joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Integraalifunktio

Funktion ƒ integraalifunktio on funktio F, jonka derivaatta on ƒ, eli F' = ƒ. Integraalifunktion määrittämistä eli derivoinnin käänteistoimitusta kutsutaan integroinniksi. Integraalifunktiolle käytetään ainakin kahta määritelmää, jotka ovat eräissä tapauksissa keskenään ristiriitaisia.

Ensimmäinen ehdotus integraalifunktion määritelmäksi
Olkoon  Riemann-integroituva. Funktio  on funktion  eräs integraalifunktio, mikäli on olemassa  siten, että

Lisäksi myös funktio  on funktion  integraalifunktio, mikäli  jollain .

Toinen ehdotus integraalifunktion määritelmäksi (primitiivin määritelmä)
Olkoon . Mikäli on olemassa derivoituva funktio  siten, että , niin  on funktion  primitiivi eli antiderivaatta (tai integraalifunktio).

Alempi määritelmä vaatii, että integraalifunktio on derivoituva, ylempi määritelmä taas ei. Primitiiviltä eli antiderivaatalta vaaditaan siis aina derivoituvuusominaisuus, mutta ylemmän määritelmän mukaiselta integraalifunktiolta ei välttämättä. Määritelmät ovat kuitenkin jatkuville funktiolle samat. Alempi määritelmä on käsitteelliseltä kannalta ongelmallinen: kaikilla integroituvilla funktioilla ei sen mukaan ole integraalifunktiota.

Integraalifunktiot eroavat toisistaan vakiolla
Integraalifunktio on summattavaa vakiota lukuun ottamatta yksikäsitteinen. Toisin sanoen, jos  on funktion  jokin integraalifunktio, niin kaikki sen integraalifunktiot ovat muotoa , missä integroimisvakio  on mielivaltainen. Integraalifunktiolle käytetään merkintää
,
missä integroimisvakiota ei ole kiinnitetty. Tätä merkintätapaa kutsutaan funktion  määräämättömäksi integraaliksi. Merkintätapa tarkoittaa joko sitä, että  on :n antiderivaatta, tai että  on :n integraalifunktio. Jatkuville funktiolle nämä ovat sama asia.

Integraalifunktioiden määrittäminen

Integraalifunktioiden määrittämistä kutsutaan integroinniksi. Integrointi on derivoinnin käänteistoimenpide, jolla on tärkeä sovellus määrätyn Riemannin integraalin arvon laskemisessa.

Kaikkien alkeisfunktioiden integraalifunktioita ei voi esittää alkeisfunktioiden avulla. Tunnettuja esimerkkejä ovat:

Määräämätön integraali on lineaarinen, eli jos funktioilla  ja  on integraalifunktiot ja , niin
.
Tässä kaavassa on oletettu, että yhtälön vasemmalla ja oikealla puolella integroimisvakiot on sopivasti valittu.

Integraalifunktion yhteys määrättyyn integraaliin

Analyysin toisesta peruslauseesta seuraa, että jos funktio  on jatkuva, voidaan kirjoittaa

Integroimiskaavoja 
Alla olevissa kaavoissa  ja  ovat :stä riippuvia Riemann-integroituvia funktioita,  reaaliluku ja  positiivinen reaaliluku. Integroimisvakiota ei ole merkitty näkyviin.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Indefinite Integral – MathWorld 
  "Antiderivatives and indefinite integrals" – Khan Academy 

Integraalilaskenta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ounastunturi

Ounastunturi on 50 kilometriä pitkän Pallas-Ounastuntureiden tunturiketjun pohjoisosa ja sijaitsee Muonion ja Enontekiön kunnissa. Alue on osa Pallas-Yllästunturin kansallispuistoa ja Natura 2000 -ohjelman parissa. Ounastunturin erottaa Pallastuntureista Hannukuru.

Ounastunturi on avaraa ja karua tunturiylänköä 400 - 500 m merenpinnan yläpuolella. Korkeimmat huiput yltävät yli 700 metrin, eteläinen Outtakka 725 metriä ja pohjoinen Pyhäkero 713 metriä. Pallastunturien pyöreälakinen Taivaskero on tunturiketjun korkein huippu, korkeudeltaan 807 metriä.

Maisemiltaan Ounastunturi muistuttaa Käsivarren pohjoisosien ja Norjan puolen rajaseudun paljaita tuntureita.

Ounastunturin lähin ja suurin vesistö on pohjoisluoteessa pitkä ja kapea Ounasjärvi, jonka pohjoisrannalla sijaitsee Enontekiön kuntakeskus Hetta.

Katso myös
 Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
 Luettelo Suomen suurimmista prominensseista

Lähteet 

Enontekiön tunturit
Muonion tunturit
Pohjavesi



Pohjavesi on maanpinnan alapuolella sijaitsevaa vettä. Sitä muodostuu huonosti vettä läpäisevien maakerrosten päälle. Pohjavesikerroksen raja on siinä kohdassa, josta alaspäin maaperä on vedellä kyllästettyä. Kaikki maanpinnan alainen vesi ei siis ole pohjavettä. Ihminen käyttää pohjavettä juoma- ja talousvetenä kaivojen kautta. Paikkaa, jossa pohjavesi tulee maanpinnan yläpuolelle, kutsutaan lähteeksi.

Pohjavedet muodostavat jäätiköiden jälkeen toiseksi suurimman makean veden varaston maapallolla. Pohjaveden kelpoisuus juomavedeksi johtuu siitä, että se on maakerrosten läpi suotautuessaan puhdistunut epäpuhtauksista, kuten haitallisista bakteereista. Samalla veteen liukenee useita hyödyllisiä suoloja. Ihmiselle käyttökelpoisinta on hiekka- ja sorapitoisesta maaperästä tai peruskallion halkeamista löytyvä, paljon vapaasti liikkuvaa vettä sisältävä pohjavesi. 

Pohjavesivarasto eli akviferi saa vetensä sateena, joista, järvistä tai toisista pohjavesivarastoista.  Lopulta vesi purkautuu mereen, järviin tai toisiin pohjavesivarastoihin. Varasto on uusiutuva, mutta jos sitä käytetään nopeammin kuin se ehtii uusiutua, se ehtyy. Tällä hetkellä maapallon pohjavesivarat ovat ihmisen liiallisen käytön vuoksi ehtymässä. Pohjavesien ehtyminen uhkaa viljantuotantoa kuivilla ja puolikuivilla alueilla. Ilmaston lämpeneminen uhkaa myös suolata useita akvifereja.

Pohjavesivarasto voi olla kolmenlainen sen mukaan, mikä sen pintaa rajoittaa:
Rajoittamaton akviferi: yläpinnan muodostaa vapaa pohjaveden pinta.
Rajoitettu akviferi eli salpavesi: yläpinta rajoittuu huonosti vettä läpäisevään kerrokseen (akvikludi). Tällaisen varaston vesi on peräisin muualta kuin itse varaston päälle sataneesta vedestä.
Orsivesi: varsinaisen pohjaveden yläpuolelle on vettä läpäisemättömän kerroksen päälle muodostunut uusi pohjavesivarasto.

Kurikasta vuonna 2010 löytynyt pohjavesialue on Suomen suurin. Sen tutkiminen aloitettiin 2014. Siitä on suunniteltu veden ottoa Kurikalle ja Vaasalle, joka saa käyttöveden pintavesistä.

Pohjavesitiede tunnetaan nimellä geohydrologia.

Vedenhankintakäytön soveltuvuuden ja suojelutarpeen perusteella pohjavesialueet luokitellaan kolmeen eri luokkaan: 1., 2. ja E -luokkaan.

Katso myös
Pintavesi
Pohjavesinäytteenotto

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Pohjaveden synty ja esiintyminen, Geologian tutkimuskeskus
 Luonnonvarakeskus (Luke): Metsät ja vesi -tutkimus- ja kehittämisohjelma
 Pohjaveden pinnankorkeuden mittaus
Pohjavesialueiden luokitukset vedenhankintakäytön ja soveltuvuuden sekä suojelutarpeen mukaan Ympäristöhallinnon yhteinen verkkopalvelu 

Hydrogeologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
General Electric

General Electric (GE) on yhdysvaltalainen monialayritys. Se oli 2000-luvun alkupuolella markkina-arvoltaan maailman suurimpia yhtiöitä. General Electric suunnittelee jakautumista kolmeksi erilliseksi yhtiöksi, jotka ovat GE Aviation, GE Healthcare ja GE Renewable Energy and Power.

General Electricin syntyi useamman yrityksen fuusiosta vuonna 1892. Näistä yksi oli Thomas Alva Edisonin aikaisemmin perustama. General Electric oli vuoden 2018 alussa ainoa alkuperäinen Dow Jones Industrial Average -indeksin yritys, joka oli edelleen indeksissä mukana. Osake poistettiin indeksistä kesäkuussa 2018.

Yhtiö oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla kuudennella sijalla.

Yhtiö oli yksi kahdeksasta suuresta tietokonevalmistajasta 1960-luvulla. Yhtiö oli mukana Multics-käyttöjärjestelmä kehityksessä ja myöhemmin kehitti General Comprehensive Operating System (aluksi GECOS, myöhemmin nimetty uudelleen GCOS) -käyttöjärjestelmän suurtietokoneille. Yhtiön tietokoneosasto GE Information Systems Group myytiin Honeywell-yhtiölle 1960-luvun lopussa.

Vuonna 1963 yhtiössä otettiin käyttöön Charles Bachmanin kehittämä verkkomallin tietokanta Integrated Data Store (IDS).

Vuonna 2014 General Electric osti Alstomin energia- ja sähkönsiirtoliiketoiminnat.

Toimialat

Yrityksellä on kuusi päätoimialaa, jotka jakautuvat edelleen tulosyksiköihin. Seuraavassa luetellaan päätoimialat, seuraavan tason tulosyksiköt ja esimerkkejä eräiden yksiköiden tuotteista. 

 GE Healthcare
 Diagnostinen kuvantaminen (muun muassa röntgen-, tietokonekerroskuvaus- ja magneettikuvauslaitteet)
 Kliiniset järjestelmät (muun muassa ultraääni-, potilasvalvonta ja anestesialaitteet)
 Terveydenhoidon tietojärjestelmät
 Bioteknologia
 Lääketieteellinen diagnostiikka (kuvantamisessa käytettävät kontrastiaineet)
 Kirurgiset välineet ja teknologiat

 GE Power
 Sähkönsiirtolaitteet (muun muassa turbiinit ja kondensaattorit)

 GE Consumer & Industrial
 Sähkölaitteet
 Sähkönjakelu
 Valaistus
 Yritysjärjestelmät

 GE Infrastructure
 Ilmailu (lentokoneiden suihkumoottorit ja potkuriturbiinimoottorit, avioniikka)
 Ilmailun rahoituspalvelut (muun muassa matkustajalentokoneiden leasing)
 Energia (muun muassa ydinreaktorit, kaasuturbiinit, höyryturbiinit, tuuliturbiinit, aurinkoenergialaitteet)
 Energian rahoituspalvelut
 Öljy ja kaasu (mm. öljynporauslaitteet, öljynjalostamoiden laitteet)
 Kuljetus (muun muassa veturit ja muu kiskokalusto)
 Vesi- ja prosessiteknologia (muun muassa vedenpuhdistuslaitteet ja -kemikaalit)

 GE Commercial Finance (yritysrahoitus)

 GE Money (kuluttajarahoitus, Suomen toiminta siirtyi vuoden 2009 alussa espanjalaiselle Santanderille)

 NBC Universal (mediayhtiö, omistaa muun muassa NBC-, CNBC-, ja MSNBC-televisiokanavat ja Universal Studios -elokuvayhtiön)

Tietokoneet 
Yhtiön valmistamia tietokoneita:
 GE-635
 GE-645
 GE-200 -sarja
 GE-400 -sarja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Pomelo

Pomelo (Citrus maxima), josta käytetään toisinaan myös nimeä pummelo, on ruutakasveihin (Rutaceae) kuuluva sitruspuu (Citrus). Sen hedelmää kutsutaan samalla nimellä.

Puu kasvaa 5–15 metriä korkeaksi, ja sen runko on tyypillisesti 10–30 senttimetriä paksu. Nuoret oksat ovat karvaisia. Lehdet ovat nahkeita, soikeita, 5–20 senttimetriä pitkiä ja 2–12 senttimetriä leveitä. Kukat ovat 1,5–4 senttimetriä leveät, valkeat ja tuoksuvat. Hedelmät ovat 10–30 senttimetriä leveitä. Niissä on paksu kuori.

Pomelo on kotoisin Kaakkois-Aasiasta. Ensimmäiset maininnat pomelosta ovat vuodelta 1187 Israelin alueelta. Pomeloa on viljelty tiettävästi Espanjassa, mutta useimmat Eurooppaan tuodut pomelot ovat olleet tuontitavaraa ja siksi ilmeisen harvinaisia vielä keskiajalla. Viljellyt sitrushedelmät ovat tiettävästi syntyneet kolmesta kantalajista: pomelosta (Citrus maxima), sukaattisitruunasta (Citrus medica) ja mandariinista (Citrus reticulata).

Pomelosta on olemassa useita lajikkeita. Kiinasta kotoisin oleva hunajapomelo (Citrus maxima 'Guang Xi') on iso vihertävä tai kellertävä hedelmä. Maku muistuttaa greippiä, mutta ei ole läheskään niin kirpeä. Se voi kasvaa jopa kaksi kiloa painavaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Pomelo (Citrus maxima)
iNaturalist: Citrus maxima
United States Department of Agriculture (USDA): Citrus maxima 
Flora of China: Citrus maxima 
Plant List: Citrus maxima 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Citrus maxima 
Food Component Database (FooDB): Pummelo, Citrus maxima 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Citrus maxima (pummelo) 

Sitruspuut
Sitrushedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Digital Radio Mondiale

Digital Radio Mondiale eli digitaalinen maailmanradio digitalisoi perinteisiä analogisia AM-alueen lähetyksiä (lyhyet, keskipitkät ja pitkät aallot). Digital Radio Mondiale (DRM) - järjestelmän laajennus sai loppukesästä 2009 ETSI (European Standards Organisation) - hyväksynnän. Versio 3.1.1 tarjoaa kaksi parannusta: taajuusalue laajenee alle 30 MHz:stä 174 MHz:iin ja standardilla on nyt MPEG surround -tuki. Laajennus on nimetty DRM+:ksi.

DRM-lähetysten kuunteluun tarvitaan DRM-radio tai sovelias AM-radio, joka kytketään sovittimella tietokoneeseen sekä purkuohjelma (esimerkiksi Dream). 

Suomesta ei ole DRM-lähetyksiä, ja Yleisradio on lakkauttanut DAB-lähetyksetkin 31.8.2005. DRM-radion edelläkävijöitä on saksalainen Deutsche Welle; mm. sitä  voi kuunnella myös Suomessa.

Aiheesta muualla 
Digital Radio Mondiale-projekti
DRM-radiolähetyksiä 
Deutsche Welle DRM
Uutisia aiheesta 

Radiotekniikka
La

La tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 Louisiana, postilyhenne LA, Yhdysvaltain osavaltio
 Ylipapitar La, henkilöhahmo Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.
 lauantai, la, viikonpäivä
 lautta-alus, L/A, vesikulkuneuvo
 Los Angeles, LA tai L.A., kaupunki Yhdysvalloissa
 LA-radiopuhelin, LA, viestintäväline
 lyhyet aallot (, SW), LA, radiotaajuusalue, radioaaltoalue
 lasko, LA, punasolujen laskeutumisnopeus koeputkessa
 La, perhossuku
 la, solmisaatiossa duuriasteikon kuudes sävel; myös A-sävelen nimi varsinkin romaanisissa kielissä

 linja-auto, la, ajoneuvo
 laterum amborum, l.a., molemminpuolinen, molempien puolien
 lakialoite, LA, lain säätämiseksi tehty aloite
 Lahden Ahkera, LA, suomalainen urheiluseura
 Lapin Ampujat, LA, suomalainen urheiluseura
 Limbonic Art, LA, norjalainen black metal -yhtye.
Deutsche Welle

Deutsche Welle (DW) on Saksan radion ulkomaanpalvelu. Se lähettää ohjelmaa 30 kielellä lyhytaalloilla ja satelliitin välityksellä moneen maahan sekä televisiolähetyksiä kolmella kielellä. Deutsche Welle (Saksan aallot) on lähettänyt säännöllisesti ohjelmaa vuodesta 1953. Radio-ohjelmat tehdään nykyään Bonnissa ja tv-ohjelmat Berliinissä. DW:llä on kaksi lyhytaaltoasemaa Saksassa ja yksi Sri Lankassa. Lisäksi yhtiö vuokraa lähetysaikaa kahdelta releasemalta.

Yhtiö perustettiin vuonna 1953 ja sen toimintaa rahoittaa Saksan liittovaltio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset verkkosivut

Saksalaiset radioasemat
Saksalaiset televisiokanavat
Vuonna 1953 perustetut televisiokanavat
ARD
National Public Radio

National Public Radio (NPR) on yhdysvaltalainen julkisen palvelun radioverkko, joka lähettää lähinnä uutis-, ajankohtais- ja keskusteluohjelmia Yhdysvalloissa. NPR perustettiin 26. helmikuuta 1970. Yhtiön toimitusjohtajana toimii John Lansing.

Vuonna 2020 NPR:llä oli hieman yli 9,1 miljoonaa viikoittaista kuuntelijaa. Samana vuonna sen liikevoitto oli 37,6 miljoonaa dollaria.

NPR Worldwide lähettää radiolähetyksiä ympäri maailmaa. NPR:n ohjelmia on kuultavissa Suomessa myös ULA-aalloilla Helsingissä Yleisradion kautta sekä digi-televisiosta Yle Mondo -kanavalta.

Julkisen palvelun televisiotoiminnasta Yhdysvalloissa vastaa Public Broadcasting Service.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 National Public Radion kotisivut 

Yhdysvaltalaiset radioasemat
Julkisen palvelun mediayhtiöt
Mecklenburg (suku)

Mecklenburg on pohjoissaksalainen ruhtinassuku, joka hallitsi alueitaan pitkään jo keskiajalla.

Alkuperä 

Suku oli alkujaan slaavilaisen vendiheimon obotriittien päällikkösukuna. Suvun eräät jäsenet sopeutuivat saksalaistamiseen ja saksalaisvalloitukseen, kun etenkin Henrik Leijona liitti vendien asuma-alueita kiinteästi saksalaiseen valtapiiriin. Näin he säilyttivät heimopäällikkyytensä, joskaan eivät slaavilaista identiteettiään eivätkä vanhaa kulttuuriaan, ja muuntuivat saksalaisiksi feodaaliherroiksi. Eräs Mecklenburgin suvun jäsen meni naimisiin herttua Henrik Leijonan äpärätyttären kanssa.

Ruotsin kruunun tavoittelu 

Mecklenburgin herttuat ajoivat etenkin 1300-luvulla vaatimuksia Ruotsin kuninkuuteen. Mecklenburgin herttua polveutui kahdesta eri naisesta, joihin ainakin myöhemmät kronikat liittävät ruotsalaisen, kuninkaallisen sukuperän, ja oli näiden pääperillinen.
 Herttua Henrik II:n isän isoäiti oli skandinaavinen aatelisnainen Kristiina, josta tuli Henrik Borwin II:n (k. 1226) vaimo. Kristiinan väitettiin olevan kuningas Sverker nuorempi eräs tytär. (Sinänsä, ruotsalaiset lähteet kertovat Sverker II:lla olleen yksi poika, Juhana, ja yksi tytär, Helena, joka meni naimisiin ruotsalaisen aatelismiehen kanssa. Sen useampia lapsia ei näytä löytyvän aikakauden ruotsalaisista lähteistä. Kristiinasta tuli Juhana I:n äiti. Juhanan poika oli Henrik I ja ämän poika oli Henrik II.
 Henrik II:n äidinäiti oli skandinaavinen aatelisnainen Marianna, josta tuli Pommerin Barnim I:n (k. 1278, Wolgastin alueen herra) ensimmäinen vaimo. Mariannan väitetään olevan Ruotsin Eerik X:n ja tämän vaimon Rikissa Tanskalaisen eräs tytär (tiedot Eerik X:n useimmista tyttäristä ovat niukkoja, eikä ruotsalaisissa lähteissä ole kunnon tietoja edes heidän täsmällisistä nimistään, avioliitoistaan tai kohtaloistaan.) Pommerin herttuan vaimolla Mariannalla oli vain yksi eloonjäänyt lapsi, tytär Pommerin Anastasia, josta tuli Henrik I:n (k. 1302) vaimo ja Henrik II:n äiti.

1300-luvulle tultaessa Sverkerin suku oli ollut jo pitkään sammuneena (vuodesta 1222), ja menettänyt valtaistuimen Eerik XI:lle. Myös Eerik X:n miespuolinen suku oli sammuneena (vuodesta 1250) ja kun (mahdollisesti nuorimman) tyttären Ingeborgin aviomies Birger jaarli syrjäytti hänen muut tyttärensä, tämä kun oli varmistanut kruunun omille pojilleen.

Mecklenburgin herttuat toki myötävaikuttivat esiäitiensä väitetyn kuninkaallisen ruotsalaisen verenperinnön leviämiseen tarustoissa ja käyttivät niitä kuninkuustavoitteidensa perusteluina.

Valtaistuintavoittelusta tuli totta yhden hallituskauden ajaksi: Mecklenburgin Henrik II:n poika herttua Albrekt II (1318–79) meni naimisiin sukulaisnaisensa, Skandinaavisen perijättären Norjan ja Ruotsin Eufemian (1317–1370) kanssa. Heidän poikansa Albrekt III riisti enoltaan Ruotsin kruunun ja nousi valtaistuimelle kuninkaana, Albrekt Mecklenburgilainen (1363–1389).

Aiheesta muualla 

Ruotsin hallitsijasuvut
Saksalaiset suvut
Mecklenburg-Etu-Pommerin historia
Aprikoosi

Aprikoosi eli hedelmäaprikoosi (Prunus armeniaca) on pienehkö Kiinasta peräisin oleva puu ja sen hedelmä. Aprikoosipuu kasvaa yhdeksän metriä korkeaksi, ja sen lehvästö tulee kuusi metriä leveäksi.

Kiinassa aprikoosipuuta on viljelty tuhansia vuosia ennen ajanlaskumme alkua. Toisaalta venäläiset tutkijat ovat sitä mieltä, että samanaikaisesti sitä olisi alettu viljellä myös Keski-Aasiassa. Kasvin tieteellinen nimi Prunus armeniaca eli ”Armenian luumu” viittaa Armeniaan. Persikan tavoin aprikoosin toi Eurooppaan Aleksanteri Suuri noin vuonna 300 eaa. Kreikkalaiset ja roomalaiset antoivat hedelmälle lempinimen ”auringon kultamuna”. Pohjois-Euroopassa aprikoosia alettiin viljellä vasta 1500-luvulla.

Aprikoosi on sukua mantelin lisäksi luumuille, kirsikoille, persikoille ja karvasmantelille, joiden kivissä on amygdaliini-nimistä katkeraa ja myrkyllistä ainetta. Tämä aine puuttuu eräältä aprikoosilajikkeelta, jonka kiveä käytetäänkin elintarvikkeena mantelin tavoin Euroopassa ja Keski-Aasiassa muun muassa maustamaan erilaisia leivonnaisia ja hilloja sekä Amaretto-likööriä.

Ravintosisältö (100 g) 
 Energiaa 200.832 kJ/48 kcal
 Proteiinia 1,4 g
 Hiilihydraattia 11,12 g
 josta sokereita 9,24 g
 Rasvaa 0,39 g
 tyydyttyneitä rasvahappoja 0,027 g
 kertatyydyttämättömiä rasvahappoja 0,17 g
 monityydyttämättömiä rasvahappoja 0,077 g
 Kuitua 2 g
 Natriumia 1 mg
 Kaliumia 259 mg

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fineli: Kuivatun aprikoosin ravintoarvot 
Fineli: Tuoreen aprikoosin ravintoarvot 
United States Department of Agriculture (USDA): Prunus armeniaca 
Food Component Database (FooDB): Apricot (Prunus armeniaca) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Prunus armeniaca 
Pherobase: Floral volatiles of Prunus armeniaca 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Prunus armeniaca (apricot) 

Tuomet
Hedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mythologia Fennica

Mythologia Fennica () on Christfried Gananderin julkaisema ruotsinkielinen suomalaisen mytologian sanakirja, joka sisältää varsin laajoja selityksiä. Kirja julkaistiin vuonna 1789, ja se sisältää yhteensä 430 hakusanaa. Lisäksi teoksessa on useita kansanrunoudesta poimittuja runo- ja loitsukatkelmia. Suomen ja lappalaisten mytologian lisäksi Ganander kertoo teoksessaan Skandinavian ja muiden kansojen jumalista. Teos on Gananderin Nytt Finskt Lexikon -teoksen ohella ollut vaikuttamassa Kalevalan syntyyn. Gananderia onkin sanottu "Lönnrotiksi ennen Lönnrotia".

Kirjasta on otettu useita uusintapainoksia 1900-luvulta lähtien.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Digitoitu versio Mythologia Fennicasta google books -sivustolla

Sanakirjat
Suomalainen mytologia
Pysähtymisongelma

Pysähtymisongelma koskee syötteenä annetun, mielivaltaisen ohjelman pysähtymistestausta. Ongelmassa pitää määrittää, pysähtyykö ohjelman suoritus koskaan annetulla syötteellä. Alan Turing todisti vuonna 1936, että ei voi olla olemassa algoritmia, joka ratkaisisi pysähtymisongelman kaikilla syötteillä. Pysähtymisongelma on mahdoton ratkaista nykyisillä laskennan malleilla (katso Turingin kone).

Pseudokoodi
Kuvitellaan, että olisi olemassa ratkaisu, funktio, jolle annetaan syötteenä ohjelman koodi ja sen saama syöte:
 PYSÄHTYYKÖ(ohjelma, syöte)

Voitaisiinkin tehdä ohjelma, joka käyttäisi edellä mainittua funktiota hyväkseen:
 TEE_PÄINVASTOIN(ohjelma)
 {
    if (PYSÄHTYYKÖ(ohjelma, ohjelma))
        suorita_päättymätön_silmukka
    else
        pysähdy
 }

"TEE_PÄINVASTOIN" annetaan parametriksi itselleen, jonka sisältämä pysähtymistestausfunktio testaa pysähtyykö sille annettu kone saadessaan oman koodinsa syötteenään. Todistuksen kannalta tämän ohjelman olennainen osa on ehtolause. Jos funktio palauttaa toden, tulisi "TEE_PÄINVASTOIN"-ohjelman pysähtyä, mutta tällöin päädytäänkin ikuiseen silmukkaan, eikä "TEE_PÄINVASTOIN" siis pysähdykään. Kyseinen ristiriita on todistus siitä, että toimivaa pysähtymistestausfunktiota ei voi olla olemassa nykyisin tunnetuilla laskennan malleilla.

Todistus diagonaalimenetelmällä
Jokainen Turingin kone on muunnettavissa lähdekoodinsa perusteella yksilölliseksi merkkijonoksi ja siten (usein valtavaksi) luonnolliseksi luvuksi, joka voidaan syöttää mille tahansa Turingin koneelle. Luonnoliset luvut voi käydä järjestyksessä läpi luoden niistä äärettömän taulukon, joka käsittää kaikki mahdolliset Turingin koneet ja niiden syötteet, ja johon voi merkitä mikä kone pysähtyy milläkin syötteellä. Se voisi havainnoillistamisen vuoksi näyttää vaikkapa seuraavalta:

Jokainen rivi listaa yhden Turingin koneen ja sen pysähtymisjoukon, eli millä syötteillä se lopulta pysähtyy.

Cantorin diagonaaliargumentin nojalla voidaan ottamalla kaikki arvot järjestyksessä vasemmasta ylänurkasta alaoikealle edeten (punaiset ruudut) ja kääntämällä niiden arvot päinvastaiseksi luoda uusi pysähtymisjoukko D joka poikkeaa kaikista mahdollisista listatuista riveistä. Havainnollistus:

Oletetaan että on olemassa Turingin kone, joka kykenee erottamaan kuuluuko jokin syöte joukkoon D vai ei (se kuuluu jos ja vain jos sen kuvaama kone jatkaa ikuisesti saatuaan oman numeronsa syötteenä) ja toimimaan sitten sen perusteella; tämä kyky on pysähtymisongelman ratkaisevan Turingin koneen edellytys. Jos tämmöiseen kykenevä kone on olemassa, voidaan luoda kone jonka pysähtymisjoukko on D. Diagonaaliargumetin nojalla tämmöisen pysähtymisjoukon omaavaa konetta ei kuitenkaan ole, joten pysähtymisongelman ratkaisevaa Turingin konetta eli algoritmia ei myoskään ole.

Lähteet

Tietojenkäsittelyteoria
Endiivi

Endiivi (Cichorium endivia) on lehtivihannes sikurien suvussa. Salaattisikuri (Cichorium intybus) on endiivin lähisukulainen.

Endiivi voi kasvaa metrin korkeaksi ja 30 cm leveäksi.

Ilmeisesti endiivin viljelyn ovat aloittaneet jo muinaiset egyptiläiset, joilta roomalaiset ja kreikkalaiset oppivat tämän salaattivihanneksen viljelyn. 

Endiiviä tunnetaan kolme kasvumuotoa: leveälehtiset endiivit, joita on kähärälehtinen, sileälehtinen sekä kapealehtinen kähäräendiivi. Antiikin aikainen kasvimuoto on ollut leveälehtinen siloendiivi (Cichorium endivia var. latifolium), ja kähärämuunnos on ensimmäistä kertaa kuvattu vasta vuonna 1586.  Kapealehtinen kähäräendiivi (Cichorium endivia var. crispum), joka on nykyisin suosituin lajimuunnos, on paljon uudempaa perua, ja se tunnetaan myös nimellä friseesalaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
United States Department of Agriculture (USDA): Cichorium endivia 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cichorium endivia 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cichorium endivia (endives) 

Lehtivihannekset
Sikurit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fenkoli

Fenkoli eli maustefenkoli eli saksankumina eli venkoli (Foeniculum vulgare) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva viljelykasvi. Tuore fenkoli on sellerin tapaan käytettävä hyvin aromaattinen vihannes. Fenkolin siemeniä käytetään mausteena. Fenkolia kasvaa luonnostaan Välimeren alueella, missä sitä onkin käytetty aina vanhoista egyptiläisistä kulttuureista asti. Fenkolin aromaattinen pääaine on anetoli, jota on myös aniksessa.

Fenkolista erotetaan kaksi yleistä muunnosta: maustefenkolista (Foeniculum vulgare var. dulce) käytetään lähinnä siemeniä, kun taas salaattifenkoli eli mukulavenkoli eli italiankumina (Foeniculum vulgare var. azoricum) kasvattaa tyvelleen sipulimaisen pullistuman, jota käytetään vihanneksena. Salaattifenkolia voidaan syödä sekä sellaisenaan että kypsennettynä. Fenkolin siemeniä käytetään leivän, keittojen ja kurkkusäilykkeiden mausteena. Erityisesti se sopii kalaruoille. Myös hienonnettuja lehtiä voidaan käyttää. Ne sopivat porsaan- ja vasikanlihalle sekä kalaruokiin varsinkin makrillin ja lohen mausteeksi ja salaattiin.

Nykyisin fenkoliöljyä käytetään paljon yskänlääkkeissä.

Kreikkalaisen mytologian tarun mukaan Prometheus toi ihmisille tulen fenkolin varressa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Fenkoli (maustefenkoli) (Foeniculum vulgare)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Fenkoli (Foeniculum vulgare)
United States Department of Agriculture (USDA): Foeniculum vulgare 
Flora of China: Foeniculum vulgare 
Food Component Database (FooDB): Fennel (Foeniculum vulgare) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Foeniculum vulgare 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Foeniculum vulgare (fennel) 
Gernot Katzer's Spice Pages: Fennel (Foeniculum vulgare) 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Foeniculum vulgare 

Fenkolit
Yrtit
Maustekasvit
Lehtivihannekset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ajattelu

Ajattelu on aivoissa tapahtuva prosessi, jonka avulla jotkin eliöt yrittävät hahmottaa ja jäsentää todellisuutta. Kognition synonyymin lisäksi käsitteellä on tilanteen mukaan erilaisia tarkempia tai väljempiä määritelmiä. 

Ajattelulla voidaan tarkoittaa yleistä pohdintaa, julkista järjen käyttöä eli filosofiaa. Todellisuuden, tiedon ja hyvän elämän luonne ovat vanhoja ajattelun aiheita. Ajattelulla arkikielessä usein tarkoitetaan erityisesti tietoista keskittynyttä ajattelua vastakohtana ajatuksen vapaalle vaeltelulle. 

Harvardin yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan ihminen ajattelee jotain täysin muuta kuin sitä, mitä hän kyseisellä hetkellä on tekemässä noin puolet hereilläoloajastaan. Tämä saattaa johtua siitä, että aivon hermoverkkoa ylläpitävät osat aktivoituvat ajatustemme harhaillessa..

Katso myös 
 Ajattelen, siis olen
 Järki
 Päättely
 Kognitio

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Marjaana Lindeman: Elämysperäinen ja rationaalinen ajattelu. Tieteessä tapahtuu 5/1997.
 Tutkijat: Apinatkin tietoisia omasta ajattelustaan. Helsingin Sanomat 21.2.2011.

Kognitiivinen neurotiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaali

Kaali eli vihanneskaali (Brassica oleracea) on ristikukkaisten heimoon kuuluva kasvilaji, jota viljellään vihanneksena. Sen luonnonvarainen kantamuoto kasvaa  Pohjois-Afrikan ja Etelä- ja Länsi-Euroopan rannikoilla. Kaalia on viljelty useita tuhansia vuosia, ja siitä on jalostettu koko joukko toisistaan suuresti eroavia viljelymuotoja.

Kasvatus 
Kaali on kaksivuotinen, mutta syötäväksi viljeltäessä sitä viljellään yksivuotisena. Siemenviljelys on kaksivuotinen. Kaali menestyy kosteahkolla savensekaisella maalla. Aarille istutetaan 400–450 tainta, ja sato on 350–500 kg.

Kaalin terveysvaikutukset 
On olemassa viitteitä siitä, että kaalien sisältämät rikkiyhdisteet saattavat suojata elimistöä syövältä ja säteilyn aiheuttamilta vaurioilta tehostamalla DNA-vaurioiden korjausta.

Muunnokset 
Lukuisat eri lajikkeet voidaan ryhmittää seuraaviin lajikeryhmiin:
 Alboglabra-ryhmä (var. alboglabra) – härmekaali (kiinanbrokkoli)
 Botrytis-ryhmä (var. botrytis) – kukkakaalilla ylöspäin varsilehtien suojaama kupu muodostunut nuorista kutistuneista epämuodostuneista kukinnoista
 Broccolo-ryhmä – parsakukkakaali
 Capitata-ryhmä (var. capitata) – keräkaalilla on sileät lehdet sulloutuneet tiiviiksi kuvuksi; muotoja ovat valkokaali, suippokaali ja punakaali
 Gemmifera-ryhmä (var. gemmifera) – ruusukaalilla (brysselinkaali) lehtien hangoissa pieniksi kuvuiksi kasvavia ruusumaisia silmuja
 Gongylodes-ryhmä (var. gongylodes) – kyssäkaalin (kaalirapi) varsi turvonnut maanpinnan yläpuolella lanttumaiseksi mukulaksi, josta lehtiruodit kasvavat; vihreitä, sinipunaisia, kellanvalkeita lajikkeita
 Italica-ryhmä (var. italica) – parsakaali (), kukkakaalin näköinen. Kukinto pitkulaisempi ja mauttomampi
 Medullosa-ryhmä (var. medullosa) – rehuydinkaali
 Sabauda-ryhmä (var. sabauda) – kurttukaali (savoijinkaali) on tavallisen keräkaalin näköinen, mutta kuvut ovat pienemmät. Lehdet epätasaisesti kuopikkaat
 Sabellica-ryhmä (var. sabellica, var. acephala) – lehtikaali (koristekaali), jonka lehdet ovat suuret. Lehdet eivät ole kuvuiksi käpertyneet. Syötäväksi käyvät latvat ja nuoret lehdet käytetään
 Viridis-ryhmä (var. viridis) – rehukaali.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Vihanneskaali (Brassica oleracea)
 Kaali on superruokaa aivoille. Autuutta aivoille -sivusto.
 United States Department of Agriculture (USDA): Brassica oleracea 
 Flora of China: Brassica oleracea 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica oleracea 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Brassica oleracea (cabbages, cauliflowers) 

Kaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uv

Uv tarkoittaa seuraavia:

 ultraviolettisäteily, UV, sähkömagneettisen säteilyn taajuusalue
 Unge Venstre, UV, norjalainen puolue
 Union Valdôtaine, UV, italialainen puolue
 UV, eteläkorealainen yhtye.
Kerrostuma

Kerrostuma on maan sisässä olevaa maa-ainesta, joka on suunnilleen samanlajista ja levittäytyneenä levymäisesti laajelle alueelle. Kerrostumat muuttuvat kiveksi maan sisällä paineessa tai kuumuudessa. Kerrostumat näyttävät sivusta katsottuna raidoilta, jotka erottuvat toisitaan esimerkiksi värinsä, vaaleutensa tai rakeisuutensa takia. Kerrostumia tutkitaan muun muassa stratigrafiassa.

Kerrostumat voivat syntyä joko maalla tai vedessä. Maalla ne voivat syntyä esimerkiksi tuulen kuljettamasta maa-aineksesta tai biologisessa systeemissä kerrostuvasta eloperäisestä aineesta, kuten soiden turve. Vedessä, yleensä meressä, syntyneet kerrostumat ovat syntyneet sedimentaation tuloksena veteen päätyneestä maa-aineksesta tai vedessä eläneiden eliöiden jäänteistä, kuten esimerkiksi piilevien kuorista.

Katso myös 
 sedimentti

Seulonnan keskeiset artikkelit

gl:Estrato
la:Stratum
nl:Laag (stratigrafie)
Riutta

Riutta on meressä oleva harjanne, joka kohoaa vain vähän tai ei lainkaan merenpinnan yläpuolelle. Tunnettu erikoistapaus riutasta on koralliriutta. Koralliriuttoja on muodoltaan erilaisia, kuten pitkähkö ja rannan suuntaisesti kulkeva valliriutta tai muodoltaan sulkeutuva, joskus rengasmainen atolli.

Geomorfologia
Tete

Tete on maakunta luoteisessa Mosambikissa. Sen pinta-ala on 100 724 neliökilometriä ja väkiluku vuoden 2020 tilastojen mukaan 2 900 213.  

Maakunnan pääkaupungissa Tetessä asui 428 797 ihmistä (2020) (305 722; 2017); kaupunki sijaitsee Sambesi-joen varrella, 430 kilometrin päässä Intian valtameren rannikolta. Maakunnan länsiosassa on 240 km pitkä Cahora Bassan tekojärvi.

Teteen johtaa rautatieyhteys piirin kaakkoisosasta Mutararan piirin risteysasemalta (Nhamayabue). Sinne saapuu rata pohjoisesta Malawista ja Sambesin vastarannalta Sofalan maakunnasta.

Maakunnan virallinen kieli on portugali, ja paikallisia kieliä ovat bantukieliin kuuluva nhúngue (nyungwe), njandža (cinhanja) ja sena.

Piirijako

Lähteet

Aiheesta muualla

Governo da Província de Tete (maakunnan virallinen sivusto)  (tete.gov.mz)
Tete (kaupunki)

Tete on pohjoisessa Mosambikissa sijaitsevan Teten provinssin pääkaupunki sekä myös laajan alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus.  Sambesi -joki virtaa kaupungin läpi, ja 650 metriä pitkän riippusillan ansiosta vilkas Malawin ja Zimbabwen välinen maantieliikenne kulkee Teten kautta.

Vuonna 2007 Tetessa oli noin 153 000 asukasta. Se on Mosambikin yhdeksänneksi suurin kaupunki.

Lähteet 
 

Mosambikin kaupungit
Teten maakunta
Campania

Campania on hallinnollinen alue Etelä-Italiassa. Sen pinta-ala on 13 595 km² ja asukasluku noin 5,9 miljoonaa. Alueen pääkaupunki on Napoli. Nähtävyyksiin kuuluvat Vesuvius, Pompeji ja Herculaneum.

Hallinnollinen jako 
Campania on jaettu viiteen osaan, neljään maakuntaan ja yhteen metropolikaupunkiin:
 Avellinon maakunta
 Beneventon maakunta
 Casertan maakunta
 Napolin metropolikaupunki
 Salernon maakunta

Lähteet

Aiheesta muualla
Tuhka

Tuhka on orgaanisten aineiden, varsinkin kasvi- ja eläinsolukkojen mutta myös kivihiilen palaessa jäljelle jäävä jauhemainen palamisjäännös.

Puun tuhkaa voidaan käyttää lannoitteena. Sitä vastoin kivihiilen tuhka on kasveille myrkyllistä.

Myös vulkaanista tuhkaa kutsutaan tuhkaksi, mutta se koostuu kivi- ja lasihiukkasista, ei orgaanisista palamisjäänteistä. Tulivuoren tuhkasta syntynyttä kiveä sanotaan tuffiksi.

Koostumus 

Kasvien tuhka sisältää kaliumin, natriumin, kalsiumin, magnesiumin ja raudan silikaatteja, fosfaatteja, sulfaatteja ja karbonaatteja.

Puun palaessa tuhkaa muodostuu puulajista riippuen 0,43–1,82 prosenttia puun painosta.

Puun tuhkan koostumus riippuu myös palamis­lämpö­tilasta. Jos lämpötila on noin 600 °C, tuhka sisältää runsaasti kalium- ja kalsiumkarbonaattia. Jos se on merkittävästi korkeampi, jopa 1 400 °C, tuhka sisältää näiden sijasta pääasiassa kalium- ja kalsiumoksidia, sillä tarpeeksi korkeassa lämpötilassa karbonaatit hajoavat vastaaviksi oksideiksi sekä hiilidioksidiksi, joka kaasu­maisena aineena poistuu ilmaan. Lisäksi eräät tuhkan ainekset poistuvat korkeissa lämpö­tiloissa toisia herkemmin lentotuhkana savun mukana ilmaan, mikä sekin vaikuttaa osaltaan tuhkan koostumukseen.

Tärkeimpiä kasvien tarvitsemia ravinteita eri puiden sekä kivihiilen tuhka sisältää tyypillisesti seuraavina pitoisuuksina, prosentteina:

Vähäisessä määrin puun tuhka sisältää monia muitakin alkuaineita kuten rautaa, mangaania, booria, kuparia ja sinkkiä, usein myös raskas­metalleja. Typpeä tuhka ei sisällä, koska puun tai muun poltto­aineen palaessa siinä oleva typpi poistuu vapaana typpi­kaasuna ilmaan.

Käyttö 

Puun, turpeen tai eläin­peräisten aineiden poltosta syntyvää tuhkaa voidaan käyttää lannoitteena. Puun tuhkaa käytetään myös maaperän kalkitsemiseen. Lannoitteeksi se sopii erityisen hyvin hedelmäpuille ja marjapensaille. Emäksisyytensä vuoksi se ei kuitenkaan sovi käytettäväksi lannoitteena siellä, missä maaperä muutoinkin on emäksistä, koska tällöin ravinteet sitoutuvat tiukemmin maaperään eivätkä kasvit kykene käyttämään niitä hyväkseen. Tuhka ei myöskään sovi lannoitteeksi sellaisille kasveille, jotka paremmin menestyvät happamassa maaperässä. Sellaisia ovat esimerkiksi peruna sekä jotkin koristekasvit kuten alppiruusut ja hortensiat.

Maakasvien tuhkasta voidaan myös valmistaa uuttamalla potaskaa, meri­kasvien tuhkasta soodaa. Tuhkaa voidaan käyttää soraan ja murskeeseen sekoitettuna myös tien­rakennuksen materiaalina.

Teollisuusjätteiksi luokiteltavat tuhka ja kuona muodostavat lämpövoimaloiden jätteinä kokonaisjätteestä suuren osan erityisesti niissä maissa, joissa lämpövoimateollisuus käyttää suuria määriä heikkolaatuista hiiltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Energiayhtiöt eivät anna tuhkaansa lannoitekäyttöön YLE 18.9.2007
 Puutuhkan käyttö metsien lannoitteena ja sen ympäristövaikutukset Ympäristöministeriön sivun arkistokopio vuodelta 2009 Internet Archivessa
 

Palaminen
Seokset
Lannoitteet
Napolin kuningaskunta

Napolin kuningaskunta (, , ) oli 1200–1800-luvuilla Apenniinien niemimaan eteläosan ja ajoittain Sisilian käsittänyt valtakunta. Vuonna 1130 Roger II yhdisti Etelä-Italian normanneille kuuluneet alueet ja Sisilian yhdeksi kuningaskunnaksi. Rogerin suvun sammuttua Hohenstaufien keisarisuku hallitsi kuningaskuntaa vuodesta 1194 ja Anjou-sukuinen Kaarle I vuodesta 1266. 

Sisilia erosi kuningaskunnasta vuoden 1282 kapinassa ja joutui Aragonialle. Napoli jäi Anjou-suvulle vuoteen 1435, mutta käytti edelleen nimeä Sisilian kuningaskunta. Napoli oli yhdistettynä sekä Sisiliaan että Aragoniaan 1442–1495, oli sitten Ranskan hallussa, kuului Ferdinand Katolilaisen valloitettua sen Espanjaan varakuningaskuntana 1504–1713, joutui Espanjan perimyssodassa Itävallalle, mutta Puolan perimyssodan aikana 1734 sekä Napoli että Sisilia (joka oli liitetty siihen 1720) joutuivat espanjalaisen Bourbonin sukuhaaran hallintaan. 

Ranskalaiset karkottivat 1799 kuningas Ferdinand IV:n Sisiliaan ja tekivät Napolista tasavallan. Se sortui jo muutaman kuukauden jälkeen kardinaali Ruffon johtamaan vastavallankumoukseen, jota tuki brittiamiraali Horatio Nelsonin  merioperaatio. Ferdinand palasi tämän jälkeen uudelleen koko valtakunnan hallitsijaksi vuosiksi 1801–1806, minkä jälkeen vallankumoukselliset saivat mantereen puoleisen osan itselleen ja sitä hallitsivat Joseph Bonaparte (1806–1808) ja Joachim Murat (1808–1815). Vuonna 1815 Ferdinand sai takaisin valtakuntansa ja julistautui Molempain Sisiliain kuninkaaksi. Hän ja hänen seuraajansa hallitsivat taantumuksellisen aatteen mukaisesti, kunnes Giuseppe Garibaldi vapautti Sisilian ja valloitti Napolin 1860, jolloin kuningaskunta liittyi yhtyneeseen Italiaan.

Katso myös 

 Luettelo Napolin kuninkaista
 Molempain Sisiliain kuningaskunta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Ranskan vasallit
Napolin historia
Fauni

Fauni on antiikin roomalaisessa tarustossa esiintyvä miespuolinen metsänhaltija, jolla on miehen ruumis ja miehen pää sekä pukin jalat, sorkat ja sarvet.

Faunit samastetaan kreikkalaisen taruston satyyreihin. Satyyreilla kerrottiin kuitenkin alun perin olevan faunista poiketen yleensä hevosen takajalat, häntä ja korvat, ja vain toisinaan pukin jalat mutta ei sarvia. Joissakin maljamaalauksissa ja veistoksissa fauneille kuvattiin miehen jalat.

Fauneilla kerrottiin olevan voimakas sukupuolivietti, vaikka ne eivät aina onnistuneetkaan nymfien ja ihmisnaisten tavoittelussaan.

Faunit saivat alkunsa kuvauksista Faunuksesta, joka oli kreikkalaiseen Paniin samastettu vanha roomalainen jumala. Roomalaiset kirjoittajat, kuten Lucretius teoksessaan Maailmankaikkeudesta ensimmäisellä vuosisadalla eaa., alkoivat kuvata fauneja ryhmänä pukinjalkaisia puolijumalia. Seuraavalla vuosisadalla esimerkiksi Ovidius mainitsee Muodonmuutoksissa satyyrien ja nymfien kanssa metsässä asustavat faunit.

Renessanssin aikana faunit palasivat jälleen kuvataiteiden aiheeksi. Yksi tunnettu esimerkki on Michelangelon veistos Bacchus (1497), jossa viininjumalan jalkojen juuressa seisoo virnuileva fauni. Nykyajan faunikuvauksista tunnetuimpia on Disneyn piirroselokuva Fantasia (1940).

Lähteet

Roomalainen mytologia
MaRV

MaRV (MARV, MAnouverable Re-entry Vehicle) tarkoittaa ohjuksen kärkeä, jonka lentorataa voi muutella loppuvaiheessa. Näin voidaan harhauttaa torjuntajärjestelmiä tai mahdollisesti ohjata kärki esimerkiksi tutkan avulla kohteeseen. Niitä on kahta tyyppiä. Toinen on tarkoitettu Trident-ohjuksiin, toinen taas on lämpöohjautuva versio MGM-31C Pershing II -ohjuksiin.

Marv
Galantti tyyli

Galantti tyyli on taidemusiikin eräs tyylikausi. Aikakausi sijoittuu ajanjaksolle n. 1720–1775. 
Rokokoota musiikissa vastannut galantti tyyli sai alkunsa Ranskasta. Tyylille on tunnusomaista muodon kepeys, vapautuneisuus, laulavuus ja kuulijan tunteisiin vaikuttaminen. Barokin tyyliin verrattuna galantti tyyli ei ollut enää sidonnainen kenraalibassoon eikä polyfonisiin rakenteisiin. Galanttia tyyliä esiintyi yhtäaikaa perinteisen barokin kanssa, sekä myös koko siirtymäkauden klassismiin asti.

Galantin tyylin merkittäviä säveltäjiä
 François Couperin
 Johann Christian Bach
 Carl Philipp Emanuel Bach
 Jean-Philippe Rameau
 Georg Philipp Telemann

Lähteet 

Taidemusiikin aikakaudet
Rokokoo
Pujottelu (alppihiihto)

Pujottelu (joskus käytetään myös norjalaisperäistä sanaa slalom) on alppihiihdon kilpailumuoto, jossa tarkoituksena on suoriutua kepein merkitystä radasta mahdollisimman nopeasti. Porttien vuoksi urheilijan reitti radalla ei ole suoraviivainen.

Pujottelu mainittiin ensimmäisen kerran norjalaisen Ry Florensin artikkelissa vuonna 1879. Kuusi vuotta myöhemmin Husebyssä järjestettiin ensimmäiset pujottelukilpailut. Mathias Zdarsky järjesti ensimmäiset pujottelukilpailut Itävallassa vuonna 1905. Pujottelun toi vuonna 1934 Suomeen, Kuopion Puijolle – jossa järjestettiin Suomen ensimmäiset pujottelukilpailut samana vuonna, Kanadasta urheilu- ja liikemies, alppihiihdon pioneeri Erkki U. Penttilä.

Yleistä 
Pujottelu on alppihiihdon kilpailulajeista teknisin. Siinä kilpailija pyrkii tulemaan mahdollisimman nopeasti läpi vuorotellen kahden punaisen ja kahden sinisen pujottelukepin muodostaman portin. Portteja on miehillä 55–75 ja naisilla 45–65 ja ne eivät saa olla 75 senttimetriä lähempänä toisiaan eikä kahden portin välimatka saa olla yli 13 metriä: portinvälit on alppihiihtolajeista lyhyimmät. Nykyiset carving-tyyppiset pujottelusukset, joissa on enemmän leikkausta, mahdollistavat nopeamman käännösrytmin ja suuremman laskunopeuden.

Kilpailulasku kestää yleensä 50 sekunnista minuuttiin. Kilpailussa on kaksi kierrosta, joiden yhteisaika ratkaisee voittajan. 

Pujottelusukset ovat useimmiten 155–165 senttimetrin mittaiset. Niissä on alppilajien kilpailuissa käytettävistä suksista eniten sivuleikkausta. Suksien malli nykyiseen leikkaavaampaan tapahtui kausien 1997–1998 ja 1999–2000 välisenä aikana. 

Suomalaisista Kalle Palander on voittanut pujottelun maailmanmestaruuden vuonna 1999 ja pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2002–2003 sekä Tanja Poutiainen pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2004–2005.

Katso myös 
Pujottelun maailmancup

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alppihiihto

cs:Alpské lyžování#Slalom
Cannibal Corpse

Cannibal Corpse on yhdysvaltalainen Buffalossa, New Yorkissa vuonna 1988 perustettu death metal -yhtye. Yhtyeen albumien maailmanlaajuiset myyntiluvut ylittivät miljoonarajan vuonna 2003 ja pelkästään Yhdysvalloissa äänitteitä on myyty yli puoli miljoonaa.

Yhtye on tunnettu väkivaltaisista sanoituksista, mutta on kertonut, että sanoitukset pulppuavat suoraan kauhuelokuvista ja että niitä ei tarvitse ottaa liian vakavasti. Yhtyeen tunnetuin kappale lienee "Hammer Smashed Face", joka on myös elokuvassa Ace Ventura – lemmikkidekkari (1994); kyseisessä elokuvassa pääosaa näytellyt Jim Carrey on kertonut Cannibal Corpsen olevan hänen lempiyhtyeensä. Yhtyettä ei alun perin kaavailtu elokuvaan, ohjaaja vain oli pyytänyt Metal Blade Records -levy-yhtiöltä "jotain Cannibal Corpsen tyylistä", ja levy-yhtiö oli lähettänyt paikalle yhtyeen itsensä. 

Yhtyeen albumien kannet on piirtänyt Vince Locke. Kolmen ensimmäisen studioalbumin, Eaten Back to Life, Butchered at Birth ja Tomb of the Mutilated, kansitaide oli kielletty muun muassa Saksassa. Samaisilta levyiltä ei saanut myöskään soittaa esimerkiksi Saksassa yhtään kappaletta radiossa tai konserteissa ennen vuotta 2006, jolloin kielto kumottiin. 2006 vuoden Kill-albumin kannessa ei ole erikoisia graafisia piirroksia.

Jäsenet 
Nykyiset
 George ”Corpsegrinder” Fisher – laulu (1996–)
 Pat O’Brien – kitara (1997–)
 Alex Webster – basso (1988–)
 Paul Mazurkiewicz – rummut (1988–)
 Rob Barrett – kitara (1993–1998, 2005–)

Entiset
 Chris Barnes – laulu (1988–1996)
 Jack Owen – kitara (1988–2004)
 Bob Rusay – kitara (1989–1993)
 Jeremy Turner – kitara (2004–2005)

Aikajana

Diskografia
Studioalbumit
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Violence Unimagined (2021, Metal Blade)

Livealbumit
 
 
 

EP:t
 
 

Demot
 

Musiikkiboksit
 

Singlet

Videografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen virallinen sivusto 

Yhdysvaltalaiset death metal -yhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Place de la Concorde

Place de la Concorde on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Seinen pohjoisrannalla välittömästi Tuileries-puiston länsipuolella, ja aukiolta länteen johtaa Pariisin valtakatu Avenue des Champs-Élysées. 

Aukion alkuperäinen nimi oli Place Louis XV silloisen kuninkaan mukaan. Sen suunnitteli Jacques Ange Gabriel vuonna 1755. Aukio oli vallihaudan reunustama kahdeksankulmio, ja sen nurkissa olivat pylväät, joihin myöhemmin nostettiin kahdeksan maakunnan symbolit. Vallihauta täytettiin myöhemmin.

Ranskan vallankumouksen aikana kuningas Ludvig XV:n patsas kaadettiin, aukio nimettiin uudelleen Vallankumouksen aukioksi (Place de la Révolution) ja sinne pystytettiin giljotiini. Päänsä siellä menettivät hurraavan väkijoukon edessä muun muassa Ludvig XVI, Marie Antoinette, Madame du Barry, Georges Danton, Antoine Lavoisier, Saint-Just ja Maximilien Robespierre. Ahkerimmassa käytössä giljotiini oli kesällä 1794, jolloin kuukaudessa teloitettiin yli 1 300 henkilöä. Poliittisen tilanteen vakiinnuttua hallitus nimesi aukion virallisesti Place de la Concordeksi. 
 

Aukion patsaista ja suihkulähteistä tunnetuin on sen keskellä kohoava, hieroglyfein koristeltu Luxorin obeliski. Sen laidoilla sijaitsevat muun muassa Hôtel de Crillon ja Yhdysvaltain suurlähetystö. Aukiolta pohjoiseen johtavan lyhyen Rue Royalin päässä sijaitsee Église de la Madeleine, ja vastapäätä Seinen toisella puolella Palais Bourbon.

Lähteet 

Pariisin aukiot
Rautaneitsyt

Rautaneitsyt (myös rautarouva, rautaleski tai rautaneito) on populaarikulttuurissa elänyt kidutusväline, jollaista ei todennäköisesti ole koskaan oikeasti käytetty. Se on metallista tai puusta valmistettu kaappi, jonka sisäpinnoissa olevat piikit lävistävät uhrin kaapin ovet suljettaessa. Uhri olisi kuulemma elänyt muutaman päivän kunnes kuolee verenhukkaan. Joissakin rautaneitsyissä olisi ollut pohjalla reikä, josta veri pääsi pois, tai avattava luukku, jolla ruumis pudotettiin pois. Johann Philipp Siebenkees -niminen henkilö esitteli tämän vekottimen Nürnbergissä 1700-luvun lopulla väittäen sitä keskiaikaiseksi. Todennäköisesti hän kuitenkin rakensi sen itse. Tätä aiemmalta ajalta laitteesta ei ole mitään tietoa tai mainintoja. 

Rautaneitsyen todellinen lähtökohta lienee ollut jalkapuun tapainen häpeäviitta. Se oli eräänlainen tynnyri, jonka sisään häpeärangaistukseen tuomittu suljettiin, eikä siinä ollut piikkejä. Siebenkeesin esittelemästä vekottimesta tuli kuitenkin "keskiaikaisen näyttelyn" hitti ja pian vastaavia laitteita "löydettiin" muualta. Myyttiä rautaneitsyestä ovat ruokkineet populaarikulttuuri, kuten rockyhtye Iron Maidenin nimivalinta laitteen mukaan. Siebekeesin esittelemä Nürnbergin rautaneitsyt tuhoutui toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksissa. Sen kopio on kuitenkin nykyään nähtävillä Rothenburgin "keskiaikaisessa" rikosmuseossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kidutusvälineet
Teloitusvälineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Melanesia

Melanesia (kreikan kielestä "mustat saaret") on Oseanian osa, joka kattaa alueen läntiseltä Tyyneltä valtamereltä Australian koillispuolelle. Oseanian kaksi muuta osaa ovat Polynesia ja Mikronesia.

Nimitystä käytti ensimmäisenä Jules Dumont d'Urville vuonna 1832 viittaamaan alueen asukkaiden eli melanesialaisten tummaan ihoon. d'Urville jaotteli Oseanian etnisesti ja maantieteellisesti, mutta nykyään hänen rotuluokitustaan pidetään epätarkkana Melanesian ollessa kulttuurisesti, kielitieteellisesti ja geneettisesti monimuotoinen alue, ja nimeä käytetäänkin kuvaamaan vain maantieteellistä aluetta.

Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Melanesiaa: Fidži, Salomonsaaret, Vanuatu, Uusi-Kaledonia sekä Uusi-Guinea lähisaarineen (Länsi-Uusi-Guinea ja Papua-Uusi-Guinea).

Itsenäiset valtiot

Epäitsenäiset alueet

Lähteet

Aiheesta muualla