joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Satisfaction (yhdysvaltalainen televisiosarja)

Satisfaction on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 17. heinäkuuta 2014. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta. Suomessa sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV2:lla sunnuntai-iltaisin 13.3.–22.5.2016. Kanava hankki esitysoikeudet myös sarjan toiseen tuotantokauteen, joka esitetään maanantaisin alkaen 12. kesäkuuta 2017.

Juoni 
Pankkiiriliikkeessä työskentelevä Neil Truman ja hänen vaimonsa Grace ovat olleet naimisissa 18 vuotta ja heillä on yksi tytär. Heidän on kuitenkin vaikea löytää yhteistä aikaa ja kumpikin kaipaa vaihtelua vanhoihin rutiineihin. Neil saa tietää, että hänen vaimonsa harrastaa seksiä miesprostituoidun, Simonin, kanssa. Neil ryhtyy itsekin seksipalveluiden tarjoajaksi ja päättää uusien kokemusten myötä yrittää korjata suhdettaan vaimonsa kanssa.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sarjan esittely Ylen sivuilla

Yhdysvaltalaiset draamakomediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
USA Networkin televisio-ohjelmat
Sampo Suihko

Sampo Suihko (s. 1951) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 2012–2016 Espoon kaupungin sivistystoimenjohtajana ja sitä ennen vuodesta 2004 Espoon seudun koulutuskuntayhtymä Omnian kuntayhtymän johtajana. Hän palasi Omnian kuntayhtymän johtajan tehtävään vuoden 2017 alusta. Suihko valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1978 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1979 Helsingin yliopistosta.

Suihko aloitti uransa 1980-luvun alussa YTV:n liikennesuunnittelijana ja eri tehtävissä Vantaan kaupungilla, muun muassa nuorisotoimenjohtajana. Hän on työskennellyt Espoon sivistystoimen kaupunginsihteerinä 1986–1994 ja kehittämisjohtajana 1994–2004.

Unesco antoi syksyllä 2015 Espoon kaupungille oppivana kaupunkina tunnustuksen, jonka Suihko kävi vastaanottamassa kaupungin edustajana. Ammattiosaamisen kehittämisyhdistys AMKE ry:ssä Suihko toimi varapuheenjohtajana 2010–2012. Hän on ollut Unescon Elinikäisen oppimisen asiantuntija vuodesta 2013 alkaen, EUproVET:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2013 sekä eurooppalaisten ammatillisen koulutuksen järjestöjen (EfVet, EUproVET, EVTA) koollekutsuja ja puheenjohtaja vuodesta 2011 alkaen. Hän toimii Omnia Education Partnership Ltd:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2017 ja Omnia koulutus Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 2017.

Suihko toimi Kansallisen koulutuksen arviointineuvoston (Karvi) varapuheenjohtajana 2014–2018 ja ammatillisen koulutuksen arvioinnin asiantuntijaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2016. Hän on toiminut Suomen kotiseutuliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 2015 ja varapuheenjohtajana vuodesta 2018 lähtien.

Suihko on Espoon musiikkifestivaalit Emfy ry:n hallituksen puheenjohtaja (2018–). Hän on vuonna 1974 perustetun, vanhaan musiikkiin erikoistuneen Köyhät Ritarit -lauluyhtyeen pitkäaikainen jäsen. Suihko on toiminut aktiivisesti Twinning-koulutusvientihankkeissa Egyptissä, Kosovossa ja Moldovassa projektinjohtajana.

Lähteet 

Suomalaiset virkamiehet
Espoo
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Amy Jackson

Amy Jackson (s. 31. tammikuuta 1992 Douglas, Mansaari) on brittiläinen malli ja näyttelijä, joka työskentelee intialaisissa elokuvissa, pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän aloitti mallin uransa 16-vuotiaana ja voitti Miss Teen World -kilpailun vuonna 2009 sekä Miss Liverpool -kilpailun vuonna 2010. Hänet löysi tamilielokuvaohjaaja A. L. Vijay, joka antoi hänelle roolin vuoden 2010 draamaelokuvassa Madrasapattinam. Samalla kun Jackson jatkoi mallin uraansa Britanniassa, hän jatkoi työskentelyä Intiassa ja teki ensiesiintymisensä myös muunkielisissä elokuvateollisuuksissa. Vuonna 2012 hän teki ensiesiintymisensä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa romanttisessa draamassa Ekk Deewana Tha ja telugunkielisessä elokuvateollisuudessa toimintaelokuvassa Yevadu. Vuonna 2015 hän näytteli Shankarin romanttisessa trillerissä I, josta tuli hänen menestynein elokuvansa.

Yksityiselämä 
Jackson on kihloissa hotellinomistaja George Panayiotoun kanssa. Heidän poikansa syntyi syyskuussa 2019.

Filmografia

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 
 

Brittiläiset mallit
Brittiläiset näyttelijät
Missit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Desmetyyliprodiini

Desmetyyliprodiini eli MPPP on opioidijohdannainen lääkeaine, jolla on kipua lievittävä vaikutus.

Desmetyyliprodiinin syntetisoivat ensimmäisen kerran Hoffman-LaRochen tutkijat Albert Ziering ja John Lee vuonna 1947. He huomasivat aineen vaikuttavan morfiinin tavoin rotilla. Ziering yritti kehittää synteettisen särkylääkkeen, jolla olisi morfiinia pienempi riippuvuuspotentiaali. Desmetyyliprodiini on johdettu edelleen petidiinistä, ja on petidiiniä voimakkaampi. Sitä ei ole kuitenkaan koskaan markkinoitu lääkekäyttöön. Kyseisen tutkimuksen yhteydessä kehitettiin myös desmetyyliprodiinille hyvin läheistä sukua oleva lääkeaine prodiini.

Vuonna 1976 23-vuotias kemian opiskelija Barry Kidston yritti kehittää laillisen viihdekäyttöhuumeen. Hän löysi desmetyyliprodiinista sen kehittäneiden tutkijoiden kirjoittaman artikkelin, ja hän päätteli voivansa käyttää kyseistä kemikaalia tähän tarkoitukseen. Desmetyyliprodiinilla on petidiinin kaltainen vaikutus, mutta sitä ei vielä tuohon aikaan oltu kontrolloitu lailla. Kidston onnistui syntetisoimaan desmetyyliprodiinia, ja käytti sitä useita kuukausia säännöllisesti. Hänelle kuitenkin kehittyi äkillisesti Parkinsonin taudin kaltaisia oireita, ja hän joutui sairaalahoitoon.

Lääkärit eivät osanneet selittää oireiden syytä, koska Parkinsonin tautia esiintyy harvoin näin nuorilla potilailla. Häntä lääkittiin L-dopalla, ja tämä tuntui helpottavan oireita. Myöhemmin kävi kuitenkin ilmi, että Kidstonin oireet johtuivat hänen valmistamansa desmetyyliprodiinin synteesin yhteydessä siihen jääneestä epäpuhtaudesta: MPTP:stä, joka on neurotoksiini. Valmistaessaan ainetta Kidston ei ollut ottanut huomioon sitä, että prosessissa käytettyjen kemikaalien lämpötila ei saa nousta yli 30 °C:n. Hän käytti korkeampaa lämpötilaa, joka oli syynä MPTP:n muodostumiseen.

Lähteet 

Opioidit
Piperidiinit
Hermomyrkyt
5-DBFPV

5-DBFPV on stimulantti ja substituoitu katinoni, jota on myyty muuntohuumeena internetissä. Se on johdettu MDPV:stä korvaamalla metyleenidioksifenyyliryhmä dihydrobentsofuraanilla.

5-DBFPV on luokiteltu Ruotsissa laittomaksi huumausaineeksi 26. tammikuuta 2016.

Lähteet 

Pyrrolidinofenonit
Yarkant

Yarkant tai Yarkand tai Jarkend (Mannerheimin Aasian matkapäiväkirjan suomennoksessa), eli Shache (, ), on piirikunta Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Hallinnollisesti se kuuluu Kašgarin prefektuuriin. Piirikunnan pinta-ala on 9 037 neliökilometriä ja väkiluku 762 385 (2010). Piirikunnan keskusta sijaitsee linnuntietä noin 160 kilometriä prefektuurin päähallintopaikka Kašgarista kaakkoon.

maantiede
Yarkant sijaitsee Tarimin altaan lounaisreunalla keidasalueella. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee Taklamakanin aavikko ja luoteessa Kašgarin kaupunki. Kaupungista länteen kohoaa vuoria. Yarkantin keitaalla on kokoa 3 210 km² ja Yarkantin hallinnollisen piirikunnan pinta-ala on 9 037 km².

Historia

Yarkant mainitaan ensimmäistä kertaa historiallisissa lähteissä Han-dyanstian aikaisessa teoksessa Hanshu ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. jossa siitä käytetään nimeä Shache. Schache on mahdollisesti viittaus iranilaisiin saka-heimoihin. Kiinan laajentuessa aluetta kohti Yarkant oli naapurivaltioitaan suurempi ja vuosien 29 ja 61 jaa. välillä Xian-nimisen hallitsijan valtakaudella Yarkant laajeni käsittämään koko Tarimin altaan alueen. Alueen valtauskonnoksi muodostui buddhalaisuus ja kiinalainen buddhalainen pyhiinvaeltaja Xuanzang mainitsee 600-luvun alkupuolella alueella sijainneen useita luostareita. Nykypäiviin säilyneitä luostareiden raunioita ei kuitenkaan ole löydetty nykyisen Yarkantin kaupungin alueelta. Karahanidit valtasivat Yarkantin 900-luvulla, jonka jälkeen islamista tuli alueen valtauskonto. Nykyisen nimensä kaupunki on saanut 1000-luvun jälkeen ja se on johdettu turkkilaisesta juuresta yar (rotko tai kallio) ja iranilaisesta juuresta känd (kaupunki). Nimi mainitaan useissa arabiaksi ja turkiksi kirjoitetuissa maanomistukseen liittyvissä asiakirjoissa ja lyödyissä kolikoissa. Aikanaan kaupungissa oli ilmeisesti myös juutalainen väestönosa. Karahandien jälkeen kaupunkia hallitsivat karakitait ja mongolit. Marco Polo vieraili Yarkantissa vuonna 1274 ja mainitsi siellä asuvan joitakin kristittyjä. Vuonna 1514 Yarkantista tuli Tarimin allasta hallinneiden tšagataitidien pääkaupunki. Sen ympärille rakennettiin uusi kaupunginmuuri, sekä esimerkiksi puutarhoja ja kanaaleja. Tšagataiditit korvasivat paikalliset Naqshbandi-veljeskuntaan kuuluneet hallitsijat vuonna 1678 ja heitä seurasi Qing-dynastia vuonna 1758. Yarkant oli aluksi uuden kiinalaisen maakunnan hallinnollinen keskus, mutta se siirrettiin Kašgariin Yakub Begin johtaman kapinan jälkeen.

Talous
Yarkantin keidasalue on hyvin hedelmällinen ja alueella tuotetaan esimerkiksi viljaa, puuvillaa, hamppua, papuja, hedelmiä ja mulperipuun lehtiä silkintuotantoa varten. Keitaan ympäristössä kasvatetaan kameleita, hevosia ja lampaita. Kaupungin käsityöläisten tuotteisiin kuuluvat erilaiset puuvillasta ja silkistä valmistetut tekstiilit.

Väestö
Yarkantin väkiluku vuonna 2010 oli yhteensä 762 385 ja suurin osa sen asukkaista on etniseltä taustaltaan uiguureja.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Xinjiangin maantiede
Kiinan piirikuntatason alueet
Office de Radiodiffusion Télévision du Mali

Office de Radiodiffusion Télévision du Mali (ORTM) on Malin valtiollinen yleisradioyhtiö.

Radiotoiminta silloisessa Ranskan Sudanissa alkoi vuonna 1957 yhden kilowatin keskiaaltolähettimellä, jonka kuuluvuusalue kattoi Bamakon ja sen lähiympäristön. Vuoteen 1960 saakka radioasema toimi nimellä Radio Soudan. Maan itsenäistyttyä vuonna 1960 perustettiin Radio Nationale du Mali. Vuonna 1962 se sai neljä lyhytaaltolähetintä, jotka mahdollistivat kuuluvuuden koko maassa. Televisiotoiminta alkoi Libyan tuella vuonna 1983, jolloin yhtiö sai nimen Radiodiffusion Télévision du Mali. Nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1992.

Yhtiöllä on nykyään kansallinen radio-ohjelma, kahdeksan alueellista radioasemaa ja kakkosohjelma Bamakossa. Kansallisen televisiokanavan lisäksi Bamakossa toimii kakkoskanava TM2. Radiolähetykset tapahtuvat etupäässä ULA-alueella, mutta yhtiöllä on käytössään myös yksi sadan kilowatin lyhytaaltolähetin. Televisiolähetykset ovat analogisia, mutta digi-TV:hen siirtyminen on suunnitteilla.

Maan hallituksen aiemmin tiukasti valvoma radio tarjoaa uutisia ja ajankohtaissisältöä, opetusohjelmia, viihdettä, kulttuuria ja uskonnollisia ohjelmia. Ranskan ja bambaran ohella käytetään jonkin verran paikallisia kieliä. Etupäässä ranskankielinen televisio näkyy lähinnä vain kaupungeissa. Suosittujen musiikkiohjelmien ja kulttuurikatsausten ohella se näyttää ulkomaisia sarjoja. Vuoden 1992 jälkeen Office de Radiodiffusion Télévision du Malin rinnalle on perustettu lukuisia paikallisia radioasemia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Office de Radiodiffusion Télévision du Malin sivusto 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Malilaiset viestimet
Televisioyhtiöt
Radioasemat
The Thundermans

Les Thunderman (, ) on yhdysvaltalaisen Nickelodeon-kaapelikanavan nuorille suunnattu tilannekomediasarja. Televisiosarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 14. lokakuuta 2013. Sen luoma Jed Spingarnin.

Päähenkilöt 
 Phoebe Thunderman (Kira Kosarin), nuori nainen, supersankari
 Max Thunderman (Jack Griffo), nuori mies, Phoeben kaksoisveli ja pahis, vastakohta Phoebelle
 Hank Thunderman (Chris Tallman), perheen isä ja supersankari Ukkosmies()
 Barb Thunderman (Rosa Blasi), Phoeben ja Maxin äiti, Hankin vaimo
 Professori Aivonen, (), Maxin suosikki-superkonna
 Billy (Diego Velasquez) ja Noora Thunderman (Addison Riecke),  perheen nuorempia lapsia
 Link Evilman, poikaystävä.

Sarjan juoni 

Thundermanin perhe asuu kuvitteellisessa Hiddenvillen kaupungissa. Vanhemmat lapset Phoebe ja Max joutuvat pitämään supervoimansa salaisuutena. Perheen ainoa lapsi, josta tulee supersankari, on Phoebe.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Nuortensarjat
2010-luvun televisiosarjat
Supersankarit
Nickelodeonin televisio-ohjelmat
Emilia Vuorisalmi

Emilia Sofia Katarina Vuorisalmi (ent. Leppilampi; s. 1. helmikuuta 1979 Vehmaa) on suomalainen kirjailija, televisiojuontaja ja lääkäri. Hän juonsi Yle TV2:lla esitettyä ihmissuhdeohjelmaa Hehkua vuonna 2013. Vuorisalmi on julkaissut kaksi tietokirjaa rakkaudesta.

Emilia Vuorisalmi oli naimisissa Mikko Leppilammen kanssa vuosina 2005–2011. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 2005 syntynyt tytär.

Vuorisalmi sai toisen lapsensa vuonna 2018. Poikalapsi syntyi helmikuussa. Lapsen isä on Suomen koripallomaajoukkueen joukkueenjohtaja Maurizio Pratesi, jonka Vuorisalmi tapasi keväällä 2017 ja josta hän erosi vuonna 2019.

Teokset 
 Sekaisin Lovesta – Rakkauden käsikirja Otava, 2015. ISBN 978-951-1-29015-5
 Rakkaus haltuun – Valjasta rakkaushormonisi terveeseen ja tasapainoiseen elämään WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-45269-1

Lähteet 

Vuonna 1979 syntyneet
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset televisiojuontajat
Suomalaiset lääkärit
Elävät henkilöt
Louise Lake-Tack

Dame Louise Lake-Tack (s. 26. heinäkuuta 1944) on  antiguabarbudalainen poliitikko, joka toimi maansa  kenraalikuvernöörinä 2007–2014.  

Lake-Tack syntyi ja kävi koulunsa Antigualla, ja kouluttautui sairaanhoitajaksi Britanniassa. Hän  jatkoi opintojaan oikeustieteen oppilaitoksissa samalla kuin työskenteli hoitajana. Tämän jälkeen hän työskenteli tuomioistuimissa.

Lake-Tack nimitettiin  Antigua ja Barbudan kolmanneksi kenraalikuvernööriksi 2007. Hän oli virassaan ensimmäinen nainen. Tuohon aikaan vallassa oli Yhtynyt edistyspuolue (UPP), ja Antiguan työväenpuolue (ALP)  boikotoi jo virkaanastujaisia sanoen että Lake-Tack oli "liian poliittinen henkilö" toimiakseen puolueettomana kenraalikuvernöörinä. Lake-Tack on esimerkiksi esiintynyt UPP:n vaalitilaisuuksissa. Vuonna 2014 hän joutui eroamaan, kun maan hallitus anoi hänen erottamistaan emämaa Britannian valtionjohdolta. 

Yksi arvostelun syy oli, että Lake-Tack ei ollut kaudellaan myöntänyt kansallisia arvonimiä työväenpuolueen poliitikoille. Arvostelu kiihtyi, kun hän viimeisinä virkapäivinään myönsi ritarinarvoja lähipiirilleen kuten pojalleen, puutarhurilleen ja sihteerilleen.

Lähteet 

Vuonna 1944 syntyneet
Antigua ja Barbudan kenraalikuvernöörit
Antiguabarbudalaiset poliitikot
Elävät henkilöt
O naui gwisinnim

O naui gwisinnim (, ) on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Jo Jung-suk, Park Bo-young ja Kim Seul-gie.

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Eteläkorealaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Eteläkorealaiset komediasarjat
tvN:n televisiosarjat
Eero Holopainen (professori)

Eero Olavi Holopainen (s. 20. syyskuuta 1937 Kuhmo) on Helsingin yliopiston meteorologian emeritusprofessori. Hän on meteorologian ja ilmastodynamiikan asiantuntija.

Holopainen kirjoitti ylioppilaaksi Kajaanin lyseossa 1956, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960, filosofian lisensiaatiksi Tukholman yliopistosta 1962 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1964. Työuransa hän aloitti Tukholman yliopiston meteorologian laitoksen assistenttina 1960. Holopainen palasi Suomeen 1962 akateemikko Erik Palménin assistentiksi Suomen Akatemiaan, jossa työskenteli vuoteen 1965, jolloin siirtyi Yhdysvaltoihin tutkijaksi Michiganin yliopistoon (Ann Arbor) vuosiksi 1965–1966. Seuraavaksi hänet palkkasi Ilmatieteellinen keskuslaitos ylimääräiseksi ylimeteorologiksi 1966–1967 ja sääosaston viransijaiseksi osastonjohtajaksi 1966–1968. Samaan aikaan Holopainen toimi myös Helsingin yliopiston meteorologian dosenttina 1966–1970. Helsingin yliopiston virkaatekevänä apulaisprofessorina hän toimi 1969–1970, apulaisprofessorina 1970–1971, virkaatekevänä professorina 1971–1973 ja meteorologian professorina 1973–1998. Yliopiston professorin kaikkia velvollisuuksia Holopaisen ei tarvinnut hoitaa 1984–1989, sillä hänet valittiin Suomen Akatemian tutkimusprofessoriksi viisivuotiskaudelle. Vierailevana professorina Holopainen toimi 1976 australialaisessa Monash-yliopistossa, 1979 yhdysvaltalaisessa Princetonin yliopistossa ja 1981 yhdysvaltalaisessa Wisconsinin yliopistossa (Madison).

Päätyönsä ohessa Holopaisen aika riitti moneen häntä kiinnostavaan luottamustoimeen ja jäsenyyteen. Hän oli Euroopan keskipitkien sääennusteiden keskuksen (ECMWF) tieteellisen neuvonantokomitean jäsen 1976–1980 ja 1983–1990, Maailman ilmatieteen järjestön (WMO/ICSU) tieteellisen komitean jäsen 1980–1986 ja EU Human Capital and Mobility -ohjelman Earth Science -paneelin jäsen 1992–1994. Suomessa hän oli Ilmatieteen laitoksen johtokunnan jäsen vuodesta 1989 ja Pohjoismaisen ympäristöntutkimusohjelman ilmastonasiantuntijaryhmän jäsenenä vuodesta 1991. Holopainen toimi lisäksi Geofysiikan seuran puheenjohtajana 1971, Suomen maantieteellisen seuran työjäsenenä 1975, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1974 ja Suomen Tiedeseuran jäsenenä vuodesta 1975. Ansioistaan hänet palkittiin 1975 Suomen Tiedeseuran Theodor Homénin palkinnolla ja 1993 Geofysiikan seuran hopeisella Erik Palmén -mitalilla.

Tuotanto
Holopaisen tuotanto käsittää yli sata tieteellistä ja muuta meteorologian alaan liittyvää julkaisua.
 Investigation of friction and diabatic processes in the atmosphere, 1964 (väitöskirja)

Lähteet

Suomalaiset meteorologit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Akatemiaprofessorit
Ylämaa (taajama)

Ylämaa on kirkonkylä, kaupunginosa ja taajama Lappeenrannassa Etelä-Karjalan maakunnassa. Vuonna 2014 taajaman väkiluku oli 436, pinta-ala 1,80 neliökilometriä ja väestötiheys 242,2 asukasta per neliökilometri. Ylämaa oli vuonna 2010 Lappeenrantaan liitetyn Ylämaan kunnan kuntakeskus. Se tunnetaan myös nimellä Lahnajärvi.

Ylämaa sijaitsee noin 36 kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta. Taajaman halkaisee yhdystie 3864 (Tapavainola–Ylämaa), ja sen eteläpuolitse kulkee seututie 387 (Lappeenranta–Vaalimaa). Vilajoen pää- ja sivuhaara yhtyvät Ylämaalla, jonka jälkeen joki virtaa Vaalimaantien toisella puolella olevaan Lahnajärveen. Taajaman tuntumassa on myös Lohonjärvi, jonka rannalla on yleinen uimaranta.

Ylämaan nähtävyyksiä ovat Ylämaan kirkko ja Ylämaan jalokivimuseo. Taajaman palveluihin kuuluvat päiväkoti, alakoulu, kirjasto, päivittäistavarakauppa, apteekki ja asiamiesposti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ylämaan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla
 Ylämaan Kotiseutuyhdistys

Etelä-Karjalan maakunnan taajamat
Ylämaa
Suomen entiset kuntakeskukset
Milla Bruneau

Milla Bruneau (o.s. Paananen, s. 9. marraskuuta 1972) on suomalainen viihdealan tuottaja ja johtaja. Hän toimi Yellow Film & TV Oy:n operatiivisena johtajana ja vastaavana tuottajana syksyyn 2018 saakka ja siitä eteenpäin yrityksen hallituksen jäsenenä, neuvonantajana ja osakkaana. Hän on myös lahtelainen kunnallispoliitikko.

Ura TV-alalla 
Ennen siirtymistään Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön Bruneau toimi Metronome Film & Television Oy:n toimitusjohtajana ja vastaavana tuottajana vuodesta 2005 lähtien. Tätä ennen Bruneau on työskennellyt muun muassa Fremantle Mediassa ja Nordisk Film & TV:ssä. Bruneau toimi Yellow Film & TV:n operatiivisena johtajana 2013–2018.

Bruneau on toiminut vastaavana tuottajana muun muassa seuraavissa sarjoissa: Downshiftaajat, Kimmo, Roba, Siskonpeti, Syke, YleLeaks, Antti Holma Show, Enbuske & Linnanahde Crew, Hyvät ja huonot uutiset ja Putous.

Ennen Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön siirtymistään Bruneau toimi vastaavana tuottajana tv-sarjoissa, kuten Idols, Unelmakämppä, Kuorosota, Pakko tanssia, Big Brother, MasterChef, Junior MasterChef, Toisenlaiset frendit, Inno, Huvila & huussi sekä Linnan tähdet.

Poliitiikassa 
Bruneau on ollut Lahden kaupunginvaltuustossa vuodesta 2012 ja vuodesta 2017 sen puheenjohtaja. Lisäksi hän on ollut vuodesta 2015 kaupunginhallituksen jäsen ja Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja.

Yksityiselämä 
Bruneau on naimisissa, ja hänellä kaksi lasta. Hänen aviomiehensä on yhdysvaltalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Televisiotuottajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger

Office de Radiodiffusion et Télévision du Niger (ORTN) on Nigerin kansallinen yleisradioyhtiö.

Ranskan siirtomaahallinnon perustama Radio Niger aloitti toimintansa Niameyssa vuonna 1958. Sen käytössä oli aluksi yhden kilowatin keskiaaltolähetin ja neljän kilowatin lyhytaaltolähetin. Ohjelmissa puhuttiin ranskan lisäksi jonkin verran djermaa ja hausaa. Vuonna 1960 rakennettiin paikallisasema Zinderiin ja vuosina 1963–1968 pienet alilähettimet N’Guigmiin, Zinderiin, Maïné-Soroaan, Gouréen, Ingalliin, Téraan, Tillabériin ja Gayaan. Niameyn lähellä sijaitsevaan Goudelin lähetyskeskukseen saatiin vuonna 1963 uusi 30 kilowatin lyhytaaltolähetin.

Televisiotoiminta alkoi Nigerissä vuonna 1964 yhtenä ensimmäisistä Saharan eteläpuolisista maista, mutta sitä käytettiin aluksi ainoastaan opetusvälineenä. Varsinaiset yleisölähetykset alkoivat televisiossa vuonna 1979. Paljolti ranskalaisten käsissä ollut radio- ja televisiotoiminta yhdistettiin julkishallinnolliseksi Office de Radiodiffusion et Télévision du Nigeriksi vuonna 1967. Vuonna 1972 Goudelista lähetettiin kahta valtakunnallista radio-ohjelmaa ranskaksi, hausaksi, fulaniksi, tuaregikieli tamajaqiksi, kanuriksi ja tubuksi. Radio Niger sai nimen Voix du Sahel (”Sahelin ääni”) vuonna 1974. Zinderiin ja muihin aluekeskuksiin perustettiin 1970-luvulla uudet alueradiot. Goudelin lähetyskeskus sai uuden 100 kilowatin lyhytaalto- ja 20 kilowatin keskiaaltolähettimen. Nykyään lähetystoiminta tapahtuu kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat vuonna 2012.

Nigerin radion ohjelmat on alusta lähtien suunnattu erityisesti maaseudulle ja niissä käytetään etupäässä paikallisia kieliä. Uutisten ja viihteen ohella ohjelmissa käsitellään muun muassa maatalouden ja terveydenhuollon ongelmia ja jaetaan käytännön neuvoja. Ensimmäinen maaseudun paikallisradio perustettiin vuonna 1999 Bankilaréen. Yksityinen radio- ja tv-toiminta vapautettiin vuonna 1993.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Office de Radiodiffusion et Télévision du Nigerin sivusto 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Nigerin kulttuuri
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Makan Dioumassi

Makan Dioumassi (s. 21. heinäkuuta 1972 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Dioumassi pelasi urallaan Ranskan lisäksi Italiassa, Espanjassa ja Iranissa.

Ranskan miesten maajoukkueessa Dioumassi kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 2001 (Ranska kuudes) ja 2003 (neljäs).

Lähteet 
 Profiili FIBA Archive 
 Makan Dioumassi Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Profiili ACB 
 Profiili LNB

Viitteet 

Ranskalaiset koripalloilijat
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Flaked

Flaked on yhdysvaltalainen Netflix-alkuperäissarja, jonka pääosissa nähdään Will Arnett, joka kehitti sarjan yhdessä Sukuvika-televisiosarjan luoneen Mitch Hurwitzin kanssa. Sarja koostuu kahdeksasta 30 minuutin jaksosta, jotka julkaistiin samaan aikaan 11. maaliskuuta 2016.

Sarja kertoo Chipistä (Arnett), joka yrittää pyristellä askeleen omien valheidensa edellä. Sarjan naispääosaesittäjänä nähdään Ruth Kearney, joka esittää London nimistä tarjoilijaa joka päätyy keskelle kolmiodraamaa.

Rooleissa

Vastaanotto
Flaked on saanut kriitikoilta negatiivisen puoleisia arvosteluita. Rotten Tomatoes -sivustolla Flaked on 23:n arvostelun perusteella saanut arvosanakseen 35 %. Metacriticissä arvosana on 43/100.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flaked Netflixissä
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Netflix-alkuperäissarjat
Eero Holopainen

Eero Holopainen -nimisiä henkilöitä ovat:

 Eero Holopainen (s. 1937), suomalainen meterologian professori
 Eero Holopainen (s. 1942), suomalainen jääkiekkomaalivahti
Jaakko Lintinen

Jaakko Lintinen (s. 1933) on suomalainen toimittaja ja taidekriitikko. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.

Lintinen oli Taide-lehden pitkäaikainen toimitussihteeri ja 1990-luvulla myös sen päätoimittaja.

Vuonna 1984 Lintinen sai E. J. Vehmaksen palkinnon ja vuonna 2009 hänet nimettiin Suomen arvostelijain liiton kunniajäseneksi.

Teoksia

Lähteet

Suomalaiset taidekriitikot
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
State Grid Corporation of China

State Grid Corporation of China (SGCC, ; pinyin: Guójiā Diànwǎng Gōngsī) on erittäin suuri, vuonna 2002 perustettu kiinalainen valtionyhtiö. SGCC on maailman suurin sähkönsiirtoverkkojen rakentamiseen ja operointiin keskittynyt yhtiö. Yhtiö operoi myös maailman suurinta aurinkovoimalaitosta. Kiinan laajenevan uusiutuvan energiatuotannon takia yhtiö uusii laajalti Kiinan sähkönsiirtoverkkoja.   Yhtiön kotipaikka on Peking.  SGCC on myös yksi maailman suurimpia työnantajia. Yhtymä kertoo sillä olevan 1,87 miljoonaa työntekijää, ja toisenkin lähteen mukaan väkeä on 921 964 henkeä.

Ulkomaista toimintaa yhtiöllä on muun muassa Filippiineillä, Brasiliassa, Portugalissa ja Australiassa.

Vuoden 2015 Fortune 500 -listallaan talouslehti Fortune arvioi SGCC:n sijalle 7 viidestäsadasta arvioimastaan suuryrityksestä maailmanlaajuisesti. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2014 yhteensä 339,426 mrd. USD ja nettovoitto 9,796 miljardia dollaria. 
 

SGCC:n perustaminen oli osa Kiinan valtion energiasektorin uudistusten kolmatta vaihetta. Vuonna 2002 valtion jättiläismäinen voimantuotantokonserni (State Power Corporation), joka vastasi tuolloin 46 prosentista koko Kiinan sähköntuotannosta, jaettiin pienempiin osiin. Kantaverkkoyhtiöitä perustettiin kaksi: State Grid Corporation of China (SGGC, Peking) ja pienempi China Southern Power Grid (CSG, Kanton). Voimantuotantoyhtiöitä perustettiin viisi: China Huaneng Group (tytäryhtiö pörssiyritys Huaneng Power International), China Datang Corporation, China Huadian Corporation, China Guodian Corporation ja China Power Investment Corporation.

Lähteet 

Kiinalaiset valtionyhtiöt
Kiinalaiset energiayhtiöt
Peking
Saara Jantunen

Saara Jantunen (s. 1980 Hamina) on suomalainen sotatieteiden tohtori, joka on vuodesta 2014 lähtien työskennellyt Suomen puolustusvoimien palveluksessa informaatiosodankäynnin asiantuntijana. Jantunen on opiskellut englantilaista filologiaa Groningenin yliopistossa Hollannissa sekä Helsingin yliopistossa. Jantusen väitöskirja tarkasteli ideologian ilmenemismuotoja Yhdysvaltain strategisessa kommunikaatiossa. Ennen uraa puolustusvoimissa Jantunen työskenteli englannin opettajana 2008 – 2013.

Jantunen on kirjoittanut kirjan Infosota (Otava, 2015), jossa hän käsittelee aihetta erityisestä Venäjän kannalta.

Vuonna 2017 tasavallan presidentti palkitsi Jantusen työstään 4. luokan vapaudenristillä.

Saara Jantunen on Elisabeth Rehniin liittyvän ajatushautomon, Elisabeth Rehn Bank of Ideas:n, toinen perustajajäsen.

Oikeusjuttu 
Juha Molari tuomittiin Jantuseen kohdistuneesta törkeästä kunnianloukkauksesta ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja maksamaan Jantuselle 12 923,64 euroa korvauksia ja 17 478,81 euroa oikeudenkäyntikuluja. Molari oli esittänyt nettikirjoituksissa Jantusesta valheellisia tietoja ja vihjailuja sekä muulla tavalla halventanut Jantusta. Kirjoitukset olivat levinneet laajalti ja olivat olleet tarkoituksellisesti Jantusta loukkaavia aiheuttaen hänelle suurta kärsimystä.

Yksityiselämä
Jantunen asuu Helsingissä. Hän on suorittanut vapaaehtoisen varusmiespalveluksen 2004 – 2005 ja on sotilasarvoltaan kersantti.

Lähteet 

Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaporwave

Vaporwave on musiikin tyylisuunta, joka syntyi 2010-luvun alussa eri Internet-yhteisöissä. Sille on ominaista nostalginen suhtautuminen 1980-, 1990- ja 2000-luvun alun videopeleihin, teknologiaan ja mainoksiin. Musiikillisesti vaporwave on ottanut vaikutteita mainos- ja hissimusiikista sekä lounge- ja smooth jazzista. Samplaaminen eli ääninäytteiden käyttäminen on yleistä, ja näytteitä usein hidastetaan, asetetaan soimaan yhtäaikaisesti sekä pätkitään Chopped and Screwed -tyylin mukaisesti. 

Musiikkiin liitettyyn visuaaliseen tyylilajiin viitataan usein sanalla aesthetics (). Siinä käytetään muun muassa elementtejä antiikin klassisesta kuvanveistosta, verkkosivujen suunnittelusta, surrealismista, low poly -renderoinnista, glitch-taiteesta, VHS-nauhoituksista, animesta ja mangasta sekä kyberpunk-taiteesta.

Vaporwaven tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat muun muassa Vektroid, BLΛNK BANSHΣΣ, 情報デスクVIRTUAL, Saint Pepsi, Internet Club ja マクロスMACROSS 82-99.

Suuntauksia

Vapourtrap 

Vapourtrap lisää musiikkiin trap-vaikutteita.

Poliittinen vaporwave 

Fashwave on suurelta osin instrumentaalinen yhdistelmä vaporwavea ja synthwavea, joka syntyi YouTubessa vuonna 2015. Poliittisilla kappaleiden nimillä ja satunnaisilla ääniklipeillä genre yhdistää natsisymbolismin vaporwave- ja synthwave-estetiikkaan.

Trumpwave on Yhdysvaltojen 45. presidentin Donald Trumpin kannattajien luomaa tyylilajin musiikkia.

Laborwave on elektronisen musiikin tyylisuunta, jota on kutsuttu vasemmistoliikkeen musiikiksi.

Lähteet

Fuusiomusiikin tyylilajit
Elektronisen musiikin alalajit
2010-luvun musiikki
Ousmane Dembélé

Ousmane Dembélé (s. 15. toukokuuta 1997 Vernon) on senegalilais-mauritanialaistaustainen ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Barcelonaa. Molempijalkainen Dembélé on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Dembélé siirtyi Stade Rennaisin juniorijoukkueeseen vuonna 2010 Évreux FC:stä. Rennesin edustusjoukkueessa Ligue 1:ssä hän teki debyyttinsä marraskuussa 2015 Angersia vastaan ja avausmaalinsa seuraavalla kierroksella Bordeaux'n verkkoon. Maaliskuussa 2016 Dembélé teki ammattilaisuransa ensimmäisen hattutempun Nantesia vastaan. Hän teki kauden aikana 12 maalia pelaamassaan 26 ottelussa. Kaudeksi 2016–2017 Dembélé siirtyy Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundin riveihin. 

Dembélé pelasi kaudella 2016–2017 kaikkiaan 32 bundesliigaottelua ja teki kuusi maalia. Saksan cupin loppuottelussa hän teki maalin Dortmundin kukistaessa Eintracht Frankfurtin. Mestarien liigassa hän pelasi Dortmundin kaikki kymmenen ottelua. Hänet valittiin Bundesliigan kauden nuoreksi pelaajaksi.

Barcelona osti Dembélén Dortmundista 105 miljoonalla eurolla 25. elokuuta 2017. Seura ja pelaaja tekivät viiden vuoden sopimuksen. Hän kärsi syyskauden reisivammasta, ja ehti pelata kauden aikana 17 La Liga -ottelua ja kolme Espanjan cupin ottelua Barcelonan voittaessa tuplamestaruuden.

Maajoukkueura 
Esiinnyttyään 20 kertaa Ranskan juniorimaajoukkueissa, Dembélé teki debyyttinsä Ranskan maajoukkueessa ystävyysottelussa Italiaa vastaan syyskuussa 2016. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi muutamaa päivää myöhemmin MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Englantia vastaan kesäkuussa 2017.

Dembélé kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjällä 2018. Hän pelasi kaikissa alkulohkon otteluissa, mutta niiden jälkeen vain kaksi minuuttia puolivälierässä Uruguayta vastaan.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Väiski on aina Väiski

Väiski on aina Väiski (The Bugs Bunny/Road Runner Movie) on Warner Bros. -studion tuottama vuonna 1979 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Chuck Jones yhdessä Phil Monroen kanssa. Kyseessä on kooste-elokuva, joka sisältää valikoiman parhaita Chuck Jonesin 1940–1960-luvuilla ohjaamista Looney Tunes -lyhytanimaatioista. Niiden väliin on sijoitettu lyhyitä juonto-osuuksia, joissa mahtavassa huvilassa eläkepäiviään viettävä Väiski Vemmelsääri esittelee Looney Tunes -animaatioiden hahmoja ja tapahtumia. Väiski Vemmelsäären ohella Repe Sorsa esiintyy suuressa osassa valikoiduista animaatioista. Koko elokuvan loppuosa on omistettu Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä -lyhytanimaatioista laaditulle yhtenäiselle koosteelle.

Väiski on aina Väiski sisältää useita Chuck Jonesin arvostetuimpia lyhytelokuvia, kuten jatkuvaan neljännen seinän rikkomiseen perustuva surrealistinen Duck Amuck (1953), jossa näkymätön animaattori piinaa Repe Sorsaa, niin sanotun metsästystrilogian käynnistänyt Rabbit Fire (1951), jossa Väiski ja Repe yrittävät kilvan usuttaa Elmerin toistensa kimppuun, sekä Richard Wagnerin oopperoita parodioiva Väiski ja Elmeri -tarina What's Opera, Doc? (1957). Eräitä vähemmän kuuluisia Jonesin lyhytelokuvia on tässä lyhennetty alkuperäisestä.

Lähes kaikkia elokuvan hahmoja ääninäyttelee Mel Blanc. Elmerin äänenä on Arthur Q. Bryan.

Warner Bros. julkaisi Väiski on aina Väiskin jälkeen seuraavan vuosikymmenen aikana kolme muuta vastaavaa kooste-elokuvaa vanhoista Looney Tunes -lyhytelokuvista. Kooste-elokuvan ideaa oli käytetty jo tätä ennen vuonna 1975 valmistuneessa dokumentissa Väiski Vemmelsäären juhlagaala (Bugs Bunny Superstar), jossa veteraanianimaattori Bob Clampett oli ottanut yksinään kunnian Väiski Vemmelsäären hahmon luomisesta ja sivuuttanut Chuck Jonesin osuuden. Kostoksi tästä Jones lisäsi Väiski on aina Väiskiin kohtauksen, jossa Väiski kertoo katsojille lukuisista "isistään" kuitenkaan mainitsematta Clampettia.

Ääninäyttelijät

Alkuperäiset äänet

Suomenkieliset äänet

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi kehuu etenkin koosteen alun avaruusjaksoja ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet

Vuoden 1979 yhdysvaltalaiset elokuvat
Looney Tunes -elokuvat
Joona Leppälä

Joona Leppälä (s. 4. huhtikuuta 1993) on suomalainen YouTube-persoona, joka tekee videoita nimimerkillä ZoneVD.
Leppälä muutti 2016 vuoden kesällä Rovaniemeltä Jyväskylään. Hänen syntymäkotikuntansa on Ylivieska. Leppälällä on yli 250 000 tilaajaa YouTubessa. Hän aloitti videoiden tekemisen vuonna 2008 ilmaveivausvideoilla ja vloggaamisen vuonna 2013. Vuonna 2009 hän esitti Talent Suomi -ohjelmassa ilmaveivausta ja pääsi finaaliin.

Leppälä julkaisi syksyllä 2021 kirjan Kiehtovan tiedon jäljillä ja hänen toinen kirjansa Uskomattoman tiedon jäljillä julkaistiin syksyllä 2022.

ZoneVD-kanava 
Leppälä tekee kanavalleen pääasiassa videoblogeja, jotka seuraavat hänen elämäänsä. Hänellä on myös videoita, joissa hän esiintyy itse eri persoonassa. Hänen viisi persoonaansa ovat veljekset Vili, Rubert ja Albert, heidän isänsä Nörtti-Joona ja hyvin omalaatuinen Köyriäis-Joona. Vilillä, Rubertilla ja heidän isällään on ollut myös yksittäisten sketsien lisäksi oma sarjansa kanavalla, joka on eräänlainen "dokumenttisarja" perheen elämästä. Leppälällä on tämän lisäksi joukko muita erilaisia hahmoja kanavallaan, joita hän ei kuitenkaan itse esitä. Näitä hahmoja ovat mm. hänen tekemissä sarjakuvissa seikkailleet Hesa ja Vesa, sekä Bob the Mob. 

Leppälän kanavalla on myös ollut monenlaisia videosarjoja. Näistä esimerkkeinä:
Pelihaippi oli videopeliaiheinen sarja, jossa Leppälä kertoi videopeliuutisia, puhui uusista videopeleistä ja -konsoleista sekä jakoi niistä ajatuksiaan.
ZoneTV oli sarja, jossa Leppälä puhui erilaisista aiheista, kuten hänen kanavaansa ja harrastuksiinsa liittyvistä asioista. Joka jaksossa näytettiin Leppälän mielestä kolme parasta kommenttia eri sosiaalisista medioista sekä katsojien tekemiä ZoneVD-kanavaan liittyviä piirroksia.

Leppälä lopetti Pelihaippi-, ja ZoneTV-sarjat vuoden 2017 kesäkuun alussa. Hän kertoi syyksi sen, että jokainen jakso tuntui kulkevan samalla kaavalla.

Leppälä opiskeli liikunnanohjausta ammattikorkeakoulussa, ja valmistui joulukuussa 2016 liikunnanohjaajaksi.

Leppälä myös harrastaa videopelien speedrunnaamista. Hänellä on ollut maailmanennätys NES:in The Smurfs ja The Flintstones: The Surprise at Dinosaur Peak! -peleissä. Nykyisin Leppälällä on Suomen ennätys Super Mario Bros. 3 -pelissä ajalla 51min 19s.

TorviDuo-kanava 
Vuonna 2016 Leppälä perusti Tuomas Männistön (YouTubessa nimellä Torppe) kanssa yhteisen TorviDuo-kanavan. Kanavalle he tekevät pelivideoita erilaisista peleistä. TorviDuo-kanavalla on yli 39 900 tilaajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ZoneVD

Vuonna 1993 syntyneet
Suomalaiset tubettajat
Elävät henkilöt
Johanna Puhakka

Johanna Julia Puhakka (s. 3. huhtikuuta 1993) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi Alissa Nikkisen roolistaan televisiosarjoissa Salatut elämät ja Rantabaari. Vuonna 2003 hän näytteli Sibeliuksen tytärtä Sibelius-elokuvassa. Hän on esiintynyt myös erilaisissa mainoksissa ja näytellyt harrastelijateatterissa. Lisäksi Puhakalla on Papupata-podcast yhdessä Sara Parikan kanssa.

Puhakka aloitti syksyllä 2019 draaman ja tanssin opiskelun Lontoossa sijaitsevassa East 15 Acting Schoolissa. Näyttelijäksi hän valmistui koulusta elokuussa 2020. Hän oli aiemmin pyrkinyt Suomessa Teatterikorkeakouluun kuudesti pääsemättä sisään.

Yksityiselämä 
Puhakan isä on kapellimestari Jari Puhakka. Puhakalla on kaksi pikkusiskoa, Pauliina ja Eveliina. Puhakka asui avoliitossa jalkapalloilija Paulus Arajuuren kanssa Kyproksella, mutta he erosivat alkuvuonna 2022.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja nettisarjat

Lähteet 

Suomalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Janne Saarinen (näyttelijä)

Janne Saarinen (s. 1. marraskuuta 1995 Vesilahti) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tutuksi Anton Heleniuksen roolistaan televisiosarjassa Salatut elämät sekä Niklas ”Nikke” Uotilan roolistaan sairaalasarjassa Syke. 

Teattarilavalla hän on näytellyt Marco Bjurströmin ohjauksessa Valkeakosken kaupunginteatterin Grease-musikaalissa keväällä 2016 sekä Helsingin Kaupunginteatterissa Prinsessa Ruusunen – Paluu tulevaisuuteen -musikaalissa loppuvuodesta 2017. Keväällä 2018 hän näytteli Matti Hurmalaa Kulttuuritalo Martinuksen Blondi tuli taloon -televisiosarjaan perustuvassa näytelmässä.

Vuoden 2020 alussa Saarinen aloitti Radio Suomipopin keskipäivän juontajana. Aiemmin hän on juontanut eri viikonloppuohjelmia Iskelmässä sekä lauantai-illan ohjelmaa Loop-kanavalla.

Saarinen laulaa vapaa-ajallaan Kaksoisveljet-nimisessä bändissä ja harrastaa futsalia. Saarinen osallistui Idols-laulukilpailun kuudennelle tuotantokaudelle vuonna 2012 edeten koelauluista teatteriviikonloppuun. Hän oli Kokoomuksen sitoutumattomana ehdokkaana Vesilahden kuntavaaleissa 2017 saaden 29 ääntä ja jääden varasijalle.

Filmografia 
 Salatut elämät – Anton Helenius (2015–2017)
 Syke – Niklas ”Nikke” Uotila (2018–)
 Aktivistit – Einar Florin (2019)
 Teräsleidit – Janne (2020)
 Syke-elokuva: Hätätila – Nikke Uotila (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Janne Saarisen profiili Näyttelijäliiton sivuilla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Barratt (televisiojuontaja)

Michael Barratt (3. tammikuuta 1928 Leeds – 10. heinäkuuta 2022 Berkshire) oli englantilainen televisiojuontaja ja toimittaja sekä tietokirjailija. Hän tuli tunnetuksi etenkin suositun, joka arki-ilta lähetetyn Nationwide-ajankohtaisohjelman juontajana BBC:ssä vuosina 1969–1977.

Elämä ja ura 
Leedsiläiseen virkamiesperheeseen syntynyt Michael Barratt kävi Rossall School -poikakoulun Lancashiressa ja Paisley Grammar Schoolin Skotlannissa. Hän kiinnostui lehtialasta ja kertoo aloittaneensa toisen maailmansodan aikana 16-vuotiaana teetarjoilijana The Sunday Mail -lehdessä Glasgow’ssa. Hän eteni ensin urheilutoimittajaksi ja vähitellen yleistoimittajaksi ja lähti 1956 Nigeriaan, jossa hän työskenteli Nigerian Citizen -sanomalehdessä ja maan radioyhtiössä. 

Palattuaan Englantiin Barratt oli toimittajana alueellisissa sanomalehdissä. Samanaikaisesti hän avusti BBC:n ulkomaanpalvelun vastaperustetulla Afrikan-osastolla ja toimi freelance-reportterina myös televisiolle, aluksi Midlandsin alueellisessa ohjelmassa Scan. Pian Barratt siirtyi kokonaan televisioon ja alkoi tehdä BBC:n ajankohtaisohjelmaa Midlands Today, sitten kaksi vuotta valtakunnallista Panoramaa kunnes lähti mukaan tekemään 24 Hours -nimistä uutiskatsausta. Pisin rupeama oli Nationwide-ohjelman juontajana vuodesta 1969 vuoteen 1977. Sen jälkeen hän juonsi Thames Televisionin Reporting London -ohjelmaa, kunnes perusti oman yritysvideoita tekevän tuotantoyhtiönsä Michael Barratt Limited, joka toimi vuoteen 1997 saakka. Hän toimi myös luennoijana, viestintäkonsulttina ja erilaisten kongressien puheenjohtajana.

Barratt kirjoitti myös tietokirjoja kuten Michael Barratt's Complete Gardening Guide, Making the Most of the Media ja Making the Most of Retirement. Vuonna 2013 hän julkaisi muistelmansa nimeltä Mr. Nationwide. Ensimmäiset muistelmansa hän julkaisi jo 1970-luvun loppupuolella.

Lähteet 

Vuonna 1928 syntyneet
Brittiläiset toimittajat
Vuonna 2022 kuolleet
Brittiläiset tietokirjailijat
Jared Fogle

Jared Scott Fogle (s. 23. elokuuta 1977) on Subway-pikaruokaketjun entinen mainoskasvo. Hän nousi julkisuuteen 1990-luvun lopussa, kun hän ilmoitti laihduttaneensa Subwayn tuotteiden avulla noin vuodessa lähes 200 kilosta 80:een kiloon. Laihdutuksen ansiosta hän esiintyi 15 vuoden ajan lukuisissa yhtiön mainoskampanjoissa Yhdysvalloissa. Lisäksi hän on kiertänyt puhumassa lihavuudesta kouluissa sekä sairaaloissa ja perustanut lasten ylipainoon keskittyneen hyväntekeväisyysjärjestön.

Vuonna 2015 Fogle sai yli 15 vuoden vankeustuomion lapsipornon hallussapidosta ja maksullisesta seksistä alaikäisten kanssa.

Lähteet

Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset televisioalan henkilöt
Maskotit
Jan Both

Jan Dirksz. Both (n. 1618–1622 Utrecht – 9. elokuuta 1652 Utrecht) oli alankomaalainen taidemaalari ja etsaaja. Hän oli italialaistyyppisen maisemamaalauksen merkittävimpiä edustajia Alankomaissa.

Elämä ja ura 
Both opiskeli vuosina 1934–1937 Utrechtissa Gerrit van Honthorstin opastuksella. Opintojensa jälkeen Both matkusti Italiaan, jossa hän maalasi veljensä Andries Bothin, ranskalaisen Claude Lorrainin ja hollantilaisen Herman van Swaneveldtin kanssa. Matkalla takaisin Alankomaihin Jan Bothin veli Andries hukkui kanaaliin Venetsiassa. 

Both maalasi usein yhteistyössä toisten maalarien kanssa, esimerkiksi veljensä kanssa siten, että Andries maalasi hänen maalaamiinsa taustoihin hahmoja. Both maalasi teoksia myös esimerkiksi Claude Lorrainin, Nicholas Knüpflerin ja Cornelis van Poelenburchin kanssa.

Tyyli  
Italiassa Both oli maalannut myös kuvaelmia päivittäisestä elämästä, mutta palattuaan Alankomaihin hän keskittyi maisemamaalauksiin. Both maalasi laajoja maisemia, joissa realistisen tarkasti kuvatut metsät kylpivät kultaisessa auringonvalossa. Maalaukset ovat realistisia, vaikka eivät kuvaakaan tiettyä paikkaa, vaan perustuivat Bothin Italiassa tekemiin luonnoksiin. Bothista tuli yksi maansa huomattavimmista maisemamaalareista, jonka maalauksia kopioivat ja jäljittelivät sekä hänen aikalaisensa että myöhemmät alankomaalaiset maisemamaalarit.

Teoksia

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuonna 1652 kuolleet
Alankomaalaiset taidemaalarit
Digimon World: Next Order

Digimon World: Next Order (, Japanin PlayStation 4 -versio kantaa lisänimeä International Edition) on viimeisin Digimon-tuotesarjaan julkaistu videopeli. Peli julkaistiin 17. maaliskuuta 2016 Japanissa PlayStation Vita -käsikonsolille. Julkaisusta vastasi Bandai Namco Entertainment.

Tokyo Game Show 2016:ssa ilmoitettiin, että peli saapuu länsimaihin vuoden 2017 alussa PlayStation 4 -konsolille. Myöhemmin lokakuussa 2016 peli on myös varmistettu tulevan Japanissa PlayStation 4 -konsolille.

Pelattavuus
Pelattavuus Digimon World: Next Orderissa on samankaltainen kuin alkuperäisessä Digimon World -videopelissä, mutta ainoana erona on se, että tässä pelissä pystyy käyttämään kahta eri Digimon hahmoa saman aikaisesti. Pelaaja navigoi itse pelimaailmassa samalla kasvattaen kahta Digimoniansa.

Tarina

Pelin tarina kiteytyy pääasiassa kahteen päähahmoon: japanilaisiin lukion kolmatta vuotta opiskeleviin Takutoon ja Shikiin.
Takuto oli nuorempana kova Digimon-fani, jopa päätynyt paikalliseen turnaukseen, mutta on enemmän keskittynyt aikuiselämään miettien samalla myös tulevaisuuttaan. Hän ja Shiki yllättäen joutuvat Digimaailmaan, jossa he tapaavat Digimon-kumppaninsa, mukaan lukien Agumon, Gabumon, Biyomon ja Palmon. Matkalla heidän seuraansa liittyy myös luokkatoveri Kouta Hirose, jonka kumppani on Guilmon ja Himari Oofuchi, jonka kumppani on Plotmon/Salamon nimeltä 'Rikka'.

Ääninäyttelijät

Japani

Englanti

Aiheesta muualla
 
 Pelin viralliset kotisivut 
 Pelin viralliset kotisivut 

 Vuoden 2016 videopelit
 Vuoden 2017 videopelit
PlayStation Vita -pelit
PlayStation 4 -pelit
Digimon
Tietokoneroolipelit
Hanne Aho

Hanne Aho (s. 1974) on Suomen Journalistiliiton puheenjohtaja. Aho on aiemmin työskennellyt graafikkona Suomen Kuvalehdessä. Hän on myös toiminut useissa järjestö- ja luottamustehtävissä, kuten Otavamedian pääluottamusmiehenä ja Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liiton puheenjohtajana. Aho toimi SDP:n edustajana Sipoon kunnanvaltuustossa vuosina 1993–2014.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Sipoon kunnanvaltuutetut
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Perjantai (televisio-ohjelma)

Perjantai on Yle TV1 -kanavalla perjantai-iltaisin esitettävä ajankohtaisohjelma. Ohjelma on kuvattu syyskuusta 2019 alkaen Suomen Muusikkojen Liiton musiikkiklubi G Livelab Tampereella. Alun perin ohjelma kuvattiin Tampereen TTT-klubilla. 

Ohjelma alkoi tammikuussa 2016, ja vuosina 2016-2017 sitä juonsivat Sean Ricks ja Pekka Vahvanen. Vuosina 2018–2019 Ricksin juontajaparina toimi Rosa Kettumäki. Syksystä 2019 alkaen kullakin lähetyksellä on ollut vain yksi juontaja, Ricks ja Vahvanen juonsivat ohjelmaa vuoroviikoin. Ohjelmaa muutettiin myös niin, että suorat lähetykset siirtyivät Yle Areenaan perjantai-iltapäiville. Yle TV1:ssä jaksot on esitetty edelleen perjantai-iltaisin. Sean Ricks on juontanut Perjantain kaikki jaksot syksystä 2020 lähtien.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Perjantai Yle Areenassa
 Facebook-sivut

 
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV1:n ajankohtaisohjelmat
Lina Heydrich

Lina Mathilde Heydrich, o.s. von Osten, toisessa avioliitossa Lina Manninen (14. kesäkuuta 1911 Fehmarn – 14. elokuuta 1985 Fehmarn) oli naimisissa Reinhard Heydrich kanssa, josta tuli aikanaan Obergruppenführer, Reichssicherheitshauptamtin (RSHA) johtaja ja Bööhmin ja Määrin valtakunnanprotektorin sijainen.

Elämä

Alkuperä
Lina von Osten oli tanskalaista alkuperää olevan köyhtyneen saksalaisen aatelisen tytär, joka työskenteli kylänkoulun opettajana Lütjenbrodessa. Hän liittyi 19-vuotiaana Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen jäsennumerolla 1.201.380. Hän oli jo nuoresta pitäen "vakaumuksellinen kansallissosialisti ja kiihkeä antisemitisti". Hänen perheensäkin oli äärioikeistolainen, hänen veljensä Hans liittyi vuonna 1928 SA:han.

Von Osten kävi Oldenburgissa keskikoulua, jonka hän päätti 1927. Seuraavana hän vuonna aloitti ammattikoulunopettajanopinnot Kielissä tyttöjen ammattikoulussa.

Tutustuminen Reinhard Heydrichiin 
Von Osten tutustui Reinhard Heydrichiin joulukuussa 1930. He kihlautuivat kahden viikon kuluttua, sen jälkeen kun Heydrich oli pyytänyt von Ostenin isältä tämän kättä. 

Morsiamensa – ja tämän äärimmäisen kansallismielisen perheen – vaikutuksesta alkuun poliittisesti välipitämätön Heydrich läheni kansallissosialismia, ja Lina Heydrich oli painostanut tulevaa miestään menemään Müncheniin oikeastaan jo peruutettuun haastatteluun Heinrich Himmlerin kanssa, jolloin ura kääntyi jyrkkään nousuun. 26. joulukuuta 1931 – hänen miehensä oli tuolloin jo kansallissosialisti ja työskenteli Himmlerille – pidettiin Großenbrodessa luterilaisen tunnustuksen mukaiset häät, ja tilaisuudessa laulettiin Horst-Wesseliä. Pariskunnalle syntyi neljä lasta, kaksi poikaa (Klaus, s. 17. kesäkuuta 1933, kuoli 24. lokakuuta 1943 liikenneonnettomuudessa, Heider, s. 23. joulukuuta 1934) ja kaksi tytärtä (oopperalaulajaksi kouluttautunut (Silke, s. 9. huhtikuuta 1939, Marte, s. 23. heinäkuuta 1942).

Reinhard Heydrich kuoli pommiattentaatin seurauksiin. Lomaillessaan Suomessa Lina Heydrich tutustui Intimiteatterin johtajaan Mauno Manniseen, ja he avioituivat. Se ei ollut Heydrichille suurta rakkautta vaan lähinnä keino vaihtaa sukunimeä. Avioliitto päättyi muutaman vuoden kuluttua.

Lina Heydrich on Terhi Rannelan romaanin Frau (2016) aiheena.

Lähteet

Saksalaiset henkilöt
Kuuluisien henkilöiden puolisot
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet