joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sofiane Boufal

Sofiane Boufal (s. 17. syyskuuta 1993 Pariisi) on marokkolais–ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Southamptonia. Oikeajalkainen Boufal on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Boufalin kasvattajaseura on SCO Angers. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ligue 2:ssa kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi kahdessa ottelussa. Yhteensä hän pelasi edustusjoukkueessa 46 ottelua tehden neljä maalia vuosina 2012–2015. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Ligue 1:n Lilleen. Hän debytoi pääsarjatasolla tammikuussa 2015 FC Lorientia vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden huhtikuussa Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan. Avauskaudellaan seurassa Boufal teki kolme liigamaalia 14 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 29 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia.

Boufal siirtyi elokuussa 2016 Southamptoniin. Hän on marraskuun 2019 loppuun mennessä pelannut Valioliigassa 61 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla espanjalaisseura Celta Vigossa ja pelasi La Ligassa 35 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.

Boufal pelasi Marokon maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016 kahdessa ottelussa Kap Verdeä vastaan. Afrikan-mestaruskilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Marokkolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Liettyä Project

Liettyä Project on suomalainen progressiivista rock-musiikkia esittävä yhtye. Liettyä Projectin muodostavat sisarukset Minna ja Ilkka Liettyä. Minna Liettyä on nykyisin nimeltään Minna Liettyä-Tyni. Liettyä-Tyni on tehnyt musiikkia 1990- ja edelleen 2000-luvulla, mm. aviomiehensä Pekka Tynin kanssa. Ilkka Liettyä on vaikuttanut musiikkialalla ja on soittanut kitaraa esim. Minna Tyni Bandin vuoden 1995 Navajo- ja Kristian Meurmanin vuoden 2009 Galaksi-levyillä.

Yhtyeen tuotanto 
Yhtye on julkaissut vain yhden levyn, nimeltään Sturm, vuonna 1986. Tiettävästi yhtyeellä olisi myös julkaisematon albumi, nimeltään Drang. Yhtyeen tuotantoon kuuluu myös yksi vuonna 1985 julkaistu single, joka sisältää kappaleet "Tuntematon" ja "Kivaa".

Liettyä Project esiintyi myös Ylen Hittimittarissa (jakso 58), joka esitettiin helmikuussa 1988. Ohjelmassa kilpaili Liettyä Projectin kappale "Legenda", jota ei ole Sturm-levyllä eikä julkaistulla singlellä.

Sturm 
Prof-ARtin 1986 julkaisemalla Sturm-levyllä laulusta vastaa Minna Liettyä, kun taas Ilkka Liettyä soittaa kitaroita, koskettimia ja kolmea kappaletta lukuun ottamatta myös bassoa. Muilla kappaleilla (A4, B2, B4) bassoa soittaa Juuso Nordlund. Rummuista vastaavat sekä Arto Rautajoki että Harri Häyrynen. Lisäksi kahdella kappaleella on saksofonissa Vesa Hyrskykari. Yhdellä urkuja soittaa Safka Pekkonen ja huilua Kristiina Kallio.

Levyn A-puolella on kappaleet "Tuuli", "Spoof", "Itämeri beat" ja "Tähdelle". B-puolen biisit ovat nimeltään "Tulitikkutyttö", "Sateen satama", "Kyllästyin kerran" sekä "Sturm".

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liettyä Project -aihekanava verkkosivustolla YouTube.com

 Suomalaiset progressiivisen rockin yhtyeet
Anti-Corn-Law-League

Anti-Corn-Law-League oli englantilainen viljatulleja vastustanut, täydellistä vapaakauppajärjestelmää puolustanut yhdistys. Sen perustaja ja johtaja oli Richard Cobden. Yhdistys perustettiin Manchesterissa vuonna 1838, ja vuonna 1839 sen toiminta laajeni maanlaajuiseksi ja se otti itselleen nimen Anti-Corn-Law-League. Yhdistyksen jäsenet olivat enimmäkseen yrittäjiä, erityisesti Lancashiren puuvillatehtailijoita. He toivoivat, että suurtilallisia hyödyttäneiden viljatullien poistamisen jälkeen voitaisiin pienentää työpalkkoja, ja työväki tämän johdosta taas pysyi siitä erillään. 

Vuonna 1846 yhdistyksen tavoite toteutui, kun Britannian viljatulleista luovuttiin. Vuonna 1849 yhdistys lopetti toimintansa.

Lähteet 

Yhdistyneen kuningaskunnan poliittinen historia
Manchesterin historia
Taloushistoria
Viiden pennin leffa

Viiden pennin leffa (Nickelodeon) on Peter Bogdanovichin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1976. Sen pääosia näyttelevät Ryan O’Neal, Burt Reynolds ja Tatum O’Neal.

Mykkäelokuvien aikakauden alkuvaiheista kertova komedia perustuu erittäin löyhästi Cecil B. DeMillen elämän varhaisvaiheisiin.

Näyttelijät

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa puheliaaksi kuvaamalleen elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Brittiläiset komediaelokuvat
Vuoden 1976 brittiläiset elokuvat
Vuoden 1976 yhdysvaltalaiset elokuvat
Dracula (romaani)

Dracula on irlantilaisen Bram Stokerin kirjoittama kauhuromaani, joka julkaistiin vuonna 1897. Romaanin päähenkilö on kreivi Dracula, kuolematon transilvanialainen vampyyri, joka väijyy viattomia uhreja imeäkseen heistä verta. Tarina ja Draculan hahmo perustuvat aiempaan vampyyrikirjallisuuteen sekä keskieurooppalaisiin kansantaruihin vampyyreista. Hahmon arvellaan saaneen innoitusta myös 1400-luvulla eläneeltä Valakian ruhtinas Vlad Seivästäjältä, joka seivästytti tuhansia ihmisiä ja tunnettiin liikanimellä Dracula.

Romaani on kirjoitettu sen päähenkilöiden päiväkirjamerkintöjen muodossa.

Arviot ja menestys
Romaani sai ilmestyttyään niin myönteisiä kuin kielteisiäkin arvioita. Esimerkiksi kirjailija Arthur Conan Doyle kutsui sitä parhaaksi paholaistarinaksi, jonka hän on moneen vuoteen lukenut. Romaani menestyi aluksi kohtuullisen hyvin, ja siitä otettiin pian lisäpainoksia. Yhdysvaltain markkinoille tarkoitettu painos ilmestyi 1899. Ensimmäinen käännös ilmestyi islanniksi 1901: siihen Stoker kirjoitti poikkeuksellisesti itse esipuheen. Suureksi menestykseksi romaani nousi 1920-luvulla, kun siitä alettiin tehdä teatteri- ja elokuvaversioita. Stokerin romaanista tuli genren suosittu perusteos, johon vampyyrikirjallisuus ja -elokuva perustuvat.

Lähteet
Stoker hyödynsi Draculaa varten useita lähteitä ja teki paljon taustatyötä. Hänen muistiinpanonsa ovat säilyneet, ja niistä löytyy luettelo hänen käyttämistään kirjoista. Hän luki kirjoja ihmissusista, hirviöistä, mesmerismistä ja paholaisista sekä teki muistioita erilaisista asioista kuten päänseudun vammoista. Hän tunsi myös aiempaa vampyyrifiktiota ja otti siitä vaikutteita. Draculan nimen ja muutaman ruhtinas Vlad III:een liittyvän historiallisen faktan hän löysi William Wilkinsonin kirjasta, joka käsitteli Valakiaa ja Moldovaa. Päähenkilönsä ulkoiset piirteet hän otti Sabine Baring-Gouldin ihmissusia käsittelevästä kirjasta, goottilaisen fiktion rikolliskuvauksista sekä aiemmasta vampyyrifiktiosta. Transilvania ei ollut Stokerin alkuperäinen valinta tapahtumapaikaksi: aluksi tapahtumat oli tarkoitus sijoittaa Itävallan Steiermarkiin. Transilvaniassa Stoker ei koskaan käynyt, mutta hän tunsi sen mystisen ja salaperäisen maineen sekä luki siitä kertovaa kirjallisuutta. Romaanissa kuvatun Draculan linnan esikuva on epävarma, sillä mikään linna ei tarkasti vastaa sen kuvausta, eikä Stoker tuntenut Transilvanian linnoja.

Teemat
Romaanin teemana on nähty viktoriaanisen ajan tukahdutetun seksuaalisuuden. Stoker myös kuvasi Transilvaniaa sivistyneen ja modernin maailman, etenkin viktoriaanisen ajan Britannian vastakohtana.

Suomennoksia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Dracula. (Wikisource) 

Irlantilaiset romaanit
Kauhuromaanit
Vuoden 1897 kirjat
Dracula
Rubén Yáñez

Orlando Rubén Yáñez Alabart (s. 12. lokakuuta 1993 Blanes) on espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia. Yáñez on oikeajalkainen.

Ura

Seurajoukkueura 
Yáñez debytoi Real Madridin C-joukkueessa vuonna 2012. Hän pelasi kaudella 2012-2013 26 ottelua. Seuran kakkosjoukkueessa Real Madrid Castillassa Yáñez debytoi syyskuussa 2013 CD Mirandésiä vastaan. Hän pelasi kaudella 2013-2014 neljä ottelua Segunda Divisiónissa ja kaudella 2014-2015 30 ottelua Segunda División B:ssä.

Kaudeksi 2015-2016 Yáñez nousi Real Madridin edustusjoukkueeseen ja sai pelinumeron 31.

Maajoukkueura 
Yáñez pelasi vuonna 2013 yhden ottelun Espanjan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Harry Hole

Harry Hole on päähenkilö norjalaisen Jo Nesbøn rikosromaanisarjassa. Hän on oslolainen rikostutkija, joka ratkaisee rikoksia omintakeisella tyylillään.

Harry Hole -sarja
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Jano. (Tørsten, 2017). Suom. Outi Menna. Helsinki: Johnny Kniga, 2017. ISBN 978-951-0-42358-5.
Veitsi. (Kniv, 2019). Suomentanut Outi Menna. Helsinki: Johnny Kniga, 2019. ISBN 978-951-0-43305-8.

Rikoskirjallisuuden henkilöhahmot
Intian lämpöaalto 2015

Intian lämpöaalto 2015 oli voimakas lämpöaalto, joka koetteli Intiaa touko–kesäkuussa 2015. Lämpöaallon seurauksena kuoli yli 2 500 ihmistä. Pahiten kuumuudesta kärsivät eteläisten Andhra Pradeshin ja Telanganan osavaltioiden alueet. Lämpöaalto oli toiseksi eniten kuolonuhreja vaatinut Intiassa ja viidenneksi tappavin maailmassa.

Lähteet

Lämpöaalto 2015
Vuoden 2015 luonnonmullistukset
Lämpöaallot
Nelson Oliveira (pyöräilijä)

Nelson Filipe Santos Simões Oliveira (s. 6. maaliskuuta 1989 Vilarinho do Bairro, Aveiron piiri) on portugalilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Xacobeo-Galicia-tallissa 2010, edusti Team RadioShackia 2011, RadioShack-Nissan / RadioShack-Leopard -joukkuetta 2012–2013, Lampre-Meridaa 2014–2015 ja Movistar Teamia kaudesta 2016.

Oliveira saavutti Mendrision MM-kilpailuissa 2009 hopeaa alle 23-vuotiaiden aika-ajossa 19 sekuntia Jack Bobridgelle hävinneenä. Hän voitti Tarazonaan päättyneen 13. etapin Espanjan ympäriajossa 2015 minuutin erolla Julien Simoniin.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2004
Noviisien aika-ajon Portugalin-mestaruus
2006
Junioreiden aika-ajon Portugalin-mestaruus
2008
Alle 23-v. aika-ajon Portugalin-mestaruus
2009
Alle 23-v. aika-ajon Portugalin-mestaruus
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa hopeaa
2010
Alle 23-v. aika-ajon Portugalin-mestaruus
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa hopeaa, aika-ajossa pronssia
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa neljäs
2011
Aika-ajon Portugalin-mestaruus
2012
Ster ZLM Toer, mäkikirikilpailun voitto
2013
MM-kilpailut, aika-ajossa viidestoista
2014
Maantieajon ja aika-ajon Portugalin-mestaruus
MM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs
2015
Aika-ajon Portugalin-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 13. etapin voitto, 19. etapilla toinen
MM-kilpailut, aika-ajossa kolmastoista
2016
Aika-ajon Portugalin-mestaruus
Ranskan ympäriajo, 13. etapilla (aika-ajo) kolmas
Olympialaiset, aika-ajossa seitsemäs
2017
MM-kilpailut, aika-ajossa neljäs
2018
MM-kilpailut, aika-ajossa viides
2019
Euroopan kisat, aika-ajossa hopeaa
MM-kilpailut, aika-ajossa kahdeksas
2020
MM-kilpailut, aika-ajossa yhdestoista
Espanjan ympäriajo, 13. etapilla (aika-ajo) kolmas
2021
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa toinen
MM-kilpailut, aika-ajossa kolmastoista
2022
MM-kilpailut, aika-ajossa kahdeksas

Lähteet 

Portugalilaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Mia Kankimäki

Mia Kankimäki (s. 1971 Helsinki) on suomalainen kirjailija.

Kankimäki on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta, missä hän opiskeli yleistä kirjallisuustiedettä. Hän on työskennellyt kustantamoissa mainos- ja kustannustoimittajana. Kankimäen harrastuksiin kuuluu japanilainen kulttuuri, ja hän on valmistunut Sogetsu-ikebanakoulukunnan opettajaksi.

Vuonna 2013 ilmestyi Kankimäen esikoisteos Asioita jotka saavat sydämen lyömään nopeammin, jossa hän kuvaa Kiotossa tuhat vuotta sitten elänyttä japanilaista hovinaista ja kirjailijaa Sei Shōnagonia. Teos sai vuonna 2015 ensimmäistä kertaa jaetun HelMet-kirjallisuuspalkinnon. Mondo-lehti valitsi sen myös Vuoden matkakirjaksi 2013.

Vuonna 2018 ilmestyi Kankimäen toinen kirja Naiset joita ajattelen öisin, jossa hän matkustaa inspiroivien historiallisten naisten jäljillä Afrikassa, Italiassa ja Japanissa. Tammikuussa 2019 Kankimäki sai Lauri Jäntin säätiön tunnustuspalkinnon. Vuonna 2020 Kankimäelle myönnettiin Otavan Kirjasäätiön tietokirjapalkinto. 

Kankimäki on julkaissut myös täytettäviä kirjoja yhdessä Mikko Aarnen kanssa.

Teokset
 Aikuiset ystäväni, 2004 – yhdessä Mikko Aarnen kanssa (ilman tekijänimeä) ISBN 978-951-1-19354-8
 Lapselliset – Kirja vauvalle ja vanhemmille, 2005 – yhdessä Mikko Aarnen kanssa (ei Fennicassa)
 Bileet – Kootut selitykset, 2006 – yhdessä Mikko Aarnen kanssa (ilman tekijänimeä) ISBN 951-1-20548-X
 Lukupäiväkirja, 2007 (ilman tekijänimeä) ISBN 978-951-1-21584-4
 
 Keski-ikäiset ystäväni, laatineet Mikko Aarne ja Mia Kankimäki. Otava, 2014. ISBN 978-951-1-27827-6

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mia Kankimäki Kotisivut

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Tappava hymy

Tappava hymy (tv-esityksessä ja VHS-videona Luojan lähettiläät, I Quattro dell’Ave Maria) on italialainen Giuseppe Colizzin ohjaama spagettiwestern-komedia vuodelta 1968. Sen pääosissa näyttelevät Terence Hill ja Bud Spencer.

Elokuva on keskimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on Luoja armahtaa, minä en ja kolmas Veristen saappaiden kukkula. Suomessa tämä elokuva nähtiin niistä ensimmäisenä vuonna 1970, kolmas osa 1972 ja ensiosa vasta 1973.

Vastaanotto

Tappava hymy oli Suomen elokuvateattereissa 166 204 katsojallaan vuoden 1970 kuudenneksi katsotuin elokuva ja toiseksi katsotuin ulkomainen Huuliharppukostajan jälkeen.

Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen pitää elokuvaa toiminnaltaan vaisuna ja tyylitajultaan rajallisena ja antaa sille yhden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.

Lähteet

Vuoden 1968 italialaiset elokuvat
Italialaiset lännenelokuvat
Viljo Niskanen

Viljo Veikko Niskanen (15. kesäkuuta 1910 Kontiolahti – 10. helmikuuta 1986) oli suomalainen tekniikan lisensiaatti ja varatuomari sekä Maanmittaushallituksen pääjohtaja 1960–1972.

Niskanen oli koulutukseltaan myös maanmittari. Hän oli Maanmittauslaitoksen organisaatiouudistuksen puheenjohtaja ja ajoi maanmittareille kuukausipalkkaa, kun palkkaus oli aiemmin ollut suoritusperusteinen. Maatalousministeriön hallitusneuvoksena hän oli vuonna 1960 ja hän toimi opettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Pääjohtaja-aikanaan hän toimi myös Korkeimman oikeuden esittelijänä.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset maanmittarit
Valtionlaitosten johtajat‎
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Mustalaissiskot

Mustalaissiskot (Gypsy Sisters) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja. Se on jatkoa sarjalle Prameat mustalaishäät. Sarja seuraa muun muassa Nettien, Kaylan ja Mellien elämää, johon he ovat luoneet omat sääntönsä ja kulttuuriinsa aina äärettömyyksiin viedystä blingistä heille "arkipäiväisiin asioihin". Ohjelmaa esitetään Suomessa kanavapaikalla 16 (Frii). Se on vapaasti katsottavissa ja tavoittaa 84% koko Suomen väestöstä.

Sarjaa tehtiin neljä tuotantokautta vuosina 10. helmikuuta 2013 ja 20. heinäkuuta 2015 välisenä aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sisters' family tree
 Gypsy Sisters Canceled After Cast Member's Husband Allegedly Kills Puppy

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
TLC:n televisio-ohjelmat
Veristen saappaiden kukkula

Veristen saappaiden kukkula (La Collina degli stivali) on italialainen Giuseppe Colizzin käsikirjoittama ja ohjaama spagettiwestern-komedia vuodelta 1968. Sen pääosia näyttelevät Terence Hill, Bud Spencer ja Woody Strode.

Elokuva on viimeinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on Luoja armahtaa, minä en ja toinen Tappava hymy.

Vastaanotto

Veristen saappaiden kukkula oli vuonna 1972 Suomen elokuvateattereissa 120 684 katsojallaan 17:nneksi katsotuin elokuva.

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvan VHS-julkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet

Vuoden 1968 elokuvat
Italialaiset lännenelokuvat
Nissilä (täsmennyssivu)

Nissilä tarkoittaa seuraavia:

Paikannimenä 
 Nissilä, kylä Vieremällä.

Sukunimenä
 Armas Nissilä (1891–1942), jääkäriluutnantti
 Kalervo Nissilä (1913–1997), näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja
 Leena Nissilä (s. 1969), Kotimaisten kielten keskuksen johtaja 
 Maarit Nissilä (s. 1952), kuvanveistäjä
 Seppo Nissilä (s. 1937), säveltäjä ja sanoittaja
 Urho Nissilä (s. 1996),  jalkapalloilija
 Viljo Nissilä (1903–1986), kielitieteilijä.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Adam Yates

Adam Yates (s. 7. elokuuta 1992 Bury) on englantilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Orica-GreenEDGE-tallissa 2014, ja edusti samaa joukkuetta, nimeltään sittemmin Mitchelton-Scott, vuoteen 2020. Kaudesta 2021 hän on edustanut Ineos Grenadiers -joukkuetta. Myös hänen kaksoisveljensä Simon Yates on maantiepyöräilijä.

Adam Yates voitti 2014 Turkin ympäriajon kokonaiskilpailun viiden sekunnin erolla Rein Taaramäehen. Seuraavana vuonna hän voitti Clásica de San Sebastián-kilpailun 15 sekuntia ennen Philippe Gilbertiä. Ranskan ympäriajossa 2016 hän voitti nuorten kilpailun ja oli kokonaiskilpailussa neljäs. Hän voitti UAE Tourin 2020. Hän johti Ranskan ympäriajon 2020 kokonaiskilpailua etappien 5–8 jälkeen. Hän voitti vuoden 2021 Katalonian ympäriajon 45 sekunnin erolla tallitoveriinsa Richie Porteen.

Saavutuksia 

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
2013
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailussa toinen
2014
Tour de San Luis, nuorten kilpailun voitto
Turkin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 6. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa kuudes
GP Industria & Artigianato, voitto
2015
Clásica de San Sebastián, voitto
Tour of Alberta, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Grand Prix Cycliste de Montréal, toinen
2016
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun voitto
Olympialaiset, maantieajossa 15:s
2017
GP Industria & Artigianato, voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Liège–Bastogne–Liège, kahdeksas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, nuorten kilpailussa toinen
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Milano–Torino, toinen
2018
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa viides, 5. etapin voitto
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa toinen, 7. etapin voitto
2019
Volta a la Comunitat Valenciana, 4. etapin voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa toinen
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, mäkikirikilpailun ja 6. etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, neljäs
CRO Race, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 5. etapin voitto
Milano–Torino, kolmas
2020
UAE Tour, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 2. etapilla kolmas
2021
UAE Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Olympialaiset, maantieajossa yhdeksäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, 20. etapilla kolmas
Milano–Torino, toinen
Lombardian ympäriajo, kolmas
2022
UAE Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa neljäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Grand Prix Cycliste de Montréal, neljäs

Lähteet 

Englantilaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
BRDC Formula 4

BRDC Formula 3 (aiemmin nimellä BRDC Formula 4) on formulasarja, jonka kilpaillut käydään pääosin Iso-Britanniassa. Sarjan järjestää British Racing Drivers’ Club. Auton suunnittelusta ja rakennuksesta vastaa Tatuus. Autossa on 2,0-litrainen Duratec-moottori joka tuottaa autoihin 230 hevosvoimaa. Renkaat tulivat Pirelliltä. Sarjassa ajetaan yhtenä viikonloppuna kolme kisalähtöä. Pisteitä jaetaan siten että ensimmäisestä ja kolmannesta lähdöstä jaetaan kahdellekymmenelle parhaalle kuljettajalle pisteitä 35, 29, 24, 21, 19, 17, 15, 13, 12, 11, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Viikonlopun toisessa lähdössä pisteitä jaetaan vähemmän kahdellekymmenelle parhaalle 25, 22, 20, 18, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Jake Hughes, George Russell, Will Palmer ja Matheus Leist. Vuosina 2013-2014 sarja tunnettiin nimellä BRDC Formula 4, mutta vuonna 2016 sarja muuttui nimeksi BRDC Formula 3.

Formula-sarjat
Yhdistyneen kuningaskunnan moottoriurheilu
Archer (televisiosarja)

Archer on yhdysvaltalainen aikuisten animaatiosarja, jonka on luonut Adam Reed. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin ennakkoon 17. syyskuuta 2009, minkä jälkeen sarjaa alettiin esittää FX-kanavalla 14. tammikuuta 2010.

Archerin päähenkilö on omahyväinen ja itsekeskeinen salainen agentti Sterling Archer, joka työskentelee oman äitinsä alaisena International Secret Intelligence Service (ISIS) -tiedustelupalvelussa.

Ääninäyttelijät ja hahmot

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
FX:n televisio-ohjelmat
FXX:n televisio-ohjelmat
Lahden helluntaiseurakunta

Lahden helluntaiseurakunta on Lahdessa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakuntaan kuuluu noin 1 100 jäsentä. Seurakunnan johtava pastori on Pekka Toivainen. Muita palkattuja työntekijöitä on muutama, mutta seurakunta toimii vahvan vapaaehtoistyön pohjalla.

Historiaa 
Lahden helluntaiseurakunta perustettiin joulukuun 2. päivänä vuonna 1926. Perustamiskokouksessa valittiin sen aikainen johtava saarnamies, joka oli Vilho Hartonen. Seurakunnan nimeksi päätettiin Siion-seurakunta, mutta vuosikymmenten kuluessa nimi muutettiin Lahden helluntaiseurakunnaksi. Seurakunta kokoontui aluksi kodeissa ja vuokratiloissa, kunnes vuonna 1951 rakennettiin oma tila Harjukatu 15:een. Sen käytyä pieneksi rakennettiin 1972 Kiveriönkatu yhteen uusi isompi rukoushuone.

Villähteen leirikeskus 
Lahden helluntaiseurakunta omistaa myös leirikeskuksen Villähteellä, Nastolan kunnassa. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä seurakuntarakennuksesta. Siellä pidetään kesäisin leirejä kaikenikäisille. Sitä käyttävät myös lähiseutujen seurakunnat, ja kauempanakin sijaitsevat seurakunnat, muun muassa Malmin helluntaiseurakunta.

Viikko-ohjelma
Viikko-ohjelmaan kuuluvat varhaisnuorten ilta, nuortenillat, sanan ja rukouksen ilta, partio ja perhepiiri sekä suomenkielinen, swahilinkielinen ja venäjänkielinen jumalanpalvelus.

Lähteet

Helluntaiseurakunta
Suomen helluntaiseurakunnat
Paradox Development Studio

Paradox Development Studio on ruotsalainen vuonna 1995 perustettu pelitalo, joka on yhdistetty emoyhtiönsä Paradox Interactive:n kanssa. Yhtiö on parhaitten tunnettu sarjoistaan Europa Universalis, Hearts of Iron, Crusader Kings, ja Victoria.

Historia 

Paradox Development Studiolla on juurensa ruotsalaissessa Target Games -lautapelivalmistajassa. Vuonna 1999 yhtiö jaettiin yhtiöiksi Paradox Interactive, joka keskittyi videopeleihin, ja Paradox Entertainment, joka keskittyi lauta- ja roolipeleihin.

Paradox Interactive alkoi julkaista omia strategiapelejään itsenäisesti ja laajensi toimintaansa myös julkaisemalla muiden pelitalojen pelejä.

Vuoden 2012 tammikuussa yhtiö jaettiin jälleen kerran kahteen. Paradox Interactive keskittyi pelien julkaisemiseen ja Paradox Development studio niiden kehittämiseen.

Paradoxin kehittämiä pelejä 
Lista peleistä jotka Paradox Development Studio on kehittänyt.

Näiden lisäksi Paradox on kehittänyt kaksi muuta peliä 2000-luvun alussa, kun pelitalo oli osa Paradox Entertainment:iä. Nämä pelit olivat Crown of the North ja Two Thrones, jotka molemmat olivat osa Svea Rike -sarjaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Profiili MobyGamesissä 

Ruotsalaiset videopeliyritykset
Onnelin ja Annelin talvi

Onnelin ja Annelin talvi on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, jonka on ohjannut Saara Cantell. Se perustuu Marjatta Kurenniemen samannimiseen kirjaan. Elokuvan ensi-ilta oli 9. lokakuuta 2015.

Juoni 
Onneli (Aava Merikanto) ja Anneli (Lilja Lehto) asuvat kahdestaan omassa talossaan. Eräänä talvi-iltana talon pihaan saapuu kodittomaksi joutunut, pikkuruinen Vaaksanheimojen perhe. He muuttavat asumaan Onnelin ja Annelin nukkekotiin. Aikuisilla on kuitenkin omat suunnitelmansa perheen varalle.

Elokuvan keskeisiä teemoja ovat erilaisuuden hyväksyminen ja pakolaisuus.

Näyttelijät 

Lähde

Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin Loviisassa talvella 2015. Sen tunnuskappale on uusi versio Pave Maijasen kappaleesta Pidä huolta, jonka esittää Diandra.

Elokuvan budjetti oli 1 900 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 800 000 euroa.

Vastaanotto
Ensi-iltaviikonlopun jälkeen elokuvan oli nähnyt ennakkonäytökset mukaan lukien 45 000 katsojaa. Toisella esitysviikollaan elokuva oli Suomen katsotuin ja ylitti 100 000 katsojan rajan.

TV-esitykset

Lähteet 

Suomalaiset lastenelokuvat
Vuoden 2015 suomalaiset elokuvat
Saara Cantellin ohjaamat elokuvat
Kuningatar Vasti

Kuningatar Vasti (hepreaksi ושתי) oli Persian kuninkaan Ahasveruksen ensimmäinen vaimo Esterin kirjan mukaan. Häneltä oli otettu kuningattaruus pois, kun hän oli kieltäynyt tulemasta näytille kuninkaan juhliin. Kuningas Ahasverus valitsi kuningattarekseen eräänlaisen kauneuskilpailun kautta nuoren Esterin. Midraš kuvailee Vastia ilkeäksi ja turhamaiseksi. Kuningatar Vasti on kuitenkin nähty myös itsenäisesti ajattelevana sankarittarena fenistisessä tulkinnassa. Vastin tarina on osa juutalaisten purim-juhlan kertomusta.

Vanhan testamentin henkilöt
Lemuel (kuningas Raamatussa)

Kuningas Lemuel on Raamatun Sananlaskujen kirjassa mainittu henkilö. "Lemuelin, Massan kuninkaan, sanat..." (sananl.31:1). Osa kirjasta koostuu kuningas Salomonin sananlaskuista, ja on oletettu, että Lemuel olisi Salomon salanimi. Lemuelin sanat ylistävät äidin viisautta ja arvostusta.

Raamatun henkilöt
Joonas Berghäll

Joonas Berghäll (s. 15. heinäkuuta 1977 Kemi) on suomalainen elokuvatuottaja, käsikirjoittaja ja dokumenttiohjaaja. Hän on ohjannut myös useita Viikatteen musiikkivideoita.

Berghäll on työskennellyt elokuvatuotantojen parissa vuodesta 1998 ja opiskeli elokuvien tuottamista Tampereen ammattikorkeakoulussa media-alan koulutusohjelmassa vuosina 2000–2005. Hän on Oktober-tuotantoyhtiön tuottaja ja yksi omistajista.

Vuonna 2011 Berghäll ja Mika Hotakainen saivat parhaan dokumentin Jussin elokuvasta Miesten vuoro. Elokuva oli ehdolla myös Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon saajaksi sekä Suomen Oscar-ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan palkintoon. Berghäll ja Hotakainen saivat elokuvasta Miehen työ -palkinnon ja Suomen Saunaseuran Löylynhenki-palkinnon vuonna 2010. Vuonna 2011 elokuva esitettiin Trenton elokuvafestivaaleilla Italiassa.

2022 Tammi julkaisi Berghällin muistelmateoksen Vaaleanpunainen kirje. Muistelmat keskittyvät Berghällin äitisuhteeseen, terveysvaikeuksiin sekä kokemuksiin elokuva-alalla.

Filmografia
 Valtio vapauden vei (2004), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Tupakkahuone (2006), tuottaja
 Luokan pojat (2006), tuottaja
 Ensimmäinen Eskelinen (2007), tuottaja
 Huuto tuuleen (2007), tuottaja
 Vialliset piuhat (2010), tuottaja
 Miesten vuoro (2010), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Hiljaisuus (2011), tuottaja
 Säilöttyjä unelmia (2011), käsikirjoittaja ja tuottaja
 Hukkamies (2012), tuottaja
 Voimanlähde (2013), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Äidin toive (2015), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Kuun metsän Kaisa (2016), tuottaja
 Yrittäjä (2018), tuottaja
 Baby Jane (2019), tuottaja
 Miehiä ja poikia (2019), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Punkkisota (2021), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Ikuiseen rauhaan (2021), tuottaja

Musiikkivideot
 Viikate: Kylymä (1999), ohjaaja
 Viikate: Hanget (1999), ohjaaja
 Viikate: Korutonta (2000), käsikirjoittaja ja ohjaaja
 Viikate: Alakulotettuja tunnelmia (2000), ohjaaja
 Viikate: Viattomien lasten päivä (2001), ohjaaja
 Viikate: Nuori mies nimetön (2002), ohjaaja
 Viikate: Leimu (2003), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Viikate: Tie (2005), ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Viikate: Ah, ahtaita aikoja (2007), ohjaaja
Lähde

Palkinnot ja tunnustukset
 Suomen elokuvatuottajien keskusliitto: Vuoden elokuvatuottaja 2010 (elokuvasta Miesten vuoro)
 Miehen työ -palkinto 2010 (elokuvasta Miesten vuoro)
 Suomen Saunaseuran Löylynhenki-palkinto 2010
 Risto Jarva -palkinto 2010 elokuvasta Miesten vuoro (yhdessä Mika Hotakaisen kanssa)
 Parhaan dokumentin Jussi-palkinto 2011 elokuvasta Miesten vuoro (yhdessä Mika Hotakaisen kanssa)
 Anjalankosken elokuvapalkinto 2011 elokuvasta Miesten vuoro (yhdessä Mika Hotakaisen kanssa)
 Meri-Lapin vuoden seutukuntalainen 2022

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Vanha Majamaa, Anton: Joonaksen vuoro Yle.fi. 5.11.2019.

Suomalaiset elokuvatuottajat
Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Eetu Kallioinen

Eetu Kallioinen (s. 23. toukokuuta 1998 Loppi) on suomalainen haulikkoampuja. Hän kilpailee skeet-ammunnassa. Kallioinen edustaa Ala-Hämeen Ampujia ja hänen valmentajanaan toimii Timo Laitinen.

Kallioinen saavutti poikien EM-hopeaa skeetistä vuoden 2015 EM-kilpailuista Mariborista. Samana vuonna hän sijoittui viidenneksi haulikkolajien MM-kilpailuiden poikien sarjassa. Hän ampui peruskilpailussa tuloksen 124, joka sivusi poikien maailmanennätystä. Samoista kisoista hän saavutti hopeaa joukkuekilpailusta. Vuonna 2014 Kallioinen saavutti poikien PM-hopeaa.

Vuonna 2021 Kallioinen saavutti skeetin EM-pronssia. Kesälle 2021 siirretyissä Tokion kesäolympialaisissa hän sijoittui skeetissä neljänneksi. Saavutustensa ansiosta Suomen Ampumaurheiluliitto valitsi Kallioisen vuoden ampumaurheilijaksi.

Lähteet 

Suomalaiset ampujat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Sinikka Tirkkonen

Sinikka Tirkkonen (s. 13. helmikuuta 1954 Leppävirta – 11. maaliskuuta 2021) oli suomalainen Varkaudessa asuva opettaja ja kirjailija.

Tirkkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kauko Tirkkonen ja Eeva Siikanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Leppävirran lukiosta ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta 1979, opinto-ohjaajaksi 1981 ja äidinkielen opettajaksi 1984. Tirkkonen työskenteli muun muassa mielisairaanhoitajana, kirjastonhoitajana ja opettajana ennen kuin ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.

Teoksia 
 Halla : proosaa. Otava 1985
 Luvaton elämä : novelleja. Otava 1987
 Miten peiliin kirjoitetaan : runoja. Otava 2003
 Unohdus : runoja. ntamo, Helsinki 2008
 Kaunis ehto : runoja. ntamo, Helsinki 2010
 Pimeän halki, valon halki : runoja. ntamo, Helsinki 2013

Palkinnot 
 Runeberg-palkinto 1988
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1988
 Otavan tunnustuspalkinto 1988
 Pohjois-Savon taidepalkinto 2004

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Esther Meynell

Salisburyn markiisitar Esther Hallam Moorhouse Meynell (1878 Leeds – 4. helmikuuta 1955 Sussex) oli englantilainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten teoksistaan The Little Chronicle of Magdalena Bach (suom. Anna Magdalena Bachin pikku kronikka), joka on säveltäjä Johann Sebastian Bachin vaimon Anna Magdalena Bachin nimissä kirjoitetut fiktiiviset muistelmat, ja Nelson’s Lady Hamilton, joka kertoo Lordi Nelsonin rakastajattaresta Lady Emma Hamiltonista. Meynellin tuotantoon kuuluu myös useita teoksia, joiden aiheena on hänen asuinseutunsa Sussex.

Teokset (valikoima) 
 Nelson’s Lady Hamilton (1906)
 Samuel Pepys: Administrator, Observer, Gossip (1909)
 Nelson in England: a Domestic Chronicle (1913)
 The Little Chronicle of Magdalena Bach (1925); Eeva Mikkolan suomennos julkaistu vuonna 1932 nimellä Pikku kronikka ja vuosina 1950 ja 1985 nimellä Anna Magdalena Bachin pikku kronikka (jälkimmäinen painos ilman kirjailijan nimeä, mutta varustettuna Säveltaiteen nero elämäntoverinsa muistoissa -alanimekkeellä)
 Grave Fairytale: a Romantic Novel (1931)
 Time's Door (1935)
 Sussex Cottage (1937)
 English Spinster (1939)
 Woman Talking (1940)
 Country Ways (1942)
 Young Lincoln (1944)
 Cottage Tale (1946)
 Portrait of William Morris (1947)
 Sussex (1947)
 Small Talk in Sussex (1954)

Aiheesta muualla 
 Bick, Martina: "Esther Meynell" . Mugi: Musik und Gender im Internet. Hamburg: Hochschule für Musik und Theater, 2015.

Lähteet 

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Saara Kesävuori

Saara Kesävuori, sukunimi aik. Sarkkinen on suomalainen Tampereella asuva kirjailija.

Kesävuori julkaisi 1980-luvulla nuortenkirjoja ja kirjoitti näytelmiä sekä radiokuunnelman. Hän väitteli vuonna 2003 tohtoriksi Eila Pennasen varhaistuotannosta. Vuonna 2010 hän voitti Kouvolan dekkarinovellikilpailun novellilla Syntymäpäivän jälkeen, joka on julkaistu antologiassa Murhattu mieli. Viimeksi Kesävuori on julkaissut dekkaritrilogian, johon kuuluvat teokset Saarroksissa, Tarkasti vartioitu sekä trilogian päätösteos Kuningas.

Teoksia 
Nimellä Saara Sarkkinen:
 Mä en. WSOY 1985
 Töitä mun faijalle!. WSOY 1987
 Valkoinen ankka. WSOY 1988
 Tämän jälkeen ylösnousemus : näytelmä. 1990
 Torakkamessu : yksinäytöksinen näytelmä. Tampereen työväen teatteri, Tampere 1990
 Ikuisesti sinun : kuunnelma petoksesta ja kielen valheesta ; dramaturgi Väinö Vainio. Yleisradio, Helsinki 1991
Nimellä Saara Kesävuori:
 Tuntematon Väinö Linna : näytelmä. Tampereen työväen teatteri, Tampere 1995
 Oidipus oli mies : psykohistoriallinen elämäkerta Eila Pennasesta vuoteen 1952 saakka, väitöskirja. Acta Universitatis Tamperensis 931. Tampere 2003 (Väitöskirja TamPub-julkaisuarkistossa)
 Hyvä isä. Tammi 2008
 Tarvitse minua. Tammi 2010
 Äidin rakkaus. Tammi 2011
 Saarroksissa. Tammi 2012
 Tarkasti vartioitu. Tammi 2013
 Kuningas. Tammi 2014
 Musta hevonen. Tammi 2015

Toimitustöitä 
 Minä ja me : Pirkkalaiskirjailijat ry. 1943-1993 ; toimittanut Saara Sarkkinen. Gummerus 1993
 Elämän tuulikannel : kokoelma KTV:läisten naisten elämäntarinoita ; toimittanut Saara Kesävuori. Kunta-alan ammattiliitto, Helsinki 1998
 Elämänkumppanina runo ; toim. Saara Kesävuori. Aamulehti, Tampere 2006

Palkinnot 
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1989
 Kalle Kaiharin säätiön palkinto 1990

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Tuukka Kangasluoma

Tuukka Tero Kullervo Kangasluoma (23. elokuuta 1942 Seinäjoki – 14. marraskuuta 2019 Forssa) oli suomalainen kulttuuritoimittaja, kirjallisuuskriitikko ja kääntäjä.

Kangasluoma työskenteli vuodesta 1965 Helsingin Sanomien kulttuuriosaston toimittajana, josta jäi työkyvyttömyyseläkkeelle vuonna 1997. Välissä vuosina 1969–1972 hän oli Gummeruksella kustannustoimittajana.

Teoksia 
 Punainen koira : runoja. WSOY 1966

Suomennoksia 
 Monique Wittig : Opoponaks. WSOY 1967
 Alain Grée : Huolettomat pesukarhut ; suom. Helena Anhava ; kuvitus de Bramante ; runot suom. Tuukka Kangasluoma. Weilin + Göös, Helsinki 1968 (alkuteos Les ratons laveurs cherchent un logis)
 Marielle Schier : Pikku Tiikerin seikkailut ; K. N. Dalyn kertomuksen mukaan, kuv. J. P. Miller ; suom. Rauha Maria Lindström ; runot suom. Tuukka Kangasluoma. Weilin + Göös, Helsinki 1968 (alkuteos Nouvelles aventures de Petit Tigre)
 Jean Genet : Ruusun ihme ; ransk. alkuteoksesta Miracle de la rose suom. Tuukka Kangasluoma ja Olli Matti Ronimus ; esipuheen kirj. Pirkko Peltonen. Weilin + Göös, Helsinki 1968
 Musta Dekamerone : afrikkalaisia tarinoita ; koonnut Leo Frobenius ; suom. Tuukka Kangasluoma.. Gummerus 1972, 2. tark. painos Basam Books, Helsinki 1994 (alkuteos Das schwarze Dekameron)
 Auguste Le Breton : Rififi. Gummerus 1972 (alkuteos Du rififi chez les hommes)
 Grigori Ritvas : Kolmen armeijan sotilas. Gummerus 1974
 Mikis Theodorakis : Minun lauluni, minun tieni, minun Kreikkani ; ransk. alkuteoksesta Les fiancés de Penelope suom. Tuukka Kangasluoma ja Seppo Tuokko. WSOY 1976
 Pierre Schoendoerffer : Meren musta hiljaisuus. Gummerus 1978
 Jean Giono : Mies, joka istutti puita ; suomentanut ja jälkisanan kirjoittanut Tuukka Kangasluoma. Basam Books, Helsinki 1994 (alkuteos L'homme qui plantait des arbres)

Palkinnot 
 J. H. Erkon kirjoituskilpailu 1963

Lähteet

Aiheesta muualla
Tuukka Kangasluoman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Suomentajat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Sainte-Adresse

Sainte-Adresse on kunta läntisessä Ranskassa Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian alueella. Le Havresta kolmisen kilometriä luoteeseen sijaitseva merellinen Sainte-Adresse on ollut taidemaalareiden suosima paikka. Muiden muassa Claude Monet ja Jean-Baptiste Camille Corot ovat kuvanneet tauluissaan kaupunkia ja sen elämää.

Historia
Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupunki oli Belgian hallinnollinen pääkaupunki. Saksalaisten joukkojen valloitettua Belgian siirtyivät belgialaiset ministeriöt Sainte-Adressessa oleviin taloihin ja huviloihin. Tästä muistona Sainte-Adressen vaakunassa on Belgian lipun värit.

Aiheesta muualla

Lähteet

Seine-Maritimen kunnat
Eemeli Salin

Eemeli Salin (s. 2. toukokuuta 1990 Uusikaupunki) on suomalainen salibandypelaaja, joka edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Tampereen Classicia ja Suomen salibandymaajoukkuetta. 192 senttimetriä pitkä oikeakätinen Salin on hyökkääjä, mutta voi pelata myös puolustajana.

Uudenkaupungin Salibandyn kasvatti Salin debytoi Salibandyliigassa kaudella 2010-2011 FBT Karhujen paidassa. Kaudeksi 2011-2012 Salin siirtyi Kooveehen. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Salin voitti SM-pronssia. Salin pelasi Kooveessa neljä kautta. Kaudeksi 2015-2016 hän siirtyi seuran paikallisvastustajaan, Tampereen Classiciin.

Vuonna 2009 alle 19-vuotiaiden MM-hopeaa saavuttanut Salin oli mukana vuoden 2014 aikuisten MM-kilpailuissa, joissa hän teki tehot 3+5 Suomen saavuttaessa hopeaa. Hän oli voittamassa kultaa vuosien 2016 ja 2018 MM-kilpailuissa. Ruotsalainen salibandylehti Innebandymagazinet valitsi Salinin maailman kymmenenneksi parhaaksi miespelaajaksi vuonna 2018

Saavutukset

Maailmanmestaruuskilpailut 

 Kultaa (2): 2016 ja 2018
 Hopeaa (2): 2014 ja 2020

Salibandyliiga 

 Kultaa (5): 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2021
 Pronssia (1): 2012

Suomen Cup 

 Kultaa (3): 2018, 2019 ja 2020
 Hopeaa (1): 2017

Lähteet 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Toto, sankari

Toto, sankari (Toto le héros) on Jaco Van Dormaelin ohjaama belgialais-ranskalais-saksalainen komediaelokuva vuodelta 1991. Siinä katkera vanhus muistelee lapsuuttaan ja on yhä varma että on rikkaan naapurin poika, koska vauvat vaihtuivat synnytyslaitoksella. Todellisuus ja kuvitelmat sekoittuvat vanhuksen mielessä.

Ohjaaja Dormael palkittiin Kultaisella kameralla Cannesin elokuvajuhlilla sekä European Film Awards -gaalassa. César-gaalassa elokuva sai palkinnon käsikirjoituksestaan ja kuvauksestaan (Walther van den Ende) sekä parhaana nuoren ohjaajan elokuvana. Myös Michel Bouquet sai roolistaan Césarin.

Rooleissa

Lähteet

Vuoden 1991 belgialaiset elokuvat
Vuoden 1991 ranskalaiset elokuvat
Vuoden 1991 saksalaiset elokuvat
Aku ja 7 ihmettä

Aku ja 7 ihmettä on näyttelijä Aku Hirviniemen juontama, MTV3-kanavan viihteellinen matkailuohjelma, jossa tutustutaan maailman seitsemään ihmeeseen. Ensimmäisellä kaudella Hirviniemen kohteita ovat Iguassun putoukset, Petran kaupunki, Taj Mahal, Rio de Janeiron Kristus-patsas, Halonginlahti, Machu Picchu ja Kiinan muuri. Ohjelmasta on kuvattu myös toinen kausi. Toinen tuotantokausi alkoi 11. lokakuuta 2016.

Jaksot

Ensimmäinen tuontantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet 

Matkailuohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Robertas Javtokas

Robertas Javtokas (s. 20. maaliskuuta 1980 Šiauliai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Sentterinä pelannut Javtokas edusti vuosina 2000–2006 kotimaansa suurseura BC Lietuvos Rytasia, jossa hän voitti muun muassa Liettuan mestaruuksia, Eurocupin ja Baltian liigan. Kreikkalaisessa Panathinaikosissa hän voitti vuonna 2007 Euroliigan, Kreikan mestaruuden ja Kreikan cup-mestaruuden. San Antonio Spurs varasi hänet 55. vuorolla NBA:han vuoden 2001 varaustilaisuudessa, mutta hän ei pelannut NBA:ssa.

Liettuan maajoukkueessa Javtokas voitti pronssia vuoden 2010 MM-kilpailuista, EM-hopeaa Sloveniasta 2013 sekä vuoden 2015 kilpailuista ja EM-pronssia Espanjasta 2007. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Liettuan joukkueessa neljänneksi Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.

Javtokas päätti pelaajauransa kesäkuussa 2017 voitettuaan yhdeksännen Liettuan mestaruutensa.

Lähteet 
 Profiili euroleague.net 
 Robertas Javtokas acb.com 
 Robertas Javtokas Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Robertas Javtokas Europe Stats Basketball-Reference.com 
 Robertas Javtokas NBA Stats Basketball-Reference.com 
 Robertas Javtokas Stats College Basketball at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Profiili FIBA Archive 
 Robertas Javtokas basketball profile eurobasket.com 

Liettualaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Holma Show

Antti Holma Show on syys–marraskuussa 2015 MTV3-kanavalla esitetty keskusteluohjelma, jonka isäntänä toimi näyttelijä Antti Holma. Vakiovieraina olivat Kiti Kokkonen, Anna Dahlman, Reino Nordin sekä Kari Ketonen.

Joka jaksossa vieraana oli yksi vaihtuva vieras, jonka kanssa keskusteltiin tietystä aiheesta. Jakson päätteeksi esiintyi vaihtuva musiikkivieras. Ohjelmassa esitettiin myös sketsejä, joissa Holma esiintyy eri rooleissa.

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset keskusteluohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Viihdeohjelmat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Aleksi Koskinen

Aleksi Koskinen (s. 19. helmikuuta 1992) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa takamiehenä.

Koskinen pelasi Korisliigaa Lappeenrannan NMKY:ssä kolme kautta vuosina 2008–2011. Hän voitti joukkueessa Suomen cupin vuonna 2008. Kaudella 2012–2013 Koskinen pelasi Korisliigaa FoKoPossa. Hän on pelannut myös miesten I-divisioona A:ssa ja nuorten maaotteluita. Syksyllä 2015 Koskinen siirtyi I-divisioona B:ssä pelanneeseen Namika Lappeenrantaan.

Lähteet 
 Aleksi Koskinen Suomen Koripalloliitto

Viitteet

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
György Kulin

György Kulin (28. tammikuuta 1905 Nagyszalonta, Unkari – 22. huhtikuuta 1989 Budapest, Unkari) oli unkarilainen astronomi. 

Hän löysi 21 asteroidia ja yhdessä muiden kanssa hän löysi komeetan C/1942 C1 (Whipple-Bernasconi-Kulin). 

Lisäksi hän kirjoitti tieteiskirjallisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kulin György emlékoldal (Remembering György Kulin) – Laaja verkkosivusto Kulinin syntymän satavuotismuistoksi. 

Tähtitieteilijät
Unkarilaiset kirjailijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret

Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, johon kuuluu yhdeksän uskonnollista rakennusryhmää Italian Piemonten ja Lombardian alueilla.

Historia 
Pyhiä vuoria alettiin perustaa Eurooppaan 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa, jolloin etsittiin vaihtoehtoisia rukouspaikkoja Jerusalemin ja Palestiinan pyhillä kohteille, joihin pääseminen oli vaikeutunut muslimikulttuurin levitessä nopeasti. Pyhän haudan kirkon fransiskaanit valitsivat Milanon herttuakuntaan kuuluneen Varallon, Toscanan Montaionen ja Bragan Portugalin pohjoisosista paikoiksi, joihin rakennettaisiin ”Uusi Jerusalem”.

Trenton kirkolliskokouksen (1545–1563) jälkeen pyhiä vuoria alettiin käyttää uuteen tarkoitukseen. Niiden alettiin käyttämään uskonpuhdistusta vastaan taistelemiseen. Uusia pyhiä vuoria rakennettiin julistusten konkreettisiksi ilmentymiksi. Tämän seurauksena niissä käytetty arkkitehtuuri yhtenäistyi.

Erityisen vahvana taustavaikuttajana toimi Milanon piispa Carlo Borromeo, joka Trenton kirkolliskokouksen jälkeen rakennutti Varallon kohteen valmiiksi ja jatkoi sen jälkeen muiden vastaavien parissa. Pyhiä vuoria rakennettiin tämän jälkeen 1700-luvun puoliväliin mennessä Creaan, Ortaan, Vareseen, Oropaan, Ossuccioon, Ghiffaan, Domodossolaan ja Valpergaan. Pyhiä vuoria rakennettiin vielä koko 1700-luvun, mutta monet sen ajan kohteista edustavat eri tyyliä eikä niille ollut enää vastaavaa uskonnollista tarkoitusta tai taiteellisia elementtejä kuin 1500- ja 1600-luvuilla rakennetuilla.

Pyhien vuorien järjestelmällinen konservointi alkoi vasta 1980. Niihin oli aiemmin tehty satunnaisia korjauksia, joista osa oli saattanut muuttaa alkuperäistä ulkoasua hyvin voimakkaasti, mutta rakennelmat olivat olleet myös pitkiä aikoja hylättyinä, ja ne olivat rapistuneet.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kohde Unescon maailmanperintöluettelon sivuilla 
SacriMonti.net 

Uskonnolliset paikat
Kristinusko
Kamferisulfonihappo

Kamferisulfonihappo (C10H16SO4) on sulfonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä katalyyttinä ja optisesti aktiivisten yhdisteiden resoluutioissa.

Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kamferisulfonihappo on valkoista ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, etikkahappoon, etyyliasetaattiin, dikloorimetaaniin ja bentseeniin, mutta ei dietyylieetteriin. Muiden sulfonihappojen tavoin yhdiste on suhteellisen vahva happo. Kamferihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen d-enantiomeerin ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +21,5.

Valmistus ja käyttö
Kamferisulfonihappoa valmistetaan kuumentamalla kamferia ja väkevää rikkihappoa etikkahappoanhydridin läsnä ollessa. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa kamferin karbonyyliryhmä vastaanottaa protonin ja yhdisteelle tapahtuu Wagner–Meerwein-toisiintuminen. Tässä reaktiossa muodostuvasta karbokationista eliminoituu protoni, jolloin muodostuu hydroksikamfeenijohdannainen, joka reagoi rikkihaposta muodostuneen elektrofiilin kanssa additioreaktiolla muodostaen toisen karbokationin, joka toisiintuu kamferisulfonihapoksi.

Kamferisulfonihappoa käytetään paljon kiraalisten amiinien, aminohappojen ja alkoholien enantiomeerien erottamiseen resoluutiolla. Esimerkiksi lääketeollisuudessa yhdistettä käytetään muun muassa ampisilliinin, dekstropropoksifeenin ja kloramfenikolin resoluutioon. Yhdistettä voidaan käyttää myös happamana katalyyttinä valmistettaessa asetaaleja tai suojattaessa alkoholeja dihydropyraanin avulla. Lisäksi kamferisulfonihappoa voidaan käyttää kiraalisena apuaineena ja siitä valmistetaan myös muita enantiomeerien erotukseen käytettäviä kemikaaleja kuten kamferisultaamia eli bornaanisultaamia. Yhdistettä myydään sekä vapaana happona että natrium- tai kalsiumsuolana. Kamforisulfonihappoa voidaan käyttää myös kiraalisena doupanttina sähköäjohtavissa polymeereissä.

Lähteet

Orgaaniset yhdisteet