joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Herran Kansa

Herran Kansa on suomalainen vapaa suunta, joka on toiminut rekisteröitynä yhteisönä vuodesta 1940. Liike syntyi vuonna 1915 ja sen perustaja oli saarnaaja Pekka Mikkonen (1863–1936). Mikkonen oli syntyjään luterilaisesta perheestä, ja aikuistuttuaan hän toimi  pietarinsuomalaisten parissa saarnaajana ja sielunhoitajana. Hän kuitenkin liittyi baptismiin, jonka koki itselleen läheisemmäksi. Mikkonen toimi jonkin aikaa baptistisaarnaajana, mutta hänet erotettiin hänen vaadittuaan uskovaisten keskinäisen jalkojen pesun käyttöön ottamista ennen ehtoollista.

Levinneisyys
Liike toimi aluksi Kuokkalassa Karjalankannaksella. Nykyään yhteisön pääpaikka on Joensuun kaupungin Suhmuran kylässä Pohjois-Karjalassa. Siellä liikkeellä on oma seurakuntakoti, siunauskappeli ja hautausmaa. Lisäksi Suhmuran kylässä on liikkeen ylläpitämä vanhainkoti Iltarauha. Liikettä johtaa Risto Eskelinen, joka toimii seurakunnan vanhimpana. Etelä-Suomessa toiminnan keskuspaikkana on Mäntsälä.

Viime vuosikymmeninä Herran Kansan toiminta on tuntuvasti laajentunut Pohjois-Karjalasta muualle Suomeen. Etelä-Suomessa Herran kansan seurakuntia on Helsingissä, Pukkilassa ja Riihimäellä sekä Järvenpään-Mäntsälän seurakunta.

Ominaispiirteet
Yhteisöllä on seurakunnallisia kokouksia kahdesti viikossa, ja kerran kuussa järjestetään valtakunnallinen juhla joko Joensuussa tai Mäntsälässä. Nuorille on omaa toimintaa, esimerkiksi lauluiltoja. Herran Kansa omistaa myös leirikeskuksen Polvijärven Kinahmossa, jossa pidetään omia kesäleirejä.

Herran kansan tavoista todennäköisesti omaleimaisin on ehtoollista edeltävä jalkojen pesu. Herran Kansa pyhittää lauantain sapatiksi, kun taas sunnuntaita se ei pidä pyhäpäivänä. Useimpien muiden vapaiden suuntien tapaan se hylkää vauvakasteen ja korostaa sen sijaan uskovien kastetta. Jalkojen pesun, ehtoollisen ja kasteen ohella pyhiä toimituksia ovat leivän murto, avioliittoon vihkiminen ja hautaan siunaaminen. Yhteisö ei pidä kirjaa jäsenistään eikä tee paljon käännytystyötä, vaan uudet jäsenet kertyvät lähinnä liikkeen vaikutuspiirissä olevista perheistä ja suvuista. Myöskään yhteistyötä muiden uskontokuntien kanssa ei tehdä. Herran kansalaiset suhtautuvat yleensä kriittisesti ehkäisyyn, ja he ovatkin itäsuomalaisten keskuudessa tunnettuja suurista lapsiluvuista samaan tapaan kuin vanhoillislestadiolaiset varsinkin pohjoissuomalaisten keskuudessa. He eivät ota osaa politiikkaan eivätkä vietä mitään kirkollisia juhlapäiviä. He suhtautuvat kriittisesti yleensä myös verensiirtoihin.

Aiheesta muualla 
Uskonnot Suomessa: Herran kansa ry 
Luterilaisia ja ... muita kristillisiä yhteisöjä 

Suomalaiset kristilliset järjestöt
Protestanttiset kirkot
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko

Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko sai Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta autokefalian vuonna 1998. Kirkkoa johtaa Prahan arkkipiispa ja koko Tšekin ja Slovakian maan metropoliitta Kryštof yhdessä kolmen hiippakuntapiispan kanssa. Kirkon alaisuudessa toimii yksi munkkiluostari ja yksi nunnaluostari ja kirkolla on jäseniä noin 150 000.

Lähteet
Ortodoksinen sanasto, Arkkimandriitta Arseni, 1999

Aiheesta muualla
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko 

Kristinusko Tšekissä
Uskonto Slovakiassa
Ortodoksiset paikalliskirkot
Ulosottomies

Ulosottomies on virkamies, jonka tehtävänä on panna täytäntöön tuomioistuinten ratkaisut ja periä julkiset saatavat, joiden suoritus on laiminlyöty. 

Suomessa ulosottomiehenä toimivat kihlakunnanvouti ja kihlakunnanulosottomies. Kihlakunnanvouti on kihlakunnanulosottomiesten esimies ja hoitaa juridisesti vaativammat asiat. Avustavista ulosottomiehistä tuli vuoden 2008 alusta virkanimikkeeltään kihlakunnanulosottomiehiä.

Ammatillista koulutusta ulosottomiehen virkaan ei ole olemassa. Kihlakunnanulosottomiehen virkaan vaaditaan joko alempi oikeustietellinen korkeakoulututkinto tai opistotason tutkinto. Kihlakunnanvoudin kelpoisuusvaatimuksiin kuuluu ylempi oikeustieteellinen korkeakoulututkinto.

Ulosottomiehen tulee suorittaa tehtävänsä puolueettomasti ja asianmukaisesti. Hän ei ole velkojan asiamies. Velkoja ei ohjaa ulosottomiehen työtä.

Vastaava ulosottomies on Suomessa se ulosottomies, jolle tietyn velallisen kaikkien asioiden hoitaminen on keskitetty. Vastaava ulosottomies voi hoitaa velallisen ulosottoasioita kaikkialla Suomessa mutta ei maan rajojen ulkopuolella.

Katso myös 

 Ulosotto

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oikeuslaitos
Oikeusalan ammatit
Perintätoimi
Bernard Williams (filosofi)

Sir Bernard Arthur Owen Williams (21. syyskuuta 1929 – 10. kesäkuuta 2003) oli brittiläinen filosofi, jota on usein pidetty aikansa merkittävimpänä brittiläisenä moraalifilosofina. Williams toimi Cambridgen yliopiston Knightbridge-oppituolin filosofian professorina ja yliopiston King's Collegen rehtorina, ennen kuin hänestä tuli Kalifornian yliopiston (Berkeley) Deutsch-oppituolin filosofian professori. Williams palasi Englantiin, Oxfordin yliopistoon, vuonna 1990 ja siirtyi eläkkeelle 1996. Hän kuoli kesällä 2003 lomaillessaan Roomassa.

Filosofialtaan Williams kuului analyyttiseen suuntaukseen. Hänen tutkimuksensa käsittelivät muun muassa antiikin kreikkalaista filosofiaa, René Descartesia, utilitarismia ja kantilaisuutta. Williams sai vaikutteita Friedrich Nietzscheltä ja R. M. Harelta, ja on itse vaikuttanut muun muassa Jennifer Hornsbyhin ja Martha Nussbaumiin.

Teoksia 

 Morality: An Introduction to Ethics (1972)
 Problems of the Self (1973)
 Utilitarianism: For and Against (yhdessä J. J. C. Smartin kanssa) (1973)
 Descartes: The Project of Pure Inquiry (1978)
 Moral Luck (1981)
 Ethics and the Limits of Philosophy (1985)
 Shame and Necessity (1993)
 Making Sense of Humanity (1995)
 Truth and Truthfulness: An Essay in Genealogy (2002)
 In the Beginning Was the Deed: Realism and Moralism in Political Argument (postuumi, 2005)
 Philosophy As A Humanistic Discipline (toim. A. W. Moore) (postuumi, 2006)
 The Sense Of The Past: Essays In The Philosophy Of History (postuumi, 2006)
 On Opera (postuumi, 2006)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stanford Encyclopedia of Philosophy: Bernard Williams 
 Guardian: Obituary - Professor Sir Bernard Williams 13. kesäkuuta 2003. 

Englantilaiset filosofit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Työllistäminen

Työllistäminen tarkoittaa työvoimaviranomaisten, esimerkiksi Työ- ja elinkeinotoimiston, tekemää työttömän työnsaantia edistävää toimenpidettä. 

Työllistämistoimenpiteen kohteeksi joutuvat henkilöt, jotka eivät työllisty omin avuin. Tällaisilla henkilöillä on usein ongelmana laskenut työkyky, joka ei salli heidän työllistyä "vapaille markkinoille". Tässä tapauksessa työvoimatoimisto voi maksaa työnantajalle työllistämistukea korvaukseksi laskeneesta työkyvystä. Työntekijä saa työstään normaalin palkan, joka usein on hieman työttömyysturvaa suurempi. Yleisiä työllistämispaikkoja ovat erilaiset yhdistykset, yhteisöt, kunnan sekä valtion toimipaikat. Yrityksiin ei työllistetä niin paljon, sillä tällainen toiminta voisi vääristää kilpailua. Uutena työllistämiskohteena ovat tulleet sosiaaliset yritykset, joille myönnetään palkkatukea tavallista runsaammin pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työllistämiseen.

Tukityöllistäminen
Palkkatuen avulla voidaan tukityöllistää. STTK:n Ralf Sundin arvion mukaan Suomessa on 25 000 palkkatuettua työntekijää vuonna 2019. Ruotsissa vastaava luku on 200 000.

Miljardööri Warren Buffett kannattaa tukityöllistämistä.

Lähteet

Työttömyys
Alice in Wasteland

Alice in Wasteland oli Jyväskylässä 1986 perustettu power pop -yhtye, jonka ensimmäinen aktiivikausi jatkui vuoteen 1992. Yhtye julkaisi kokoelma-albumin ja palasi konserttilavalle kesällä 2008. 2017 kolme yhtyeen jäsentä jatkoi musiikin tekoa nimellä Nuorisopalatsi. __notoc__

Kokoonpano 
 Pikke Paananen – laulu
 K. Smolander – kitara
 Mika Remes – bassokitara
 J. P. Rainio – rummut

Entiset jäsenet
 Markus Latvala, kitara

Diskografia

Studioalbumit

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen sivusto
 Yhtyeen MySpace-sivusto
 Yhtye Poko Rekordsin sivustolla
 

Suomalaiset popyhtyeet
1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
1990-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
Silloin kun

Silloin kun on suomalaisen Kaseva-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1974. Levystä ilmestyi remasteroitu CD-versio vuonna 2002.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Kaseva.

CD-bonukset

Muusikot 
 Nils Jokela – rummut, banjo, tabla, bongot, marakassi
 Mikko Jokela – basso, sitar, sähköpiano, laulu
 Asko Raivio – akustinen kitara, sähköpiano, laulu
 Tapio Rauma – sähkökitara, kitara, laulu
 Jouko Järvinen – basso (kappaleet 15 ja 16)

Vierailevat muusikot 
 Jim Pembroke – piano, sähköpiano
 Leena Jokela – kuorot
 Markku Johansson – flyygelitorvi
 Paavo Honkanen – klarinetti
 Antero Kasper – käyrätorvi
 Jouko Teikari – oboe
 Tauno Tiikkainen, Roy Asplund, Pentti Nevalainen, Pirkko Saukkonen, Teppo Tuominen – jousikvintetti
 Heikki Hietanen – ARP-syntetisaattori (kappaleet 13 & 14)
 Olavi Helin, Jarmo Ahvenainen, Juhani Homanen, Pertti Kiri, Raimo Ollikainen, Pentti Palmu, Ahti Pilvi, Olavi Rignell, Rauno Salminen, Seppo Suikkanen – jouset (kappaleet 13 & 14)

Tuotanto 
 Måns Groundstroem – tuottaja, äänittäjä (Microvox)
 Olli Pellikka – tuottaja (kappaleet 13 & 14)
 Erkki Hyvönen – äänittäjä (Finnvox)
 Pekka Nurmikallio – äänittäjä (Microvox)
 Reino Aaltonen – äänittäjä (kappaleet 15 & 16)
 Pauli Saastamoinen – masteroija (Finnvox)
 SAFTRA – kannen suunnittelu ja toteutus
 T. Jokela – takakannen kuvat
 Soundin arkisto – sisäkannen kuvat
 Japa Mattila – CD-layout

Lähteet 

Vuoden 1974 esikoisalbumit
Kasevan albumit
Love Recordsin albumit
Måns Groundstroemin tuottamat albumit
Ted Sider

Ted (Theodore) Sider on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii New Yorkin yliopiston filosofian professorina vuodesta 2007. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, kielifilosofia ja logiikka.

Sider väitteli tohtoriksi Massachusettsin yliopistosta vuonna 1993. Ennen siirtymistään New Yorkiin hän on opettanut Rutgersin, Syracusen ja Rochesterin yliopistoissa.

Teoksia 

 Four-Dimensionalism: An Ontology of Persistence and Time (2001)
 Riddles of Existence: A Guided Tour of Metaphysics (yhdessä Earl Coneen kanssa) (2005)
 Logic for Philosophy
 Contemporary Debates in Metaphysics (toim. yhdessä John Hawthornen ja Dean Zimmermanin kanssa)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ted Sider, New Yorkin yliopisto 

Metafyysikot
Yhdysvaltalaiset filosofit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Aaro Tolsa

Aaro Johannes Tolsa (9. tammikuuta 1895 Vehkalahti – 31. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen pappi, joka teki työtä Lapin metsätyömiesten keskuudessa 1920- ja 1930-luvuilla.


Henkilöhistoria
Aaro Tolsan vanhemmat olivat muurari Topias Tolsa ja Maria Helenius ja puoliso vuodesta 1919 Hanna Kuokkanen. Tolsa pääsi ylioppilaaksi 1916 ja hänet vihittiin papiksi 1919. Hän toimi setlementtityötä varten perustetun Teollisuusseutujen evankelioimisseuran pappina Rovaniemellä 1923–1932 ja oli sen jälkeen Rovaniemen vapaa-opiston johtaja 1932–1942. Viimeksi Tolsa oli Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton matkasihteeri 1942–1949 ja liiton pääsihteeri 1949–1951. Uransa alussa Suomenniemen ja Joensuun seurakunnissa ja sitten Suursaaressa pappina työskennellyt Tolsa teki elämäntyönsä pääosin Peräpohjolassa ja Lapissa ja julkaisi myös aihetta käsitteleviä kirjoja muutamien uskonnollisten teosten ohella.

Teoksia 
 Tukkilaiset tulevat: Kristillis-yhteiskunnallinen sanoma Pohjolan kiveliöihin 1922–1937. Työkeskusten kustannus Oy 1937
 Kansa uuden elämän ovella: Rohkaisun ja toivon ajatuksia vaikeuksien aikana. Työkeskusten kustannus Oy 1942
 Ristinmerkistä – ristinmerkkiin. Suomen aseveljien liitto 1942
 Mene ja tee: Ajatuksia Jeesuksen pelastussanomasta raamatun valossa.  1943
 Lisää meille uskoa! Työkeskusten kustannus Oy 1945
 Ihmisen nälkää: Pappina Pohjolassa ilman kirkkoa ja saarnatuolia. WSOY 1945

Lähteet

Internet
 Aaro Tolsan henkilötiedot.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Nieminen, Saul: Revontulten pappi: Aaro Tolsan elämäntarina.  Weilin+Göös 1980. ISBN 951-35-2330-6

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Setlementtiliike
Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Sara Mustonen

Sara Kristiina Mustonen (23. joulukuuta 1962 Rovaniemi – 12. syyskuuta 1979 Hintertux, Itävalta) oli suomalainen alppihiihtäjä. Hän on alppilajien nuorin suomenmestari vuoden 1977 pujottelun mestaruudellaan, jonka hän voitti 14-vuotiaana.

Mustonen saavutti vuosien 1975 ja 1979 välillä yhteensä 25 suomenmestaruusmitalia, joista kymmenen naisten sarjassa. Pujottelun suomenmestaruuden hän voitti 1977 ja 1978, suurpujottelun 1978 ja 1979 sekä syöksylaskun 1979. Hän edusti rovaniemeläistä Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja kuului vuodesta 1976 Suomen Hiihtoliiton alppilajien olympia- ja MM-valmennettaviin.

Mustonen kilpaili viisivuotiaasta alkaen ja oli aina ikäluokkansa paras Suomessa. Juniorien vuoden 1973 EM-kisoissa Italian Trentossa hän laski erikoispujottelussa neljänneksi. Maaliskuussa 1976 hän ylsi sekä kaikkien kolmen alppilajin voittoon pohjoismaisissa Aku Ankka -loppukilpailuissa Duvedissa Åressa että ensimmäisiin SM-mitaleihinsa naisten sarjassa.

Mustonen oli vuonna 1978 Suomen ainoa naisedustaja Garmisch-Partenkirchenissä järjestetyissä alppihiihdon MM-kilpailuissa sijoittuen syöksylaskussa sijalle 40. ja suurpujottelussa sijalle 44. Pujottelussa hän keskeytti toisen laskunsa. Samana talvena hän saavutti kolmannen sijan Ruotsin avoimien mestaruuskisojen suurpujottelussa Jällivaaran Dundretissa. Hänet valittiin Urheilutoimittajien liiton vuotuisessa Vuoden urheilija -äänestyksessä Suomen parhaaksi alppihiihtäjäksi kahtena peräkkäisenä vuonna: 1977 ja 1978.  

Mustonen kuoli tapaturmaisesti laskettuaan jäärailoon Suomen alppimaajoukkueen harjoitusalueella Itävallan Hintertuxissa syyskuussa 1979. Hän oli kuollessaan vain 16-vuotias.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Hiltula, Kari: ”Sara Mustonen ja Hintertuxin varjo”. Teoksessa

Aiheesta muualla 
 Berglund, Magnus (toim.): MOT: Kuolema Alpeilla. YLE TV1 26.1.2009.

Suomalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1962 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Moesia Superior

Moesia Superior (Ylä-Moesia, ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Moesiassa nykyisten Serbian ja Bulgarian alueilla.

Maantiede 

Moesia Superiorin provinssi käsitti Moesian länsiosan nimensä mukaisesti Tonava-joen (lat. Danuvius) yläjuoksulla ja eteläpuolella. Moesia Superiorin itäpuolella eli joen alajuoksulla sijaitsi Moesia Inferiorin (”Ala-Moesia”) provinssi. Rajana toimi Tsibritsa-joki (lat. Ciabrus). Moesia Superiorin kaakkoispuolella sijaitsi Thracian provinssi, eteläpuolella Macedonian provinssi, länsipuolella Dalmatian provinssi ja luoteispuolella Pannonia Inferiorin provinssi. Moesia Superiorin ja Tonavan pohjoispuolella Daakiassa sijaitsi Dacian provinssi. Moesia Superior oli Rooman rajaseutua, ja siellä oli lukuisia legioonalaislinnoituksia pitkin Tonavan vartta.

Kaupunkeja 

Moesia Superiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:

 Aquae
 Bononia
 Cuppae
 Dorticum
 Egeta
 Horreum Margi
 Idimum
 Monsaureus eli Mons Aureus
 Municipium
 Naissus (nyk. Niš)
 Novae
 Praesidium Dasmini
 Praesidium Pompei
 Ratiaria
 Remesiana
 Scupi
 Serdica (nyk. Sofia)
 Taliata
 Turres
 Velanis
 Viminacium
 Vindenis

Historia 

Moesia Superiorin alue oli aiemmin osa Moesian provinssia. Moesia Superiorin provinssi perustettiin keisari Domitianuksen aikana vuonna 82–86, kun Moesia jaettiin kahteen osaan, jotka olivat Moesia Superior ja Moesia Inferior. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Provinssia laajennettiin Trajanuksen Daakian sotien aikaan.

Dacian provinssin hylkäämisen ja sieltä vetäytymisen noin vuonna 260–268 jälkeen Moesia Superiorista erotettiin noin vuonna 275 erillinen Dacia Aurelianan provinssi vanhan Dacian ”perilliseksi”. Moesia Superiorin provinssi lakkautettiin keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293, ja jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Moesia Prima ja Dardania.

Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Moesia
Rooman provinssit
Moesia Inferior

Moesia Inferior (Ala-Moesia, ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Moesiassa nykyisen Pohjois-Bulgarian alueella.

Maantiede 

Moesia Inferiorin provinssi käsitti Moesian itäosan nimensä mukaisesti Tonava-joen (lat. Danuvius) alajuoksulla. Se käsitti nykyisen Bulgarian pohjoisosan joen eteläpuolella. Moesia Inferiorin länsipuolella eli joen yläjuoksulla sijaitsi Moesia Superiorin (”Ylä-Moesia”) provinssi. Rajana toimi Tsibritsa-joki (lat. Ciabrus). Moesia Inferiorin eteläpuolella sijaitsi Thracian provinssi ja pohjoispuolella Daakiassa Tonavan toisella puolella Dacian provinssi. Moesia Inferior oli Rooman rajaseutua, ja siellä oli lukuisia legioonalaislinnoituksia pitkin Tonavan vartta. Tonavan suussa ja Mustanmeren rannikolla sijaitsi useita vanhoja kreikkalaiskaupunkeja.

Kaupunkeja 

Moesia Inferiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:

 Abrittus (nyk. Razgrad)
 Apiavia
 Augustae
 Axiopolis
 Beroe
 Callatis
 Candidiana
 Capidava
 Ciabrus
 Durostorum (nyk. Silistra)
 Gius
 Histria eli Istropolis
 Jatrum
 Marcianopolis (nyk. Devnya)
 Melta
 Nicopolis (Nicopolis ad Istrum, nyk. Nikopol)
 Novae (nyk. Svishtov)
 Odessus (nyk. Varna)
 Oescus
 Prista
 Sexaginta Prista (nyk. Ruse)
 Sucidava
 Tomi eli Constantiana
 Transmarisca (nyk. Tutrakan)
 Tregulicium
 Trimammium
 Troesmis

Historia 

Moesia Inferiorin alue oli aiemmin osa Moesian provinssia. Moesia Inferiorin provinssi perustettiin keisari Domitianuksen aikana vuonna 82–86, kun Moesia jaettiin kahteen osaan, jotka olivat Moesia Inferior ja Moesia Superior. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Provinssia laajennettiin Trajanuksen Daakian sotien aikaan.

Moesia Inferiorin provinssi lakkautettiin keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293, ja jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Moesia Secunda ja Scythia (Scythia Minor).

Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Moesia
Rooman provinssit
Signe Hammarsten-Jansson

Signe ”Ham” Hammarsten-Jansson (o.s. Hammarsten, 1. kesäkuuta 1882 Hannäs, Ruotsi – 6. heinäkuuta 1970 Porvoo, Suomi) oli ruotsalaissyntyinen graafikko, joka suunnitteli muun muassa Suomen postimerkit kolmenkymmenen vuoden ajan.

Lapsuus ja nuoruus Ruotsissa 
Signe oli Hammarstenin pappisperheen kuudesta lapsesta toiseksi vanhin. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua ja opiskeli sitten Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa 1901–1905. Hän toimi viisi vuotta tukholmalaisen tyttökoulun piirustuksenopettajana ja oli mukana perustamassa Ruotsiin tyttöjen partioliikettä.

Avioliitto ja perhe 

Signe Hammarsten avioitui 1913 kuvanveistäjä Viktor Janssonin kanssa, jonka oli tavannut toisella Pariisin-matkallaan. Hän muutti Suomeen 1915. Itsekin kuvanveistäjän urasta haaveillut Signe alkoi auttaa Viktoria kipsivalutöissä ja pikkuhiljaa myös signeerata, tarvittaessa myös parannella miehensä töitä. Janssonit saivat kolme lasta: Toven, Larsin ja Per Olovin. Myös lapsista tuli taiteilijoita, Tovesta rakastettujen Muumi-kirjojen ja -sarjakuvien luoja.

Ura postimerkkitaiteilijana 
42-vuotiaana Signe Hammarsten-Jansson halusi kohentaa taiteilijaperheen taloutta ja sai paikan piirtäjänä Suomen Pankin setelipainossa. Hän suunnitteli aluksi seteleitä ja obligaatioita. Ensimmäinen hänen piirtämänsä erikoismerkki oli Turun kaupungin 700-vuotisjuhlapostimerkki vuodelta 1929. Se aloitti uuden vaiheen postimerkkien julkaisupolitiikassa, kun vaakuna-aiheen rinnalla ruvettiin julkaisemaan kuva-aiheisia avustus- ja muistopostimerkkejä. Signe Hammarsten-Jansson piirsi vuosien 1929–1962 välillä 173 postimerkkiä, joiden yhteinen painosmäärä nousi kuuteen miljardiin. Viimeiset merkit julkaistiin hänen ollessaan 80-vuotias.

Pilapiirtäjä ja kirjankansien tekijä 
Ennen pankkiuraansa Hammarsten-Jansson sai mainetta myös pilapiirtäjänä, jonka Ham-nimimerkillä signeerattuja töitä julkaistiin Hufvudstadsbladetissa ja Svenska Pressenissä sekä ruotsinkielisissä pilalehdissä Kerberos, Garm, Lucifer ja Fyren. Vuonna 1933 hän osallistui suomalaisten humoristien näyttelyyn Tukholmassa.

Elämänsä varrella Signe Hammarsten-Jansson suunnitteli myös 250–300 kirjankantta pääasiassa ruotsinkielisiin teoksiin.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Piirtäjä – Tecknaren Signe Hammarsten Jansson 1882–1982. Näyttelyluettelo. Posti- ja telemuseo 1982.
 Jansson, Tove: Kesäkirja. WSOY 1973.
 Jansson, Tove: Kuvanveistäjän tytär. WSOY 1968.
 Kruskopf, Erik: Boken om Ham. Tecknaren Signe Hammarsten Jansson. Schildt 1994.
 Kruskopf, Erik: Kuvataiteilija Tove Jansson. WSOY 1992.
 150 tarinaa: Suomalainen postimerkki 150 vuotta / 150 små berättelser: Det finska frimärket 150 år / 150 Stories: 150 Years of Finnish Stamps. Suomen Posti Oyj / Postimuseo 2006.
 Toven matkassa. Muistoja Tove Janssonista. Toim. Helen Svensson. WSOY 2004.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset pilapiirtäjät
Ruotsalaiset kuvittajat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Arkhimedes (lehti)

Arkhimedes on vuonna 1948 perustettu suomalainen matematiikan ja fysiikan alan ammattilehti, jota julkaisevat Suomen matemaattinen yhdistys, Suomen fyysikkoseura ja Fysikersamfundet i Finland. Lehti julkaistaan pääosin suomen kielellä, mutta se sisältää myös ruotsinkielistä aineistoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lehden sivut

Matematiikkalehdet
Suomalaiset tiedelehdet
Fysiikkalehdet
Pagans

Pagans MC on yhdysvaltalainen moottoripyöräkerho, joka luokitellaan niin sanottujen neljän suuren joukkoon Helvetin enkelien, Bandidosin ja Outlaws MC:n ohella. Kerho pitää päämajaansa Yhdysvaltojen koillisrannikolla ja Philadelphiaa pidetään sen pääkaupunkina.

Moottoripyöräkerhot
Yhdysvaltalaiset järjestöt
Järjestäytynyt rikollisuus
Kotkanneva

Kotkanneva on luonnonsuojelualue entisen Kälviän kunnan alueella Kokkolassa, Kälviän Yhteishirsimetsä -nimisen yhteisalueen kaakkoisosassa Halsuan ja Toholammin kuntien välissä. Alueen pinta-ala on noin 3 000 hehtaaria.

Kotkannevan suuret avosuot ovat aapasoita, joilla esiintyvät kaikki Keski-Pohjanmaan neva- ja rämetyypit kaikkein rehevimpiä lukuun ottamatta. Särkisenjärven kaakkoispuolella on pieni kehittyvä keidassuo. Kivennäismaiden metsät ovat enimmäkseen männiköitä.

Alueen linnusto on laji- ja yksilömäärältään runsas. Pesimälajistoon kuuluu runsaasti kahlaajalintuja sekä metsähanhi. Alueella elää myös useita petolintulajeja.

Kokkolan luonto
Kälviä
Keski-Pohjanmaan luonnonsuojelualueet
Suomen suot
Rhode Island School of Design

Rhode Island School of Design (lyh. RISD, []) on yksityinen taidekorkeakoulu Providencessa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1877 ja siellä opiskelee nykyisin noin 2 300 opiskelijaa. Korkeakoulu harjoittaa tiivistä yhteistyötä Brown Universityn kanssa. Se on AICAD-järjestön (Association of Independent Colleges of Art and Design) jäsen.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 Rhode Island School of Design Museum

Rhode Islandin yliopistot ja korkeakoulut
Benny Carter

Bennett Lester "Benny" Carter (8. elokuuta 1907 – 12. heinäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oli 1930-luvulta saakka monipuolinen, alansa johtaviin kuuluva alttosaksofonisti, klarinetisti, trumpetisti, säveltäjä ja yhtyeenjohtaja.

Carter varttui Harlemissa ja levytti ensimmäistä kertaa 1928. Hän teki yhteistyötä Fletcher Hendersonin kanssa vuosina 1930–1931 ja johti sen jälkeen McKinney's Cotton Pickers -yhtyettä. Carterin oman big bandinsa kanssa 1930-luvun alkupuoliskolla tekemät levytykset lukeutuvat swingmusiikin keskeisimpiin. Hän työsti myös sovituksia Duke Ellingtonille. 

Carter työskenteli vuodet 1935–1938 Euroopassa ja muutti Los Angelesiin 1943. Lauluntekijänä hänen suurimpiin menestyksiinsä lukeutuu "Cow Cow Boogie", jolla  Ella Mae Morse sai hitin vuonna 1942. Hän oli myös elokuvamusiikin säveltäjä.

Vuonna 1987 Benny Carterille myönnettiin Grammy Lifetime Achievement Award ja 2000 National Medal of Arts. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1997 ja kuoli 95-vuotiaana, heinäkuussa 2003 keuhkoputkentulehdukseen. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Aiheesta muualla
 Benny Carterin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit
Yhdysvaltalaiset jazztrumpetistit
Yhdysvaltalaiset klarinetistit
Jazzklarinetistit
Yhdysvaltalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Hollywood Walk of Fame
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Karlstads Mekaniska Werkstad

AB Karlstads Mekaniska Werkstad (lyh. KaMeWa) oli ruotsalainen konepajayritys, jonka Gustaf Adolf Andersson perusti vuonna 1860 Karlstadissa Ruotsissa. Yritys valmisti 1880-luvulta alkaen sellu- ja paperiteollisuuden koneita ja laitteita, kuten paperikoneita. 

Vuodesta 1889 yritys valmisti myös vesiturbiineja ja laivojen propulsiolaitteistoja (KaMeWa-säätölapapotkurit). KMW fuusioitui Kristinehamns Mekaniska Werkstadin kanssa vuonna 1897 ja toimi tämän jälkeen sekä Karlstadissa että Kristinehamnissa. Vuosina 1936-1986 KMW kuului Johnson-konserniin. Vuonna 1986 paperiteollisuuden koneiden valmistus siirtyi suomalaisen Valmet Paperikoneet Oy:n (nyk. Metso Paper Oy) haltuun. Samanaikaisesti laivojen potkurilaitteistojen valmistus siirtyi englantilaisen Vickersin omistukseen, jonka jakauduttua toiminnot ovat siirtyneet englantilaiselle Rolls-Roycelle.

KMW:n paperikoneita Suomessa

 Mäntän paperitehdas, PK1, (ensimmäinen KMW:n valmistama paperikone), Leveys: 84 tuumaa, toiminnassa vuosina 1893-19xx
 Kajaanin paperitehdas, PK1, toiminnassa vuosina 1919-1983, myyty Kiinaan vuonna 1988 Qingdao Bei-Fa-yhtiölle, jossa edelleen toiminnassa. 
 Nokian paperitehdas, PK II, toiminnassa vuosina 1882-1921, uudistettu 1904
 Nokian paperitehdas, PK IV, toiminnassa vuosina 1903-1914
 Nokian paperitehdas, PK V / PK I / PK1, toiminnassa vuosina 1905-1983, purettu vuonna 1984
 Nokian paperitehdas, PK IV / PK4, toiminnassa vuosina 1936-1977
 Anjalan paperitehdas PK1 ja PK2 toiminnassa 1938-2008 ja 1938-

Ruotsalaiset teollisuusyritykset
Paperikoneiden valmistajat
Yhdysvaltain Grand Prix 1990

Yhdysvaltain Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan kauden 1990 avausosakilpailu, joka ajettiin 11. maaliskuuta 1990 Phoenixin katuradalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Ayrton Senna.

Tulokset

Muuta 

Gerhard Bergerin kymmenes nopein kierros
Paolo Barillan ja Gregor Foitekin ensimmäinen kilpailu
Thierry Boutsen ylitti sadan MM-pisteen rajan
Jean Alesin ensimmäinen palkintosija ja kilpailun johtokierros
Pierluigi Martini lähti kilpailuun ensimmäistä kertaa urallaan eturivistä (2.)
Arrowsin 200. kilpailu
Minardin ensimmäinen eturivin lähtöruutu (2.)
Goodyearin 350. kilpailu

Lähteet 

Yhdysvaltain Grand Prix
Phoenixin urheilu
Douglas SBD Dauntless

Douglas SBD Dauntless oli yhdysvaltalainen lentotukialuksilta toimiva syöksypommittaja, jota käytettiin toisessa maailmansodassa. Sitä käytettiin Tyynenmeren alueella. Vaikka se oli vuonna 1941 vanhentunut, konetta käytettiin edelleen menestyksekkäästi. Se ei ollut erityisen haavoittuva, vaan se kesti iskuja. Midwayn taistelussa Dauntlessit upottivat neljä japanilaista lentotukialusta. Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) versio tunnettiin nimellä A-24 Banshee. Dauntlessia käyttivät Yhdysvaltojen lisäksi Australia, Chile, Ranska, Meksiko, Marokko, Uusi-Seelanti ja Yhdistynyt kuningaskunta.

Joulukuussa 1941 tätä konetyyppiä käyttivät seuraavat USA:n lentotukialukset: USS Enterprise, USS Lexington, USS Saratoga sekä USS Yorktown.

Tekniset tiedot

Lähteet
Chant, Chris:II Maailmansodan Lentokoneet – 300 tärkeintä konetyyppiä kaikkialta maailmasta, Karisto, 2008, Hämeenlinna, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 116–117) Alkuteos englanniksi: Amber Books, 1999
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 49)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 http://www.boeing.com/boeing/history/mdc/dauntless.page
 http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=297
 http://science.howstuffworks.com/douglas-sbd-dauntless.htm
 http://www.warbirdalley.com/sbd.htm
 http://www.navalaviationmuseum.org/attractions/aircraft-exhibits/item/?item=sbd-2_dauntless
 http://www.angelfire.com/fm/compass/SBD.htm
 http://www.nationalww2museum.org/us-freedom-pavilion-the-boeing-center/douglas-sbd-dauntless.html

SBD Dauntless
Yhdysvaltalaiset pommikoneet
Yhdysvaltalaiset rynnäkkökoneet
1940-luvun pommikoneet
1940-luvun rynnäkkökoneet
Joulu sädehtii

Joulu sädehtii on tenavatähti Ella Lahtisen sekä vuoden 1996 lasten laulukilpailu Karusellin voittajan Sara Lahtisen yhteinen joulualbumi.  

Levy sisältää hengellisellä teemalla sanoitettuja joululauluja ja sen on tuottanut Prisma/Aika Oy vuonna 1995. Levyn kappaleisiin liittyen on kuvattu myös musiikkivideoita.

Vuonna 2013 levystä julkaistiin toivottu uusintapainos.

Kappaleet
Joulu sädehtii (Ella)
Huomenna on joulu (Sara) 	
Isoäidin jouluyö (Ella)
Jeesuksen syntymäpäivillä (Sara) 
Tänä Jouluna (Ella) 
Pitkät portaat jouluun (Ella) 
Tuoksuvaa joulua (Ella & Sara)
Seimelle (Ella & Sara) 
Joulun lapsi (Ella)	
Pieni taivaan enkeli (Ella)
Paimenen yösoitto (Ella)

Vuoden 1995 joulualbumit
Ella Lahtisen albumit
Suomalaiset joulualbumit
Saksala

Saksala voi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimi

Saksala, Kotkan kaupunginosa
Saksala, Lahden kaupunginosa
Saksala, Mikkelin kaupunginosa
Saksala, Nousiaisten kylä
Saksala, Porvoon kylä
 Saksalan kartano, kartano Padasjoella

Sukunimi

 Antero Saksala (s. 1948), suomalainen poliitikko, Tampereen ent. pormestari
 Harri Saksala (s. 1948), suomalainen pop- ja jazz-musiikin monitoimimies
Sininokkahokko

Sininokkahokko (Crax alberti) on äärimmäisen uhanalainen keskiamerikkalainen kanalintu.

Koko ja ulkonäkö 
Sininokkahokko on 83–93 cm pitkä. Sen höyhenpeite on mustavalkea, nokan tyvi on lemmikinsininen, kärki hopeanharmaa. Jalat ovat vaaleanpunertavat.

Levinneisyys 
Sininokkahokkoja tavataan vain Kolumbian alavissa metsissä. Laji on äärimmäisen uhanalainen elinalueen kutistumisen takia.

Lähteet 

Hokot
Uhanalaiset linnut
Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Cristian Mungiu

Cristian Mungiu (s. 27. huhtikuuta 1968 Iași, Romania) on romanialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. 

Mungiu palkittiin vuonna 2007 Kultaisella palmulla elokuvasta 4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää. Yli vuorten (După dealuri) oli vuonna 2012 kilpailusarjassa. Sen tapahtumat sijoittuvat ortodoksiseen nunnaluostariin.

Mungiuta on luonnehdittu ohjaajana tekijäksi, jolle jokainen kuvakulma on filosofinen kysymys. Hän käyttää musiikkia ja leikkauksia säästeliäästi, ja toiminta esitetään kuvan sisällä. Hän näyttää tapahtumat ikään kuin näyttämöllä ja jättää katsoan arvioitavaksi mikä on merkittävää.

Filmografia
 2000 Zapping (lyhytelokuva)
 2000 Nicio întâmplare (lyhytelokuva)
 2000 Corul pompierilor (lyhytelokuva)
 2002 Occident
 2005 Lost and Found - Turkey Girl -osa
 2007 4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää
 2009 Tarinoita kulta-ajalta - episodielokuva, esitetty Rakkautta ja anarkiaa -festivaalilla, sekä Sodankylän elokuvajuhlilla.
 2012 Yli vuorten (După dealuri)
 2016 Valmistujaiset (Bacalaureat)

Lähteet

Aiheesta muualla

Juho Rantala: Elämän tarkkaaminen silmästä silmään (Cristian Mungiun haastattelu). niin & näin 4/2016, 108–113.

Romanialaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Laleh

Laleh Pourkarim (s. 10. kesäkuuta 1982, Bandar-e Anzali, Iran) on iranilais-ruotsalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä, joka asuu Tullingessa, Tukholman ulkopuolella.

Hän muutti Ruotsiin kaksitoistavuotiaana ja meni kouluun Angeredissa, Göteborgissa. Tätä ennen hän oli asunut Azerbaidžanissa ja Minskissä Valko-Venäjällä.

Laleh tuotti ja kirjoitti itse vuonna 2005 esikoisalbuminsa, jolla hän laulaa kolmella eri kielellä: englanniksi, ruotsiksi ja persiaksi. Ensimmäinen single ”Invisible” julkaistiin helmikuussa 2005 levy-yhtiö Warnerin jakelemana. Toinen single ”Live Tomorrow” nousi suurhitiksi ja pysyi Ruotsin radion kolmoskanavan (popkanava) soitetuimpien listalla pitkään lyöden kanavan 20-vuotisen historian aiemmat listasijoitusennätykset. Hän oli ehdolla seitsemän Grammis-palkinnon saajaksi, ja voitti kolme sarjaa: Vuoden artisti, Vuoden tuottaja ja Vuoden tulokas. Lalehin toinen albumi ilmestyi vuonna 2006. Vuotta myöhemmin hän teki kappaleen ”Snö” elokuvaan Arn. Tämän jälkeen hän katosi kuitenkin julkisuudesta kunnes vuoden 2009 alussa tuli ulos hänen kolmas pitkäsoittonsa Me and Simon. Vuonna 2009 hän teki myös ensimmäisen suuremman oman Ruotsin kiertueensa. Vuonna 2010 hän teki yhteiskiertueen toisen Grammis-suurvoittajan Lars Winnerbäckin kanssa.

Hänellä oli myös suuri näyttelijärooli ruotsalaisessa, Josef Faresin ohjaamassa elokuvassa Jalla! Jalla! (2000).

Laleh Pourkarim on merkittävän iranilaisen sosiologin, Houshang Pourkarimin, tytär.

Diskografia

Albumit
 Laleh (2005)
 Prinsessor (2006)
 Me And Simon (2009)
 Sjung (2012)
 Colors (2013)

Singlet
 ”Invisible (My Song)” (2005)
 ”Storebror” (2005)
 ”Live Tomorrow” (2005)
 ”Forgive but Not Forget” (2006)
 ”November” (2006)
 ”Det är vi som bestämmer” (2006)
 ”Snö” (2007)
 ”Closer” (2007)
 ”Call On Me” (2007)
 ”Simon Says” (2009)
 ”Bjurö klubb” (2009)
 ”Big City Love” (2009)
 ”Mysteries” (2010)
 ”Some Die Young” (2012)
 ”Colors” (2013)
 "Bara få va mig själv" (2016)
 "Tack förlåt" (2019)
"Knock Knock" (2019)
"City of Angels" (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset kotisivut 
 
 Laleh YouTube-sivustolla 
 

Ruotsalaiset näyttelijät
Iranilaiset muusikot
Ruotsalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Maria Anna Schicklgruber

Maria Anna Schicklgruber (15. huhtikuuta 1795  Strones, Itävalta – 7. tammikuuta 1847 Klein-Motten, Itävalta) oli Adolf Hitlerin isoäiti. 

Maria Anna syntyi 11-lapsiseen katolilaiseen perheeseen pienessä maalaiskylässä Stronesissa, Itävallan Waldviertelissä 1795. Hänen elämästään ei tiedetä juuri muuta, kuin mitä kirkonkirjoista tai julkisista arkistoista käy ilmi. Maria Annan ollessa 26-vuotias hänen äitinsä Theresia kuoli 1821. Hän sai tuolloin 74,25 guldenin perinnön, jonka jätti orposäätiön haltuun kasvamaan korkoa. Hän nosti rahan vasta 1838 ja se oli kasvanut 165 guldeniin. Suhteutettuna ajan hintoihin summa oli varsin kohtuullinen.

Maria Anna synnytti ensimmäisen ja ainoaksi jääneen lapsensa 41-vuotiaana Stronesissa 1837. Hän ei ollut naimisissa ja hakiessaan syntymätodistusta lapselleen hän kieltäytyi mainitsemasta isän nimeä Döllersheimin seurakunnan, johon Strones kuului, papille. Poika kirjattiin aviottomaksi lapseksi nimellä Aloysius ja sai äitinsä sukunimen Schicklgruber. 

Jälkikäteen isäksi merkitty kiertelevä myllärin apulainen Johann Georg Hiedler meni naimisiin Maria Annan kanssa viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen, mutta ei eläessään tunnustanut Aloisia pojakseen. Tuntemattomaksi jääneestä syystä Alois asuikin kasvattivanhempien, Johann Georgin veljen Johann Nepomuk Hüttlerin luona.

Viisi vuotta kestänyt avioliitto päättyi Maria Annan kuolemaan Stronesin naapurikylässä Klein-Mottenissa, jossa vähävarainen pariskunta asui sukulaistensa Sillipien luona. Maria Annan kuoleman jälkeen Johann Georg ilmeisesti jatkoi kulkurin elämäänsä, kuollen itsekin viisi vuotta myöhemmin.

Hitlerin isoisän henkilöllisyydestä on käyty keskustelua aina siitä saakka, kun Hitler tuli julkisuuteen 1920-luvun alussa.

Huomautukset

Katso myös 
 Adolf Hitlerin suku
 Leopold Frankenberger

Lähteet 

Adolf Hitlerin sukulaiset
Itävaltalaiset henkilöt
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1847 kuolleet
Uuden-Seelannin ralli

Uuden-Seelannin ralli (Rally New Zealand) on Uudessa-Seelannissa vuosittain järjestettävä rallikilpailu. Se ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 ja MM-sarjan osakilpailuna se on ollut vuodesta 1977 lähtien. Ulkomaisia kuljettajia ralliin osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1971, kun 67 matkaan lähteneestä 15 oli Uuden-Seelannin ulkopuolelta. Kilpailu poistui MM-rallikalenterista vuonna 2013. Sen oli tarkoitus tehdä paluu MM-osakilpailuksi kaudelle 2020, mutta se jouduttiin perumaan koronaviruspandemian vuoksi. Lopulta paluu MM-osakilpailuksi tapahtui kaudella 2022.

Voittajat 
Lähde:

Voittotilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset sivut
Rallin historiasta kisajärjestäjien sivulla
Passetto di Borgo

Passetto di Borgo (lyhemmin Passetto) on Rooman Borgon kaupunginosassa kulkeva piilotettu käytävä, joka johtaa Vatikaanista Castel Sant’Angelon linnoitukseen. 

Käytävän rakennutti paavi Nikolaus III 1277 käyttäen hyväksi jo aiemmin pystytettyjä muurin osia. Passetto näyttää ulospäin tavalliselta kaupunginmuurilta, mutta sisällä kulkee 800 metriä pitkä yhdyskäytävä, jota pitkin paavi saattoi vaaran uhatessa paeta Vatikaanista. Paavi Aleksanteri VI käytti sitä, kun Kaarle VIII miehitti Rooman 1494, ja paavi Klemens VII pakeni sitä pitkin Rooman ryöstön aikana 1527, kun Kaarle V:n joukot tunkeutuivat kaupunkiin.

Rooman rakennukset ja rakennelmat
Muurit
Northern Kings

Northern Kings on suomalainen, vuonna 2007 perustettu sinfonista metallimusiikkia esittävä lauluyhtye. 

Yhtyeen jäseniä ovat Marco Hietala (Nightwish, Sinergy, Tarot, Sapattivuosi), Tony Kakko (Sonata Arctica), Jarkko Ahola (Teräsbetoni, AHOLA, ex-Dreamtale) ja Juha-Pekka Leppäluoto (Charon, Harmaja). Ensilevyllään yhtye esittää kasarihittien heviversioita. Ensisinglenä 26. syyskuuta 2007 julkaistiin versio Tina Turnerin  kappaleesta "We don't need another hero".

Yhtyeen ensimmäinen albumi Reborn julkaistiin 31. lokakuuta 2007. Metallin eri tyylit vaihtelevat kappaleiden välillä, mutta varsinaisesti tyyli on sinfonista metallia. Projektin suunnitteluvaiheessa siitä käytettiin humoristisia nimiä Helldivo ja Killdivo (vrt. Il Divo).

Northern Kings esiintyi ensimmäisen kerran suurelle yleisölle Radio Rock Finlandia -tapahtumassa, Helsingissä 5. joulukuuta 2007 ilman Marco Hietalaa. Yhtyeelle jaettiin esiintymisen jälkeen kultalevyt Reborn -albumin myytyä kultaa Suomessa.
Myöhemmin yhtye nähtiin yhdessä elokuussa 2010 Helsingin Tavastialla sekä Kemissä Satama Open Airissa. Yhtye palasi tauolta vuonna 2022 ja nähtiin kesällä lauteilla mm.  Tuska-festivaaleilla.

Yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa Rethroned 19. marraskuuta 2008.

Diskografia

Albumit

Singlet 

 We Don't Need Another Hero (2007)
 Hello (2007)
 Kiss From a Rose (2008)
 Lapponia (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset sinfoniset metalliyhtyeet
Suomalaiset lauluyhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Valter Valli

Valter Juhonpoika Valli (25. elokuuta 1900 Eurajoki – 3. elokuuta 1969 Pjatigorsk) oli suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan eversti, joka johti jatkosodan aikana Jalkaväkirykmentti 126:ta Itä-Karjalassa.

Varhaiset vuodet 
Vallin vanhemmat olivat huonekalupuuseppä Juho Frederik Valli ja Vilhelmiina Dahlgren. Suomen sisällissodassa Valli taisteli punaisten joukoissa Satakunnan rintamalla Noormarkussa. Valli joutui valkoisten vangiksi 1. toukokuuta 1918, ja hänet armahdettiin marraskuussa 1918. Valli siirtyi tämän jälkeen Pohjois-Suomen metsätyömaille ja osallistui täällä niin sanottuun läskikapinaan. Valli siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1922 ja kävi siellä Pietarin kansainvälisen sotakoulun ja jäi puna-armeijan palvelukseen.

Puna-armeijassa 
Ensimmäinen komennus puna-armeijassa johti Vallin Vitebskiin ja 27. jalkaväkidivisioonaan lokakuussa 1925. Hän palveli siellä aluksi joukkueenjohtajana, myöhemmin komppanian päällikkönä ja vuosina 1931-36 pataljoonan komentajana kapteenin arvossa. Valli pidätettiin 16.6.1936 ilmiannon perusteella ja erotettiin Venäjän kommunistisesta puolueesta. Hän vapautui tutkintavankeudesta 13.2.1939 ja sai takaisin entisen virkansa ja arvonsa.

Toinen maailmansota 
Talvisodassa Valli toimi Kannaksella armeijakunnan esikunnassa operatiivisen osaston varapäällikkönä, ja välirauhan aikana hänet nimitettiin niin sanotusta Kuusisen armeijasta muodostetun JR 126:n esikuntapäälliköksi Karhumäkeen. Valli toimi Karhumäessä myös varuskunnan komentajana, ja kun Toivo Vähä siirtyi muihin tehtäviin, majuri Vallista tuli kenraali Akseli Anttilan 71. divisioonaan kuuluneen JR 126:n rykmentin komentaja. Rykmentin noin 3 200 miehen joukossa oli monia karjalaisia, inkeriläisiä ja Suomessa syntyneitä kommunisteja.

Jatkosodan alussa 1941 Vallin johtama rykmentti taisteli menestyksellä suomalaisia vastaan Kuolismaalla ja Porajärvellä vetäytyen lopulta lokakuussa 1941 Kontupohjaan ja sieltä Karhumäkeen. Jatkosodan lopulla everstiksi ylennetty Valli toimi 14. armeijan 14. jalkaväkidivisioonan varakomentajana Murmanskin rintamalla ja hiihtoprikaatin komentajana. Viimeksi hän osallistui venäläisjoukkojen hyökkäykseen kesällä 1944, jolloin Vallin joukko-osasto eteni Syväriltä Aunuksen kautta Salmiin.

Jäätyään eläkkeelle armeijasta Valli muutti vaimonsa Olgan kanssa Kaukasiaan Pjatigorskiin.

Kirjallisuutta 
 Jaakko Rugojev: Majuri Vallin rykmentti, Kustannus Oy Pohjonen, Oulu 1988 ISBN 951-749-083-6

Lähteet 
 Helge Seppälän arvostelu Jaakko Rugojevin kirjasta

Viitteet 

Suomen sisällissodan punaiset
Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat
Punaupseerit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Darkwing Duck (videopeli)

Darkwing Duck on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli, joka on julkaistu Nintendo Entertainment System -konsolille vuonna  ja Game Boylle vuonna .

Peli perustuu Disneyn vuosina 1991–1992 tuottamaan piirrossarjaan Varjoankka. Huhtikuussa 2017 peli julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana The Disney Afternoon Collection -kokoelmaa.

Pelaaminen 

Peli tasohyppely, jossa pelihahmo voi roikkua kiinni irtaimistossa (esim. koukuissa tai vivuissa). Sitä voi pelata yksi pelaaja.

Juoni 

Varjoankan tehtävänä on selvittää Ankkalan kaupungissa tapahtunut rikossarja, johon on osallisina rikollisryhmä K.A.N.A.:n jäsenet, jotka oleskelevat kaupungin eri osissa. Kun hän ensin on voittanut ryhmän jäsenet, hän joutuu rikollisryhmän päähenkilön Teräsnokan kanssa kaksintaisteluun.

K.A.N.A:n jäsenet 
 Teräsnokka (F.O.W.L.)
 Kaakatti (Quackerjack)
 Litkuliini (Liquidator)
 Susiankka (Wolfduck)
 Megavoltti (Megavolt)
 Puskajuuri (Bushroot)
 Moliarty

Tasot 
 Ankkalan silta
 Kaupunki
 Viemäri
 Metsä
 Varasto
 Torni
 Teräsnokan piilopaikka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Nintendo Entertainment System -pelit
Game Boy -pelit
Vuoden 1992 videopelit
Disney-videopelit
Tasohyppelyt
Brooklynin silta

Brooklynin silta (, alkuperäiseltä nimeltään New York and Brooklyn Bridge) yhdistää toisiinsa Manhattanin ja Brooklynin East River -vesiväylän yli New Yorkissa. Sillan kokonaispituus on 1 825 metriä, ja sen pisin jänneväli on 487 metriä. Sen kaksi tornia ovat 85 metriä korkeat. Silta on vinoköysisillan ja riippusillan yhdistelmä.

Brooklynin silta on maailman ensimmäinen teräsvaijeririippusilta. Arkkitehtuuriltaan se edustaa uusgoottilaista tyylisuuntaa. Valmistumisestaan vuonna 1883 aina vuoteen 1903 saakka se oli maailman pisin riippusilta.

Sillalla on nykyisin autokaistat. Niiden yläpuolella on kävelytie. Vuoteen 1950 asti sillan kautta kulki myös raitioliikennettä.

Silta rakennettiin vuosina 1870–1883 insinööri John Augustus Roeblingin suunnitelmien mukaisesti. Hänen kuoltuaan hankkeen vei loppuun hänen poikansa Washington Roebling. Sillan avajaisia vietettiin 24. toukokuuta 1883. Rakennustöissä kuoli yli 20 työmiestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tietoa sillasta New Yorkin kaupungin sivuilla

Manhattanin sillat
Brooklynin sillat
Yhdysvaltain riippusillat
National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Lower Manhattan
Tieliikennesillat
Vaanit

Vaanit olivat skandinaavisen mytologian toinen jumalsuku aasojen ohella. Vaanit olivat vaurauden, hedelmällisyyden, kaupan sekä ennustamisen jumalia. Heihin kuuluivat muun muassa Freyr, Freija ja Njord. Heidän asuinpaikkansa on Vanaheim. Muinaisina aikoina aasat ja vaanit olivat sodassa keskenään. Kun sotaisat aasat olivat kiduttaneet vaanien jumalatarta Gullveigia, vaativat vaanit aasoilta hyvityksenä rahaa tai tasavertaisuutensa tunnustamista. Aasat julistivat sodan, mutta kärsivät useita tappioita kunnes tunnustivat vaanit tasaveroisiksi. Rauhan takeeksi vaanit lähettivät Njordin ja Freyrin aasojen luo ja aasat puolestaan Hoenirin ja Mimirin vaanien luo. Runoilija-jumala Kvasir syntyi, kun kaksi jumalheimoa sekoittivat rauhaa juhlistaakseen sylkensä samassa maljassa.

Aasojen ja vaanien kamppailu ja heidän myöhempi sovintonsa saattavat kuvastaa kahden elämäntavan välistä vastakkainasettelua – talonpojan ja soturin elämän eroa.

Saksalainen uskontotieteilijä Rudolf Simek on esittänyt vuonna 2005, että sana "vaani" on alkuaan tarkoittanut yksinkertaisesti jumalaa, ja että ajatus vaaneista erillisenä jumalsukuna olisi lähtöisin vasta Snorri Sturlusonin mytologisista spekulaatioista.

Katso myös 
 Aasat

Lähteet 
 Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

Viitteet 

Skandinaavien jumalat
Ken Adam

Sir Kenneth ”Ken” Hugo Adam (syntyjään Klaus Hugo Adam, 5. helmikuuta 1921 Berliini – 10. maaliskuuta 2016 Lontoo) oli saksalaissyntyinen brittiläinen elokuvalavastaja.

Elämä

Adam syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Natsipuolue nousi Saksassa valtaan vuonna 1933, ja Sturmabteilungin häirintä ajoi perheen vaatekaupan konkurssiin. Seuraavana vuonna perhe muutti Englantiin, ja Adam sai sittemmin maan kansalaisuuden. Adam oli toisen maailmansodan veteraani Royal Air Forcen lentäjänä. Hän oli yksi kolmesta sodanajan saksalaissyntyisestä RAF-lentäjästä. Toiset kaksi olivat hänen veljensä ja Peter Stevens. Adam lyötiin ritariksi vuonna 2003.

Adam tuli tunnetuksi lähinnä työstään James Bond -elokuvien parissa. Niiden joukkoon lukeutuvat kuuluisina esimerkkeinä 007 ja Kultasormi (1964) ja 007 rakastettuni (1977). Hän oli kaksinkertainen Oscar-palkittu (paras lavastus) ja kaksinkertainen Bafta-palkittu. Hänelle myönnettiin vuonna 2002 Art Directors Guildin elinikäisten saavutusten palkinto.

Ken Adam luovutti koko taiteellisen kokoelmansa Deutsche Kinemathekille. Kokoelmaa esittelevät verkkosivut avautuvat vuonna 2016.

Teokset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Web of Stories: Ken Adam Adam kertoo elämäntarinansa 150:n haastatteluvideon sarjassa.

Brittiläiset henkilöt
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Kotkan kaupunginkirjasto

Kotkan kaupunginkirjasto on Kotkassa sijaitseva kirjasto. Kaupunginkirjasto aloitti toimintansa vuonna 1880. Nykyinen pääkirjaston rakennus valmistui vuonna 1977 Kirkkokadulle Kotkan kirkon viereen.

Kaupunginkirjastoon kuuluu pääkirjaston lisäksi kaksi lähikirjastoa eli Karhulan kirjasto ja Karhuvuoren kirjasto sekä kirjastoauto Ilona. Kuntaliitosten myötä Kotkan kaupunginkirjastoon liittyivät vuonna 1977 Karhulan kauppalankirjasto ja Kymin kunnankirjasto.

Kotkan kaupunginkirjasto kuuluu Kymenlaakson kirjastojen yhteiseen KYYTI-tietojärjestelmään ja Kyyti-kirjastokimppaan.

Kirjastorakennus 
Kaupunginkirjaston suunnittelijoita olivat arkkitehdit Lauri Heinänen, Mikael Enegren ja Juha Rouhiainen. Rakennuksen pinta-ala on 6 000 m², josta kirjaston osuus on 4 500 m². Rakennuksessa toimivat myös Kotkan seudun musiikkiopisto ja Kotkan kaupunginarkisto. Kirjastossa sijaitsevat myös nettikahvila Café Sonetti, kaksi tutkijanhuonetta ja musiikin ja kuvan editointitila.

Kirjastorakennus tullaan todennäköisesti peruskorjaamaan 2020-luvun aikana, sillä sen tilat eivät useiden henkilöjen mielestä enää vastaa nykyajan tarpeita. Lisäksi tiloissa on alkavia sisäilmaongelmia.

Uhkaava vaara 

Uhkaava vaara on kotkalaisen Nitro Gamesin kehittämä Kotkan kaupunginkirjastossa pelattava kirjapeli. Pelin ovat käsikirjoittaneet kotkalaiset yhdeksäsluokkalaiset nuoret. Siinä seikkaillaan Kotkassa ja taistellaan zombeja ja örkkejä vastaan. Pelin musiikki ja kuvat ovat kotkalaisten taiteilijoiden tekemiä. Pelin teknisen puolen on hoitanut Kim Soares.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 KYYTI-kirjastot
 Kotkan kirjastot ja arkistot

Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Kotkan kulttuuri