joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raynaudin oire


Raynaudin oire eli Raynaud'n ilmiö eli valkosormisuus on verenkiertoelinten sairaus, jossa verenkierto estyy pienimmissä valtimoissa niiden kouristuksen vuoksi jaloissa, käsissä, poskissa tai korvissa yleensä symmetrisesti. Oireen ensimmäisessä vaiheessa oireena on ihon kalpeus, joka muuttuu keltaisuudeksi tai sinisyydeksi, sekä tunnottomuus. Verenkierron palatessa iho alkaa punoittaa. Raynaudin oireen toisessa vaiheessa oireina ovat äkilliset kuoliot, jotka johtuvat valtimoiden tukkeutumisesta. Raynaudin oireen määritteli ensimmäisen kerran ranskalainen lääkäri Maurice Raynaud vuonna 1862. Raynaudin oireen diagnosointi kuuluu lääkärille.

Raynaudin oireen voivat laukaista kylmyys, tiheäjaksoista tärinää aiheuttavien työkoneiden käyttö tai tunne-elämän häiriöt. Laukaisevana tekijänä voi olla muun muassa myös puristus tartuttaessa esineisiin tai niitä kannettaessa. Oireiden taustalla voi provosoivan tekijän lisäksi muu tekijä, kuten valtimotulehdus, valtimoa painava ylimääräinen kylkiluu, hermohalvaus, sopimaton lääkitys ja/tai tupakointi. Hoitona käytetään oireita provosoivien tekijöiden välttämistä, muiden tekijöiden poistamista ja potilaan oireiden vuoksi tunteman pelon lievittämistä.

Raynaudin oireen kesto on noin 15–30 minuuttia, jos laukaiseva tekijä poistetaan ja elimistö pidetään lämpimänä. Käsien verenkierto palautuu parhaiten, kun käsiä pidetään lämpiminä, alhaalla ja rentoina puristamattomissa käsineissä. Lääkäriin on otettava yhteyttä, jos oireet eivät poistu lämmittämällä. Mikäli taustalla ei ole muuta tekijää, Raynaudin oiretta pidetään hankalana mutta vaarattomana.

Katso myös
 Akrosyanoosi
 Migreeni
 Sjögrenin oireyhtymä

Lähteet
 Järvinen, Klaus A. J., Hultin, Holger & Myllykoski, Kosti (toim.). 1984. Terveyden ABC – kotilääkäri neuvoo. Belgia: Oy Valitut Palat – Reader’s Digest Ab.
 Saksela, Niilo & Leikola, Elli (toim.). 1964. Suuri lääkärikirja. Porvoo: Werner Söderström osakeyhtiö.

Viitteet

Aiheesta muualla

 http://www.terveysportti.fi/terveysportti/Dlehti2.tunnista?a=Y&t=H&fname=duo95336.htm

Oireet
Sydän- ja verisuonitaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sikstus Rönnberg

Sikstus Rönnberg (6. elokuuta 1861 Tammela – 30. elokuuta 1919 Perniö) oli suomalainen rakennusurakoitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Rönnbergin vanhemmat olivat vuokraaja Karl Gustaf Rönnberg ja Gustava Hurtig. Hän oli muonamiehenä Perniössä vuodesta 1880 alkaen mutta siirtyi sitten rakennusmieheksi ja toimi rakennusurakoitsijana Perniössä.

Rönnberg oli kansanedustajana viiden kuukauden ajan vuonna 1919 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Kalle Aalto. Rönnberg oli myös Perniön kunnanvaltuuston jäsenenä.

Sikstus Rönnberg oli naimisissa vuodesta 1885 Olga Kristina Selinin kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Perniön kunnanvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Teoderik II

Teoderik II (587–613) oli Burgundin kuningas 595–613 ja Austrasian kuningas 612–613. Hän oli Kildebert II:n nuorempi poika.

Isänsä kuoltua Teoderik sai hallittavakseen Burgundin, hänen isoveljensä Teodebert II puolestaan sai Austrasian. Teoderikin isoäiti Brunhilde hallitsi alaikäisen Teoderikin sijasta, ja hänellä oli myöhemminkin suuri vaikutus nuoreen kuninkaaseen. Teodebert oli aiemmin karkottanut Brunhilden luotaan, ja Brunhilde nostatti veljekset toisiaan vastaan.

Teoderik löi veljensä joukot Sensin luona, mutta veljekset joutuivat pian liittoutumaan serkkuaan Neustrian kuningas Klotar II:sta vastaan, joka uhkasi molempia. Yhdessä he onnistuivat lyömään Klotarin ja valtaamaan tältä uusia alueita.

Kohta veljekset olivat kuitenkin taas sodassa keskenään, ja Teoderik onnistui lyömään Teodebertin joukot Étampesin luona. Tätä Teodebert ei antanut anteeksi, eikä lähettänyt apujoukkoja veljelleen, kun Klotar miehitti Teoderikin kuningaskunnan 605. Teoderik pystyi kuitenkin torjumaan Klotarin hyökkäyksen ja löi viimein veljensä lopullisesti Tolbiacissa vuonna 612. Brunhilde käski sulkea Teodebertin luostariin. Siellä Teodebert ja hänen poikansa Merovech murhattiin, luultavasti Brunhilden käskystä. Brunhilde pyrki tällä tavoin varmistamaan Teoderikin aseman sekä Austrasian että Burgundin kiistattomana hallitsijana. Teoderik kuoli Metzissä vuonna 613 kesken Klotaria vastaan suunnatun sotaretken valmisteluja, ja Brunhilde pyrki sen jälkeen nostamaan Teoderikin pojan Sigebert II:n valtaistuimelle.

Katso myös 
Luettelo frankkien kuninkaista

Lähteet

Frankkien kuninkaat
Vuonna 587 syntyneet
Vuonna 613 kuolleet
Systeri

Systeri on 8–15-vuotiaille tytöille  suunnattu aikakauslehti. Sen päätoimittaja on Virpi Kaivonen. Lehteä julkaisee Egmont Kustannus ja se ilmestyy noin joka toinen kuukausi. Vuonna 2015 ilmestyi 14 numeroa ja arvioitu painos oli 9 000–14 000 kappaletta. Lehden mukana tulee aina muutama juliste muun muassa eläimistä ja julkkiksista.

Lehden palstoja 
 Systerin – sekalaisia juttuja.
 Horoskooppi – kertoo kaverit ja rakkaustilanteen.
 Tositarina – tosikertomus jostain aiheesta.
 Julkkis – julkkishaastatteluja ja paljon muuta julkkiksista.
 Posti – vitsit, sähköposti, kaveriilmoitukset ja tervehdykset. 
 Nolot – Lukijoiden lähettämiä mokia.
 Testi – Systeri testaa jonkun tuotteen.
 Kysymyksiä & vastauksia – Lukijoiden kysymyksiä julkkiksista.
 Kauneus – Kauneusvinkkejä.
 Vitsit – Lukijoiden lähettämiä vitsejä. Lopetettiin, mutta palsta ilmestyy satunnaisesti.
 Vinkit – Erilaisia vinkkejä.
 Kouluterkka – Lukijoiden lähettämiä kysymyksiä rakkaudesta, terveydestä, perheestä & ystävistä, ja kehosta & puberteista.
 Leffa musa & tv – Musa- ja tv-juttuja.
 Ooh Elli! – Sarjakuva.

Lähteet 

Suomalaiset nuortenlehdet
Tommi Uschanov

Tommi Petteri Uschanov (s. 27. maaliskuuta 1975 Kontiolahti) on suomalainen tietokirjailija ja kääntäjä.

Uschanov valmistui ylioppilaaksi vuonna 1994 ja on opiskellut teoreettista filosofiaa Helsingin yliopistossa. Vuodesta 2002 Uschanov on ollut freelance-kääntäjä ja kustannustoimittaja.

Vuonna 2008 Uschanov julkaisi Teos-kustantamon Teesi-pamflettisarjassa teoksen Mikä vasemmistoa vaivaa? Vuonna 2010 ilmestyi Teoksen kustantamana Suuri kaalihuijaus ja vuonna 2012 Miksi Suomi on Suomi. Vuodesta 2013 Uschanov on ollut Helsingin Sanomien kolumnisti. Lokakuussa 2015 ilmestyi hänen kulttuuripessimismin historiaa käsittelevä teoksensa Hätä on tarpeen. Teos oli ehdolla Vuoden tiedekirja -palkinnon 2015 saajaksi.

Syksyllä 2012 Uschanov piti Tampereen yliopiston Urpo Harva -luennon aiheesta ”Salainen ja julkinen Suomi”. Long Play -verkkojulkaisussa ovat ilmestyneet Uschanovin artikkelit Tämä on Amerikka (2013), Minä ja Juhana Vartiainen (2015), Vangin dilemma (2015) sekä Pelottelusurma (2018).

Uschanovin käännöstöihin kuuluvat muun muassa Guy Debordin teos Spektaakkelin yhteiskunta (2005), Wolfram Eilenbergerin Taikurien aika: Filosofian suuri vuosikymmen 1919–1929 (2019) ja Benjamin Carter Hettin Demokratian kuolema: Kuinka Hitler nousi valtaan (2019). Vuonna 2022 Uschanoville myönnettiin J. A. Hollon palkinto Wolfram Eilenbergerin teoksen Vapauden tuli suomennoksesta.

Teokset 
 
 
 
 
 
 Sininen tango: Esseitä populaarikulttuurista ja historiasta Helsinki: Teos, 2017. ISBN 978-951-851-723-1
 Kuinka musiikkia käytetään. Helsinki: Teos, 2020. ISBN 978-951-851-975-4

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tommi Uschanovin kolumnit Helsingin Sanomissa.
 Tommi Uschanov keskustelee suomalaisuudesta Tampereen yliopiston nettitelevisiossa 4.2.2014.
 Rossi, Venla: Mitä Uschanov tarkoittaa? Image.fi. 29.3.2015.

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Ketokäenminttu

Ketokäenminttu (Clinopodium acinos, synonyymejä Satureja acinos, Acinos arvensis, Calamintha acinos) on yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen, ruohovartinen huulikukkaiskasvi. Sen on perinteisesti katsottu kuuluvan laajasti käsitettyyn sukuun Satureja, josta on tällöin käytetty suomenkielistä nimeä käenmintut. Tämä suku on ehdotettu jaettavaksi eri tavoin, minkä seurauksena ketokäenmintusta on käytetty myös useita muita tieteellisiä nimiä.

Ulkonäkö 
Ketokäenminttu on 10–30 senttimetriä korkea, hento, mutta jäykkä- ja melko pystyvartinen ruoho. Lyhyestä maavarresta nousee tavallisesti useita varsia, jotka saattavat haaroa tyviosastaan. Lyhytruotiset lehdet ovat huulikukkaiskasvien tapaan vastakkain varressa. Lehdet ovat 1–1,5 cm:n pituisia ja muodoltaan suikeita, puikeita tai soikeita. Lehtien reuna on harvahampainen. Varret ja lehdet ovat lyhytkarvaisia. Kukat ovat viuhkoina varren yläosan lehtihangoissa niin, että jokaisen lehtiparin yläpuolelle muodostuu yleensä kuusikukkainen, ratasmainen valekiehkura. Kukkien verhiö on tyveltä alapuolelta pullea ja käyrätorvinen. Sen suuosa on ahdas, ja laide on kaksihuulinen siten, että ylähuulessa on kolme ja alahuulessa kaksi teräväkärkistä liuskaa. Verhiö on siirottavakarvainen. Teriö on noin senttimetrin pituinen. Sen tyviosa on suora ja torvimainen. Teriön ylähuuli on lyhyt ja litteä. Teriö on väriltään punertavan sininen. Alahuulessa on valkea kuvio.

Levinneisyys 
Lähes koko Eurooppa kuuluu ketokäenmintun levinneisyysalueeseen. Se kuitenkin puuttuu tai esiintyy vain satunnaisena Pohjois-Venäjällä ja Fennoskandian pohjoisosassa, lännessä mereisimmillä rannikkoalueilla ja etelässä välimerenkasvillisuuden alueella. Idässä yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Volgalle ja Donin alajuoksulle. Jonkin verran erillisiä esiintymisalueita ovat Atlasvuoret Pohjois-Afrikassa ja Kaukasus. Ihmisen mukana levinneenä ketokäenminttua esiintyy Pohjois-Amerikan itäosassa ja muutamilla paikoilla Aasiassa.

Elinympäristö 
Suomessa ketokäenminttu kasvaa kallioilla ja muilla kuivuutensa vuoksi kohtalaisen avoimina ja ohuthumuksisina pysyvillä paikoilla, kuten kedoilla ja harjun rinteillä. Se on kuitenkin kalkinsuosija eikä menesty aivan karuimmilla kasvupaikoilla. Ketokäenminttu on Etelä-Suomessa alkuperäinen laji, mutta se hyötyy ihmisen toiminnasta ainakin silloin, kun se lisää kasvipeitteen aukkoisuutta. Lajia esiintyy etelässä Etelä-Satakunnan, Etelä-Hämeen, Etelä-Savon tasalle. Yksittäisiä havaintoja kasvista on pohjoisempanakin, Pohjois-Savossa ja erillisenä Perämeren rannikolla saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Ketokäenmintun (Acinos arvensis) levinneisyys Suomessa.
 Luontoportti: Ketokäenminttu (Acinos arvensis)
 Den virtuella floran: Harmynta (Satureja acinos) 

Mäkimintut
Emma Juslin

Emma Juslin (s. 1985) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa toimittajana Borgåbladetissa.

Teokset 
 På barrikader av glas (Söderströms 2006)
 Frida och Frida (Söderströms 2007), suom. Frida ja Frida (Teos 2008)
 Ensamma tillsammans (Söderströms 2009), suom. Yksin yhdessä (Teos 2009)

Palkinnot 
 YLE FST5:n kirjallisuuspalkinto 2007

Aiheesta muualla 
 Emma Juslin Teoksen sivuilla

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Šeksnan piiri

Šeksnan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1965 perustetun piirin pinta-ala on 2 500 neliökilometriä ja asukkaita on 35 200 henkeä.

Sijainti ja luonto

Šeksnan piiri sijaitsee Vologdan alueen eteläosassa. Idässä se rajoittuu Vologdan piiriin, etelässä ja lännessä Tšerepovetsin piiriin sekä pohjoisessa Kirillovin piiriin. Pohjoisesta etelään seudun lävistävät Šeksnan ja Rybinskin tekoaltaat. Piirin alueella sijaitsee Šelomovskoje-suon rauhoitusalue ja Okunevo-järven luonnonmuistomerkki.

Hallinto

Piirin hallinnollinen keskus on Šeksnan kaupunkimainen taajama. Lisäksi siihen kuuluu Tšobsaran kaupunkimainen taajama sekä 15 maalaiskuntaa: Domšinskoje (keskuspaikka Nesterovo), Fominskoje, Jeremejevskoje (Knjaže), Jeršovo, Jurotškino, Kamešnik, Ljubomirovo, Nifantovo, Nikolskoje (Progress), Ramenje, Sizma, Tšaromskoje, Tšurovskoje, Ugolskoje (Pokrovskoje) ja Železnodorožnoje (Patša).

Piirin päämies on Vjatšeslav Lopunin.

Liikenne

Piirin läpi kulkevat Vologdan ja Uuden Laatokan välinen maantie, Pietari–Vologda-rautatie (Šeksnan, Tšobsaran ja Šelomovon asemat) sekä Volgan–Itämeren vesitie.

Talous

Metsä- ja elintarviketeollisuus muodostavat kumpikin puolet piirin teollisuustuotannosta. Metsäteollisuus tuottaa kuitu- ja lastulevyjä sekä sahatavaraa. Elintarviketeollisuus valmistaa maito-, liha- ja viljatuotteita. Piirissä toimii myös pellavanjalostuslaitos.

Piirin alueella on 18 maatalousyritystä ja 8 yksityistilaa. Maatalous on keskittynyt siipikarjan ja maidon sekä rehuviljan tuotantoon. Maatalousyrityksistä huomattavin on broilerintuotantoon erikoistunut Šeksnan suurkanala.

Kulttuuri

Piirissä toimii 25 yleissivistävää koulua, joista 8 on keskikouluja. Šeksnassa on ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja keskuskirjasto haaraosastoineen, lasten taidekoulu, historian ja kulttuurin keskus, kansanperinnekeskus, kansanteatteri ja Tšobsaran musiikkikoulu.

Šeksnassa ja Sizmassa on Venäjän ortodoksisen kirkon seurakunnat, Šeksnassa toimii myös helluntaiseurakunta. Šeksnassa ilmestyy piirilehti Zvezda ja yksityinen Šeksnenskaja gazeta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Šeksnan piirin sivusto , , 
 Šeksnan piiri Vologdan alueen sivustolla  

Vologdan alueen piirit
Aasianuuttukyyhky

Aasianuuttukyyhky (Columba eversmanni) on uhanalaisuusluokituksessa vaarantunut aasialainen kyyhkylintu.

Aasianuuttukyyhky on kooltaan noin 30 senttimetriä. Sen kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä. Lajin arvellaan elävän 2,9 miljoonan neliökilometrin alueella. Sen posket ovat valkoiset, pää violetti. Linnun pyrstössä on harmaata, mustaa ja valkoista. Nykyään lajia tavataan lähinnä Keski-Aasiassa.

Lähteet 

Kyyhkylinnut
Uhanalaiset linnut
Audrey Totter

Audrey Totter (20. joulukuuta 1917 Joliet, Illinois – 12. joulukuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa radiossa ja pääsi sitten elokuviin, joista ensimmäinen ilmestyi vuonna 1945. 

Tunnettuja roolisuorituksia Totterille kertyi muiden muassa elokuvista Kohtalon tuomio (The Postman Always Rings Twice, 1946), Nainen järvessä (Lady in the Lake, 1947), Ei epäilty (The Unsuspected, 1947), Viimeinen isku (The Set-Up, 1949) ja Satimessa (Tension, 1950). Näyttelijä esiintyi myös television puolella muiden muassa sarjoissa Our Man Higgins ja Medical Center.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Euroopan ympäristövirasto

Euroopan ympäristövirasto (, EEA) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on tuottaa luotettavaa tietoa ympäristöasioista. Viraston päätoimipaikka on Kööpenhaminassa, ja sen johtaja on kesäkuussa 2013 viisivuotiskautensa aloittanut belgialainen Hans Bruyninckx. Syyskuussa 2013 virastossa työskenteli 215 henkilöä.

Virasto aloitti toimintansa vuonna 1994. Se perustettiin Euroopan yhteisön säädöksellä 1210/1990, jota on muutettu säädöksillä 933/1999 ja 401/2009. Euroopan ympäristövirastolla on 33 jäsenvaltiota (28 EU:n jäsenmaata sekä Islanti, Liechtenstein, Norja, Sveitsi ja Turkki) ja kuusi yhteistyömaata (Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Pohjois-Makedonia, Montenegro, Serbia ja Kosovo).

Lähteet

Aiheesta muualla
Euroopan ympäristö – Tila ja näkymät 2010: Yhteenveto

Ympäristövirasto
Kööpenhamina
Ryhmä Pullman

Ryhmä Pullman () on brittiläinen television rikossarja. Siinä rikoksia ratkoo ryhmä jo eläkkeelle jääneitä poliiseja. Ensimmäisissä tuotantokausissa ryhmään kuuluivat Brian Lane (Alun Armstrong), John Alan "Jack" Halford (James Bolam) ja Gerald "Gerry" Standing (Dennis Waterman) ja heidän esimiehenään Sandra Pullman (Amanda Redman), jonka mukaan sarja sai suomenkielisen nimensä. Samaa nimeä käytettiin myös kolmessa viimeisessä kaudessa, vaikka ryhmää veti Sasha Miller (Tamzin Outhwaite). James Bolamin lähdettyä sarjaan tuli skotlantilainen Denis Lawson.

Sarjassa Pullmanin ryhmä ratkoo vanhoja, aikanaan selvittämättömiksi jääneitä rikoksia, usein uusien esiin tulleiden löydösten aktivoimana. Jaksoissa on tutustuttu myös henkilöiden yksityiselämään. Useimmissa jaksoissa näyttelee myös Brianin vaimo Esther (Susan Jameson). Sarjassa on muun muassa selvitetty, kuka oli vastuussa Jackin vaimon kuolemasta. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1 lauantai-iltaisin. Britanniassa sarjaa tuottaa BBC.

Sarja loppui Britanniassa 6. lokakuuta 2015.

Vuonna 2008 sarja oli Britannian suosituin televisio-ohjelma. Kymmenennellä tuotantokaudella sarjalla oli keskimäärin 8,14 miljoonaa katsojaa, mutta esiintyjävaihdosten jälkeen 11. kaudella vain 5,76 miljoonaa.

Palkinnot 
TRIC Award TV Crime Programme (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ryhmä Pullmann IMDb:ssä
Ryhmä Pullmann BBC:llä
Ryhmä Pullmann  Yle Areenassa

Brittiläiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Real Madrid – intohimo

Real Madrid – intohimo (Real, la película, kansainvälisessä levityksessä myös Real: The Movie) on espanjalaisesta jalkapalloseurasta Real Madridista kertova elokuva. Elokuvan ohjasi Borja Manso ja sen ensi-ilta oli 25. elokuuta 2005 seuran kotistadionilla Santiago Bernabéulla. Sittemmin se on ollut teatterilevityksessä ainakin Espanjassa, Etelä-Koreassa, Kreikassa, Singaporessa, Japanissa, Thaimaassa ja Unkarissa. Elokuva oli vahvasti esillä myös vuoden 2005 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomeksi tekstitettynä sen julkaisi DVD:llä Future Film vuonna 2007.

Elokuva on dokumentaarinen ja osin fiktiivinen kertomus seurasta, sen historiasta ja sen kannattajista ympäri maailmaa. Se koostuu viidestä Caracasissa (Venezuela), Madridissa (Espanja), New Yorkissa (Yhdysvallat), Tokiossa (Japani) ja Ziguinchorissa (Senegal) kuvatusta lyhytelokuvasta, jotka kertovat viiden erilaisen kannattajan tarinan. Tarinoiden lomassa nähdään leikkeitä Real Madridin otteluista ja seurataan pelaajien ja valmennushenkilökunnan valmistautumista Barcelonaa vastaan pelattavaan klassikko-otteluun ().

Näyttelijöiden lisäksi elokuvassa esiintyvät Florentino Pérez, Francisco Gento, Amancio Amaro, Alfredo Di Stéfano, Jorge Valdano, Míchel ja Emilio Butragueño sekä Real Madridin kauden 2004–2005 joukkue, mukanaan muun muassa David Beckham, Iker Casillas, Luís Figo, Raúl, Roberto Carlos,  Ronaldo ja Zinédine Zidane.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Real Madrid – intohimo Future Filmin sivustolla
 Real Madrid – intohimo Leffatykin arvostelussa

Real Madrid
Vuoden 2005 espanjalaiset elokuvat
Jalkapalloelokuvat
Sean Faris

Sean Hardy Faris (s. 25. maaliskuuta 1982 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.

Elämä ja ura

Lapsuus ja nuoruus
Faris syntyi Houstonissa, Texasissa. 12-vuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Ohiossa sijaitsevaan Parmaan ennen vanhempiensa avioeroa. Hän opiskeli Padua Franciscan High Schoolissa ja valmistui maaliskuussa 2000. High schoolissa ollessaan Faris harrasti monia eri urheilulajeja kuten jalkapalloa, amerikkalaista jalkapalloa, baseballia, koripalloa ja lyhyen ajan myös uintia. Faris ei kuitenkaan tuntenut opiskelun olevan häntä varten.

Ura
Sean Faris päätti ruveta näyttelijäksi ollessaan 17-vuotias. Hän aloitti uransa Clevelandissa, jossa hän opiskeli paikallisessa malli- ja elokuvakoulussa. Faris kilpaili myös kansainvälisessä miesmallikilpailussa. Pian valmistumisensa jälkeen Faris muutti parhaan ystävänsä kanssa Los Angelesiin ja alkoi saada useita rooleja elokuvista ja televisiosta. Hänen debyyttinsä oli pieni sivurooli Michael Bayn menestyselokuvassa Pearl Harbor (2001).

Faris on näytellyt suurempia rooleja elokuvissa, kuten Sleepover (2004), Never Back Down (2008) ja Stash House (2012). Hän esiintyi parissa lyhytikäisessä tv-sarjassa ja sai sen jälkeen sivuroolit mm. sarjoista Vampyyripäiväkirjat ja Valehtelevat viettelijät.

Filmografia

Elokuvat 
 Twisted (2001) – Fernando Castillo
 Pearl Harbour (2001) – Dannyn tykkimies
 The Brotherhood II: Young Warlocks (V) (2001) – John van Owen
 Sleepover (2004) – Steve Phillips
 Yours, Mine and Ours (2005) – William Beardsley
 Never Back Down (2008) – Jake Tyler
 Forever Strong (2008) – Rick Penning
 Brooklyn to Manhattan (2008) – Logan
 Manifest Destiny (2008) – Josh
 Ghost Machine (2008) – Tom
 The Glass Eye (2008) – Danny
 Freerunner  (2011) – Ryan
 Stash House (2012) – David Nash

Televisio 
 Undressed (2001-2001) – Darren
 Even Stevens (2002) – Scott Brooks (jakso Where in the World Is Pookie Stevens?)
 House Blend (2002) – Chris Reed
 Maybe It's Me (2002) (The Prom Episode)
 Smallville (2002) – Byron Moore (Nocturne)
 Eve (2003) – Chip (Player Down)
 Tunteet pelissä (2003) – Abercombie (The Search For Something More)
 Käytäväpeliä (2004) – Troy Mooney (Chapter Seventy-Nine)
 Hyvästi poikuus (2004-2005) – Dino Whitman
 Reunion (2005-2005) – Craig Brewster
 Vampyyripäiväkirjat (2010) - Ben McKittrick
 Supernatural (2014) - Julian Duval (Bloodlines)
 Valehtelevat viettelijät (2013-2015) – Poliisi Gabriel Holbrook

Palkinnot ja ehdokkuudet 
Palkinnot
 2008: MTV Movie Award - Never Back Down (Paras tappelukohtaus)
 2005: Young Hollywood Award 

Ehdokkuudet
 2005: Nuori Artisti - Sleepover (Best Performance in a Feature Film - Young Ensemble Cast)

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Adeodato Giovanni Piazza

Adeodato Giovanni Piazza (30. syyskuuta 1884 – 30. marraskuuta 1957) oli italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 19. joulukuuta 1908 ja piispaksi 24. helmikuuta 1930. Hän kuului paljasjalkaisten karmeliittojen sääntökuntaan.

Piazza toimi Beneventon arkkipiispana vuosina 1930–1935 ja sitten Venetsian patriarkkana 1935–1948. Hänestä tuli kardinaali 13. joulukuuta 1937. Hän oli aluksi kardinaalipappi, sitten vuodesta 1949 kardinaalipiispa. Hän oli myös Piispainkongregaation sihteerinä vuodesta 1948 kuolemaansa.

Piazza osallistui vuonna 1939 järjestettyyn konklaaviin, jossa valittiin uudeksi paaviksi Pius XII.

Aiheesta muualla
Catholic-hierarchy.org: Adeodato Giovanni Cardinal Piazza, O.C.D. 

Piazza, Adeodato Giovanni
Piazza, Adeodato Giovanni
Piazza, Adeodato Giovanni
Piazza, Adeodato Giovanni
Frederic Moore

Frederic Moore (13. toukokuuta 1830 Lontoo–10. toukokuuta 1907 Lontoo) oli brittiläinen hyönteistieteilijä ja lintutieteilijä.

Moore toimi apulaiskuraattorina, Thomas Horsfieldin apulaisena, Itä-Intian komppanian museossa Lontoossa aina vuoteen 1879 saakka, jolloin museo lakkautettiin.

Moore kirjoitti 12-osaisen teoksen Intian päiväperhosista Lepidoptera indica (1890–1913). Mooren kuoleman jälkeen teossarjan viimeisteli Charles Swinhoe. Moore nimesi lukuisia perhoslajeja.

Moore oli Linnean Society of Londonin ja Entomological Society of Londonin jäsen sekä Entomological Society of Stettinin ja Entomological Society of the Netherlandsin kirjeenvaihtajajäsen.

Moore nimesi linnuista, yhdessä Horsfieldin kanssa, muun muassa räystäspääskyjen suvun Delichon ja tamariskipyrstötiaisen (Aegithalos leucogenys).

Teoksia 
 Lepidoptera indica (1890–1913).
 A catalogue of the birds in the museum of the East-India Company, yhdessä Horsfieldin kanssa) (1854–1858).
 The Lepidoptera of Ceylon (1880–1887).

Lähteet 

Moore, Frederic
Moore, Frederic
Moore, Frederic
Liiviläisten ystävät

Liiviläisten ystävät ry on liiviläisten ystävyysseura. Järjestö perustettiin vuonna 1998 Mazirbessä. Perustamiskokoukseen osallistui yhteensä 48 henkilöä - lähinnä suomalaisia, virolaisia ja latvialaisia, mutta myös muutama saksalainen ja norjalainen. Liiton jäsenet ovat lähinnä liivin kielen tutkijoita tai harrastajia. Järjestön tarkoituksena on edistää liiviläistä kulttuuria Latviassa ja ulkomailla. Järjestön puheenjohtajana toimii Tiit-Rein Viitso, joka on Tarton yliopiston professori. Lisäksi järjestöllä on edustajat Latviassa ja Virossa.

Lähteet

Liiviläiset
Suomalais-ugrilaiset sukukansajärjestöt
Ripa ruostuu

Ripa ruostuu on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Sam Huber ja Mari Vainio. Elokuvan ovat tuottaneet Klaus Heydemann ja Aki Kaurismäki. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastaa Christian Lindblad. Elokuva on mustavalkoinen.

Elokuvan englanninkielinen nimi on Ripa Hits The Skids ja saksankielinen Der Höllenflug. Elokuva julkaisiin DVD-tallenteena vuonna 2021. 

Elokuva kertoo Ripasta, nuoresta elokuvaohjaajasta, jonka elämä näyttää menevän jatkuvasti enemmän ja enemmän alamäkeen. Velkaantunut ja alkoholisoitunut Ripa tapaa kauniin nuoren naisen, Tiinan, jonka kanssa alkaa seurustella, mutta parisuhde on täynnä ongelmia, eivätkä niskaan hengittävät verokarhut ja poliisit juuri vaikeata arkea helpota.

Näyttelijät

Lähteet
 
 
 Ripa ruostuu Ramopunk.com-sivustolla

Vuoden 1993 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Joseph Charbonneau

Joseph Charbonneau (31. heinäkuuta 1892 – 19. marraskuuta 1959) oli kanadalainen pappi. Hän toimi Montréalin katolisena arkkipiispana vuosina 1940–1950. Seuraajaksi astui Paul-Émile Léger.

Charbonneau vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1916 ja piispaksi 15. elokuuta 1939.

Aiheesta muualla
Catholic-hierarchy.org: Archbishop Joseph Charbonneau 

Kanadalaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Predator of the Empire


Predator of the Empire on ruotsalaisen power metal -yhtye Steel Attackin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 15. huhtikuuta 2003 ja julkaisijana toimi Arise Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Steel Attack ja sanoittanut Steel Attack ja Ronny Bengtsson.

Kokoonpano 
 Dick Johnson – laulu
 Dennis Vestman – kitara
 John Allan Forssén – kitara
 Peter Späth – basso
 Mike Stark – rummut

+

 Petri Kuusisto – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Steel Attackin albumit
Vuoden 2003 albumit
Uimaharjun sellutehdas

Uimaharjun sellutehdas eli Enocell on Stora Enso -konserniin kuuluva sulfaattisellutehdas Uimaharjussa Pohjois-Karjalassa. Tehdas on perustettu vuonna 1967 osittain korvaamaan paikkakunnalta vuonna 1952 lopetettua Kaltimon pahvitehdasta. Tehtaan kapasiteetti on 655 000 t/a koivu- ja mäntysellua. Henkilökuntaa tehtaalla on 160. Tehtaalla on kaksi kuitulinjaa kuivauskoneineen. Havupuusta valmistetaan valkaistua sellua, ja koivusta liukosellua. Liukosellusta valmistetaan tekstiilejä ja erikoistuotteita ja sen kysyntä on kasvussa.

Historiaa
Uimaharjun sellutehtaan suunnittelu aloitettiin 1962 ja rakentaminen syksyllä 1963. Pieni tehdas oli 1980-luvulla lakkautusuhan alla, kunnes 1988 syntyi päätös suomalais-neuvostoliittolaisen sellutehtaan perustamisesta Uimaharjuun ja samalla tehtaan laajentamisesta käyttämään rajan takaa tuotavaa koivupuuta. Vuonna 1990 aloitti toimintansa Ladenso-niminen yhteisyritys puunhankintaa varten. Uimaharjun sellutehtaan omistajaksi perustetun Enocell-yhteisyrityksen oli tarkoitus olla 80-prosenttisesti Enso-Gutzeitin ja 20-prosenttisesti venäläisten omistama, mutta käytännössä venäläisosuus jäi pienemmäksi. Uudistettu tehdas käynnistyi marraskuussa 1992 kun Neuvostoliitto oli jo hajonnut.

Neuvostoliiton ajan loputtua puun tuonti Venäjältä Suomeen kasvoi nopeasti, niin että tehtaita myös Imatralla, Lappeenrannassa, Joutsenossa ja Kymenlaaksossa kyettiin laajentamaan venäläispuun turvin. 2000-vuosikymmenen lopulla Venäjä asetti puuntuonnille kuitenkin uusia tulleja, jotka vaikeuttivat Enocellinkin toimintaa.

Tehtaan kuivauskoneet

Tehtaan vieressä toimii Stora Enson Uimaharjun saha.

Tehtaan voimalaitos 

Stora Enso omistaa kuorikattilan ja sähköntuotantolaitteet. Voimalaitos tuottaa prosessihöyryä noin 750 GWh/a Enocell Oy:n sellutehtaalle ja sähköä noin 700 GWh/a. Kuorikattila on leijukerroskattila, jonka tuottamaa höyryä johdetaan turbiiniin sähköteho 106 MW.  Ylimäärä sähköstä (noin 40 %) toimitetaan valtakunnan sähköverkkoon. Sähköstä noin 97 % tuotetaan biopolttoaineilla. Saha ostaa käyttämänsä lämmön ja sähkön sellutehtaalta. Turbiinilaitos hyödyntää myös Enocell Oy:n soodakattilan höyryä sähkön tuotantoon 364 MW, jonka jälkeen sitä käytetään edelleen teollisuushöyrynä. Kuorikattilan teollisuushöyry otetaan turbiinin väliotosta. Savukaasut puhdistetaan kaksikammioisella sähkösuodattimella ja johdetaan maanpinnasta 58,6 metriä korkeaan savupiippuun. Soodakattilan  piippu on 92 metriä korkea. Sähkö jakaantuu 390 GWh omakäyttöön ja 170 GWh myydään valtakunnan verkkoon.

Uimaharjun tehdaspalokunta 

Tehdasalueella toimii myös vuonna 1966 perustettu Uimaharjun tehdaspalokunta, jolla on kaksi sammutusautoa (RPK341 ja RPK3412) ja kaksi miehistönkuljetusautoa (RPK347 ja RPK3472). 

Pohjois-Karjalan pelastuslaitos ja sairaanhoitopiiri ostavat Uimaharjun tehdaspalokunnalta apua sammutus- ja ensivastehtäviin. TPK osallistuu myös tehtaan ulkopuolisiin hälytyksiin.

Katso myös 

 Suomen paperiteollisuus
 Ylen artikkeli tehdaspalokunnasta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Enocell-yhtiön historiaa, Pörssitieto

Eno
Suomen selluloosatehtaat
Joensuun rakennukset ja rakennelmat
Petõr Damberg

Petõr Damberg (, 1909 Sīkrags – 15. maaliskuuta 1987) oli liiviläinen opettaja, kielitieteilijä ja runoilija.

Elämäkerta
Damberg valmistui opettajaksi Jelgavasta ja toimi ennen toista maailmansotaa Liivinrannan kouluissa liivinkielen opettajana. Elämänsä aikana hän teki liivinkielisiä runoja ja käänsi kirjoja liiviksi. Hänen tärkeimpiä kirjallisia töitään ovat liivinkieliset oppikirjat. Aikoinaan käytetyin liivinkielinen oppikirja Jemakiel lugdobrontoz skuol ja kuod pierast (”Lukukirja koulua ja kotia varten”) oli hänen tekemänsä. Oppikirjojen ohella hän kehitti myös liivin kielen kirjakieltä. Toisen maailmansodan jälkeen Damberg antoi yksityisiä liivin kielen tunteja. Damberg kuoli 15. maaliskuuta 1987 ja hänet on haudattu Baltezeran hautausmaalle.

Teokset
Jemakīel lugdõbrāntõz. 1, Skūol ja kuod pierast. Helsinki : Ulzõ andõnd Sūomõ Skūollist, 1935.

Lähteet
Livones.lv: Pēteris Dambergs   
Marjo Mela ja Lembit Valba, Latvian historiaa ja kulttuuria, Rozentāls-seura 2005, ISBN 951-986-71-1-2

Liiviläiset henkilöt
Opettajat
Kielitieteilijät
Runoilijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Paratiisin pojat


Paratiisin pojat on J. Karjalaisen 19. studioalbumi ja ensimmäinen haitaristi Veli-Matti Järvenpään kanssa. Poko Rekords julkaisi albumin sekä CD- että vinyyliformaatissa 29. lokakuuta 2008.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.

Kappaleet 
 Paratiisin pojat
 Aarre kallis 
 Tule meille vaan
 Hieno mies Albertti
 Matin muija
 Natisuta hetekata
 Tanssit Kiipillä
 Meinasin, meinasin
 Varoitus Duluthin pojille
 Haamu ja Marjaana
 Jumalan karitsa
 Viimeisen kerran
 Sun kloorin kloorin halleluuja!

Muusikot 
 J. Karjalainen – laulu, kitara, banjo
 Veli-Matti Järvenpää – haitari

Arvostelut 
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Paratiisin pojat discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
J. Karjalaisen albumit
Two Tragedy Poets (...and a Caravan of Weird Figures)


Two Tragedy Poets (...and a Caravan of Weird Figures) on Elvenkingin viides studioalbumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2008.

Albumi on yhtyeen ensimmäinen täysin akustinen albumi. Se sisältää akustiset versiot kahdesta vanhemmasta kappaleesta,  The Winter Wakesta ja The Wandererista, molemmat The Winter Wake -albumilta. Japanilainen versio albumista sisältää uudelleentehdyn version Skywards-kappaleesta, joka oli alun perin mukana albumilla Heathenreel.

Albumia edelsi single, joka julkaistiin vain internetissä.

Kappaleet

Singlet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Elvenkingin albumit
Aarhusin yliopisto

Aarhusin yliopisto () on Tanskan toiseksi suurin yliopisto. Se toimii Aarhusin kaupungissa Jyllannin itärannikolla. 

Aarhusin yliopisto on perustettu vuonna 1928. Nykyisin yliopistossa on noin 35 000 opiskelijaa. Siinä on kahdeksan tiedekuntaa vastaavaa yksikköä: humanistinen, lääketieteellinen, kauppa- ja oikeustieteellinen, teologinen, luonnontieteellinen ja maataloustieteellinen tiedekunta, liiketalouden koulu ja kansallinen ympäristöntutkimuslaitos.

Yliopiston kampusalueesta järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka voittivat vuonna 1931 nimekkäät tanskalaiset arkkitehdit Kay Fisker, C. F. Møller ja Poul Stegmann sekä maisema-arkkitehti C. Th. Sørensen. Kampussuunnitelma koostuu useista erilaisista rakennuksista, joita yhdistää keltaisen tiilen käyttö materiaalina. Ensimmäiset rakennukset aloitettiin 1932. C. F. Møllerin toimisto on jatkanut kampuksen laajentamista vuodesta 1942 aina 2000-luvulle. Vuonna 2006 yliopistoalue valittiin yhtenä 12 arkkitehtuurikohteesta Tanskan kulttuurikaanoniin.

Yliopistojen ranking-lista 
Vuoden 2009 QS World University Rankings 2009 -listalla Aarhus oli maailman 63. paras yliopisto ja Skandinavian toinen 51:nneksi sijoittuneen Kööpenhaminan jälkeen.

QS World University Ranking

Vuoden 2010 Leiden University Ranking-listalla Aarhus oli maailman 55. paras yliopisto.

Alumni  
 Margareeta II –  Tanskan kuningatar vuodesta 1972
 Frederik – kuningatar Margareeta II:n ja prinssi Henrikin esikoispoika
 Jens Christian Skou – tanskalainen kemisti ja yksi vuoden 1997 Nobelin kemianpalkinnon saajista
 Anders Fogh Rasmussen – tanskalainen poliitikko, liberaalisen Venstre-puolueen puheenjohtaja ja maansa entinen pääministeri (2001-2009); Naton pääsihteeriksi
 Dan Jørgensen
 Søren Gade

Lähteet 
Aarhus Universitet: www.au.dk
Aarhus Universitet, Handels- og IngeniørHøjskolen (Aarhus University, Institute of Business and Technology): www.hih.au.dk
Aarhus University, Aarhus School of Business: www.asb.dk

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tanskan yliopistot
Yliopisto
Suppilohämähäkit

Suppilohämähäkit eli suppiloverkkohämähäkit, vanhalta nimeltään mattohämähäkit (Agelenidae) on hämähäkkiheimo, joka on saanut nimensä lajien tavasta kutoa pyyntiverkon yhteyteen putkimainen suojus, jonka sisällä hämähäkki odottelee saalistaan.

Suppilohämähäkit ovat yleensä karvaisia ja hieman pitkänomaisia, ja niillä on vartaloa huomattavasti pidemmät jalat. Myös takaruumiin kehruunystyt ovat pidemmät kuin useimmilla muilla hämähäkeillä. Väriltään useimmat lajit ovat harmaita tai ruskeita. Monissa lajeissa on myös vaihtelevaa kuviointia. Silmiä on kahdeksan ja ne ovat asettuneet kahteen riviin. Hämähäkkien seitti on vaakatasossa ja verkon laidalla tai keskellä on erityinen putkimainen suppilo, jonka sisällä hämähäkki on toisaalta piilossa saaliseläimiltään ja toisaalta suojassa omien saalistajiensa, kuten lintujen, katseilta. Myös saaliin syöminen tapahtuu putken suojassa. Joidenkin lajien verkossa ei ole liimaa, vaan saalis sotkeutuu verkkoon mekaanisesti. Yhdysvaltojen luoteisosissa esiintyvän Tegenaria agrestis -lajin purema saattaa aiheuttaa puremakohtaan nekroosin ja laji on sikäli haitallinen ihmiselle. Suurin osa lajeista on kuitenkin ihmiselle vaarattomia.

Suomessa on tavattu kuusi heimon lajia. Tunnetuin laji lienee aiemmin asuinhuoneissakin yleisenä esiintynyt huonehämähäkki (Tegenaria domestica), joka tosin asuintilojen ilman kuivumisen seurauksena on harvinaistunut paljon. Toinen ja uudempi tulokas on suurikokoinen varastohämähäkki (Tegenaria atrica), joka lienee levinnyt Suomeen laivarahtien mukana. Suppilohämähäkkiä eli niittysuppilohämähäkkiä (Agelena labyrinthica) tavataan Suomessa vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomen saaristossa, Hankoniemellä ja Örössä. Sen luultiin kuolleen Suomesta sukupuuttoon, kunnes löydettiin 45 vuoden tauon jälkeen uudelleen vuonna 2000. Se elää huone- ja varastohämähäkistä poiketen luonnossa, etupäässä kuivilla kedoilla, niityillä ja kanervikoissa sekä toisinaan myös hakkuuaukioilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Agelenidae 
Huonehämähäkit - Tegenaria spp. Eurooppalainen vuoden hämähäkki 2008 
Niittysuppilohämähäkki - Agelena labyrinthica Eurooppalainen vuoden hämähäkki 2011 
Encyclopedia of Life (EOL): Agelenidae 
ITIS: Agelenidae 

Hämähäkit
Asunnottomien yö

Asunnottomien yö on kansalaisliike, joka tukee jokaisen oikeutta omaan kotiin eli vakinaiseen asuntoon. Asunnottomien yön tapahtumia järjestetään useilla paikkakunnilla vuosittain lähinnä päivällä ja illalla 17. lokakuuta, joka on Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälinen päivä köyhyyden poistamiseksi. Asunnottomien yön tapahtumissa muun muassa muistutetaan asunnottomuuden syrjäyttävästä vaikutuksesta ja tarjotaan ruokaa asunnottomille. Tapahtumista vastaa Asunnottomien yö -kansalaisliike jokaisella tapahtumapaikkakunnalla. Keskeisia tapahtumia tukevia tahoja ovat Vailla vakinaista asuntoa VVA ry ja Suomen köyhyyden ja syrjäytymisen vastainen verkosto EAPN-Fin. VVA ry on ollut myös päävastuussa Helsingin tapahtumien järjestelyistä. Tapahtumiin kutsutaan myös päättäjiä keskustelemaan asunnottomien kanssa asunnottomuudesta, ja kutsuun on vastannut lukuisia päättäjiä, kuten presidentit Tarja Halonen ja Sauli Niinistö.

Etelä-Suomi

Kanta- ja Päijät-Häme sekä Etelä-Karjala ja Kymenlaakso

Uusimaa

Pääkaupunkiseutu

Muu Uusimaa

Itä-Suomi

Länsi-Suomi

Pohjois-Suomi

Katso myös 
 Asunnottomuus
 Köyhyys
 Syrjäytyminen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Asunnottomienyo.fi

Vailla vakinaista asuntoa VVA ry
EAPN-Fin -köyhyysverkosto
YK:n köyhyyden ja syrjäytymisen vastaisen päivän tapahtumia Euroopassa 

Kansalaisliikkeet
Lokakuu
Tietoisuuspäivät
Kašira

Kašira () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 115 kilometriä Moskovasta etelään. Kaupunki on Kaširan piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Paveletsin välinen rautatie (Kaširan asema) sekä M4-valtatie. Asukkaita on 41 870, koko piirissä 70 269 henkeä (vuonna 2010).

Kaširan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1356. Nimi juontuu Okaan laskevasta Kaširka-joesta. Vuonna 1531 Okan pohjoisrannalle rakennettiin maavallein vahvistettu puinen linnoitus, joka vuonna 1571 tapahtuneen Krimin tataarien hyökkäyksen, ruttoepidemian ja 1600-luvun alkuvuosien nälänhädän seurauksena jäi autioksi.

Vuonna 1620 kaupunki siirrettiin Okan etelärannalle, jonne rakennettiin puinen linnoitus. Vuonna 1708 kaupunki liitettiin Moskovan lääniin ja vuonna 1777 siitä tuli Tulan läänin Kaširan kihlakunnan keskus. 1700-luvulla tärkeiden liikenneväylien risteyksessä sijainneesta paikkakunnasta tuli huomattava kauppakaupunki. Vuonna 1900 sen läpi rakennettiin Paveletsin rautatie. Vuosina 1919–1922 kaupungin lähelle Ternovoon (myöhemmin Novokaširsk) rakennettiin Moskovan alueen kivihiiltä polttoaineenaan käyttänyt Kaširan sähkövoimala. Toisen maailmansodan aikana neuvostoarmeija kävi seudulla rajuja taisteluja Moskovaa kohti hyökänneitä saksalaisia vastaan.

Nykyään Kaširassa on voimalaitoksen lisäksi mm. laivanrakennus-, metalli-, elintarvike-, huonekalu- ja kartonkiteollisuutta. Nähtävyyksiä ovat mm. vuosina 1829–1842 rakennettu empiretyylinen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali, 1700-luvun lopun hallintorakennukset, klassistinen Neitsyt Marian temppeliin tuomisen kirkko (1802–1817) ja empiretyylinen Kolminaisuuden kirkko (1815). Kaupungissa on säilynyt paljon 1800-luvun kauppias- ja asuintaloja. Keskustassa on konstruktivismia edustava elokuvateatteri (1930–1931). Konstruktivismin hengessä on rakennettu myös Kaširan voimalaitoksen asuintaajama Novokaširsk, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1963.

Kaširassa toimii kotiseutumuseo. Kaupungin alueelta on löydetty Djakovon kulttuuria edustava asuinpaikka 600–300-luvulta eaa.

Lähteet

Lähteet joihin ei viitata

Aiheesta muualla 

 Kaširan piirin sivusto 
 Epävirallinen kaupunkisivusto 

Moskovan alueen kaupungit
Jegorjevsk

Jegorjevsk () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšeran alangon länsiosassa pienen Gusljanka-joen rannalla 114 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupunki on Jegorjevskin piirin keskus. Sen läpi kulkee Moskovan ja Kasimovin välinen maantie sekä Voskresenskin ja Kurovskajan välinen rautatielinja. Asukkaita on 70 081 henkeä (vuonna 2010); koko piirissä yhteensä 102 958.

Paikalla sijainnut Vysokojen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1462. Moskovan ja Kasimovin sekä Kolomnan ja Vladimirin välisten kauppareittien risteyksessä sijainnut kylä oli huomattava markkinapaikka. 1500-luvulta lähtien se tunnettiin nimellä Jegorjev-Vysokoje. Vuonna 1778 Jegorjevskista tuli samannimisen Moskovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.

1800-luvulla Jegorjevsk oli kauppias- ja käsityöläiskaupunki, jonne vuonna 1825 avattiin ensimmäinen kutomo. Vuosisadan lopulla Jegorjevskista kehittyi yksi Venäjän tekstiiliteollisuuden keskuksista. Neuvostoaikana kaupungissa oli tekstiili-, nahka-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Nykyään niistä on jäljellä lähinnä elintarviketeollisuus. Viime vuosina kaupunkiin on virrannut ulkomaisia investointeja.

Jegorjevskin keskusta on säilyttänyt historiallisen asunsa. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1790 rakennettu puinen Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko ja jugendtyylinen opistorakennus, 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun eklektiset ja jugendtyyliset asuinrakennukset. Kaupungissa toimii historian ja taiteen museo.

Lähteet

Lähteet joihin ei ole viitattu

Aiheesta muualla

 Jegorjevskin piirin sivusto , 
 Jegorjevskin kaupungista kertova sivusto , 
 Jegorjevskin sosiaalinen verkosto 

Jegorjevskin piiri
Moskovan alueen kaupungit
Ansa

Ansa on laite, jolla pyydystetään riistaa. Kuvaannollisesti ansalla voidaan tarkoittaa myös taktiikkaa tai menettelyä, jolla pyritään harhauttamalla saattamaan vastustaja epäedullisempaan asemaan.

Erilaisia ansoja

Suurin osa ansoista, jotka on tarkoitettu nisäkkäille, voidaan jakaa viiteen ryhmään: jalka-ansat, lanka-ansat, häkit, liima-ansat ja kehoansat.

Ei-haluttu saalis
Ansoittajilla on erilaisia taktiikoita ja laitteita, joilla he voivat välttää ei-haluttua saalista. Jos esimerkiksi ilveksiä tai koiria jää kiinni ei-tappavaan ansaan, ne yritetään vapauttaa vahingoittamatta eläintä.

Villieläinten hallinta
Eläimiä usein ansoitetaan eri puolilla maailmaa, jotta vältyttäisiin villieläinten aiheuttamilta omaisuusvahingoilta tai karjakuolemilta.

Ansoja
Ansakuoppa
Hiirenloukku
Jalkanaru
Käpälälauta
Permi
Sadin
Nataša Zvereva

Natalja ”Nataša” Maratovna Zvereva (; s. 16. huhtikuuta 1971 Minsk) on valkovenäläinen tennispelaaja, joka voitti urallaan 80 WTA-nelinpeliturnausta ja neljästi kaksinpeliturnauksen.

Zvereva eteni Ranskan avoimissa 1988 naisten kaksinpelin loppuotteluun mutta hävisi Steffi Grafille. Wimbledonissa hän voitti vuonna 1998 muun muassa Steffi Grafin ja Monica Selesin ja eteni välieriin, joissa hän hävisi Nathalie Tauziatille. Naisten nelinpelin voittajapariin hän kuului Grand Slam -turnauksissa uransa aikana peräti 18 kertaa. Useimmiten, kaikkiaan 14 kertaa, hänen parinaan oli Gigi Fernández. Kahdesti hän voitti Larisa Neilandin, kerran Pam Shriverin ja kerran Martina Hingisin parina. Sekanelinpelin voittajapariin Zvereva kuului Australian avoimissa 1990 (parina Jim Pugh) ja 1995 (parina Rick Leach).

Zvereva kilpaili useissa olympialaisissa ja sai kerran (Barcelonassa 1992) olympiapronssia. Hän pelasi lisäksi Fed Cupissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Valkovenäläiset tennispelaajat
Valkovenäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Dieter Schwarz

Dieter Schwarz (s. 24. syyskuuta 1939, Heilbronn, Saksa) on saksalainen yrittäjä, joka omistaa Schwarz Groupin, johon kuuluvat vuosittain yli 100 miljardin dollarin yhteisliikevaihdon tekevät Lidl- ja Kaufland-vähittäiskauppaketjut. Hän on omistustensa kautta miljardööri ja Saksan rikkaimpia ihmisiä. Maaliskuussa 2018 hänen omistustensa arvoksi määritettiin noin 20,9 miljardia dollaria.

Elämä 

Ylioppilaaksi valmistuttuaan Dieter Schwarz alkoi toimia yhtiökumppanina isänsä Josef Schwarzin vuonna 1930 perustamassa Lidl & Schwarz KG -yrityksessä. Vuonna 1968 hän avasi ensimmäisen supermarketinsa, Handelshofin. Ensimmäisen Lidl-nimellä toimivan myymälänsä hän avasi vuonna 1973 Ludwigshafeniin. Vuonna 1977 Schwarz osti yrityksen kokonaan itselleen. Theo Albrechtin kuoltua kesäkuussa 2014 Schwarz on ollut Saksan rikkaimpia yksityishenkilöitä. 

Dieter Schwarzin omaisuuden arvioitiin vuonna 2008 olevan 11 miljardia euroa. Schwarz on naimisissa, ja hänellä on kaksi täysi-ikäistä tytärtä. Hän välttelee julkisuutta ja kieltäytyy tiukasti kaikista haastatteluista, ja hänestä on olemassa vain muutamia valokuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Bloomberg Billionaires Index: #32 Dieter Schwarz $24.6B  (bloomberg.com)

Saksalaiset liikemiehet
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Lidl
Saksalaiset miljardöörit
Heikki Riihijärvi

Heikki Riihijärvi voi viitata seuraaviin henkilöihin:

 Heikki Anssi Riihijärvi (1937–2002), poliitikko (SMP)
 Heikki Riihijärvi (s. 1966), jääkiekkoilija
Heikki Riihijärvi (jääkiekkoilija)

Heikki Riihijärvi (s. 4. kesäkuuta 1966 Salla) on entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Riihijärvi oli puolustaja. Ennen pääsarjauraansa Riihijärvi edusti kolmen kauden ajan, vuosina 1981–1984 II-divisioonassa pelannutta S-Kiekkoa. Pääsarjatasolla hän on edustanut SM-liigassa Turun palloseuraa, Oulun Kärppiä ja Helsingin Jokereita. Heikki Riihijärvi on voittanut kaksi Suomen mestaruutta Jokereiden riveissä vuosina 1992 ja 1994. Riihijärvi lopetti jääkiekkouransa Ranskan liigassa pelaavassa Rouenin jääkiekkojoukkueessa 2002.

Heikki Riihijärvi toimii vaimonsa Johanna Riihijärven kanssa kuntosaliyrittäjänä. He perustivat Kuntokeskus Liikkun vuonna 2010. Nykyisin he ovat yrityksessä vähemmistöosakkaina.

Heikki Riihijärven veli Juha Riihijärvi on myös jääkiekkoilija.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Edmonton Oilersin varaamat pelaajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Shavkat Mirziyoyev

Shavkat Miromonovich Mirziyoyev (s. 24. heinäkuuta 1957) on Uzbekistanin presidentti joulukuusta 2016 alkaen. Edellinen presidentti Islom Karimov nimitti hänet Uzbekistanin pääministeriksi 12. joulukuuta 2003. Pääministerin tehtävässä Mirziyoyevin edeltäjä oli O‘tkir Sultonov ja hänen varapääministerinsä oli aluksi Ergash Shoismatov, myöhemmin  Rustam Azimov. Mirziyoyev valittiin uudelleen 2015.

Mirziyoyev on opiskellut maatalousinsinööriksi Taškentissa.

Mirziyoyev palveli Jizzaxin alueen kuvernöörinä vuosina 1996–2001 ja sen jälkeen Samarkandin aluein kuvernöörinä, kunnes hänet nimitettiin pääministeriksi.

Mirziyoyevia  veikattiin Karimovin seuraajaksi. Hän on yksi edesmenneen presidentin lesken luottohenkilöistä, kuuluu Samarkandin klaaniin ja on maan turvallisuusneuvoston puheenjohtajan, Rustam Inoyatovin, ystävä.   Parlamentti nimitti hänet maan väliaikaiseksi presidentiksi 8. syyskuuta 2016.

Uzbekistanissa pidettiin presidentinvaalit 4. joulukuuta 2016. Mirziyoyev voitti vaalit saaden 88,6 % annetuista äänistä ja seuraavaksi eniten ääniä sai Khatamjon Ketmonov vain 3,73% annetuista äänistä muiden äänten jakautuessa loppujen ehdokkaiden kesken. Yhtään ääntä ei hylätty. Vaaleja on luonnehdittu huijaukseksi. 

Virkaanastujaisissaan Mirziyoyev lupasi maan hallitukseen muutoksia. Hän nimitti maalle uudeksi pääministeriksi Abdulla Aripovin. Mirziyoyevin johdolla Uzbekistanissa on aloitettu varovaisia uudistuksia. Niillä pyritään parantamaan maan taloutta ja avaamaan eristynyttä maata ulkomaailmalle. 

Lokakuussa 2021 Shavkat Mirziyoyev valittiin uudelleen Uzbekistanin presidentiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://www.gov.uz/en

Uzbekistanin presidentit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Horst-Dieter Höttges

Horst-Dieter Höttges (s. 10. syyskuuta 1943, Mönchengladbach) on saksalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Höttges saavutti maailmanmestaruuden Länsi-Saksan riveissä 1974 ja Euroopan mestaruuden kaksi vuotta aikaisemmin. Horst-Dieter Höttges pelasi 66 maaottelua, joissa teki yhden maalin.

Ura 

Höttges liittyi Borussia Mönchengladbachin vahvuuteen 17-vuotiaana. Sitä ennen hän edusti Rheydter SV:a, johon oli siirtynyt ensimmäisestä seurastaan Blau-Weiß Bahlista. Ennen Bundesliigan kautta 1964-1965 hän teki sopimuksen  Werder Bremenin kanssa ja voitti heti maansa mestaruuden Willi Multhaupin valmennuksessa.

Menestyskausi avasi Höttgesile myös Helmut Schönin valmentaman Länsi-Saksan maajoukkueen ovet 1965. 1960-luvun puolivälissä vakiintui myös hänen lisänimensä "Eisenfuß" (rautajalka).

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit