joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Johanna Siekkinen

Johanna Siekkinen (s. 12. lokakuuta 1976) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1995, jolloin julkaistiin hänen ensialbuminsa Johanna, joka oli levytetty Hannele Laurilan johtamalle Unirecords-levymerkille. Levy-yhtiö Unirecords sai näihin aikoihin runsaasti negatiivista julkisuutta oikeudenkäynnistään Laura Voutilaisen kanssa ja julkisuudessa levy-yhtiön muutkin artistit sotkettiin mukaan jupakkaan. Siekkisen albumin kappaletta "Kesäyö" väitettiin plagiaatiksi Vaya Con Diosin hitistä "Neh na na" ja "Anteeksi"-kappaletta puolestaan Madonnan hitin "La Isla Bonita" kopioksi. Levy-yhtiö vetikin sitten albumin kokonaan pois myynnistä. Nykyisin "Anteeksi"-kappaleen säveltäjiksi onkin merkitty Ciccone-Gaitsch-Leonard.

Vuonna 1996 kakkosalbumi Tahdon sitä vastoin menestyi edellistä paremmin. Nimikappale soi MTV3:n Kesähäät-ohjelman tunnuskappaleena. Vuonna 1998 artistille myönnettiin kultalevy albumin myyntilukujen ollessa 30 000 kappaleen tienoilla.

Vuonna 1998 ilmestyneellä kolmannella ja toistaiseksi viimeisimmällä albumillaan Johanna Siekkinen toimi myös sanoittajana. Kuka kuivaa kyyneleet sai esimerkiksi paikallisradiotoimittajilta hyvää palautetta, mutta kaupallisesti se ei yltänyt edeltäjänsä tasolle. Vuonna 2002 Siekkinen tosin osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin kappaleella "Who Cares About A Broken Heart". Kappale sijoittui karsinnoissa viidenneksi. Sen suomenkielinen levytysversio "Tää sydän särkyy kerran vaan" sai jälleen paikallisradiotoimittajien suosion nousten paikallisradiokanavien soittolistan kärkikymmenikköön. 

Siekkinen muutti 2000-luvun puolivälissä ulkomaille asuen ensin Nigeriassa ja sitten Alankomaissa. Nykyisin Siekkinen esittää taiteilijanimellä Johanna dance- ja klubimusiikkia.

Albumit
 Johanna (Unirecords 1995)
 Tahdon (Unirecords 1996)
 Kuka kuivaa kyyneleet (Euro Records 1998)
 Messages of Love (2001)
 Alive (2013)

Lähteet 
http://www.officialjohanna.com/international/

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Patric Leitner

Patric-Fritz Leitner (s. 23. helmikuuta 1977) on saksalainen ohjaskelkkailija. Hän aloitti uransa vuonna 1998 ja kilpailee yhdessä Alexander Reschin kanssa. Pari voitti kultaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa pari sijoittui kuudenneksi ja neljä vuotta myöhemmin Vancouverissa pronssille.

Lisäksi he ovat voittaneet useita mitaleja ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa.

Saksalaiset olympiavoittajat
Saksalaiset ohjaskelkkailijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Sal Mineo

Salvatore "Sal" Mineo, Jr. (10. tammikuuta 1939 – 12. helmikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuu Nuori kapinallinen (1955), jossa  esiintyminen toi hänelle Oscar-ehdokkuuden.

Mineo palkittiin vuonna 1961 parhaan miessivuosan esittäjän Golden Globella. Hän esitti viimeisen elokuvaroolinsa vuonna 1971. 

Mineolla oli homoseksuaalinen identiteetti. Hän kuoli puukoniskuun vain 37 vuoden ikäisenä; teosta tuomittiin elinkautiseen Lionel Ray Williams.

Valikoitu tuotanto

Kirjallisuus

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Amerikanitalialaiset
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
15 cm sIG 33

15 cm sIG 33 (15 cm schweres Infanteriegeschütz 33) oli saksalainen vuonna 1927 käyttöönotettu 150 mm haupitsi, joka oli yleisesti Saksan jalkaväen tulitukiaseena toisessa maailmansodassa.

sIG 33 on tyypiltään "pataljoonatykki" (, ). Tykki kuuluu jalkaväkiyhtymän kalustoon ja organisaatioon. Tämän tyyppisistä tykeistä sIG 33 on viimeisiä ja raskaimpia. Suuren kaliiperin kompensoimiseksi tykin putki on lyhyt ja lavetti kevyt. Varhaiset tuotantomallit oli tarkoitettu hevosvetoisiksi ja pyörät olivat puiset. Myöhemmissä malleissa on teräksiset pyörät ja umpikumirenkaat. Jousittamatonta tykkiä ei voi hinata moottorivetäjälläkään yli 20 km/h.

Lyhyen putken ja matalan lähtönopeuden vuoksi tykin kantama jää 6 kilometriin. 15-cm Igr. 38 ja 15-cm Igr. 33 -kranaatin paino on 38 kg.

Saksalaisen jalkaväkirykmentin tykkikomppaniaan kuului tyypillisesti neljä kevyttä 7,5 cm leIG 18 -tykkiä ja kaksi sIG 33 -tykkiä.
sIG 33 osoittautui luotettavaksi aseeksi, joka oli parhaimmillaan jouksuhautojen, linnoitusten ja bunkkereiden tuhoamisessa. Tämä jäikin sen pääasialliseksi käyttötarkoitukseksi, sillä se oli liian raskas siirrettäväksi miesvoimin pitkiä matkoja.

Tykin kehitystyö alkoi jo 1925 "keskiraskaan kranaatinheittimen" nimikkeellä. Kun Reininmaa vapautui Ranskan miehityksestä kehitys jatkui 1926 Rheinmetallilla Düsseldorfissa. Tykki tuli armeijan käyttöön virallisesti 1933 ja käyttö jatkui toisen maailmansodan loppuun.

Vuonna 1936 tuli käyttöön sIG 33 Ausf. A -versio ja vuonna 1938 sIG 33 Ausf. B, jossa lavetti oli kevytmetallia ja terästä. Tästä kuitenkin luovuttiin sodan aikana materiaalipulan vuoksi. Kumipyörillä varustettu versio oli nimikkeeltään sIG 33 (Kfz).
Tykkiä valmisti AEG Hennigsdorfissa ja Böhmischen Waffenfabrik Strakonitzissa. Kaikkiaan 4600 valmistettiin.

Telatykkiversiot
Tykistä tehtiin myös lukuisia telatykkiversio, jossa ase asennettiin ajoneuvoalustalle. Tällöin se sopi myös panssarijoukkojen ja mobilisoidun jalkaväen tukiaseeksi. Alun perin se asennettiin vanhentuneen Panzer I -panssarivaunun alustan päälle ja tykin miehistö suojattiin kevyellä sivu- ja etupanssaroinnilla. Versio osoittautui kuitenkin huonon tasapainon vuoksi vaaralliseksi, koska tykin valtava rekyyli saattoi kaataa vaunun. Viimeinen sIG 33 Pz Ib poistettiin käytöstä itärintamalla 1943.

Seuraavien mallien alustoina käytettiin raskaampia panssarivaunuja Panzer II ja Panzer 38(t) ja lopulta myös Panzer III -vaunuja, kun ne poistettiin rintamakäytöstä.

Brummbär, Panzer IV -alustalle asennettu rynnäkkötykki kantoi tykin varioitua versiota 15cm Sturmhaubitze (StuH) 43.

Tekniset tiedot
(korotusalue ja sivusuuntausalue muuttuivat eri telatykkiversioiden mukaan)

 Kaliiperi: 149,1 mm
 Putkipituus: 11 kaliiperia (1650 mm)
 Ammuspaino: 15,3 kg
 Lähtönopeus: 240 m/s
 Tulinopeus: noin 5 laukausta/min
 Korotusalue: -4 – +75°
 Sivusuuntausalue: +/- 12.5°
 Kantama: 4,7 km
 Tuliasemapaino: 5 900 kg

Lähteet 
Lonesentry.com

Aiheesta muualla
 Opening Salvo: sIG 33 by Michael J. Canavan, Sr

Kenttätykit
Heerin kalusto
Ensio Music

Ensio Music on vuonna 1980 perustettu turkulainen levy-yhtiö, joka on julkaissut musiikkia niin nimellä Ensio Music kuin Selecta. Yritys määrittelee itsensä perinteikkääksi kevyen musiikin kustantajaksi. Yhtiön julkaisutoiminta kuitenkin käynnistyi vuonna 1980 punk-kokoelmalla Vaahtopäät, jolla esiintyi uuden aallon piiriin enemmän tai vähemmän kiinteästi liittyviä yhtyeitä, kuten TV:n orjat, Korroosio, SIG ja Popeda. Kokoelma sai seuraavana vuonna myös jatko-osan Vaahtopäät II. Esimerkiksi Soundin mainoksissaan yhtiö mainosti itseään rock-levymerkkinä. 80-luvun edetessä julkaisulinja painottui kuitenkin entistä vahvemmin iskelmän puolelle.

Kulta-aika 
Yhtiön ensimmäinen kaupallinen menestys oli Tuula Amberlan albumi Lulu, jota myytiin platinalevyrajan ylittäen runsaat 52 000 kappaletta. Suurimmat menestykset syntyivät kuitenkin 1980- ja 1990-lukujen vaihteen tietämillä. Esimerkiksi Selectalle levyttänyt Rainer Friman sai kahdeksasta Ensio Musicin kustantamasta albumista ja kokoelmasta kultalevyn sekä viisi platinalevyä. Anna Hanskille kultalevyjä kertyi vuosina 1989-93 viisi, joista kolme myi myös platinaa ja yksi tuplaplatinaa.

Ensio Musicin muista artisteista platinalevyrajan on ylittänyt lisäksi Vilperin Perikunta albumillaan Vilperin Perikunta (1992) ja Merja Raski nimeään kantaneella albumillaan (1993). Lisäksi ainakin kokoelmat Hittitusina ja Hittitusina 2+3 ovat ylittäneet kultalevyrajan.  

Eräänlainen legenda on myös Ensio Musicin lanseeraama Janos Valmunen jonka Bussipysäkillä-kappale on valittu useaan kertaan Suomen huonoimmaksi lauluksi.

90-luvun omistajanvaihdos 
1990-luvun alussa tapahtuneen omistajan Rauno Lepistön kuoleman ja siitä seuranneiden omistajamuutosten myötä Ensio Musicin julkaisuvauhti hiipui ja suuri osa sen valovoimaisista artisteista vaihtoi levy-yhtiötä. Yhtiö harjoittaa kuitenkin edelleen julkaisutoimintaa, vaikkei olekaan julkaisuissaan yltänyt samanlaiseen menestykseen kuin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. 2000-luvulla yhtiön mainetta on varjostanut mm. oikeudenkäynti Tuomo Hämäläisen kanssa, josta Ensio Music määrättiin myös vahingonkorvauksiin.

Nykytila 
2000-luvulla Ensio Music on julkaissut mm. uusintapainoksia menneiden vuosien levyistään: mm. Janos Valmusen Bussipysäkillä julkaistiin uudelleen vuoden 2008 lopulla ja Arto Nuotiolta ilmestyi kokoelmalevy vuonna 2010.

Uutta musiikkia 2000-luvulla ovat levyttäneet mm. Tanssiorkesteri Sunset, Bohemio Latino, Pepe Le Moko, AP Karvonen ja Antti Kuosmanen

Lähteet 

Suomalaiset levy-yhtiöt
Pat Boone

Charles Eugene Patrick "Pat" Boone (s. 1. kesäkuuta 1934) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän tuli 1950-luvun lopun rock and roll -vallankumouksen aikana tunnetuksi kristinuskoon ja amerikkalaisiin perhearvoihin tukeutuvana ”puhtoisena” laulajana, joka teinien vanhempienkin oli helppo hyväksyä. 

Boone syntyi Jacksonvillessä, Floridassa, kasvoi Nashvillessä ja opiskeli David Lipscomb Collegessa. Hän aloitti levytysuransa Republic Recordsille vuonna 1954 ja nousi vuonna 1955 suureen suosioon coverversiollaan Fats Dominon laulusta "Ain't That a Shame".

Boonen myöhempien hittien joukkoon lukeutuvat "Tutti Frutti", "Long Tall Sally", "At My Front Door (Crazy Little Mama)", "I Almost Lost My Mind", "Chains of Love", "Two Little Kisses", "There's a Moon Out Tonight", "Love Letters in the Sand", "April Love", "Friendly Persuasion (Thee I Love)" ja "Don't Forbid Me".

Boonella on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa Rakkautta huhtikuussa (1957), Kevättä ilmassa (1962), Punainen kitara (1962) ja Risti ja linkkuveitsi (1970). 

Boone on vieraillut Suomessa konsertoimassa ainakin kerran 1970-luvun lopulla Helsingin Messukeskuksessa, jossa hänen vaimonsakin oli mukana esiintymässä. Hän on myös julkaissut lukemattoman määrän äänilevyjä. Hänellä on neljä tytärtä, jotka ovat myös tehneet ainakin yhden äänitteen yhdessä.

Yksi Pat Boonen lapsista on muusikko Debby Boone.

Boonella on tähti Hollywood Walk of Famella.

Boone on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen jäsen. Hän kannatti Ronald Reagania jo 1960-luvulla ja Donald Trumpia vuoden 2016 presidentinvaaleissa.

Albumeja 

In a Metal Mood: No More Mr. Nice Guy (1997)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Ratkaisun hetket

Ratkaisun hetket () on yhdysvaltalainen, vuonna 1996 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Stuart Baird ja käsikirjoittanut Jim Thomas yhdessä John Thomasin kanssa. Pääosassa esiintyvät Kurt Russell ja Halle Berry.

Juoni 

Terroristit kaappaavat 747-lentokoneen, jossa on 400 matkustajaa. Kansainvälisen terrorismin asiantuntija David Grant (Kurt Russell) uskoo, että kaapparit aikovat räjäyttää hermokaasupommin Washingtonin yläpuolella. Uhreja tulisi miljoonittain. Kommandot lähetetään kaappaamaan kone takaisin terroristeilta.

Rooleissa

Palkinnot

Voitetut 
Blockbuster Entertainment
1997 Suosikkinäyttelijä – seikkailu/draama: Kurt Russell
1997 Suosikkinaisnäyttelijä – seikkailu/draama: Halle Berry

Ehdokkuudet 
NCLR Bravo
1996 Erinomainen näyttelijä kokoillanelokuvassa: John Leguizamo 

Razzie-palkinto
1997 Huonoin sivuosa: Steven Seagal

Aiheesta muualla 
 Leffatykin arvostelu elokuvasta

Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat
Stuart Bairdin ohjaamat elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Soma (yhtye)

Soma on vuonna 1999 perustettu helsinkiläinen popyhtye, joka on julkaissut neljä pitkäsoittolevyä.

Yhtyeen levytysura käynnistyi vuonna 2002, jolloin se pääsi Johanna Kustannukselle levyttämään ensisinglensä, jolla olivat kappaleet ”Kuvitellaan taruolento”, ”Sotahullu” ja ”Olen nähnyt taas niitä unia”. Singlen tuotannosta vastasivat yhtyeen laulaja-lauluntekijä Vesa Aleksi sekä Pekka Aarnio.

Vuonna 2003 Soma solmi levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa. Samana vuonna yhtyeen kappale ”Vaiheita” tuli laajemmalle yleisölle tutuksi elokuvan Hymypoika yhteydessä ja kappale julkaistiin myös elokuvan soundtrackilla lokakuussa 2003. Marraskuun lopulla kappale julkaistiin myös kahden kappaleen singlelevyllä toisen kappaleen ollessa ”Et saisi tietää”.

Alkuvuodesta 2004 yhtyeeltä ilmestyi promosingle ”Niin kuin minä” tarjoten radioille maistiaisia samaisen vuoden toukokuussa julkaistulta debyyttialbumilta Hetket ennen minua.

Esikoislevy jäi sangen vähälle huomiolle ja seuraavana vuonna Soman levyjen julkaisukanavaksi muuttuikin yhtyeen oma levymerkki Musik! Finnland. Uuden levymerkin kautta ilmestyi kesällä 2005 single, jolla olivat kappaleet ”Viimeinen surmanajaja” ja ”Puhu kanssani nyt”. Tammikuussa 2006 puolestaan ilmestyi yhtyeen kakkosalbumi Päiväni jumalana, joka osoittautui arvostelumenestykseksi ja valittiin YleX-radiokanavalla viikon levyksi.

Kappale ”Ei ole kysymyksiä” soi vuonna 2005 Tyttö sinä olet tähti -elokuvassa ja on mukana sen soundtrackilla. ”Vaeltajasydän” on vuoden 2007 lopulla ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Sooloilua ja sen soundtrackilla.

Huhtikuussa 2008 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Rakkaus on jättänyt Maan tamperelaisen levy-yhtiön Rocket Records kautta.

Soman kokoonpano muodostuu Vesa Aleksin ympärille; kitaristina on ollut jo pidempään Pauli Saarikivi ja basistina Henrik Domingo. Rumpalina vaihtelevat Olavi Uusivirta ja Heikki Paasonen.

Kokoonpano
 Vesa Aleksi – laulu, kitara
 Henrik Domingo – basso, laulu
 Pauli Saarikivi – kitara, laulu

 Olavi Uusivirta – rummut, laulu
 Heikki Paasonen – rummut, laulu

Diskografia

Albumit 
 Hetket ennen minua (Universal Music, 2004)
 Päiväni jumalana (Musik! Finnland, 2006)
 Rakkaus on jättänyt Maan (Rocket Records, 2008)
 Mä en usko Jeesukseen (Rocket Records, 2009)

Singlet
 Kuvitellaan taruolento (Johanna Kustannus, 2002)
 Vaiheita (Universal Music, 2003)
 Niin kuin minä (Universal Music, 2004)
 Viimeinen surmanajaja (Musik! Finnland, 2005)
 Ei ole kysymyksiä (Musik! Finnland, 2005)

Aiheesta muualla
 Soman sivut
 
 Levy-yhtiön artistisivu 

Suomalaiset popyhtyeet
Intianvaris

Intianvaris (Corvus splendens) on Intiasta länteen päin levittäytyvä varis.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 41–43 cm, siipien kärkiväli 76–85 cm ja paino 245–362 g. Kooltaan se on variksen ja naakan väliltä. Höyhenpuku on kaksivärinen: naama, otsa, kurkku, pyrstö, selkä ja siivet ovat mustat, muut osat harmaita. Otsa on korkea ja nokka jykevä, pyrstö ja koivet pitkät. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen 
Eteläaasialainen laji. Peräisin se on Intian niemimaalta, mutta on ihmisen mukana levinnyt Kaakkois-Aasiaan ja Pakistaniin sekä paikoitellen Arabian niemimaalle, Lähi-itään, Egyptiin ja Afrikan itärannikolle. Se on paikoin hyvin yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö 
Laji on variksista parhaiten sopeutunut lähes täysin ihmisen seuralaiseksi. Se elää kylissä ja kaupungeissa ja asettuu sinne, missä keittotulen savu nousee. Se yöpyy parvina puissa, joten puuttomilta alueilta se puuttuu tai on vähälukuinen.

Lisääntyminen 
Pesä sijaitsee usein puun latvassa muutaman metrin korkeudella. Intiassa laji pesii suurkaupunkien katujen varsilla rakennuksissa, valaisin- ja sähköpylväissä, nostokurjissa jne. Löyhä pesä on rakennettu risuista, muovista, kaapelinpätkistä, naruista yms. Molemmat puolisot keräävät rakennusaineita mutta vain naaras rakentaa. Naaras munii 2-6, tavallisesti 3–5 munaa. Haudonta-aika on 16–17 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras pääosan. Poikasia hoitavat kummatkin emot, ja ne ovat lentokykyisiä 3–4 viikon ikäisinä. Variskäki (Eudynamys scolopaceus) loisii yleisesti intianvariksen pesissä ja varisemot hoitavat käenpoikaa samoin kuin omia poikasiaan.

Ravinto 
Kaikkiruokainen. Se on varsin riippuvainen jätteistä, kalanperkeistä, ruuantähteistä, raadoista ynnä muusta ihmisen ylijäämästä. Syö myös hyönteisiä ja muita pikkueläimiä sekä viljaa.

Lähteet 

Varikset
Navagat

Navagat (Eleginus) on turskien heimoon (Gadidae) kuuluva pohjoisten vesien turskakalasuku. Siihen kuuluvat eurooppalainen navaga (Eleginus nawaga) ja Tyynenmeren keltanavaga (Eleginus gracilis), jotka ovat keskenään hyvin läheisiä sukulaisia.

Navaga elää Euroopan arktisten rannikoiden rantavesissä Kuolan rannikolta ja Vienanmereltä Karanmeren Obinlahdelle. Keltanavaga puolestaan elää Tyynenmeren pohjoisosissa Korean vesiltä Alaskan Sitkaan sekä Beringinsalmen pohjoispuolella Tšuktšimeressä ja Beaufortinmeressä.

Molemmat navagalajit esiintyvät rannikon ja jään tuntumassa. Talvisajan ne viettävät rantavesissä, jossa kutu tapahtuu. Niitä tavataan jokisuissa ja se nousevat jokiin myös täysin makeaan veteen. Kesällä ne siirtyvät avoveteen. Ne syövät äyriäisiä ja pohjaeläimiä, joskus pieniä kaloja. Aikuiset yksilöt ovat 25–35 cm:n mittaisia, Vienanmeressä 15–25 cm.

Venäjän Tyynenmeren rannikolla keltanavagaa pyydetään kaupallisesti mm. nuotilla ja rysillä. Se on suosittu pilkkikalastuksen kohde. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet 20 000 – 50 000 tonnin välillä. Amerikassa kaupallista pyyntiä ei ole. Eurooppalaisen navagan kaupallinen pyynti on ollut lähinnä talvikalastusta Vienanmeren lahdissa.

Lähteet

FAO Fisheries Species Fact Sheets: Eleginus gracilis
Cohen, D.M.; Inada.T.; Iwamoto, T.; Scialabba, N. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fisheries Synopsis. No. 125, Vol. 10. Rome, FAO. 1990. ss. 33-37

Aiheesta muualla

NOAA Photo Library: Eleginus navaga (kuva)
NOAA Photo Library: Eleginus gracilis (kuva)

Turskakalat
Mikael Stanne

Mikael Stanne (s. 20. toukokuuta 1974) on ruotsalainen laulaja ja kitaristi, joka on toiminut vuodesta 1989 death metal -yhtyeen Dark Tranquillity jäsenenä. 

Göteborgissa syntynyt Stanne oli myös Hammerfallin laulaja vuodesta 1993, mutta hänet korvasi vuonna 1996 Joacim Cans, jonka johdolla yhtye on saavuttanut kansainvälisen menestyksensä. 

Stanne on lisäksi tehnyt yhteistyötä In Flamesin ja Nightragen kanssa.

Aiheesta muualla 
 

Ruotsalaiset laulajat
Ruotsalaiset kitaristit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjorie

Marjo-Riitta Nieminen (s. 15. joulukuuta 1965 Valkeakoski), taiteilijanimeltään Marjorie, on suomalainen laulaja, joka on levyttänyt iskelmä- ja viihdemusiikkia. Hän on äänialaltaan koloratuurisopraano.

Ura
Marjorie sai sähköharmonin jo viisivuotiaana ja kuusivuotiaana alkoi pianonsoitto. Marjorie perusti ensimmäisen yhtyeensä Albatrossi vuonna 1986, jolloin hän aloitti myös säännöllisen keikkailun. Samanaikaisesti laulaja opiskeli musiikkikasvatusta Jyväskylän yliopistossa sekä klassista laulua Keski-Suomen konservatoriossa opettajanaan Maila Haavisto. Filosofian maisteriksi hän valmistui vuonna 1991.

Vuonna 1988 Marjorie osallistui Suomen euroviisukarsintoihin Eeva Kiviharjun sävellyksellä Tie Hän esiintyi  Kivikasvot-show’ssa. Hän kokeili omia estradishowesityksiä vuosina 1992, 1994 ja 1996. Marjorie osallistui euroviisukarsintoihin myös vuonna 1989 kappaleella Kahden juhla, vuonna 1990 kappaleella Tuuli ja vuonna 1993 kutsuartistina kappaleilla Legenda ja Aika eteenpäin vain kulkee.

Ensimmäisen oman albuminsa Huone 213 Marjorie levytti vuonna 1992. Tämä sekä kahta vuotta myöhemmin ilmestynyt levy Auringon häät ilmestyivät Emin Odeon-levymerkillä. Kolmas soololevy oli vuonna 1998 ilmestynyt Täyttä elämää. Vuonna 2001 ilmestyi Marjorien, Eija Kantolan ja Anneli Saariston yhteiseen konserttikiertueeseen pohjautunut livelevy Rakkauden kiertokulku. Tunnetuimpia Marjorien levytyksistä ovat Huone 213, Täyttä elämää, Korttitalo vaan (Abban Winner takes it all), Warum ja duettona Jari Sillanpään kanssa levytetty Jouluyön rauha.

Marjorie on esiintynyt musikaaleissa muun muassa Seinäjoen kaupunginteatterissa, Tampereen teatterissa ja Komediateatteri Arenassa ja laulajan ääntä on kuultu Walt Disneyn piirroselokuvassa Maija Poppanen (1999) sekä Toy Story II:n tunnusmelodian tulkitsijana.

Albumit
 Huone 213 (CD, Odeon 1992)
 Auringon häät (CD, Odeon 1994)
 Täyttä elämää (CD, Hot Shots 1998)
 Rakkauden kiertokulku (CD, AXR 2001)

Lähteet
 Latva – Tuunainen: Iskelmän tähtitaivas. 500 suomalaista viihdetaiteilijaa. WSOY, 2004. ISBN 9510278173

Viitteet

Katso myös 
 Luettelo Marjorien kappaleista

Aiheesta muualla
 Marjorien laulutuotanto 1900-luvulla Suomen Äänitearkiston tietokannassa 
 Unohdetut laulajat Edel

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Jokainen ihminen on laulun arvoinen (kokoelma-albumi)

20 suosikkia – Jokainen ihminen on laulun arvoinen on Veikko Lavin kokoelmalevy vuodelta 1996. Levy on Lavilta ensimmäinen osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjassa.

Kappaleet 
 Limperin Hilma
 Väärä vitonen
 Annetaan vahingon kiertää
 Kaljahanat aukes
 Turvelinko
 Nälkälinna
 Tukilisä-jenkka
 Sukuvika – suksi ei luista
 Lasijauholaivakeikka
 Hanurimestarit
 Jokainen ihminen on laulun arvoinen
 Viimeinen pesti
 Silakka-apajalla
 Isän kädet
 Kervisen baarissa
 Leivän ylistys
 Onnen pipanoita
 Remmisuutarit
 Serenadi hetekalle
 Takarivin Taavi

Vuoden 1996 kokoelma-albumit
Veikko Lavin albumit
Kotkan Kerttu

20 suosikkia – Kotkan Kerttu on Veikko Lavin kokoelmalevy vuodelta 2002. Levy on Lavilta toinen ja viimeinen osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjassa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet ovat Veikko Lavin käsialaa, ellei toisin mainita.

 Kotkan Kerttu (Viljo Ylönen / Veikko Lavi)
 Sentraali-Sanna
 Savolainen fakiiri
 Pultsarin laulu
 Kaarlon kalossit
 Kotisaareni
 Tangokuningas
 Kesä ennen sotaa
 Siirtolaisen kiitos
 Autio kylä (Taito Vainio / Lavi)
 Langinkosken laulu (Pentti Viherluoto / Lavi)
 Kivierämaan puristuksessa
 Miksi et hymyile ihminen
 Balladi Willy Heintzista
 Laulajan testamentti
 Leningradin reissu
 Mummoni Lyyti
 Ensimmäinen tukki
 Riisitilanne
 Inhoittavat naapurit

Aiheesta muualla 
 Kotkan Kerttu discogs.com -sivustolla

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Veikko Lavin albumit
Trubaduurilauluja

Trubaduurilauluja on Jukka Kuoppamäen vuonna 1971 julkaistu albumi. Se sisältää hittikappaleen ”Pieni mies”, joka on Kuoppamäen tunnetuimpia lauluja. Se on osoitettu Kuoppamäen omalle pojalle ja hän voitti sillä Rostockin Itämeren viikon laulukilpailun vuonna 1971. Toinen tunnettu kappale on ”Uinu poikani vain”, joka on taistelulaulu lapsen puolesta. Kuoppamäki osallistui sillä vuoden 1971 Suomen euroviisukarsintoihin sijoittuen toiseksi.

Kappaleet
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki

A-puoli

B-puoli

Lähteet 
Jukka Kuoppamäki: Trubaduurilauluja (LP: Parlophone 5E062-34392)

Viitteet 

Jukka Kuoppamäen albumit
Vuoden 1971 albumit
Jean Darling

Jean Darling (23. elokuuta 1923 Santa Monica, Kalifornia – 4. syyskuuta 2015 Rodgau, Saksa) oli yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä.

Hän näytteli vuosina 1926–1929 pitkälti yli 30 suositussa Meidän jengi -lyhytelokuvasarjassa (Our Gang), joissa näyttelivät myös muun muassa Jackie Cooper ja Robert Blake. Vuonna 1934 hän teki sen lisäksi lapsiroolin elokuvassa Jane Eyre. Sittemmin hän asui Dublinissa ja kirjoitti salapoliisitarinoita. Häneltä  julkaistiin yli 50 novellia lehdissä Alfred Hitchcock's Mystery Magazine ja Whispers. Tämän lisäksi hän luki itsekirjoittamiaan tarinoita radiossa, käsikirjoitti radionäytelmiä ja työskenteli toimittajana. Hän oli naimisissa Reuben Bowenin kanssa, jonka kanssa hänelle syntyi yksi lapsi. Viimeiset vuotensa Darling asui poikansa Royn luona Saksan Rodgaussa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut
 

Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Daphne du Maurier

Dame Daphne du Maurier DBE (13. toukokuuta 1907 – 19. huhtikuuta 1989) oli brittiläinen kirjailija. Hänet muistetaan varsinkin novellista Linnut (1952) ja romaanista Rebekka (1938), jotka molemmat olivat pohjana Alfred Hitchcockin elokuville.

Maurier syntyi Lontoossa. Hän oli naimisissa kenraaliluutnantti Frederick Browningin kanssa ja sai kolme lasta. Hän vietti huomattavan osan elämästään Cornwallissa, jossa hän kuoli 81-vuotiaana. 

Maurier julkaisi useita romaaneja, novellikokoelmia, kolme näytelmää ja varsinkin myöhemmällä iällään elämäkertoja. Usein hänen mainitaan olleen biseksuaali.

Suomennetut teokset 
 Rebekka (1938)
 Merirosvo ja kartanonrouva (1941)
 Neljänteen polveen (1943)
 Kuninkaan kenraali (1946)
 Kolmen piiri (1949)
 Serkkuni Raakel (1951)
 Linnut (1952)
 Mary Anne (1954)
 Kaksoisolento (1957)
 Lasinpuhaltajat (1963)
 Haukan lento (1965)
 Tapahtui eräänä päivänä (Rule Britannia, 1972)
 Kauhunkierre: viisi kertomusta (Not After Midnight, 1976)

Elokuvat

Ohjaajana Hitchcock
Alfred Hitchcock ohjasi Rebekka-romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa Rebekka vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka sai parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Rebekka oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä Jamaica Innin rannikkorosvot perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli Linnut vuonna 1963. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija, Gerald du Maurier oli Hitchcockin ystävä.

Elokuvaksi sovitettuja du Maurierin kirjoituksia 
 Jamaica Innin rannikkorosvot (1939)
 Rebekka (1940)
 Siksi, että vaikenit... (1946)
 Nälkävuoren kosto (1947)
 Serkkuni Raakel (1952)
 Kaksoisolento (1959)
 Linnut , 1963
 Kauhunkierre, 1973

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Brittiläiset kirjailijat
Historiallisten romaanien kirjoittajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Muhammad Rafiq Tarar

Muhammad Rafiq Tarar (; s. 2. marraskuuta 1929 – 7. maaliskuuta 2022) oli pakistanilainen juristi ja Muslimiliiton poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä ennen Pervez Musharrafia vuosina 1998–2001.

Kun Pakistan itsenästyi vuonna 1947, Tarar oli vapaaehtoistyössä leireillä, joita muslimiopiskelijoiden liitto järjesti Intiasta tulleille pakolaisille. Hän valmistui oikeustieteestä vuonna 1951.

Ennen presidentiksi valitsemistaan Tarar toimi Korkeimman oikeuden tuomarina.

Tararin kaudella presidentin asema muuttui yhä seremoniallisemmaksi, ja kun Pervez Musharraf otti vallan käytännössä käsiinsä, Tarar sai jatkaa virassaan vielä kahden vuoden ajan.

Lähteet 

Pakistanin presidentit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Betsy Byars

Betsy Cromer Byars (7. elokuuta 1928 – 26. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija. Hänelle on myönnetty Newbery-mitali (1971) ja Kansallinen kirjapalkinto (1980).

Häntä on kehuttu vaikeiden aiheiden käsittelemisestä tinkimättömään tyyliin.

Byars syntyi Pohjois-Carolinassa ja julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1962. Hän meni 24. kesäkuuta 1950 naimisiin Ed Byarsin kanssa ja sai neljä lasta vuosina 1951–1958.

Osa Byarsin tuotannosta on käännetty myös suomeksi.

Suomennettuja teoksia 
 Keskiyön kettu WSOY 1974 (alkuteos The midnight fox)
 Antakaa mun olla WSOY 1980
  Maanmainio Blossomin perhe. WSOY, 1989 (The not-just-anybody family)
 Blossomin perhe ja korppikotkanainen WSOY 1989
 Blossomin perhe ja rodeosankari WSOY 1990

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Vestan temppeli

Vestan temppeli () oli Rooman Forum Romanumilla sijainnut kotilieden jumalatar Vestalle pyhitetty temppeli. Temppeli rakennettiin kolmannella vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Nykyisin siitä on jäljellä vain rauniot.

Temppelissä paloi pyhä tuli, jonka vartioiminen kuului Vestan neitsyiden tehtäviin. Roomalaiset uskoivat, että Rooman menestys oli riippuvainen tulesta, ja siksi sen sammumista pidettiin tuhon merkkinä.

Temppeli oli rakennettu muistuttamaan varhaisimpia roomalaisia asumuksia, yksinkertaisia savimajoja, sillä Vestan palvonta oli saanut alkunsa yksityisissä kodeissa. Temppelillä oli savimajojen tapaan pyöreä pohjakaava, ja se oli rakennettu marmorista kreikkalaiseen tyyliin. Keskellä olevaa cellaa kiersivät korinttilaiset pylväät, ja pylväikköä ympäröi ulkoseinä, jota kiersi toinen pylväikkö. Sisäänkäynti oli itään, mikä symboloi pyhän tulen ja kaiken elämän lähteen auringon yhteyttä. Temppelin katossa oli aukko, joka teki pyhän tulen ylläpidon haastavaksi.

Lisää aiheesta 
 http://www.wayback.archive-it.org/7877/20160919162312/http://dlib.etc.ucla.edu/projects/Forum/reconstructions/VestaAedes_1/history 

Antiikin Rooman temppelit
Forum Romanum
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Sigurd Savonius

Sigurd Johannes Savonius (2. marraskuuta 1884 Hämeenlinna – 31. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen keksijä. Koulutukseltaan hän oli diplomiarkkitehti, mutta käytti ammattinimikkeenään insinöörin titteliä. Hän valitsi tietoisesti tehtäväkseen keksijän uran.

Savonius oli erityisen kiinnostunut ilman virtauksesta ja tuulivoimasta. Hän rakensi Suomen ensimmäisen tuulitunnelin. Hänen tunnetuin keksintönsä on savonius-roottori, joka muuntaa tuulen ja veden liike-energiaa pyörimisliikkeeksi ja sitä kautta esimerkiksi sähköksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Merikapteeni Savonius käänsi roottorit pystyyn
 Savonius-Rotor 

Suomalaiset keksijät
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Märta Laurent

Anna Märta Laurent (vuosina 1938–1941 oik. Jaatinen, vuodesta 1941 oik. Laurent-Aalto; 8. tammikuuta 1920 Helsinki – 21. elokuuta 2011 Helsinki ) oli muun muassa Helsingin ruotsalaisen teatterin näyttelijä. Hän esiintyi myös elokuvissa, radiossa ja televisiossa.

Laurent avioitui 1938 arkkitehti Jarl Jaatisen kanssa, joka kaatui talvisodassa 23.2.1940. Heille syntyi 2.3.1940 poika Jarl. Vuonna 1941 hän avioitui varatuomari, kauppaneuvos Arvo Mikael Aallon kanssa. Hän sai neljä lasta, joista Alec Aalto (1942–2018) oli oikeustieteen kandidaatti ja diplomaatti.

Laurentille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1966. Thalia-gaalassa maaliskuussa 2011 Laurent sai elämäntyöpalkinnon tunnustukseksi yli 70 vuoden ansiokkaasta työskentelystä eri teattereiden näyttämöillä, elokuvissa sekä radio- ja TV-teatterissa.

Filmografia
 Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939)
 Pimeänpirtin hävitys (1943)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Märta Laurentin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 
 Rötter i Finland. Barbara Helsingius haastattelee Märta Laurentia.
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Ihamuotila

Ihamuotila on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Jaakko Ihamuotila (s. 1939), Neste Oyj:n toimitusjohtaja, Veikko Ihamuotilan poika
 Janne Ihamuotila (1868–1929), maanviljelijä, kunnallisneuvos, kansanedustaja (kokoomus, maalaisliitto) 
 Kristiina Ihamuotila (o.s. Malmivuo) (s. 1939), tekstiilitaiteilija, Risto Ihamuotilan puoliso
 Mika Ihamuotila (s. 1964), Sampo-Pankin toimitusjohtaja, Marimekon omistaja, Risto Ihamuotilan poika
 Risto Ihamuotila (s. 1938), Helsingin yliopiston entinen kansleri, Veikko Ihamuotilan poika
 Timo Ihamuotila (s. 1966), Nokian johtokunnan jäsen, Jaakko Ihamuotilan poika
 Veikko Ihamuotila (1911–1979), agronomi, MTK:n puheenjohtaja, ministeri (kesk.)
Delìrium Còrdia

Delìrium Còrdia on superyhtye Fantômasin kolmas studioalbumi, jonka Ipecac Recordings julkaisi  vuonna 2004.

Tyyli

Musiikki

Musiikin levyllä voisi luokitella kauhuelokuvien elokuvamusiikin tyyliseksi, mutta albumi sisältää välillä ääniä kirurgisista leikkauksista ilman anestesiaa. Albumilla on vain yksi kappale, joka kestää 74 minuuttia ja 17 sekuntia joten levy on siis täysin konseptialbumi.

Muutama musiikkityyli on peitetty pääkohtaisen musiikin alle, kuten viihde- ja metallimusiikkia.

Kansi- ja välilehtitaide

Välilehdissä on aitoja kuvia ihmisten kirurgisista leikkauksista. Kuvat on nähtävillä  täällä.

Kappaleet

 "Surgical Sound Specimens from the Museum of Skin" – 74:17

Arvostelut
All Music Guide:

Tekijät

Mike Patton - Laulu, tuottaja, sovitus, design/layout
Dave Lombardo - Rummut
Buzz Osborne - Kitara
Trevor Dunn - Basso
Max Aguilera-Hellweg - Valokuvat (otettu luvan kanssa kirjasta The Sacred Heart: An Atlas of the Body Seen Through Invasive Surgery, ISBN 0-8212-2377-1)
S. Husky Höskulds - Ääni työskentely
Mott Lange - Avustava ääni työskentely
Martin Kvamme - Kansi- ja välilehti taide
Richard Selzer - Äänet

Vuoden 2004 albumit
Konseptialbumit
Fantômasin albumit
Caterina Scorsone

Caterina Reminy Scorsone (s. 16. lokakuuta 1981 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Jess Mastrianin roolista televisiosarjassa Kadonneiden jäljillä sekä Amelia Shepherdin roolista sarjoissa Greyn anatomia ja Rakkauden anatomia.

Ura
Scorsone syntyi Torontossa perheensä viidestä lapsesta keskimmäiseksi. Hän aloitti näyttelijänuransa 8-vuotiaana kanadalaisessa televisiosarjassa Mr. Dressupp. Tämän jälkeen hän esiintyi mm. elokuvissa Strike, Verikyyneleet ja Pahuuden todistaja ja televisiosarjassa Lätkässä. Hän oli ehdolla Gemini-palkinnon voittajaksi roolistaan sarjassa Lätkässä.

Scorsone kävi Torontossa Cardinal Academy of Arts -taidelukiota ja esiintyi lukioaikoinaan useissa näytelmissä. Hän opiskeli Toronton yliopistossa kirjallisuutta, uskontotiedettä ja filosofiaa ja suoritti kandidaattitutkinnon. 

Scorsone saavutti kansainvälistä menestystä esiinnyttyään televisiosarjassa Kadonneiden jäljillä. Hän näytteli sarjassa Jess Mastriania vuosina 2003–2006.

Vuonna 2009 hän esitti pääosaa lyhytsarjassa Alice. Sarja oli Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaassa -tarinan sovitus, jossa tarina oli siirretty nykyaikaan. Scorsone sai roolistaan Gemini-ehdokkuuden.

Scorsone näytteli Greyn anatomia -sarjan sisarsarjassa Rakkauden anatomia vuosina 2010–2013. Scorsone on näytellyt Amelian roolissa myös Greyn anatomiassa kaudesta 7 alkaen. Hänen roolihenkilönsä neurokirurgi Amelia Shepherd on Patrick Dempseyn esittämän Greyn anatomian Derek Shepherdin sisar.

Yksityiselämä
Caterina Scorsone meni naimisiin The Rescues -yhtyeen Rob Gilesin kanssa vuonna 2009. Parilla on vuosina 2012 ja 2016 syntyneet tyttäret. Scorsone asuu nykyään Los Angelesissa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Caterina Scorsone viralliset kotisivut
Caterina Scorsone Instragramissa
 Caterina Scorsone Twitterissä
 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Lapsinäyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Nekau II

Nekau II, tunnetaan myös nimillä Nekho II ja Neko II, oli Egyptin myöhäiskauden faarao. Hän kuului 26. dynastiaan ja hallitsi todennäköisesti vuodet 610–595 eaa.

Nekau II tuli valtaan isänsä Psametik I:n kuoltua noin vuonna 610 eaa. Jo seuraavana vuonna Nekau valloitti Palestiinan takaisin egyptiläisille. Raamatun mukaan (2. Kun.  23:29, 2. Aikak 35:20-24) Juudan kuningas Josia sai surmansa Megiddon taistelussa, jonka Nekau voitti. Tämä asetti myös pian Josian kuoleman jälkeen Joojakimin Juudan kuninkaaksi valtaan nousseen Joahasin tilalle. 

Nekau rakennutti Riblaan Israelin pohjoisosiin linnakkeen tukeakseen Assyrian kuningas Assuruballit II:ta. Egyptiläiset valloittivat myös Syyrian alueen. Vuonna 605 eaa. Nekau koki suuren tappion Karkemišissä, jossa Babylonian kuningas Nebukadressar II löi egyptiläisten armeijan. Lopullisesti Egypti menetti Juudan babylonialaisille vuonna 597 eaa. 

Joistain Nekaun rakennuttamista monumenteista on hänen nimensä on poistettu, mikä voi merkitä sitä, että hänen ulkopolitiikkansa nähtiin jälkeenpäin epäonnistuneena . Nekau oli kuitenkin tietyllä tavalla edellä aikaansa, sillä yksi hänen visioistaan oli "Suezin kanava". Hän kaivautti uomaa Wadi Tumilatin kautta Niilistä Punaisellemerelle Pelusionin alueelle. Tämä on Suezin kanavan varhaisin edeltäjä . Lisäksi historioitsija Herodotos kertoo, että Nekaun käskystä foinikialaisretkikunta suoritti ensimmäisen Afrikan ympäripurjehduksen noin 2000 vuotta ennen Vasco da Gamaa. 

Nekau II kuoli vuonna 595 eaa. Hänellä oli vaimo ja kolme jälkeläistä. Nekaun poika Psametik II hallitsi Egyptiä lyhyen aikaa Nekaun kuoleman jälkeen.

Lähteet 

Egyptin faaraot
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Jan Johansson

Jan Johansson (16. syyskuuta 1931 Söderhamn, Ruotsi – 9. marraskuuta 1968) oli ruotsalainen jazzpianisti, säveltäjä ja sovittaja.

Johansson aloitti pianonsoiton vuonna 1942. 1950-luvun alussa hän alkoi opiskella sähkötekniikkaa Göteborgin Chalmersin teknillisessä korkeakoulussa. Vapaa-ajallaan hän toimi pianistina korkeakoulunsa speksissä Chalmersspexetissä. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa keskittyäkseen musiikkiin päätoimisesti. 1958–1960 hän soitti yhdessä Stan Getzin ja muiden yhdysvaltalaisten muusikkojen kanssa.

Johansson oli ensimmäinen eurooppalainen jäsen Jazz at the Philharmonicissa. Hän aloitti yhteistyön ruotsalaisten muusikoiden, muun muassa Arne Domnérusin ja Georg Riedelin kanssa vuonna 1961. Levystä Jazz på svenska on tullut moderni klassikko, joka on sekoitus jazzia ja ruotsalaista kansanmusiikkia. Johansson teki myös yhteistyötä Astrid Lindgrenin kanssa säveltäen musiikin hänen teksteihinsä. Tunnetuin näistä sävellyksistä on ehkä ”Tässä on Peppi Pitkätossu”.

Johansson meni naimisiin Else Bergströmin kanssa vuonna 1957 ja he saivat kaksi poikaa, Jens ja Anders, jotka ovat myös tunnettuja muusikoita. Johansson kuoli auto-onnettomuudessa 37-vuotiaana marraskuussa 1968.

Diskografia 

 1961 – 8 bitar Johansson
 1962 – Innertrio
 1963 – Jazz på svenska (Georg Riedelin kanssa)
 1963 – Rörelser
 1964 – In pleno
 1964 – Jan Johansson spelar musik på sitt eget vis
 1965 – Barnkammarmusik
 1966 – Live in Tallinn (Rune Gustafssonin ja Georg Riedelin kanssa)
 1967 – 300.000
 1967 – Jazz på ryska (Georg Riedelin, Egil Johansenin, Arne Domnérusin, Bosse Brobergin ja Lennart Åbergin kanssa)
 1968 – Jazz på ungerska (Svend Asmussenin kanssa)
 1968 – Musik genom fyra sekler 3 LP
 1988 – Folkvisor (Jazz på svenska ja Jazz på ryska samalla CD:llä)

Palkinnot 
 
 Gyllene Skivan -palkinto vuoden parhaasta ruotsalaisesta jazzlevystä 1960 ja 1961
 3. palkinto Prahan kansainvälisillä jazzfestivaaleilla 1966

Kirjallisuutta 

 Bjerknes, Bo: Jan Johansson: 1931–1968. Bollnäs: Ljusnan, 1998. ISBN 91-630-7147-9. Mukana CD, joka sisältää muun muassa osittain julkaisematonta materiaalia, haastattelun sekä täydellisen diskografian.

Aiheesta muualla 
 Jan Johanssonin tuotanto Johanssonin veljesten Heptagon-levy-yhtiön sivustolla 
 

Ruotsalaiset jazzmuusikot
Ruotsalaiset pianistit
Ruotsalaiset säveltäjät
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Irene Bedard

Irene Bedard (s. 22. heinäkuuta 1967 Anchorage) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hänellä on intiaanitaustaa.

Bedard oli Pocahontasin englanninkielisenä äänenä Disneyn animaatioelokuvissa Pocahontas (1995) ja Pocahontas II – matka uuteen maailmaan (1998). Hän oli vuonna 1995 ehdolla Golden Globen saajaksi. 

Bedard oli vuosina 1993–2012 naimisissa Denny Wilsonin kanssa. Vuonna 2003 he julkaisivat yhdessä Irene Bedard ja Deni nimellä musiikki-CD:n Warrior of Love.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Tobias Unger

Tobias Unger (s. 10. heinäkuuta 1979) on saksalainen pikajuoksija.

Unger karsiutui Annecyn nuorten MM-kisoissa 1998 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,63. Vuonna 2001 hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä ajalla 21,30. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa saman matkan alkuerissä. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti MM-pronssia ajalla 21,02. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 200 metrillä Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ajalla 20,64 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi.

Vuonna 2005 hän voitti Madridin sisäratojen EM-kisoissa kultaa 200 metrillä ajalla 20,53. Myöhemmin samana vuonna hän oli Euroopan cupissa matkan toinen ajalla 20,36. Helsingin MM-kisoissa hän oli seitsemäs 200 metrillä ja juoksi myös seitsemänneksi sijoittuneessa Saksan 4×100 metrin viestijoukkueessa. Seuraavana vuonna hän juoksi 200 metrillä Euroopan cupin superliigassa yhdeksänneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 4×100 metrin viestissä kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrillä puolivälierissä ja sijoittui 4×100 metrin viestissä viidenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän selviytyi 100 metrillä välieriin ja sijoittui 4×100 metrin viestissä kolmanneksi Saksan joukkueessa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Unger juoksi Saksan 4x100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui hopealle ajalla 38,44.

Unger on voittanut Saksan mestaruuden hallissa 60 metrillä vuosina 2004, 2005, 2008, 2010 ja 200 metrillä vuosina 2004–2006 sekä ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 2005, 2008, 2009, 2011 ja 200 metrillä vuosina 2003–2005. Hän pitää hallussaan ulkoratojen Saksan ennätystä 200 metrin juoksussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
Ulkoradat
 100 metrin juoksu: 10,14 (2010)
 200 metrin juoksu: 20,20 (2005)

Sisäradat
 60 metrin juoksu: 6,60 (2005)
 200 metrin juoksu: 20,53 (2005)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 http://www.tobiasunger.de/

Saksalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Katri Ingman-Palola

Katri Ingman-Palola (myös Katri Ingman ja Katri Palola; 17. toukokuuta 1895 Hamina – 3. helmikuuta 1971 Helsinki) oli kirjailija, suomentaja, rahastonhoitaja ja notaari.

Henkilöhistoria
Katri Ingman-Palolan vanhemmat olivat rovasti Odert Julius Ingman ja Hilma Amalia Sivenius ja puoliso vuodesta 1937 kirjailija ja toimittaja Eino Palola.  Hänen veljensä oli musiikkipedagogi Olavi Ingman. Ingman kirjoitti ylioppilaaksi 1913 ja suoritti alemman hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1916. Hän toimi pankkialalalla, Suomen valtioneuvoston ylimääräisenä notaarina ja Siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan rahastonhoitajana.

Kirjallinen tuotanto
Ingman-Palola julkaisi pääasiassa sovinnaisia psykologisia romaaneja. Myöhemmässä tuotannossaan hän kuvasi elävästi ja ilmeikkäästi lapsuusympäristöään. Hän suomensi runsaasti ranskasta ja pohjoismaisista kielistä.

Teokset

Nimellä Katri Ingman
Virranviemä: Romaani. WSOY, 1927
Lahjakas tytär: Romaani. WSOY, 1928 
Onnen nälkä: Romaani. WSOY, 1929
Rohkeat sydämet: Romaani. WSOY, 1930 
Tuntemattoman varjo: Romaani. Otava, 1932 
Rakas taakka: Romaani. Otava, 1933 
Vilpitön sielu: Helka Moision tarina entisen luokkatoverin kertomana ja hänen omina itsetunnustuksinaan. Otava, 1934
Vapautuva: Romaani. Otava, 1936 
Oman leikkinsä vanki: Romaani. Otava, 1937 
Elämän multa: Romaani. Otava, 1938
Hätääntyneet silmät: Romaani. Otava, 1939
Kaksi äitiä: Viisi kertomusta. Suomen Kirja, 1942 
Kaupungin ainoa totuudenpuhuja: Kertomus niiltä ajoilta, jolloin elävät kuvat ja automobiilit saapuivat pieniinkin kaupunkeihin. Suomen Kirja, 1944 
Rantamaja: Romaani. Otava, 1947 
Lapsen käsi: Romaani. Otava, 1950 
Ihmisvihaajan hyvätyö: Romaani. Otava, 1951 
Saaren kesä. WSOY, 1962
Oma elämä: Romaani. WSOY, 1965 
Lähikuvat: Tapahtunutta, ehkä tapahtunutta – ja sellaista, mitä ei ehkä milloinkaan ole tapahtunut. WSOY, 1969,

Nimellä Katri Palola
Huoleton retki läpi Ranskan. Katri Palola ja Eino Palola. Karisto, 1937.

Tunnustukset ja palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1933 ja 1962
 Pro Finlandia 1967

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset matkakirjailijat
Suomentajat
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Suspended Animation (Fantômasin albumi)

Suspended Animation on neljäs studioalbumi superyhtye Fantômasilta. Tämä konseptialbumi sisältää sarjakuvamaista musiikkia kuin myös kunnianosoituksen huhtikuulle. Ensimmäisen rajoitetun erän mukana sai minikalenterin vuoden 2005 huhtikuusta, johon oli merkitty: "This calendar belongs to: .......... Your name" (”tämän kalenterin omistaa: .......... sinun nimesi”).

Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Mike Pattonin säveltämiä.

"04/01/05 Friday" – 0:34
"04/02/05 Saturday" – 2:10
"04/03/05 Sunday" – 1:45
"04/04/05 Monday" – 1:32
"04/05/05 Tuesday" – 0:33
"04/06/05 Wednesday" – 2:25
"04/07/05 Thursday" – 1:08
"04/08/05 Friday" – 1:09
"04/09/05 Saturday" – 1:17
"04/10/05 Sunday" – 2:19
"04/11/05 Monday" – 2:17
"04/12/05 Tuesday" – 1:15
"04/13/05 Wednesday" – 1:31
"04/14/05 Thursday" – 2:20
"04/15/05 Friday" – 0:39
"04/16/05 Saturday" – 0:49
"04/17/05 Sunday" – 0:45
"04/18/05 Monday" – 0:47
"04/19/05 Tuesday" – 0:40
"04/20/05 Wednesday" – 1:49
"04/21/05 Thursday" – 1:39
"04/22/05 Friday" – 2:05
"04/23/05 Saturday" – 0:58
"04/24/05 Sunday" – 1:48
"04/25/05 Monday" – 0:31
"04/26/05 Tuesday" – 1:31
"04/27/05 Wednesday" – 1:12
"04/28/05 Thursday" – 1:30
"04/29/05 Friday" – 1:28
"04/30/05 Saturday" – 3:08

Arvostelut
All Music Guide:

Tekijät
Mike Patton - Laulu, tuottaja, kansi- ja välilehtitaide
Dave Lombardo - Rummut
Buzz Osborne - Kitara
Trevor Dunn - Basso
Yoshitomo Nara - Kansi- ja välilehti taide
S. Husky Hoskulds - Ääni työskentely, Miksaus
Gene Grimaldi - Masterointi
Martin Kvamme - Kansi- ja välilehtitaide
Carl Stalling - Samplet

Konseptialbumit
Vuoden 2005 albumit
Fantômasin albumit
Tappava salaisuus

Tappava salaisuus (Fire Down Below) on Felix Enriquez Alcalan vuonna 1997 ohjaama toimintaelokuva jossa Steven Seagalin esittämä ympäristöagentti Jack Taggart saa selvitettäväkseen vaarallisten myrkkyjen aiheuttamat ympäristötuhot Kentuckyssa. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain noin 16,2 miljoonaa dollaria.

Roolijakoa

Palkinnot

Ehdokkuudet
Razzie-palkinto
1998 Huonoin näyttelijä: Steven Seagal
1998 Huonoin sävellys: Steven Seagal ja Mark Collie
1998 Huonoin elokuva
1998 Huonoin elokuvapari: Steven Seagal ja "hänen kitaransa"

Aiheesta muualla 
 FilmGoerin arvostelu elokuvasta
 Leffatykin arvostelu elokuvasta
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Kolmiomittaus

Kolmiomittaus (myös monikulmiomittaus) on yksi tärkeimmistä maanmittausmenetelmistä, jota on käytetty esimerkiksi Suomen peruskarttojen teossa. Menetelmä kehitettiin Hollannissa 1600-luvulla. Mittauksissa käytettävä kolmioverkko koostuu kiintopisteistä, jotka  muodostavat kolmioita. Aina, kun tiedetään yhden kolmion sivun pituus, voidaan muut laskea kulmien avulla ja samalla selvittää seuraavien pisteiden etäisyys ja sijainti. Kiintopisteille on runkomittauksien avulla laskettu koordinaatit, joiden avulla voidaan  mitata muita kohteita maastossa. Kolmiomittauksen avulla voidaan mitata sekä etäisyyksiä että maanpinnan korkeuksia. Menetelmän avulla on saatu selville esimerkiksi Mount Everestin huipun korkeus. Koska kolmiomittaus perustuu näköyhteyteen kiintopisteiden välillä, avuksi rakennettiin puisia kolmiomittaustorneja. Torneja käytettiin avuksi runkomittauksissa ennen kuin siirryttiin satelliittipaikannukseen.

Suomessa on tehty kolme suurta kolmiomittausta. Ensimmäisen teki vuosina 1736–1737 Tornionjokilaaksossa Pierre-Louis Moreau de Maupertuis, joka osoitti mittauksillaan Maan olevan navoiltaan litistynyt. 1830–1852 tehtiin Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle kulkenut Struven ketju, jonka avulla tehtyjen mittaustulosten perusteella julkaistiin vuonna 1873 Suomen yleiskartta. Kolmannen aloitti Suomen itsenäistymisen jälkeen Geodeettinen laitos. Viimeisin kolmiomittaustorni rakennettiin Suomessa 1986, ja koko Suomen peruskartoitus saatiin valmiiksi vuotta myöhemmin.

Katso myös
 Normaaliperusviiva

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kartoitus
Polybos

Polybos oli kreikkalaisessa mytologiassa usean miehen nimi:

 Korintin kuningas, joka oli joko Meropen tai Periboian puoliso. Heillä oli tytär Alkinoe, mutta he olivat myös Oidipuksen kasvatusvanhemmat.
 Sikyonin kuningas, Hermeen ja Khthonopylen poika. Hän peri kruununsa isoisältään, ja hänellä oli tytär Lysimakkhe tai Lysianassa, jonka hän naitti Argoksen Talaokselle. Hänen seuraajansa oli hänen tyttärenpoikansa Adrastos.
 Theban kuningas Egyptissä, jonka hovissa Menelaos ja Helena viipyivät hetken palatessaan Troijan sodasta.
 Yhden Penelopen kilpakosijan, Eurymakhoksen, isä. Odysseus surmasi hänen poikansa palattuaan Ithakaan.
 Antenorin ja Theanon poika, jonka Neoptolemos surmasi Troijan sodan aikana.

Lähteet 

Kreikkalainen mytologia
Luettelo Formula 1 -kilpailuista

Tämä on luettelo Formula 1 -kilpailuista (Grand Prix). Lihavoidut kilpailut olivat mukana F1-sarjassa kaudella . Luettelo on päivitetty joulukuussa 2021.

Kausien avaus- ja päätösosakilpailut

Luettelot on päivitetty Abu Dhabin Grand Prix 2021 jälkeen.

Avausosakilpailut

Päätösosakilpailut

Huomioita

Lähteet

Kilpailuista