Jalkaväkirykmentti 40 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 40 (JR 40) perustettiin Oulussa  joulukuun 1939 alussa.

Varustaminen
Alun perin oli perustettu Ylimääräisten kertausharjoitusten aikaan täydennysjoukoksi Täydennysjalkaväkirykmentti 7. Sen nimi muuttui loka-marraskuun vaihteessa Täydennysjalkaväkirykmentti 8:ksi ja sitten osasto Perksaloksi joukko-osaston komentajan majuri Armas Perksalon mukaan.

Joukko-osaston miehistö kotiutettiin marraskuun alussa, ja vajaalukuinen alipäällystö ja päällystö siirrettiin Rovaniemelle. Joulukuun alussa alipäällystö ja päällystö siirrettiin ensin Raaheen ja sitten Ouluun, missä joukko-osastosta muodostettiin Jalkaväkirykmentti 40.

Rykmentin miehistö koostui ympäri Suomea kotoisin olleista vanhempien ikäluokkien miehistä kaikkiaan viiden sotilaspiirin alueelta. Rykmentin ensimmäinen pataljoona koottiin pääasiassa Oulun seudun miehistä, mutta siihen kuului miehiä myös Ylivieskan sotilaspiirin alueelta sekä Keski-Suomesta. Rykmentissä päällystö ei tuntenut juurikaan alaisiaan eivätkä alaiset johtajiaan. Lisäksi varustus oli rykmentillä kehno.

Yksiköt
Jalkaväkirykmentti koostui seuraavista yksiköistä:
Kranaatinheitinkomppania
I pataljoona (I/JR 40) komentajanaan kapteeni Hugo Suoranta,
II pataljoona (II/JR 40) komentajanaan kapteeni Fredrik Saarela, 
III pataljoona (III/JR 40) komentajanaan kapteeni Frans Lindberg

Komentaja(t)
majuri Armas Perksalo

Keskittäminen
JR 40 oli perustettu 9. Divisioonan reserviksi, mutta kun pohjoisen sotatoimia varten erotettiin Pohjois-Suomen Ryhmästä 12. joulukuuta suoraan päämajan alainen Lapin Ryhmä, JR 40 ohjattiin sen käyttöön. 16. joulukuuta tehtiin päätös rykmentin käyttämisestä Pelkosenniemellä, jonne puna-armeija oli edennyt Sallasta.,

Talvisodan taisteluista

Rykmentti saapui joulukuun 16. päivänä Kemijärvelle, jossa se purettiin junasta. Välittömästi purkamisen jälkeen rykmentti siirtyi Pelkosenniemelle. Taistelusta Pelkosenniemellä 18. 12. muodostui kohtaamishyökkäys, jossa kummallakin osapuolella oli aktiivinen tehtävä. Neuvostoliittolaisilla oli aluksi aloite. Suomalaisten kärkipataljoonan III/JR 40:n suunnistusvirhe koitui JR 40:n eduksi. Kylässä päivän aikana käydyissä taisteluissa kyettiin neuvostojoukkojen rynnistys torjumaan II/JR 40 ja III/JR 40:n voimin, kun käytettävissä oli yksi pataljoona suunniteltua enemmän. Siitä huolimatta tilanne illalla oli jo niin kriittinen, että kylästä valmistauduttiin luopumaan. Taistelun ratkaisi parempi taistelutahto ja sotaonni. Heikkojen yhteyksien takia ei saarrostavaa pataljoonaa I/JR 40 saatu käsketyksi takaisin. Pimeässä yössä taistelun melu  neuvostoliittolaisten selustassa aiheutti pakokauhun heidän keskuudessaan. Myös suomalainen pataljoona hajosi taisteluun tottumattomana. Kuitenkin uhka Pelkosenniemen suunnalla oli saatu poistetuksi puutteellisen koulutuksen takia tosin kohtuuttoman suurin tappioin.,

Suomalaisten vastahyökkäyksen ansiosta neuvostoliittolaiset perääntyivät useita kymmeniä kilometrejä aina Saijan kylään asti, lähellä Sallan kirkonkylää. Puna-armeijalaiset jättivät jälkeensä mm. 3 panssarivaunua, 1 tykin, 27 autoa, kone- ja pikakiväärejä sekä runsaasti ampumatarvikkeita.

Joulukuun 26. 1939 saapuivat JR 40:n pääosat eli II/JR 40 ja III/JR 40 Saijasta Joutsijärvelle tukemaan neuvostoliittolaisten Kemijärveen tapahtuneen hyökkäyksen torjuntaa. Tammikuun aikana osasto Suoranta, johon I/JR 40 kuului, torjui vihollisen hyökkäysyrityksiä. Helmikuussa tilanne Saijan alueella rauhoittui. Ruotsalaisista vapaaehtoisista koottu joukko Svenska Frivilligkåren otti rintamavastuun JR 40:ltä Märkäjärvellä 28. helmikuuta 1940 mennessä.

JR 40 siirtyi kahden vuorokauden junakuljetuksella Kemijärveltä Viipurinlahdelle, jossa se alistettiin JR 10:lle, ja se ehti osallistua sodan loppuvaiheessa maaliskuussa 1940 Säkkijärven Häränpäänniemen taisteluihin.

Rauha 13. maaliskuuta 1940 
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.

Muuta 
Kirjailija Pentti Haanpää palveli 6./JR 40:ssä ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Korpisotaa".

Lähteet

Viitteet 

Talvisodan suomalaiset jalkaväkirykmentit