joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Arjuna

Arjuna (devanagari: अर्जुन) on Mahabharata-eepoksessa esiintyvä henkilö. Hänet synnytti Pandun ensimmäinen vaimo Kunti, ja hän oli yksi viidestä Pandava-veljeksestä. Hänen nimensä merkitsee "kirkasta", "paistavaa", "valkoista" tai "hopeaa". Hänet tunnettiin verrattomana jousiampujana. 

Arjuna oli Krishnan läheinen ystävä ja kuuli tältä Bhagavad Gitan sisällön ennen Kurukshetran taistelua.

Hindulaisuus
Mikko Noopila

Mikko Noopila (s. 3. kesäkuuta 1977 Helsinki) on suomalainen entinen koripalloilija.

Aiheesta muualla 
BBL:n pelaajaprofiili  

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Mahmud Maqomedov

Mahmud Maqomedov (s. 28. elokuuta 1986 Hasavjurt, Dagestan) on azerbaidžanilainen vapaapainija ja Euroopan mestari.

55 kilogramman sarjassa painiva Maqomedov voitti Euroopan mestaruuden Bakusta 2010. Dortmundista 2011 hän voitti EM-pronssia.

Lähteet 
 Profiili FILA:n sivustolla 
 Profiili foldeak.com.in tietokannassa 

Azerbaidžanilaiset vapaapainijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Vankkasara

Vankkasara (Carex riparia) on isokokoinen sarojen sukuun kuuluva sarakasvi. Se kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi ja sen lehdet ovat leveitä, 7–20 millimetriä leveät. Vankkasara on erilaistähkäinen ja sillä on 2–5 hede- ja emitähkää.

Vankkasara kasvaa muun muassa rehevien lampien rannoilla, puronvarsilla, ojissa ja lehtokorvissa.

Vankkasara Suomessa 
Suomessa vankkasaraa tavataan harvinaisena maan eteläosassa. Uhanalaisluokituksessa vankkasara on silmälläpidettävä. Laji on rauhoitettu Ahvenanmaalla. Loissieni vankkasarannoki (Farysia thuemenii) on Suomessa aiemmin luokiteltu uhanalaiseksi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Vankkasaran (Carex riparia) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vankkasara Carex riparia
 Suomen Lajitietokeskus: Vankkasara (Carex riparia)
 Den virtuella floran: Jättestarr (Carex riparia) 

Sarat
Christel Raunio

Christel Raunio (s. 14. tammikuuta 1969) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue.

Raunio toimi kesäkuusta 2010 kesäkuuhun 2012 yhtenä puolueensa kolmesta varapuheenjohtajasta, mitä ennen hän oli puolueensa Uudenmaan piirijärjestön puheenjohtaja. Hän on vaikuttanut myös Porvoon kunnallispolitiikassa. Hän on ollut kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2009.

Raunio on koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti (). Hän on työskennellyt vuodesta 2003 Finlands svenska Marthaförbundin liittojohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt talouspäällikkönä ja opettajana Porvoon kaupungin palveluksessa 1990–1993, osastopäällikkönä, aikuiskoulutuspäällikkönä ja opettajana Folkhälsanin palveluksessa 1993–2001 ja aikuiskoulutusjohtajana ja vararehtorina Svenska Framtidsskolanin Yrkesinstitutet Prakticumissa 2002–2003.

Raunio on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär.

Lähteet 

Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Porvoon kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Munahelistin

Munahelistin on kädessä pidettävä idiofoninen lyömäsoitin. Ravistettaessa se antaa kahisevan äänen. Toimintatavaltaan se on marakassin kaltainen. Soittimen kuori on tyypillisesti kananmunan muotoinen. Kuoren sisällä oleva säiliö on osittain täytetty irrallisilla pienillä kappaleilla kuten siemenillä tai helmillä, jotka synnyttävät rytmikkään äänen törmätessään sekä toisiinsa että säiliön sisäpintaan.

Idiofonit
Kanavanippu G

Kanavanippu G on vuonna 2010 aloittanut Anvian digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu Uudenmaan maakunnassa. Kanavanippu käyttää videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/h.264 -koodekkia.

Valtioneuvosto myönsi 31. maaliskuuta 2011 ohjelmistotoimiluvat ajalle 1. huhtikuuta 2011 – 31. joulukuuta 2016.

Kanavanippu G:n tiedonsiirtonopeus on 37,2 Mb/s. Tämä siirtokyky voidaan jakaa viiteen teräväpiirtokanavaan, joista jokaisen siirtonopeus on 6,3 Mb/s, yhteensä 31,5 Mb/s. Jäljelle jäävä 5,7 Mb/s voidaan jakaa tavallisen erottelukyvyn kanaville, joista jokainen edellyttää tiedonsiirtonopeutta 1,5 Mb/s. Yhden teräväpiirtokanavan kaistaleveydellä voidaan toteuttaa neljä tavallisen terävyyden televisiokanavaa valinnaisesti.

Suomessa 2009-2010 yleisesti käytössä olleet digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kykene käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten on hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. Islannin, Irlannin, Norjan, Ruotsin, Suomen ja Tanskan televisioyhtiöiden ja maanpäällisten televisioverkko-operaattoreiden yhteinen forum NorDig on määritellyt pohjoismaiseen DVB-T2:een liittyviä laitteilta odotettavia minimivaatimuksia.

Kanavanipun kanavat 
Discovery Networks Nordic, josta myönnetty luvat kahdelle kanavalle; Eurosportille ja Animal Planetille
Uutiskanava France2
SBS Discovery Radio eli RadioRockin televisioitu versio

Lähteet

Televisiotekniikka
Kanavanippu VHF C

Kanavanippu VHF C oli vuonna 2011 aloittanut DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käytti videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Valtioneuvosto myönsi 31. maaliskuuta 2011 verkkotoimiluvan DNA Oy:lle, samalla myönnettiin myös ohjelmistotoimiluvat VHF-C-kanavanippuun. Kanavapaketti käytti VHF-taajuuksia ja edellytti mahdollisesti erillistä antennia tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-C-multipleksi käytti paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käytti useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö oli katettu sijoittamalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski).

DNA sulki koko VHF-antenniverkkonsa 31.3.2020 asiakkaiden puutteen vuoksi. Samalla lakkautettiin kanavaniput VHF A, VHF B ja VHF C. DNA:n operoima VHF-verkko oli Suomen antennitelevisioverkkomarkkinoita johtavan Digitan UHF-verkon tärkein kilpailija.

Kanavanipun kanavat 
 C More First HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Hockey HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Urheilu HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Golf HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Film Action HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Film Premiere HD (maksu-TV-HD-kanava)

Lähteet
 Liikenne- ja viestintäministeriön tiedote toimiluvista 31.3.2011

Viitteet

Aiheesta muualla
 NorDig Unified Requirements ver 2.1 
 test specification for the NorDig compliant DVB-T2 IRDs, version 1.0.1. 

Televisiotekniikka
Kanavanippu VHF B

Kanavanippu VHF B oli vuonna 2010 aloittanut DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käytti videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Kanavapaketti käytti VHF-taajuuksia ja edellytti mahdollisesti erillistä antennia tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-B-multipleksi käytti paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käytti useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö oli katettu sijoittamalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski)

Suomessa 2009–2010 yleisesti käytössä olleet digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kyenneet käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten oli hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. 

DNA sulki koko VHF-antenniverkkonsa 31.3.2020 asiakkaiden puutteen vuoksi. Samalla lakkautettiin kanavaniput VHF A, VHF B ja VHF C. DNA:n operoima VHF-verkko oli Suomen antennitelevisioverkkomarkkinoita johtavan Digitan UHF-verkon tärkein kilpailija.

Kanavanipun kanavat 
 Eurosport 1 HD (maksu-TV-HD-kanava)
 C More Max HD (maksu-TV-HD-kanava)
 C More Sport 1 HD (maksu-TV-HD-kanava)
 C More Sport 2 HD (maksu-TV-HD-kanava)
 Viasat Jalkapallo HD (maksu-TV-HD-kanava)

Lähteet

Aiheesta muualla
NorDig Unified Requirements ver 2.1  
test specification for the NorDig compliant DVB-T2 IRDs, version 1.0.1.  

Televisiotekniikka
Kanavanippu VHF A

Kanavanippu VHF A oli vuonna 2010 aloittanut uusi DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käytti videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Kanavapaketti käytti VHF-taajuuksia, joiden vuoksi tarvittiin mahdollisesti erillinen antenni tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-A-multipleksi käytti paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käytti useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö oli katettu sijoittamalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski).

Suomessa 2009–2010 yleisesti käytössä olleet digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kyenneet käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten oli hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. 

DNA sulki koko VHF-antenniverkkonsa 31.3.2020 asiakkaiden puutteen vuoksi. Samalla lakkautettiin kanavaniput VHF A, VHF B ja VHF C. DNA:n operoima VHF-verkko oli Suomen antennitelevisioverkkomarkkinoita johtavan Digitan UHF-verkon tärkein kilpailija.

Kanavanipun kanavat 

 Yle TV1 HD (vapaasti katsottava HD-kanava)
 Yle TV2 HD (vapaasti katsottava HD-kanava)
 MTV3 HD (TV-korttikanava, DNA TV-kortti tarvitaan)
 Yle Teema & Fem HD (vapaasti katsottava HD-kanava)
 TV5 HD (vapaasti katsottava HD-kanava)
 Viasat Jääkiekko HD (maksu-TV-HD-kanava)

Lähteet

Aiheesta muualla
 NorDig Unified Requirements ver 2.1 
 test specification for the NorDig compliant DVB-T2 IRDs, version 1.0.1. 

Televisiotekniikka
Pedro Nunes

Pedro Henrique Nunes (s. 22. elokuuta 1988 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija.

Ura 
Hän on kilpaillut Brasilian Formula Renault ja Formula 3 Sudamericana sarjoissa vuosina 2006-08. Hän sijoittui toiseksi F3 Sud sarjassa vuonna 2008. Vuonna 2009 Nunes kilpaili Formula 3 Euroseries sarjassa Manor-tallissa. Hän ajoi myös yksittäisiä kilpailuja Britannian F3 ja Masters of F3 sarjoissa. Vuonna 2010 Nunes kilpaili GP3-sarjassa ART-tallissa. Hän saavutti kauden aikana neljä pistettä. Nunes jatkoi sarjassa kaudella 2011. Hän ei saavuttanut pisteitä. Hänen tilallaan ajoi Belgian kilpailusta lähtien Richie Stanaway.

GP3-tulokset 

GP3-kuljettajat
Brasilialaiset autourheilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Prikaati K

Prikaati K (Prikaati Kuussaari (Pr.K)) oli Päämajan 23. kesäkuuta 1941 perustettavaksi käskemä suomalainen sotatoimiyhtymä, johon oli käsketty koottavaksi Suomessa asuvat itäkarjalais- ja inkeriläissyntyiset asevelvolliset, jotka olivat siirtyneet Suomeen sisällissodan ja heimosotien aikana. Prikaatiin kuului lisäksi runsaasti suomalaisia vapaaehtoisia.

Prikaati tunnettiin alkuvaiheessa nimellä Osasto Kuussaari (Os.K). Osaston perustamisessa keskeisiä henkilöitä olivat osaston tuleva komentaja Eero Kuussaari sekä Ragnar Nordström ja heimoaktivisti Reino Castrén.

Perustaminen 
Prikaati perustettiin 27. kesäkuuta – 29. heinäkuuta 1941 Kajaanissa. Perustamisen päättyessä 25. heinäkuuta prikaatin vahvuus oli 184 vienankarjalaista, 85 aunuslaista, 102 inkeriläistä, 102 heimosoturia, 188 karjalaista ja 621 vapaaehtoista eli yhteensä oli 1 324 miestä. Prikaatin sotilaita oli ottanut osaa talvisotaan Sissipataljoona 5:n riveissä.

Varustaminen vaati runsaasti aikaa, koska perustaminen tapahtui liikekannallepanossa perustettujen joukkojen perustamisen jälkeen ja osin jouduttiin turvautumaan tilapäisratkaisuihin.

Joukot 
E ja EK/Pr.K|Esikunta ja Esikuntakomppania/Pr.K 
Aunuksen Heimosoturipataljoona (AHSP/Pr.K)
Vienan Heimosoturipataljoona (VHSP/Pr.K)

Komentaja 
 Eversti Eero Kuussaari

Sotatie 
Perustamisen jälkeen Prikaati K alistettiin 14. divisioonalle, ja se osallistui Itä-Karjalan valtaukseen. Se keskitettiin junakuljetuksella Kajaanista Lieksan Pankakoskelle ja edelleen jalkamarssina Pankakoski–Inari–Lentiira–Lupasalmi. 

Perustamisen aikainen nimi osasto Kuussaari (Os.K) muutettiin 7. elokuuta 1941 prikaati Kuussaareksi  (Pr.K). Sille alistettiin seuraavat joukot:
 Jalkaväkirykmentti 10:n II pataljoona (II/JR 10)
 24. rajakomppania
 Erillinen polkupyöräkomppania
 Jalkaväkirykmentti 52:n tykkikomppania (TykK/JR 52)
 Tykkikomppania 16 (TykK 16)
 Raskas kranaatinheitinjoukkue
 Pioneerijoukkue pioneeripataljoona 24:stä (PionJ/PionP 24)
 Kenttätykistörykmentti 18:n 3. patteri (3./KTR18)
 Huoltomuodostelmia

Prikaatin vastustajana taisteli majuri Valter Vallin komentama puna-armeijan Jalkaväkirykmentti 126. Vastakkain olivat osin Suomesta sisällissodan yhteydessä Neuvostoliittoon siirtyneet suomalaiset ja Neuvostoliitosta Suomeen siirtyneet vienalaiset ja inkeriläiset. Prikaatin suurimmaksi saavutukseksi voidaan katsoa Porajärven valtaus. Sen muut taistelupaikat olivat:
 Kuutamalahti
 Tshinjärvi
 Soutjärvi 
 Semsvaara
 Juustjärvi

Prikaatin lakkauttaminen
Prikaati lakkautettiin 22. lokakuuta 1941, jolloin sen pataljoonat jatkoivat palvelustaan erillisinä pataljoonina:
 Aunuksen Heimosoturipataljoona ja 1. helmikuuta 1944 uudelleen nimetty Erillinen pataljoona 7 (ErP 7)
 Vienan Heimosoturipataljoona ja 1. helmikuuta 1944 uudelleen nimetty Erillinen pataljoona 8 (ErP 8)
Prikaati oli kärsinyt olemassaolonsa aikana tappioina 81 kaatunutta ja yhden kadonneen. Lisäksi haavoittuneita oli 307.

Lähteet

Viitteet 

Jatkosodan heimosoturiyksiköt
Vaivaisukon morsian

Vaivaisukon morsian on suomalainen elokuva vuodelta 1944. Jarl Hemmerin näytelmään perustuvan elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Toivo Särkkä.

Päähenkilön Annan ryypiskelevä sulhanen kuolee yllättäen, jolloin Anna kokee herätyksen pohjalaisen herätysliikkeen syntyaikoihin 1800-luvun puolivälissä ja hänestä tulee liikkeen johtosielu. Koko kylä joutuu pois raiteiltaan. 

Elokuvan työnimi oli Jumalan tuli.

Ansa Ikonen sai elokuvan ansiosta parhaan naispääosan Jussi-palkinnon vuonna 1944.

Arviot
Aikalaisarviossaan Olavi Vesterdahl (Aamulehti) piti elokuvaa Särkän siihen asti parhaana ohjauksena. Yleisestikin kriitikoiden suhtautuminen oli varsin myöntéinen, joskin jossain määrin varauksellinen, sillä esimerkiksi juuri Vesterdahl totesi: ”Tosin monissa yksityiskohdissa olisi huomauttamisen aihetta.”

Erään 2010-luvun kriitikon luonnehdinnan mukaan elokuva on ”tulenpalava uskonnollinen moraliteetti”. TV-maailman kriitikon mukaan elokuvan parhainta antia ovat näyttelijöiden roolisuoritukset, joskin niissä on myös tahatonta komiikkaa.

Näyttelijät

Lähteet

Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 1944 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Toivo Särkän ohjaamat elokuvat
Toivo Särkän käsikirjoittamat elokuvat
Kenraalin morsian

Kenraalin morsian on Ville Salmisen ohjaama suomalainen mustavalkoinen sotilasfarssi vuodelta 1951. Se pohjautuu Topiaksen näytelmään Kenraalin morsian vuodelta 1949.

Hassussa, kevyessä, harmittomassa sotilasfarssissa kapteeni Saarron anoppi, rempseä matkakirjailija Sofi "Tussari" Tissari (Elsa Turakainen) surrauttaa leirille moottoripyörällä ja antaa sotapojille esimerkkiä, miten eletään. Tarinassa naisten tulo uhkaa pilata leiriharjoitukset. Sotilaallisen äksiisin sijasta elokuva kertoo kesäisistä lemmenleikistä.

Arviot
Aikalaisarviossa Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) huomauttaa, ettei elokuvalle ole eduksi jos sen parasta antia on musiikki. Hänen mukaansa Harry Bergström  onnistuu pelastamaan aika monta kohtausta. Elsa Turakainen saa kiitosta usealta kriitikolta, mutta soraääniäkin kuuluu, kuten Rakel Jylhän (Keskisuomalainen) kommentti: Turakainen "ei tällä kertaa saavuta samanlaista täysosumaa kuin Kauniin Veeran tummista silmistä laulavana ruhtinattarena."

Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa luonnehditaan musiikkinumeroilla jatketuksi kankeaksi sotilasfarssiksi. Elokuvan parasta antia on toisen kriitikon mukaan Elsa Turakaisen iloinen säteily. Kokonaisuutena Ville Salmisen ohjaus nähdään rutiinityönä, jota kriitikko luonnehtii "rahat pois ja rappuun" -tyyliksi

Näyttelijät

Palkinnot
Parhaan musiikin Jussi-palkinto 1951: Harry Bergström

Lähteet

Jussi-palkitut elokuvat
Sotilasfarssit
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Ville Salmisen ohjaamat elokuvat
Vuoden 1951 suomalaiset elokuvat
Sepän lukio

Sepän lukio on Jyväskylässä sijaitseva lukio, joka perustettiin 2009.

Historia 
Sisäilmaongelmien vuoksi Vaajakosken lukio päätettiin siirtää vuonna 2007 väistötiloihin, joiksi Jyväskylän maalaiskunta valitsi Jyväskylän kaupungin tarjoamat Harjun ammattiopiston saneeratut tilat Jyväskylän keskustasta. Kun kaupungin ja maalaiskunnan yhdistymisestä päätettiin 2008 ja kun myös entisen maalaiskunnan Palokan lukio joutui myöhemmin sisäilmaongelmien takia väistöön samoihin tiloihin, nähtiin uudessa kaupungissa tarkoituksenmukaiseksi yhdistää lukiot Haahtelan konsulttitoimiston laatiman lukioverkkoselvityksen pohjalta, vaikka vielä keväällä 2008 maalaiskunta oli päättänyt molempien yläaste-lukioiden rakentamisesta entisille paikoilleen. Runsaasta keskustelusta ja laajasta vastustuksesta huolimatta kaupungin sivistyslautakunta lakkautti Vaajakosken ja Palokan lukiot ja perusti syksystä 2009 alkaen Harjun tiloihin Sepän lukion, jonka rehtori on Yrjö Damskägg.

Aiheesta muualla 
 Sepän lukio

Jyväskylän lukiot
Elokuvavuosi 2012

Elokuvavuosi 2012 käsittelee vuoden 2012 aikana ensi-iltansa saavia elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Katsotuimmat elokuvat 
Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 2012 olivat:

Kotimaiset elokuvat 

Lähde: Suomen elokuvasäätiö

Kaikki elokuvat

Lähde: Suomen elokuvasäätiö

Tapahtumia 
Tammikuu
1. tammikuuta – Kuvaohjelmien ikärajat Suomessa muuttuivat vuoden alussa 
11. tammikuuta – People’s Choice Awards -palkinnot vuoden 2011 elokuville julkistettiin
15. tammikuuta – Golden Globe -palkinnot vuoden 2011 elokuville julkistettiin
29. tammikuuta – Jussi-palkinnot vuoden 2011 elokuville julkistettiin
29. tammikuuta – Screen Actors Guild Awards -palkinnot jaettiin 18. kerran
Helmikuu
26. helmikuuta  – 84. Oscar-gaala
Huhtikuu
1. huhtikuuta – 32:n Golden Raspberry -tapahtuman voittajat julistetaan
Toukokuu
16. toukokuuta – 27. toukokuuta – Cannesin elokuvajuhlat 2012
Lokakuu
30. lokakuuta – Disney ilmoitti ostavansa Lucasfilmin US$4 miljardilla.

Ensi-iltoja 
 007 Skyfall ensi-ilta 30. marraskuuta. Ensimmäisestä Bond-elokuvasta 50 vuotta.
 Abraham Lincoln: Vampire Hunter
 The Amazing Spider-Man
 American Pie: Luokkakokous ensi-ilta 6. huhtikuuta 2012
 The Avengers
 Battleship
 Dark Shadows ensi-ilta 11. toukokuuta.
 Diktaattori ensi-ilta 16. toukokuuta.
 Dragon Eyes
 The Expendables 2 ensi-ilta 17. elokuuta.
 Hobitti – Odottamaton matka ensi-ilta 14. joulukuuta.
 Härmä
 Ice Age 4: Mannerten mullistus ensi-ilta 29. kesäkuuta.
 Iron Sky ensi-ilta 4. huhtikuuta.
 Ja saapuu oikea yö
 Juoppohullun päiväkirja
 Killing Them Softly
 Kohta 18
 Kulman pojat ensi-ilta 24. helmikuuta.
 Les Misérables ensi-ilta joulupäivänä 2012 ja Suomessa 22. helmikuuta 2013.
 Madagascar 3
 Men in Black III ensi-ilta 23. toukokuuta.
 Miss Farkku-Suomi
 Nightmare – painajainen merellä
 Nälkäpeli ensi-ilta 23. maaliskuuta 2012
 Project X
 Prometheus ensi-ilta 1. kesäkuuta.
 Puhdistus
 Rakkauden rasvaprosentti
 Rat King
 Resident Evil: Retribution
 Risto Räppääjä ja viileä Venla
 Silent Hill: Revelation 3D ensi-ilta 26. lokakuuta.
 Sinivalkoinen valhe
 Tie pohjoiseen
 Titanic vuodelta 1997 julkaistiin 3D-versiona. Titanicin uppoamisesta on kulunut 100 vuotta.
 Twilight – Aamunkoi (osa 2)
 Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka julkaistiin 3D-versiona 12. helmikuuta.
 Universal Soldier: A New Dimension
 Vares – Kaidan tien kulkijat
 Vares – Pimeyden tango
 Vares – Uhkapelimerkki
 Vuosaari ensi-ilta 3. helmikuuta
 Yön ritarin paluu ensi-ilta 20. heinäkuuta.

Katso myös 
 :Luokka:Vuoden 2012 dokumenttielokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

2012
Martti Linkola

Martti Linkola (17. elokuuta 1936 Helsinki – 21. helmikuuta 2011 Helsinki) oli Museoviraston intendentti ja kunniatohtori.

Linkola kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1954 ja opiskeli Helsingin yliopistossa kansatiedettä, arkeologiaa ja taidehistoriaa. Hän oli 1960-luvulla Valvoja-lehdessä toimittajana. Hän keräsi laajan museoaineiston kokoelman saamelaisten kulttuurimaisemasta ja puhui itse saamea. 1970-luvulla hän oli saamelaiskulttuurin opettajana Oulun yliopistossa ja toimi siellä kulttuuriantropologian professorina vuosina 1992–1993. 1960-luvulla Linkola toimi Jyväskylän yliopiston etnologian laitoksella, josta hän siirtyi johtajaksi Kuopion kulttuurihistorialliseen museoon. Museoviraston kansatieteen toimiston intendentti hänestä tuli 1976. 

Linkolan isä oli professori Kaarlo Linkola ja kalastaja, kirjailija Pentti Linkola oli hänen veljensä.

Lähteet

Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset kansatieteilijät
Maisemantutkijat
Saamelaiskulttuurin tutkijat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Suomalaiset professorit
Uudenmaankatu (Turku)

Uudenmaankatu () on yksi Turun keskustan ruutukaava-alueen muita katuja leveämmistä kaduista ja sisääntuloväylä kaupungin keskustaan. Se kulkee Aurajoelta, Tuomiokirkkosillalta Kupittaanpuistolle. Uudenmaankadun pituus on noin 850 metriä. 

Uudenmaankatu muuttuu Kupittaankadun kohdalla Uudenmaantieksi. Se on osa vanhaa Turusta Helsinkiin johtavaa päätietä, nykyistä seututietä 110, joka ennen moottoritien rakentamista oli valtatie 1.

Poikkikadut 
Uudenmaankadun poikkikadut ovat: Itäinen Rantakatu, Tuomiokirkontori, Vanha Suurtori, Hämeenkatu, Teininkuja, Vähä Hämeenkatu, Pyhän Kerttulin oikopolku, Sirkkalankatu, Itäinen Pitkäkatu ja Kupittaankatu.

Rakennuksia ja puistoja 
Uudenmaankadun varrella tai sen välittömässä läheisyydessä ovat muun muassa:
 Vanhan Suurtorin rakennukset
 Åbo Akademin päärakennus
 Turun tuomiokirkko (Tuomiokirkontorilla, kuitenkin aivan Uudenmaankadun varrella)

Uudenmaankatuun rajoittuvat Tuomiokirkonpuisto, Brahenpuisto, Porthaninpuisto, Vartiovuorenmäki, Kupittaankenttä ja Kupittaanpuisto.

Liikenne 
Katulinjaus on kauttaaltaan vähintään 2+2-kaistainen, ja lähes kaikissa risteyksissä on liikennevalot. Uudenmaankadulla on joukkoliikennekaista keskustaan päin. Uudenmaankadun itälaitaa kulkee kaksisuuntainen pyörätie Kupittaalta Hämeenkadulle, josta eteenpäin polkupyöräliikenne on ohjattu Akatemiankadun kautta Tuomiokirkkosillalle.

Yksi Turun joukkoliikenteen pääakseleista kulkee Uudenmaankadulta Hämeenkadun, Auransillan, Linnankadun ja Brahenkadun kautta Aninkaistensillalle.

Engelin perspektiivikadut 
Uudenmaankatu ja Aninkaistenkatu muodostavat yhden kolmesta Carl Ludvig Engelin Turun palon jälkeen suunnitteleman ruutukaavan mukaisista, muita katuja leveämmistä, niin sanotuista perspektiivikadusta, joille oli määrä rakentaa myös Aurajoen ylittävät sillat. Muut vastaavanlaiset kadut olivat Kaskenkatu–Aurakatu sekä Puistokatu–Martinkatu. Pitkien katulinjojen perspektiivinäkymät kutistuvat kaukaisuudessa yhdeksi pisteeksi. 

Engelin asemakaavassa pyrittiin paloturvalliseen kaupunkiin. Asemakaavan piirteitä olivat muun muassa kortteleiden sisäiset palokujat ja muita katuja leveämmät puistokadut, jotka jakoivat kaupungin paloalueisiin.

Uudenmaankadun ja Aninkaistenkadun yhdistävä Tuomiokirkkosilta valmistui nykyiseen muotoonsa vuonna 1956.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Uudenmaankatu–Aninkaistenkatu Turun seudun karttapalvelussa

Turun kadut
I kaupunginosa
II kaupunginosa
Sile (joki)

Sile on noin 95 kilometrin pituinen joki pohjoisessa Italiassa. Joki saa alkunsa Vedelagon alueelta Trevison maakunnasta ja laskee Venetsian laguuniin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Italian joet
Välimereen laskevat vesistöt
Italian vesistöt
Mariya Stadnik

Mariya Stadnik (, s. 3. kesäkuuta 1988 Lviv, Ukrainan SNT) on azerbaidžanilainen naispainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari sekä Euroopan kisojen voittaja.

Stadnik voitti sarjan 48 kg:n sarjassa olympiapronssia Pekingissä 2008 sekä -hopeaa Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. 50-kiloisissa hän saavutti olympiapronssia Tokiossa 2020. Hän on voittanut 48 kg:n painoluokassa myös maailmanmestaruuden Herningissä 2009, kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin, kuusi Euroopan mestaruutta sekä kultaa Euroopan kisoissa 2015. 50 kg:n sarjassa hänellä on yksi maailmanmestaruus ja kaksi Euroopan-mestaruutta sekä Euroopan kisojen voitto ja MM-hopea.

Stadnik on naimisissa ukrainalaisen vapaapainin olympiamitalistin Andri Stadnikin kanssa.

Lähteet 
 Profiili foeldeak.com:in painitietokannassa 
 Mariya Stadnik Biography and Olympic Results  Sports Reference LLC.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanilaiset naispainijat
Azerbaidžanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Keisarinleikkaus (albumi)


Keisarinleikkaus on punk rock -yhtye Kylähullujen EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2004.

EP nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 13.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Alexi Laiho – kitara, laulu
 Vesku Jokinen – laulu
 Tonmi Lillman – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 8+/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2004 EP:t
Kylähullujen albumit
Lisää persettä rättipäille


Lisää persettä rättipäille on punk rock -yhtye Kylähullujen toinen EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2007 levymerkillä Kråklund Records.

Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 6.

Kappaleet

Kokoonpano
 Alexi Laiho – kitara, laulu
 Vesku Jokinen – laulu
 Tonmi Lillman – rummut

Vierailevat muusikot 
 Tuomas Holopainen – kosketinsoitin
 Tapio Wilska – laulu kappaleessa "Käkimassaa"

Tuotanto 
 Jukka Varmo – äänittäjä, miksaaja

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 EP:t
Kylähullujen albumit
Peräaukko sivistyksessä


Peräaukko sivistyksessä on punk rock -yhtye Kylähullujen toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2007.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Alexi Laiho – kitara, laulu
 Vesku Jokinen – laulu
 Tonmi Lillman – rummut

Vierailevat muusikot 
 Tuomas Holopainen – kosketinsoitin
 Tapio Wilska – taustalaulu
 Tsernobyl Gööls – naislaulu

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kylähullujen albumit
Vuoden 2007 albumit
Nargis (näyttelijä)

Nargis Dutt (oik. Fatima Rashid; 1. kesäkuuta 1929 Kalkutta – 3. toukokuuta 1981 Bombay), tunnettiin nimellä Nargis, oli intialainen elokuvanäyttelijä. Häntä pidetään yhtenä parhaista näyttelijättäristä hindinkielisten elokuvien historiassa. Hän esiintyi lapsena vuoden 1935 elokuvassa Talashe Haq, mutta hänen näyttelijän uransa alkoi vuonna 1942 elokuvassa Tamanna. 1940-luvulta 1960-luvulle kestäneen uransa aikana Nargis näytteli monissa suosituissa ja kriitikoiden ylistämissä elokuvissa, usein vastanäyttelijänään Raj Kapoor.

Yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan oli vuoden 1957 elokuvassa Mother India, joka oli Oscar-ehdokkaana. Hän voitti roolistaan parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinnon. Intian valtio myönsi Nargisille ensimmäisenä elokuvanäyttelijänä Padma Shri -palkinnon vuonna 1958. Myöhemmin hän voitti parhaan naispääosan National Film Awards -palkinnon elokuvasta Raat Aur Din vuodelta 1967.

Nargis meni naimisiin näyttelijä Sunil Duttin kanssa 11. maaliskuuta 1958. Heillä oli kolme lasta: näyttelijä Sanjay Dutt, Namrata Dutt ja poliitikko Priya Dutt.

Nargis kuoli haimasyöpään 3. toukokuuta 1981.

Filmografia 

 Talashe Haq (1935)
 Tamanna (1942)
 Taqdeer (1943)
 Humayun (1945)
 Bisvi Sadi (1945)
 Nargis (1946)
 Mehandi (1947)
 Mela (1948)
 Anokha Pyar (1948)
 Anjuman (1948)
 Aag (1948)
 Roomal (1949)
 Lahore (1949)
 Darogaji (1949)
 Barsaat (1949)
 Andaz (1949)
 Pyaar (1950)

 Meena Bazaar (1950)
 Khel (1950)
 Jogan (1950)
 Jan Pahchan (1950)
 Chhoti Bhabbi (1950)
 Babul (1950)
 Aadhi Raat (1950)
 Saagar (1951)
 Pyar Ki Baaten (1951)
 Hulchul (1951)
 Deedar (1951)
 Katkera rakkaus (1951)
 Sheesha (1952)
 Bewafaa (1952)
 Ashiana (1952)
 Anhonee (1952)
 Amber (1952)

 Shikast (1953)
 Paapi (1953)
 Dhoon (1953)
 Aah (1953)
 Angarey (1954)
 Shree 420 (1955)
 Jagte Raho (1956)
 Chori Chori (1956)
 Pardesi (1957)
 Mother India (1957)
 Lajwanti (1958)
 Ghar Sansar (1958)
 Adalat (1958)
 Yaadein (1964)
 Raat Aur Din (1967)

Palkinnot ja ehdokkuudet 
 1957: Parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinto – Mother India
 1958: Padma Shri Intian valtiolta
 1968: Parhaan naispääosan National Film Awards -palkinto – Raat Aur Din
 1969: Parhaan naispääosan Filmfare Awards -ehdokkuus – Raat Aur Din
 2001: ”Best Artists of the Millennium” Hero Hondalta ja Stardust-lehdeltä (Amitabh Bachchanin kanssa)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Intialaiset näyttelijät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Ennstalin Alpit

Ennstalin Alpit () on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue.

Vuoristoalueen korkein huippu on Hochtor (2 639 m).

Alppien vuoristot
Lahden kauppahalli

Lahden kauppahalli on Lahden kauppatorin laidalla vuodesta 1927 toiminut kauppahalli. Lahden ensimmäinen kauppahalli toimi jo vuosina 1904–1907, kuitenkin eri paikassa. Nykyisessä paikassa torin ja Lanunaukion yhteydessä toimi ennen nykyistä kauppahallirakennusta yksikerroksinen kauppahalli vuosina 1923–1927. Se kuitenkin purettiin nykyisen nelikerroksisen rakennuksen tieltä. Lahden kauppahallin tuotevalikoima koostuu pääasiassa elintarvikkeista.

Kauppahalliin on sisäänkäynnit torin puolelta Torikadulta ja Lanunaukion puolelta Rautatienkadulta.

Lähteet
Matkailu-opas

Kauppahallit
Lahden rakennukset ja rakennelmat
Gotthelm Klenberg

Gotthelm Gottfrid Klenberg (18. tammikuuta 1887 Turku – 6. helmikuuta 1973) oli suomalainen eläinlääkäri ja upseeri. Eläinlääkintäkenraalimajuriksi Klenberg ylennettiin vuonna 1952. Hänen poikansa amiraali Jan Klenberg on toiminut Suomen puolustusvoimien komentajana ja toinen poikansa Bo Klenberg merivoimien komentajana.

Sotilasura 
Osallistui sisällissotaan valkoisten puolella. Talvisodassa hän oli IV armeijakunnan eläinlääkärinä. Hänet nimitettiin 31. lokakuuta 1940 eläinlääkintäosaston päälliköksi ja samalla puolustusvoimien ylieläinlääkäriksi, missä tehtävässä hän palveli aina 29. syyskuuta 1952 saakka. Hän jäi eläkkeelle 18. tammikuuta 1952, ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 4. kesäkuuta 1952. Hän oli Suomen ensimmäinen eläinlääkintäkenraalimajuri.

Lähteet 
 Kuka kukin on 1954, s. 377. Projekt Runeberg.

Viitteet

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset eläinlääkärit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Shindig

Shindig on brittiläinen 1960-luvun popmusiikkiin keskittyvä fanilehti. Se ilmestyi aiemmin joka toinen kuukausi, mutta harvensi sittemmin ilmestymistään neljään kertaan vuodessa.

Arvioita 

Helsingin Sanomien Mikko Aaltosen arvion mukaan lehti lankeaa journalistiset periaatteet ohittavaan kirjoitteluun, joskin se on muuten ammattimaisesti tehty ja tyylikäs.

Lähteet

Brittiläiset aikakauslehdet
Musiikkilehdet
Min Morgon

Min Morgon oli suomalainen ruotsinkielinen aamutelevisio-ohjelma, jota esitti Yle Fem. 

Ajankohtaista keskustelua, lastenohjelmaa (BUU-morgon) ja uutisia (Yle Nyheter TV-nytt) sisältänyttä ohjelmaa esitettiin tammikuusta 2010 kesäkuuhun 2014. Arkiaamujen suorien lähetysten lisäksi ohjelmasta esitettiin arki-iltaisin suomeksi tekstitetty puolen tunnin tiivistelmä Aamusta iltaan (). Syksyllä 2014 ruotsinkieliset aamu-uutiset siirrettiin takaisin osaksi Yle TV1:n Aamu-tv:tä ja Yle Femillä alkoi keskusteluohjelma Efter Nio.

Ohjelman ensimmäisinä juontajina toimivat Sonja Kailassaari, Cilla Mattheiszen ja Mårten Svartström. Myöhemmin juontajina olivat myös muun muassa Matilda Gyllenberg, Eva Kela, Henrik von Pfaler ja Bettina Sågbom.

Min Morgon oli tuotantoyhtiö Cityportalin ja Yle Femin yhteistuotanto. Ohjelman tekoa rahoittivat Yleisradion lisäksi Svenska folkskolans vänner, Svenska kulturfonden ja Säästöpankkisäätiöt (Sparbanksstiftelserna).

Lähteet 

Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
Suomalaiset uutisohjelmat
Yle Femin ajankohtaisohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
North American Soccer League (2011– )

North American Soccer League (NASL) on pohjoisamerikkalainen miesten jalkapalloliiga, johon kuuluu joukkueita Yhdysvalloista, Kanadasta ja Puerto Ricosta. Se on Yhdysvaltain sarjajärjestelmässä toisella tasolla Major League Soccerin alapuolella ja United Soccer Leaguen yläpuolella. Liigan ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 2011.

Liiga perustettiin vuoden 2009 lopulla, kun useat seurat erosivat United Soccer Leaguesin hallinnoimasta USL First Divisionistä Niken myytyä organisaation NuRock Soccer Holdingsille. Liigan esikoiskauden oli tarkoitus alkaa huhtikuussa 2010, mutta Yhdysvaltain jalkapalloliitto ei antanut liigalle hyväksyntäänsä. Kaudella 2010 NASL:n ja USL-1:n joukkueet kilpailivat liiton hallinnoimassa väliaikaisessa USSF Division 2 Pro Leaguessa. Liitto vahvisti NASL:n kakkosdivisioonastatuksen lopulta helmikuussa 2011.

NASL:n ensimmäisen mestaruuden voitti Minnesota Stars FC.

Joukkueet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 North American Soccer Leaguen sivusto 

Kanadan jalkapallosarjat
Yhdysvaltain jalkapallosarjat
Pakolaisvakoilu

Pakolaisvakoilu on valtion harjoittamaa luvatonta tiedustelutoimintaa sen muissa maissa asuvia kansalaisia kohtaan. Vakoilun tarkoituksena on kartoittaa pakolaisten ja poliittisten toisinajattelijoiden liikkeitä, jotta heidät voidaan uhkailun ja propagandan avulla pakottaa luopumaan kotimaansa hallitusta vastustavista toimista. Pakolaisia voidaan myös painostaa toimimaan tiedonantajina epädemokraattisille hallituksille. 

Pakolaisvakoilua harjoittavat pääasiassa ei-demokraattiset valtiot. Tyypillistä näille valtioille on, että kansalaisia kontrolloidaan ja heidän vapauksiaan ja oikeuksiaan rajoitetaan myös maan rajojen sisäpuolella. Vastalauseet saatetaan tukahduttaa väkivalloin. Maan rajojen ulkopuolella taas pyritään turvallisuus- ja tiedustelupalveluiden avulla valvomaan maanpaossa asuvia kriitikoita ja vastustajia.

Ruotsissa
Ruotsissa pakolaisvakoilua on harjoitettu mm. kiinalaisia Kiinan hallitusta vastustavia toisinajattelijoita ja uiguureja vastaan.  Diplomaattina työskennellyt uiguurimies karkotettiin Ruotsista, kun kävi ilmi, että hän vakoili noin sataa Ruotsissa asuvaa uiguuria.

Suomessa 
Ruotsissa pakolaisvakoilu on rangaistavaa, Suomessa ei. Tosin Suomessakin on oikeusministeriössä asiaa pohdittu, koska tapauksia on ilmennyt.

Suojelupoliisin mukaan pakolaisvakoilusta on tullut Suomessa pysyvä ilmiö ja vieraiden valtioiden pakolaisvakoiluhankkeita tulee Supon tietoon säännöllisesti muutamia joka vuosi. Suojelupoliisi kannattaa pakolaisvakoilun kriminalisointia yleisen syytteen alaiseksi rikokseksi. MOT-ohjelman mukaan Kiina seuraa ja painostaa Suomessa uiguureja, Hongkong-aktiiveja ja Falun Gongin harjoittajia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.secmeter.com/pakolaisvakoilu.html
 Flyktingspionage,  Säkerhetspolisen

Pakolaisuus
Vakoilu
Julija Tkatš

Julija Anatoliïvna Tkatš (, o.s. Ostaptšuk, , s. 26. syyskuuta 1989 Kovel) on ukrainalainen naispainija, maailman- ja Euroopan mestari.

62 ja 63 kg:n sarjoissa paininut Tkatš voitti maailmanmestaruuden Taškentissa 2014. Hän saavutti MM-hopeaa Pariisissa 2017 sekä MM-pronssia Las Vegasissa 2015 ja Budapestissa 2018. Hän voitti Euroopan mestaruuden Dortmundissa 2011,  Belgradissa 2012 ja Roomassa 2020. EM-hopeaa hän sai Riiassa 2016 sekä EM-pronssia Bakussa 2010, Vantaalla 2014 ja Novi Sadissa 2017. Euroopan kisoissa hän on saanut kultaa Minskissä 2019 ja hopeaa Bakussa 2015. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Tkatš oli sarjan 63 kg yhdestoista, Lontoossa 2012 seitsemäs ja Rio de Janeirossa 2016 yhdeksäs. Juniorisarjoissa hän voitti maailmanmestaruuden ja kolme Euroopan mestaruutta.

Lähteet 
 Profiili foldeak.com:in painitietokannassa 
 Yuliya Ostapchuk Biography and Olympic Results  Sports Reference LLC. 

Ukrainalaiset naispainijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Puolan kansanpuolue

Puolan kansanpuolue () on puolalainen kristillisdemokraattinen agraaripuolue. Kansanpuolue on perustettu vuonna 1990.

Vuoden 2007 parlamenttivaalien jälkeen Kansanpuolue muodosti hallituksen yhdessä Kansalaisfoorumin kanssa. Puolueet jatkoivat yhteistyötä myös vuoden 2011 vaalien jälkeen.

Lähteet 

Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Puolalaiset puolueet
Evakko (elokuva)

Evakko on Ville Salmisen ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1956. Elokuvan aiheena on karjalaisten evakkomatka pois kotiseudulta.

Näyttelijät

Arviot 
Aikalaisarviot olivat sekä kielteisiä että myönteisiä. Kirjasta siirtynyttä katkelmallisuutta moitti Juha Nevalainen, mutta toisaalta hän totesi, että kirjan jäykät vuorosanat on uskallettu muokata luonnollisemmiksi. Bergströmin musiikki sai kiitosta, kuten keskeisten näyttelijöidenkin työ.

Arto Pajukallio on luonnehtinut elokuvaa jäykähköksi mutta koskettavaksi. Toisaalta sitä on sanottu Ville Salmisen kestävimmäksi työksi ja kehuttu sen epookkikuvausta ja näyttelijäohjausta..

Palkinnot
Jussi-palkinto 1956: paras miesnäyttelijä: Santeri Karilo

Lähteet

Vuoden 1956 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Ville Salmisen ohjaamat elokuvat
Päivystäjä

Päivystäjä on henkilö, joka päivystää. Päivystäjiä käytetään turvaamaan useiden yhteiskunnan palveluiden ja toimintojen (puolustusvoimat, poliisi, pelastuslaitos, hätäkeskuslaitos, terveydenhuolto, energia-ala, kiinteistönhoito...) ympärivuorokautinen toiminta.

Puolustusvoimat 
Puolustusvoimissa jokaisella perusyksiköllä on ympärivuorokautinen päivystys. Päivystäjä ja kaksi apupäivystäjää määrätään päiväkäskyssä kullekin vuorokaudelle. Päivystyksen järjestelyssä voi olla komppaniakohtaisia eroja siltä osin, hoitaako kantahenkilökunta päivystyksen virka-aikana ja varusmiehet virka-ajan ulkopuolella, tai hoitavatko varusmiehet päivystyksen ympäri vuorokauden. Päivystäjän asemasta, oikeuksista ja velvollisuuksista säädetään tarkasti yleisessä palvelusohjesäännössä. Päivystäjän tehtäviin kuuluu mm. huolehtiminen yksikön tilasta sekä varusmies- ja asevahvuudesta. 

Turvallisuus
Arcada-säätiö

Arcada-säätiö () ylläpitää Helsingissä sijaitsevaa ruotsinkielistä Arcada-ammattikorkeakoulua.

Hallinto

Hallitus 2013
 Arne Wessberg, puheenjohtaja 
 Carola Teir-Lehtinen, varapuheenjohtaja
 Muut jäsenet: Henrik Gayer, Niklas Geust, Nella Ginman-Tjeder, Jussi Laitinen ja Henrik Wolff

Hallituksen nimittää vuosittain hallintoneuvosto. Siihen kuuluu vähintään viisi ja enintään yksitoista jäsentä. Hallitus kokoontuu kuukausittain.

Hallintoneuvosto 2013–2016
 Kristina Wikberg, hallituksen puheenjohtaja 
 Ole Johansson, varapuheenjohtaja

Muut jäsenet
 vähemmistövaltuutettu Eva Biaudet,
 kansanedustaja Thomas Blomqvist,
 insinööri Göstä Engman,
 Jannica Fagerholm,
 Marianne Falck,
 Caj Haglund, 
Erik Hartwall, 
puoluesihteeri Johan Johansson,
 rehtori Eva Liljeblom,
 Britt Lundberg,
 Pekka Lundmark,
 Petra Lundström,
 rehtori Jorma Mattinen,
 kaupunginjohtaja Jussi Pajunen,
 vararehtori Martti Raevaara,
 Siv Schalin,
 Astrid Thors,ex-ministeri
 Dag Wallgren,
 Thomas Wilhelmsson
 Kaj Åkerberg

Hallintoneuvostossa on 20–30 jäsentä, jotka valitaan kolmivuotiselle kaudelle. Neuvosto kokoontuu vuosittain päättämään hallituksesta. Sen jäsenyydestä ei makseta korvausta.

Lähteet

Suomenruotsalaiset säätiöt
Wilma Schlizewski

Wilma Schlizewski (alun perin Hannele Laine, ennen vuotta 2001 Hantta Krause, s. 6. toukokuuta 1958 Kuusankoski) on suomalainen tatuointitaiteilija ja entinen televisiojuontaja. Schlizewski-nimi on peräisin puolalaissyntyiseltä isoäidiltä Martalta.

Schlizewski syntyi rakennusmestarin ja ateljeeompelijattaren ainoaksi lapseksi. Hän pääsi vuonna 1977 copywriter-harjoittelijaksi mainostoimisto SEK:iin. Hän perusti 1987 oman mainostoimiston nimeltä Hurja-Hanna Oy. Inky Queen -tatuointistudion hän perusti Helsinkiin vuonna 1987 ja Tallinnaan 2016. Sittemmin hän on hankkinut myös asunnon Tallinnasta.

Schlizewski esiintyi 1980-luvun puolivälissä sekä Yleisradion että MTV3:n tv-ohjelmissa. Hän juonsi 1984–1985 muun muassa Yleisradion Viikonlopputelevisiota. 

Schlizewski julkaisi vuonna 1986 nimellä Hantta Krause singlen ”Flirttailemaan/Tosi nainen” (Megafon meg 008) ja 1988 gonzo-tyylisen matkakirjan Maailma on minun. Hän toimi vuonna 1991 lyhyen aikaa Setan Z-lehden päätoimittajana. Vuonna 1998 Schlizewski ohjasi yhdessä Paul Richterin kanssa pitkän eroottisen elokuvan The Secret Diary of Veronica.

Schlizewski oli Helsingin kaupunginvaltuuston ja kulttuurilautakunnan jäsen 1989–1992 kokoomuksen edustajana. Schlizewski oli 2008–2011 FCF Pro Wrestling Helsinki Fight Clubin toimitusjohtaja.

Vuonna 2013 hän osallistui tositv-ohjelmaan Diili  ja vuonna 2016 yhdessä aviomiehensä Olli Väätäisen kanssa Elämä pelissä -ohjelmaan. Lisäksi hänet muistetaan myös tv-ohjelmista Karavaanarit ja Riemuloma Kanarialla.

Yksityiselämä 
Muusikko Jokke Seppälän kanssa Schlizewski seurusteli 1970-luvun lopussa. Hannele Laine -nimisenä Schlizewski solmi lyhyeksi jääneen avioliiton 1980-luvun alkupuolella malli Johan Krausen kanssa. Hantta Krause -nimisenä hän seurusteli 1980-luvulla lävistystaiteilija Yazkan kanssa, joka juonsi MTV3-kanavan Amatsonia-tv-ohjelmaa 1995–1996. Schlizewskillä on kaksi tytärtä Ida (s. 1990) ja Ada (s. 1992) avoliitosta malli ja valokuvaaja Jukka Mykkäsen kanssa 1986–1998. Schlizewski oli naimisissa 2008–2010 Robin Schlizewskin kanssa. Wilma Schlizewski solmi avioliiton vuonna 2012 kehonrakentaja ja personal trainer Olli Väätäisen kanssa, he erosivat vuonna 2017. 

Schlizewski jäi kiinni törkeästä rattijuopumuksesta 28. joulukuuta 2021 ajettuaan autoa 1,7 promillen humalassa.

Kirjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Hantta Krause arvioi Cicciolinaa

Suomalaiset televisiojuontajat
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Fort Lauderdale Strikers (2011)

Fort Lauderdale Strikers on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Yhdysvaltain ja Kanadan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla North American Soccer Leaguessa. Seuran kotipaikka on Floridan Fort Lauderdale.

Seura perustettiin vuonna 2005 ja tunnettiin kauteen 2010 asti nimellä Miami FC. Seuran kotistadionina toimi kausina 2006–2008 Tropical Park Stadium Olympia Heightsissa lähellä Miamia. Kaudella 2009 seura jakoi ottelut Miamin FIU Stadiumin ja noin 40 kilometriä pohjoisempana sijaitsevan Fort Lauderdalen Lockhart Stadiumin kesken, ja kaudella 2010 muutosta Fort Lauderdaleen tuli pysyvä. Kaudeksi 2011 myös nimi muutettiin Fort Lauderdale Strikersiksi, jolla on pitkät perinteet Etelä-Floridan alueella. Samanniminen seura pelasi vuosina 1977–1983 alkuperäisessä North American Soccer Leaguessa.

Miami FC:n ja Strikersin joukkue on pelannut kausina 2006–2009 USL First Divisionissä, kaudella 2010 väliaikaisessa USSF D2 Pro Leaguessa ja kaudesta 2011 alkaen NASL:ssä. Paras saavutus on esikoiskaudelta, jolloin joukkue sijoittui runkosarjan viidenneksi ja pääsi toistaiseksi ainoan kerran pudotuspeleihin.

Seuran omistaa Traffic Sports USA, joka on brasilialaisen urheilumarkkinointiyrityksen Traffic Groupin tytäryhtiö. Tätä kautta seuraa on edustanut tunnettuja brasilialaisia jalkapalloilijoita, kuten vuoden 1994 maailmanmestarit Romário ja Zinho.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fort Lauderdale Strikersin sivusto 

Floridan urheilu
Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Browardin piirikunta
From Fear to Eternity

From Fear to Eternity: The Best of 1990–2010 on englantilaisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kokoelma-albumi.  Se sisältää kappaleita vuonna 1990 ilmestyneestä No Prayer for the Dying -albumista vuonna 2010 ilmestyneeseen The Final Frontieriin asti. Samalla levy kokoaa yhtyeen hitit kahdeksi kokoelma-albumiksi vuonna 2008 ilmestyneen Somewhere Back in Timen kanssa, joka sisälsi yhtyeen suurimmat hitit vuodesta 1980 vuoteen 1988 asti. From Fear to Eternity sisältää kaksi levyä, ja se kestää yhteensä yli 2 tuntia.

Kokoelman kansikuva sisältää viittauksia yhtyeen studioalbumeihin No Prayer for the Dyingista lähtien.

Kappaleet

CD 1 
  (Brave New World)
  (No Prayer for the Dying)
  (The Final Frontier)
  (Dance of Death)
  (A Matter of Life and Death)
  live
  (A Matter of Life and Death)
  (Brave New World)
  (Dance of Death)
  live
  (Brave New World)

CD 2 
  (Fear of the Dark)
  (No Prayer for the Dying)
  (Dance of Death)
  (The Final Frontier)
  live
  (A Matter of Life and Death)
  (A Matter of Life and Death)
  (No Prayer for the Dying)
  (Fear of the Dark)
  (Dance of Death)
  (The Final Frontier)

Kokoonpano
 Bruce Dickinson – laulu 
 Steve Harris – bassokitara 
 Dave Murray – kitarat
 Adrian Smith – kitarat levyn 1 raidoilla paitsi 2, kitarat levyn 2 raidoilla paitsi 1, 2, 8 ja 9
 Janick Gers – kitarat
 Nicko McBrain – rummut

Lähteet 

Vuoden 2011 kokoelma-albumit
Iron Maidenin albumit
Finnhits – 15 huippuhittiä

Finnhits – 15 huippuhittiä on vuonna 1986 julkaistu kokoelma-albumi ja nimensä mukaisesti se sisältää suomalaisten artistien hittejä. Kappaleet on äänitetty vuosina 1985 ja 1986. Albumi on osa laajaa Finnhits-sarjaa. Kustantaja on Fazer Finnlevy ja luettelotunnus on LP-levyn osalta FTV 26.

Kappaleet 

1. Katri Helena: "Rakkaus" (Only Love)
 Säv. V. Cosma
 Suom. san. C. Johansson
 Sov. Esa Nieminen

2. Kake Randelin: "Häippästään Helsinkiin" (Mama Goes Jamaica)
 Säv. Ten Marque, Sham Bain, Greg Redknight
 Suom. san. E. Metsä
 Sov. Jori Sivonen
 
3. Kari Tapio: "Portugalin huhtikuu" (April in Portugal)
 Säv. Raul Ferrao
 Suom. san. Saukki
 Sov. Kaj Westerlund

4. Arja Saijonmaa: "Tuska" (Kaimos)
 Säv. M. Theodorakis
 Suom. san. Sauvo Puhtila
 Sov. Jaakko Salo

5. Meiju Suvas: "Oot tosi mieletön" (Exitable)
 Säv. Harry Bogdanovs
 Suom. san. Meiju Suvas
 Sov. Kaj Westerlund

6. Jamppa Tuominen: "Ilman minua"
 Säv. R. Pauls, I. Reznik
 Suom. san. Juha Vainio

7. Markku Aro: "Keinu kanssain aamuun" (Rock Me Baby)
 Säv. J. Nash
 Suom. san. Edu Kettunen 
 Sov. J. Louhivuori

8. Tapani Kansa: "Laivat"
 Säv. I. Nikolajev
 Suom. san. Irma Arvola 
 Sov. Kaj Westerlund

9. Tauski Peltonen: "Puistotie"
 Säv. & san. Ego Toivonen
 Sov. E. Toivonen, R. Asikainen, K. Westerlund

10. Berit: "Aina samat juhlat"
 Säv. Torgny Söderberg
 Suom. san. Juha Vainio 
 Sov. Kaj Westerlund

11. Juha Vainio: "Pankinjohtajan vapaapäivä"
 Säv. Reino Markkula
 San. Juha Vainio
 Sov. Markku Johansson

12. 7 seinähullua: "Jambo Jambo"
 Säv. Udo Jürgens
 Suom. san. Juha Vainio
 Sov. Arto Hyötyläinen

13. Eila Torvela: "Kuin tälli päähän" (Te quiero mi amor)
 Säv. Collins, Bertels
 Suom. san. Raul Reiman
 Sov. Kaj Westerlund

14. Solistiyhtye Suomi: "Sheila"
 Säv. & sov. Jori Sivonen
 San. Juha Vainio

15. Eini: "San Franciscoon" (Clap Your Hands)
 Säv. B. Koelewijn
 Suom. san. R. Reiman
 Sov. R. Asikainen, K. Westerlund

Lähteet 
 "Iskelmä-, viihde- ja tanssimusiikki / 'Kuukauden LP-levy/kasetti'", Musiikki Uutta 10/1986 (heinäkuu), s. 5, Oy Fazerin Musiikkikerho Ab.

Aiheesta muualla 
 Albumin tiedot Suomen äänitearkistossa

Vuoden 1986 kokoelma-albumit
Finnhits-albumit
Ylioja (Utajärvi)

Ylioja on nimestään huolimatta pieni Kiiminkijoen vesistöön kuuluva joki Utajärven Juorkunassa. Se lähtee Kivi-Sorsuasta ja laskee noin kuuden kilometrin päässä Saari-Sorsuaan. 

Se on myös Kylkilammen laskujoki, johon sen yhdistää pieni puro. Puron ja joen yhtymäkohdassa on vanha kämppä, muuten jokivarsi on asumaton. Vajaan kilometrin päässä Kivi-Sorsualta joki ylittää Hillatie-nimisen metsäautotien, joka yhdistää Olvasjärventien ja Hetekyläntien. 

Kiiminkijoen vesistö
Utajärven joet
Adrien Tambay

Adrien Tambay (s. 25. helmikuuta 1991 Pariisi) on ranskalainen moottoriurheilija. Tambayn isä on entinen F1-kuljettaja Patrick Tambay, joka voitti kaksi kilpailua Ferrarilla 1980-luvun alussa.

Ura 

Tambay aloitti uransa Saksan Formula BMW ADAC-sarjassa vuonna 2007 sijoittuen neljänneksi. Seuraavana vuonna Tambay sijoittui kolmanneksi Formula BMW Europe sarjassa. Vuonna 2009 Tambay kilpaili Formula 3 Euroseries-sarjassa ART-tallissa. Hänen kautensa jäi vajaaksi jalkapallossa tulleen päävamman takia. Hänen paras sijoituksensa kauden aikana ajetuissa kilpailuissa oli seitsemäs. Vuonna 2010 Tambay kilpaili Auto GP sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjapisteissä kuudenneksi.

Samana vuonna Tambay ajoi GP3-sarjassa Unkarin ja Belgian osakilpailut Manor-tallissa. Hän starttasi ruudusta 27 Belgian sprinttikilpailussa, mutta onnistui nousemaan sateen ansiosta kilpailun kärkeen ja piti sliksirenkaat koko kilpailun ajan. Hän lopulta voitti kilpailun niukalla erolla Alexander Rossiin. Tambay jatkoi Auto GP-sarjassa vuonna 2011 sijoittuen sarjan neljänneksi yhdellä voitollaan. Vuodesta 2012 lähtien Tambay on ajanut DTM-sarjassa.

GP3-tulokset 

Ranskalaiset autourheilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
GP3-kuljettajat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
DTM-kuljettajat