joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rafael Tšimiškjan

Rafael Tšimiškjan (23. maaliskuuta 1929 Tbilisi, Georgia – 2022) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.

Tšimiškjan voitti olympiakultaa höyhensarjassa Helsingissä 1952. Hänen punnerrustuloksensa oli 97,5 kg, tempaustuloksensa 105 kg ja työntötuloksensa 135 kg. Yhteistuloksellaan 337,5 kg hän voitti hopealle sijoittuneen maanmiehensä Nikolai Saksonovin viidellä kilolla. Maailmanmestaruuden hän voitti Wienissä 1954 ja Münchenissä 1955, molemmissa  yhteistuloksella 350 kg..

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset painonnostajat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Caio Bonfim

Caio Bonfim (s. 19. maaliskuuta 1991 Brasília) on brasilialainen kilpakävelijä. 

Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti 20 kilometrin matkalla pronssia ajalla 1.19.04. Hän on ollut samalla matkalla MM-kilpailuissa lisäksi kuudes 2015, kolmastoista 2019 ja seitsemästoista 2011. 35 kilometrin kävelyssä hän oli MM-kilpailuissa seitsemäs 2022. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi ja 50 kilometrillä yhdeksänneksi. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 20 kilometrin kävelyssä kolmastoista.

Bonfim saavutti Pan-Amerikan kisoissa 20 kilometrin kävelyssä hopeaa Limassa 2019 ajalla 1.21.57 ja pronssia Torontossa 2015 ajalla 1.24.43. Lisäksi hän oli 50 kilometrin kävelyssä neljäs 2019. Pan-Amerikan kävelymestaruuskilpailuissa hän sai 20 kilometrin kävelyssä hopeaa 2015 ja pronssia 2013. Hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuden 20 000 metrin kävelyssä 2013 sekä 20 kilometrin kävelyssä 2012 ja 2020 ja sai samalla matkalla hopeaa 2022. Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän saavutti 20 000 metrin kävelyssä kultaa 2016 ja 10 000 metrin kävelyssä hopeaa 2022. Nuorten sarjoissa hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuden alle 18-vuotiaiden 10 000 metrin kävelyssä 2008, alle 20-vuotiaiden 10 kilometrillä 2010 ja alle 23-vuotiaiden 20 000 metrin kävelyssä 2012. Hän sijoittui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 10 000 metrin kävelyssä neljänneksi 2010 ja kuudenneksi 2008.

Bonfim antoi toukokuussa 2017 positiivisen dopingnäytteen ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon ajalle 1.3.2018–31.8.2018.

Lähteet 

Brasilialaiset kävelijät
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Dopingrikkomuksesta tuomitut brasilialaiset
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Eider Arévalo

Eider Arévalo (s. 9. maaliskuuta 1993 Pitalito) on kolumbialainen kilpakävelijä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti 20 kilometrin matkalla kultaa Kolumbian ennätysajalla 1.18.53. Hän on sijoittunut samassa lajissa 20:nneksi Lontoon olympialaisissa 2012, keskeyttänyt Moskovan MM-kilpailuissa 2013 sekä sijoittunut seitsemänneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015, 15:nneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, 18:nneksi vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa ja 22:nneksi Eugenen MM-kilpailuissa 2022. 35 kilometrin kävelyssä hän sijoittui kahdeksanneksi MM-kilpailuissa 2022 Kolumbian ennätysajalla 2.25.21.

Arévalo saavutti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa 20 000 metrin ratakävelyssä 2013. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sijoittui 20 kilometrillä viidenneksi.

Arévalo voitti alle 20-vuotiaiden 10 000 metrin ratakävelyn maailmanmestaruuden Barcelonassa 2012 ajalla 40.09,74. Hän voitti 10 kilometrin maantiekävelyn alle 20-vuotiaiden maailmancupin 2010 ja 2012. Alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuden hän voitti 10 000 metrin ratakävelyssä 2011. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden sekä 10 000 metrin ratakävelyssä että 10 kilometrin maantiekävelyssä 2010 sekä alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden 10 000 metrin ratakävelyssä 2011.

Lähteet 

Vuonna 1993 syntyneet
Kolumbialaiset kävelijät
Elävät henkilöt
Luettelo Pihtiputaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pihtiputaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pihtiputaan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

Lähteet 
 Mönkkönen, Mauri: Voimakkaan murroksen aika. Teoksessa Pihtiputaan kirja II. Toimittanut Mauri Mönkkönen. Jyväskylän yliopiston julkaisusarja 37. Pihtipudas-Seura, Jyväskylä 2000; s. 339–486.

Viitteet 

Pihtipudas
Pihtiputaan rakennukset ja rakennelmat
Kirjallisuusvuosi 1890

Kirjallisuusvuosi 1890 käsittelee vuoden 1890 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Suomen syrjäseutujenkin asukkaat pääsivät säännöllisten postiyhteyksien ulottuville.
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimitalo valmistui.
 Maisemakuvia alettiin Euroopassa lähettää postikortteina, kun parantunut kirjapainotekniikka mahdollisti edullisen valokuvapainatuksen. 
 Ranskassa julkaistiin Ludvig XIV:n hallinnon salakirjoitettuja kirjeitä, joiden salakirjoituskoodin oli purkanut alan ekspertti Étienne Bazeries.

Julkaisuja 
 Arthur Conan Doyle – The Sign of the Four (suom. Neljän merkki)
 Reinhold Hausen – Turun tuomiokirkon Mustakirja (lähdejulkaisu, Registrum ecclesiae Aboensis)
 Knut Hamsun – Nälkä
 William James – The Principles of Psychology
 Ina Lange – Berättelser från Finland (suom. Kertomuksia Suomesta, 2013)
 Kasimir Leino – Ristiaallokossa (runoja)
 William Morris – Huomispäivän uutisia
 Niilo Savolainen – Runoelmia : nuorisolle opiksi ja wanhoille huwiksi
 J. H. Tuhkanen – Aapinen ja lukukirja sekä kertomuksia biblian historiasta : kotia ja kiertokouluja varten
 J. H. Tuhkanen – Kirkko-historia kansakouluja varten
 Oscar Wilde – Dorian Grayn muotokuva

Palkintoja

Lähteet 

1890
Suéter

Suéter (engl. Sweater) oli uuden aallon ja pop rockin bändi, joka perustettiin Buenos Airesissa 1981. Yhtye hajosi vuonna 2007. He julkaisivat koko uransa aikana yhteensä viisi studioalbumia.

Jäsenet 
Miguel Zavaleta (laulu ja koskettimet)
Jorge Minissale (kitara)
Gustavo Donés (bassokitara)
Juan del Barrio (koskettimet)

Diskografia 
 Suéter: La reserva moral de Occidente (1982)
 Lluvia de gallinas (1984)
 20 caras bonitas (1985)
 Misión ciudadano 1 (1987)
 Sueter 5 (1995)

Argentiinalaiset rockyhtyeet
Eeva Karppinen

Eeva Karppinen (s. 4. maaliskuuta 1987) on suomalainen kilpasoutaja. Hän edustaa Nesteen Soutajia. Hänen isänsä on soudun kolminkertainen olympiavoittaja Pertti Karppinen.

Karppinen sijoittui Ulla Varvion kanssa pariairo-kaksikossa vuoden 2014 MM-kilpailuissa 16:nneksi, vuoden 2015 MM-kilpailuissa 14:nneksi ja EM-kilpailuissa 13:nneksi sekä vuoden 2016 EM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Yksikössä hän sijoittui vuoden 2017 EM-kilpailuissa 12:nneksi ja MM-kilpailuissa 16:nneksi. EM-kisoissa Münchenissä vuonna 2022 Karppinen sijoittui yksiköissä 12:nneksi.

Karppinen on voittanut Suomen mestaruuden vuonna 2004 pariairo-nelosessa, vuonna 2007 yksikössä, pariairo-kaksikossa serkkunsa Suvi Karppisen kanssa ja pariairo-nelosessa, vuonna 2009 pariairokaksikossa Marjaana Riskun parina ja kahdeksikossa, vuonna 2011 pariairo-kaksikossa Riskun parina, vuonna 2012 pariairo-nelosessa, vuonna 2013 perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa, vuonna 2016 yksikössä, pariairo-nelosessa ja perämiehettömässä nelosessa sekä vuonna 2017 yksikössä ja Suvi Karppisen kanssa pariairo-kaksikossa.

Karppinen opiskeli Berkeleyn yliopistossa ja suoritti tutkinnon pääaineenaan kansantaloustiede. Tämän jälkeen hän valmistui Lundin yliopistosta taloustieteen maisteriksi.

Karppisella on vuonna 2018 syntynyt poika. Hänen avopuolisonsa Kasper Hirvilampi on kilpasoutaja kuten myös veli Juho Karppinen.

Lähteet 

Suomalaiset soutajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasper Kotkansalo

Kasper Kotkansalo (s. 16. marraskuuta 1998 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa.

Ura

Seuraura 
Kotkansalo on Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin, jossa Kotkansalo voitti kauden 2012–2013 päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hän nousi seuran C-nuorten kapteeniksi. Kotkansalo oli C-nuorten SM-karsinnoissa Bluesin paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 4+14=18. Hän voitti koko sarjan pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 2+7=9. Kotkansalo voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2014–2015 Kotkansalo vietti Bluesin B-nuorissa, mutta hän edusti myös seuran A-nuoria Junior Club World Cupissa. Kauden 2015–2016 päätteeksi Kotkansalo voitti A-nuorten SM-hopeaa.

Neftehimik Nižnekamsk varasi Kotkansalon 121. pelaajaana KHL:n varaustilaisuudessa 2016. Samana kesänä hänet varasi myös USHL-joukkue Sioux Falls Stampede 25. pelaajana. Kotkansalo siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017. Hän pelasi kauden aikana myös USHL/NHL Top Prospects Gamessa. Kaudeksi 2017–2018 Kotkansalo kiinnitettiin Bostonin yliopistoon. Hän voitti kauden päätteeksi Hockey Eastin mestaruuden.

Kotkansalo siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin. Hänen siirtonsa taustalla oli myös Yhdysvaltain koronavirustilanne ja yliopistojen lukukausien suorittaminen kokonaan etäopiskeluna. Kotkansalo teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 2. lokakuuta 2020 Turun Palloseuraa vastaan. Hänet merkittiin Ässien kakkospuolustajapariin Markus Niemeläisen viereen. Kotkansalo sai ottelussa jääaikaa 21.06 minuuttia, mikä oli joukkueesta eniten Niemeläisen jälkeen. Liigauransa avausmaalin hän teki 28. marraskuuta 2020 tasavajaalla vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Kotkansalo teki tulokaskautensa aikana lopulta 58 runkosarjaottelussa tehot 3+9=12. Hän oli Sebastian Wännströmin ohella Ässien ainoa kauden kaikki 58 runkosarjaottelua pelannut pelaaja.

Kaudeksi 2021–2022 Kotkansalo siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon.

Maajoukkueura 

Kotkansalo pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Kotkansalo pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015. Yhteensä hän on pelannut 30 nuorten ja 22 poikien maaottelua.

Suomen A-maajoukkueessa Kotkansalo on pelannut kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksen toisessa ottelussa 13. marraskuuta 2021 Helsingin Hartwall Arenalla Tšekkiä vastaan. Tallberg merkittiin Suomen nelospuolustajapariin Jarkko Parikan viereen.

Pelityyli 
Faneille.com -sivuston toimittaja Toni Rajamäen mukaan Kotkansalo on pelityyliltään yleispuolustaja, joka liikkuu kokoisekseen hyvin, eikä tee paljoa virheitä. Ässien kehitysjohtaja Tommi Kerttula luonnehti hänestä siirtonsa yhteydssä elokuussa 2020:

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
HIFK:n pelaajat
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1953

Vuoden 1953 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin  18.–24. toukokuuta 1953 Varsovassa, Puolassa. Kilpailijoita oli 117 nyrkkeilijää 19 maasta. Uusia merkittäviä amatöörinyrkkeilyjoukkueita olivat Neuvostoliitto ja Itä-Saksa.

Mitalistit

Mitalitaulukko

Suomen joukkue

Lähteet 
 
 Vuoden 1953 EM-kisat Varsovassa: Tulokset (pdf)

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1953 urheilu
Euroopan-mestaruuskilpailut 1953
Varsovan urheilu
Luettelo Karstulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Karstulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Karstulan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

Lähteet 

Karstulan rakennukset ja rakennelmat
Karstula
Luettelo Kinnulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kinnulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kinnulan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

Lähteet 

Kinnula
Kinnula
Luettelo Viitasaaren julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Viitasaaren julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Viitasaaren kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Luettelossa ovat omina luetteloinaan Viitasaaren julkiset teokset ja Tuulensuun veistospuiston teokset sekä Maanpuolustus- ja Omistajakivien muistolaatat.  



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tuulensuun veistospuisto

Maanpuolustus- ja Omistajakivien muistolaatat

Lähteet 

Viitasaari
Viitasaari
Kaija Mäkelä

Kaija Anneli Mäkelä (myöh. Syvälahti, s. 23. lokakuuta 1930 Kalvola) on suomalainen uinnin olympiaedustaja.

Mäkelä kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, joissa hän karsiutui 200 metrin rintauinnin välierissä. EM-kilpailuihin hän osallistui Torinossa vuonna 1954. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1949 sekä 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä vuonna 1953.

Seuratasolla Mäkelä edusti Helsingin Uimareita. Hän voitti Suomen-mestaruuden 200 metrin rintauinnissa vuosina 1949–1954, 100 metrin perhosuinnissa 1951–1953, 3 × 100 metrin sekauintiviestissä 1948–1949 ja 1951–1952 sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä 1953–1954. Hän ui 25 metrin radalla Suomen-ennätyksiä 100 metrin rintauinnissa (1.25,3), 200 metrin rintauinnissa (3.02,2), 500 metrin rintauinnissa (8.46,0) ja 100 metrin perhosuinnissa (1.28,8).

Kaija Mäkelän puoliso Veikko Syvälahti on edustanut Suomea vesipallon PM-kilpailuissa, voittanut ponnahduslautahyppyjen Suomen-mestaruuden ja toiminut vuosina 1948–1955 Suomen Uimaliiton valmentajana.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset uimarit
Vuonna 1930 syntyneet
Elävät henkilöt
Tabātabāei-talo

Tabātabāei-talo () on vuonna 1835 valmistunut talo, joka rakennettiin vaikutusvaltaisen Seyyed Jafar Tabātabāein perheelle. Sen suunnitteli persialainen arkkitehti Ustad Ali Maryam, joka suunnitteli myöhemmin myös läheisen Borujerdi-talon. Rakennus on noin 4 700 neliömetrin laajuinen, ja siinä on 40 huonetta. Talo on jaettu kolmeen osaan, perheenjäsenille varattuun andaruniin, vieraille tarkoitettuun biruniin ja palvelijoiden alueeseen. Taloa on koristeltu kivikaiverruksin ja ikkunoiden lasimaalauksin. Talon kaikki ikkunat on suunnattu etupihalle, mikä suojaa yksityisalueita ulkopuolisilta.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin rakennukset ja rakennelmat
Asuinrakennukset
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1961

Vuoden 1961 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin  3.–10. kesäkuuta 1961 Belgradissa, Jugoslaviassa.

Mitalistit

Mitalitaulukko

Suomen joukkue

Lähteet 
 
 Vuoden 1961 EM-kisat Belgradissa: Tulokset

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Belgradin urheilu
Vuoden 1961 urheilu
Gary Anderson (dartsinpelaaja)

Gary Anderson (22. joulukuuta 1970 Musselburgh, Britannia) on skotlantilainen dartsinpelaaja. Anderson on lajin kaksinkertainen maailmanmestari (2015, 2016).

Ura 
Anderson aloitti ammattilaisuransa BDO-järjestössä vuonna 2000 ja eteni BDO:n maailmanmestaruusturnauksessa parhaimmillaan vuonna 2002 välieriin. Vuosina 2007–2008 Anderson menestyi World Darts Trophy ja Grand Slam of Darts -turnauksissa päihittäen monia PDC-järjestön sen ajan kärkipelaajia. Vuoden 2009 BDO:n MM-kisojen puolivälierissä kärsityn tappion jälkeen turhautunut Anderson päätti muutaman kuukauden harkinnan jälkeen liittyä PDC-organisaatioon.

Anderson eteni 2011 toisella yrittämällään PDC:n maailmanmestaruusturnauksen finaaliin hävittyään Adrian Lewisille erin 5–7. Myöhemmin samana vuonna Anderson voitti arvostetun Premier League Darts -liigan. Saman vuoden syyskuussa Andersonin veli kuoli 35-vuotiaana sydänkohtaukseen, ja vain runsas puoli vuotta myöhemmin maaliskuussa 2012 kuoli hänen isänsä.

Parin heikomman kauden jälkeen Anderson palasi huipulle vuonna 2014 voitettuaan Players Championship Finals -turnauksen ja seuraavan vuoden tammikuussa ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Menestys jatkui vuoden 2015 Premier League -voitolla, ja 2016 Andersonista tuli kolmas pelaaja Phil Taylorin ja Adrian Lewisin jälkeen, joka pystyy voitokkaasti puolustamaan PDC:n MM-titteliä.

Andersonista tuli 2017 kolmas pelaaja Taylorin ja Dennis Priestleyn jälkeen, joka etenee kolmesti peräkkäin PDC:n MM-finaaliin. Michael van Gerwen osoittautui loppuottelussa kuitenkin vahvemmaksi erävoitoin 3–7. Tässä turnauksessa Anderson heitti 71 kappaletta 180 pisteen heittoja, mikä tulos on voimassa oleva turnausennätys.

Saavutukset 
PDC:n maailmanmestari: 2015, 2016.

Muita turnausvoittoja 
International Darts League: 2007
World Darts Trophy: 2007
Zuiderduin Masters: 2007, 2008
Premier League Darts: 2011, 2015
Players Championship Finals: 2014
World Matchplay: 2018

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dartsdatabase

Brittiläiset dartsinpelaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjolan enkeli

Pohjolan enkeli on suomalaisuutta ja Hugo Simbergin maalausta Haavoittunut enkeli käsittelevä elokuva vuodelta 2017. Haavoittunut enkeli on sekä öljymaalaus Ateneumin taidemuseon kokoelmissa että fresko Tampereen tuomiokirkossa. Elokuvan on ohjannut ranskalainen Jean Michel Roux. Elokuvassa eri ikäiset, eri aloja ja näkökantoja edustavat ihmiset kertovat, mitä maalaus heille merkitsee.

Elokuvaa on rahoitettu Koneen Säätiön apurahalla, ja Kirkon mediasäätiö myönsi sille tuotantotukea. Ylen kanssa on sopimus elokuvan esittämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pohjolan enkeli; Suomifinland100.fi
 Ranskalainen elokuvantekijä lumoutui Hugo Simbergin taulusta – Pitää jopa Mona Lisaa suurempana mysteerinä; Aamulehti 13.11.2017

Vuoden 2017 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi

Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi on Suomen talvisodassa 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944 kuolleitten somerolaisten sankarivainajien sankarihautojen muistomerkki. Muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Aukusti Veuro ja se paljastettiin vuonna 1949 sankarihaudoilla Someron vanhalla hautausmaalla.

Muistomerkki päätetään hankkia
Ehdotuksen sankarimuistomerkin hankkimisesta teki kaatuneiden muistopäivänä 1948 pitämässään puheessa maisteri Tapio Horila. Muistomerkin hankkimista varten järjestettiin kaatuneiden omaisille kokous Someron seurakuntatalolla elokuussa 1948. Kokouksessa esiteltiin muistomerkiksi kolme luonnosta, joista yhden oli tehnyt arkkitehti Matti Visanti ja kaksi kuvanveistäjä Aukusti Veuro.

Valittu ehdotus ja sen toteuttajat
Ehdotuksista valittiin yksimielisesti  toteutettavaksi Aukusti Veuron suunnitelma Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi. Aukusti Veuron (1886–1954) tunnettuja töitä ovat muiden muassa Aleksis Kiven patsas Nurmijärvellä ja Vasikanjuottaja Hämeenlinnassa.

Muistomerkin toteuttajaksi valittiin Someron kivenveistämö ja se päätettiin tehdä Tammelan mustasta dioriitista. Kivenveistäjä Mauno Kankaan johtama Someron kivenveistämö toteutti 1950–1960-luvuilla lukuisia vaativia muistomerkkitöitä eri puolille Suomea.

Toteutus ja julkistaminen
Paljastusajankohdaksi muistomerkille valittiin heinäkuu 1949, joka samalla oli Someron pitäjän valmisteilla olleen 500-vuotisjuhlan ajankohta. Muistomerkin kustannukset päätettiin kattaa yleisellä keräyksellä. Kivi patsaaseen saatiin Tammelan Letkulta. 20 tonnia painava patsasaihio kuljetettiin Somerolle helmikuussa 1949, ja patsas saatiin paikoilleen sankarihauta-alueen itäreunaan keväällä 1949. 

Paljastustilaisuus järjestettiin osana Someron seurakunnan 500-vuotisjuhlia 3. heinäkuuta 1949. Tilaisuudessa puhuivat pankinjohtaja Hulda Soini ja kirkkoherra Sulo Tasanko.

Lähteet

Someron patsaat ja veistokset
Suomen muistomerkit
Seikkailupuisto Huippu

Seikkailupuisto Huippu on Espoon Leppävaarassa sijaitseva, vuonna 2015 perustettu huvipuisto, jossa asiakkaat voivat kiipeillä erilaisilla radoilla. Seikkailupuisto Huipun radat kulkevat 4-18 metrin korkeudessa.

Lähteet 

Suomen huvipuistot
Espoon nähtävyydet
Leppävaara
Pyrex

Pyrex on kuumuutta kestävän lasin kauppanimi, jonka Corning Inc. toi markkinoille vuonna 1915. Se luotiin vastineeksi keski-Euroopassa markkinoidulle Schott Ag:n borosilikaattilasin "Duran"-kauppanimelle. Saksalainen kemisti Otto Schott kehitti borosilikaattilasin vuonna 1893. Eugene Sullivan, Corningin lasitehtaan tutkimusjohtaja, tutustui bobosilikaattilasiin opiskellessaan Leipzigissa. Hän kehitti vuonna 1908 borosilikaattilasin Corningille ja sitä markkinointiin nimellä Nonex. Sullivan sai yhdessä William Taylorin kanssa 1915 Yhdysvalloissa borosilikaattilasille patentin. Corningilla ymmärrettiin uuninkestävän lasin suuret kuluttajamarkkinat. Corning markkinoi Pyrex-nimellä myös karkaistua soodalasia. 

Vuodesta 1998 Pyrex-kauppanimen on omistanut World Kitchen LLC niminen Corningista eronnut yritys, joka valmistaa ja markkinoi sooda- ja borosilikaattilasituotteita Pyrex nimellä Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Euroopassa, Lähi-idässä ja Afrikassa PYREX (kaikki kirjaimet isoja) kauppanimi on lisensoitu International Cookware -nimiselle yritykselle käytettäväksi borosilikaattilasituotteille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lasi
Keittiövälineet
Syyttäjän todistaja (televisiosarja)

Syyttäjän todistaja (engl. The Witness for the Prosecution) on brittiläinen minisarja, joka perustuu Agatha Christien samannimiseen novelliin. Sarja esitettiin kahdessa osassa BBC One -kanavalla jouluna 2016. Suomessa sarja esitetään kolmessa osassa MTV3-kanavalla 25.–27. joulukuuta 2017.

Rooleissa

Brittiläiset televisiosarjat
Brittiläiset rikossarjat
Agatha Christien teoksiin perustuvat televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Chrysler Turbine Car

Chrysler Turbine Car oli kaasuturbiinikäyttöinen auto, jonka kaasuturbiinia Chrysler Corporation valmisti vuosina 1962-1964. Kaasuturbiini oli sodan aikana kehittynyt lentokonekäyttöön ja sen siirtäminen ajoneuvoihin oli tutkimisen arvoista. Chrysler oli aloittanut kaasuturbiinin kehittämisen 1930-luvulla. Turbiinimoottorissa ei ole hankaavia pintoja, joten se on kestävämpi kuin mäntätyyppinen polttomoottori. Turbiinimoottoria voi käyttää hyvin laajalla polttoainekirjolla, mutta lisäaineena käytetty lyijy-yhdiste, kuten tetraetyylilyijy aiheuttaa moottorin tukkeutumisen. Autoja valmistettiin 55 kpl, joista 5 oli prototyyppejä. 50 kappaleen sarja tehtiin perustuen Ghian suunnittelemiin ja valmistamiin koreihin. Tuotantosarjaan saatiin neljännenpolven turbiinimoottori, joka tuotti 130 hevosvoimaa ja vääntöä 600 Nm.  Näitä autoja annettiin 203 kuljettajalle koekäyttöön. Suuren kierrosnopeuden vuoksi auto oli värinätön ja matkustajille hiljainen. 

Chryslerin kehittämä turbiinimoottori oli tuplaturbiini, jossa turbiinit olivat omilla akseleilla. Näistä toisella pyöritettiin vetoakselia ja toisella kompressoria. Kompressoriakseli pyöri noin 18-22 000 kierrosta minuutissa ja vetoakseli maksimissaan 45 700 kierrosta. Lentokoneeseen verrattuna autoissa täytyy huomioida toistuvat pysähdykset, jolloin turbiini ei saa pysähtyä. Lentokonekäytössä alennusvaihde ei hidasta vapaasti pyörivää moottoria. Auton pysäytysongelma pystyttiin ratkaisemaan kaksoisturbiinilla. Pakokaasujen lämpö otettiin talteen regeneraattoreilla.

Turbiinimoottorin ongelmana on suuri polttoaineen kulutus sekä typen oksidien suuri määrä pakokaasuissa. Koekäyttöautoissa käyttöä vaikeutti turbiinin viive, noin 1 sekunti, ennen kuin kierrokset saatiin tarpeeksi korkeiksi liikkeelle lähtöä varten. Myös moottoria pidettiin tehottomana verrattuna jo tuolloin tarjolla olleisiin yli 300 hevosvoiman mäntämoottoreihin. Turbiinimoottorien valmistaminen suurissa määrin olisi vaatinut suuria investointeja. Chrysler joutui toteamaan, että he eivät saa turbiinikäyttöisestä autosta voittoa tuottavaa mallia ja kehitysprojekti lopettiin. Suurin osa autoista romutettiin. Yhdeksän autoa on säilynyt museoissa ja keräilijöillä.

Lähteet

Konseptiautot
Ideaalikaasulaki

Ideaalikaasulaki tai ideaalikaasun tilanyhtälö, jota kutsutaan myös yleiseksi kaasulaiksi, on malli, jolla kuvataan teoreettista ideaalikaasua. Se on likiarvo monen kaasun käyttäytymisestä erilaisissa olosuhteissa, vaikka sillä onkin tiettyjä rajoituksia. Ensimmäisenä lain toi julki Émile Clapeyron vuonna 1834. Laki on yhdistelmä kokeellisesta Boylen laista, Charlesin laista ja Avogadron laista. Ideaalikaasulaki kirjoitetaan usein muodossa
 
jossa:
  on kaasun paine
  on kaasun tilavuus 
  on kaasun ainemäärä mooleina,
  on moolinen kaasuvakio
  on kaasun absoluuttinen lämpötila.
Laki voidaan myös johtaa kineettisestä kaasuteoriasta, jonka on saavuttanut August Krönig vuonna 1856 ja Rudolf Clausius vuonna 1857.

Yhtälö 

Kaasun olomuoto määräytyy sen paineen, tilavuuden ja lämpötilan mukaan. Yhtälössä käytettävä lämpötila on absoluuttinen lämpötila, jolloin sen yksikkö on kelvin (K).

Yleiset muodot 
Yleisimmin käytetty muoto on
 
jossa:
  on kaasun paine
  on kaasun tilavuus
  on kaasun ainemäärä (mol)
  on molekyylien määrä kaasussa
  on moolinen kaasuvakio
  on Boltzmannin vakio
  on kaasun absoluuttinen lämpötila.
SI-järjestelmässä P ilmoitetaan pascaleina, V ilmoitetaan kuutiometreinä, n ilmoitetaan mooleina, ja T kelvineinä. R on 8.314 J/(K·mol) ≈ 2 cal/(K·mol), tai 0.08206 L·atm/(mol·K).

Molaarinen muoto 
Kaasun määrä voidaan määritellä massan sijasta kaasun ainemäärän avulla. Siksi ideaalikaasulain vaihtoehtoinen muoto saattaa olla hyödyllinen. Ainemäärä (n) (mooleina, mol) on verrannollinen kaasun massaan (m, yksikkö g) jaettuna moolimassalla (M, yksikkö g/mol).
 
Sijoittamalla n:n paikalle m/M ja käyttämällä tiheyden kaavaa ρ = m/V, saadaan:
 
 
 

Tämä ideaalikaasulain muoto on erityisen käytännöllinen, koska se yhdistää paineen, tiheyden ja lämpötilan yhdeksi kaavaksi.

Katso myös 
 Van der Waalsin yhtälö
 Boltzmannin vakio
 Dynaaminen paine
 Sisäenergia

Lisää lukemista 
 Davis ja Masten Principles of Environmental Engineering and Science, McGraw-Hill companies, Inc. New York (2002) 0-07-235053-9
 Sivusto antaa luottoa Benoît Paul-Émile Clapeyron, (1799-1864) vuonna 1834

Aiheesta muualla 
Opetus.tv: Ideaalikaasut ja ideaalikaasuprosessit
 Configuration integral (statistical mechanics) where an alternative statistical mechanics derivation of the ideal-gas law, using the relationship between the Helmholtz free energy and the partition function, but without using the equipartition theorem, is provided. Vu-Quoc, L., Configuration integral (statistical mechanics), 2008. this wiki site is down; see this article in the web archive on 2012 April 28.
 pv=nrt calculator Engineering Units online-laskin

Kaasulait
Loperamidi

Loperamidi on heikko opioidi, jota käytetään ripulilääkkenä. Loperamidi kehitettiin vuonna 1969 belgialaisen Janssen-Cilag lääkeyhtymän innovoimana, sekä hyväksyttiin lääkevalmisteeksi 1975. Sen tunnetuimpia valmistenimiä lienee Imodium. Suomessa Orion valmistaa lääkeainetta nimellä Lopex. Lääke otetaan suun kautta tablettina tai sol-tab -tyyppisenä resoriblettina, joka liukenee suussa. Se tarkoittaa, että lääkkeen voi ottaa silloin ilman vettä. Vaikuttavaa ainetta on 2 mg tablettia/resoriblettiä kohden. Imodium Plus -valmisteessa on lisäksi dimetikonia karminatiivina.

Lääkettä käytetään eri syistä aiheutuneen akuutin ripulin hoitoon. Veriset ulosteet kuten punataudissa on este käytölle.

Mm. Ruotsissa ja Yhdysvalloissa on raportoitu loperamidin väärinkäytöstä ja yliannosteluun liittyvistä kuolemantapauksista. Lääkkeen huomattava yliannostus saattaa haitata vakavasti sydämen toimintaa. Joulukuuhun 2017 mennessä Suomen Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimealle oli raportoitu vain yhdestä ripulilääkkeiden väärinkäytöstä, johon ei kuitenkaan liittynyt myrkytystä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Loperamide 
Human Metabolome Database (HMDB): Loperamide 
DrugBank: Loperamide 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Loperamide 

Lääkkeet
Opioidit
Piperidiinit
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Menain riippusilta

Menain riippusilta () sijaitsee Walesissä. Se ylittää Menainsalmen ja yhdistää Angleseyn saaren mantereeseen .

Historia 
Ennen sillan valmistumista saareen kuljettiin salmen yli lautoilla. Se oli kuitenkin vaarallista, koska Menainsalmessa on voimakas virtaus. Salmen yli kulki kuitenkin Irlannista Englantiin nopein reitti, joka alkoi Holyheadin satamasta ja jatkui edelleen Angleseyn saaren poikki. Irlanti liitettiin Iso-Britanniaan Unionilailla vuonna 1800. Tämä vilkastutti Irlannin ja Lontoon välistä liikennettä, koska myös Irlannin hallinto hoidettiin tämän jälkeen Lontoosta. Vuonna 1819 rakennusinsinööri Thomas Telford sai tehtäväksi parantaa tieyhteyttä Lontoon ja Holyheadin sataman välillä. Yksi parannuskohde oli sillan rakentaminen. Se valmistui vuonna 1826. Tämän jälkeen matkustusaika lyheni kaikkien muiden tienparannusten kanssa 9 tuntia ja oli 27 tuntia. Nykyään tämä matka taittuu viidessä ja puolessa tunnissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Riippusillat
Grade I -luokan rakennukset Angleseyssa
Walesin sillat
Gwyneddin rakennukset ja rakennelmat
Tieliikennesillat
David Wilkie

Sir David Wilkie (1785–1841) oli skotlantilainen taidemaalari. Hänen teoksistaan tunnetuimpia on Wellingtonin herttuan tilaama Chelsean henkivartiokaarti lukee Waterloo-sanomaa vuodelta 1822.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Skotlantilaiset taidemaalarit
Vuonna 1785 syntyneet
Vuonna 1841 kuolleet
Bio Stara

Bio Stara on Varsinais-Suomen Paimiossa vuodesta 2014 toiminut elokuvateatteri. Paimion Kinon toiminnan loputtua keväällä 2017 Bio Starasta tuli kunnan ainoa elokuvateatteri. Niin sanottuun Poimarin liikekiinteistöön (Pussitie 4) saneeratussa Bio Starassa on kaksi salia, joissa on  118 ja 45 asiakaspaikkaa. Esitystekniikka on digitaalista.

Historiaa
Bio Staran omistaa Jari Mäkilä, joka omistaa myös Salossa toimivat Bio Salon ja Bio Jännän. Mäkilän suku on vastannut elokuvien näyttämisestä Paimiossa jo syksystä 1948, jolloin Väinö Mäkilä alkoi hoitaa Paimion vanhaa Kinoa nykyisen Sähkömuseon kivimakasiinissa. Elokuvateatteri muutti Hirsitielle uuteen Paimion Kino -teatteriin helmikuussa 1955. Väinö Mäkilän poika Jukka suoritti samoihin aikoihin elokuvakoneenhoitajan tutkinnon Helsingissä ja otti teatterin pian hoitoonsa. 1980-luvun puolessavälissä myös Jukan poika Jari Mäkilä kiinnostui elokuvateatterityöstä ja otti Paimion Kinon vastuulleen heti 18 vuotta täytettyään. Vuonna 2014 hän jätti MTK-Paimion omistaman teatterin 25 vuoden jälkeen erimielisyyksien takia ja avasi oman Bio Stara -elokuvateatterin. Kilpailevat teatterit joutuivat konfliktiin suosikkielokuvien levittäjien suosiessa vain toista niistä. Paimion Kino lopetti toimintansa keväällä 2017, jolloin Bio Starasta tuli paikkakunnan ainoa elokuvateatteri.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut 
 Filmikamari 

Suomen elokuvateatterit
Paimio
Walesin kirkko

Walesin kirkko (, ) on Walesissa toimiva anglikaaninen kirkkokunta. Kirkkoon kuuluu kuusi hiippakuntaa.

Kirkko on Walesin kristillisistä kirkoista toiseksi suurin. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä jumalanpalveluksiin osallistui 69 000 henkeä viikoittain.

Historia 
Kristinuskon historia Walesin alueella juontaa jo 300-luvulle. Pakanallisten anglosaksien tunkeuduttua Britanniaan 400-luvulla tuli Walesista yksi kelttiläisen kirkon linnakkeista. 600-luvulle tultaessa lähetystyöntekijät, joista osa oli Rooman lähettämiä, osa kelttiläisiä, olivat käännyttäneet koko maan. Kirkko piti kiinni itsenäisyydestään eikä suostunut omaksumaan Rooman katolisen kirkon sääntöjä ja käytenteitä ennen kuin 1100-luvulla, jolloin Walesin kristityt joutuivat Canterburyn arkkipiispan kaitsentaan.

Uskonpuhdistus hyväksyttiin yleisesti Walesissa ja ainoastaan pientä vastarintaa esiintyi. Kuitenkin 1600- ja 1700-luvuilla kirkko alkoi kuitenkin taantua, pääosin johtuen niiden englantilaisten, jotka oli asetettu kirkon johtaville paikoille, kyvyttömyydestä johtajina. 1700-luvulla alkanut metodistinen herätys johti merkittävään anglikaanisuuden heikkenemiseen Walesissa, kun enemmistö väestöstä jätti anglikaanisen kirkon ja liittyi metodisteihin. Vuonna 1920 kirkko menetti valtiokirkollisen asemansa, mutta se vahvistui jäsenmäärällisesti sen jälkeen.

Vuonna 1996 kirkko hyväksyi naisten vihkimisen pappisvirkaan ja ensimmäinen nainen vihittiin papiksi tammikuussa 1997. Vuonna 2008 yli 20% papeista oli naisia. Vuonna 2013 kirkon johto hyväksyi myös naisten vihkimisen myös piispoiksi.

Vuonna 2002 silloinen Walesin arkkipiispa Rowan Williams valittiin Canterburyn arkkipiispaksi ja siten anglikaanisen kirkon hengelliseksi johtajaksi. Hän oli virassa ensimmäinen Walesissa syntynyt.

Hallinto 
Maailmanlaajuisen Anglikaanisen yhteisön jäsenenä Walesin kirkko muodostaa yhden provinssin, joka jakautuu kuuteen hiippakuntaan. Hiippakuntien edustajat valitsevat piispat hiippakuntiinsa. Piispat puolestaan valitsevat yhden keskuudestaan kirkon arkkipiispaksi.

Hiippakunnat 

 Bangorin hiippakunta
 Llandaffin hiippakunta
 Monmouthin hiippakunta
 St Asaphin hiippakunta
 St Davidsin hiippakunta
 Swansean ja Breconin hiippakunta

Teologia 
Kirkko määrittelee itsensä " tässä maassa toimivaksi muinaiseksi kirkoksi, joka on katolinen ja reformoitu." Omassa katekismuksessaan Walesin kirkko opettaa olevansa "yksi, pyhä, katolinen ja apostolinen kirkko."

Kirkolliset yhteydet 
Walesin kirkko on Porvoon kirkkoyhteisön jäsenkirkko.

Lähteet

Kristinusko Walesissa
Anglikaaniset kirkkokunnat
Aapasara

Aapasara (Carex rotundata) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva keskikokoinen kasvilaji. Aapasara muistuttaa paljolti kiiltosaraa (Carex saxatilis), mutta lajit ovat erotettavissa lehtien sekä pullakoiden ulkonäön ja emikukkien luottien lukumäärien perusteella.

Aapasaralla on suikertava juurakko, josta varret kasvavat joko yksittäin tai harvalukuisina ryhminä. Varret ovat pyöreähköjä sekä sileitä ja lehtien tyvitupet ovat harmaanruskeita. Lehdet ovat kouruisia, yhteen kiertyneitä sekä kiiltävänvihreitä. Aapasara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukintona oleva tähkistö koostuu yleensä yhdestä hedetähkästä sekä yhdestä tai kahdesta emitähkästä. Alimman tähkän tukilehti on yleensä pitkä ja kukinnosta poispäin sojottava tai alaspäin kaartunut. Emitähkät ovat yleensä tummanvihreitä sekä lyhyitä ja lieriömäisiä, lähes pallomaisia. Emikukat ovat kolmiluottisia. Tähkäsuomut ovat lähes mustia ja niissä on vaalea keskisuoni. Pullakot ovat emitähkissä tiiviisti ja niiden suuodat sojottavat selvästi tähkistä ulospäin. Muodoltaan pullakot ovat pyöreitä ja laajatyvisiä sekä lyhyen suuodan omaavia.

Aapasara kasvaa märillä soilla sekä muunlaisilla kosteilla, ravinteikkailla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla tunturialueilla. Suomessa aapasara on yleinen pohjoisessa Lapissa. Erityisesti sitä tavataan Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kuntien alueilla, mutta jonkin verran myös hieman etelämpänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Aapasara (Carex rotundata)

Sarat
Kidwellyn linna

Kidwellyn linna on normannien Gwendraeth-joen rannalle alun perin rakentama linna. Puolikuun muotoisen linnan rakentaminen aloitettiin viimeistään 1114. Kaareva sivusta on tasaisen maan puolella kun taas itäisellä puolella on suora sivu ja erittäin jyrkkä rinne jonka alla on joki. Linnan lähistölle perustettiin myös benediktiinien luostari.

Historia 
Linna päätyi de Chaworthin suvun omistukseen 1200-luvun puolessavälissä, jolloin linnaa alettiin laajentamaan nykyiseen muotoonsa. Tällöin rakennettiin suurten kulmatornien ympäröimä sisäpiha. Ulommat kehämuurit pystytettiin 1300-luvulla tai vanhaa muuria korotettiin huomattavasti.

Suurta kaksoisportein varustettua porttihuonetta alettiin rakentamaan 1300-luvulla. Sen valmistuminen kesti kuitenkin vuosisadan ja se valmistui vasta 1422. Se oli keskeneräinen vuoden 1403 piirityksen aikaan, jolloin linnan ympärille kaivettiin oja. Walesilaiset onnistuivat valtaamaan kaupungin tuolloin, mutta linna kesti piiritystä kolme viikkoa englantilaisten armeijan tuloon asti. Porttihuone oli erittäin hyvin varustettu keskeneräisenäkin, puolustus suunniteltu niin, että sitä voitiin puolustaa silloinkin kun vihollinen olisi valloittanut muun linnan.

Linnaa korjailtiin vielä 1403, mutta vaikka sitä varusteltiin vuosatoja, niin se oli auttamattomasti vanhanaikainen, se ei kuitenkaan enää osallistunut Englannin sisällissotaan ja vuonna 1927 se siirtyi valtion hoidettavaksi.

Linnaa käytettiin elokuvan Monty Pythonin hullu maailma kuvauspaikkana.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Castles, Forts and Battles: Kidwelly Castle
Kidwelly, St Mary's Church

Carmarthenshiren linnat
Grade I -luokan rakennukset Walesissa
Pyhän Pietarin istuin

Pyhän Pietarin istuin () on Vatikaanin Pietarinkirkkoon sijoitettu pyhäinjäännös. Pyhäinjäännös on puinen valtaistuin, joka perinteen mukaan kuului apostoli Pietarille tämän johtaessa Rooman kristittyjä Rooman piispana. Pyhäinjäännöstä säilytetään Gian Lorenzo Berninin suunnitteleman pronssista ja kullasta tehdyn pyhäinjäännöslippaan sisällä, joka valmistui vuonna 1666.

Alkuperäinen pyhäinjäännös oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle Kaljupään vuonna 875 antama lahja paavi Johannes VIII:lle. Pyhäinjäännöstä on tutkittu useita kertoja ja viimeisin tutkimus on tapahtunut vuosina 1968–1974. Tutkimuksessa todettiin, että istuin on valmistettu ennen 500-lukua.

Pyhä Pietarin istuimen muistojuhlaa vietetään katolisessa pyhimyskalenterissa 22. helmikuuta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

VatikaanivaltioItalian patsaat ja veistokset
Jyrki Huusko

Jyrki Huusko (s. 1967 Kuopio ) on joensuulainen Itä-Suomen yliopiston koulunkehittämistutkimuksen dosentti  ja Itä-Suomen yliopiston harjoittelukoulun johtava rehtori.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1967 syntyneet
Suomalaiset opettajat
One Desire (albumi)


One Desire on One Desiren studioalbumi, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2017.

Kappaleet

Kokoonpano

One Desire
 André Linman – laulu, kitara
 Jimmy Westerlund  – kitara
 Jonas Kuhlberg – basso
 Ossi Sivula – rummut

Vierailevat muusikot
 Johan Becker
 Ilari Hämäläinen
 Erik Mårtensson
 Geir Rönning
 Dani Strömbäck
 Juice Wahlsten

Arvostelut 
 MelodicRock.com: 99/100 
 DecibelGeek.com: 9/10 
 Soundi.fi:  
 Inferno.fi:

Lähteet 

Vuoden 2017 esikoisalbumit
Suomalaiset hard rock -albumit
Luettelo Nakkilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Nakkilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Nakkilan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

Lähteet 

Nakkila
Nakkila
Book of Common Prayer

Book of Common Prayer () on anglikaanisen kirkon jumalanpalveluksessa käytettävä kirkkokäsikirja. Se sisältää ohjeet jumalanpalveluksiin ja sakramenttien toimittamiseen, ja niiden lisäksi hetkipalveluksesta aamupalveluksen ja iltajumalanpalveluksen sekä psalttarin ja raamatunlukukalenterin niiden päivittäistä käyttöä varten. Alun perin Englannin kirkon käyttöön laadittu teos on historiassaan ilmestynyt useina eri versioina vuosina 1549, 1552, 1559, 1604 ja 1662. Näistä viimeisin versio vuodelta 1662 on edelleen liturginen standardi suurimmalle osalle Kansainyhteisön anglikaanikirkkoja, joskin pieniä uudistuksia on tehty tekstiin tämänkin jälkeen. Myös Kansainyhteisön ulkopuolella anglikaanien käyttämät kirkkokäsikirjat pohjautuvat Book of Common Prayeriin.

Ensimmäinen versio kirjasta julkaistiin vuonna 1549 kuningas Edvard VI:n aikana Englannin uskonpuhdistuksen yhteydessä, kun maassa oli tarve saada kansankielinen käsikirja katolisen kirkon latinankielisen tilalle. Pääosin sen laati teologi ja Canterburyn arkkipiispa Thomas Cranmer, ja sen sovitteleva sisältö sai kritiikkiä sekä konservatiiveilta että ääriprotestanteilta. Reformaattorit voittivat kiistan, ja vuonna 1552 sisältöä muutettiin radikaalisti protestanttiseen suuntaan. Vuonna 1553 valtaistuimelle noussut katolinen kuningatar Maria I kuitenkin palautti viralliseen käyttöön latinalaisen liturgian.

Elisabet I:n korvattua Marian kuningattarena Book of Common Prayer palasi käyttöön pienehkösti uudistettuna vuonna 1559. Muutoksiin lukeutui reaalipreesensin tunnustamisen salliminen sekä paavia loukkaavan rukouksen poistaminen litaniasta. Puritaanit vastustivat näitä uudistuksia, joten Jaakko I:n hallituskauden alussa he vaativat tekstin muuttamista, mikä toteutui jo vuonna 1604.

Lähteet

Aiheesta muualla 

The Book of Common Prayer

Anglikaaninen kirkko
Vuoden 1549 kirjat
Englannin reformaatio
Kristilliset rukouskirjat
Kristillinen kirjallisuus
Tiina Paju

Tiina Inkeri Paju (s. 5. kesäkuuta 1959 Tampere) on suomalainen graafikko, joka tunnetaan sarjakuvien, lehtien ja kirjojen kuvittajana.

Tiina Paju syntyi Pentti Pajun ja Elsa Hyypiön perheeseen. Hän valmistui taiteiden maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2005. Sari Luhtasen kanssa hän on julkaissut  Maisa & Kaarina -sarjakuva-albumeja, -kalentereita ja -kirjoja vuodesta 1989. Sarjakuvia hän on piirtänyt eri lehtiin. Kirjojen ohella Paju on kuvittanut useita lehtiä, kuten Suomen Kuvalehti, Kotiliesi, Anna, Valitut Palat, Kotilääkäri ja Helsingin Sanomat. Kemin sarjakuvapäivien Strippi Lempi -palkinnon vuoden parhaasta sarjakuvastripistä Paju sai Luhtasen kanssa 1991. 

Paju sai yhdessä Sari Luhtasen kanssa vuoden 2019 Puupäähattu-palkinnon sarjakuvasta Maisa ja Kaarina.

Maisa ja Kaarina -kirjat (yhdessä Sari Luhtasen kanssa)

Muut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
Tiina Pajun kotisivut

Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Vince Foster

Vincent Walker "Vince" Foster Jr. (15. tammikuuta 1945 Hope, Arkansas – 20. heinäkuuta 1993 Fairfaxin piirikunta, Virginia)  oli yhdysvaltalainen lakimies ja presidentti Bill Clintonin varaneuvonantaja (Deputy White House Counsel).

Ennen Valkoisessa talossa työskentelyä Foster oli osakkaana Rose-nimisessä lakimiestoimistossa Arkansasin Little Rockissa. Hänet valittiin Bill Clintonin varaneuvonantajaksi alkuvuodesta 1993. Varaneuvonantaja hän hoiti erilaisia lakiasioita ja osallistui muun muassa uuden korkeimman oikeuden tuomarin valintaprosessiin. Neuvonantajana toimiessaan Foster valitti läheisilleen kärsivänsä voimakkaasta stressistä ja hän sairastui ilmeisesti masennukseen. 20. heinäkuuta 1993 Foster ampui itsensä virginialaisessa puistossa.

Fosterin kuolemaa tutkittiin tarkasti ja ainakin Yhdysvaltain puistopoliisi, Valkoinen talo, kongressi ja riippumaton selvitysmies tekivät tapahtumista omat tutkimuksensa. Kaikkien tutkimusten lopputulos oli, että Foster surmasi itsensä. Tästä huolimatta varsinkin Clintonien poliittiset vastustajat ovat levittäneet salaliittoteoriaa, jonka mukaan Fosterilla olisi ollut jotakin salaista tietoa Whitewater-skandaalista ja että hänet olisi sen vuoksi surmattu. Muun muassa Jerry Falwell,  Donald Trump ja tämän poika Donald Trump Jr. ovat jatkaneet tämän salaliittoteorian levittämistä.

Lähteet 

Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Yhdysvaltalaiset asianajajat
Itsemurhan tehneet
Kuolemiin liittyvät salaliittoteoriat
Llandowin lento-onnettomuus

Llandowin lento-onnettomuus onnettomuus tapahtui 15.30 sunnuntaina 12. maaliskuuta 1950 ja siinä kuoli 80 henkilöä. Ainoastaan 3 ihmistä selvisi Star Girliksi kutsutun Avro Tudor V -koneen pakkolaskusta. Kone oli nelmoottorinen potkurikone, ja se oli ollut mukana Berliiniin ilmasillassa. Konetyyppi perustui Avro Lincoln pommikoneeseen. Tämä onnettomuus oli aikoinaan maailman pahin lentonnettomuus.

Onnettomuus  
Abercarn, Riscan ja Llanharan rugby seurojen kaikki pelaajat menehtyivät. Silminnäkijät kertoivat että Star Girl lähestyi lähestyi hyvin matalalla R.A.F:n Llandowin kenttää Vale of Glamorganissa. Koneen lentäjä yritti saada korkeutta, ja kone nousikin ensin mutta sitten se sakkasi, oikea siivenkärki osui maahan jonka seurauksena koneen nokka osui maahan ja sen jälkeen vasen siipi osui maahan, irtosi koneen rungosta. Lopulta se pysähtyi pellolle lähelle Sigingstonea.

Uhrit 
Alun perin kone oli rekisteröity 72:lle matkustajalle, mutta konetta oli muutettu niin, että sinne mahtui vielä kuusi lisää. Koneessa oli siis 78 matkustajaa ja lisäksi viisi miehistön jäsentä. Matkustajat olivat enimmäkseen walesiläisiä Triple Crown -voittoa Irlannista juhlivia faneja. Kaksi hengissä selvinneistä pystyi kävelemään pois paikalta, mutta kolmas, joka oli pakkolaskun aikana wc-tiloissa, joutui olemaan sairaalassa neljä kuukautta. Lopullinen kuolonuhrien määrä oli 75 ja sen lisäksi kaikki miehistön jäsenet.

Lähteet

Aiheesta muualla  
BT: March 12, 1950: Llandow air disaster - 80 killed as rugby fans’ plane crashes in Wales 

Vuoden 1950 lento-onnettomuudet
Onnettomuudet Walesissa
Lento-onnettomuudet Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Sosialistinen politiikka

Sosialistinen politiikka (SoPo) oli Sosialidemokraattisen opiskelijanuorison keskusliiton julkaisema aikakauslehti. Lehti ilmestyi vuosina 1972–1991.

Lehdessä kirjoitettiin mm. filosofiasta, yhteiskunnallisista aiheista, politiikasta, sosialismista, marxismista, sosialistisista maista ja työväenliikkeestä.

Lehti yhdistyi vuonna 1991 Sosialistisen Aikakauslehden kanssa. Uuden lehden nimeksi tuli Suunta 2000.

Lähteet 

Sosialismi Suomessa
SDP:n lehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
People's National Convention

People's National Convention (PNC) on ghanalainen sosialistinen puolue, joka ajaa Kwame Nkrumahin ajatteluun pohjautuvaa politiikkaa. Puolue on perustettu 27. heinäkuuta 1992. Puheenjohtajana toimii Bernard Mornah.

Historia 
Ghanan presidentti Hilla Limann syrjäytettiin vallankaappauksessa vuonna 1981. Sotilashallinto kielsi puolueet. Vuonna 1992 sotilashallinto salli jälleen puolueet, jolloin Limann perusti puolueen. Hän johti PNC:tä neljä vuotta.

Vaalimenestys 
PNC on osallistunut kaikkiin kansallisiin vaaleihin lukuun ottamatta puolueen perustamisvuotta 1992, jolloin se boikotoi muiden oppositiopuolueiden tavoin parlamenttivaaleja.

Parlamenttivaalit

Presidentinvaalit

Lähteet 

Sosialistiset puolueet
Ghanalaiset puolueet
Uladzimir H’vaštšynski

Uladzimir Aljaksandravitš H’vaštšynski (, łacinkaksi Uładzimir Alaksandravič Chvaščynski (engl.), , s. 10. toukokuuta 1990 Bobruisk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Babruisk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Valko-Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa Dinamo Minskiä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Uladzimir H’vaštšynski FK Dinamo Minsk-sivustolla  , , 
 Uladzimir H’vaštšynski National Football Teams-sivustolla 
 Uladzimir H’vaštšynski Soccerway-sivustolla 
 

Elävät henkilöt
Vuonna 1990 syntyneet
Valkovenäläiset jalkapalloilijat
Solidaarisuusvero

Solidaarisuusveroksi kutsutaan Suomen valtion ansiotuloveroasteikkoon vuonna 2013 lisättyä korkeinta progressioporrasta.

Valtion ansiotulovero on Suomessa progressiivinen. Veroprosentti nousee portaittain tulojen noustessa. Vuonna 2013 veroasteikkoon lisättiin uusi porras 100 000 euroa ylittäville vuosituloille. Niille määrättiin 31,75 prosentin vero, kun aiemmin korkein veroprosentti oli ollut 29,75 %. Tätä veroporrasta kutsutaan solidaarisuusveroksi.

Solidaarisuusveroa kiristettiin myöhemmin laskemalla progressioporrasta 90 000 euroon vuonna 2015 ja lopulta 72 300 euroon vuosiksi 2016–2017. Vuonna 2018 solidaarisuusveron alaraja on 74 200 euroa ja veroprosentti 31,25.

Alkuperäisen suunnitelman mukaan solidaarisuusveron oli tarkoitus olla väliaikainen veronkiristys. Koska tuloveroasteikosta päätetään vuosittain, ei ole takeita, että solidaarisuusveron periminen lopetettaisiin. Rinteen hallituksen on tarkoitus jatkaa solidaarisuusveroa kauden loppuun.

Lähteet 

Tuloverotus Suomessa
Alankomaiden parlamentti

{{Parlamentti
| nimi           = Staten-Generaal
| logo           = Coat of arms of the Staten Generaal.svg
| kuva           = 
| kuvateksti     = 
| tyyppi         = kaksikamarinen
| perustettu     = 1464
| lakkautettu    = 
| edeltäjä       = 
| seuraaja       = 
| johtajatyyppi1 = Senaatin puheenjohtaja
| johtaja1       = Jan Anthonie Bruijn (VVD)<br/ >2. heinäkuuta 2019 alkaen
| johtajatyyppi2 = Edustajainhuoneen puhemies
| johtaja2       = Vera Bergkamp (D66)7. huhtikuuta 2021 alkaen
| edustajia      = {{Lista|
 225
 75 senaattoria
 150 kansanedustajaa
}}
| istumajärjestys =
| puolueet       = 
| valintatapa    = 
| vaalit         = 
| paikka         = Binnenhof
| linkki         = 
}}Alankomaiden parlamentti' () on Alankomaiden kaksikamarinen lainsäädäntöelin, joka koostuu senaatista (Eerste Kamer) ja edustajainhuoneesta (Tweede Kamer''). Molemmat kamarit kokoustavat Haagin Binnenhofissa.

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 

Alankomaiden politiikka
Parlamentit