joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Meripuisto

Meripuisto on puisto Kemin kaupungin keskustassa, Sauvosaaren kaupunginosassa. Puistoa rajaavat Kauppakatu, Urheilukatu ja Meripuistokatu sekä lännessä Luulajantie, joka erottaa puiston merestä. Luulajantien puolella puistoa reunustavat vanhat makasiinit. Kemin lumilinna on useana vuonna rakennettu aivan puiston tuntumaan.

Alue varattiin puistoksi jo L.I. Lindqvistin laatimassa kaupungin ensimmäisessä asemakaavassa vuodelta 1869. Alue säilyi kuitenkin pääosin luonnonvaraisena metsikkönä ja louhikkona vuoteen 1893 asti, jolloin puiston korkeimmalle kohdalle mäen päälle rakennettiin arkkitehti Waldemar Wileniuksen suunnittelema puistopaviljonki. Puistoksi kunnostaminen lienee aloitettu tuolloin. Paviljongin rakentamiseen asti alue oli tunnettu Rantapuistona, paviljongin valmistuttua puistoa alettiin nimittää Paviljonginpuistoksi. Meripuisto-nimi on myöhemmältä ajalta. Paviljonki toimi pitkään kaupungin virastotalona.

Puiston meren puoleisessa osassa sijaitseva museoalue on perustettu 1950-luvun alussa, jolloin Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys siirrätti sinne vanhoja rakennuksia Kemijokivarresta. Yli-Jaakheikin savupirtti on rakennettu vuonna 1797. 1960-luvun lopulla alueelle on siirretty myös vanha tullirakennus Kemin vanhasta sisäsatamasta, läheltä puistoa. Meripuiston jatulintarha on siirretty alueelle Ajoskrunnista.

Puistossa on myös sotien jälkeen rakennettu laululava ja kesäteatterin käytössä ollut hiekkakuoppaan rakennettu esiintymispaikka. Meripuiston Kesäteatteri oli toiminnassa neljä kesää. Vuosina 1958 ja 1959 esitettiin Joel Lehtosen Putkinotko, jonka ohjauksesta vastasivat näytelmässä Juutas Käkriäistä näytellyt Leo Lastumäki ja Aimo Heino. Kemin kaupunginteatterin entinen johtaja Urpo Lauri, joka oli aiemmin dramatisoinut Putkinotkon, oli kesäteatterin ohjausapuna. Kesällä 1960 esitettiin Matti Tapion ohjaama Hugo Raudseppin Mikumärdissä on kesä ja vuonna 1961 Edvin Haapalaisen ohjaama Ilmari Turjan Särkelä itte, jossa Lastumäki esitti Särkelää.

Meripuistoon suunniteltiin 1960–luvulla kaupungin kulttuurikeskusta. Professori Esko Järventauksen muinaistieteelliselle toimikunnalle vuonna 1965 antamassa lausunnossa Meripuiston toivottiin välttyvän lisärakentamiselta.

Sekä puisto että paviljonkirakennus ovat säilyneet. Paviljongissa on toiminut viime vuosina useita eri ravintoloita viimeisimpänä Päivikki Palosaaren Ravintola Hullun Mylly. 
Nykyisin ravintolan omistaa Kauko Hyvärinen ja nimi on jälleen Puistopaviljonki.

Lähteet 

Kemin nähtävyydet
Suomen puistot
Sauvosaari

Aiheesta muualla
Beatrice

Beatrice on alun perin italialainen naisen etunimi, joka johtuu ilon tuojaa tai onnea tuovaa merkitsevistä sanoista. Nimen on tehnyt suosituksi erityisesti Danten tunnetuimmissa teoksissa esiintyvä Beatrice Portinari, hänen nuorena kuollut rakastettunsa.

Suomessa nimi Beatrice on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 897 naiselle. Beatricen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 2. joulukuuta.

Tunnettuja Beatrice-nimisiä 

 Beatrice (1857–1944), englantilainen prinsessa, kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin nuorin lapsi
 Beatrice (s. 1988), englantilainen prinsessa, prinssi Andrew’n tytär
 Beatrice d’Este (1475–1497), Milanon herttuatar, herttua Ludovico Sforzan puoliso
 Beatrice Armstrong (1894–1981), brittiläinen uimahyppääjä
 Beatrice Arthur (1922–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja 
 Beatrice Ask (s. 1956), ruotsalainen poliitikko 
 Beatrice Capra (s. 1992), yhdysvaltalainen tennispelaaja 
 Beatrice Câșlaru (s. 1975), romanialainen uimari  
 Beatrice Chepkoech (s. 1991), kenialainen estejuoksija ja maailmanmestari
 Béatrice Edwige (s. 1988), ranskalainen käsipalloilija
 Beatrice Egli (s. 1988), sveitsiläinen laulaja ja televisiojuontaja
 Beatrice Farve (1895–2009), yhdysvaltalainen aikoinaan maailman vanhin ihminen
 Beatrice Faumuina (s. 1974), uusiseelantilainen kiekonheittäjä
 Beatrice Granberg (1916–2000), suomalainen Kansallismuseon tutkija, taiteen keräilijä ja numismaatikko
 Beatrice Gumulya (s. 1991), indonesialainen tennispelaaja
 Beatrice Hill-Lowe (1868–1951), brittiläinen jousiampuja  
 Beatrice Kristi Laus (s. 2000), Bea Kristi, Beabadoobee, brittiläis-filippiiniläinen muusikko ja lauluntekijä
 Beatrice Lillie (1894–1989), kanadalainen näyttelijä 
 Béatrice Martin (s. 1989), taiteilijanimeltään Cœur de pirate, kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja pianisti
 Beatrice Nedberge Llano (s. 1997), norjalainen moukarinheittäjä
 Beatrice Nylander (1906-1950), suomenruotsalainen kirjailija 
 Beatrice Portinari (1266–1290), Dante Alighierin rakastettu
 Beatrice Rana (s. 1993), italialainen pianisti
 Béatrice Romand (s. 1952), ranskalainen näyttelijä
 Béatrice de Rothschild (1864–1934), ranskalainen paronitar ja taiteen keräilijä
 Beatrice Shilling (1909–1990), brittiläinen ilmailuinsinööri ja moottoriurheilija
 Beatrice Straight (1914–2001), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Beatrice Utondu (s. 1969), nigerialainen pituushyppääjä ja pikajuoksija
 Beatrice Webb (1858–1943), brittiläinen sosiologi, sosiaalihistorioitsija ja sosialistinen ajattelija

Kuvitteellisia Beatriceja 

 Beatrice Baudelaire, yksi päähenkilöistä lasten- ja nuortenkirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja
 Beatrice, päähenkilö Friedrich von Schillerin teoksessa Messinan morsian
 Beatrice, William Shakespearen näytelmässä Paljon melua tyhjästä
 Beatrice Hofer, Lemmen viemää hahmo

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Death Club Entertainment

Death Club Entertainment on Latexxx Teensin ensimmäinen täyspitkä albumi ja kolmas Roomassa Italiassa vuonna 2008 levytetty. Levy ilmestyi 30. elokuuta 2008. Vierailevana artistina kappaleessa "Long Way To Ruin" laulaa Dope Stars Inc:in laulaja Victor Love.

Kappaleet 
 Also sprach Zarathustra (Intro)
 (p)Resident Evil 
 Hey God 
 Maschine Zeit V 2.008
 Long Way To Ruin ( feat. Victor Love )
 L.S.D.
 Natural Born Chaos
 Filth & Fury
 Against 
 Millennium (killing joke) 
 W.A.R.
 Stardust
 XIII

Kokoonpano 
 Lex Kaos – laulu
 Icy X – laulu, basso, musiikkiohjelmointi
 Kami Plastik – kitarat, taustalaulu ja ohjelmointi
 La Nuit – kitarat
 Roy the Toxic – kosketinsoittimet, syntetisaattorit

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Latexxx Teensin albumit
Esikoisteos

Esikoisteos on taiteilijan ensimmäinen teos. Yleisimmin termiä käytetään kirjailijan ensimmäisestä kirjasta, mutta termi on laajasti käytössä myös esimerkiksi ohjaajien ja käsikirjoittajien ensimmäisistä teoksista.

Elokuva
Taideteokset
Kirjat
Marquetten yliopisto

Marquetten yliopisto () on jesuiittojen ylläpitämä yksityinen katolinen yliopisto Milwaukeessa, Wisconsinin osavaltiossa Yhdysvalloissa.

Marquetten perustamisessa oli keskeisessä osassa jesuiittaveli John Martin Henni, Milwaukeen katolisen arkkihiippakunnan ensimmäinen arkkipiispa. Hennin uurastuksen tuloksena Marquette College perustettiin vuonna 1881, mutta hän itse kuoli kaksi päivää lukukauden avajaisten jälkeen. Koulu sai nimensä Wisconsinin alueella 1600-luvulla vaikuttaneen jesuiittalähetyssaarnaajan ja tutkimusmatkailijan Jacques Marquetten mukaan. Vuonna 1907 Marquette College ja yksityinen lääketieteellinen college yhdistyivät Marquetten yliopistoksi.

Kampus 
Yliopiston 93 eekkerin (noin 38 hehtaarin) laajuinen kampus sijaitsee Milwaukeen keskustan tuntumassa University Hillin kaupunginosassa. Kaupungin pääkatu Milwaukee Avenue jakaa kampuksen kahtia. Sen eteläpuolella sijaitsevat akateemiset rakennukset ja pohjoispuolella muun muassa asuntolat ja toimistot. Kampuksella sijaitsee jesuiittaveljestön Gesu Church, joka ei kuitenkaan kuulu yliopiston alaisuuteen.

Lisäksi kampuksella sijaitsee keskiaikainen Jeanne d’Arcille pyhitetty kappeli St. Joan of Arc Chapel, joka tuotiin alkuperäisestä sijainnistaan Rhônen laaksosta Ranskasta Yhdysvaltoihin 1927. Ensin se sijoitettiin Long Islandille New Yorkiin, mutta lahjoitettiin sitten Marquettelle ja siirrettiin kampukselle vuosina 1964–1966, jolloin se myös sai nykyisen nimensä.

Yliopiston kirjastossa säilytetään muun muassa useita J. R. R. Tolkienin alkuperäiskäsikirjoituksia, jotka hankittiin kokoelmiin vuonna 1957. Ensimmäisen oman rakennuksensa kirjasto sai 1953. Uusi päärakennus valmistui Memorial Libraryn kylkeen vuonna 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Yliopiston kotisivut

Milwaukee
Wisconsinin yliopistot ja korkeakoulut
Katoliset yliopistot
Menetelmällinen ateismi

Menetelmällinen ateismi on tieteellisessä tutkimuksessa vallitseva periaate, jonka mukaan luonnon ja historian tapahtumia tutkittaessa ja selitettäessä ei tule ottaa lukuun mitään luontoon ja historiaan itseensä kuulumattomia ulkopuolisia, yliluonnollisia vaikuttajia.

Katso myös 

 Ateismi
 Naturalismi
 Tieteen ja uskonnon välinen suhde

Lähteet 

Ateismi
Naturalismi (filosofia)
Tieteellinen menetelmä
Pablo Piatti

Pablo Piatti (s. 31. maaliskuuta 1989 La Carlota, Córdoba, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista pääsarjaseuraa Espanyolia. Hänen pelipaikkansa on tavallisesti piilokärkenä tai keskikentän vasemmalla laidalla.

Hyvin pienikokoinen, vain 163 senttimetrin mittainen Piatti nousi vuonna 2006 kotimaassaan laplatalaisen Estudiantesin edustusjoukkueeseen ja kuului ratkaisupelaajiin seuran voittaessa syyskauden mestaruudeen.  Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Espanjaan Almeríaan ja kaudeksi 2011–2012 nykyiseen seuraansa Valenciaan.

Piatti oli joukkueen nuorin pelaaja Argentiinan voittaessa vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden.

Aiheesta muualla
 Tilastoja

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Puolan kolmas jako

Puolan kolmas jako alkoi siitä, kun 3. toukokuuta 1791 säädettyä, mutta Puolan toisen jaon voittajavaltioiden vuoksi kumottua, perustuslakia kannattavat puolalaiset, jotka vastustivat Venäjän armeijan läsnäoloa Puolassa, ryhtyivät vastarintaan Tadeusz Kościuszkon johdolla. 

Kosciuszko hävisi 10. lokakuuta 1794 ja Varsova antautui 24. lokakuuta 1795. Venäjän keisarikunta sai Kuurinmaan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan, läntisen Valko-Venäjän ja Ukrainan, Habsburgien monarkia (Itävalta) Puolan kuningaskunnan eteläisen keskusosan ja Preussin kuningaskunta Kaakkois-Puolan sekä pääkaupunki Varsovan. Puolan valtio lakkasi olemasta runsaaksi vuosisadaksi 1795–1918.

Katso myös 
 Kościuszkon kapina

Puolan historia
Liettuan historia
Valko-Venäjän historia
Ukrainan historia
1795
Populonia

Populonia (etruskiksi Pupluna tai Fufluna) on etruskien alun perin perustama kaupunki, joka sai nimensä etruskien viinin jumalan Fuflunsin mukaan.  Se sijaitsee Piombinon kunnassa Toscanassa. Kaupunki tunnetaan linnoituksestaan ja laajasta etruskien nekropolista.

Aikoinaan Populonia oli suurin etruskien rannikkokaupungeista. Antiikin aikana se oli merkittävä metallien jalostuskeskus. Metallimalmia louhittiin läheisellä Elban saarella, ja Populonia vaurastuikin nopeasti. Se Ertrurian ensimmäinen kaupunki, jossa lyötiin hopeakolikoita. 

Roomalaiset valloittivat lopulta Populonian, ja kaupunki kärsi pahoin roomalaisten ja boijien välisissä sodissa vuonna 282 eaa. Sitä hävitettiin myös myöhemmin Mariuksen ja Sullan välisissä taisteluissa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Populoniasta tuli sittemmin Rooman municipium, jolla oli itsenäinen paikallishallinto. Keskiajalla Populonia oli langobardien Luccan alusmaa. Kaarle Suuri lahjoitti 700-luvun lopussa kaupungin paavi Hadrianus I:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Italiassa
Piombino
Etruskien kaupungit
Himmeävahakas

Himmeävahakas ( Hygrocybe reidii syn. Hygrocybe marchii) on kuperalakkinen ja oranssinpunainen sekä kellertäväreunainen vahakaslaji. Sen heltat ovat kullankeltaiset. Jalkakin on kullankeltainen. Malto on kellertävää. Maku on mieto mutta vahakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa niityillä ja metsissä melko harvinaisena.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Napavahakas

Napavahakas (Gloioxanthomyces vitellinus, syn. Hygrocybe vitellina) on kupera tai laakealakkinen kirkkaankeltainen vahakaslaji. Sen jalka on lakin värinen. Heltat ovat kirkkaankeltaiset. Malto on keltaista eikä laji ole ruokasieni. Sieni kasvaa harvinaisena niityillä. IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Ahovahakas

Ahovahakas (Hygrocybe ceracea) on kupera tai laakealakkinen kirkkaankeltainen tai oranssi vahakaslaji. Sen jalka on lakin värinen. Malto on kellertävää, eikä sieni haise tai tuoksu miltään. Sientä pidetään syötävänä. Sen heltat ovat keltaiset. Sieni kasvaa lyhytruohoisilla niityillä ja laitumilla. Se on Suomessa melko yleinen. Sitä tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Laji muistuttaa jossain määrin keltavahakasta (Hygrophorus chlorophana).

Lähteet 

Hygrophoraceae
Setrivahakas

Setrivahakas (Hygrocybe russocoriacea) on kupera tai laakealakkinen navallinen vahakaslaji. Lakki on väriltään ruskeankeltainen tai kermanvalkoinen. Sienen heltat ovat harvassa ja väriltään kellanvalkoiset. Jalka on lakin värinen. Sieni tuoksuu hiukan setripuulta. Se kasvaa Suomessa myöhään syksyllä harvinaisena Koillismaalle asti.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Rustovahakas

Rustovahakas (Hygrocybe laeta) on kellomainen tai laakea navallinen oranssinruskea vahakaslaji. Lakissa voi myös olla nuorissa sienissä harmaanvihertävää sävyä. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja vanhemmiten oranssinkeltaiset. Jalka on limainen, oranssinruskea tai nuorissa sienissä harmaanvihertävä. Sieni kasvaa sammaleisilla laitumilla ja metsäaukeilla melko yleisenä.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Suippuvahakas

Suippuvahakas (Hygrocybe persistens) on aluksi kartiomainen ja vanhemmiten laakea vahakaslaji. Vanhemmitenkin lakki voi olla koholla. Sienen lakki on tahmea ja oranssinpunainen tai kellanpunainen. Heltat ovat keltaiset tai kellanoranssit. Jalka on oranssinkeltainen. Sieni kasvaa laidunmailla kalkkialueilla. Se on Etelä- ja Keski-Suomessa melko yleinen.

Lähteet 

Hygrophoraceae
Newell’s Old Boys

Club Atlético Newell's Old Boys on jalkapalloseura Rosarion kaupungista Santa Fen maakunnasta, Argentiinasta. 

Newell's Old Boysin perustivat Rosarion englantilaisen lukion entiset oppilaat. Seuran nimi tulee koulun rehtorista ja jalkapallovalmentajasta Isaac Newellistä, ja pelipaidan värit musta ja punainen Englannin ja Saksan lippujen väreistä. Newellin vaimo oli saksalainen. Seuran pitkäaikainen paikallisvastustaja on Rosario Central. 

Historiansa aikana joukkue on voittanut Argentiinan mestaruuden viidesti. Metropolitano-mestaruuden se voitti kolmesti (1974, 1987/88 ja 1990/91), joskin viimeisen virallisesta asemasta on kiistelty. Lisäksi joukkue on voittanut kevätkauden clausura-mestaruuden 1992 ja syyskauden apertura-mestaruuden 2004. Kansainvälisellä tasolla seura on ollut Copa Libertadoresin loppuottelussa 1988 ja 1992, molemmilla kerroilla häviävänä osapuolena.

Menestystään paremmin Newell's Old Boys tunnetaan erinomaisena kasvattajaseurana, joka on tuottanut lukuisia huippupelaajia isommille seuroille Euroopan huippusarjoihin. Tunnettuja seuran kasvatteja ovat muiden muassa Gabriel Batistuta, Abel Balbo, Jorge Valdano, Américo Gallego, Mario Zanabria, Gustavo Dezotti, Roberto Sensini, Walter Samuel, Mauricio Pochettino, René Pontoni, Gerardo Martino, Ángel Perucca, Gabriel Heinze, Maxi Rodriguez ja Lionel Messi. Myös Diego Maradona pelasi joukkueessa urallaan vuosina 1993-94.

Seura tunnetaan lempinimellä "Los Leprosos", spitaaliset. Nimi tulee 1920-luvulla lepraparantolan puolesta pelatusta hyväntekeväisyysottelusta.

Aiheesta muualla

 Virallinen sivu

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti

Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti () on joka vuosi, uudenvuodenpäivänä 1. tammikuuta järjestettävä klassisen musiikin konsertti, joka pidetään Wienin musiikkiystävien seuran konserttitalon Suuressa musiikkiyhdistyssalissa Wienissä, Itävallassa. Konsertissa Wienin filharmonikot esittävät itävaltalaisen Straussin säveltäjäsuvun musiikkia, mutta myös muiden itävaltalaissäveltäjien teoksia. Uudenvuoden konsertti on järjestetty vuodesta 1941 ja Itävallan yleisradioyhtiö ORF on televisioinut sen 1950-luvulta alkaen. Televisiointia seuraa 50 miljoonaa ihmistä 72 maassa ympäri maailman, mukaan lukien Suomi, jossa sen esittää Yleisradio.

Kapellimestarit 

Wienin filharmonikoilla ei ole pysyvää kapellimestaria, joten konsertin johtajina ovat aina toimineet vierailevat kapellimestarit. Ensimmäisen konsertin, kylläkin uudenvuoden aattona 31. joulukuuta 1939 johti itävaltalainen kapellimestari Clemens Krauss. Vuoden ja vuorokauden kuluttua 1. tammikuuta 1941 hän johti myös ensimmäistä varsinaista uudenvuoden konserttia ja toimi konserttien kapellimestarina vuoteen 1954, lukuun ottamatta kahden vuoden taukoa, jolloin hän oli liittoutuneiden asettaman tutkinnan kestäneessä kiellossa (ilmeni kuitenkin, että hän auttoi juutalaisia pakenemaan natsien käsistä).

Kraussin jälkeen filharmonikkojen konserttimestari Willi Boskovsky johti konsertteja neljännesvuosisadan ajan, uudestavuodesta 1955 uuteenvuoteen 1979. Häntä seurasi Wienin valtionoopperan ylikapellimestari Lorin Maazel uuteenvuoteen 1986 asti. Vuodesta 1987 konsertin kapellimestari on vaihtunut joka vuosi, ja tehtävässä ovat vierailleet lukuisat maailman huippukapellimestarit.

 Clemens Krauss  (1939, 1941–1945, 1948–1954)
 Josef Krips (1946–1947)
 Willi Boskovsky (1955–1979)
 Lorin Maazel (1980–1986, 1994, 1996, 1999, 2005)
 Herbert von Karajan (1987)
 Claudio Abbado (1988, 1991)
 Carlos Kleiber (1989, 1992)
 Zubin Mehta (1990, 1995, 1998, 2007, 2015)
 Riccardo Muti (1993, 1997, 2000, 2004, 2018, 2021)
 Nikolaus Harnoncourt (2001, 2003)
 Seiji Ozawa (2002)
 Mariss Jansons (2006, 2012, 2016)
 Georges Prêtre (2008, 2010)
 Daniel Barenboim (2009, 2014, 2022)
 Franz Welser-Möst (2011, 2013, 2023)
 Gustavo Dudamel (2017)
 Christian Thielemann (2019)
 Andris Nelsons (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Wiener Philharmoniker: Das Neujahrskonzert | The New Year's Concert | ニューイヤーコンサート   
 Gesellschaft der Musikfreunde in Wien: Großer Musikvereinssaal | 楽友協会大ホール   

Musiikkitapahtumat
Wienin kulttuuri
Itävallan tapahtumat
Jokelan koulukeskus

Jokelan koulukeskus on vuonna 1957 perustettu koulu Tuusulan Jokelassa. Ennen peruskouluun siirtymistä se oli oppikoulu, jonka nimi oli Jokelan yhteiskoulu. Nykyään koulukeskuksessa toimii samassa rakennuksessa peruskoulun luokat 7-9 ja Tuusulan lukion Jokelan toimipiste (eli entinen Jokelan lukio), jotka tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään. Yläkoulun rehtorina toimii Minna Järvi ja lukion Seppo Kärpänen

Koulukeskuksessa yläkoulun puolella oppilaita on noin 320 ja lukion puolella 190.

Vuonna 2007 tapahtuneissa Jokelan koulusurmissa kuoli yhdeksän ihmistä.

Aiheesta muualla
 Jokelan koulukeskuksen nettisivut 

Suomen lukiot
Tuusulan peruskoulut
Mustamörsky

Mustamörsky (Helvella lacunosa) on kahden tähden ruokasieni, jonka keittämistä suositellaan ennen ruoaksi valmistamista. Se ei siis ole suoraan myrkyllinen, mutta nykytiedon mukaan kaikki mörskyt tulisi käsitellä keittämällä.
Mustamörsky muistuttaa piispanhiippaa, mutta on väriltään nimensä mukaisesti lähes musta. Mustasatulamörsky (Helvella atra) on myös melko samannäköinen kuin mustamörsky.

Ulkonäkö ja koko 
Mustamörsky on harmaa, harmaanmusta tai joskus miltei musta. Lakki on 2–10 cm leveä, lakin sisäpinta on ulkopintaa vaaleampi ja malto on harmaata, joustavaa sekä ohutta. Lakissa on epäsäännöllisiä muotoja, se on ontto, poimuinen ja lokeroinen. Sivulta katsottuna lakki muistuttaa satulaa, jossa on tavallisesti kaksi kohoumaa. Muiden kotelosienten tapaan mustamörskyllä ei ole helttoja tai pillejä vaan itiöt muodostuvat lakin pinnalla olevissa mikroskooppisissa itiökoteloissa . Jalka on lakkia vaaleampi, 3-10 cm pitkä, 1-3,5 cm paksu ja ontto. Se on epäsäännöllisen uurteinen ja levenee tyveä kohti. Mustamörskyn maku on mieto eikä se tuoksu erityisesti.

Levinneisyys 
Mustamörskyjä kasvaa kaikkialla Suomessa  sekä Pohjois-Amerikassa samoilla leveysasteilla ja samanlaisissa kasvuympäristöissä kun Euroopassa. Havaintoja on myös eteläisestä Meksikosta.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Mustamörsky on syyssieni. Se on melko yleinen puutarhoissa, metsissä ja puistoissa. Esiintyy elo-lokakuussa.

Käyttö 
Mustamörskyä kuivataan ja syödään sellaisenaan. Nykytiedon mukaan ne tulisi kuitenkin käsitellä keittämällä.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Helvella lacunosa, mustamörsky @ Natural Fungi in Finland Kuvia.
Suomen Luonto: Korvasienellä on syksyisiä sukulaisia
Elfin Saddle Mushrooms – Genus Helvella 
Helvella lacunosa Afzel. - Elfin Saddle 
The Helvella lacunosa species complex in western North America: cryptic species, misapplied names and parasites  (pdf) 

Mörskyt
Suomalaiset ruokasienet
Jaksonaika

Jaksonaika eli periodi on fysiikassa ja signaalinkäsittelyssä jaksollisen ilmiön yhden jakson kestoaika. Jaksollinen ilmiö toistuu samanlaisena aina yhden jaksonajan kuluttua.  Esimerkiksi maapallon kiertoliikkeen jaksonaika on yksi vuosi ja maapallon pyörimisliikkeen jaksonaika on yksi vuorokausi.

Pyörimisliikkeen jaksonaikaa kutsutaan myös pyörähdysajaksi, kiertoliikkeen jaksonaikaa kiertoajaksi, värähtelyn jaksonaikaa värähdysajaksi jne.

Jaksonaika T on taajuuden f käänteisarvo:

.

Yhden Hz:n taajuisen  värähtelyn jaksonaika on yksi sekunti. Yhden GHz:n kellotaajuudella toimivan mikroprosessorin jaksonaika on yksi nanosekunti.

Katso myös
 Periodi
 Kellojakso
 Aallonpituus

Signaalinkäsittely
Lehtoakileija

Lehtoakileija (Aquilegia vulgaris) on monivuotinen, Euroopassa laajalle levinnyt ruohovartinen leinikkikasvi. Se on myös yleinen puutarhakasvi. Lehtoakileija on myrkyllinen.

Ulkonäkö ja koko 

Lehtoakileija kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Kasvi on pystyjuurakkoinen ja pystyvartinen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia, lapa kahteen kertaan kolmisorminen. Väriltään lehdet ovat päältä vihreitä, alta sinertäviä. Pikkulehdykät ovat 3–5 cm:n pituisia. Kukat ovat yksittäin tai melko vähälukuisia. Ne ovat 3–5,5 cm leveitä ja väriltään yleensä sinisiä, joskus myös valkoisia tai hennon vaaleanpunaisia. Kukissa on viisi verholehteä ja viisi terälehteä, joissa on 1–2 cm pitkä kierrekärkinen kannus. Emilehtiä on viisi kappaletta. Lehtoakileija kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa, jonka jälkeen kypsyvät runsassiemeniset, 1,5–2,5 cm pitkät otakärkiset tuppilot.

Levinneisyys 
Lehtoakileijaa tavataan lähes koko Euroopassa aivan läntisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Laji on tavallinen myös Pohjois-Amerikan länsiosissa, mutta on siellä ihmisen mukanaan tuoma viljelykarkulainen. Suomessa lehtoakileija on vanha koristekasvi, mutta on mahdollisesti kuulunut alkuperäiseen lehtokasvistoon. Lajin päälevinneisyysalue ulottuukin varmuudella ainakin Venäjän puoleiseen Karjalaan saakka. Suomessa lehtoakileijaa tavataan lähes koko maasta, mutta voimakkain kanta on Etelä-, Keski- ja Itä-Suomessa sekä Oulun ympäristössä.

Elinympäristö 
Luonnossa lehtoakileija kasvaa lehdoissa, sekä usein puutarhakarkulaisena asutuksen lähistöllä tienvarsilla, pihoilla ja lehtometsissä.

Käyttö 
Lehtoakileija on vanha koriste- ja rohdoskasvi. Lajista löytyy monia jalostettuja muotoja. Pohjoismaissa lehtoakileijaa tiedetään viljellyn luostareissa jo keskiajalla lääkekasvina. Sitä on käytetty eri muodoissa sappi- ja maksavaivoihin sekä haavojen ja ihottumien parantamiseen.

Kuvagalleria

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Helsinki 1982.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Suomen Lajitietokeskus: Lehtoakileija (Aquilegia vulgaris)
 Luontoportti: Lehtoakileija Aquilegia vulgaris
 Puutarha.net: Lehtoakileija (Aquilegia vulgaris)
 Luopioisten kasvisto: Lehtoakileija (Aquilegia vulgaris)
 ITIS: Aquilegia vulgaris 
 United States Department of Agriculture (USDA): Aquilegia vulgaris 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Aquilegia vulgaris 

Akileijat
Myrkylliset kasvit
Galicianpodenco

Galicianpodenco (, gal. podengo galego) on Galiciasta kotoisin oleva primitiivinen metsästyskoira.

Ulkonäkö 
Rotu on keskikokoinen ja ketterä. Uroksen säkäkorkeus on 46–52 cm ja nartun 42–46 cm. Paino vaihtelee molemmilla 10–15 kg välillä. Karva on ihonmyötäistä ja keskitiheää. Väri on kanelin eri sävyt, jossa kaulus, pää, rinta, varpaat ja häntä usein valkoiset.

Luonne ja käyttäytyminen 
Galicianpodenco on älykäs, ja sillä on hyvä kuulo-, haju- ja näköaisti. Se on väsymätön metsästäjä noutaessaan haavoitetun eläimen isännälleen.

Alkuperä 
Rotu on ikivanha, ja sen kantamuoto oli sama kuin muidenkin podencojen: muinaisegyptiläinen egyptinmetsästyskoira eli tesem. Todennäköisesti egyptinmetsästyskoirasta on ensin n. 6000 eaa. kehittynyt Algeriassa keskisaharalaisia neoliittikauden koiria, jotka ovat myöhemmin levinneet Välimeren alueelle.

Lähteet 
Conselleria do Medio Rural o do Mar 

Galicialaiset koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Podencot
Baskienrottaterrieri

Baskienrottaterrieri (ratonero vasco) on Encartacionesin (Vizcaya), Cantabrian ja Burgosin provinssin pohjoisosien alueille tyypillinen koirarotu. Tästä johtuu myös sen toinen nimitys villanuco de las encartaciones, "pieni Encartacionesin kyläläinen".

Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on rotta- ja vahtikoira, jota käytetään myös ns. ”ovikoirana” varoittamaan haukkumalla nopeasti saapuvista vieraista. Pienen kokonsa ja luonteensa vuoksi se on hyvin arvostettu myös seurakoirana.

Nykytilanne 
Arvioidaan, että Espanjassa olisi jäljellä vain noin 50 yksilöä, minkä vuoksi tilanne on kriittinen rodun pelastamisen kannalta.

Lähteet

Viitteet 

Baskimaan koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Terrierit
Racing Club

Racing Club on urheiluseura Avellanedasta, Buenos Airesin maakunnasta, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, jossa se pelaa maan pääsarjassa.

Racing Club luetaan kuuluvaksi Argentiinan viiden suurseuran joukkoon yhdessä Boca Juniorsin, River Platen, San Lorenzon ja Independienten kanssa, vaikkakin sen suurimman menestyksen vuodet ajoittuvat useiden vuosikymmenten taakse. Ennen ammattilaissarjan perustamista vuonna 1931 seura voitti Argentiinan amatöörisarjojen mestaruuden kaikkiaan yhdeksän kertaa. 

Ammattilaisliigassa seuran suurinta aikaa olivat 1950- ja 1960-lukujen tienoo, jolloin se voitti Argentiinan mestaruuden kaikkiaan kuusi kertaa. Vuonna 1967 seura voitti Copa Libertadoresin sekä ensimmäisenä argentiinalaisjoukkueena Euroopan ja Etelä-Amerikan mestarien välisen cupin, kun se kukisti Glasgow'n Celticin kolmiosaiseksi venyneessä ottelussa. Pitkän tauon ja suurien talousvaikeuksien jälkeen joukkue kykeni vuonna 2001 voittamaan syyskauden mestaruuden.

Kotiottelunsa Racing Club pelaa Juan Domingo Perón -stadionilla, josta käytetään nimitystä "Avellanedan sylinteri". Seuran historiallinen paikallisvastustaja on naapuriseura Independiente. Joukkueitten kiihkoisat kohtaamiset tunnetaan nimellä Avellanedan klassikko.

Saavutuksia
Argentiinan amatöörimestaruus 1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921 ja 1925
Ammattilaisliigan mestaruus 1949, 1950, 1951, 1958, 1961, 1966, apertura-sarjan voitto 2001, 2014.
Copa Libertadoresin voitto 1967
Euroopan/Etelä-Amerikan cupin voitto 1967
Etelä-Amerikan supercupin voitto 1988

Peliasu

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Baskienpaimenkoira

Baskienpaimenkoira (euskal artzain txakurra) on Baskimaasta kotoisin oleva koirarotu, jota paikalliset paimenet yleensä käyttävät karjanpaimentamiseen. Sen uskotaan polveutuneen keskieurooppalaisista paimenkoirista. Rotu ei ole kansainvälisesti tunnustettu, mutta Real Sociedad Canina de España (RSCE) on hyväksynyt sen.

Ulkomuoto 
Baskienpaimenkoiralla on hyvät mittasuhteet, vahvat suorakaiteenmuotoiset rungot ja ravaavat liikkeet. Sen pää on melko kevyt ja niska lyhyt. Sen silmät ovat soikionmuotoiset ja ruskeat tai meripihkanväriset. Sen korvat ovat keskikokoiset, kolmionmuotoiset ja joskus kärjistään taittuneet. Säkäkorkeuden ja pituuden välinen suhde on noin 1:1,2. Karvapeite on keskipitkä, rungossa pidempi kuin päässä eikä koskaan peitä silmiä. 

Rodusta on olemassa kaksi muunnosta: lyhyt- (gorbeiakoa) ja pitkäkarvainen (iletsua). Aivan kuten pyreneittenpaimenkoirilla, myös tällä rodulla lyhytkarvainen ei ole täysin lyhytkarvainen, mutta eroaa pitkäkarvaisesta sillä ettei sen naama ole yhtä karvainen eikä "viiksekäs". Lyhytkarvainen on väriltään aina kuparinpunainen, kun taas pitkäkarvaisen sallitut värit ovat fawn, kullankeltainen ja kanelinruskea. Lyhytkarvaisten urosten säkäkorkeus on 47–61 cm ja paino 18–36 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46–59 cm ja 17–29 kg. Pitkäkarvaisten urosten säkäkorkeus on 47–63 cm ja paino 18–33 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46–58 cm ja 17–30 kg.

Alkuperä 
Baskienpaimenkoira on yksi vanhimmista koiraroduista, ja sen epäillään polveutuvan keskieurooppalaisista paimenkoirista. Alueen neoliittisista luolista löydettiin ihmisten jäännöksiä, kuten luita, jotka ovat peräisin n. 12 000 vuoden takaa. Niiden uskotaan osoittavan, että paikalliset ihmiset jotka elivät aikanaan nykyisen Baskimaan alueella olivat paimenia. 1500-luvulta asti on olemassa freskoja ja maalauksia joissa esiintyy baskienpaimenkoira. Lyhytkarvainen muunnos on vanhempi ja alkuperäisempänä ja puhtaampana säilynyt kuin pitkäkarvainen.

Rodun virallinen tunnustaminen vaati laajoja tutkimuksia Baskimaan alueella: vasta kun sen eroavaisuudet muihin koirarotuihin, kuten pyreneittenpaimenkoiraan ja katalonianpaimenkoiraan voitiin osoittaa kyllin suuriksi, RSCE hyväksyi sen itsenäiseksi roduksi vuonna 1996.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Dogomania: Euskal Artzain txakurra
Portal: Euskal Artzain Txakurra
Basque Sheepdogs in America

Baskimaan koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Paimenkoirat
Club Atlético Rosario Central

Club Atlético Rosario Central on urheiluseura Rosariosta, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, jossa se pelaa maan pääsarjassa.

Kotiottelunsa Rosario Central pelaa Dr. Lisandro de la Torre -stadionilla, joka tunnetaan nimellä Gigante de Arroyito, samannimisessä kaupunginosassa. Seuran historiallinen paikallisvastustaja on toinen rosariolaisjoukkue Newell’s Old Boys.

Historia
Seura perustettiin vuonna 1889 nimellä Central Argentine Railway Athletic Club. Rautatieytiö oli tuolloin englantilaisomistuksessa ja seura perustettiinkin alun perin englantilaisten rautatietyöläisten seuraksi. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1903, kun yhtiö osti Buenos Airesin ja Rosarion rautatieyhtiön. Jalkapallotoiminta alkoi vuonna 1905 paikallisissa sarjoissa. Argentiinan jalkapalloliigaan seura tuli jo ammattilaistoiminnan oltua useitten vuosien ajan käynnissä vuonna 1939, samaan aikaan kuin sen perinteinen paikallisvihollinen Newell’s Old Boys.

Rosario Centralin menestys Argentiinan sarjassa oli alkuun heikohkoa ja vuosina 1942 sekä 1951 se jopa putosi alemmalle sarjatasolle, nousten kuitenkin kummallakin kerralla takaisin vain yhden kauden jälkeen. Vuonna 1971 seura voitti Nacional-sarjan mestaruuden Angel Labrunan valmennuksessa, ja toinen mestaruus tuli Carlos Timoteo Griguolin valmennuksessa vuonna 1973. Vuonna 1974 tähtipelaaja Mario Kempes liittyi joukkueeseen, joka voitti Campeonato Argentino -mestaruuden, mitä Argentiinan jalkapalloliitto ei kuitenkaan katso viralliseksi mestaruudeksi. Seuraavan kerran joukkue voitti Nacional-mestaruuden vuonna 1980 Ángel Tulio Zofin valmennuksessa kauniin pelitapansa ansiosta "sinfoniaorkesteriksi" kutsutulla joukkueella.

Sittemmin Rosario Centralilla alkoivat vaikeudet, jotka kulminoituivat putoamiseen vuonna 1985. Seura kuitenkin nousi heti seuraavaksi kaudeksi takaisin pääsarjaan ja voitti mestaruuden kaudella 1986–1987 ensimmäisenä nousijajoukkueena Argentiinan jalkapallohistoriassa.

Vuonna 1995 Rosario Central voitti ainoan kansainvälisen tittelinsä, CONMEBOL Cupin, joka oli nykyisen Copa Sudamericanan edeltäjä. Copa Libertadoresiin seura on osallistunut kaikkiaan kymmenen kertaa, mikä on kolmanneksi eniten argentiinalaisjoukkueista.

Joukkue
Päivitetty 25. lokakuuta 2017.

Entisiä pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen sivu

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1889 perustetut urheiluseurat
TAS

TAS voi tarkoittaa seuraavia:

 TAS, CAS (, ), urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin
 TAS, Tool-assisted speedrun, videopelin mahdollisimman nopea läpäisytapa emulaattorien työkalujen avulla
 Star Trek: The Animated Series (ST: TAS, TAS), Star Trek -televisiosarjaan perustuva televisioanimaatiosarja
 Tasmania, postilyhenne TAS, Australian osavaltio
CAS

CAS (; ) on urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin.

Tuomioistuimen päämaja sijaitsee Lausannessa. Sillä on myös sivutoimistot New Yorkissa ja Sydneyssä.

Tuomioistuin on perustettu vuonna 1984. Se perustettiin KOK:n puheenjohtajan Juan Antonio Samaranchin aloitteesta.

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto 

Urheilujärjestöt
Tuomioistuimet
Charles Cameron

Charles Cameron (1730-luku Skotlanti – 1812 Pietari) oli skotlantilaissyntyinen Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti.

Charles Cameron opiskeli Ranskassa ja Italiassa. Vuodesta 1779 lähtien hän työskenteli Pietarissa Katariina II:n hoviarkkitehtina ja vuosina 1802–1805 Amiraliteetin pääarkkitehtina.

Arkkitehdin suunnittelimista rakennuksista huomattavimpia ovat Puškinissa Katariinan palatsin yhteydessä sijaitsevat Akaattihuoneet (1780–1785), Riippuva puutarha ja Cameronin galleria (1783–1786, 1793), Pavlovskin palatsi ja paviljongit (1780–1801). Muita töitä ovat Aleksanterin huvilan puisto Pavlovskin lähellä, Sofijan kaupunki ja Kiinalainen kylä Puškinin puistoalueella. Katariinan palatsiin Cameron suunnitteli Arabeskisalin ja ”Tupakkarasian” sisustuksen, Pavlovskin palatsiin Kreikkalaisen ja Italialaisen salin. Cameron rakensi myös Ukrainan viimeisen hetmannin Kirill Razumovskin palatsin (1799–1803) Baturiniin (Tšernihivin alue).

Cameronin töille on ominaista klassinen selkeys, rikas mielikuvitus sekä antiikin arkkitehtuurin muotojen ja koristeaiheiden hienostunut tulkinta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Charles Cameron Pietari-tietosanakirjassa 
 Cameronista kertova sivusto 

Venäläiset arkkitehdit
Uusklassinen arkkitehtuuri‎
Skotlantilaiset arkkitehdit
Venäjän skotlantilaiset
1730-luvulla syntyneet
Vuonna 1812 kuolleet
Giacomo Quarenghi

Giacomo Antonio Domenico Quarenghi (20. tai 21. syyskuuta 1744 Bergamon lähellä Italiassa – 2. maaliskuuta (J: 18. helmikuuta) 1817 Pietari) on italialaissyntyinen Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti. Quarenghi työskenteli Katariina II Suuren hallintokautena ja sen päätyttyä.

Giacomo Quarenghi opiskeli aluksi Bergamossa ja vuodesta 1761 (tai 1763) lähtien Roomassa, jossa häntä opettivat Anton Raphael Mengs ja Stefano Pozzi. Vincenzo Brenna tutustutti Quarenghin arkkitehtuuriin. Vuonna 1779 paroni Friedrich Grimm järjesti Quarenghille kutsun Venäjälle Katariina II:n palvelukseen, jossa hän työskenteli vuodesta 1780 lähtien. Quarenghin suunnittelemista rakennuksista huomattavimpia ovat Pietarissa sijaitsevat Venäjän tiedeakatemian talo (1783–1785), Valtionpankki (1783–1790), Eremitaasin teatteri (1783–1787), Anitškovin palatsin kabinettirakennus (1803–1806), Ratsukaartin maneesi (1804–1807) ja Smolnan instituutti (1806–1808). Esikaupunkeihin hän suunnitteli muun muassa Puškinin Aleksanterin palatsin (1792–1800). Suomeen Quarenghi suunnitteli Anhalt-Bernburgin prinssin Viktor Amadeuksen hautamuistomerkin Viipuriin.

Quarenghin töille on ominaista selkeys, tilaratkaisujen yksinkertaisuus sekä tasaisista seinistä erottuvien pylväikköjen ja veistosten luoma plastisuus. Quarenghi oli myös taitava käytännön rakentaja, joka valvoi tarkkaan suunnittelemiensa rakennusten valmistumista.

Arkkitehti haudattiin Volkovon hautausmaalle Pietariin, josta hänen jäännöksensä vuonna 1967 siirrettiin Aleksanteri Nevalaisen luostariin. Valtionpankin edessä on samana vuonna pystytetty muistomerkki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Giacomo Quarenghi Pietari-tietosanakirjassa 

Italialaiset arkkitehdit
Venäläiset arkkitehdit
Uusklassinen arkkitehtuuri‎
Vuonna 1744 syntyneet
Vuonna 1817 kuolleet
Edvard Wilhelm Lybeck

Edvard Wilhelm Lybeck (27. joulukuuta 1864 Ilmajoki – 16. kesäkuuta 1919) oli suomalainen lääkäri ja Elämänmäen luonnonparantolan perustaja.

Lybeckin vanhemmat olivat kirurgian maisteri, Ikaalisten piirilääkäri Frans Edward Lybeck (1836–1868) ja Sofia Lovisa Järnefelt. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 sekä lääketieteen kandidaatiksi 1890 ja lisensiaatiksi 1895. Lybeck omisti vuosina 1896–1904 äitinsä perustaman yksityisen Kammion hermosairaalan Helsingissä.

Lybeck perusti 1904 Vilppulan lähelle Elämänmäen hermotauti- ja luonnonparantolan. Parantola oli toiminnassa vuoteen 1918 saakka. Sen jälkeen Lybeck toimi Kirvun luonnonparantolan lääkärinä. Hän teki itsemurhan kesäkuussa 1919.

Lybeckin oppi-isä oli saksalainen Louis Kuhne. Kuhnen oppien mukaan Lybeck vastusti 1900-luvun alussa rokotuksia. Isorokkorokotuksella oli tauti saatu lähes häviämään, mutta rokotevastaisuuden levitessä tilanne kääntyi huonoksi. Lybeckin iskulause puhetilaisuuksissa oli: ”Rokotus on myrkyttämistä.”

Lybeck oli naimisissa vuodesta 1895 Elina Wilhelmina Savirannan kanssa.

Julkaisuja 
 Uskontunnustukseni. Terveyden kirjasia n:o 2. Tampere 1911

Lähteet

Aiheesta muualla
 Metsäntutkimuslaitos: Parkanon tutkimusasema 1961–2001 Vilppulan tutkimusalue s. 126–127

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Harald Lindberg (kasvitieteilijä)

Harald Lindberg (2. marraskuuta 1871 Helsinki – 13. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kasvimuseon ensimmäinen kustos eli osastonjohtaja vuodesta 1910. 

Harald Lindbergin vanhemmat olivat professori Sextus Otto Lindberg ja Hilda Fausta Cecilia Sällström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Helsingin yksityislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1894, filosofian lisensiaatiksi 1909 sekä filosofian tohtoriksi 1910, Väitöskirja käsitteli Pohjois-Euroopan poimulehtisiä. 

Lindberg oli Helsingin yliopiston kasvimuseon kustoksena 1910–1938. Hän sai professorin arvon 1946.

Lindbergin tieteellinen tuotanto käsittää 310 julkaisua, joista 28 liittyy sammaliin. Sammalista hän kirjoitti muun muassa suosammalista ja rahkasammalista. Isänsä Sextus Otto Lindbergin kuoltua Harald Lindberg ryhtyi tutkimaan sammalien sijasta putkilokasveja. Hän tutki ainakin voikukkia, keltanoita, poimulehtiä ja hierakoita. Harald Lindberg on kuvannut Suomessa tavattavista putkilokasvilajeista tieteelle uusina muun muassa sykeröpoimulehden, nyppypoimulehden, kaljuvarsipoimulehden, lietetattaren ja mutaluikan.

Lähteet 
 Kuopion katoava kasvimaailma. Toim. Renvall, Pertti & Fagerstén, Reino & Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6, Kuopio 2002.
 Helsingin Yliopiston kasvimuseon sivuilla 
  Helsingin Yliopiston kasvimuseon sivuilla 2

Viitteet 

Suomalaiset kasvitieteilijät
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Päiväkäsky

Päiväkäsky on sotilaallisten yhtymien, joukko-osastojen tai vastaavien yksiköiden komentajan tai päällikön julkaisema kirjallinen käsky tai kirjelmä. Alaisten noudatettavaksi tarkoitettuja päiväkäskyjä julkaistaan määräajoin tai tarpeen vaatiessa. Niissä käsitellään henkilöstöä koskevia asioita, komennuksia, lomia, pysyviä määräyksiä, rangaistuksia sekä hallinnollisia asioita, mutta ei sotatoimia koskevia asioita. Yhtymän esikuntapäällikön julkaisemia päiväkäskyjä nimitetään esikuntakäskyiksi. Niissä käsitellään esikunnan sisäistä toimintaa. Suomen presidentin antamaa päiväkäskyä nimitetään sotilaskäskyksi.

Ehkä tunnetuin suomalainen päiväkäsky on ylipäällikkö Mannerheimin jatkosodan alussa antama miekantuppipäiväkäsky.

Lähteet
 Otavan iso tietosanakirja, Otava 1964
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1964

Sodankäynti
en:Despatch#Military_terminology
Club Atlético Vélez Sarsfield

Club Atlético Vélez Sarsfield on urheiluseura Buenos Airesista, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, missä se pelaa Argentiinan pääsarjassa. Muita lajeja ovat mm. lentopallo, koripallo ja maahockey.

Jalkapallossa Vélez Sarsfield on voittanut kuusi Argentiinan liigamestaruutta sekä viisi kansainvälistä cup-kilpailua. Kotiottelunsa se pelaa Jose Amalfitani -stadionilla Liniersin kaupunginosassa Buenos Airesin länsiosassa.

Historia
Vélez Sarsfieldin perustivat samannimisellä rautatieasemalla sadetta pitämässä olleet kolme nuorta miestä vuonna 1910. Asema oli saanut nimensä argentiinalaisselta lakimieheltä ja poliitikolta Dalmacio Vélez Sársfieldiltä. Nykyisin asema tosin tunnetaan nimellä Floresta. Jonkin ajan päästä seuraan liittyi huomattava määrä italialaisia siirtolaisia. Vélez Sarsfield hyväksyttiin Argentiinan liigaan mukaan vasta vuonna 1918, missä se sijoittui heti debyyttikaudellaan toiseksi. Vuonna 1931 Vélez lähti heti mukaan käynnistyneeseen ammattilaisliigaan.

Huolimatta pitkästä historiastaan seura voitti ensimmäisen mestaruutensa vasta vuonna 1968 Nacional-sarjasta. Seuran suurimmat menestyvuodet ajoittuvat vasta 1990-luvulle ja Carlos Bianchin valmentaja-aikoihin. Bianchi itse oli mukana voittamassa pelaajana seuran ensimmäistä mestaruutta ja pelatessaan joukkueessa voitti kolmena kautena maalikuninkuuden.

Saavutukset

 Argentiinan liigamestaruudet (10):
Nacional 1968
Clausura 1993, 1996, 1998, 2005 , 2009, 2011, 2012
Apertura 1995
Primera División 2012/13.
 Supercopa Argentina: 2013.
 Copa Libertadores 1994
 Intercontinental Cup 1994
 Copa Interamericana 1996
 Etelä-American supercup 1997

Entisiä pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Velez Sarsfield
Buenos Airesin urheilu
Soma

Soma on indoiranialainen kasviperäinen hallusinogeeninen rituaalijuoma. Se mainitaan nimellä soma hindujen vanhimmassa pyhässä kirjoituksessa, Rigvedassa, ja nimellä homa tai haoma zarathustralaisten pyhissä Avesta-kirjoituksissa. Juoma valmistettiin todennäköisesti efedrojen sukuun kuuluvasta kasvista.

Rigvedassa somalle on osoitettu yhteensä 120 hymniä. Niissä kerrotaan yksityiskohtaisesti, kuinka uhrimenoihin osallistuneet papit valmistivat ja nauttivat soman. Juoman vaikutusta kuvaillaan hymneissä hallusinaatioita aiheuttavaksi.

Ainesosat
Kaakkois-Turkmenistanista, jossa somaa käytettiin varhaisten zarathustralaisten keskuudessa, löydettiin arkeologisten kaivausten yhteydessä juomisrituaaleissa käytettyjä astioita. Niissä oli jäänteitä efedriiniä ja pseudoefedriiniä sisältävästä efedrojen sukuun kuuluvasta kasvista. Monet tutkijat ovat löydön myötä hyväksyneet efedran olleen soman kauan etsitty ainesosa, mutta varmuuden saaminen edellyttää lisätutkimuksia. Toisaalta ainakin aiemmin on ollut epäselvää, tuleeko hymnien kuvauksia somasta ottaa kirjaimellisesti, eli onko kyseessä välttämättä ollenkaan hallusinogeeninen juoma. Joka tapauksessa tiedetään, ettei soma voinut olla alkoholijuoma, koska se valmistettiin ja nautittiin saman päivän aikana.

Erään vanhemman teorian mukaan soma valmistettiin charasista, intialaisesta hasiksesta, jota käytetään vielä nykyäänkin osana rituaaleja. Toinen teoria puolestaan väittää soman olleen punakärpässienestä valmistettu juoma, mutta monet indologit ovat tyrmänneet väitteen.

Katso myös
 Lootofagit

Lähteet

Hindulaisuus
Zarathustralaisuus
Päihteet
Aasialaiset juomat
Aasialainen mytologia
Carlos Bianchi

Carlos Bianchi (s. 29. huhtikuuta 1949 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Pelaajaura 
Bianchi aloitti ammattilaisuransa buenosairelisaisessa Vélez Sarsfieldin joukkueessa vuonna 1967 ja pelasi seurassa vuoteen 1973 saakka siirryttyään Ranskaan Stade Reimsiin. Vélez Sarsfieldissa Bianchi voitti Argentiinan Nacional-sarjan mestaruuden vuonna 1968 ja maalikuninkuuden Nacional-sarjassa 1970 ja Metropolitano-sarjassa 1971.

Stade Reimsissä Bianchi pelasi kaudet 1973/74–1976/77 ja voitti Ranskan liigan maalikuninkuuden vuosina 1974, 1976 ja 1977. Vuonna 1977 Bianchi siirtyi toiseen ranskalaisseuraan Paris Saint-Germainiin, missä hän voitti maalikuninkuuden vuosina 1978 ja 1979. Bianchi pelasi vielä kauden 1979/80 Ranskassa Strasbourgissa ennen paluutaan kotiseuraansa Vélez Sarsfieldin. Vélez Sarsfieldissa hän voitti vuonna 1981 Nacional- sarjan maalikuninkuuden 15 maalillaan. Bianchi pelasi seurassa aina vuoteen 1984, minkä jälkeen hän siirtyi takaisin Reimsiin pelaaja-valmentajan ominaisuudessa. Hän pelasi seurassa vain yhden kauden, kunnes siirtyi täysipainotteisesti valmennustehtäviin. 

Argentiinan maajoukkueessa Bianchi pelasi vuosina 1970–1972 14 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.

Valmentajaura 
Bianchi oli Reimsissä aina vuoteen 1988 saakka, minkä jälkeen hän valmensi hetken aikaa toisia ranskalaisjoukkueita OGC Nizzaa ja PSG:tä ennen paluutaan Vélez Sarsfieldiin vuonna 1993. Bianchin kolme vuotta kestäneen valmennuskauden aikana seura ylsi historiansa suurimpiin saavutuksiin. Se voitti Argentiinan kevätkauden mestaruuden vuosina 1993 ja 1996, ja syyskauden mestaruuden 1995. Lisäksi menestystä tuli myös kansainvälisellä tasolla, kun seura voitti vuonna 1994 Etelä-Amerikassa mestareitten liigaa vastaavan Copa Libertadoresin, sekä Etelä-Amerikan ja Euroopan mestareitte välisen Intercontinental Cupin. Vuonna 1996 seura voitti Etelä- ja Pohjois-Amerikan mestarien välisen Copa Interamericanan. Vuonna 1994 hänet valittiin Etelä-Amerikan vuoden valmentajaksi.

Vélez Sarsfieldista Bianchi siirtyi vuonna 1996 Italian Serie A -seura AS Roman peräsimeen, mutta pesti jäi lyhyekssi. 1998 hän palasi takaisin Argentiinaan ja Boca Juniorsiin. Bianchi johdatti seuran kolmesti Argentiinan syyskauden mestaruuteen (1998, 2000, 2003) ja kertaalleen kevätkauden mestaruuteen (1999). Copa Libertadoresin joukkue voitti hänen valmennuksessaan kolmesti vuosina 2000, 2001 ja 2003, ja Intercontinental Cupin vuosina 2000 ja 2003. Bianchi valittiin neljästi Etelä-Amerikan vuoden valmentajaksi (1998, 2000, 2001, 2003).

Vuonna 2005 Bianchi aloitti espanjalaisen Atlético Madridin valmentajana, mutta tulokset jäivät laihoiksi ja hän sai potkut kesken kauden.

Lähteet

Viitteet 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Argentiinalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Shakki (lehti)

Shakki (vuoteen 2016 Suomen Shakki) on suomalainen shakkiaiheinen lehti. Siitä ilmestyy vuosittain 8 numeroa (vuosina 1980-2008 oli 12 numeroa, joista normaalisti  yksi oli kaksoisnumero). Shakki tulee etuna kaikille henkilöille, joilla on shakin A-lisenssi. Muutoin lehden vuosikerta maksaa 40 euroa. Lehden levikki oli vuonna 2008 noin 1600 kappaletta. Vuoden 2008 kesäkuussa lehden päätoimittajaksi ryhtyi Marko Tauriainen.

Lähteet

Shakkilehdet
Suomalaiset harrastelehdet
Randy Rogel

Randy Rogel on yhdysvaltalainen Emmy- ja Annie-palkittu käsikirjoittaja, joka on myös sanoittanut ja säveltänyt musiikkia animaatiohin, kuten Disneyn Tarzanin legenda, Peter Pan ja paluu MikäMikäMaahan ja Nalle Puh: Kevät ja Ruu. Kenties parhaiten Rogel tunnetaan 1990-luvulta käsikirjoituksistaan Batmanin ja Animaanisten parista. 2000-luvulla hän on työskennellyt enimmäkseen Warner Bros. Animationin sijasta Walt Disney Television Animationilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Randy Rogel TV.comissa 
 
 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Annie-palkinnon saajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Orjanruusu

Orjanruusu (Rosa dumalis) on ruusujen sukuun kuuluva pensas. Orjanruusu voidaan jakaa alalajeihin, joita voidaan pitää myös omina lajeinaan. Näitä ovat heleäorjanruusu (Rosa dumalis ssp. dumalis, syn. Rosa vosagiaca) ja himmeäorjanruusu (Rosa dumalis ssp. coriifolia, syn. Rosa caesia).

Ulkonäkö ja koko 
Orjanruusu voi kasvaa kolme metriä korkeaksi. Varsissa ja oksissa kasvaa koukkupäisiä piikkejä. Lehdet ovat parilehdykkäiset ja siniharmaansävyiset. Kukat ovat noin viisisenttiset, vaaleanpunaiset tai valkoiset, ruusunmarjat soikeat ja melko pehmeät. Orjanruusu muistuttaa paljon koiranruusua. Kurtturuususta sen voi erottaa kiulukan muodon ja kasvutapansa perusteella.

Levinneisyys 
Orjanruusua tavataan Keski-Euroopassa ja Ruotsin eteläosassa, sekä paikoin eteläisimmässä Suomessa. Se kasvaa metsäaukeilla, laidunmailla sekä umpeenkasvavilla niityillä.

Lähteet 

Ruusulajit