joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mazda 323 (BF)

Mazda 323 BF on Mazda 323:n kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1985–1989. Se korvasi edeltäneen BD-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 323 BG. Japanissa mallin nimenä oli Mazda Familia, ja Etelä-Afrikassa sitä myytiin myös nimellä Ford Tonic. Eteläafrikkalainen Samcor valmisti mallia Sao Penza -nimellä, jota tuotiin Euroopan maista ainoastaan Isoon-Britanniaan. Sen laatu oli erittäin huono Mazdaan verrattuna. Lisäksi muun muassa Australaasiassa myytiin 323-malliin perustuvaa Ford Laseria ja sen sedan-versiota Meteoria.

Kolmannen sukupolven 323 ei eronnut merkittävästi edeltäjästään ulkonäöltään eikä tekniikaltaan. Joillain markkinoilla myytiin turboahdettua ja nelivetoista mallia. Nyt myös farmarimalli (koritunnus BW) uudistui ja korvasi vuodesta 1978 lähtien markkinoilla olleen edeltäjänsä. Täysin uutena korimallina esiteltiin keväällä 1986 kaksiovinen kangaskattoinen cabriolet, joka tuli myös osaksi Ford Laser -mallistoa.

Vuoden 1987 alussa malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudet ajovalot ja etusäleikön.

Aiheesta muualla 

323 BF
C-segmentin autot
1980-luvun autot
Marko Aho (muusikko)

Marko Aho on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Jytäjemmarit -kantriyhtyeen perustajana, kitaristina ja lauluntekijänä. Aho on vastannut toisen yhtyeen perustajan Antero Gustafssonin ohella Jytäjemmarien kappaleiden teosta. Aho ja Gustafsson ovat toimittaneet myös vuonna 2002 ilmestyneen Mikko Saa Relaa! -kirjan, mikä sisältää Pekka Myllykosken laulutekstejä ja tarinoita niiden takaa, sekä sen jatko-osan, vuonna 2010 julkaistun Mihis me jäätiinkään? – Ison Kirjan Poika -kirjan. Aholla on myös M ja Rytmijäte -yhtye, mikä esittää keikoillaan Jytäjemmareiden sekä Pekka Myllykosken vanhemman yhtyeen Maltaan Haukkojen kappaleita. M ja Rytmijäte on julkaissut singlen ja EP:n.

Marko Aho on kääntänyt myös Freud Marx Engels & Jung -yhtyeelle David Allan Coen "Willie, Waylon and Me" -kappaleen nimellä "Kari, Tapio ja mä". Laulu on mukana yhtyeen Helmet, hitit & hutit -kokoelmalevyllä.

Aiheesta muualla 
 Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -sivusto

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
A (Jethro Tull)

A on Jethro Tullin albumi vuodelta 1980. Nimi tulee masternauhalaatikoihin merkityistä "A"-kirjaimista, albumi oli alun perin Ian Andersonin sooloprojekti (A=Anderson). Albumilla yhtye otti täysin uuden suunnan kohti elektronista ja syntetisaattori-painotteista rockia luovien pois aiempien levyjen folk rock-vaikutteista.  

Yhtyeen päätettyä Stormwatch-kiertueen keväällä 1980 pitkäaikainen rumpali Barriemore Barlow jätti yhtyeen vedoten kyllästymiseen ja pitkien kiertueiden rasituksiin. Sen lisäksi kosketinsoittajat John Evan ja David Palmer suunnittelivat omaa klassiseen musiikkiin perustuvaa projektiaan. Tällöin myös Ian Anderson päätti alkaa tehdä ensimmäistä sooloalbumiaan, joka tulisi musiikkisuunnaltaan poikkeamaan viimeisimmistä Tull-albumeista. Anderson oli kiinnostunut syntetisaattorien ja muiden elektronisten äänien mahdollisuuksista ja halusi kokeilla näitä albumillaan. 

Tull-miehistä mukaan tuli aluksi vain basisti Dave Pegg ja muut muusikot olivat englantilainen kosketinsoittaja-viulisti ja syntetisaattori-spesialisti Eddie Jobson ja amerikkalainen studiorumpali Mark Craney. Alun perin kitaristi Martin Barren oli tarkoitus soittaa vain parilla raidalla, mutta hän päätyi lopulta soittamaan koko albumin kitaraosuudet. 

Levy-yhtiön painostuksesta albumi julkaistiin kuitenkin Jethro Tullin nimen alla, ja levyn tehnyt kokoonpano lähti promotoimaan albumia maailmankiertueella. Lehdistölle lähetetty tiedote kertoi virheellisesti, että Evan, Palmer ja Barlow olisivat erotettu yhtyeestä ja korvattu uusilla jäsenillä, vaikka näin ei ollut. Miehet närkästyivät asiasta ja syyttivät tästä Andersonia, eivätkä Evan ja Palmer enää palanneet myöhemmin yhtyeeseen.

Kappaleet 

"Crossfire" – 3:55 
"Fylingdale Flyer" – 4:35 
"Working John, Working Joe" – 5:04 
"Black Sunday" – 6:35 
"Protect and Survive" – 3:36 
"Batteries Not Included" – 3:52 
"Uniform" – 3:34 
"4.W.D. (Low Ratio)" – 3:42 
"The Pine Marten's Jig" – 3:28 
"And Further On" – 4:21

Kaikki kappaleet Ian Anderson
Vuoden 2004 remasteroitu versio sisältää bonuksena Slipstream-videon DVD-version.

Muusikot 

Ian Anderson: huilu, laulu
Martin Barre: kitara
Mark Craney: rummut
Eddie Jobson: kosketinsoittimet, syntetisaattori, sähköviulu
Dave Pegg: basso

Lähteet 

 A-albumin remasteroidun version tekstiliite

Vuoden 1980 albumit
Jethro Tullin albumit
Ranskan tiedeakatemia

Ranskan tiedeakatemia () on Ranskan kuningas Ludvig XIV:n vuonna 1666, talousministeri Jean-Baptiste Colbertin aloitteesta perustama tieteellinen akatemia. Akatemian ehtävävä oli aluksi neuvoa Ranskan hallitusta tieteellissä asioissa. Ranskan tiedeakatemia on yksi varhaisimmista tiedeakatemioista. 

Vuonna 1699 tiedeakatemialle laadittiin peruskirja, joka tunnusti kuusi tieteen aihepiiriä: matematiikka, mekaniikka, tähtitiede, kemia, biologia ja anatomia. Jäsenmääräksi asetettiin 70. Tämä kuninkaallisen tiedeakatemian vaihe kesti vuodet 1699-1793. 

Ranskan tiedeakatemia järjesti kansainvälisesti merkittäviä tutkimusretkikuntia. Esimerkiksi vuonna 1736 ranskalainen tähtitieteilijä Pierre Louis Moreau de Maupertuis johti tutkimusretkikuntaa Lappiin (Tornionjokilaaksoon) mitatakseen yhden asteen pituisen matkan meridiaanikaarta pitkin maastossa. Hänen tutkimuksensa vahvisti Isaac Newtonin näkemyksen maapallon muodosta eli siitä, että maapallo on hieman navoiltaan litistynyt.

Pääosa tiedeakatemian tehtävistä on sittemmin siirtynyt muille organisaatiolle. Ranskan tiedeakatemiasta tuli vuonna 1795 osa yksi jäsenluokka Ranskan instituuttiin (Institut de France), josta tuli Ranskan tiedeakatemioiden uusi katto-organisaatio, ja jonka tieteenalakirjo on sittemmin lisääntynyt. 

Ranskan tiedeakatemia on 2000-luvulla uusinut peruskirjansa ja lisänyt sekä nuorentanut jäsenkuntaansa. Vuonna 2021 tiedeakatemialla oli 279 jäsentä, ja paikoista puolet on varattu alle 55-vuotiaille, yhä aktiivisessa tieteellisessä työssä oleville hakijoille. Lisäksi jäsenkuntaan kuuluu on ulkomaisia ja kirjeenvaihtajajäseniä. Jäsenilleen tiedeakatemia järjestää yhä maanantaikokoontumisia Pariisissa Institut de Francen tiloissa. Tiedeakatemialla on myös rooli maansa tieteellisen tutkimuksen kansainvälisessä edustamisessa.

Katso myös
 Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kotisivut 
 Kotisivut  
 d'Alembert, Jean-Baptiste le Rond. "Royal Academy of Sciences." The Encyclopedia of Diderot & d'Alembert Collaborative Translation Project. Ann Arbor: Michigan Publishing, University of Michigan Library, 2007  (umich.edu)

Tiedeakatemiat
Ranskan tiede ja tekniikka
Philip Thicknesse

Kapteeni Philip Thicknesse (1719 – 23. marraskuuta 1792) oli brittiläinen kirjailija, eksentrikko ja Thomas Gainsboroughin ystävä.

Thicknesse syntyi Taffordshiressä, Englannissa ja asui Farthinghoessa ja Bathissa. 

Hän julkaisi Turkkilaista, näennäisesti shakkia pelaavaa automaattia, koskevan artikkelin The Speaking Figure and the Automaton Chess Player, Exposed and Detected. Se sisälsi kuitenkin useita virheitä.

Kirjat
 A Year's Journey through France and Part of Spain, Osa I
 A Year's Journey through France and Part of Spain, Osa II

Aiheesta muualla
 Elämäkerta
 Kuvia
 Manybooks.net

Englantilaiset tietokirjailijat
Eksentrikot
Tony Miles

Anthony John Miles (23. huhtikuuta 1955 – 12. marraskuuta 2001) oli brittiläinen shakin suurmestari.

Miles syntyi Edgbastonissa Birminghamissa ja oppi shakkipelin nuorella iällä. Vuonna 1968 hän voitti Ison-Britannian alle 14-vuotiaiden mestaruuden, ja vuonna 1973 hän voitti Teessidessa hopeamitalin nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, jotka olivat hänen ensimmäinen tärkeä kansainvälinen shakkikilpailunsa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden seuraavana vuonna Manilassa.

Miles kirjautui Sheffieldin yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa, mutta keskeytti opinnot keskittyäkseen shakkiin. Vuonna 1976 hänestä tuli kaksikymmentävuotiaana Ison-Britannian ensimmäinen suurmestari ja hän sai sijoittaja Jim Slaterin asettaman 5 000 punnan palkkion (sama mies oli merkittävässä asemassa myös Fischerin ja Spasskin vuoden 1972 ottelun onnistumisessa). 

IBM-turnauksen jaettu voitto Viktor Kortshnoin kanssa vuonna 1976 aloitti Milesin uran huippukauden. Hän voitti tuon ajan vahvimmat kilpailut, vuosien 1984 ja 1985 Interpolis-turnaukset, ja oli jonkin aikaa länsimaiden paras ja yksi koko maailman parhaista shakinpelaajista. Sitten koitti vuosi 1986 ja ottelu uutta maailmanmestaria Garri Kasparovia vastaan. Miles hävisi ottelun 5,5-0,5, eikä ollut sen jälkeen pelaajana entisensä.

1980- ja 1990-luvuilla Miles jatkoi ahkeraa turnauksissa pelaamista. Vaikka hän ei enää kyennyt aivan entisenlaisiin tuloksiin, hän pääsi vuosina 1987 ja 1990 alueidenvälisiin MM-karsintaturnauksiin ja koko 1990-luvun hänen tuloksensa olivat melko hyviä. Miles tuli tunnetuksi omaperäisestä huumorintajustaan, ehti olla kahdesti naimisissa ja kuoli joulukuussa 2001 diabeteksen aiheuttamaan sydänsairauteen.

Pelityyli ja terveys

Miles oli erinomainen loppupelaaja, joka omasi hyvän tekniikan, eikä ollut erityisen kiinnostunut avausteoriasta. Yksi kuuluisimpia hänen pelejään on varmasti silloista maailmanmestaria Anatoli Karpovia vastaan mustilla voitettu peli. Skarassa 1980, joka alkoi 1.e4 a6!?. 

Vaikka Miles oli parhaimmillaan kovahermoinen kilpailija ja oman tiensä kulkija, 1980-luvun puolivälin tienoilla hän alkoi kärsiä  mielenterveydellisistä ongelmista, jotka johtivat syyskuussa 1987 romahdukseen ja lyhyeen sairaalahoitoon. Osasyynä niihin lienevät olleet vaikeudet peliuralla, vaikea avioero toisesta vaimosta ja riidat shakkipromoottori, suurmestari Raymond Keenen ja Milesin pahimman englantilaisen kilpailijan Nigel Shortin kanssa. Englannista pois muuttanut Miles alkoi jälleen menestyä shakissa vuonna 1989. Loppuvuosinaan hän muutti takaisin synnyinmaahansa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Milesin "fingernotes" ICC -palvelimella
Tony Miles: Has Karpov Lost his Marbles?  Lyhyt artikkeli Kingpin-lehdessä
The Miles Report. Milesin shakkipalstoja vuosilta 1999-2001 ChessCafe.com:in arkistossa.

Brittiläiset shakinpelaajat
Shakin Britannian-mestarit
Shakin nuorten maailmanmestarit
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Superhero Movie

Superhero Movie on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jossa parodioidaan erilaisia supersankareita Scary Movie -trilogian jalanjälkien mukaan. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Craig Mazin ja sen tuottivat David Zucker ja Robert K. Weiss. Elokuvan tuotanto alkoi syyskuussa 2007 New Yorkissa. 

Elokuvassa parodioidaan enimmäkseen Spider-Man – Hämähäkkimies -elokuvaa, mutta siinä parodioidaan myös elokuvia Batman Begins, X-Men ja Fantastic Four. Elokuvan pääosissa ovat Drake Bell, Sara Paxton, Christopher McDonald, Pamela Anderson, Tracy Morgan, Regina Hall ja Leslie Nielsen.

Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 28. maaliskuuta 2008, Suomessa 11. huhtikuuta 2008 ja Isossa-Britanniassa 6. kesäkuuta 2008. Elokuva julkaistiin Suomessa DVD:llä ja Blu-rayllä 20. elokuuta 2008.

Lähteet 

Vuoden 2008 yhdysvaltalaiset elokuvat 
Parodiaelokuvat
Supersankarielokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Österbottens Tidning

Österbottens Tidning (ÖT) on ruotsinkielisen Pohjanmaan pohjoisosissa ilmestyvä ruotsinkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 2008, kun Pietarsaaressa ilmestynyt Jakobstads Tidning ja Kokkolassa ilmestynyt Österbottningen yhdistyivät. Ensimmäinen numero ilmestyi 23. toukokuuta 2008. Österbottens Tidning ilmestyy kuusi kertaa viikossa (ti-su). Österbottens Tidningenin levikkialue ulottuu Kokkolasta Uuteenkaarlepyyhyn ja levikki vuonna 2013 on noin 13 367.

Österbottens Tidning julkaistiin alun perin broadsheet-kokoisena, kun taas lehden edeltäjistä Österbottningen julkaistiin tabloidina ja Jakobstads Tidning suurimpana mahdollisena sanomalehtikokona, eli broadsheetinä. Österbottens Tidning siirtyi käyttämään tabloidi-kokoa 14. helmikuuta 2014.

Katso myös 
 Luettelo suomalaisista sanomalehdistä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Österbottens Tidningin kotisivu 

Suomalaiset ruotsinkieliset sanomalehdet
Pietarsaaren media
Kokkolan media
Eugène de Beauharnais

Eugène de Beauharnais (3. syyskuuta 1781 – 21. helmikuuta 1824) oli ranskalainen sotilas ja keisari Napoleonin poikapuoli, joka toimi Italian kuningaskunnan varakuninkaana 1805–1815.

Eugène de Beauharnaisin isä Alexandre Beauharnais kuoli 1794 ja äiti Joséphine de Beauharnais meni leskeksi jäätyään naimisiin Napoleon Bonaparten kanssa. Eugène oli isänsä kuoleman jälkeen puusepän oppipoikana, mutta päästyään sotilasuralle hän yleni nopeasti. Uranousu oli osittain oman kyvykkyyden, osittain isäpuolen ansiota. Napoleon korotti hänet 1804 Ranskan prinssiksi ja nimitti hänet seuraavana vuonna Italian varakuninkaaksi.

Eugène de Beauharnais menestyi hyvin varakuninkaana ja voitti 1809 Raabin taistelun sodassa Itävaltaa vastaan. Tämän voiton ansiosta Napoleon saavutti helpommin voiton Wagramin taistelussa. Beauharnais menestyi 1812 Borodinon taistelussa Venäjän sotaretkellä ja kunnostautui myös perääntymisen aikana. Hän pysyi uskollisena Napoleonille aina tämän kruunusta luopumiseen asti 1814. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana Beauharnais säilytti puolueettomuutensa. Napoleonin vallasta luopumisen myötä Beauharnaisin poliittinen ura katkesi.

Beauharnaisin appi, Baijerin kuningas Maksimilian I Joosef myönsi hänelle Leuchtenbergin herttuan ja Eichstättin ruhtinaan arvon. Eugène de Beauharnaisin sisar Hortense de Beauharnais oli naimisissa Napoleonin veljen Louis Bonaparten kanssa ja Eugènen neljästä tyttärestä Joséphine oli Ruotsin kuningas Oskar I:n puoliso.

Lähteet
 Otavan iso tietosanakirja, Otava 1960
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1960

Prinssit
Varakuninkaat
Ranskalaiset kenraalit
Vuonna 1781 syntyneet
Vuonna 1824 kuolleet
Oiran

Oiran (花魁) oli japanilainen korkean luokan kurtisaani. Sana oiran koostuu kahdesta kanjista: 花 merkitsee kukkaa ja 魁 "muiden edellä". Oiran-traditio jatkuu osin nykypäivään saakka, sillä Kiotossa elää vielä naisia, jotka haluavat pitää perinnettä yllä, tosin ilman seksuaalista osaa työnkuvasta.

Oiran-kulttuuri alkoi Edo-kaudella (1600 — 1868). Tuolloin laadittiin lakeja, jotka eristivät bordellit erillisille alueilleen pois kaupunkien keskustoista. Suurimmissa kaupungeissa nämä alueet olivat Kioton Shimabara, Osakan Shimmachi ja Edon (nykyisin Tokio) Yoshiwara. Kurtisaanien kesken syntyperällä ei ollut väliä: hierarkia perustui täysin yksilöiden taitoihin, ulkonäköön ja saavutuksiin. Oiraneista tayūt (太夫 tai 大夫, tayū, "suuri aviomies") olivat korkea-arvoisimpia ja heidän katsottiin olevan sopivia jopa daimyōiden viihdyttäjiksi.

Oiran viihdytti asiakkaitaan tanssin, musiikin, runouden, kalligrafian ja älykkään keskustelun keinoin samaan tapaan kuin geisha — mutta oiran saattoi myös kutsua geishan viihdyttämään itseään ja vieraitaan.

Japanilainen kulttuuri
Seksuaalisuus Japanissa
Prostituutio
William Schlumberger

William Schlumberger (1800 Mulhouse – huhtikuussa 1838 Havanna) oli ranskalainen shakinpelaaja. Hänet tunnetaan Pierre Charles Fournier de Saint-Amantin opettajana ja Turkkilaisen, shakkia näennäisesti pelaavan automaatin, ohjaajana. Baijerilainen muusikko ja esiintyjä Johann Nepomuk Mälzel palkkasi Schlumbergerin ohjaamaan Turkkilaista, koska tarvitsi hyvän pelaajan. Schlumberger toimi ohjaajana niin Euroopassa kuin Amerikassakin.

Hän kuoli keltakuumeeseen vuonna 1838.

Lähteet
 Tom Standage, The Turk: The Life and Times of the Famous Eighteenth-Century Chess-Playing Machine. Walker and Company, New York City, 2002. ISBN 0802713912
 Gerald M. Levitt, The Turk, Chess Automaton. McFarland and Company Inc. Publishers, Jefferson, North Carolina, 2000.
 William Schlumberger
 The man in the automaton 
 Gaige, Jeremy: Chess Personalia, A Biobibliography, 1987, McFarland, ISBN 0-7864-2353-6, s. 377

Ranskalaiset shakinpelaajat
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1838 kuolleet
National Treasure: Salaisuuksien kirja

National Treasure: Salaisuuksien kirja (National Treasure: Book of Secrets) on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 2007. Se on jatko-osa vuonna 2004 valmistuneelle elokuvalle National Treasure – kansallisaarre. Elokuvan ohjasi Jon Turteltaub ja tuotti Jerry Bruckheimer. Se kertoo Abraham Lincolnin salamurhasta. 

Elokuvan pääosissa ovat Nicolas Cage, Diane Kruger, Justin Bartha, Jon Voight, Helen Mirren, Harvey Keitel ja Ed Harris. 

Ensimmäisen elokuvan tullessa oli suunniteltu, että filmille ei tulisi jatko-osaa.

Elokuvan ensi-ilta oli New York Cityssä 13. joulukuuta 2007 ja se julkaistiin Lähi-idässä, Koreassa ja Taiwanissa 19. joulukuuta 2007. Se julkaistiin Australiassa 20. joulukuuta 2007. Filmin ensi-ilta oli Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa, Espanjassa ja Italiassa 21. joulukuuta 2007. Se julkaistiin Saksassa ja Alankomaissa 24. tammikuuta 2008. Isossa-Britanniassa ja Tanskassa elokuva julkaistiin 8. helmikuuta 2008. Suomessa elokuva tuli valkokankaille 15. helmikuuta 2008 lähtien.

Rooleissa

Vuoden 2007 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Jon Turteltaubin ohjaamat elokuvat
Saali

Saali (, sanskritin sanasta साडी, śāṭī) on vaatekappale, jota pidetään löysästi olkapäiden ja ylävartalon sekä joskus pään päällä. Se on yleensä neliön tai nelikulmion muotoinen liina, joka taitetaan kolmioksi. Saali muistuttaa käyttötarkoitukseltaan keeppiä ja boleroa, jotka tosin toimivat saalia yleisemmin juhla-asusteina.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Saali
Fergus Gwynplaine MacIntyre

Fergus tai Feargus  Gwynplaine MacIntyre (1948 – 25. kesäkuuta 2010 Brooklyn) oli skotlantilaissyntyinen journalisti, kirjailija ja runoilija.
__notoc__

Teokset

Kirjat

 The Woman Between the Worlds (1994, ISBN 0-440-50327-2 ja 2000, ISBN 0595088848)
 MacIntyre's Improbable Bestiary (2005, ISBN 1587154722)

Novellit

Asimov's Science Fiction:
 "For Cheddar or Worse"
 "Martian Walkabout"
 "Isle Be Seeing You"

Weird Tales:
 "The Ones Who Turn Invisible"

Lähteet
http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?F._Gwynplaine_MacIntyre
http://contento.best.vwh.net/d84.htm#A2923 

Skotlantilaiset tieteiskirjailijat
Skotlantilaiset runoilijat
Toimittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Matt Selman

Matt Selman on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, joka on kirjoittanut Seinfeldiä ja Simpsoneita. Hän on kuulunut Simpsonien käsikirjoittajiin sarjan 9. tuotantokaudelta alkaen, vuodesta 1997, ja on toistaiseksi käsikirjoittanut sarjaan 27 jaksoa. Hän oli myös yksi The Simpsons Movie -elokuvan yhdestätoista käsikirjoittajasta. Alkaen 23. tuotantokaudelta eli vuodesta 2011 Selman on ollut jokaisella kaudella muutamassa jaksossa toisena vastaavana tuottajana (showrunner) Al Jeanin rinnalla.

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Simpsoneiden tekijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Mike Reiss

Mike Reiss (syntynyt 15. syyskuuta 1959 Bristol, Connecticut) on amerikkalainen käsikirjoittaja, joka on tullut tunnetuksi työstään Simpsonien parissa. Hän oli Al Jeanin kanssa sarjan vastaava tuottaja eli showrunner 3.–4. tuotantokaudella vuosina 1991–1993. Jean ja Reiss myös käsikirjoittivat yhdessä useita Simpsonien jaksoja. He loivat yhdessä animaatiosarjan The Critic, mutta palasivat molemmat Simpsonien pariin. Reiss on ollut sarjassa myöhemmin tuottajana ja hän oli yksi The Simpsons Movie -elokuvan käsikirjoittajista.

Reiss on luonut myös animaation nimeltä Queer Duck, joka kertoo homoseksuaalisesta ankasta.

Simpsoneiden tekijät
Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Abdissa Assefa

Abdissa "Mamba" Assefa (s. 1973 Wollega, Etiopia) on suomalainen, etiopialaissyntyinen lyömäsoittaja ja rumpali. Hän on yksi kysytyimmistä lyömäsoittajista suomalaisen kevyen musiikin alalla.

Opiskeluaika 

Assefan vanhemmat tulivat Suomeen vuonna 1975 opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Assefa kiinnostui musiikista ala-asteikäisenä. Hän aloitti rumpujen soiton 11-vuotiaana käyden aluksi yksityistunneilla, ja ensimmäisen rumpusettinsä hän sai vuotta myöhemmin. 15-vuotiaana hän aloitti neljän vuoden opinnot Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa opettajinaan muun muassa Upi Sorvali ja Miri Miettinen Valmistuttuaan musiikkiopistosta Assefa matkusti Gambiaan, missä hän innostui etnisestä musiikista, djembe-rummusta ja polyrytmiikasta. Palattuaan Suomeen hän alkoi ottaa yksityistunteja gambialaiselta lyömäsoittaja Daniel Ifidionilta.

Yhtyeet ja projektit 

1990-luvun alusta lähtien Assefa on soittanut lyömäsoittimia ja rumpuja useiden eri musiikkityylejä edustavien suomalaisartistien yhtyeissä ja levyillä. Ensimmäisiä tunnettuja artisteja, joiden yhtyeissä Assefa soitti, olivat Mikko Kuustonen ja Sami Saari. Ensimmäinen jazzkokoonpano Assefalle oli Rinneradio 1990-luvun loppupuolella, ja hän soitti myös Wimme Saaren vuonna 2000 julkaistulla Cugu-albumilla. Vuodesta 1998 hän on soittanut Nuspirit Helsingissä, ja yhtyeen ympärille syntyneen muusikkoyhteisön jäsenten yhtyeissä, kuten The Five Corners Quintetin albumilla sekä Teppo Mäkysen Teddy Rok Seven -yhtyeen albumilla ja keikkakokoonpanossa. Vuonna 2002 Assefa soitti Kimmo Pohjosen Kalmukkisinfoniassa yhdessä Tapiola Sinfoniettan ja lyömäsoittaja Samuli Kosmisen kanssa. Hän soitti ajoittain myös Pohjosen ja Kosmisen Kluster-yhtyeessä. 2000-luvulla Assefa on soittanut lisäksi muun muassa Sami Pitkämön orkesterissa, Tuomo Prättälän keikoilla sekä laulaja Eivør Pálsdóttirin rumpalina.

Muita suomalaisia jazz- ja rytmimuusikkoja, joiden albumeilla Assefa on soittanut, ovat muun muassa Pentti Lahti, Eero Koivistoinen, Johanna Iivanainen, Quintessence, MP4 ja Joonatan Rautio. Hän on ollut Fat Beat Sound Systemin jäsen 1990-luvun puolivälistä lähtien ja kuulunut Giant Robot -yhtyeeseen vuodesta 2001. Muita musiikkityylejä edustavista suomalaisartisteista Assefa on soittanut muun muassa Hanoi Rocksin, The 69 Eyesin, Pepe Deluxén, The Rasmuksen, Tuomari Nurmion ja Bomfunk MC’s -yhtyeen levyillä tai keikkakokoonpanoissa. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Ricky Martinin, brasilialaisen Azymuthin ja brittiläisen Brand New Heaviesin keikoilla Helsingissä, ja soittanut rumpuja norjalaisen laulaja Annien yhtyeessä huhtikuusta 2005.

Vuonna 1998 Assefa oli mukana edustamassa Suomea Eurovision laulukilpailuissa Edea-yhtyeessä. Hän on säveltänyt ja soittanut useissa eri tanssi-, teatteri-, elokuva- ja TV-tuotannoissa.

Lähteet 

Suomalaiset lyömäsoittajat
Suomalaiset rumpalit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Pikakirjoittaja (hyönteinen)

Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus) on männyissä elävä kaarnakuoriainen.

Koko ja ulkonäkö 
Pikakirjoittaja on 6–8 mm pitkä, väriltään tummanruskea. Sen peitinsiipien takaosassa on peräkuoppa, jonka reunoilla on kuusi hammasparia.

Levinneisyys 
Lajia esiintyy Aasiassa ja Euroopassa. Suomessa lajia esiintyy maan pohjoisosissa, Oulun eteläpuolella se on harvinainen.

Lisääntyminen 
Koiras kaivaa puuhun sisäänmenoaukon ja siitoskammion. Se parittelee tavallisesti 2–4 naaraan kanssa. Naaraat kaivavat 20–50 cm pitkiä ja 4–5 mm leveitä käytäviä,joiden reunoille ne laskevat munansa. Munista kuoriutuvat toukat kovertavat kukin oman käytävänsä, jonka päähän ne koteloituvat.

Haitat 
Lajista aiheutuu jonkin verran haittaa metsätaloudelle. Kasvavalle metsälle pikakirjoittajasta aiheutuu harvoin vahinkoa, mutta kaadetussa puutavarassa se saa aikaan sinistymistä tuomalla puuhun mukanaan sinistäjäsientä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)
 Metsäntutkimuslaitos (Metla): Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)
 ITIS: Ips sexdentatus 
 Pherobase: Semiochemicals of Ips sexdentatus, the Six-toothed bark beetle 
 Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Ips sexdentatus  (pdf)

Kaarnakuoriaiset
Satu Manninen

Satu Manninen (s. 9. kesäkuuta 1978) on suomalainen runoilija ja valokuvaaja. Hän on valmistunut kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemian tila-aikataiteen osastolta.

Vuonna 2007 Manninen voitti ensimmäisen Suuren runokilpailun ja debytoi Runot 2007 -antologiassa. Hänen runojaan julkaistiin myös MotMot06-antologiassa. Mannisen esikoisrunokokoelma Sateeseen unohdettu saari (2007) oli ilmestymisvuonnaan Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkintoehdokkaana. Vuonna 2008 Manniselle myönnettiin Kaarlen palkinto.

Teokset
 Sateeseen unohdettu saari, Gummerus, 2007
 Sydänfilmi, Gummerus, 2009
 Pikseliaurinko, Gummerus, 2012
 Kaupunkicowboy, Gummerus, 2014
 Nollakatu nolla, Gummerus, 2016
 Camouflage, Gummerus, 2018
 Korva kaupungin yllä, Gummerus, 2021

Lähteet

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Katastrofin aineksia

Katastrofin aineksia on 2008 julkaistu John Websterin ohjaama dokumentaarinen kuvaus omasta ympäristöideologiasta. Siinä kuvataan Websterin perheen elämää vuoden ajan, kun öljyn kulutus on minimoitu, mutta samalla pyritään pitämään yllä espoolaista keskiluokkaista elintasoa. 

Elokuvan ensi-ilta oli DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin avajaiselokuvana 23. tammikuuta 2008. Elokuva esitettiin 24.8.2008 myös Espoo Cinéssä. Elokuvan teatteri-ensi-ilta oli 19.9.2008.  ja se voitti parhaan dokumentin Jussi-palkinnon vuonna 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen elokuvasäätiön esittely

Arvostelut 
 

Yhteiskunnalliset elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2008 dokumenttielokuvat
John Websterin ohjaamat elokuvat
Daniel Fellman

Daniel Fellman (s. 26. tammikuuta 1990 Turku) on pelaajauransa jo vuonna 2010 lopettanut suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Jaroa. Hän pelasi Suomen eri ikäisten poikamaajoukkueissa yhteensä 19 ottelua.

Pelaamisen jälkeen Fellman aloitti logopedian opinnot Åbo Akademissa 2011. Hän valmistui puheterapeutiksi 2015 ja päätti alkaa tutkia psykologiaa ja työmuistia.  Fellman kirjoitti vuonna 2015 pro gradu -työnsä, jossa hän tutki suomalaisten miesjalkapallovalmentajien äänihäiriöiden esiintyvyyttä. Fellman laati tohtorinväitöskirjansa työmuistiharjoittelun vaikutuksista.  Hän väitteli tohtoriksi 17. joulukuuta 2018.

Tilastot 
Vain kansalliset sarjat huomioitu. Tilanne 12. lokakuuta 2009.

Aiheesta muualla 
 Fellman FF Jaron sivuilla 
 Fellman Veikkausliigan sivuilla

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Petra Vaelma

Petra Pauliina Vaelma (s. 11. toukokuuta 1982) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Ruotsissa kolmessa eri seurassa ja kausina 2009–2013 norjalaisseura Klepp IL:ssä.

Aikuisten maajoukkueuransa Vaelma aloitti 14. elokuuta 1999, kun hän pelasi 45 minuuttia harjoitusmaaottelussa Skotlantia vastaan. Hän oli pitkään maajoukkueen luottopelaaja ja pelasi muun muassa täydet minuutit kaikissa neljässä ottelussa EM-kilpailuissa 2005, kun Suomi ylsi välieriin, ja EM-kilpailuissa 2009, kun Suomi selvisi puolivälieriin. Yhteensä Vaelma pelasi 93 maaottelua, joista hän pelasi täydet 90 minuuttia yli 50:ssä.

Vaelman kasvattajaseura on Turun Palloseura. Hän on myös pelannut Turun Pyrkivässä, FC Unitedissa sekä Ruotsissa Bälinge IF:ssä, Eskilstuna Unitedissa ja Umeå Södra FF:ssä ennen siirtoaan Norjaan syksyllä 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Petra Vaelma Palloliiton sivuilla
 Petra Vaelma Klepp IL:n sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Elevaatio

Elevaatio (), ehtoollisaineiden kohottaminen messussa. Termillä elevaatio tarkoitetaan yleensä asetussanojen jälkeen tapahtuvaa pyhitettyjen aineiden korottamista kansan nähtäväksi. Termillä pieni elevaatio tarkoitetaan loppudoksologian (Hänen kauttaan, hänen kanssaan ja hänessä...) aikana tapahtuvaa sekä Kristuksen ruumiin että maljan korottamista. Näiden lisäksi ehtoollisaineita kohotetaan lievästi myös offertoriumin aikana, kun uhrilahjoja valmistetaan.

Roomalaiskatolinen kirkko
Roomalaiskatolisen kirkon latinalaisen riituksen uudessa muodossa aineita kohotetaan uhrilahjojen valmistamisen aikana, konsekraation yhteydessä kansan nähtäväksi, eukaristisen rukouksen loppudoksologian yhteydessä, leipää murtaessaan ja kutsuessaan uskovia kommuunioon.

Ortodoksinen kirkko
Liturgiassa pappi kohottaa aineet päänsä päälle sanoen "Pyhät pyhille".

Luterilainen kirkko

Käytännöt
Tätä nykyä luterilaisuudessa korotetaan ehtoollisaineita lähinnä ehtoolliskutsun aikana. Kun pappi on esittänyt kutsun, hän kohottaa pyhitettyjä lahjoja ja kumartaa. Aineita kohotetaan usein myös eukaristisen rukouksen loppudoksologiassa. 

Messussa elevaatio merkitsee pyhitettyjen ehtoollisaineiden kohottamista seurakunnan nähtäväksi ehtoollisen asetussanojen yhteydessä. Varsinainen elevaatio konsekraation jälkeen ei ole luterilaisuudessa yhtenäinen tapa, mutta jotkut papeista edelleen kohottavat aineita konsekraation jälkeen painottaakseen reaalipreesensiä. Tällöin esimerkkinä kalkki nostetaan silmien tasolle vietettäessä messua versus populum. Pappi pitää tällöin toisella kädellä kiinni kalkin jalan yläosasta maljan alta ja tukee toisella kädellä jalan reunaa alhaalta. Vietettäessä messua ad orientem kalkki tulee nostaa niin korkealle, että sen yläosa kohoaa pään yläpuolelle ja alaosa ulottuu silmien korkeudelle.

Uhrilahjojen valmistamisen (offertorio) aikana tapahtuva kohottaminen ei ole yleinen, mutta esiintyy jonkin verran.

Historiaa
Luterilaisessa uskonpuhdistuksessa konsekraation yhteyteen kuuluva elevaatio sisältyi Martti Lutherin molempiin messuliturgioihin, sekä esimerkiksi pakollisena Mikael Agricolan messuun. Myöhemmin erityisesti aitoluterilaiset, kuten Joachim Westphal puolustivat elevaatiota filippistejä ja kryptokalvinisteja vastaan. Ruotsi-Suomessa elevaatio säilyi messussa reformaation jälkeen jonkin aikaa, mutta Upsalan kokous vuonna 1593 kielsi elevaation, koska se voitiin nähdä sakramentin palvontana. 1900-luvun lopun jumalanpalvelusuudistuksessa elevaatio on tullut uudelleen käytäntöön,ennen muuta ehtoollisrukouksen doksologian yhteydessä, mutta yleisesti myös asetussanojen yhteydessä.

Messukellon soittaminen elevaation aikana säilyi paikoitellen vielä luterilaisessakin kirkossa aina 1700-luvulle asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Messu
Jumalanpalvelukset
Antola

Antola on kylä Etelä-Halikossa Varsinais-Suomessa. Kylän länsiosa on kynnetty pelloksi, mutta valtaosa kyläalueesta on metsää. Kylässä on nykyään vain yksi suuri Antolan maatila ja sen rakennukset, jotka sijaitsevat kyläalueen länsireunassa peltojen ja metsän välissä.

Antola on kuulunut ns. ruotsalaisen vero-oikeuden piiriin, mikä tarkoittaa että se on perustettu 1300-luvun jälkeen. Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli yksi tila. Antola ja sen naapurikylä Hevonpää muodostivat 1700-luvulla yhteisen ruodun, jonka sotilastorppa sijaitsi kylien välissä. Antolalla oli ennen myös pientä torppa- ja mäkitupa-asutusta sekä kauppa, mutta niitä ei ole enää kylässä jäljellä.

Lähteet

Halikon kylät
Amikti

Amikti ( ’verho’, ’vaippa’) on läntisissä kirkoissa papin tai diakonin liturgiseen asuun kuuluva valkoinen, neliskulmainen liina, josta muodostuu alban hupunomainen kaulus. Siitä käytetään joskus nimitystä kaulusliina koska se muodostaa eräänlaisen kauluksen albaan. 

Amikti on noin 90 cm pitkä ja 60 cm leveä. Sen kahdessa kulmassa on nauhat, joilla se sidotaan, ja näiden välissä pitkällä sivulla voi olla jäykempi, joko valkoinen, tai messukasukan kanssa samaa väriä oleva ja liturgisia värejä noudattava kaulusmainen osa, parura.

Amikti suojaa stolaa ja messukasukkaa (tai dalmatikaa) hieltä ja lialta ja käyttäjänsä hiuksilta. Se puetaan päälle ennen albaa. Aikaisemmin saattoi myös ulkona vietetyssä jumalanpalveluksessa kylmän sään aikaan toimia päätä suojaavana huppuna

Amiktia käytetään katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa sekä joissain luterilaisissa kirkoissa, mm.  Ruotsin kirkossa. Suomessa sen käyttö on harvinaista, pääasiassa vain Porvoon hiippakunnassa. Amiktin käyttö jatkui Ruotsi-Suomessa reformaation jälkeen 1600-luvulle saakka, jolloin sen korvasi vähitellen albaan kiinteästi kuulunut leveä pitsikaulus. Uudelleen amikti on tullut käyttöön 1900-luvulla.

Lähteet 
 Tauno Sarantola: Kirkkotekstiilit. Kirjaneliö, 1988. ISBN 951-600-748-1.

Viitteet 

Liturginen vaatetus
Palla (liturgia)

Palla (lat. ’vaippa’, ’liina)’. Kovitettu neliskulmainen liina, jolla messussa kalkki eli ehtoollismalja peitetään silloin kun kalkkiliina ei ole kalkin päällä. Palla on valkoisella kankaalla päällystetty neliön muotoinen kova, esimerkiksi pahvi- tai muovilevy. Pallaan on usein kirjailtu risti, tai jokin ehtoolliseen muu liittyvä symboli tai kuvio. Pallan tehtävä on mm. suojella arvokkaammasta materiaalista valmistettua ja liturgisia värejä noudattelevaa kalkkiliinaa. Samalla se suojelee kalkkia mahdollisilta roskilta, kuten alttaripöydän kukista irtoavasta roskasta tai kesällä kirkkoon lentäneiltä hyönteisiltä, silloin kun sitä ei peitetä kalkkiliinalla.

Ehtoollisen vieton päätteeksi kalkin päälle laitetaan ensin palla, sitten kalkkiliina ja lopuksi päälle korporaalin sisältävä bursa. Neliön muotoinen palla saa kalkkiliinan laskeutumaan kauniisti. Mikäli kalkkiliinaa ja bursaa ei käytetä, kuten usein nykyisin roomalaiskatolisessa kirkossa, korporaali laitetaan pallan päälle.

Palla on käytössä läntisen perinteen kirkoissa. Se on tullut uudelleen käyttöön myös Suomen ev. lut. kirkossa ja se mainitaan Piispainkokouksen hyväksymässä Jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisen viettoon liittyvänä esineenä.

Lähteet 

Liturgiset tekstiilit
Messu
Bursa (liturgia)

Bursa () on messussa käytettävä, kankaasta tehty neliskulmainen liturginen kotelo, tasku, jossa säilytetään korporaalia. Bursa voi olla valkoinen tai kyseisen päivän liturgisen värin mukainen. Se asetetaan tyhjän kalkin, pallan ja kalkkiliinan päälle ennen ja jälkeen ehtoollisen viettoa. Etenkin luterilaisissa kirkoissa on tapana asetaa myös ehtoollisleipälautanen, pateeni kalkin päälle, joiden päälle palla ja kalkkiliina asetetaan.

Bursaa käytetään läntisen perinteen kirkoissa, katolisessa, anglikaanisessa ja useissa luteilaisissa kirkoissa. Bursa mainitaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piipainkokouksen hyväksymässä Jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisen viettoon liittyvistä ja siinä käytettävistä esineistä.

Lähteet 
Liturgiset tekstiilit

Messu
Moon

ġMoon voi tarkoittaa jotain seuraavista:

 Moon, puolalainen black metal -yhtye
 Moon Cakes, ent. Moon, suomalainen rockyhtye
 Moon, PlayStation-peli
 Moon, Duncan Jonesin ohjaama tieteiselokuva vuodelta 2009
 Moon, automerkki
 Muhun saari (ruots. Moon)
 HMS Moon (J329), Britannian Kuninkaallisen laivaston miinanraivaaja
 Moon, Gacktin studioalbumi vuodelta 2002
 Moon Studios, itävaltalainen pelitalo

Etunimenä 
 Moon Bloodgood (s. 1975), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Moon Landrieu (1930–2022), yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko
 Moon Martin (1945–2020), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi
 Moon Ribas (s. 1985), espanjalainen avantgarde-taiteilija ja tanssija

Sukunimenä 
 Alan R. Moon (s. 1951), englantilainen lautapelisuunnittelija
 Aliona Moon (s. 1989), moldovalainen laulaja
 Daphne Moon, fiktiivinen hahmo televisiosarjassa Frasier
 Elizabeth Moon (s. 1945), yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija
 Moon Chae-won (s. 1986), eteläkorealainen näyttelijä
 Moon Ga-young (s. 1996), eteläkorealainen näyttelijä
 Moon Geun Young (s. 1987), eteläkorealainen näyttelijä
 Moon Jae-in (s. 1953), eteläkorealainen poliitikko
 Jamario Moon (s. 1980), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Keith Moon (1946–1978), brittiläinen rockmuusikko
 Lara Moon, brittiläinen TV- ja elokuvakäsikirjoittaja
 Mark Moon, oik. Markku Salo (s. 1968), suomalainen säveltäjä, lauluntekijä ja muusikko
 Sheri Moon (s. 1970), yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja muotisiinnittelija
 Sun Myung Moon (1920–2012), korealainen uskonnollinen johtaja, Yhdistymiskirkon (moonilaisuuden) perustaja
 Ban Ki-moon (s. 1944), Yhdistyneiden kansakuntien entinen pääsihteeri

Katso myös 
 Kuu (täsmennyssivu)
 Sun
Luettelo Ardennesin kunnista

Tämä on luettelo Ardennesin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 461 kuntaa.

Ardennes
Sinapit

Sinapit eli mesisinapit (Sinapis) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva suku. Lajit ovat yksivuotisia. Kukan teriö on keltainen. Sukuun on aiemmin luettu kuuluvaksi lajeja, jotka nykyään luetaan kaalien (Brassica) sukuun, kuten mustasinappi (Brassica nigra) ja sareptansinappi (Brassica juncea).

Lajeja 
 Sinapis alba – keltasinappi
 Sinapis arvensis – rikkasinappi
 Sinapis flexuosa – raspisinappi
 Sinapis pubescens – sisiliansinappi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Sinapit (mesisinapit) – Sinapis
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sinapis
 Sinappi, Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
 Funet: Sinapit (Sinapis)
 United States Department of Agriculture (USDA): Sinapis 
 Flora of China: Sinapis
Germund Paaer

Frithjof Germund Paaer (vuoteen 1906 Sandström; 25. syyskuuta 1881 Parkano – 29. toukokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen graafinen suunnittelija, tekstaaja, kirjankuvittaja ja piirtäjä sekä lasiesineiden keräilijä.

Ura
Paaerin vanhemmat olivat parkanolainen kauppias Johan Jakob Sandström ja Emilia Eufrosyne o.s. Kullberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja opiskeli sitten Teknillisessä korkeakoulussa, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopistossa. Vuosina 1912–1914 Paaer opiskeli Strelitzin polyteknisessä opistossa, ja hän tutustui kolmen vuoden ajan kansatieteellisiin ja taideteollisuuden aineistoihin Ruotsin, Tanskan, Saksan, Itävalta-Unkarin ja Viron museoissa. 

Germund Paaer toimi Taideteollisen keskuskoulun piirustuksen, graafillisen tyyliopin ja tekstauksen opettajana vuosina 1926–1950 ja Kustannus Oy Otavan taiteilijana vuodesta 1927. Paaer oli 1935 perustetun Kalevala Korun ensimmäisenä pääsuunnittelijana vuoteen 1950. Hän suunnitteli Kalevala Korulle satoja erilaisia koruja ja myös vanhojen talonpoikaisesineiden mallin pohjalta puisia koriste-esineitä.

Paaer teki 1920–40-luvulla pilapiirroksia Tuulispää- ja Kurikka-lehtiin sekä Veli Giovannin julkaisuihin. Hän piirsi myös exlibriksiä, postikortteja ja -merkkejä, mainosjulisteita ja järjestömerkkejä. Hän suunnitteli Parkanon kunnanvaakunan ja maalasi Kihniön kirkon alttaritaulun.

Yksityiselämä
Paaerin ensimmäinen puoliso oli tekstiilitaiteilija Sigrid Wickström-Paaer vuosina 1914–1923; hänen toinen puolisonsa oli Hanna o.s. Vuorela vuosina 1924–1940, ja kolmas puoliso oli Annikki o.s. Tervo vuodesta 1941. Taiteilija Heikki Paaer oli hänen poikansa.

Germund Paaerilla oli huvila Kihniön Kankarijärven Iso-Liettisen saaressa jossa hän asui perheineen kesäisin. Huvila on nykyisin asumaton ja huonossa kunnossa.

Teoksia 
 Tekstaustaide. 1933.

Lähteet

Kirjallisuus

 Puumila: Germund Paaer.
 Kalevala-koru: Korumuotoilijat – Germund Paaer. 
 Vaarnas, Kalle: Suomen postimerkkitaiteilijat. Mitä-Missä-Milloin vuosikirja 1974.
 
 Honkanen, Helmiriitta (1983). Placatista julisteeksi: Suomalaisen julistetaiteen historiaa kirjapainotaidon alusta vuoteen 1960. Helsinki: Otava

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Lapin platinakuru. Suomen Kuvalehdelle kirjoittanut ja kuvittanut G. Paaer, Suomen Kuvalehti, 04.09.1937, nro 36, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset korusuunnittelijat
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
7-Eleven

7-Eleven on maailmanlaajuinen elintarvikekauppaketju. Se on japanilaisen Seven & I Holdings Co.:n tytäryhtiö. Ketjun kauppoja on 18 maassa, ja sen suurimmat markkina-alueet ovat Japani, Yhdysvallat, Taiwan ja Thaimaa. Se on ollut vuodesta 2007 suurin ketjumyymälä, ja sillä on 1 000 toimipistettä enemmän kuin McDonald'silla.

7-Eleven-myymälöitä on Pohjoismaista Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa. 7-Eleven-ketjun brändin Pohjoismaissa omistava norjalainen Reitan Servicehandel ilmoitti maaliskuussa 2012 ostaneensa koko R-kioski-ketjun ja sen myymälät Suomessa, Virossa ja Liettuassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kotisivut 

Elintarvikekaupat
Yhdysvaltalaiset yritykset
Eric O. W. Ehrström

Eric Otto Woldemar Ehrström (5. helmikuuta 1881 Helsinki – 11. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen taidetakoja ja koristetaiteilija, joka tunnettiin erityisesti metallinpakotus- ja emalitöistään. Hän suunnitteli myös koruja, lasiesineitä sekä teki käyttö- ja taidegrafiikkaa.

Elämä ja ura 
Ehrströn jätti lukion kesken ja lähti opiskelemaan Suomen taideyhdistyksen piirustuskouluun 1899. Hän oli taiteilija Akseli Gallen-Kallelan oppilaana Ruoveden Kalelassa vuosina 1899-1900 ja opiskeli sitten taontaa ja metallipakotusta Pariisissa 1901–1902 ja 1908. Pariisissa hän tutustui vaimoonsa  Olga Gummerukseen. Hänellä oli myös oma näyttely näyttely Salon d'automnessa Pariisissa. Ehrström suunnitteli ja valmisti erilaisia pieniä metalliesineitä kuten tuhkakuppeja, lippaita, maljoja, vaaseja ja erilaisia rasioita käyttäen materiaalina kuparia, messinkiä, pronssia tai tinaa. Hän valmisti metallitaontatöitä useisiin rakennuksiin, kuten Hvitträskin taiteilijahuvilaan ja Suur-Merijoen kartanoon Karjalan Kannakselle. Ehrström suunnitteli myös koruja, ja vuonna 1918 hän suunnitteli Suomen kuninkaan kruunun sekä Suomen normaalivaakunan ynnä viranomaisten sinettejä. Kuninkaan kruunun toteutti kultaseppämestari Teuvo Ypyä vuonna 1998.

Ehrström oli Taideteollisen keskuskoulun metallinpakotuksen ja siselöinnin opettajana 1904–1905 sekä 1912–1919. Vuonna 1919 Ehrström perusti kuvanveistäjä Emil Wikströmin, tehtailija Gösta Serlachiuksen ja takoja Paavo Tynellin kanssa Taidetakomo Taito -nimisen yrityksen (myöhemmin Oy Taito Ab), jonka taideteollisuusosaston johtajana hän toimi. Vuonna 1924 Ehrström kirjoitti taideteollisen alan käsikirjan Konsthantverk: Teknisk rådgivare (julkaistu suomeksi nimellä Taideteollisuus: Teknillinen opas) oppikirjaksi käsityökoulujen oppilaille ja alan harrastajille. Vuonna 1927 Ehrström menetti onnettomuudessa oikean kätensä, minkä jälkeen hänen vaimonsa Olga Gummerus-Ehrström, joka itsekin oli monipuolinen ja lahjakas taiteilija, auttoi miestään tämän töissä.

Tuotantoa 

 Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorin pronssiovet (1904)
 Tampereen tuomiokirkon ehtoolliskalusto (1906)
 Suomen Kansallismuseon kupariovet (1909)
 Vakuutusyhtiö Suomen ovet (1910) 
 Arabian tehtaan astiasto malli XI  (1912)
 Helsingin Kallion kirkon ehtoollishopeat (1912)
 Vakuutusyhtiö Kalevan talon kupariovet (1913)
 Porin ja Vaasan kaupunkien sekä Petsamon läänin vaakunat
 Tasavallan presidentin sinetti ja useiden valtion keskusvirastojen sinetit.
 Forssan kirkon kuorin lasimaalaukset (1923)
 Kansallismuseon pääportaikon lasimaalaukset (1925)
 Kymi-yhtiön juhlatilojen lämpiön freskot ja lasimaalaukset  (1933)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset taidegraafikot
Suomalaiset taidekäsityöläiset
Suomalaiset korusuunnittelijat
Suomalaiset lasimaalarit
Suomalaiset heraldikot
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Luettelo Dordognen kunnista

Tämä on luettelo Dordognen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 557 kuntaa.

(CAP) Communauté d'agglomération Périgourdine, luotu vuonna 2000.

Dordogne
Arthur Ford

Arthur Ford (8. tammikuuta 1897 – 4. tammikuuta 1971) oli yhdysvaltalainen meedio. Hänet vihittiin alun perin protestanttiseksi papiksi, mutta hän siirtyi spiritualismin pariin 1920-luvulla. Hänen yhteytensä henkimaailmaan väitetysti pysyi loppuiän ajan.

Yhdysvaltalaiset psyykikot
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
James Pike

James Albert Pike (14. helmikuuta 1913 – syyskuu 1969) oli yhdysvaltalainen episkopaalisen kirkon pappi. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1946, ja hän toimi Kalifornian piispana vuosina 1958–1966. Pike oli kristittyjen keskuudessa radikaali ajattelija, joka kyseenalaisti useita uskon perusoppeja. 

Vuonna 1966 Piken poika Jim teki itsemurhan New Yorkissa. Tämän jälkeen Pike väitti todistaneensa toistuvaa poltergeistia kotonaan. Hän pyrki aktiivisesti yhteyteen edesmenneen poikansa kanssa jopa meedio Arthur Fordin välityksellä. Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa syyskuussa 1969 autonsa hajottua Israelin autiomaahan.

Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon piispat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Kamarikollegio

Kamarikollegio on kanslian ohella Ruotsin vanhin keskusvirasto. Se perustettiin 1539 saksalaisten esikuvien mukaan kamarineuvosto-nimisenä hoitamaan valtion varojen hallintoa. Kamarikollegio jakautui voutien toimintaa johtavaan sekä valvontaa ja tiliasioita hoitavaan laskukamariin sekä verovaroja valvovaan verokamariin.

Vuodesta 1560 lähtien kamarikollegion johdossa oli vaihteleva määrä kamarineuvoksia, joiksi kamarikollegion jäseniä nimitettiin. Kuningas Sigismundin 1594 antaman ohjesäännön mukaan kamarikollegion tuli hoitaa myös kauppaa, rahalaitosta, tulleja ja kaivosteollisuutta koskevia asioita. Lisäksi se hoiti valtion tiloja ja valtakunnan regalioita koskevia kysymyksiä. Vuodesta 1602 lähtien laitoksen päällikkönä toimi valtakunnan rahavarojen hoitaja. Laitos järjestettiin 1618 annetulla kamarijärjestyksellä kollegioksi, jossa päätösvaltaa käyttivät valtakunnan veromestari ja kamarineuvokset.

Vuoden 1634 hallitusmuoto teki laitoksesta yhden kuningaskunnan viidestä kollegiosta ja kamarikollegio-nimitys vakiintui lopullisesti 1650-luvulla. Laitoksen päällikkönä toimi Kaarle XI:n ajasta lähtien kamaripresidentti, jota myöhemmin alettiin kutsua presidentiksi. Laitoksen tehtäviä jaettiin 1630-luvulla vuori- ja kauppakollegioille ja myöhemmin myös muille keskusvirastoille. 1800-luvulla perustetut keskusvirastot saivat osan laitoksen tehtävistä muun muassa tulli- ja maanmittausasioiden sekä valtion metsien ja maatilojen hoidon.

Suomen asioita hoiti ainakin 1570-luvulla oma kamreeri ja vuodesta 1638 lähtien virka oli vakinainen. Suomen, Viron ja Inkerin kamreerin osastoa alettiin kutsua Suomen provinssikonttoriksi. Kamarikollegion rinnalla toimi Turussa erillinen laskukamari johtamassa julkiseen talouteen liittyviä asioita. Se oli toiminnassa 1558–1563, 1587–1590, 1598–1599, 1602–1612, 1614–1619 ja 1623–1641.

Kirjallisuutta
 Nils Edén, Erik Schalling ja L. Berglöf: Kammarkollegiets historia, Stockholm 1941
 Aulis J. Alanen: Suomen provinssikonttori ja suomalaisuuskysymys 1700-luvun keskivaiheilla. Teoksessa Historiallinen Arkisto 44, Suomen historiallinen seura 1938, s. 229–249
 Pentti Renvall: Kuninkaanmiehiä ja kapinoitsijoita Vaasa-kauden Suomessa, Tammi 1949, toinen painos 1962
 Erkki Lehtinen: Suomen kameraalinen keskushallinto 1600-luvun alkupuolella. Teoksessa Historiallinen Arkisto 57, Suomen historiallinen seura 1961, s. 124–199

Lähteet
 Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1912
 Otavan iso tietosanakirja, osa 4, palsta 275, Otava 1962
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1962

Ruotsin valtion virastot
Suomi Ruotsin suurvalta-ajalla