Maltankoira

Maltankoira (englanniksi ja italiaksi Maltese) on kääpiökokoinen seurakoirarotu, joka on kotoisin keskisen Välimeren alueelta. Se kuuluu FCI:n ryhmään 9 ja on Suomessa toistaiseksi melko harvinainen, mutta rodun suosio on viime vuosina kasvanut. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis melitaeus. 

Maltankoira on Suomen seitsemänneksi kallein koirarotu. Vuonna 2014 pennun keskihinta oli 1740 euroa.

Ulkonäkö
Koira on pienikokoinen ja pitkärunkoinen, ja sillä on pitkä, runsas, valkoinen karvapeite, jossa ei ole aluskarvaa. Turkki on hyvin kaunis ja tuo koiraan tiettyä eleganttiutta ja arvokkuutta. Karvapeite on silkkistä ja suoraa, eikä siinä yleensä ole ainakaan erityisen huomattavia kiharoita. Joissakin kohdin turkissa saattaa kuitenkin olla kevyesti lainehtivaa karvaa. Säkäkorkeus on uroksilla 21–25 cm, nartuilla 20–23 cm. Painoa on 3–4 kg.

Luonne ja käyttäytyminen 
Vuoden 2012 terveyskyselyyn ilmoitettiin 41  Suomen noin 500 maltankoirasta, Omistajien vastausten perusteella koirista noin 90 % on leikkisiä tai ystävällisiä. 70 % rohkeita tai vilkkaita, 30 % rauhallisia, 25 % varautuneita, vajaa 20 % hallitsevia tai eroahdistuneita, vajaa 10 % alistuvia tai aggressiivisia muita koiria kohtaan, noin 5 % arkoja tai paukkuarkoja ja muutama prosentti on aggressiivisia ihmisille.

Maltankoirat ovat miellyttämishaluisia ja oppivaisia, joten useimmiten ne on helppo kouluttaa. Maltankoira seuraa uskollisesti omistajaansa, eikä se viihdy yksin pitkiä aikoja. Pienen kokonsa vuoksi maltankoira ei yleensä sovi taaperoikäisten lasten lemmikiksi. Maltankoira on peloton, joten se tervehtii yleensä kaikkia ystävinään.

Alkuperä
Rodun esivanhemmat asuivat Välimeren satamissa, missä ne saalistivat rottia ja muita haittaeläimiä. Renessanssin aikaan ne olivat jo ylenneet salonkeihin, ja monet taiteilijat kuvasivat niitä maalauksissaan. Ajan myötä maltankoira jalostui seurakoiraksi. Rodun tarkka kotimaa on epäselvä, mutta Italian kennelliitto ENCI listaa sen italialaiseksi roduksi, ja myös FCI luokittelee sen vastuumaaksi Italian.

Etymologia 
Rodun nimi ei viittaa siihen, että rotu olisi kotoisin Maltan saarelta, vaan adjektiivi "maltalainen" juontaa juurensa turvapaikkaa tai satamaa tarkoittavasta seemiläisestä kantasanasta malat. Sana esiintyy monessa keskisen Välimeren paikannimessä kuten Mélédan (, ) saari Adrianmerellä, Melitan kaupunki Sisiliassa ja Maltan saari. Varsinkin kroatialaiset väittävät, että rotu olisi todistetusti kotoisin Mélédanin saarelta, minkä vuoksi he kutsuvatkin rotua usein nimellä mljetski pas tai mljetski psić - vapaasti käännettynä mljetin- eli mélédaninkoira.

Terveys 
Vain puolet Suomen maltankoiranartuista kykenee synnyttämään normaalisti, puolessa synnytyksistä tehdään keisarileikkaus joko ennakolta tai synnytyksen kestäessä. Syinä leikkauksiin ovat olleet nartun pienikokoisuus suhteessa pentujen kokoon, polttoheikkous, polttojen loppuminen kesken, synnytyskanavan aukeamattomuus ja pennun jääminen synnytyskanavaan jumiin.

Osalle koirista jalostettu liian lyhyt tai pieni kuono saattaa altistaa hengitystieongelmille, välihampaiden hammaspuutoksille ja kyynelkanavien ahtaumille.

Maltankoirilla esiintyy perinnöllisenä elimistön puolustusjärjestelmän häiriintymisestä johtuvaa keskushermoston tulehdussairautta nimeltä granuloosi meningoenkefaliitti (GME).

Maltankoira ei kuulu perinnöllisten vikojen ja sairauksien seurantaohjelma PEVISAAN, eikä Suomen rotujärjestö JTO Maltalaiset näe tarvetta liittyä siihen. Jalostustietojärjestelmän tilastoiden perusteella maltankoirille tehdään terveystutkimuksia hyvin vähän. Lonkkanivel-, kyynärnivel- tai sydäntutkimuksista ei ole tuloksia saatavilla viimeisen kymmenen vuoden aikana syntyneistä koirista. Polvinivel- ja silmätutkimuksia on viimeisen kymmenen vuoden aikana tehty vain muutamalle prosentille koirista.

Terveyskyselyn 2012 mukaan, jossa oli mukana noin 10 % Suomen maltankoirista, erilaisia tulehduksia esiintyi seuraavasti: ientulehdusta 27 %:lla, korvatulehduksia 22 %:lla, silmätulehduksia 15 %:lla sekä virtsatie-, hiiva- tai suolistotulehduksia 5 %:lla. Esiintyi myös yksittäisiä tulehdussairauksia; hännänpään tulehdus (johti hännän amputoimiseen), esinahan tulehdus, anaalirauhastulehdus, aivokalvontulehdus (joka ei ollut perinnöllinen) ja korvapunkin aiheuttama korvatulehdus.

Hoito
Hyvin hoidettuna turkki ei takkuunnu, mutta jotkut pitävät karvan parin kolmen sentin mittaisena hoidon helpottamiseksi. Turkki tulee kammata päivittäin, koska se takkuuntuu ja likaantuu helposti. Aluskarvan puuttumisen vuoksi koirasta lähtee karvaa vain harjattaessa. Sanotaan, että sukulaistensa villakoiran ja bichon frisén tavoin rotu ei aiheuta allergiaa yhtä helposti kuin koirat yleensä. Koiralle syntyy helposti silmännurkkiin tummat läiskät, joita voi ehkäistä pitämällä kasvot puhtaina ja kuivina. Kannattaa myös suosia ruokaa, johon ei ole lisätty väriaineita.

Katso myös 
Bolognese
Bichon frisé
Coton de tuléar
Havannankoira
Löwchen

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maltalaiset ry 
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)

FCI 9 Seurakoirat ja kääpiökoirat
Kääpiökoirat
Italialaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit