joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Konepistooli m/44

Konepistooli m/44 (lempinimeltään "Peltiheikki" tai "Pelti-kp") on neuvostoliittolaisen massasulkutoimisen PPS-43-konepistoolin suomalainen 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen kopio. 

Suomi sai jatkosodan kuluessa sotasaaliikseen PPS-42- ja PPS-43 -konepistooleita ja ase herätti välittömästi sodanjohdon mielenkiinnon. Tältä pohjalta aloitettiin aseen kehittely omaan käyttöön. Konepistooli m/44 on käytännössä 9 mm patruunalle modifioitu suora kopio esikuvastaan. Se oli huomattavasti Suomi-konepistoolia edullisempi, yksinkertaisempi ja nopeampi valmistaa. Aseen osat piippua, lukkoa ja puisia kahvalevyjä lukuun ottamatta ovat prässättyä peltiä. Aseen paino on 2,95 kg (Suomi-konepistoolin noin 5 kg). Aseeseen käyvät samat lippaat kuin Suomi-konepistooliin.

Suomen Puolustusvoimat tilasi 20 000 m/44-konepistoolia Tikkakoski Oy:ltä elokuussa 1944. Sodan loputtua syyskuussa tilausmäärä supistettiin 10 000 kappaleeseen; aseet valmistettiin vuoden 1945 aikana. Konepistooli oli Suomen Puolustusvoimien koulutuskäytössä 1970-luvulle saakka. Lisäksi Suomen Rajavartiolaitos ja Suezin kriisin aikaiset YK-joukot ovat käyttäneet m/44-konepistoolia. 

Tikkakoski Oy:n saksalainen pääosakas Willi Daugs vei aseen piirustukset mukanaan Espanjaan sodan loputtua. Espanjassa asetta valmistettiin Oviedon asetehtaalla DUX-53-nimellä. Myös Länsi-Saksassa Sauer & Sohn ja Anschütz valmistivat DUX-53 ja DUX-59 -konepistooleja Länsi-Saksan rajavartiostolle.

Tekniset tiedot 
Toimintaperiaate: Massasulkuinen sarjatuliase (ei kertatulivaihtoehtoa)
Kaliiperi: 9×19 mm Parabellum
Pituus: 615/830 mm (perä taitettuna/auki)
Piipun pituus: 250 mm
Paino: 2,95 kg     
Teoreettinen sarjatulinopeus: 650 l/min  
Lippaat: 25, 36, 50 patruunan tankolippaat, 40 ja 70 patruunan rumpulipas 
Erityispiirteet: Rungossa korvakkeet jotka estävät viritetyn lukon pääsyn eteen jos kansi avataan (patentti no 22872, Kekki)

Lähteet 
 
 Sotatieteen laitos: Talvisodan historia 1

Aiheesta muualla
Suomalainen YK-sotilas ja peltiheikki, UNEF I (Suezin kriisi) "Vaitteri ja peltiheikki. (M.Hongisto -56/57)"
Suomalaisia YK-sotilaita ja peltiheikki, UNEF I (Suezin kriisi)

Konepistoolit
Suomen puolustusvoimien kalusto
Kansainvälinen autoton päivä

Kansainvälinen autoton päivä on 22. syyskuuta vietettävä kansainvälinen vuosipäivä. Päivä syntyi Euroopassa 1990-luvulla järjestetyistä tempauksista, joissa kiinnitettiin huomiota kasvavan liikenteen aiheuttamiin ongelmiin ja joukkoliikenteen kehittämiseen. Koko Euroopan kattavaa teemapäivää vietettiin ensimmäisen kerran 22. syyskuuta 2001, ja tapahtuma levisi myös Euroopan ulkopuolelle.

Autottomana päivänä on usein suljettu kaupungeissa tilapäisesti katuja. Vuonna 2008 Helsingissä Esplanadin puiston ympärillä suljettiin katuja siten, että vain tonteille ajo oli sallittu.

Myös Suomessa vietetään autotonta päivää. Kuitenkin vuodesta 2012 alkaen päivää on kutsuttu auton vapaapäiväksi.

Aiheesta muualla 

Virallinen verkkosivu
Kansainvälinen verkkosivu

Viitteet 

Kansainväliset vuosipäivät
Syyskuu
Tieliikenne
Ympäristönsuojelu
Air Moldova

Air Moldova  on moldovalainen lentoyhtiö, jonka kotikenttä on Chișinăun kansainvälinen lentoasema.

Air Moldova perustettiin vuonna 1993 paikallisen Aeroflotin laivuen tilalle. Yhtiö on kokonaan valtion omistama.

Kohteet 
 Ateena
 Bukarest
 Frankfurt
 Istanbul
 Kiova
 Larnaka
 Lissabon
 Lontoo
 Madrid
 Milano
 Moskova
 München
 Pariisi
 Pietari
 Praha
 Rooma
 Varna
 Verona
 Wien

Laivasto 

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 16,6 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Moldovalaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Entiset Aeroflotin jaostot
Rene Haavisto

Rene Joose Tapani Haavisto (s. 6. lokakuuta 1986 Huittinen) on suomalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Popstars 2 -kilpailusta tunnetuksi tulleen Indx-yhtyeen jäsenenä. Haavisto asuu nykyisin Helsingissä.

Elämäkerta 
 
Rene on laulanut kuusivuotiaasta asti ja soittanut pianoa sekä kitaraa. Tenavatähti-kilpailussa Haavisto esiintyi 1995. Hän pääsi siinä finaaliin saakka ja esitti suorassa lähetyksessä kappaleet "Tuuliviiri" sekä "Varrella virran". Vuotta myöhemmin hän osallistui lasten laulukilpailu Karuselliin ja pääsi jälleen finaaliin. Lisäksi Rene voitti Karusellin yleisöäänestyksen kappaleillaan "Pieni ystäväin" ja "Villi varsa". Vuonna 1997 häneltä ilmestyi oma levy, joka kantoi nimeä Elämän värit. 

Vuonna 2004 ollessaan jo lähes täysi-ikäinen Haavisto osallistui Popstars 2 -kilpailuun. Kyseisessä tv-ohjelmassa etsittiin ja kasattiin satojen hakijoiden joukosta tyttö- ja poikabändejä. Hän tuli valituksi kolmihenkiseen poikabändiin, joka myöhemmin sai nimekseen Indx. Kaksi muuta bändin poikaa olivat Jackson Shuudifonya ja Ari Puro. Vaikka bändi voittikin kymmenen prosentin erolla viimeisessä Popstars 2:n finaalilähetyksessä tytöistä muodostetun Jane-yhtyeen, jäi Indxin levynmyynti kuitenkin selvästi huonommalle tasolle kuin Janen. Levyä myytiin silti platinalevyyn oikeuttava määrä Suomessa eli 30 000 kappaletta. Yhtyeen esiintymiset jäivät ennakkokaavailuista poiketen vain muutamaan kertaan, ja se hajosi elokuussa 2005. Syksyllä 2005 Rene aloitti opinnot Ikaalisten artistikoulutuksessa.

2011 Haavisto perusti sivuston Ryan Wyatt | Weekly Rewind, jossa hän viikoittain julkaisee uuden kappaleen.

Diskografia

Studioalbumit

Aiheesta muualla 
Ryan Wyatt Productions (vanhentunut linkki)
Renehaavisto.fi (vanhentunut linkki)
Myspace.com/renehaavisto
Rene Haavisto - Tumblr.com

Suomalaiset poplaulajat
Tenavatähti
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Aviapolis

Aviapolis on Vantaan kaupungin keskiosiin liitetty, lentoaseman läheistä aluetta tai paikkaa merkitsevä käsite. Se voi tarkoittaa yhtä Vantaan seitsemästä suuralueesta (Aviapoliksen suuralue) tai edellistä laajempaa, Helsinki-Vantaan lentoaseman lähistön yritys- ja logistiikkapalvelujen toiminta-aluetta yleensä, tai alueelle valmistunutta  Kehäradan rautatieasemaa.

Yritys- ja logistiikkatoimintojen Aviapolis
Toisen, yhä näkyvämmän käyttötarkoituksen mukaan Aviapolis on Vantaan kaupungin keskiosien nimitys tai brändi erityisesti yritystoiminnan, logistiikan ja kaupan toimijoiden kokoamiseksi kaupunkiin. Rakennuskanta ja yritystoiminta ja näiden mukana työpaikkojen määrä on kasvanut merkittävästi muun muassa Veromiehen, Viinikalan, Pakkalan ja Tammiston kaupunginosissa. Aviapolis on liikenteen solmupiste Helsinki-Vantaan lentoaseman ja Kehä III:n välittömässä läheisyydessä, ja sinne on keskittynyt myös kansainvälisen kaupan toimijoita. Yritystoiminta-aluetta markkinoidaan ja merkitään Aviapolis-brändillä jonkin verran varsinaista Aviapolisin suuraluetta laajemmin. Pinta-alaksi mainitaan tässä yhteydessä 42 neliökilometriä. Esimerkiksi Tuusulanväylän itäpuolella, Koivuhakaan kuuluvilla yritysalueilla näkee Aviapolis-brändikylttejä.

Aviapoliksen rautatieaseman eteläpuolelle on suunnitteilla viihde- ja media-alan monitoimikeskus Aviapolis Studios, jolla on alkuvaiheessa 20 000 m² rakennusoikeutta. Rakennustöiden oli määrä alkaa keväällä 2017 ja viihdekeskus olisi avattu 2018. Toistaiseksi hanke ei ole edennyt.

Aviapoliksen rautatieasema
Kehäradalle avattiin Aviapoliksen rautatieasema 1. heinäkuuta 2015. Aseman lähistölle rakennetaan merkittävä määrä uusia asunto- ja toimitiloja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tietoja Aviapoliksen suuralueelta (päivitetty 10.4.2015, pptx-tiedosto)  (vantaa.fi)
 "Aviapolis asema" -rakennushankkeesta  (aviapolisasema.fi)
Vakionopeudensäädin

Vakionopeudensäädin (tai vakionopeussäädin) on ajoneuvon varuste, joka automaattisesti ylläpitää kuljettajan säätämää ajonopeutta. Perinteistä vakionopeudensäädintä käytetään siten, että kuljettaja kiihdyttää ajoneuvon haluttuun nopeuteen ja aktivoi sitten vakionopeudensäätimen. Tämän jälkeen automatiikka pyrkii pitämään ajoneuvon nopeuden tasaisena ohjaamalla polttoaineen syöttöä moottorille. Kuljettajan painaessa jarrua tai kytkintä vakionopeudensäädin kytkeytyy pois päältä. Kiihdyttäminen ja hidastaminen on yleensä mahdollista omilla painikkeillaan.

Uudemmissa autoissa (mm. Renault, Citroën) on yleistynyt täysin digitaalisesti ohjattava vakionopeudensäädin, johon on yhdistetty myös nopeudenrajoitin. Tällöin vakionopeudensäädintilassa kuljettaja valitsee +- ja −-näppäimillä halutun ajonopeuden. Nopeudenrajoitintilassa kuljettaja valitsee suurimman nopeuden, jota hän ei vahingossa halua ylittää. Tarvittaessa painamalla kaasun pohjaan tai painamalla ”0”-näppäintä rajoittimen saa pois päältä. Muuten nopeudenrajoitin pysyy aktiivisena koko ajan, myös jarrutettaessa ja vaihdettaessa vaihdetta. Kiihdyttäminen ja hidastaminen on mahdollista +- ja −-näppäimillä nopeudenrajoitintilassa samalla tavalla kuin nopeudensäädintilassa. Tällöin kuljettaja pitää kaasupoljinta painettuna yli sen kohdan, mitä kulloinenkin nopeus vaatisi. Nopeudenrajoitinta voikin käyttää niin maantiellä kuin ruuhkaisessa kaupunkiajossa, kun vakionopeudensäädin soveltuu ainoastaan maantieajoon.

Historia
Ensimmäisen kerran vakionopeudensäädintä käytettiin jo 1910-luvulla Peerlessin autoissa. Tuolloin käytettiin teknologiaa, jonka James Watt ja Matthew Boulton olivat keksineet vuonna 1788 veturikäyttöön. Se hyödynsi keskipakoisvoimaa säätämään kaasua moottorin nopeuden muuttuessa taakan kasvaessa (esimerkiksi noustessa mäkeä).

Nykyaikaisen vakionopeudensäätimen keksi sokea insinööri Ralph Teetor vuonna 1945. Hänen ideansa syntyi turhautumisesta, joka seurasi siitä, että hänen asianajajansa kiihdytti ja jarrutti jatkuvasti puhuessaan. Ensimmäinen auto, joka käytti Teetorin tekniikkaa, oli Chrysler Imperial vuodelta 1958. Tämä järjestelmä käytti vetoakselin pyörimistä nopeuden mittaamisen ja solenoideja kaasun säätämiseen tarvittaessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Auton sähköjärjestelmät
Jarno Leppälä

Jarno ”Jarppi” Juhani Leppälä (s. 11. elokuuta 1979 Seinäjoki) on Duudsonit-stuntryhmän jäsen ja televisiopersoona.

Ura 
Leppälän ura alkoi Duudsonit-ryhmän televisio-ohjelmissa 2000-luvun alussa. Hän oli ryhmän kanssa mukana myös maailmanlaajuisen levityksen saaneessa Jackass 3D -elokuvassa (2010). Leppälä oli vastaanottamassa palkintoa tammikuussa 2011, kun Duudsonit palkittiin Kultaisella Venlalla parhaasta kotimaisesta televisio-ohjelmasta. Hän oli samassa gaalassa ehdolla myös Suomen parhaan televisioesiintyjän kategoriassa.

Leppälä osallistui vuonna 2011 Tanssii Tähtien kanssa -kisaan, parinaan Anna-Liisa ”Ansku” Bergström. Pari sijoittui kilpailussa toiseksi. Hän on toiminut myös juontajana ja ääninäyttelijänä.

Yksityiselämä 
Leppälä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1998 Seinäjoen lukiosta, minkä jälkeen hän opiskeli rakennustekniikkaa Seinäjoen ammattikorkeakoulussa, mutta keskeytti opintonsa.

Leppälällä on kaksi lasta.

Filmografia

Televisiosarjat 
 Maailmankiertue (2001–2003)
 Viva La Bam (2003–2005)
 Duudsoni Elämää (2004)
 Duudsonit (2006–2015)
 Piilokamerapäälliköt (2008)
 Teräspallit (Duudsoneiden Turvallisuuslaboratorio-osio, 2010)
 Duudsonit Amerikassa (2010)
 Tanssii tähtien kanssa (2011)
 Duudsonit tuli taloon (2012–)
 Lauantaiprojekti (2012)
 Paparazzit (2012)
 Posse (2014–)
 Kirppiksen kingi (2020–)
 Kioski (2021)

Elokuvat 
 Duudsonit-elokuva (2006)
 Ice Age 2 (ääni, 2006)
 Bam Margera Presents: Where the ♯$&% Is Santa? (2008)
 Minghags (2009)
 Ice Age 3: Dinosaurusten aika (ääni, 2009)
 Up – kohti korkeuksia (ääni, 2009)
 Jackass 3D (2010)
 Ice Age 4: Mannerten mullistus (ääni, 2012)
 Ice Age 5: Törmäyskurssilla (ääni, 2016)
 Ice Age: Buck Wildin seikkailut (ääni, 2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Leppälän tiedot Extreme Duudsoneiden virallisilla sivuilla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Duudsonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eero Kivelä

Eero Olavi Kivelä (18. kesäkuuta 1908 Tampere – 19. heinäkuuta 1992 Tampere) oli suomalainen kansanedustaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 9.

Eero Kivelä valmistui kauppaopistosta 1928. Hän toimi G.A. Serlachius Oy:n nuoriso-ohjaajana ja sosiaalivirkailijana Mäntässä 1936–1942 sekä Oy Finlaysonin sosiaalijohtajana 1942–1973. Hän nousi eduskuntaan kansanedustaja Kalle Jutilan tilalle 10. lokakuuta 1945 Kokoomuksen edustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja oli kansanedustajana vuoteen 1948 saakka. Hän oli Tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950, 1956 ja 1962.

Talvisodassa Kivelä toimi komppanianpäällikkönä osallistuen hyökkäykseen Tolvajärveltä Aittojoelle, missä hän haavoittui. 

Jatkosodassa hän oli komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 27:ssä vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 6:een. Edelleen hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 27:ään. Vuonna 1943 hänet sijoitettiin koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 23:een, josta hän siirtyi pataljoonankomentajaksi jo tutuksi tulleeseen Jalkaväkirykmentti 27:ään. Vuonna 1943 hänet siirrettiin esikuntapäälliköksi Jalkaväkirykmentti 48:aan ja edelleen pataljoonankomentajaksi Jalkaväkirykmentti 47:ään. Sodan lopulla hän toimi pataljoonankomentajana ja esikuntapäällikkönä Jalkaväkirykmentti 200:ssa, kunnes hänet nimitettiin komentajaksi Erillinen pataljoona 25:een. 

Jalkaväkirykmentti 27 suoritti hyökkäysvaiheessa rajalla läpimurron vihollisasemiin, ja kapteeni Kivelä osoitti tässä hyökkäyksessä suurta henkilökohtaista urhoollisuutta ja suoritti onnistuneita vastaiskuja. Näistä ansioista hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 8. syyskuuta 1941.

Ritari Kivelä toimi kenraali Airon oikeusavustajana ns. asekätkentäjutussa. 

Ritari Kivelä ylennettiin everstiluutnantiksi 4. kesäkuuta 1967.

Eero Kivelän poikia ovat kansanedustajana ja Kokoomuksen puoluesihteerinä toiminut Pekka Kivelä sekä emeritus alivaltiosihteeri Juhani Kivelä. Sitran johtaja Antti Kivelä on Eero Kivelän pojanpoika.

Lähteet 

 Kemppi, Jarkko: "Mannerheim-ristin ritari 9 Eero Kivelä" Helsinki: Minerva Kustannus 2018. ISBN 9789523126060.
 Hurmerinta–Viitanen: Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945. Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. ISBN 951-20-6224-0.
 Karhunen, Joppe: Taistelujen miehet. Porvoo: WSOY 1972. ISBN 951-0-00639-4.

Viitteet

Aiheesta muualla

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Turun konserttitalo

Turun konserttitalo sijaitsee Turussa Puutorin pohjoispäässä Aninkaistenkatu 9:ssä. Konserttitalon suunnitteli arkkitehti Risto-Veikko Luukkonen ja rakennus valmistui vuonna 1952, eli se on Suomen ensimmäinen konserttitalo. Se on Turun filharmonisen orkesterin kotisali. 

Rakennus edustaa funktionalistista tyylisuuntaa. Konserttitalon rakentaminen toteutettiin Turun ystävyyskaupungin Göteborgin lahjoitusvaroilla. Yhteistyön ja talon rakentamisen symboliksi pystytettiin Konserttitaloa vastapäätä olevalle Puutorilla Wäinö Aaltosen veistos Kun ystävyyssuhteet solmitaan. Patsaan kaksoiskappale on Göteborgissa kaupunginpuistossa. 

Saleja on yksi ja sen akustiikan on suunnitellut Paavo Arni. 1980-luvun alussa Helsingin Sanomien ammattilaiskyselyssä Turun konserttitalo sai Suomen silloisista konserttisaleista eniten mainintoja hyvästä akustiikastaan. Saliin mahtuu yleisöä 1002 henkilöä, 633 alapermannolle ja 369 yläpermannolle. Konserttitalolla järjestetään konserttien lisäksi myös konferensseja, näyttelyitä, messuja ja muita tapahtumia.

Vuonna 1956 Turun konserttitalossa järjestettiin tapahtuma, jota mainostettiin Turun Sanomien ilmoituksessa rock-konserttina – musiikkityyli joka oli juuri jalkautumassa Suomeen. Konsertti aiheutti levottomuuksia ja Turun Sanomat uutisoi rakennuksesta poistetuista häiriköistä. Konserttitalossa on vieraillut aikojen saatossa kansainvälisiä huippuorkestereita ja -artisteja, kuten Demis Roussos, Duran Duran, Free, Hep Stars, Kinks, Procol Harum ja Thin Lizzy.

Vuonna 2016 konserttitalon kävijämäärä oli 116 808.

Uusi konserttitalo
Teknisen käyttöikänsä päähän tullut konserttitalo korvataan 2020-luvulla uudella konserttitalolla, jonka sijaintipaikaksi on valittu Itsenäisyydenaukio Turun kaupunginteatterin ja Wäinö Aaltosen museon välissä Aurajoen itärannalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turun konserttitalo.

Konserttitalo
Suomen konserttitalot

Turun kulttuuri
Johan Liiva

Johan "Liiva" Axelsson on ruotsalainen muusikko ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten urastaan metalliyhtye Arch Enemyssä, jota hän oli myös mukana perustamassa Christopher Amottin ja Michael Amottin kanssa. Liiva toimi Arch Enemyn laulajana vuosina 1996–2001, sen debyyttialbumista Black Earthistä kolmanteen Burning Bridges -albumiin. Liiva on mukana myös Burning Bridgesin jälkeen julkaistulla live-albumilla Burning Japan Live 1999.

Liiva vaikuttaa nykyään perustamassaan Hearse-yhtyeessä. Hän on myös laulanut NonExist-nimisessä yhtyeessä yhdellä albumilla.

Aiheesta muualla 

Liivan Hearse-yhtyeen sivut MySpacessa

Metallimusiikin laulajat
Ruotsalaiset laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Saarivaara (Korpiselkä)

Saarivaara on entisen Korpiselän kunnan kylä, jonka itäosa luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944 ja jonka Suomen puolelle jäänyt osa kuuluu nykyisin Joensuun kaupunkiin. Saarivaara on Joensuun eteläisin kylä ja se sijaitsee Tohmajärven vastaisella rajalla nykyisen valtakunnan rajan tuntumassa noin 65 kilometriä Joensuun keskustaajamasta kaakkoon, Kanajärven eteläpuolella. Venäjän puolelle jääneeseen, nykyisin tyhjillään olevaan, Korpiselän kirkonkylään matkaa on noin 15 kilometriä. Saarivaaran naapurikyliä ovat nykyisen Joensuun alueella Hoilola ja Meriinaho, Tohmajärven puolella Kaustajärvi ja Kenraalinkylä sekä Korpiselän luovutetulle alueelle jäänyt Tšiipakka.

Historia 

Saarivaaran kylä syntyi 1740-luvulla, jolloin alueelle perustettiin ensimmäiset talot. Kylä on tämän jälkeen kasvanut vauhdilla, sillä vuonna 1764 kylässä oli jo seitsemän taloa.

Viime sotien alueluovutuksissa uusi valtakunnan raja halkaisi Saarivaaran kylän, siten että osa kylästä jäi luovutetulle alueelle. Saarivaara kuului Korpiselän kuntaan vuoteen 1946 asti, jolloin se lakkautettiin ja liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan liitettiin Joensuun kaupunkiin vuonna 2005.

Liikenne 

Ennen alueluovutuksia Saarivaaran kautta kulki maantie Korpiselän kirkonkylästä Värtsilään. Moskovan rauhan raja jätti Saarivaaran ja muut Korpiselän Suomen puolelle jääneet kylät ilman tieyhteyttä muuhun Suomeen, sillä Korpiselkä–Hoilola-Saarivaara–Värtsilä maantien molemmat päät jäivät luovutetulle alueelle. Sotien jälkeen tieyhteydet paranivat kun Hoilolan ja Öllölän välille valmistui tie 1948 ja Saarivaaran ja Suomen puolelle jääneen Värtsilän välinen tie valmistui. Nykyisin tämä Värtsilästä Saarivaaran kautta Hoilolan suuntaan kulkeva tie on seututie 500, joka on osa Runon ja Rajan tie-nimistä matkailutie. Vanha tie Saarivaarasta rajalle nykyisin maantie 5002.

Koulu 

Saarivaaran koulu perustettiin vuonna 1906 ja se toimi aluksi Murasen talossa, kunnes varsinainen koulurakennus valmistui 1910. Talvisodan päättäneen Moskovan rauhan raja halkaisi kylän ja koulu jäi Suomen puolelle vain 300 metrin päähän rajasta. Koulu oli tämän jälkeen rajavartioston käytössä ja koulu toimi vuokratiloissa Murasella, kunnes koulurakennus saatiin takaisin koulukäyttöön vuonna 1941.

Muuta 

Kylässä toimii vuonna 1917 perustettu Saarivaaran Nuorisoseura Sarastus, joka on toinen Laatokan Karjalan Nuorisoseurojen Liiton alaisuuteen kuuluva alkuperäisellä alueellaan toimiva nuorisoseura. Nuorisoseurantalo on valmistunut 1920-luvulla ja se toimii kylän kokoontumispaikkana.

Kristuksen kirkastumiselle pyhitetty Saarivaaran tsasouna vihittiin vuonna 1976 ja sen rakensivat talkoilla Laatokan Karjalan Nuorisoseurojen Liitto ja Saarivaaran Nuorisoseura. Tsasouna lahjoitettiin Ilomantsin seurakunnalle ja sittemmin se on seurakuntamuutosten myötä siirtynyt Joensuun seurakunnan omaisuudeksi. Kristuksen Kirkastumisen tsasounan praasniekkaa vieteään Saarivaarassa elokuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Saarivaara 
Saarivaaran tšasouna 

Korpiselän kylät
Tuupovaaran kylät
Ford Escort

Ford Escort on Fordin vuosina 1967–2000 valmistama automalli, joka sijoittuu alempaan keskikokoluokkaan. Auton valmistus päättyi Euroopassa vuonna 2000, vaikkakin korvaava malli Ford Focus oli tullut markkinoille jo kaksi vuotta aiemmin. Ford Escortia valmistettiin ja myytiin kuitenkin Argentiinassa aina vuoteen 2004 saakka.

Escort oli aluksi vain eurooppalainen Ford, mutta mallia vietiin myöhemmin myös Yhdysvaltoihin pienin eroavaisuuksin. Vuonna 1980 yhdysvaltalainen Escort muuttui kokonaan omaksi mallikseen, eikä sillä enää ollut mitään yhteneväistä eurooppalaisen mallin kanssa. Yhdysvalloissa tuotanto päättyi vuonna 2003.

Ford Escortin eri sukupolvien mallit ovat niittäneet menestystä myös autourheilussa, etenkin rallipoluilla jo 1960-luvulta alkaen.

Sukupolvet

Aiheesta muualla 

Escort
C-segmentin autot
Stephen Robinson

Stephen "Steve" Robinson (s. 26. lokakuuta 1955 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen astronautti. Robinson astui NASA:n palvelukseen vuonna 1975 ja hän on suorittanut neljä avaruuslentoa.

Avaruuslennot
 STS-85, 7. elokuuta – 19. elokuuta 1997
 STS-95, 29. lokakuuta – 7. marraskuuta 1998
 STS-114, 26. heinäkuuta – 9. elokuuta 2005
 STS-130, 8. helmikuuta 2010- 22. helmikuuta 2010
Kaikki lennot tapahtuivat avaruussukkula Discoveryllä STS-130:tä lukuun ottamatta (Endeavour).

Aiheesta muualla

Elämäkerta NASAn sivulla 
Elämäkerta Spacefacts.de:n sivulla 
Pre-Recorded Q&A with Steve Robinson  in NASA's Astronaut Flight Lounge; - Select "Steve Robinson" from the Astronauts tab
STS-114 Mission Specialist Steve Robinson: What a Wonderful World (31.3.2005)
Preflight Interview: Stephen K. Robinson, Mission Specialist (lentoa STS-130 edeltävä haastattelu 27.1.2010) 

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Islamilainen Da’wa

Islamilainen Da’wa -puolue tai Islamilaisen kutsun puolue () eli Dawa on irakilainen šiiojen islamistinen puolue. Puolueen johdossa on Irakin entinen pääministeri Nuri al-Maliki. 

Kaikki Irakin pääministerit vuosina 2005-2018 olivat puolueen jäseniä: Ibrahim Jaafari vuosina 2005-2006, Nouri al-Maliki vuosina 2006-2014 ja Haider al-Abedi vuosina 2014-2018. Dawa puoluetta on viime vuosina heikentänyt kiivas valtataistelu al-Malikin ja al-Abadin välillä. Vaikka he johtivat vuoden 2018 vaaleissa kilpailevia koalitioita, ei kumpikaan heistä luopunut Dawa-puolueen jäsenyydestä. Vuoden 2018 vaalien jälkeen al-Abadin koalitio liittoutui vaalivoiton saaneen Mustaqa al-Sadrin ryhmittymän (sadristien) kanssa, kun taas al-Malikin koalitio liittoutui muiden kanssa. Heinäkuussa 2019 Nouri al-Maliki valittiin uudelleen Dawa puolueen pääsihteeriksi ja Haider al-Abadi kritisoi tätä voimakkaasti. Malikin uudelleenvalinta puolueen johtoon on entuudestaan lisännyt sisäisten riitojensa takia vaikutusvaltaansa menettäneen puolueen hajoamisen uhkaa.

Historia

Da’wa-puolue syntyi 1950-luvun lopulla ajatollah Muhammad Baqr al-Sadrin vaikutuksesta. 1970-luvulla järjestö sai huomiota käynnistettyään aseellisen kampanjan Irakin silloista hallitusta vastaan. Da’wa tuki Iranin islamilaista vallankumousta ja sai vastineeksi tukea Iranin uudelta hallinnolta varsinkin Iranin-Irakin sodan aikana. 

Da’wa-puolue teki 1980-luvulla lukuisia aseellisia iskuja Saddam Husseinin hallintoa vastaan yrittäen mm. murhata tämän vuosina 1982 ja 1987. Da’wa-puolueen jäsenet iskivät 1983 myös USA:n ja Ranskan suurlähetystöihin Kuwaitissa.

Saddam Husseinin kaaduttua Irakin sodan seurauksena Da’wa-puolueen johto palasi maanpaosta ja puolueesta tuli nopeasti yksi Irakin suurimpia.

Puolue oli osa Irakin yhtynyttä liittoa (johon kuuluivat mm. SCIRI, Badr-prikaatit, Irakin Hizbollah, Ahmed Chalabin Kansallinen kongressi, kurdien Islamilainen Fayli-ryhmittymä ja turkmeenien islamilainen unioni), jonka osana se osallistui joulukuun 2005 parlamenttivaaleihin. Puolueen kannattajakunta koostuu nykyisin lähinnä šiiamuslimeista, vaikka liikkeen alkuaikoina siihen kuului myös huomattava määrä sunnimuslimeja.

Vuoden 2009 maakuntien vaaleihin Da’wa muodosti oman Oikeusvaltio-liittoumansa.

Lähteet

Islamistiset puolueet
Irakilaiset puolueet
Jihadistijärjestöt
Valkeinen

Valkeinen voi tarkoittaa:

 Valkeinen, kylä Haukivuorella.
 Valkeinen, kylä Joensuussa
 Valkeinen, järvi Joutsan Havumäellä
 Valkeinen, järvi Joutsan Rutalahdella
 Valkeinen, järvi Kannonkoskella
 Valkeinen, järvi Keuruun Haapamäellä
 Valkeinen, järvi Keuruun Hinkkaperällä
 Valkeinen, järvi Keuruun Jukojärvellä
 Valkeinen, järvi Keuruun keskustassa
 Valkeinen, järvi Keuruun Kivelässä
 Valkeinen, järvi Keuruun Simsiössä
 Valkeinen, järvi Kinnulassa Muholan lähellä
 Valkeinen, järvi Kinnulassa Sepänkylän lähellä
 Valkeinen, järvi Laukaassa
 Valkeinen, järvi Multian Valkeisperällä
 Valkeinen, järvi Parkanossa
 Valkeinen, järvi Pieksämäen Hirvijärvellä
 Valkeinen, järvi Pieksämäen Niskajärvellä
 Valkeinen, järvi Pihtiputaalla
 Valkeinen, järvi Rautalammilla Konneveden lähialueella
 Valkeinen, järvi Rautalammilla Myhinjärven valuma-alueella
 Valkeinen, järvi Saarijärven Puolimatkassa
 Valkeinen, järvi Ähtärissä
 Valkeinen, myös Valkeisenlampena tunnettu järvi Kuopion Niiralan, Hatsalan ja Haapaniemen kaupunginosissa
 Valkeinen eli Valkiainen, järvi Ylikiimingissä
 Valkeinen eli Valkiaisjärvi, järvi Utajärvellä
 Iso-Valkeinen, järvi Joutsan Kivisuolla
 Iso-Valkeinen, järvi Karstulan isokylässä
 Iso-Valkeinen, järvi Kuopiossa
 Iso-Valkeinen, järvi Pieksämäellä
 Iso-Valkeinen, järvi Toivakassa
 Iso-Valkeinen, järvi Viitasaaren Valkeiskylässä
 Pieni-Valkeinen, järvi Joutsan Kivisuolla
 Pieni-Valkeinen, järvi Kangasniemellä
 Pieni-Valkeinen, järvi Karstulan Isokylässä
 Pieni-Valkeinen, lampi Keuruulla
 Pieni-Valkeinen, lampi Multialla
 Pieni-Valkeinen, järvi Pieksämäellä
 Pieni-Valkeinen, lampi Saarijärvellä
 Pieni-Valkeinen, lampi Toivakassa
 Pieni-Valkeinen, järvi Viitasaaren Valkeiskylässä
 Pitkä-Valkeinen, järvi Kangasniemellä

 Valkeinen, kulmakunta Suomussalmella
 Valkeinen, sukunimenä:
 Mauno Valkeinen (1930–2015), suomalainen kultaseppä ja kilpauimari
 Ritva Valkeinen (s. 1965), suomalainen aitajuoksija

Lisäksi Suomessa on useita muita Valkeinen-nimisiä järviä tai muita vesialueita.

Katso myös
 Valkeajärvi (täsmennyssivu)
 Valkiainen (täsmennyssivu)
 Valkiaisjärvi (täsmennyssivu)
Ihtiriekko

Ihtiriekko (myös äpärä, liekkiö, sikiö) on suomalaisten uskomusten mukaan siunaamatta, kastamatta tai väärään paikkaan haudatun lapsen tai sikiön kummitus. Usein ihtiriekon kerrottiin olevan haudatun äitinsä talon alle ja itkevän karmaisevalla tavalla. Nykyisin ihtiriekoksi voidaan kutsua nuorta meluavaa häirikköä.

Suomalaiset muinaisuskonnot -kirjassa kerrotaan ihtiriekosta seuraavasti; "Ihtiriekko on salaa synnytetyn, salaa tapetun ja salaa haudatun lapsen ruumis, joka ei saa rauhaa, ellei joku paljasta lapsen äitiä tai saa siunausta."

Usein kerrottiin, että ihtiriekko oli äpärälapsi, jonka äiti tappoi pitääkseen luvattoman suhteen salassa. Lapsen ruumiskin täytyi hävittää salassa, sitä ei voinut viedä kirkkomaalle, eikä se voinut saada papin siunausta. Niin lapsi haudattiin talon alle, metsään tai pihapiiriin. Lapsen sielu joutui välitilaan, se ei päässyt tuonpuoleiseen, koska oli siunaamaton. Pihalle haudattu parkui ja häiritsi talon väkeä tai jos ruumis oli metsässä, haamu pelotti ohikulkijoita itkullaan. Ihtiriekko lopetti kummittelun vasta, jos joku etsi sen ruumiin ja hautasi sen asianmukaisesti.

Yksi mahdollinen selitys nimelle on  murteellinen muoto sanasta itse-riekko. Tämä merkitsisi linnun hahmoista surmatun lapsen varjosielua eli  sielulintua. Itse on suomalaisessa mytologiassa tavattu ihmisen varjosielu, jonka kuviteltiin voivan jäädä maan päälle kummittelemaan kuoleman jälkeen. 

Myös moniselitteisen liekkiön eräs merkitys on väärin haudatun lapsen levoton sielu.

Taiteilija Hanna Lehikoinen on tehnyt ihtiriekosta installaation.

Katso myös
Liekkiö
Itse (mytologia)

Lähteet

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Kummitukset
Take a Bow (Madonnan kappale)

Take a Bow on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan toinen kappale ja toinen single hänen kuudennelta studioalbumiltaan Bedtime Stories. Se julkaistiin joulukuussa 1994. Madonnan ja Babyfacen tuottamasta kappaleesta tuli vuoden 1995 myydyin single, ja sen paras sijoitus Yhdysvaltain Billboard-listalla oli ykkössija. Britanniassa menestys oli vaisumpaa; paras sijoitus oli vasta kuudestoista. Kappale on silti yksi Madonnan suurimmista hiteistä.

”Take a Bow'sta” tuli Madonnan ensimmäinen listaykkönen Yhdysvalloissa lähes kolmeen vuoteen. Balladi, jossa taustalaulajana toimi tuottaja Babyface, erosi Madonnan senhetkisestä rohkeasta ja seksiä tihkuvasta tuotannosta vahvasti. 

Kappaleen musiikkivideo, jonka ohjasi Michael Haussman, kuvattiin Antequerassa Espanjassa. Se kertoo Madonnan ja espanjalaisen härkätaistelijan Emilio Muñozin traagisesta romanssista. Videon teeman haluttiin olevan espanjalaistyylinen, koska Madonna oli sopinut Eva Peronin roolista elokuvassa Evita. Madonna tosin sai puoleensa eläinsuojelijoiden vastalauseita: he syyttivät tähden ihannoivan härkätaistelua.

”Take a Bow” esitettiin Frendien ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa.

Viralliset versiot 
 Albumiversio (5:18)
 Albumiversio - Editoitu (4:31)
 Albumiversio - Instrumental (5:21)
 In Da Soul Remix (4:57)
 In Da Soul Remix - Editoitu (4:02)
 In Da Soul Remix - Instrumental (4:57)
 Silky Soul Remix (4:10)
 Silky Soul Remix - Instrumental (4:10)

Madonnan kappaleet
Vuoden 1994 kappaleet
Bonnie Raitt

Bonnie Raitt (s. 8. marraskuuta 1949 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen blueslaulaja ja kitaristi. Raitt on yhdeksänkertainen Grammy-voittaja. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000.

Elämä ja ura

Bonnie Raittin isä on Broadway-tähti John Raitt. Bonnie alkoi soittaa kitaraa 12-vuotiaana ja kiinnostui bluesista. Hän muutti vuonna 1967 Los Angelesista opiskelemaan Radcliffeen, mutta lopetti opinnot kahden vuoden jälkeen ja alkoi soittaa paikallisilla folk- ja bluesklubeilla. Hän sai managerikseen Dick Watermanin ja pääsi soittamaan yhdessä blues-legendojen kuten Howlin’ Wolfin kanssa.

Raitt keräsi mainetta Bostonissa ja Philadelphiassa, ja hän sai levytyssopimuksen Warner Brothersilta. Hän julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1971. Raittin ensimmäiset albumit saivat arvostelijoilta myönteistä huomiota. Niiden kappaleet olivat bluesia, popia ja folkia, useimmat cover-versioita. Raittin kuudes albumi Sweet Forgiveness (1977) myi jo kultaa ja tuotti yhden hitin.

Albumi Nine Lives (1986) myi niin huonosti, että Warner Bros. luopui Raittista. Seuraava albumi, Don Wasin tuottama Nick of Time (1989) oli Raittin läpimurto. Albumi myi neljä miljoonaa kappaletta, nousi listojen kärkeen ja toi Raittille neljä Grammya, mukaan lukien vuoden albumin Grammyn. Myös Luck of the Draw (1991) menestyi hyvin ja toi Raittille kolme Grammya. Longing in Their Hearts (1994) oli niin ikään suurmenestys.

Raitt nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000.

Raitt on yksi turvallisen energian puolesta perustetun M.U.S.E.-järjestön perustajista, ja hän on esiintynyt usein hyväntekeväisyyskonserteissa.

Raitt meni naimisiin vuonna 1991 näyttelijä Michael O’Keefen kanssa. He erosivat 1999.

Julkaisut

Studioalbumit 

 Bonnie Raitt (1971)
 Give It Up (1972) #138 US
 Takin' My Time (1973) #87 US
 Streetlights (1974) #80 US
 Home Plate (1975) #43 US
 Sweet Forgiveness (1977) #25 US
 The Glow (1979) #30 US
 Green Light (1982) #38 US
 Nine Lives (1986) #115 US
 Nick of Time (1989) #1 US, #51 UK
 Luck of the Draw (1991) #2 US, #38 UK
 Longing in Their Hearts (1994) #1 US, #26 UK
 Road Tested (1995) #44 US, #69 UK
 Fundamental (1998) #17 US, #52 UK
 Silver Lining (2002) #13 US
 Souls Alike (2005) #19 US

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Bonnie Raitin kotisivut 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Hollywood Walk of Fame
Grammy-palkinnon saajat
Rock and Roll Hall of Fame
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Savo-karjalainen osakunta

Savo-karjalainen osakunta oli Keisarilliseen Aleksanteri-Yliopistoon vuonna 1833 perustettu ja vuonna 1905 edelleen jaettu osakunta. Nykyään Savo-karjalaisen osakunnan perinteitä jatketaan Helsingin yliopiston Savolaisessa osakunnassa ja Karjalaisessa Osakunnassa.

Historia 
Natio Wiburgensis eli Viipurilainen kansakunta mainitaan ensimmäistä kertaa Turun akatemian konsistorin pöytäkirjoissa vuonna 1679. Osakunta eli ja toimi myös Turun palon jälkeen vuonna 1827 yliopiston siirryttyä Helsinkiin. Osakunnan inspehtori, kirurgian professori N. A. Ursin erosi tehtävästään vuonna 1832. Syynä eroon oli erimielisyydet ylioppilaiden kanssa. Koska osakunnan jäsenmäärä oli kasvanut voimakkaasti edellisinä vuosina, rehtori Erik Melartin esitti, että Natio Wiburgensis jaettaisiin kahtia, uuteen Viipurilaiseen osakuntaan ja Savo-karjalaiseen osakuntaan.

Osakunnan ensimmäinen jakso 1833–1852 
Savo-karjalaiset perivät sääntönsä vanhalta Viipurilaiselta kansakunnalta. Vuosina 1833–1852 osakunnan keskimääräinen jäsenluku oli 72, ja se oli tuolloin koko ajan yliopiston toiseksi suurin tai suurin osakunta.

Vuonna 1852 keisari Nikolai I määräsi osakunnat lakkautettaviksi. Savo-karjalainen osakunta vietti päättäjäisjuhlaansa 9. joulukuuta 1852 Ravintola Kaisaniemessä. Osakunnan laulajat esittivät tilaisuudessa ensimmäistä kertaa Savolaisen laulun, jonka Karl Collan oli säveltänyt parina edellisenä päivänä.

Ylioppilastiedekuntien aika 1852–1868 
Kun osakuntatoiminta oli virallisesti kielletty, Helsingin yliopistossa opiskelijoiden kokoontuminen oli sallittua vain ylioppilastiedekuntien piirissä. Osakuntalaitoksen perinteitä ei kuitenkaan unohdettu, ja keisarin vaihduttua Aleksanteri II:ksi ja ilmapiirin vapaannuttua Savo-karjalainen osakunta heräsi epäviralliseen eloon vuonna 1857. Osakunnan kokoukset pidettiin vuorotellen eri jäsenten luona ja piilossa julkisuudelta.

Epävirallisten osakuntien piirissä syntyi omia käsinkirjoitettuja sanomalehtiä. "Savo-Karjalainen" perustettiin syksyllä 1864.

Osakuntatoiminta jatkuu 1868–1905 

1880-luvulla osakunnan piirissä aloitettiin yhteisten illanviettojen ("klubi-illat") järjestäminen. Ensimmäistä köyri-iltaa pidettiin 10. lokakuuta 1886, josta kehittyi sittemmin Savolaisen osakunnan talakkunajuhla.

Tunnettuja jäseniä 
 August Ahlqvist
 Juhani Aho
 Adolf Edvard Arppe
 Fabian Collan
 Pietari Hannikainen
 Ilmari Krohn
 Robert Mauritz von Fieandt
 Herman Kellgren
 K. Kiljander
 K. J. G. Sirelius
 P. E. Svinhufvud
 K. K. Tigerstedt

Lähteet 
Yleiset lähteet
 Savo-karjalaisen osakunnan historia (1939). Savolainen ja karjalainen osakunta. 400 s. WSOY, Porvoo.
Viitteet

Osakunnat
Helsingin yliopisto
Air Astana

Air Astana (IATA: KC, ICAO: KZR) on kazakstanilainen lentoyhtiö, jonka kotikenttinä toimivat Astanan kansainvälinen lentoasema ja Almatyn lentoasema. Se on Kazakstanin hallituksen (51 %) ja BAE Systemsin (49 %) omistuksessa.

Air Astana perustettiin 29. elokuuta 2001 ja se aloitti palvelunsa 15. toukokuuta 2002.

Patria kouluttaa Pirkkalassa yhtiölle lentäjiä vuoden 2022 loppuun.

Kohteet 
Kesäkuussa 2017
 Kazakstanissa: Almaty, Aqtaw, Aqtöbe, Astana, Atıraw, Karaganda, Qostanay, Qızılorda, Öskemen, Pavlodar, Petropavl, Šymkent, Jezqazğan, Uralsk
 Ulkomailla: Abu Dhabi, Amsterdam, Antalya, Baku, Bangkok, Peking, Biškek, Delhi, Dušanbe, Frankfurt am Main, Hồ Chí Minhin kaupunki, Hongkong, Istanbul, Kazan, Kiova, Kuala Lumpur, Lontoo, Moskova, Novosibirsk, Omsk, Orenburg, Pariisi, Samara, Pietari, Soul, Taškent, Tbilisi, Ürümqi, Jekaterinburg

Laivasto 

Joulukuussa 2018:

8 kpl Airbus A320 
1 kpl Airbus A320neo (tilauksessa 2kpl)
4 kpl Airbus A321  
3 kpl Airbus A321neo 
5 kpl Boeing 757-200 
3 kpl Boeing 767-300
3 kpl Boeing 787 (tilauksessa)
1 kpl Embraer 190
9 kpl Embraer ERJ-190

Euroopan unioni asetti Air Astanan Euroopan unionin lentoliikenteeseen kieltolistalle 13. heinäkuuta 2009. Kielto poistui yhtiön osalta listan päivityksessä 12/2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Kazakstanilaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Lemonator

Lemonator oli suomalainen popyhtye. Se soitti melodista poppia, jossa kuului vaikutteita muun muassa Pink Floydilta, R.E.M:ltä ja Elliott Smithiltä. Lemonator julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1997. Kolmannelta levyltä, The Waltz, julkaistu single California valittiin (yhtyeen oman kotisivun mukaan) vuoden 2000 parhaaksi lauluksi. Yhtyeen kappale Is it you tuli monelle tutuksi DNA:n mainoskampanjasta, kuten myös Postin mainoskampanjassa soinut kappale You stole my heart. 

Lemonator yhtyeenä teki viimeiset keikkansa elokuussa 2015, jonka jälkeen yhtye lopetti toimintansa.

Jäsenet 
 Lasse Kurki – laulu ja kitara
 Antti Karisalmi – basso 
 Risto Eskolin –  kitara 
 Kelly Ketonen – rummut

Entiset
 Mikko "Pide" von Hertzen

Diskografia

Albumit 
 Yellow 1997
 Maison Rilax 1998
 The Waltz 2000
 Grandpop 2003
 Yesterday was good 2004
 At the presence of great beauty 2006
 Shake Shake Shake 2010

Lähteet 

Suomalaiset popyhtyeet
Aspera Hiems Symfonia

Aspera Hiems Symfonia oli norjalaisen Arcturus-yhtyeen esikoisalbumi. Se äänitettiin heinä-elokuussa 1995 ja julkaistiin 3. kesäkuuta 1996. Albumin kahdeksasta kappaleesta neljä on uudelleen äänitettyjä versioita vuonna 1993 julkaistun Constellation-EP:n kappaleista ja loput uusia lauluja.

Aspera Hiems Symfonia julkaistiin Ancient Lore Creations - ja Century Black -levymerkeillä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Garm - laulu
 Knut Magne Valle - kitara
 Carl August Tidemann - kitara
 Skoll - basso
 Steinar Sverd Johnsen - kosketinsoittimet
 Hellhammer - rummut

Vuoden 1996 esikoisalbumit
Arcturuksen albumit
Room a Thousand Years Wide

Room a Thousand Years Wide on Soundgardenin single vuodelta 1990. Kappaleen on säveltänyt rumpali Matt Cameron, ja sanoitukset on tehnyt kitaristi Kim Thayil. Singlen b-puolena on raita "HIV Baby" . 

Kappale oli ensimmäinen singlekappale, joka nauhoitettiin basisti Ben Shepherdin kanssa. Se nauhoitettiin alun perin Sub Popin seitsemän tuuman vinyylille mutta nauhoitettiin uudelleen Badmotorfinger-albumille.

Kappaleet 
 Room a Thousand Years Wide (säv. Cameron & Thayil)
 HIV Baby (säv. Shepherd & Cornell)

Aiheesta muualla 
 Discogs

Soundgardenin kappaleet
Vuoden 1990 kappaleet
Alex Skolnick

Alex Skolnick (s. 29. syyskuuta 1968) on thrash metalia soittavan Testament -yhtyeen toinen kitaristi.  

Hän eli nuoruutensa Berkeleyssä, Kaliforniassa.  Skolnick tuli Testamentiin hieman sen perustamisen jälkeen Derrick Ramirezin tilalle ja soitti yhteensä viidellä Testamentin studioalbumilla ennen eroamistaan bändistä ja liittymistään väliaikaisesti Savatage -yhtyeeseen. 

Handful Of Rain ja Japan live '94 -julkaisujen jälkeen Skolnick erosi Savatagesta ja oli 1990-luvun puolivälistä eteenpäin mukana monissa pienemmissä yhtyeissä ja teki myös vierailuita muiden yhtyeiden levyillä. Skolnick muutti New Yorkiin hankkimaan itselleen tutkintoa New Yorkin New Schoolin yliopistosta.

Skolnick perusti basisti  Nathan Peckin ja rumpali Matt Zebroskin kanssa jazz - yhtyeen Alex Skolnick Trio. Trio on julkaissut levyt Goodbye To Romance: Standards For A New Generation (2002) ja Transformation (2004), Last Day In Paradise (2007), Veritas (2011) ja Conundrum (2018).

Vuonna 2001 nauhoitettiin uudelleen Testamentin vanhempia biisejä First Strike Still Deadly kokoelmalevyä varten johon Skolnick osallistui aktiivisesti. Keväällä 2005 Testament palasi klassiseen kokoonpanoonsa, johon Skolnick siis kuului, ja teki lyhyen euroopan kiertueen. Euroopan kiertueella nauhoitettiin myös Testamentin live-dvd Live In London. Kiertue oli todella onnistunut ja yhtye jatkoi keikkojen tekemistä silloin tällöin ympäri maailmaa. Testament on kertonut mahdollisesta uudesta levystä kyseisen klassisen kokoonpanonsa kanssa.

Alex Skolnick käyttää paljolti Gibsonin kitaroita, mutta alkuvuosinaan Testamentissa hänellä oli myös oma mallinsa Ibanezin kitaramerkillä. Nykyään hän käyttää Heritage -merkkisiä kitaroita. Heritage valmistaa Alexin signaturemallia.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Official website
 Testament Legions
 Savatage.com

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin kitaristit
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Testamentin jäsenet
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Svappavaaran rata

Svappavaaran rata () on Ruotsin rataverkkoon kuuluva rataosuus Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. 

Rataosa avattiin liikenteelle vuonna 1964, kun Svappavaaran malmiesiintymää alettiin hyödyntää. Sen pituus on 40 kilometriä, ja se yhdistää Svappavaaran kaivoksen Luulaja–Kiiruna -malmirataan. Vuonna 1983 tapahtuneen Svappavaaran kaivostoiminnan lakkauttamisen jälkeen rataosalla on vain pellettitehtaan tavaraliikennettä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Malmbanan.se
 Järnväg.net – Malmbanan Luleå–Boden–Gällivare–Kiruna–Narvik

Kiirunan liikenne
Ruotsin rataverkko
Rilan luostari

Rilan luostari () on suuri ortodoksinen luostari Bulgariassa. Luostari sijaitsee lounaisilla Rila-vuorilla 117 kilometriä Sofiasta etelään Rilska-joen laaksossa 1 147 metrin korkeudessa

Luostari on perustettu 900-luvulla. Se on Bulgarian merkittävimpiä kulttuurihistoriallisia monumentteja ja kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Luostarikompleksi käsittää yhteensä 8 800 m²:n alueen. Rakennukset ovat suorakaiteen muotoisen sisäpihan (3 200 m²) reunoilla. Pääkirkko ja keskiaikainen torni sijaitsevat pihalla. Viisikupolinen pääkirkko valmistui vuonna 1837. Kirkon arvokkain esine on kullattu ikonostaasi, joka on kuuluisa puuleikkauksistaan ja jonka tekemiseen meni viisi vuotta neljältä käsityöläiseltä.

Historia
Perinteisesti on uskottu, että luostarin perusti läheisessä luolassa asunut erakko Ivan Rilski. Luostarikompleksin perustivat kuitenkin erakon oppilaat, jotka olivat tulleet vuoristoon kuulemaan tämän opetuksia.

Perustamisestaan lähtien Rilan luostari on ollut Bulgarian hallitsijoiden suosiossa. Melkein jokainen tsaari antoi suuria lahjoituksia luostarille aina osmanimiehitykseen saakka, mikä teki siitä Bulgarian kansallisen tietoisuuden kulttuurisen ja hengellisen keskuksen.

Paikallinen feodaaliherra Hrelju Dragovola pystytti Rilan luostarin uudelleen nykyiselle paikalleen 1300-luvulla. Kompleksin vanhimmat rakennukset Hreljova kula -torni (1334–1335) ja pieni kirkko tornin vieressä (1343) ovat tuolta ajalta samoin kuin piispan valtaistuin ja luostarin portit. Osmanien saapuminen 1300-luvun lopussa ja useat ryöstöretket johtivat luostarin tuhoutumiseen 1400-luvun puolivälissä.

Moskovan ja koko Venäjän patriarkaatin ja etenkin Athoksella sijaitsevan Rossikonin luostarin antamien lahjoitusten avulla Rilan luostari rakennettiin uudelleen 1400-luvun lopussa. Rakennustöitä johtivat Kjustendilin seudulta tulleet kolme veljestä, jotka myös toivat Ivan Rilskin pyhäinjäännökset rakennusryhmään.

Luostari toimi bulgarian kielen ja kulttuurin säilyttäjänä maan ollessa vieraan vallan alaisuudessa. Bulgarian kansallisen heräämisen aikana (1700–1800-luku) luostari tuhoutui tulipalossa 1833 ja se rakennettiin uudelleen seuraavan 30 vuoden aikana rikkaiden bulgarialaisten tuella. Asuinrakennusten rakentaminen aloitettiin 1816 ja kellotorni lisättiin vanhaan torniin 1844. 

Luostarikompleksi julistettiin kansalliseksi monumentiksi 1976 ja se listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1983.

Aiheesta muualla

BulgarianMonastery.com  
Visit to Bulgaria 
Rilan luostari UNESCOn sivuilla  
 Rila Bulgarian Mekka, Kansan kuvalehti, 02.06.1934, nro 22, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Bulgarian rakennukset ja rakennelmat
Ortodoksiset luostarit
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Uskonto Bulgariassa
Srebarnan luonnonsuojelualue

Srebarnan luonnonsuojelualue on luonnonsuojelualue Etelä-Dobrogeassa Bulgarian koillisosassa. Alue muodostuu Srebarnajärvestä ja sen ympäristöstä, ja se sijaitsee tärkeällä lintujen muuttoreitillä Afrikasta Eurooppaan. Varsinainen suojelualue on laajuudeltaan 6,4 km², ja sen ympärillä on 5,4 km² puskurivyöhyke. Suojelualue perustettiin vuonna 1948 ja lisättiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1983.

Sijainti ja koko 
Srebarnan luonnonsuojelualue sijaitsee Bulgarian koillisosassa lähellä Romanian rajaa. Se on 638 hehtaarin laajuinen ja suojelee Srebarnajärven ekosysteemiä. Srebarnajärvi sijaitsee Tonavan tulvatasangolla noin kilometri joen uomasta etelään. Järven lisäksi suojelualueeseen kuuluu sen pohjoispuolella olevat entiset maatalousmaat, Tonavan varrella olevat metsäplantaasit sekä Komlukan saari ja sen ja Tonavan rantatörmän. välissä oleva vesialue.

Järven avoin vesialue oli vuonna 2000 noin 120 hehtaaria. Lisäksi järveen kuuluu 400 hehtaarin laajuinen ruoikko.

Ilmasto 
Bulgarian pohjoisosissa ilmasto on mantereinen. Talvet ovat kylmiä ja kosteita ja kesät kuumia. Tammikuun keskilämpötila on –2 astetta ja heinäkuun keskilämpötila 23 astetta. Vuoden sadanta on 502 millimetriä.

Elävä luonto

Kasvillisuus 
Srebarnan luonnonsuojelualueella on laskettu olevan 2 748 taksoniin kuuluvaa kasvia. Noin 53 prosenttia koko Bulgarian kosteikkolajeista kasvaa alueella. Lajeista kaksi on kansainvälisestä ja yksitoista kansallisesti uhanalaista.

Järviruoko on alueen valtalaji, ja se peittää kaksi kolmasosaa sen koko alasta. Ruoikon lajeja ovat myös kapeaosmankäämi ja leveäosmankäämi sekä järvikaislalajit. Yleisinä mattoina kasvaa valkolumme, hapsivita sekä kilpukka- ja limaskalajeja. Rannan puskissa kasvavat muun muassa raita, tuhkapaju ja punapaju. Komlukan saarella on tulvametsiä, joiden lajeja ovat pajut ja poppelit.

Eläimistö 
Srebarnassa on erityisen arvokas lintulajisto. Siellä elää 233 lintulajia, joista 80 on muuttolintuja. Alueella pesii 99 lajia. Välimeren ja Mustanmeren alueen kiharapelikaaneista 9,6 prosenttia elää Srebarnassa. Kiharapelikaanin lisäksi alue on jalohaikaran, merimetson ja ruskosotkan ainoa pesimäpaikka Bulgariassa. Niiden lisäksi Srebarnassa lisääntyvät myös pikkumerimetso, yöhaikara, silkkihaikara,  rääkkähaikara, pikkuhaikara, pronssi-iibis, kapustahaikara, ruisrääkkä ja isotrappi. Tärkeitä talvehtijoita ovat kyhmyjoutsen, tundrahanhi, merihanhi ja merikotka.

Srebarnassa on tavattu 41 nisäkäslajia. Kaloista siellä elää muun muassa Bulgariassa harvinainen toutain ja matelijoista muun muassa pensaskäärme. Sammakkoeläimiä alueelta on löydetty 12 lajia ja sudenkorentoja 36 lajia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Protected Areas Programme  
Srebarnan luonnonsuojelualue UNESCOn sivuilla  

Bulgarian maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Kauppakeskus Malmin Nova

Malmin Nova on Helsingin Malmilla sijaitseva kauppakeskus. Malmin Novan suurin liike on K-Citymarket. Sen lisäksi kauppakeskuksessa on n. 40 erilaista liikettä, joita ovat muun muassa Alko, Alepa, Tokmanni, KappAhl, Dressmann, New Hairstore ja Suomalainen kirjakauppa. Kahviloita ovat Baguette ja Coffee House, ravintoloita korealainen Kiva, Burger King sekä Kotipizza. Malmin Novan kerrospinta-ala on n. 30 000 m², vuokrattava pinta-ala n. 24 000 m².

Kauppakeskus sijaitsee aivan Malmin rautatieaseman sekä Malmintorin välittömässä läheisyydessä. Kauppakeskuksessa on 690 paikan pysäköintihalli. Katupaikoituspaikkoja on lähiympäristössä noin 100 ja lähellä olevassa P1-paikoitushallissa on noin 300 pysäköintipaikkaa.

Historiaa 
Malmin Nova juontaa juurensa vuoteen 1987, jolloin Jussi Pajusen perheyhtiö Kauppahuone Pajunen rakennutti Malmille kauppakeskuksen ja avasi siinä uudenlaisen, elintarvikkeisiin erikoistuneen A & P Ostoparatiisin. Kiinteistöön tuli myös muita liikkeitä, kuten Pajusen perustamat lastentarvikeliike JollyP ja omatoimiremontoijille suunnattu Teesi sekä yhä Malmin Novassa toimiva leipomokahvila Baguette. Pian Pajuset myivät perustamansa Alepa-päivittäistavaraketjun S-ryhmälle, mutta jatkoivat liiketoimintaa Malmin Ostoparatiisissa. Vuonna 1990 kauppakeskuksen elintarvikemyymälä siirtyi Keskolle. 

Jo alkuperäinen, 1980-luvun lopun ”kulutusjuhlista” muistuttava nimi Ostoparatiisi oli herättänyt ivaa ja alkoi pienellä kirjoitettuna merkitä ironisesti mitä tahansa uutta ostoskeskusta. Kun nimi sai Keskolta K-etuliitteen ja muuttui kansan suussa ”Kostoparatiisiksi”, uudeksi nimeksi otettiin Malmin Nova. Sillä nimellä kauppakeskus avattiin marraskuussa 2000, omistajana edelleen Edv. Pajunen Oy..

Vuonna 2003 Novan tilat kaksinkertaistuivat uuden K-Citymarketin myötä. Laajennusosan on suunnitellut arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäki.

Malmin Novan omistus on vaihdellut taajaan 2000-luvun alun jälkeen. Vuonna 2006 Capmanin rahasto myi Malmin Novan kiinteistösalkkunsa osana ostajaryhmälle, johon kuuluivat islantilainen Samson Properties, Royal Bank of Scotland ja Ari Salmivuoren sijoitusyhtiö Ajanta. Vuonna 2011 omistajina olivat Bron-Cap Property Holding ja Ruokakesko. Vuonna 2018 Malmin Nova siirtyi Savills Investment Managementin hallinnoimalta sijoitusrahastolta suomalaiselle eQ-yhtiölle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauppakeskuksen kotisivu

Malmin Nova
Malmi