joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hliðskjálf

Hliðskjálf on norjalaisen yhden miehen black metal -yhtyeen Burzumin seitsemäs albumi.

Varg Vikernes on aikaisemmin sanonut että hän ei enää tee musiikkia. Tosin maaliskuussa 2005 antamassaan haastattelussa Vikernes sanoi jatkavansa metallimusiikin tekemistä. Hän myös totesi, että tämä ja edellinen albumi ovat tyyliltään ambient-musiikkia koska viranomaiset sallivat hänen käyttää ainoastaan syntetisaattoreita musiikin säveltämiseen vankilan sellissä.

Kappalelista

Lähteet

Aiheesta muualla
Albumi Burzumin virallisella sivulla 

Burzumin albumit
Vuoden 1999 albumit
Eino Katajavuori

Eino Kullervo Katajavuori (vuoteen 1906 Ehnberg; ) oli suomalainen ksylofonisti, laulaja, näyttelijä ja orkesterinjohtaja. 

Alun perin sähköasentajana työskennellyt Katajavuori pääsi 1920-luvun puolivälissä helsinkiläisen ravintola Cuban orkesteriin. Sieltä hänet kiinnitettiin vuonna 1926 Dallapéhen, jossa hän soitti aina vuoteen 1938, opiskellen välillä Helsingin musiikkiopistossa ja Helsingin kansankonservatorion näyttämöluokalla. Dallapéssa Katajavuori toimi myös kapellimestarina vuosina 1937–1938 Georg Malmsténin jälkeen. Ksylofoninsoiton lisäksi hän oli aika ajoin yhtyeen laulusolistina ja lauloi myös muutamalla levyllä. Näistä tunnetuin lienee Ikkunanpesijä vuodelta 1938.

Sota-aikana Katajavuori kuului viihdytyskomppaniaan ja toimi useiden asemiesiltojen hauskuuttajana. Hänen tunnetuin hahmonsa oli hajamielinen professori. Myöhemmin hän oli mukana myös varieteekiertueilla ulkomailla aina Yhdysvaltoja myöten. Sotien jälkeen Katajavuori näytteli useissa elokuvissa vuosina 1945–1960. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Veikko Itkosen elokuvassa Kohtalo johtaa meitä (1945). Jostain syystä hän sai elokuvissa esittää aina vakavia tai konnamaisia rooleja, joissa hänen mahdolliset näyttelijänlahjansa eivät päässeet kunnolla esiin. 

Vuonna 1958 Katajavuori liittyi Pumppu-Veikkoihin, josta muotoutui suosittu Humppa-Veikot. Hän pysyi orkesterissa niin kauan kuin terveyttä riitti. 1970-luvun alussa Katajavuorelta ilmestyi myös muutama soololevytys.

Eino Katajavuoren sisar oli kanteletaiteilija Ulla Katajavuori. Hänen poikansa on jazz- ja viihdepianisti Esa Katajavuori (s. 27. huhtikuuta 1940), joka on toiminut myös teatterikapellimestarina muun muassa Hämeenlinnan kaupunginteatterissa.

Soololevytykset 

 ”Kaksi kolpakkoa, neiti”, albumilla Humppa-Veikot jälleen (1971, CBS)
 ”Caramba Caracho”, albumilla Yleisön pyynnöstä: Humppa-Veikot solisteineen (1972, CBS)
 ”Etana asialla”, albumilla Humppa-Veikot keikalla (1973, CBS)
 ”Kaksipa poikaa Kurikasta”, duetto Pentti Tuomisen kanssa albumilla Lentäen sun luo (1973, Blue Master)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eino Katajavuori Populaarimusiikin museon tietokannassa
 

Suomalaiset kapellimestarit (viihdemusiikki)
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Henry Winkler

Henry Winkler (s. 30. lokakuuta 1945, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Maineeseen hän nousi Onnen päivät -televisiosarjan suosituimmaksi hahmoksi muodostuneen Fonzien roolissa. Vuonna 2007 hän esiintyi televisiosarjassa Hoidon tarpeessa. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Klik! ja Juomahemmo. Winklerin ohjaustöitä oli mm.Burt Reynoldsin tähdittämä Kyttä ja puolikas. Vastaavana tuottajana hän toimi mm. Ihmemies MacGyver-tv-sarjassa.

Winkler on toiminut muun muassa televisiosarja Ihmemies MacGyverin toisena vastaavana tuottajana. Winkler esiintyi sarjassa kerran, jaksossa Harryn testamentti (Harry's Will), jossa hän näytteli MacGyverin isoisän Harry Jacksonin pesänvalvojaa. Hän oli cameo-roolissa elokuvassa Little Nicky, jossa Nickyn, paholaisen pojan veli Adrian lähetti Winklerin päälle ampiaisia.

Winkler sai uransa ensimmäisen Emmy-palkinnon syyskuussa 2018. Hänet palkittiin parhaasta miessivuosasta HBO:n Barry -televisiosarjassa Gene Cousineaun roolistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Hollywood Walk of Fame
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Douglas A-4 Skyhawk

Douglas A-4 Skyhawk (lempinimeltään Heinemann's Hot Rod) on amerikkalainen rynnäkkölentokone, joka on alun perin suunniteltu toimimaan Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksilla. 50 vuotta konetyypin ensilennon jälkeen lähes 3 000 valmistetusta Skyhawkista jotkin ovat edelleen toiminnassa pienemmissä ilmavoimissa ympäri maailmaa. Kone oli ennen nimetty A4D Skyhawkiksi. Sen on alun perin suunnitellut Douglas, ja myöhemmin sitä on valmistanut McDonnell Douglas, joka sulautettiin Boeing-yhtymään.

Argentiinan ilmavoimilla oli runsaasti Skyhawkeja Falklandin sodassa. Ne aiheuttivat vakavia laivastomenetyksiä Britannian merivoimille. Muilla sotanäyttämöillä konetyyppi oli kunnostautunut sekä Vietnamin sodassa (Yhdysvallat) että Jom kippur -sodassa (Israel) vuonna 1973. Israelin ilmavoimat (IAF) teki A-4 Skyhawkeilla useita ilmataisteluissa tehtyjä viholliskoneiden pudotuksia erillisiin aseellisiin selkkauksiinkin liittyen.

Pitkän käyttöhistoriansa aikana koneesta tehtiin eri kehitysversioita. Myöhemmät versiot kykenivät kuljettamaan suuremman aselastin, mutta tämä tapahtui muiden lento-ominaisuuksien kustannuksella. Keveänä pidettyä A-4 Skyhawkia korvaamaan saapui raskaampi rynnäkkökone, LTV A-7 Corsair II. Brasilian ilmavoimat käyttävät A-4 Skyhawkin päivitettyä versiota edelleen, lentotukialus NAe São Paulolta. Argentiina käyttää päivitettyjä versioita A-4AR ja OA-4AR Fightinghawk.

Tekniset tiedot (A-4M)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Hallen hävittäjäsivu: A-4 Skyhawk
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/a-4.htm
http://science.howstuffworks.com/douglas-a-4-skyhawk.htm
http://a4skyhawk.org/

A-04 Skyhawk
Yhdysvaltalaiset rynnäkkökoneet
1950-luvun rynnäkkökoneet
C More Juniori

C More Juniori (aiemmin Subtv Juniori, Sub Juniori, MTV3 Juniori ja MTV Juniori) on maksu-TV-kanava, joka aloitti lähetyksensä vuonna 2006, ja jonka omistaa MTV Oy. Kanava on osa C More Total -kanavapakettia, ja se lähettää lapsille suunnattuja ohjelmia ja elokuvia. Kanavan lähetysaika on aamukuudesta kello 20 asti. C More Juniori näkyy digitaalisessa antenni-, kaapeli-, laajakaista-TV- ja satelliittiverkossa. Kanavan juontajina toimivat Pekka Laukkarinen, Mikko Laine, Laura Haikala, Ella Tarvonen ja Isa Hänninen.

Juontajat

Kanavaa juonsivat pitkään Kana, Janesta tuttu Tea Hiilloste ja Pekka Laukkarinen. Vuoden 2010 lopussa Kana lähti Juniorilta. Kanan tilalla kanavalla aloitti vuoden 2011 alusta kolme uutta juontajaa: Aurora Belegu, Mikko Laine ja Laura Haikala. Kanavalla on nähty myös Miitta Sorvalin esittämä Mummo. Tea Hiilloste keskittyi alkuvuodesta 2013 lähtien lastenmusiikin tekemiseen ja jätti MTV3 Juniorin juontotehtävät. Hänen tilallaan kanavalla aloitti uusi juontaja: Ella Tarvonen.

Entiset logot

Aiheesta muualla
 C More Juniorin kotisivut

MTV:n televisiokanavat
Lastenkanavat
Vuonna 2006 perustetut televisiokanavat
Markku Jokisipilä

Markku Juhani Jokisipilä (s. 5. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja valtiotieteen tohtori. Jokisipilä on Turun yliopiston apulaisprofessori ja toiminut sen Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajana elokuusta 2014. Jokisipilä on tutkinut äärioikeistoa ja kansallissosialismia.

Elämä

Jokisipilä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1991 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1997. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2004 aiheella Aseveljiä vai liittolaisia? Suomi, Hitlerin Saksan liittosopimusvaatimukset ja Rytin–Ribbentropin-sopimus.

Jokisipilä on työskennellyt Turun yliopiston poliittisen historian laitoksen tutkijana 1998–2001 ja vuodesta 2004. Hän oli assistenttina 2002–2003 ja humanistisen tiedekunnan Baltic Sea Region Studies -ohjelman akateeminen johtaja 2010–2014. Kesäkuussa 2014 Jokisipilä nimitettiin Turun yliopiston Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajaksi viisivuotiskaudeksi 1.8.2014–31.7.2019. Hän toimii myös poliittisen historian vt. professorina maaliskuusta 2015 alkaen.

Vuodesta 1997 Jokisipilä on ollut tutkijan työnsä ohella freelance-kirjoittaja. Hän on toiminut kolumnistina Aamuset-kaupunkilehdessä 2007–2008, Turun Sanomissa vuodesta 2008 ja Seura-lehdessä vuodesta 2013.

Jokisipilä on harrastanut kilpasoutua. Hän on saavuttanut Suomen-mestaruuksia ja osallistui vuonna 1995 lajin MM-kisoihin. Vuosina 1997–2000 Jokisipilä oli Suomen Soutuliiton hallituksen jäsen ja vuosina 2004–2005 koulutus- ja valmennuspäällikkö. Vuodesta 2013 hän on Suomen melonta- ja soutuliiton varapuheenjohtaja. Jokisipilä on ollut Eurosport-kanavalla asiantuntijakommentaattorina vuodesta 2003. Hän on selostanut soutua, melontaa (ratamelontaa sekä kanoottipujottelua) ja pikaluistelua.

Markku Jokisipilä on Vuoden Markku 2017. Valinnan teki Suomalainen Markku-liitto.

Näkemyksiä
Vuonna 2021 Jokisipilä oli sitä mieltä, että ei määrittelisi Perussuomalaiset-puoluetta äärioikeistoon.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
  (Jokisipilän luennon äänitallenne vuodelta 2005)
 

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset soutajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset politiikan tutkijat
Suomalaiset professorit
Turun yliopiston professorit
Grizabella

Grizabella on eräs Cats-musikaalin hahmoista. Hän ei esiinny T. S. Eliot's teoksessa, Old Possum's Book of Practical Cats-kirjassa, johon musikaali perustuu, mutta on näyttämösovituksen keskeisimpiä hahmoja.

Grizabella on hyvin vanha kissa, iän kuihduttama, eikä hän enää muistuta sitä ylpeää, huoletonta ja sädehtivää tanssijaa, joka oli nuorena.  Nuoremmat kissanaaraat ovat kateellisia Grizabellalle ja ovatkin melko mielissään nähdessään hänen epäsiistin olemuksensa. Hän on joutunut elämään kovia aikoja pitkän elämänsä varrella, eikä kaipaa mitään muuta niin paljon kuin sitä, että toiset hyväksyisivät hänet taas joukkoonsa.

Old Deuteronomy,(suomennettu musikaalin VHS-versiossa vanhaksi Mooses-kissaksi), joka on kissojen henkinen johtaja, sallii Grizabellan syntyä uudelleen Heaviside Layer-tasolle, joka on eräänlainen kissojen versio taivaasta.  Muutoksen aikana Grizabella laulaa kappaleen "Memory", jota katsojat ovat pitäneet koskettavana, syvänä ja jopa mystisenä sävellyksenä.

Kuvitteelliset henkilöt
Kuvitteelliset kissat
Satu Pauri

Satu Marianne Pauri (o.s. Ruotsalainen, s. 21. lokakuuta 1966 Oulu) on suomalainen astrologi, juontaja ja entinen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Seitsenottelun lisäksi hän oli kansainvälisen tason pituushyppääjä. Hän edusti urallaan Oulun Pyrintöä.

Urheilu-ura 
Hänen seitsenottelun ennätystuloksensa 6 404 pistettä vuodelta 1991 on edelleen voimassa oleva naisten Suomen ennätys. Hän teki tuloksen Tokion MM-kisoissa sijoittuen neljänneksi. Tämä oli myös hänen paras arvokisasijoituksensa. Hänellä on nimissään myös seitsenottelun 22-vuotiaiden Suomen ennätys 6 101 pistettä vuodelta 1988. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on 663 cm vuodelta 1992.

Urheilu-uran jälkeen 
Hän päätti aktiiviuransa vuoteen 1992 ja on sittemmin esiintynyt julkisuudessa astrologina. Hän myös juonsi tv-visailu Valiojoukkoa ja vuonna 1994–1995 Petri Keskitalon kanssa Labyrintti-ohjelmaa. Kesällä 2007 hän toimi juontajana Filmaattiset Oy ja YLE Viihteen tuottamassa Satuhäät-ohjelmassa.

Perhe 
Hän on ollut naimisissa juontaja Arttu Harkin sekä näyttelijäkirjailija, dramaturgi Jussi Parviaisen kanssa ja tästä liitosta on yhteinen lapsi Peppi. Elokuussa 2008 hän meni naimisiin Teppo Paurin kanssa. Pariskunnalla on kaksoset.

Kirjat

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Satu Ruotsalaisen internetsivut

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset astrologit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Apoptygma Berzerk

Apoptygma Berzerk on norjalainen yhtye, jonka perustivat vuonna 1989 Stephan Groth ja Jon Erik Martinsen.
 
Yhtye aloitti uransa soittamalla elektronista musiikkia, johon olivat antaneet tyylillisesti eniten vaikutteita synthpop ja EBM. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä Ashes to Ashes vuonna 1991 ja ensimmäisen pitkäsoittonsa Soli Deo Gloria vuonna 1994. Vuonna 2000 julkaistu levy Welcome to Earth merkitsi jonkinlaista muutosta yhtyeen tyylissä, sillä levyn äänimaailma oli huomattavasti aiempaa modernimpi ja sisälsi runsaasti vaikutteita trance-musiikista. Vuonna 2002 julkaistu levy Harmonizer jatkoi edeltäjänsä viitoittamalla tiellä. Vuonna 2005 julkaistu You And Me Against The World esitteli täysin uudenlaisen Apoptygma Berzerkin, sillä levyn musiikkia voi kutsua lähinnä rockiksi. 

Stephan Grothilla on sivuprojekti nimeltä Fairlight Children.

Tuotanto

Albumit 

 Soli Deo Gloria (CD) (1993)
 7 (CD) (1996)
 The Apopcalyptic Manifesto (CD) (1998)
 APBL98 (CD) (1999)
 Welcome to Earth (CD) (2000)
 APBL2000 (CD) (2001)
 Harmonizer (CD) (2002)
 Soli Deo Gloria (CD) (remasteroitu painos) (2002)
 7 (CD) (remasteroitu painos) (2002)
 Singles Collection (CD) (2003)
 You And Me Against The World (CD) (2005)
 You And Me Against The World (CD) (rajoitettu painos) (2005)
 Sonic Diary (2-CD) (2006)
 APBL2000 (CD) (Deluxe Edition) (2007)
 Soli Deo Gloria (CD) (Deluxe Edition) (2007)
 7 (Deluxe Edition) (CD) (2007)
 Welcome to Earth (CD) (Deluxe Edition) (2007)
 Harmonizer (CD) (Deluxe Edition) (2007)
 Unicorn & The Harmonizer (DVD) (Deluxe Edition) (2007)
 Rocket Science (2009)
 Imagine there's no Lennon (DVD) (CD) (2010)
 Exit Popularity Contest (2016)
 SDGXXV (2019)

Singlet ja EP-levyt 
 Ashes to Ashes 12" (1991)
 The 2nd Manifesto (EP) (1992)
 Bitch (1993)
 Deep Red (1994)
 Non-stop Violence (1995)
 Mourn (EP) (1997)
 Paranoia (1998)
 Eclipse (1999)
 Kathy's Song (2000)
 Kathy's Song 12" I. (2000)
 Kathy's Song 12" II. (2000)
 Until the End of the World I. (2002)
 Until the End of the World II. (2002)
 Suffer In Silence (2002)
 Suffer In Silence Trance Remixes (2002)
 Suffer In Silence 12" (2002)
 Unicorn/The Harmonizer DVD (EP/DVD) (2004)
 In This Together (2005)
 Shine On (2006)
 Love To Blame (2006)
 Cambodia (2006)
 Apollo (2009)
 Green Queen (2010)
 Black EP Vol. 2 (2011)
 Major Tom (2013)
 Stop Feeding the Beast  (2014)
 Videodrome (2015)
 Xenogenesis (2016)
 SDGXXV EP (2018)
 SDGXXV EP II (2019)
 Deep Red 7" (2019)

Aiheesta muualla 

 Apoptygma Berzerk Apoptygma Berzerk Web
 

Norjalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
KOP-kolmio

KOP-kolmio on Turussa Kauppatorin laidalla sijaitseva liikekiinteistö ja ostoskeskus, joka on valmistunut vuonna 1964. Sen on suunnitellut vuonna 1962 arkkitehti Viljo Revell alun perin Kansallis-Osake-Pankin konttoriksi. KOP-kolmio oli Turun ensimmäinen ostoskeskus, ja se oli tehty varta vasten uudenlaiselle ”city-ihmiselle” autoistuvassa kaupungissa. Rakennuksen nimi tulee sen tilaajasta, Kansallis-Osake-Pankista (sittemmin Merita Pankki ja nykyisin Nordea) ja muodosta. Rakennuksen alin kerros on neliskanttinen, mutta muut kerrokset ovat kolmioita. 

KOP-Kolmio rakennettiin arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnitteleman Postitalon tilalle, joka purettiin 1961. Rakennuttajana aloitti Rakennusliike Ahti A. Ahtola Oy, joka kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin ja joutui jättämään urakan kesken. Työtä jatkoi Rakennustoimisto Ruola Oy.

Rakennuksen julkisivu on travertiinia ja väritys modernistisia periaatteita noudattava valkoinen. Julkisivussa käytetään samoin modernistisesti lasia, paljon enemmän kuin vanhemmissa naapurirakennuksissa. Torin puoleinen kulma jätettiin avoimeksi, ja kadulta nousivat liukuportaat toisen kerroksen pankkisaliin.

Valmistuttuaan vuonna 1964 KOP-Kolmio sai positiivisen vastaanoton kaupungissa, ja sitä pidettiin modernina maamerkkinä sekä tulevaisuuden ratkaisuna. Jälkikäteen rakennusta on arvosteltu Turun rumimmaksi rakennukseksi mm. kuluneen ja likaisen julkisivunsa takia, jota koristivat 90-luvulla räikeät ja sekalaiset mainokset. Saneerauksen jälkeen rakennuksen maine on muuttunut huomattavasti positiivisemmaksi, ja se mielletään nykyään merkittäväksi ja tunnetuksi osaksi Turun keskustanäkymää .

Ajan saatossa KOP-kolmio on kokenut useita muutoksia. Alun perin kauppakeskuksen läpi kulki kaksi diagonaalista kauppakäytävää, joiden varrella oli pieniä putiikkeja. Vuonna 1992 Åbo Akademin säätiö osti rakennuksen, ja 1996 sen nimi muutettiin Mezzoksi. Samalla toiseen kerrokseen avattiin ravintola ja alakertaan uusia liikkeitä.

Vuonna 2006 kiinteistön osti Turkulaisen Rauno Puolimatkan sijoitusyhtiö. Paria vuotta myöhemmin 2008 valmistui koko rakennuksen kattanut julkisivukorjaus ja merkittävä remontti, jossa mm. pahasti tummunut ulkopinta uusittiin kokonaan. Samalla kiinteistön nimi muutettiin takaisin KOP-Kolmioksi. Remontin jälkeen liiketiloissa on toiminut mm. vaate- ja kenkäliikkeitä kuten H&M, Dinsko, Aleksi 13 sekä useita kahviloita. Rakennuksen ylemmissä kerroksissa toimii lukuisia yrityksiä sekä Lounais-Suomen Maistraatti

Lähteet
Johanna Krappe: Viljo Revellin KOP-kolmio – pankkitalo Turun keskustassa kaupunkikuvallisena muuttajana ja muuttujana (Luettu 19.10.2006)(artikkeli Internet Archivessa)

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Turun kauppa- ja ostoskeskukset
Viljo Revellin suunnittelemat rakennukset
VII kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Tekoturkis

Tekoturkis on oikeaa turkista jäljittevä karvainen materiaali, jota ei ole valmistettu eläimestä.

Valmistus 
Tekoturkis valmistetaan yleensä öljystä saatavasta synteettisestä kuidusta, kuten polyesteristä tai akryylistä, koska synteettinen kuitu on helpompi nukittaa aidon näköiseksi. Tekoturkiksia tehdään myös luonnonkuiduista kuten hampusta ja puuvillasta sekä muuntokuiduista kuten viskoosista. 

Tekoturkikset neulotaan samoin kuin frotee, jolloin lanka muodostaa silmukoita kankaan oikealle puolelle. Karvan pituus riippuu silmukoiden pituudesta, koska silmukat leikataan auki ja nukitetaan voimakkaasti. Tästä syntyy turkiksen kaltainen ulkonäkö.

Vaikutukset ympäristöön ja eläimiin 
Yleisesti ottaen keinomateriaalien on todettu kuormittavan ympäristöä aitoja turkiksia enemmän. Tuotannosta syntyvät hiilidioksidipäästöt ovat kuitenkin huomattavasti turkista pienemmät. Synteettisen kuidun valmistus kuluttaa öljyä, joka on uusiutumaton luonnonvara.

Osa haluaa tekoturkiksia ostamalla välttää turkistuotannon tukemista, sillä turkistarhausta pidetään eläinrääkkäyksenä ja/tai eläinten lajityypillisen käyttäytymisen vakavana laiminlyömisenä.

Petokset 
Pistokokeissa on paljastunut, että monet hupuissa ja kauluksissa käytettävät karvat, joiden sanotaan olevan keinokuitua, ovat todellisuudessa aitoa turkista. On arveltu, että valmistajat eivät merkitse aidon turkiksen käyttöä vaatteisiin, koska moni asiakas ei suostu ostamaan aitoa turkista. Kauppaketjut ovat voineet myös itse tulla valmistajien huijaamiksi. Valmistajien harjoittama huijaaminen johtuu siitä, että esimerkiksi supikoiran aito turkki tulee halvemmaksi kuin keinokarva, sillä suurin osa vaatteista on valmistettu Kiinassa, jossa turkiseläinten pitoa tai kohtelua ei säädellä minkäänlaisella lainsäädännöllä.

EU:n lainsäädännön mukaan tuotteesta on selvittävä, mikäli se sisältää tekstiilien lisäksi eläinperäisiä osia. Virheellisistä tai valheellisista merkinnöistä ei kuitenkaan seuraa valmistajille sakkoja, joten merkinnöissä on usein puutteita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kangaslajit
Synteettiset kuidut
Projects in the Jungle

Projects in the Jungle on metallimusiikkiyhtye Panteran toinen albumi vuodelta 1984. Albumin tyyli oli glam metallia, poiketen näin Panteran suosioon nostaneen albumin Cowboys from Hell tyylistä. Albumi julkaistiin yhtyeen oman levy-yhtiön Metal Magic Recordsin alla, ja tuottajana toimi Darrell Abbottin ja Vince Abbotin isä Jerry "The Eldn'" Abbott.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Terry Glaze – Laulu
 Dimebag Darrell (Darrell Abbott) – Kitara
 Vinnie Paul (Vince Abbott) – Rummut
 Rex Brown (Rex Rocker) – Basso

Panteran albumit
Vuoden 1984 albumit
Häätökiitäjä

Häätökiitäjä (Apus caffer), aikaisemmalta nimeltään kafferikiitäjä tai kafferitervapääsky, on tervakiitäjien sukuun kuuluva taitavasti lentävä lintulaji.

Nimeäminen

Linnun tieteellisen nimen antoi Apus caffer, antoi vuonna 1832 saksalainen ornitologi Martin Lichtenstein, joka työskenteli Hyväntoivonniemen kuvernöörin henkilääkärinä ja Hollannin armeijan kirurgina Afrikassa.

Suomessa nimi muutettiin vielä 2006 kun kafferitervapääskystä tuli kafferikiitäjä.
Ruotsin Lintutieteellisen yhdistyksen nimistökomitea päätti 2015 muuttaa lajin nimen kafferseglaren muotoon vitgumpseglaren eli valkoperäkiitäjä, koska nimen osaa kafferi pidettiin rasistisena. Vuoden 2018 nimistöuudistuksessa lajin suomenkieliseksi nimeksi tuli häätökiitäjä, mikä viittaa lajin tapaan häätää ruostepääskyt pesistään ja vallata tyhjäksi jäänyt pesä.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 14–15,5 cm, joten se on selvästi tervapääskyä pienempi. Tummanruskea, yläperässä ja kurkussa valkoista, sekä kyynärsulkien kärjet vaaleat.

Esiintyminen 
Euroopassa pesii vain pieni populaatio Etelä-Espanjassa, noin 100 parin luokkaa. Maailmanlaajuisesti laji ei ole uhanalainen. Tavattu Suomessa ainakin kerran.

Lisääntyminen 
Eurooppalaiset häätökiitäjät pesivät ruostepääskyjen pesiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ojanen, Mikko 1983: Kafferipääsky tavattu Suomessa. - Lintumies 1.1983 s. 48-49. LYL.

Kiitäjälinnut
Kirjokehrääjä

Kirjokehrääjä (Endromis versicolora) on keskikokoinen perhoslaji ja kirjokehrääjien heimon (Endromidae) ainoa laji. Se lukeutuu kevään ensimmäisiin perhosiin.

Koko ja ulkonäkö 
Kirjokehrääjä on kookas perhonen, jonka siipiväli on 56–85 mm, ja naaraat ovat huomattavasti koiraita kookkaampia. Aikuiset yksilöt ovat yleisväritykseltään ruskeankirjavia, ja niiden ruumis on harmahtavan (naaras) tai oranssinsävyisen (koiras) karvan peitossa. Etusiivet ovat ruskean ja valkoisen kirjomat, takasiivet naarailla vaaleat ja koirailla voimakkaan ruskeanoranssit.

Toukka on vihreä, mustapilkkuinen ja valkeiden vinoviivojen kuvioima. Ennen koteloitumista toukka muuttuu punertavaksi.

Levinneisyys ja lentoaika 
Kirjokehrääjä esiintyy lähes koko Euroopassa ja levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Aasiaan. Lisäksi laji on levinnyt ihmisen toimimnan välityksellä pienelle alueelle Argentiinaan. Suomessa lajia tavataan Keski-Lappiin asti. Kirjokehrääjän esiintymisessä esiintyy jaksollisuutta siten, että Keski- ja Itä-Suomessa perhonen on yleinen parittomina vuosina kun pohjoisempana kanta on runsain parillisina vuosina. Lajin lentoaika Suomessa alkaa huhtikuun loppupuolelta ja jatkuu toukokuun loppuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on varhaisempi.

Elinympäristö ja elintavat 

Kirjokehrääjä elää koivua kasvavissa ympäristöissä. Koirasperhoset lentävät heittelehtivästi sekä yöllä että päivällä etsimässä naaraita, jotka ne paikallistavat naarasperhosen erittämien feromonien avulla. Naaraat lepäävät päivisin ja lähtevät lentoon vasta yöllä. Kirjokehrääjät saattavat lentää kirkkaiden valojen luokse, mutta naaraita on valolle tulevista yksilöistä vain 2–5 prosenttia.

Naaras munii noin 250 munaa puiden rungoille muutaman metrin korkeudelle ja kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen. Toukat kuoriutuvat säästä riippuen 14–35 vuorokauden kuluttua ja elävät aluksi ryhmissä. Ryhmään kuuluvien toukkien päivärytmi ja liikkuminen on sykronista. Likimain toukkavaiheen puolivälistä lähtien toukat elävät yksin ja ovat täysikasvuisia elokuun alkupuolella. Toukka koteloituu maanpinnalle tai heti pinnan alle kovan, ruskean kotelokopan sisään. Laji talvehtii kotelona ja kotelovaihe voi kestää useamman vuoden. Muutamaa päivää ennen aikuisen perhosen kuoriutumista kotelo tunkeutuu ulos kotelokopasta.

Ravinto 
Toukka syö koivujen (Betula) lehtiä, mutta myös lepät (Alnus) ja lehmukset (Tilia) kelpaavat. Aikuinen yksilö ei syö mitään ja sen imukärsäkin on surkastunut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kirjokehrääjä (Endromis versicolora)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
UK Moths: Kentish Glory 
Lepidoptera.dk: Endromis versicolora 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Endromis versicolora 

Kehrääjämäiset

lt:Keršasparniai verpikai
pt:Endromidae
Imaginations Through the Looking Glass

Imaginations Through the Looking Glass on Blind Guardianin ensimmäinen, vuonna 2004 julkaistu DVD, joka nauhoitettiin A Night at the Opera -kiertueen päätteeksi Blind Guardianin itsejärjestämillä festivaaleilla Coburgissa, Saksassa vuonna 2003. Blind Guardian esiintyi festivaalin molempina iltoina pääesiintyjänä ja DVD on koottu molempien iltojen keikoista. DVD:llä on myös haastattelu ja dokumenttipätkä festivaalin järjestämisestä. Bonuksena kakkoslevyllä on neljä kappaletta muilta kiertueen keikoilta.

Kappaleet
Levy 1

War of Wrath
Time Stands Still (at the Iron Hill)
Banish from Sanctuary
Nightfall
The Script for my Requiem
Valhalla
A Past and Future Secret
Punishment Divine
Mordred's Song
The Last Candle
Bright Eyes
Lord of the Rings
I'm Alive
Another Holy War
And then there was Silence
Somewhere Far Beyond
The Bard's Song (In the Forest)
Imaginations from the Other Side
And the Story Ends
Mirror Mirror

Levy 2

Interview with Blind Guardian
Backstage Scenes of the 'A Night at the Opera Tour 2002
Slideshow
The Making of 'The B.G. Festival Coburg 2003
Bonus: Majesty
Bonus: Into the Storm
Bonus: Welcome to Dying
Bonus: Lost in the Twilight Hall

Kokoonpano
Hansi Kürsch - laulu
André Olbrich - kitara
Marcus Siepen - kitara
Thomen Stauch - rummut
Oliver Holzwarth (vieraileva muusikko) - basso
Michael Schüren (vieraileva muusikko) - koskettimet

Lähteet
http://www.blind-guardian.com
 Blind Guardianin julkaisut 

Blind Guardian
Musiikki-DVD:t
Vuoden 2004 saksalaiset elokuvat
Konserttielokuvat
Verner Thomé

Verner Thomé (4. heinäkuuta 1878 Alajärvi – 1. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Thomé opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1898–1899 sekä Baijerin kuninkaallisessa taideakatemiassa Münchenissä 1901–1902. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1903.

Elämä ja ura 
Verner Thomé kuului Septem-ryhmään. Hän oli impressionistinen valomaalari, jonka maalausten aiheena olivat muun muassa rantanäkymät ja lapset. Hän kokeili myös pointillismia.

Thomé toimi aktiivisesti myös yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä. Thomén isä oli metsänhoitaja Johan Henrik Thomé. Hänen veljistään Valter ja Ivar ryhtyivät arkkitehdeiksi, William Thomé puolestaan jatkoi isänsä jalanjälkiä metsänhoitajana. Punakaartilaiset surmasivat kaikki kolme veljeä sisällissodan aikana Vihdissä 1. helmikuuta 1918.

Heraldikko Olof Eriksson oli Verner Thomén poika.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Verner Thomén teoksia Valtion taidemuseon sivulla
 

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Impressionistit
Uuden ajan kynnyksellä

Uuden ajan kynnyksellä on Kerkko Koskisen säveltämä ja sovittama ja Terhi Kokkosen sanoittama muistokappale toimittaja Anna Politkovskajalle. Se julkaistiin 20. lokakuuta 2006 vapaasti ladattavana tiedostona Voima-lehden internetsivuilla, samana päivänä kun Venäjän presidentti Vladimir Putin saapui Suomeen vierailulle. Suurin osa kappaleen tekijöistä ovat hajonneen Ultra Bran jäseniä.

Kappaletta varten koottiin työryhmä. Kappaleen tuotto, joka koostuu radio- ja televisiosoiton korvauksista sekä vapaaehtoisista maksuista, ohjataan ihmisoikeustyöhön Tšetšeniaan. Kappale julkaistiin singlenä ja siitä tehty musiikkivideo YouTube-sivustolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kappale MP3-muodossa Voima-lehden sivuilla 

Vuoden 2006 kappaleet
Suomalaiset musiikkikappaleet
Raputietokeskus

Raputietokeskus on  pääosin EU -rahoitteinen vuonna 1997 perustettu toimisto, jonka  toiminta tähtää suomalaisen elinkeinoon liittyvän raputalouden toimintaedellytysten parantamiseen. Se toimii kiinteässä yhteistyössä mm. Itä-Suomen yliopiston, kalatalouden neuvontajärjestöjen, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen (RKTL), kalatalousviranomaisten sekä Asikkalan Päijännetalon kanssa. Raputietokeskuksen toiminta perustuu yleiseen ja erityisesti elinkeinoon liittyvään rapubiologiseen neuvontaan ja suomalaisen ja ulkomaisen rapututkimuksen tulosten soveltamiseen suomalaisen raputalouden kehittämiseksi.

Raputietokeskus perustettiin 1997 RKTLn yhteyteen ja sen toimipaikkana oli Evon kalan- ja riistantutkimuslaitos. Raputietokeskuksen ainoana työläisenä oli aluksi Ari Mannonen. Vuonna 2002 Raputietokeskuksen toiminta siirtyi Päijänne-instituutin alaisuuteen Asikkalaan ja toimistoon pestattiin toinen työläinen, Japo Jussila. Raputietokeskuksen toiminta hajautettiin vuonna 2007 ja toimipaikoiksi valittiin Helsinki ja Kuopio. Raputietokeskuksen toimintamalli muokattiin verkostoyhteistyöksi, jossa on mukana Kalatalouden Keskusliitto, Itä-Suomen yliopisto ja Koulutuskeskus Salpauksen Päijänteen toimipiste.

Raputietokeskus osallistuu aktiivisesti rapuun liittyvään tiedotukseen ja jakaa vuosittaista suomalaisen raputalouden tunnustuspalkintoa, Vuoden Rapulaisen titteliä. Raputietokeskus osallistuu Suomen ravunviljelijöiden liiton toimintaan ja julkaisee samalla toimenkuvaansa liittyen Ravun Peili - Kräftans Spegel nimistä nettilehteä.

Aiheesta muualla
 Raputietokeskus

Kalastus Suomessa
Luminara Unduli

Luminara Unduli on kuvitteellinen hahmo Tähtien sodan maailmassa. Hän on esiintynyt Kloonien hyökkäys- ja Sithin kosto -elokuvissa sekä Myrskyn merkit -kirjassa.

Taustaa
Luminara Unduli toimi jedinä Galaktisen tasavallan lopulla. Hänet nimitettiin jedimestariksi kymmenen vuotta ennen kloonisotia ja hänestä olisi tullut jedineuvoston jäsen, ellei Palpatine olisi vaatinut Anakin Skywalkerille tätä paikkaa ja neuvosto myöntänyt sitä, jotta Anakin voisi pitää Palpatinea silmällä. Luminara toimi yhdessä lojaalin padawaninsa, Barriss Offeen, kanssa ja he toimivat taisteluissakin täydellisesti yhdessä.

Unduli oli humanoidi ja kotoisin Mirialilta. Hänen alahuulensa oli värjätty purppuraksi ja hänen leuassaan kulki sarja mustia timanttimaisia kuvioita. Undulin silmät olivat puolestaan siniset ja iho oliivinvihreä.

Unduli oli hyvin voimakas ja ainoastaan harvat jedit vastasivat hänen tasoaan: on sanottu, että hän olisi ollut melkein samaa tasoa kuin entinen jedimestari, kreivi Dooku. Seitsemästä valosapelitekniikasta Unduli suosi Soresua, sillä hän uskoi, että tämän tyylin täysin hallitseva on voittamaton. Valosapelitaitojensa lisäksi hän oli myös harjoittanut itsestään hyvin vetreän, joten hän pystyi helposti väistämään kaikki iskut joita ei torjunut vihreällä valosapelillaan. Vuosien harjoitus olikin tuottanut tulosta, sillä hänen vartaloaankin pystyi kutsumaan aseeksi.

Hieman ennen kloonisotia Unduli ja Barriss Offee suorittivat komennusta Ansionissa yhdessä Obi-Wan Kenobin ja tämän padawanin, Anakin Skywalkerin kanssa.

Kloonisodat
Unduli taisteli Kloonisotien alussa yhdessä muiden jedien kanssa Geonosiksen taistelussa ja oli yksi harvoista selviytyjistä.

Tämän jälkeen Unduli vei Offeen Ilumin kristalliluoliin päättääkseen hänen koulutuksensa. Offeen valmistettua valosapelinsa, temppeliin hyökkäsi droideja. Kaksikko onnistui tuhoamaan puolet sadoista droideista, mutta useat niiden asettamat miinat melkein tuhosivat temppelin. Kaksikon täytyi käyttää kaikki voimansa välttääkseen tuhoutumista kivien alle. Yoda kuitenkin saapui pelastamaan heidät.

Unduli taisteli menestyksekkäästi useissa kloonisotien taisteluissa, mutta kohtasi vihdoin loppunsa Kashyyykilla, jonne hänet ja Quinlan Vos oli lähetetty. Kun Palpatinen Käsky 66 astui voimaan, omat kloonisotilaat tappoivat Undulin. Vos kuitenkin onnistui pelastautumaan Kashyykin luontoon.

Aiheesta muualla 
Luminara Unduli Wookieepediassa 
Luminara Unduli Jedipediassa

Jedit
en:List of Star Wars characters#U
no:Luminara Unduli
sv:Lista över jediriddare#Luminara Unduli
Karjalan Apu

Karjalan Apu on Joensuussa vuonna 1998 Joensuun Työväenyhdistyksen Karjala-jaoston aloitteesta perustettu yhdistys, jonka päätehtävä oli vuoteen 2020 humanitaarinen avustustoiminta ja pitkäaikaistyöttömien työllistäminen. Yhdistys oli mukana lähialuehankkeissa Itä-Karjalassa Venäjällä, mm. Sortavalan piirissä.

Yhdistyksen taustalla on useita kansalaisjärjestöjä mm. Joensuun Työväenyhdistys ja Joensuun Seudun Diabetes sekä yksityisiä henkilöitä. 
Karjalan Apu oli ainoa yhdistys maailmassa, joka avustaa vain ja ainoastaan Venäjän Karjalaa ja joka on uskonnollisesti että poliittisesti sitoutumaton järjestö. Yhdistys työllisti Joensuussa vakinaisten työntekijöiden lisäksi pitkäaikaistyöttömiä, joista suuri osa oli Joensuuhun pysyvästi asettuneita venäläisiä maahanmuuttajia.

Heinäkuusta 2020 alkaen Karjalan Apu on toiminut pelkästään yhdistyksenä. Sen tavoitteena on edelleen luoda mahdollisuuksia tapaamisiin ja tapahtumiin maahanmuuttajien ja paikallisen väestön kesken.

Historiaa 

Karjalan Apu toimi viimeksi Teollisuuskadulla, jossa oli myös kirpputori. Vuoden 2015 lopulle asti toimipaikka oli Mutalassa sijaitsevan Teppolan pihapiirissä.

Hankkeita 

 Naisten vahvistaminen -turvakotitoiminnan tukeminen Sortavalassa 2004–2005

 Kohti vastuuntuntoista aikuisuutta - seksuaaliterveyttä ja elämänlaatua sortavalalaisille nuorille 2005–2007

 Kuka auttaa uhria-  Viranomaisverkostot tukemaan perheväkivaltatyötä  (2006–2008)

 Tervettä elämää- Ehkäisevän päihdetyön kehittäminen Värtsilässä (2007–2009)

 Yhteisiä hankkeita on ollut mm. Joensuun Työväenyhdistyksen Karjala-jaoston, Kansainvälisen 
solidaarisuussäätiön, Väestöliiton, Ensi- ja turvakotien liiton sekä Vaaka-yhdistyksen kanssa.

Huomionosoituksia

 Karjalan Apu sai vuonna 2006 Pohjois-Karjalan sosiaaliturvayhdistyksen ja Soropin myöntämän kansalaistoiminnan palkinnon .

Lähteet

Aiheesta muualla

Karjalan Apu 

Joensuu
Karjalan tasavalta
Kansalaisliikkeet
Hyväntekeväisyys Suomessa
Pelmeni

Pelmeni () on Venäjällä laajasti tunnettu ja alun perin Tatarstanista kotoisin oleva raviolia muistuttava ruokalaji, joka valmistetaan käärimällä yleensä jauhelihasta valmistettu täyte ohuen vehnäjauhoista valmistetun taikinan sisään. Pelmenit yleensä pakastetaan valmistuksen jälkeen ja ennen tarjoilua keitetään suolalla maustetussa vedessä tai lihaliemessä. Ne tarjoillaan usein voisulan, sipulisilpun ja smetanan kanssa.

Alun perin pelmenit ovat tulleet tunnetuksi Venäjällä suomalais-ugrilaisen kansan, udmurttien, perinneruokana.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Venäläinen keittiö
Ruokalajit
Seulonnan keskeiset artikkelit
I Am the Night

I Am the Night on metallimusiikkiyhtye Panteran kolmas albumi vuodelta 1985.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Terry Glaze – laulu
 Dimebag Darrell (Darrell Abbott) – kitara
 Vinnie Paul (Vince Abbott) – rummut
 Rex Brown (Rex Rocker) – basso

Panteran albumit
Vuoden 1985 albumit
Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys

Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY ry. on perustettu vuonna 1953 nimellä Suomen Lentoemäntäyhdistys. Yhdistys oli Akavan jäsen vuosina 1973–2002, jonka jälkeen se liittyi  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ry:n jäseneksi.

Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY ry. toimi itsenäisenä ammattiliittona vuoden 2017 loppuun saakka. Yhdistyksen järjestäytymisaste oli korkea. Esimerkiksi Finnairin lentoemännistä ja stuerteista 98 % kuului yhdistykseen ja CityJetillä (ent.Blue1) vastaava osuus oli 90 %. Lisäksi yhdistyksellä on satunnaisia jäseniä myös muissa lentoyhtiöissä. Jäseniä liitolla oli vuoden 2017 lopussa noin 1 700. Itsenäisen SLSY:n viimeisenä puheenjohtajana toimii Juha Kuurne.

Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY ry vastasi CityJet Oy:n (ent.Blue1) , Finnair Oyj.n ja Nordic Regional Airlinesin stuerttien ja lentoemäntien edunvalvonnasta. Yhdistyksen tarkoituksena oli lentoemäntien ja stuerttien oikeudellisen aseman turvaaminen työelämässä ja työsuhteessa sekä taloudellisen ja sosiaalisen aseman parantaminen. Sen tehtävänä oli aktiivisesti kehittää lentoemäntien ja stuerttien työolosuhteita sekä ammattialaa ja ammattitaitoa sekä valvoa työehtojen noudattamista. Yhdistys myös neuvotteli niin matkustamohenkilöstöä koskevan yleissitovan työehtosopimuksen kuin sen osana olevien CityJetiä, Finnairia ja Norraa koskevat työehtosopimuspöytäkirjojen sisällöstä Palvelualojen työnantajat Palta ry:n kanssa. Vuoden 2018 alusta sopimusoikeus siirtyi Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry:lle.

Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY ry liittyi ensin AKT:n yhteisöjäseneksi vuonna 2015., ja vuoden 2018 alusta yhdistyksestä tuli Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry:n valtakunnallinen ammattiosasto nro 208 Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY ry. Ammattiosaston puheenjohtajana toimii Jari Toivonen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY:n kotisivut

Akavan entiset jäsenjärjestöt
SAK:n jäsenjärjestöt
Suomen ilmailu
Lauri Levola

Lauri Levola (s. 1981 Pori) on suomalainen kirjailija, sanoittaja ja toimittaja. 

Levolan esikoisteos Pimeä tavarajuna oli ehdokkaana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Aikaisemmin Levolan novelleja on julkaistu Nuoressa Voimassa sekä antologioissa Reviiri 98, Ryhmä 99 ja Arpi. 

Levola on sanoittanut Ruusut-yhtyeen kappaleita yhtyeen kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi Ruusut voitti Emma Gaalassa vuonna 2019 Kriitikoiden valinta -palkinnon ja musiikkilehti Rumban kriitikot valitsivat albumin vuoden 2018 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Levola on ollut myös kirjoittamassa Lohdutus-kappaletta Mikko Pykärin O-albumille. 

Levola on opiskellut viestintää, luovaa kirjoittamista ja draamakirjoittamista. Levola on työskennellyt mm. Turun Sanomien toimittajana, Tiketti-lipunvälitysyhtiön luovana johtajana, Ruisrock-festivaalin tiedottajana, luovan kirjoittamisen opettajana, kirjallisuuden verkkojulkaisu Rihmaston päätoimittajana sekä Savukeidas Kustannuksen kustantajana. Tällä hetkellä hän työskentelee markkinointiviestinnän asiantuntijana WWF Suomella. 

Lauri Levolan isä on kirjailija Kari Levola.

Teokset
Pimeä tavarajuna, Teos, 2006.

Toimitetut teokset
Karusellikyytiä III (yhdessä Ville Hytösen kanssa), Savukeidas, 2002.
Karusellikyytiä IV (yhdessä Anders Vacklinin kanssa), Savukeidas, 2003.

Aiheesta muualla 
 Lauri Levola Teoksen sivuilla

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Puolalanmäki

Puolalanmäki () on Turun keskustassa, VI:n ja VII:n kaupunginosan rajalla sijaitseva kukkula. Se on yksi Turun seitsemästä kukkulasta ja korkeudeltaan 35,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Mäen päällä sijaitsee Turun taidemuseo, jota ympäröi Puolalanpuisto. Mäki on saanut nimensä Puolalan kylästä, joka liitettiin Turkuun Maariasta 1600-luvulla. Yhdessä Turun taidemuseon kanssa Puolalanmäki on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Vuoden 1775 palon jälkeen Puolalanmäelle rakennettiin runsaasti matalia puumökkejä , joissa asui merimiehiä, käsityöläisiä ja kisällejä. Alueen puutalot säilyivät Turun palosta 1827 ja aina 1900-luvun alkuun asti. Keskiajalla täällä kaupunkialueen ulkopuolella sijaitsi spitaalisten laitos ”Pyhän Yrjänän hospitaali”, josta ensimmäinen tunnettu maininta on vuodelta 1355. Vasta vuonna 1623 spitaalilaitos siirrettiin Seilin saarelle Nauvoon.

Vanha rakennuskanta, mukaan lukien 1838 valmistunut palotorni, purettiin 1900-luvun alkupuolella. Tällöin rakennettiin sekä Taidemuseon rakennus että sitä ympäröivät kivitalot. Puiston reunaman vanhempaa rakennuskantaa edustavat Puolalanmäen lukion vanhempi osa (1888) ja sen vieressä oleva puinen rakennus 1840-luvulta. Puiston on suunnitellut Mauritz Hammarberg Tukholman mäkipuistojen mallien mukaan. Hammarbergistä tuli myöhemmin Tukholman kaupunginpuutarhuri. 

Nykyään Turun kaupungin nuorisoasiankeskus järjestää Puolalanpuistossa vuosittain elokuussa ilmaiskonsertin.

Puolalanmäellä on Mihail Anikušinin veistämä 13. marraskuuta 1977 paljastettu V.I. Leninin muistomerkki Muita Puolalanmäen julkisia taideteoksia ovat Leningradin ja Turun ystävyyden patsas (Antti Louhisto, 1969) sekä Jussi Mäntysen Joutsenet (1959) ja Kurjet pesällä (1986). Taidemuseon edustalla ovat myös Victor Westerholmin ja R. W. Ekmanin muotokuvahermit.

Lähteet

Aiheesta muualla

Turun puistot
Turun mäet
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Ahti Lavonen

Antti Ahti Lavonen (21. maaliskuuta 1928 Kaskinen – 26. helmikuuta 1970) oli suomalainen kuvataiteilija. Lavonen kuului Suomen 1960-luvun modernismin keskeisiin vaikuttajiin. Lavonen oli myös Brondan vintin taiteilijaryhmän keskeinen jäsen.

Lavonen opiskeli kuvataidetta Helsingin Työväenopistossa ja Vapaassa taidekoulussa. Hän maalasi ekspressiivisävyisiä asetelmia ja maisemia 1950-luvulla.  1960-luvulle tultaessa Lavonen siirtyi maalaamaan informalismin tyylisuuntaisesti, mikä nosti hänet modernismin etujoukkoihin. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli Pariisissa. 1960-luvun puolessavälissä Lavonen hylkäsi informalismin ja hän siirtyi kokeilemaan plastista ilmaisua.

Lavonen osallistui kulttuurielämään aktiivisesti ja laati lehtikirjoituksia. Hänen tiedetään suunnitelleen oman runokirjan julkaisemista. Runokirja jäi ilmestymättä, mutta hän suunnitteli lukuisia runokokoelmien kansia Otavalle.

Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Lavoselle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin 6. joulukuuta 1969.

Ahti Lavosen ensimmäinen puoliso oli Elsa Lavonen, heidän tytär on Soida Lavonen. Lavosen toinen puoliso oli tekstiilitaiteilija Maija Lavonen. Myös perheen poika Kuutti Lavonen on taidemaalari, tytär Sussa Lavonen taas on dramaturgi ja teatteritaiteen maisteri.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Lindgren, Liisa: Ahti Lavonen – aikansa haastaja: kirjoituksia vuosilta 1958–1970. Kuvataiteen Keskusarkisto 2002. ISBN 952-5019-23-3

Aiheesta muualla

 Ahti Lavonen Valtion taidemuseon kokoelmissa.
 Stewen, Kaarle: Ahti Lavosen haastattelu 1965. Yle Elävä arkisto.

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Estadi Olímpic Lluís Companys

Estadi Olímpic Lluís Companys (tunnettu myös nimellä Estadi de Montjuïc) on stadion Katalonian pääkaupungissa Barcelonassa, Espanjassa. Stadion rakennettiin alun alkaen Barcelonassa vuonna 1929 järjestettyä maailmannäyttelyä varten, mutta uusittiin vuoden 1992 kesäolympialaisia varten. Montjuïcin stadionilla on 54 000 katsojapaikkaa, kaikki istumapaikkoja. Vain pääkatsomo on katettu.

Stadion sijaitsee Montjuïcin kukkulalla vajaa kolme kilometriä etelään Barcelonan keskustan Plaça de Catalunyalta. Stadion on nimetty katalaanipoliitikko Lluís Companys i Joverin mukaan,  joka teloitettiin läheisessä Montjuïcin linnassa vuonna 1940.

Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Montjuïc toimi keskusareenana isännöiden olympialaisten avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilulajit sekä jalkapallo-otteluita. Stadionilla pelasi kotiottelunsa Barcelonan toiseksi suurin jalkapallojoukkue Espanyol vuosina 1997–2009. Espanyolin otteluissa stadion oli harvoin täynnä, lukuun ottamatta Barcelonan derbyä eli paikallisottelua FC Barcelonaa vastaan. 

Stadion toimi myös amerikkalaisen jalkapallon joukkueen Barcelona Dragonsin kotiareenana vuoteen 2003 asti. Kun Espanjan Grand Prix ja muita autourheilutapahtumia pidettiin Montjuïcin radalla vuoteen 1975 asti, toimi stadion varikkoalueena talleille. Vuonna 1975 ajajat ja tallit boikotoivat kilpailua turvallisuussyihin vedoten, mutta joutuivat lopulta ajamaan, koska autot ja kalusto olivat jo stadionilla ja diktaattori Francisco Francon virkakoneisto uhkasi takavarikoida ne.

Stadion isännöi vuoden 2010 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja.

Lähteet 

Espanjan jalkapallostadionit
Espanjan yleisurheilu
Olympiastadionit
Kesäolympialaiset 1992
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2010
Barcelonan rakennukset ja rakennelmat
Barcelonan urheilu
Rengon kirkko

Rengon kirkko on kirkko Hämeenlinnan Rengossa. Kirkko on keskiaikainen kivikirkko ja se on käytössä vielä nykyäänkin. Se on rakennettu joko 1400-luvun loppuvuosikymmenillä tai 1500-luvun alkupuolella; Markus Hiekkasen mukaan todennäköisimmin vuosien 1510 ja 1550 tai 1560 välisenä aikana. Kahdeksankulmainen kirkko hylättiin käytöstä 1600-luvulla. Keskiaikaisesta kirkosta on jäljellä hyvin vähän, sillä vuonna 1783 kiviraunio purettiin perustuksia lukuun ottamatta ja sitä hyödyntäen rakennettiin uudelleen. Kirkko on omistettu Pyhälle Jaakolle ja se on ollut suosittu pyhiinvaelluspaikka alusta alkaen. Nykyiset urut ovat 15-äänikertaiset ja ne ovat Kangasalan urkutehtaan rakentamat vuonna 1981.

Kirkon vieressä, entisessä  lainajyvämakasiinissa, on Härkätien museo, jossa esitellään muun muassa kirkon historiaan liittyvää esineistöä.

Katso myös 
 Pyhä Jaakko Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hämeenlinnan kirkkorakennukset
Renko
Suomen keskiaikaiset kivikirkot
Suomen 1500-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Tallinnan raatihuone

Tallinnan raatihuone (), joka sijaitsee Viron pääkaupungin Tallinnan vanhassakaupungissa Raatihuoneentorin laidalla. Tallinnan raatihuone on vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone ja se toimii nykyisin juhlavastaanottojen ja konserttien pitotilana.

Historia

Ensimmäiset historialliset lähteet mainitsevat Tallinnan raatihuoneen jo 1300-luvulla, mutta se sai nykyisen ilmeensä vasta vuosien 1401 ja 1404 välillä tehdyissä rakennustöissä. Tuolloista rakennusta varten käytettiin 500 hirttä, 45 kattohirttä ja 107 kuormaa kiviä Ilmeisesti raatihuoneen torniin käytettiin 100 porraskiveä ja kiveä kului myös rakennuksen ikkunapieliin, kaariin ja holviin. Kaupungin raadin rakennuksena raatihuone muodosti keskiaikaisen Tallinnan hallinnon keskuksen.1300-luvulla raatiherroja oli 24 ja he muodostivat niin sanotun istuvan raadin ja lepäävän raadin, jotka vaihtuivat vuosittain. Vuorottelu loppui 1400-luvulla, jolloin raatiherroja oli 14. Raatiherrojen lisäksi Tallinna raadin jäseniä olivat neljä pormestaria ja raadinkirjuri. Raadiherran virka oli elinikäinen ja sen jäseneksi noustiin suuresta killasta.

Raatihuoneen torni tuhoutui Tallinnan ilmapommituksissa toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1944, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 1952. Nykyisin Tallinnan maistraatti ja kaupunginvaltuusto ovat käyttäneet raatihuoneen tiloja toimisto- ja edustustehtävissä. Rakennuksessa järjestetään esimerkiksi juhlavastaanottoja ja konsertteja.

Rakennus
Tallinnan raatihuone on Pohjois-Euroopan vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone. Raatihuoneen tornin nykyinen suippeneva huippu on peräisin 1630-luvulta ja se edustaa renessanssihenkistä tyyliä. Tornin huipulla on ollut vuodesta 1530 Tallinnan tunnukseksikin mielletty Vana Toomas -tuuliviiri. Torni on korkeudeltaan 64 metriä ja sen kellotasanteen korkeus on 34 metriä. Raatihuoneen edustalla on markkinatori.

Raatihuoneen raatisalissa olevan esimerkiksi metsästyskohtauksia esittävän friisin on tehnyt tanskalainen puunveistäjä Elert Thiele ja friisiä on pidetty yhtenä Viron 1600-luvun taiteen huippusaavutuksista. Friisi valmistui vuosien 1664–1674 välillä.

Lähteet

Raatihuoneet
Tallinnan rakennukset ja rakennelmat
Helsingin Perussuomalaiset

Helsingin Perussuomalaiset on Helsingin vaalipiirissä toimiva Perussuomalaisten piirijärjestö. Helsingin piirin uusi vuoden 2014 puheenjohtaja on Nuutti Hyttinen. Hänet valittiin tehtävään yksimielisesti Perussuomalaisten Helsingin piiri ry:n 30.12.2013 pidetyssä syyskokouksessa. Samassa kokouksessa valittiin puheenjohtajan lisäksi uusi yhdeksän hengen piirihallitus. Syyskokouksen päätöksillä hallituksen jäsenistö käytännössä uudistui kokonaan aikaisempien piirihallitusten kokoonpanoihin verrattuna.

Helsingin piiriin kuuluvat kaupunginosayhdistykset
 Etelä-Helsingin Perussuomalaiset ry
 Kallion seudun Perussuomalaiset ry
 Koillis-Helsingin Perussuomalaiset ry
 Kontulan Perussuomalaiset ry
 Töölön Perussuomalaiset ry
 Länsi-Helsingin Perussuomalaiset ry
 Helsingin Itärannikon Perussuomalaiset ry
 Jakomäen Perussuomalaiset ry
 Vuosaaren Perussuomalaiset ry

Rahoitus 
Helsingin Perussuomalaiset on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityishenkilöiltä.

Kansanedustajat
 Jussi Halla-aho (2011-2014, 2019-)
 Tom Packalén (2011-)
 Mika Raatikainen (2014-2019)
 Mari Rantanen (2019-)
 Sampo Terho (2015-2017)

Nykyiset kaupunginvaltuutetut 
 Jussi Halla-aho (2009-)
 Nuutti Hyttinen (2021-)
 Pia Kopra (2017-)
 Laura Korpinen (2021-)
 Teija Makkonen (2021-)
 Tom Packalén (2013-2017, 2021-)
 Mika Raatikainen (2013-)
 Mari Rantanen (2017-)
 Pirkko Ruohonen-Lerner (2021-)

Aiemmat kaupunginvaltuutetut
 René Hursti (2013-2017)
 Nina Huru (2009-2017)
 Seppo Kanerva (1993-2000, 2009-2017)
 Helena Kantola (2013-2017)
 Harri Lindell (2013-2017)
 Jussi Niinistö (2017)
 Sampo Terho (2017)
 Antti Valpas (2009-2012)
 Olli Sademies (8. lokakuuta 2008 - 31. joulukuuta 2008)
 Tony Halme (1. tammikuuta 2005 - 8. lokakuuta 2008)

Vaalit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Helsingin piirin verkkosivut

Helsingin vaalipiiri
Helsinki