joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Griff Rhys Jones

Griffith Rhys Jones (s. 16. marraskuuta 1953, Cardiff, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta) on walesilainen koomikko ja näyttelijä. Rhys Jones on vuodesta 1984 asti esiintynyt koomikko Mel Smithin kanssa komediasarjassa Alas Smith and Jones, jota on Suomessa esitetty nimellä Lunta tupaan. Suomessa esitettiin myös 2016 5-osainen sarja: Kiehtova maailma: Junalla halki Afrikan, jossa Griffith Rhys Jones matkustaa Afrikan päästä päähän, yhteensä  kilometriä.

Rhys Jones on myös esiintynyt muissa sarjoissa ja elokuvissa. Rhys Jones on esiintynyt paljon omana itsenään, mm. Richard and Judy -sarjassa.

Kuningatar Elisabet II nimitti Rhys Jonesin joulukuussa 2019 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi. Griff Rhys Jonesin titteli on jatkossa Brittiläisen imperiumin upseeri (Officer of the Order of the British Empire, OBE). Hän sai sen ja siitä osoituksena kunniamitalin tunnustuksena työstään sekä viihdemaailmassa että hyväntekeväisyydessä.

Elämä
Griff Rhys Jones syntyi Cardiffissa Walesissä. Hänen isänsä oli lääkäri, ja Rhys Jones joutui muuttamaan nuorena paljon isänsä työn vuoksi. Samalla hän kävi ala-asteen Midhurstissa Sussexissa ja yläasteen Brentwoodissa Essexissä.

Brentwoodissa hän tapasi Charlie Beanin ja Douglas Adamsin (joka kirjoitti kirjan Linnunradan käsikirja liftareille). Rhys Jones lähti näiden mukana Cambridgeen, jossa hän opiskeli historiaa ja englannin kieltä Emmanuel Collegessa. Jones tutustui yliopistossa myös teatteriin, erityisesti ohjaamiseen.

Televisiotyöt
 Ei yhdeksän uutiset (1979–1982)
 Lunta tupaan (1982–1998)
 Maailman tunnetuimmat kaupungit (2009-2010)
 Junalla halki Afrikan (2015)

Lähteet

Viitteet 

Rhys-Jones, Griff
Rhys Jones, Griff
Rhys-Jones, Griff
Rhys-Jones, Griff
Cowboys from Hell

Cowboys from Hell on Panteran viides albumi ja ensimmäinen, jonka julkaisi Atlantic Records. Levyn nimikappale on Panteran tunnetuimpia kappaleita. Levy julkaistiin 24. heinäkuuta 1990, ja sen tuottaja oli Terry Date. Albumi oli Panteran ensimmäinen albumi, joka menestyi kaupallisesti. Levy oli myös Panteran ensimmäinen levy, joka ei enää edustanut glam metallia vaan huomattavasti rankempaa groove metallia. Tämän vuoksi Panteran jäsenet eivät laske aiempia albumeitaan kuuluvaksi yhtyeen viralliseen diskografiaan, ja esimerkiksi yhtyeen virallisilla nettisivuilla Cowboys from Hell on ensimmäinen merkitty julkaisu.

Billboard Music Chartsin Heatseekers listasi albumin sijalle 27.

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Kappaleet

Kokoonpano
 Vinnie Paul – Rummut
 Philip Anselmo – Laulu
 Dimebag Darrell – Kitara
 Rex "Rocker" Brown – Basso

Lähteet

Panteran albumit
Vuoden 1990 albumit
Nueva Gerona

Nueva Gerona on Isla de la Juventudin pääkaupunki Kuubassa. Se sijaitsee Caballosin ja Casasin rinteiden välissä noin 3 kilometriä korkeammalla kuin Rio Casas, mikä mahdollistaa purjehduskelpoisen vesireitin Karibianmerelle.

Yhdysvaltalaiset pioneerit perustivat kaupungin vuonna 1830. Siellä onkin yhdysvaltalaisten hautuumaa, joka on säilynyt näihin päiviin saakka.

Kuuban kaupungit
Francisco Tárrega

Francisco Tárrega y Eixea (21. marraskuuta 1852 – 15. joulukuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi.

Tárrega syntyi Vila-realissa, Castellónin maakunnassa. Hän tuli pysyvästi näkövammaiseksi pudottuaan pienenä kastelukanavaan lähdettyään karkuun lapsenvahdiltaan. Tárregan ensimmäiset musiikinopettajat olivat Eugeni Ruiz ja Manuel Gonzalez. Vuonna 1862 Julián Arcas kuuli Tárregan kitaransoittoa ja rohkaisi tätä menemään Barcelonaan, jossa hän kuitenkin viipyi vain vähän aikaa. Vuonna 1874 Tárrega pääsi Madridin konservatorioon. 

Tárrega esiintyi vuonna 1881 Ranskan Lyonissa ja lähti sen jälkeen Pariisiin. Hän kävi kiertueellaan myös Lontoossa. Samoihin aikoihin Tárrega meni naimisiin Noveldassa, Alicantessa tapaamansa Maria Rizon kanssa. Pari muutti Madridiin ja sitten Barcelonaan. Heidän ensimmäinen tyttärensä, lapsuudessaan kuollut Maria Josefa, syntyi Madridissa. 

Tárrega esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa Perpignanissa, Cadizissa, Nizzassa, Mallorcalla, Pariisissa, Valenciassa, Bilbaossa, Genevessä, Milanossa, Firenzessä, Napolissa ja Roomassa.  Hän kuoli Barcelonassa joulukuussa 1909 kärsittyään muutamaa vuotta aiemmin vaikean toispuolisen halvauksen.

Tárregan tuotantoon kuuluu runsaasti kitaramusiikkia, kuten Recuerdos de la Alhambra. Pieni katkelma Tárregan sävelmästä Gran Vals tuli 1990-luvulla tunnetuksi Nokian matkapuhelimien soittoäänenä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vapaasti käytettävissä olevia Tárregan partituureja Mutopia Project

Espanjalaiset säveltäjät
Espanjalaiset kitaristit
Romantiikan säveltäjät
Sokeat henkilöt
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Kalevi Kuitunen

Kalevi Kuitunen (7. heinäkuuta 1948 Helsinki – 13. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen bibliofiili. Hän julkaisi useita kirjojen keräilyyn liittyviä kirjoja. 

Koulutukseltaan Kuitunen oli humanististen tieteiden kandidaatti. Kuitusen tietämys kirjahistoriasta näkyi myös Bibliophilos-lehden kirjoituksissa ja kirja-arvioissa. Helsingin Sanomiin hän selosti kirjahuutokauppoja ja kirjoitti kirja-arvosteluja sekä taikauskoa ja näennäistiedettä vastustavia, tieteellistä skeptisyyttä edistäviä artikkeleita. 

Kalevi Kuitunen oli henkilönä vaatimaton ja täysin omistautunut kirjojen keräilyyn. Hän keräsi yhden Suomen suurimmista yksityiskirjastoista, jossa oli noin 48 000 kirjaa. Hänen kokoelmassaan oli myös paljon lehtiä, käsikirjoituksia, joitakin 1500-luvun arvokkaita kuvateoksia, satakunta kirjaa 1600-luvulta ja kolmisensataa kirjaa 1700-luvulta.

Kuitusen pääteoksena voidaan pitää vuonna 1999 julkaistua Antikvaarisen kirjallisuuden käsikirjaa. Valiokirjasto (1997) esittelee valikoiduista aihepiireistä tärkeitä suomenkielisiä kirjoja, teoksia joista tekijän mielestä on eniten iloa ja hyötyä yleisesti. Tietokirjallisuudesta mukana on teoksia, ”joissa kirjoittajan persoonallisuus leimaa esitystä siinä määrin että voi puhua tieteellisestä taideproosasta”. ”Lukija kyllä huomaa, että parhaiten minua miellyttää etäinen, antiikki, eksotiikka, Kiina ja Japani zenbuddhismeineen, kaikki mikä irrottaa ajan ja paikan kahleista ja auttaa katselemaan nykyisyyttä laajemmasta perspektiivistä.”

Lähteet

Teokset

Aiheesta muualla 

 Ollikainen, Marketta: Suomalaista kirjallisuushistoriaa. Yliopisto 6/1996.

Bibliofiilit
Suomalaiset keräilijät
Suomalaiset skeptikot
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Berezniki

Berezniki on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Venäjällä Permin aluepiirissä noin 200 km Permistä pohjoiseen, Kaman vasemmalla rannalla. Vastarannalla on Usoljen kaupunki, johon valmistui siltayhteys vuonna 1981. Bereznikin asukasluku on noin 153 806 (2012). Berezniki on kaliumsuolatuotannon keskus. 

Tiedot Bereznikin venäläishistoriasta juontavat 1500- ja 1600-luvuille. 1579 mainitaan Zyrjankan asutus. 1670 syntyi Dedjuhin, josta myöhemmin tuli kaivoskaupunki. Suolan kaivamiseksi muodostuvat myös Lenva, Berezniki, Verenija, Tšurtan ja muut. Kaman yläjuoksun kaliumsuolaesiintymät (potaska) muodostivat perustan teollisuuden ja kaupunkien syntymiselle. Bereznikin ja Durymanskin alueilla on noin 2 400 000 000 tonnin suolavarat. Kaupungin vaakunassa on kolme kaliumsuolakidettä ja sen oikeassa ylälaidassa Permin vaakuna.

Vuodesta 1976 alkaen on alueelta pumpattu myös öljyä, minkä varanto on noin 37 miljoonaa tonnia. Vuosittain siitä saadaan noin 335 000 tonnia. Alueella on myös piihiekkaa Zajatšja Gorkan alueella noin 10 miljoonaa kuutiometriä, josta hyödynnetään vuosittain noin 276 000 tonnia, Suhanovskojen esiintymässä on lisäksi savea 2 100 000 m³.

Kaupungissa toimii suuria teollisuusyrityksiä, kuten OAO Uralkali, joka tuottaa yli puolet Venäjän kaliumlannoitteista, OAO Beraton, OAO Avisma, joka tuottaa titaania ja magnesiumia sekä lannoitetehdas OAO Azot.

Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaatiossa 2002, joten kaikki luvut eivät ole virallisen väestönlaskennan tuloksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Moi gorod -kaupunkitietosanakirja  
 http://www.berezniki.ru 
Vaakunatietosanakirja История герба Березников  

Permin aluepiirin kaupungit
Permin aluepiirin piirit
Bailamos

Bailamos on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiaksen single albumilta Enrique. Se oli Iglesiaksen läpimurtokappale ja saavutti ykkössijan Billboard Hot 100 -listalla.

Jo ennen albumijulkaisua kappale kuultiin Iglesiaksen Cosas Del Amor -levyn erikoispainoksessa ja Barry Sonnenfeldin elokuvan Wild, Wild West (1999) soundtrackillä. Kappaleesta tehty musiikkivideo sisältää kohtauksia elokuvasta.

Lähteet

Vuoden 1999 kappaleet
Enrique Iglesiasin kappaleet
Henrik Dam

Carl Peter Henrik Dam (21. helmikuuta 1895 − 17. huhtikuuta 1976) oli tanskalainen biokemisti ja fysiologi. 
Hänelle myönnettiin yhdessä yhdysvaltalaisen Edward Adelbert Doisyn kanssa Nobelin lääketieteen palkinto 1943 K-vitamiinin löytämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elämäkerta 
 Nobelprisen til Henrik Dam!  DTU

Tanskalaiset kemistit
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Charles-Marie Widor

Charles-Marie Jean Albert Widor (21. helmikuuta 1844 – 12. maaliskuuta 1937) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri ja musiikinopettaja.

Elämäkerta 

Charles-Marie Widor syntyi Lyonissa ja aloitti musiikinopintonsa urkuri-isänsä johdolla. Ranskalainen urkujenrakentaja Aristide Cavaillé-Coll tunsi perheen ja onnistui hankkimaan nuorelle Widorille opetusta Brysselissä. Hänelle opetti urkutekniikkaa Jacques-Nicolas Lemmens ja sävellystä François-Joseph Fétis. 

Widor sai vuonna 1870 Cavaillé-Collin, Charles Gounod'n ja Camille Saint-Saënsin suosituksesta paikan Saint-Sulpice-kirkon urkurina Pariisissa. Hän hoiti virkaa lähes 64 vuotta. Vuonna 1890 Widorista tuli urkujensoiton ja vuonna 1896 sävellyksen professori Pariisin konservatoriossa. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Darius Milhaud, Marcel Dupré ja Edgard Varèse. Widor kuoli Pariisissa vuonna 1937.

Widorin tuotantoon kuuluu muun muassa suuri määrä urkumusiikkia, neljä oopperaa ja baletti, orkesteri-, kamari- ja pianoteoksia. Hän antoi ensimmäisenä säveltäjänä maailmassa kymmenelle urkuteokselleen nimen urkusinfonia.

Urkusinfonia oli erityisesti ranskalaisten romantiikan ajan säveltäjien suosima muoto. Ensimmäinen merkittävä urkusinfoniaksi katsottava teos oli César Franckin Grande pièce symphonique (Suuri sinfoninen kappale). Alexandre Guilmantin urkusonaatit ovat tavallaan myös osa urkusinfonista perinnettä. Widorin ohella hänen oppilaansa, Pariisin Notre-Damen urkuri Louis Vierne on kuudella urkusinfoniallaan merkittävin teostyypin edustaja. Niin ikään urkusinfonioita ovat säveltäneet Marcel Dupré, Widorin seuraaja Saint-Sulpicen urkuparvella, Léonce de Saint-Martin, joka puolestaan seurasi Vierneä Notre-Damessa, Augustin Barié ja Jean Langlais.

Widorin ensimmäinen urkusinfonia muistuttaa enemmän sarjaa kuin sinfoniaa. Se sisältää seitsemän osaa, joista ensimmäinen on Preludi ja viimeinen muodoltaan joskaan ei nimeltään Fuuga. Välissä on varsin vaihtelevaa musiikkia. Viides osa on mahtipontinen Marche pontificale. Tunnetuin ja eniten esitetty on Widorin viides urkusinfonia, etenkin sen viimeinen osa Toccata. Numeroimattomille yhdeksännelle ja kymmenennelle urkusinfonialle säveltäjä on antanut nimet Symphonie gothique (Goottilainen sinfonia) ja Symphonie romane (Romaaninen sinfonia). Goottilaisessa sinfoniassa kuullaan gregoriaanista hymniä Puer natus est ja Romaanisen sinfonian kantava teema on hymni Haec dies. 

Viimeisen urkusinfoniansa Widor sävelsi jo vuonna 1900, mutta palasi soolourkuteosten pariin vuonna 1926 teoksella Suite latine (Latinalainen sarja), joka on eräänlainen suuren sinfoniasarjan epilogi. Latinalaiseen sarjaan sisältyvät niin ikään gregoriaanisiin teemoihin perustuvat osat Beatus vir, Ave maris stella ja Lauda Sion. 

Soolourkusinfonioiden lisäksi Widorin 3. sinfonia ja numeroimaton Sinfonia sacra on sävelletty uruille ja orkesterille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vapaasti käytettävissä olevia Widorin partituureja Mutopia Project

Ranskalaiset säveltäjät
Ranskalaiset urkurit
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Tornimäki

Tornimäki on Saimaan rannalla sijaitseva laskettelu- ja maastohiihtokeskus noin seitsemän kilometriä Mikkelistä Anttolan suuntaan. Tornimäellä on neljä rinnettä, joista kolme on valaistuja. Korkeus on 60 metriä ja pisin rinne noin 350 metriä. Käytettävissä kolme hissiä: ankkuri-, teleskooppi- ja naruhissi. Lisäksi alueelta löytyy välinevuokraamo / lipunmyynti, kahvila ravintola (B-oik), WC:t, ensiapu, suksihuolto ja tarvikemyymälä. Yrityksellä ei ole majoituspalveluja eikä karavaanaripaikkoja. Alueella on runsaasti valaistuja maastohiihtolatuja sekä hyppyrimäki. Lähellä sijaitsee Hotelli Varsavuori, joka tosin lopetti majoitustoiminnan maaliskuussa 2007.

Aiheesta muualla 
 Ski Tornimäki

Mikkelin rakennukset ja rakennelmat
Mikkelin urheilu
Helsingin korttelit

Helsingin korttelit keskusta-alueella on nimetty eläin- ja kasvilajien mukaan.

Helsingin asemakaavan 1812 laatinut Johan Albrecht Ehrenström toi korttelien nimeämisidean mukanaan Tukholmasta. Nimeäminen aloitettiin 1820. Eläinten ja kasvien mukaiset nimet annettiin vuosien 1820–1900 välisenä aikana tuolloin kaavoitetuille Kruununhaan, Kluuvin, Kaartinkaupungin, Kampin, Punavuoren, Ullanlinnan, Katajanokan ja Kaivopuiston kaupunginosiin kuuluville kortteleille lukuun ottamatta muutamia, joissa oli ainoastaan jokin huomattava julkinen rakennus; sellaiset nimettiin vain kyseisen rakennuksen mukaan (esimerkiksi kortteli 1 = Senaatin talo). Vuoden 1900 jälkeen nimiä ei uusien kaupunginosien kortteleille enää annettu ja vanhojakin lakattiin vähitellen käyttämästä.

Kruununhaassa ja Kluuvissa korttelien nimet ovat maanisäkkäitä, Kaartinkaupungissa kaloja ja muita vesieläimiä, Kampissa ja Punavuoressa lintuja, Ullanlinnassa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaloja, Katajanokalla puita ja pensaita sekä Kaivopuistossa kukkakasveja. Todellisten lajien joukossa on myös yksi taruolento, Yksisarvinen.

Vuonna 1995 keskustan yrittäjät kiinnittivät korttelinsa nimeä kantavat kyltit kymmeneen kortteliin Aleksanterinkadun varrella. Myös Helsingin empirekeskustan alueella Kauppatorin ja Senaatintorin ympärillä on korttelien nimet nykyisin merkitty risteysten kadunnimikilpiin.

Nimien lisäksi kortteleilla on alusta lähtien ollut myös numerot, joita nykyisinkin käytetään muun muassa kiinteistörekisterissä. Alun perin korttelit numeroitiin juoksevasti kaupungin­osa­jaosta riippumatta. Myöhemmin on uusia alueita kaavoitettaessa alettu käyttää viisi­numeroisia korttelin­numeroita, jolloin kaksi esimmäistä numeroa osoittavat kaupungin­osan numeron. Samaan järjestelmään on siirrytty asemakaavan muutosten yhteydessä joidenkin vanhojenkin korttelien osalta; tosin kaupungin­osissa 1–9 tällaiset numerot ovat neli­numeroisia, jolloin ensimmäinen numero osoittaa kaupunginosan.

Helsingin nimetyt korttelit 

Alla olevassa luettelossa mainitaan kaikki niiden kaupungin­osien korttelit, joissa nimet ovat olleet käytössä. Näihinkin kaupungin­osiin on myöhemmin muodostettu myös uusia kortteleita, joille ei ole annettu nimiä; sellaisia on muun muassa Kluuvin pohjois­osassa entisellä tavara­rata­pihan alueella sekä Kampissa ja Kataja­nokalla Turun kasarmin ja Merikasarmin entisillä varus­kunta-alueilla. Eirassa ja Länsisatamassa ei kortteleille ole annettu nimiä, mutta koska kaupunginosien rajoja on myöhemmin muutettu, kuuluu näihinkin kaupunginosiin nykyisin myös muutama kortteli, jolle on aikoinaan annettu nimi.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Tietoa Helsingin kaupungin kiinteistökortistosta (Arkistojen Portti)
Musta teatteri

Musta teatteri (, ) on Kiinassa syntynyt taidemuoto.

Musta teatteri saapui aikoinaan Eurooppaan, jossa se on 1950-luvulta alkaen kukoistanut erityisesti Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Kaupunki on tunnettu teatteristaan, joka yhdistää nykytanssin, musiikin, improvisaation, fantasian sekä pantomiimin. Teatteriesityksen ymmärtämiseen ei tarvitse kielitaitoa.

Mustan teatterin luonteenomaiset piirteet ovat mustien verhojen käyttö, pimennetty näyttämö sekä 'mustan valaistuksen' (UV-valon) ja fluoresenssoitujen pukujen yhdistelmä, jolla pyritään synnyttämään monimutkaisia visuaalisia illuusioita.  Tätä "musta laatikko" menetelmää käyttivät aikoinaan jo elokuvan uranuurtaja Georges Méliès ja teatteritaiteessa suoranaisen vallankumouksen aikaansaanut Konstantin Stanislavski.

Musta teatteri Suomessa 
Suomessa ensimmäinen mustavaloteatteriesitys esitettiin Vaasan Ylioppilasteatteri Rampilla syksyllä 2019. Emotions in Black Light- on Mika Rannan käsikirjoittama ja ohjaama näytelmä, joka kertoo tunteiden kohtaamisesta. Näytelmän koreografioi Maija Rantala, tekniikasta vastasi Tommy Nåhls ja puvustuksen suunnitteli Emmi Wargh. Rooleissa nähtiin Anni Taipalus, Elina Lehtoranta, Maija Rantala, Ida Metsäranta, Jenna Viitala ja Elina Vikman. Vaasan Ylioppilasteatteri suunnitelee näytelmälle jatko-osaa.

Lähteet
 http://www.vaasanylioppilasteatteri.fi/?portfolio=emotions-in-black-light

Viitteet

Aiheesta muualla
 HILT - the black light theatre of Theodor Hoidekr
 Image Theatre – Musta Theatre Prague
 Black Light Theatre World Web
 Black Light Theatre of Prague
 Jiri Srmec's Black Light Theatre
 Black light theatre Wow Show Prague

Teatteri
Littoinen

Littoinen () on taajama Kaarinan ja Liedon rajalla Varsinais-Suomessa, noin seitsemän kilometriä Turun keskustan itäpuolella. Aikaisemmin Littoinen kuului kolmeen kuntaan: Kaarinaan, Lietoon ja Piikkiöön. Sen keskellä on Littoistenjärvi. Littoisten taajama on rakentunut Littoistenjärven rannalle 1700-luvulla perustetun verkatehtaan ympärille.

Vuonna 1899 rakennettu rautatieyhteys vahvisti Littoisten kehitystä. Nykyään eivät rantaradalla kulkevat junat enää pysähdy Littoisissa. Verkatehtaan hylkäämiin tiloihin on 1990-luvulla saneerattu asuntoja ja toimistotiloja.

Teollisuus

Littoisten verkatehdas 

Jo 1700-luvulta asti on Littoisissa ollut monipuolista teollisuustoimintaa. 28. syyskuuta 1739 saivat kauppiaat Henrik Rungeen ja Esaias Wechter Turun lääninkansliasta luvan perustaa Littoistenjärven rantaan Liedon puolelle vanulaitoksen, jossa Turussa kudotut kankaat vanutettiin. Talousongelmissa ollut verkatehdas vaihtoi omistajaa ja toimialaa erilaisten tekstiilien valmistukseksi. Tehdas jatkoi toimintaansa vuonna 1877 sattuneesta vakavasta tuhopalosta huolimatta. Vuonna 1941 tapahtuneen fuusion jälkeen yritys toimi nimellä Barker-Littoinen. Keväällä 1969 toiminta lopulta siirtyi Turun Raunistulaan heikentyneen kysynnän seurauksena. Tehtaan punatiiliset tuotantorakennukset ovat kuitenkin vielä olemassa, ja Museovirasto on määritellyt Littoisten verkatehtaan ja siihen liittyvän Kotimäen asuinalueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Huonekalujen valmistus 
Vuonna 1965 Huonekalutehdas Korhonen siirsi osan tuotteiden valmistuksesta Kaarinan Littoisiin Turun rajalle. Myöhemmin 1982 tehtaan kolmannen rakennusvaiheen jälkeen huonekalutuotteiden valmistus siirtyi kokonaan Littoisiin, jossa nykyään valmistetaan Artekille Alvar Aallon suunnittelemia huonekaluja, pikkutuoleja, nojatuoleja ja pöytiä.

Informaatioteknologia 
Vuonna 1954 Turkuun perustettu antennitarvikkeita ja keskusradiolaitteita tarjoava yritys Teleste siirsi pääkonttorinsa ja tehtaansa Kaarinan Littoisiin Turun rajalle.

Littoisten muita rakennuksia 
Littoisissa sijaitsee myös Littoisten ala-aste, Kotimäen yhtenäiskoulu, useita päiväkoteja ja Turun Rauhanyhdistys.

Tunnettuja littoislaisia  
 Lithovius-suku 
 Juha Helppi, pokeriammattilainen
 Marja Salmela, kirjailija
 Tom of Finland, kuvataiteilija
 Anne-Mari Virolainen, kansanedustaja
 Sofia Virta, kansanedustaja
 Viljo Ilmari Vyyryläinen, Mannerheim-ristin ritari

Littoisten urheiluseuroja 
 Littoisten Työväen Urheilijat (LTU) on vuonna 1932 perustettu yleisseura, joka tarjoaa monipuolista urheilutoimintaa Littoisten alueella. Seuran toimivia jaostoja ovat tällä hetkellä (2017) hiihto-, jalkapallo-, lacrosse-, lentopallo-, yleisurheilu- ja naisjaosto.
 Littoistenjärven Urheilijat (Litsa Lakers) on vuonna 2020 perustettu koripalloseura tytöille.

Lähteet 
 Lions Club Littoinen: Littoinen sanoin ja kuvin (1993)

Viitteet

Aiheesta muualla
Miksi Littoisten tehdas on Littoisissa

Seulonnan keskeiset artikkelit
Hanasaari

Hanasaari () on Helsingin Sörnäisten kaupungin­osaan kuuluva osa-alue Vilhonvuoren, Kalasataman ja Sompasaaren alueiden välissä lähellä Merihakaa. Nimi on peräisin alueella sijainneesta täyttömaan alle jääneestä saaresta. Hanasaari on suurimmaksi osaksi voima­laitos­aluetta. Ensimmäinen voimalaitos rakennettiin naapuriin Suvilahden puolelle.

Historia

Nimen etymologia 

Saari esiintyi jo vuoden 1639 Helsingin kartassa nimellä Haneholmen, jossa määriteosa hane tarkoittaa suomeksi kukkoa. Nimi liittyi saaren vieressä olleeseen pienempään Hönan (suom. 'kana') -nimiseen saareen ja muodosti sen kanssa saarten nimistössä tavallisen nimiparin. Vuonna 1909 käytössä olivat ruotsin- ja suomenkieliset nimet Hanaholmen – Hanaholma. Nykyinen suomenkielinen nimi Hanasaari vahvistettiin vuonna 1928, mutta se oli käytössä jo 1880-luvulla.

Voimalaitos 

Hanasaaren A-voimalan rakentaminen alkoi vuonna 1957, ja se valmistui 1960. A-voimalaitos toimi vuoteen 2000 asti ja sen jälkeen varavoimalana. 2006 tehtiin päätös sen purkamisesta. Hanasaaren B-voimalaitoksen suunnittelutyöt aloitettiin 1962, ja laitos aloitti toimintansa 1974. Alueelle on suunniteltu asuinrakentamista, joka edellyttää maaperän puhdistustoimenpiteitä, sillä punatiilisen B-voimalan läheltä löydettiin vuonna 2006 syanidipitoisuuksia. Alueen pohjavesien puhdistus on kallista ja vaikeaa, ja kokonaisuudessaan se saattaa viedä jopa vuosikymmeniä.

Asuinalueeksi 
Voimalaitoksen toiminta päättyy keväällä 2023. Hanasaareen rakentuu uusi asuinalue 2030-luvulla. Alueelle on suunniteltu 6–7-kerroksisia umpikortteleita ja muun muassa kylpylää. Suojelemattomaksi jääneen voimalarakennuksen kohtalo asuinalueella on epäselvä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Sörnäinen
Helsingin entiset saaret
Helsingin osa-alueet
Merenkurkun silta

Merenkurkun silta () tarkoittaa ehdotettua kiinteää tieyhteyttä Merenkurkun yli suunnilleen Suomen Vaasan ja Ruotsin Uumajan kohdalta. Rannikkojen etäisyys on noin 70 km, mutta välissä on useita saaria, joita voidaan käyttää hyväksi tien ja mahdollisesti myös rautatien rakentamisessa. Ehdotuksiin on sisältynyt sekä silta- että tunneliyhteys kuten myös pato.

Summittainen reitti 

 Raippaluodon silta, nykyinen silta Raippaluodon ja Suomen mantereen välillä (1 km)
 Nykyinen tie Raippaluodon ja Björkön välillä, levennettävä, 24 km.
 Silta Björkön ja Valassaarten välille, 7 km.
 Tie Valassaarten poikki, 2 km.
 Silta Valassaarilta Ruotsin Grossgrundenille, 26 km.
 Tie Holmönin poikki, 18 km.
 Silta Holmöniltä Ostönille, Sävarin lähellä, 7,5 km.
 Tie Ostöniltä E4:lle, 13 km.

Siltojen yhteenlaskettu pituus olisi 40–41 km. Meri ei ole erityisen syvä alueella, yleensä enimmillään 25 m. Arvioitu kustannus 9 m leveälle tiesillalle on noin 3–5 miljardia euroa. Jos myös rautatie rakennetaan, tulee siitä paljon kalliimpi, ja luultavasti junaliikenne olisi melko vähäistä eriävän raideleveyden takia. Ainoalla nykyisellä junien rajanylityspaikalla Tornion ja Haaparannan välillä on suhteellisen vähän liikennettä.

Lokakuussa 2009 julkistetun tutkimuksen mukaan sillan ohessa samaan hankkeeseen pitäisi yhdistää tuulivoimaloiden rakentaminen.

Poliittinen tilanne 

Ehdotusta ajavat muutamat poliitikot Ruotsin Länsipohjassa ja esimerkiksi sanomalehti Västerbottens-Kuriren. Ruotsin valtiovarainministerinä vuosina 2014–2016 toiminut Pär Nuder oli kiinnostunut ideasta, mutta liikenne- ja viestintäministeri Ulrica Messing torjui sen täysin. Ruotsin tielaitos on tehnyt pienempää tutkimusta, mutta kysymys on tällä hetkellä avoin. Kriittisiä suunnitelmaa kohtaan ovat myös monet pohjoisempana sijaitsevat kunnat, jotka mieluummin toivovat Tornion ja Haaparannan kautta kulkevan yhteyden kehittämistä.

Vaasassa pidetään toistaiseksi tärkeämpänä parempaa tie- ja rautatieyhteyttä etelään. Vaasan yrittäjät ovat toisaalta olleet kiinnostuneita sillasta, koska Vaasan ja Uumajan välinen laivayhteys on säännöllisesti vaakalaudalla kannattamattomuutensa vuoksi.

Lähteet 

Ruotsin sillat
Suomen sillat
Merenkurkku
Toteutumattomat rakennussuunnitelmat
Kaksiulotteisuus

Kaksiulotteisuus tarkoittaa kahden vektorin virittämää avaruutta. Tätä avaruutta kutsutaan tasoksi. Vektorit on nimetty tavallisesti koordinaatistossa x- ja y-akseleihin. Paikka esitetään koordinaatistossa koordinaattiparina (x, y), jossa x ja y ilmaisevat paikan origosta x- ja y-komponenteittain. Paikka voi saada positiivisia ja negatiivisia komponentteja X- ja y-akseleilla.

Katso myös
 Yksiulotteisuus
 Kolmiulotteisuus

Kirjallisuutta 

Analyyttinen geometria
Seulonnan keskeiset artikkelit
1,1-dikloorietaani

1,1-dikloorietaani (C2H4Cl2), josta käytetään myös nimiä etylideenikloridi, etylideenidikloridi ja metyylidikloorimetaani, on orgaaninen liuotin, joka normaaliolosuhteissa on olomuodoltaan väritön neste, jonka tunnusomainen haju muistuttaa kloroformia. 1,1-dikloorietaanin rakennekaava on CH3CHCl2, moolimassa 99,0 g/mol, sulamispiste −98 °C, kiehumispiste 57 °C, suhteellinen tiheys 1,175 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen (20 °C) 0,6 g/100 ml, leimahduspiste –6 °C c.c., itsesyttymislämpötila 458 °C, hajukynnys 100–200 ppm ja CAS-numero 75-34-3.

1,1-dikloorietaania käytetään pääasiassa 1,1,1-trikloorietaanin valmistukseen, muut käyttökohteet ovat hyvin vähäisiä. Tuotetta muodostuu sivutuotteena valmistettaessa muita kloorattuja etaanijohdannaisia.

Muita kloorietaaneja 

1-kloorietaani
1,2-dikloorietaani
1,1,1-trikloorietaani
1,1,2-trikloorietaani
1,1,1,2-tetrakloorietaani
1,1,2,2-tetrakloorietaani
pentakloorietaani
heksakloorietaani

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): 1,1-dikloorietaani

Alkaanit
Klooriyhdisteet
Liuottimet
Kreikan Superliiga

Superliiga (kr. Σούπερ Λίγκα) on Kreikan jalkapallon pääsarja. Sarjan ensimmäinen kausi pelattiin 2006–2007. Kreikan pääsarjana sitä ennen edelsi Alfa Ethniki. 

Sarjassa pelaa kahdeksantoista joukkuetta, jotka kauden aikana kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Kauden päätteeksi kolme heikointa joukkuetta putoaa Beta Ethnikiin. Sarjan mestari pääsee suoraan Mestarien liigan kolmannelle karsintakierrokselle ja toinen kreikkalaisjoukkue Mestarien liigaan valitaan karsintaturnauksessa, johon osallistuu sarjassa toiseksi, kolmanneksi, neljänneksi ja viidenneksi sijoittuneet joukkueet. Karsinnan voittaja pääsee Mestareiden liigan toiselle karsintakierrokselle.

Superliiga on Euroopan 15. tasokkain jalkapallosarja.

Joukkueet kaudella 2021–2022

Mestarit 

 Kaudesta 1927–1928 kauteen 1958–1959 Panhellenic Championship
 Kaudesta 1959–1990 kauteen 2005–2006 Alfa Ethniki
 Kaudesta 2006–2007 eteenpäin Kreikan Superliiga

Joukkueittain

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
Jalkaväkirykmentti 35 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 35 eli JR 35 oli Savonlinnan sotilaspiirin Savonlinnassa 9.–11. lokakuuta 1939 välisenä aikana perustama rykmentti eli sen perustaminen tapahtui siis jo ennen YH:n nimellä toteutettua yleistä liikekannallepanoa 14.10.1939. Rykmentti kuului 12. divisioonaan, jonka komentajana toimi eversti Lauri Taavetti Tiainen.

Varustaminen
Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan vuoksi niihin ei varsinkaan kaluston osalta päästy.

Yksiköt
Rykmentin esikunta (E/JR 35), johon kuului komentajan lisäksi 12 henkilöä
Rykmentin esikuntakomppania (Esik.K./JR 35) (169 henkilöä)
Rykmentin kranaatinheitinkomppania (Krh.K./JR 35) (83 henkilöä)
Rykmentin kolonna eli huolto- ja kuljetusosasto (Ampumatarvikekolonna 59 henkilöä + Elintarvikekolonna x 2 à 48 henkilöä)
Jalkaväkipataljoonat I/JR 35, II/JR 35 ja III/JR 35; jotka siis numeroitiin roomalaisilla numeroilla (à 845 henkilöä)

Komentaja(t)
everstiluutnantti Harry Kinnunen

Keskittäminen
Rykmentti keskitettiin 17. – 18. lokakuuta 1939 Laatokan Karjalaan tulevalle toiminta-alueelleen (Roikonkoski-Kaartojoki).

Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.

Rykmentti vetäytyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.

Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.

Lähteet

Viitteet 

Talvisodan suomalaiset jalkaväkirykmentit
Savon prikaati
1,1,1-trikloorietaani

1,1,1-trikloorietaani (C2H3Cl3), josta käytetään myös nimiä metyylikloroformi, metyylitriklorometaani ja alfa-trikloorietaani on orgaaninen liuotin, joka normaaliolosuhteissa on olomuodoltaan väritön neste, jonka tunnusomainen haju muistuttaa kloroformia. 1,1,1-trikloorietaanin rakennekaava on CCl3CH3, moolimassa 133,4 g/mol, sulamispiste −32 °C, kiehumispiste 74 °C, suhteellinen tiheys 1,3376 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), itsesyttymislämpötila 537 °C, hajukynnys 100 ppm ja CAS-numero 71-55-6. 1,1,1-trikloorietaani liukenee niukasti veteen, mutta liuke­nee asetoniin, alkoholiin ja eetteriin.

1,1,1-trikloorietaanin valmistetaan 1,1-dikloorietaanista.

Muita kloorietaaneja 

1-kloorietaani
1,1-dikloorietaani
1,2-dikloorietaani
1,1,2-trikloorietaani
1,1,1,2-tetrakloorietaani
1,1,2,2-tetrakloorietaani
pentakloorietaani
heksakloorietaani

Lähteet 

Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): 1,1,1-trikloorietaani

Viitteet 

Klooriyhdisteet
Alkaanit
Pakkasherra

Pakkasherra on Throes of Dawn -nimisen suomalaisen dark metal -yhtyeen debyyttialbumi joka julkaistiin vuonna 1997. Albumi erottuu myöhemmästä tuotannosta ollessaan enemmän black metal-vivahteisempi ja nopea tempoisempi.

Kappaleet
 {{kappale|Across the Loveless Horizon|4|23|Jokinen}}
 {{kappale|The Night Belongs to Us|4|8|Heinola}}
 {{kappale|Pakkasherra|5|4|Heinola–Jokinen}}
 {{kappale|Watcher in the Tower|4|18|Jokinen}}
 {{kappale|As a Spirit|2|14|Heinola|info=Instrumentaali}}
 {{kappale|Cosmic Seas|4|24|Jokinen}}
 {{kappale|End Is Silence|5|44|Jokinen}}
 {{kappale|Autumn Winds|5|5|Jokinen–Heinola}}
 {{kappale|Cold Goddess|3|8|Jokinen|info=Instrumentaali}}
 {{kappale|Winter Romance|5|16|Jokinen}}

Kaikki kappaleet sovittanut Throes of Dawn.
Kaikki sanoitukset Koivula.

Kokoonpano
 Henri Koivula – laulu
 Jani Heinola – rytmikitara, kosketinsoittimet ja puhtaat lauluosuudet
 Toni Jokinen – soolo- ja akustinen kitara
 Matti Suomela – basso
 Teemu Jokinen – rummut

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Throes of Dawnin albumit
Valkopäätiainen

Valkopäätiainen (Cyanistes cyanus) on sinitiaiselle läheistä sukua oleva tiainen.

Koko ja ulkonäkö 
Valkopäätiainen on pituudeltaan 12–13 cm, ja se painaa 11–13 g. Se on kuin sinitiaisen vaalea kopio: päälaki ja alapuoli ovat valkoiset ja siivellä on valkoiset kuviot. Pyrstössä on laajat valkoiset reunakuviot. Muu puku on väriltään hailakan sininen.

On esitetty, että viimeinen jääkausi eristi sini-/valkopäätiaislajin kahdeksi erilliseksi populaatioksi, joiden muuntelu kehittyi eri suuntaan. Lajit risteytyvät keskenään.

Levinneisyys 
Valkopäätiaista tavataan Tyyneltämereltä Itä-Eurooppaan, Siperian eteläpuolella. Laji on paikkalintu, vaikka joskus esiintyy lyhytmatkaista vaeltelua. Sen elinalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopan kannan koko on 5 800–22 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen. Suomessa lajia on havaittu noin 30 kertaa, ja nykyään havaintoja kertyy vain satunnaisesti. 1970-luvulla laji pesi varmuudella kahdesti, Tohmajärvellä ja Turussa. Valkopäätiainen havaittiin vuonna 2007 Uuraisilla (Rariteettikomitea ei ole vielä tarkastanut havaintoa) ja 30. tammikuuta vuonna 2010 Siikajoella, sekä loppusyksyn 2015 ja kevään 2016 aikana Helsingin Fastholmassa.

Elinympäristö 
Viihtyy erityisesti joenvarsien lehtimetsissä.

Lisääntyminen 
Valkopäätiainen pesii puussa tai seinässä olevaan koloon. Naaras munii kymmenkunta valkoista munaa, joissa on punaruskeita pilkkuja. Se hautoo kaksi viikkoa. Molemmat vanhemmat ruokkivat poikasia 17-20 päivän ajan.

Ravinto 
Valkopäätiainen syö keväästä syksyyn hyönteisiä ja muita selkärangattomia, talvella siemeniä ja pähkinöitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vuorisalo, Timo (artikkelissa Evoluutio ei ole uskon asia, toim. Roope Lipasti) 2006: – Turun Sanomat. Viikkoliite 9.9.2006 s. 3. Turku.
 Järvinen, Hannu M. & Rauste, Visa 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* pesivänä Tohmajärvellä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 58. SLY.
 Hurme, Timo 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Vaasassa 1973. – Lintumies 2.1976 s. 58. SLY.
 Jokinen, Markku, Jussila, Matti, Kuikka, Yrjö, Lehtinen, Ossi, Palmgren, Jörgen & Uusivuori, Pertti 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Helsingissä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.
 Lehtonen, Raimo 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* risteytyneenä sinitiaisen kanssa Turussa. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.
 Liesma, Jorma 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Valkeakoskella 1975. – Lintumies 2.1976 s. 60. SLY.
 Tiussa, Jouko 1976: Valkopäätiainen Parus cyanus* Pyhäselällä 1973. – Lintumies 2.1976 s. 59. SLY.

Tiaiset
Perhosveitsi

Perhosveitsellä voidaan tarkoittaa eurooppalaista tai itämaista perhosveistä.

Eurooppalainen perhosveitsi, balisong, koostuu kolmesta osasta; kahdesta kahvakappaleesta (safe handle, bite handle), jotka on kiinnitetty terän takareunan kulmiin. Kahvat voi kääntää veitsenterän suojaksi silloin kun itse veistä ei tarvita.

Itämainen perhosveitsi sen sijaan on suuri, noin 20-30 
cm pitkä leveäteräinen veitsi, joka painaa jopa puoli kiloa. Terä on joko tasaisen suora tai kärkeä kohti hieman levenevä. Terä on teroitettu joissakin malleissa  molemmilta puolilta, mutta niissä on suurin piirtein etusormen kohdalla tylsistetty kohta. Joissakin malleissa on silti vain toinen puoli teroitettu ja veitsenterän tylsä reuna on joko täysin suora tai jopa hieman eteenpäin kaartuva. Itämaisen perhosveitsen kädensijassa on tylsällä sivulla koukkumainen väistin, johon voi vangita vihollisen aseen. Toisella puolella väistin taipuu kahvan taakse muodostaen suojan sormille.

Itämainen perhosveitsi on kung fussa käytössä kahdenkäden tekniikoissa. Toinen veitsi on puolustava ja toinen hyökkäävä.

Jotkut harrastelijat harjoittelevat huvikseen erilaisia hienolta näyttäviä temppuja ja sarjoja perhosveitsillä. Tätä varten on myynnissä myös tylppäteräisiä veitsiä, joiden avulla harrastuksen voi aloittaa loukkaamatta itseään liian vakavasti.

Ensimmäiset perhosveitset konstruoitiin Espanjassa 1500-luvulla. Vanhin säilynyt on ranskalainen veitsi vuodelta 1710. 1980-luvulla Fiskars markkinoi perhosveistä Eräpuukon tuotenimellä Suomessa.

Teräaseet
Mataró

Mataró on kaupunki Espanjan Kataloniassa, melko lähellä Barcelonaa. Vuonna 2016 kaupungissa oli 125 517 asukasta. Kaupunki on saanut alkunsa roomalaisten kylästä, jonka ajoilta on säilynyt kylpylän raunio. 

Espanjan ensimmäinen rautatie oli Barcelona–Mataró-linja, joka avattiin liikenteelle 1848.

Arkkitehti Josep Puig i Cadafalch syntyi Mataróssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Katalonian kaupungit
Jyrki Linjama

Jyrki Ilari Linjama (s. 23. huhtikuuta 1962 Jyväskylä) on suomalainen säveltäjä.

Jyrki Linjama syntyi Jyväskylässä ja aloitti musiikinopintonsa Einojuhani Rautavaaran (sävellys) ja Paavo Heinisen (satsioppi) johdolla Sibelius-Akatemiassa. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1989 ja opiskeli myös Haagissa, Budapestissa ja Berliinissä. Hän on opettanut Helsingin yliopistossa 1986–1987, Sibelius-Akatemiassa 1993–1995 ja Turun yliopistossa vuodesta 1993 lähtien. 

Linjaman isoisä oli Jaakko Linjama. Linjaman poika on DJ ja tuottaja Lenno Linjama (s. 1995).

Musiikki

Linjama yhdistää sarjalliseen tekniikkaan perinteisiä muotorakenteita, kuten cantus firmus -tekniikkaa. Linjamaa kiehtovat musiikin, teologian, etiikan, kielen, runouden ja tanssin rajapinnat ja kohtaamiset. Linjaman musiikille on tyypillistä myös rytminen ja harmoninen monimutkaisuus.

Linjama on saanut useita tunnustuksia, ja suomalaiset orkesterit ja festivaalit ovat tilanneet häneltä teoksia. Linjama oli itävaltalaisen Carinthischer Sommer -festivaalin teemasäveltäjä vuonna 2010. Linjama sai lokakuussa 2004 Paulon Säätiön Hulda Paulo -palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jyrki LinjamaSuomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Einojuhani Rautavaaran sävellysoppilaat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Vanden Plas

Vanden Plas on saksalainen progressiivista metallia soittava yhtye. Se on perustettu Kaiserslauternissa 1986. Vuosina 1991 ja 1994 he levyttivät kappaleet ”Keep On Running” (1991) ja ”Das Ist Für Euch” (1994) taistelulauluksi paikalliselle jalkapalloseuralle FC Kaiserslauternille. Kaikkia yhtyeen jäsenistä on kutsuttu teatteri- ja rockmusikaaliprojekteihin, kuten Jesus Christ Superstar, The Rocky Horror Show, Pieni kauhukauppa ja Evita.

Vuonna 2004 laulaja Andy Kuntz julkaisi kunnianhimoisen sooloprojektinsa nimellä Abydos. Projektin pohjalta esitettiin musikaali 2. helmikuuta 2006 Kaiserslauternin paikallisessa teatterissa.

Vuonna 2006 yhtye julkaisi konseptialbumin Christ.0, joka pohjautuu Alexandre Dumas’n kirjaan Monte-Criston kreivi.

Diskografia
 Colour Temple (1994)
 AcCult (1996, akustinen EP)
 The God Thing (1997)
 Far Off Grace (1999)
 Spirit Of Live (2000, livealbumi)
 Beyond Daylight (2002)
 Christ.0 (2006)
 Seraphic Clockwork (2010)
 Chronicles of the Immortals: Netherworld (path1) (2014)

Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Vanden Plas progarchives.comissa

Saksalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Joutsenen veljekset

Joutsenen veljekset eli Karl Fredrik Joutsen (vuoteen 1883 Johnson, 19. heinäkuuta 1865 Kaarina – 6. joulukuuta 1948) ja Anton Fabian Johnsson (13. tammikuuta 1868 – 3. helmikuuta 1942 Helsinki) olivat suomalaisia Klondikessa menestyneitä kullankaivajia. 
Veljekset kuuluivat Johnsson-sukuun, joka oli lähtöisin Inkerinmaalta. Useimmat sukuun kuuluvat elivät 1700-luvun puolivälistä lähtien Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa. 
Moni heistä vaikutti pappina, kanttorina, opettajana ja hallintomiehenä. 

Karl ja Anton olivat Turun Nummenpakalta kotoisin olevia sepän poikia. He myös sattuivat molemmat olemaan kultaryntäyksen aikaan Yhdysvalloissa. Siellä he tapasivat lokakuussa 1897 ja päättivät lähteä yhdessä vuolemaan kultaa Klondikeen, missä he muodostivat perustan omaisuudelleen, jota myöhemmin veljesten palattua synnyinmaahansa elokuussa 1905 laajennettiin entisestään erinäisillä sijoituksilla. 

Suurimman osan tästä omaisuudesta naimattomat veljekset lahjoittivat myöhemmin Turun yliopistolle, joka rakennutti niillä yliopistolle uuden kirjastotalon ja fysiikan-kemian laitosrakennuksen. Kirjastotalon seinällä olevasta Turun Suomalaisen Yliopistoseuran vuonna 1970 lahjoittamasta muistolaatasta löytyy teksti:
 ”Tämä kirjastorakennus on rakennettu Alaskan kullalla, jonka K.F. Joutsen on kaivanut yhdessä veljensä kanssa ja lahjoittanut Turun yliopistolle 1948”. Veljekset lahjoittivat yliopistolle myös Alaskasta tuomansa 247 grammaa painavan kultahipun. 

Turussa vuonna 1940 löydetty pikkuplaneetta (3166) on saanut veljesten kunniaksi nimen Klondike.

Lähteet
 
 
 Orkamo, Ilma & Raevuori, Yrjö: Satakunnan Jonsson-suku, Helsinki 1935.
 Raevuori, Yrjö: Klondiken veljekset, Alaskan kultakentiltä Turun Yliopistonmäelle, Tapiola 1975.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Turun yliopiston historia 

Klondiken kultaryntäykseen liittyneet henkilöt
Suomalaiset lahjoittajat
Sisarukset
Turun yliopisto
Länsisatama (Maarianhamina)

Maarianhaminan Länsisatama () on Maarianhaminassa sijaitseva matkustajaliikenteen satama, jota käyttävät useat Helsingistä ja Turusta Tukholmaan kulkevat matkustaja-autolautat. Maarianhamina kirjataan Helsingin ja Turun sataman jälkeen Suomen kolmanneksi vilkkaimmaksi ulkomaan matkustajaliikenteen satamaksi. Länsisataman alueella on myös laitureita pienaluksille.

Liikenne 

Maarianhaminan sataman vuosittainen matkustajamäärä:

Satamassakäynti taxfreen vuoksi
Suuret autolautat pysähtyvät Ahvenanmaalla, sillä alue ei kuulu EU:n tullialueeseen ja näin lautoilla voidaan edelleen jatkaa verovapaata myyntiä. Virolaisen Tallink-varustamon alukset Tallinna–Tukholma-reitillä ovat poikenneet Maarianhaminassa Viron liityttyä EU:hun, jotta voisivat jatkaa verovapaata myyntiä. Helsingin linjan lautat ovat pysähtyneet Maarianhaminassa vuodesta 1999 lähtien. Maarianhaminan ohella risteilyaluksia pysähtyy Ahvenanmaalla myös Eckerön tai Lumparlandin Långnäsin satamissa.

Nähtävyyksiä
Länsisataman alueella, pääosin risteilyalusten käyttämien satamalaiturien pohjoispuolella, sijaitsevat muun muassa museolaiva Pommern, Ahvenanmaan merenkulkumuseo ja Åländska Segelsällskapetin vierassatama. Myös Maarianhaminan vanha tullitalo sijaitsee alueella.

Maarianhaminan itäsatama
Maarianhaminan itäsatamassa (Österhamn) on suuri vierasvenesatama, purjehdusseuran kotisatama sekä puulaivatelakka, jossa mm. kaljaasi Albanus on rakennettu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Maarianhaminan Länsisatama Viking Linen sivuilla

Maarianhaminan liikenne
Suomen Itämeren satamat
Mudhoney

Mudhoney on Seattlessa vuonna 1988 perustettu grunge-yhtye. Yhtyeen nimi tulee Russ Meyerin ohjaamasta Mudhoney-nimisestä elokuvasta (Onnettomat) vuodelta 1965.

Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat Mark Arm ja Steve Turner, jotka olivat molemmat aiemmin toimineet yhtyeessä Green River. Rumpaliksi he saivat Dan Petersin ja basistiksi Matt Lukinin. Mudhoney julkaisi vuoden 1988 aikana ensimmäisen singlensä "Touch Me I'm Sick", kuten myös Superfuzz Bigmuff -EP:n. Molempien julkaisu tapahtui Sub Pop -levy-yhtiön kautta. Vuonna 1989 Mudhoney oli mukana Sonic Youthin kiertueella Euroopassa. 

Mudhoneyn ensimmäinen täysimittainen studioalbumi oli Sub Popilla vuonna 1989 julkaistu Mudhoney. Seuraavan albumin (Every Good Boy Deserves Fudge, 1991) julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi levy-yhtiönsä Reprise Recordsiin. Yhtye kuitenkin palasi myöhemmin Sub Popille, ja sen tuorein albumi on toukokuussa 2008 julkaistu The Lucky Ones.

Diskografia

Studioalbumit 
 Mudhoney (1989)
 Every Good Boy Deserves Fudge (1991)
 Piece of Cake (1992)
 My Brother the Cow (1995)
 Tomorrow Hit Today (1998)
 Since We've Become Translucent (2002)
 Under a Billion Suns (2006)
 The Lucky Ones (2008)

EP:t ja singlet 
 Superfuzz Bigmuff (1988)
 Touch Me I'm Sick/Halloween 7" (Sonic Youthin kanssa 1988)
 Touch Me I'm Sick/Sweet Young Thing Ain't Sweet No More 7" (1988)
 You Got It (Keep It Outta My Face)/Burn It Clean 7" (1989)
 You're Gone 7" (1990)
 Let It Slide (1991)
 Five Dollar Bob's Mock Cooter Stew (1993)
 Blinding Sun (1993)
 Buckskin Stallion Blues (1994)
 You Stupid Asshole/Knife Manual (Gas Hufferin kanssa 1994)
 Generation Spokesmodel (1995)
 Goat Cheese/Porn Weasel (Strapping Fieldhandsin kanssa 1996)
 Night of the Hunted/Brand New Face (1998)
 Sonic Infusion/Long Way To Go (2002)
 It Is Us/Dig Those Trenches 7" (2006)

Kokoelmat 
 Superfuzz Bigmuff Plus Early Singles (1990)
 Boiled Beef & Rotting Teeth(1990)
 March to Fuzz (2000)
 Here Comes Sickness: The Best of the BBC (live) (2000) 
 Superfuzz Bigmuff Deluxe Edition(2008)

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Grungeyhtyeet
1,1,2-trikloorietaani

1,1,2-trikloorietaani (C2H3Cl3), josta käytetään myös nimiä vinyylitrikloridi ja beta-trikloorietaani on orgaaninen liuotin, joka normaaliolosuhteissa on olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. 1,1,2-trikloorietaanin rakennekaava on CHCl2CH2Cl, moolimassa 133,4 g/mol, sulamispiste –36 °C, kiehumispiste 114 °C, suhteellinen tiheys 1,44 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 79-00-5. 1,1,2-trikloorietaani ei liukene veteen.

Muita kloorietaaneja 

1-kloorietaani eli etyylikloridi
1,1-dikloorietaani
1,2-dikloorietaani
1,1,1-trikloorietaani
1,1,1,2-tetrakloorietaani
1,1,2,2-tetrakloorietaani
pentakloorietaani
heksakloorietaani

Lähteet

Viitteet

Alkaanit
Klooriyhdisteet
Liuottimet
Aapajärvi

Aapajärvi on 128 asukkaan kylä Torniossa. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä entisen Karungin kuntakeskuksesta sisämaahan päin. Tornion keskustaan Aapajärveltä on matkaa 38 kilometriä. Kylän asutus sijaitsee Aapajärven rannalla, sen länsi- ja pohjoisrannoille levittäytyen.

Lähteet

Karungin kylät
Tornionjoen alaosan alue
Jalkaväkirykmentti 34 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 34 eli JR 34 oli Sortavalan sotilaspiirin 9.–11. lokakuuta 1939 välisenä aikana Sortavalan–Jaakkiman alueella perustama rykmentti. Rykmetti perustettiin siis jo ennen Ylimääräiset harjoitusten nimellä 14. lokakuuta 1939 aloitettua liikekannallepanoa. Rykmentti kuului 12. divisioonaan, jota komensi eversti Lauri Tiainen.

Keskittäminen
Rykmentti keskitettiin tulevalle toiminta-alueelleen Laatokan Karjalaan (Loimolaan) 12. lokakuuta 1939. Se pyrittiin saamaan määrävahvuiseksi, mutta varsinkaan kaluston osalta siihen ei päästy puolustusvoimien kalustopulan johdosta.

Yksiköt
Rykmentin esikunta (E/JR 34), johon kuului komentajan lisäksi 12 henkilöä
Rykmentin esikuntakomppania (Esik.K./JR) 34(169 henkilöä)
Rykmentin kranaatinheitinkomppania (Krh.K./JR 34) (83 henkilöä)
Rykmentin kolonna eli sen huolto- ja kuljetusosasto (Ampumatarvikekolonna 59 henkilöä + Elintarvikekolonna x 2 a 48 henkilöä)
Jalkaväkipataljoonat I/JR 34, II/JR 34 ja III/JR 34; jotka siis numeroitiin roomalaisilla numeroilla (a 845 henkilöä)

Komentaja(t)
everstiluutnantti WilhelmTeittinen (Sota-Ville) 
 I/JR 34. Kapteeni Arnold Majewski
 II/JR 34. Ratsumestari Carl von Haartman.

Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.

Rykmentti vetäytyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.

Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.

Lähteet

Viitteet 

Talvisodan suomalaiset jalkaväkirykmentit
Puvustaja

Puvustaja-työnimike viittaa teatterin puolella pukusuunnittelijaan. Elokuvassa vastaava pukusuunnittelija on työnimikkeeltään pukusuunnittelija. Elokuvassa puvustaja työskentelee pukusuunnittelijan assistenttina. Puvustaja ei ole ompelija, kuten yleisesti luullaan. Puvustaja työskentelee teatterissa läheisesti ohjaajan, dramaturgin, lavastajan, valosuunnittelijan, näyttelijöiden ja maskeeraajan kanssa, mutta tekee itsenäistä taiteellisesti päävastuullista työtä, kuten virallinen määritelmä kuuluu. Elokuvassa puvustaja toimii pukusuunnittelijan oikeana kätenä, ja vastuualue on pienempi. Elokuvassa puvustaja voi hoitaa pukuvaihdot ja kuvausjatkumon, sekä auttaa pukusuunnittelijaa puvuston hankkimisessa.

Koulutus 

Puvustajaksi koulutetaan eri tasoisissa oppilaitoksissa ja ammattikorkeakouluissa. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa on oma koulutusohjelma, josta valmistuu kandidaatteja ja maistereita, siis esittävän taiteen pukusuunnittelijoita.

Aiheesta muualla 
Pukusuunnittelun koulutus Aalto-yliopistossa
Elokuva-alan ammatit