joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Phnom Penh

Phnom Penh eli Phnum Pénh () on Kambodžan pääkaupunki. Se on aluehallinnolliselta asemaltaan maakunnantasoinen kunta, jonka pinta-ala on 375 km². Vuonna 2010 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin noin 1,49 miljoonaa.

Historia 
Phnom Penh on saanut nimensä vuonna 1373 rakennetun temppelin Wat Phnom Daun Penhin mukaan. Siitä tuli pääkaupunki ensimmäisen kerran 1400-luvulla Ponhea Yatin hallintokaudella. Kaupunki menetti vuonna 1497 pääkaupunkiaseman Angkorille, mutta kuningas Norodom toi hovinsa kaupunkiin 1865, missä se on säilynyt siitä asti.

Kaupungin asukasluku laski dramaattisesti punakhmerien hirmuhallinnon aikana – vielä vuonna 1975 Phnom Penhissä asui noin kaksi miljoonaa ihmistä. Punakhmerit tyhjensivät koko kaupungin valtaantulonsa jälkeen 17. huhtikuuta 1975. Phnom Penh oli aavekaupunki yli kolmen vuoden ajan. Vietnamin valloitettua maan Kambodžan–Vietnamin sodassa tammikuussa 1979 alkoi hidas jälleenasuttaminen.

Phnom Penhiä kutsuttiin 1920-luvulla Aasian Pariisiksi. Useamman vuosikymmenten laiminlyönnit näkyvät katukuvassa selvästi. Rauhan vuosikymmenen aikana on jälleenrakennus päässyt vauhtiin ja kaupungin infrastruktuuri on jo suurin osin toiminnassa.

Maantiede 
Phnom Penh levittäytyy kolmen joen rannoille: Tonle Sapin, Mekongin ja Bassacin. Sitä ympäröivät alueet ovat alavaa kosteikkoa, ja joskus runsaiden monsuunisateiden aikana joet tulvivat kaupunkiin.

Nähtävyydet 

Phnom Penhin nähtävyyksiin kuuluvat
 Keskustori ja iltatori
 Choeung Ek muistomerkki Pol Potin kauden uhreille
 itsenäisyysmonumentti
 Kansallismuseo
 Jokivarsi ja jokiristeilyt
 Kuninkaanlinna
 Hopeinen pagoda
 Toul Slengin kansanmurhamuseo
 Wat Phnomin temppeli

Korkeakoulut 
Phnom Penhin yliopisto on maan vanhin korkeakoulu, ja vuonna 2010 siellä oli yli 12 000 opiskelijaa. Yliopiston kaikki kolme kampusta sijaitsevat Phnom Penhin alueella.

Liikenne 

Phnom Penhin kansainvälinen lentoasema sijaitsee alle kymmenen kilometriä keskustasta länteen. Se on sekä sotilas- että siviilikäytössä. Mekongjoen varressa on satama, josta laivat pääsevät jokea pitkin myös Etelä-Kiinan merelle. Pääkaupunkina Phnom Penh on maan valtatieverkon solmukohta, ja sieltä liikennöidään linja-autoreittejä maakuntien pääkaupunkeihin sekä Vietnamiin ja Thaimaan rajalle. Kaupungin sisäisessä liikenteessä polkupyörät, moottoripyörät ja mopot ovat suosittuja. Matkailijoille on tarjolla myös polkupyörätakseja eli cycloja. Niiden määrä on kuitenkin vähenemässä: vuonna 2010 kaupungissa oli enää 1 300 cycloa, kun vuonna 1999 niitä oli yli 9 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Subliminaalinen viesti

Subliminaalinen viesti (joskus 'piiloviesti', 'alitajuinen viesti') tarkoittaa, viestiä, jossa ärsyke annetaan niin heikkona, että tietoista havaintoa ei synny, mutta alitajunta havaitsee viestin. Mainonnassa tällainen subliminaalinen mainonta on kielletty Euroopan unionissa.

Subliminaalisia viestejä on yritetty käyttää myös mainonnan apuna, mutta tulokset ovat ristiriitaisia. New Scientist-lehden artikkeli vuodelta 2006 arvelee mainonnassa olevan mahdollista hyödyntää alitajuisia viestejä.

Eräs alitajuisen viestin tai ärsykkeen muoto on piilokuva.

Lähteet
Subliminal advertising may work after all, New Scientist

Viitteet 

Viestintä
Tietoisuustutkimus
Jarno Sarkula

Jarno Ensio Sarkula (8. huhtikuuta 1973 Vantaa – 12. heinäkuuta 2020 Coimbra, Portugali) oli Alamaailman Vasarat -yhtyeen perustaja, multi-instrumentalisti, joka soitti saksofoneja, klarinettia, kitaroita, bassoa sekä lukuisia etnisiä soittimia. Hänet tunnettiin yleisesti taiteilijanimellä Keivi Stakula tai pelkästään Stakula. 

Musiikkimaailman tietoisuuteen Sarkula tuli alun perin Höyry-kone yhtyeessä, joka soitti kokeellista musiikkia. Sarkula kirjoitti yhtyeelle kappaleita ja soitti bassoa ja puhaltimia. Musiikki sai vaikutteita mm. oopperasta. Vuonna 1997 Sarkula perusti Alamaailman vasarat -yhtyeen yhdessä Teemu Hännisen kanssa. Julkiset esiintymiset alkoivat vuonna 1999 parin vuoden kypsyttelyn jälkeen. Yhtyeen musiikissa oli vaikutteita jazzista, klassisesta musiikista, rockista ja klezmeristä. Sen musiikkia voi luonnehtia maailmanmusiikiksi, ja yhtye ilmoitti sen edustavan fiktiivisen Vasaraasian mantereen musiikkia. Alamaailman vasaroiden kanssa Sarkula konsertoi mm. Pohjoismaissa, Hollannissa, Ranskassa, Meksikossa ja Japanissa. Suuren yleisön tietoisuuteen yhtye nousi tehtyään vuonna 2005 Tuomari Nurmion kanssa albumin Kinaporin kalifaatti.

Sarkula sai kuuluisuutta roolistaan edesmenneellä MoonTV-kanavalla, jossa hän esiintyi 
suosittuna hahmona Kreivi Stakulana. Hänen gotiikkaa edustava ja rauhallisuutta korostava komiikkansa vetosivat useisiin katsojiin. Sarkula toimitti kanavalla PC-Peliluola-, PC-planeetta- ja Damage -nimisiä ohjelmia, joissa oli hän oli mukana omissa inserteissään. 

Sarkula oli mukana Stakula nimeä käyttäen myös Yle TV2:n Musiikki-TV-ohjelmassa. Alun perin Stakula-nimi on lähtöisin ranskalaisen konserttijärjestäjän tekemästä kirjoitusvirheestä.

Sarkula kuoli sairauskohtaukseen 47-vuotiaana Portugalissa vuonna 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alamaailman Vasaroiden viralliset sivut
 Stakula OY Audiovisual Productions 

Suomalaiset saksofonistit
Suomalaiset klarinetistit
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1973 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Mikontalo

Mikontalo on Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiön suuri opiskelija-asuntola Tampereen Hervannassa osoitteessa Insinöörinkatu 60. Mikontalo on suosittu asuinpaikka Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoiden keskuudessa sen halpojen vuokrien ja yliopiston läheisyyden takia.

Mikontalo rakennettiin vuosina 1978–1980. Siinä on neljä rappua, joissa kussakin on 12 asuinkerrosta. Alun perin kaikkien rappujen valmistuttua talossa oli 768 asuntopaikkaa. Talon pohjakerroksessa on yhteiset saunatilat, TV-huone, pesutupa ja kuntosali. Asunnoissa on kaapeli-tv ja kiinteä Internet-yhteys.

Mikontalossa on 28–28,5 neliömetrin yksiöitä, 54,5–70,5 neliömetrin 2–3 hengen soluhuoneistoja sekä yksin asuville ja perheille tarkoitettuja 52 neliömetrin kaksioita.

Peruskorjaus 

Kesäkuussa 2007 aloitettiin Mikontalon peruskorjaustyöt talon D-portaasta. Työt etenivät vaiheittain järjestyksessä. A-porras valmistui viimeisenä kesällä 2009. Remontin jälkeen asunnoissa on muun muassa ranskalaisia parvekkeita ja uudet peilikaapit eriöissä. Peruskorjauksen myötä myös asuntojen vuokrat kohosivat. Asuntojen pohjakaavauudistuksen jälkeen asuinpaikkojen määrä väheni 648:aan. Remontin yhteydessä Mikontalon ikkunoiden punaiset, oranssit, keltaiset ja ruskeat koristelistat maalattiin kaikki sinertävän harmaiksi.

Mikontalolights 
Mikontalolights oli vuoden 2007 lopulla teekkareiden ekskursiokerho TEA-clubin järjestämä tapahtuma, jossa tuolloin remontoitavana oleva D-porras muutettiin interaktiiviseksi, moniväriseksi grafiikka-alustaksi. Alustaa käytettiin muun muassa Tetriksen pelaamiseen ja opiskelijoiden tekemien demojen näyttämiseen.

Tapahtumassa hyödynnettiin Mikontalon D-portaan Insinöörinkadun puoleisia ikkunoita, joista kukin vastasi yhtä pikseliä. "Näytön" resoluutioksi muodostui täten 9 × 11. Värejä oli käytössä 32 tai 64 ohjainohjelmiston takia, vaikka kunkin ikkunan taakse sijoitetut led-valaisimet olisivat pystyneet toistamaan yli 16 miljoonaa väriä.

Varsinainen yleisötapahtuma järjestettiin 4. joulukuuta 2007, ja sitä ennen alustaa luonnollisesti testattiin muutaman päivän ajan. Tapahtuman tavoitteena oli saada TTY:lle ja teekkarikulttuurille maailmanlaajuista näkyvyyttä. Tapahtuma oli myös TTY:n 42. juhlavuoden näkyvin hanke.

Lähteet

Aiheesta muualla 

TOASin sivu Mikontalosta 
Mikontalo Googlen Mallinnusvarastossa
Mikontalo Skyscrapers.com -sivustolla

Tampereen asuinrakennukset
Hervanta
Tampereen tornitalot
Suomen opiskelija-asunnot
Häräntappoase

Häräntappoase on Anna-Leena Härkösen 17-vuotiaana kirjoittama esikoisteos ja yksi 1980-luvun suosituimpia suomenkielisiä proosakirjoja. Romaani sai J. H. Erkon palkinnon vuoden 1984 parhaana esikoisteoksena. Häräntappoase on nuorten elämää kuvaava puhekielellä kirjoitettu romaani. 

Kirjasta on tehty samanniminen viisiosainen televisiosarja (1989) sekä useita eri teatteriesityksiä. Vuoden 1989 televisiosarjassa Allua näyttelee Santeri Kinnunen ja Kerttua Outi Alanen. Elisa julkisti kesäkuussa 2020, että Häräntappoaseesta tehdään nykyaikaistettu televisiosarja, jonka on tarkoitus tulla katsottavaksi Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa vuonna 2021.

Juoni
Kirjan päähenkilönä on vaasalainen Alpo "Allu" Korva, joka on peruskoulunsa juuri päättänyt 16-vuotias poika. Hän suunnittelee kesälomaa ystävänsä Taalan kanssa. Mutta suunnitelma menee pieleen, koska Alpon äiti on järjestänyt hänet koko heinäkuuksi sukulaisien luo, Himangan Torvenkylään. Koko heinäkuu siis menisi Torvenkylässä Takkisten luona heinätöissä. Saapuessaan Torvenkylään Alpo ei tiedäkään kuinka ikimuistoinen kesä on tulossa.

Alpon seurana kesällä on Pasi "Rutanen", joka on myös tullut kesäksi heinätöihin Takkisille. Alpo tutustuu myös Kerttu Hurmeeseen. Kerttu on äitiään Annia vastaan kapinoiva teini, joka on kuitenkin pohjimmiltaan lapsenmielinen maalaistyttö. Alpo rakastuu Kerttuun ja siitä alkaa maakylän "Romeon ja Julian" tarina.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 ”Nuoruuden dokumentti”, teoksessa 

Anna-Leena Härkösen teokset
Suomalaiset nuortenkirjat
Vuoden 1984 kirjat
Käyminen

Käyminen eli fermentaatio on aineenvaihduntareaktio tai -reaktiosarja, joita on useita eri tyyppejä. Käymisessä eliö pilkkoo orgaanisia yhdisteitä muiksi aineiksi (aineenvaihdunta- eli käymistuotteiksi) pelkistämällä ilman happea. Käymisen avulla tuotettu energia, joka on usein ATP:n muodossa, saadaan substraattitason fosforylaatiolla. Käyminen ei siis ole osa mitään elektroninsiirtoketjua, eikä osallistu joidenkin solukalvojen välisen protonipitoisuuseron luontiin ja tämän eron avulla suoritettavaan energian tuottoon. Eliö saa käymisellä energiaa joko suoraan tai useammin epäsuoraan. Jälkimmäisessä käyminen ylläpitää muita energiaa suoraan tuottavia aineenvaihduntareittejä. Käymisessä hajoavat orgaaniset yhdisteet voivat olla peräisin mm. glukoosista.

Käyminen voi eliöstä riippuen tapahtua hapettomissa tai hapellisissa oloissa.

Vastakohtana käymiselle ovat happea suoraan kuluttavat aineenvaihduntareaktiot ja jonkin elektroninsiirtoketjun osana olevat reaktiot. Jälkimmäiset voivat kuluttaa happea (O2) sitä pelkistäen, jolloin kyse on aerobisesta soluhengityksestä. Tätä tapahtuu mm. ihmisten mitokondrioissa. Elektroninsiirtoketjut voivat olla myös happea kuluttamattomia, jolloin kyse on anaerobisesta soluhengityksestä. Tällöin pelkistyy esimerkiksi sulfaatti-ioneita (SO42-, katso rikkibakteerit).

Mikrobiologiassa käymisen määritelmä voi olla laveampi. Siitä puhutaan, kun soluja (mikrobeja, kasvi- tai eläinsoluja) kasvatetaan bioreaktorissa, jolloin ne muodostavat biomassaa tai joitakin aineita.

Etanolikäyminen

Kaksivaiheisessa etanolikäymisessä pyruvaatti hajoaa eliössä ensin asetaldehydiksi ja hiilidioksidiksi. Asetaldehydi pelkistyy sitten etanoliksi eli arkikielellä alkoholiksi. Pyruvaatti saadaan usein glukoosin glykolyysistä, jonka yhteydessä muodostuu 2 ATP:tä solun energialähteeksi.

Hiivojen etanolikäymistä käytetään mm. tuottamaan etanolia alkoholijuomiin ja kohottamaan taikinoita käymisessä muodostuvan hiilidioksidin avulla.

Maitohappokäyminen

Maitohappokäymisessä pyruvaatti pelkistyy yksivaiheisesti laktaattidehydrogenaasi-entsyymin katalysoimana NADH:n avulla L- tai D-laktaatiksi eli maitohapon anioniksi. Pyruvaatti saadaan usein glykolyysistä. Maitohappokäymisessä ei muodostu hiilidioksidia toisin kuin kaksivaiheisessa etanolikäymisessä.

Mm. ihmisillä ja muilla nisäkkäillä lihassolut voivat tuottaa energiaa maitohappokäymisellä, elleivät ne saa verenkierrosta riittävästi happea. Laktaatti kulkeutuu lihaksista veren mukana maksaan, jossa se muuntuu takaisin pyruvaatiksi (katso Corin sykli).

Maitohappokäymistä hyödynnetään ruokien valmistuksessa, kun maitohappobakteerien avulla valmistetaan juustoa, jogurttia ja hapatettuja vihanneksia, kuten venäläisiä suolakurkkuja tai hapankaalia.

Katso myös
Pimeäfermentaatio
Valofermentaatio

Lähteet

Aiheesta muualla

William Shurtleff and Akiko Aoyagi: A Brief History of Fermentation, East and West 
Metabolia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Euroopan hymni

Euroopan hymni on Euroopan unionin ja Euroopan neuvoston kansallishymni. Melodia on peräisin Beethovenin 9. sinfonian (1823) finaalista. Euroopan neuvosto valitsi sen vuonna 1972 omaksi hymnikseen. Euroopan yhteisön huippukokous päätti vuonna 1985 valita sen EY:n hymniksi. Hymnin tarkoitus ei ole korvata jäsenmaiden omia kansallislauluja, vaan korostaa niiden jakamia yhteisiä arvoja ja siten Euroopan yhtenäisyyttä.

Jotta yhtä jäsenmaiden kielistä ei suosittaisi muiden kustannuksella, ei Euroopan hymni ole Friedrich Schillerin saksankielisellä tekstillä laulettu Beethovenin musiikin kuorosovitus, vaan instrumentaaliversio, jonka Herbert von Karajan sovitti Euroopan neuvoston toimeksiannosta kolmena versiona: soolopianolle, puhallinorkesterille ja sinfoniaorkesterille. Virallista tekstiä melodiaan ei ole, vaan useita vaihtoehtoisia versioita eri kielillä.

Ehdolla Euroopan hymniksi oli myös Eurovision tunnusmelodia, Marc-Antoine Charpentierin Te Deum.

Katso myös 
 Euroopan unionin symbolit

Aiheesta muualla 

 Latinankielinen vaihtoehtoinen Eurooppa-hymni, myös suomeksi

Lähteet 

Kansallislaulut
Euroopan unioni
Tuomarila

Tuomarila (, jonka mukaan käytetään joskus lempinimeä Domi) on osa-alue Espoon keskuksen kaupunginosassa. Tuomarilan historian katsotaan alkaneen 1900-luvun alkupuolella, kun rantaradan yhteys Karjaalta Pasilaan valmistui 1903 ja parantuneiden kulkuyhteyksien vuoksi Espoon kirkon läheisyyteen sijoittuneet Domsin, Sunan, Dahlin, Jofsin ja Kirstin maatilat alkoivat vähitellen väistyä alueelta uuden asutuksen tieltä. Tuomarilan nykyinen rakennuskanta koostuu enimmäkseen omakoti- ja rivitaloista sekä enenevissä määrin myös matalahkoista kerrostaloista. Asukkaita on noin 3 000.

Alueella toimii muun muassa peruskoulu, päiväkoti, mormonikirkko sekä 1929 perustettu Tuomarilan VPK, jonka vuonna 1950 talkoovoimin valmistunut VPK-talo Palotiellä on Tuomarilan ehkä parhaiten tunnettu maamerkki. VPK-talossa toimintaansa pyöritti elokuun 2011 loppuun asti myös maineikas ja pitkän historian omaava Kino Tuomarila, joka oli yksi Espoon viimeisistä vanhan ajan elokuvateattereista.

Tuomarilan luonnonläheisestä sijainnista huolimatta keskuspuiston ja Kauniaisten Kasavuoren välissä on se keskeisellä paikalla muun muassa Espoon keskuksen ja Lommilan monipuolisten ja kehittyvien palvelujen sekä rantaradan, Helsinki–Turku-moottoritien (Turunväylän), Kehä II:n ja Kehä III:n tarjoamien hyvien kulkuyhteyksin äärellä. Tuomarilan rautatieasemalla pysähtyvät lähiliikennejunat E, L, ja U. Itse asemarakennus on säilynyt lähes alkuperäisessä 1930-luvun ulkoasussaan.

Viime vuosien aikana Tuomarila on kasvanut voimakkaasti. Juna-aseman pohjoispuolelle on noussut uusi Kulovalkean kerrostalovaltainen asuinalue, ja myös junaradan välittömään läheisyyteen sen eteläpuolelle niin sanottuun vanhaan Tuomarilaan on rakennettu uusia rivi- ja kerrostaloja. Tuomarilan alue laajasti käsitettynä on kasvanut lännessä kiinni Sunaan ja Suvelaan sekä pohjoisessa Kirkkojärveen.

Björkbackan yhdyskuntahistoriallinen huvila sijaitsee Tuomarilassa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Espoon keskuksen kaupunkipolut 
 
 Tuomarila-seura ry
 Tuomarilan Vapaaehtoinen Palokunta - Domsby Frivilliga Brandkår r.y.
 Kuvia Kulovalkeasta (Tuomarilan aseman pohjoispuoli)
 Kuvia Tuomarilasta 1980-luvulta

Espoon keskus
Espoon kylät
Uudenmaan maakunnan entiset taajamat
ADM-Aeolus

Atmospheric Dynamics Mission (ADM-Aeolus) on Euroopan avaruusjärjestön kaukokartoitussatelliitti. Se mittaa kolmiulotteisesti maapallon tuulia. Tämä mahdollistaa tuulienergian taseen ja energian siirtymisen analysoinnin. Tämä voi osin selittää esimerkiksi El Niño -ilmiön.

Satelliitti
Satelliitti piti alun perin laukaista helmikuussa 2012 venäläisellä kantoraketilla. Lopulta laukaisu tapahtui 22. elokuuta 2018 Vega-raketilla.

Satelliitin lentorata on 320 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla yön ja päivän rajalla.

Satelliitti painaa noin 1 000 kg ja kuluttaa 1 000 W sähkötehoa. Satelliitti käyttää mittauksiin ultraviolettiaallonpituudella 355 nm toimivaa laseria. Airbus Defense and Space-yhtiön eli entisen EADS Astrium -yhtiön Ison-Britannian tehdas valmisti satelliitin.

Tieteellinen tehtävä
Satelliitti käyttää mittauksiin Doppler Wind Lidar (DWL) -tyyppistä ALADIN-instrumenttia (Atmospheric Laser Doppler Instrument). Kyseessä on Lidar-mittalaite, joka mittaa tuulennopeuden näkösäteensä (line-of-sight, LOS) suunnassa Doppler-ilmiön avulla eri korkeuksilta ilmakehästä yöpuolelta maapalloa. Tästä tiedosta saadaan simuloitua tuulennopeuden maanpinnan suuntaiset projektiot (HLOS) eri korkeuksilla. Instrumentin avulla saadaan mitattua myös pilvien kattojen korkeus ja ilmakehän aerosolien määrä. Tutkimuksen uskotaan parantavan numeerista säänennustusta merkittävästi.

ALADIN-instrumentin 1,5 metrin piikarbidipeili on valmistettu Turun yliopiston Tuorlan observatorion tiloissa toimivan Opteon Oy:n toimesta. Yhtiön johtajana toimii Tapio Korhonen, jonka optiikkaosaamiseen yritys perustuu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

ADM-Aeolus Spacecraft Operations ADM-Aeolus
ESA Bulletin No. 137, ESA Programmes in Progress

Kaukokartoitussatelliitit
Bismarck

Bismarck voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Henkilöt
 Herbert von Bismarck  (1849–1904), saksalainen diplomaatti ja poliitikko, Saksan ulkoministeri 1886–1890, Otto von Bismarckin poika
 Otto von Bismarck (1815–1898), saksalainen valtiomies, Preussin pääministeri 1862–1890, Saksan valtakunnankansleri 1871–1890

Maantiede 
 Bismarckinmeri
 Bismarckinsaaret
 Bismarck, Arkansas, Yhdysvallat
 Bismarck, Missouri, Yhdysvallat
 Bismarck, Pohjois-Dakotan osavaltion pääkaupunki, Yhdysvallat

Muita
 Bismarck, korttipeli.
 Computer Bismarck, Strategic Simulationsin vuonna 1980 julkaisema sotastrategiapeli.
 Taistelulaiva Bismarck, saksalainen sotalaiva (upposi 27. toukokuuta 1941).

nn:Bismarck#Sjå òg
Broken Sword

Broken Sword on Revolution Softwaren kehittämä seikkailupelisarja.

Gabriel Knightin tapaan sarjassa on voimakkaita historiallisia elementtejä, jotka antavat aidonkaltaisen tunteen. Ensimmäinen Broken Sword ja Gabriel Knight 3 sisältävät tiettyjä yhtenäisiä teemoja kuten temppeliherrojen aarre. Pelisarjat ovatkin monella tapaa samanlaisia. Ensimmäistä peliä on verrattu The Curse of Monkey Island -peliin, mutta sen ensimmäinen jatko-osa ei saavuttanut yhtä suurta suosiota huolimatta omista vahvuuksistaan.

Pelisarjassa riittää haastetta jopa kokeneimmillekin pelaajille, sillä koko sarja on tullut tunnetuksi siitä, että jotkut arvoitukset vaativat hieman omalaatuisen ratkaisutavan, joka ei ole aina ihan se ensimmäisenä mieleentuleva ratkaisu.

Broken Sword: The Shadow of the Templars 
Pelisarjan tarina alkaa pelissä Broken Sword: The Shadow of the Templars (1996), joka tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimellä Circle of Blood. Pelissä nuori yhdysvaltalainen asianajaja George Stobbart ja ranskalainen reportteri Nicole Collard yrittävät ratkaista mystisen murhasarjan arvoitusta. Jäljet johtavat temppeliherrojen salaisuuden perään.

Broken Sword 2: The Smoking Mirror 
Pelin jatko-osa on Broken Sword 2: The Smoking Mirror (1997), joka sijoittuu Etelä-Amerikkalaiseen fiktiiviseen valtioon nimeltään Quaramonte. Pelistä on myös olemassa suomeksi tekstitetty versio.

Broken Sword: The Sleeping Dragon 
Vuonna 2003 julkaistiin Broken Sword: The Sleeping Dragon, joka on sarjan ensimmäinen kolmiulotteinen osa.

Broken Sword: The Angel of Death 
Broken Sword 4, Broken Sword: The Angel of Death, julkaistiin syksyllä 2006. Pelisarjasta on myös suunnitteilla elokuva, joka pohjautuisi sarjan ensimmäiseen osaan.

Broken Sword 5: The Serpent's Curse 
Viides osa Broken Sword 5: The Serpent's Curse on julkaistu 2013.

Uusintaversiot 
Ubisoftin kehittämä Broken Sword: The Shadow of the Templars - Director's Cut julkaistiin vuonna 2009 Nintendo DS:lle ja Wiille. Se on uudistettu versio ensimmäisestä osasta.

Aiheesta muualla 
 Faniprojekti: Broken Sword 2,5 - The return of the templars 
 Pelisarja MobyGamesissä 

Videopelisarjat
768



Tapahtumia 
 Kaarle Suuri ja Kaarloman jakavat Frankkien valtakunnan isänsä Pipin Pienen kuoleman jälkeen.

Kuolleita 
 Pipin Pieni, frankkien kuningas
700-luku
Kiltinänsaame

Kiltinänsaame eli kildininsaame on Venäjällä puhuttava uralilainen kieli, jota puhuvat kiltinänsaamelaiset. Se kuuluu saamelaiskielten itäsaamelaiseen haaraan. Sen lähimpiä sukukieliä ovat inarinsaame, koltansaame, akkalansaame ja turjansaame.

Nimen alkuperä
Kiltinä () on saari Kuolan niemimaan pohjoisrannikolla Murmanskin koillispuolella. Suomen kielessä suositellaan käytettäväksi nimityksiä kiltinänsaame ja kiltinänsaamelainen vierasperäisten nimitysten kildininsaame ja kildininsaamelainen sijaan, joskin molempia muotoja näkee yleisesti käytettävän. Kiltinänsaamelaiset kutsuvat itseään nimellä са̄ммьленч (saaḿḿlentš) ja kieltään nimellä са̄мь кӣлл (saaḿ kiill).

Nykytilanne
Kiltinänsaamea puhuu Venäjällä Kuolan niemimaalla noin 650 ihmistä. Se on puhujamäärältään suurin itäsaamelaisista kielistä, mutta sen tulevaisuus on silti epävarmempi kuin inarinsaamen tai koltansaamen. Kiltinänsaamea puhutaan laajalla alueella Kuolan niemimaan keskiosissa erityisesti Lovozeron (Luujärven) alueella. Läheisintä sukukieltä akkalansaamea pidetään toisinaan kiltinänsaamen murteena.

Kiltinänsaamelle luotiin latinalaiseen kirjaimistoon pohjautuva kirjakieli 1930-luvulla. Sen käyttö kuitenkin tyrehtyi pian. Vasta 1970-luvulla kirjakielen kehitystyö käynnistyi uudelleen. Silloin luotiin uusi kiltinänsaamen aakkosto, joka perustui kyrilliseen kirjaimistoon. Kirjakielen käyttöönottoa haittaavat kuitenkin kielen hajaantuminen useiksi murteiksi, kirjoitustavan vakiintumattomuus sekä pieni, vanheneva käyttäjäkunta. Myös yhä lisääntyvä venäjän kielen käyttö on vakava uhka koko kiltinänsaamen olemassaololle.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kiltinänsaamenkielinen Wikipedia hautomossa
 Антонова А. А., Э. Шеллер 2021: Саамско-русский и Русско-саамский словарь (около 16000 слов). Тромсё.
 Ethnologue: Saami, Kildin 

Venäjän kielet
Saamelaiskielet
Ensemble Studios

Ensemble Studios (ES) oli Microsoftin omistama pelitalo, joka on kehittänyt muun muassa kuuluisan Age of Empires -pelisarjan.

Tony Goodman perusti yrityksen Dallasissa vuonna 1995. Kaksi vuotta perustamisen jälkeen Ensemble Studios julkaisi ensimmäisen pelinsä, Age of Empiresin. Microsoft osti yhtiön toukokuussa 2001. Ensemble Studiosin jokaisen työntekijän täytyi testata yhtiön kehittämää peliä vähintään kerran viikossa.

23. syyskuuta 2008 Microsoft ilmoitti lakkauttavansa kyseisen pelitalon, kun se on saanut valmiiksi pelinsä Halo Warsin, ja 29. tammikuuta 2009 Ensemble sulki ovensa.

Pelit 
Pelitalo kehitti tunnetut pelit Age of Empires, Age of Empires II: The Age of Kings, Age of Mythology ja Age of Empires III.

Huomiot

Aiheesta muualla 
Profiili MobyGamesissä 
Viralliset kotisivut 

Entiset yhdysvaltalaiset videopeliyritykset‎
Co

Co tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 
 Colorado, postilyhenne CO, Yhdysvaltain osavaltio
 c/o, englannin sanoista care of, postiliikenteessä käytettävä merkintä
 hiilimonoksidi, kemiallinen kaava CO, kaasu
 yhtiö, Co., englannin sanasta company ja ranskan sanasta compagnie, taloudellista toimintaa varten perustettu vähintään kahden henkilön yhteenliittymä
 käteistilaus, C.O. tai C/O, englannin sanoista cash order, maksutapa.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Siionin veljeskunta

Siionin veljeskunta eli Siionin luostari on kuvitteellinen salaseura, jonka tehtäväksi on kerrottu Jeesuksesta polveutuneen Merovingien kuningassuvun suojeleminen.

Historiallisuus
Siionin veljeskuntaa ei tiettävästi ole ollut olemassa, vaan se on ranskalaisen Pierre Plantardin (1920–2000) keksintö. Siionin veljeskunta mainitaan Dossiers Secrets -dokumenttikokoelmassa, joka sekin on Pierre Plantardin valenimellä 'Henri Lobineau' tekemä hengentuote – Plantard antoi dokumenttikokoelmansa 1960-luvulla Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Kokoelmaa, joka sisältää muun muassa Merovingien sukutauluja, suurmestariluettelon ja lehtiartikkeleita, on käytetty lähteenä kirjassa Pyhä veri, pyhä Graal, josta Siionin luostari päätyi Dan Brownin menestysromaaniin Da Vinci -koodi. 

Kertomukset Jeesuksen jälkeläisistä on kirjailijoiden luoma myytti. Aiheesta on kuitenkin luotu useita salaliittoteorioita. Tunnustettuaan valheensa Pierre Plantard katosi julkisuudesta täysin. Kiihkeimmät veljeskunnan kannattajat väittävät edelleen katolisen kirkon vaientaneen hänet, mutta asian todistaminen ei ole enää mahdollista.

Dossiers Secrets d'Henri Lobineau pitää veljeskunnan "suurmestareina" muun muassa Leonardo da Vincia, Isaac Newtonia, Victor Hugo'ta ja Jean Cocteau'ta.

Siionin veljeskunnan uskottiin tulevan esiin millenniumin aikaan ja paljastavan sukulinjan, mutta mitään ei kuitenkaan tapahtunut.

Dan Brownin mukaan Siionin veljeskunta palvoi pyhää naiseutta, joka Brownin järjestön mukaansa oli lähtöisin Magdalan Mariasta. Pyhä veri, pyhä Graal -kirjassa häntä väitettiin Jeesuksen vaimoksi ja lapsen äidiksi.

Siionin luostarin Dossiers Secrets d'Henri Lobineau on luetteloinut Merovingien suvun alkavan Benjaminin heimosta. Pierre Plantard väitti olevansa Merovingien suvun viimeinen jäsen.

Luettelo väitetyistä suurmestareista

 Jean de Gisors (1188–1220)
 Marie de Saint-Clair (1220–1266)
 Guillaume de Gisors (1266–1307)
 Edouard de Bar (1307–1336)
 Jeanne de Bar (1336–1351)
 Jean de Saint-Clair (1351–1366)
 Blanche d'Evreux (1366–1398)
 Nicolas Flamel (1398–1418)
 Rene d'Anjou (1418–1480)
 Yolande de Bar (1480–1483)
 Alessandro di Mariano Filipepi eli Sandro Botticelli (1483–1510)
 Leonardo da Vinci (1510–1519)
 Charles de Bourbon (1519–1527)
 Ferdinand de Gonzague (1527–1575)
 Louis de Nevers (1575–1595)
 Robert Fludd (1595–1637)
 Johann Valentin Andrea (1637–1654)
 Robert Boyle (1654–1691)
 Isaac Newton (1691–1727)
 Charles Radclyffe (1727–1746)
 Karl Alexander Lothringen (1746–1780)
 Maximilian Frans, Itävallan arkkiherttua (1780–1801)
 Charles Nodier (1801–1844)
 Victor Hugo (1844–1885)
 Claude Debussy (1885–1918)
 Jean Cocteau (1918–1963)

Katso myös
Vapaamuurarit
Temppeliherrat
Illuminati

Lähteet
Vigelandin puisto

Vigelandin puisto tai ”Patsaspuisto” on eräs Oslon ja Norjan kuuluisimmista nähtävyyksistä. Se sijaitsee Frognerin puistossa ja siellä on esillä yhteensä 212 Gustav Vigelandin tekemää patsasta. Vigeland myös suunnitteli puiston rakenteen ja maisemat. Vigelandin puisto on pinta-alaltaan yli 320 hehtaaria. Frognerin puisto on kesäisin suosittu piknik-paikka, eikä Vigelandin puistoon ole pääsymaksua. Siellä käy vuosittain yli miljoona kävijää. Puisto luotiin vuosina 1907–1942. Suurin osa veistoksista on tehty vuosina 1926—1942.

Puiston rakenne

Portti

Puiston pääsisäänkäynti on sen etelälaidalla, jossa sijaitsee viisi pronssista porttia. Porttien teema on lohikäärmeet, jotka toistuvat useissa Vigelandin töissä. Sisäänkäynnin vasemmalla puolella on Vigelandia esittävä patsas.

Silta
Sisäänkäynnin jälkeisen aukean takana on graniittisilta, jolla on pituutta 100 metriä ja leveyttä 15 metriä. Silta vie yli puiston halkaisevan vesistön. Sillan molemmilla kaiteilla on yhteensä 58 pronssista patsasta miehistä ja naisista, lapsista ja aikuisista, ryhmässä ja yksinään. Sillan patsaista kuuluisin on vihaista lasta esittävä patsas, joka koristaa monia postikortteja.

Sillan vasemmalla puolella veden äärellä on pieni, pyöreä tasanne, jonka reunalla on vauvoja esittäviä patsaita.

Suihkulähde
Sillan jälkeen on puiston eräs vaikuttavimmista töistä, suuri pronssinen suihkulähde, jota pidättelevät pronssiset patsaat pitävät ylhäällä. Suihkulähteen laitaan on kaiverrettu kuvia, jotka kuvaava elämän eri vaiheita syntymästä kuolemaan.

Suihkulähde ostettiin yksityisten lahjoittajien, Brændevinssamlagetin ja Kristianian kunnan rahoilla vuonna 1907, mutta kunta oli tehnyt siitä ostotarjouksen jo vuonna 1900. Sen sijoituspaikaksi suunniteltiin aluksi Eidsvollin aukiota. Lähteen ympärillä on 20 patsasta, joissa ihmisiä oleskelee puun juurella.

Monoliittitasanne

Puiston korkeimmalla kohdalla sijaitsee patsaista keskeisin. 17-metriseen, yhdestä kivestä veistettyyn patsaaseen on veistetty 121 ihmishahmoa. Monoliitille johtavilla portailla on 36 patsasta, jotka kuvaavat eri-ikäisiä ihmisiä, ja kun kiertää monoliittia myötäpäivään, voi nähdä patsaiden esittävän elämän eri vaiheita lapsuudesta nuoruuden ja aikuisuuden kautta vanhuuteen.

Monoliittitasanteen molemmilla puolilla on pronssiset portit, joista toisessa on kuvattu nuoria naisia ja toisessa nuoria miehiä.

Elämänpyörä
Puiston päädyssä sijaitsee patsas Livshjulet, elämänpyörä. Siinä neljä aikuista ja kolme lasta muodostavat kehän. Se tuo taas kerran esille puiston teeman elämänkaaresta syntymästä kuolemaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vigelandin puisto

Oslo
Puistot
Norjan taide
Veistospuistot
Juguurit

Juguurit (kiinaksi: 裕固族; pinyin: Yùgù zú) ovat yksi Kiinan 55 virallisesti tunnustetusta vähemmistökansasta. Juguurit asuttavat Qilian-vuoristoa ja Hexin käytävää Gansun maakunnassa. Osasta aluetta on muodostettu autonominen piirikunta. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Juguureja oli 13 719.

Historia
Juguurit erkanivat uiguureista 800-luvun paikkeilla. Juguurit myöhemmin muodostanut ryhmä siirtyi alkuperäisiltä alueiltaan kirgiisien hyökkäysten tieltä Gansuun, joka oli tuolloin tiibetiläisten hallussa. Vielä tämänkin liikehdinnän jälkeen yuguurit vaihtoivat asuinaluettaan eri ryhmissä, minkä takia yuguureista muodostui kaksi erillistä alaryhmää. Juguurit asuinalueensa länsiosassa puhuvat turkkilaista ja itäosassa mongolilaista kieltä. Turkkilaiset länsijuguurit tunnetaan nimellä yohur ja mongolilaiset itäjuguurit nimellä enger. Kun Kiinassa alettiin 1950-luvulla rekisteröidä vähemmistöjä virallisesti molemmat ryhmät halusivat erillisen tunnustuksen. Heidän pienen lukumääränsä ja yhteisen asuinalueen takia molemmat määriteltiin kuitenkin juguureiksi.

Kulttuuri
Ennen 800-lukua juguurit harjoittivat vielä laajassa mittakaavassa vanhaa animistista uskoaan, jonka yhtenä tärkeänä osana oli usko taivaan valtias Han Tengriin. Vanhalla uskonnolla on edelleen joitakin harjoittajia. Suurin osa juguureista harjoittaa kuitenkin tiibetiläisiltä omaksuttua buddhalaisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kiinan etniset ryhmät
Turkkilaiset kansat
Innocentius II

Paavi Innocentius II (k. 24. syyskuuta 1143) oli paavina 14. helmikuuta 1130 – 24. syyskuuta 1143. Hänen oikea nimensä oli Gregorio Papareschi di Guidoni. Paavi Paschal II teki hänestä kardinaalin. Tässä ominaisuudessa hän seurasi paavi Gelasius II:sta tämän pakomatkalla Ranskaan. Paavi Calixtus II käytti häntä useissa tärkeissä tehtävissä, kuten Wormsissa, jossa solmittiin rauha Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa 1122 (ks. Wormsin konkordaatti).

14. helmikuuta Innocentius valittiin pikaisesti kuolleen Honorius II:n seuraajaksi. Hänen oppositionsa valitsi kohta Pietro Pierleonin vastapaavi Anacletus II:ksi. Innocentius ei pystynyt pitämään asemiaan Roomassa, vaan lähti Pisan ja Genovan kautta Ranskaan, jossa Bernhard Clairvauxlainen varmisti hänelle papiston ja hovin tuen. Samana vuonna lokakuussa Saksan Lothar II ja tämän piispat hyväksyivät hänet kirkolliskokouksessa Würzburgissa. Tammikuussa 1131 hän keskusteli hyvässä hengessä Englannin kuninkaan Henrik I:n kanssa. Elokuussa 1132 Lothar lähti sotilaineen Italiaan tarkoituksenaan sekä vastapaavin syrjäyttäminen, että oma kruunaamisensa keisariksi. Kruunajaiset pidettiin Lateraanikirkossa 4. heinäkuuta 1133, mutta muuten sotaretki osoittautui hedelmättömäksi. Myöskään vuoden 1136 sotaretki ei lopettanut paavien välistä kiistaa, joka ratkesi vasta Anacletus II:n kuolemaan 25. tammikuuta 1138. Rauha palautui kirkkoon lopulta toisessa lateraanikonsiilissa 1139.

Paavin viimeiset vuodet olivat tulosten puolesta yhtä köyhiä kuin ensimmäisetkin. Hänen työnsä Rooman puolesta lähes kumoutui Rooman ja Tivolin välisessä riidassa, johon Innocentius II sekaantui. Roomalaisten tavoitteena oli alistaa Tivoli määräysvaltaansa, mutta paavi ei tähän suostunut. Lopulta roomalaiset karkottivat hänet kaupungista, joka julistautui tasavallaksi ja sen senaattia johti patriisi Giordano Pierleoni. Lisäksi hän oli riidoissa Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n kanssa. Tämän kaiken kaaoksen keskellä hän lopulta menehtyi syyskuussa vuonna 1143.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Paavit
Italialaiset kardinaalit
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1143 kuolleet
Fatah

Fatah (), aiemmin Palestiinan kansallisen vapautuksen liike () on palestiinalaisten poliittinen puolue, joka on suurin jäsenjärjestö PLO:ssa. Fatah on keskustavasemmistolainen, sekulaari ja nationalistinen. Sillä on tarkkailijajäsenen asema sosiaalidemokraattisten puolueiden sosialistisessa internationaalissa.

Vuoden 2005 presidentinvaalissa se tuki Mahmud Abbasia. 25. tammikuuta 2006 parlamenttivaalien jälkeen Fatah jäi oppositioon palestiinalaishallinnossa.

Palestiinasta karkotetut, etupäässä Persianlahden valtioissa työskentelevät koulutetut ihmiset perustivat Fatahin vuonna 1958 tai 1959. Heistä merkittävin oli Jasser Arafat. Fatah liittyi PLO:hon ja sai vuonna 1969 johtoaseman.

Järjestö järjesti hyökkäyksiä Israeliin aluksi Jordaniasta käsin, ja sai aseita Neuvostoliitosta ja Kiinasta. Sen johtajat karkotettiin väkivalloin Jordaniasta 1970–1971 (ns. musta syyskuu 1970). Israelilaisten valloitus Libanonissa (Operaatio Litani) johti Fatah-järjestön siirtymiseen Tunisiaan, Jemeniin, Algeriaan ja Irakiin. Israel teki 1. lokakuuta 1985 ilmaiskun Tunisiaan Fatahin päämajaan.

Vuonna 1993 Arafatin allekirjoitettua salaisten Oslon neuvotteluiden jälkeen periaatesopimuksen Israelin kanssa, Israel ja PLO tunnustivat toisensa ja Jasser Arafat palasi palestiinalaisalueille maapaosta Tunisiasta.

Fatahia lähellä on militantti nuorisojärjestö Tanzim.

Fatah piti kuudennen puoluekokouksensa Betlehemissä 4. elokuuta 2009 alkaen. Se oli ensimmäinen pariinkymmeneen vuoteen.

Fatah ja Hamas 

Fatah ajautui 2006 yhteenottoihin äärijärjestö Hamasin kanssa sen jälkeen kun Hamas voitti parlamenttivaalit. Yhteenotoissa on kuollut kymmeniä ihmisiä. Kesäkuussa 2007 Fatah hävisi taistelun Hamasia vastaan Gazan kaistan hallinnasta.

Hamas sai haltuunsa vallatuista Fatahin rakennuksista runsaasti yhdysvaltalaisvalmisteisia aseita ja CIA:n dokumentteja ja koulutusvideoita ja ajoneuvoja varustettuna Israelin rekisterikilvillä. Väitteet yhteyksistä CIA:han ja Israeliin eivät ole hyväksi Fatahin maineelle.

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.fateh.ps/

Palestiinalaiset järjestöt
Palestiinalaishallinnon politiikka
Sosialistiset puolueet
Arabien–Israelin konflikti
ATTAC

ATTAC (alun perin Association pour une Taxation des Transactions financières pour l'Aide aux Citoyens (Yhdistys pääomavirtojen verottamiseksi kansalaisten hyväksi); vuodesta 2009 alkaen: Association pour la Taxation des Transactions financières et pour l'Action Citoyenne  (Yhdistys pääomavirtojen verottamiseksi ja kansalaistoiminnalle) on vaihtoehtoista globalisaatiota ajava kansalaisjärjestö, joka vaatii rahoitusmarkkinoiden demokraattista valvontaa ja demokraattisia rahoitusjärjestelmiä. Erityisesti Attac pyrkii kansainvälisen valuutansiirtoveron eli niin kutsutun Tobinin veron käyttöönottamiseen. Attac on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Attacilla on noin 80 000 jäsentä 50 eri maassa.

Historia
Joulukuussa 1997 Ignacio Ramonet ehdotti Le Monde diplomatiquen pääkirjoituksessaan sellaisen järjestön perustamista, joka painostaisi maailman valtioita ottamaan käyttöön Tobinin veron. Attac perustettiin Ranskassa 3. kesäkuuta 1998.

Tavoitteet
Attacin mukaan rahoitusmarkkinoiden globalisointi vaarantaa maailmanlaajuisen demokratiakehityksen. Valuutanvaihtovero vakauttaisi maailmantaloutta ja voimistaisi maailmanlaajuista demokratiakehitystä.

Attacin tavoitteita ovat kansainvälisen valuuttaspekulaation estäminen, veroparatiisien poistaminen, pääomatulojen verottaminen, yksityisten eläkerahastojen leviämisen estäminen, kehitysmaiden investointien avoimuuden ajaminen ja velkojen mitätöiminen ja sääntöjen saaminen pankki- ja rahoitussiirroille kuluttajia ja tavallisia kansalaisia vahingoittamatta. Attac toimii WTO:n, IMF:n ja OECD:n päätösten tarkkailijana ja arvostelijana.

Suomen Attac 

Suomen Attacin perustamiskokous pidettiin toukokuussa 2001. Vuoden 2008 alussa Suomen Attacilla oli sen verkkosivujen mukaan noin 1100 jäsentä. Myös Suomen eduskunnassa toimii edelleen Attac-ryhmä, joka koostuu noin 60 kansanedustajasta pääasiassa SDP:stä, Vasemmistoliitosta ja Vihreistä. Ryhmän puheenjohtajana toimii vuonna 2013 Erkki Tuomioja (sd.).

Suomen Attac julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Hiekanjyvät-lehteä.

3. kesäkuuta 2005 Ranskassa ja Hollannissa pidettyjen Euroopan unionin perustuslakia koskevan kansanäänestysten jälkeen Suomen Attac julkaisi vetoomuksen siitä, että Suomessa pitäisi järjestää neuvoa-antava kansanäänestys perustuslakisopimuksen hyväksymisestä.

Suomen Attacin puheenjohtajina toimivat vuonna 2018 Omar El-Begawy, Timo Kuusiola ja Eva-Liisa Raekallio.

Katso myös 
 Tobinin vero
 Globalisaatio

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Suomen Attac.
 Kansainvälinen ATTAC.
 Hans Jern: Oikeudenmukaisempi maailma tavoitteena. Palkkatyöläinen 5.3.2003 
 Liberalismiwiki: ATTAC.

Globalisaatio
Kansainväliset järjestöt
Kansalaisjärjestöt
Miko (nimi)

Miko on miehen etunimi. Suomalaisena nimenä se on lyhyt muoto nimestä Mikael.

Miko esiintyy sekä naisen että miehen nimenä myös Japanissa, miehen nimenä myös chickasaweilla. Siellä se kuitenkin on aivan eri alkuperää: japaniksi Miko merkitsee kaunista lasta, chickasawin kielellä johtajaa.

Suomessa nimi Miko annettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1959, mutta sittemmin nimi on yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen on saanut noin 3 080 henkilöä.

Nimipäivä 

Mikon nimipäivä on 29. syyskuuta. Tällöin nimipäiväänsä viettävät myös Mikael, Mikko, Mika, Miika, Miikka, Miska ja Mikaela. Miko lisättiin suomenkieliseen nimipäiväluetteloon vuonna 2005.

Tunnettuja Mikoja
 Miko Bergbom, suomalainen poliitikko, Perussuomalaisen Nuorison puheenjohtaja
 Miko Jaakkola, suomalainen teatteriohjaaja
 Miko Kailiala, suomalainen salibandyn pelaaja
 Miko Kivinen, suomalainen näytelmäkirjailija, esiintyjä ja muusikko
 Miko Malkamäki, suomalainen jääkiekkoilija
 Miko Mission, oik. Pier Michele Bozzetti, italialainen diskoartisti
 Miko Puuskari, suomalainen jalkapalloija
 Miko Summanen, salibandyn pelaaja

Lähteet

Etunimet
SWARM

SWARM on ESAn kolmen satelliitin kaukokartoitusmissio, jossa  aiotusti vuonna 2012 mutta todellisuudessa 22. marraskuuta 2013 laukaistut satelliitit mittaavat maapallon geomagneettisen kentän vaihtelua ajan mukana.

Tehtävä
SWARM tutkii Maan sisustaa ja maan avaruusympäristöä samalla auttaen ilmastotutkimusta. Tutkimus liittyy myös avaruussäähän, ts. miten Auringon aktiivisuus vaikuttaa maahan ja sen lähiavaruuteen. Se on ESAn kaukokartoitusohjelman nk. Earth Explorer Oppoturnity Mission eli pienehkö missio. Se on myös jatko Saksan DLR:n kansalliselle CHAMP-satelliittimissiolle. Sen edeltäjiä ovat myös Tanskan Ørsted ja SAC-C, joka oli Argentiinan ja Tanskan yhteinen missio.

Tekniikkaa
Satelliitit piti alun perin laukaista ESAn uusilla Vega-kantoraketeilla vuonna 2009, mutta missio viivästyi tästä tavoitteestaan. Laukaisu tehtiin Rockot-raketilla vuonna 2013.

Kaksi satelliiteista lentää 450 km korkeilla radoilla ja yksi 530 km korkealla kiertoradalla. Satelliitit painavat kukin 200-400 kg. 

Satelliitit rakensi 86 miljoonan euron hintaan Astrium GmbH, jossa projektipäällikkönä toimi Albert Zaglauer. ESAssa mission projektipäällikkö oli Yvon Menard. Satelliitit koottiin Saksan Friedrichshafenissa. EADS-Astrium Ltd. Stevenagessa, Englannissa, rakensi satelliittien propulsiojärjestelmän ja satelliittien runkorakenteet. Tamperelainen Patria suunnitteli ja valmisti satelliittien yhden elektroniikkayksikön.

Satelliitin mittalaitteet
Satelliitissa on viisi mittalaitetta
 Vector Field Magnetometer (VFM) on pääinstrumentti, joka mittaa magneettikentän suunnan ja suuruuden
 Absolute Scalar Magnetometer (ASC), kalibroi VFM:n mittausdatan magneettikentän voimakkuuden. Laite on Ranskan avaruusjärjestön CNESin rahoittama ja rakentama.
 Electric Field Instrument (EFI) mittaa ionien lentosuunnat ja -nopeudet kiertoradalla - mittaus on osa avaruussään mittausta. Laite on osin Kanadan avaruusjärjestön rahoittama ja kanadalaisten yritysten rakentama.
 Accelerometer (ACC) mittaa satelliitin kiihtyvyyden 
 Laser Range Reflector (LRR) on keino mitata maasta käsin laserilla satelliittien tarkka kiertorata satelliitin pinnassa olevan reflektorin avulla

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ESA:n SWARM-sivusto
 SWARM Projektbüro Deutschland
 EADSin tiedote satelliittiurakan voitosta vuonna 2005 

Kaukokartoitussatelliitit
Tiia

Tiia ja Tia ovat naisten etunimiä. Muodossa Tia nimi on yleinen monissa maissa, Suomessa ja Virossa se esiintyy myös muodossa Tiia. Suomalaisessa kalenterissa Tiian nimipäivä on ollut vuodesta 1984 lähtien ja se on 6. helmikuuta. Ortodoksisessa kalenterissa Tiian nimipäivä on marttyyri Concordian muistopäivä 13. elokuuta.

Suomessa nimi Tiia on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 9 245 henkilölle, jotka kaikki ovat naisia. Nimi Tia on annettu noin 1 440 naiselle ja muutamalle miehelle. Sekä Tiia- että Tia-nimisistä yli puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla.

Nimen alkuperä 
Nimi on lyhennelmä nimestä Dorotea, kuten myös Tea, Teea ja Tia. Dorotea tarkoittaa kreikaksi Jumalan lahjaa. Tiia tarkoittaa hepreaksi sanottuna heprealaista asua.

Tunnettuja Tiioja 

Tiiat ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

 Tiia Elg, näyttelijä, tanssija ja tanssinopettaja
 Tiia Forsström (ent. Lampela, välillä Aarnipuu), tietokirjailija ja helsinkiläinen kunnallispoliitikko (Vasemmistoliitto)
 Tiia Hasa, tv-kuuluttaja
 Tiia Hautala, seitsenottelija
 Tiia Haverinen (o.s. Ilmanen), televisionäyttelijä (Salatut elämät, Kotikatu)
 Tiia Heinonen (o.s. Messala), jalkapalloilija
 Tiia Hirvonen, jalkapalloilija
 Tiia Huuhka, koripalloilija
 Tiia Kantanen, pesäpalloilija
 Tiia Kiviranta, taekwondoin
 Tiia Kuikka, kilpakävelija
 Tiia Louste, näyttelijä
 Tiia Mäki, pikajuoksija ja pituushyppääjä
 Tiia Olkkonen, maastohiihtäjä
 Tiia Peltonen, jalkapalloilija
 Tiia Peltonen, pesäpalloilija
 Tiia Piili, aerobikkaaja
 Tiia Pöntinen, pesäpalloilija
 Tiia Rantala, maastohiihtäjä
 Tiia Rantanen, toimittaja ja sisällöntuottaja
 Tiia Reima, jääkiekkoilija
 Tiia Savolainen, jalkapalloilija
 Tiia Talvisara, lapsinäyttelijä
 Tiia Tenno, virolainen urkuri ja kuoronjohtaja
 Tiia Tikkanen, jalkapalloilija
 Tiia Törmälä, kivääriampuja
 Tiia Ukkonen, salibandyn pelaaja
 Tiia Valtanen, pesäpalloilija
 Tiia Vanhatapio, vaatesuunnittelija

Tunnettuja Tioja
 Tia Carrere, yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja laulaja
 Tia Hellebaut, belgialainen korkeushyppääjä ja seitsenottelija
 Tia Hälinen, suomalainen jalkapalloilija
 Tia-Maria Jaakonsaari, suomalainen jalkapalloilija
 Tia Fredrika Nylander, Nununu, suomalainen laulaja ja lauluntekijä
 Tia Painilainen, suomalainen jalkapalloilija
 Tia Tanaka, vietnamilais-yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja malli
 Tia Texada, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja

Kuvitteellisia Tiioja ja Tioja
 Tia Dalma, elokuvasarjassa Pirates of the Caribbean
 Tiia Friman, televisiosarjassa Uusi päivä

Katso myös
Leevi and the Leavingsin kappaleessa "Samoissa kengissä" lauletaan Tiiasta
ja Yö-nimisellä yhtyeellä on Tia Maria -niminen kappale

Lähteet 

Etunimet
Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen

Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen (, IPU) on jumalauskoisia uskontoja vastaan suunnattu satiiri internetissä. Se sai alkunsa Usenetistä 1990-luvun alkupuolella. 

Vaaleanpunainen näkymätön yksisarvinen on Usenetissä ”todistettu” perinteisiä jumalatodistuksia parodioiden olevaksi seuraavalla tavalla: 

”Hän on jumalatar joka on samaan aikaan paradoksaalisesti näkymätön ja vaaleanpunainen. Koska jumalatarta ei voida nähdä, on hänen oltava näkymätön. Näkymättömyydestä johtuen ei näkymättömään yksisarviseen uskovien mielestä voida myöskään todistaa että häntä ei olisi olemassa, ja koska Vaaleanpunaista näkymätöntä yksisarvista ei voida todistaa olemattomaksi, hänen on siis kyseiseen olentoon uskovien mielestä oltava olemassa. Vaikka jumalatarta ei voida nähdä, hänen uskotaan olevan vaaleanpunainen. Vaaleanpunaista väriäkään ei voida ajatuksen kannattajien mielestä todistaa vääräksi koska häntä ei voida nähdä.”

Tällä tavoin todistelevat myöntävät, ettei esitetty perustelu Näkymättömän vaaleanpunaisen yksisarvisen olemassaololle ole todellisuudessa loogisesti aukoton. Heidän tarkoituksenaan on pikemminkin osoittaa parodian avulla, että usko yksisarvisen olemassaoloon olisi yhtä järkevää tai järjetöntä kuin uskominen perinteisiinkin jumaliin.

Katso myös
 Lentävä spagettihirviö
 Russellin teekannu

Aiheesta muualla

 Viralliset sivut  
 The Invisible Pink Unicorn Gospel  
 Institute for Unicorn Research 
 The New Revised Reformed Amalgamated Vegnautic Sect of the IPU 
 Varhaisin tunnettu maininta Usenetin keskusteluissa 17. heinäkuuta 1990 
 Invisible Pink Unicorn logo  
 Jason Scott Yeldell: The Collision Between Existence of God and Non-Existence of god, written from a Rational Atheistic Perspective 

Filosofinen huumori
Internet-huumori
Uskontokritiikki
Uskontojen parodiat
Jumalat, henget ja taruolennot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo LCD-matriiseista

Tämä on epätäydellinen luettelo nestekidenäyttötekniikkaan liittyvistä LCD-matriiseista.

TN+Film-matriisi
IPS-matriisi
S-IPS-matriisi
DD-IPS-matriisi
ACE-matriisi
MVA-matriisi
PVA-matriisi

Lähteet
X-bit labs LCD Guide

LCD-matriiseista
Näyttötekniikka
Itämerensuomalainen sanasto

Taulukossa on itämerensuomalaisten kielten sanarinnastuksia. Rinnastuksiin on otettu sellaisia sanoja, joilla on vastine myös suomessa. Sana voi kuitenkin olla itämerensuomalainen, vaikka suomen kielessä ei vastinetta olisikaan. Luettelo sisältää perussanojen lisäksi johdoksia ja yhden yhdyssanan.

Sanojen merkityksiä ei ole tarkennettu. Lähisukuisten kielten sanojen merkitykset ovat usein keskenään samamerkityksiset, mutta joskus merkitys on voinut muuttua, kuten virontaitoiset suomalaiset tietävät.

Suomen ja viron sanat noudattavat ortografiaa. (Teknisten ongelmien vuoksi) taulukon sanojen kirjoitusasua on yksinkertaistettu siten, että vatjan e, jonka alla on ylöspäin avoin kaari, on korvattu viron käyttämällä õ:llä. Vokaalien ja konsonanttien pituus on merkitty kahdella kirjaimella kuten suomessa ja virossa, ei yläpuolisella vaakasuoralla viivalla. Liivin katkoäänne on merkitty heittomerkillä. Myös muita pieniä oikaisuja on tehty.

Uralilainen sanasto
Juha Seppälä

Juha Seppälä (s. 9. tammikuuta 1956 Karvia) on Porissa asuva suomalainen kirjailija.

Seppälä on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja kuunnelmia. Hänen teoksensa sisältävät useimmiten arjen ja niin sanotun tavallisen ihmisen kuvausta. Mukana voi olla ajankohtaisia yhteiskuntakriittisiä elementtejä tai esimerkiksi yksilön kokemuksia sodassa. Etenkin romaanit ovat usein rakenteellisesti kokeilevia. Seppälän kieli on modernismin perinteitä seuraten hyvin taloudellista; hän pyrkii välttämään kuvailevuutta ja metaforia. Seppälän teksteissä on lähes säännönmukaisesti synkähkö pohjavire. Osassa tuotantoa tyylilajina on musta huumori tai satiiri.

Seppälän teoksista Hyppynaru (1990), Super Market (1991), Paholaisen haarukka (2008) ja Mr. Smith. (2012) olivat Finlandia-palkintoehdokkaina. Seppälä on palkittu muun muassa Kalevi Jäntin palkinnolla 1988, kirjallisuuden valtionpalkinnolla 2000 ja Runeberg-palkinnolla 2001.

Seppälä kirjoitti vuoden 2007 loppuun saakka blogia Satakunnan Kansa -lehden verkkosivuilla. Hän on myös pitänyt kolumnia Aamulehdessä. Seppälä toimi kustannustoimittajana vuonna 2008 julkaistussa Janne Toivosen ja Heikki Westergårdin Pori-kirjassa.


Teoksia 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (2017: kevyesti päivitetty laitos.)
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Kuoppakaupunki. Helsinki: WSOY, 2016. ISBN 978-951-0-41809-3.
 Sankariaika. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2018. ISBN 978-952-234-532-5.
 Syntymättömän testamentti. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2020. ISBN 978-952-234-711-4

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Juha Seppälä. Kirjasampo.fi.
 Teoksesta Suuret kertomukset. Suomen kirjallisuuden tiedotuskeskus. (Arkistoitu sivu.)
 Esittely englanniksi. (Arkistoitu sivu.)
 Juha Seppälän proosa kuvaa arkea ja talouskysymyksiä. Vetus Et Nova 29.3.2013.
 

Suomalaiset kirjailijat
Kirjallisuuden valtionpalkinnon saajat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt