joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ernest Wänttinen

Otto Ernst (Ernest) Wänttinen (20. joulukuuta 1871 Viipuri – 17. elokuuta 1922 Jyväskylä) oli suomalainen rehtori, oppikirjojen tekijä ja suomentaja.

Wänttisen vanhemmat olivat kirvesmies Henrik Wänttinen ja Anna Lovisa Sjöblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Viipurin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894.

Wänttinen toimi Jyväskylän lyseossa matematiikan ja fysiikan kollegana ja sittemmin nuorempana lehtorina vuodesta 1899 alkaen ja hän oli koulun rehtorina vuodesta 1917 lähtien.

Wänttinen oli pitkään Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi valtuuston puheenjohtajana. Hän oli myös jäsenenä muissa kunnallisissa komiteoissa ja johtokunnissa. Wänttinen kuoli 50-vuotiaana Jyväskylän sairashuoneella lyhyen sairauden jälkeen.

Teoksia 
 Fysiikan opetuksesta ja opetusvälineistä oppikouluissa : esitelmä, pidetty fyysillisen yhdistyksen Vipusten kokouksessa Helsingissä 7/IV 1900. Vipusten esitelmiä; 1. Gummerus 1900
 Laskuoppi oppikouluja varten. Gummerus 1900, 2. korj. painos 1911
 Matematiikan opetusmetoodista oppikouluissa. Helsinki 1901
 Mietteitä oppikoulun laskuopin opetuksesta. Tekijä, Jyväskylä 1901
 Kemian alkeet : oppikoulujen tarpeeksi. Gummerus 1903, 2. painos WSOY 1905, 4. painos WSOY 1911

Suomennoksia 
 Wilhelm Launhardt :  Luonnon tieteiden voittokulku ; tekijän luvalla suomentanut Ernest Wänttinen. WSOY 1907
 Karl F. Lindman : Fysikan oppikirja : alkeisoppilaitosten yläluokkia varten ; suomentanut Ernest Wänttinen. Gummerus 1915
 Karl F. Lindman : Fysiikan oppikirja : alkeisoppilaitosten yläluokkia varten, supistettu laitos. Edellinen osa : Mekaniikka ja akustiikka ; suomentanut Ernest Wänttinen. Gummerus 1920, 2. painos 1927
 Karl F. Lindman : Fysiikan oppikirja alkeisoppilaitosten yläluokkia varten : suppeampi laitos. Jälkimmäinen osa, Valo-oppi, lämpöoppi, sähkö- ja magnetismioppi ; suomentaneet Ernest Wänttinen ja Kaarlo Saarialho. 2. painos Gummerus 1928
 Karl F. Lindman : Fysiikan oppikirja : oppikoulujen yläluokkia varten. 1, Mekaniikka ja akustiikka, suppeampi laitos ; suomentaneet Ernest Wänttinen ja Kaarlo Saarialho. Gummerus 1944
 Karl F. Lindman : Fysiikan oppikirja : oppikoulujen yläluokkia varten. 2, Valo-oppi, lämpöoppi, sähkö- ja magnetismioppi, suppeampi laitos ; suomentaneet Ernest Wänttinen ja Kaarlo Saarialho. Gummerus 1944
 Karl F. Lindman : Fysiikan oppikirja : oppikoulujen yläluokkia varten. 2, Valo-oppi, lämpöoppi, sähkö- ja magnetismioppi, laajempi laitos ; suomentaneet Ernest Wänttinen ja Kaarlo Saarialho. Gummerus 1942, 1946

Lähteet 

Suomalaiset opettajat
Suomen koulujen rehtorit
Suomalaiset tietokirjailijat
Jyväskylän kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Helsingin Navigaatioseura

Helsingin Navigaatioseura on Suomen vanhin suomenkielinen navigaatioseura. Helsingin Navigaatioseura on perustettu 1957.

Suomen Navigaatioliiton jäsenseurana HNS tarjoaa sekä teoreettista että käytännön merenkulkukoulutusta vapaa-ajan veneilijöille. Seuran tarkoituksena on edistää merenkulun harrastusta ja veneilijöiden navigointitaitoja muun muassa tiedotustoiminnalla ja merenkulkukilpailuja järjestämällä.

Aiheesta muualla 
 Helsingin Navigaatioseuran kotisivut

Veneily
Helsinki
Suomalaiset pursiseurat
UnReal World

UnReal World on freewarena jaeltava roguelike-videopeli, joka sijoittuu rautakauden Suomeen. Ensimmäinen versio pelistä julkaistiin vuonna 1992 sharewarena, ja se on saanut sen jälkeen säännöllisesti päivityksiä. Viimeisin päivitys julkaistiin marraskuussa 2021. Helmikuussa 2016 peli julkaistiin Steamissa.

Pelaaminen 

UnReal World on selviytymispeli, joka sijoittuu rautakautiseen Suomeen. Se on roguelike-tyylinen eli pelimaailma on sattumanvaraisesti muodostettu ja pelihahmon kuolema on lopullinen. 

Pelissä on tavoitteena säilyä hengissä mahdollisimman kauan karussa erämaaluonnossa. Pelissä voi muun muassa metsästää, kalastaa ja viljellä maata. Pelissä on erilaisia kuvitteellisia heimoja, kuten Kaumolaiset ja Pöllöheimo. Arkiset askareetkin ovat pelissä haasteellisia, sillä pelihahmo voi kuolla esimerkiksi hypotermiaan kalastaessaan joessa. Pelimaailmassa on mallinettu yksityiskohtaisesti muun muassa säätiloja ja lintujen muuttoa.

Kehitys 
Sami Maaranen aloitti UnReal Worldin kehityksen vuonna 1990 tavallisena fantasiaroolipelinä. Sittemmin peli on muuttunut Suomi-simulaattoriksi. Alussa Maaranen sai inspiraatiota toisesta suomalaisesta roolipelistä, ANKH:sta, joka sijoittui myös ”kalevalaiseen Suomeen”. Pian projektiin tuli mukaan apukoodari ja -suunnittelija Erkka Lehmus. He tapasivat toisensa BBS-purkilla. 

Peliä varten Maaranen on lukenut paljon kansanperinteistä ja kokeillut myös käytännössä muinaisia tekniikoita. Peliin on suunnitteilla tehtäviä, jotka perustuvat muinaissuomalaiseen mytologiaan ja taruihin. Maaranen tavoittelee itse luonnonläheistä ja omavaraista elämäntapaa, ja pelin lopetusruudussa hän muistuttaa pelaajia luonnon kunnioittamisesta.

Maarasen mukaan pelin luonne ikuisuusprojektina tuli hänelle yllätyksenä. Toistakin klassista roguelike-peliä, NetHackia, kehitetään edelleen. UnReal World päätettiin julkaista Steamissa pelaajien ehdotuksesta.

Vastaanotto 
Toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut peliä ”huikean monimutkaiseksi ja äärimmäisen syväksi pelikokemukseksi”. Vuonna 2015 Rock Paper Shotgun listasi sen 26. parhaaksi tietokoneroolipeliksi PC:lle.

Pelaaja-lehden arvostelussa Janne Pyykkönen kuvaili peliä ainutlaatuiseksi mutta vaikeaksi oppia, ja antoi sille arvosanan 8/10. Hänen mukaansa peli on ”suomalaisen muinaishistorian kuvauksena jonkinlainen kulttuuriteko”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 UnReal World indieDB.com-sivustolla
 

Vuoden 1992 videopelit
Freeware-pelit
Linux-pelit
Windows-pelit
Mac OS -pelit
Avoin pelimaailma -pelit
Roguelike-pelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Sulu

Sulu on Filippiinien Mindanaon autonomisella muslimialueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Jolo. Se muodostuu Basilanin ja Tawi-Tawin provinssien välisestä Sulun saariston osasta. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 718 290.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Filippiinien provinssit
Keltikset

Keltikset (Celtis) on kasvisuku, joka kuuluu hamppukasvien heimoon. Siihen kuuluu useita kymmeniä lajeja. Keltikset voivat olla aina- tai kesävihantia puita. Niitä kasvaa suuressa osassa maailmaa niin lauhkeilla kuin trooppisillakin alueilla.

Tuntomerkit 
Keltikset ovat lajista riippuen aina- tai kesävihantia puita. Lehdet ovat vuorottaisia, korvakkeellisia ja ehyt- tai sahalaitaisia. Pienet kukat ovat huiskilomaisessa, viuhkomaisessa tai terttumaisessa kukinnossa. Kukat ovat yksi- tai kaksineuvoisia, kukan kehä on 4- tai 5-liuskainen. Heteiden lukumäärä on sama kuin kehälehtien, emi on kaksiluottinen. Hedelmät ovat luumarjoja.

Levinneisyys 
Keltikset kasvavat suuressa osassa maailmaa lauhkealta vyöhykkeeltä tropiikkiin.

Käyttö 
Monet keltislajit tuottavat hyvälaatuista puutavaraa. Kaarnan kuituja on käytetty sekä paperin että köyden valmistukseen. Monien lajien siemenistä saadaan teollisuudessa käytettyä kasviöljyä.

Lajit 
Keltisten sukuun kuuluu kymmeniä lajeja.

 Celtis adolfi-friderici
 Celtis affinis
 afrikankeltis (Celtis africana)
 Celtis australiensis
 euroopankeltis (Celtis australis)
 Celtis balansae
 Celtis bequaertii
 Celtis berteroana
 Celtis bifida
 Celtis biondii
 Celtis boninensis
 Celtis brasiliensis
 Celtis bungeana
 Celtis caudata
 Celtis cerasifera
 Celtis chekiangensis
 Celtis chichape
 Celtis choseniana
 Celtis conferta
 Celtis crenata
 Celtis dubia
 Celtis edulis
 Celtis ferarum
 Celtis fragifera
 suippukeltis (Celtis gomphophylla)
 Celtis harperi
 Celtis hildebrandii
 Celtis hypoleuca
 Celtis iguanaea
 Celtis ituriensis
 Celtis jamaicensis
 Celtis jessoensis
 Celtis julianae
 koreankeltis (Celtis koraiensis)
 Celtis laevigata
 Celtis latifolia
 Celtis lindheimeri
 Celtis loxensis
 Celtis luzonica
 Celtis madagascariensis
 kongonkeltis (Celtis mildbraedii)
 amerikankeltis (Celtis occidentalis)
 Celtis orthocanthos
 Celtis pacifica
 Celtis pallida
 Celtis paniculata
 Celtis petenensis
 Celtis philippensis
 Celtis planchoniana
 Celtis prantlii
 Celtis rendleana
 Celtis rigescens
 Celtis rubrovenia
 Celtis salomonensis
 Celtis schippii
 Celtis scotellioides
 kiinankeltis (Celtis sinensis)
 Celtis solenostigma
 Celtis spinosa
 Celtis tala
 Celtis tenuifolia
 Celtis tessmannii
 Celtis tetrandra
 Celtis tikalana
 Celtis timorensis
 Celtis toka
 balkaninkeltis (Celtis tournefortii)
 Celtis trinervia
 Celtis tupalangi
 Celtis vandervoetiana
 Celtis vitiensis
 Celtis zenkeri

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Keltikset – Celtis

Hamppukasvit
Silander

Silander on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Alpo Silander (1878–1944), oppikoulun opettaja ja lehdistöhistorian ja painovapausolojen tutkija
 Esa Silander (s. 1956), toimittaja
 Harald Silander (1888–1950), jääkärimajuri
 Liisa Silander (1936–2001), kirjailija ja toimittaja
 Matti Silander (1923–1994),  kansanedustaja (smp)
 Pekka Silander (1925–1968), kansanedustaja (skp)
 Seth Silander (1901–1979), Koskenkorvan viinatehtaan ensimmäinen johtaja
 Konsta Silander, Sampsa Silander ja Silja Silander, Tulipää-yhtyeen jäseniä

 Entisenä nimenä
 Leena Lander (ent. Silander, s. 1955), kirjailija
 Tauno Silanterä (ent. Silander, 1910–1980), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos

Kuvitteellisia hahmoja
 Kalle Silander, kuvitteellinen hahmo Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogiassa 
 Sanni Kivivuori (o.s. Silander), kuvitteellinen hahmo Täällä Pohjantähden alla -trilogiassa
Jaakkolanjärvi (Parkano)

Jaakkolanjärvi  eli entinen Saaresjärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Jaakkolankylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Jaakkolanjärvi on osa Sammatinjoen valuma-aluetta.

Maantietoa 
Järven pituus on 950 metriä, leveys 450 metriä ja sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria. Se sijaitsee Jaakkolankylän peltoaukean keskellä ja se on Sammatinjoen läpivirtausjärvi. Siihen laskee muutama metsäoja ja pelto-ojia. Järvi on kutistunut aiemmasta niin kapeaksi, että siihen on muodostunut useita järvialtaita. Suurin altaista on pohjoisessa sijaitseva Jaakkolanjärvi, jossa on 400 metriä pitkä joen suuntainen allas ja siitä länteen aukeava halkaisijaltaan 300 metriä pyöreä lahti. Etelässä järviallas kapenee ja salmen jälkeen aukeaa 300 metriä pitkä Saaresjärvi. Viimeinen allas on kapean salmen takana oleva Haavistonlampi, joka on 200 metriä pitkä. Läpivirtauksen rannat ovat ruohottuneita ja soistuneita, mutta Haavistonlammessa ja pyöreässä lahdessa on avovettä runsaasti jäljellä. On mahdollista, että Haavistonlampi on aina ollut erillenen lampi. Joki jatkaa Haavistonlammen jälkeen mutkittelevana, mutta metsästysmajan eteläpuolella oleva seuraava lampi on kuivatettu avosuoksi. Seuraava uomassa sijaitseva vesistö on Marjolampi. Rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä. Järven ympäristössä sijaitsee yli kymmenen maatilaa, mutta vapaa-ajan asuntoja on ranennettu rantaan vain viisi. Järvelle pääsee kääntymällä etelään Parkanosta Kuruun kulkevalta seututieltä 332 Holmanmäen tiehaaran kohdalta.

Historiaa 
Järveä on myös kutsuttu ”Saaresjärveksi”. Näin se oli merkitty 1800-luvun Parkanon pitäjänkarttaan. Kartasta näkyy myös järven alkuperäinen muoto, kun jokea ei oltu vielä perattu niin voimakkaasti kuin se on nykyään. Kartassa Haavistonlampi ja Mosa on jätetty värittämättä sinisellä.

Metsästysseuran Koppelokorven Erä ry metsästysmaja  sijaitsee Haavistonlammen luusuan eteläpuolella.

Lähteet 

Sammatinjoen valuma-alue
Parkanon järvet
Ellinor Ivalo

Ellinor Ivalo (o.s. Wickström, (30. maaliskuuta 1875 Jyväskylä – 25. lokakuuta 1957) oli suomalainen kotiteollisuuden ja käsityötaidon edistäjä, joka vaikutti lukuisissa järjestötehtävissä.

Elämä 
Ivalon vanhemmat olivat kauppias Karl Wilhelm Viktor Wickström ja Hjelmina Eugenie Sofia Koskelin. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1898 professori Santeri Ivalo ja heidän poikansa suurlähettiläs Asko Ivalo. Hän kävi tyttökoulun ja valmistui jatko-opistosta 1996 ja Taideteollisesta keskuskoulusta 1906. Hän teki opintomatkan Italiaan 1908–1909 ja Tanskaan 1914.

Ivalo toimi SOK:n ompelimon ja trikootehtaan mallien neuvontatoimessa 1920–1934. Hänellä oli lukuisia luottamustoimia. Hän oli Helsingin nuorsuomalaisen naisklubin puheenjohtaja 1904–1920, Suomen käsityönopettajaliiton johtokunnan jäsen 1906–1912, Suomen Käsityön Ystävien puheenjohtaja 1912–1919, Suomen kotiteollisuusvaltuuskunnan jäsen 1913–1931, varapuheenjohtaja 1913–1930, Kotiteollisuus oy Pirtin perustaja ja johtokunnan jäsen vuodesta 1914, puheenjohtaja vuodesta 1916, varapuheenjohtaja 1936, Suomen Naisten Kansallisliiton perustaja ja varapuheenjohtaja 1911–1921, Helsingin käsityönopettajaopiston johtokunnan jäsen 1909–1957, puheenjohtaja 1926–1957, Suomen taideteollisuusyhdistyksen hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1917. Hän oli yksi Mannerheimin Lastensuojeluliiton perustajia ja hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1920, Helsingin osuuskaupan hallintoneuvoston jäsen 1920–1924, johtokunnan jäsen 1924–1943, Ornamon perustaja ja johtokunnan jäsen, Helsingin kaupungin ammattiopetuslaitoksen johtokunnan jäsen 1924–1947, Mannerheimliiton liittoneuvoston varapuheenjohtaja 1952, Suomalais-puolaisen yhdistyksen varapuheenjohtaja 1928–1935, Helsingin Lyceumklubin perustajia ja johtokunnan jäsen 1932–1957. 

Ivalo oli Suomen kirjailijaliiton kunniajäsen.

Lähteet 

Suomalaiset järjestöjohtajat
Kotitalouden edistäjät
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Shirō Ishii

Shirō Ishii (25. kesäkuuta 1892 Shibayama, Japanin keisarikunta – 9. lokakuuta 1959 Tokio, Japani) oli keisarillisen Japanin armeijan mikrobiologi ja lääkintäupseeri toisen maailmansodan aikana. Hän johti lukuisia sotarikoksia tehnyttä tutkimusryhmä Yksikkö 731:ä. Häntä kutsutaan joskus ”Japanin Mengeleksi”, sotarikoksiin syyllistyneen natsilääkäri Josef Mengelen mukaan.

Varhaiset vaiheet 
Shirō aloitti lääketieteen opiskelut Kioton yliopistossa vuonna 1916. Hän oli kiinnostunut bakteriologiasta alusta alkaen. Valmistuttuaan 1920 hän liittyi armeijaan ja ylennettiin luutnantiksi 1922. Hän edisti biologisten aseiden kehittämistä. Hän väitteli tohtoriksi 1927. Hänen ohjaajansa Ren Kimuran mukaan Shirō oli luonteeltaan ajattelematon, röyhkeä ja mahtipontinen opiskelija, joka teki tutkimustyönsä usein öiseen aikaan. Vuonna 1928 Shirō lähetettiin Eurooppaan tutustumaan sotalääketieteeseen. Opintomatkan salaisena tavoitteena oli päästä selville siitä, kuinka pitkällä Euroopassa oltiin biologisten aseiden kehittämisessä. Matkallaan hän osoitti suurta mielenkiintoa myös taistelukaasuihin ja kemialliseen sodankäyntiin.

Yksikkö 731 
Vuonna 1932 Shirō asetettiin johtamaan peitenimen mukaan epidemioita tutkivaa laboratoriota, joka todellisuudessa omistautui tutkimaan lähinnä kemiallisten ja biologisten aseiden kehittämistä. Shirō siirsi laboratorionsa Japanin valtaamaan Mantšuriaan, jossa hän aloitti ihmisillä tehdyt kokeensa, joita hän jatkoi aina sodan loppuun asti. Yksikkö 731 perustettiin Harbinissa 1935. Shirōn johdolla yksikkö kehitti muun muassa räjähteitä, joiden tarkoitus oli levittää haitallisia bakteereja. Näitä räjähteitä testattiin sotavangeilla. Yksikkö tutki myös bakteerien levittämistä kirppujen avulla.

Sodan jälkeen 
Japanin antauduttua Shirō yritti lavastaa oman kuolemansa kotipaikkakunnallaan tekohautajaisia ja tekaistua kuolinilmoitusta käyttäen. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu oli kuitenkin tiennyt hänestä jo ennen sodan loppumista ja oli kiinnostunut Shirōn tutkimuksista ja tuloksista. Hän tajusi, ettei voi välttää oikeudenkäyntiä ja antautui liittoutuneille. Kuulusteluissa hän kuitenkin peitteli ja salasi omat sekä yksikkönsä tekemät ihmiskokeet. 

Tutkintavankeusaikanaan Shirō onnistui neuvottelemaan itselleen syytesuojan sotarikosoikeudenkäynneistä, eikä häntä koskaan syytetty tai tuomittu oikeudessa sodan aikana tekemistään julmuuksista. Vapauduttuaan hän työskenteli siviiliammateissa, joskin hänellä oli vaikeuksia löytää pysyvä työpaikka. Shirō Ishii kuoli 67-vuotiaana kurkkusyöpään Tokiossa 1959.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Yksikkö 731:sta kertova verkkosivusto 

Japanilaiset joukkomurhaajat
Japanilaiset kenraalit
Japanilaiset lääkärit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Pavilion Kuala Lumpur

Pavilion on ostoskeskus Malesian pääkaupungissa Kuala Lumpurissa, Bukit Bintangin alueella. Ostoskeskus on avattu vuonna 2007.

Lähteet 

Kuala Lumpur
Ostoskeskukset
Novena

Novena ( tai 諾維娜, ) on yksi Singaporen alueista (). Se sijaitsee Keskisellä suuralueella Singaporessa. Novena rajoittuu pohjoisessa Central Water Catchmentiin ja Toa Payohiin, idässä Kallangiin, etelässä Tangliniin ja Newtoniin ja lännessä Bukit Timahiin. Alue on nimetty paikallisen katolisen kirkon mukaan. Alue on melko kallis. Novenassa on myös yksi Singaporen sairaaloista, Tan Tock Seng.

Novenan asukasluku vuoden 2010 väestölaskennassa oli 46 640 ja vuoden 2015 ennusteessa 47 990. Alueen pinta-ala on 8,98 km2.

Aluejako
Novena jaetaan viiteen osa-alueeseen ().

Lähteet

Singaporen alueet
SA-TU Logistics

SA-TU Logistics on vuonna 1987 perustettu logistiikkayhtiö . Yhtiö on suurin yksityisessä omistuksessa oleva tulli-ilmoitusten tuottaja Suomessa. Ulkomaankaupan dokumentaatiopalveluiden lisäksi yhtiö tuottaa kotimaan kuljetuspalveluita sekä tavarankäsittelyä. Päätoimipaikka sijaitsee Vuosaaren satamassa.

SA-TU Logisticsille myönnettiin vuonna 2008 AEO-todistus ensimmäisten yritysten joukossa Euroopassa

Historia  
Helsingin Huolintatyönjohto Oy (myöhemmin SA-TU Logistics) perustettiin lokakuussa 1987. Yhtiötä oli perustamassa kolme huolintaliikettä: Oy Huolintakeskus Ab, Oy Henry Nielsen Ab ja John Nurminen Oy.

Yhtiöstä käytettiin jo 1990-luvulla yleisesti nimeä SA-TU, lyhennettä sanoista satama ja tullaus.

Lokakuussa 2005 SA-TUn silloiset kolme omistajaa, DHL, UPS ja Kaukohuolinta, myivät osakkeensa SA-TUn ylimmälle johdolle. SA-TUn liikevaihto oli tuolloin 3,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2005 yhtiön nimi muutettiin virallisesti SA-TU Logistics Oy:ksi.

Vuonna 2015 SA-TU Logistics ilmoitti aloittavansa miljoonainvestoinnin Vuosaaren satamaan. Investoinnin ensimmäisessä vaiheessa satamaan rakennettiin uusi 4 000 m2 massatavaraterminaali, jossa keskitytään ensisijaisesti sahatavaran, vanerin, liimapuun ja erilaisten terästen välivarastointiin, kontittamiseen ja konttien purkuun.

Lähteet 

Logistiikkayhtiöt
Suomalaiset yritykset
Alma Koskinen

Alma Helena Koskinen (22. kesäkuuta 1872 Ilmajoki – 26. huhtikuuta 1949), oli suomalainen kotiteollisuuden edistäjä.

Koskisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Koskinen ja Maria Wilhelmiina Kokko. Hän kävi Wetterhoffin työkoulun opettajaososaston, josta valmistui 1894, ja käsityökoulun 1895. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan.

Koskinen oli Keski-Suomen kansanopiston opettaja 1899–1906, Lahden kansanopiston opettaja 1906–1910, Itä-Hämeen kotiteollisuus yhdistyksen sihteeri ja konsulentti 1910–1914, Kotiteollisuus oy Pirtin naiskäsitöiden johtaja 1914–1917, Kotikäsityö oy Tellervon toimitusjohtaja 1917–1949.

Koskinen oli Suomen käsityönopettajaliiton perustaja ja johtokunnan jäsen 1906–1931, Kotimaisen työn johtokunnan, myöhemmin hallituksen jäsen 1917–1949. Vuosina 1916–1934 hän oli Kotiteollisuusvaltuuskunnan jäsen sekä Suomen kotiteollisuusliiton perustaja ja hallinnon puheenjohtaja vuodesta 1929. Hän oli Suomen käsityönopettajaliiton kunniajäsen.

Lähteet 

Suomalaiset opettajat
Yhteiskunnalliset vaikuttajat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
1974 British Winter Tour

1974 British Winter Tour oli Pink Floydin lyhyt konserttikiertue talvella 1974  Iso-Britanniassa. Kiertue alkoi 4. marraskuutaa 1974 ja päätyi 14. joulukuuta 1974.
Marraskuun kuudennetoista päivän Show’n taltioi BBC Radio One ja se esitettiin Alan Freeman Show’ssa 11. tammikuuta 1975.

Kiertuepäivät

Muusikot 
David Gilmour – laulu, kitara 
Roger Waters – basso, laulu
Richard Wright – kosketinsoittimet, laulu
Nick Mason – rummut

Kiertuemuusikot
Dick Parry – saksofoni
The Blackberries (Venetta Fields & Carlena Williams) – taustalaulu

Kappalelista 
Ensimmäinen setti
"Shine On You Crazy Diamond" (kappaletta työstettiin vielä)
"Raving and Drooling" (varhainen versio kappaleesta "Sheep"")
"You've Got to Be Crazy" (varhainen versio kappaleesta Dogs")

Toinen setti
"Speak to Me" 
"Breathe"
"On the Run"
"Time"
"The Great Gig in the Sky"
"Money"
"Us and Them"
"Any Colour You Like"
"Brain Damage"
"Eclipse"

Encore:
"Echoes"

Lähteet 

Brain Damage.co.uk

Vuoden 1974 konserttikiertueet
Pink Floydin konserttikiertueet
Pablo Fornals

Pablo Fornals Malla (s. 22. helmikuuta 1996 Castellón de la Plana, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa West Hamia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Fornals liittyi Málagan nuorisoakatemiaan vuonna 2012. Hän pelasi ensimmäistä kertaa seuran reservijoukkueessa kaudella 2014–2015 maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.

Fornals teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 26. syyskuuta 2015 vierasottelussa Real Madridia vastaan. Vähän yli kaksi kuukautta myöhemmin hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Granadaa vastaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän pelasi 27 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia, muun muassa kaksi maalia tasapeliin päättyneessä vierasottelussa Valenciaa vastaan joulukuussa 2016.

Fornals edusti kaudet 2017–2019 espanjalaista Villarrealia. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi 35 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia, muun muassa ainoan maalin vierasottelussa Real Madridia vastaan tammikuussa 2018. Toisella kaudella hän pelasi jälleen 35 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi ensimmäisellä kaudella seitsemän ottelua ja teki niissä yhden maalin sekä toisella kaudella 12 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.

Fornals solmi kesäkuussa 2019 sopimuksen englantilaisseura West Hamin kanssa. Hän teki ensimmäisen valioliigamaalinsa joulukuun 2019 lopulla kauden 18. ottelussaan kotikentällä Leicester Cityä vastaan. Toisen maalin hän teki helmikuussa 2020 vierasottelussa Liverpoolia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 36 valioliigaottelua ja pelasi niistä 24 ottelussa avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän teki 33 pelaamassaan valioliigaottelussa viisi maalia.

Maajoukkueura 

Fornals kuului Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka voitti ikäluokkansa Euroopan-mestaruuden 2019. Hän pelasi lopputurnauksessa joukkueensa kaikki viisi ottelua ja niistä kolme viimeistä avauskokoonpanossa. Hän teki alkulohkossa maalin Belgiaa ja Puolaa vastaan.

Espanjan A-maajoukkueessa Fornals pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan ja toisen kerran marraskuussa 2018 vastustajan ollessa jälleen sama.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pablo Fornalsin tilastot BDFutbol-sivustolla 
 Pablo Fornalsin tilastot Soccerway-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Martin Schmidt

Martin Schmidt (s. 12. huhtikuuta 1967) on sveitsiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura

Schmidt teki pitkän pelaajauran Sveitsin alasarajoissa edustaen FC Natersia ja FC Raronia saavuttamatta kuitenkaan suurempaa menestystä.

Valmentajaksi Schmidt siirtyi vuonna 2001, kun hänestä tuli Raronin apuvalmentaja. Toimittuaan kaksi vuotta apuvalmentajana Schmidt nousi kesällä 2003 seuran päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa viisi vuotta, kunnes siirtyi vuonna 2008 FC Thunin II-joukkueen peräsimeen. Kesällä 2010 Schmidtistä tuli 1. FSV Mainzin II-joukkueen päävalmentaja. Sveitsiläisen johdolla Mainz II sijoittui Regionalligassa kolmanneksi kaudella 2013/14 ja nousi kauden päätteeksi ensimmäistä kertaa 3. Ligaan. 

Helmikuussa 2015 Schmidtistä tuli FSV Mainzin edustusjoukkueen päävalmentaja tanskalaisen Kasper Hjulmandin saatua potkut. Schmidtin johdolla seura sijoittui kauden päätteeksi Bundesliigassa sijalle 11. Keväällä 2015 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Mainzin kanssa.  Kaudella 2015/16 Schmidt teki hyvää työtä Mainzin peräsimessä ja seura sijoittui kauden päätteeksi Bundesliigassa kuudenneksi, mikä oli seuran paras sijoitus viiteen vuoteen. Kaudella 2016/17 Mainz pelasi Eurooppa-liigan lohkovaiheessa. Kaksi voitto Qəbələ FK:sta, kolme tasapeliä ja tappio RSC Anderlechtille riittivät vain lohkon kolmanteen sijaan. Bundesliigassa kausi sujui heikosti ja Mainz jäi putoamiskarsintojen ulkopuolelle vain paremman maalieronsa turvin. Kauden jälkeen Mainz purki Schmidtin sopimuksen.

Syyskuussa 2017 Schmidtistä tuli Bundesliigan vaisusti aloittaneen VfL Wolfsburgin päävalmentaja. Schmidtin johdolla Wolfsburg pelasi kahdeksan ottelua ilman tappioita, mutta näistä vain yksi ottelu SC Freiburgia vastaan toi voiton. Talvitauon jälkeen peliesitykset heikkenivät ja joukkue onnistui voittamaan ainoastaan yhden kuudesta vuodenvaihteen jälkeen pelaamastaan ottelusta. Heikkojen tulosten myötä Schmidt jätti tehtävänsä seurassa jo helmikuun puolivälissä 2018.

Huhtikuun alussa 2019 Schmidtistä tuli Saksan Bundesliigassa sijalla 15 majailleen FC Augsburgin päävalmentaja. Seura erotti Schmidtin maaliskuussa 2020 Augsburgin ollessa Bundesliigassa sijalla 14.

Lähteet

Sveitsiläiset jalkapalloilijat
Sveitsiläiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Sun Pharmaceutical Industries

Sun Pharmaceutical Industries Ltd, joka usein esitetään lyhennettynä muodossa Sun Pharma, on Intian suurin lääketeollisuusyhtiö. Yhtiö on keskittynyt valmistamaan geneerisiä lääkkeitä (rinnakkaisvalmisteita), brändättyjä geneerisiä lääkkeitä, erikoistuotteita, reseptivapaita lääkkeitä, antiretroviraalisia ja aktiivisia farmaseuttisia ainesosia. Sun Pharma on maailman viidenneksi suurin rinnakkaislääkkeiden valmistaja. Yhtiön kotipaikka on Mumbai. 

Yhtiön osake noteerataan Intian Mumbain molemmissa pörsseissä (BSE ja NSE). Maaliskuun 2016 alussa se oli markkina-arvoltaan (208 778,5 crorea Intian rupiaa) Intian kuudenneksi suurin julkisesti noteerattu yhtiö. Yhtiöllä on yli 30 000 työntekijää ja sen valmisteita myydään yli 150 maahan.

Lääketehtaita sillä on Intiassa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Kanadassa, Unkarissa, Israelissa, Bangladeshissa, Meksikossa, Romaniassa, Irlannissa, Marokossa, Nigeriassa, Etelä-Afrikassa ja Malesiassa.
 
Yrityksen maailmanlaajuinen liikevaihto maaliskuussa 2015 päättyneeltä tilivuodelta oli 4,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.  Yrityksen tärkein liiketoiminta-alue on Yhdysvallat, joka kerrytti 50 prosenttia yhtiön myynnistä (2015). Yhtiö raportoi olevansa Yhdysvaltojen rinnakkaisvalmistemarkkinoiden suurin lääkevalmistaja. Muut markkina-alueet ovat Intiassa brändätyt valmisteet (24 %), Kehittyvät markkinat (14 %), Länsi-Eurooppa, Kanada, Australia, Uusi-Seelanti ja muut maat (8 %), sekä Antiretroviraaliset ainesosat (4 %).

Historiaa

Vuonna 2014 Sun Pharmaceutical Industries hankki enemmistön intialaisesta kilpailijastaan Ranbaxy-lääkeyhtiöstä. Nämä kaksi Intian suurinta lääkevalmistajaa yhdistyivät sittemmin, joskin osin Intian kilpailuviranomaisen vaatimuksesta merkittäviäkin osia aiemmasta Ranbaxystä piti myydä pois. Virallisesti yhdistyminen saatettiin päätökseen maaliskuussa 2015, mutta Sun Pharma pyrki myymään pois joitain Ranbaxy-liitoksen tuomia lääketeollisuuskonserninsa osia vielä alkuvuonna 2016.

Nyttemmin Sun Pharmaceutical Industries tulkitsee yrityshistoriansa alkaneen Ranbaxy-lääkeyhtiön perustamisesta vuonna 1961. Ranbaxy järjesti osakeannin ja listautui pörssiin vuonna 1973. Varsinaisen Sun Pharmaceutical Industries -yhtiön perusti Dilip Sanghvi perheineen vuonna 1983 lääkevalmistajaksi Vapissa, Gujaratissa. Vuonna 1986 Sun Pharmaceutical Industries siirsi hallintonsa Mumbaihin. Vuonna 1994 Sun Pharma listautui pörssiin. Historiansa aikana Sun Pharma on kasvanut merkittävästi osake-anneilla ja yritysostoja tekemällä.

Katso myös
Suuria intialaisia lääketeollisuus- tai bioteknologiayhtiöitä ovat myös (BSE:n top-100 -listalta yhtiön markkina-arvon mukaan; tai muun lähteen perusteella)
 Aurobindo Pharma
 Biocon
 Cadila Healthcare
 Cipla
 Divis Laboratories
 Dr. Reddy's Laboratories
 Lupin
 Serum Institute of India

Lähteet

Aiheesta muualla
Ranbaxy Sun Pharma Merger  (economictimes.indiatimes.com)

Lääkevalmistajat
Intialaiset pörssiyhtiöt
Mumbai
Aleksei Djumin

Aleksei Gennadjevitš Djumin (, s. 28. elokuuta 1972) on venäläinen poliitikko ja upseeri. Hän toimi muutaman kuukauden varapuolustusministerinä vuodenvaihteessa 2015–2016.

Djumin toimi presidentti Vladimir Putinin henkivartioston varajohtajana vuodesta 2012. Djuminista tuli Tulan alueen kuvernööri 2. helmikuuta 2016. Djumin johti Ukrainan syrjäytetyn presidentti Viktor Janukovitšin evakuointia.

Djumin on pelannut maalivahtina Putinin jääkiekkonäytösotteluissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuukka Smura

Tuukka Smura (s. 5. kesäkuuta 1995, Kajaani) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Smura edustaa kaudella 2018–2019 Norjan I-divisioonassa pelaavaa Comet Haldenia.

Smuran kasvattajaseuransa on Kajaanin Hokki. Hän siirtyi vuonna 2010 KalPa-junioreihin. Hän palasi Kajaanin Hokkiin kaudeksi 2015–2016. Hän teki jatkosopimuksen kaudeksi 2016–2017. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Nidaros Hockey joukkueeseen Norjan kakkostasolle. Kaudella 2018–2019 hän edustaa Norjan kakkostasolla Comet Haldenia.

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet
Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Turkki (täsmennyssivu)

Turkki tai turkki voi tarkoittaa seuraavia:

 Turkki, valtio. Tähän liittyvät:
 turkkilaiset, kansa
turkin kieli, kieli
 turkkilaiset kielet, kielikunta
turkkilaiset kansat, turkkilaisia kieliä puhuvia kansoja
 turkki, eläimen karvapeite. Tähän liittyy
 turkki, turkiksesta tehty vaatekappale
Ala-Turkki, järvi Mäntyharjussa
Ylä-Turkki, järvi Mäntyharjussa
 Turkki, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Asko Turkki (s. 1950), kilpakävelijä
Janne Turkki (s. 1977), näyttelijä
Reino Turkki, (1913–1968), lentäjä, Ilmavoimien komentaja
Teppo Turkki (s. 1958), tietokirjailija ja tutkija
Tero Turkki (1978–2015), mäkihyppääjä
Ulla Turkki (s. 1941), päätoimittaja.
Pascal Dupraz

Pascal Dupraz (s. 19. syyskuuta 1962) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Joulukuusta 2021 lähtien hän on toiminut AS Saint-Étiennen päävalmentajana.

Ura

Dupraz aloitti pelaajauransa FC Sochaux'ssa vuonna 1980. Peliaika jäi vähäiseksi ja ura jatkui jo seuraavana vuonna CS Thononiin. Kaikkiaan Dupraz pelasi useissa eri seuroissa Ranskan alemmilla sarjatasoilla, pisimpään FC Brest Armoriquessa neljä kautta. Dupraz siirtyi FC Gaillardin joukkueeseen vuonna 1991 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli seuran pelaajavalmentaja. Pelaajauransa Dupraz lopetti vuonna 2000 ja jatkoi vielä kolme vuotta Gaillardin päävalmentajana.

Vuosina Dupraz valmensi Croix-de-Savoie 74:ää 2003–2006 ja toimi seuran urheilutoimenjohtajana 2006–2007. Vuonna 2007 Croix-de-Savoie 74 ja Olympique Thonon-Chablais yhdistyivät Olympique Croix-de-Savoie 74:ksi, joka Danonen Franck Riboudin tultua mukaan seuran johtoon vaihtoi nimensä Évian Thonon Gaillardiksi. Dupraz valmensi seuraa vuoteen 2009 saakka, kunnes siirtyi urheilutoimenjohtaksi.

Syyskuussa 2012 Dupraz palasi Évianin päävalmentajaksi Pablo Correan saatua potkut. Duprazin johdolla Évian eteni Coupe de Francen finaaliin ensimmäistä kertaa seuran historiassa. Mestaruus jäi kuitenkin haaveeksi, kun FC Girondins de Bordeaux voitti finaalin maalein 3–2. Duprazin johdolla Évian oli liigassa 16:s ja kaudella 2013/14 kaksi pykälää korkeammalla. Kesäkuussa 2015 Dupraz sai potkut yritettyään edistää poikansa työtehtäviin liittyvien väärinkäytösten vuoksi.

Maaliskuun alussa 2016 Dupraz palasi valmennustehtäviin liigan putoamiskamppailuun juuttuneen Toulousen päävalmentajana. Dupraz teki seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Pesti alkoi murheellisesti, kun Dupraz joutui huonovointisuuden vuoksi sairaalaan ennen ensimmäistä otteluaan Olympique de Marseillea vastaan. Toulouse kuitenkin piristyi kauden lopussa ja hävisi Duprazin alaisuudessa vain kolme kymmenestä liigaottelusta ja nousi pisteen erolla Stade de Reimsiin viimeiselle säilyjän paikalle. Kaudella 2016/17 Toulouse pelasi tasapaksun kauden sijoittuen liigan alempaan keskikastiin sijalle 13. Duprazin kolmannella Toulouse-kaudella seura aloitti hyvin ja oli parhaimmillaan jopa sarjassa yhdeksäntenä, mutta kauden vanhetessa Toulouse hyytyi putoamiskamppailuun. Seuran vajottua toiseksi viimeiseksi tammikuussa 2018, sai Dupraz potkut tehtävästään.

Lokakuussa 2019 Duprazista tuli Ligue 2:n putoamiskamppailuun vajonneen SM Caenin päävalmentaja. Dubraz sai potkut seurasta maaliskuussa 2021.

Joulukuun puolivälissä 2021 Duprazista tuli Ligue 1:n viimeiseksi juuttuneen AS Saint-Étiennen päävalmentaja.

Saavutukset

 Coupe de France
Hopeaa: 2013

Lähteet

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Chuck E. Cheese’s

Chuck E. Cheese’s (aikaisemmin Chuck E. Cheese’s Pizza Time Theatre ja Chuck E. Cheese’s Pizza) on yhdysvaltalainen Nolan Bushnellin perustama ravintolaketju. Ketjun omistaa CEC Entertainment, Inc. ja sen päätoimipaikka sijaitsee Irvingissä, Texasissa. Ravintoloissa tarjoillaan muun muassa pizzaa ja siellä on kolikkopelejä, huvipuistolaitteita ja laulavia robottimaskotteja. Ketjun nimi tulee sen päämaskotista Chuck E. Cheesestä, laulavasta komediallisesta hiirestä.

Ketjun ensimmäinen ravintola, Chuck E. Cheese’s Pizza Time Theatre avattiin vuonna 1977. Sen oli perustanut toinen Atarin perustajista, Nolan Bushnell, joka tunnetaan muun muassa pelistä Pong.

Chuck E. Cheese’s ja sen kilpailija ShowBiz Pizza Place yhdistyivät vuonna 1984, jolloin syntyi ShowBiz Pizza Time, Inc., josta tuli vuonna 1998 CEC Entertainment, Inc., joka operoi 577 ravintolaa ympäri Amerikkaa (2014).

Tuotteet

Menu
Ravintoloissa myydään pizzan lisäksi muun muassa leipiä ja salaatteja.

Lähteet

Aiheesta muualla
ChuckECheese.com, virallinen kotisivu
Laulavia robottimaskotteja käytettiin vihollisten rooleissa Scott Cawthonin tekemän K12-kauhupelin Five Nights At Freddy's -pelisarjan kuvitteellisessa Faxbear's Pizza ravintolassa. Pelaajan ohjaama hahmo Mike Schmidt työskentelee tarinassa yövartijana aamuyöllä klo 00–06 välisen ajan viiden yön ajan, joista 2 on bonusöitä. Pelaajan tavoitteena on estää robottimaskotteja pääsemästä toimistoon yön aikana. 

Yhdysvaltalaiset ravintolaketjut
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Reetta Kivelä

Reetta Kivelä (s. 17. helmikuuta 1977) on suomalainen elintarviketieteiden tohtori ja kaurapohjaisen kasviproteiinituotteen nyhtökauran toinen kehittäjä.  Nyhtökauraa tuottavan Gold&Green Foods -yrityksen Kivelä on perustanut yhdessä startup-yrittäjä Maija Itkosen ja tutkija Zhong-qing Jiangin kanssa.  Kivelä jätti Gold&Green Foodsilla teknologiajohtajan tehtävät vuonna 2019 mutta jatkaa yrityksen hallituksen jäsenenä.   

Kivelä on työskennellyt maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan työelämäprofessorina 1.9.2020 alkaen. Työelämäprofessuurin alana on innovaatiojohtaminen ja kestävä ruokaketju. 

Helsingin yliopiston alumniyhdistys valitsi Reetta Kivelän Helsingin yliopiston Vuoden Alumniksi 2018.

Elämä ja ura 
Kivelä on kotoisin Hämeenlinnasta. Hän opiskeli Hämeenlinnan lyseon lukiossa, josta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1996. Lyseon lukiossa Kivelä tutustui tulevaan yrityskumppaniinsa Maija Itkoseen.  Helsingin yliopistossa Kivelä aloitti kemian opintonsa vuonna 1996 ja vaihtoi vuonna 1998 elintarvikekemiaan. Elintarviketieteiden maisteriksi hän valmistui vuonna 2003. 

Valmistuttuaan Kivelä työskenteli Atrian tytäryhtiön tehtaalla Forssassa vuosina 2004–2007. 

Kivelä lähti Forssasta mukaan Helsingin yliopiston kauratutkimushankkeeseen. Jatko-opintoja Kivelä suoritti Helsingin yliopiston viljateknologian tutkimusryhmässä vuosina 2007–2011. Vuonna 2011 valmistunut väitöskirja valittiin Helsingin yliopiston soveltavien biotieteiden vuoden väitöskirjaksi. Kivelä oli ensimmäisenä maailmassa löytänyt hapettumismekanismista syyn siihen, miksi kauran beetaglukaani usein pilkkoutuu säilytyksessä. 

Ennen Gold&Green Foods -yrityksen perustamista Kivelä toimi vuosina 2011–2015 tutkimuspäällikkönä Fazerin suklaatehtaalla. Siellä hän tutki muun muassa tuotteiden terveysvaikutuksia.

Yksityiselämä 
Kivelällä on neljä lasta.

Tunnustukset 
 Vuoden väitöskirja 2011 (soveltavat biotieteet) 
 Vuoden nuori tutkijayrittäjä (Kaupallisten ja teknisten tieteiden tukisäätiö KAUTE) 2015 
 Vuoden vaikuttaja 2016 (maatalous-metsätieteellinen tiedekunta) 
 Vuoden teknologiajohtaja 2017 (CTO Forum, Finland) 
 Helsingin yliopiston Vuoden Alumni 2018 
Suomen kulttuurirahaston suurpalkinto 2020

Muuta 
Nyhtökaurayrittäjä Kivelä on yksi dokumenttielokuva Yrittäjän päähenkilöistä. Virpi Suutarin ohjaamassa dokumenttielokuvassa seurataan Gold&Green Foods -yrityksen syntyä ja sen perustajajäseniä.  Yrittäjä sai vuonna 2019 parhaan dokumenttielokuvan sekä musiikin Jussi-palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.goldandgreenfoods.com/
Täydellinen proteiini, joka vielä pelastaa ilmaston Nuori tutkijayrittaja 2015
 CV yliopiston sivuilla

Vuonna 1977 syntyneet
Elintarviketieteilijät
Elävät henkilöt
Völkerschlachtdenkmal

Völkerschlachtdenkmal' ('kansojen taistelun muistomerkki') on Saksan Leipzigiin vuonna 1913 pystytetty suurikokoinen monumentti. Se on omistettu Napoleonin sotiin kuuluvan vuonna 1813 käydyn Leipzigin taistelun muistolle, ja sen on suunnitellut taiteilija Bruno Schmitz. Muistomerkki valmistui taistelun satavuotisjuhlan aikaan.

Muistomerkki on 91 metriä korkea ja pohjapinta-alaltaan 70 × 80 metriä. Se koostuu betonirungosta, joka on verhoiltu 26 500 porfyriittigraniittisella kivellä. Ylätasanteelle johtavat portaat sisältävät yli 500 askelmaa. Muistomerkin rakennustyöt kestivät 15 vuotta.

Vuosien mittaan muistomerkille annettiin eri merkityksiä, ja sen edustalla pidettiin propagandistisia tilaisuuksia. Kun Saksa joutui vuonna 1914 ensimmäiseen maailmansotaan, muistomerkille annettiin isänmaallinen merkitys. Natsiaikana isänmaallisuus pyrittiin liittämään Saksan myyttiseen sotilashistoriaan. DDR-kaudella muistomerkin haluttiin esittävän Saksan ja Neuvostoliiton ystävyyttä.

Völkerschlachtdenkmal valmistui 18. lokakuuta 1913. Sen suunnittelivat arkkitehti Bruno Schmitz ja kuvanveistäjä Franz Metzner. Se on aatteellinen, mittasuhteiltaan mahtipontinen Saksan muistomerkki. Työt pantiin alkuun 1897. Mahtavista, monumenttia vastaan kasatuista maamassoista, jotka kolmelta sivulta nousevat monumenttia vastaan (neljännen täyttävät portaat) kohoaa aluspilareineen noin 70 x 70 metrin alan kattavana 91 metrin korkuinen betoni- ja kivirakennelma 23 metriä korkealta keinotekoiselta penkereltään, reunapiirteiltään valtavana pyramidina. Sen pyöreää yläosaa ympäröi kunniavartiostona kaksitoista 12,76 metrin korkuista kivestä veistettyä sotilasta.

Korkeassa kolmiosaisessa sisätilassa alimpana on pyöreä krypta kohtalonaamioineen, joiden edessä on vartijat. Sen päällä ydinhuoneena on Saksan kansan mainehalli, jonka avonaisen kupureiän jatkona kohoaa kupoli kryptan lattiasta lukien 60 metrin korkeuteen. Veistoksista mainehallin neljän istuvan, Saksan heräämistä symboloivan kuvion korkeus on 9,35 metriä, "uhrautuvuuden" pää 1,65 metriä korkea, hartiamitta 4 metriä, keskisormi 1,10 metriä, poika isän sylissä 7 metriä. Rakennuksen edessä on 100 000 neliömetrin laajuinen tekolampi. Monumentti kokonaisuudessaan veistoksineen on suljetun eheä, kuin kertavalamalla syntynyt, mutta valtava mittakaava on hämmästyttävä. Muistomerkin kustannukset olivat kuusi miljoonaa saksanmarkkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muistomerkit
Leipzigin rakennukset ja rakennelmat
Karl Müller-Berghaus

Karl Müller-Berghaus (alk. Müller; 14. huhtikuuta 1829 Braunschweig – 11. marraskuuta 1907 Stuttgart) oli saksalainen viulisti, kapellimestari ja säveltäjä, joka työskenteli Suomessa Turun Soitannollisen Seuran orkesterin kapellimestarina 1886–1895 ja sävelsi ensimmäisen Kalevala-aiheisen oopperan Kalevaiset Pohjolassa (Die Kalewainen in Pochjola).

Karl Müller syntyi musiikkisukuun, ja hän soitti ensiviulua niin kutsutussa nuoremmassa Müller-jousikvartetissa, jonka hän muodosti veljiensä kanssa. Hän työskenteli viulistina ja kapellimestarina eri puolilla Saksaa (Rostockissa, Wiesbadenissa, Stuttgartissa, Hampurissa) ja ulkomailla (Nizzassa, Turussa).

Müller-Berghausin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kaksi jousikvartettoa, sinfonia, kantaatti Jeftan tytär sekä Suomessa sävelletty ooppera Kalevaiset Pohjolassa.

Nimi Berghaus on Müllerin vaimon, laulaja Elviran tyttönimi.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 Müller-Berghausin nuotteja. International Music Score Library Project.

Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Saksalaiset viulistit
Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset kapellimestarit
Kyösti Urponen

Kyösti Vilho Juhani Urponen (s. 1943) on suomalainen sosiaalipolitiikan tutkija. Urponen valmistui vuonna 1970 Turun yliopistossa valtiotieteen kandidaatiksi pääaineenaan sosiaalipolitiikka, valtiotieteen lisensiaatiksi vuonna 1974, ja vuonna 1979 hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi. Hän oli Joensuun yliopiston yhteiskuntapolitiikan apulaisprofessori 1981–1983 ja Lapin yliopiston sosiaalityön professori vuodesta 1984. Urponen on tutkinut sosiaalipolitiikan teoriaa ja sosiaalipolitiikan historiallista kehitystä. Hän jäi eläkkeelle lokakuun alussa 2008. Urponen on promovoitu Tallinan yliopiston kunniatohtoriksi 1997 ja Klaipėdan yliopiston kunniatohtoriksi 2016.

Lähteet 

Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Lapin yliopiston professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Elävät henkilöt
Timo Metsola

Timo Metsola (s. 4. heinäkuuta 1975 Espoo) on helsinkiläinen yrittäjä. Hän on Vuokraturva Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja sekä Vuokraturva-yhtiöt -konsernin perustaja ja pääomistaja. Lisäksi Metsola käyttää päätösvaltaa sijoitusyhtiöissä Asuntosalkku Oy, Asuntosalkku Suomi Oy ja Asuntosalkku Eesti Oy.  Hän on Suomen Vuokranantajat ry:n hallituksen jäsen ja Suomen Kiinteistönvälittäjäliiton vuokravälitysvaliokunnan puheenjohtaja sekä Nordic Business Forum -tapahtumat järjestävän Nordic Business Group -konsernin hallituksen jäsen.

Metsola on opiskellut nuoruudessaan musiikkia. Hänen säveltämästään musiikista on julkaistu 2016 levy Lintuja tuulessa. Kappaleita levyllä esittävät muun muassa Sani, Pertti Jalonen ja Tapio Liinoja. Metsola laulaa levyllä itse kappaleet ”Pakoon itseltään”, ”Vanhat valokuvat” ja ”Maailma tänään”. Vuonna 2017 julkaistiin toinen levy Kuiskaus, jolla esiintyvät edellä mainittujen lisäksi Arja Koriseva, Jouni Keronen, Hannu Lehtonen ja Mirkka Paajanen. Metsola laulaa levyllä itse kappaleen "Ei minnekään oo kiire". Vuonna 2018 julkaistiin Metsolan säveltämä ja sanoittama kappale "Jos rakkaus ois vesipisara", jota on kuunneltu suoratoistona yli miljoona kertaa. Kappale nousi marraskuussa 2018 Spotifyn Viral 50 –listan sijalle 4.

Metsola on harrastanut judoa, jossa paras saavutus on pronssimitali miesten Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa. Nykyään hän kuuluu Suomen Judoliiton hallitukseen.

Metsola on myös harrastanut shakkia. Hän pelasi 32 siirtoa kestäneen kaksinpelin suurmestari Garry Kasparovia vastaan Nordic Business Forum -tapahtumassa lokakuussa 2015. 

Metsolan yhteiskunnallisia kannanottoja ovat olleet muun muassa ehdotus muuttotappiopaikkakuntien asuntojen romutuspalkkiosta sekä Metsolan itse kehittämien suurten sijoittajille verovähennyskelpoisten taloyhtiölainojen itsekriittinen vertaaminen ilmestyskirjan pedon luomiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taipale, Taru: Asuntomarkkinoiden päivystävä dosentti. Talouselämä 27/2011. Artikkelin verkkoversio (pdf)
 Hagelin, Heidi: Timo Metsola lopetti puhelimeen vastaamisen 12 vuotta sitten ja oppi jotain tärkeää. Taloussanomat 15.4.2017
 Kormilainen, Ville: Työ, treeni ja elämä – Superpomojen 24 tuntia. Kauppakamari, Prenton 2016. s. 69−76. 
 Jari Sarasvuo: Välähdyksiä pimeässä ja pimeitä välähdyksiä, s.273–274, 294 ja 308. Otava, Keuruu 2015
 Jari Sarasvuo: Maltillista tuottoa hakeva pehmeäsydäminen asuntosijoittaja Sijoitusovi.fi 2017 
 Elo, Emil: Viime vuonna levyn julkaissut yrittäjä ansaitsi lähes puoli miljoonaa euroa Kauppalehti 1.11.2017
 Rantala, Juho-Pekka: Kesäkuun vieraana Vuokraturvan omistaja Timo Metsola Yle 14.6.2018

Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset judokat
Elävät henkilöt
Vuonna 1975 syntyneet
Jarno Koivunen

Jarno Olavi Koivunen (s. 3. tammikuuta 1975) on suomalainen entinen seiväshyppääjä ja valmentaja. Hän on valmentanut muun muassa seiväshyppääjiä Minna Nikkasta ja Wilma Murtoa ja on toiminut naisten seiväshypyn osa-aikaisena lajivalmentajana Suomen Urheiluliitossa.

Koivusen ennätys seiväshypyssä on ulkona 535 cm ja hallissa 535 cm (2001). Hän voitti sisäratojen SM-kisoissa kultaa 2001 ja pronssia 1997 ja oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan viides 2001 ja 2002. Koivunen edusti urheilu-urallaan Kosken Kaikua ja Turun Weikkoja. Hänen kilpauransa päättyi vuonna 2006.

Koivunen on koulutukseltaan fysioterapeutti ja liikunnanohjaaja. Hän on työskennellyt Turun seudun Urheiluakatemiassa ja toiminut eri lajien urheilijoiden fyysisenä valmentajana. Koivunen on toiminut myös seiväskoulun ohjaajana Turun Kupittaalla.

Lähteet

Suomalaiset seiväshyppääjät
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Finest+FM

Finest+FM on Suomen ainoa vironkielinen radiokanava, jonka perusti suomenvirolainen levyjuontaja Argo Lepik tukemaan kasvanutta maanmiestensä yhteisöä. Yksi perustamisen motiiveista oli myös se, että virolaisiakin pienemmällä vähemmistöllä eli venäläisillä oli jo kauan ollut oma asemansa. Radioasema aloitti internetissä 14. marraskuuta 2013. Radion kuuluvuusalue keskittyy suomenvirolaisten pääasialliselle asuinalueelle eli Etelä-Suomeen.

Radio on musiikkisisällöltään keskittynyt kansainväliseen tanssimusiikkiin ja 80-90-lukujen virolaiseen pop- ja tanssimusiikkiin sekä tuorempiin virolaishitteihin. Lisäksi kanavalla käydään läpi Suomen ja Viron uutisia sekä lähetetään ylipäätään virolaisten elämää Suomessa käsittelevää vironkielistä puheohjelmaa. Mainostajat ovat suomalaisia, suomenvirolaisia ja virolaisia yrityksiä.

Vuoden 2020 alussa Finest+FM aloitti lähetykset Helsingissä taajuudella 98,5 MHz ja Hyvinkäällä sekä Kanta-Hämeessä taajuudella 94,4 MHz. Radion studio sijaitsee MTV Uutisten studiolla Pasilan Ilmalassa.

Lähteet

Linkit 
 Finest FM:n kuuntelu 
 Aseman kotisivut

Suomalaiset radioasemat
Suomalaiset Internet-radioasemat
Michail Antonio

Michail Gregory Antonio (s. 28. maaliskuuta 1990 Lontoo) on jamaikalaisia sukujuuria omaava englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Oikeajalkainen Antonio on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Antonio on Tooting & Mitcham Unitedin kasvatti. Hän oli hyvin lähellä tehdä juniorisopimuksen Tottenham Hotspurin kanssa, mutta sopimus kaatui siihen, että Antonion äiti halusi tämän opiskelevan pelaamisen sijasta. Vuonna 2008 Antonio siirtyi kuitenkin Tooting & Mitchamista Readingin riveihin. Hän pelasi seuran paidassa vuosina 2008–2012 28 Englannin mestaruussarjan ottelua tehden yhden maalin. Suurimman osan Reading-ajastaan Antonio vietti lainalla Tooting & Mitchamissa, Cheltenham Townissa, Southamptonissa, Colchester Unitedissa ja Sheffield Wednesdayssa. Kaudella 2009–2010 Antonio voitti Southamptonin kanssa Football League Trophyn.

Elokuussa 2012 Sheffield Wednesday osti Antonion omakseen. Hän pelasi seuran paidassa Mestaruussarjassa kaksi kautta tehden 64 ottelussa 12 maalia. Kauden 2014–2015 Antonio pelasi Mestaruussarjan Nottingham Forestin paidassa tehden 50 pelaamassaan ottelussa 16 maalia. Syyskuussa 2015 Antonio siirtyi Englannin valioliigan West Ham Unitediin. Hän teki pääsarjadebyyttinsä samassa kuussa Manchester Cityä vastaan. Avausmaali syntyi joulukuussa 2015 vanhan seuran Southamptonin verkkoon. Hän teki kauden aikana kahdeksan valioliigamaalia ja seuraavalla kaudella yhdeksän. Kaudella 2019−2020 hän teki 24 valioliigaottelussa kymmenen maalia ja oli joukkueensa paras maalintekijä. Kaudella 2020−2021 hän pelasi 26 liigaottelua, joissa teki kymmenen maalia. Kaikkiaan hän on kauden 2020−2021 loppuun mennessä pelannut West Hamissa 159 pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt 46 maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut neljä karsintaottelua.

Saavutukset

Seurajoukkuetasolla 
 Football League Trophy: 2009–2010

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt