Aateliskoti ja Vanja-eno, joista ensimmäinen perustuu Ivan Turgenevin ja toinen Anton Tšehovin tekstiin. Seuraava suurtyö oli Siperiada (1978), joka on laaja katsous Siperian historiaan. 

Vuonna 1984 Kontšalovski ohjasi Yhdysvalloissa elokuvan Maria´s Lovers. Tästä alkoi hänen Hollywood-kautensa, jolloin hän ohjasi filmit Pakojuna, Homer ja Eddie ja Tango & Cash. Näiden jälkeen hän on työskennellyt pääosin Venäjällä.

Kontšalovski on saanut Cannesin Grand Prix’n sekä Emmy-palkinnon ja ollut monesti ehdolla muiden arvostettujen elokuvapalkintojen, kuten Venetsian Kultaisen leijonan, Cannesin Kultaisen palmun ja César-palkinnon saajaksi.

Suomessa Kontšalovski sai elokuvista Ensimmäinen opettaja, Aateliskoti ja Vanja-eno parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon vuonna 1973.

Filmografia (valikoima)Ensimmäinen opettaja, 1965Nuoren naisen onni, 1967Aateliskoti, 1969 Vanja-eno, 1971Balladi rakastavaisista, 1974Siperiada, 1978Marian rakastajat, 1984Pakojuna, 1985Homer ja Eddie, 1989 
Tango & Cash, 1989
Sisäpiiri, 1991
Lumière ja kumppanit, 1995 (dokumentti)
Odysseus, 1997 (televisiosarja)
Hullujen talo, 2002
Leijona talvella, 2003
Pähkinänsärkijä, 2009Paratiisi, 2016Rakkaat toverit, 2020

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
Bagh, Peter von: ”Tarkovskin ja Stallonen välissä”, Andrei Kontšalovskin haastattelu, Filmihullu 4/2008.
Makkonen, Velipekka: ”Sopeutumisen mestari – ajatuksia Andrei Kontšalovskin elokuvista”, Filmihullu'' 4/2008.

Venäläiset elokuvaohjaajat
Venäläiset elokuvakäsikirjoittajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Lofast

Lofast (lyhenne sanoista Lofotens fastlandsforbindelse) on tietunneliyhteys Norjassa Hadselin kunnan Fiskebølin kylästä Kvæfjordin kunnan Gullesfjordbotnin kylään. Tieyhteyden kokonaispituus on 51 km. Rakennustyöt alkoivat syksyllä 1993. Työt olivat keskeytyksissä vuodesta 1998 vuoteen 2003. Norjan kuningatar Sonja avasi sen 1. joulukuuta 2007. Tie on osa Eurooppatie 10:tä ja korvaa aiemman Melbun, Stokmarknesin ja Sortlandin kautta kulkeneen reitin.

Tunnelit

 Sløverfjordtunnelen (3337 m, 112 mpa.)
 Falkfjordtunnelen (396 m)
 Myrlandstunnelen (1966 m)
 Raftsundtunnelen (1530 m)
 Storåtunnelen (210 m)
 Ingelsfjordtunnelen (1260 m)
 Sørdalstunnelen (6338 m)

Sillat
 Raftsundbrua (711 m)
 Vesterstraumen bru (305 m)
 Austerstraumen bru (196 m)

Aiheesta muualla
Tieyhteyden infosivu 

Norjan tunnelit
Kvæfjord
Hadsel
Nordlandin läänin liikenne
Tromssan läänin liikenne
Tieliikennetunnelit
Dalton Trumbo

James Dalton Trumbo (9. joulukuuta 1905 – 10. syyskuuta 1976) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija. Hän ei suostunut vastaamaan, kun hänet haastettiin vuonna 1947 epäamerikkalaista toimintaa tutkivaan komiteaan vastaamaan väitteisiin Hollywoodin kommunistiyhteyksistä, ja hän joutui siksi kymmeneksi kuukaudeksi vankilaan ja Hollywoodin mustalle listalle.

Trumbon ankarimpiin vainoajiin kuului juorutoimittaja Hedda Hopper. Trumbo muutti mustalle listalle joutumisensa jälkeen joksikin aikaa Meksikoon ja jatkoi työtään salanimellä.

Trumbo kirjoitti sodanvastaisen romaanin Sotilaspoika (Johnny Got His Gun, 1939), jonka pohjalta hän itse myöhemmin ohjasi palkitun elokuvan Sotilaspoika (1971).

Trumbon poika Christopher Trumbo on kirjoittanut isänsä elämään perustuvan näytelmän Trumbo. Hän on muokannut sen myös käsikirjoitukseksi, joka on kuvattu dokumenttielokuvaksi Trumbo (2007), ohjaajana Peter Askin. Dokumentissa ovat merkittävässä osassa Dalton Trumbon kirjeet, joita siinä lukevat monet Hollywood-tähdet. Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa Jay Roachin ohjaamassa elokuvassa Trumbo päähenkilöä näyttelee Bryan Cranston.

Trumbo sai Oscar-palkinnon kaksi kertaa (Loma Roomassa, Hiljainen sankari), mutta ei voinut itse osallistua tilaisuuksiin, vaan ensimmäinen palkinto myönnettiin henkilölle, joka antoi nimensä käyttöön, ja toisen, jonka hän kirjoitti salanimellä, otti vastaan hänen edustajansa. Hän oli jo vuonna 1941 ehdolla Kitty Foylen käsikirjoituksesta. Kun Exodus ja Spartacus paljastuivat hänen käsikirjoittamikseen, mustan listan voima alkoi murtua. Sotilaspojasta hän sai vuonna 1971 Cannesin Grand Prix’n.  

Trumbo kuoli sydänkohtaukseen 70-vuotiaana.

Palkinnot ja tunnustukset
Palkinnot
Loma Roomassa, parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkinto
Hiljainen sankari, parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkinto
 Sotilaspoika, 1971, Fipresci-palkinto, Cannesin elokuvajuhlien tuomariston erikoispalkinto (jaettu Taking Off - otetaan hatkat kanssa)
 Kinema Junpo Awards 1974 

Ehdokkuudet
 Kitty Foyle, parhaan käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuus
 The Fixer, 1968, Golden Globe 1969
 Sotilaspoika, 1971 Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu

Filmografia
Käsikirjoitus
 Kitty Foyle, 1940
 30 sekuntia Tokion yllä, 1944
 Kun sato kypsyy, 1945
 Rikosten pyörteessä, 1950
 Loma Roomassa, 1953, Oscar
 Hiljainen sankari, 1957, Oscar
 Terroria Texasissa 1958
 Spartacus, 1960 
 Sotilaspoika, 1971, myös ohjaus
 Papillon, 1973

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 , dokumentti

Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Hollywoodin musta lista
Fredrik V

Fredrik V (31. maaliskuuta 1723 – 14. tammikuuta 1766) oli Tanska-Norjan kuningas vuodesta 1746 alkaen. Hän kärsi alkoholismista ja jätti vallan pätevien ministeriensä käsiin. Nämä onnistuivat pitämään Tanskan Euroopassa velloneiden sotien ulkopuolella Fredrikin kaksikymmenvuotisen hallituskauden ajan.

Varustautuminen mahdolliseen sotaan Venäjän kanssa, rakennushankkeet sekä liikeyritysten ja yleisyöhyödyllisten laitosten kuten akatemian ja sairaalan tukeminen köyhdyttivät valtion kassaa niin, että hallitus päätti myydä suuren osan kuninkaan tiluksista. 

Fredrik oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Englannin prinsessa Louise, Yrjö II:n tytär, ja toinen vaimonsa saksalainen Juliane Marie of Braunschweig-Wolfenbüttel. Hän sai viisi eloon jäänyttä lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa ja tämän kuoltua seitsemän lasta toisen vaimonsa kanssa. Lisäksi kuninkaan rakastajatar synnytti viisi lasta.

Fredrik V kuoli 42-vuotiaana. Hänet haudattiin Roskilden tuomiokirkkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan kuninkaat
Tanskan kuninkaat
Vuonna 1723 syntyneet
Vuonna 1766 kuolleet
Leinelän rautatieasema

Leinelän rautatieasema (, ) on yksi 1. heinäkuuta 2015 avatun kehäradan neljästä rautatieasemasta. Liikennepaikka sijaitsee Vantaan Koivukylän kaupunginosassa Leinelän osa-alueella, Koivukylänväylän eteläpuolella, noin viiden kilometrin etäisyydellä Helsinki-Vantaan lentoaseman rautatieasemalta koilliseen.

Aseman rakentaminen saatiin valmiiksi yhdessä itäisen avorataosuuden kanssa 9. lokakuuta 2013. Aseman Koivukylänväylän puoleisessa tukimuurissa on Tuula Närhisen alumiinilevyistä tehty taideteos Animaatio.

Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja lentoasemalle raiteelta 2.

Asemalla pysähtyvät junat 
  (Helsinki–Tikkurila–Lentoasema–Huopalahti–Helsinki)
  (Helsinki–Huopalahti–Lentoasema–Tikkurila–Helsinki)

Linja-autoyhteydet 
574 (Peijas–Aviapolis–Myyrmäki)
623 (Hakaniemi–Peijas)
623K (Hakaniemi–Ruskeasanta–Peijas)
624 (Tikkurila–Ilola–Leinelä–Päiväkumpu)
624N (Tikkurila–Ilola–Leinelä)
625 (lähibussi, Leinelä–Koivukylä–Peijas–Rekolanmäki)
631 (Tikkurila–Korso–Kulomäki)
641 (Tikkurila–Leinelä–Hyrylä–Kerava)
633N (Rautatientori–Korso–Ahjo–Kerava)
642 (Leinelä–Riihikallio–Lahela–Hyrylä)
642K (Leinelä–Riihikallio–Ruotsinkylä–Lahela–Hyrylä)

Lähteet

Aiheesta muualla

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Koivukylä
Kristian VII

Kristian VII (29. tammikuuta 1749 Christiansborg – 13. maaliskuuta 1808) oli Tanskan ja Norjan kuningas vuodesta 1766 kuolemaansa saakka. Hänen vanhempansa olivat Fredrik V ja tämän ensimmäinen vaimo Louisa, Britannian Yrjö II:n tytär.

Isänsä kuoltua Kristian VII nousi kuninkaaksi 14. tammikuuta 1766 vain hieman ennen 17-vuotispäiväänsä. Samana vuonna hän avioitui serkkunsa, Englannin Yrjö III:n sisaren Caroline Matildan kanssa. Pari sai kaksi lasta, Fredrik VI:n ja Louisa Augustan. Avioliitto julistettiin myöhemmin mitättömäksi.

Kristian VII kärsi mielenterveysongelmista, kuten paranoiasta, itsetuhoisuudesta, masennuksesta ja mahdollisesti skitsofreniasta. Vuodesta 1772 alkaen maata hallitsivat käytännössä sijaishallitsijat, ensin Johann Struensee, sitten Kristianin äitipuoli ja velipuoli ja vuodesta 1784 hänen poikansa, tuleva kuningas Fredrik VI, prinssihallitsijan nimikkeellä. Samanlainen järjestely oli Britanniassa Yrjö IV:n hallitessa isänsä Yrjö III:n sijasta.

Kristian kuoli 59-vuotiaana aivoverenvuotoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan kuninkaat
Tanskan kuninkaat
Vuonna 1749 syntyneet
Vuonna 1808 kuolleet
Lexus IS

Lexus IS on ylemmän keskiluokan automalli, jota valmistaa Toyotan tytäryhtiö Lexus. IS esiteltiin Lexuksen pienimmäksi malliksi ES:n ja GS:n alapuolelle mallistossa. Se on suunnattu erityisesti BMW 3-sarjan ja Mercedes-Benz C-sarjan kilpailijaksi ja on niiden tavoin takavetoinen. IS:ää myytiin Japanissa alun perin nimellä Toyota Altezza, aina toisen sukupolven markkinoilletuloon asti. Lexus-takavalo-nimeä käytetään edelleen joskus, kun puhutaan kromatuista takavaloista, jollaiset oli ensimmäisen sukupolven mallissa.

Ensimmäisen sukupolven Altezza (koodinimi XE10) esiteltiin Japanissa lokakuussa 1998, Lexus IS 200 tuli Euroopan markkinoille 1999 ja Pohjois-Amerikassa suuremmalla moottorilla varustettuna IS 300 -mallina vuonna 2000. Ensimmäisen sukupolven malli, jonka moottorina oli rivikuutonen oli saatavina sedan- ja farmari- (SportCross) versioina. 

Toisen sukupolven IS (XE20) esiteltiin maailmanlaajuisesti 2006 V6-moottorisina IS 250- ja IS 350 -sedan-malleina ja Euroopassa myös nelisylinterisellä dieselmoottorilla varustettuna IS 220d -mallina. Suuritehoinen V8-versio, IS-F, esiteltiin 2007. Lexuksen mukaan IS on lyhenne sanoista Intelligent Sport.

Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä IS sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Kolmannen sukupolven IS (XE30) esiteltiin maailmanlaajuisesti 2013. Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä se sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

IS
D-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
2020-luvun autot
Sami Niemi

Sami Niemi (s. 16. helmikuuta 1991 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Niemi selviytyi joulukuussa 2007 karsinnasta Kuusamon maailmancupin osakilpailuun, jossa hän sijoittui 35:nneksi. Myöhemmin samassa kuussa hypättiin Sveitsin Engelbergissä kaksi kilpailua, joihin molempiin Niemi selviytyi mukaan, mutta hän jäi molemmissa osakilpailuissa ensimmäiselle kierrokselle. Hän tuli mukaan vuoden 2007–2008 Keski-Euroopan mäkiviikon kahteen viimeiseen kilpailuun, jotka molemmat hypättiin Bischofshofenissa huonojen sääolojen estäessä kilpailemisen toisen kilpailun alkuperäisessä kisakaupungissa Innsbruckissa. Ensimmäisessä kilpailussa Niemi jäi karsintaan, mutta toisessa kilpailussa hän selvitti tiensä toiselle hyppykierrokselle sijoittuen 27:nneksi ja saavuttaen uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Mäkiviikon lopputuloksissa hän oli 57:s kerättyään 201,1 pistettä. Niemi oli mukana myös mäkiviikolla 2008–2009. Parhaimmillaan Niemi on sijoittunut maailmancupissa 24:nneksi Klingenthalissa marraskuussa 2014.

Niemi voitti kultaa joulukuussa 2013 Universiadeissa normaalimäessä. Hän voitti Universiadeissa myös suurmäen hopeaa ja sekajoukkuekilpailussa hopeaa Julia Kykkäsen kanssa. Niemi valittiin Vuoden opiskelijaurheilijaksi 2013.  Niemi voitti normaalimäen SM-kultaa maaliskuussa 2014 Rovaniemen Ounasvaaralla yhden kierroksen kilpailussa.

Lähteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Rosvo-Roope

Rosvo-Roope on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen seikkailu- ja komediaelokuva vuodelta 1949. Se perustuu Rafael Ramstedtin tunnettuun, vuonna 1931 levytettyyn laulelmaan "Balladi Rosvo-Roopesta". Elokuva sijoittuu 1700-luvulle fantasianomaisesti Karibianmerta muistuttavan merirosvomiljöön Itämerelle ja Suomenlahdelle. Rosvo-Roope on ensimmäinen televisiossa esitetty suomalainen elokuva; se esitettiin teekkarien tv-kerhon koelähetyksessä 25. maaliskuuta 1956, jolloin televisiovastaanottimia oli Helsingin seudulla muutama sata.

Tauno Palo palkittiin roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnolla vuonna 1950.

Tarina 
Elokuvan juoni seuraa Rosvo-Roope-balladia. Roope (Tauno Palo) on nuori mies, joka lähtee merille jouduttuaan lemmittynsä (Helena Kara) pettämäksi.

Roopesta tulee merirosvo. Hän hurmaa ja hylkää monta naista: näitä ovat Pietarin nainen (Juliska Koka), Oolannin impi (Ghedi Lönnberg) ja Viron rannikon neito (Kirsti Ortola). Elokuvassa nähdään muutama taistelukohtaus. Lopuksi Roope palaa leskeksi jääneen petollisen rakkaansa luo.

Näyttelijät

Lähteet
 Juhani Wiio (toim.): Television viisi vuosikymmentä. Suomalainen televisio ja sen ohjelmat 1950-luvulta digiaikaan. Suomalaisen kirjallisuuden seura, Helsinki 2007. ISBN 978-951-746-939-5

Viitteet

Aiheesta muualla
Elokuva katsottavissa Yle Areenassa

Hannu Lemisen ohjaamat elokuvat
Lauluun perustuvat elokuvat
Suomalaiset seikkailuelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1949 suomalaiset elokuvat
Historialliset seikkailuelokuvat
Merirosvoelokuvat
Kuvitteelliset merirosvot
Smurffit (animaatiosarja)

Smurffit () on yhdysvaltalais-belgialaisessa yhteistyössä tuotettu animaatiosarja, joka palkittiin muun muassa kaksi kertaa Daytime Emmyllä. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa syyskuussa vuonna 1981 ja sen esitys päättyi lopulta joulukuussa 1989, jolloin Smurffeja oli tuotettu yhteensä yhdeksän kautta ja 421 jaksoa, joista seitsemän oli erikoisjaksoja.

Sarja kertoi pienistä sinisistä smurffeista, jotka ovat kolmen omenan korkuisia ja asustavat sienikylässä. Heidän johtajansa on 542-vuotias Pappasmurffi (suomiversiossa Suursmurffi), joka yhdessä muiden smurffien kanssa joutuu varomaan ilkeää velhoa, joka Rontti-kissansa kanssa yrittää kaapata smurffit suupaloiksi tai muihin tarkoituksiin.

Suomessa Smurffeja on julkaistu VHS:llä Golden Voicen ja PVP Voicen jälkiäänityksillä. 2000-luvulla sarjaan tehtiin uusi jälkiäänitys.

Äänirooleissa

Suomenkieliset äänet (1990-luvun jälkiäänitys)

Suomenkieliset äänet (2000-luvun jälkiäänitys)

Suomessa ilmestyneitä julkaisuja

VHS-julkaisut 
 Smurffit ja ilkeä taikuri
 Kevät koittaa Smurffeille
 Smurffi Special
 Kultainen smurffi
 Smurffaava puurokattila
 Viimeinen smurffimarja
 Smurffin kyynel
 Vauvasmurffi on kadonnut
 Kuningassmurffi
 Smurffi menettää muistinsa
 Jättiläisiä ja menninkäisiä
 Smurffi ja merenneito
 Aprillismurffia/Smurffiaprillia
 Halloween Special
 Kissankello
 Sateenkaari
 Aprillismurffi
 Smurffijuhlaa
 Smurffikimara
 Smurffiparaati
 Kivikaudella
 Rooman valtakunnassa
 Arabiassa
 Kreikassa
 Egyptissä
 Hei Me Smurffataan!

DVD-julkaisut 
 Smurffit 1: Pyhä Smurffi ja lohikäärme
 Smurffit 2: Kolme smurfettisoturia
 Smurffit 3: Robin Smurffin seikkailut
 Smurffit 4: Suursmurffin hääpäivä
 Smurffit 5: Smurffiina
 Smurffit 6: Smurffikuningas
 Smurffit 7: Romeo ja Smurffiina
 Smurffit 8: Supersmurffi
 Smurffit 9: Luolasmurffausta
 Smurffit 10: Kamala lumipeto
 Smurffit 11: Älä haaskaa älä smurffaa
 Smurffit 12: Jouluseikkailu
 Smurffit 13: Loppu smurffisti kaikki smurffisti

Vastaanotto ja arvostelu 
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Smurffit sijalle 58 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 97.

Lähteet 

1980-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Smurffit
Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat
Belgialaiset televisiosarjat
Luettelo Eurovision laulukilpailun voittajista

Tämä on luettelo Euroopan yleisradiounionin jäsenmaiden järjestämän vuosittaisen Eurovision laulukilpailun voittajista. Kilpailu on järjestetty vuosittain vuodesta 1956 alkaen ja on siten yksi maailman pisimpään jatkuneista televisio-ohjelmista. Se on peruttu ainoastaan vuonna , mutta silloinkin jokainen osallistujamaa oli jo valinnut edustuskappaleensa. Voittaja päätetään käyttäen vaihtelevia äänestystapoja. Eniten pisteitä saanut maa julistetaan voittajaksi. 

Vuoden  kilpailu oli järjestyksessään 66. Kilpailun on voittanut yhteensä 27 maata, yksi voittaja joka vuonna lukuun ottamatta vuotta , jolloin voitto jaettiin neljän maan kesken. Eniten voittoja on Irlannilla, joka on voittanut kilpailun seitsemän kertaa. Pisin kilpailuhistoria ilman voittoja on ollut Portugalilla, joka sai odottaa 53 vuotta ennen kuin voitti vuoden  kisat 49. osallistumiskerrallaan. Tällä hetkellä pisimpään ilman voittoa kilpaillut maa on Malta, joka tuli mukaan vuonna . Toisaalta Kyproksella on enemmän osallistumiskertoja (37). Maltalla ja lisäksi Islannilla osallistumisia on 33. Ainoa henkilö, joka on voittanut kilpailun useammin kuin kerran, on Irlannin Johnny Logan: laulajana vuonna 1980, laulaja-lauluntekijänä vuonna 1987 ja kirjoittajana Linda Martinille vuonna 1992.

Voittajat

Huomioitavaa
 Vuonna 1956 järjestettiin ensimmäinen Eurovision laulukilpailu. Silloin julistettiin vain voittaja, ei pisteitä eikä muita sijoja.
 Vuoden 1969 marginaali on mitattu viidenneksi tulleeseen kilpailijaan jaetun voiton vuoksi.
 Vuonna 1991 Ruotsi ja Ranska saivat saman verran pisteitä. Molemmat maat saivat yhtä paljon eli 4 kertaa täysiä pisteitä (12), mutta koska Ruotsi oli saanut enemmän toiseksi parhaita pisteitä (10) – Ruotsi 5 kertaa ja Ranska vain 2 kertaa – julistettiin Ruotsi voittajamaaksi.
 Vuonna 2020 Euroviisuja ei järjestetty ollenkaan Covid19-pandemian vuoksi.

Maan mukaan

Tasatilanteet on merkitty kursiivilla.

Kielen mukaan
Vuosien 1966 ja 1973 sekä vuosien 1977 ja 1998 välillä esiintyjät saivat laulaa vain oman maansa kielellä, joten tämän vuoksi vain Malta, Iso-Britannia ja Irlanti saivat laulaa englanniksi. Ranskaksi saivat laulaa ainoastaan Ranska, Monaco, Sveitsi, Luxemburg ja Belgia.

Voittoa vailla olevien maiden parhaat sijoitukset

Lähteet
John Kennedy O’Connor: The Eurovision Song Contest 50 Years The Official History. London: Carlton Books Limited, 2005. ISBN 1-84442-586-X.
History. EscToday.com

Viitteet

Luettelot musiikista
Työmarkkina-asema

Työmarkkina-asema on työmarkkina-, sosiaalipoliittinen ja sosiologinen käsite, joka kuvaa työntekijän haluttavuutta ja vahvuutta työmarkkinoilla suhteessa toisiin työntekijöihin. Hyvä työmarkkina-asema poikkeaa prekariaatin työmarkkina-asemasta.

Hyvään työmarkkina-asemaan voidaan liittää tunnusmerkkejä:

 vapaita työpaikkoja on enemmän kuin työnhakijoita,
 työntekijä uskoo omiin vaikutusmahdollisuuksiinsa työpaikalla ja –markkinoilla,
 henkilö omaa muita työnhakijoita paremmat työllistymismahdollisuudet,
 työntekijän luottamus työpaikan säilymiseen, saantiin ja vaihtoon on korkea,
 henkilön urakehitys on muita työntekijöitä parempi,
 työntekijää koulutetaan työnantajan kustannuksella, 
 henkilö nauttii paitsi yrityksen johdon ja esimiehen luottamusta, on haluttava toisissa yrityksissä, ja henkilöön kohdistetaan rekrytointitarjouksia nk. ”head huntereilta”,
 ovat yrityksen ydintyövoimaa, erotuksena massatyövoimasta (McJob) ja
 työnantaja käyttää vähemmän työnjohto-oikeuttaan: työntekijä saa valita mitä haluaa tehdä.

Koska hyvän työmarkkina-aseman omaavat ovat haluttuja työmarkkinoilla, työnantaja kohdistaa heihin sitouttamiskeinoja kuten palkitsemista, etuja tai optioita.

Länsimaisen työmarkkina-aseman tunnuspiirteitä

Työmarkkina-asema on alati muuttuva käsite ja sosiologisen tutkimuksen kohde. Työmarkkina-asemaa tutkitaan erilaisilla muuttujilla kuten iällä, sukupuolella, koulutuksella, perhesuhteilla, yhteiskuntaluokittelulla jne.. Länsimaisilla ja suomalaisessa työmarkkinapolitiikassa hyvästä työmarkkina-asemasta on havaittu, että:

 on pääsääntöisesti parempi koulutetuilla kuin vähemmän koulutetuilla, 
 on palkansaajilla hyvä kun työllisten määrä on korkea ja työttömyys matala,
 on huonompi maahanmuuttajilla, päihteiden käyttäjillä, sairailla ja vammaisilla suhteessa valtaväestöön ja terveisiin
 on parempi toistaiseksi voimassa olevissa työsuhteissa verrattuna määrä-, osa-aikaisissa ja nk. epätyypillisissä työsuhteissa
 on parempi nk. avainaloilla erotuksena matalapalkka-aloista,

Katso myös
 Prekariaatti
 Työsuhde
 Työntekijöiden sitouttaminen

Lähteet 

Työ
Työnjohto-oikeus

Työnjohto-oikeus eli direktio-oikeus on työnantajalle työsopimuslain takaama oikeus johtaa työtä ja antaa työnjohdollisia ohjeita ja määräyksiä työntekijöille: työnantaja päättää mitä, miten, missä, mihin aikaan ja ketkä työtä tekevät. Toisaalta työntekijä, työsopimuksen toinen osapuoli, joka sitoutuu tekemään työtä toiselle osapuolelle, työnantajalle, tämän johdon ja valvonnan alaisena, sovittua (tyypillisesti rahallista) korvausta vastaan kuuliaisesti (nk. kuuliaisuusvelvoite, työsopimuslaki (55/2001) 3:1). 

Direktiovallan rajoja ei ole missään kirjallisessa oikeuslähteessä tarkkaan määritelty, mistä on seurauksena tietty rajojen epämääräisyys ja vaihtelevuus. Työnjohtovallan laajuus ratkaistaan aina tapauskohtaisesti ja luonteeltaan sopimuksenvaraisena asiana siitä voidaan niin laajentavasti kuin rajoittavastikin sopia muun muassa työsopimuksella tai työehtosopimuksella (TES). Työtehtävän kannalta tarpeelliset, vähäiset muutokset työsopimuksen rajoissa ovat sallittuja. Työnantajan työnjohtovaltansa rajoissa antama määräys tulee voimaan heti, jos työnantajalla on oikeus yksipuolisesti muuttaa työsuhteen ehtoa.

Direktio-oikeuden rajoitukset

Työnantajan direktio-oikeuden puitteissa annettujen määräysten tulee olla asiallisia, johdonmukaisia, objektiivisesti arvioiden kohtuullisia ja kohdella työntekijöitä tasapuolisesti. Työnantajan tulee ottaa huomioon kunkin työntekijän fyysiset ja ammatilliset edellytykset suoriutua annettavasta työtehtävästä käyttäessään työnjohto-oikeuttaan. Toisaalta työntekijän kieltäytymistä on säännelty laissa: työntekijä voi pidättäytyä työstä vain erityisin perustein; esimerkiksi työntekijällä on oikeus pidättäytyä työstä, jota hän pitää vaarallisena omalle tai muiden työntekijöiden hengelle tai terveydelle. Työnantaja ei saa direktio-oikeutensa perusteella olennaisesti muuttaa työsuhteen ehtoja, mutta toisaalta oikeutta muuttaa työsuhteen ehtoja sopimuksen sisällä. Mikäli työsopimus on väljä, eikä työsuhteen ehtoja ole tarkasti määritelty, direktion perusteella voidaan tehdä suuriakin muutoksia työsopimuksen ehtoihin. Kuitenkin sopimuksen ehdoksi voi muodostua myös työnantajan ja työntekijän välillä pitkään noudatettu vakiintunut käytäntö.

Toisaalta työoikeudellisessa kirjallisuudessa on luotu ristiriitatilanteissa tapahtuvaa normivalintaa varten tietty teoreettinen normien etusijajärjestys, jossa työnantajan yksipuoliset käskyt ja määräysvalta sijoittuvat hierarkian alimmalle portaalle. Mikäli samaan tilanteeseen tai asiaan nähden on pätevästi voimassa useita erisisältöisiä normeja, tulevat aina lain- tai työehtosopimuksen tasoiset säännökset sovellettaviksi ennen työnantajan käskyjä. Jopa vakiintuneet tavanomaisen oikeuden (ns. tapaoikeus) normit ovat niiden edellä.

Tulkintaetuoikeus
Oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että työsopimuksen ehtojen muuttamisen muotona voidaan pitää myös työnantajan tulkintaetuoikeutensa nojalla antamia määräyksiä työsuhteen ehdon tulkinnasta.

Lähteet 

Työ
Työoikeus
Web design

Web design tai verkkosivujen suunnittelu tarkoittaa verkkosivujen toteutusta yritykselle tai yhteisölle.

Verkkosivut ovat osa yrityksen julkikuvaa, joten niiden avulla yritys pyrkii hankkimaan itselleen lisää asiakkaita.

Katso myös
 WWW-sisällönhallinta

Lähteet 
 

Mainonta
Graafinen suunnittelu
World Wide Web
Walter M. Gibson

Walter Murray Gibson (1822–1888) oli yhdysvaltalainen seikkailija ja Havaijin hallituksen ministeri ennen vuoden 1887 Havaijin uuden hallitusmuodon hyväksymistä. Walter Gibson toimi myös erään pienen mormonistisen yhteisön johtajana. 

Gibson oli kotoisin Yhdysvaltain etelävaltioista. Hän alkoi kuitenkin viettää kiertelevää elämää ja toimi muiden muassa pienen laivan kapteenina Karibialla. Myöhemmin hän matkusti nykyisen Indonesian alueella, missä alueen hollantilaiset siirtomaaherrat vangitsivat hänet epäiltynä kapinan lietsomisesta. Gibsonin onnistui kuitenkin paeta Jaavan saarella sijainneesta vankilasta ja päästä takaisin Yhdysvaltoihin. 1859 hän saapui Utahin territorion alueella ja liittyi Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän taivutteli kirkon presidentin Brigham Youngin lähettämään hänet Tyynen valtameren saarille perustamaan sinne mormonisiirtokuntia. 

Gibson saapui Havaijin saarille 1861. Hän perusti alueelle siirtokunnan saarilla jo asuvien myöhempien aikojen pyhien keskuuteen. Myöhemmin hän hankki siirtokuntalaisten rahoilla itselleen maata Lanain saarelta, tarkoituksenaan perustaa sinne siirtokunta. Kun MAP-kirkko erotti Gibsonin syytettynä harhaoppien levittämisestä, siirtokunnan huonosta johtamisesta ja kavalluksesta, Gibson perusti oman kirkkonsa, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon. Hän ajoi pois siirtokunnastaan jokaisen, joka ei tukenut häntä ja hänen kirkkoaan. Gibson alkoi opettaa havaijilaisten ja yleensäkin polynesialaisten asemaa valittuna kansana ja muinaisen Israelin jälkeläisinä. Hän alkoi myös tavoitella poliittista vaikutusvaltaa. 

1873 hän perusti oman sanomalehden, Nuhoun, joka ylisti häntä ja hänen hyveitään sekä englanniksi että havaijiksi kirjoitetuissa artikkeleissa. Hänet valittiin parlamentin jäseneksi 1878, ja hän loi läheiset suhteet Havaijin hallitsijaan, kuningas Kalakauaan. 1882 Kalakaua nimitti hänet Havaijin pääministeriksi. Hänellä oli myös muita virkoja Havaijin hallinnossa, kuten ulkomisterin ja puolustusministerin salkut. 

Gibsonin toiminta herätti kasvavaa tyytymättömyyttä, koska hänen arveltiin käyttävän virka-asemaansa oman asemansa ja taloutensa pönkittämiseen. Lisäksi hänen väitettiin käytännössä johtavan maan asioita kuningas Kalakauan kautta. Vuonna 1887 Kalakaua pakotettiin hyväksymään maalle uusi perustuslaki, joka rajoitti kuninkaan valtaa. Kuningas myös pakotettiin erottamaan Gibson. 

Gibson joutui pakenemaan Havaijin saarilta henkensä edestä 1887. Seuraavana vuonna hän kuoli San Franciscossa unohdettuna ja pennittömänä. Hänen ruumiinsa palautettiin Havaijille hautausta varten. 

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Mormonismi
Vuonna 1822 syntyneet
Vuonna 1888 kuolleet
Norrmén

Norrmén on suomalainen suku, jonka yksi sukuhaara on aateloitu vuonna 1884 ja introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 263. Kyseessä on alun perin kauppias- ja raatimiessuku Raumalta, jossa se tunnettiin jo 1600-luvulla. Sukunimi on johdettu kaupungin edustalla olevasta Nurmesluodon saaresta. Suku sammui mieslinjalla vuonna 2019.

Suvun jäseniä 
 Oscar Norrmén (1822–1889), senaattori, aateloitiin vuonna 1884.
 Alfred Norrmén (1858–1942), Suomen Yhdys-Pankin toimitusjohtaja, Oscar Norrménin poika
 Ingrid Qvarnström (o.s. Norrmén, 1891–1969), suomenruotsalainen kirjailija, Oscar Norrménin pojantytär
 Pehr Norrmén (1894–1945), suomenruotsalainen pankkimies ja oikeistoradikaali, Oscar Norrménin pojanpoika
 Daniel Norrmén (s. 1975), ahvenanmaalaistunut ruotsalainen jalkapalloilija

Lähteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Eszterháza

Eszterháza on Fertődissä, Unkarissa sijaitseva palatsi, jonka rakennutti prinssi Nikolaus Esterházy. Palatsia kutsutaan usein Unkarin Versaillesiksi, ja se on maan suurin rokokoomonumentti.

Historia
Palatsia alettiin rakentaa todennäköisesti vuonna 1762, jolloin prinssi Nikolaus seurasi veljeään Paul Antonia. Ennen prinssiksi tuloaan Nikolaus oli tottunut viettämään aikaansa Süttöriksi kutsutulla metsästysmajalla, joka oli rakennettu samalle alueelle noin vuonna 1720 Anton Erhard Matinellin suunnitelmien pohjalta. Metsästysmajaa käytettiin ytimenä, jonka ympärille Esterháza rakennettiin.

Ensimmäinen hankkeessa työskennellyt arkkitehti oli Johann Ferdinand Mödlhammer, ja 1765 häntä seurasi tehtävässä Melchior Hefele. Vaikka palatsia verrataan usein Versaillesiin, jossa prinssi oli vieraillut vuonna 1767, H. C. Robbins Landon väittää, että suoremmat vaikutteet ovat löydettävissä ”itävaltalaisista malleista, erityisesti Wienissä sijaitsevasta Schönbrunnin linnasta.” 

Prinssi maksoi palatsista 13 miljoonaa guldenia, mitä Robbins Landon nimittää ”tähtitieteelliseksi” summaksi. 

Ensimmäiset asukkaat saapuivat Eszterházaan 1766, mutta rakentaminen jatkui vielä useiden vuosien ajan. Oopperatalo valmistui 1768 (ensimmäinen esitys oli Joseph Haydnin ooppera Lo speziale) ja marionettiteatteri 1773. Palatsin edessä sijaitseva suihkulähde valmistui vasta 1784, jolloin hanke oli prinssin mielestä saatu päätökseen.

Sijainti
Palatsi rakennettiin lähelle Neusiedler Seen etelärantaa soiselle maalle, mikä oli siihen aikaan terveysriski. Robbins Landon kirjoittaa: ”Prinssi Nicolaukselta oli erityisen omalaatuinen ajatus valita se suuren linnan sijoituspaikaksi. Linnan olemassaolon oli mahdollisesti tarkoitus todistaa ’mielen voittoa aineesta’.”

Huoneet
Palatsissa on 126 huonetta. Niistä erityisen huomattava on Bankettihuone, jonka katossa on maalaus Apollonista vaunuissaan. Laaja kirjasto sisältää lähes 22 000 nidettä, ja sitä koristaa suvun sukunimeä edustava E-kirjain. Huoneista suurin on luolatyylinen Sala Terrana. Sen sisäkatossa tanssivat enkelit pitävät käsissään kukkaseppeleitä muodostaen niistä E-kirjaimen.

Haydn Eszterházassa
Ensimmäisen neljännesvuosisatansa ajan palatsi toimi ensisijaisena kotina säveltäjä Joseph Haydnille, joka kirjoitti suurimman osan sinfonioistaan prinssin orkesteria varten. Vuodesta 1768 lähtien teatteri oli merkittävä oopperoiden esityspaikka. Esityksiä oli usein yli sata kertaa vuodessa.

Palatsin syrjäinen sijainti johti muusikoiden ikävystymiseen ja yksinäisyyden tunteeseen. Tämä ilmenee joistakin Haydnin kirjeistä, samoin kuin Jäähyväissinfonian kuuluisasta tarinasta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Eszterhaza
Rokokoon arkkitehtuuri
August Eklöf

Fredrik August Eklöf (9. helmikuuta 1837 Tammisaari – 13. joulukuuta 1912) oli suomalainen pääasiassa Porvoon seudulla vaikuttanut kauppias ja teollisuusmies. Eklöfin vanhemmat olivat hatuntekijä Carl Johan Eklöf ja Eva Lovisa Björkbom. Hän kävi Tammisaaren ala-alkeiskoulun 1849 sekä Berliinissä 1861–1863 Nordenskiöldin kauppaopiston ja toimi kauppiaana Porvoossa vuodesta 1864 lähtien. 

Eklöf kuului vuonna 1874 käyttöönotetun yksityisen Porvoo-Kerava-rautatien perustajiin ja osakkaisiin. Hän omisti hevosenkenkätehtaan Porvoossa, höyrysahoja Porvoossa, Tolkkisissa, Hämeenlinnassa, Muroleessa, Kannuksessa ja Kuokkalassa sekä tiilitehtaan ja vuonna 1893 perustetun sulfiittiselluloosatehtaan Tolkkisissa. Eklöfin hallussa oli lisäksi 49 maa- ja metsätilaa eri puolilla Suomea. Nämä omistukset keskitettiin vuonna 1910 perustetulle Aug. Eklöf Ab -nimiselle osakeyhtiölle, ja Eklöf toimi itse yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1910–1912. Eklöf sai kauppaneuvoksen arvon 1895. Hänen poikansa agronomi Birger Eklöf oli yrityksen pääjohtaja isänsä jälkeen. 

Eklöf oli myös Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1875–1879 ja 1897–1899 sekä Ruotsi-Norjan varakonsuli 1867–1905 ja Ruotsin varakonsuli 1905–1908.

Eklöf oli naimisissa vuodesta 1876 Elin Sofia Arppen kanssa.

Porvoon kaupunki ja alueen osin omistava StoraEnso kehittävät Tolkkisten lakkautetun sellutehtaan ja sahan aluetta Eklöfin mukaan Augustinranta -nimiseksi yrityspuistoksi.

Lähteet 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)

Viitteet

Aiheesta muualla
 https://www.porssitieto.fi/yhtiot/lisaa/eklof.shtml

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset kauppiaat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1837 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Luettelo Helsingin kasarmeista

Luettelo Helsingin kasarmeista ja muista sotilaallisista rakennuksista

Kantakaupunki 
Suurin osa kantakaupungin kasarmirakennuksista rakennettiin Suomen suuriruhtinaskunnan aikana Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan käyttöön. Suomen asevelvollisen armeijan tultua lakkautetuksi vuonna 1901, siirtyivät ne Venäjän keisarillisen armeijan käyttöön. Osa kasarmeista myös rakennettiin alkuaan Venäjän sotaväen käyttöön.

 Merikasarmi, Katajanokka – Valmistui 1820-luvulla Carl Ludvig Engelin piirustusten mukaan Suomeen sijoitetun venäläisen sotaväen käyttöön. Siirtyi vuonna 1830 1. Suomen Meriekipaasin käyttöön. Nyt Ulkoasiainministeriön käytössä.
 Kaartin kasarmi, Kasarmitori – Rakennettiin 1819–1825 Suomen kaartin käyttöön. Nykyään puolustusministeriön tiloina.
 Turun kasarmi, Kamppi. Valmistui 1833 Helsingin venäläisen varuskunnan käyttöön Merikasaarmin siirryttyä Meriekipaasille. Itse kasarmirakennus tuhoutui 1918 saksalaisten joukkojen vallatessa Helsingin. Paikalle rakennettiin myöhemmin Lasipalatsi. Kasarmin talousrakennuksessa toimi Helsingin linja-autoasema aina Kampin keskuksen valmistumiseen saakka. Nykyään talousrakennuksessa on kahvila ja näyttelytiloja.
 Uudenmaan kasarmi, Kruununhaka, Liisankadun ja Maurinkadun kulmassa – Evert Lagerspetzin suunnittelema kasarmirakennus valmistui vuonna 1883 asevelvollisen Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonan käyttöön. Myöhemmin pitkään Sotamuseon toimipaikkana. Tontin Pohjoisrannan puoleiselle reunalle valmistui 1929 upseerien vuokratalo ”Kiholinna”.
 Uudenmaan Pataljoonan upseerikasarmi sijaitsee Karhun korttelissa, Liisankadun, Mariankadun ja Maneesikadun rajaamalla alueella. Rakennukset ovat Evert Lagerspetzin suunnittelemia. Liisankadun puoleista rakennusta on jälkeenpäin korotettu usealla kerroksella. Meritullinkadun ja Maneesikadun kulmassa, viereisessä korttelissa, sijaitsee nykyään valtakunnallisten Maanpuolustuskurssi‎en käytössä oleva maneesi.
 Kaartin lasaretti, Hietalahdentori – Suomen kaartin käyttöön rakennettu sotilassairaala varaa Hietalahdentorin pohjoispuolisen korttelin. C. L. Engelin suunnittelema päärakennus valmistui vuonna 1827, Evert Lagerspetzin suunnittelema rakennus Kalevankadun puolella vuonna 1884
 Päävartio – Vuonna 1843 valmistunut, C. L. Engelin suunnittelema rakennus sijaitsee Aleksanterinkadun itäpäässä, Katajanokan kanavan varrella.

Itsenäisyyden aika 
 Taivallahden kasarmit, Hesperiankatu Taivallahti – Martta Martikaisen suunnittelema kasarmi valmistui vuonna 1935 Helsingin Autokomppanian, myöhempi nimi Erillinen Autokomppania, käyttöön. Ilmoitettiin vapautuvaksi puolustusvoimien käytöstä syksyllä 2013.
 Tilkan sotilassairaala, Pikku Huopalahti – Olavi Sortan suunnittelema funkkisrakennus valmistui vuonna 1936. Vapautui puolustusvoimien käytöstä vuonna 2005.

Suomenlinna 
 Länsi-Mustasaaren ensimmäiset kasarmit valmistuivat 1760-luvulla.
 Kustaanmiekalla sijaitsee Carpelanin kasarmi.

Kasarmirakennuksia on myös puolustusvoimien käytössä olevilla saarilla, joista huomattavimmat ovat Santahamina ja Isosaari.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Helsinki
kasarmit