joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aarre Elo

Aarre Olavi Elo (21. syyskuuta 1934 Helsinki – 17. helmikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja televisioviihteen ammattilainen, joka loi uransa pääosin Yleisradion palveluksessa, viimeksi TV1:n ohjelmajohtajana. Hän vaikutti keskeisesti Ylen viihdeohjelmien sisältöön 1960–1980-luvuilla. Elo muodosti 1960-luvulla Jukka Virtasen ja Matti Kuuslan kanssa niin sanotun VEK-ryhmän. Hän oli myös musiikkiviihderyhmä Songilon perustajajäsen.

Ura
Elo aloitti uransa Fennada-Filmin valomiehenä vuonna 1951. Myöhemmin hän siirtyi äänittäjäksi. Vuonna 1954 Elo erosi Fennadan palveluksesta ja siirtyi äänittäjäksi Filmi-Ääni-yritykseen, joka teki elokuvien lisäksi äänityksiä levy-yhtiö Scandialle.

Elo työskenteli useiden kuuluisien laulajien kuten Olavi Virran, Annikki Tähden, Laila Kinnusen ja Pirkko Mannolan kanssa. Vuonna 1962 Elo aloitti työskentelyn Yleisradiossa televisio-ohjelmien parissa. Elon työtovereina olivat Jukka Virtanen ja Matti Kuusla. Heidän kanssaan hän muodosti VEK-ryhmän, jolla oli merkittävä vaikutus suomalaisen televisioviihteen kehitykseen sen alkuaikoina. Tunnetuin VEK-ryhmän ohjelmista lienee Lumilinna-komedia, joka palkittiin vuonna 1965 Montreux’n kansainvälisillä televisiofestivaaleilla parhaana viihdeohjelmana.

VEK-ryhmä hajosi vuonna 1966 Virtasen ja Kuuslan siirryttyä vapaiksi toimittajiksi. Elo jatkoi Yleisradion palveluksessa TV1:n Ajanvietetoimituksen, sittemmin TV1:n Viihdetoimituksen, päällikkönä vuoteen 1970 asti. Elo oli mukana tekemässä useita suosittuja viihdeohjelmia, joista menestynein oli vuosina 1967–1969 esitetty Jatkoaika. 1970-luvulta lähtien Elo oli viihdeohjelmien lisäksi toteuttamassa suurten urheilutapahtumien kuten olympialaisten ja eri urheilulajien maailmanmestaruuskilpailujen televisiointia Yleisradiolle. Samalla vuosikymmenellä Elo perusti musiikkiviihderyhmä Songilon, jossa hänen lisäkseen olivat mukana Jukka Virtanen, Heikki Kahila, Jani Uhlenius ja Apeli Halinen. Vuodesta 1981 lähtien Elo oli mukana myös Uuden iloisen teatterin toiminnassa. Elo jäi eläkkeelle TV1:n ohjelmajohtajan virasta 1990-luvun alussa.

Aarre Elon ystävä Juha Vainio teki hänen 40-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi kappaleen ”Aarre Elo 40 v”.

Yksityiselämä
Aarre Elolla oli kahdesta avioliitosta viisi lasta. Hänen ensimmäinen vaimonsa sai surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1968, ja myös yksi hänen lapsistaan kuoli auto-onnettomuudessa kymmenen vuotta myöhemmin 24-vuotiaana. Elon tytär  Maria Jungner toimii Yle TV1:ssä televisiokuuluttajana.

Elolla oli diagnosoitu afasia ja hän menetti vanhoilla päivillään puhekykynsä lähes kokonaan. Hän menehtyi sairauskohtaukseen hoitokodissa Helsingissä helmikuussa 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Ylen henkilöstö
Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Suomen Kansan Järjestö

Suomen Kansan Järjestö (SKJ) (, FFO) oli jääkärikapteeni Arvi Kalstan perustama kaksikielinen kansallissosialistinen puolue. Liikkeen kannattajia kutsuttiin myös perustajansa mukaan kalstalaisiksi.
Järjestön perustava kokous pidettiin maaliskuussa 1933 ja siihen osallistui noin 500 jäsentä. SKJ julkaisi lehtiä Herää Suomi (1933–1934), Hakkorset (1933–1934, ruotsinkielinen, toimittaja Thorvald Oljemark) ja Hakaristi (1934–1937, toimittaja Yrjö Raikas). Omien lehtien lisäksi järjestöllä oli oma kustantamo Vasara. Järjestö käytti ruskeaa univormua Saksan natsipuolueen Sturmabteilung-järjestön tapaan, ja tervehdyshuutoja Herää Suomi! - Hell Finland!  

Kalsta pyrki tuloksetta yhteistyöhön pulaliikkeiden johtohahmon V. F. Johansonin kanssa. Yhteistyö Yrjö Ruudun Suomen Kansallissosialistisen Liiton ja Isänmaallisen kansanliikkeen kanssa kaatui kieliriitoihin: kalstalaiset suhtautuivat myönteisesti kaksikieliseen Suomeen, ja käyttivät tilaisuuksissaan molempia kieliä. Puolue saikin hieman kannatusta Uudenmaan ruotsinkielisissä pitäjissä.  

Järjestön toiminta hiipui vuonna 1936, kun Kalsta siirtyi Rovaniemelle Hotelli Pohjanhovin johtajaksi. SKJ:n johtoon nousi Yrjö Raikas, joka ei kuitenkaan onnistunut pitämään puoluetta kasassa ja liike hajosi kilpaileviin ryhmiin. Raikas kannattajineen perusti loppuvuonna 1936 Suomen Työrintama -puolueen, jota tutkija Henrik Ekberg on pitänyt SKJ:n legitiimeimpänä perillisenä. Vuonna 1940 Kalsta palasi politiikkaan ja hän, yhdessä muun muassa Raikkaan kanssa, perusti uuden Kansallissosialistien Järjestön. KSJ omaksui SKJ:n vanhan ohjelman.

Järjestö ei missään vaiheessa noussut kovin merkittävään asemaan, vaikka sen jäsenmäärä oli suurimmillaan jopa 20 000. Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa SKJ:n listat saivat 2 733 ääntä, joista 2 103 annettiin Uudellamaalla ja 630 Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä (lista Jaakko Seise).

Järjestön vähäisesti merkityksestä huolimatta Etsivä Keskuspoliisi seurasi Kalstan toimintaa tarkasti.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomen kansallissosialistiset puolueet
Entiset suomalaiset puolueet
Babe Ruth

George Herman ”Babe” Ruth (6. helmikuuta 1895 Baltimore, Maryland – 16. elokuuta 1948 New York) oli yhdysvaltalainen baseballtähti. Häntä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista baseball-pelaajista.

Babe Ruth – joka tunnettiin myös lempinimillä The Bambino ja The Sultan of Swat – oli yksi ensimmäisestä viidestä baseballin Hall of Fameen valituista. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka löi yli 50 kunnaria yhdessä kaudessa. Hänen 60 kunnarin ennätyksensä kaudelta 1927 kesti 34 vuotta, kunnes Roger Maris rikkoi sen vuonna 1961 lyömällä 61 kunnaria. Ruthilla oli pitkään hallussaan myös koko uran kunnariennätys 714, jonka ylitti ensimmäisenä Hank Aaron vuonna 1974 ja toisena Barry Bonds vuonna 2006. Babe Ruth pelasi aluksi Boston Red Soxissa (1914–1919), sittemmin New York Yankeesissa 1920–1934. Vuonna 1921 hän löi yhden kauden aikana ennätykselliset 457 pesää. Viimeisen MLB-kautensa 1935 hän pelasi Boston Bravesissa. Hänet nimitettiin Baseball Hall of Famen kunniagallerian jäseneksi vuonna 1936.

Vuonna 2007 ESPN sijoitti Babe Ruthin listallaan 1900-luvun parhaista pohjoisamerikkalaisista urheilijoista sijalle kaksi. Ainoastaan koripalloilija Michael Jordan sijoittui häntä paremmin.

Sitaatit 
Kun Babe Ruth tienasi 80 000 dollaria vuonna 1930, joku huomautti hänen tienaavan enemmän kuin Yhdysvaltain presidentti. Ruth vastasi: "Mitä sitten? Minulla oli parempi vuosi kuin hänellä."

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset baseballpelaajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Presidential Medal of Freedom
Seulonnan keskeiset artikkelit
Somalin kieli

Somalin kieli () on afroaasialaisten kielten kuušilaiseen alaryhmään kuuluva kieli, jota puhutaan valtakielenä Somaliassa ja Djiboutissa sekä vähemmistökielenä Etiopiassa ja Keniassa. Toisin kuin monet muut Afrikan maat Somalia on kielellisesti ja etnisesti varsin yhtenäinen. Paimentolaisuuden mukana kieli on levinnyt koko Afrikan sarven alueelle, jossa puhutaan yleisesti somalin kieltä tai sille läheisiä murteita ja sukukieliä. Klaanirajat eivät ainakaan yleensä kulje kieli- ja murrerajojen mukaan. Somalin sukukieliä puhutaan myös naapurimaissa: esimerkiksi oromo (galla) on yksi Etiopian tärkeimmistä vähemmistökielistä.

Somali on virallinen kieli arabian rinnalla sekä Somaliassa että siitä itsenäiseksi julistautuneessa Somalimaassa.

Suomessa somalin kielen puhujia oli vuoden 2019 lopussa 21 920, joista suurin osa asui Uudellamaalla.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin ja arabialaisin aakkosin. Lisäksi toisinaan käytetään osmanya-kirjoitusta.

Arabian kielen vaikutus 
Kieltä on kirjoitettu aiemmin monilla erilaisilla somalian aakkostoilla. Arabialaiset aakkoset sopivat sille melko hyvin, mutta 1970-luvulta alkaen on kehitetty latinalaisiin aakkosiin perustuva kirjakieli. Monille, osittain arabiasta lainatuille tai ainakin arabialaisissa lainasanoissa tavallisille kurkkuäänteille tarvitaan omia kirjaimia: niinpä q-kirjaimella merkitään arabian qaf-äännettä (hyvin takaista k:ta), c-kirjaimella kurkunpää-äännettä, joka arabiassa kirjoitetaan 'ain-kirjaimella (sen takia Abd-alkuiset arabialaisperäiset musliminimet, kuten Abdullah ja Abdulkadir, kirjoitetaan somaliksi Cabd-alkuisina), ja x-kirjaimella hyvin takaista kurkku-h:ta, joka esiintyy esimerkiksi profeetta Muhammedin nimessä. Muuten somalin oikeinkirjoitus noudattelee englantilaisia malleja, esim, j- ja y-kirjaimet lausutaan kuten englannissa.

Lainasanoja somaliin on otettu arabian lisäksi siirtomaaisäntien kielistä, eli englannista (laybreeri kirjasto, buug kirja) ja italiasta. Alkuperäiset sanat elävät kuitenkin monen lainasanan rinnalla: niinpä esimerkiksi Jumala on somaliksi sekä arabialaisittain Allaah että somalien omalla sanalla Eebe.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Kielinäyte

Katso myös
 Somalian aakkostot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bibliografia somalin kielen sanakirjoja
Bibliografia somalin kielen oppikirjoja
Bibliografia helppolukuisia tekstejä somaliksi
Bibliografia somalin kielen kielioppikirjoja
Bibliografia monografioita somalin kielen lingvistiikasta
Bibliografia artikkeleita somalin kielen lingvistiikasta
Suomi-somali sanakirja ja Somali-suomi sanakirja

Somalian kielet
Kuušilaiset kielet
Etiopian kielet
Djiboutin kielet
Kenian kielet
Tietojärjestelmä

Tietojärjestelmä on tiedoista, tietoja käsittelevistä ihmisistä, tietojenkäsittelylaitteista, tiedonsiirtolaitteista, ohjelmistoista ja tietojen käsittelysäännöistä koostuva järjestelmä, jonka tarkoituksena on tietojen käsittelyn avulla tehostaa tai helpottaa jotain toimintaa tai tehdä se ylipäätään mahdolliseksi. Käsitteenä tietojärjestelmä on siis laajempi ja monitahoisempi ilmiö kuin tietokoneohjelma tai -ohjelmisto, joiden synonyyminä sitä usein käytetään.

Esimerkiksi kirjaston lainausjärjestelmä on tietojärjestelmä, joka koostuu kirjaston virkailijoista, asiakkaista, erilaisista lomakkeista, tietokoneista, tietokannasta, tietokoneohjelmista jne. Asiakas voi vaikkapa täyttää kaukolainapyynnön paperilomakkeelle ja virkailija syöttää siitä tarpeelliset tiedot koneelle. Tietokoneohjelma toimittaa kaukolainapyynnön sellaiseen kirjastoon, jossa kirja on saatavissa ja ilmoittaa siitä kyseisen kirjaston virkailijalle, joka hakee halutun kirjan hyllystä ja postittaa sen asiakkaan omaan kirjastoon. Saapuneesta kaukolainasta lähtee ilmoitus asiakkaalle esimerkiksi sähköpostitse tai postikortilla ja asiakas voi noutaa tilaamansa kirjan omasta kirjastostaan.

Tietojärjestelmän rakentaminen on osa systeemityötä. Sen rakenteen kuvaa arkkitehtuuri.

Lähteet

Katso myös
 Tietojärjestelmätiede
 Tietojenkäsittely
 Tietojenkäsittelytiede
 Tietotekniikka

Seulonnan keskeiset artikkelit
4 (luku)

4 (neljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku kolme ja seuraa luku viisi. Esseetyylisessä tekstissä neljä kirjoitetaan yleensä kirjaimin.

Matematiikassa 
 4 on pienin yhdistetty luku ja pienin puolialkuluku.
 4 on vajaa luku.
 4 on toiseksi pienin neliöluku ().
 4:llä on enemmän tekijöitä (3) kuin millään pienemmällä luvulla.
 4 on pienin keskitetty kolmioluku 1:n jälkeen.
 4 on pienin tetraedriluku 1:n jälkeen.
  on kertoma-alkuluku.
 4 on alkulukuparin (3, 5) keskiarvo.
 Nelikulmainen monikulmio on nelikulmio. Tasasivuista ja suorakulmaista nelikulmiota kutsutaan neliöksi.
 Avaruuskappale tetraedrissä on neljä kulmaa.

Luonnontieteissä 
 Berylliumin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä on 4.
 Helium-4 on heliumin vakaa isotooppi, jonka kiehumispiste on noin 4 kelviniä.
 Mars on neljäs planeetta Auringosta poispäin.
 Useimmilla nisäkkäillä on neljä raajaa.

Muualla 
 Radioamatöörien kutsumerkeissä 4 on piirinumero entisen Mikkelin läänin alueella.
 Vuodenaikoja on neljä.
 Pythagoralaiset pitivät lukua 4 pyhänä. "Siunaa meitä jumalainen luku, joka synnytit ihmiset, oi pyhä tetraktys, ihmisen luomisen alkulähde", heillä oli tapana loitsuta tälle luvulle.
 Lukuun 4 liittyvää pelkoa sanotaan tetrafobiaksi.
 Suomalaisissa koulutodistuksissa 4 on huonoin, yleensä hylkäävä arvosana.
 Ennustettua "Antikristuksen valtakuntaa" sanotaan neljänneksi valtakunnaksi.
 Itä-Aasiassa lukua 4 pidetään yleisesti onnettomuuden lukuna.
 Kiinassa 4 on epäonnen numero, koska se kuulostaa lausuttuna (foneettisilla aakkosilla sì) samalta kuin sǐ eli 死, joka tarkoittaa ”kuolla”.
 DVD-aluekoodi 4 on käytössä Latinalaisessa Amerikassa ja Oseaniassa.
 Tietotekniikassa puolitavu tarkoittaa yleensä neljää bittiä.
 Eurooppatie E4 kulkee Suomessa ja Ruotsissa.
 Valtatie 4 kulkee Helsingin ja Utsjoen välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
William Friedkin

William Friedkin (s. 29. elokuuta 1935 Chicago) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa 1960-luvun lopulla. Läpimurto tapahtui elokuvalla Kovaotteiset miehet (1971), jota pidetään poliisielokuvien klassikkona. Friedkin sai siitä ohjaus-Oscarin, kuten myös Gene Hackman pääosasuorituksestaan.

Friedkinin Manaaja (1973) on maailman tunnetuimpia kauhuelokuvia ja aikansa järkyttäjä. Friedkinin Yön kuningas -elokuvaa (1980) on syytetty homovihasta, ja se on edelleen kiistanalainen elokuva. Elää ja kuolla L.A:ssa (1985) on moderni, kylmä rikostrilleri, joka perustuu elokuvan pohjana olleen romaanin kirjoittajan Gerald Petievichin omiin kokemuksiin entisenä Yhdysvaltain salaisen palvelun agenttina.

Murhaaja (Rampage, 1987) oli yksi ensimmäisiä sarjamurhaajaelokuvia ja yksi Friedkinin kiistanalaisimpia elokuvia.  Elokuva aiheena on kuolemantuomio ja se onko kuolemantuomio oikea rangaistus henkilölle, joka on murhannut brutaalisti yhteiskunnan jäseniä. Elokuva sai ensi-iltansa useimmissa Euroopan maissa 1980-luvun puolella, mutta Yhdysvalloissa Miramax päästi sen vasta vuonna 1992 teatterilevitykseen loppuratkaisua muutettuaan.

Viimeksi Friedkin herätti keskustelua elokuvalla Kunniavelka (2000), jossa yhdysvaltalaista rauhanturvaajaa (Samuel L. Jackson) syytettiin siviilien joukkomurhasta eräässä operaatiossa Jemenissä.

Filmografia 

Kovaotteiset miehet (The French Connection, 1971)
Manaaja (The Exorcist, 1973)
Pelon palkka (Sorcerer, 1977)
Setelikeikka (The Brink’s Job, 1978)
Yön kuningas (Cruising, 1980)
Vuosisadan kauppa (Deal of the Century, 1983)
Elää ja kuolla L.A:ssa (To Live and Die in L.A., 1985)
Murhaaja (Rampage, 1987)
Paholaisen lapsenvahti (The Guardian, 1990)
Blue Chips – kovat panokset (1994)
Jade (1995)
Kunniavelka (Rules of Engagement, 2000)
Saalistaja (The Hunted, 2003)
Bug (2006)
Killer Joe (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kalle Kinnunen: Henkilökuvassa William Friedkin: Ohjaaja, joka ampui elokuvan päähenkilön. Suomen kuvalehti 28.9.2012.

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywood Walk of Fame
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Teokratia

Teokratia (, theokratía 'jumalan valta') on valtiomuoto, jossa hallitsija käyttää valtaa Jumalan edustajana, koska Jumalalla katsotaan olevan ylin hallintovalta. Esimerkkejä teokraattisesta valtiosta ovat paavin johtama Vatikaanivaltio ja Iranin islamilainen tasavalta.  Ensimmäinen tunnettu teokratian käsitteen käyttäjä oli juutalainen historioitsija Josephus (Josefus Flavius) 100-luvun lopulla. Jean Calvin yritti toteuttaa teokraattisia ihanteita Genevessä 1500-luvun puolivälissä.

Katso myös 
 Islamilainen valtio
 Kirkon ja valtion ero
 Valtionuskonto

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Oikeisto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Wankelmoottori

Wankelmoottori tai kiertomäntämoottori on kevyt, tehoonsa nähden pienikokoinen ja tärinättömästi käyvä polttomoottori. Sen käyttökelpoisuutta rajoittavat kuitenkin suuri polttoaineenkulutus ja moottorin osien verraten nopea kuluminen. Mazda käytti wankelmoottoria pitkään malleissaan RX-7 ja RX-8 mutta luopui sen käytöstä vuonna 2012.

Historia 

Saksalainen Felix Wankel sai idean kiertomäntämoottorista vuonna 1924 ja sai ensimmäisen patentin kiertomäntämoottorille vuonna 1929. Ensimmäinen toimiva prototyyppi valmistui vuonna 1957 ja sarjatuotantoon sopiva malli vuonna 1958. Ensimmäisenä se otettiin käyttöön NSU Wankel Spider -automallissa vuonna 1963.

Toiminta

Mäntämoottorissa liikkuva mäntä muuttaa työ- eli palotilan tilavuutta. Iskumäntäperiaatteella toimivissa polttomoottoreissa tämä saadaan aikaan sylinterissä ylös- ja alaspäin liikkuvan männän avulla, kun taas kiertomäntämoottorin palotilan tilavuutta muutetaan yhden tai useamman pyörivän rakenneosan avulla.
Palotila on männän ja kammion seinämän välinen tila, jonka tilavuus (ja sijainti) muuttuu männän pyörimisen myötä. Wankelmoottorin mäntä on Reuleauxin kolmion muotoinen, ja se kiertää epitrokoidin muotoisessa kammiossa.

Näiden kahden moottorityypin välinen olennainen ero on siinä, että tehon kehittämiseen tarvittavien liikkuvien osien yhteinen painopiste liikkuu iskumäntämoottorissa lähes suoraviivaisesti edestakaisin, kun se kiertomäntämoottorissa liikkuu pitkin pyöreää rataa. Koska kiertomäntämoottorissa toimivilla osilla ei esiinny lainkaan edestakaista liikettä, kiertomäntä on – tai ainakin voi olla – täysin tasapainossa, jos kyse on kaksikammioisesta moottorista, jonka roottorit ovat vastakkaisissa vaiheissa. Tämän ansiosta kiertomäntämoottori toimii luonnostaan paljon tasaisemmin ja tärinättömämmin kuin iskumäntämoottori.

Käyttökohteita

Tekniikkaa on käytetty muun muassa Citroenin GS Birotor -mallissa ja menestyksekkäämmin muutamissa Mazdan malleissa. Mazda RX-7 on kaikkien aikojen myydyin kiertomäntämoottoria käyttävä auto. Mallia valmistettiin vuosina 1978–2002 yli 800 000 kappaletta. Viimeiset sarjatuotantoiset wankelmoottoria käyttäneet autot olivat Mazdan RX-8 mallit vuoteen 2012 asti.

Wankelmoottoreita käytetään myös lentokoneissa. Wankelmoottorin etu ottomoottoriin verrattuna lentokoneissa on se, että moottorissa on kiertomäntä, jonka liikettä ei tarvitse erikseen muuttaa pyöriväksi. Yksinkertaisemman mekaniikan ansiosta moottorista voidaan tehdä pienempi ja kevyempi.

Wankelmoottori voi olla myös diesel-käyttöinen.

Katso myös
 Rivimoottori
 Kaksitahtimoottori
 Nelitahtimoottori
 bokseri
 R3
 Tähtimoottori
 V-moottori

Lähteet

Aiheesta muualla 

Polttomoottorit
Lentokonemoottorit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rayleigh’n–Jeansin laki

Rayleigh’n–Jeansin laki on Planckin lain approksimaatio matalilla taajuuksilla. Se kuvaa mustan kappaleen säteilytehoa lämpötilan T ja aallonpituuden  funktiona:

Vakio k on Boltzmannin vakio: 1,380 649 · 10–23 J/K.

Laki saadaan, kun oletetaan, että termisessä tasapainossa olevassa sähkömagneettisessa säteilyssä jokaisella mahdollisella taajuusmoodilla on klassinen terminen energia 1/2 kT. Laki johtaa siihen, että pienillä aallonpituuksilla säteilyn energia näyttäisi olevan ääretön. Planck ehdotti, että kullakin taajuusmoodilla energia esiintyy energiakvantin  (missä  on Planckin vakio (6,626 070 150 · 10–34 J·s) ja  taajuus) monikertoina (Planckin laki).

Katso myös
Ultraviolettikatastrofi

Fysiikan lait
Stefanin–Boltzmannin laki

Stefanin–Boltzmannin laki on fysikaalinen laki, jonka mukaan mustan kappaleen säteilemä teho pinta-alaa kohti on suoraan verrannollinen lämpötilan neljänteen potenssiin:

Verrannollisuuskerrointa σ kutsutaan Stefanin–Boltzmannin vakioksi. Sen arvo on

.

Siten musta kappale, jonka pinta-ala on 1 cm², säteilee lämpötilassa 1 000 K suunnilleen teholla 5,7 W.

Lain havaitsi kokeellisesti Jožef Stefan vuonna 1879. Teoreettisesti sen johti termodynamiikan pohjalta Ludwig Boltzmann vuonna 1884. Stefanin–Boltzmannin lain voi johtaa myös Planckin säteilylakia integroimalla.

Stefanin–Boltzmannin lain johtaminen Planckin laista integroimalla
Integroidaan Planckin laki kaikkien taajuuksien yli, jotta saamme mustan kappaleen säteilyn kokonaisenergian
.

Sijoitetaan , 
.

Yhtälön oikea puoli on standardi-integraali, jonka arvo on , jolloin

, missä 

Laskeaksemme säteillyn (kokonais)energian per sekunti per pinta-ala absoluuttisessa lämpötilassa T, voimme ajatella säteilyn fotoneja kaasuhiukkasina, joiden keskinopeus on c. Silloin fotonivuo on
, missä N on fotonien määrällinen tiheys. 

Koska musta kappale on täydellinen absorboija, on se myös täydellinen emittoija, jolloin säteilty energia per sekunti, eli teho, I on , koska . Nyt saamme
, 
josta määrittelemme Stefanin–Boltzmannin vakioksi

Esimerkki 
Stefanin–Boltzmannin lain avulla voidaan laskea arviot Aurinkokunnan planeettojen pintalämpötiloille. Seuraavan taulukon lämpötilat on laskettu Aurinkoa kunkin planeetan keskietäisyydellä kiertäville täysin mustille palloille. Pallo vastaanottaa tällöin Auringon säteilyä poikkileikkauksensa suuruisella ympyrän pinta-alalla ja säteilee mustan kappaleen säteilyä neljä kertaa suuremmalla pallon pinta-alalla. Asettamalla vastaanotetun säteilyn määrä yhtä suureksi kuin ympäristöön säteilty energiamäärä, voidaan tasapainotilanteen lämpötila laskea.

Vertailun vuoksi taulukko sisältää myös Pluton, vaikka sitä ei nykyisin enää luetakaan planeettoihin kuuluvaksi.

Taulukon perusteella näyttäisi Venuksessa vaikuttavan erittäin voimakas kasvihuoneilmiö. Marsissa näyttäisi toimivan vastakkainen ilmiö. Tämä johtunee Marsin pinnan erilaisesta albedosta Auringon pintalämpötilaa ja planeetan omaa pintalämpötilaa vastaavilla aallonpituuksilla. Muilla planeetoilla laskennalliset ja havaitut lämpötilat näyttäisivät hyvin vastaavan toisiaan.

Fysiikan lait
Termodynamiikka
Kollektiivinen mielenhäiriö

Kollektiivinen mielenhäiriö tarkoittaa sananmukaisesti ihmisryhmän psykoottiseksi tai muuten mielenvikaiseksi väitettyä tilaa. Kollektiivinen mielenhäiriö on esimerkiksi joukkopsykoosi. Esimerkiksi niin sanottujen ufokulttien jäsenten toiminta on joskus selitetty kollektiivisen mielenhäiriön avulla. Tällaiset ryhmät voivat olla esimerkiksi vainoharhaisia, ja niiden jäsenten todellisuudentaju on joidenkin mukaan vääristynyt samalla tavalla yhtä aikaa. 

Väärinkäsitysten välttämiseksi joukkopsykoosia kuvataan usein jaetuksi psykoosiksi, sillä psykoottinen käytös koskee aina kuitenkin ryhmässä olevia yksilöitä. Usein myös psykoottiset yksilöt ovat taipuvaisia muodostamaan keskenään ryhmiä. Joukkopsykoosia tutkitaan ryhmädynamiikan osa-alueena. 

On huomattu, että taipumusta vainoharhaisuuteen ja huomattaviin virhearviointeihin, perinteisen joukkopsykoosin tunnusmerkistöön, esiintyy lähes kaikissa ryhmissä, joissa ryhmäidentiteetti hallitsee vahvasti yhteisöllistä käyttäytymistä. Tavallaan myös ihmiskunta, valtiot, etniset ryhmät, uskonnot ja poliittiset puolueet voivat olla tämän mukaan jonkinasteisessa joukkopsykoosissa.

Yhteisöllisyys ja ryhmähenkisyys muokkaavat ihmisten ja sitä kautta myös ryhmien todellisuuskäsityksiä, jolloin esimerkiksi tunteisiin vetoavimmat ajatusmallit usein voittavat järkevämmät. Kiihotus, pelottelu ja valheellisten tietojen levitys sekä sisäisen arvostelun vaiennus saavat vaikutusta aikaan melkein missä tahansa ryhmässä heti, kun tilanne kärjistyy millään tavalla. Ihmisyksilön odotetaan selviävän ongelmatilanteista mielenterveytensä säilyttäen, mutta ryhmien tapauksessa sisäinen henkinen eheys joutuu hyvin rankan rasituksen alle.

Kollektiivisen mielenhäiriön käsitettä on käytetty usein myös poliittisena aseena tai moraalisena kannanottona. Ryhmissä esiintyvä käyttäytyminen leimataan tällöin häiriintyneeksi kun ryhmän aate ei sovi omaan elämänkäsitykseen.

Lähteet

Katso myös 

 Koro (paniikki)
 Joukkohallusinaatio 

Psykologia
Lamarckismi

Lamarckismi on 1700–1800-luvulla eläneen Jean-Baptiste Lamarckin mukaan nimetty teoria biologisesta evoluutiosta, jonka mukaan eliön elinaikanaan hankkimat tai menettämät ominaisuudet voivat periytyä jälkipolville. Lamarckin perinnöllisyysteoria ei ole osoittautunut täysin vääräksi, sillä nykytieteen tutkima epigenetiikka on löytänyt sitä tukevia todisteita.

Evoluutioteoreettinen tutkimustapa on viime aikoina keskittynyt myös kulttuurievoluutioon ja meemeihin. Ne puolestaan ovat enemmän tai vähemmän lamarckistisia, koska meemit nimenomaan muotoutuvat välittäjänsä ominaisuuksien perusteella. Lamarckismiin pohjautui Neuvostoliitossa 1930–1960-luvuilla virallisen statuksen saanut lysenkolainen biologia.

Populaarikulttuurissa

Lamarckismia esiintyy useissa kansantarinoissa; esimerkiksi kertomuksessa, jossa karhu pani ketun kehotuksesta häntänsä pieneen avantoon. Häntä jäätyi kiinni ja karhu joutui katkaisemaan sen, minkä seurauksena karhuilla on lyhyt häntä.

Kirjallisuutta
 Dodson, Edward: The Teilhardian Synthesis, Lamarckism, & Orthogenesis
 Persell, Stuart: Neo-Lamarckism and the Evolution Controversy in France, 1870-1920

Evoluutioteorian historia
Vanhentuneet tieteelliset teoriat
Id

Id tarkoittaa seuraavia:

 id, tunniste
 Idaho, postilyhenne ID, Yhdysvaltain osavaltio
 idem, id., sama
 ihonsisäinen, i.d., englannin ilmauksesta intradermal, lääketieteen käsite
 
 
 International Designator, ID, satelliittien nimeämistapa
 International Director, ID, Lionsklubien kansainvälinen johtaja
 Identiteetti ja demokratia, ID, europarlamenttiryhmä
 Itsenäisyys ja demokratia, ID, entinen Euroopan parlamentin poliittinen ryhmä
 I would, ID, radioamatööritoiminnan kansainvälinen ilmaus
 viettipohja, latinaksi id ’se’, psykoanalyysin käsite
 älykäs suunnittelu, ID, englannin sanoista intelligent design, käsite.

Henkilöt
Id on seuraavien henkilöiden nimi:

 Enni Id (1904–1992), suomalainen taidemaalari
 Jalmari Id, Jalmari Pajakka (1891–1939), suomalainen jääkärikapteeni.

Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Id al-Fitr, ramadanin päättävä islamilainen juhlapäivä
 id Software, tietokonepelejä varmistava yritys.
  

Seulonnan keskeiset artikkelit
Inkeroinen

Inkeroinen tai Inkeröinen voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 inkeroinen eli inkeroiskieli, Inkerissä puhuttava itämerensuomalainen kieli
 inkerikot eli inkeroiset, Inkerissä asuva kansa
 Inkeroinen, taajama Kouvolassa, osa Inkeroisten kaupunginosaa. 
 Inkeroinen, Kouvolan kaupunginosa. 
 Inkeroisten rautatieasema, rautatieasema Kotka–Kouvola-radan varressa
 Inkeroinen, Iconcrashin albumi vuodelta 2011

Sukunimi 
 Eeva-Liisa Inkeroinen (s. 1963), suomalainen työmarkkinajuristi
 Einar Inkeroinen (1903–1956), Kauppalehden päätoimittaja
 Juha-Pekka Inkeröinen (s. 1988), suomalainen jalkapalloilija
 Katja Inkeroinen (s. 1964), suomalainen pesäpalloilija
 Mikael Inkeroinen (s. 1975), suomalainen kolmiloikkaaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Katja Repo

Katja Repo (s. 4. maaliskuuta 1973) on suomalainen alamäkiajaja. Hän oli lajin MM-kisoissa kolmesti mitaleilla ja on ensimmäinen aikuisten sarjassa MM-mitalin saavuttanut suomalaispyöräilijä.

Repo oli alkujaan motocrossin harrastaja, mutta loukkaantumisen jälkeen siirtyi alamäkiajoon. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui hopealle vuosina 1999 ja 2000 sekä pronssille 1997. Maailmancupissa Repo voitti yhden osakilpailun ja sijoittui kokonaispisteissä kolme kertaa viiden parhaan joukkoon. Hän oli ensimmäinen suomalainen osakilpailuvoittaja alamäkiajon maailmancupissa.

Repo lopetti uransa kauden 2002 jälkeen kun hänen edustamansa ammattilaistalli meni konkurssiin, eivätkä uudet tallineuvottelut tuottaneet tulosta.

Lähteet 

Suomalaiset maastopyöräilijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Lofsöngur

Lofsöngur (”Ylistyslaulu”) on Islannin kansallislaulu. Tekstin on laatinut Matthías Jochumsson, sävelmä on Sveinbjörn Sveinbjörnssonin. Yleensä tyydytään laulamaan ensimmäinen säkeistö. Bjarni Thorarensenin runo "Eldgamla Ísafold" oli aiemmin Islannin epävirallinen kansallislaulu.

I)

Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lofum þitt heilaga, heilaga nafn!
Úr sólkerfum himnanna hnýta þér krans
þínir herskarar, tímanna safn.
Fyrir þér er einn dagur sem þúsund ár
og þúsund ár dagur, ei meir:
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.
Íslands þúsund ár,
Íslands þúsund ár,
eitt eilífðar smáblóm með titrandi tár,
sem tilbiður guð sinn og deyr.

(”Oi isänmaamme Jumala, oi Jumala meidän maamme! Me ylistämme pyhää, pyhää nimeäsi. Taivaan aurinkokunnista sinulle sitovat seppeleen sinun sotajoukkosi, aikojen kokous. Sinun edessäsi päivä on tuhat vuotta ja tuhat vuotta vain yksi päivä, yksi ikuisuuden pikku kukinto, joka kyynel väristen rukoilee Jumalaansa ja kuolee. Islannin tuhat vuotta, Islannin tuhat vuotta, yksi ikuisuuden pikku kukinto, joka kyynel väristen rukoilee Jumalaansa ja kuolee.”)

II)

Ó, guð, ó, guð! Vér föllum fram
og fórnum þér brennandi, brennandi sál,
guð faðir, vor drottinn frá kyni til kyns,
og vér kvökum vort helgasta mál.
Vér kvökum og þökkum í þúsund ár,
því þú ert vort einasta skjól.
Vér kvökum og þökkum með titrandi tár,
því þú tilbjóst vort forlagahjól.
Íslands þúsund ár
Íslands þúsund ár
voru morgunsins húmköldu, hrynjandi tár,
sem hitna við skínandi sól.

III)

Ó, guð vors lands! Ó, lands vors guð!
Vér lifum sem blaktandi, blaktandi strá.
Vér deyjum, ef þú ert ei ljós það og líf,
sem að lyftir oss duftinu frá.
Ó, vert þú hvern morgun vort ljúfasta líf,
vor leiðtogi í daganna þraut
og á kvöldin vor himneska hvíld og vor hlíf
og vor hertogi á þjóðlífsins braut.
Íslands þúsund ár
Íslands þúsund ár
verði gróandi þjóðlíf með þverrandi tár,
sem þroskast á guðsríkis braut.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Islantilainen kulttuuri
Kansallislaulut
Englannin kirkko

Englannin kirkko () on Englannin valtionkirkko ja anglikaanisen kirkkoyhteisön vanhin jäsen. Yhdistyneen kuningaskunnan alueella toimii lisäksi kolme muuta alueellista anglikaanista kirkkoa: Skottilainen episkopaalinen kirkko (engl. Scottish Episcopal Church), Kirkko Walesissä (engl. Church in Wales) ja Irlannin kirkko. Kirkon korkein piispa on Canterburyn arkkipiispa. Englannin kirkko ulottuu Englannin lisäksi Mansaarelle, Kanaalisaarille sekä muutamaan seurakuntaan Walesissä. Kirkko on jaettu kahteen kirkkoprovinssiin, Canterburyyn ja Yorkiin. Provinssit jakaantuvat 42 hiippakuntaan, mukaan lukien Gibraltarin hiippakunta, joka kattaa Manner-Euroopan ja Pohjois-Afrikan.

Britannian monarkki on Englannin kirkon korkein kuvernööri (Supreme Governor of the Church of England). Monarkin rooli on nykyisin lähinnä seremoniallinen vaikkakin hän edelleen nimittää muodollisesti kirkon korkeimmat viranhaltijat.  Kirkon korkein hallitseva elin on kirkolliskokous (General Synod), jolle parlamentti on delegoinut lainsäädäntövaltaa. Kirkolliskokous voi tehdä kirkon asioissa lakiesityksen, joka parlamentin on hyväksyttävä. Näin hyväksytystä laista tulee osa maan lakia – erillistä kirkkolakia ei ole.

Englannin kirkko hyväksyi naispappeuden 11. marraskuuta 1992. Ensimmäiset 22 naispappia vihittiin 8. toukokuuta 1994.

Hallinto 

Englannin kirkko koostuu kahdesta kirkkoprovinssista, Canterburyn ja Yorkin provinsseista, sekä 42 hiippakunnasta, joista yksi, Hiippakunta Euroopassa, toimii Englannin ulkopuolella Manner-Euroopassa.

Lasten seksuaalinen hyväksikäyttö
Satoja pappeja ja johtajia on tuomittu ja syytteessä lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kotisivut

Anglikaaniset kirkkokunnat
Kristinusko Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Valtionkirkot
Usko Meriläinen

Usko Aatos Meriläinen (27. tammikuuta 1930 Tampere – 12. marraskuuta 2004 Tampere) oli suomalainen säveltäjä. Hän oli keskeisiä hahmoja suomalaisessa säveltaiteessa.

Historiaa 
Usko Meriläinen opiskeli Sibelius-Akatemiassa orkesterinjohtoa Leo Funtekin ja sävellystä Aarre Merikannon johdolla. Meriläinen johti Suomalaisen oopperan kuoroa 1954–1956, Kuopion kaupunginorkesteria 1956–1957 ja Tampereen Työväen Teatterin orkesteria 1957–1961. Hän oli Suomen Säveltäjät -yhdistyksen puheenjohtaja 1981–1992 ja Tampere Biennalen ideoija ja taiteellinen neuvonantaja. Meriläinen voitti parhaan musiikin Jussin elokuvasta Yksityisalue vuonna 1963.

Meriläinen palkittiin Pro Finlandia -palkinnolla vuonna 1987.

Meriläinen oli naimisissa koreografi Ruth Matson kanssa. Heidän tyttärensä on näyttelijä Lena Meriläinen ja poikansa tuottaja Ari Meriläinen, joka on kirjailija ja poliitikko Rosa Meriläisen isä.

Meriläinen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.

Keskeisiä teoksia

Baletti 
 Arius (1958–1960) (kantaesitys Suomen kansallisbaletissa 1962, koreografi Ruth Matso)

Sinfoniat 
 Sinfonia nro 1 (1953–1955)
 Sinfonia nro 2 (1964)
 Sinfonia nro 3 (1971)
 Sinfonia nro 4 Alasin (elektroninen tanssiteos) (1975)
 Sinfonia nro 5 (1976)
 Sinfonia nro 6 Kehrä (1996/2003)

Konserttoja 
 Pianokonsertto nro 1 (1955)
 Pianokonsertto nro 2 (1969)
 Sellokonsertto (1975)
 Dialogeja pianolle ja orkesterille (1977)
 Kineettinen runo pianolle ja orkesterille (1981)
 Visions and Whispers huilulle ja orkesterille (1985)
 Kirje sellistille sellolle ja kamariyhtyeelle (1990)
 Kitarakonsertto (1991)

Muita orkesteriteoksia 
 Partita for Brass (1954)
 Konsertto orkesterille (1955)
 2 sarjaa baletista Arius (1960/1962)
 Epyllion (1963)
 Concerto per 13 (1971)
 "...mutta tämähän on maisema, monsieur Dali!" (1986)
 Aikaviiva (Konsertto orkesterille nro 2) (1989)
 Kesäkonsertto "Geasseija niehku" (1990)

Kamarimusiikkia 
 Jousikvartetto nro 1 (1965)
 Jousikvartetto nro 2 Kyma (1979)
 Jousikvartetto nro 3 (1992)
 Divertimento (1968)
 Metamorfora per 7 (1969)
 Konsertto kontrabassolle ja lyömäsoittimille (1973)
 Simultus for Four (1979)
 Suvisoitto huilulle ja heinäsirkoille (1979)
 Sonaatti alttosaksofonille ja pianolle (1982)
 Huilu – veden peili (1984)
 Quattro notturni per arpa (1984–1985)
 Mouvements circulaires en douceur (1985)
 "Henrietten juhlat" (1995)

Pianomusiikkia 
 5 sonaattia (1960, 1966, 1972, Epyllion II 1974, 1992)
 Tre notturni (1967)
 Cinque notturni (1978)
 Sona (1997)
 Papillons kahdelle pianolle (1969)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
YLE Elävä arkisto, RSO: Usko Meriläisen sinfonia nro 5.

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Pro Finlandia -palkitut
Sibelius-palkinnon saajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Kazan

Kazan (, , tataariksi (arabialainen) قازان) on Tatarstanin tasavallan pääkaupunki ja yksi koko Venäjän federaation suurimmista kaupungeista. Se on suuri teollisuuden, kaupan, liikenteen ja kulttuurin keskus ja myös tataarikulttuurin tärkein keskus. Se sijaitsee Volga- ja Kazanka-jokien (Qazansu) yhtymäkohdassa keskellä Venäjän Euroopan-puoleista osaa.

Kazanin Kreml liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.

Ilmasto 
Kazanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 4 °C ja keskimääräinen sademäärä 530 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 20 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –13 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 24 millimetriä.

Historia 

Kazanin perustivat 900-luvulla joko Volgan bolgaarit tai tataarit. Se oli rajapiste Volgan bolgaarien ja suomensukuisten heimojen välillä (marit, udmurtit). 1000–1100-luvuilla Kazan suojeli Volgan kauppareittiä Skandinaviasta Iraniin. Se oli kauppakeskus, ja tärkein kaupunki bolgaarisiirtolaisille Kazanin alueella. 1200-luvulla siirtolaiset Bolğarista ja Bilärista saapuivat uudestaan Kazaniin, joka oli mongoleiden tuhoama. Bolgaareista tuli mongolien vasallivaltio kunnes mongolien valtakunnan hajottua alueelle syntyi Kazanin kaanikunta vuonna 1458. 1552 Venäjä valloitti kaupungin piirityksen jälkeen ja suurin osa sen asukkaista sai surmansa Iivana Julman kynsissä. Samalla alkoivat asukkaiden pakkokäännytykset kristinuskoon. Kaupunkiin pakkomuutettiin venäläisiä.

Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen tataarien annettiin rakentaa Kazanista tataarien kulttuurillinen keskus. Ensimmäinen tataarinkielinen lehti ja teatteri syntyivät. 1917 Kazanista tuli Idel-Uralin pääkaupunki. Valtio oli olemassa kuitenkin vain alle vuoden ajan. 1920 kaupungista tuli Tataristanin Neuvostotasavallan pääkaupunki. Toisen maailmansodan aikana kaupunkiin evakuoitiin monia varusteluteollisuuslaitoksia.

Väestö 
Kazanin väestöstä on venäläisiä 48,6 %, tataareja 47,6 %.

Väkiluvun kehitys

Urheilu 
Kazanilaiset palloiluseurat kuuluvat Venäjän viime vuosien menestyneimpiin. Kaupungin jalkapalloseura FK Rubin voitti Venäjän valioliigan vuosina 2008 ja 2009. Jääkiekkojoukkue Ak Bars Kazan puolestaan voitti KHL:n mestaruuden sen kahdella ensimmäisellä kaudella 2009 ja 2010. Jääpalloseura Dynamo-Kazan voitti Venäjän mestaruuden 2011. Lentopalloseura VK Zenit-Kazan on Venäjän mestari vuosilta 2007 ja 2009, ja koripalloseura UNIKS Kazan voitti lajinsa Venäjän mestaruuden 2011.

Kazanissa järjestettiin talvella 2005 ja 2011 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Kazanissa järjestetään vuoden 2013 kesäuniversiadit, ja kaupunki on yksi vuoden 2018 jalkapallon MM-kisojen isäntäkaupungeista.

Katso myös 
Kazanin metro
Kazanin rautatieasema
Kazanin lentoasema
Kazanin yliopisto
Kazan (helikopteritehdas)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kazan 
 Youtube – Kazan panorama

Seulonnan keskeiset artikkelit
Temmes

Temmes (aiemmin Haapaniemi) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaalla. Vuonna 2000 kunnassa oli 700 asukasta. Temmes liitettiin suurimmaksi osaksi Tyrnävän kuntaan vuoden 2001 alussa. Erilliset enklaavialueet liitettiin Liminkaan, Lumijokeen ja Rantsilaan. Temmeksen puukirkko on vuodelta 1767. Sen on suunnitellut A. Louvet.

Temmeksen naapurikunnat olivat Liminka, Lumijoki, Rantsila ja Tyrnävä.

Historia

Temmeksen seudulla oli asutusta jo kivikaudella, jolloin alue oli vielä merenrantaa. Asutuksen vakinaistuminen alkoi 1300-luvulla, mutta se tiheni vasta 1550-luvun jälkeen, kun Kustaa Vaasa oli määrännyt erämaat asutettavaksi. Asutus eteni Temmesjoen vartta pitkälti savolaisvoimin. Isonvihan aikana Temmes hävitettiin perinpohjaisesti. Keskiajalla se kuului Saloisten suurpitäjään, myöhemmin Liminkaan. Keskiajalla ja uuden ajan alussa pääelinkeinona oli kalastus, maanviljely alkoi 1700-luvulla. Rukoushuonekunta Temmeksestä tuli 1766 ja itsenäinen seurakunta vuodesta 1899 lähtien.

Kyliä
Haapakylä, Haurukylä, Meijerinkylä, Koskela, Kärsämä, Ojakylä, Ylipää

Tunnettuja temmesläisiä
 Martti Haavio (P. Mustapää; 1899–1973), kansanrunouden ja mytologian tutkija, runoilija ja akateemikko
 Lauri Littow (1902–1980), pitäjäneuvos
 Seppo Similä (s. 1938), taidemaalari

Ruokakulttuuri
Temmeksen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihavelli ja ohrarieska.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tikkakoski

Tikkakoski on tilastoalue, kaupunginosa ja taajama Jyväskylässä noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Se kuului ennen vuotta 2009 Jyväskylän maalaiskuntaan. Se on Jyväskylän toiseksi suurin taajama (suurin on Jyväskylän keskustaajama).

Tikkakosken tunnusmerkkejä ovat alueella sijaitseva Jyväskylän lentoasema, Suomen Ilmavoimamuseo ja Jyväskylän varuskunnan keskeiset osat Ilmavoimien Esikunta, Ilmasotakoulu ja Puolustusvoimien logistiikkalaitoksen 3. logistiikkarykmentin keskeiset osat. 

Tikkakoskelta löytyvät yhtenäiskoulu, liikuntahalli, jäähalli ja terveysasema. Kunnallisten palvelujen lisäksi Tikkakosken alueelta löytyy myös päivittäistavaraliikkeitä, pizzeria, pubi, apteekki, kylmähuoltoasema, asiamiesposti ja teollisuusaluetta. Tikkakosken lukio oli liitetty vuonna 2013 osaksi Jyväskylän Lyseon lukiota, ja sen toiminta lakkasi vuonna 2015.

Aluejako ja asukasluku

Kuntien osa-aluetilastoissa Tikkakoski ja sen lähiympäristö kuuluvat Tikkakoski-Nyrölä-nimiseen suuralueeseen. Suuralue jakautuu edelleen Tikkakosken ja Nyrölän tilastoalueisiin. Nyrölän tilastoalue koostuu samannimisestä pienalueesta, mutta Tikkakosken tilastoalue jakaantuu neljään pienalueeseen (Luonetjärvi, Kuikka, Tikkakosken keskusta ja Liinalampi). Jyväskylän kaupunginosajaotuksessa Tikkakoski muodostaa kaksi kaupunginosaa: 61. kaupunginosan (Tikka-Mannila) ja 62. kaupunginosan (Tikkakoski). Tikkakoski-Nyyrölän suuralueen, 61. ja 62. kaupunginosien ja Tikkakosken postinumeroalueen 41160 rajat poikkeavat huomattavasti toisistaan. Tikkakosken taajaman rajat esimerkiksi vuodelta 2009 löytyvät Lounaispaikka-palvelusta.

1960-luvulla suunniteltiin, että Tikkakoski lähiympäristöineen, Laukaan Vehniä ja Uuraisten kunta olisi yhdistetty Tikkakoski-nimiseksi uudeksi kunnaksi.

Tikkakosken taajaman väkiluku on 4 310 henkilöä (31.12.2011). Tikkakoski-Nyrölän suuralueen väkiluku on puolestaan 5 287 henkeä (31.12.2007), josta Tikkakosken keskustan pienalueella asuu 2 321 henkeä (31.12.2007).

Muuta

Tikkakoskella toimivia urheiluseuroja ovat muun muassa Tikkakosken Tikka ja Tikkakosken voimistelu- ja liikuntaseura TiVoLi, sekä salibandyyn ja lentopalloon erikoistunut Tikkakosken Pallo (TiPa). Paikkakunnalla järjestetään vuosittain elokuussa Tikkakosken Tohinat -yleisötapahtuma, jossa mm. valitaan vuoden tikkakoskelainen ja tikkakosketar. Vuoden 2011 Tohinoiden yhteydssä perustettiin myös kyläyhdistys Kehittyvä Tikkakoski ry.

Tikkakoskella on evankelisluterilaisen Jyväskylän seurakunnan kirkko, kappeli Sarpatin leirikeskuksessa ja Tikkakosken helluntaiseurakunnan temppeli.

TiVoLi-seura tarjoaa monipuolista liikuntaa kaiken ikäisille.

Kemmuru-bändistä tuttu Aksim on kotoisin Tikkakoskelta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tikkakoski-Nyrölän kaupunginosasivut 
Ilmakuva (Google Local)
Kartta (Google Local)
Tiekartta (MapQuest)

Keski-Suomen maakunnan taajamat
Sotilaskoti

Sotilaskoti (armeijaslangilla sotku tai sode) on varuskunta-alueella toimiva kahvila, jossa on myös kioskitoimintaa. Sotilaskotien asiakkaat ovat pääasiassa varusmiehet ja heidän läheisensä, kantahenkilöstöön kuuluvat upseerit, aliupseerit, sotilasammattihenkilöt, siviilit sekä kertausharjoituksiin osallistuvat reserviläiset.

Sotilaskotien toimintaa ylläpitää 4 800 vapaaehtoista ja 170 palkattua työntekijää. Kattojärjestö Sotilaskotiliiton alla toimii 36 paikallisyhdistystä.

Toiminta 

Sotilaskoteja pyörittävät sotilaskotiyhdistykset suurimmaksi osaksi vapaaehtoisvoimin. Vapaaehtoisten "vihreiden sisarten" ansiosta sotilaskotien hinnat ovat edullisia. Sotilaskodit ovat kuuluisia munkeistaan ja muista leivonnaisista. Sotilaskodeissa on televisio, tietokoneita internetyhteyksineen ja kirjasto. Kodeissa ei ole ostopakkoa, vaan sen tarkoitus on tarjota varusmiehille kodinomainen ympäristö, missä viettää vapaa-aikaansa. Puolustusvoimat ja Rajavartiolaitos tukevat toimintaa tarjoamalla sotilaskotikiinteistöt yhdistyksen käyttöön perimättä tilavuokraa.

Sotaharjoituksissa ja maastoleireillä kiertävät sotilaskotiautot, joista myydään kahvia, makeisia ja leivonnaisia. Autot ovat usein mukana myös messuilla, joissa Puolustusvoimilla on osasto. Sotilaskotiyhdistykset pitävät myös leirisotilaskoteja isoilla harjoitusalueilla, kuten Pahkajärven, Pohjankankaan ja Rovajärven ampuma-alueilla.

Sotilaskotiyhdistykset ja niiden kattojärjestö Sotilaskotiliitto tukevat varusmiesten urheiluharrastuksia esimerkiksi lahjoittamalla liikuntavarusteita tai järjestämällä liikunnallisia tapahtumia.

Historia 
Suomen ensimmäisen sotilaskodin avasi Helsingin NMKY 15. huhtikuuta 1918. Helsingin NMKY:n Sotilaskotityö päättyi vuonna 2004 Santahaminassa. Myös Pelastusarmeija kuuluu sotilaskotityön historiaan. Sen ensimmäinen sotilaskoti aloitti toimintansa vuonna 1919 Terijoen Rajavartiopataljoonassa Tyrisevällä. Sisällissodassa joukkojen mukana olleet naiset aloittivat sotilaskotityön myös syksyllä 1918.

Sotilaskotiliitto perustettiin 1921 (aluksi nimenä oli Suomen Sotilaskotiliitto) ja sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Katri Bergholm. Liiton nykyinen puheenjohtaja on Kirsi Patrikainen.

Katso myös 
 Kanttiini

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sotilaskoti

Suomalaiset maanpuolustusjärjestöt
Mont Blanc

Mont Blanc (), joka tunnetaan myös nimellä ”La Dame Blanche”, on Alppien korkein huippu (4 810,90 m). Se sijaitsee Italian ja Ranskan rajalla. Huippu on osa suurempaa Mont Blancin massiivia, joka käsittää useita 4 000 metrin korkeuden ylittäviä huippuja.

Ranskan puolella Mont Blancille pääsee nousemaan Chamonix’n hiihtokeskuksesta. Italian puolella lähin keskus on Courmayeur. Suosittu näköala Mont Blancille ja muualle Mont Blancin massiiviin sijaitsee Aiguille du Midin huipulla (3 842 m), jonne pääsee köysihissillä joko Chamonix’sta tai Italian puoleiselta Punta Helbronnerin (3 462 m) huipulta, jonne taas nousee köysihissi Courmayeurin La Palud’sta.

Vuonna 1965 valmistunut 11,6 kilometriä pitkä Mont Blancin tunneli kulkee vuoren alla Courmayeurin ja Chamonix’n välissä ja on yksi tärkeimmistä kulkureiteistä Alppien välisessä liikenteessä.

Mont Blancin korkeus vaihtelee huipulla olevan jääpeitteen paksuuden mukaan, joka saattaa ajoittain olla jopa 23 metriä. Syyskuussa 2007 Mont Blancin korkeudeksi mitattiin 4 810,90 metriä.

Ensimmäisen kerran Mont Blancin huipulle kiipesivät Jacques Balmat ja Michel Paccard 8. elokuuta 1786. Ensimmäisenä naisena huipulle nousi Marie Paradis vuonna 1808.

Katso myös 
Seitsemän huippua
Luettelo suurimmista prominensseista
Luettelo maiden korkeimmista kohdista
Mont Blancin massiivi
Aostan laakso

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia ja tietoa Mont Blancista, SummitPost 

Alppien vuoret
Ranskan vuoret
Italian vuoret
Aostanlaakson vuoret
Italian ja Ranskan raja
Seulonnan keskeiset artikkelit
Appelsiini

Appelsiini (Citrus sinensis) on sitruspuihin (Citrus) kuuluva ainavihreä pieni puu, jota viljellään sen mehukkaan hedelmän vuoksi. Appelsiini lienee pomelon (Citrus maxima) ja mandariinin (Citrus reticulata) risteymä. Appelsiinit ovat peräisin Kaakkois-Aasiasta.

Kasvitieteessä appelsiinin hedelmä määritellään marjaksi, koska se on pehmeäkuorinen, mehevä hedelmä. Hedelmä on pyöreä, ja muiden sitrushedelmien tavoin se on jakautunut useampaan lohkoon.

Historia 
Etelä-Kiinassa ja muualla Kaakkois-Aasiassa appelsiinia on viljelty jo tuhansia vuosia. Portugalilaiset toivat appelsiinin makean muunnoksen Eurooppaan 1400-luvulla, jolloin sitä alettiin viljellä heti innokkaasti. Linnoihin ja kartanoihin rakennettiin tyylikkäitä kasvihuoneita, "orangerioita", joissa viljeltiin appelsiinia ja muita ainavihantia kasveja.

Etymologia 
Suomen kielen sana appelsiini on tullut ruotsin kautta saksan (Apfelsine) tai hollannin (Sinaasappel) "Kiinan hedelmää" tarkoittavasta sanasta (omenaa tarkoittavat sanat monissa Euroopan kielissä tarkoittivat aiemmin hedelmää yleisellä tasolla).

Käyttö 
Appelsiinin hedelmää käytetään ruoaksi, ja sen kuoren ohutta oranssista pintaa käytetään mausteena ruoanlaitossa. Appelsiinin kukista uutetaan appelsiininkukkavettä, jota käytetään muun muassa mausteena ja hajusteena.

Puutarhaviljely Pohjoismaissa 
Appelsiini ei siedä pakkasia, mutta kesäisin se on oiva eksoottinen lisä puutarhaan kukkaruukussa. Voi kestää jopa 8-10 vuotta ennen kuin puu tuottaa hedelmää.

Idätys 
Hanki mieluiten luomuviljeltyjä appelsiineja, sillä ne itävät parhaiten. Kylvä sisällä, mieluiten keväällä, kukkaruukkuun, jossa on hiekansekaista kylvömultaa, ja peitä esimerkiksi halkaistulla muovipullolla tai muovipussilla jatkuvan kosteuden säilyttämiseksi. Taimien ilmaantuminen kestää muutamasta viikosta jopa 2–3 kuukauteen. Kun taimet ovat 6–8 cm korkeita, ne voidaan kukin istuttaa omiin ruukkuihinsa, joissa on voimakasta ja humuspitoista huonekasvimultaa, jota on jatkettu 10 % kevytsoralla. Multaan on myös hyvä lisätä vähän karkeaa hiekkaa.

Kasvattaminen 
Kesäisin sijoita mieluiten ulos lämpimään ja avaraan paikkaan. Tuo puu aina sisään ennen pakkasia. Talvella se tarvitsee valoisan, mutta mieluisasti viileän paikan sekä aktiivista suihkutusta. Appelsiini sietää voimakasta leikkausta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Appelsiini (Citrus sinensis)
 ITIS: Citrus X sinensis 
 UniProt: Taxonomy - Citrus sinensis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Citrus ×sinensis 
 Flora of Pakistan: Citrus sinensis 
 Food Component Database (FooDB): Sweet orange, Citrus sinensis 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Citrus sinensis (sweet orange) 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citrus sinensis 

Sitruspuut
Viljeltävät ravintokasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit