joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pekka Isotalus

Pekka Sakari Isotalus (s. 30. toukokuuta 1966 Ylivieska) on suomalainen viestinnän professori Tampereen yliopiston Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnassa vuodesta 2005.

Isotalus valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985. Hän opiskeli puheviestintää Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1990 ja lisensiaatiksi 1993. Isotalus väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1996. Hänen väitöskirjansa käsitteli toimittajien televisioesiintymistä. Sittemmin Isotalus on siirtynyt tutkimaan poliittista viestintää, muun muassa presidentinvaalien televisioväittelyitä. Hänen muita tutkimuskohteitaan ovat johtamisviestintä, vuorovaikutus hyvinvoinnin edistäjänä, ammatillinen vuorovaikutus työelämässä sekä vuorovaikutus sosiaalisessa mediassa.

Akateemisen uransa alkuvaiheessa Isotalus työskenteli yli kymmenen vuoden ajan puheviestinnän eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksella. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun Center for Knowledge and Innovation Research -tutkimuskeskuksessa tutkimustiimin johtaja vuosina 2000–2002 ja Helsingin yliopiston puhetieteiden laitoksen yliopistonlehtori 2002–2005. Isotalus on puheviestinnän dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 2001 ja poliittisen viestinnän (valtio-oppi) sekä puheviestinnän dosentti Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2002.

Puheviestinnän tieteellisen yhdistyksen Prologoksen puheenjohtajana hän toimi 2016–2018. Hän oli perustamassa eurooppalaiseen viestinnän alan yhdistykseen ECREA:an jaostoa Interpersonal vommunication and social interaction ja toimi sen puheenjohtajana 2008–2012. Julkaisufoorumissa hän oli paneeli 17 puheenjohtajana 2014–2021. Tampereen yliopiston Viestinnän, median ja teatterin varajohtajana (= varadekaani) hän toimi 2013–2015. ProCom ry:n hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2021 alkaen.

Keskeisiä julkaisuja
Isotalus, P., Jussila, J. & Matikainen, J. (toim.) 2018. Twitter viestintänä - Ilmiöt ja verkostot. Tampere: Vastapaino.
Isotalus, P. 2017. Mediapoliitikko. Helsinki: Gaudeamus.
Isotalus, P. & Rajalahti, H. 2017. Vuorovaikutus johtajan työssä. Helsinki: AlmaTalent.
Isotalus P. & Almonkari M. 2014. Mediatization and political leadership : Perspectives of the Finnish newspapers and party leaders. Journalism Studies 15 (3), 289-303.
Isotalus, P. 2011. Analyzing presidential debates: Functional theory and Finnish political communication culture . Nordicom Review 32 (1), 31-43.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pekka Isotaluksen kotisivut

Tampereen yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Kefaleksiini

Kefaleksiini (C16H17SN3O4) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on antibiootti ja sitä käytetään lääkkeenä useisiin bakteerien aiheuttamiin infektioihin. Kefaleksiini on WHO:n julkaisemalla tärkeimpien lääkeaineiden listalla. Kefaleksiinia myydään Suomessa tuotenimilla Kefexin ja Kefalex.

Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet
Kefaleksiini on yksi ensimmäisiä suun kautta annosteltavia ensimmäisen sukupolven kefalosporiiniantibiootteja ja se kehitettiin vuonna 1967. Kefaleksiinin antibioottinen teho perustuu muiden kefalosporiinien tavoin bakteerien soluseinän synteesin estoon. Se sitoutuu erityisiin bakteerin penisilliinejä sitovaan proteiiniin ja sitoutuessaan estää bakteerin soluseinän synteesin jatkumisen, mikä johtaa bakteerisolujen kuolemaan. Kefaleksiini tehoaa sekä grampositiivisiin että gramnegatiivisiin bakteereihin. Se tehoaa muun muassa Streptococcus- ja Staphylococcus-sukujen lajeihin lukuun ottamatta metisilliinille resistenttiä S. aureusta. Escherichia colia ja Haemophilus influenzaeta vastaan sen teho on heikompi.

Kefaleksiinia käytetään bakteerien aiheuttamien infektioiden muun muassa korvatulehduksien, märkäruven, ruusun ja nielutulehduksen hoidossa.

Haittavaikutukset
Kefaleksiini on suhteellisen hyvin siedetty lääkeaine. Sen aiheuttamia sivuvaikutuksia voivat olla huonovointisuus, vatsakivut ja allerginen ihottuma.

Valmistus
Kefaleksiini on puolisynteettinen yhdiste. Sitä valmistetaan 7-aminodeasetoksikefalosporiinihaposta ja joko fenyyliglysiinin anhydridistä tai amidista. Tämä reaktio suoritetaan tyypillisesti bioteknillisesti ja katalyyttinä toimii Escherichia coli -bakteerin tuottama penisilliiniasylaasientsyymi. Kefaleksiinin valmistus on ensimmäinen kaupallisesti merkittävä bioteknillinen sovellus tälle entsyymille.

Lähteet

Kefalosporiinit
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Veli Hytönen

Veli Aatto Ilmari Hytönen (23. kesäkuuta 1905 Turku – 1. lokakuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pankkiylitarkastaja, joka vaikutti Pankkitarkastusvirastossa suomalaisen pankkitarkastustoimen kehittämiseen, samoin kuin 1960-luvulla pankkilakikomiteassa pankkilainsäädännön uudistamiseen.  

Hytösen vanhemmat olivat rovasti Kustaa Bernhard Hytönen ja Anna-Maria Emilia Kestilä. Hytönen tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1923 ja valmistui ekonomiksi Kauppakorkeakoulusta 1925. Kansallis-Osake-Pankissa hän työskenteli 1925-1929, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan Helsingin yliopistossa oikeustiedettä ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934. Varatuomarin arvon hän sai 1938. Hytönen toimi valmistuttuaan sekä hovioikeuden auskultanttina että pankkimiehenä, mutta siirtyi  Valtion revisiolaitoksen tarkastajaksi 1938–1939 ja sitten Maataloushallituksen ylikamreeriksi vuodesta 1939 vuoteen 1946, jolloin hänestä tuli Pankkitarkastusviraston lainopillinen pankkitarkastaja. Pankkiylitarkastajaksi hänet nimitettiin 1959, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1969 ja vastasi liikepankkisektorin tarkastustoimesta. Pankkilakikomiteassa 1961–1967 Hytönen osallistui 1970 voimaan tulleiden uusien pankkilakien valmisteluun. Tässä yhteydessä Hytösestä tuli kuukauden ajaksi Suomen ensimmäinen Pankkitarkastusviraston ylijohtaja, ennen kuin tehtävään nimitettiin Jussi Linnamo.    

Hytösen puoliso  vuodesta 1943 oli Helvi Kaisa Valasvirta (s. 1911).

Lähteet 

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset juristit
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
PK-huset

PK-huset on toimistorakennus ja tavaratalo Tukholman Norrmalmilla Hamngatanin ja Norrlandsgatanin kulmassa, Kungsträdgården-puiston pohjoispäässä. Arkkitehtitoimisto Backström & Reiniuksen suunnittelema talo rakennettiin vuosina 1971–1974 Ruotsin valtion omistaman PK-Banken-pankin pääkonttoriksi. Se toimi sittemmin fuusioiden kautta syntyneen pohjoismaisen Nordea-pankkikonsernin pääkonttorina vuoteen 2017, jolloin Nordea siirsi pääkonttorinsa Helsingin Teollisuuskadulle. PK-husetiin jäi yhä Nordean Ruotsin-haaraosaston pääkonttori. Talon alakerrassa on kauppoja. Siihen kuuluu vuonna 1981 valmistunut laajennusosa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Norrmalm
Tukholman rakennukset ja rakennelmat
Tavaratalot
Toimistorakennukset
Ulf-Ola Olin

Ulf-Ola Olin (18. heinäkuuta 1917, Helsinki – 11. tammikuuta 1995, Kassel) oli suomalainen panssariässä ja siviiliammatiltaan somistaja.

Toinen maailmansota 
Olin osallistui talvisotaan asevelvollisena Jalkaväkirykmentti 61:n riveissä. Hän värväytyi vuonna 1941 suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan ja palveli siellä ryhmänjohtajana syksyyn 1942 saakka, jolloin hän liittyi SS-divisioona Wikingin panssarijoukkoihin. Hän palveli 5. SS-panssaridivisioona Wikingin riveissä panssarijoukkueenjohtajana sekä -komppanianpäällikkönä sodan loppuun saakka. Kaikkiaan Olinin johtama vaunu tuhosi 34 liittoutuneiden panssaria. Olin ansaitsi lukuisia korkea-arvoisia kunniamerkkejä saavutuksistaan.

Olin meni naimisiin vuonna 1942 Hildegard-nimisen saksalaisnaisen kanssa ja jäi tästä syystä palvelemaan Waffen-SS:ää.

Lähteet 

Suomalaiset SS-sotilaat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Robert Stanford Tuck

Robert Roland "Bob" Stanford Tuck (1. heinäkuuta 1916 – 5. toukokuuta 1987) oli englantilainen hävittäjälentäjä. Hän oli myös ensimmäisiä Kuninkaallisten ilmavoimien lentäjiä, jotka tulivat hävittäjä-ässäksi Spitfirellä.

Lontoon Catfordissa syntynyt Robert Tuck aloitti ilmailu-uransa vuonna 1935. Myöhemmin RAF:n pilotiksi valmistuttuaan hän lensi Gloster Gladiator -konetyypillä. Toukokuussa 1940 Tuck toimi 92. hävittäjälaivueen lentuepäällikkönä sekä taisteli Dunkerquessa. Kesäkuussa 1940, seitsemän viholliskonetta pudotettuaan sekä yhdellä jaetulla ja kahdella vaurioitetulla tuhoamisellaan Robert Stanford Tuckille myönnettiin muun ohella Distinguished Flying Cross (DFC) sekä Distinguished Service Cross (DSO) sotilasansiomerkkinä. Tuck saavutti Spitfirellä taistellen 14 pudotusta, kaksi jaettua sekä yhden todennäköisen, ja kaksi vaurioitettua ja yhden jaetun vaurioitetun viholliskoneeseen kohdistuneen saavutuksen. Toimiessaan 257. hävittäjälaivueen komentajana Tuck lensi Hawker Hurricanella.

Myöhemmin Tuck toimi majurin arvoisena ja Biggin Hillin lentorykmentin komentajana. Varsin pian tämän jälkeen Tuck ammuttiin alas Ranskan yllä tammikuussa 1942. Silloin hän joutui vihollisen vangitsemaksi, kun lensi Spitfife Mk Vb:llä. Pudotustilillä oli tuolloin 27 varmistettua sekä kuusi todennäköistä ilmavoittoa.

Tuck pysyi RAF:n palveluksessa aina vuoteen 1949 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle everstiluutnantin arvoisena. Hän kuoli vuonna 1987.

Lähteet 
Price, Alfred: Spitfire Mk I/II -ässät 1939-41, Koala-Kustannus, 2002 ISBN 952-5186-35-0 (s. 64)

Viitteet

Aiheesta muualla 

http://www.historynet.com/robert-stanford-tuck-world-war-ii-raf-ace-pilot.htm
http://www.clubhyper.com/reference/rstuckdt_1.htm
http://www.stanfordtuck.com/
http://articles.latimes.com/1987-05-09/news/mn-4614_1_wild-game

Brittiläiset lentäjät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Suffren-luokka (fregatti)

Suffren-luokka on Ranskan laivaston kahden ilmatorjuntafregatin muodostama alusluokka. Ne oli suunniteltu suojaamaan laivasto-osastoja ilmauhalta, torjumaan pinta-aluksia ja sukellusveneitä sekä antamaan tarvittaessa tulitukea maakohteisiin. Alusluokka oli ensimmäinen ranskalainen ohjusalusluokka.

Suunnittelu 
Alusluokka suunniteltiin saattamaan Clemenceau-luokan lentotukialuksia ja pohjautui samoihin oletuksiin kuin Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 82 hävittäjät. Laivaston tyyppimerkintä oli FLE 60. Alusten tärkeimpinä aseina olivat 48 kappaletta Masurca-ilmatorjuntaohjuksia, jotka laukaistiin puolikannelta kahden ohjuksen alustalta. Tulenjohdon apuna oli 3D-tutka DRBI 23, joka oli sijoitettu massiiviseen radomiin. Sukellusveneidentorjuntaan aluksella oli Malafon-sukellusveneidentorjuntaohjusjärjestelmä, johon kuului 13 ohjusta sekä torpedoputket. Exocet-ohjukset asennettiin 1977-1979, jolloin ne korvasivat Malafon-järjestelmän.

Alukset 

Suffren modernisoitiin 1989-1990, jolloin sen elektroniset järjestelmät uudistettiin. Maalinosoitustutka DRBV 15A korvattiin DRBV 50:llä ja tulenjohtotutka DRBC 32A korvattiin digitaalisella DRBC 33A:lla, jossa oli DIBC 1A Piranha III infrapuna/optroninen lisälaite. Lisäksi aluksen omasuojaa vahvistettiin kahdella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä, jotka asennettiin tulenjohtotutkan kahta puolta. Duquesnelle tehtiin vastaava päivitys 1990-1991.

Lähteet

Viitteet
Visa pour l’Image

Visa pour l'Image on kansainvälinen kuvajournalismin festivaali. Se järjestetään vuosittain Etelä-Ranskassa Perpignanissa.

Festivaalilla on näyttelyitä, konferensseja, keskustelutilaisuuksia, ja sen yhteydessä jaetaan palkintoja lehtikuville kymmenessä sarjassa.

Palkittujen joukossa on ollut päivälehtisarjassa suomalaisista lehtikuvaajista Niklas Meltio vuonna 2013 Syyria-aiheisilla kuvillaan ja Meeri Koutaniemi vuonna 2014 maasai-tyttöjen ympärileikkauksesta kertovilla kuvilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Site officiel du festival
 Festival coverage in English from Radio France Internationale

Valokuvapalkinnot
Journalismipalkinnot
Kulttuuritapahtumat
Induksenkohistani

Induksenkohistani on dardilainen kieli, jota puhuu äidinkielenään 200 000 ihmistä Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan provinssin Kohistanin piirikunnassa Indus-joen länsirannalla. Kieltä kirjoitetaan arabialaisilla kirjaimilla. Induksenkohistanin läheisiin sukukieliin kuuluvat katarkalai, tirahi ja torwali.

Puhujilla itsellään ei ole yhtenäistä nimitystä kielelleen. Toisinaan käytetään nimitystä abasin kostayn (induksenkohistani), mutta yleensä eri asutuskeskuksissa asuvat kutsuvat kieltään oman alueensa nimellä. Esimerkiksi Jijalissa asuvat kutsuvat kieltään nimellä jijali ja Seossa asuvat nimellä seois.

Lähteet 

Dardilaiset kielet
Pakistanin kielet
Grampiansin kansallispuisto

Grampiansin kansallispuisto on Australiassa, Victorian länsiosassa vuoristossa sijaitseva kansallispuisto. Alue on saanut nimensä alueen vuoristosta, joka on nimeltään Grampiansvuoret. Tämä vuoristo on osa Australian Kordillieerien vuoristoketjua. Vuoristoon kuuluvia vuoria ovat Mount William ja Mount Abrupt. Kansallispuisto on kooltaan 1700 km2. Alueen metsissä kasvaa eukalyptuksia ja corymbioita sekä joillakin alueilla subalbiinista kasvillisuutta. Alueella on myös niittyjä ja rämeitä. Alueen eläimistöön kuuluvat koalat, opossumit, pussiliito-oravat, kärsänokkasiilit, emu ja useita kengurulajeja. Alueella on Mackenzien vesiputoukset. Alueella harrastetaan pyöräilyä, kalliokiipeilyä, sekä vesistöissä melontaa ja koskien laskemista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://cocoaetsimassa.blogspot.fi/2012/12/great-ocean-road-ja-grampiansin.html

Australian kansallispuistot
Naurun tasapaino

Naurun tasapaino on suomalainen televisio-ohjelma, jossa kymmenen stand up -koomikkoa kisaa voitosta. Sitä on tehty kolme kautta, joista ensimmäinen esitettiin Yle TV2 -kanavalla vuonna 2013, toinen kausi 2014 ja viimeisin käynnistyi syksyllä 2015.

Ohjelmaa on juontanut kaikilla kausilla Sanna Stellan. Ohjelmassa koomikot vierailevat erilaisissa paikoissa, joista heidän on löydettävä aiheita 5 tai 10 minuutin esityksiinsä. Pudotuksista päättää finaaliin asti kolmihenkinen tuomaristo, joka koostuu kahdesta vakiotuomarista sekä yhdestä vierailevasta tuomarista. Finaalissa, johon selviää kolme kisaajaa, katsojat äänestävät voittajan. Ohjelma perustuu brittiläiseen formaattiin Show Me the Funny.

Kaudet

Ensimmäinen kausi (2013)
Ensimmäinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla kesällä 2013. Tuomareina toimivat Ilari Johansson ja Janne Ruusuvaara. Jokaisessa jaksossa nähtiin myös yksi vieraileva tuomari.

Kauden finaalin, joka esitettiin suorana lähetyksenä Helsingin Peacock-teatterista, voitti Robert Pettersson. Toiseksi tuli Tommi Tuominen ja kolmanneksi Tomi Walamies. Muut kilpailijat olivat Johanna Tohni, Joonatan Pitkänen, Marju-Nella Kivimäki, Jaakko Suomala, Nickolay Antonov, Mika Kivinen ja Joonas Korhonen. Pääpalkinto oli 20 000 € sekä Suomen-kiertue.

Toinen kausi (2014)
Toinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla 4. syyskuuta 2014 alkaen. Ruusuvaaran tilalle toiseksi vakiotuomariksi tuli stand up -kriitikko Liisa Kukkola. Kilpailijoina olivat Henric Chezek, Tomi Haustola, Risto Koo Järvinen, Iikka Kivi, Päivi Kuuva, Arimo Mustonen, Aatu Raitala, Peter Sapiano, Jussi Simola ja Janne Westerlund. Voittajaksi selviytyi Iikka Kivi. Toiseksi sijoittui Jussi Simola ja kolmanneksi Tomi Haustola.

Kolmas kausi (2015)
Kolmas kausi alkoi Yle TV2:lla 11. syyskuuta 2015. Tuomariston puheenjohtajana jatkoi Ilari Johansson. Uutena vakiotuomarina toimi käsikirjoittaja-ohjaaja Anna Dahlman.
Kilpailijoina olivat Fathi Ahmed, David Fagerudd, Petri Hankonen, Toni Jyvälä, Saana Peltola, Matti Patronen, Mebe, Helena Pöllänen, Heikki Vilja, Pietari Vihula.

Vuoden 2015 Naurun tasapainon ja samalla 20 000 € pääpalkinnon voitti Matti Patronen! Yleisö äänesti hänet Helsingin Suvilahdessa pidetyssä finaalissa voittajaksi. Toiseksi eniten ääniä keräsi Toni Jyvälä ja kolmanneksi Heikki Vilja. Koko finaalikolmikko suuntasi 2016 koko Suomen kattavalle kiertueelle.

Katso myös
 Get Up, Stand Up!

Lähteet

Aiheesta muualla
 Naurun tasapaino Twitterissä
 Naurun tasapaino Facebookissa
 Naurun tasapaino Yle Areenassa (1. kausi) 
 Naurun tasapaino Yle Areenassa (2. kausi) 

Suomalaiset televisiosarjat
Stand up -komiikka
Od

Od tai OD voi tarkoittaa seuraavia:

 Odin kieli, Pakistanissa puhuttu indoarjalainen kieli
 Od, kylä ja entinen kunta Herrljungassa, Ruotsissa
 OD, Libanonin ilma-alusten maatunnus
 Od-voima, odylinen voima, Karl von Reichenbachin 1800-luvulla olettama luonnonvoima
 Od Magic, Patricia A. McKillipin fantasiaromaani vuodelta 2005
 OD Kokemus, oik. Olli Ahti (s. 1994), suomalainen rap-artisti
OD, Oculus Dexter eli oikea silmä, merkintä silmälasireseptissä.
Ystävyyden kunniamerkki

Ystävyyden kunniamerkki (ven. Орден Дружбы) on Venäjän valtion 1994 perustama kunniamerkki niille ulkomaalaisille, jotka työskentelevät suhteiden parantamiseksi Venäjän valtioon ja sen kansaan. Ystävyyden kunniamerkkiä voi pitää suorana seuraajana Neuvostoliiton aikaiselle Kansojen ystävyyden kunniamerkille.

Kunniamerkin myöntämisperuste 
Ystävyyden kunniamerkki voidaan myöntää Venäjällä ulkomaalaisille henkilöille, jotka ovat esimerkiksi tehneet jotain erityistä rauhan, ystävyyden ja kansojen välisen yhteisymmärryksen lujittamiseksi. Perusteluissa mainitaan, että kunniamerkin voi saada myös kansojen välisen kulttuuriyhteistyön lujittamisesta sekä Venäjän historian ja kulttuuriperinnön vaalimisesta. Merkki on korkein mahdollinen ulkomaalaiselle myönnettävä kunniamerkki.

Kunniamerkin kuvaus 
Kunniamerkin pohjana oli viisisakarainen tähti, jonka sisällä on maailmankartan kuva. Kunniamerkin koko on 44 mm.

Kunniamerkin suomalaiset saajat 
1994:
 Aimo Randen, Suomen metsästäjä- ja kalastajaliiton kunniapuheenjohtaja
2000:
 Jussi-Pekka Alanen, Suomi-Venäjä-seuran puheenjohtaja
2001:
 Pekka Herlin, Kone Oy:n hallituksen puheenjohtaja
2004:
 Merja Hannus, Suomi-Venäjä-seuran pääsihteeri
 Seppo Sarlund, Suomi-Venäjä-seuran puheenjohtaja
2005:
 Kari Laine, Lapin taidetoimikunnan pääsihteeri
 Alexander Marschan, professori
 Eva-Riitta Siitonen, Helsingin ylipormestari
2007:
 Paavo Lipponen, ent. pääministeri ja eduskunnan puhemies
2008:
 Eino Siuruainen, Oulun läänin maaherra
2009:
 Osmo Jussila, professori
2010:
 Arto Mustajoki, professori
2012:
 Mikael Aro, VR-Yhtymän toimitusjohtaja
 Antti Jaatinen, VR-Yhtymän henkilöliikennedivisioonan johtaja
2013:
 Elena Timtshenko, Gennadi Timtshenkon puoliso
 Ksenia Frank, Gennadi Timtshenkon tytär
 Matti Klinge, emeritusprofessori
 Arvo Tuominen, tv-toimittaja
2014:
 Heikki Talvitie, ent. suurlähettiläs ja Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtaja
 Pauli Saapunki, ent. kansanedustaja
 Jussi Nuorteva, valtionarkistonhoitaja
 Timo Vihavainen, professori
 Ilpo Kokkila, EK:n hallituksen puheenjohtaja
2016:
 Pekka Viljakainen, liikemies,Venäjän hallituksen neuvonantaja
 Andreas Agopov, kirjakauppias
2017:
 Paula Lehtomäki, valtiosihteeri, ent. Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtaja 
 Eero Heinäluoma, kansanedustaja
Heinäluoma ilmoitti heittäneensä maaliskuussa 2022 kunniamerkin jätekeräykseen vastalauseena Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan.

2022:
Tuomas Sammelvuo, lentopallovalmentaja

Asetukset
Kunniamerkki on perustettu presidentin asetuksella 442, joka annettiin 2. maaliskuuta 1994. Kunniamerkkiä koskevia lisäasetuksia on annettu myöhemmin presidentin asetuksella 19 tammikuun 6. 1999, asetuksella 1099 syyskuun 7. 2010, asetuksella 1631 joulukuun 16. 2011 ja asetuksella 308 maaliskuun 16. 2012.

Lähteet

Venäjän federaation kunniamerkit
SOE Busproduction

SOE Busproduction Finland Oy on 1. toukokuuta 2014 perustettu Scanian omistama suomalainen linja-autojen korinvalmistaja. Yhtiö jatkaa Lahden Autokorin konkurssipesän toimintaa Lahdessa. Kirjainlyhenne SOE tulee sanoista Scania OmniExpress, joka on Scanian bussimalli, jota Lahden Autokori valmisti ennen konkurssiaan. Yhtiö työllistää tehtaassaan 342 henkilöä. Maanantaina 21.9.2020 Scania ilmoitti lopettavansa tuotannon Lahden-tehtaallaan käytännössä kokonaan. Samassa yhteydessä kaupunkilinja-autojen tuotanto Suomessa päättyy. Uusien linja-autojen tuotekehitys sekä varaosavalmistus Suomessa jatkuu edelleen, työllistäen n. 90 henkilöä Lahdessa.

Tuotannossa olevat linja-automallit
Scania Interlink LD
Scania Interlink MD
Scania Interlink HD
Scania Citywide LE Suburban

Lähteet

Linja-autonvalmistajat
Suomalaiset teollisuusyritykset
Scania
Lahtelaiset yritykset
HC Merano

Hockey Club Meran/Merano on italialainen jääkiekkojoukkue Meranon kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2001 ja se pelaa monikansallisessa Alps Hockey Leaguessa.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 31. lokakuuta 2022)

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Italialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 2001 perustetut urheiluseurat
Etelä-Tiroli
Marianne Heikkilä

Marianne Katariina Heikkilä (s. 1968 Helsinki) on suomalainen pappi ja rovasti, joka vuodesta 2010 lähtien on työskennellyt Marttaliiton toiminnanjohtajana. Hän on myös järjestön julkaiseman Martat-lehden päätoimittaja sekä Väestöliiton ja Kansalaisareenan varapuheenjohtaja, Sininauha Oy:n ja LähiTapiolan hallintoneuvoston jäsen.  Heikkilä toimii Kirkkohallituksen maaseututoimikunnassa, työ- ja elinkeinoministeriön kuluttaja-asiain neuvottelukunnassa. Heikkilä tunnetaan lisäksi muun muassa kolumnistina, luennoitsijana sekä erilaisten tilaisuuksien juontajana.

Ura 
Heikkilä on nuorena työkennellyt mallina äitinsä Roswitha Möhringin mallitoimistossa sekä ollut myöhemmin juontajana television keskusteluohjelmissa Amatsonia ja Tasavalta yhdessä muun muassa Yazka Loven kanssa. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1996, jonka jälkeen Heikkilä toimi seurakuntapastorina Hakunilan seurakunnassa Vantaalla sekä Kirkkopalveluiden viestintäjohtajana. Ennen Marttaliiton toiminnanjohtajaksi valintaansa hän työskenteli vuodesta 2004 lähtien Kirkon Ulkomaanavussa. Vuonna 2007 Heikkilä oli mukana perustamassa järjestön hallinnoimaa Naisten Pankkia, joka tukee kehitysmaiden naisten yrittäjyyttä. Kirkon tiedonvälityspalkinnon hän sai Taneli Heikan ja Jari Jolkkosen kanssa vuonna 1995 ollessaan yksi Etsijä-lehden päätoimittajista. Heikkilä sai Aller Median vuoden somepomo 2015 tittelin yleisöäänestyksessä.

Yksityiselämä 
Heikkilän puoliso on Raptori-yhtyeestä tunnetuksi tullut Izmo eli Ismo Heikkilä. Pariskunnalla on kaksi lasta.

Teokset 
10 käskyä naiselle selitettynä (2001)
Rakasta lasta, suojele lapsuutta (2003)

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Suomalaiset mallit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Arsenal de Toulon

Arsenal de Toulon eli Toulonin laivastotukikohta on Ranskan merivoimien tärkein tukikohta, joka sijaitsee Toulonissa Välimerellä. Tukikohtaan on sijoitettu pääosa laivastosta kuten lentotukialus Charles de Gaulle sekä ydinkäyttöiset hyökkäyssukellusveneet. Kaikkiaan yli 60 % laivaston tonnistosta on sijoitettuna tukikohtaan.

Rade 
Ranskan sana rade on johdos englannin sanasta road, joka tarkoittaa rannan lähellä olevaa suojaisaa ankkuripaikkaa, mutta ei kuitenkaan varsinaista satamaa. Suomenkielen sana redi on samaa perua. Rade de Toulon on eräs maailman parhaista luonnon muovaamista ankkuripaikoista, jonka suojana on Giensin ja Saint Mandrier sur Merin niemimaat. Paikkaa on käytetty sotalaivojen ankkuripaikkana jo 1400-luvulla. Redi suojaa Saint Mandrier sur Merin, La Seyne sur Merin sekä varsinaista Toulonin laivastotukikohtaa ja kaupallista satamaa.

Historia 
Ludvig XII rakensi vuonna 1514 Toulonin suojaksi Tour Royalen linnakkeen. Varsinainen arsenaali ja telakka rakennettiin 1599 ja pieni linnoitettu satama, Veille Darse, valmistui 1604-1610 suojaamaan aluksia tuulelta ja mereltä. Kardinaali Richelieu laajensi telakkaa merkittävästi pyrkiessään luomaan Ranskan laivastosta Välimerellisen mahdin. Vuonna 1680 Ludvig XIV:n meri- ja talousministeri Jean-Baptiste Colbert aloitti linnoituksista vastaavan Vaubanin johtamana sataman ja telakan laajennuksen, joka sai nimen Darse Vauban tai Darse Neuve.

Vuonna 1697 Vauban valmisti 20 metriä leveän ja 320 metriä pitkän köydenpunomon, joka on edelleen olemassa. Köysien valmistuksen työvoimana olivat läheisen vankilan asukit. Voitonportti, eli nykyinen merimuseo, valmistui 1738.

Satamaa laajennettiin edelleen 1800- ja 1900-luvuilla. 1700-luvun lopulla aloitettiin varsinaisen Toulonin arsenaalin laajennuksen Arsenal de Mourillonin rakennustyöt redin itärannikolle. 1900-luvulle tultaessa Mourillonissa oli puuvarastoja laivaston alusten rakentamiseksi. Vuosisadan lopulla telakka valmisti Ranskan laivaston ensimmäiset panssarifregatit ja myöhemmin sukellusveneitä.

Tukikohta 
Sotilasalue on jaettu neljään pääosaan, joihin kuhunkin on oma reittinsä mereltä. Idästä länteen osat ovat:
Castigneau
Malbousquet
Missiessy
Milhaud

Ranskan laivasto
Var
Etelä-Aasian al-Qaida

Etelä-Aasian al-Qaida eli Qaidat al-Jihad on al-Qaidan jaosto, joka toimii Bangladeshissa, Intiassa ja Myanmarissa. Al-Qaidan johtaja Aiman al-Zawahri ilmoitti Etelä-Aasian al-Qaidan perustamisesta syyskuussa 2014. Zawahrin mukaan jaoston johtaja on pakistanilainen terroristi Asim Umar ja järjestö toimii Mohammed Omarin komennossa. Helsingin Sanomat arvioi, että jaoston perustamisen tarkoitus oli parantaa al-Qaidan julkisuuskuvaa, sillä Isis on haastanut sen aseman.

Lähteet 

Al-Qaida
Tapio (sukunimi)

Tapio on suomalainen sukunimi. Sillä on Suomessa vuoden 2014 syyskuun alussa 1 863 kantajaa.

Tunnettuja suomalaisia henkilöitä, joilla Tapio sukunimenä tai taiteilijanimen jälkiosana 
 Anna Tapio (1900–1970), puutarhaopettaja, Aitoon kotitalouskeskikoulun (nyk. Anna Tapion koulun) ensimmäinen johtaja ja rehtori 1952–1964
 Anttoni Tapio (s. 1992), koripalloilija
 Eero Tapio (s. 1941), painin maailmanmestari
 Eeva Tapio (1927–2019), kasvitieteilijä ja professori
 Erika Tapio (s. 1976), keskimatkojen juoksija
 Irma Tapio (s. 1946), laulaja
 Janne Tapio (s. 1975), moottorikelkkailija
 Jorma Tapio (s. 1957), jazzmuusikko ja saksofonisti
 Juha Tapio (s. 1974), poplaulaja, sanoittaja, säveltäjä ja kitaristi
 Juha K. Tapio (s. 1957), kirjallisuusarvostelija ja kirjailija
 Jukka Tapio (s. 1951), kuulantyöntäjä
 Jussi Tapio (s. 1986), jääkiekkoilija
 Kari Tapio, oik. Kari Tapani Jalkanen (1945–2010), iskelmälaulaja
 Marko Tapio, oik. Marko Viktor Tapper (1924–1973), kirjailija
 Matti Tapio, oik. Matti Tapio Johansson (1926–1978), ohjaaja ja näyttelijä
 Mikael Tapio (s. 2002), jääkiekkoilija
 Nina Tapio (s. 1972), laulaja, lauluntekijä, musikaalinäyttelijä ja sessiomuusikko
 Pauli Tapio (s. 1986), runoilija ja kääntäjä
 Ulla Tapio (s. 1969), aitajuoksija
 Vilho Tapio, alk. Odert W. Renell (1876–1951), rakennusmestari

Lähteet 

Sukunimet
Henry Manni

Henry Manni (s. 18. kesäkuuta 1992 Lohja) on suomalainen pyörätuolikelaaja. Pyörätuolikelauksessa Mannilla on viisi MM-mitalia, yksitoista EM-mitalia, joista yhdeksän kultaista ja kaksi hopeaa. Lisäksi hänellä on paralympiapronssi. Manni kelaa T34-luokassa. Pyörätuolikelauksesta hänellä on myös monia nuorten arvokisamitaleita. Manni on opiskellut liikuntaneuvojaksi liikuntakeskus Pajulahdessa.

Manni on aikaisemmin kilpailut myös ratamelonnassa ja kanoottipoolossa. Vuonna 2010 Poznańissa melonnassa Manni saavutti K-1-luokan 200 metriltä MM-pronssia.

Mannilla on nimissään vuoden 2016 EM-kisoissa tehdyt 100, 200 ja 400 metrin kelauksen EM-kisaennätykset. Hän saavutti myös pronssia 100 metrillä ensimmäisissä paralympialaisissaan Riossa samaisena vuonna.

Vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä hän voitti 400 ja 800 metriä ja oli 100 metrillä toinen.

Lähteet 
 http://henrymanni.com/index.php/mina
 http://www.team-finland.fi/urheilijat/henry-manni
 http://www.vammaisurheilu.fi/fin/vau/ajankohtaista/?nid=205

Viitteet 

Suomalaiset pyörätuolikelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Forges et Chantiers de la Gironde

Forges et Chantiers de la Gironde oli ranskalainen laivanrakennusyritys Lormontissa lähellä Bordeauxia Gironden estuaarissa. Yritys perustettiin nimellä  Usine de construction navale Chaigneau et Bihon, joka nimettiin myöhemmin Chantiers et Ateliers de la Gironde S.A. Ets Schneider ennen kuin nimi vaihdettiin Forges et Chantiers de la Girondeksi. Yrityksen nimeksi vaihtui myöhemmin Construction Navale de Bordeaux.

Ranskalaiset telakat
Oi Dai

Oi Dai on suomalaisen kansanmusiikkiyhtyeen Värttinän vuonna 1991 julkaistu kolmas studioalbumi. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen suurelle levy-yhtiölle tekemä albumi ja myös Värttinän maailmanlaajuinen läpimurtolevy.

Värttinän kahteen edelliseen albumiin verrattuna yhtyeen kokoonpano oli muuttunut ja levyllä soitti suurimmaksi osaksi ammattimuusikoita. Oi Dain kappaleet olivat lähinnä Sari Kaasisen sovittamia. Niissä vanhaan suomalais-ugrilaiseen kansanmusiikkiin yhdistyi populaarimusiikista lainattuja kitaran ja saksofonin kaltaisia elementtejä. Levyn kappaleista herätti kaksimielisten sanojensa vuoksi huomiota erityisesti Miinan laulu, toinen vuosien saatossa suosituksi muodostunut kappale on jo edellisenä syksynä singlenä julkaistu Marilaulu. Inkeriläislähtöisestä kansanlaulusta Kiiriminna tekivät myöhemmin oman versionsa Laika and the Cosmonauts sekä Tommi Lindell.  

Oi Dai myi ilmestymisensä jälkeen platinaa eli yli 50 000 kappaletta ja mediassa alettiin yleisesti puhumaan "Värttinä-ilmiöstä". Mikään suomalainen kansanmusiikkiyhtye ei aikaisemmin ollut saavuttanut vastaavaa suosiota. Albumin myötä Värttinä esiintyi kesän 1991 aikana muun muassa Oulun Kuusrockissa ja Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla sekä kahdesti loppuunmyydyllä Tavastia-klubilla Helsingissä.

Kappaleet 

A-puoli

B-puoli

Muusikot 
 Mari Kaasinen – laulu
 Sari Kaasinen – laulu, kantele, harmonikka
 Kirsi Kähkönen – laulu
 Sirpa Reiman – laulu
 Minna Rautiainen – laulu
 Tommi Viksten – kitara
 Tom Nyman – basso
 Christer Hackman – rummut
 Riitta Potinoja – harmonikka
 Kari Reiman – huilu
 Janne Lappalainen – puhaltimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oi dai discogs.com -sivustolla 

Värttinän albumit
Vuoden 1991 albumit
Riku Mattilan tuottamat albumit
Surcouf-luokka

Surcouf-luokka eli T 47 -luokka oli Ranskan laivaston ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen valmistunut hävittäjäluokka. Siihen kuului kaksitoista vuosina 1955-1957 valmistunutta alusta. Ne modernisoitiin 1960-luvulla ja alukset poistettiin palveluksesta 1980-luvulla, kun Georges Leygues -luokan alukset saatiin palveluskäyttöön.

Luokan alukset olivat suurempia kuin vastaavan ajan eurooppalaiset hävittäjät. Ne pohjautuivat sodan aikana käytössä olleesta Hardi-luokasta saatuihin kokemuksiin, mutta alukset olivat suurempia ja varustettu toimimaan kahdessa eri roolissa. Ne oli suunniteltu saattajiksi eikä itsenäisiin operaatioihin ja siten alukset olivat hitaampia kuin edeltäjänsä. Pääaseistuksena oli Ranskassa valmistetut Model 1948 127 mm 54 pituuskaliiperin tykit, joissa oli mahdollista käyttää Yhdysvaltain laivaston Mark 18 tykin 5" kranaatteja. Apuaseina olivat 57 mm/60 Modèle 1951 -tykit.

Muutostyöt 
Kaikki luokan alukset modernisoitiin 1960-luvulla, jolloin ne muutettiin laivueenjohtajiksi, ohjuksen varustetuiksi ilmatorjunta- tai sukellusveneentorjuntahävittäjiksi. Surcouf, Cassard ja Chevalier Paul muutettiin laivueenjohtajiksi 1960-1962, jolloin yksi 57 millimetrin tykkitorni, kaksi kolmiputkista torpedoputkea sekä kaksi 20 millimetrin tykkiä poistettiin. Näin vapautuneeseen tilaan laajennettiin kansirakenteita amiraalin ja hänen esikuntansa majoittamiseksi sekä viestijärjestelmiä varten. Bouvet, Kersaint, Dupetit-Touhars ja Du Chayla muutettiin ilmatorjuntahävittäjiksi 1962-1965. Niiden aseistuksena oli muutostöiden jälkeen yksi tartar-ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta, kuusi 57 millimetrin tykkiä ja yksi Model 1972 kuusiputkinen 375 millimetrin sukellusveneentorjuntaheitin. Alusten miehistöntarve laski samalla 277 henkeen. Loput viisi muutettiin sukellusveneentorjuntahävittäjiksi 1968-1970, jolloin niiden aseistukseksi tuli kaksi 100 millimetrin tykkiä, sukellusveneentorjuntaheitin, Malafon-sukellusveneentorjuntaohjuksen laukaisualusta ja kaksi 20 millimetrin tykkiä.

Alukset

Lähteet

Viitteet
Saarikalle

Saarikalle on suomalainen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia:

Anne Saarikalle, tietokirjailija
Veli Saarikalle, saarnaaja.
MM-rallikausi 2014

MM-rallikausi 2014 oli rallin maailmanmestaruussarjan 42. kausi. Kausi alkoi Monte Carlo -rallilla 16. tammikuuta, ja päättyi Walesin ralliin 16. marraskuuta 2014. Kauden aikana ajettiin yhteensä 13 rallia neljässä eri maanosassa.

Maailmanmestariksi ajoi toista kertaa peräkkäin Volkswagenin Sébastien Ogier.

Osallistujat

Kuljettajien MM-pistetaulukko 

 Huomioita
 1 2 3 – Sijoitus Power Stage -erikoiskokeella

Huomioita
 Kausi oli Hyundain tehdastallin ensimmäinen vuosi tehdastallina sitten vuoden 2003. 
 Thierry Neuvillen voitto Saksassa oli ensimmäinen MM-rallivoitto niin kuljettajalle kuin myös Hyundaille.
 Kausi oli Mikko Hirvosen viimeinen MM-tasolla. Hän ilmoitti lopettamisestaan Ranskan rallin jälkeen.
 WRC-2 -luokan mestari oli Qatarin Nasser Al-Attiyah, ja WRC-3 -luokan sekä junioreiden MM-sarjan voitti Stéphane Lefebvre.

Lähteet
Karl Kruuda

Karl Kruuda (s. 31. joulukuuta 1992) on virolainen ralliautoilija.

Kruuda sai ensimmäisen MM-pisteensä sijoittumalla kymmenenneksi vuoden 2014 Neste Oil Rallissa. Ensimmäisen MM-sarjan osakilpailunsa hän ajoi kaudella 2010 Jordanian rallissa. Kyseisellä kaudella hän myös sijoittui JWRC-sarjan loppupisteissä neljänneksi.

Kruudan kartanlukijana toimii Martin Järveoja. Hänen managerinsa on entisen maailmanmestari Ari Vatasen poika Kim Vatanen, joka toimii myös muun muassa Sébastien Ogierin managerina.

Lähteet

Virolaiset ralliautoilijat
Rallin Suomen-mestarit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Salminen

Antti Eemeli Salminen (s. 19. syyskuuta 1983 Tampere) on suomalainen filosofi, runoilija, tietokirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän on toiminut Niin & näin -lehden toisena päätoimittajana vuodesta 2010.

Keväällä 2001 Salminen voitti HumArt-kustannuksen runokilpailun, jonka myötä häneltä julkaistiin runokokoelma Jälkikuvia tomussa. Salminen kävi vielä tuolloin Tampereen klassillista lukiota, josta hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 2003. Hän aloitti yleisen kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa jo abiturienttina syksyllä 2002 ja valmistui maisteriksi keväällä 2006. Tohtoriksi Salminen väitteli syksyllä 2010 Paul Celanin poetiikasta.

Salminen on Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen dosentti, erikoisalanaan kirjallisuudenfilosofia. Hän suoritti siviilipalveluksensa Tampereen yliopiston julkaisemassa Aikalainen-lehdessä vuonna 2005 ja on toiminut lehden toimittajana ja päätoimittajana. Salminen on ottanut kantaa yliopistomaailman muutoksiin ja julkaisi vuonna 2010 Juha Suorannan ja Tere Vadénin kanssa aihetta käsittelevän teoksen Tuleva yliopisto. Vuonna 2013 Salminen ja Tere Vadén julkaisivat pohdiskelevan teoksen Energia ja kokemus.

Vuonna 2013 ilmestyi Salmisen toinen runokokoelma Nollankuori ja vuonna 2014 esikoisromaani Lomonosovin moottori, joka sai Kalevi Jäntin palkinnon sekä Tähtivaeltaja-palkinnon.

Teoksia 

 
   Äänikirja
 
 
 
 
Salminen, Antti & Vadén, Tere: Elo ja anergia. Tampere, niin & näin, 2018. ISBN: 978-952-7189-30-6.
Mir. Helsinki: Poesia, 2019. ISBN 978-952-305-111-9.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hannu Poutiainen: Lomonosovin moottori . Keskisuomalainen 14.7.2014.
 Hanna Kuusela: Kauneinta, mitä jumala ei ole saanut aikaan. Voima 7/2014.
 Toni Jerrman: Lumoava kaunokirjallinen kokeilu. Helsingin Sanomat 10.9.2014.
 Jaakko Mikkola: Kirjallisen turbokoneen kiehtovat sivuäänet. Turun Sanomat 16.9.2014.
 Antti Salminen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
 Tapio Salomaa: Kirja mahdottomasta. Kiiltomato.net 3.4.2015.

Suomalaiset runoilijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Mohammed bin Sulayem

Mohammed bin Sulayem (, Muḥammad ibn Sulayim; s. 12. marraskuuta 1961 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) on arabiemiirikuntalainen entinen ralliautoilija ja nykyinen Kansainvälisen autoliitto FIA:n puheenjohtaja. Hänet valittiin puheenjohtajaksi 17. joulukuuta 2021 järjestetyssä äänestyksessä, jossa hän sai 61,2 % äänistä. Ennen puheenjohtajuuttaan hän oli toiminut vuodesta 2008 lähtien FIA:n varapuheenjohtajana.

Sulayem on Lähi-idän mestaruussarjan 14-kertainen mestari ja alueen kaikkien aikojen menestyksekkäin kilpa-autoilija. MM-sarjassa hänen parhaat saavutuksensa ovat kaksi kuudetta sijaa.

Muuta
Huhtikuussa 2009 Sulayem romutti Renault'n F1-auton näytösajossa Dubaissa menetettyään auton hallinnan kiihdytyksessä lähtösuoralla. Hän itse kuitenkin selvisi rajusta törmäyksestä vammoitta.

Lähteet

Arabiemiirikuntalaiset ralliautoilijat
Urheiluvaikuttajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
System Shock

System Shock on Looking Glass Studiosin kehittämä vuonna  julkaistu ensimmäisestä persoonasta kuvattu toimintaroolipeli. 

Looking Glass Studios julkaisi pelille jatko-osan System Shock 2 vuonna 1999.

Tarina 
Pelin tarina kertoo kontrolloimattomasta avaruusaseman tekoälystä vuonna 2072.

Vaikutus 
Peliä on sanottu yhdeksi aikansa vaikuttavimmista peleistä. Peli yhdisti ensimmäisen persoonan ammuntapeliä roolipelimekaniikkaan.

Uusintaversio 
Nightdive Studios on kehittämässä pelin uusintaversiota, joka käyttää Unity -pelimoottoria. Uusintaversio on tarkoitus julkaista vuonna 2022. Uusintaversiota kehittämässä on myös Koch Median Prime Matter -osasto, joka on perustettu vuonna 2020. Uusintaversio on kerännyt Kickstarter-joukkorahoituksessa yli miljoona dollaria yli .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1994 videopelit
2070-luvulle sijoittuvat videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Toimintaroolipelit
Scifipelit
Windows-pelit
MS-DOS-pelit
Mac OS -pelit‎
NEC PC-9801 -pelit‎
Yhdysvalloissa kehitetyt videopelit
Harald Smedberg

Harald Smedberg (21. maaliskuuta 1884 Oulu – 5. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja taidemaalari.

Smedbergin vanhemmat olivat piiri-insinööri Karl Ferdinand Smedberg (1841–1914) ja Hilda Gustava Flander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui diplomiarkkitehdiksi 1907.

Smedberg toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1908–1917 ja hän oli Turussa apulaiskaupunginarkkitehtina 1917–1934 ja kaupunginarkkitehtina 1934–1939. Vuodesta 1940 alkaen Smedberg oli taidemaalarina Helsingissä, hänen erikoisalaansa oli muotokuvamaalaus.

Smedberg oli naimisissa 1915–1917 Rauha Siviä Mäkisen (s. 1887) kanssa ja vuodesta 1919 Hilma Immosen kanssa (s. 1883).

Rakennuksia 
 1910 Asuinkerrostalo Koitere, Laivanvarustajankatu 4 – Merikatu 3, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1911 Asuinkerrostalo Tellervo, Tarkk'ampujankatu 11 – Johanneksenrinne 2, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1911 Asuinkerrostalo, Rehbinderintie 5–7, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1912 Asuintalo, Edelfeltintie 14 – Rehbinderintie 23, Helsinki
 1912 Asuintalo, Engelinaukio 13, Helsinki
 1912 Asuintalo Aukio, Engelinaukio 15–17, Helsinki
 1912 Asuinkerrostalo, Ehrensvärdintie 11–13, Helsinki
 1912 Nummen nuorisoseuratalo, Lohja
 1913 Asuintalo, Ehrensvärdintie 4–6, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1913 Asuinkerrostalo Mullo, Korkeavuorenkatu 2b – Jääkärinkatu 2, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1915 Asuinkerrostalo, Bulevardi 9, Helsinki, Vilho Lekmanin kanssa
 1926 Loimaan pappila
 1927 Martin koulu, Turku, Eskil Hinderssonin kanssa
 1938 Turun linja-autoasema, Totti Soran kanssa

Lähteet 
 Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
 Ylioppilasmatrikkeli 1900 -  1907
 Geni.com: Harald Smedberg
 Korttelit.fi: Harald Smedberg

Viitteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Efter Nio

Efter Nio () on suomalainen ruotsinkielinen keskusteluohjelma, jota esitetään maanantaisin Yle Fem -kanavalla. Ohjelman ensimmäinen jakso nähtiin 25. elokuuta 2014. Ohjelman juontajia ovat Sonja Kailassaari ja Janne Grönroos. Grönroos korvasi Mårten Svartströmin vuoden 2021 alussa. Kevääseen 2017 asti ohjelmaa esitettiin kaksi jaksoa viikossa maanantaisin ja torstaisin, mutta Yle Femin ja Yle Teeman yhdistämisen yhteydessä torstain jakso jäi pois.

Syksystä 2017 Efter Nio on ollut myös radio-ohjelma. Kerran viikossa ilmestyvissä puolen tunnin mittaisissa jaksoissa joku vieras tai juontajat itse antavat itselleen haasteen, ja äänipäiväkirjan kanssa käydään läpi, kuinka haaste onnistui.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Min Morgon - ohjelmaopas.yle.fi

Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
Keskusteluohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Romy Eggimann

Romy Eggimann (s. 29. syyskuuta 1995) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka oli osa Sveitsin pronssia talviolympialaisissa 2014 voittanutta joukkuetta.

Lähteet 
 

Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Sveitsiläiset jääkiekkoilijat
International Game Developers Association

International Game Developers Association (IGDA) on pelisuunnittelijoille suunnattu kansainvälinen järjestö, jonka verkostoon kuuluu yli kaksitoistatuhatta jäsentä. IGDA on  yleishyödyllinen järjestö, joka toimii pääasiassa vapaaehtoistyöllä.

Historia 
Vuonna 1994, Ernest W. Adams perusti järjestön nimellä CGDA (Computer Game Developers Association, suom. videopelisuunnittelijoiden järjestö) osana CGDC:n toimintaa. Järjestön tarkoitus oli tukea pelisuunnittelijoiden työtä sekä luoda heille yhteinen verkosto. Vuonna 1999, järjestön nimi muutettiin IGDA:ksi.

Toiminta 
IGDA:n toiminta pyrkii tuomaan jäsenensä yhteen ja synnyttämään keskustelua. Näitä tavoitteita varten IGDA tarjoaa erilaisia verkostoitumiskanavia:

1. Chapters ovat akateemisia ja ammatillisia ryhmittymiä, jotka yhdistävät paikallisia IGDA:n jäseniä ja tarjoavat heille nk. kotiyhteisön. Chapters-ryhmien koot ja tapaamiset vaihtelevat paikoittain. 

2. Special Interest Groups (SIGs) ovat jäsenryhmittymiä jotka keskittyvät tiettyihin aiheisiin.

IGDA järjesti Game Developers Choice Awards -palkintoa vuoteen 2007 saakka, jolloin Gamasutra otti vastuun palkinnoista.

IGDA Finland 
IGDA Finland on järjestön suomalainen osasto, johon kuuluvat yksittäiset henkilöt. Yrityksiä edustaa Suomen Pelinkehittäjät ry.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IGDA:n sivustot
 IGDA Suomen sivustot

Kansainväliset järjestöt
Videopeliteollisuus
Videopelien kehitys
Enalapriili

Enalapriili (C20H28N2O5) on orgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu niin kutsuttuihin ACE-estäjiin, ja sitä käytetään lääkkeenä alentamaan korkeaa verenpainetta ja sydämen vajaatoiminnan hoitamiseen. Enalapriili kuuluu Maailman terveysjärjestön julkaisemalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.

Fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet
Enalapriili on huoneenlämpötilassa valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee pienessä määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja metanoliin. Se on optisesti aktiivinen yhdiste ja metanoliliuoksessa sen ominaiskiertokyky on −42,2 °.

Vaikutusmekanismi ja käyttökohteet
Enalapriili itsessään on aihiolääke, jolla ei ole fysiologista merkitystä. Ihmisen elimistössä se metaboloituu hyvin nopeasti maksan esteraasientsyymien vaikutuksesta aktiiviseksi dikarboksyylihappojohdannaiseksi enalaprilaatiksi. Lääke annetaan aihiolääkkeenä, koska enalaprilaatin imeytyminen ruuansulatuskanavasta on heikkoa, kun taas enalapriili imeytyy hyvin. Enalaprilaatti on angiotensiinikonvertaasientsyymin inhibiittori. Angiotensiinikonvertaasin toiminnan estyessä verisuonia supistavien angiotensiinin hajoamistuotteiden määrä elimistössä vähenee ja myös verisuonia laajentavan ja siten verenpainetta laskevan bradykiniinin hajoaminen vähenee.

Enalapriilia käytetään laskemaan korkeaa verenpainetta sekä hoitamaan sydämen vajaatoimintaa. Tehokkaimmillaan lääke on vaikean vajaatoiminnan hoidossa. Enalapriilin on todettu vähentävän sydämen vajaatoiminnasta johtuvaa kuolleisuutta noin 40 prosentilla. Enalapriilia voidaan käyttää yhdessä muiden verenpainetta alentavien lääkkeiden kuten diureettien kanssa. Lääkeainetta voidaan käyttää myös kotieläinten kuten koirien sydämen vajaatoiminnan hoitoon.

Sivuvaikutukset
Tyypillisimpiä enalapriilin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat muiden angiotensiinikonvertaasin estäjien tavoin kuiva yskä, suun kuivumisen tunne, makuaistin ja ruokahalun menettäminen, huonovointisuus, unettomuus ja ihon kutiseminen tai lievä allerginen ihottuma.

Synteesi
Enalapriilin synteesin lähtöaine on L-alaniini, josta muodostuu fosgeenin vaikutuksesta N-karboksi-L-alaniinianhydridi. Tämä syklinen välituote reagoi seuraavassa vaiheessa L-proliinin kanssa muodostaen alanyyliproliinidipeptidin. Tämä dipeptidi reagoi pelkistävällä aminoinnilla etyyli-2-okso-4-fenyylibutyraatin kanssa muodostaen enalapriilia. Pelkistimenä käytetään Raney-nikkeliä ja vetyä.

Lähteet

ACE-estäjät
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Antonio Peñalver

Antonio Peñalver Asensio (s. 1. joulukuuta 1968 Alhama de Murcia) on espanjalainen uransa päättänyt kymmenottelija ja olympiamitalisti. Peñalver voitti olympiahopeaa kotikisoissaan vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa pisteillä 8412. Hän voitti myös pronssia saman vuoden sisäratojen EM-kisoista Genovasta ennätyspisteillään 6062. 

Peñalver osallistui urallaan kolmiin kesäolympialaisiin ja kaksiin MM-kisoihin.

Henkilökohtaiset ennätykset lajeittain 
100 metrin juoksu – 10,95 (1996)
400 metrin juoksu – 48,88 (1988)
1 500 metrin juoksu – 4.28,84 (1990)
110 metrin aitajuoksu – 14,09 (1992)
korkeushyppy – 212 (1992)
seiväshyppy – 500 (1992)
pituushyppy – 758 (1995)
kuulantyöntö – 17,32 (1991)
kiekonheitto – 50,66 (1991)
keihäänheitto – 63,08 (1991)
kymmenottelu – 8478 (1992)
seitsenottelu (sisäradat) – 6062 (1992)

Lähteet 
 
 Antonio Peñalver (pdf) rfea.es. Espanjan yleisurheiluliitto.

Viitteet 

Espanjalaiset yleisurheilun moniottelijat
Espanjalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Vladivostokin satama

Vladivostokin satama (, LOCODE:RU FIP tai RU VVO) on Venäjän Primorjen aluepiirin Vladivostokissa sijaitseva merkittävä merisatama. Sen keskeisin osa sijaitsee suojaisan merenlahden (Zolotyi Rog, suom. "Kultainen sarvi" Istanbulin samannimistä lahtea jäljitellen) länsirannalla. Osana satamaa toimii Vladivostokin merimatkustajasatama (Morskoi vokzal). Satamalla on useita muitakin laiturialueita - kuten kalasatama - samalla lahdella. Lisäksi joitain laitureita sijaitsee Itä-Bosporinsalmen eteläpuolisella Venäläisellä saarella.

Sataman rahtimäärät

Vuonna 2013 Vladivostokin satama oli rahtimäärältään Venäjän 5. suurin Tyynenmeren merisatama.

Vladivostokin sataman vuosittainen rahtimäärä:

Lähteet

Aiheesta muualla

Vladivostokin sataman pohjapiirros  (morinfocenter.ru)
Venäjän federaation Primorskin aluepiirin merisatamahallinto  (pma.ru)
Vladivostoki morskoi torgovyi port (eräs, muttei ainoa Vladivostokin sataman operaattoreista)  (vmtp.ru)

Venäjän Tyynenmeren satamat
Vladivostok
FS Requin (1885)

Requin oli Ranskan laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin Bordeauxista Forges et Chantiers de la Girondelta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1878. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1885 ja se otettiin palvelukseen joulukuussa 1888.

Palvelus 
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1920.

Lähteet

Viitteet 

Terrible-luokan ironclad-taistelulaivat