joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Santa Costanza

Santa Costanza on Roomassa sijaitseva kirkko. Konstantinus Suuri rakennutti sen mausoleumiksi tyttärilleen Constantinalle ja Helenalle. Myöhemmin, kun Constantina julistettiin pyhimykseksi, mausoleumi muutettiin katoliseksi kirkoksi ja pyhitettiin hänelle.

Historia
Santa Costanzan rakennetti Konstantinus Suuri Sant'Agnese fuori le mura -basilikan kylkeen. Saint Agnes, jonka väitetään parantaneen Constantinan, oli haudattu sinne. Constantinuksen tyttäret Constantina ja Helena haudattiin myös sinne.

Kun Constantina julistettiin pyhimykseksi, paavi Aleksanteri IV muutti mausoleumin kirkoksi vuonna 1253.

Kardinaali Fabrizio Veralli kunnostutti kirkon vuonna 1620.

Sijainti ja rakenne
Santa Costanza sijaitsee Roomassa, kolmisen kilometriä pohjoiseen Aurelianuksen muurin portista, lähellä Via Nomentanaa. Se on rakennettu Sant'Agnese fuori le mura -basilikan kalmistoon. Pyöreän rakennuksen läpimitta on 29 metriä ja sen keskellä on 11,5 metriä leveä kupolilla katettu kammio. Kammiota reunustaa kaksitoista paria vihreästä ja punaisesta marmorista tehtyä korinttilaista pylvästä, jotka rajaavat sen ympäröivästä holvatusta käytävästä.

Santa Costanza on ulkopuolelta lähes alkuperäisessä asussaan. Ainoastaan uloin katettu käytävä puuttuu. Sisäosat on koristeltu suurilta osin hyvin säilynein marmori- ja keramiikkamosaiikein, joiden aiheet käsittelevät elonkorjuuta ja varhaiskristillisiä aiheita.

Lähteet
Lehmann, Karl. Sta. Costanza. Art Bulletin, 1955, Vol 37 193-196.
Stanley, David J. New Discoveries at Santa Costanza. Dumbarton Oaks, 1994, Vol 48 257-261.
 Il Mausoleo di S. Costanza, from the official site of the church of Santa Agnese fuori le Mura
 Romanchurches.wikia.com

Aiheesta muualla 

 Santa Costanza - Sacred Destinations Travel Guide
 Interior photo - Active Italy

Rooman kirkot
Kivikirkot
Witching Hour

Witching Hour on englantilaisen elektropop-yhtye Ladytronin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Kappaleet "Sugar" ja "Destroy Everything You Touch" on lisäksi julkaistu singleinä.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 78/100
 Allmusic: 
 Pitchfork Media: 8.3/10
 PopMatters: 8/10

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Ladytronin albumit
Argentiinan Grand Prix 1995

Argentiinan Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. huhtikuuta 1995 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden toinen, ja ensimmäinen Argentiinan Grand Prix F1-sarjassa sitten kauden 1981.

Kilpailun voitti Damon Hill, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Nopeimman kierroksen ajoi Michael Schumacher aikaan 1,30.522.

Tulokset

Muuta  
Damon Hillin 10.voitto

Lähteet

Formula 1 -kausi 1995
Argentiinan Grand Prix
Brasilian Grand Prix 1995

Brasilian Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. maaliskuuta 1995 Autódromo José Carlos Pace -radalla São Paulossa. Kilpailu oli kauden 1995 ensimmäinen kilpailu, ja sen voitti Michael Schumacher, joka ajoi myös kisan nopeimman kierroksen aikaan 1,20.921.

Kilpailun jälkeen Schumacher ja David Coulthard hylättiin, koska heidän autoistaan otetut polttoainenäytteet eivät olleet FIAn mukaan sääntöjenmukaiset. Gerhard Berger julistettiin voittajaksi. Benetton ja Williams kuitenkin protestoivat päätöstä, minkä seurauksena kumpaakaan kuljettajaa ei hylätty, koska polttoaineen ei nähty antavan heille mitään hyötyä. Benetton ja Williams kuitenkin menettivät valmistajien MM-pisteet.

Tulokset

Lähteet

Formula 1 -kausi 1995
Brasilian Grand Prix
Daniel Akaka

Daniel Kahikina Akaka (11. syyskuuta 1924 Honolulu, Havaiji – 6. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja senaattori. Hän syntyi Honolulussa ja oli etnisesti havaijilainen. Hänen isoisänsä oli kiinalainen.

Akaka palveli toisen maailmansodan aikana United States Army Corps of Engineersin riveissä muun muassa Saipanilla ja Tinianilla. Sodan jälkeen hän opiskeli Havaijin yliopistossa ja valmistui opettajaksi vuonna 1952.

Akaka valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1976. Hänet valittiin uudelleen seitsemissä perättäisissä vaaleissa. Havaijin kuvernööri John Waihee nimesi Akakan huhtikuussa 1990 Yhdysvaltain senaattiin tilapäisesti Spark Matsunagan kuoltua eturauhassyöpään. Akaka astui virkaansa 16. toukokuuta, ja hänet valittiin vaaleissa saman vuoden marraskuussa senaattiin jatkamaan loppuun Matsunagan kesken jääneen kauden neljä vuotta. Akaka istui Yhdysvaltain senaatissa yhtämittaisesti vuodesta 1990. Vuonna 2011 hän ilmoitti, ettei asetu ehdolle enää vuoden 2012 vaaleissa.

Akaka oli naimisissa Mary Mildred ”Millie” Chongin kanssa, ja heillä on viisi lasta, neljätoista lastenlasta sekä useita näiden lapsia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Eero Ahre

Eero Antero Juhani Ahre (s. 25. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.

Opiskelu
Alkuperäiseltä koulutukseltaan Ahre on lastentarhanopettaja. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja draamakirjallisuutta. Vuosina 1983–1986 Ahre opiskeli Teatterikorkeakoulun nukketeatterikursseilla. Hän on opiskellut myös Ranskassa Institut International de la Marionette -nimisessä oppilaitoksessa 1988-89.

Näyttelijänä
Ahre on näytellyt paljon teattereissa, muun muassa Nukketeatteri Sampossa vuosina 1981–1983. Vuodesta 1984 Ahre on työskennellyt Teatteri Hevosenkengässä.

Ahre on myös esiintynyt joissain elokuvissa ja tv-sarjoissa, joista mainittakoon elokuvat Uppo-Nalle (1991), Kauhea murhamies Lalli (1981), ja Gourmet (2009). Vuonna 1991 Ahre palkittiin parhaan miespääosan esittäjänä Montecatinin 42. lyhytelokuvajuhlilla Italiassa elokuvasta Alaska (1990).

Ahre on myös työskennellyt ääninäyttelijänä, mm. Muumilaakson tarinoiden Nipsuna. Edellä mainitussa tv-sarjassa Ahren rooleja olivat Nipsun lisäksi Hosuli, Reippailija-Hemuli, Majakkasaaren kummitus, Vanginvartija, Lampun henki ja Taiteilija Umbra. Ahre on myös toiminut äänikirjojen lukijana ja lukenut kuvailutulkkauksia kotimaisiin elokuviin.

Muuta
Näyttelijätöidensä lisäksi Ahre on kirjoittanut näytelmiä. Hän soittaa myös kitaraa. Ahren kielitaitoihin kuuluvat suomi, ruotsi, englanti ja ranska. Vuoden 2012 presidentinvaalien ennakkoäänestyksen vuoksi Näkövammaisten Kulttuuripalvelu ry tuotti äänikuvailun presidenttiehdokkaista, jossa Ahre toimi kuvailijana.

Filmografia

Elokuvat

Dubbaukset

Näytelmiä
 Nipo ja pikku-ukot, 1986  (käännetty ruotsiksi 1991: Alvar och de fyra smågubbarna) 
 Aivastus, 1987
 Ujo prinssi Uhmakas, 1989
 Kitarakepponen, 1990 *    (käännetty ruotsiksi 1991: Gitarrgubbarna)
 Noitakujeet, 1992 *
 Pippuridino, 1994 *     (käännetty ruotsiksi  1995: Dunderdino)
 Timanttipeikot, 1995 *
 Huppuhännän seikkailut (dramatisointi, ohjaus, näyttelijä) 1996
 Rosina ja ritari von Rusina, 1996 *  (käänn. ruotsiksi 2006: Rosina och riddare von Russin)
 Maalari Murina, 1997  (yhdessä Wille Mäkelän kanssa)
 Robottipoika Ville Voltti, 1998 *
 The Guitar Trick, 1999
 Salapoliisi Solmu ja rusetin arvoitus, 1999 *  (käänn. ruotsiksi 2003: Detektiv Knop och rosettmysteriet)
 Kolmen nakin komedia, 2000 * 
 Nukkumatti Untamo Tukki, 2003 (yhdessä Jyrki Kiiskisen kanssa)
 Velmu Viljami Vilppi 2004  (yhdessä Antero Niemisen kanssa)
 Kummituskekkerit 2007 *  (käännetty ruotsiksi 2008: Spökstök)
 Koirakampaamo Villa Koiranen 2021 *

Näytelmiä on esitetty seuraavissa teattereissa: Teatteri Hevosenkenkä, Komediateatteri Arena, Suomen Kansallisteatteri, Porin Teatteri, 
Svenska Teatern i Helsingfors ja Åbo Svenska Teatern.
 
Televisiosovitus näytelmästä Gitarrgubbarna on esitetty Yle TV1:ssä.

(*:llä merkityt näytelmät kirjoitettu yhdessä ohjaaja Patrik Draken ja ko. näytelmän toisen näyttelijän kanssa.)

Lähteet
 Eero Ahre Suomen Näyttelijäliiton sivuilla

Viitteet

Suomalaiset nukeillanäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Otto Rud

Otto Rud oli tanskalainen amiraali. Hänen johtamansa joukot ryöstivät Turun kaupungin vuonna 1509. Ejbyn kalkki kuului ryöstösaaliiseen.

Rud haavoittui ja jäi sotavangiksi 7. heinäkuuta 1565 Klaus Hornin johtamaa ruotsalaista laivastoa  vastaan käydyssä meritaistelussa. Taistelusta on kirjoitettu suomeksi kaksikin kuvausta; niistä historiallisesti luotettavampana pidetään Kyösti Wilkunan kuvausta Loistavien voittojen sankari - Klaus Kristerinpoika Horn, joka sisältyy kokoomateokseen Suomalaisia sankareita. Historiallisia kertomuksia, I–II vuodelta 1916. 

Kirjailija Kaari Utrio julkaisi 1960-luvulla kaunokirjallisen teoksen Kartanonherra ja kaunis Kirstin (myöh. pelkkä Kirstin), joka on amiraali ja vapaaherra Klaus Kristerinpoika Hornin osittain fiktiivinen mutta historiaan pohjautuva elämäkerta. Sen loppuosaan sijoittuu kuvaus Otto Rudin viimeisestä taistelusta.

Wilkunan mukaan Otto Rudin sanotaan kuolleen pian tämän taistelun jälkeen ruotsalaisessa vankeudessa

Lähteet

Kirjallisuutta  
 

Tanskalaiset amiraalit
Kajaanin Haka

Kajaanin Haka (KajHa) on kajaanilainen jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2020 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, Pohjoisen alueen Kolmosessa, jonne se putosi Kakkosesta Kauden 2019 päätteeksi.

Seuran historia 
Seura on perustettu vuonna 1953. Sen alkuperäinen nimi oli Hevossuon Haka, mutta nimi sai nykyisen muotonsa vuonna 1963. Aluksi seuran lajeja olivat jalkapallon lisäksi myös yleisurheilu, hiihto ja lentopallo.

KajHa on pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla yhdeksän kautta vuosina 1968, 1970–1971, 1985–1986, 1993–1994 ja 1998–1999. Kaudella 1993 joukkue ylsi aina liigakarsintaan saakka. Vuonna 1999 KajHa voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden. 

KajHan yleisöennätys on vuoden 1968 paikallisottelusta Kajaanin Palloilijoita vastaan, jota seurasi 2 376 katsojaa.

Edustusjoukkue 
Kajaanin Hakan edustusjoukkue pelaa kaudella 2021 Pohjoisen alueen Kolmosta. Edustusjoukkueen päävalmentajana aloitti tammikuussa 2021 portugalilainen Luis Carlos Da Costa Figueiredo. Pitkäaikaisena joukkueenjohtajana toimii Johanna Karjalainen. Joukkueen kotikenttänä toimii Kajaanin liikuntapuisto.

Junioritoiminta 
Kajaanin Hakalla on pitkään ollut aktiivista junioritoimintaa. Seura on viime vuosina profiloitunut maakunnalliseksi toimijaksi Kainuussa. Seura vastaa muun muassa Kainuun napero- ja nappulaliigasta. Napero- ja nappulaliigajoukkueiden lisäksi seuralla on kaudella 2021 yhteensä seitsemän ikäkausijoukkuetta. Kajaanin Hakalla oli yhteensä 357 rekisteröityä pelaajaa (2020).

Entisiä hakalaisia 
Ari Tegelberg, Kajaanin Hakan kasvatti, A-maajoukkuepelaaja, 270 pääsarjaottelua
Tero Kemppainen, Kajaanin Hakan kasvatti, 314 pääsarjaottelua
Iiro Aalto, Kajaanin Hakaa vuosina 1998-1999 edustanut jalkapalloilija, 200 Veikkausliiga -ottelua
Toni Etu-Seppälä, Kajaanin Hakaa vuosina 2001-2002 edustanut maalivahti, 11 Veikkausliiga -ottelua
Marko Harju, Kajaanin Hakan kasvatti, 86 pääsarjaottelua 

Lisäksi Kajaanin Hakan kasvateista pääsarjatasolla ovat esiintyneet muun muassa Pekka Kemppainen ja Heikki Leinonen (Oulun Palloseura) sekä Jukka Oikarinen (Helsingin Ponnistus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran sivusto

Suomalaiset jalkapalloseurat
Kajaanilaiset urheiluseurat
Vuonna 1953 perustetut urheiluseurat
AtlasGlobal

AtlasGlobal (31. maaliskuuta 2015 asti Atlasjet)  on turkkilainen lentoyhtiö, jonka päätoimipaikka on Istanbul. Se lentää kotimaanlentoja sekä säännöllisiä charter-lentoja Euroopassa, Kazakstanissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Suomen ja Turkin välillä se lentää lomalentoja ainakin väleillä Helsinki–Antalya, Joensuu–Antalya ja Oulu–Antalya.

Historia 

Yhtiö on perustettu 14. maaliskuuta 2001 ja se on aloittanut lentotoimintansa 1. kesäkuuta 2001. Lentoyhtiö on aiemmin tunnettu nimellä Atlasjet International Airlines.

Kaappaus

Yhtiön lentokone kaapattiin 18. elokuuta 2007 matkalla Kyprokselta Istanbuliin. Kaappaajat pakottivat lentokoneen lentämään Antalyan lentoasemalle tankkaukseen ja lentämään sieltä Iranin pääkaupunki Teheraniin tai Syyriaan.
Lentokoneessa oli kaappaushetkellä yhtiön mukaan 136 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä, jotka kaikki pääsivät pakenemaan koneesta Antalyan lentoasemalla kaappaajien antautuessa. Lentokone on tyypiltään Boeing MD-83.

Onnettomuus 

Yhtiön MD-83-tyyppinen lentokone syöksyi maahan 30. marraskuuta 2007 Ispartassa, Turkissa, juuri ennen kuin sen oli määrä laskeutua Süleyman Demirelin lentoasemalle. Onnettomuudessa sai surmansa 50 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä.

Laivasto
Atlasjetin laivasto sisältää seuraavat lentokoneet:

8 Airbus A320-200
1 Airbus A319 
16 Airbus A321

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
AtlasGlobal 

Turkkilaiset lentoyhtiöt
Omenahappo

Omenahappo eli hydroksibutaanidihappo on dikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Nimensä mukaisesti omenahappoa on hedelmissä, etenkin omenissa, joissa se muodostaa 97 % kokonaishappopitoisuudesta. Sitä on runsaasti myös luumuissa, kirsikoissa ja vesimelonissa. Juuri se antaa vihreille omenoille luonteenomaisen happaman maun. Raparperin ruodin happamuus johtuu pääasiassa omenahaposta. Omenahapon suoloja ja estereitä kutsutaan hydroksibutaanidioaateiksi tai triviaalinimensä mukaisesti malaateiksi.

Omenahappoa voidaan eristää luonnollisista lähteistä, mutta nykyään sitä valmistetaan pääasiassa synteettisesti. Sitä valmistetaan katalyyttisesti vedyttämällä maleiinihappoa, maleiinianhydridiä tai fumaarihappoa. 

Elintarviketeollisuudessa käytetään omenahappoa paljon muun muassa makeisissa, hedelmä- ja vihannessäilykkeissä, juomissa ja hilloissa happamuudensäätöaineena. Sen E-koodi on E296. Yhdistettä voidaan käyttää myös hajusteissa, metallien puhdistamiseen ja metalleja kelatoivana aineena.

Omenahappo osallistuu elimistössä sitruunahappokiertoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Terveyskirjasto: Omenahappo
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Malic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Malic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): DL-Malic acid 
Liber Herbarum II: Omenahappoa sisältäviä kasveja
ChemBlink: Malic acid 
ChemBlink: D(+)-Malic acid 
ChemBlink: L(-)-Malic acid 
ChemBlink: DL-Malic acid  
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Malic-acid 

Dikarboksyylihapot
Hydroksihapot
Säilöntäaineet
Katkat

Katkat (Amphipoda) on yksi suurimmista ja laajimmin levinneistä äyriäislahkoista. Kaikkiaan katkalajeja tunnetaan yli 10 000. Suurin osa katkoista elää merissä, mutta noin viidennes lajeista elää sisävesissä ja jotkin lajit myös maalla.

Useimmat katkat ovat 1-2 cm:n pituisia. Pienimmät lajit ovat millimetrin kokoluokkaa, suurin tunnettu syvän veden katka jopa 34 cm. Katkanaaras kantaa muniaan ja niistä kehittyviä poikasia raajojensa välissä olevassa marsupiossa eli alkiotaskussa; erillistä toukkavaihetta ei ole.

Katka-nimitys tulee uskomuksesta, että jokin vesieliö olisi purrut kalastajien siimoja katki.

Suomen katkat 
Suomesta on tavattu 20 katkalajia.

 Bathyporeia pilosa hietakatka
 Calliopius laeviusculus  tyrskykatka
 Corophium volutator liejukatka 
 Apocorophium lacustre polyyppikatka 
 Crangonyx pseudogracilis
 Hyperia galba  meduusakatka
 Gammaracanthus lacustris jättikatka
 Gammarus duebeni  lätäkkökatka
 Gammarus lacustris järvikatka 
 Gammarus locusta saaristokatka
 Gammarus oceanicus pohjoiskatka
 Gammarus pulex purokatka
 Gammarus salinus  merikatka 
 Gammarus tigrinus tiikerikatka<ref>[https://laji.fi/taxon/MX.53037 tiikerikatka – Gammarus tigrinus´´] laji.fi</ref>
 Gammarus zaddachi  lahtikatka
 Leptocheirus pilosus putkikatka
 Monoporeia affinis  valkokatka 
 Pontoporeia femorata merivalkokatka
 Pallaseopsis quadrispinosa  okakatka
 Talitroides alluaudi''

Lähteet

Aiheesta muualla
Katkat äyriäisistä kertovalla sivustolla 
Määrityskaava suomalaisille katkoille

Seulonnan keskeiset artikkelit
Raksilan pesäpallostadion

Raksilan pesäpallostadion (sponsorinimeltään Oulun DataCenter Stadion) on pesäpallostadion Oulussa Raksilan kaupunginosassa. Kooltaan suurin lajille rakennettu stadion on avattu vuonna 1997. Kentän alustana on hiekkatekonurmi. Raksilan urheilukeskukseen kuuluvan stadionin katsomossa on 4 204 istumapaikkaa, joista katettuja 1 460 ja aitiopaikkoja 162 kpl. Lisäkatsomoissa on lisäksi 2 000 paikkaa.

Kesällä stadionin pääkäyttäjiä ovat Lippo Pesis ja Lippo Juniorit. Stadionia ovat aiemmin käyttäneet jo toimintansa lopettaneet Oulun Polte ja Oulujoen Kiekko. Talvella paikalle jäädytetään luistinrata, joka tosin on ollut suhteellisen vähällä käytöllä. Keväällä 2007 Raksilassa järjestettiin puistohiihdot, joiden pääpaikkana toimi pesäpallostadion. Stadionilla järjestettiin kaupungin uudenvuodenjuhla vuodenvaihteessa 2012–2013 ja Kärppien mestaruusjuhla keväällä 2014.

Yleisöennätys 6 647 on 13. syyskuuta 1998 pelatusta kolmannesta loppuottelusta Lippo–Kaisaniemen Tiikerit. Stadionilla järjestetyissä konserteissa yleisöä on parhaimmillaan ollut yli 20 000 katsojaa.

Esiintyjiä 

Pesäpallostadionilla on nähty kesäisin huippuartisteja.
1997 Leningrad Cowboys
1998 Scorpions
1999 Bryan Adams
2003 Leningrad Cowboys
2004 Eppu Normaali
2005 Billy Idol
2006 Lippo Summer Party, esiintyjätAkcent (ROM), Beats and Styles (FIN)Dani Evermore (SWE), DCX (FIN), Dingo (FIN)Gibson Brothers (FRA), Las Ketchup (ESP)Natural Ex (SWE), Reflexion (FIN)PMMP (FIN),   Samantha Fox (ENG)
2007 Nylon Beat, Toto

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oulun urheilu
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Raksila
Pesäpallostadionit
Kimi

Kimi on suomalainen miehen etunimi. Se on muodostettu nimestä Kim, joka on Joakimin lyhentymä.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Kimi on annettu Suomessa noin 1 600 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.

Vuonna 2015 Kimi lisättiin suomalaiseen nimipäiväkalenteriin Kim-nimen rinnalle. Molempien nimipäivä on 20. maaliskuuta.

Tunnettuja Kimejä
 Kimi Klingberg (s. 1976), koripalloilija
 Kimi Koivisto (s. 1992), jääkiekkoilija
 Kimi Kuusela (s. 2001), jääkiekkoilija
 Kimi Linnainmaa (s. 1994), amerikkalaisen ja kanadalaisen jalkapallon pelaaja
 Kimi Räikkönen (s. 1979), Formula 1 -kuljettaja ja maailmanmestari
 Kimi Vilkkula (s. 1988), näyttelijä
 Kimi Wakitashiro (s. 1950), japanilainen koripalloilija

Kuvitteellisia Kimejä
 Kimi (), hahmo piirrossarjassa Kummikarhut
 Kimi Keppostin, Rehti Repon apulainen vuoden 1940 elokuvassa Pinocchio

Lähteet 

Etunimet
Klonatsepaami

Klonatsepaami (kauppanimi Suomessa Rivatril, Yhdysvalloissa Klonopin ja muualla maailmassa Rivotril) on bentsodiatsepiineihin kuuluva kemiallinen lääkevalmiste, jota käytetään Suomessa ensisijaisesti epilepsian hoidossa. Sitä käytetään myös paniikkihäiriön ja muiden ahdistuneisuushäiriöiden, dystonian sekä erilaisten kouristusten hoidossa. Klonatsepaami on muiden bentsodiatsepiinien tavoin PKV-lääke.

Lääkkeen yleisiin sivuvaikutuksiin kuuluvat uneliaisuus, koordinaatiokyvyn heikkeneminen sekä levottomuus. Lääke voi lisätä itsemurhariskiä. Etenkin lääkkeen pitkäaikainen käyttö aiheuttaa sietokyvyn kasvua, riippuvuutta sekä vieroitusoireita lopetettaessa. Lääkkeen käyttö raskauden aikana saattaa vahingoittaa sikiötä.

Klonatsepaami patentoitiin vuonna 1964 ja se tuli markkinoille Yhdysvalloissa 1975.

Farmakologia

Farmakodynamiikka

Bentsodiatsepiinien vaikutukset perustuvat niiden keskushermostoa lamaavaan ominaisuuteen. Bentsodiatsepiinit sitoutuvat keskushermoston GABAA-reseptoreissa omiin erityisalueisiinsa (bentsodiatsepiinireseptorit) voimistaen gamma-aminovoihapon eli GABA:n toimintaa reseptoreissa. Gamma-aminovoihappo on aivojen hermosolujen toimintaa jarruttava välittäjäaine. Bentsodiatsepiinit aiheuttavat siten hermoratojen toiminnan epäspesifiä eli yleistynyttä hidastumista.

Farmakokinetiikka
Klonatsepaami sitoutuu suurelta osin (~85 %) veren plasmaproteiineihin. Klonatsepaami läpäisee veri-aivoesteen helposti, veren ja aivojen klonatsepaamipitoisuus on sama. Klonatsepaami metaboloituu lähes täysin, pääasiallisesti 7-aminoklonatsepaamiksi ja pienemmässä määrin 7-asetaminoklonatsepaamiksi ja 3-hydroksiklonatsepaamiksi. Klonatsepaamin metaboliitit poistuvat kehosta munuaisten kautta.

Synteesi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antikonvulsantit
Bentsodiatsepiinit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nitrobentsodiatsepiinit
Sympathy for the Devil (albumi)

Sympathy for the Devil on Laibach-yhtyeen pitkäsoitto. Levy sisältää Laibachin ja sen kahden sivuprojektin, Dreihunderttausend Verschiedene Krawalle ja Germania, versioita Rolling Stones -yhtyeen kappaleesta "Sympathy for the Devil". Kahta instrumentaali-versiota lukuun ottamatta kappaleet on julkaistu singleinä 25. syyskuuta 1988, hieman ennen Laibachin Let It Be -albumin julkaisua.

Kappaleet 

Laibach: Sympathy for the Devil (Time for a Change)
Laibach: Sympathy for the Devil (Dem Teufel Zugeneigt)
300 000 V.K.: Sympathy for the Devil (Anastasia)
Germania: Sympathy for the Devil (Who Killed the Kennedys) - instrumentaali

Germania: Sympathy for the Devil (Who Killed the Kennedys)
300 000 V.K.: Sympathy for the Devil (Soul to Waste)
Laibach: Sympathy for the Devil
300 000 V.K.: Sympathy for the Devil (Soul to Waste) - instrumentaali

Sympathy for the Devil (Anastasia) -kappaleen on tehnyt Laibach, muut kappaleet ovat Mick Jaggerin ja Keith Richardsin tekemiä. 

Vuoden 1990 albumit
Laibachin albumit
Let It Be (Laibachin albumi)

Let It Be on Laibach-yhtyeen pitkäsoitto. Levyllä on Laibachin versiot The Beatles -yhtyeen viimeisen albumin Let It Be kappaleista nimikappaletta lukuun ottamatta. For You Blue ja Maggie Mae eivät ole versioita Beatlesin levyllä olevista kappaleista; For You Blue on todellisuudessa versio Moondogin kappaleesta Crescent Moon March ja Maggie Mae on versio saksalaisesta kansanlaulusta Auf der Lüneburger Heide.

Kappaleet 

 Get Back
 Two of Us
 Dig a Pony
 I Me Mine
 Across the Universe
 Dig It

 I've Got a Feeling
 The Long and Winding Road
 One After 909
 For You Blue
 Maggie Mae (Auf der Lüneburger Heide & Was gleicht wohl auf Erden)

Kappaleet John Lennon ja Paul McCartney, paitsi I Me Mine George Harrison, Dig It Harrison, Lennon, McCartney ja Ringo Starr sekä For You Blue Moondog (joskin kannessa merkitty Harrisonin tekemäksi). Maggie Mae on kansanlaulu, jonka sanoituksen on kirjoittanut Hermann Löns. Kaikki kappaleet sovittanut Laibach. Levyn on nauhoittanut ja miksannut Iztok Turk ja Janez Krizaj studio Tivolissa Ljubljanassa 1988. Vieraililemassa Across the Universe -kappaleella Germania sekä Opus Dein kuoro Trbovljesta. 

Vuoden 1988 albumit
Laibachin albumit
Mute Recordsin albumit
Kotka

Kotka voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Kotka, kaupunki Suomessa Kymenlaakson maakunnassa
 Kotkan keskustaajama, tilastollinen taajama pääosin Kotkan kaupungissa ja osittain Haminassa
 kotkat, suurikokoisia päiväpetolintuja
 varsinaiset kotkat (Aquilinae), päiväpetolintujen alaheimo
 kotkat (Aquila), päiväpetolintusuku
 maakotka (Aquila chrysaetos), lintulaji, jota nimitetään usein lyhyesti kotkaksi
 Kotka, tähdistö
 2737 Kotka, asteroidi
 Kotka (The Eagle), Kevin Macdonaldin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 2011
 kotkat, J. R. R. Tolkienin kirjoissa esiintyviä valtavia ja älykkäitä lintuja
 kotkaaminen, lautojen kiinnitysmenetelmä.
 Kotka, yleensä 125-kuutioinen KTM-merkkinen moottoripyörä
 IKV-3 Kotka, purjelentokone
 Filmi OY Kotka, suomalainen elokuvayhtiö
Kotka – 50 vuotta unelmista kuvaksi, Hannu Hautalan kuvateos kotkasta
 S/S Kotka, aik. S/S Albertina, suomalainen vuonna 1956 uponnut rahtihöyrylaiva
 Ohjusvene Kotka, entinen Suomen merivoimien ohjusvene, nykyisin Kroatian laivaston käytössä

Sukunimi 
 Heikki Kotka (1940–2021), ruotsinsuomalainen kirjailija ja kuvataiteilija
 Kaisa Kotka (s. 1994), suomalainen jalkapalloilija

Seulonnan keskeiset artikkelit
L85

L85 on Ison-Britannian armeijan käyttämä bullpup-mallinen 5,56 x 45 mm NATO -kaliiperinen rynnäkkökivääri. Nykyisin palveluskäytössä on parannettu L85A2 -malli. Ase on yleensä varustettu optisella SUSAT (Sight Universal Small Arms Trilux) -tähtäimellä.

Suunnitteluvaiheessa SA80 (Small Arms for the 1980s) -nimellä tunnettuun aseperheeseen kuuluvan L85:n (alkuperäiseltä nimeltään Enfield Weapon System (EWS)) suunnittelija ja valmistaja on Enfield Royal Small Arms Factory (nykyään BAE Systems Land Systems Munitions & Ordnance), ja se otettiin palveluskäyttöön vuonna 1985. 

Kiväärin suunnitteluvirheiden ja teknisten vikojen vuoksi Ison-Britannian puolustusministeriö teetti vuosien 2001 - 2006 välillä Heckler & Koch -yhtiöllä (silloin osa British Aerospacea) 200 000 aseen korjauksen ja kunnostuksen.

Asetta valmistettiin vuosien 1985 – 1996 välillä 323 920 kappaletta.

L85 -kiväärin versioita ovat:
 
L85A1 IW (Individual Weapon) -rynnäkkökivääri
L85A2  
L86A1 LSW (Light Support Weapon) -pikakivääri
L86A2
L22A1 - lähinnä ajoneuvomiehistöille tarkoitettu karbiinimalli
L98A1 CGP (Cadet General Purpose) -kadettikivääri, josta puuttuu kaasumäntämekanismi.

Tekniset tiedot (L85A1 IW / L86A1 LSW) 

Kaliiperi: 5,56x45 mm NATO
Pituus: 780 mm / 900 mm 
Piipun pituus: 518 mm / 628 mm 
Paino täydellä lippaalla SUSAT -tähtäimen kanssa: 5,08 kg / 6,88 kg
Paino tyhjänä: 3,80 kg / 5,60 kg
Piipun rihlojen määrä: 6 oik.
Rihlauksen nousu: 1/175 mm
Luodin lähtönopeus piipunsuulla: 940 m/s / 970m/s
Teoreettinen tulinopeus: 650 laukausta/min, 680 laukausta/min
Toimintamekanismi: lyhytiskuinen kaasumäntä
Tähtäin: SUSAT (Sight Universal Small Arms Trilux) X 4, avotähtäimet
Tehokas käyttömatka: 300 metriin asti

Lähteet

Aiheesta muualla
Small Arms Review: British SA80 Rifles

Rynnäkkökiväärit
Bullpup
M/S Tom Sawyer

M/S Tom Sawyer () on TT-Linen omistama autolautta. Se on rakennettu Schichau Seebeckwerftin telakalla Bremerhavenissa, Saksassa, vuonna 1989. Kuollutta painoa aluksella on 6 176 tonnia, ja autoja alukseen mahtuu kerrallaan 500. Tom Sawyer on rekisteröity Saksan lipun alle, ja sen kotisatama on Lyypekki. Nykyään alus liikennöi reitillä Trelleborg–Rostock.

Tom Sawyerin sisaralus on M/S Huckleberry Finn.

Käyttöhistoria 

10. syyskuuta 1988 alus laskettiin vesille. 27. tammikuuta 1989 alus luovutettiin TT-Linen omistukseen, joka rekisteröi sen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hampuri. Tuolloin alus oli nimeltään Robin Hood. Seuraavana päivänä TT-Line aloitti liikennöinnin aluksella Travemünden ja Trelleborgin välillä. Joulukuun alussa 1992 Robin Hood meni Wärtsilän telakalle Turkuun, jossa siitä kunnostettiin matkustaja- ja autolautta.

Maaliskuun lopulla 1993 alus nimettiin Nils Holgerssoniksi. Huhtikuun alussa uudelleennimettynä se palasi takaisin Travemünde–Trelleborg -linjalle. Elokuussa 2001 laiva meni SSW Fähr- und Spezialschiffbau GmbH -nimiselle telakalle Bremerhaveniin, jossa siitä tehtiin ropax-alus.

12. lokakuuta 2001 alus sai nykyisen Tom Sawyer -nimensä. Muutaman päivän kuluttua tästä uudelleennimeämisestä Tom Sawyer siirtyi Trelleborgin ja Rostockin väliseen liikenteeseen. 21. tammikuuta 2004, aluksen ollessa Trelleborgissa, havaittiin aluksella vuoto öljytankin ja painolastitankin välissä. Öljyä ehti valua satama-altaaseen ennen kuin vuotokohta saatiin tukittua. Tämän tapahtuman jälkeen alus lähti korjaustöitä varten Rostockiin. Heinäkuussa 2007 aluksen kotisatamaksi muuttui Lyypekki.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fakta om Fartyg – M/S Robin Hood 
The ferry site – M/F Tom Sawyer 
Tom Sawyerista ja Huckleberry Finnistä TT-Linen sivuilla  

Tom Sawyer
Ahmosuon lentokenttä

Ahmosuon lentokenttä  on lentokenttä Oulun Hangaskankaalla noin 20 kilometriä Oulun keskustasta Kajaaniin suuntaan lähellä Muhoksen ja Tyrnävän kuntien rajoja. Kentältä toimivat pääasiallisesti Oulun Ilmailukerho ry toimintamuotonaan purjelento ja Sky Relax -vetovarjoyhdistys. Kenttää käytetään myös varjoliidon nousu- ja laskeutumiskenttänä. Asfalttinen kiitotie on kapeahko ja kummassakin päässä on sepelipintainen seisonta-alue. Polttoainepiste on kerhon ylläpitämä.

Ahmosuon lentokenttä otettiin käyttöön vuonna 1987 korvaamaan Oritkarin lentokenttä. Oulun kaupunki halusi päästä Oritkarin kentästä eroon ja suostui rakentamaan Ahmosuolle uuden.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 VFR Suomi/Finland – Ahmosuon lentopaikka 
 Lentopaikat.fi – Ahmosuon lentopaikka

Oulun liikenne
Suomen lentopaikat
Silosarvikala

Silosarvikala (Naso lituratus), akvaarioharrastajien kesken usein naso tai nasu, on välskärikaloihin kuuluva kala.

Koko ja ulkonäkö 
Silosarvikala kasvaa 45 cm pitkäksi. Aikuisen yksilön pyrstö on lyyranmuotoinen. Silosarvikalat vaihtavat väriään ympäristönsä mukaan. Kalan erottaa muista Naso-suvun lajeista sen pyrstön tyvessä olevista oranssikantaisista piikeistä.

Alkuperä 
Silosarvikala on kotoisin Indopasifiselta merialueelta. Se viihtyy riuttojen läheisyydessä, mutta tarvitsee paljon vapaata uintitilaa.

Käyttäytyminen 
Silosarvikala on usein aggressiivinen muita välskäreitä kohtaan.

Ravinto 
Nuori silosarvikala syö mieluiten ruskeaa makrolevää. Myös muut levät ja levävalmisteet kelpaavat. Luonnossa aikuiset nasot siirtyvät syömään lähinnä planktonia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Kiinanpalatsikoira

Kiinanpalatsikoira (北京犬, Běijīng quǎn) eli pekingeesi on koirarotu, jonka alkuperämaa on Kiina. Myös sitä on kutsuttu shih tzun tapaan "leijonakoiraksi" (狮子狗, shīzigǒu).

Ulkonäkö 
Pekingeesin olemus leijonamainen. Sen häntä on tiiviisti selänmyötäinen ja kaartuu loivasti toiselle sivulle. Jalat ovat lyhyet mutta vantterat. Pekingeesin kuono voi olla melko lyhyt.

Kiinanpalatsikoira on hieman korkeuttaan pidempi. Pekingeesiuroksen säkäkorkeus on 19–23 cm ja narttujen 15–21 cm. Rodulle on tärkeää vankka luusto ja tiivis runko. Ihanteellinen paino urokselle on enintään 5 kg ja nartulle enintään 5,4 kg.

Turkki ja sen hoito 
Pekingeesin karva on kohtuullisen pitkää ja suoraa. Kaulan ympärillä on kaulurimainen harja. Peitinkarva on melko karheaa, aluskarva tiheää ja pehmeämpää. Pekingeesin korvissa, raajojen takaosissa, hännässä ja varpaissa on hapsut.

Turkin väreinä ovat sallittuja muut paitsi albiino ja maksanruskea. Turkki vaatii säännöllistä hoitoa (kampaus noin kerran viikossa, pesu tarvittaessa).

Luonne ja käyttäytyminen 
Pekingeesi on luonteeltaan peloton, uskollinen ja pidättyväinen. Arkuus ja aggressiivisuus eivät kuulu sen luonteeseen. Se on yhden ihmisen koira, joka on lojaali omistajalleen. Pekingeesi ei mielistele tai palvo, mutta osoittaa ymmärrystä ja lojaaliutta ihmistä kohtaan. Vaikka kiinanpalatsikoira puolustaa omistajaansa uskollisesti, se ei ole missään nimessä vihainen. Se on hyvin ihmisläheinen ja lempeä koira, joka sopii hyvin seurakoiraksi.

Alkuperä 
Pekingeesi on nimensä mukaiseksi lähtöisin Kiinasta. Buddhalaisuudessa leijona on pyhä eläin, ja sen vuoksi keisari halusi itselleen oman pienen "pyhän leijonansa". Niinpä kiinanpalatsikoira jalostettiin ja sen haluttiin muistuttavan leijonaa niin paljon kuin mahdollista.

Pekingeesin tehtävänä oli vartioida palatsin aarteita ja varoittaa varkaista sekä karkottaa pahoja henkiä. Nämä pyhät koirat olivat itsekin tarkkaan vartioituja, ja varasta odotti kuolemantuomio. Rodun sai omistaa vain keisari eikä niitä saanut myydä, vaan ne saivat olla ainoastaan keisarillinen lahja. Alamaistenkin tuli painaa päänsä kiinanpalatsikoiran edessä. Rotu levisi länsimaihin boksarikapinan jälkeen. Länsimaissa rotuun ihastuttiin ja siitä tuli suosittu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Pekingesikerho ry

Kiinalaiset koirarodut
FCI 9 Seurakoirat ja kääpiökoirat
Kääpiökoirat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kynsikäs (asuste)

Kynsikkäät ovat avosormiset sormikkaat. Ne jättävät sormenpäät näkyviin, sillä sormiosista puuttuvat kärjet. Kynsikkäissä saattaa olla sormihuppu, joka hupun kiinni ollessa lämmittää sormia lapasten tavoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 City-Lehti

Käsineet
Niilo Kosola

Niilo Vilho Kosola (22. helmikuuta 1911 Lapua – 15. maaliskuuta 1996 Lapua) oli suomalainen maanviljelijä ja Kansallista Kokoomusta edustanut poliitikko.

Kosola toimi kansanedustajana vuosina 1951–1970, maatalousministerinä vuosina 1958–1959 sekä eduskunnan toisena varapuhemiehenä 1964–1965. Kotikaupunkinsa Lapuan kunnanvaltuustossa Kosola istui vuosina 1953–1959.

Kosola toimi poliittisella urallaan myös kokoomuksen varapuheenjohtajana ja piirijärjestönsä puheenjohtajana.

Ura ja elämä

Koulutus 
Kosola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1930. Siviiliammatiltaan Kosola oli maanviljelijä kotipaikkakunnallaan Lapualla vuodesta 1936. Agronomiksi hän oli valmistunut vuonna 1937. Kosola toimi myös sihteerinä ja neuvojana Etelä-Pohjanmaan hevosjalostusliiton palveluksessa 1930-luvulta 1950-luvulle.

Poliittinen ura 
Ensimmäisen kerran Kosola valittiin eduskuntaan vuoden 1951 vaaleissa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä viisissä vaaleissa, kolme kertaa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja kaksi kertaa Vaasan läänin vaalipiiristä. Valtiopäivillä 1964–1965 Kosola oli eduskunnan toinen varapuhemies. Hän toimi kansanedustajana vuoteen 1970.

Tulitikkuäänestysskandaali 
Kosola aiheutti yhdessä puoluetoverinsa Tuure Junnilan ja Maalaisliiton Lauri Sollan kanssa ns. tulitikkuäänestyksellä vuoden 1954 eniten huomiota herättäneen eduskuntaskandaalin. Helmikuun 12. ja 13. päivien välisen yön kestäneessä täysistunnossa, äänestettäessä SKDL:n budjetin sosiaalimenoihin tekemistä lukuisista muutosesityksistä kolmikko kiilasi tulitikulla äänestysnappinsa näyttämään jatkuvasti ei-ääntä, jolloin he saattoivat poistua istuntosalista eduskunnan kahvilaan kyllästyttyään ”äänestysmaratoniin”. Puhemies K.-A. Fagerholm antoi Kosolalle, Junnilalle ja Sollalle tapauksen johdosta nuhteet ja varoituksen.

Ministerinä 
Kosola toimi ministerinä elokuusta 1958 tammikuuhun 1959, yhteensä 138 päivän ajan, K.-A. Fagerholmin III hallituksessa, joka tunnetaan myös nimellä yöpakkashallitus. Kosola oli ministeri maatalousministeriössä eli II maatalousministeri.

Presidentin valitsijamiehenä 
Kosola toimi kolmesti presidentin valitsijamiehenä, vuosina 1956, 1962 ja 1968. Urho Kekkosen oman arvion mukaan Kosola antoi ratkaisevan äänen vuoden 1956 presidentinvaalissa, jonka Kekkonen voitti valitsijamiesäänin 151–149. Kekkosen mukaan Kosola oli näyttänyt hänelle vaalilippunsa.

Yksityiselämä ja palkinnot 
Niilo Kosola oli Vihtori Kosolan, Lapuan liikkeen johtajan poika. Hän meni naimisiin vuonna 1937 Ilma Inkeri Vennan kanssa.

Kosolalle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi vuonna 1977.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Suomen ministerit
Lapuan kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri
Lapuan liikkeessä vaikuttaneet henkilöt
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Mikro-ohjelma

Mikro-ohjelma tai mikrokoodi on osassa suorittimia käytetty suorittimen sisäinen ohjelma, jonka avulla varsinaiset konekielen käskyt on toteutettu.

Historia 
Varhainen mikro-ohjelman käyttökohde oli IBM S/360, jossa sen avulla toteutettiin taaksepäin yhteensopivuus aiempien mallien kuten suositun IBM 1401:n kanssa. Mikrokoodista tuli suosittua prosessoreissa 1970-luvun jälkipuoliskolta lähtien.

Intel on käyttänyt x86-sarjan P6-suorittimista lähtien mikrokoodia, joka voidaan päivittää ohjelmallisesti suorittimen virheiden korjaamiseksi. Muun muassa Linux-, Solaris- ja Windows-käyttöjärjestelmät sisältävät ajuritukea mikrokoodin päivittämiseen ilman BIOSin päivitystä.

Modernit Intelin, AMD:n ja ARMin suorittimet purkavat käskyt mikro-operaatioiksi.

Mikro-ohjelman piirteitä

Mikro-ohjelmalle on tyypillistä pitkät käskysanat, joiden bitit ohjaavat suoraan suorittimen sisäisiä toimintoja. Mikro-ohjelmalle näkyvät suorittimen eri toimiyksiköt, kuten rekisterit tai akut, väylät, liukuhihnat, aritmeettis-looginen yksikkö ja niin edelleen. Tästä seuraa se, että ohjelman abstraktiotaso on erittäin matala, mutta hyvä ohjelmoija pystyy käyttämään suorittimen sisäistä rinnakkaisuutta hyväkseen.

Mikro-ohjelmat olivat aiemmin erittäin yleisiä niin sanotuissa CISC-tyyppisissä koneissa, joissa
käskyt ja osoitusmuodot olivat monimutkaisia.  Näiden taas tuli olla monimutkaisia, jotta pieneen keskusmuistiin
mahtuisi koko tarvittava ohjelma. RISC-arkkitehtuuri toi mukanaan ajatuksen, että
käskyjen tulee olla yksinkertaisia. 

Tyypillisesti pienet suorittimet eivät ole mikro-ohjelmoituja tai vain hankalimmat
käskyt on toteutettu mikro-ohjelmalla. Mitä monimutkaisempi suoritin, sitä todennäköisemmin
sen toteutuksessa on hyödynnetty myös mikro-ohjelmaa.

Samankaltaisia lähestymistapoja

Erityistarkoituksiin on suunniteltu
koneita, joissa ei ole varsinaisia konekäskyjä, vaan niitä ohjelmoidaan samaan tapaan
kuin mikro-ohjelmaa. Tällainen laite oli esimerkiksi FPS-164. 
Myöhemmin on kehitetty leveän käskysanan (VLIW) arkkitehtuuri, jossa käskysanan eri osat sisältävät eri toimilohkojen konekäskyjä. Leveällä käskysanalla
päästään suorittimen sisäisen rinnakkaisuuden hyödyntämiseen, mutta ohjaus ei ole niin yksityiskohtaista kuin varsinaisessa mikro-ohjelmassa.

Mikro-ohjelman muokattavuudesta

Mikro-ohjelma on tavallisesti ollut kiinteä, eli sitä ei ole voinut vaihtaa. Alun perin sanalla firmware tarkoitettiinkin lähinnä mikro-ohjelmaa.
Toisaalta osa koneista (Burroughs B1700 ja sen sukulaiset) mahdollisti  jopa sen, että prosessinvaihdon yhteydessä vaihdettiin myös mikro-ohjelma. Näin voitiin tehdä eri ohjelmointikielille niille sopivin käskykanta. Myös mikro-ohjelmakääntäjiä on olemassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Reverse Engineering x86 Processor Microcode (PDF)

Kirjallisuutta 

 

Tietokonetekniikka

de:Mikroprogrammsteuerwerk
Agderin yliopisto

Agderin yliopisto () oli aikaisemmin Norjan suurin alueellinen valtionkorkeakoulu (), josta tuli Norjan seitsemäs täydet oikeudet omaava yliopisto 1. syyskuuta 2007. Oppilaitos perustettiin 1994, jolloin kuusi alueellista korkeakoulua yhdistyi kansallisen korkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Yliopistolla on kaksi kampusta, jotka sijaitsevat Kristiansandissa ja Grimstadissa sekä sairaanhoitajakoulutusta Arendalissa.

Tiedekunnat
Tiedekuntajako uudistettiin 1. elokuuta 2007, minkä jälkeen yliopiston viisi tiedekuntaa ovat 
 Terveys- ja liikuntatieteiden tiedekunta (Fakultet for helse- og idrettsfag)
 Humanistinen ja pedagoginen tiedekunta (Fakultet for humaniora og pedagogikk)
 Taiteiden tiedekunta (Fakultet for kunstfag)
 Teknillinen ja luonnontieteiden tiedekunta (Fakultet for teknologi og realfag)
 Talous- ja yhteiskuntatieteiden tiedekunta (Fakultet for økonomi og samfunnsfag)

Historia

Ensimmäinen ajatus yliopiston perustamisesta Agderiin esitettiin jo vuonna 1771, jolloin Tanska-Norjan virkamies Johann Struensee antoi Trondheimin piispa Johan Ernst Gunnerukselle tehtäväksi suunnitella Norjaan perustettavaa yliopistoa. Samana vuonna Gunnerus tekikin ehdotuksen perustettavasta Norjan ensimmäisestä yliopistosta, sijoituspaikkanaan Kristiansand. Ajatus ei kuitenkaan toteutunut.

Agderiin perustettiin kuitenkin ajan myötä eri alojen korkeakouluja, joista kuusi yhdistyi Høgskolen i Agderiksi 1994. Vanhin oli Kristiansandin opettajakorkeakoulu (per. 1839). Muut korkeakoulut olivat (per. vuosi suluissa) Arendalin sairaanhoitajakorkeakoulu (Arendal sykepleierhøgskole, 1920), Agderin konservatorio (Agder musikkonservatorium, 1965), Agderin insinöörioppilaitos ja alueellinen korkeakoulu (Agder ingeniør- og distriktshøgskole, Grimstad, 1967), Agderin alueellinen korkeakoulu (Agder distriktshøgskole, Kristiansand, 1969) ja Kristiansandin sairaanhoitajakorkeakoulu (Kristiansand sykepleierhøgskole, 1976). Arendalin kampus ja sairaanhoitajaopetus päätettiin siirtää Grimstadiin 2006.

14. toukokuuta 2007 Norjan opetusministeriön asettama NOKUT-komitea päätti suosittaa korkeakoululle yliopistostatusta, jolloin siitä tulisi Norjan seitsemäs yliopisto ja koulun nimi muuttuisi Agderin yliopistoksi (Universitetet i Agder). Lopullinen asian käsittely tapahtui 19. kesäkuuta, jolloin komitea totesi korkeakoulun yliopistotasoiseksi. ,  Virallisesti yliopistostatus astui voimaan 1. syyskuuta 2007, jolloin oppilaitoksen nimi vaihtui Høgskolen i Agderista Universitetet i Agderiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Agderin yliopiston kotisivut

Norjan yliopistot ja korkeakoulut
Kristiansand
Votivkirche

Votivkirche on kirkkorakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se rakennettiin vuosina 1855–1879 keisari Frans Joosef I:een kohdistuneen murhayrityksen epäonnistumisen muistoksi, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Heinrich von Ferstel. Rakennus edustaa ranskalaista uusgotiikkaa. Vuonna 1862 kirkosta tuli Wienin varuskuntakirkko. Nykyisin se toimii myös Wienin yliopiston kirkkona. Kirkossa on kaksi tornia, jotka yltävät noin 99 metrin korkeuteen.

Aiheesta muualla 

 Kirkon kotisivut 

Wienin kirkot
Kivikirkot
Hans Hotter

Hans Hotter (19. tammikuuta 1909 – 6. joulukuuta 2003) oli saksalainen bassobaritoni. Hän sai toisen maailmansodan jälkeen kansainvälistä arvostusta Richard Wagnerin tulkinnoillaan.

Hotter syntyi Offenbach am Mainissa ja opiskeli Matthäus Roemerin johdolla Münchenissä. Hän toimi urkurina ja kuoromestarina ennen oopperadebyyttiään Troppaussa vuonna 1930. 

Hotter esiintyi natsihallituksen aikana Saksassa ja Itävallassa, mutta kansainvälinen ura lähti käyntiin vasta Covent Garden -debyytistä 1947. Hän pääsi laulamaan useisiin merkittäviin eurooppalaisiin oopperataloihin ja debytoi vuonna 1950 Metropolitan-oopperassa. Hans Hotter lauloi mm. sopraano Anita Välkin kanssa samoissa oopperaproduktioissa New Yorkin Metropolitanissa ja Lontoon Covent Gardenissa. 

Vaikka Hotter tuli kansainvälisesti tunnetuksi lähinnä saksalaisesta ohjelmistosta, kotimaassaan hän oli myös suosittu Giuseppe Verdin oopperan Falstaff pääroolissa. Hän vetäytyi lavalta vuonna 1972 ja teki sen jälkeen satunnaisia esiintymisiä. Hän sai mainetta mm. puheosuuksien kertojana Arnold Schönbergin Gurrelieder-teoksessa. 

Hotter kuoli Münchenissä 94-vuotiaana.

Musiikkinäytteitä 
   Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 1. act
   Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 2. act
  Richard Wagner: Der fliegende Holländer - 3. act
Daland: Kurt Böhme, Senta: Helene Werth, Erik: Bernd Aldenhoff, Mary: Res Fischer, Steuermann: Helmut Krebs, Holländer: Hans Hotter - Chor und Sinfonieorchester des Norddeutschen Rundfunks - Wilhelm Schüchter - Hamburg 1951

Saksalaiset oopperalaulajat
Grammy-palkinnon saajat
Bassobaritonit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Linda Eder

Linda Eder (s. 3. helmikuuta 1961) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli vuosina 1998–2005 naimisissa muusikko Frank Wildhornin kanssa.

Albumit 
 1989 Linda Eder
 1994 And So Much More
 1997 It's Time
 1999 It's No Secret Anymore
 2002 Gold
 2003 Storybook
 2003 Broadway, My Way
 2005 By Myself: The Songs of Judy Garland
 2006 Barbra Streisand and Linda Eder

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 Kuvaus Allmusic.comissa 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Patrik Štefan

Patrik Štefan (s. 16. syyskuuta 1980 Příbram, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija.

Štefan varattiin ensimmäisenä pelaajana vuoden 1999 NHL:n varaustilaisuudessa. Hänen valintaansa pidetään yleisesti yhtenä pahiten epäonnistuneista ykkösvarauksista NHL:n historiassa.

Ennen siirtymistään Atlanta Thrashersiin hän pelasi Sparta Prahassa ja IHL-liigan Long Beach Ice Dogsissa. Štefan pelasi Atlantassa kuusi kautta keräten 177 pistettä. NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 hän liittyi SM-liigan Tampereen Ilvekseen, jossa kertyi 37 runkosarjan ottelussa 13 maalia ja 28 maaliin johtanutta syöttöä. Pudotuspelien seitsemässä pelissä Štefan iski yhden maalin ja syötti kuusi. Hän on toistaiseksi ainoa SM-liigassa pelannut NHL:n ykkösvaraus.

Štefan ei onnistunut vastaamaan häneen kohdistuneisiin suurin odotuksiin, ja lopulta 24. kesäkuuta 2006 hän siirtyi vaihtokaupassa pelaamaan Dallas Starsin riveihin. Atlanta sai Dallasilta kaupassa Jaroslav Modrýn, Niko Kapasen ja 7. kierroksen varausvalinnan vuoden 2006 draftiin.

Štefan sai huomiota kun hän tammikuussa 2007 ottelun viimeisellä minuutilla Edmonton Oilersia vastaan epäonnistui laittamaan kiekon tyhjään verkkoon, ja syntyneestä vastahyökkäyksestä Ales Hemsky pääsi tekemään maalin.

Kesällä 2007 Štefan jätti NHL-kaukalot ja siirtyi Sveitsin pääsarjassa pelaavan SC Bernin riveihin. Bernissä Štefan ehti pelata vain kaksi Sveitsin liigan ottelua ennen lopettamiseen johtanutta loukkaantumista. Häneen kohdistui taklaus toisessa pelissään ja kesällä leikattu lonkka sai kovan osuman. Štefan oli kärsinyt parin kauden ajan NHL:ssä lonkkavaivoista ja nyt lääkärit suosittelivat uran lopettamista.

Katso myös
 Luettelo NHL:n ykkösvarauksista

Lähteet

Viitteet

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Luna Sea

LUNA SEA on japanilainen rock-yhtye, joka perustettiin Kanagawassa vuonna 1989. Yhtye hajosi vuonna 2000, mutta sen jäsenet eivät puhu siitä "hajoamisena" vaan pikemminkin eräänlaisena "väliverhona". Bändi julkaisi seitsemän albumia ja useita singlejä sekä VHS/DVD julkaisuja 90-luvulla. Monet LUNA SEA jäsenet ovat aloittaneet muissa yhtyeissä, mutta yhtyeen musiikkia kuunnellaan vieläkin maailmalla. 2007 LUNA SEA johtava kitaristi SUGIZO liittyi Yoshikin "superbändi" X Japaniin.

Jäsenet 
 Ryuichi – Laulu
 SUGIZO – Kitara & viulu
 Inoran- Kitara
 J – Basso
 Shinya – Rummut

Albumit 
 Luna Sea (Huhtikuu 21.1991)
 Image (Toukokuu 21.1992)
 Eden (Huhtikuu 21.1993)
 Mother (Lokakuu 26.1994)
 Style (Huhtikuu 22.1996)
 Shine (Heinäkuu 23.1998)
 Lunacy (Heinäkuu 12.2000)

Singlet 
 "Believe" (Helmikuu 24.1993)
 "In My Dream (With Silver)" (Heinäkuu21.1993)
 "Rosier" (Heinäkuu 21.1994)
 "True Blue" (Syyskuu 21.1994)
 "Mother" (Helmikuu 22.1995)
 "Desire" (Marraskuu 13.1996
 "End of Sorrow" (Maaliskuu 25.1996)
 "In Silence" (Heinäkuu 15.1996)
 "Storm" (Huhtikuu 15.1998)
 "Shine" (Kesäkuu 3.1998)
 "I For You" (Heinäkuu 1.1998)
 "Gravity" (Maaliskuu 29.2000)
 "Tonight" (Toukokuu 17.2000)
 "Love Song" (Marraskuu 8.2000)

Lähteet 
 Luna Sean virallinen sivu

Japanilaiset rockyhtyeet
Joonas Hytönen Show

Joonas Hytönen Show oli Joonas Hytösen juontama keskusteluohjelma, jota MTV3 esitti vuoden 1999 kesästä kevääseen 2003. Myös kaapeli-tv-kanava TVTV! esitti ohjelmaa. Ohjelma nauhoitettiin syksystä 2001 alkaen mediakeskus Lumen studioilla Helsingissä. Hytösen lisäksi ohjelmassa esiintyi Lenni-Kalle Taipale yhtyeensä kanssa. Joonas Hytönen Show'n tuotti Hytösen itse omistama tuotantoyhtiö Illusioni Oy. 

Vuoden 2003 keväällä ohjelma keräsi noin puoli miljoonaa katsojaa per jakso.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset keskusteluohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Subin televisio-ohjelmat
Analyyttiset menetelmät

Analyyttiset menetelmät ovat tekniikoita ja muita menetelmiä, joilla tunnistetaan tunnuslukuja (ml. kehityssuunnat) loogisesta tietokokonaisuudesta, päätellään ovatko tunnusluvut odotusten mukaisia ja jos ne eivät ole sellaisia, selvitetään miksei. 

Analysoitava tietokokonaisuus voi olla esimerkiksi tilinpäätös. Siitä voidaan tuottaa esimerkiksi seuraavia tunnuslukuja:
tilisaldot verrattuna edellisen tilinpäätöksen tilisaldoihin
tulo- ja menotilien saldot verrattuna vastaaviin budjettilukuihin
henkilöstön palkkausmenot verrattuna henkilöstön määrän kehitykseen
maksetut korkomenot verrattuna pitkäaikaisen vieraan pääoman määrään.

Asiasta lisää
Yhdysvaltain tarkastusviraston tilintarkastusmanuaali, kohta 225
KHT-yhdistyksen suositukset hyvästä tilintarkastustavasta, kohta 520

 Tilintarkastus
Salvatore Adamo

Salvatore Adamo (s. 1. marraskuuta 1943 Comiso, Sisilia) on italialainen laulaja. Hänen albumeitaan on maailmanlaajuisesti myyty kymmeniä miljoonia kappaleita.

Adamo asuu nyt Belgiassa ja on aiemmin asunut lisäksi Ranskassa. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat 1960-luvun hitit "Tombe la Neige", "Vous permettez, Monsieur?" ja "Inch Allah".

Adamon viimeisin albumi, La part de l'ange, julkaistiin Polydor Recordsin kautta tammikuussa 2007. Laulaja on toipunut vaikeasta aivoverenvuodosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut , , 
 site ADAMO Italy

Italialaiset laulajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Juovakuukala

Juovakuukala (Monodactylus sebae)  
on hopeanhohtoinen, litteä kala.

Ulkonäkö ja koko 
Juovakuukala voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Sen vartalo on hopeankiiltoinen, vinoneliön muotoinen, ja siinä on neljä pystysuoraa mustaa juovaa. Kala muistuttaa ulkonäöltään hiukan lehtikalaa.

Alkuperä 
Juovakuukala on kotoisin Atlantin itärannikolta, Kanariansaarilta Angolaan. Se elää sekä murtovedessä että merivedessä, tyypillisesti jokisuiden mangrovealueilla.

Vesiolot ja ravinto 
Akvaariokalana juovakuukalaa pidetään yleensä murtovesiakvaariossa, Nuoria yksilöitä voi pitää makeassa vedessä, mutta kutuiän lähestyessä ne tarvitsevat vaiheittain yhä suolaisempaa vettä. 
Kuukaloja ruokitaan sekaruoalla: kuivattua levää ja äyriäispitoista ruokaa.

Lähteet 

Percoidei