joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gustaf Strandberg

Knut Gustaf Strandberg (11. marraskuuta 1898 Pietari – 7. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Strandberg suoritti arkkitehdin tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1926. Ennen arkkitehdiksi valmistumistaan hän oli huippuluokan yleisurheilija, Suomen mestari kymmenottelussa 1922 ja viisiottelussa 1923. Hän oli aloittanut työt Helsingin kaupungin rakennustarkastustoimistossa jo opiskeluaikanaan 1924 ja jatkoi samassa työpaikassa vuoteen 1928 asti. Strandberg  nimitettiin ylimääräiseksi arkkitehdiksi Yleisten rakennusten ylihallitukseen 1929. Hän toimi virkaatekevänä lääninarkkitehtina Kuopiossa vuodesta 1930 ja Oulussa vuodesta 1932. Oulun varsinaiseksi lääninarkkitehdiksi hänet nimitettiin 1937. Oulun aika on Strandbergin tuotteliainta aikaa. Monet Oulun keskustan 1930-luvun funktionalismia edustavat rakennukset ovat nimenomaan Strandbergin käsialaa. Vuoden 1949 kesällä Strandberg nimitettiin lääninarkkitehdiksi Helsinkiin. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1953.

Työt 
 Kemin pappila – 1935
 Pakkahuoneenkatu 9 B, Oulu – 1936
 Oulunsuun sairaalan ylilääkärinasunto – 1937
 Säästöneliö, Valtatie 45, Tuira, Oulu – 1938 
 Koskitie 25, Oulu – 1938
 Toppilan seuratalo, Oulu – 1938 
 Asunto Oy Heikinkulma, Rautatienkatu 5 / Linnankatu 32, Oulu – 1939
 Svenska Privatskolan i Uleåborg – 1946
 Iin kirkko – (yhdessä Aarne Hytösen kanssa) 1949–1950 
 Asunto Oy Länsikulma, Pakkahuoneenkatu 9 A Oulu – 1953

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Iyad Allawi

Iyad Allawi (, s. 1945) on irakilainen poliitikko, joka oli Irakin sodan jälkeisen Irakin väliaikaishallituksen pääministerinä heinäkuusta 2004 huhtikuuhun 2005. Hänen seuraajakseen tuli Ibrahim al-Ja’fari. Uskonnolliselta taustaltaan hän on šiiamuslimi.

Allawi on lähtöisin merkittävästä šiiaperheestä. Hän opiskeli neurologiksi. Hän oli Saddam Husseinin nuoruudenystävä ja auttoi tätä nousemaan valtaan. Allawi oli jo opiskelijana mukana Baath-puolueen toiminnassa ja salaisen poliisin Mukhabaratin avustaja. Hän pakeni maasta 1971 Britanniaan, jossa erosi Baath-puolueesta ja perusti oman INA-puolueensa 1990.

Allawi oli ennen Irakin miehitystä vähän tunnettu henkilö kotimaassaan. Ennen Irakin sotaa Allawi työskenteli Yhdysvaltain CIA:n hyväksi Irakin Saddam Husseinin syrjäyttämiseksi. INAlla oli läheiset suhteet Yhdysvaltain  ja Britannian tiedustelupalveluihin ja se ilmeisesti toimitti osan Irakin joukkotuhoaseita koskevista tiedustelutiedoista, joita George W. Bush käytti Irakin sodan oikeuttamiseen.

Iyad Allawi johtaa Irak-lista-puoluetta, johon kuuluu sekä sunneja että šiioja.

Allawin puolue voitti vuoden 2010 vaalit, joissa se sai 91 paikkaa, vastaan istuvan pääministeri Nuri al-Malikin Oikeusvaltio-liiton 89 paikkaa.

Lähteet
 Irakin pääministerin taustasta vaietaan, Suomen kuvalehti, 29/2004, 21.7.2004 13:25:50
 Tulitauko murtui Irakissa, Turun Sanomat, Julkaistu 30.5.2004 3:01:27
 Allawi: Irakin hallitus pahentaa maan kaaosta, YLE, Julkaistu 14.08.2007, klo 02.31

Irakin pääministerit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Tokatin maakunta

Tokatin maakunta on yksi Turkin 81. maakunnasta. Se sijaitsee pohjois-Turkissa ja sen naapurimaakuntia ovat Amasya, Yozgat, Sivas ja Ordu. Maakunnan pääkaupunki on Tokat.
Tokatista on 422 kilometriä maan pääkaupunkiin Ankaraan.

Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 593 990.

Piirikunnat 

Tokatin maakunta on jaettu 12 piirikuntaan.

Almus
Artova
Başçiftlik
Erbaa
Niksar
Pazar
Reşadiye
Sulusaray
Tokat
Turhal
Yeşilyurt
Zile

Lähteet 

Turkin maakunnat
You Can’t Stop Rock ’n’ Roll

You Can't Stop Rock 'N' Roll (1983) on hard rock -yhtye Twisted Sisterin toinen albumi.

Kappaleet

Vuoden 1983 albumit
Twisted Sisterin albumit
Asemasota Missejoella

Asemasota Missejoella (nykyinen Misajoki) käytiin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla, ja siihen osallistui suomalaisista miehistä koottu ja saksalais-suomalaisen päällystön johtama Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27 kesä–elokuussa 1916. Tämä jakso oli jääkäripataljoonan ensimmäinen rintamapalvelus, jolloin se myös koki ensimmäiset taistelutappionsa.

Jääkäripataljoona 27 oli alistettuna saksalaisen 3. ratsuväkiprikaatin osasto B:lle, jota johti eversti Dewall. Pataljoona otti asemansa 11.–12. kesäkuuta Ulaanirykmentti 9:ään ja Nostoväkirykmentti 17:n 3. pataljoonaan kuuluneilta joukoilta. 

Asemat sijaitsivat Tirulin suoalueella Jelgavasta,  Riikaan johtavien rautatie- ja maantieyhteyksien itäpuolella. Misa kulkee silloisen rintamalinjan halki. Niille oli tyypillistä alava ja märkä maasto, joka teki esimerkiksi asemien kaivamisen paikoitellen mahdottomaksi, siksi asemat ja ”kämpät” (majoituskorsut) rakennettiin maan päälle.

13. kesäkuuta 1916 haavoittui ruuanhakumatkalla kuolettavasti 1. komppaniaan kuulunut jääkäri Alfred Hyytinen. Hän oli ensimmäinen kaatunut jääkäri.  

Jääkäripataljoonan asemasotajakso Misajoella päättyi yllättävään siirtoon Tukumsiin ja edelleen Riianlahden rannikolle.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Ensimmäisen maailmansodan itärintaman taistelut
Jääkäriaktivismi
Ordun maakunta

Ordun maakunta (turk. Ordu) on maakunta pohjoisessa-Turkissa Mustanmeren rannalla. Ordun maakunnan pääkaupunki on Ordu.

Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 728 949.

Piirikunnat 

Ordun maakunta on jaettu 19 piirikuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuvia Ordun maakunnasta 

Turkin maakunnat
Karkemiš

Karkemiš oli muinainen kaupunki Eufratin yläjuoksun varrella nykyisen Turkin alueella lähellä Syyrian rajaa. Kaupunki oli sotilaallisesti ja kaupallisesti erittäin tärkeä, sillä sen luota päästiin kahlaten Eufratin yli. Karkemiš liittyy heettiläisten historiaan. Noin 1200–717 eaa. se oli tärkein kaupunki myöhäisheettiläisten valtakuntien alueella, kunnes Assyrian kuningas Sargon II valloitti kaupungin. Karkemiissa käytiin vuonna 605 eaa. taistelu, jossa Babylonin kuningas Nebukadressar II voitti Assyrian avuksi marssineen Egyptin faarao Neko II:n.

Lähteet

Aiheesta muualla  

 
 
 
 

Muinainen Lähi-itä

Heettiläiset 
Historialliset kaupungit
Tauno Söder

Tauno Huugo Söder (13. tammikuuta 1927 Sakkola – 2. toukokuuta 2009) oli suomalainen näyttelijä. 

Söder oli yksi Televisioteatterin vakionäyttelijöistä ja toimi useissa muissakin teattereissa. Televisiossa Söder näytteli muun muassa Mirjam Himbergin elokuvassa Kustaa III (1963)  ja Seppo Wallinin Harold Pinter -filmatisoinnissa Teekutsut (1965).

Elokuvan puolella Söder näytteli myös pieniä sivuosia useissa Suomen Filmiteollisuuden ja Fennada-Filmin elokuvissa. Näitä olivat muun muassa roolit Aarne Tarkaksen vuorollaan kummallekin edellä mainitulle yhtiölle ohjaamissa elokuvissa Herra sotaministeri (1957), Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959) ja Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960). Söder näytteli myös murharyhmän etsivää Matti Kassilan Komisario Palmu -elokuvissa. 1960-luvun lopulla Söder näytteli myös kahdessa Ere Kokkosen ohjaamassa Spede Pasasen elokuvassa, Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969) ja Pohjan tähteet (1969).

Valikoitu filmografia 

Majuri maantieltä (1954)
Taikayö (1954)
Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)
Tuntematon sotilas (1955)
Anu ja Mikko (1956)
Rintamalotta (1956)
Evakko (1956)
Vääpelin kauhu (1957)
Rakas varkaani (1957)
Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)
Pekka ja Pätkä salapoliiseina (1957)
Sven Tuuva (1958)
Pekka ja Pätkä Suezilla (1958)
Verta käsissämme (1958)
Murheenkryynin poika (1958)
Autuas eversti (1958)
Äidittömät (1958)
Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)
Kovaa peliä Pohjolassa (1959)
Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959)
Komisario Palmun erehdys (1960)
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
Tulipunainen kyyhkynen (1961)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Minkkiturkki (1961)
Taape tähtenä (1962)
Hän varasti elämän (1962)
Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)
Älä nuolase... (1962)
Täällä alkaa seikkailu (1965)
Paha kulkee (1966)
Mies elää (1968)
Pohjan tähteet (1969)
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969)
Onnellinen mies (1979)

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Ordu

Ordu (kreikaksi Κοτύωρα Kotyora) on satamakaupunki Mustanmeren rannalla Turkissa. 
Ordu on Ordun maakunnan pääkaupunki ja se on myös yksi Ordun maakunnan piirikunnista. Kaupungin asukasluku on 136 000 (2008).

Ordu on arkkitehtuuriltaan historiallinen kaupunki ja kauan tunnettu kalastuskaupunki. Matkailu on kaupungissa suosittua etenkin venäläisten ja georgialaisten keskuudessa. 

Nimi ordu on vanha turkinsukuisten paimentolaisten käyttämä sana, joka tarkoitti sotilasleiriä, armeijaa tai yleensä suurta joukkoa.

Aiheesta muualla

Turkin kaupungit
Mikaelinkirkko

Mikaelinkirkko voi olla:

Mikaelinkirkko, kirkko Turussa.
Mikaelinkirkko, kirkko Helsingin Kontulassa.
Mikaelinkirkko, kirkko Saksan Hildesheimissa.
Mikaelin kirkko, vuonna 1940 tuhoutunut kirkko Viipurissa.
Pyhän Mikaelin kirkko, usean muun kirkon nimi
Eurocard

Eurocard on Mastercard-maksujärjestelmässä toimiva kansainvälinen luottokortti.

Eurocardin perusti ruotsalainen Erik Wallenberg vaihtoehdoksi American Expressille vuonna 1964 tai 1965. Mastercardin edeltäjän kanssa Eurocard liittoutui jo vuonna 1968.

Luottokunta toi Eurocardin Suomen markkinoille 1970-luvulla. Vuodesta 2008 lähtien Eurocard-kortteja on Suomessa myöntänyt myös SEB. Eurocard on tunnettu Suomessa erityisesti yritysluottokorttina, mutta se on myös yksityishenkilöiden saatavissa.

Ruotsissa Eurocardit myöntää SEB:hen kuuluva Eurocard AB.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eurocard International website
 Eurocard Gold (SEB)
 Eurocard AB

Luottoyhtiöt
Maksukortit
Zeuksen temppeli

Zeuksen temppeli, Zeuksen pyhäkkö tai Olympieion (, ) voi viitata seuraaviin Zeukselle omistettuihin temppeleihin tai pyhäköihin:

 Zeuksen temppeli, Nemea
 Zeuksen temppeli, Olympia
 Zeuksen temppeli, Priene

 Ammon Zeuksen pyhäkkö, Siwan keidas, Egypti
 Atabyrionin Zeuksen temppeli, Rhodos
 Olympieion, Efesos
 Olympoksen Zeuksen temppeli eli Olympieion, Akragas
 Olympoksen Zeuksen temppeli eli Olympieion, Ateena
 Zeus Ammonin pyhäkkö, Pallene, Traakia (nykyinen Kassándra, Chalkidikí)
 Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli, Ateenan Agora
 Zeus Hypsistoksen pyhäkkö, Dion
 Zeus Olympioksen pyhäkkö, Dion
 Zeus Olympioksen temppeli eli Olympieion, Syrakusa, Sisilia
 Zeus Polieuksen pyhäkkö, Ateenan Akropolis
 Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli, Pireus
 Zeus Stratioksen temppeli eli Stratoksen Zeuksen temppeli, Stratos
Terhi Rannela

Terhi Rannela (s. 10. toukokuuta 1980 Outokumpu) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja sanataideohjaaja. Hänen tuotantoonsa kuuluu historiallisia romaaneja, luovan kirjoittamisen oppaita, matkakertomuksia ja nuortenkirjoja.  

Rannela on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. 

Rannela tunnetaan kantaa ottavista, yhteiskunnallisista nuortenromaaneistaan, jotka eivät kaihda vakavia aiheita. Hänen luetuimpia nuortenkirjojaan ovat kouluväkivallasta kertova Taivaan tuuliin sekä suomalaista alkoholikulttuuria tutkiva kertomuskokoelma Yhden promillen juttuja. Rannela on kirjoittanut myös Kuparisaari-fantasiatrilogian yhdessä Anneli Kannon kanssa. Hän vierailee aktiivisesti kouluissa ja kirjastoissa.

Punaisten kyynelten talo (2013) on historiallinen romaani, joka kertoo äidin ja tyttären tarinan punakhmerien hallitsemassa Demokraattisessa Kamputseassa. Vuonna 2016 ilmestyi Rannelan Reinhard Heydrichin vaimosta Lina Heydrichistä kertova kirja Frau  ja sähkökirjana teoksen työpäiväkirja. Jatkosodan ajan Tampereelle sijoittuva Kiivaat ilmestyi 2019.  

Rannela on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuosina 2009, 2014, 2016 ja 2019. Hänen teoksensa Goa, Ganesha ja minä oli Topelius-palkintoehdokkaana vuonna 2010 ja Jäämeri, jäähyväiset ja minä vuonna 2011.

Rannela asuu Tampereella.

Teokset

Historialliset romaanit aikuisille:
 Punaisten kyynelten talo, Karisto 2013
 Frau, Karisto 2016
Kiivaat, Karisto 2019

Tietokirjat: 

 Kirjoita nuorille! Luovan kirjoittamisen opas, BTJ 2010
 Frau-romaanin työpäiväkirja, e-kirja, Karisto 2016
 Kesyt kaipaavat, villit lentävät. Matkapäiväkirjani sivuilta, Karisto 2018
 Miksi en kirjoittaisi? Yhdessä Päivi Haanpään kanssa. Avain 2019
Äiti - Ajatuksia äkkikuoleman jälkeen. Karisto 2020. 
Kirjeiden lumo. Karisto 2021.

Nuortenromaanit:

 Puhdas valkoinen, WSOY 2004
 Korkealle ja kovaa, WSOY 2005
 Taivaan tuuliin, Otava 2007 (Seven-pokkari 2012)
 Amsterdam, Anne F. ja minä, Otava 2008 (Otavan tähtikirjaston pokkari 2011)
 Goa, Ganesha ja minä, Otava 2009
 Jäämeri, jäähyväiset ja minä, Otava 2010
 Scarlettin puvussa, Otava 2011
 Yhden promillen juttuja, Otava 2012
 Läpi yön, Otava 2014 
 Yöuinti ja muita novelleja, Otava 2022

 Kuparisaari-trilogia
 Tähystäjäneito, yhdessä Anneli Kannon kanssa, Karisto 2011
 Korkea puoliso, yhdessä Anneli Kannon kanssa, Karisto 2012
 Kapinallinen, yhdessä Anneli Kannon kanssa, Karisto 2013

Muut teokset:
 Apua! Mitä mä sanon? Sanoja hankaliin tilanteisiin. Yhdessä Elina Kujalan kanssa, Minerva 2006

Käännökset:
 Blown Away, Kosmos 2011 (Laura Hirven saksannos teoksesta Taivaan tuuliin)

Palkinnot ja ehdokkuudet:
 Vuoden nuori freelance-journalisti 2008
 Topelius-palkintoehdokkuus 2010 (Goa, Ganesha ja minä) ja 2011 (Jäämeri, jäähyväiset ja minä)
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2009 (Goa, Ganesha ja minä), 2014 (Läpi yön), 2016 (Frau) ja 2019 (Kiivaat)
 Helmet-kirjallisuuspalkintoehdokkuus 2019 (Frau)

Lähteet

Aiheesta muualla
Terhi Rannelan kirjailijasivu ja blogi

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Being

Being on suomalaisen Wigwam-yhtyeen neljäs albumi, joka julkaistiin helmikuussa 1974. Levy on yhtyeen laulaja-kosketinsoittaja Jukka Gustavsonin suunnittelema ja suurelta osin myös hänen säveltämänsä. Gustavson pyysi yhtyeen jäseniltä Jim Pembrokelta ja Pekka Pohjolalta kappaleita, jotka sopisivat levyn teemaan.

Albumi on satiiria luokkayhteiskunnasta ja Jukka Gustavsonin lyriikoiden sanotaan olevan Beingillä syvällisimmillään.
Gustavson antaa ymmärtää, että poliittisten ideologioiden tarkoituksena on hyödyttää vain pientä osaa ihmisistä hyväksikäyttäen samalla enemmistöä. 
Gustavsonin mukaan tärkeintä ei ole ideologia vaan itse olento, ihminen. Osansa kritiikistä saavat niin oikeisto kuin vasemmistokin. Gustavsonilla oli riitaa "InspiRed Machine" -kappaleen tekstistä Love Recordsin Atte Blomin kanssa, koska viimeksi mainittu koki sen liian jyrkästi kommunismin vastaiseksi.

Beingistä on muodostunut kulttialbumi, joka jo ilmestyessään oli suuri arvostelumenestys. New Musical Expressin varapäätoimittaja Ian McDonald kehui arvostelussaan Wigwamin olevan paras yhtye Yhdysvaltain ja Britannian ulkopuolella.

Kappaleet 

Jukka Gustavsonin sanoitukset ovat Mats Huldénin englanniksi kääntämiä.

Kokoonpano 
 Pekka Pohjola – basso, viulut, piano (4.), mini-moog (7.), nuotinnus
 Jukka Gustavson – laulu, pianot, urut, mini-moog, VCS 3 syntetisaattori
 Ronnie Österberg – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (3.)
 Jim Pembroke – laulu, saarnaus, piano (3., 10.)

Vierailijat 
 Pekka Pöyry – sopraanosaksofoni, huilu
 Pentti Lasanen – klarinetti, huilu
 Paavo Honkanen – klarinetti
 Ilmari Varila – oboe
 Aale Lindgren – oboe
 Juhani Tapaninen – fagotti
 Unto Haapa-aho – bassoklarinetti
 Juhani Aaltonen – soolo huilu
 Seppo Paakkunainen – huilu
 Erik Dannholm – huilu
 Pentti Lahti – huilu
 Kari Veisterä – huilu
 Taisto Wesslin – akustinen kitara
 Erkki Kurenniemi – VCS 3 avustus
 Jukka Ruohomäki – VCS 3 avustus

Tuotanto 
 Erkki Hyvönen – nauhoitus
 Harri Bergman – nauhoitus
 Måns Groundstroem – nauhoitus, tuotanto
 Paul Jyrälä – nauhoitus, tuotanto

Arvostelut 
 Soundi () linkki

Lähteet 

Wigwamin albumit
Vuoden 1974 albumit
Konseptialbumit
Love Recordsin albumit
Måns Groundstroemin tuottamat albumit
Keltalevät

Keltalevät eli keltaviherlevät eli leväflagellaatit (Xanthophyceae) on ruskeisiin leviin kuuluva leväryhmä, johon kuuluu noin 600 lähinnä makeissa vesissä elävää lajia. Muutamia lajeja on tavattu myös merivedestä ja kosteasta maasta. Sukuja on kuvattu noin 100. Valtaosa on yksisoluisia tai pieniä kolonioita muodostavia lajeja, mutta myös muutamia monisoluisia sekovarsia tuottavia lajeja tunnetaan. Keltalevät on yleensä esitetty kaari- tai luokkatason taksonina. 

Keltalevät on aiemmin luettu kokonaan toiseen eliökuntaan kuuluviin viherleviin (Chlorophyta) tai kultaleviin (Chrysophyta), joista ne kuitenkin eroavat usealla tavalla. Erot löytyvät soluseinän ja lepoitiöiden hienorakenteesta ja yhteyttämispigmenteistä. Niiden viherhiukkasissa on vaucheriaksantiinia, joka antaa keltaleville kellanvihreän värin. Keltalevät käyttävät ravintovarastonaan öljyä. Suurimmalla osalla ei ole uintisiimoja, mutta liikuntakykyisiäkin lajeja on. Soluseinä koostuu usein kahdesta limittäin sijoittuneesta puoliskosta piilevien tapaan. Keltalevien soluseinä koostuu selluloosan ja pektiinin ohella huomattavasta määrästä piitä. Ne lisääntyvät pääasiassa suvuttomasti itiöiden avulla; poikkeuksen muodostaa yksi ryhmän tunnetuimmista suvuista Vaucheria, jonka rihmamaisessa sekovarressa on suvulliseen lisääntymiseen erikoistunut rakenne.

Lähteet
 Rikkinen, Jouko: Leviä, sieniä ja leväsieniä. Yliopistopaino, 1999. ISBN: 9789515703637
 CD-Facta 2005
 Encyclopædia Britannica 2007

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviplanktonopas
Peda.net:  Planktonin mielenkiintoinen mikromaailma
Suomen Kasviplanktonseura ry:n nettisivut

Chromalveolata
Levät
SS Naronic

SS Naronic oli Harland and Wolff -telakan vuonna 1892 White Star Line -yhtiölle rakentama höyrylaiva. Alus lähti Liverpoolista 11. helmikuuta 1893 kohti New Yorkia, mutta katosi matkalla vieden 74 ihmistä mukanaan. Laivan kohtalo ei ole selvinnyt.

Historia 
Naronic laskettiin vesille 26. toukokuuta 1892 ja lähti neitsytmatkalleen Liverpoolista New Yorkiin alle kaksi kuukautta myöhemmin, 15. heinäkuuta. 143-metrinen kaksipotkurinen höyrylaiva oli suunniteltu rahtilaivaksi. Laivassa oli kuitenkin myös joitakin matkustajapaikkoja, jotta varustamo selviytyisi lisääntyneestä liikenteestä muilla kuin New Yorkiin kohdistuneilla reiteillään. Ensimmäisen matkansa jälkeen Naronic teki viisi purjehdusta haavereitta ennen kuin se lähti viimeiseksi jääneelle matkalleen 11. helmikuuta 1893, päällikkönään William Roberts.

Onnettomuus 
New Yorkiin suuntautuneella matkallaan Naronicilla oli 50 hengen miehistö sekä 24 hoitajaa aluksen ensisijaiselle rahdille, karjalle. Lähdettyään Liverpoolista, alus pysähtyi pikaisesti Point Lynasissa, Walesissa päästääkseen luotsin maihin. Sen jälkeen alus suuntasi avomerelle.

Naronicin kadotessa langatonta lennätintä, jolla lähettää hätämerkin, ei ollut vielä keksitty, joten miehistö oli oman onnensa nojassa ongelmien sattuessa. Kaikki, mitä tapahtumista tiedetään, tulee kahdesta lähteestä.

Brittiläinen höyrylaiva SS Coventry raportoi nähneensä kaksi tyhjää Naronicin pelastusvenettä. Ensimmäinen pelastusvene löytyi kellumassa ylösalaisin 2.00 aamuyöllä 4. maaliskuuta. Toinen kello 14.00 löytynyt pelastusvene oli puoliksi täynnä vettä, mutta muuten hyvässä kunnossa. Ensimmäinen löytyi 19 mailin päästä paikasta, jossa RMS Titanic upposi (eräät lähteet antavat etäisyydeksi 90 mailia). 

Toinen lähde ovat neljä myöhemmin löydettyä pulloa viesti sisällään. Viestit väittivät Naronicin olevan uppoamassa. Kaksi pulloa löydettiin Yhdysvalloista, toinen 3. maaliskuuta Bay Ridgestä, Brooklynistä, New Yorkista ja toinen Ocean viewistä, Virginiasta 30. maaliskuuta. Kolmas pullo löydettiin kesäkuussa 1893 Irlannin kanaalista ja neljäs 18. syyskuuta Mersey-joesta, lähellä laivan lähtöpaikkaa, Liverpoolia.

Kaikki neljä viestiä erityisesti mainitsevat Naronicin uppoamisen, mutta toinen pullo sisältää kaikkein yksityiskohtaisimman viestin: 

Viestin on allekirjoittanut "John Olsen, karjanhoitaja." Kuitenkin laivalla ei ollut matkustajaluettelon mukaan ketään sen nimistä; lähinnä ovat John O'Hara tai John Watson. Samantyylinen tilanne on ensimmäisenä löydetyn pullon kanssa, viestin allekirjoittajan nimistä "L. Winsel" ei ollut matkustajaluettelossa. Kaksi muuta viestiä ovat allekirjoittamattomia. Tämän vuoksi pullojen luetettavuus aitoina todisteina laivan kohtalosta on kyseenalaistettu. Seurannut selvitys ei hyväksynyt pulloposteja aitoina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vuoden 1893 lehden kirjoitus uppoamisesta
 "Never heard of: Mysteries of the Atlantic Ferry"  

White Star Linen laivat
Höyrylaivat
Harland and Wolffin valmistamat alukset
Malmin uimahalli

Malmin uimahalli eli Urheiluhallit Malmi on Helsingin Ala-Malmilla sijaitseva uimahalli. Hallissa on 25 m uima-allas, opetusallas, pieni virkistysallas, jossa hierovia vesisuihkuja, kylmävesiallas, kahluuallas ja ulkokahluuallas. Normaalin saunan lisäksi hallissa on höyrysauna. Uimahallin yhteydessä on kahvila, kuntosali, solarium ja kesäaikaan myös aurinkoterassi.  

Vuonna 1983 valmistuneen Malmin uimahallin omistaa Urheiluhallit Oy. Hallin peruskorjaus valmistui vuonna 2014.

Vuonna 2019 kerrottiin, että Malmin uimahallin yhteyteen suunnitellaan maauimalaa nykyisen pysäköintipaikan tilalle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Malmin uimahalli

Helsingin uimahallit
Uimahalli
Jousimetsästys

Jousimetsästys on tuhansia vuosia vanha metsästysmuoto. Jousella metsästyksestä ja jousiaseen käytöstä kuuluisimmat lienevät Yhdysvalloissa eläneet intiaanit. Intiaaneilla oli aseenaan jäykät primitiivijouset. Jousia käytettiin ennen ruutiaseita niin metsästykseen kuin sotimiseen. Ruutiaseiden syrjäyttäessä jouset tuli pitkä taantumus jousien käytön ja kehityksen suhteen. 

Metsästys jousella on tullut uudestaan metsästyksen harrastajien pariin koska laji vaatii enemmän taitoja metsästäjältä ruutiaseeseen verrattuna. Myös nykyteknologia on vienyt jousia eteenpäin, ja näin ollen saanut ihmiset taas kiinnostumaan jossain määrin jousista. Kokenutkin ruutiasetta käyttävä metsästäjä saa aivan uuden näkökulman ja haasteen metsästykseen. Suomessa metsästetään primitiivi/itsetehdyillä-, pitkä-, vastakaari- ja taljajousilla. Varsi- eli jalkajousella ei saa Suomessa metsästää.

Jousimetsästykseen Suomessa liittyy tietenkin rajoituksia, joiden perusteella jousi valitaan metsästykseen. Yleisesti ottaen jousella pitää pystyä osumaan noin 18 metristä riistaeläimen vitaalis-alueelle. Myös jousen virittämiseen tarvittavaan voimaan on kiinnitetty huomiota. Metsästysasetuksen 20§:n mukaan jousen jännittämiseen tarvittavan voiman on oltava vähintään 180 Newtonia, joka vastaa hieman yli 18 kiloa tai noin 41 naulaa. Nuolen pituus määräytyy ampujan vetopituuden mukaan ja nuolen kärki määräytyy metsästettävän riistan mukaan. Esimerkiksi oravia ammutaan yleensä vasamalla eli tylppäpäisellä nuolella ( engl. blunt arrow > slang. "bluntti" ) ja metsäkaurista ja muita saaliseläimiä  metsästettäessä käytetään vähintään 22 mm halkaisijaltaan olevia leikkaavia teriä. Metsästyslaki muuttui elokuun alusta 2017 siten, että jousimetsästyksen piiriin tuli periaatteessa kaikki hirveä pienemmät riistaeläimet. Majavia metsästettäessä pitää kytkeä nuoli siimalla tai muulla vastaavalla keinolla jouseen. Muiden eläinten metsästyksessä ei vastaavia määräyksiä ole, mutta joka tapauksessa osuman on oltava heti tappava. Taulukärjellä ei saa metsästää. Valkohäntäpeuraa ja muun muassa villisikaa jousella metsästävän pitää suorittaa erillinen ammuntakoe.Jousimetsästykseen sovelletaan samoja metsästyslain yleismääräyksiä mitä on ruutiaseilla. Kuten muun muassa varoetäisyyksiä ja aseen kuljettamista ajoneuvoissa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Suomen jousimetsästäjäin liitto.
 Perinnejousimetsästäjäin liitto.
 Hanna Plattonen: Jousimetsästys kasvattaa suosiotaan. Keski-Suomen viikko 14.8.2008.
 OSJM
Jousiammunta
Metsästys
That One Night: Live in Buenos Aires

That One Night: Live in Buenos Aires on heavy metal -yhtye Megadethin vuonna 2007 julkaisema livealbumi.

Kappaleet

CD

Levyllä julkaisemattomat esitykset 
The Scorpion
Train of Consequences
Of Mice and Men
Sweating Bullets

DVD 

DVD sisältää 9. lokakuuta 2005 nauhoitetun Megadethin konsertin Buenos Airesissa, jolla Dave Mustaine ilmoitti Megadethin uran jatkuvan. Konsertissa oli yli 25 000 yhtyeen fania. DVD-julkaisu debytoi Suomen virallisella musiikki-DVD -listalla sijalla yksi.

DVD 
Blackmail the Universe
Set the World Afire
Wake Up Dead
In My Darkest Hour
She-Wolf
Reckoning Day
À Tout le Monde
Hangar 18/Return to Hangar
I'll Be There
Tornado of Souls
Trust
Something That I'm Not
Kick the Chair
Coming Home
Symphony of Destruction
Peace Sells
Holy Wars

Lisämateriaali 
 Symphony of Destruction (Alternate Track)

Kokoonpano 
 Dave Mustaine - kitara, laulu
 Glen Drover - kitara
 Shawn Drover - rummut
 James MacDonough - basso

Arvostelut 
 Allmusic: 
 About.com:

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Lähteet
 Megadethin kotisivut

Viitteet

Vuoden 2007 konserttitallenteet
Megadethin albumit
Megadethin videot
Viisi perhettä

Viideksi perheeksi kutsutaan amerikanitalialaisen mafian tärkeimpiä rikollisperheitä, jotka toimivat New Yorkissa. Viiteen perheeseen kuuluvat Bonanno, Colombo, Genovese, Gambino ja Lucchese. Perheillä on myös vaihtoehtoisia nimityksiä; esimerkiksi Colombon perhettä kutsutaan joskus Profacin perheeksi sen pitkäaikaisen johtajan Joe Profacin mukaan. Nämä perheet perustivat mafiakomission, joka johtaa Yhdysvaltain Cosa Nostraa ja jakaa alueet eri ryhmittymille.

Populaarikulttuurissa
Vuoden 1972 elokuvassa Kummisetä viisi perhettä hallitsee New Yorkin Cosa Nostraa, mutta niiden nimet poikkesivat alkuperäisistä. Elokuvassa perheet olivat Corleone, Tattaglia, Barzini, Cuneo ja Stracci.

Televisiosarjassa Sopranos New Jerseyn DiMeon perheellä on tiiviit yhteydet New Yorkin Lupertazzi-perheeseen, joka kuvannee joko Gambinon tai Genovesen perhettä.

Järjestäytynyt rikollisuus Yhdysvalloissa
New York
...jaloa ylpeyttä yletän... ylevää nöyryyttä nousen

....jaloa ylpeyttä yletän.... ylevää nöyryyttä nousen on suomalaisen kosketinsoittaja Jukka Gustavsonin ensimmäinen soololevy. Se on sävelletty alkujaan Yksin yhdessä -baletin ensimmäiseen osaan jaloa ylpeyttä, ylevää nöyryyttä. Gustavson sävelsi myös baletin toisen osan varttumisen vaiva, kasvamisen koetuksia musiikkia, josta pieni pätkä on kuultavissa kokoelmalevyllä Tavastia Live!. Levy pohjautuu Jehovan todistajaksi kääntyneen Jukka Gustavsonin tulkintaan Raamatusta. Levy on kolmas osa kokonaistaideteoksesta, jonka muut osat ovat Wigwamin Fairyport -levyn Joined to conscience sekä Wigwamin Being -albumi.

Kappaleet 
 A-puoli Yksin Yhdessä osa 1
 Hymni Luojalle
 Hymni Mikaelille
 Hymni enkeleille
 Hymni materialle
 Hymni solulle
 Hymni elävälle sielulle
 Hymni paratiisille
 Ihmisen luominen
 Jumalan vastustaja

B-puoli Yksin Yhdessä osa 2
 Ihmisen perisynti
 Vedenpaisumus
 Uusi ihmiskunta
 Kolme Evankeliumia

Sävellykset, sovitukset, orkestrointi ja tuotanto: Jukka Gustavson

Kokoonpano 
 Esa Kotilainen – syntetisaattorit, string-kone, paikoin toiset urut, kosketinsoitinten soundi
 Juha Björninen – kitara
 Pekka Pöyry – huilut, alttohuilut, sopraano- ja alttosaksofonit
 Tomi Parkkonen – rummut, lyömäsoittimet
 Heikki Virtanen – basso, vaski- ja puupuhallinten nuotinnos, miksaus
 Jukka Gustavson – urut, pianot, sähköpianot, celeste, cembalo, string-kone, lyömäsoittimet, laulu, miksaus
 Juhani Aaltonen – tenorisaksofoni, huiluorkesteri
 Eero Koivistoinen – sopraniino- ja tenorisaksofonit, puu- ja vaskipuhallinsovitusten tarkastus ja johto
 Pentti Lahti – alttosaksofoni, bassoklarinetti
 Paroni Paakkunainen – baritonisaksofoni, nuottikirjoitus
 Sakari Kukko – tenorisaksofoni
 Jukka Teittinen – äänitys ja miksaus

Muita levyn tekoon osallistuneita
 Ilmari Varila – oboe
 Kaarlo Pietiäinen – oboe
 Aale Lindgrén – englannintorvi, oboesoolo
 Tapio Salonen – englannintorvi
 Reino Simola – klarinetti
 Risto Pensola – klarinetti
 Kullervo Kojo – klarinetti
 Paavo Lampinen – bassoklarinetti
 Matti Tossavainen – fagotti
 Markku Johansson – trumpetti ja flyygelitorvi
 Simo Salminen – trumpetti ja flyygelitorvi
 Timo Ronkainen – käyrätorvi
 Esa-Pekka Salonen – käyrätorvi
 Matti Teikari – käyrätorvi
 Jussi Aalto – tenoripasuuna
 Sointu Huuskonen – bassopasuuna
 Tom Bildo – bassopasuuna
 Pauli Hämäläinen – lyömäsoittimet

Aiheesta muualla
http://meteli.net/levy/878

Vuoden 1977 esikoisalbumit
Jukka Gustavsonin albumit
Love Recordsin albumit
Amerikantikli

Amerikantikli (Spinus tristis) on peippolintuihin kuuluva varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Carl von Linné vuonna 1758.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 11–13 cm ja paino 11–20 g. Juhlapukuinen koiras on kirkkaankeltainen, sillä on musta päälaki ja otsa sekä mustat siivet, joissa on leveät valkoiset juovat. Myös pyrstö on musta, rajoittuen jyrkästi valkoiseen yläperään. Naaras on haileamman keltainen ja siltä puuttuu musta väri päästä. Nuoret linnut ja talvipukuiset koiraat muistuttavat naarasta ja niiltä puuttuu keltainen väri alapuolelta. Nokka on siemensyöjälinnun kartiomainen nokka ja väriltään pinkki lisääntymisaikana ja tummanharmaa talvipuvussa. Koiraan laulu on soinnukasta livertelyä. Lento on aaltoilevaa.

Amerikantikli on heimonsa ainoa laji, jolla on täydellinen ruumiinhöyhenten sulkasato kahdesti vuodessa: syksyllä pesimäalueella ja keväällä talvehtimisalueella. Syksyisessä sulkasadossa vanha lintu vaihtaa myös kaikki siipi- ja pyrstösulat.

Esiintyminen 
Kanadan eteläosat läpi mantereen sekä Yhdysvallat lukuun ottamatta eteläisiä osia. Laji on yleinen ja sen maailman populaation kooksi arvioidaan 24 miljoonaa yksilöä. Se on muuttolintu elinalueensa pohjoisosissa, ja muuttaa talveksi Yhdysvaltojen etelä- ja länsiosiin sekä Keski-Amerikkaan. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö 
Tiklin tavoin suosii puistomaisia metsiä, puutarhoja ja tienvarsien puuryhmiä. Ruokailee pelloilla ja rikkaruohostoissa.

Lisääntyminen 
Pesii myöhään kesä-heinäkuussa. Pesä on puun oksalla noin 10 metrin korkeudella. Naaras rakentaa pesän. Munia on 4–6, joita naaras hautoo noin 13 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta siemenpuurolla. Poikaset lähtevät pesästä noin 2 viikon ikäisinä, usein vielä lentokyvyttöminä, ja ne itsenäistyvät noin 1½ kuukauden ikäisinä.

Amerikantikli on pääosin yksiavioinen. Jotkut naaraat kuitenkin pariutuvat uuden koiraan kanssa saatuaan ensimmäisen pesyeen poikaset varttuneiksi, ja tekevät toisen pesyeen tämän uuden koiraan kanssa, jättäen ensimmäisen koiraan huolehtimaan ensimmäisen poikueen kasvattamisesta.

Ravinto 
Siemensyöjä, jonka pääasiallista ruokaa ovat muun muassa ohdakkeiden, voikukkien, tulikukan, auringonkukan ja leppien siemenet. Käy talvisin yleisesti lintulaudoilla.

Lähteet 
 Hinterland Who's Who 
 All About Birds

Viitteet 

Peipot
Veracruz (kaupunki)

Veracruz on merkittävä satamakaupunki Veracruzin osavaltiossa, Meksikossa. Se on Meksikon toiseksi suurin kaupunki Meksikonlahdella. Se sijaitsee 140 kilometrin päässä osavaltion pääkaupungista Xalapasta ja on osavaltion suurin kaupunki. Vuonna 2005 sen väkiluku oli 512 310. Kaupungista käytetään usein nimitystä Puerto de Veracruz erotuksena osavaltiosta.

Historia 

Hernán Cortésin perustama kaupunki, La Villa Rica de la Vera Cruz (’Pyhän ristin rikas kaupunki’), sijaitsi noin 50 kilometriä nykyisestä Veracruzista luoteeseen. Cortés upotutti Villa Rica de la Veracruzin edustalle lähes koko laivastonsa estääkseen miehiään palaamasta Kuubaan. Perustettu uusi siirtokunta satamineen osoittautui tuulilta suojattomaksi, mistä syystä Cortés päätti etsiä satamalle suojaisemman paikan. Satama siirrettiin, mutta sen nimi pysyi muutosta huolimatta samana. 

Nykyisestä Veracruzista kuusitoista kilometriä luoteeseen sijaitsee Antigua Veracruz, joksi tuon silloin uuteen paikkaan siirretyn kaupungin nimi on nykyisin vakiintunut. Cortés oli varma, että uudesta kaupungista tulisi mahtava satama ja kauppapaikka. Nykyisin Antigua sijaitsee kolmen kilometrin päässä merestä. Nykyisen Veracruzin paikalla espanjalaiset olivat käyneet jo ennen Cortésia ja ristineet seudun San Juan de Ulúaksi. Tuo nimi oli käytössä, kunnes San Juán de Ulúa, joka vähitellen oli syrjäyttänyt tärkeydessä Antigua-joen varrella sijainneen Veracruzin, sai 1600-luvun alkupuolella kaupunkioikeudet Veracruz-nimisenä. Veracruz on siis sijainnut eri paikoissa historiansa aikana.

Lähteet 

 Hernán Cortés: Cartas y relaciónes. Buenos Aires 1945.
 José Luis Martínez: Documentos cortesianos. Meksiko 1990.
 Javier Clavigero: Historia antigua de México. Meksiko 1990.
 Recopilación de leyes de las Indias. Näköispainos vuoden 1791 laitoksesta.

Viitteet 

Meksikon kaupungit
Seija

Seija on suomalainen naisen nimi, jonka nimipäivää vietetään 13. joulukuuta. Nimen on muodostanut kouluneuvos Yrjö Karilas, ja aiheena olivat toisaalta muinaisroomalaisen oraiden jumalattaren nimi Seia, toisaalta harvinaiseksi käynyt, vielä Lönnrotin sanakirjassa esiintynyt suomen kielen sana seijas (sees, selkeä)..  

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Seija on annettu 29 440 naiselle, joista yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.  Kaksi ensimmäistä Seijaa kastettiin vuonna 1912, ja suosituin nimi oli vuonna 1948, jolloin syntyi 1 269 Seijaa. Seija tunnetaan Suomessa myös harvinaisena sukunimenä.

Tunnettuja Seijoja 
 Seija Haanpää, yleisurheilija
 Seija Haarala, näyttelijä
 Seija Happonen, pesäpalloilija
 Seija Heiskanen-Frösén, varatuomari ja lainsäädäntöneuvos
 Seija Helander (ent. Vilén), kirjailija ja kulttuurituottaja
 Seija Hirvikallio, arkkitehti
 Seija Huhtanen (Seija Hiilihuhta), kirjailija
 Seija Hyytiäinen, ampumahiihtäjä
 Seija Ilmakunnas, Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtaja
 Seija Inkinen (o.s. Pöntinen), korkeushyppääjä, aitajuoksija ja viisiottelija
 Seija Juva, naivistinen kuvataiteilija
 Seija Järvinen, iskelmälaulaja
 Seija Järvinen, musiikinopettaja, Klaus Järvisen puoliso
 Seija Kareinen, Uudenmaan veroviraston asianvalvoja ja näyttelijä
 Seija Karkinen, kansanedustaja ja ministeri (SDP)
 Seija Karpiomaa, iskelmälaulaja
 Seija Kuha, yleisurheilija
 Seija Kuikka, lääkäri ja keskustalainen poliitikko 
 Seija Kurunmäki, elintarvikealan vaikuttaja
 Seija-Liisa Laavi, pikajuoksija
 Seija Lampila, iskelmälaulaja
 Seija Leino, koripalloilija ja yleisurheilija
 Seija Lukkala, toimitusjohtaja, Globe Hope -yhtiön perustaja
 Seija-Leena Nevala, historiantutkija
 Seija Paakkola, Miss Suomi 1978
 Seija Paasonen, meteorologi ja tietokirjailija
 Seija Ranttila, tekstiilitaiteilija
 Seija Ridell, viestinnän ja mediatutkimuksen professori
 Seija Rustholkarhu, kuvanveistäjä
 Seija Silfverberg, balettitanssija ja balettipedagogi
 Seija Simola, iskelmälaulaja
 Seija Simonen, balettitanssija
 Seija Sivertsen, kolttasaamelainen kielen ja kulttuurin opettaja
 Seija Sora, näyttelijä
 Seija Teittinen, kunnanjohtaja
 Seija Toro, diplomaatti ja ulkoasiainneuvos
 Seija Tyni, malli ja elokuvanäyttelijä
 Seija Vaaherkumpu (ent. Rautio), radio- ja televisiotoimittaja
 Seija Virkkala, aluetieteilijä
 Seija Wallius, radiotoimittaja

Kuvitteellisia Seijoja 
 Seija, Hilja Haahden kirjassa Seija tyttösen tarina
 Georg Ots, Tapio Rautavaara ja Georg Malmsten lauloivat kappaleen nimeltä ”Seija”. Tallennusvuosi oli 1967.
 Salon Seija, sketsihahmo tv-sarjassa Putous

Lähteet 

Etunimet
UTair Aviation

UTair Aviation  (, , ) on venäläinen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Hanti-Mansijsk, Hanti-Mansia, Venäjä. Yhtiö lentää kotimaan vuorolentoja, charterlentoja ja järjestää helikopterilentoja erityisesti öljy- ja kaasuteollisuuden yrityksille Siperiassa sekä osallistuu YK:n avustusoperaatioihin.

Yhtiö kuuluu sadan arvokkaimman venäläisyhtiön joukkoon, ja se on yksi kolmesta merkittävimmästä venäläisestä lentoyhtiöstä. Se kuljetti 9,4 miljoonaa matkustajaa vuonna 2012. Yhtiön helikopterikalusto on laajempi kuin millään toisella kaupallisella lentoyhtiöllä.

Onnettomuudet ja vahingot
17. maaliskuuta 2007 UT Airin Tupolev Tu-134 syöksyi maahan Samara Kurumochin lentoasemalla Samarassa. Onnettomuudessa kuoli seitsemän ja loukkaantui 26.

2. huhtikuuta 2012 UTairin lento 120 syöksyi maahan pian lentoonlähdön jälkeen noustuaan Roštšinon kansainväliseltä lentoasemalta Länsi-Siperiassa. Kone oli matkalla Tjumenista Surgutiin. Koneessa oli 39 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä, joista yli 30 kuoli.

25. maaliskuuta 2015 UTairin lento 369 teki onnistuneen hätälaskun Pulkovon lentoasemalle.

1. syyskuuta 2018 Sotshiin laskeutumassa ollut UTairin lentokone suistui ulos kiitotieltä, törmäten aitaan ja syttyneen osittain tuleen. Onnettomuudessa kuoli yksi henkilö. https://www.is.fi/ulkomaat/art-2000005812094.html

Laivasto
Yhtiön laivaston keski-ikä oli syyskuussa 2018 16 vuotta.

Lähteet 

Venäläiset lentoyhtiöt
Entiset Aeroflotin jaostot
James Blish

James Blish (1921 East Orange New Jersey, Yhdysvallat – 1975 Lontoo, Englanti) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija.

Blish opiskeli biologiaa Rutgersin ja Columbian yliopistoissa ja ryhtyi vasta myöhemmin kirjailijaksi. Hän oli vuosina 1947–1963 naimisissa Virginia Kiddin kanssa. Blish muutti vuonna 1968 Englantiin. Hän kuoli siellä keuhkosyöpään 1975.

Tuotantonsa alun teoksissa hän käsittelee geneettistä mainipulointia. After Such Knowledge -sarjassa hän osoitti kiinnostusta uskontoon ja metafysiikkaan. Teoksessa A Case of Conscience (1958) aiheena on synnittömien asukkaiden asuttama Lithia-planeetta. Sarja Cities in Flight on futuristinen.

Blishin kirjalliseen tuotantoon kuuluvat muun muassa A Case of Conscience (1958) ja Cities in Flight -sarja. Hän teki myös tarinoita Star Trekin jaksojen pohjalta. Tähtien lapset (1957) on toisiinsa liittyvien novellien kokoelma, jossa Blish tarkastelee biologisia teemoja.

Palkinnot ja tunnustukset
 Parhaan romaanin Hugo-palkinto (1959) teoksesta A Case of Conscience''

Suomennetut teokset

Suomennettu novelli 
 ”Yhteistä aikaa”. (1953). Aikakone 3/1987.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Hugo-palkinnon saajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Elis Ask

Elis Johan ”Negru” Ask (10. huhtikuuta 1926 Helsinki – 13. maaliskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.

Ura
Ask on yksi suomalaisen nyrkkeilyn tunnetuimmista nimistä. Hänestä tuli kevyen sarjan Euroopan mestari tyrmättyään Pierre Montanén elokuussa 1951. Seuraavan vuoden tammikuussa hän menetti mestaruuden tanskalaiselle Jørgen Johansenille. Aiemmin hän oli kokeillut uraa Yhdysvalloissa. Siellä hän nousi maailmanmestari Willie Peppin 3. haastajaksi. Vuonna 1957 hän perusti ammattilaistallin, joka järjesti ammattinyrkkeilyiltoja vuoteen 1974 asti. Elis Ask oli myös Ugandan diktaattorin Idi Aminin ystävä. Amin kutsui Askin vuonna 1977 heinäkuussa Ugandaan. Amin kustansi Askin matkan. Sieltä hän toi mukanaan MM - kolmosen Joszef Nsubugan Helsinkiin talliinsa. Hän otteli 50 - vuotiaana näytösottelun Melbournen kultamitalistia Terry Spinksiä vastaan Helsingissä.

Elis Ask ei päässyt vuoden 1951 Euroopan mestaruudestaan huolimatta Vuoden urheilija -äänestyksessä listoille. Urheilutoimittajat vannoivat 1950-luvun loppupuolelle asti ”jalon amatööriurheilun” nimiin.

Elokuvissa 

Olli Mäestä kertovassa elokuvassa Hymyilevä mies Elis Ask on keskeinen hahmo ja häntä näyttelee Eero Milonoff.

Saavutukset
 Amatöörien SM kärpässarjassa (51 kg) 1944
 Amatöörien SM kääpiösarjassa (54 kg) 1945–1946
 Euroopan mestaruus kevyessä sarjassa 1951

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Elis Askin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Ask ottelee mestaruudesta. Ylen Elävä arkisto.
 Boxing.fi – Elis Ask 
 

Suomalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Johannes Takanen

Johannes Takanen (8. joulukuuta 1849 Virolahti – 30. syyskuuta 1885 Rooma) oli suomalainen kuvanveistäjä. Takanen oli 1800-luvun merkittävimpiä suomalaisia kuvanveistäjiä, jonka ura jäi kuitenkin lyhyeksi varhaisen kuoleman vuoksi.

Elämä

Johannes Takanen syntyi Virolahdella torpparin poikana. Hänen taiteellinen lahjakkuutensa huomattiin jo varhain, ja hän pääsi opiskelemaan Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun Helsinkiin. Piirustuskoulussa Takanen opiskeli Carl Eneas Sjöstrandin johdolla vuosina 1865–1867. Vuonna 1867 hän siirtyi opiskelemaan Kööpenhaminan taideakatemiaan. Kööpenhaminassa Takanen sai vaikutteita Bertel Thorvaldsenin klassistisesta tyylistä. Vuonna 1873 Takanen muutti Roomaan valtion apurahan turvin. Hän työskenteli Roomassa elämänsä loppuun saakka ja meni siellä myös naimisiin italialaisen Giacinta Biavascon kanssa.

Takasen varhaistuotannon lapsiaiheiset rintakuvat herättivät aikalaisissa suurta ihastusta. Vuosina 1876–1878 Takanen teki huomattavat naisveistoksensa Aino, merelle katsovan, Rebekan ja Andromedan, joista Aino ja Andromeda kuuluvat Ateneumin taidemuseon sekä Rebekka Tampereen taidemuseon kokoelmiin. Takasen uran huippukohta oli Aleksanteri II:n muistopatsaskilpailun voitto. Hän ei kuitenkaan ehtinyt toteuttaa työtä. Muistomerkin toteutti Takasen huomattavin kilpailija Walter Runeberg Takasen sekä omien luonnostensa pohjalta. Monrepos’n puistossa ollut Takasen nuoruuden työ, vuonna 1873 paljastettu Väinämöisen laulu -patsas, tuhoutui talvisodassa. Patsas on korvattu kuvanveistäjä Konstantin Bobkovin veistämällä uudella patsaalla vuonna 2007.

Takanen on haudattu Rooman protestanttiselle hautausmaalle (Cimitero Acattolico). Haudalle pystytettiin 1890 Takasen suomalaisten ystävien rahoittama muistomerkki, jossa oli alun perin tanskalaisen Jörgen Larsonin toteuttama muotokuvamedaljonki. Pronssimedaljonki katosi vuonna 1918, mutta korvattiin vuonna 1927 Emil Wikströmin tekemällä uudella muotokuvamedaljongilla.

Teoksia
Väinämöisen laulu 1873 (tuhoutunut)
Venus ja Amor 1875
Aino, merelle katsova 1876/1886
Rebekka, 1877
Amor kiduttaa sydämiä 1881
Andromeda 1882
''Pietari Brahen patsaan luonnokset 1883

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla

Johannes Takanen Seura
Taidevartti: Johannes Takanen – Aino (Kantti.net, videotaltiointi

Suomalaiset kuvanveistäjät
Virolahden historia
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Eila Pyrhönen

Eila Pyrhönen (s. 25. lokakuuta 1945 Helsinki) on entinen suomalainen uimari ja EM-mitalisti. Pyrhönen oli ensimmäinen suomalainen nainen olympialaisten uintilajien finaalissa. Tokion olympialaisissa vuonna 1964 Pyrhönen oli lähellä mitalia 100 metrin perhosuintikilpailussa, mutta SE-tulos 1.07,3 riitti vain neljänteen sijaan. Uintiurheilun parissa saavutus nähtiin kuitenkin merkkinä uudesta noususta – suomalainen uimari saattoi nousta maailmanluokkaan – ja uinti sai arvovaltaa ja myös taloudellista tukea aikaisempaa enemmän. Vuoden 1966 Euroopan mestaruusuinneissa Utrechtissa hän sai mielimatkallaan pronssia. Tämä jäikin vuosikymmeniin ainoaksi naisuimarin pitkän radan arvokilpailuissa uimaksi mitaliksi. Vasta Hanna-Maria Seppälän vuonna 2003 voittama maailmanmestaruus palautti naiset mitaleille.

Pyrhönen edusti seuratasolla helsinkiläisseura Marjaniemen Uimareita. Hän voitti lukuisia Suomenmestaruuksia Anja-sisarensa tavoin 1950- ja 1960-luvuilla. Vuonna 1966 Pyrhönen valittiin vuoden naisurheilijaksi.

Pyrhönen – nyk. Claret-Ciuró – on asunut pitkään ulkomailla. Hän sai vuonna 2002 opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -mitalin.

Lähteet 
 Pro urheilu -mitalistit 2002 
 Marjaniemen Uimarien kotisivu 
 Eila Pyrhönen Sports Reference

Viitteet 

Suomalaiset uimarit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Esko A. Repo

Esko Aulis Repo (s. 3. elokuuta 1935, Iisalmi) oli Suomen Senioripuolueen puheenjohtaja vuosina 2006–2009.

Repo meni vuonna 1960 naimisiin Aira Kosusen kanssa, ja perheeseen syntyi kolme lasta vuosina 1961, 1963 ja 1964. Repo valmistui 1963 ja toimi sen jälkeen arkkitehtinä muun muassa Rovaniemellä.

Repo valmistui vuonna 1985 hallintotieteiden maisteriksi, 1988 -lisensiaatiksi ja 1990 -tohtoriksi. Hänestä tuli vuonna 1993 Lapin yliopiston alue- ja ympäristösuunnittelun dosentti. Sotilasarvoltaan hän on majuri.

Esko A. Repo jäi eläkkeelle vuonna 2000. Hän asuu Seinäjoella ja on toiminut Ilkka-lehden pitkäaikaisena kolumnistina.

Repo oli vaaleissa 2007 ehdokkaana Vaasan vaalipiiristä. Hän sai 851 ääntä.

Lähteet 

Repo, Esko A.
Repo, Esko A.
Repo, Esko A.
1,3,5-triklooribentseeni

1,3,5-triklooribentseeni on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa 0 °C olomuodoltaan kiinteää, valkoisia tai keltaisia kiteitä tai jauhetta, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H3Cl3. 1,3,5-triklooribentseenista käytetään myös  nimitystä triklooribentseeni (symmetrinen).

1,3,5-triklooribentseenin moolimassa on 181,5 g/mol, sulamispiste 63 °C, kiehumispiste 208 °C, suhteellinen tiheys 1,5 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 107 °C ja CAS-numero 108-70-3. Aineen liukoisuus veteen (25 °C) on 0,0006 g/100 ml.

1,3,5-triklooribentseenin kanssa isomeerisiä yhdisteitä ovat 1,2,3-triklooribentseeni ja 1,2,4-triklooribentseeni.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

1,3,5-triklooribentseeni ärsyttää silmiä ja hengitysteitä. Aine hajoaa palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja. Aine reagoi hapettimien kanssa. 1,3,5-triklooribentseeni voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle ja se kertyy ihmisen ravintoketjussa erityisesti kaloihin.

Valmistus ja käyttö
1,3,5-triklooribentseeniä valmistetaan Sandmeyer-reaktiolla 3,5-dikloorianiliinista tai bentseeni-1,3,5-trisulfonihapon ja fosgeenin, tai klooramalla 1,3-diklooribentseeniä, 3,5-dikloorinitrobentseeniä tai 1-bromi-3,5-diklooribentseeniä. Yhdistettä käytetään eräiden yhdisteiden, kuten 1,2,3,5-tetraklooribentseenin valmistukseen.

Lähteet

Viitteet

Aromaattiset yhdisteet
Into the Sun

Into the Sun on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen-Japanin toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi mink ja pääosassa on Steven Seagal.

Juonta 

Kun Tokion kuvernööri murhataan, saa entinen CIA-agentti Travis Hunter tehtäväkseen selvittää murhan yhdessä FBI-agentin Sean Mackin kanssa. Samaan aikaan ultraväkivaltainen Yakuza-jengi rakentaa uutta syndikaattia kiinalaisen Tong-järjestön kanssa tavoitteenaan luoda massiivinen huumekartelli ja tuhota valtaa pitävät jengit. Salajuoni alkaa selvitä ja Travisin vaarallinen tehtävä muuttuu raivokkaaksi eloonjäämistaisteluksi.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 Traileri 
 Leffatykin arvostelu elokuvasta

Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Vuoden 2005 japanilaiset elokuvat
Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Paula Sihto

Paula Eeva Katariina Sihto (o.s. Leikkola, s. 25. toukokuuta 1961 Lapua) on Ilmajoelta kotoisin oleva suomalainen poliitikko ja aiempi Keskustan kansanedustaja. Ennen kansanedustajan uraansa Sihto toimi erikoissairaanhoitajana. Eduskuntaan Sihto valittiin eduskuntavaaleissa 2007 Vaasan vaalipiiristä Suomen Keskustan vaalilistalta 7 313 äänellä. Hän jäi valitsematta eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 4 572 ääntä ei riittänyt valintaan.

Paula Sihto toimii myös Tehyn valtuuston puheenjohtajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Paula Sihdon kotisivut 
 

Vaasan vaalipiiri
Suomen Keskustan poliitikot
Kansanedustajat
Ilmajoen kunnanvaltuutetut
Seinäjoen kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset sairaanhoitajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt