joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aileen Baviera

Aileen San Pablo Baviera (26. elokuuta 1959 – 21. maaliskuuta 2020) oli filippiiniläinen politiikan tutkija ja sinologi. Hän oli maansa johtavia Kiina-asiantuntijoita.

Kuolema 
Baviera kuoli covid19-taudin aiheuttamaan keuhkokuumeeseen 21. maaliskuuta 2020 varhain aamulla San Lazaron sairaalassa Manilassa Filippiineillä. Hänellä oli tauti 12. maaliskuuta, kun hän palasi työhönsä kongressiedustajana Pariisiin Ranskaan. Hänen puolisonsa Villegas Baviera kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2018. Baviera jätti jälkeensä kolme lasta: Vita Amalya (s. 1985), Mara Yasmin (s. 1986) ja Jorge Vittorio (s. 1991).

Julkaisuja 
 Contemporary Political Attitudes and Behavior of the Chinese in Metro Manila, 1994. 
 Regional Security in East Asia: Challenges to Cooperation and Community Building, 2008.

Lähteet 

Filippiiniläiset tieteilijät
Politiikan tutkijat
Sinologit
Vuonna 1959 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Leo Lehto

Leo Lehto on seuraavien henkilöiden nimi:

 Leo Lehto, vuonna 1911 syntynyt suomalainen kestävyysjuoksija
 Leo Lehto, vuosina 1912–1974 elänyt suomalainen lavastaja
 Leo Lehto, vuonna 1924 syntynyt suomalainen jalkapalloilija
Maggie

Maggie on englanninkielisissä maissa käytetty naisen etunimi. Se voi olla muunnelma joko nimestä Margareta tai nimestä Magda, joka on Magdalenan lyhentymä.

Tunnettuja Maggie-nimisiä
 Maggie Barnes (1882–1998), pitkäikäiseksi elänyt yhdysvaltalainen
 Maggie Cheung (s. 1964), hongkongilainen näyttelijä
 Maggie Grace (s. 1983), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie Gripenberg (1881–1976), suomalainen tanssija
 Maggie Gyllenhaal (s. 1977), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie Haberman (s. 1973), yhdysvaltalainen toimittaja
 Maggie Hassan (s. 1958), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, kuvernööri ja senaattori
 Maggie Kalka (1912–1996), suomalainen ratameloja ja miekkailija
 Maggie Lawson (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie MacNeal (s. 1950), alankomaalainen laulaja
 Maggie McNamara (1928–1978), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie Nelson (s. 1973), yhdysvaltalainen kirjailija
 Maggie Blue O’Hara (s. 1975), kanadalainen näyttelijä
 Maggie Quigley (s. 1979), Maggie Q, yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
 Maggie Reilly (s. 1956), skotlantilainen laulaja
 Maggie Rogers (s. 1994), yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja musiikkituottaja
 Maggie Roswell (s. 1952), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie Siff (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Maggie Smith (s. 1934), englantilainen näyttelijä
 Maggie Stiefvater (s. 1981), yhdysvaltalainen kirjailija
 Maggie Teyte (1888–1976), brittiläinen oopperalaulaja
 Maggie Vessey (s. 1981), yhdysvaltalainen juoksija
 Maggie Wheeler (s. 1961), yhdysvaltalainen näyttelijä

Kuvitteellisia Maggie-nimisiä
 Maggie Simpson, hahmo Simpsonit-animaatiosarjassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Dmitri Pavlov

Dmitri Grigorjevitš Pavlov (; 4. marraskuuta (J: 23. lokakuuta) 1897 Vonjuh, Kostroman kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. heinäkuuta 1941, Kommunarka, Moskovan alue, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kenraali, joka toimi toisen maailmansodan aikana Neuvostoliiton länsirintaman ensimmäisenä komentajana yhdeksän päivää kesäkuussa 1941. Koska hän ei onnistunut pysäyttämään Saksan hyökkäystä, hänet tuomittiin kuolemaan petturina ja teloitettiin.

Pavlov liittyi Venäjän keisarilliseen armeijaan vuonna 1914 ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Hän jäi vuonna 1916 saksalaisten sotavangiksi ja palasi Venäjälle tammikuussa 1919. Hän liittyi samana vuonna kommunistiseen puolueeseen ja puna-armeijaan, jonka riveissä hän osallistui Venäjän sisällissotaan. Pavlov palveli muun muassa Turkestanissa ja suoritti Omskin sotakoulun vuonna 1922 sekä Frunzen sotilasakatemian vuonna 1928. Hän osallistui vuoden 1929 Kiinan–Neuvostoliiton rajasotaan ja toimi sen jälkeen rykmentinkomentajana. Vuosina 1936–1937 hän komensi Espanjan sisällissotaan osallistuneiden kansainvälisten prikaatien panssariprikaatia, joka osallistui Madridin puolustukseen. Hänelle myönnettiin 1937 Neuvostoliiton sankarin arvonimi. Marraskuusta 1937 alkaen hän oli puna-armeijan moottori- ja panssariosaston johtaja, ja vuonna 1938 hänestä tuli ylimmän sotaneuvoston jäsen.

Pavlov osallistui vuoden 1939 Halhin-Golin taisteluihin ja komensi talvisodassa reservijoukkoja. Heinäkuussa 1940 hänet nimitettiin Valko-Venäjän sotilaspiirin (heinäkuusta 1940 alkaen läntinen sotilaspiiri) komentajaksi. Hän sai helmikuussa 1941 armeijakenraalin arvon. Saksan hyökkäyksen alkaessa 22. kesäkuuta 1941 Pavlov sai komentoonsa läntisen rintaman, joka ulottui Liettuan etelärajalta Pripetille. Suurhyökkäykseen valmistautumattomana hän kärsi heti sodan ensi päivinä massiivisia tappioita, ja jäljelle jääneet joukot joutuivat perääntymään viikossa yli 350 kilometriä välttääkseen saarroksiin joutumisen. Pavlov erotettiin 30. kesäkuuta tehtävästään ja kutsuttiin Moskovaan, jossa hänet pidätettiin 4. heinäkuuta. Häntä vastaan nostettiin syyte, jonka mukaan hän oli kuulunut neuvostovastaiseen salaliittoon ja romahduttanut tahallaan rintaman. Korkeimman oikeuden sotakollegio tuomitsi hänet kuolemaan 22. heinäkuuta ja hänet teloitettiin samana päivänä. Samassa yhteydessä tuomittiin hänen esikuntapäällikkönsä Vladimir Klimovskih, viestintäpäällikkö Andrei Grigorjev ja 4. armeijan komentaja Aleksandr Korobkov.

Pavlov rehabilitoitiin vuonna 1957.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kenraalit
Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat
Neuvostoliiton sankarit
Neuvostoliittolaiset teloitetut
Maanpetoksesta teloitetut
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Kaakkois-Suomen poliisilaitos

Kaakkois-Suomen poliisilaitos toimii 16 kunnan alueella ja sen toiminta-alueella on noin 298 920 asukasta. Kaakkois-Suomen poliisilaitoksen pääpoliisiasema sijaitsee Kouvolassa ja poliisiasemat Kotkassa, Haminassa, Lappeenrannassa ja Imatralla. Poliisilaitoksen toimintaa johtaa poliisipäällikkö Ari Karvonen. 

Suomen poliisitoimi
Kymenlaakso
Etelä-Karjala
Anton Erik Scheele

Anton Erik Scheele (8. maaliskuuta 1810 Virolahti – ?) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Scheelen vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Samuel Jacob Scheele ja Anna Gustafva Meinander ja puoliso vuodesta 1839 Frederika Wilhelmina Hoffman. Scheele tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1822 ja ylennettiin gardemariniksi 1826. Hänet ylennettiin 1829 midshipsmaniksi ja siirrettiin palvelukseen 32. meriekipaasiin Mustanmeren laivastoon, missä hän palveli vahtialuksena toimineella priki Georgilla Odessan redillä. Syksyllä 1830 Scheele määrättiin 1. Suomen meriekipaasin 5. komppanian päälliköksi Helsinkiin. Kesällä 1831 hän oli tykkivene 91:n päällikkönä Viaporin ja Ahvenanmaan välillä. Luutnantiksi Scheele yleni 1834 ja palveli 1834–1835 vahtiupseerina aluksilla Ömhet, Pamjat Azova, Kronstadt ja Krasnoi. Vuosina 1837–1838 hän palveli Tykkivene 91:n päällikkönä Pohjanlahdella ja Suomenlahdella ja alusten Vladimir ja Ljesnoi sekä fregatti Olgan päällikkönä Itämerellä 1839–1840. Hän  johti 1841–1842 kuunari  Neptunuksen Itämeren purjehduksia ja toimi 1842–1847 Leipzig-aluksen vakinaisena komentajana purjehduksilla Pohjan- ja Itämerellä.

Maaliskuussa 1845 Scheele määrättiin 1. Suomen meriekipaasin 3. komppanian päälliköksi ja ylennettiin huhtikuussa kapteeniluutnantiksi, samalla kun hänet siirrettiin 2. komppanian päälliköksi. Hän palveli 1848–1849 vahtialus, fregatti Melpomenella Viaporin redillä ja oli vuonna 1849 aluksen päällikkö. Maaliskuussa 1849 Scheele siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 4. komppanian päälliköksi ja ylennettiin joulukuussa 1852 2. luokan kapteeniksi. Hän toimi 1850–1853 höyrylaiva Rurikin päällikkönä.

Krimin sodan alussa tammikuussa 1854 Scheele sai siirron 2. Suomen meriekipaasin 1. komppanian päälliköksi, mistä hänet komennettiin huhtikuussa 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Fredrik Nikolai Nordmannin apulaiseksi venäläisen soutulaivaston läntiseen prikaatiin. Toukokuussa 1855 hänet määrättiin 1. Suomen meriekipaasin komentajaksi ja ylennettiin syyskuussa 1855 1. luokan kapteeniksi. Sodan jälkeen 1856–1862 Scheele purjehti 1. Suomen meriekipaasin komentajana tykkivene-eskaaderilla Suomenlahden saaristossa. Kun 1. Suomen meriekipaasi muuttui 1. Suomen kaaderiekipaasiksi, Scheele jatkoi sen komentajan tehtävissä toukokuuhun 1863 saakka, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kontra-amiraalina.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
Vuonna 1810 syntyneet
Kuolinvuosi tuntematon
Leopold Ludvig Toppelius

Leopold Ludvig Toppelius (27. marraskuuta 1821 Kronstadt, Pietarin kuvernementti, Venäjä – 6. elokuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Toppeliuksen vanhemmat olivat Retusaaren luterilaisen seurakunnan kirkkoherra Jakob Alexander Toppelius ja Helena Zagel ja puoliso vuodesta 1847 Sofia Toppelius, kaupunginlääkäri, professori Gustaf Toppeliuksen tytär.  Sotilas, hovineuvos ja valtiopäivämies Georg Leopold Topelius oli heidän poikansa. Myös Leopold Ludvig Toppeliuksen veljestä Paul Karl Toppeliuksesta tuli kontra-amiraali.

Leopold Ludvig Toppelius tuli kesäkuussa 1839 2. luokan majoitusmestarina 1. Suomen meriekipaasiin, jossa hän palveli koko upseerinuransa. Hän aloitti majoitusmestarina sekä 2. että 3. komppaniassa ja jatkoi 1839 junkkariksi ylennettynä 3. komppaniassa. Toppelius oli 1839–1840 merenmittaustöissä Suomenlahdella priki Ohtalla. Tammikuussa 1841 hänet ylennettiin midshipsmaniksi ekipaasin 8. komppaniaan, saman vuoden kesällä hän purjehti jahti Golubkalla Suomenlahden saaristossa. Hän palveli 1842–1845 fregatti Melpomenella Itämerellä ja Suomenlahdella.

Maaliskuussa 1845 Toppelius siirrettiin ekipaasin 4. komppaniaan ja ylennettiin huhtikuussa 1846 luutnantiksi. Kesällä 1846 hän toimi kauppalaiva Unionin päällikkönä Suomenlahdella ja purjehti 1847–1848 Melpomenella ja linjalaiva Leipzigilla Itämerellä ja Suomenlahdella. Kesällä 1849 hän palveli suomalaisen tullialuksen päällikkönä Suomenlahden saaristossa. Toppelius nimitettiin kesäkuussa 1850 2. komppanian päälliköksi, 1850–1853 hän purjehti linjalaivoilla Suomi ja Andrei Suomenlahdella.

Krimin sodan alussa Toppelius osallistui Andreilla Viaporin puolustukseen, seuraavana vuonna hän toimi Storholmenin rannikkopatterin päällikkönä Santahaminan puolustuksessa ja 1856 Storholmenin linnakkeen päällikkönä. Sodan jälkeen syyskuussa 1856 Toppelius ylennettiin kapteeniluutnantiksi ja hän palveli marraskuuhun 1862 saakka ensin 2. ja sen jälkeen 1. komppanian päällikkönä. Vuosina 1856–1863 hänet oli komennettu höyrylaivaksi muutetun Suomen päälliköksi Päijänteelle. Kun 1. Suomen meriekipaasi nimettiin 1862 1. Suomen kaaderiekipaasiksi, Toppelius palveli ensin ekipaasin esikunnassa, kunnes hänet helmikuussa 1863 nimitettiin ekipaasin päälliköksi. Hänestä tuli tammikuussa 1864 myös Päijänne-eskaaderin päällikkö. 2. luokan kapteeniksi Toppelius yleni 1864 ja 1. luokan kapteeniksi 1868. Eron 1. Suomen kaaderiekipaasin päällikön tehtävästä ja sotapalveluksesta Toppelius sai kontra-amiraalina syyskuussa 1878.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Paul Karl Toppelius

Paul Karl Toppelius (17. syyskuuta 1826 Kronstadt, Pietarin kuvernementti, Venäjä – 31. elokuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Toppeliuksen vanhemmat olivat Retusaaren luterilaisen seurakunnan kirkkoherra Jakob Alexander Toppelius ja Helena Zagel ja puoliso vuodesta 1847 Jenny Emilia Toppelius, kaupunginlääkäri, professori Gustaf Toppeliuksen tytär. Myös hänen veljestään Leopold Ludvig Toppeliuksesta tuli kontra-amiraali. Paul Karl Toppelius tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1842 ja ylennettiin gardemariniksi 1843. Merikadettikurssin jälkeen hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin palvelukseen 26. meriekipaasiin elokuussa 1845. Kesällä 1846 hän osallistui soutulaivaston harjoituspurjehduksiin Pietarin ja Kronstadtin välillä ja seuraavana kesänä linjalaiva Lefortin purjehduksiin Pohjanmerellä. Vuonna 1848 hän palveli vahtialus, priki Kazarskilla Tallinnan redillä ja oli 1849–1850 merenmittaustöissä Itämerellä.

Syyskuussa 1850 Toppelius siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 4. komppaniaan ja ylennettiin joulukuussa 1851 luutnantiksi. Vuoden 1851 aikana hän toimi suomalaisen tulliveneen päällikkönä Suomenlahden saaristossa. Kesällä 1852 Toppelius palveli höyryfregatti Rurikilla Turun saaristossa ja sen jälkeen höyrylaiva Pospešnyillä Viaporin redillä. Lokakuussa 1852 hänet siirrettiin ekipaasin 1. komppaniaan ja määrättiin toukokuussa 1854 tämän komppanian päälliköksi. Vuosina 1853–1855 Toppelius purjehti linjalaivoilla Suomi ja Andrei Itämerellä.

Krimin sodassa Toppelius oli 1855 Viaporia puolustaneen tykkivene 18:n päällikkö, seuraavana vuonna hän oli tykkivene 9:n päällikkö. Sodan jälkeen Toppelius jatkoi palvelustaan 1. Suomen meriekipaasin 1. komppanian päällikkönä. Kesällä 1859 hän osallistui korvetti Kalevalan vanhimpana upseerina aluksen Itämeren purjehduksiin ja toimi 1860–1861 potkuriveneiden Hvat ja Priliv päällikkönä.
Toppelius jatkoi komppanianpäällikön tehtävissä 1. Suomen meriekipaasin nimen muututtua 1862 1. Suomen kaaderiekipaasiksi. Hän toimi 1862–1871 potkurivene Hvatin ja potkurivene Treskin päällikkönä merenmittaustöissä Pohjanlahdella Tornion ja Oulun välillä. Toppelius ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1864 ja 2. luokan kapteeniksi 1872. Heinäkuussa 1875 hänet nimitettiin Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen ylijohtajan, kontra-amiraali Justus Adolf Ericssonin apulaiseksi ja ylennettiin tammikuussa 1876 1. luokan kapteeniksi. Kontra-amiraaliksi Toppelius yleni kesäkuussa 1882, eron tehtävästään ja sotapalveluksesta hän sai heinäkuussa.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
Vuonna 1826 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Marjorie (nimi)

Marjorie on englannin- ja ranskankielisillä alueilla käytetty naisen etunimi. Se pohjautuu nimeen Margareta.

Tunnettuja Marjorie-nimisiä
 Marjorie, oik. Marjo-Riitta Nieminen (s. 1965), suomalainen laulaja
 Marjorie Boulton (1924–2017), brittiläinen kirjailija ja runoilija
 Marjorie Cameron (1922–1995), yhdysvaltalainen näyttelijä, runoilija ja taiteilija 
 Marjorie "Marge" Champion (1919–2020), yhdysvaltalainen tanssija, koreografi ja näyttelijä
 Marjorie De Sousa (s. 1980), venezuelalainen näyttelijä
 Marjorie Estiano (s. 1982), brasilialainen laulaja ja näyttelijä
 Marjorie Gestring (1922–1992), yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja
 Marjorie Taylor Greene (s. 1974), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
 Marjorie Grene (1910–2009), yhdysvaltalainen filosofi
 Marjorie Homer-Dixon (s. 1945), kanadalainen meloja 
 Marjorie Jackson-Nelson (s. 1931), australialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja
 Marjorie Lord (1918–2015), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Marjorie Oludhe Macgoye (1928–2015), kenialainen kirjailija ja runoilija
 Marjorie Main (1890–1975), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Marjorie Matthews (1916–1986), yhdysvaltalainen piispa
 Marjorie Noël, oik. Françoise Nivot (1945–2000), ranskalainen laulaja
 Marjorie Rambeau (1889–1970), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Marjorie Kinnan Rawlings (1896–1953), yhdysvaltalainen kirjailija
 Marjorie Scardino (s. 1947), yhdysvaltalainen yritysjohtaja

Kuvitteellisia Marjorie-nimisiä
 Marjorie ”Marge” Simpson, hahmo Simpsonit-animaatiosarjassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Yhdystie 2814

Yhdystie 2814 on yhdystie joka kulkee Humppilan kirkonkylässä Matkuntien sekä valtatien 2 risteyksestä yhdystien 2813 kiertoliittymään. Tien pituus on 850 metriä ja se on koko matkan hyvin suoraa mutta kumpuilevaa. Tien osoitenimenä on Humppilantie koko matkan. Matkan varrella sijaitseviin palveluihin lukeutuvat muun muassa tien alkupäässä sijaitseva Neste Oilin huoltoasema.

Lähteet

2814
Humppilan liikenne
Amund Grøndahl Jansen

Amund Grøndahl Jansen (s. 11. helmikuuta 1994 Nes) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti norjalaisia Team Plussbank / Team Sparebanken Sør -joukkuetta vuosina 2013–2014 ja Team Jokeria 2015–2016. UCI World Tour -tasolla hän on kilpaillut Team Jumbo-Vismassa 2017–2020 ja vuodesta 2021 lähtien Team BikeExchangessa.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2011
Niedersachsen Rundfahrt, juniorit, 4. etapin voitto 
2012
EM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa neljäs
2014
Tour of Norway, mäkikirikilpailun voitto
2016
ZLM Tour, kokonaiskilpailun voitto
Tour de Gironde, kokonais- ja mäkikirikilpailun, nuorten kilpailun sekä 2. etapin voitto
Alle 23-v. maantieajon Norjan-mestaruus
Tour de l'Avenir, 2. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa viides
2017
Druivenkoers - Overijse, toinen
2018
Gooikse Pijl, toinen
2019
Dunkerquen neljän päivän ajo, kokonaiskilpailussa toinen
ZLM Tour, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Maantieajon Norjan-mestaruus
London–Surrey Classic, viides
Bretagne Classic Ouest-France, viides

Lähteet 

¨
Norjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1994 syntyneet¨
Elävät henkilöt
Carl Fredrik Hagen

Carl Fredrik Hagen (s. 26. syyskuuta 1991 Oppegård) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti norjalaisia Team Sparebanken Sør -joukkuetta 2015–2016 ja Joker-Icopalia 2017–2018. Vuodesta 2019 hän on kilpaillut UCI World Tour -tasolla Lotto Soudal -tallissa.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2015
Maastopyöräilyn maratonmatkan Norjan-mestaruus
2016
Tour de Bretagne Cycliste trophée harmonie Mutuelle, mäkikirikilpailun voitto
Maastopyöräilyn maratonmatkan Norjan-mestaruus
Tour des Fjords, mäkikirikilpailun voitto
East Bohemia Tour, mäkikirikilpailun voitto
2017
Ronde  de l'Oise, mäkikirikilpailun voitto
Tour Alsace, 3. etapin voitto
2018
Tour du Jura, kokonaiskilpailun voitto
2019
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas

Lähteet 

Norjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1991 syntyneet¨
Elävät henkilöt
Kristoffer Halvorsen

Kristoffer Halvorsen (s. 13. huhtikuuta 1996 Kristiansand) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Jokerissa 2015–2017, edusti Team Skyta 2018–2019 ja on vuodesta 2020 kilpaillut EF Pro Cycling -tallissa.

Halvorsen voitti alle 23-vuotiaiden maantieajon maailmanmestaruuden 2016 jätettyään massakiriin päättyneessä kilpailussa Pascal Ackermannin hopealle.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2013
Tour of Istria, 3. etapin voitto
Trofeo Karlsberg, 1. etapin voitto
2016
Nokere Koerse, toinen
Tour de l'Avenir, 3. etapin voitto
Grand Prix d'Isbergues, voitto
Olympia's Tour, 3b. ja 4. etapin voitto
MM-kilpailut, kultaa alle 23-v. maantieajossa
2017
Handzame Classic, voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa viides
Tour de l'Avenir, pistekilpailun ja 3. etapin voitto
2018
Handzame Classic, toinen
2019
Herald Sun Tour, 5. etapin voitto
Bredene Koksijde Classic, toinen
De Pannen kolmen päivän ajo, kuudes
Norjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 6. etapin voitto

Lähteet 

Norjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Blinding Lights

Blinding Lights on kanadalaisartisti The Weekndin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä laulajan neljänneltä studioalbumilta After Hours 29. marraskuuta 2019.

Single oli maailmanlaajuinen menestys, sillä se nousi listaykköseksi 34 maassa, mukaan lukien Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa, Australiassa, Saksassa ja Suomessa. Lisäksi se nousi Suomen Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi ja ylitti Suomessa platinarajan. Kansainvälisen ääniteollisuusliiton IFPI:n mukaan Blinding Lights myi vuonna 2020 yhteensä 21,7 miljoonaa kappaletta ja se olikin maailmanlaajuisesti vuoden myydyin kappale.  

Singlen musiikkivideon on ohjannut suomalainen Anton Tammi. Vuonna 2020 Blinding Lights palkittiin vuoden parhaana musiikkivideona MTV Video Music Awards -gaalassa. Emma-gaalassa 2021 kappale palkittiin vuoden 2020 striimatuimpana ulkomaisena biisinä.

Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Blinding Lights” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 51.

Lähteet 

Vuoden 2019 kappaleet
Kanadalaiset musiikkikappaleet
Popkappaleet
Suomen singlelistan ykköset
Yhdysvaltain singlelistan ykköset
Britannian singlelistan ykköset
Ujuni Ahmed

Ujuni Ahmed (s. 1987 Mogadishu, Somalia) on somalitaustainen yhteiskunnallinen vaikuttaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka on työskennellyt naisten ja tyttöjen oikeuksien puolesta. Hän on puhunut erityisesti naisten sukuelinten silpomista sekä kunniaan liittyvää rajoittamista ja väkivaltaa vastaan. Helmikuussa 2020 hän sai Suomen PENin sananvapauspalkinnon.

Yhteiskunnallinen toiminta 
Ujuni Ahmed toimii kansalaisjärjestö Fenix Helsingin toiminnanjohtajana. Vuonna 2017 järjestö laati selvityksen tyttölasten ympärileikkauksista Suomessa, ja hän oli toinen raportin kirjoittajista. Raportti luovutettiin lapsiasiavaltuutettu Tuomas Kurttilalle. Ahmed on kannattanut erillislakia sukuelinten silpomisen kriminalisoimiseksi, koska se antaisi selvän signaalin toimenpiteen laittomuudesta. Hän on moittinut suomalaisten viranomaisten toimettomuutta tyttöjen ympärileikkauksiin liittyen.

Työssään Ahmed myös levittää tietoa tyttöjen sukuelinten silpomisesta ja etsii mielipidevaikuttajia maahanmuuttajien yhteisöjen sisältä ja työskentelee niiden ulkopuolella terveydenhuollon ammattilaisten ja opettajien kanssa. Ahmedin mukaan yleensä sukuelimiä ei silvota Suomessa, vaan tyttöjä viedään lomamatkalle sukuloimaan maahan, jossa leikkaus tehdään, joten perinne uhkaa myös Suomessa syntyneitä lapsia.

Ujuni Ahmedille myönnettiin helmikuussa 2020 Suomen PENin sananvapauspalkinto. Palkinnon myöntämisen perusteluina oli, että hän on käyttänyt sananvapauttaan puolustaakseen suomalaisessa yhteiskunnassa hauraimmassa asemassa olevien naisten ja tyttöjen oikeuksia, ja puhunut erityisesti naisten sukuelinten silpomista sekä kunniaan liittyvää rajoittamista ja väkivaltaa vastaan.

Yksityiselämä 
Ujuni Ahmed syntyi Somalian pääkaupungissa Mogadishussa vuonna 1987. Kolmevuotiaana hän muutti perheensä kanssa Suomeen Somalian sisällissodan vuoksi.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1987 syntyneet
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Suomen somalit
Elävät henkilöt
Jury Ziser

Jury Ziser (valkovenäjäksi: Юрый Зісер, 28. kesäkuuta 1960 – 17. toukokuuta 2020) oli valkovenäläinen verkkoyrittäjä ja bloggaaja. Hän oli Tut.by:n perustaja ja omistaja.  Sivusto on Valko-Venäjän vierailluin verkkoportaali.

Elämäkerta
Jury Ziser syntyi Lvivissä Ukrainassa ja valmistui leningragilaisesta ammattikorkeakoulusta. Vuonna 1987 hän muutti Minskiin Valko-Venäjälle. Vuonna 1992 hän perusti yrityksen Nadzeinyja pragramy.

Hän kirjoitti useita kirjoja internet- ja ohjelmistomarkkinoinnista. Hän kuoli mahasyövän aiheuttamiin komplikaatioihin.

Lähteet

Valkovenäläiset henkilöt
Yrittäjät
Bloginpitäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Teemu Kinnunen

Teemu Kinnunen (s. 4. maaliskuuta 1992 Jyväskylä) on suomalainen pesäpalloilija. Kinnunen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Siilinjärven Pesistä. Hän pelaa sisäpelissä kotiuttajana ja ulkopelissä lukkarina. Kinnunen on pelannut urallaan 29 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 13 tavallista juoksua, tuonut yhden juoksun ja kerännyt 51 kärkilyöntiä. Kinnunen on pelannut neljä Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt neljä tavallista juoksua, tuonut yhden juoksun ja kerännyt 14 kärkilyöntiä. Kinnunen on pelannut myös 18 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt 15 tavallista juoksua, tuonut kolme juoksua ja kerännyt 52 kärkilyöntiä.

Lähteet
 https://www.siipe.fi/pelaajat/teemu-kinnunen/ 
 http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=6639&view=pelaajakortti

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurovision: Europe Shine a Light

Eurovision: Europe Shine a Light oli Euroopan yleisradiounionin ja alankomaalaisten yleisradioyhtiöiden AVROTROS:in, NPO:n ja NOS:n järjestämä koronaviruspandemian vuoksi perutun Eurovision laulukilpailun 2020 korvaava ohjelma. 

Ohjelma lähetettiin suorana 16. toukokuuta 2020 Hilversumista ja kesti noin kaksi tuntia. Sen juontajiana toimivat Chantal Janzen, Edsilia Rombley ja Jan Smit, jotka olisivat juontaneet perutut Euroviisut.

Lähteet 
Eurovision laulukilpailut
Brasilian edustajainhuone

Brasilian edustajainhuone () on Brasilian kansalliskongressin alahuone. Edustajainhuoneeseen valitaan joka neljäs vuosi 513 edustajaa. Edustajat valitaan D'Hondtin menetelmällä. Edustajainhuone puheenjohtaja on Rodrigo Maia.

Viimeisimmät vaalit pidettiin 7. lokakuuta 2018, jossa Sosiaaliliberaalinen puolue nousi suurimmaksi puolueeksi.

Paikkojen jakautuminen osavaltioittain

Lähteet

Aiheesta muualla

 Brasilian edustajainhuoneen verkkosivusto 

Brasilian politiikka
Alahuoneet
Brasilian senaatti

Brasilian senaatti () on Brasilian kansalliskongressin ylähuone, joka muodostuu 81 jäsenestä. Senaattorit valitaan kustakin 26 osavaltiosta ja liittovaltiopiiristä kahdeksan vuoden toimikaudelle kerrallaan. Senaatin paikoista 2/3 ja 1/3 vaihtuu neljän vuoden välein. Senaatin puhemies on Davi Alcolumbre.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Brasilian senaatin verkkosivusto 

Brasilian politiikka
Ylähuoneet
Manun lait

Manun lait (, Manusmriti) on hindulainen lakikokoelma, joka mytologian mukaan on saanut alkunsa ensimmäiseltä ihmiseltä ja lainantajalta Manulta. Manun lait sisältää ohjeita, kuinka neljään pääkastiin kuuluvien ihmisten tulee toimia. Sen kaksitoista kappaletta käsittelevät maallisia ja uskonnollisia aiheita kuten maailmansyntyä, dharmaa, pyhiä toimituksia, vedakirjojen opiskelua, saastaisuutta ja puhdistautumista, naisten ja vaimojen käyttäytymissääntöjä ja kuninkaiden lakeja. Lakikokoelman kirjallinen synty on ajoitettu noin vuoteen 100 jälkeen ajanlaskun alun.

Devdutt Pattanaikin mukaan Manun laiella on useita eri kirjoittajia ja niistä löytyy useita eri aikoina kirjoitettuja kappaleita, koska niitä on käytetty eri alueiden paikallisiin tarpeisiin. Manun lait kuuluvat laajempaan bramiinien kirjoittaman hindulaisen lain perinteeseen. Hänen mukaansa ne suosivat bramiinimiehiä alempikastisten ja naisten kustannuksella, koska niiden kirjoittajat ja kommentoijat olivat bramiineja. Mytologian mukaan Brahma ilmoitti lait ensimmäiselle ihmiselle eli Manulle, joka kertoi ne tietäjä Bhrigulle, jonka kautta ne kulkeutuivat muille tietäjille. Manun lakien merkitys islamin dominoimassa Intiassa oli vähäinen, mutta 1800-luvulle tultaessa brittiläinen siirtomaavalta hyödynsi sitä Intian lakien yhtenäistämisessä.

Nyky-Intiassa Manun lait on kiistanalainen lakikokoelma, koska se hyväksyy kastilaitoksen ja naisen alemman aseman mieheen verrattuna. Vuonna 1989 Rajasthanissa sijaitseva Jaipurin korkein oikeus päätti nostattaa patsaan lainantaja Manun kunniaksi. Kyseinen patsas sai osakseen runsaasti kritiikkiä, sen poistamisen puolesta on kampanjoitu ja sen kimppuun on hyökätty. B. R. Ambedkar poltti Manun lait -kirjan painoksia jo vuonna 1927, minkä jälkeen dalitaktivistit ovat seuranneet hänen esimerkkiään.

Manun lakien mukaan naisen tulee olla lapsuudessaan isänsä alaisuudessa ja suojeluksessa, nuoruudessaan aviomiehensä ja vanhuudessaan lastensa eikä hänen tule koskaan olla itsenäinen.

Lähteet

Hindulaisuus
Uskonnolliset lait
Vladimir Jaroslavitš

Vladimir Jaroslavitš eli Vladimir Jaroslavinpoika (; 1020–1052) oli Novgorodin ruhtinas vuosina 1036–1052. Vladimirin vanhemmat olivat Novgorodin ja Kiovan suuriruhtinas Jaroslav Viisas sekä Ruotsin prinsessa Ingegerd, jonka isä oli Olavi Sylikuningas. Vladimir sai isänsä eläessä hallittavakseen Novgorodin ruhtinaskunnan, mutta hän kuoli kaksi vuotta ennen isäänsä. Vladimir on nykyään ortodoksisen kirkon pyhä ja hänestä käytetään nimitystä ”Novgorodin ihmeidentekijä”.

Vladimir teki vuonna 1042 sotaretken jäämien maalle, joka lienee tarkoittanut Hämettä tai jotain aluetta läntisessä Suomessa. Tämä on kronikoissa mainituista Novgorodin ja jäämien välisistä sodista varhaisin. Novgorodin ensimmäisen kronikan vanhin käsikirjoitusversio mainitsee retkestä vain, että Vladimir ”kävi jäämien päälle novgorodilaisten kanssa”. Kiovalainen Nestorin kronikka kertoo hänen myös voittaneen jäämit, ja että paha hevosrutto tappoi hänen sotureidensa ratsut. Ei ole varmaa, liittyykö maininta hevosten kuolemasta juuri Hämeen retkeen, mutta jotkut historioitsijat ovat pitäneet sitä todisteena siitä, että Vladimir teki sotaretkensä maitse eikä meritse, ja mahdollisesti talvella. Ruotsin Gävlessä olevan Gs 13 -riimukiven mukaan Fröger-niminen viikinkipäällikkö olisi mahdollisesti myös tehnyt samoihin aikoihin retken Suomeen, mutta Vladimirin ja Frögerin retkien mahdollisesta yhteydestä ei ole varmaa tietoa.

Vuonna 1043 Jaroslav lähetti Vladimirin johtamaan sotaretkeä Bysantin keisari Konstantinos IX Monomakhosta vastaan, joskin varsinaisena ylipäällikkönä tällä retkellä oli Vyšata. Retki oli epäonninen, sillä Vladimirin laivat upposivat ja hän joutui perääntymään samalla kun suuri joukko hänen miehiään jäi vangeiksi. Tämä jäi viimeiseksi Rusien–Bysantin sodista.

Vladimir rakennutti Novgorodiin Pyhän Sofian katedraalin yhdessä arkkipiispa Luukkaan kanssa. Vladimir laski katedraalin peruskiven vuonna 1045, ja kuoltuaan vuonna 1052 hänet haudattiin katedraaliin. Hänen pyhäinjäännöstensä on sanottu olleen maatumattomia. Vladimir Jaroslavitšin veljiä olivat Kiovan suuriruhtinaina peräkkäin olleet Izjaslav, Svjatoslav II ja Vsevolod I, Vladimirin ruhtinas Igor Jaroslavitš sekä Smolenskin ruhtinas Vjatšeslav Jaroslavitš.

Ortodoksinen kirkko viettää Vladimirin päivää 4. lokakuuta.

Lähteet

Hallitsijat
Venäläiset pyhät
1000-luvulla syntyneet
Vuonna 1052 kuolleet
Tuulimylly (televisiosarja)

Tuulimylly oli vuosina 1964–1965 esitetty suomalainen viihteellinen televisiosarja. Se oli Suomen ensimmäinen poliittinen tv-satiiri, vaikkei sitä omana aikanaan sanottu satiiriksi. Ajankohtaisten ja yhteiskunnallisten aiheiden lisäksi sarja sisälsi kevyempää viihdettä, sketsejä ja piilokamerapiloja. Tuulimyllyn esikuva oli brittiläinen That Was the Week That Was. Sarjaa käsikirjoitti Yleisradion epävirallinen VEK-ryhmä eli Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla. Tuulimyllyn jälkeen Kuusla toteutti muitakin satiirisia televisiosarjoja 1960-luvun lopulla.

Tuulimyllyn päätösjakso, joka esitettiin toukokuussa 1965, on säilynyt nykyaikaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tuulimylly: Viihdevinoilua ajankohtaisesta Yle Elävä arkisto

1960-luvun suomalaiset sketsisarjat
Satiirisarjat
Beloje (järvi Alolin pitäjässä Pustoškan piirissä)

Beloje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järven nimen alkuosa () tarkoittaa valkoista ja Beloje on järven nimenä melko yleinen. Sen voisi vapaasti suomentaa Valkijärvi tai Valkojärvi. Suomessa tällaisen nimen on saanut kirkasvetinen järvi.

Maantietoa 
Järvi on 2,7 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,804 neliökilometriä eli 180 hehtaaria. Järven pohjoispuoliskossa järvi on vain 250 metriä leveä. Kapeikon pohjoispuoli muodostaa järven pohjoisosan, joka on kooltaan noin neljäsosan koko järvestä. Eteläosassa sijaitsevat kaikki saaret, joita on viisi ja joiden pinta-ala on yhteensä 3,1 hehtaaria. Kolme suurinta saarta ovat kokoluokaltaan saman suuruisia. Eteläosan lounaispäässä jää kahden niemen väliin vain 100 metriä leveä kapeikko. Sen länsipuolella aukeaa pieni suojaisia lahti. Järven ymäristö on autiota metsämaata ja lähintä asutusta edustavat kylät Verbilovo (), joka sijaitsee kolme kilometriä itää, ja Gavriltsevo () sijaitsee 1,5 kilometriä pohjoiseen. Järven vesialue kuuluu kokonaan Pustoškan piirin alueelle, mutta järven länsipuolen rannat ovat jo Sebežin piiriä.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, muikku, peledsiika, Coregonus maraenoides, seipi, säyne, suutari, made, kiiski, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, punasalakka, ruutana, kuha, simppu ja kymmenpiikki, sekä jokirapua, jota on niukasti. Järven pohja on hiekka ja se kivinen. Hiekan päälle on laskeutunut mutaa. Rannat ovat hiekansekaista soraa, joka on paikoin kivikkoista.

Vesistösuhteita 
Beloje sijaitsee Belevitsan () valuma-alueella. Belevitsa on Velikajan sivujoki ja se sisätyy luonnollisesti Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Belevitsan valuma-alueella on kolme suurta järveä ja paljon pieniä lampia ja järviä. Belojen lähialueeseen kuuluvat muun muassa Somino (), joka on niistä suurin ja se laskee eteläosan länsirantaan pienen lammen kautta. Sominon pohjoispuolella sijaitsee Portki (), joka laskuojasta ei ole tietoa. Kahden muun lammen nimeä ei ole kartoissa. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 11,6  tai 18,84 neliökilometriä . Sen suuri koko johtuu Belevitsan valuma-alueesta, joka ulotuu kymmenen kilometriä pohjoiseen. Belevitsa virtaa Ostrovitnojen ja Krivojen kautta ja laskee pohjoisosan pohjoiskärkeen.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Velikajan valuma-alue
Pustoškan piiri
Tesmasaniaiskasvit

Tesmasaniaiskasvit eli sananjalkakasvit (Dennstaedtiaceae) on Polypodiales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Heimoon kuuluu noin 15–25 sukua ja niissä noin 200–600 lajia. Heimon lajimääriltään suurimmat suvut ovat luolasaniaiset (Microlepia), pistesiivet (Hypolepis) ja tesmasaniaiset (Dennstaedtia). Suomessa kasvavista saniaisista tähän heimoon kuuluvat ainoastaan sananjalat (Pteridium).

Sukuja 
 Adectum
 Blotiella – mariansiivet
 Cincinalis
 Dennstaedtia – tesmasaniaiset
 Emodiopteris
 Filix-foemina
 Histiopteris – korvasiivet
 Hypolepis – pistesiivet
 Leptolepia
 Microlepia – luolasaniaiset
 Monachosorum
 Oenotrichia
 Paesia
 Paradennstaedtia
 Patania
 Pteridium – sananjalat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Tesmasaniaiskasvit (Dennstaedtiaceae)
 ITIS: Dennstaedtiaceae 
 Flora of China: Dennstaedtiaceae 

Kasviheimot
Rantavoikukat

Rantavoikukat (Taraxacum Palustria-sektio) on voikukkien (Taraxacum) sukuun kuuluva kasvisektio. Rantavoikukkia voidaan erottaa noin kymmenkunta pikkulajia. Rantavoikukat muistuttavat paljolti monimuotoisia rikkavoikukkia (Taraxacum Ruderalia-sektio), mutta eroavat niistä kehtosuomujensa ulkonäön perusteella.

Rantavoikukat ovat monivuotisia sekä yleensä matalakasvuisia voikukkia, jotka voivat kasvaa noin 20 cm korkeiksi. Lehdet ovat kapeita ja hammaslaitaisia tai syvään liuskoittuneita. Liuskoja on kuitenkin melko vähän ja ne ovat kapeita. Rantavoikukkien ulommat kehtosuomut ovat leveitä sekä kalvolaitaisia. Kehtosuomujen kärjissä ei ole terävää, piikkimäistä kärkeä. Hedelmät ovat kellanruskeita ja lenninhaivenellisia; lenninhaivenet ovat vaaleita.

Rantavoikukat kasvavat erilaisilla kosteilla kasvupaikoilla, joilla muu kasvillisuus on matalaa, kuten rantaniityillä. Rantavoikukat suosivat usein myös kalkkipitoisia kasvupaikkoja.

Lajeja 
 Taraxacum balticum – itämerenvoikukka
 Taraxacum crocodes – jemtlanninvoikukka
 Taraxacum egregium – merivoikukka
 Taraxacum fennobalticum – suomenlahdenvoikukka
 Taraxacum suecicum – ruotsinvoikukka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Rantavoikukat (Taraxacum sect. Palustria)

Voikukat
Krivoje (järvi Pustoškan piirissä)

Krivoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa 
Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 68 hehtaaria. Sillä ei ole saaria. Järvi jää harjualueen sisälle, mikä näkyy järven sisäisessä topografiassa. Se muistuttaa seudun kahdesta muusta järvestä paremmin Ostrovitnojeta, josta erottaa useita vedenalaisia harjujaksoja. Ellei järvien välinen kapea kannas olisi jääkauden jälkeen säilynyt ehjänä, olisivat järvet yhtyneet yhdeksi sokkeloiseksi järvialtaaksi. Maaston muoto tekee Krivojestakin hieman sokkeloisen. Esimerkiksi länsipäässä harjuisten niemien taakse jää suojaan pieni lahti. Järven etelärannasta työntyvät pohjoiseen päin niemet, jotka pienentävät hieman ehyttä järvenselkää. Ympäriö on metsämaata ja seutu on lähes asumatonta. Lähin kylä Gavriltsevo () sijaitsee Ostrovitnojen rannalla. Pohjoispuolella järvien välisellä kannaksella sijaitsee jokin teollisuuslaitos, jonka alueen läpi virtaa vettä. Järven vesialue kuuluu kokonaan Pustoškan piirin alueelle, mutta järven länsipuolen rannat ovat jo Sebežin piiriä.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, kuha, peledsiika, Coregonus maraenoides, seipi, säyne, suutari, kiiski, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, punasalakka, ruutana, kuha, nieriä, simppu ja karppi, sekä jokirapua, jota tavataan niukasti. Järven pohja on siltin sekaista hiekkaa, jonka päälle on laskeutunut mutaa. Rannat ovat myös hiekan sekaista silttiä, joka on vesikasvillisuuden takia mutapohjaista.

Vesistösuhteita 
Krivoje sijaitsee Belevitsan () valuma-alueella. Belevitsa on Velikajan sivujoki ja se sisältyy luonnollisesti Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Järveen laskee karttojen mukaan yksi suo-oja idästä päin. Järven valuma-alueen koko on lähteestä tai tarkoituksesta riippuen 3,2  tai 12,6 neliökilometriä . Valuma-alueen suuri koko johtuu Belevitsan valuma-alueesta, joka ulotuu kahdeksan kilometriä pohjoiseen. Belevitsa virtaa Ostrovitnojen ja alempana Belijen kautta yhtyen viimein Velikajaan.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Velikajan valuma-alue
Pustoškan piiri
Heikki Herlin (s. 1990)

Heikki Juho Kustaa Herlin (s. toukokuu 1990) on Niklas Herlinin poika, koulutukseltaan valtiotieteiden ylioppilas. Toukokuussa 2020 hänestä tuli Cargotecin, Alma Median ja Oriolan suuromistaja, kun hän peri omistukset isältään. Hän hallinnoi omistuksiaan sijoitusyhtiöidensä Mariatorp Oy:n ja Heikintorppa Oy:n kautta. Talouslehti Forbesin laskelman mukaan perittävä omaisuus oli Niklas Herlinin kuollessa 1,7 miljardia dollaria ja sen arvokkain osa oli Koneen osakkeita. Vuodesta 2022 lähtien Herlin on ollut Alma Median hallituksen jäsen.

Herlinin pörssinoteeratun omaisuuden arvo oli vuonna 2022 noin 1,2 miljardia euroa.

Herlin meni naimisiin vuonna 2013, ja hänellä on yksi sisko. Hän julkaisi syksyllä 2020 muistelmateoksen Tuollapäin on highway, joka kertoo Niklas Herlinistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset suursijoittajat
Logged In

Logged In on suomalainen dokumenttisarja, joka kertoo viiden suomalaisen nuoren miehen tarina rehellisesti ja kaunistelematta. Sarjassa seurataan Jonin, Patrikin, Aaronin, Juhon ja Henrin elämää ilman töitä tai opiskelupaikkaa. Pari-kolmekymppisiä miehiä yhdistävät tietokonepelit, rikkinäinen lapsuus, yksinäisyyden tunne sekä kiusaaminen. Myös huumeet, alkoholi ja työttömyys ovat kuvassa vahvasti mukana. Asuntoa on vaikea saada menetetyillä luottotiedoilla, ja sängystä jaksaa nousta ylös amfetamiinin voimalla. Sarjan ensiesitys oli Yle Areena-suoratoistopalvelussa 3. helmikuuta 2020. Julkaisun jälkeen sarjaa esitettiin Suomessa useammpaan otteeseen Yle TV2 kanavalla.

Turun Sanomat antoi sarjalle täydet viisi tähteä ja kehui sen olevan yksi vuoden tärkeimpiä ja vahvimpia dokumentteja. Dokumenttisarjan on herättänyt myös runsaasti yhteiskunnallista keskustelua ja esimerkiksi sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen (vas.) suositteli sarjaa Twitterissä ja kirjoitti, että syrjäytyminen on syytä huomioida myös poliittisessa päätöksenteossa. Sarjan ohjaaja Sami Kieksi on itse sanonut, että haluaisi välttää syrjäytynyt-sanan käyttämistä.

Dokumnettisarjan ensimmäisiä jaksoja on katsottu Yle Areenassa jo yli puoli miljoonaa kertaa, näin ollen Logged In on yksi tämän hetken puhutuimmista ja katsotuimmista suomalaisista dokumenttisarjoista. Helsingin Sanomat korosti että sarjan tekijät esittävät asiat neutraalisti päähenkilöitä kunnioittaen. Sarjasta kirjoitettiin myös blogikirjoituksia ja useat julkisuudenhenkilöt ottivat kantaa sarjan aiheuttamaan keskusteluun.

Nikke Ankara sävelsi sarjaan tunnuskappaleen "Painajaiset". Sarjan tunnuksesta tehtiin myös musiikkivideo.

Jaksot

Arvostelut 

Laura Krohn kirjoitti Turun Sanomissa, että Logged In on vuoden tärkeimpiä ja vahvimpia dokumentteja.

Lähteet

Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Suomalaiset dokumenttiohjelmat
Dokumenttiohjelmat
Herzogenrath

Herzogenrath on kaupunki Aachenin alueella Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisimmässä Saksassa. Kaivosteollisuudella on kaupungissa vankat perinteet. Herzogenrath ja sen länsipuolinen Kerkrade muodostavat epävirallisen Eurode-kaksoiskaupungin, jonka halki kulkee Alankomaiden ja Saksan raja.

Maantiede 
Herzogenrath sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa kymmenisen kilometriä Aachenin keskustasta pohjoiseen ja noin 60 kilometriä Kölnistä länteen. Se rajoittuu lännessä Alankomaihin.

Herzogenrath koostuu kolmesta osa-alueesta: Herzogenrath, Merkstein ja Kohlscheid. Kaksi viimeksimainittua olivat vuoteen 1972 itsenäisiä kuntia. Kohlscheid sijaitsee Herzogenrathin eteläosassa aivan Aachenin pohjoisten kaupunginosien läheisyydessä. Sen väkiluku oli vuonna 2016 noin 19 000, ja asukastiheys huomattavasti Herzogenrathin keskiarvoa korkeampi. Kanta-Herzogenrath sijaitsee kaupungin keskiosassa. Merkstein sijaitsee kaupungin koillisosassa lähes yhteenkasvaneena Alsdorfin luoteisiin kaupunginosiin.

Herzogenrathin läntisin katu Neustraße / Nieuwstraat on samalla Alankomaiden ja Saksan raja. Kadun itäpuoli kuuluu Herzogenrathiin ja länsipuoli Kerkradeen. Kulloistenkin valtiollisten tahojen rajankäynneistä huolimatta Herzogenrath ja Kerkrade ovat muodostaneet kulttuurisesti yhtenäisen kaupunkialueen jo 1100-luvulta alkaen.

Rurin 53-kilometrinen sivujoki Wurm virtaa kohti Pohjanmerta Herzogenrathin kaakkoisena rajajokena. Se kulkee Herzogenrathin keskiosan halki etelästä pohjoiseen, ja lännessä se muodostaa kaupungin luoteisen rajan.

Historia 
Vuodelta 1104 on maininta linnoituksesta castrum Rodense, jonka omistivat Saffenbergin kreivit. Vuonna 1282 Rudolf I Habsburgilainen myönsi Stadt Rodelle rahanlyönti- ja kaupunkioikeudet. Roden alue jaettiin Wienin kongressissa 1814–1815: itäisestä puolesta tehtiin osa Preussia ja läntisestä osa Alankomaita. Herzogenrath menetti tuolloin kaupunkioikeutensa, ja sai ne takaisin vasta 1919. Kohlscheide ja Merkstein liitettiin Herzogenrathiin suurten kuntaliitosten aikana 1972. Kolme osa-aluetta eivät liitoksen jälkeen ole kasvaneet täysin kiinni toisiinsa.

Herzogenrathin historiallista arkkitehtuuria edustavat muun muassa keskiaikainen Burg Rode ja useat kirkot, kuten St. Mariä Himmelfahrt 1600-luvulta ja St. Gertrud vuodelta 1914. Kaupungissa on säilynyt myös kaivostoimintaan liittyneitä rakennuksia.

Talous ja liikenne 

Kaivosteollisuuden kuihduttua Herzogenrathiin on asettunut korkean teknologian yrityksiä. Kirjaimellisesti Alankomaiden ja Saksan rajalle on rakennettu Eurode Business Center, jossa toimii muun muassa IT-yrityksiä.

Herzogenrathin rautatieasema sijaitsee rataosuuksien Aachen–Mönchengladbach, Stolberg–Herzogenrath ja Sittard–Herzogenrath risteyksessä. Moottoritie BAB 4 kulkee Herzogenrathin eteläpuolitse ja BAB 44 itäpuolitse.

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla 
Herzogenrath, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

Aachenin kaupunkialue
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Sirolentobarbi

Sirolentobarbi (Esomus thermoicos) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Achille Valenciennes vuonna 1842.

Sirolentobarbia tavataan luonnonvaraisena ainoastaan Sri Lankasta. Laji kasvaa yleensä noin kahdeksan senttimetrin mittaiseksi, mutta suurimmillaan se voi olla 12,7 senttimetriä pitkä. Ravinnokseen sirolentobarbi käyttää toukkia ja äyriäisiä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sirolentobarbin elinvoimaiseksi lajiksi.

Lähteet 

Seeprakalat
Kurkela (Kuusjoki)

Kurkela (tilastollisen taajaman nimenä Kuusjoen kirkonkylä) on kylä ja taajama Salossa. Kurkela on entisen Kuusjoen kunnan keskusta. Taajamassa asuu 503 henkilöä (vuonna 2016).

Kurkela sijaitsee Kuusjoen eteläoassa Kuusjoen eteläpuolella. Kurkelan naapurikylät ovat Impola lännessä, Pappilankylä pohjoisessa ja Hämäläinen idässä. Kurkelassa sijaitsee Kuusjoen kirkko ja Kuusjoen koulu. Palveluita ovat muun muassa terveysasema ja lähikauppa.

Kurkela on asutettu 1300-luvulla. Vuonna 1540 kylässä oli kuusi taloa, jotka muodostivat tiiviin kokonaisuuden. Isojako rikkoi kylärakenteen, kun talot siirrettin omille mailleen. Vuonna 1823 kylään rakennettiin saarnahuone, joka muutettiin kirkoksi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Kuusjoesta tuli kunta 1886 Kurkelasta kehittyi sen keskusta. Selkeä taajama kylästä kehittyi kuitenkin vasta 1900-luvun loppupuolella tiiviimmän rakentamisen myötä.

Lähteet

Kuusjoen kylät
Suomen entiset kuntakeskukset
Suomen kirkonkylät
Varsinais-Suomen maakunnan taajamat
Beverungen

Beverungen on kunta Nordrhein-Westfalenissa Höxterin piirikunnassa.

Historia
Nimi "Beverungun" on mainittu ensi kertaa jo 800-luvun puolivälissä. Nykyinen Beverungenin kunta syntyi vuonna 1970 12 kunnan kuntaliitoksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Höxterin piirikunta
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Sucker (kappale)

Sucker on yhdysvaltalaisen poprock-yhtye Jonas Brothersin musiikkikappale. Sen julkaisi Republic Records yhtyeen ensimmäisenä kuuden vuoden tauon jälkeen julkaistuna singlenä 1. maaliskuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet yhtyeen jäsenet yhdessä Louis Bellin sekä sen tuottajien Ryan Tedderin ja Frank Dukesin kanssa. Yhtye mainosti kappaletta esittämällä sen joka ilta The Late Late Show with James Cordenissa 4.-7. maaliskuuta 2019 välisenä aikana. "Sucker" oli kaupallisesti kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Australiassa, Kanadassa, Latviassa, Meksikossa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa. sekä viiden parhaan joukkoon kahdessatoista muussa valtiossa.

Kappaleen musiikkivideon ohjasi Anthony Mandler ja se julkaistiin yhtyeen YouTube-kanavalla vuorokausi ennen singlejulkaisua. Videolla esiintyy yhtyeen jäsenien lisäksi heidän vaimot Priyanka Chopra, Sophie Turner sekä Danielle Jonas. Kappale oli ehdolla Grammylle vuoden 2020 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Paras pop duon/yhtyeen esitys" sekä neljässä kategoriassa vuoden 2019 MTV Video Music Awardsissa.

Lähteet

Vuoden 2019 kappaleet
Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
Pop rock -kappaleet
Robert M. Utley

Robert Marshall Utley (s. 31. lokakuuta 1929 – 7. kesäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen historioitsija. Utley toimi National Park Servicen päähistorioitsijana. Utley myötävaikutti merkittävästi National Historic Preservation Actin (1966) syntymiseen, joka käynnisti Yhdysvaltain arkeologisten ja historiallisten kohteiden suojeluohjelman.  

Utley kirjoitti Yhdysvaltain rajaseudun historiaa käsittelevää kirjallisuutta ja antoi asiantuntija-apua tv-dokumenttien tekijöille.

Bibliografia (valikoima)
 The Last Days of the Sioux Nation (1963, 2004)
 Frontiersmen in Blue: The United States Army and the Indian, 1848–1865  (1967, 1981)
 Frontier Regulars: The United States Army and the Indian, 1866–1891 (1973, 1984)
 The American Heritage History of Indian Wars (Wilcomb Washburnin kanssa, 1977, 2001)
 A Clash of Cultures: Fort Bowie and the Chiricahua Apaches (1977)
 High Noon in Lincoln: Violence on the Western Frontier (1987)
 Cavalier in Buckskin: George Armstrong Custer and the Western Military Frontier (1988, 2001) 1
 Billy the Kid: A Short and Violent Life (1989) 2
 A Life Wild and Perilous: Mountain Men and the Paths to the Pacific (1997)
 Encyclopedia of the American West (toim., 1997)
 Lone Star Justice: The First Century of the Texas Rangers (2002)
 The Story of The West (2003)
 Custer and Me: A Historian's Memoir (2004)
 Lone Star Lawmen: The Second Century of the Texas Rangers (2007)
 Sitting Bull: The Life and Times of an American Patriot (2008) 3
 Geronimo (2012)
 Wanted: The Outlaw Lives of Billy the Kid & Ned Kelly (2015) 
 The Commanders: Civil War Generals Who Shaped the American West (2018)
 The Last Sovereigns: Sitting Bull & The Resistance of the Free Lakotas (2020)

1 Julkaistu myös nimellä Custer: Cavalier in Buckskin (2001)
2 Julkaistu espanjaksi nimellä Billy el Niño: una vida breve y violenta (1991)
3 Julkaistu alun perin nimellä The Lance and the Shield: The Life and Times of Sitting Bull (1993)

Lähteet

Viitteet 

 Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet