joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sympathy

Sympathy on kanadalainen tekninen death metal -yhtye, joka perustettiin 1991. Yhtye on saanut näkyvyyttä eniten Benelux-maissa, Saksassa ja Sveitsissä, sillä Sympathyn aiempi levymerkki Fear Dark markkinoi yhtyeitään pääasiassa Keski-Eurooppaan. Yhtye on saanut tunnustusta korkeatasoisesta soittotaidostaan. Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Kanadassa Sympathyn albumeja jakelevat Displeased Records, Deadsun Records, Megarock Records, Facedown Records ja The Omega Order. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät filosofiaa ja kuolemaa. Sympathy on julkaissut kolme albumia, Invocation (2002), Arcane Path (2004) ja Anagogic Tyranny (2008) sekä EP:n Abyssal Throne (2005).

Historia
1990-luvun alussa Dharok (Derek James From) perusti Sympathyn, joka aloitti thrash metal -yhtyeenä ja julkaisi demon vuonna 1991. Sympathyssa olleet muut nimeltä mainitsemattomat jäsenet jättivät yhtyeen muutaman vuoden jälkeen ja Sympathy jäi vuosiksi Dharokin omaksi projektiksi. Vuosina 1993–1997 Dharok kehitti Sympathyn tyyliä tekniseen death metaliin päin sekä julkaisi levytykset Arrogance and Ignorance (1993), Age of Darkness (1995) ja Realms of Chaos (1996).

Vuonna 2001 Sympathy sai levytyssopimuksen alankomaalaisen levy-yhtiön Fear Darkin kanssa ja julkaisi albumin Invocation (2002). Albumi sai myönteisen vastaanoton underground metal -piireissä ja metallilehdissä kuten BW & BK, ja Metal Maniacs -lehdessä Invocation valittiin yhdeksi "lukijoiden albumit vuodelle 2002" -listan suosikeista. 

Myöhemmillä julkaisuilla Into Eternity -yhtyeen Tim Roth sekä muut jäsenet toimivat sessiomuusikoina Sympathyssä. Vuonna 2004 Sympathy julkaisi toisen albuminsa nimeltä Arcane Path, joka esitteli enemmän blackened death metal -vaikutteita ja hiotumpaa äänituotantoa. Arcane Pathin kansitaiteen ja logon suunnitteli alankomaalainen fantasiataiteilija Kris Verwimp, joka on tehnyt kansia muiden muassa Mardukille. Albumi sai hyviä arvosteluja ja toi yhtyeelle enemmän näkyvyyttä. 

Vuonna 2005 Sympathy levytti EP:n Abyssal Throne, jonka julkaisi levy-yhtiö Momentum Scandinavia. Myöhemmin samana vuonna yhtyeeseen liittyivät rumpaliksi entinen Into Eternityn jäsen Jim Austin ja kitaristiksi Jeff Lewis, joka tunnetaan Abolishment of Hate -projektistaan.

19. helmikuuta 2008 Sympathy allekirjoitti levytyssopimuksen Bombworks Recordsin kanssa. Kolmas albumi Anagogic Tyranny julkaistiin 11. marraskuuta 2008. Sounds of Dead -verkkolehti antoi albumille täydet 10 pistettä ja Lords of Metal antoi 83 pistettä 100:sta. Albumin kappaleita julkaistiin sellaisten lehtien kuin Metal Maniacs ja Terrorizer sampler-cd:llä.

Jäsenet
Dharok (Derek James From) – kitara, laulu, lauluntekijä
Jim Austin – rummut
Jeff Lewis – kitara

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sympathyn kotisivut 
 
 
 Haastattelu vuodelta 2004  

Kanadalaiset death metal -yhtyeet
Richard Sennett

Richard Sennett (s. 1. tammikuuta 1943, Chicago, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sosiologi. Hän toimii sosiologian professorina London School of Economicsissa ja Massachusetts Institute of Technologyssa.

Sennett tunnetaan tutkimuksista, jotka koskevat sosiaalisia siteitä kaupungeissa ja urbaanin elämän vaikutuksia yksilöön nykymaailmassa.  

Vuonna 2006 hänelle myönnettiin Hegel-palkinto Stuttgartissa.

Sennett on naimisissa sosiologi-taloustieteilijä Saskia Sassenin kanssa.

Teoksia 
 How I write: Sociology as Literature (Rhema-Verlag, 2009) ISBN 978-3-930454-93-8 (http://www.rhema-verlag.de/books/ghv_txt/sennett.html)
 The Craftsman (Yale University Press, 2008)
 Uuden kapitalismin kulttuuri (Vastapaino, 2007) ISBN 978-951-768-200-8 (The Culture of the New Capitalism, 2006) 
 Kunnioitus eriarvoisuuden maailmassa (Vastapaino, 2004) ISBN 951-768-143-7 (Respect in a World of Inequality, 2003)
 Työn uusi järjestys: miten uusi kapitalismi kuluttaa ihmisen luonnetta (Vastapaino, 2002) ISBN 951-768-100-3 (nid.) (The Corrosion of Character, The Personal Consequences Of Work In the New Capitalism, 1998)
Flesh and Stone: The Body And The City In Western Civilisation, Norton (1994)
The Conscience of the Eye: The design and social life of cities, Faber and Faber (1991)
Authority (1980)
The Fall of Public Man, Knopf (1977) 
The Hidden Injuries of Class, with Jonathan Cobb, Knopf (1972)
The Uses of Disorder: Personal Identity & City Life  (1970)
Families Against the City: Middle Class Homes of Industrial Chicago, 1872-1890, Harvard (1970)
Classic Essays On The Culture Of Cities, editor (1969)
Nineteenth Century Cities: Essays In The New Urban History, coauthor, Yale (1969)

Fiktio
Palais-Royal (1986)
An Evening of Brahms (1984)
The Frog Who Dared to Croak (1982)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Richard Sennettin kotisivu
LSE faculty profile
NYU faculty profile

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset sosiologit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Tom Brady

Thomas Edward Patrick ”Tom” Brady, Jr. (s. 3. elokuuta 1977 San Mateo, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikaltaan hän on pelinrakentaja. Brady on pelannut National Football League (NFL) -sarjassa New England Patriotsissa (2001–2019) ja Tampa Bay Buccaneersissa (2020–). Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana pelinrakentajana lajin historiassa.

Brady ilmoitti helmikuussa 2022 lopettavansa uransa. Kuukausi lopetuspäätöksen jälkeen maaliskuussa 2022 Brady kuitenkin ilmoitti jatkavansa uraansa.

Ura 

Brady opiskeli Michiganin yliopistossa, jonka amerikkalaisen jalkapallon joukkueen hän johdatti Orange Bowlin, eli yliopistosarjojen yhden tärkeimmän mestaruusottelun, voittoon vuonna 1999. Seuraavana vuonna Bradyn varasi NFL-liigaan New England kuudennella kierroksella 199. varauksena. Bradya pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista pelinrakentajista . Brady on voittanut Super Bowlin seitsemän kertaa ja valittu viidesti ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 2007 hänet valittiin NFL:n MVP:ksi eli sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Neljästi hänet on kutsuttu Pro Bowl -otteluun. Lisäksi Sports Illustrated -lehti valitsi Bradyn vuoden urheilijaksi vuonna 2005. Hänellä on myös NFL:n ennätys perättäisten voittojen määrässä: 21 voittoa . Brady teki sopimuksen Tampa Bay Buccaneersin kanssa maaliskuussa 2020. Kaksivuotisen sopimuksen arvoksi arvioitiin 30 miljoonaa dollaria kaudessa.

Yksityiselämä 

Bradylla on elokuussa 2007 syntynyt lapsi entisen tyttöystävänsä, näyttelijä Bridget Moynahanin kanssa. Brady avioitui huippumalli Gisele Bündchenin kanssa 29. helmikuuta 2009. Heillä on kaksi yhteistä lasta ja Bradylla yksi aiemmasta suhteestaan. Pariskunta haki yhdessä avioeroa lokakuussa 2022.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiiltopaju

Kiiltopaju (Salix phylicifolia) on Suomessa yleinen pohjoiseurooppalainen pensas tai pieni puu. Sen kukkanuput, pajunkissat, ovat kevään merkki. Kiiltopaju on Suomen yleisin pajulaji.

Ulkonäkö ja koko 

Kiiltopaju kasvaa avoimilla paikoilla 2–3 metriä korkeaksi pallomaiseksi pensaaksi. Kiiltopajukot voivat muistuttaa tummaa kumpupilveä. Sen oksat ovat sirot ja sitkeät, kuori voimakkaan punaruskea. Lehdet ovat kapeahkot, pitkulaiset ja yläpinnaltaan kiiltävän tummanvihreät, alapinnaltaan himmeän sinivihreät. Keväällä nuoret norkot eli pajunkissat aukeavat keltaisiksi kukinnoiksi, mikä tapahtuu ennen kasvin lehteen puhkeamista. Etelä-Suomessa kiiltopaju voi kukkia jo huhtikuussa. 

Laji voi risteytyä ainakin mustuvapajun (Salix myrsinifolia), tuhkapajun (Salix cinerea), virpapajun (Salix aurita), tunturipajun (Salix glauca) ja pohjanpajun (Salix lapponum) kanssa.

Levinneisyys 
Kiiltopajua tavataan Suomessa, Ruotsissa, Baltian maissa ja Venäjällä.

Elinympäristö 
Kiiltopaju kasvaa kosteissa paikoissa, rannoilla ja ojanvarsilla.

Käyttö 
Kiiltopajua voi käyttää punontatöihin, vaikka niihin yleensä kasvatetaan koripajua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kiiltopaju (Salix phylicifolia)
 Valokki – nettikasvio: Kiiltopaju (Salix phylicifolia)
 Den virtuella floran: Kiiltopaju (Salix phylicifolia) 

Pajut
Juoksuhiekka

Juoksuhiekka on hiekkaa, johon on sekoittunut vettä niin, että hiekanjyvästen kitka on vähentynyt. Sen seurauksena juoksuhiekka on puuromaista eikä kannata painoa. Ihmisen keho on kuitenkin vähemmän tiheää kuin juoksuhiekka, joten ihminen ei vajoa juoksuhiekkaan, kunhan välttää pyristelemistä. Juoksuhiekka on vettä tiheämpää, joten siinä kelluu paremmin kuin vedessä. Juoksuhiekkaan joutuneen pitäisi heti heittäytyä makuulleen hiekkaan eikä yrittää kävellä pois. Sen jälkeen henkilö voi kömpiä sivuun hiekasta.

Juoksuhiekkaa voi esiintyä melkein missä tahansa oikeiden olosuhteiden vallitessa. Juoksuhiekka on harvoin enemmän kuin puolen metrin syvyistä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tappaja-juoksuhiekka - Myytinmurtajat 

Sedimentologia
Hiekka
Pellervo Lukumies

Pellervo Eljas Lukumies (9. huhtikuuta 1935 Toivakka – 28. elokuuta 2018 Toivakka) oli toivakkalainen taidemaalari, jonka kuuluisimpia töitä ovat vuosina 1972–1973 maalatut Toivakan kirkon kattomaalaukset. 

Pellervo Lukumies syntyi Heiskan koululla Toivakassa, jossa hänen äitinsä oli opettajana. Lukumiehen isä oli Toivakan kirkkoherrana vuosina 1937–1967 toiminut Kalle Lukumies (1901–1980). Maalaaminen kiinnosti Pellervo Lukumiestä jo kansakoulussa. Myöhemmin hän lopetti lukion kesken huonon kielipään takia ja lähti kolmeksi vuodeksi, 1955–1958, opiskelemaan Helsingin Ateneumiin, jossa hänen opettajanaan oli Sam Vanni. Valmistuttuaan Ateneumista 1958 Lukumies palasi Toivakkaan ja ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Toivakan kirkkomaalaukset tekivät taiteilijan kuuluisaksi ympäri Suomen. Alkuperäisenä tehtävänä oli vain entistää Alvar Aallon suunnittelemat maalaukset, mutta Lukumies käsitti tarkoituksena olleen tehdä ”kuviot vanhalta pohjalta, muuten oman sielun ja persoonan mukaan”. Silloinen Toivakan kirkkoherra pahoitti mielensä töistä eikä hetkeen laskenut taiteilijaa kirkkoon.

Myös kirjailija Mauri Sariola esitti oman poikkeavan mielipiteensä näistä maalauksista kirjassaan Surma surutalossa, jonka juonenkehittelyyn kuuluu omaleimainen taiteilija maalaamassa erään maalaispitäjän kirkkoon uusia kirkkomaalauksia – tosin kuvaus on äärimmilleen kärjistetty ja liittymäkohtia on ehkä vain joissakin pikku yksityiskohdissa.

Nykyään poptaiteen ja Raamatun ja Kalevalan pohjalta luodut maalaukset ovat Toivakan matkailuvaltti. Kirkko onkin tiekirkko, ja monet matkailijat vierailevat katsomassa Lukumiehen maalauksia.  

Muu Lukumiehen tuotanto on monipuolista. Siihen on kuulunut öljyvärimaalauksia, piirroksia, puuleikkauksia, akvarelleja ja metallitöitä. Vaikutteita hän on saanut paljon Kalevalasta, Raamatusta ja egyptiläisestä taiteesta. Vuonna 1982 hän sai valmiiksi suurikokoisen Atlantis-maalauksen. Hän on tehnyt myös muotokuvia, mutta ei itse pidä niiden tasoa korkeana, vaan ne ovat olleet hänelle elinkeino.


Lähteet

Kirjallisuus
 Siukonen, Timo: Kirkon kattomaalari etsii myyttejä. Helsingin Sanomat 11.7.2008, s. C 5. (Artikkelin maksullinen verkkoversio.)

Viitteet

Aiheesta muualla
 Pellervo Lukumies Taiteilijamatrikkelissa.
 Ihmeellinen Pellervo Lukumies.  Retrospektiivinen näyttely 7.6.–24.8.2008 Keski-Suomen museossa.
 Pellervo Lukumiehen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Tampereen kaupunkiseutu

Tampereen kaupunkiseutu on kahdeksan kuntaa käsittävän, Tampereesta ja sen seitsemästä lähikunnasta koostuvan Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminta-alue. Se sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa ja on Suomen pääkaupunkiseudun jälkeen maan toiseksi suurin kaupunkiseutu. Tampereen kaupungin lisäksi siihen kuuluvat Kangasala, Lempäälä, Nokia, Orivesi, Pirkkala, Vesilahti ja Ylöjärvi.

Tampereen kaupunkiseudulla asuu 422 000 asukasta (2022) ja toimii yli 35 000 yritystä. Alue on laajuudeltaan noin 4 550 km². 

Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymä organisoi Tampereen kaupunkiseudun kuntien seudullista yhteistyötä. Seutuyhteistyö on Tampereen kaupunkiseudun kuntien päätöksiin perustuvaa yhteistyötä alueen kehittämiseksi. Viimeisin seutustrategia on hyväksytty seudun kuntien valtuustoissa vuoden 2017 alussa. Yhteistyön keskeisiä osa-alueita ovat yhdyskuntarakenteen seudullinen suunnittelu, palvelujen kehittäminen sekä elinkeinoyhteistyö.

Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymässä ylintä päätösvaltaa käyttää yhtymäkokous, joka muun muassa valitsee seutuhallituksen ja hyväksyy kuntayhtymän talousarvion. 13-jäsenisen seutuhallituksen tehtävänä on käynnistää yhteistyöhankkeita sekä tehdä esityksiä jäsenkunnille seudullisista ratkaisuista. Seutuhallituksen apuna toimii kuntajohtajakokoukset, joiden tehtävänä on edistää asioiden käsittelyä kunnissa sekä osallistua niiden valmisteluun. Asioita valmistellaan seututyöryhmissä (maankäyttö ja asuminen, liikennejärjestelmä, hyvinvointipalvelut sekä infrapalvelut). Työryhmät koostuvat jäsenkuntien asiantuntijoista.

Seutuyksikkö puolestaan vastaa seutuyhteistyön käytännön valmistelusta. Kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminnan rahoittavat jäsenkunnat.

Kunnat

Katso myös 
 Pääkaupunkiseutu
 Turun kaupunkiseutu

Lähteet 

Pirkanmaa
Kemialliset sedimentit

Kemialliset sedimentit ovat maa-aineksen lajeja, jotka syntyvät siten, että maa- ja kallioperästä liukenee alkuaineita, jotka sitten suotuisissa olosuhteissa saostuvat.

Sedimenttityypit 
Hapetussedimentit (oksidaatit)
 rauta- ja mangaanisaostumat
 järvimalmit (useasti noin 1–3 metrin syvyydessä)
 limoniitti
 birnessiitti (vesipitoinen mangaanioksidi)

Pelkistyssedimentit (redusaatit)
 sulfidisavet ja -liejut (pyriitti, markasiitti, mackinaviitti)
 sideriitti (FeCO3), esiintyy mm. turpeissa
 vivianiitti eli sinimaa (Fe3(PO4)2 · 8H2O), esiintyy mm. turpeissa ja järviliejuissa

Saostumissedimentit (prespiraatit)
 kalkkilieju (järvikalkki), joka on enimmäkseen kalsiumkarbonaattia (CaCO3)

Haihtumissedimentit (evaporiitit)
 savikoiden alunamaat (alumiinisulfaatit, natriumkloridi)

Sedimentologia
Jon Lovitz

Jonathan Michael "Jon" Lovitz (s. 21. kesäkuuta 1957 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tv-uransa alkoi vuonna 1985 Saturday Night Livestä. Lovitz on ollut kahdesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.

Filmografia

 Toivottomat sielut (High School High, 1996)
 Onni (Happiness, 1998)
 Määränpäänä Graceland (3000 Miles to Graceland, 2001)
 Rottaralli (Rat Race, 2001)
 Vaihtopenkin vakkarit (The Benchwarmers, 2006)

Aiheesta muualla
 

Vuonna 1957 syntyneet
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Amerikanjuutalaiset
Elävät henkilöt
Peugeot 207

Peugeot 207 on Peugeot’n vuosina 2006–2015 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Peugeot 206:n. 207:n seuraajaksi esiteltiin vuonna 2012 Peugeot 208, mutta se pysyi edelleen mallistossa vuoteen 2014 saakka, avomalli 207 CC kevääseen 2015. Farmarimalli 207 SW:n korvasi crossover-malli Peugeot 2008 vuonna 2013.

Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä 207 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen vuonna 2007 testattu 207 CC ansaitsi sekin viisi tähteä.

207 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2006. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Citroën C3. Seuraavana vuonna kolmi- ja viisiovisten hatchbackien rinnalle tulivat farmarimalli SW ja kokoontaittuvalla kovakatolla varustettu avomalli CC.
Malli koki vuonna 2009 kasvojenkohotuksen, jossa näkyvin muutos oli uusi etupuskuri suuremmalla etusäleiköllä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

207
B-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Vuoden aforismikirja

Vuoden aforismikirja on Suomen aforismiyhdistyksen vuosittain myöntämä tunnustus ansiokkaasta teoksesta aforistiikan alalla.

Saajan päättää yhdistyksen nimeämä, vuosittain vaihtuva raati. Vuoden 2011 kirjan valitsi poikkeuksellisesti yksi henkilö, suomen kielen professori Kaisa Häkkinen.

Ensimmäisen kerran tunnustus myönnettiin vuonna 2006 vuonna 2005 ilmestyneestä kirjasta.

Vuoden aforismikirjat 
 2005 Markku Envall: Ja Job antaa anteeksi
 2006 Olli Hyvärinen: Vielä kerran tulee toisenlainen aika
 2007 Jarkko Laine: Kolmas mustakantinen vihko
 2008 Tiina Lehikoinen: Sitruunalumilyhtyjä
 2009 René Char: Hypnoksen muistikirja (suom. Kristian Blomberg)
 2010 Pekka Kejonen: Kädettömän taputukset
 2011 Sami Feiring (toim.): Tiheiden ajatusten kirja – uuden aforismin parhaat
 2012 Hilja Mörsäri: Siitä voi kulkea
 2013 V. S. Luoma-aho: Kronologi
 2014 Johannes Ojansuu: Katoavaisuuden aineisto
 2015 Marko Laihinen: Halokehrät
 2016 Olli-Pekka Tennilä: Ontto harmaa
 2017 Anne Hänninen: Kaleidoskoopit
 2018 Ramón Gómez de la Serna: Hevoselle kaikki niityt ovat rumpuja
 2019 Hanna-Leena Ylinen: Jotta varastaisit ajatukseni
 2020 Virpi Alanen: Hiilellä piirretty hymy

Lähde (2005–2016)

Lähteet

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Kunniamaininnat
Janus Hanski

Janus Hanski (s. 23. joulukuuta 1968 Helsinki) on suomalainen  muusikko ja laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti 1990-luvun televisiosarjoista Vintiöt,  Trabant Express ja hän on Tervasaaren kesäteatterin toinen jäsen. 1980-luvun lopulla Hanski lauloi Uman Namu -nimisessä yhtyeessä, joka levytti EP-levyn Muoti vai kauneus (1985) ja LP-levyn Ulvova mylläri (1986). Vuonna 1995 Hanski levytti cd:n Vuorille kuuta ulvomaan (Bluebird) sekä näytteli Aleksi Mäkelän elokuvissa Romanovin kivet, Häjyt ja V2 – Jäätynyt enkeli. Vuonna 2005 ilmestyi levy Janus Hanski & Jäykkä Palatsi, joka sisältää Pekka Tegelmanin musiikkia.

Isänsä ohjelmistosta Hanski on levyttänyt ainakin kappaleen ”Painan vain pääni”, joka on Jean-Jacques Deboutin sävellys ja Tuula Valkaman suomeksi sanoittama. Seppo Hanski levytti kappaleen vuonna 1966 ja Janus vuonna 2011.

Vuonna 2012 Hanski osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille kilpailijana ja valittiin Turussa järjestetystä semifinaalista Seinäjoen finaaliin.

2016 sisarukset Janus, Anna ja Pinja toteuttivat ”Me Hanskit” -konserttikiertueen, jolla juhlistettiin perheen 50-vuotista taivalta suomalaisessa musiikkikentässä.

Janus Hanskin uusin levy "Muutama haave" julkaistiin huhtikuussa 2019. Seuraava countryvaikutteinen albumi on tulossa syksyllä 2020.

Hanski oli Ilkka Vainio -tuotannon osakas sekä toimitusjohtaja vuosina 2016–2019. Vuodesta 2019 Janus Hanskilla on ollut oma musiikkituotantoyhtiö Hanskit Company Oy.

Yksityiselämä
Hanski on ollut naimisissa vuodesta 2015. Janus Hanskin isä on muusikko Seppo Hanski ja hänen sisaruksistaan Anna ja Pinja ovat myös levyttäneet. Hanskin äidinisä on Pehr-Olof Sirén ja hänen isoäitipuolensa on tämän puoliso Anja Pohjola.

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla 
 Janus Hanskin kotisivut
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Eclipse (Yngwie Malmsteenin albumi)


Eclipse on kitaristi Yngwie J. Malmsteenin vuonna 1990 julkaisema, kuudes soololevy. Se on omistettu edesmenneelle näyttelijä Graham Chapmanille.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kaikki musiikki: Yngwie Malmsteen
Sanoitukset:
Yngwie Malmsteen (kappaleet 3, 4, 7 ja 10)
Yngwie Malmsteen ja Göran Edman (kappaleet 1, 2, 6 ja 9)
Yngwie Malmsteen ja Erica Nordberg (kappaleet 5 ja 8)

Kokoonpano 
Yngwie Malmsteen - kitarat, kitarasyntetisaattori, taustalaulu
Göran Edman - laulu
Mats Olausson - koskettimet, taustalaulu
Svante Henrysson - basso, kontrabasso
Michael Von Knorring - rummut

Tuotanto 
Tuottaja: Yngwie Malmsteen
Masterointi: Bob Ludwig (Masterdisk, New York)
Assistant engineers: Keith Rose ja Roger Hughes
Nauhoitus ja miksaus: Tom Fletcher
Kannen kuva: Image Bank ja Michael Johansson
Kannen suunnittelu: Tout Sullivan Thomas

Lähteet 

Vuoden 1990 albumit
Yngwie Malmsteenin albumit
Autobot

Autobotit ovat kuvitteellisia muotoaan muuttavia robotteja Transformers-universumissa. Useimmiten televisiosarjoissa, elokuvissa, sarjakuvissa ja videopeleissä heidän ryhmän johtajana on ollut Optimus Prime. Autobotteja on kuvailtu hyviksi, jaloiksi ja rauhaa rakastaviksi robotteiksi. Heidän tavoitteena on pysäyttää pahat Decepticonit ja saada heidän välinen sisällissota loppumaan. Autobotit ovat myös valmiita uhraamaan itsensä, pelastaakseen heikompiaan.

Johtajuus
Toisin kuin Decepticoneilla, Autoboteilla on sisäinen arvojärjestys, joka kuvaa heidän johtajaansa.

Magnus on korkein arvo jonka Autobotti voi saavuttaa. Henkilöä nimitetään myös Komentajaksi () Autobottien sotajoukoissa. Lisäksi se toimii korkeimman neuvoston puheenjohtajana. Arvonimi lisätään Autobotin nimen perään, joka korvaa edellisen arvon. Transformers: Animatedissa Magnus onkin Primen sijasta Autobottien korkein arvo. Lisäksi se saa käyttöönsä Magnus-vasaran symbolin merkityksessä.

Prime arvoa käyttävät Autobottien johtajat, jotka usein myös kantavat Johtajuuden Matrixia. Transformers: Animatedissa Prime on Magnusia alempi arvo.

Komentaja oli aikaisemmin Autobottien korkein arvo, joka kantoi yksin Johtajuuden Matrixia. Myöhemmin Autobotteja nimitettiin Komentajiksi ilman että olisivat saaneet Johtajuuden Matrixia.

Autobottien johtajia
Optimus Prime
Rodimus Prime
Ultra Magnus
Emirate Xaaron
Sentinel Prime
Alpha Trion
Grimlock (Earthforcen komentaja, väliaikainen)
Optimus Primal

Lähteet
Sudanin lippu

Sudanin lippu otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1970. Lippu koostuu punaisesta, valkoisesta ja mustasta vaakaraidasta sekä vihreästä kolmiosta tangon puolella.

Ennen nykyistä lippua Sudanissa oli käytössä trikolori, jonka värit ylhäältä alas olivat sininen, keltainen ja vihreä. 

Sudanin nykyisen lipun punainen väri kuvaa Sudanin marttyyrejä ja taistelua Britannian siirtomaavaltaa vastaan. Valkoinen kuvaa myönteisyyttä, musta itsenäisyyttä ja vihreä maataloutta sekä islamia.

Lippu
Valtioiden liput
Miika Tenkula

Miika Juhana Tenkula () oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan vuosina 1989–2005 toimineen Sentenced-yhtyeen soolokitaristina.

Ura 
Tenkula alkoi soittaa ensin rumpuja mutta siirtyi kielisoittimiin löydettyään viisivuotiaana mummolastaan ukulelen. Hieman myöhemmin hän sai Landola-kitaran. Hän oli itseoppinut kitaristi ja kiinnostunut melodioista ja säveltämisestä alusta alkaen. Yksi hänen suurimmista esikuvistaan oli Iron Maiden. Soolonsa hän kehitti useimmiten studiossa improvisoiden. Harvoin haastatteluja antanut Tenkula kuvaili itseään virkkeellä ”Olen hiljainen ja ujo ihminen, annan mieluummin kitaran puhua”. Tenkula oli Sentencedin jäsenistä ainoa, joka oli suorittanut varusmiespalveluksen.

Tenkula oli Sentencedin ja sen edeltäjän Utmost Deformityn perustajajäsen. Hän sävelsi suurimman osan Sentencedin musiikista, kun taas sanoitukset teki rytmikitaristi Sami Lopakka. Tenkula myös lauloi yhtyeen demoilla ja esikoisalbumilla Shadows of the Past (1991), jolloin yhtye soitti vielä death metalia ja laulu oli sille ominaista murinaa. Sen jälkeen laulajaksi ryhtyi ensin basisti Taneli Jarva ja sitten Ville Laihiala. Albumeilla North from Here (1993), Amok (1995) ja Frozen (1998) Tenkula soitti lisäksi koskettimia ja albumilla Down (1996) bassoa. Sentencedin ensimmäisien levyjen kansilehdissä Tenkula esiintyi nimellä Müka Tenkula ja kappaleen ”Suicider” tekijätiedoissa nimellä M. Steelgrave.

Tenkulan viimeinen julkaistu sävellys on The Funeral Albumin (2005) päättävä ”End of the Road”, jonka sooloon lahjakkaaksi ja tyylitajuiseksi kuvaillun kitaristin osaamisen on sanottu huipentuneen. Tenkula jatkoi säveltämistä Sentencedin lopettamisen jälkeenkin, ja hän suunnitteli uuden yhtyeen perustamista rumpali Vesa Rannan kanssa.

Kuolema 
Sentencedin lopettamisen jälkeen Tenkula vetäytyi julkisuudesta. Hän kuoli perinnöllisen sydänvian aiheuttamaan äkilliseen sydänkohtaukseen kotonaan Muhoksella 18. helmikuuta 2009. Hänet haudattiin Kirkkosaaren hautausmaalle Muhokselle.

Tenkulan yhtyetoverit muistivat häntä Sentencedin verkkosivustolla 22. helmikuuta julkaistussa muistokirjoituksessa seuraavasti:

Miika Tenkulalle järjestettiin avoin muistotilaisuus Oulun Club Teatriassa 18. huhtikuuta 2009. Musiikkipitoisessa tilaisuudessa esitettiin Buried Alive -konserttielokuva, joka oli kuvattu Sentencedin ja Tenkulan viimeisessä konsertissa samassa paikassa lokakuussa 2005. Tilaisuudessa soitettiin myös levyltä Tenkulalle tärkeiden artistien musiikkia, ja siellä esiintyivät Sentencedin musiikkia akustisesti versioinut Lotta Jääskelä yhtyeineen ja Forever One -coveryhtye vierailevine laulajineen.

Soittimet ja välineet 
Tenkula käytti konserteissa EMG:n 81- ja 89-mikrofoneilla varustettua Gibsonin Les Paul Studio -kitaraa, Laneyn GH100L-vahvistinta ja BOSSin GT-3-efektiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Sentenced
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Suomalaiset metallimusiikin säveltäjät
Vuonna 1974 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
78.842 Metallimusiikki
Seulonnan keskeiset artikkelit
José Carlos Bauer

José Carlos Bauer (21. marraskuuta 1925 – 4. helmikuuta 2007) oli brasilialainen jalkapalloilija ja jalkapallomanageri.

Bauer oli kotoisin São Paulosta ja voitti kuusi kertaa osavaltionsa jalkapallomestaruuden. Hän pääsi Brasilian jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kanssa ehti pelata 29 ottelua. Hän pelasi Brasilian joukkueessa vuosien 1950 ja 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa. 

Vetäydyttyään Bauer toimi vielä Ferroviária de Araraquaran managerina. Hän kuoli São Paulossa 81-vuotiaana.

Lähteet 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Brasilialaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
P. J. Hynninen

Paavo Johannes (Juho) Hynninen (31. toukokuuta 1883 Joroinen – 18. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen ministeri ja suurlähettiläs. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri.

Hynninen syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopiosta, mutta jäi yliopisto-opintojen jälkeen Helsinkiin. Hän toimi aluksi Helsingin kauppiaitten kauppakoulun kansantaloustieteen ja kauppamaantieteen opettajana 1909–1915 sekä samalla Helsingin maanviljelyslyseon opettajana 1910–1911. Ylioppilaskunnan puheenjohtaja hän oli 1913 ja Savolaisen Osakunnan kuraattori 1913–1916. Opettajan ura jäi, kun Hynninen siirtyi Uuden Suomettaren päätoimittajaksi vuosiksi 1915–1917. Maailmansodan aikaan Hynninen toimi myös itsenäisyysliikkeessä, kun hän vanhasuomalaisia edustaen kuului Aktiivisen Komitean johtoon. Eino Suolahti korvasi hänet myöhemmin A.K.:n jäsenyydessä. Hän siirtyi sen jälkeen Luottopankki Oy:n toimitusjohtajaksi vuosiksi 1917–1922. Lisäksi hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kirjapaino Oy:n toimitusjohtajana 1916–1918.

Vuonna 1922 Hynninen siirtyi Suomen itsenäistymisen jälkeen perustetun ulkoasiainhallinnon palvelukseen ja toimi aluksi neljä vuotta Pietarin pääkonsulinviraston päällikkönä. Tämän jälkeen hän toimi kaksi vuotta pääkonsulina Haagissa ja vuoden 1928 jälkeen lähettiläänä Riiassa. Tämän jälkeen hän toimi lähettiläänä Tallinnassa vuosina 1933–1940. Lokakuussa 1942 Hynnisestä tuli pääkonsuli Göteborgiin, ja sieltä hänet nimitettiin jo seuraavana vuonna kansliapäälliköksi (1943–1946), kun Aaro Pakaslahti siirtyi lähettilääksi  Vichyn Ranskaan. Sodan jälkeen Hynnisen ura jatkui uusissa poliittisissa oloissa. Hän toimi  Suomen Tanskan-lähettiläänä Kööpenhaminassa vuodesta 1946 eläkkeelle siirtymiseensä saakka, vuoteen 1953. 

Vielä eläkepäivinään Hynninen ehti toimia Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknillisen yhteistyökomitean puheenjohtajana vuosina 1955–1960 sekä ulkoasiainministerinä Von Fieandtin ja Kuuskosken hallituksissa vuosina 1957–1958.

Teoksia 
 Talousmaantiede 1, Europan maat. WSOY 1914

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirjan ystävä maamme edustajana Suomenlahden toisella puolella, Kuva, 12.10.1938, nro 21, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen ulkoasiainministerit
Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Belgian Kongo

Belgian Kongo oli nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan alueella vuosina 1908–1960 sijainnut Belgian siirtomaa. Siirtomaa syntyi, kun Belgia otti haltuunsa Kongon vapaavaltion, joka oli ollut kuningas Leopold II:n henkilökohtaista omaisuutta. Belgian Kongo itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960 nimellä Kongo, joskin yleiseen käyttöön yleistyi tarkentava nimitys ”Kongo (Léopoldville)”. Syynä tähän oli Ranskan Kongon itsenäistyminen samana vuonna, myös sen valittua nimekseen Kongon.

Historia 
Leopold II luopui omistuksestaan Kongon vapaavaltioon, kun tieto hänen hallintonsa julmuudesta levisi halki Euroopan. Kongon vapaavaltio liitettiin emämaahansa 18. marraskuuta 1908. Kongoon määrättiin kenraalikuvernööri hoitamaan siirtomaan asioita, ja Brysseliin perustettiin siirtomaaministeriö.

Kongon olot paranivat Belgian otettua sen hallintaansa. Siirtomaahallinto ei pyrkinyt ratkaisemaan yhteiskunnallisia ongelmia. Poliittinen valta ja virkakoneisto pysyivät täysin valkoisten käsissä aina 1950-luvun lopulle saakka. Kongolaisten koulutus oli lähetyssaarnaajien käsissä ja rajoittui yleensä alakouluopetukseen. Opintoja saattoi jatkaa, jos tähtäsi pappisuralle, mutta vasta vuonna 1954 ensimmäinen kongolainen pääsi muuhun korkeakouluun kuin opiskelemaan papiksi.

Kaivostoiminta 
Belgian Kongossa oli runsaat luonnonvarat, ja sen kaivokset tuottivat Belgialle huomattavasti raaka-aineita.

Vuonna 1915 Kongosta löydettiin uraania, minkä vuoksi maahan perustettiin yksi maailman ensimmäisistä uraanikaivoksista. Toisen maailmansodan aikana Belgian Kongo oli tärkeä uraanin toimittaja Yhdysvalloille.  Sieltä kaivettua uraania käytettiin myös atomipommin keksimiseen johtaneessa Manhattan-projektissa ja Hiroshimaan pudotetussa pommissa.

Kongon kenraalikuvernöörit 
Belgian Kongoa hallitsi kaikkiaan kymmenen emämaan edustajaa tittelillä Gouverneurs généraux (kenraalikuvernööri).

 Théophile Wahis (1908–1912)
 Félix Fuchs (1912–1916)
 Eugène Henry (1916–1921)
 Maurice Lippens (1921–1923)
 Martin Rutten (1923–1927)
 Auguste Tilkens (1927–1934)
 Pierre Ryckmans (1934–1946)
 Eugène Jungers (1946–1951)
 Léon Pétillon (1951–1958)
 Henri Cornelis (1958–1960)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kongo
Entiset siirtomaat Afrikassa
Kongon demokraattisen tasavallan historia
Kihti (merenselkä)

Kihti () on Turun saariston ja Ahvenanmaan saariston välillä oleva merenselkä Itämeren Saaristomerellä Suomen lounaisella rannikolla. Kihdin selän kautta kulkee vilkkaita kauppamerenkulun väyliä, joita pitkin kulkee mm. Turusta ja Naantalista Ahvenanmaalle ja Ruotsiin kulkeva laivaliikenne.

Katso myös  
 Teili 

Ahvenanmaan maantiede
Saaristomeri
Damon Albarn

Damon Albarn (s. 23. maaliskuuta 1968 Whitechapel, Lontoo) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Albarnin laulutyyli on erikoinen, sillä hän käyttää normaalin laulutyylinsä ohella paljon falsettia ja ajoittain laulaa erittäin matalalta. Albarn tunnetaan erityisesti Blur-yhtyeen keulamiehenä, jossa hän soitti myös satunnaisesti kitaraa ja koskettimia. Hän teki myös valtaosan yhtyeen kappaleiden sanoituksista. Blur oli suosituimmillaan vuosina 1994–1997, jolloin brittipop oli suosittua. Blur jäi tauolle vuonna 2003, jonka jälkeen Albarn on työstänyt projekteja Gorillaz ja The Good, The Bad And The Queen. Albarn on ollut myös mukana työstämässä musikaalia nimeltään Monkey: Journey to the West ja oopperaa nimeltään Dr Dee: An English Opera.

Blurin diskografia

Studioalbumit

  (Kultaa UK)
  (Kultaa UK)
  (4x platinaa UK)
  (3x platinaa UK)
  (Platinaa UK - Kultaa US)
  (Platinaa UK)
  (Kultaa UK)
 The Magic Whip (2015)

Livealbumit

Live At Budokan (1996)

All The People... Blur Live in Hyde Park 02/07/2009 (2009)

Kokoelmat

The Special Collectors Edition (1994) (sisältää singlejen b-puolet)
The 10 Year Limited Edition Anniversary Box Set (1999)
Blur: The Best Of (2000)

Muut

Bustin' + Dronin'  (1998, remixalbumi)

Singlet

She's So High (1990)
There's No Other Way (1991)
Bang (1991)
Popscene (1992)
For Tomorrow (1993)
Chemical World (1993)
Sunday Sunday (1993)
Girls & Boys (1994)
To The End (1994)
Parklife (1994)
End of a Century (1994)
Country House (1995)
The Universal (1995)
Sterotypes (1996)
Charmless Man (1996)
Beetlebum (1997)
Song 2 (1997)
On Your Own (1997)
M.O.R. (1997)
Tender (1999)
Coffee & TV (1999)
No Distance Left To Run (1999)
Music Is My Radar (2000)
Out Of Time (2003)
Crazy Beat (2003)
Good Song (2003)
Under the Westway (2012)
Go Out (2015)
There Are Too Many of Us (2015)
Lonesome Street (2015)

Gorillaz

Gorillaz (2001)
Demon Days (2005)
Plastic Beach (2010)
The Fall (2011)
Humanz (2017)
The Now Now (2018)
Song Machine, Season One: Strange Timez (2020)

The Good, the Bad & the Queen

The Good, the Bad & the Queen (2007)

Rocket Juice And The Moon

Rocket Juice & The Moon (2012)

Lähteet 

Brittiläiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Rinaldo

Rinaldo on Georg Friedrich Händelin säveltämä italialaistyylinen opera seria, jonka libreton kirjoitti Giacomo Rossi. Teoksen libretto perustui jaksoihin Torquato Tasson runosta Gerusalemme liberata () ja sijoittuu ensimmäisen ristiretken tapahtumiin. Rinaldo oli Händelin ensimmäinen Lontoossa esitetty ooppera ja samalla ensimmäinen Lontoossa esitettäväksi sävelletty italialaistyylinen ooppera. Ooppera sai ensi-iltansa Hänen majesteettinsa teatterissa Haymarketissa 24. helmikuuta 1711. Oopperan suureen menestykseen vaikutti myös kaksi siinä esiintynyttä kuuluisaa kastraattilaulajaa Nicolo Grimaldi eli Nicolini ja  Valentino Urbani.

Teos vaipui alkumenestyksen jälkeen unohduksiin lähes kahdeksisadaksi vuodeksi, mutta erityisesti 1970-luvulta alkaen sitä on alettu esittää yleisemmin, ja se on tullut osaksi oopperatalojen perusohjelmistoa. Oopperan kastraattilaulajien roolit esittävät nykyisin kontratenorit.

Lähteet 
 culturevulture.net: Rinaldo
 Academy of Ancient Music: Rinaldo 

1710-luvun musiikkiteokset
Georg Friedrich Händelin oopperat
Italiankieliset oopperat
Mecklenburginlahti

Mecklenburginlahti (, ) on lahti Itämeren lounaisosassa. Se sijaitsee Saksan ja Tanskan saarien Lollandin, Falsterin ja Mønin välissä.

Luoteessa Mecklenburginlahti yhdistyy Kielinlahteen Fehmarnin Beltin ja Ferhmarninsalmen kautta. Wismarin- ja Lyypekinlahdet ovat Mecklenburginlahden osia.

Lyypekki, Travemünde, Rostock ja Wismar ovat merkittävimmät satamakaupungit lahden rannalla.

Saksan maantiede
Tanskan maantiede
Itämeren lahdet
Teepallo

Teepallo on teen valmistuksessa käytetty keittiöväline. Tavallisesti teepallo on pallon tai kananmunan muotoinen, joko rei'itetystä metallista tai metalliverkosta valmistettu astia, joka aukeaa keskeltä kahdeksi osaksi.

Teepallon käyttö 
Avattuun teepalloon laitetaan teenlehtiä, jonka jälkeen astia suljetaan ja asetetaan astiaan, jossa teen valmistus tapahtuu. Astiaan kaadetaan teelaadulle sopivan asteista kuumaa vettä tai teepallo upotetaan veteen. Teetä haudutetaan muutama minuutti teelaadusta sekä omista mieltymyksistä riippuen.

Keittiövälineet
Tee
Sadiq al-Mahdi

Sadiq al-Mahdi (; 25. joulukuuta 1935 Omdurman, Anglo-egyptiläinen Sudan – 26. marraskuuta 2020 Abu Dhabi, Arabiemiirikunnat) oli sudanilainen uskonnollinen johtaja ja poliitikko. Hän johti Sudanin Hizb al-Umma -puoluetta ja oli Ansar-suufilahkon imaami. Hän oli Sudania 1883–1898 hallinneen mahdiksi itsensä nimittäneen Muhammad ibn Abdallan seuraaja.

Al-Mahdi toimi Sudanin pääministerinä kahdesti: ensimmäistä kertaa 1966–1967 ja 1986–1989. Hänen ensimmäinen hallituksensa oli Umma-puolueen ja Hassan al-Turabin puolueen ja pienempien puolueiden yhteishallitus.

Al-Mahdi nousi valtaan 1986 maan ensimmäisissä vaaleissa 17 vuoteen. Hänen valtakautensa aikana maan talous ja sisällissota vain pahenivat. Kuusi vuotta kestänyt sisällissota, jonka hallituksen joukot olivat häviämässä, oli jo johtanut 250 000 nälänhädän uhriin. Viimeisinä viikkoina Khartoumin asukkaat olivat protestoineet kaduilla talousvaikeuksia ja vaatineet entisen presidentin paluuta. Kesäkuussa 1989 al-Mahdi pidätytti 14 upseeria ja 50 siviiliä vallankaappauksen suunnittelusta ja yrityksestä nostaa entinen presidentti Jaafar Nimeiry maanpaosta takaisin valtaan.

30. kesäkuuta 1989 vallan kaappasi prikaatikenraali Omar al-Bashirin johtama sotilaiden ryhmä, nimeltään Kansallisen pelastuksen vallankumouksen neuvosto ja Bashir otti hoitaakseen valtionpäämiehen, pääministerin, puolustusministerin ja asevoimien komentajan tehtävät.

Al-Mahdi oli näyttelijä Alexander Siddigin (Dr. Julian Bashir Star Trek: Deep Space Ninessa) setä. Hän julkaisi useita poliittisia kirjoja.

Al-Mahdi kuoli COVID-19-tautiin.

Lähteet

Sudanilaiset poliitikot
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Werther

Werther on ranskalaisen Jules Massenet’n säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Sen libreton ovat kirjoittaneet Édouard Blau, Paul Milliet ja Georges Hartmann ja se pohjautuu saksalaisen Johann Wolfgang von Goethen romaaniin Nuoren Wertherin kärsimykset. Ensiesityksensä teos sai Wienissä 16. helmikuuta 1892. Suomen ensi-esitys oli Suomalaisessa oopperassa tammikuussa 1922.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 

Ranskankieliset oopperat
1890-luvun musiikkiteokset
Jules Massenet’n teokset
Pitkävuori

Pitkävuori on entinen mäkihyppy- ja laskettelukeskus Jämsän Kaipolassa Keski-Suomessa. Hyppyrimäki rakennettiin vuonna 1964 sen ajan suurmäeksi, josta oli mahdollista hypätä yli sata metriä. Suurmäkeä täydentävät samaan aikaan rakennetut pienemmät 55, 25, 15 ja 8 metrin hyppyrimäet. Muutamaa vuotta aiemmin raivattiin Pitkävuoreen myös kaksi laskettelurinnettä, jotka varustettiin kahdella ankkurihissillä. Laskettelu alkoi noin vuosina 1959–1960 ja hiipui 1980-luvulla, kun lähelle valmistui suurempi hiihtokeskus Himos. 
Viimeinen hyppy Pitkävuoren tornista hypättiin vuonna 1994. 

Kaipolan sijainti kahden mäkihyppykaupungin Lahden ja Jyväskylän välillä ei ollut parhaita. Hyppytorni on profiililtaan täysin vanhentunut. Se "heittää" hyppääjän nykymitoilla liian korkealle lentoradalle ja mäestä sai melko hitaan vauhdin. Pitkävuori oli tuulille hyvin altis, minkä takia kisoja piti usein siirtää.
 
Nykyisin hyppyrimäet ovat paikoillaan, mutta alastulorinteet ovat umpeenkasvaneet, myös laskettelurinteet ovat umpeenkasvaneita. Ankkurihissien yläasema moottoreineen ja osin pylväsrakenteineen on paikoillaan. Tuomaritorni paloi 8. lokakuuta 2009, torni tuhoutui palossa täysin, vaikka kehikko jäikin pystyyn. Pienimmät 15 ja kahdeksan metrin pikkumäet ovat hyppykuntoisia. Pitkävuoren tornin kunta on myynyt yksityiselle elämysyrittäjälle.  

Pitkävuoren hyppyrimäessä on kuvattu vuonna 1985 Audi Quattron mainos, jossa Audi 100 CS nousee hyppyrimäen huipulle. Autossa oli kiinni turvavaijeri, jolla estettiin auton mahdollinen luisuminen taaksepäin sen pysähtyessä. Turvavaijerilla ei vedetty, vaan Audi nousi huipulle omin voimin. Nousu toistettiin useita kertoja mahdollisimman monen kuvakulman saavuttamiseksi. Samassa mäessä kuvattiin vuonna 2005 Audin televisiomainos, jossa Audi A6 Quattro nousi samalla tavalla hyppyrimäen huipulle. Mainoksella juhlistettiin quattro-nelivedon 25-vuotista historiaa. Hyppyrimäen tornille jouduttiin tekemään suurehko kunnostus ennen kuvauksia, sillä puurakenteet eivät olisi välttämättä kestäneet auton painoa.

Lähteet
 Kaipolan mäkiennätykset

Viitteet 

Suomen hyppyrimäet
Jämsän rakennukset ja rakennelmat
Suomen talviurheilukeskukset
Jämsän urheilu
Diesel (brändi)

Diesel on kansainvälinen vaatemerkki, jonka nimellä valmistetaan asusteita, farkkuja ja muita vaatteita.

Yhtiö 

Yhtiö on laajentunut yli 80 eri maahan ja sillä on yli 5 000 liikettä ja yli 300 omaa liikettä ympäri maailman. Dieselin perusti Renzo Rosso 1978.

Dieselin merkkivuosia ovat: 
 1978 brändi kehitetään 
 1985 Rosso suorittaa yhtiön hankinnat
 1990 globaalin markkinoinnin strategia
 1996 Ensimmäinen Dieselin liike avataan New Yorkiin
 2000 Diesel liittyy Staff internationaliin.

Dieselin tuotannosta suuri osa on tällä hetkellä ulkoistettu keskisuuriin yrityksiin. Farkut valmistetaan pääosin Italiassa. Kaikki logistiikkaoperaatiot (tukkukauppa ja vähittäismyynti) on keskitetty yhteen paikkaan ja huolellisesti kontrolloitu. Yhtiön toiminta on levittäytynyt viiteen maanosaan. Nykyään Diesel on kansainvälinen konserni, jonka liikevaihto on yli 320 miljoonaa dollaria, josta 85% tulee Italian ulkopuolelta. Päätoimisto sijaitsee Molvenassa, Pohjois-Italiassa, mistä johdetaan yhtiön 15 sivutoimpistettä Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa. Diesel työllistää yli 1000 ihmistä maailmanlaajuisesti.

1999 syntyi Dieselille kaksi itsenäistä "tytärbrändiä" Diesel kids ja 55dsl, jotka toimivat kuin omat yhtiöt, mutta tekevät yhteistyötä Italian päämajan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dieselin kotisivut

Vaatemerkit
Zoologischer Garten Berlin

Zoologischer Garten Berlin (Berliinin eläintieteellinen puutarha) on yksi maailman suurimmista eläintarhoista ja eläinlajien määrällä mitattuna suurin. Se sijaitsee läntisen Berliinin keskustassa Tiergartenin puiston laidalla lähellä samannimistä rautatieasemaa.

Yhdessä akvaarionsa kanssa se on yksi Berliinin nähtävyyksistä. Eläintarha aukesi ensimmäisen kerran 1. elokuuta 1844 ollen näin vanhin eläintarha Saksassa. Ensimmäiset eläimet eläintarhalle lahjoitti Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Toisen maailmansodan aikana koko eläintarhan alue tuhoutui täysin ja ainoastaan 91 eläintä selvisi hengissä. Eläintarhan tuho oli erityisen raju kun sitä verrataan koko kaupunkiin.

Nykyään eläintarhassa on arviolta 14 000 eri eläintä ja 1 500 eläinlajia 35 hehtaarin suuruisella alueella. Eläintarhavierailun kohokohtia oli isopandojen näkeminen (viimeinen kuoli elokuussa 2012), sillä niitä on ainoastaan muutamassa maailman eläintarhassa. Maailmanlaajuista huomiota on saanut osakseen myös vuonna 2006 Berliinin eläintarhassa syntynyt jääkarhu Knut. Kaikkien eläinten elinympäristöt on suunniteltu vastaamaan mahdollisimman hyvin niiden luonnollisia biotooppeja. 

Berliinin eläintarhalla on eniten kävijöitä Euroopassa eli noin 2,6 miljoonaa kävijää vuosittain. Se on avoinna ympäri vuoden ja sinne pääsee helposti julkisilla kulkuvälineillä. Vierailijat pääsevät eläintarhaan joko eksoottisen elefanttiportin tai Hardenbergplatzin leijonaportin kautta. Berliinissä on myös toinen eläintarha, Tierpark Berlin, joka sijaitsee kaupungin itäisessä osassa.

Aiheesta muualla

 Zoologischer Garten Berlinin viralliset kotisivut
Google Maps karttakuva eläintarhasta

Berliinin rakennukset ja rakennelmat
Saksan eläintarhat
Michael Spindler

Michael Spindler (s. 1942 Saksa) oli Applen toimitusjohtaja vuosina 1993–1996. Spindler kävi neuvotteluja Applen fuusioimisesta muun muassa IBM:n, Sun Microsystemsin ja Philipsin kanssa. Hänen seuraajaansa oli Gil Amelio.

Lähteet 

Applen henkilöstö
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Saksalaiset henkilöt
Thomas Bayes

Thomas Bayes (1702 Lontoo, Englanti –  17. huhtikuuta 1761 Tunbridge Wells, Englanti) oli englantilainen matemaatikko ja presbyteeripappi, joka on tunnettu Bayesin teoreemasta, joka julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.

Bayes opiskeli logiikkaa ja teologiaa Edinburghin yliopistossa. Koska Bayes oli nonkonformisti, hänellä ei ollut pääsyä Oxfordin eikä Cambridgen yliopistoihin. 

Bayesin tiedetään julkaisseen kaksi teosta: Divine Benevolence, or an Attempt to Prove That the Principal End of the Divine Providence and Government is the Happiness of His Creatures (1731) ja An Introduction to the Doctrine of Fluxions, and a Defence of the Mathematicians Against the Objections of the Author of the Analyst (1736), jossa hän puolustaa Isaac Newtonin laskentaoppia George Berkeleyn hyökkäystä vastaan.

Lähteet 

Brittiläiset matemaatikot
Brittiläiset papit
Royal Societyn jäsenet
Vuonna 1702 syntyneet
Vuonna 1761 kuolleet
Varpasalo

Varpasalo on saari Rääkkylän kunnassa, Itä-Suomessa. Lisäksi Varpasalo on myös kylä, paremmin sanottuna asutuskeskittymä saaren keskiosassa.

Saaresta 

Saarella on pinta-alaa noin 27 neliökilometriä ja se onkin Suomen 15. suurin sisävesisaari. Se kuuluu Oriveden vesistöön. Varpasaloa ja sen naapurisaarta Oravisaloa erottaa noin 500 metriä leveä ja kaksi kilometriä pitkä Ihalansalmi. Saaresta yli puolet on metsää ja kallioperä on liuskekiveä.
Oravisalon ja Varpasalon kotisivujen osoite on www.pohjoisensaimaansaaristo.fi.

Historia 
Varpasalon ensimmäiset asukkaat olivat Matti Tolvanen ja Pekka Lempinen vuodelta 1637. Silloin heidät luettiin oravisalolaisiksi, mutta jo 1638 Varpasalo-nimi mainitaan itsenäisenä. Vuonna 1697 saaressa oli neljä talollista. 1700-luvulla saari jaettiin kahtia Liperin ja Kiteen kesken, suunnilleen keskeltä. 1850-luvulla Varpasalo liitettiin kokonaan uuteen Rääkkylän kuntaan, vaikka Liperi hanketta vastusti. Kiista kävi senaatissa asti. 1880-luvulla ryhdyttiin pohtimaan saareen kansakoulua, mutta varpasalolaisten vastustuksen takia saareen saatin kansakoulu vasta 1910-luvulla. Vanha koulu paloi 1930-luvulla ja tilalle rakennettiin uusi. Jatkosodan aikana saaren eteläosiin kaivettiin panssarikiviesteitä, jotka kuuluvat Salpalinjaan. 

Enimmillään Varpasalossa oli asukkaita 1950-luvulla noin 200 henkeä. Sinä vuosikymmenenä saatiin myös Ihalansalmeen lossi. Sen jälkeen väkimäärä kääntyi laskuun. Kyläkoulu lopetti toimintansa 1976. Ihalansalmeen rakennettiin lossin tilalle silta vuonna 2000.

Kylät (asutuskeskittymät)
Kähkölä, Leskelä, Pitkäniemi, Riihilahti, Varpasalo

Elinkeinoja ja toimintaa
Asukkaita saaressa on noin 70. Saaressa on useita maatiloja, saha, siitakesienikasvatusta, matkailutoimintaa ja muita yrityksiä. Moni Varpasalon asukas on eläkeläinen. Saarella on oma nuorisoseura ja marttakerho, jotka järjestävät tapahtumia kyläyhdistyksen (Saimaan saariston kehittämisyhdistys) ohella. 
Varpasalossa on vpk ja oma paloauto (International).

Rääkkylän entinen kunnanjohtaja Yrjö Eronen on kotoisin Varpasalosta.

Nähtävyyksiä 
Varpasalossa on Voiniemen hovi ja hoviin kuuluva vanha kivinavetta. Se on rakennettu 1851 ja sen suunnittelija E.B. Lohrmann on suunnitellut myös Rääkkylän kirkon.

Lähteet 

 Pekka Kauppinen: Pitäjä rajojen mailla
 Suomen Kuvalehti: Näe ja koe Suomi

Rääkkylän kylät
Xcel Energy Center

Xcel Energy Center on urheiluhalli Saint Paulissa, Minnesotassa. Se on NHL:ssä pelaavan Minnesota Wildin ja NLL:ssä haavipalloa pelaavan Minnesota Swarmin kotiareena. Halli valmistui syksyllä 2000. Se rakennettiin puretun St. Paul Civic Centerin paikalle.

Hallin virallinen yleisökapasiteetti on 18 064. Yleisöennätys on kuitenkin vuoden 2004 NHL:n tähdistöottelusta, jolloin hallin yleisöluku oli 19 434. Suurin yleisömäärä Wildin kotipelissä on ollut 19 398 katsojaa kauden 2005–2006 ensimmäisessä pelissä.

Aiheesta muualla

Areenan kotisivu

 

Yhdysvaltain urheiluhallit
Yhdysvaltain jäähallit
Minnesotan rakennukset ja rakennelmat
Minnesota Wild
Erik Pontoppidan

Erik Ludvigssen Pontoppidan (24. elokuuta 1698, Århus – 20. joulukuuta 1764, Kööpenhamina) oli tanskalainen uskonoppinut piispa, historioitsija ja ornitologi.

Pontoppidan opiskeli Fredericiassa 1716–1718, josta hän meni opettajaksi Norjaan. Hän jatkoi sittemmin opintojaan Hollannissa sekä Englannissa Lontoossa ja Oxfordissa. 1721 hänelle avautui pappisura, joka lopulta 1747 johti piispuuteen Bergenissä. Pontoppidan oli pietisti.

1736 kruunu määräsi hänet laatimaan Lutherin katekismuksen selitykset ja virsikirjan. Näiden kahden kirjan ansiosta pietismi sai Tanskassa vahvan jalansijan.

Ornitologina Pontoppidan kunnostautui kuvailemalla tieteelle useita lintulajeja, muun muassa kaakkurin, piekanan, kuovisirrin, jänkäsirriäisen, harmaalokin, lapintiiran, etelänkiislan ja suopöllön.

Tanskalaiset ornitologit
Tanskalaiset historioitsijat
Tanskalaiset piispat
Pietismi
Vuonna 1698 syntyneet
Vuonna 1764 kuolleet