joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lisa Hauser

Lisa Theresa Hauser (s. 16. joulukuuta 1993 Kitzbühel) on itävaltalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari. Hän edustaa Kitzbüheler Ski Clubia.

Maailmancup
Maailmancupissa Hauser debytoi henkilökohtaisella matkalla kaudella 2013–2014 ollen Annecyn pikakilpailussa 33:s ja saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Östersundin normaalimatkalla kaudella 2015–2016.

Hauser oli viides Östersundin pikakilpailussa ja Oslon takaa-ajossa kaudella 2016–2017 sekä Oslon yhteislähtökilpailussa kaudella 2018–2019. Hän sijoittui normaalimatkan cupissa viidenneksi kaudella 2018–2019. Kaudella 2020-2021 Hauser saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintopallisijansa sijoittumalla Oberhofin ensimmäisessä pikakilpailussa kolmanneksi. Hän oli kolmas myös seuraavan päivän takaa-ajossa. Hän oli kolmas myös Oberhofin jälkimmäisessä pikakilpailussa. Hauser saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Anterselvan normaalimatkan kilpailussa. Anterselvan yhteislähdössä hän oli kolmas. Hän jakoi normaalimatkan maailmancupin voiton Dorothea Wiererin kanssa ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Kaudella 2021–2022 Hauser sijoittui Östersundin normaalimatkalla toiseksi. Hän voitti Östersundin toisen pikakilpailun ja oli Oslon pikakilpailussa toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi, normaalimatkan cupissa toiseksi, pikamatkan cupissa neljänneksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Arvokilpailut
Hauser kilpaili nuorten MM-kilpailuissa 2012–2014. Kontiolahdella 2012 hän sai pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Obertilliachissa 2013 Hauser saavutti hopeaa normaalimatkalla pronssia pikakilpailussa. Presque Islen kisoissa 2014 hän oli toinen normaalimatkalla ja hiihti pronssia saavuttaneessa Itävallan viestijoukkueessa. EM-kilpailuissa Hauser sai vuonna 2013 hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä pronssia normaalimatkalla. 

Sotšin talviolympialaisissa 2014 Hauser oli henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan pikamatkan 27:s. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli parhaimmillaan 13:s yhteislähdössä. Oslossa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla 13:nneksi. Östersundissa 2019 hän oli normaalimatkalla seitsemäs. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui takaa-ajossa kahdeksanneksi ja yhteislähdössä yhdeksänneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Hauser voitti yhteislähdön maailmanmestaruuden ja oli mukana Itävallan hopeamitalin saavuttaneessa sekaviestijoukkueessa. Lisäksi hän saavutti takaa-ajossa hopeaa sekä sijoittui normaalimatkalla neljänneksi ja pikakilpailussa yhdeksänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pikakilpailussa neljänneksi, takaa-ajossa seitsemänneksi, yhteislähdössä 11:nneksi ja normaalimatkalla 17:nneksi.

Lähteet 

Itävaltalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Zelena

Zelena on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Olipa kerran, jossa häntä esittää Rebecca Mader. Zelena oli alun perin mukana vain kolmannella kaudella, mutta hahmo palasi neljännen kauden lopussa. 

Zelena kuvaa lännen pahaa noitaa. Hän on Regina Millsin sisko ja Cora Milssin esikoinen, jonka Cora hylkäsi metsään koska halusi tulla kuninkaalliseksi. Zelena syntyi voimakkaana taikavoimilla ja Coran jätettyä hänet metsään, Zelena loi pyörremyrskyn joka vei hänet Ozziin. Siellä hänet löysi pariskunta, jotka ottivat hänet. Myöhemmin Zelenalle paljastui ettei hän ole heidän lapsensa ja hän lähti Ozin velhon luokse joka lähetti hänet Lumottuun metsään. Siellä hän tapasi Tittelintuuren, joka opetti hänen siskopuoltaan Reginaa. Hän oli Reginalle hyvin kateellinen ja muuttui vihreäksi. Tittelintuure ei suostunut opettamaan Zelenaa taiassa ja hän päätti palata Ozziin. Siellä hänestä tuli paha noita joka halusi palata ajassa tappamaan Lumikin äidin Prinsessa Evan. Tämä paljasti Coran petoksen ennen Zelenan syntymää, jonka vuoksi Cora luopui hänestä.

Zelenan isä oli Jonathan niminen puutarhuri, joka työskenteli Kuninkaan puutarhassa. Hän oli huijannut Coraa olevansa prinssi. Myöhemmin Zelena murhasi Tittelintuuren pojan ja yritti viedä Reginan sydämen, Tittelintuuren aivot, Prinssi Uljaan rohkeuden ja vastasyntyneen lapsen, kun yritti toteuttaa aikamatkaloitsunsa mutta epäonnistui. Tittelintuure yritti tappaa Zelenan mutta Regina esti tämän tikarilla. Tittelintuure antoi Bellelle valetikarin ja yritti tappaa Zelenan oikealla tikarilla tämän sellissä mutta Zelenan elämänvoima pakeni hänen ruumiistaan ennen ruumiin tuhoutumista ja aikaportaali aukesi. Zelena palasi menneisyyteen ja tappoi Robin Hoodin vaimon Marianin ja otti hänen kehonsa kostaakseen Reginalle. Storybrookessa Lumikuningatar jäädytti loitsulla Marianin. Kukaan ei sillon tiennyt että tämä oli todellisuudessa Zelena. Myöhemmin asia paljastui ja Zelena odotti Robinin lasta, joka nimettiin Robiniksi Hoodin kuoleman jälkeen. Zelena Rakasti Tuonelan Jumalaa Haadesta mutta joutui tappamaan tämän, koska yritti tappaa Reginan. Ennen tätä Tuonelassa Cora palautti Reginan ja Zelenan muistot heidän lapsuudesta jossa he tapasivat toisensa ensimmäistä kertaa ja olivat siskoksia. Cora oli vienyt tyttöjen muistot ja erottanut heidät. Sen jälkeen Cora pääsi Valoon. Sarjan viimeisellä Kaudella Zelena oli menossa naimisiin miehen kanssa, jonka oli tavannut ollessaan kirottuna ja hänen nimensä oli silloin Kelly.

Aiheesta muualla 
 Zelena Once Upon a Time Wikissä

Televisiohahmot
Kuvitteelliset noidat
Kuvitteelliset muodonmuuttajat
Kuvitteelliset murhaajat
Kujanpää

Kujanpää on muun muassa seuraavien merkittävien suomalaisten sukunimi:

 Eino Kujanpää, ent. Syrjänen (1904–1980), poliitikko, kansanedustaja (skdl)
 Heikki Kujanpää (s. 1961), näyttelijä
 Jarmo Kujanpää (s. 1959), jalkapalloilija
 Mari Kujanpää, ent. Tammi (s. 1976), lasten- ja nuortenkirjailija
 Mika Kujanpää (s. 1989), jääkiekkoilija
 Teemu Kujanpää (s. 1973), jalkapalloilija
 Urho Kujanpää (s. 1997), seiväshyppääjä
 Vesa Kujanpää, lentopallovalmentaja
Putkirulla

Putkirulla () on muovinen putkimainen liikuntaväline, jolla voi hieroa lihaksia ja lihaskalvoja. Putkirullia on olemassa eri kokoisia ja erilaisia mailleja, joiden kovuus ja pintamuodot vaihtelevat. Putkirullan teho perustuu siihen, että hierottava kehonosa painautuu putkea vasten ja pehmytkudokset aktivoituvat paineessa. Näin verenkierto lisääntyy ja ravintoaineet ja happi kulkeutuvat nopeammin lihaksiin. Tämän vuoksi rullailu voi nopeuttaa esimerkiksi treenistä palautumista. Putkirulla toimii parhaiten pehmytkudosten eli lihasten, jänteiden, nivelsiteiden ja sidekudosten kireyden poistamiseen.

Lähteet 
 http://yle.fi/uutiset/putkirulla_on_koyhan_miehen_hieroja__kireys_ei_olekaan_lihaksissa_vaan_kehon_kudoksissa/7762717
 http://www.hs.fi/hyvinvointi/a1436324203939

Liikunta
Marga Kiseleff

Marga Lucie Wilhelmina Rosa Kiseleff, vuodesta 1888 Toppelius (26. kesäkuuta 1862 Helsinki – 15. elokuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, joka tuli tunnetuksi kukka-akvarelleistaan.

Kiseleffin vanhemmat olivat yliarkkitehti Konstantin Kiseleff ja Sofia Julia Rosa Rüdinger ja puoliso vuodesta 1888 taidemaalari, majuri Woldemar Toppelius.  Kiseleff kävi saksalaisen tyttökoulun Helsingissä. Taideopinnot hän aloitti Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1880 ja jatkoi niitä Sveitsissä kukkien maalaukseen erikoistuneen Rosalie Gayn oppilaana. Hän oli Sveitsissä ainakin 1881–1883 ja 1886 sekä Pariisissa 1887 opiskelemassa Émile Rousseaun johdolla. Lähes yksinomaan kukka-aiheita vesiväritekniikalla maalannut Kiseleff työskenteli enimmäkseen ateljeessa eikä luonnossa, mutta maalasi silti koriste- ja huonekasvien ohella luonnonkukkia ja hedelmäpuun kukkivia oksia sekä jonkin verran hedelmäasetelmia. Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä hän oli esillä ensimmäisen kerran 1882 akvarelli- ja guassitöillä. Kun Kiseleff oli avioitunut upseeri ja merimaalari Toppeliuksen kanssa, parikunta teki  yhteisen opintomatkan ensin Kööpenhaminaan 1892–1895 ja sitten Pariisiin, Lontooseen, Cornwalliin ja Italiaan 1897–1898, samoin kuin vietti kesät 1899 ja 1900 Ruotsin länsirannikolla. He asuivat Berliinissä ja Weimarissa 1900–1914 ja Ruotsissa 1914–1918.  Tästä syystä Kiseleffin yhteydet Suomen taide-elämään jäivät melko vähäisiksi, vaikka pariskunta palasikin takaisin Suomeen vuonna 1918.

Lähteet

 Suomalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1862 syntyneet
 Vuonna 1924 kuolleet
Michal Krčmář (ampumahiihtäjä)

Michal Krčmář (s. 23. tammikuuta 1991 Vrchlabí) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa SKP Kornspitz Jablonec -seuraa.

Arvokilpailut 
Krčmář osallistui nuorten MM-kisoihin vuosina 2009–2012 parhaana sijoituksenaan viestihopea Kontiolahdella 2012. Ridnaun-Val Ridannan nuorten EM-kisoista 2011 hän saavutti pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Nové Měston MM-kisoissa 2013 Krčmář hiihti Tšekin miesten kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimatkan 60:s ja viestin 11:s. Kontiolahden MM-kisoissa 2015 Krčmářin paras sijoitus oli takaa-ajon 57:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla viidenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän oli samalla matkalla kuudes.

Krčmář saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hopeaa pikakilpailussa. Normaalimatkalla hän sijoittui seitsemänneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sai sekaviestissä pronssia. Duszniki-Zdrój'n EM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa takaa-ajokilpailussa. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli pikakilpailussa yhdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli pikakilpailussa kuudestoista.

Maailmancup 
Maailmancupissa Krčmář debytoi henkilökohtaisella matkalla kaudella 2011–2012 ollen Kontiolahden pikakilpailussa 73:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteet hän saavutti kaudella 2013–2014 ollen Annecyn pikakilpailussa 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran kaudella 2015–2016 oltuaan kymmenes Ruhpoldingin normaalimatkalla. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ruhpoldingin takaa-ajokilpailussa tammikuussa 2017.

Muut kilpailut 
Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailujen nuorten sarjassa Krčmář saavutti hopeaa takaa-ajossa ja pronssia pikakilpailussa 2012. Aikuisten sarjassa hän saavutti kultaa pikakilpailussa sekä hopeaa takaa-ajossa ja sekaviestissä 2018.

Lähteet 

Tšekkiläiset ampumahiihtäjät
Tšekkiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Nukkeilu

Nukkeilu on nukkejen kuten pullipien ja figuurien muokkausta, pukemista, valokuvaamista ja bloggailua aiheesta. Nukkeilijat järjestävät myös miittejä.

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Nuket
Rupert Brooke

Rupert Brooke (3. elokuuta 1887 Rugby, Englanti – 23. huhtikuuta 1915 Skyros, Kreikka) oli englantilainen runoilija, jota pidettiin kuolemansa aikaan Britannian parhaimpiin kuuluvana nuorena lyyrikkona. Hän kuoli 27-vuotiaana ensimmäisessä maailmansodassa saamaansa verenmyrkytykseen Turkin Gallipolissa, ja monet hänen parhaina pidetyistä runoistaan julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.

Rupert Brooke syntyi yhtenä kolmesta veljeksestä, joista kaikki kohtasivat kuoleman jo nuorina. Komea nuori mies harrasti jalkapalloa, krikettiä, tennistä ja uintia ja alkoi jo yhdeksänvuotiaana kirjoittaa runoja. Teini-ikäisenä hän harrasti kirjoittamista jo hyvin vakavissaan. Hän opiskeli Cambridgen yliopiston King’s Collegessa ja tuli tunnetuksi biseksuaalisista suhteistaan niin mies- kuin naisopiskelijoihin. Yksi heistä oli Lytton Stracheyn pikkuveli James, joka tunsi Virginia Woolfin ja muita Bloomsburyn ryhmän jäseniä.

Brooke matkusteli laajasti. Jo teinivuosinaan hän kävi kaksi kertaa Italiassa, sitten Saksassa ja vuonna 1912 hän matkusti ensin maitse läpi Yhdysvaltojen ja Kanadan ja otti sitten San Franciscosta laivan Havaijille, Samoalle, Fidžille ja Tahitille.

Ensimmäisen maailmansodan alussa vuonna 1914 Brooke liittyi vapaaehtoisena Britannian kuninkaalliseen laivastoon. Palveltuaan ensin Belgiassa hänet lähetettiin Gallipoliin, jossa hän ei ehtinyt mukaan taisteluihin ennen kuin sai hyttysenpuremasta kuolettavan verenmyrkytyksen. Sotilaat hautasivat 27-vuotiaan runoilijan Skýroksen saarelle Kreikkaan.

Runoilijauransa alussa Brooke ihaili niin sanottuja ”dekadentteja” kirjailijoita, kuten Charles Baudelairea, Algernon Swinburnea, Oscar Wildea ja Walter Pateria. Hänen opiskeluaikaiset rakkausrunonsa ilmentävät vaikutteita romanttisilta runoilijoilta John Keatsiltä ja Percy Shelleyltä. Brooke tapasi sitten William Butler Yeatsin, joka neuvoi häntä siirtymään tyhjistä abstraktioista kohti modernismia. Hän ei ottanut neuvosta vaarin vaan löysi esikuvakseen Shakespearen aikalaisen John Donnen.

Brooken parhaina runoina pidetään hänen viimeisinä vuosinaan syntyneitä sota-aiheisia sonetteja, joista tunnetuin on ”The Soldier”. Ne sisältyvät hänen kuolemansa jälkeen 1915 julkaistuun kokoelmaan 1914 and Other Poems.

Teoksia
The Pyramids (1904)
The Bastille (1905)
Poems (1911)
1914, and Other Poems (1915)
Letters from America (1916)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Englantilaiset runoilijat
Hittikärpänen

Hittikärpänen on suomalainen TV5-kanavalla syksyllä 2015 esitetty musiikkiviihdeohjelma. Ohjelman juontajana nähtiin Roope Salminen ja tuomarina Sami Saari. Ohjelma noudatteli hyvin pitkälti samaa kaavaa kuin noin viisi vuotta aiemmin MTV3-kanavalla esitetty Biisikärpänen.

Lähteet 

Musiikkiohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
TV5:n televisio-ohjelmat
Rauno Pankola

Rauno Kalervo Pankola (28. syyskuuta 1930 – 21. marraskuuta 1986) oli suomalainen toimittaja ja matkakirjailija. Pankola kirjoitti juttuja muun muassa Seura-lehteen.

Rauno Pankola teki vaimonsa kanssa 56 000 kilometriä pitkän automatkan 32 Afrikan maan läpi Elmeriksi ristityllä Land Rover-maastoautolla. Automatka alkoi juhannuksena 1959 ja päättyi 2. tammikuuta 1961. Matka kulki aluksi Saharan halki Afrikan länsirannikolle ja sieltä Kapkaupunkiin. Täällä malariaan sairastunut rouva Pankola joutui palaamaan Suomeen ja Rauno Pankola jatkoi matkaa yksin Afrikan itärannikolle. Matkan aikana Pankola muun muassa tapasi Lambarénéssa tohtori Albert Schweitzerin ja nousi Kilimanjaron huipulle. Pankola kirjoitti matkasta kirjan Afrikan safari : autolla Afrikan ympäri. Seuraavaksi hän matkusti Australiaan ja kuvasi suomalaissiirtolaisten elämää siellä matkakirjassaan Australian safari. 

Vuonna 1963 Pankola kuvasi ja tuotti joukon lyhyitä dokumenttifilmejä otsikolla Suomalaisia maailman turuilla. Dokumenteissa esiintyivät Taina Elg, Jukka Lampinen, Carita Järvinen, Tuulikki Paananen ja Kim Borg.

Teoksia 
 Afrikan safari : autolla Afrikan ympäri. Gummerus 1961
 Australian safari. Gummerus 1965

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elinkeinoelämän Keskusarkistossa oleva video toimittaja Rauno Pankolan ja asentaja Sulo Flinckin 1960-luvun alussa tekemästä viikon kestäneestä 3 300 kilometrin pituisesta automatkasta Moskvitsh Skandinavialla Suomen rajoja pitkin (Youtube)
 Rauno Pankolan juttu Uudestakaarlepyystä : Suomen pienin kaupunki, ilmestynyt Seura-lehdessä 1958

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset matkakirjailijat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Starat lastenvahteina

Starat lastenvahteina on suomalainen viihdeohjelma, jossa kolme julkisuuden henkilöä ottaa haltuunsa yhden päivän ajaksi yhden lapsiperheen. Lapset äänestävät viikon päätteeksi voittajan kolmesta julkkislastenvahdin joukosta. Julkkislastenvahdin voittaja luovuttaa palkintosumman valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi TV5-kanavalla 19. tammikuuta 2015.

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Kaisa ja puoli valtakuntaa

Kaisa ja puoli valtakuntaa on suomalainen tositelevisiosarja, joka kertoo Kaisa Liskin työstä kiinteistönvälittäjänä. Sarjassa seurataan myös Suomen kovimmaksi kiinteistönvälittäjäksi itseään tituleeraavan Liskin yksityiselämää. Mukana myös Teuvo Loman. Ohjelman toinen tuotantokausi alkoi Liv-kanavalla 15. elokuuta 2012. Kolmas tuotantokausi alkoi 13. maaliskuuta 2013.

Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi tunnettiin nimellä Kiinteistökuningatar Kaisa.

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Kortesjärvi-Seura

Kortesjärvi-Seura on entisen Kortesjärven kunnan alueen kotiseutuyhdistys Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Se perustettiin vuonna 1947. Kortesjärvi-Seura ylläpitää omistamaansa Markin museota, ja seura omistaa myös Suomen jääkärimuseossa olevan luontomuseon.

Kortesjärvi-Seura on suunnitellut ja rakentanut alueelleen vaellusreitistöjä, kuten vuonna 2014 valmistuneen Leipätien, joka kulkee Järviseudun vanhinta tiesuuntaa Kortesjärven Purmojärveltä kohti Pietarsaarta. Seura huolehtii muun muassa pelimannikuningas Matti Haudanmaan hautaa. Syyskuussa 1959 Kortesjärvi-Seura pystytti Purmojärven kahakan muistomerkin Ruosteenojalle. Vuonna 1995 seura pystytti jääkärien etappitien muistomerkin entisen Suomelan kevarin kohdalle, jossa jääkärit majoittuivat matkallaan Uumajan kautta Saksaan.

Kortesjärvi-Seuran toimitiloiksi Kauhavan kaupunki osoittanut Kortesjärven entisen kunnantalon kellarikerroksesta Heurekaksi nimetyt tilat. Seuran kokoelmiin kuuluu muun muassa kolmisentuhatta valokuvaaja Einari Hietalan lasinegatiivia, joista noin kolmannes oli vuoden 2015 alussa digitoitu.

Seuran julkaisuja
Kortesjärven perinnealbumi, toim. Kortesjärvi-seura, Kortesjärven kulttuurilautakunta. Kortesjärvi-seura, 1992.

Lähteet 

Kortesjärvi
Kotiseutuyhdistykset
Hartonen

Hartonen oli Kivennavan pitäjän kylä Karjalankannaksella. Idässä kylä rajoittui Rajajokeen ja lähimmistä taloista oli rajalle alle pari kilometriä. Hartosen kylässä oli useita alueita: Uusikylä, Keskikylä, Alakylä, Kuortinpää ja Harjula. Ennen talvisodan syttymistä kylässä oli maanviljelystiloja, kolme kauppaa ja kansakoulu. Vuonna 1939 taloja oli kylässä 46.

Nykyisin kylän alueella ei ole asutusta.

Lähteet

Kivennavan kylät
ISSPIC

ISSPIC (International Symposium on Small Structures and Inorganic Clusters, suom. Kansainvälinen nanorakenteiden ja epäorgaanisten klustereiden symposiumi) on merkittävä kansainvälinen nanotieteen ja -teknologian alan konferenssi. Konferenssissa nanotieteen tutkijat esittevät uusimpia atomi- ja molekyyliklustereiden, nanopartikkeleiden ja nanorakenteiden tutkimuksessa saavutettuja tutkimustuloksia sekä tarkastelevat erilaisia uusia tieteellisiä lähestymistapoja näihin aiheisiin. Samalla etsitään uusia nanotieteellisiä sovelluksia. Symposiumi järjestetään joka toinen vuosi.

Konferenssit

ISSPIC järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1976. Ensimmäisen konferenssin puheenjohtajana toimi tiiviin aineen fysiikan tutkija Jacques Friedel (1921-2014). Neljän vuosikymmenen aikana tapahtumasta on kehittynyt merkittävin nanotieteen kansainvälinen konferenssi. Aluksi tapahtuma järjestettiin neljän vuoden välein, mutta 90-luvulta lähtien se on pidetty joka toinen vuosi.

Järjestyksessään 17. ISSPIC-konferenssi pidettiin syyskuussa 2014 Japanin Fukuokassa, ja 18. konferenssi elokuussa 2016 Jyväskylässä. Jyväskylän konferenssin järjesti Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskus, ja sen puheenjohtajana toimi professori Hannu Häkkinen.

ISSPIC-konferenssit:

 1976: I Lyon, Ranska
 1980: II Lausanne, Sveitsi
 1984: III Berliini, Saksa
 1988: IV Aix-en-Provencce, Ranska
 1990: V Konstanz, Saksa
 1992: VI Chicago, Yhdysvallat
 1994: VII Kobe, Japani
 1996: VIII Kööpenhamina, Tanska
 1998: IX Lausanne, Sveitsi
 2000: X Atlanta, Yhdysvallat
 2002: XI Strasbourg, Ranska
 2004: XII Nanjing, Kiina
 2006: XIII Göteborg, Ruotsi
 2008: XIV Valladolid, Espanja
 2010: XV Oaxaca, Meksiko
 2012: XVI Leuven, Belgia
 2014: XVII Fukuoka, Japani
 2016: XVIII Jyväskylä, Suomi
 2018: XIX Hangzhou, Kiina
 2020: XX San Antonio, USA

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fukuokan XVII konferenssissa käsiteltyjä aiheita 

Konferenssit
Nanotiede
HMS Ajax (1798)

HMS Ajax oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1798 vesillelaskettu Ajax-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva. Se osallistui Välimeren laivaston mukana Egyptin rannikon operaatioihin 1801, Cape Finisterren taisteluun 1805 sekä Trafalgarin taisteluun. Alus tuhoutui tulipalossa 1807 ollessaan mukana Dardanellien operaatioissa.

Valmistus 

Alus tilattiin 30. huhtikuuta 1795 John Randall and Companyltä Rotherhithestä, missä köli laskettiin syyskuussa 1795. Se laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1798 ja valmistui 7. huhtikuuta Deptfordissa, mistä se siirrettiin edelleen Woolwichiin. Työt saatiin päätökseen 13. heinäkuuta. Valmistuskustannukset olivat 57 556 puntaa, mihin sisältyi varustaminen.

Palvelus 
Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1798 Kanaalin laivueessa päällikkönään John Holloway, joka luovutti päällikkyydeen kuukautta myöhemmin John Pakenhamille. Huhtikuussa 1799 alus oli lyhyen aikaa John Osbornin alaisuudessa, kunnes hän luovutti päällikkyyden toukokuussa Alexander Cochranelle. Alus valtasi 9. tammikuuta 1800 Kanaalissa ranskalaisen kaapparin Avantageux'n.

Vuonna 1801 alus osallistui Egyptin rannikon operaatioihin. Se ankkuroitui 31. tammikuuta Marmoriceen Karamanian rannikolla. Alus palasi Plymouthiin 8. kesäkuuta 1802 Amiensin rauhan jälkeen.

Amiraali lordi Gardner lähetti huhtikuussa 1805 Ajaxin, HMS Maltan ja HMS Terriblen täydentämään vara-amiraali Sir Robert Calderin Ferrolin edustalla olevaa laivastoa, koska myrsky oli supistanut sen vahvuuden viiteen palveluskelpoiseen linjalaivaan. William Brown vastaanotti 31. toukokuuta aluksen päällikkyyden. Calderin 15 linjalaivan, kahden fregatin, kutterin ja loggertin muodostama laivasto oli 22. heinäkuuta Cape Finisterren edustalla kohdatessaan amiraali Pierre-Charles Villeneuven johtaman ranskalais-espanjalaisen laivaston, johon kuului 20 linjalaivaa, kolme suurta flöittiä, viisi fregattia ja kaksi prikiä. Calder purjehti Villeneuven laivastoa vastaan. Nelituntisen taistelun jälkeen osapuolet alkoivat kärsiä hämärtyvästä illasta ja tihenevästä sumusta. Irtautuneet osasto väittivät kumpikin saaneensa merkittävän voiton. Calderin onnistui vallata Espanjan laivaston San Rafael ja Firme. Ajaxilla sai taistelussa surmansa kaksi ja haavoittui kuusitoista miehistönjäsentä.

Oltuaan korjattavana Plymouthissa alus liittyi 18. syyskuuta vara-amiraali Horatio Nelsonin osastoon purjehtien Cadiziin.

Lähteet

Viitteet 

Ajax-luokan linjalaivat
Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus

Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus (AVEK) tukee tekijänoikeusvaroilla av-kulttuuria. Tekijänoikeusjärjestö Kopioston yhteydessä toimiva AVEK on perustettu vuonna 1987.

AVEKin edistämisvarat ovat pääasiassa peräisin yksityisen kopioinnin hyvitysmaksusta. AVEK myöntää tukea elokuvan eri lajityyppien kehittelyyn ja kulttuurivientiin, av-alan tekijöiden jatko- ja täydennyskoulutukseen sekä festivaalien ja tapahtumien järjestämiseen. Lisäksi AVEK myöntää tukea lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvien sekä mediataideteosten tuotantoon. Vuosittain tukea saa noin 30 elokuvahanketta ja 70–90 mediataideteosta. Kerran vuodessa jaettava AVEK-palkinto on merkittävin mediataiteen tunnustus Suomessa ja arvoltaan 15 000 euroa.

AVEK myöntää opetus- ja kulttuuriministeriön osoittamista DigiDemo- ja CreaDemo-määrärahoista tukea kulttuuristen sisältöjen ja kulttuuriyrittäjyyden kehittämiseen.

AVEKin johtajana on toiminut vuodesta 2019 Ulla Simonen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.kopiosto.fi/avek/

Suomalaiset järjestöt
Arturo Uslar Pietri

Arturo Uslar Pietri (1906 Caracas, Venezuela
– 2001 Caracas, Venezuela) oli venezuelalainen kirjailija, lakimies, poliitikko ja toimittaja.

Venezuelan pääkaupungissa Caracasissa syntynyt Uslar Pietri oli kenraalin poika, ja kouluvuosinaan hän asui perheensä kanssa maaseudun pikkukaupungeissa, ensin Caguassa ja sitten Maracayssa. Palattuaan teini-iässä Caracasiin Uslar Pietri kiinnostui kirjallisuudesta. Maakunnissa vietetystä lapsuudesta ja nuoruudesta Uslar Pietri ammensi novelleihinsa omia luontokokemuksiaan ja kuulemiaan kansantarinoita ja uskomuksia.

Hän kävi yksityiskouluja ja opiskeli 1923–1929 lakia Universidad Central de Venezuela -yliopistossa. Opiskeluvuosien kirjallisia vaikutteita olivat latinalaisamerikkalaiset modernistit kuten José Enrique Rodó ja nicaragualainen runoilija Rubén Darío, sekä eurooppalaiset Henri Barbusse, Gabriel Miró, Azoŕın, Antonio Machado, Oscar Wilde, Leo Tolstoi, Vladimir Korolenko ja erityisesti Leonid Andrejev.

Vastavalmistunut juristi sai töitä Venezuelan Pariisin-suurlähetystöstä. Pariisi oli käännekohta nuorelle kirjailijalle runsaine kulttuuritarjontoineen hänen kotimaahansa verrattuna. Pariisissa Uslar Pietri kirjoitti vuonna 1931 julkaistun esikoisromaaninsa Las lanzas coloradas Venezuelan itsenäistymissodasta (1811–1823).

Palattuaan Pariisista toisen maailmansodan alla Uslar Pietri toimi talouspolitiikan professorina Cátedra-yliopistossa ja päätyi sitten Venezuelan hallituksiin ensin opetus-, sitten talous- ja lopulta sisäministeriksi. vuoden 1945 sotilasvallankaappaus ajoi hänet viideksi vuodeksi maanpakoon Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Politiikkaan hän palasi vasta 1959, pyrki maan presidentiksi 1963 ja jatkoi senaattorina vuoteen 1973, minkä jälkeen hän keskittyi kirjoittamiseen ja opettamiseen.

Uslar Pietri kuoli 94-vuotiaana kotonaan Caracasissa.

Teoksia

Romaanit 

 1931: Las lanzas coloradas
 1947: El camino de El Dorado
 1962: Un retrato en la geografía
 1964: Estación de máscaras
 1976: Oficio de difuntos
 1981: La isla de Robinson
 1990: La visita en el tiempo.

Novellikokoelmat 
 1928: Barrabás y otros relatos 
 1936: Red
 1946: Pasos y pasajeros
 1949: Treinta hombres y sus sombras
 1967: La lluvia y otros cuentos
 1969: Treinta cuentos (antologia) 
 1978: El prójimo y otros cuentos 
 1980: Los ganadores.

Lähteet

Aiheesta muualla
Uslar Pietrin kotimuseon sivusto 
Uslar Pietristä Cervantes Virtual -sivustolla 

Venezuelalaiset poliitikot
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Eteläamerikkalaiset kirjailijat
Natriumferrosyanidi

Natriumferrosyanidi eli natriumheksasyanoferraatti(II) (Na4Fe(CN)6) on natriumin kompleksiyhdiste joka sisältää ferrosyanidi-ionien ryhmän [Fe(CN)6]4−. Se on kellertävää kiteistä, kiinteää ainetta, joka liukenee veteen muttei liukene etanoliin.

Vaikka natriumferrosyanidi sisältää syanidiligandin, on se vain vähän myrkyllistä koska syanidi on tiukasti sidoksissa rautaan. Hyväksytty päivittäinen annos ferrosyanidiryhmän sisältäville kemikaaleille on 0–0,025 mg/kg kehon painosta laskettuna. Kuitenkin hapon lisääminen, kuten muillakin ferrosyanidiyhdisteillä, tuottaa myrkyllistä vetysyanidikaasua.

Natriumferrosyanidia voidaan valmistaa natriumsyanidin ja ferrosulfaatin välisellä reaktiolla:

6NaCN + FeSO4 → Na4Fe(CN)6 + Na2SO4

Euroopan unionissa natriumferrosyanidi tunnetaan kemiallisena lisäaineena E-535. Sitä lisätään mm. tie- ja ruokasuolaan paakkuuntumisenestoaineeksi. Siitä voidaan rautaa lisäämällä valmistaa preussinsininen nimistä väriainetta.

Aiheesta muualla 
PubChem: Sodium ferrocyanide

Lähteet 

Natriumyhdisteet
Rautayhdisteet
Syanidikompleksit
Rasmus Windingstad

Rasmus Windingstad (s. 31. lokakuuta 1993) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklubia.

Nuorten MM-kilpailuissa Jasnassa 2014 Windingstad saavutti pronssia suurpujottelussa. Vuonna 2015 hän osallistui Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui suurpujottelussa 31:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui supersuurpujottelussa 29:nneksi ja saavutti pronssia joukkuekilpailussa.

Alppihiihdon maailmancupissa Windingstad kilpaili ensimmäisen kerran Sankt Moritzissa helmikuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2015 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti niin ikään Kranjska Goran suurpujottelussa oltuaan toinen  maaliskuussa 2019. Ensimmäisen voittonsa hän otti Alta Badian parisuurpujottelussa joulukuussa 2019.

Lähteet 

Norjalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Lapin poliisit

Lapin  poliisit on 17. maaliskuuta 2015 FOX-kanavalla alkanut suomalainen dokumentaarinen televisiosarja, jossa seurataan Lapin poliisien työtä tuntureilla ja erämäissä arktisissa olosuhteissa.  Toinen tuotantokausi alkoi 22. syyskuuta 2015. Kolmas tuotantokausi alkoi 8. maaliskuuta 2016. Neljäs tuotantokausi alkoi 14. syyskuuta 2016.

Päähenkilöt

Rovaniemen pääpoliisilaitos 
 Anu Peura
 Pasi Vartioniemi
 Marko Matinlassi
 Olli Kontiosalo
 Janne Vaarala
 Elina Katajamäki
 Toni Jänkälä

Enontekiön poliisiasema 
 Jari Kaipainen
 Olavi Airaksinen

Muonion poliisiasema 
 Johanna Syväjärvi
 Elina Katajamäki

Utsjoen poliisiasema 
 Sami Valle
 Vesa Huhtala

Inarin poliisiasema 
 Matti-Johannes Näkkäläjärvi
 Tapio Olli
 Jari Autti

Sodankylän poliisiasema 
 Dominique "Domi" Rantanen
 Veli-Matti Vaarala
 Juhana Numminen

Muonion poliisiasema 
 Mika Brännare

Kolarin poliisiasema 
 Hannu Oja

Kittilän poliisiasema 
 Mika Seurujärvi

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lapin poliisit Facebook-sivut

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat (Suomi)
Pokémon: Battle Frontier

Pokémon: Battle Frontier on televisiosarja Pokémonin yhdeksännen tuotantokauden nimi. Tähän kauteen päättyy 192 jaksoa käsittänyt Advanced Generation -sarja.

Kausi alkoi Suomessa 14. kesäkuuta 2008 jaksolla Kiista kummituskylästä. MTV3 esitti vain ensimmäiset 18 jaksoa; loput näytettiin marras-joulukuussa pelkästään Sub Juniorilla, joka oli myös uusinut kauden ensimmäiset jaksot. Kausi päättyi lopulta 25. joulukuuta 2008 jaksoon Kotiinpaluu.

Yhdysvalloissa kausi alkoi Cartoon Networkilla 8. syyskuuta 2006 jaksolla Fear Factor Phony. Yhdeksäs tuotantokausi käsitti 47 jaksoa ja päättyi jaksoon Home is Where the Start Is! 3. maaliskuuta 2007. Kausi oli ensimmäinen, jonka englanninkielisestä jälkiäänityksestä vastasi The Pokémon Company International, Inc.

Jaksot

Äänirooleissa

Japaninkieliset äänet

Englanninkieliset äänet

Suomenkieliset äänet 

Pokémon
Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Kari Varis

Kari Varis (s. 23. marraskuuta 1983 Joensuu) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Ilmajoen Kisailijoita.

Maastohiihdossa Varis edusti Joensuun Katajaa vuoteen 2010 asti ja Kouvolan Hiihtoseuraa vuosina 2010–2018. Nykyisin Varis edustaa Ilmajoen Kisailijoita.

Varis kilpaili maailmancupissa ensimmäistä kertaa 7. maaliskuuta 2004 Lahdessa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 64. sijalle. Hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisessa maailmancupin osakilpailussa on 37. sija 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Ruotsin Jällivaarassa 24. marraskuuta 2012. Varis oli mukana Oslon MM-kisoissa 2011, joissa hän hiihti yhdistelmähiihdon sijoittuen 45. sijalle.

Varis on voittanut Finlandia-hiihdon 11 kertaa.

SM-kilpailuissa Varis on saavuttanut hopeaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Ristijärvellä 2021 ja pronssia yhdistelmähiihdossa Jämijärvellä 2009 ja Keuruulla 2010 sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Jämijärvellä 2013. Kouvolan Hiihtoseuran joukkueessa Varis on saavuttanut SM-tasolla viestissä kultaa Taivalkoskella 2018, hopeaa Vaajakoskella 2014, Rukalla 2015 ja Imatralla 2016, pronssia Kontiolahdella 2017 sekä sprinttiviestissä hopeaa Kontiolahdella 2013 ja Joensuun Katajan sprinttiviestijoukkueessa pronssia Keuruulla 2007.

Suunnistuksessa Varis edustaa Kalevan Rastia. Hän on useana vuonna juossut Jukolan viestin avausosuuden Kalevan Rastin kolmos-, nelos-, tai vitosjoukkueessa.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Lauri Lepistö

Lauri Lepistö (s. 19. syyskuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Jämin Jännettä. Aikaisemmin hän edusti Kouvolan Hiihtoseuraa.

Lepistö kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2016. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 29:s Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 20:nneksi Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2020.

Lepistö on saavuttanut Kouvolan Hiihtoseuran joukkueessa SM-viestikultaa Taivalkoskella 2018 sekä viestihopeaa Rukan SM-kisoissa 2015 ja Imatralla 2016. Hän saavutti perinteisen hiihtotavan sprintin SM-pronssia 2021.

Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Romaniassa 2016 hän hiihti pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa. Oberstdorfin MM-kisoissa 2021 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 36:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 52:nneksi.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Iikka Kivi

Iikka Mikael Kivi (s. 19. toukokuuta1986 Ylivieska) on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja. Oulussa asuva Kivi on työskennellyt päätoimisena stand up -koomikkona vuodesta 2012 lähtien. Valtakunnalliseen julkisuuteen hän nousi vuonna 2014 voitettuaan TV2:n järjestämän Naurun tasapaino -kilpailun. Myöhemmin Kivi on toiminut stand up -festivaalien tuottajana sekä käsikirjoittanut muun muassa Noin viikon uutiset- ja Yle Leaks -satiiriohjelmia. Hänet tunnetaan myös provokatiivisena yhteiskunnallisena keskustelijana. Keikoillaan Kivi ei juurikaan tee yhteiskunnallista komiikkaa, vaan hän jakaa kantaaottavia vitsejä sosiaalisessa mediassa.

Ylivieskassa lapsuutensa viettänyt Kivi on valmistunut medianomiksi Oulun seudun ammattikorkeakoulusta. Ennen koomikonuraansa hän työskenteli toimittajana muun muassa kolumnistina ja kirjakriitikkona. Kivi on sanonut olleensa ala-asteella koulukiusattu ja kärsineensä myöhemmin masennuksesta sekä työuupumuksesta. Kivi on kertonut olleensa aikaisemmin rasistinen Jussi Halla-ahon ja perussuomalaisten kannattaja, joka vietti aikaansa levittäen maahanmuuttovastaista vihaa internetissä. Hän kertoi irtaantuneensa aatteesta lopullisesti kesällä 2015, jolloin hänen äänestämänsä kansanedustaja Olli Immonen esiintyi samassa valokuvassa uusnatsijärjestö Suomen Vastarintaliikkeen jäsenten kanssa. Kivi on myös sanonut tuntevansa syyllisyyttä perussuomalaisten ja maahanmuuttovastaisuuden noususta.

Me too -kampanjan yhteydessä syksyllä 2017 Kivi kertoi syyllistyneensä seksuaaliseen häirintään lapsuus- ja nuoruusvuosinaan. Ala-asteen viimeisellä luokalla se oli poikajoukon mukana tehtyä tyttöjen takapuolen puristelua ja myöhemmin nuoruudessa sanallista häirintää. Nykyään Kivi määrittelee itsensä feministiksi. Vuonna 2017 hän jäi pois Vuosisadan suomalainen stand up -kiertueelta, koska mukana ei ollut yhtään naista. Asiasta nousseen kohun myötä mukaan tuli neljä naiskoomikkoa ja yksi muunsukupuolinen, jonka jälkeen myös Kivi liittyi jälleen kiertueelle. Vuonna 2018 hän julkaisi elämänhallintaoppaita parodioivan kirjan Menisit ennemmin terapiaan.

Keväällä 2019 Iikka Kivi aloitti Helsingin Sanomien kolumnistina. Saman vuoden syyskuussa Kivi lopetti lehden kolumnistina protestiksi Helsingin Sanomien julkaistua Kiinan hallituksen propagandamainoksen etusivullaan. Mainos oli selvästi erillään toimitetusta aineistosta mutta se herätti runsaasti keskustelua puolesta ja vastaan.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset stand up -koomikot
Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Armas Helle

Armas Helle (vuoteen 1900 Gröndahl,  s. 1882 Kotka) oli suomalainen osuustoimintamies, joka oli merkittävä vaikutus Suomen osuuskauppojen kehitykseseen 1900-luvun alussa. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Helle toimi  kansanvaltuuskunnan kauppa-asiamiehenä Neuvosto-Venäjällä, jonne hän myös sodan päätyttyä jäi.

Elämä 
Kotkassa nahkuri Karl Gröndahlin ja Anna Sofia Pakkasen perheeseen syntynyt Helle palveli Venäjän armeijassa ja osallistui vuosien 1904–1905 Japanin sotaan taistellen Aleksei Kuropatkinin joukoissa Mantšuriassa. Suomeen palattuaan hän lähti mukaan osuustoimintaliikkeeseen ja työskenteli 1906–1914 Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan toimijäsenenä ja vuodesta 1916 lähtien Viipurin Osuusliikkeen toimitusjohtajana.

Sisällissodan sytyttyä Helle valittiin helmikuun 1918 alussa Kulutusosuuskuntien Keskusliiton tilintarjastaksi. 14. helmikuuta hänet nimitettiin Suomen kansanvaltuuskunnan elintarvikeviraston kauppa-asiamieheksi tehtävänään ostaa viljaa Siperiasta ja toimittaa sitä elintarvikepulan vaivaamaan Suomeen. Helle ehti lähettää Suomeen yli 300 junavaunullista viljaa. Ensimmäinen, niin sanottu suuri viljajuna saapui Helsinkiin 30. maaliskuuta Jaakko Rahjan johtamana, mutta loput vaunulastit jäivät Pietariin, kun niitä ei rajan sulkeuduttua pystytty lähettämään eteenpäin.

Sisällissodan jälkeen Helle jäi Neuvosto-Venäjälle, jossa hän työskenteli muun muassa metsätalouden palveluksessa Karjalan tasavallassa. Helteen kohtalo ei ole tiedossa, mutta ilmeisesti hän selvisi Stalinin vainoista ja asui toisen maailmansodan jälkeen Leningradissa.

Perhe 
Helle oli naimisissa Maria Teresia Helteen kanssa. Hänen veljiään olivat Johannes Väinö Helle (1884–1911) sekä kaksoisveljet Jalo Aura ja Ilmari Aura.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1882 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
GC Team

GC Team (PB Team) oli vaasalainen salibandyseura, joka perustettiin vuonna 2008. Joukkue pelasi kaudella 2012–2013  Pohjanmaan miesten II-divisioonassa, jonka jälkeen seura lopetti toimintansa. 

Joukkue herätti paljon keskustelua ja jakoi mielipiteitä ylimielisen provosoinnin vuoksi nousten kulttimaineeseen salibandypiireissä. GC Team tuli tunnetuksi dominoivasta pelistä ja julkisista lausunnoista sosiaalisessa mediassa. GC-perheen tunnetuimpia jäseniä ovat jääkiekkoilijat Henry Hietaharju ja Antti Tuores, jalkapalloilijat Jani Kujanpää ja Jani Takala sekä Suomen menestyneimpiä miesmalleja oleva Tatu Timonen.

Joukkue pelasi myös nimellä Gatecrashers paikallista kaupunkisarjaa, Aurinkoliigaa vuosina 2002-2007. Gatecrashers teki jonkinnäköistä historiaa venyttämällä tappiottomien otteluiden putken 24 pelin mittaiseksi, häviten vuosina 2003-2006 ainoastaan 2 ottelua. Joukkue teki paluun Aurinkoliigaan nimellä Lepatiittos, ja pelasi sarjassa vuosina 2009-2015.

Historia 
Salibandyliitto:

Aurinkoliiga:

Lähteet

Vaasalaiset urheiluseurat
Suomalaiset salibandyseurat
Vuonna 2008 perustetut urheiluseurat
HMS Adamant (1780)

HMS Adamant oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1780 vesillelaskettu 50-tykkinen Portland-luokan neljännen luokan alus Yhdysvaltain vapaussodassa, Ranskan vallankumoussodissa ja Napoleonin sodissa.

Valmistus 

Alus tilattiin 13. marraskuuta 1776 Liverpoolista Peter Bakerilta, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1777. Se laskettiin vesille 24. tammikuuta 1780 ja valmistui 12. elokuuta Plymouthissa. Valmistuskustannukset olivat 16 313 puntaa 13 shillinkiä ja 10 pennyä tai 27 497 puntaa ja 3 shillinkiä sisältäen varustamisen.

Palvelus 
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1779 päällikkönään Gideon Johnstone. Se lähti Pohjois-Amerikkaan 13. elokuuta 1780. Alus oli 16. maaliskuuta 1781 vara-amiraali Mariot Arbuthnothin laivastossa Cape Henryn taistelussa ja 5. syyskuuta Chesapeakenlahden taistelussa. Johnstone luovutti helmikuussa 1782 aluksen päällikkyyden David Gravesille. Alus palasi saattueen mukana Britteinsaarille joulukuussa. Se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1783 ja siirrettiin telakalle, missä se oli toukokuusta syyskuuhun.

Alus palautettiin palvelukseen kesäkuussa 1783 päällikkönään William Kelly. Se lähti varustamisen päätyttyä 22. marraskuuta Leewardsaarille, jossa se oli kolme vuotta amiraali Sir Richard Hughesin lippulaivana. Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa 1786, minkä jälkeen se siirrettiin modernisoitavaksi. Alus varustettiin elokuusta 1787 toukokuuhun 1789 Sheernessissä lippulaivaksi. Se palasi palvelukseen helmikuussa 1789 päällikkönään David Knox. Amiraali Hughes nosti jälleen lippunsa aluksella, minkä jälkeen se lähti kesäkuussa Nova Scotiaan. Alus palasi kesäkuussa 1792 Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta. Alus varustettiin reserviin siirtoa varten Plymouthissa heinäkuussa.

Alus palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1793 päällikkönään William Bentinck.

Alus romutettiin kesäkuussa 1814 Sheernessissä.

Lähteet

Viitteet 

Kuninkaallisen laivaston purjelaivat
Kaara (televisio-ohjelma)

Kaara on suomalainen autoiluohjelma, jossa koeajetaan ja vertaillaan niin uusia kuin käytettyjä autoja ja kerrotaan autoiluun liittyviä vinkkejä. Ohjelman juontajina toimii Antti Liinpää, Mia Pelttari ja Peter Geitel. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi TV5-kanavalla 7. syyskuuta 2014. Toinen tuotantokausi alkoi Kutonen-kanavalla 4. lokakuuta 2015.

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
Martti Puolakainen

Martti Puolakainen (s. 12. elokuuta 1994 Espoo) on suomalais-virolainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Suomen Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. 

Puolakainen on FC Hongan kasvatti. Hän siirtyi seurasta vuonna 2011 Grankulla IFK:hon, joka pelasi tuolloin Kakkosessa. Puolakaiselle kertyi kolmen kauden aikana vain yksi ottelu seuran paidassa. Kaudeksi 2014 Puolakainen siirtyi Ykkösen Viikinkeihin, jossa hän pelasi kauden aikana yhdeksän ottelua. Kaudeksi 2015 Puolakainen siirtyi toisen kotimaansa Viron pääsarjan Meistriliigan JK Viljandi Tulevikiin. Puolakainen pelasi kauden aikana 12 ottelua ennen kuin purki sopimuksensa lokakuussa 2015.

Kaudeksi 2016 Puolakainen siirtyi Kakkosen B-lohkossa pelaavaan Etelä-Espoon Palloon.

Puolakainen on edustanut Viron nuorten maajoukkueita.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Virolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
The Leftovers

The Leftovers on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ovat luoneet Damon Lindelof ja Tom Perrotta. Se perustuu Perrottan samannimiseen romaaniin vuodelta 2011. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta. The Leftovers alkoi HBO-kanavalla 29. kesäkuuta 2014, ja viimeinen jakso esitettiin 4. kesäkuuta 2017.

Rooleissa

Tuotantokaudet

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 
 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
HBO:n televisio-ohjelmat
Jalkala

Jalkala () on yli tuhannen asukkaan taajama Kivennavan maalaiskunnassa Venäjällä. Kylässä on huviloita, jotka on paikalliseen tapaan ympäröity korkeilla aidoilla, niin että tie on oikeastaan vain kuja niiden keskellä. Kauppa kylässä on, mutta muuten varsinaisessa kylässä ei juuri mitään kiinnostavaa näe. Taajama sijaitsee Pitkäjärven ja Kaukjärven välisellä kannaksella.

Jalkala sijaitsi ennen sotia Kivennavan pitäjässä luovutetussa Karjalassa. Jalkalan kylässä oli parikymmentä taloa. Ennen Suomen itsenäistymistä Jalkalassa oli runsaasti pietarilaisten kesähuviloita. Pitkäjärven ja Kaukjärven rannat olivat myös Suomen itsenäistymisen jälkeenkin suosittua kesänviettoaluetta, mutta pietarilaisten huvilat autioituivat ja rappeutuivat. Yhteen isoon huvilaan, Roslovan huvilaan asettui Etsivän keskuspoliisin yksikkö.

Iljitševossa hieman kylästä erillään on suomensukuisten kansojen historiallis-etnografinen museo. Museo esittelee entistä suomalaista asutusta ja kulttuuria. Paikalla on aikaisemmin ollut Lenin-museo, joka perustettiin Vladimir Leninin pakopaikkaan. Lenin piileskeli Jalkalassa Parviaisen talossa jonkin aikaa elokuussa 1917 ennen siirtymistään Helsinkiin. Häntä piilotellut Pekka Parviainen oli suomalaisen bolševikin Eino Rahjan appi. Kauppias Parviaisen punamultaisen asuintalon ylle on rakennettu katos ja viereen on pysytytetty iso Lenin-patsas. Neuvostoliiton hajottua museon käyttötarkoitus muuttui nykyiseksi etnografiseksi museoksi, mutta Parviaisen talo ja Leninin patsas on edelleen museoon johtavan tien varrella. Näin on siis yksi suomalaisrakennus säilynyt hyvässä kunnossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 VirtuaaliKivennapa

Kivennavan kylät
Viipurin piiri (Leningradin alue)
K. V. Lehtonen

Karl Viktor (Kaarle Vihtori) Lehtonen, vuoteen 1876 Portaanpää (31. joulukuuta 1859 Huittinen – 7. tammikuuta 1943 Hämeenkyrö) oli suomalainen rovasti ja kristillinen kirjailija.

Lehtosen vanhemmat olivat torppari Heikki Portaanpää ja Katariina Forselius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1887. Lehtonen vihittiin papiksi 1888.

Lehtonen toimi Turun merimieslähetysyhdistyksen saarnaajana 1889–1893, Urjalan kappalaisena 1893–1906, Turun tuomiokirkkoseurakunnan 4. kappalaisena 1906–1920 ja viimeksi Hämeenkyrön kirkkoherrana 1920–1943. Hän oli myös uskonnon opettajana turkulaisissa oppikouluissa ja toimi Turun arkkihiippakunnan tuomiokapitulin asessorina 1927–1931. Lehtonen sai rovastin arvon vuonna 1920.

Lehtonen oli naimisissa vuodesta 1889 Elin Louise Österholmin kanssa.

Teoksia 
 Elämän tie ja kuoleman tie : ensimmäisen psalmin johdolla. Turun merimies-lähetys, Turku 1891
 Viisauden vieraspito : esitelmiä sananlaskukirjasta. Luth. Evankeliumi-yhdistys, Tampere 1893
 Kansani käteen ja sydämmeen : nykyisten olojen johdosta. Urjalan ”Rauha”-yhdistys, Tampere 1899
 Hyvä Paimen : (lähtösaarnan muistelma) ; kirjoitti K. V. L. Turku 1906
 Galatalaiskirje : kristillisen vapauden ”Magna Charta” ; pastoraalitutkintoa varten kirjoitti K. V. Lehtonen. Tekijä, Turku 1916
 Ultramonttaaninen paavikirkko : piirteitä sen olemuksesta, opista ja elämästä. Tekijä, Turku 1927
 Egyptistä Kaanaaseen : Jumalan kansan korpivaellus. Tekijä, Turku 1932
 Lapsikasteen puolesta : esitelmä. Suomen luth. evank.-yhdistys, Helsinki 1933
 Sinä ja minä : maailmankatsomuskeskustelua. Otava 1937
 Mitä meillä on Jesuksessa?. Serafia Hellsten, Vehmaa 1938

Suomennoksia 
 Johannes Bäck : Autuas armosta : saarna 13 sunnuntaina kolminaisuudesta. Lutherilainen Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1886, 4. painos 1901
 Kolme todistusta evankeliumin opin oikeasta käsityksestä. Lutherilainen Evankeliumi-yhdistys, Helsinki 1890
 B. C. Rodhe : Lasten kotikasvatuksesta : kahdeksan esitelmää Göteborgin Betleheminkirkossa v. 1882 ; suom. G. Hasselgrén ; suom. korj. K. V. Lehtonen. 3. painos Suomen luth. evank.-yhdistys, Helsinki 1933

Ruotsinnoksia 
 Martin Luther : Den 130:de psalmen utlagd ; öfversatt af K Lehtonen. Åbo 1894

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet