joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Michel Polnareff

Michel Polnareff (s. 3. heinäkuuta 1944 Nérac, Lot-et-Garonne, Ranska) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli kuuluisaksi 1960-luvun alussa, kun hänen esikoissinglensä ”La Poupée Qui Fait Non” sijoittui Ranskan musiikkilistojen kärkeen. 1971 julkaistu albumi Polnareff’s vakiinnutti hänen asemansa legendaarisena ranskalaisena pop-muusikkona. 

Polnareff syntyi taiteelliseen perheeseen ja varttui Pariisissa. Hänen äitinsä Simone Lane oli tanssija ja hänen isänsä Leib polnareff oli muusikko, joka esiintyi nimellä Léo Poll useille artisteille, muun muassa Édith Piafille. Polnareffin vanhemmat tutustuttivat poikansa musiikkiin, ja hän oppi pianonsoiton viisivuotiaana ja teki musiikkia 11-vuotiaana.

Diskografia

Studioalbumit
Michel Polnareff / Love Me Please Love Me (1966)
Volume 2 / Le Bal des Laze (1967)
Polnareff’s (1971)
Michel Polnareff (1974)
Fame à la mode (1975)
Coucou me revoilou (1978)
Bulles (1981)
Incognito (1985)
Kāma-Sūtra (1990)
Enfin! (2018)

Livealbumit
Polnarévolution (1972)
Show télé 82/Public (1982)
Live at the Roxy (1996)
Ze re Tour 2007 (2007)
À L’Olympia 2016 (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset kitaristit
Ranskalaiset laulaja-lauluntekijät
Ranskalaiset lauluntekijät
Ranskalaiset poplaulajat
Ranskalaiset rocklaulajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
LMGTE Pro

LMGTE Pro (The Le Mans Grand Touring Endurance) on autokilpailuluokka, jota käytetään FIA World Endurance Championship -sarjassa. Luokan autot perustuvat tuotantomalleihin. Sarja on aloitettu vuonna 2011 ja luokassa ovat mukana automerkit Aston Martin, BMW, Ferrari, Ford ja Porsche. Sarjan autojen on perustuttava automalliin, joka on 2- tai 2+2-paikkainen ja 2-ovinen ja jonka pitää olla myynnissä. Sarjan kuljettajat ovat ammattilaisia ja tallit ovat tehdastalleja.

Lähteet

FIA World Endurance Championship
FIM Sidecar World Championship

FIM Sidecar World Championship on ratamoottoripyöräilyn sivuvaunuluokka. Luokassa kisataan kaksihenkisillä joukkueilla, joista toinen on moottoripyörän ajaja ja toinen sivuvaunun matkustaja eli "purkkiorja". Matkustajan tehtävänä on liikkua pyörän kyydissä ja täten mutkissa painopistettä siirtämällä auttaa pyörän kääntämisessä. Vaikka kuljettajan on oltava täysi-ikäinen, matkustajana voi olla 16 vuotta täyttänyt.

Suomalaisia lajin maailmanmestareita ovat Pekka Päivärinta ja Kirsi Kainulainen.

Lähteet

Ratamoottoripyöräily
Maailmanmestaruuskilpailut
Star Wars Resistance

Star Wars Resistance on tieteisfiktiivinen animaatiosarja, joka sijoittuu George Lucasin luomaan Tähtien sota -universumiin. Sarjan ensimmäisen tuotantokauden tapahtumat alkavat kuusi kuukautta ennen The Force Awakensin tapahtumia ja risteävät niiden kanssa kauden viimeisissä jaksoissa. Toisen tuotantokauden ensimmäisten jaksojen tapahtumat risteävät The Last Jedin kanssa. Sarja alkoi Disney Channelilla 7. lokakuuta 2018 ja päättyi 26. tammikuuta 2020. Sarja julkaistiin Suomessa Disney+:aan tekstitettynä.

Juoni 

Vastarintaan västikään liittynyt Kazuda Xiono lähetetään soluttautumaan meriplaneetta Castilonilla sijaitsevalle tankkausasema Colossukselle ja sieltä käsin vakoilemaan onko Ensimmäisen ritarikunnalla siellä toimintaa.

Äänirooleissa

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2018–2019) 

|}

Toinen tuotantokausi (2019–2020) 

|}

Lyhytanimaatiot (2018) 

|}

Lähteet

Huomioita

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Star Wars Resistance starwars.comissa 
 
 Star Wars Resistance Jedipediassa
 Star Wars Resistance Wookieepediassa 

2010-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Tietokoneanimaatiosarjat
Tähtien sota
Elokuviin perustuvat televisiosarjat
Marco Lucchinelli

Marco Lucchinelli (s. 26. kesäkuuta 1954) on italialainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruuden 500-kuutioisten MM-sarjassa vuonna 1981. Hän sijoittui MM-sarjassa 500-kuutioisissa kolmanneksi vuonna 1980 ja neljänneksi vuonna 1976. Hän ajoi MM-sarjassa Yamahalla, Suzukilla, Hondalla sekä viimeisinä vuosinaan Cagivalla. Maailmanmestaruuden hän voitti Suzukilla. Hän voitti 500-kuutioisissa yhden osakilpailun vuonna 1980 ja viisi osakilpailua vuonna 1981. Hän kilpaili MM-sarjassa vuosina 1975–1986 ja ajoi sen jälkeen Superbikea saavuttaen ensimmäisenä ajajana osakilpailuvoiton sekä RR-ajon että Superbiken MM-sarjassa.

Lähteet 

Italialaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Albanialainen iso-polyfonia

Albanialainen iso-polyfonia eli moniääninen laulanta on perinteinen osa Albanian kansanmusiikkia ja sisällytetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Sana "iso" viittaa laulua säestävään hyminään, joka on peräisin bysanttilaisesta kirkkomusiikista. Myös kirkkomusiikissa itse laulua säesti hyminä.

Polyfoninen laulanta on osa Myzeqen, Toskërian, Çamërian ja Labërian alueen kulttuuria. Saman kaltaista polyfonista laulamista tunnetaan harrastettavan myös Pohjois-Albanian Peshkopin, Kosovon Kaçanikin, Pohjois-Makedonian  Pologin, Tetovon, Kičevon ja Gostivarin, ja Pohjois-Albanian ja Etelä-Montenegron Malësian alueilla.

Labëria on erityisen tunnettu moniosaisesta laulannasta, ja lauluissa voi olla kaksi, kolme tai jopa neljä osaa. Kaksiosaisia kappaleita laulavat vain naiset, kun taas kolmeosaisia kappaleita voivat laulaa sekä miehet että naiset. Neliosaiset kappaleet ovat Labërian erikoisuus. Tutkimukset ovat osoittaneet, että neliosaiset kappaleet kehittyivät vasta kolmiosaisten kappaleiden jälkeen ja että ne ovat polyfonisen laulannan kaikkein monimutkaisin muoto.

Lokakuusta 1968 lähtien Albaniassa on pidetty viiden vuoden välein lokakuussa Gjirokastërin kansallinen kansanperinnefestivaali, jossa on tavallisesti esitetty paljon polyfonisia lauluja.

Lähteet 

Albanian musiikki
Unescon aineettoman kulttuurin perintökohteet
Beady Eyen diskografia

Tämä on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen diskografia.

Studioalbumit 

Listasijoitusten lähde:

Singlet

EP:t

Musiikkivideot 
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
|-
! scope="col" style="width:13em;"| Nimi
! scope="col"| Vuosi
! scope="col" style="width:13em;"| Ohjaaja
|-
! scope="row" | "Bring the Light"
| rowspan="2"| 2010
| Charlie Lightening
|-
! scope="row" | "Four Letter Word"
| Julian Huse, Julian Gibbs 
|-
! scope="row" | "Sons of the Stage"
| rowspan="2"| 2011
| Charlie Lightening
|-
! scope="row" | "The Roller"
| Charlie Lightening
|-
! scope="row" | "Millionaire"
| Charlie Lightening
|-
! scope="row" | "The Beat Goes On"
| Charlie Lightening
|-
! scope="row" | "Flick of the Finger"
| rowspan="4"| 2013
| — 
|-
! scope="row" | "Second Bite of the Apple"
| — 
|-
! scope="row" | "Shine a Light"
| — 
|-
! scope="row" | "Soul Love"
| —

Lähteet 

Diskografiat
Kalevi Vehkonen

Kalevi Taisto Vehkonen (s. 26. syyskuuta 1946 Keuruu) on suomalainen motocrosskuljettaja, joka nousi lajissaan maailman huipulle 1960-luvun lopulla.

Vehkonen voitti 21-vuotiaana motocrossin Hyvinkään MM-osakilpailuissa 1968 molemmat 250-kuutioisten luokan erät. Vuonna 1970 hän oli tuomassa Suomelle joukkuekilpailun MM-pronssia yhdessä Reino Hahlin ja Heikki Mikkolan kanssa. Henkilökohtaiseen MM-sarjan erävoittoon Vehkonen ylsi seuraavan kerran Puolassa vuonna 1971. MM-sarjan loppupisteissä hän sijoittui neljänneksi vuonna 1972. Hän voitti 250-kuutioisten Suomen-mestaruuden vuosina 1968 ja 1974. Vehkonen lopetti aktiiviuransa syksyllä 1975.

Endurossa Vehkonen voitti Päijänteen ympäriajon vuonna 1968. Moottorikelkkailussa hän voitti epävirallisen maailmanmestaruuden vuonna 1969.

Kalevi Vehkosen poika Ismo Vehkonen ja veljenpoika Pekka Vehkonen ovat myös menestyneet motocrossissa, jälkimmäinen voittanut maailmanmestaruudenkin.

Lähteet 

Suomalaiset motocrosskuljettajat
Suomalaiset endurokuljettajat
Suomalaiset moottorikelkkailijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Želkuar

Želkuar ( ja  eli Želkuar, Džilkuar ja Sintašta) on Venäjällä Tšeljabinskin alueella ja Kazakstanissa Qostanayn alueella Toboljokeen oikealta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee eteläisen Uralvuoriston itäpuolella arolla. Tobol on eräs Irtyšjoen suurista sivujoista.

Maantietoa

Pääuoma 
Joen nimi on ylä- ja keskijuoksulla Sintašta ja alajuoksulla Želkuar (tai myös Džilkuar). Joen lähteet sijaitsevat Venäjän puolella ja se virtaa alussa kaakkoon, mutta myöhemmin pääasiassa kohti itää. Näin se käyttäytyy 152 kilometriä, kunnes se yhtyy Glebovkan kylän () lähellä Toboljokeen 1 418 kilometriä  ennen Irtyšjoen yhtymäkohtaa. Irtyšjoki on Pohjoiseen jäämereen laskevan Objoen suuri sivujoki.

Pääuoma alkaa matalan mäen etelärinteessä olevassa laaksossa, mistä vesi virtaa läheisen Rymnikskijn () kylän läpi. Kylän yläpuolella joen latvahaarat yhtyvät muodostaen kylässä leveämmän uoman, jonka vesi kerätään tämän ja toisen Bredyn kylän () välille tekojärveen. Noin 30 kilometrin päässä pääuomaan yhtyy oikealta lounaasta päin virtaava Bersuat (), joka on Želkuarin suurin sivujoki. Kazakstanin valtionraja seuraa Bersuatia pääuomalle, missä raja kulkee pari kilometriä. Joki kaartaa sen jälkeen Kazakstanin puolella koillisesta kaakkoon pitkässä kaaressa ja päättyy Zabelovkan kylän () yläpuolella joen uomaan kerättyyn tekojärveen. Toboljoen yhtymäkohtaan on tästä enää 20 kilometriä matkaa.

Sivujoet 
Želkuar eli Sintašta ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 5 100 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen , joka on 0,17% koko Objoen valuma-alueesta. Taulukossa on lueteltu suurimmat Želkuarin sivujoet (osa tiedoista puuttuvat):

Lähteet: 1 = 

Tšulaksai, Karaganka, Borovaja ja Korjažnyi Dol ovat lyhyitä sivujokia, mutta myös niihin pyritään keräämään kevään sulamisvesiä tekoaltaisiin. Suuremmassa Bersuatin sivujoessa ja sen sivujoissa on kolme tekoallasta veden varastoimiseksi. Vettä käytetään talousvetenä ja viljelysten kasteluun .

Vuodenaikojen vaikutukset 
Joki sijaitsee Uralvuoren eteläosien itäpuolella arolla, jossa kasvaa puita pääasiassa vain painaumien ja syvempien jokilaaksojen suojissa. Ilmasto on Uralin itäpuolella mannermainen ja täällä sataa eniten kesäisin. Joet saavat suurimman osan vedestään keväällä, kun alueen lumet sulavat. Silloin joet tulvivat voimakkaasti, jolloin myös jäät lähtevät joesta. Syksyllä ei sateita tule kovinkaan paljon ja silloin joet kuivuvat pieniksi noroiksi. Alueen vesihuollon kannalta on tärkeää kerätä jokivettä talteen tekojärviin kuivan ajan varalle.

Huomautukset

Lähteet 

Tšeljabinskin alueen joet
Kazakstanin joet
Obin vesistö
Disenchantment

Disenchantment on Matt Groeningin sekä Josh Weinsteinin luoma sitcom-fantasia-animaatiosarja. Sarja on Matt Groeningin ensimmäinen sarja Netflixille. Ensimmäiset jaksot julkaistiin 17. elokuuta 2018. Seuraavat kymmenen jaksoa ensimmäisestä tuotantokaudesta julkaistiin 20. syyskuuta 2019. Netfilx teki uuden 20 jakson tilauksen. Toinen tuotantokausi on ilmestyi vuonna 2019 Netflixiin. Uusi toinen tuotantokausi on ilmestymässä Netflixiin 2020 ja 2021 aikana.

Sarja kertoo juoposta prinsessasta Tiabeaniesta (Bean), haltia Elfosta sekä henkilökohtaisesta demonista nimeltä Luci. Ensimmäisen tuotantokauden ensimmäisen puolikkaan tapahtumat sijoittuvat Dreamlandin kuningaskuntaan. Toisella puoliskolla Tiabeanie laajentaa maailmaansa myös Dreamlandin ulkopuolelle. Toisen tuotantokauden ensimmäisen puolikkaan tapahtumat sijoittuvat Maruun ja Dreamlandiin. Kuningatar Dagmar herätettiin henkiin ensimmäisen tuotantokauden lopussa. Toisella puoliskolla Tiabeanie ja Luci pelastavat Elfon helvetistä.

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
R-ryhmä

R-ryhmä tarkoittaa tuotantoautoista muokattujen ralliautojen ryhmää. R-ryhmään kuuluvat R5, R4, R3, R2 ja R1. Lisäksi on GT-autoille RGT-ryhmä.

Voimassa olevien kansainvälisten rallisääntöjen mukaan nykyaikaisilla WRC-autoilla ei saa ajaa alueellisissa mestaruussarjoissa, kuten Euroopan mestaruusralleissa. Rallin maailmanmestaruussarjassa WRC-autot ajavat luokassa WRC1 ja R5-autot puolestaan luokassa WRC2.

Uuden R5-luokan auton käyttö- ja hankintakustannuksia on pyritty hillitsemään määräämällä autolle asfalttirallivarustuksessa 190 000 euron maksimihinta (plus ALV-vero). Tähän on päästy säätämällä R5-auton komponenteille suurin sallittu myyntihinta, joten R5-autojen käyttökulut tulevat myös olemaan helpommin hallinnassa kuin aikaisempien huippuryhmien autojen.

R5-luokan auto on teknisiltä säännöiltään WRC-auton pikkuveli. Moottorina käytetään samaa polttonesteen suorasuihkutuksella varustettuna turboahdettua 1,6 litran voimanlähdettä, mutta sen käyttämää ilmamäärää on R5-autossa rajoitettu WRC-autoja enemmän. Tästä seuraa, että R5-auton suurin teho on 280 hevosvoimaa, eli noin 100 hevosvoimaa WRC-autoa vähemmän.

Molempien ryhmien autot ovat nelivetoisia. R5-autossa vaihteita on viisi, WRC-autossa kuusi. R5-autossa vaihteita vaihdetaan vaihdekeppiä käyttäen, WRC-autoissa on hydraulisesti tai sähköllä toimiva vaihteensiirto, jossa vaihteita valitaan ohjauspyörään asennetuista vaihteenvalitsimista käsin.

R5-auton aerodynamisia ominaisuuksia on rajoitettu WRC-autoihin verrattuna. Lisäksi WRC2-autojen minimipaino on 1 230 kg ja WRC-autojen 1 190 kg.

Kuvia

Lähteet 

Ralliluokat
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1979

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin viidennen kerran vuonna 1979. Mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Bernie Schreiber. Mestaruus jäi Schreiberin uran ainoaksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1979 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1980

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin kuudennen kerran vuonna 1980. Mestaruuden voitti ruotsalainen Ulf Karlsson. Mestaruus jäi Karlssonin uran ainoaksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1980 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1981

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin seitsemännen kerran vuonna 1981. Mestaruuden voitti ranskalainen Gilles Burgat. Mestaruus jäi Burgat'n uran ainoaksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1981 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1982

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin kahdeksannen kerran vuonna 1982. Mestaruuden voitti belgialainen Eddy Lejeune. Mestaruus oli Lejeunen ensimmäinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1982 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1983

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin yhdeksännen kerran vuonna 1983. Mestaruuden voitti belgialainen Eddy Lejeune. Mestaruus oli Lejeunen toinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1983 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1984

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin kymmenennen kerran vuonna 1984. Mestaruuden voitti belgialainen Eddy Lejeune. Mestaruus oli Lejeunen kolmas ja viimeinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1984 moottoriurheilu
Good Witch

Good Witch on yhdysvaltalais-kanadalainen fantasiahenkinen draamakomediasarja ja se on jatkoa The Good Witch -nimiselle elokuvasarjalle. Sarja perustuu Rod Spencen luomiin hahmoihin.

Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa Hallmarkin kanavalla 28. helmikuuta 2015. Suomessa sarjaa esittää Netflix.

The Good Witch -elokuvissa näyttelevä Catherine Bell toimii televisiosarjassa päänäyttelijänä ja tuottajana.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjaa kuvataan Kanadassa Toronton kaupungissa Cinespacen elokuvastudiolla.

Hallmark ilmoitti heinäkuussa 2017 tilanneensa sarjasta neljännen tuotantokauden ja heinäkuussa 2018 viidennen kauden.

Tuotantokaudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Good Witch HallmarkChannel.comissa 
 Good Witch Netflix.comissa
 

Draamakomediasarjat
Yhdysvaltalaiset fantasiasarjat
Kanadalaiset fantasiasarjat
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1985

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 11. kerran vuonna 1985. Mestaruuden voitti ranskalainen Thierry Michaud. Mestaruus oli Michaudin ensimmäinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1985 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1986

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 12. kerran vuonna 1986. Mestaruuden voitti ranskalainen Thierry Michaud. Mestaruus oli Michaudin toinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1986 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1987

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 13. kerran vuonna 1987. Mestaruuden voitti espanjalainen Jordi Tarrés. Mestaruus oli Tarrésin ensimmäinen. MM-sarjaan kuului 12 osakilpailua, joista yksitoista ajettiin Euroopassa ja yksi Yhdysvalloissa. Tarrés voitti seitsemän osakilpailua, muun muassa viisi viimeistä.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1987 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1988

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 14. kerran vuonna 1988. Mestaruuden voitti ranskalainen Thierry Michaud. Mestaruus oli Michaudin kolmas ja viimeinen. MM-sarjaan kuului 12 osakilpailua, joista Michaud voitti viisi, Jordi Tarrés neljä sekä Donato Miglio, Steve Saunders ja Thierry Girard yhden.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1988 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1989

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 15. kerran vuonna 1989. Mestaruuden voitti espanjalainen Jordi Tarrés. Mestaruus oli Tarrésin toinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1989 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1977

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin kolmannen kerran vuonna 1977. Mestaruuden voitti suomalainen Yrjö Vesterinen. Mestaruus oli Vesterisen toinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1977 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1975

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1975. Mestaruuden voitti brittiläinen Martin Lampkin. Mestaruus jäi Lampkinin ainoaksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1975 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1990

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 16. kerran vuonna 1990. Mestaruuden voitti espanjalainen Jordi Tarrés. Mestaruus oli Tarrésin kolmas.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1990 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1991

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 17. kerran vuonna 1991. Mestaruuden voitti espanjalainen Jordi Tarrés. Mestaruus oli Tarrésin neljäs.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1991 moottoriurheilu
The International (Dota 2)

The International on vuosittain järjestettävä Dota 2 -videopelin kilpailutapahtuma. Se on ollut useita vuosia suurin elektronisen urheilun tapahtuma maailmassa. Tapahtuman palkintopotit ovat usein olleet kymmeniä miljoonia dollareita.

Tapahtuma on järjestetty vuodesta 2011 lähtien. Vuonna 2018 palkintopotissa oli yli 20 miljoonaa dollaria. Yle esitti vuoden 2018 tapahtuman Areena-palvelussa. 

Vuonna 2017 tapahtuman voitti viisihenkinen Team Liquid, jossa pelasi suomalainen Lasse Urpalainen. Vuonna 2018 Vancouverissa pelatun turnauksen voitti OG, jossa pelasivat suomalaiset Jesse Vainikka ja Topias Taavitsainen.

Historia

Turnauksen joukkorahoitus 
The International turnaus on joukkorahoitettu vuodesta 2013 alkaen. Pelaajat voivat ostaa pelissä itselleen taistelupassin, jonka hinnasta 25 % menee turnauksen palkintopottiin.

The International turnaukset

Palkintopokaali 

Turnauksen palkintoesine on nimeltään Aegis of Champions.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tapahtuman sivut 

Videopelitapahtumat
Feel Good Hit of the Summer

Feel Good Hit of the Summer on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen toiselta albumilta Rated R 27. marraskuuta 2000. Kappale on yhtyeen laulaja Josh Hommen ja basisti Nick Oliverin kirjoittama ja sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.

”Feel Good Hit of the Summer” ei yltänyt kotimaassaan Billboard Hot 100-listalle, eikä myöskään Britannian singlelistalle. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”You’re So Vague” sekä cover-kappaleet ”Never Say Never” ja ”Who’ll Be the Next in Line”.

Kappaleet

CD-julkaisu

Vuoden 2010 vinyylijulkaisu

Lähteet 

Queens of the Stone Agen kappaleet
Vuoden 2000 kappaleet
Hurley Haywood

Hurley Haywood (s. 4. toukokuuta 1948 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen kilpa-ajaja.

Haywoodin meriittilistalla on kolme Le Mansin 24 tunnin ajon yleiskilpailun voittoa vuosilta 1977, 1983 ja 1994. Vuonna 1973 Hurley sijoittui kolmanneksi Pohjois-Amerikan Can-Am -sarjassa ja seuraavana vuonna hän ajoi niin ikään kolmanneksi Watkins Glenin kuuden tunnin kestävyyskilpailussa. 1977 Martini Porschen tiimissä ajetun LeMansin voiton ohessa Haywood sijoittui Yhdysvaltain IMSA Camel GT Challengen kakkossijalle Bob Hagelstadin teamin Porschella. 1978 Haywood osallistui niin ikään Martini Porschella Le Mansin 24 tunnin kilpailuun ja sijoittui sillä kertaa kolmanneksi. Tämän jälkeen Haywood ajoi Euroopan ja Yhdysvaltain urheiluautosarjoissa ilman mainittavaa menestystä ja kokeili myös kaudella 1981 kolmen kilpailun verran Indy Car luokkaa. 1982 Haywood ajoi C-ryhmän Rothmans Porschella kolmanneksi Le Mansin 24 tunnin kilpailussa yhdessä Al Holbertin ja Jürgen Barthin kanssa.

1985 Haywood sijoittui kolmanneksi IMSA Camel GT Prototyyppien sarjassa Group44 teamin C-ryhmän Jaguarilla. Suurimmassa osassa sarjan osakilpailuista Haywoodin ajajaparina oli britti Brian Redman

Vuodesta 2000 alkaen Haywood kilpaili enää Grand American Rolex -sarjassa, ensin protyyppiluokassa ja viimeiset vuotensa 2011 ja 2012 GT3-luokassa ilman mainittavaa menestystä.

Haywood on avoimesti homoseksuaali.

Lähteet
 https://www.driverdb.com/drivers/hurley-haywood/
 http://www.racingsportscars.com/driver/results/Hurley-Haywood-USA.html?page=3

Yhdysvaltalaiset autourheilijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1976

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin toisen kerran vuonna 1976. Mestaruuden voitti suomalainen Yrjö Vesterinen. Mestaruus oli Vesterisen ensimmäinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1976 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1978

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin neljännen kerran vuonna 1978. Mestaruuden voitti suomalainen Yrjö Vesterinen. Mestaruus oli Vesterisen kolmas ja viimeinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1978 moottoriurheilu
Little Sister

Little Sister on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen neljänneltä albumilta Lullabies to Paralyze 7. maaliskuuta 2005. Kappale on Josh Hommen, Troy Van Leeuwenin ja Joey Castillon kirjoittama ja sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.

”Little Sister” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 18. Singlen B-puolena julkaistiin remix kappaleesta ”The Blood Is Love”.

Kappaleet

CD-julkaisu

CD Maxi Single

7 tuuman vinyyli

Lähteet 

Queens of the Stone Agen kappaleet
Vuoden 2005 kappaleet
AGM-69 SRAM

Boeing AGM-69 SRAM (Short Range Attack Missile, suom. lyhyen kantaman rynnäkköohjus) on yhdysvaltalainen ns. ensi-iskuun tarkoitettu strategisen luokan Stand-Off -tyyppinen hyökkäysase, vihollisen ilmapuolustuksen lamauttamista varten. Tämän ohjusaseen ensisijaisiksi maaleiksi soveltuivat tutka-asemat, ilmatorjunta-asemat kuten tykkipatterit ja it-ohjusasemat, sekä mahdollisesti myös lentokentät. AGM-69 SRAM:in kehittely alkoi vuoden 1963 jälkeen, jolloin edellisena vuonna hylätylle GAM-87 Skybolt (AGM-48):ille alettiin hakea korvaajaa. Vuonna 1964 aloitettiin varsinainen suunnittelu. Vuonna 1966 tapahtui tarkempi määritys kehitysaskelien merkeissä. Ensilaukaisu tapahtui 1969, ja käyttöönotto 1972. Osiltaan AGM-69 SRAM korvasi myös AGM-28 Hound Dogin.

Aseen kantaman maksimi oli 170–200 km. Matalalta tehdyn hyökkäyksen kantama oli vain noin 50–55 km. Suurin nopeus oli 3,0–3,5 Machia. Suunnistustapa oli inertiasuunnistus, joskin tämä ohjus oli tutkakorkeusmittarilla varustettu. Se antoi keskiosumapistearvioksi (CEP) 430 m. Ohjuksen omamassa oli 1 010 kg. Lockheedin valmistama SR-75 -rakettimoottori oli kaksivaiheinen sekä kiinteää polttoainetta käyttävä. SRAM-ohjuksen taistelukärki oli W-69-tyypin ydinkärki. Se oli kaksivalintainen: joko 17 kT tehoinen fissioräjähde (1st stage) tai 170 kT (joidenkin lähdeviitteiden mukaan 200 kT) tehoinen lämpöydinräjähde (2nd stage). Asetyyppinä Boeing AGM-69 SRAM poistettiin vasta vuonna 1993. Kaiken kaikkiaan 1 500 tuotantoyksilöä valmistettiin, näistä 1 100 varustettiin ydinkärjillä.

Tämän ydinkärjellä varustetun hyökkäysohjuksen eräs huomattava käyttäjä oli 509. Bomb Wing, joka on sijoitettuna AFB Peaseen New Hampshiressa. AGM-69 SRAM oli eräs varsin merkittävä osa SAC:n eli Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien aseistusta. Yhdysvalloissa oli kolme eri konetyyppiä, jotka kykenivät kuljettamaan AGM-69 SRAM:in, ne ovat Boeing B-52 G/H Stratofortress, General Dynamics F-111A Aardvark, sekä Rockwell B-1B Lancer.

Eräs Naton operaatiosuunnitelmista (OPLAN 10-1 & OPLAN 100-6) oli ydiniskujen tekeminen Suomeen, näissä lamautettaisiin lentokenttien toiminnat. Arviolta 21–23 ydinkärkeä oli tätä tarkoitusta varten varattuina. Tuolloin olisi 19 eri paikkakuntaa pommitettu ydinasein. Nuo maalituksen kohteet olivat hyvin korkealla prioriteetilla, eli suuressa vaarassa saada kokea ydinpommitushyökkäys ydinkriisin uhatessa. Boeing AGM-69 SRAM olisi ollut näihin käyttöarkoituksiin varsin hyvin soveltuva hyökkäysase.

Tämän ohjusasetyypin seuraaja on Boeing AGM-86 ALCM, Air Launched Cruise Missile, jonka lentotestit alkoivat vuonna 1976. Se on ollut käytössä alkaen vuodesta 1981.

Lähteet
https://fas.org/nuke/guide/usa/bomber/agm-69.htm
http://www.designation-systems.net/dusrm/m-69.html
https://www.boeing.com/history/products/agm-69-short-range-attack-missile.page
https://airvictorymuseum.com/agm69.html
http://www.strategic-air-command.com/bases/Pease_AFB.htm
Rislakki, Jukka: Erittäin salainen - vakoilu Suomessa, 2. painos. Love Kirjat, Helsinki - Vaasa, Vaasa Oy:n kirjapaino, 1982. s. 393-396. ISBN 951-835-057-4.

Viitteet

Yhdysvaltalaiset ilmasta maahan -ohjukset
Yhdysvaltain ydinaseet
Boeing
Djurhuus

Djurhuus on fäärsaarelainen suku. Se on tullut Tanskasta, ja sen ensimmäinen tunnettu jäsen on Christen Jensen Djurhuus (1708–1775), joka oli pappi Eysturoylla. Christen Jensen Djurhuusin pojanpoika, runoilija Jens Christian Djurhuus (1773–1853) on lukuisien merkittävien Färsaarten kirjailijoiden ja poliitikkojen esi-isä:

Jens Hendrik Djurhuus (1799–1892), poliitikko, Jens Christianin poika
Andreas Djurhuus (1817–1879), pappi, Hans Olaus ja Johan Christianin veli
Hans Olaus Djurhuus (1822–1866), poliitikko, Andreas ja Johan Christianin veli
Johan Christian Djurhuus (1834–1918), poliitikko, Andreas ja Hans Olausin veli
Niclas J. Djurhuus (1865–1952), poliitikko
Janus Djurhuus (1881–1948), kirjailija, Hans A:n veli
Hans A. Djurhuus (1883–1951), kirjailija, Janusin veli
Kristian Djurhuus (1895–1984), poliitikko, Johanin isä
Andreas Frederik Djurhuus (1906–1984), postmand
Hákun Djurhuus (1908–1987), poliitikko, Janus jaHans A:in sisarenpoika
Johan Djurhuus (1918–?), juristi,  Kristianin poika
Sverri Djurhuus (1920–), kirjailija, Jens Hendrikin lapsenlapsenlapsi
Tummas Napoleon Djurhuus (1928–1971), kirjailija, Sverrin veli
Njål Djurhuus (1941–), upseeri Frelsens Hærissä
Rune Djurhuus (1970–), norjalainen shakinpelaaja

Katso myös
Bendix Djurhuus Prahl (1747–1814), norjalainen kirjailija, nimi Djurhuus on peräisin äidin puolelta, jonka suku tulee Färsaarilta
 Chili djurhuus (1977–) lauluntekijä Chili Goes Chili, terapeutti ja musiikkipedagogi. Hjørleif Djurhuusin tytär 
 Hjørleif Djurhuus (1928–), Napoleon Djurhuusin ja Anne Sofin pojan Poul Jakop Djurhuusin poika

Lähteet 

Suvut
Färsaarelaiset henkilöt
Tanskalaiset suvut
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1995

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 21. kerran vuonna 1995. Mestaruuden voitti espanjalainen Jordi Tarrés. Mestaruus oli Tarrésin seitsemäs.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1995 moottoriurheilu
Piešťanyn joukkotappelu (vuoden 1987 jääkiekkotapahtuma)

Piešťanyn joukkotappelu käytiin vuoden 1987 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Piešťanyssa, silloisessa Tšekkoslovakiassa. Se tapahtui turnauksen viimeisessä ottelussa, jossa olivat vastakkain Kanada ja Neuvostoliitto

Taustaa
Turnauksen päätöspäivä oli 4. tammikuuta 1987 ja tilanne oli tuolloin ennen otteluita seuraavanlainen: Tšekkoslovakia oli pisteen edellä Suomea ja Kanadaa sekä Ruotsi oli kahden pisteen päässä Suomesta ja Kanadasta. Aiempien otteluiden tulosten myötä Tšekkoslovakia, Suomi ja Kanada olisivat olleet ne joukkueet, jotka saavat mitalin. Oli enää ratkaisematta, mikä joukkue saisi minkäkin mitalin.

Kello 16.00 pelattiin kolme ottelua, joista Tšekkoslovakian ja Suomen välinen ottelu päättyi Suomen voittoon maalein 3–5:

Tämän ottelun tuloksen myötä Suomi nousi kisaisäntä-Tšekkoslovakian ohi tulostaulukon ykköseksi ja varmisti itselleen vähintään hopeamitalit.

Jäljellä oli enää Neuvostoliiton ja Kanadan välinen päätösottelu. Ottelussa ainoastaan Kanadalla oli panoksia, koska Neuvostoliitto oli menettänyt mahdollisuutensa mitaleihin. Kanadan olisi tarvinnut voittaa Neuvostoliitto vähintään viidellä maalilla voittaakseen kultaa. Kultaan olisi johtanut se, että Kanadan pistesumma olisi tullut Suomen kanssa tasoihin ja viiden maalin voitto Neuvostoliitosta olisi taannut Kanadalle Suomea paremman maalieron. Vähäisemmällä voitolla Kanada olisi voittanut hopeaa ja tasapelin tai tappion jälkeen Kanada olisi joutunut tyytymään pronssimitaleihin.

Joukkotappelu
Kanada oli johdossa maalein 4–2, kunnes alkoi tapahtua. Ottelu, joka oli jo valmiiksi käynyt kuumana, riistäytyi täysin käsistä, kun ensin Kanadan Everett Sanipass ja Theo Fleury sekä Neuvostoliiton Sergei Šesterikov ja Pavel Kostitškin ottivat yhteen. Pian sen jälkeen myös vaihtopenkillä istuneet pelaajat ryntäsivät kaukaloon tappelemaan. Kisojen järjestäjillä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin sammuttaa jäähallista valot. Tappelu jatkui siitä huolimatta vielä valojen sytyttämisen jälkeenkin, kunnes paikalle saapui tšekkoslovakialainen miliisi, joka ampui kattoon muutaman luodin, jolloin tappelu saatiin loppumaan.

Tappelun jälkeen
Piešťanyn joukkotappelu johti lopulta kabinettikeskusteluun siitä, mikä olisi turnauksen lopputulos. Kabinettikeskustelun tuloksena Kanadan ja Neuvostoliiton joukkueet hylättiin ja niiden välinen päätösottelu mitätöitiin. Sen myötä Suomi voitti nuorten maailmanmestaruuden ensimmäistä kertaa historiassaan, kisaisäntä Tšekkoslovakia voitti hopeaa ja pronssille nousi Ruotsi.

Kanada ja Neuvostoliitto B-sarjaan?
IIHF harkitsi Kanadan ja Neuvostoliiton pudottamista B-sarjaan vuodeksi 1988. Tästä ajatuksesta kuitenkin luovuttiin, koska tuohon aikaan IIHF sai rahaa Nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden osalta vain Kanadasta ja seuraavan vuoden turnauksen isäntänä toimisi juuri Neuvostoliitto.

Lähteet

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 jääkiekko
AGM-86 ALCM

Boeing AGM-86 ALCM (Air Launched Cruise Missile) on yhdysvaltalainen risteilyohjus. Se voidaan aseistaa ydinkärjellä. W-80 -ydinkärjen teho eli räjähdysvoima vaihtelee välillä 5–150 kT. Maineessa on AGM-86 ALCM suuresti jäänyt BGM-109 Tomahawkin varjoon. Ydinaseistetun B-tyypin AGM-86:n lentonopeus on n. 870 km/h eli 0.73 Mach. Ohjus kykenee lentämään pidemmälle, kuin 1 500 mailia eli noin 2 400 km. Sen omamassa on 1 417,5 kg.

AGM-86 ALCM:lla on ollut moniaita edeltäjiä, kuten AGM-28 Hound Dog, ja AGM-69 SRAM. Osa on ollut hylättyjä, taikka kokenut muutoin varsin lyhykäisen asehistorian. Näitä ovat GAM-63 RASCAL sekä GAM-87 Skybolt. Tämän ohjuksen kehittely alkoi vuonna 1974, sekä ensilaukaisu tapahtui 1979.

Asetyyppinä vuonna 1980 tuotantoon saapunut AGM-86 tuli hyväksytysti asepalveluskäyttöön vuonna 1981. AGM-86 ALCM -ohjus käyttää inertiasuunnistuksen ohella ns. pintasuunnistusta, eli ohjuksen tietokoneeseen tallennettua, maaston muotoja seurailevaa karttapohjaista suunnistustapaa, TERCOMia. Myöhempiin C- ja D-tyypin versioihin on saapunut mukaan GPS-suunnistus. Ohjuksen ainut laukaisutapa on pommikoneesta tehtävä laukaisu. Tässä voisi tulla kyseeseen vain B-52 Stratofortressin H-versio. Yksi B-52H kykenee kantamaan 20 kappaletta AGM-86 -tyypin ohjuksia, 8 kpl sisäisesti pommiruumassa ja 12 kpl koneen ulkopuolisissa siipiripustimissa, pyloneissa. AGM-86 on käytössä vielä vuotta 2020 lähestyttäessä. Ohjuksia on valmistettu vuoteen 1987 mennessä kaikkiaan 1 715 tuotantoyksilöä.

Niin sanottua ydinaseetonta CALCM-versiota eli C-mallia käyttäen, on tätä ohjustyyppiä käytetty Persianlahden sodassa.

Lähteet
https://www.boeing.com/history/products/agm-86b-c-air-launched-cruise-missile.page
https://www.af.mil/About-Us/Fact-Sheets/Display/Article/104612/agm-86bcd-missiles/
http://www.military-today.com/missiles/agm_86b_alcm.htm
https://airandspace.si.edu/collection-objects/missile-cruise-air-launched-agm-86b 
https://fas.org/nuke/guide/usa/bomber/alcm.htm

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset risteilyohjukset
Yhdysvaltain ydinaseet
Boeing
André Malherbe

André Malherbe on belgialainen motocrosskuljettaja. Hän voitti motocrossin maailmanmestaruuden isoimmassa eli 500-kuutioisten luokassa vuosina 1980, 1981 ja 1984.

Lähteet 

Belgialaiset motocrosskuljettajat
Motocrossin maailmanmestarit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1996

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 22. kerran vuonna 1996. Mestaruuden voitti espanjalainen Marc Colomer. Mestaruus jäi Colomerin ainoaksi ulkoratojen mestaruudeksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1996 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1997

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 23. kerran vuonna 1997. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jonka isä Martin Lampkin voitti maailmanmestaruuden vuonna 1975. Mestaruus oli Dougie Lampkinin ensimmäinen.

Kaudelle 1997 sääntöjä muutettiin. Peruuttaminen jalka maassa sallittiin mutta toisaalta reittejä vaikeutettiin. Kuljettajat protestoivat uudistuksia vastaan lakkoilemalla Italian osakilpailussa.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1997 moottoriurheilu
Ruokanen

Ruokanen on muun muassa seuraavien sukunimi:

Miikka Ruokanen (s. 1953), teologi ja dogmatiikan professori
Reijo Ruokanen (s. 1961), toimittaja
Tapani Ruokanen (s. 1951), toimittaja ja pappi.
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1998

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 24. kerran vuonna 1998. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli toinen perättäinen. Lampkin voitti kauden 18 osakilpailusta 15 ja sijoittui kolme kertaa toiseksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1998 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 1999

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 25. kerran vuonna 1999. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli kolmas perättäinen. Lampkin voitti kauden kymmenenä viikonloppuna ajetuista 20 osakilpailusta 18.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 1999 moottoriurheilu
Saara Retulainen

Saara Retulainen (ent. Leskinen, s. 30. toukokuuta 1993) on suomalainen painonnostaja. Retulainen on kilpaillut painonnostossa vuodesta 2013 lähtien. Hän on saavuttanut urallaan kaksi naisten Suomen-mestaruutta ja rikkonut useita nuorten Suomen ennätyksiä. Vuonna 2018 hän rikkoi naisten tempauksen Suomen ennätyksen sarjaan 63 kg 91 kilolla.

Retulainen on naimissa painonnostaja Eero Retulaisen kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset sivut

Suomalaiset painonnostajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2000

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 26. kerran vuonna 2000. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli neljäs perättäinen. Lampkin voitti kauden kymmenenä viikonloppuna ajetuista 20 osakilpailusta 17.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2000 moottoriurheilu
Seppo Saario (taitolentäjä)

Seppo Saario  (12. helmikuuta 1929 Hollola – 31. joulukuuta 2021 Tuusula) oli tunnetuimpia suomalaisia taitolentäjiä. Hän aloitti 1950-luvulla Pilvien Huimapäät -esitysryhmän taitolentäjänä ja työskenteli vuosina 1954-1981 liikennelentäjänä Aero Oy:llä/Finnairilla, jossa yleni aina DC-9-lentotoimintaryhmän päälliköksi asti.1960-luvun lopulla Saario lensi tšekkiläistä Zlin 226 Trener -taitolentokonetta.. 1970-luvun alussa Saario rakensi Pitts Special -taitolentokoneen, ja samoihin aikoihin hän perusti poikansa Pekka Saarion sekä Raimo Turusen kanssa osastotaitolentoryhmä Red Birdsin, joka esiintyi lentonäytöksissä Suomessa ja ulkomailla. Red Birds -ryhmän jälkeen 1980-luvun puolivälissä Saario jatkoi taitolentokouluttajana ja oli mukana kehittämässä suomalaista urheilutaitolentotoimintaa. Seppo Saarion 1970-luvun Pitts Special (OH-XPA), jonka piirustukset hän hankki Kaliforniasta vuonna 1970 osallistuttuaan siellä Finnairin ensimmäisten lentäjien joukossa DC-9-tyyppikurssille,on edelleen mukana taitolentotoiminnassa, ja se lentää nykyään Arctic Eagles -taitolentoryhmän johtokoneena. Saario oli vuonna 1983 perustetun Suomen Urheilutai­tolentäjät –yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.

Yksityiselämä 
Saario avioitui heinäkuussa 1955 Maija Maltamon kanssa. Heille syntyi kolme lasta: pojat Jukka ja Pekka sekä tytär Sari. Molemmista pojista tuli ammattilentäjiä.

Lähteet 
 Lentoposti 24.10.2013: Taitolento Suomessa -näyttely Ilmailumuseolla
 Lentoposti 21.03.2017 Arctic Eagles tuo Suomi-taitolennon perinteitä Kaivopuiston lentonäytökseen
Tiedon Portaat, 1968. Wsoy: Porvoo-Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yle Elävä Arkisto: Pilvien huimapäät temppuilivat taivaalla niin että heikkopäistä hirvitti (TV-dokumentissa Seppo Saario muistelee taitolentonäytösten historiaa)
Mustonen, Harri: Kahleista maan - Ilma-akrobaatteja ja pilvien huimapäitä. Helsinki: Koala-kustannus 2020. ISBN 978-952-229-211-7.
Seppo Saarion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Taitolentäjät
Suomalaiset siviililentäjät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Erilainen huippumalli haussa

Erilainen huippumalli haussa (Britain’s Missing Top Model) oli kuusiosainen tosi-TV-sarja, joka esitettiin brittiläisellä BBC Three -kanavalla vuonna 2008. Sarja on esitetty Suomessa Yle TV1:llä vuoden 2009 keväänä. Sarjassa kahdeksan eri tavoin vammaista naista kilpaili mallisopimuksesta, johon sisältyi kuvaukset Rankinin kanssa ja Marie Claire -lehden kansikuva.

Sarjaan osallistuivat Rebecca Le’gon, Lilli Risner, Debbie van der Putten, Jenny Johnston, Kellie Moody, Jessica Kellgren-Hayes, Sophie Morgan ja Kelly Knox. Viimeksi mainittu voitti kilpailun. Knox oli voittaessaan 23-vuotias. Voitto ratkesi viidennessä jaksossa. Viimeinen jakso sisälsi voittokuvaukset, ja lisäksi siinä koostettiin kilpailijoiden taivalta sarjassa.

Kilpailun tuomaristoon kuuluivat Wayne Hemingway, Lara Masters, Marie O’Riordan ja Mark Summers.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

BBC:n televisio-ohjelmat
Brittiläiset tositelevisiosarjat
Kykyjenetsintäohjelmat
Mallit
Vammaisten oikeudet
Vallilan terveysasema

Vallilan terveysasema oli Helsingin Vallilan kaupunginosassa toiminut kaupungin terveysasema. 

Vuonna 1983 valmistuneen nelikerroksisen Vallilan terveystalon suunnitteli Helsingin kaupungin rakennusviraston talosuunnitteluosaston arkkitehtitoimisto. Terveysaseman toiminta rakennuksessa päättyi, kun kaupunki siirsi kunnallisten Herttoniemen, Kallion ja Vallilan terveysasemien palvelutarjonnan helmikuun 5. päivänä 2018 toimintansa aloittaneeseen Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskukseen. Vallilan neuvolan toiminta Vallilan terveystalossa jatkuu.

Lähteet

Aiheesta muualla
Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi)

Lakkautetut Helsingin terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Vallila
Orup

Orup, oikealta nimeltään Thomas Eriksson (s. 29. marraskuuta 1958, Huddinge) on ruotsalainen  poplaulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Orup oli erittäin suosittu Ruotsissa erityisesti 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa, jolloin hän julkaisi hitit Jag blir hellre jagad av vargar, Regn hos mig, M.B., Då står pojkarna på rad, Magaluf ja Stockholm. Orup kirjoitti Lena Philipssonille kappaleen Det gör ont, jolla Philipsson osallistui Eurovision laulukilpailuun vuonna 2004.

Diskografia

Albumit 
 1988: Orup
 1989: Orup 2
 1991: Orupean Songs
 1992: Stockholm & andra ställen
 1993: Orup 5 - Jag vände mig om men det var ingen där
 1996: Flickor förr & nu
 1998: Teddy
 2000: Elva hjärtan
 2004: Bästa
 2006: Faktiskt
 2008: Dubbel (yhdessä Lena Philipssonin kanssa)
 2010: Född i november
 2014: Viva la pop

Singlet 

 1987: "Jag blir hellre jagad av vargar"
 1988: "Stanna hos dig" (yhdessä Karin Wistrandin kanssa)
 1988: "Min mor sa till mej"
 1988: "Trubbel"
 1989: "M.B."
 1989: "Upp över mina öron" (yhdessä Anders Glenmarkin kanssa)
 1989: "Då står pojkarna på rad"
 1989: "Regn hos mej"
 1991: "My Earth Angel"
 1991: "(If They Say) It's a Wonderful World"
 1992: "Stockholm"
 1992: "Nån annan kommer följa dig hem"
 1992: "Magaluf"
 1993: "Vid min faders grav"
 1993: "Som isarna (när det blir vår)"
 2000: "Unga hjärtan"
 2014: "Främling" (Carola Häggkvist-cover Så mycket bättre-ohjelmassa)

Ruotsalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Nanne Grönvall

Marianne Elisabeth "Nanne" Grönvall, o.s. Nordqvist (s. 18. toukokuuta 1962 Tukholma) on ruotsalainen poplaulaja. Grönvall on kuulunut Sound of Music, Peter's Pop Squad ja One More Time -yhtyeisiin. Hän on osallistunut Ruotsin Euroviisukarsintoihin kymmenen kertaa laulajana tai lauluntekijänä.

Grönvall kuuluu Ruotsin suosituimpiin naisartisteihin ja hänen soolouransa suurimpiin hittehin kuuluvat muun muassa Avundsjuk, Håll om mig ja Evig kärlek. Grönvall on sairastanut rintasyöpää.

Nanne Grönvallin puoliso on entisen ABBA-tähden Benny Anderssonin poika Peter Grönvall. Parilla on kaksi poikaa ja lisäksi Nannella on poika aiemmasta suhteestaan. Grönvallit asuvat Tukholman ulkopuolella Danderydissä.

Albumit 

 Cirkus Homo Sapiens (1998)
 Alla mina ansikten (2001)
 Alltid på väg (2005)
 Jag måste kyssa dig (2007)
 En rastlös själ (2010)
 My Rock Favourites (2011)

 Ruotsalaiset laulaja-lauluntekijät
 Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Living the Dream (Uriah Heepin albumi)

Living the Dream on brittiläisen Uriah Heep -yhtyeen 14. syyskuuta 2018 julkaistu 25. studioalbumi. Sen tuotti aiemmin muun muassa Stone Sourin, Anthraxin ja Steel Pantherin kanssa työskennellyt Jay Ruston. Uriah Heepin kitaristi Mick Boxin mukaan albumi sisältää rockia, rock-balladeja ja pari progressiivista kappaletta. Living the Dreamin ensimmäinen single ”Grazed by Heaven” ja sen musiikkivideo julkaistiin 5. kesäkuuta.

Albumi julkaistiin CD-levynä, vinyylilevynä sekä CD:n ja DVD:n sisältämänä painoksena, jossa DVD sisältää kaksi musiikkivideota sekä dokumentin albumin työstöstä. Lisäksi vinyylipainoksesta ilmestyi tavallisen painoksen lisäksi Euroopassa versio hopeisella vinyylillä ja Yhdysvalloissa sinisellä vinyylillä. Albumista julkaistiin myös ”keräilijän boksi”, joka sisältää CD:n, DVD:n ja t-paidan.

Living the Dream nousi Britannian virallisen albumilistan sijalle 57 ja oli Uriah Heepin ensimmäinen kyseiselle listalle noussut albumi sitten vuoden 1985 Equatorin.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (vaihtoehtoinen versio, bonuskappale CD/DVD-deluxe-painoksella)

Bonus DVD 
Grazed by Heaven -musiikkivideo
Take Away My Soul -musiikkivideo
Making the Dream -dokumentti

Kokoonpano 
Mick Box – soolokitara, laulu
Phil Lanzon – kosketinsoittimet laulu
Bernie Shaw – päälaulu
Dave Rimmer – bassokitara, laulu
Russell Gilbrook – rummut, lyömäsoittimet

Lähteet 

Uriah Heepin albumit
Vuoden 2018 albumit
Fenetyyliasetaatti

Fenetyyliasetaatti (C10H12O2) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Rakenteeltaan se on fenetyylialkoholin ja etikkahapon esteri. Yhdistettä käytetään hajusteena ja aromiaineena.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö 
Huoneenlämpötilassa fenetyyliasetaatti on väritöntä nestettä. Aineen tuoksu on hedelmäinen ja kukkaismainen muistuttaen esimerkiksi ruusun tai hunajan tuoksua. Yhdisteellä on vadelmankaltainen maku. Fenetyyliasetaatti liukenee hyvin useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Fenetyyliasetaattia esiintyy useiden kukkien tuoksussa ja monissa hedelmissä. Sitä on esimerkiksi omenoissa, banaaneissa, hapankirsikoissa, vaniljassa, teessä ja ruusuissa. Yhdistettä esiintyy myös semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Fenetyyliasetaattia valmistetaan asetyloimalla fenetyylialkoholia. Fenetyyliasetaattia käytetään hajusteissa tuomaan niihin ruusun tai orvokkien kaltaista tuoksua ja usein sitä käytetään yhdessä fenetyylialkoholin kanssa. Tämän lisäksi sitä käytetään elintarvikkeissa aromiaineena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenethyl acetate 
Human Metabolome Database (HMDB): 2-Phenylethyl acetate 
Food Component Database (FooDB): 2-Phenylethyl acetate 
Pherobase: Floral Compound - phenethyl acetate 
Pherobase: Semiochemical - phenethyl acetate 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 2-Phenethylacetate 

Esterit
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2001

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 27. kerran vuonna 2001. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli viides perättäinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2001 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2002

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 28. kerran vuonna 2002. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli kuudes perättäinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2002 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2003

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 29. kerran vuonna 2003. Mestaruuden voitti britti Dougie Lampkin, jolle mestaruus oli seitsemäs perättäinen ja myös viimeiseksi jäänyt.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2003 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2004

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 30. kerran vuonna 2004. Mestaruuden voitti japanilainen Takahisa Fujinami, jolle mestaruus jäi uran ainoaksi. Fujinami voitti kauden 16 osakilpailusta kahdeksan, Britannian seitsenkertainen maailmanmestari Dougie Lampkin ja Espanjan Adam Raga molemmat neljä. Irlannissa, Portugalissa, Japanissa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Italiassa ja Sveitsissä ajettiin kussakin yhden viikonlopun aikana kaksi osakilpailua mutta Andorrassa ja Espanjassa vain yksi.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2004 moottoriurheilu
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2006

Trialin maailmanmestaruudesta ajettiin 32. kerran vuonna 2006. Mestaruuden vei espanjalainen Adam Raga, vaikka hän voitti kauden 12 osakilpailusta vain kolme. Mestaruus oli Ragan toinen perättäinen ja toistaiseksi viimeinen.

MM-sarjan parhaat 

Lähde:

Lähteet 

Moottoripyörätrial
Vuoden 2006 moottoriurheilu
Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskus

Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskus on Helsingin Vuosaaren kaupunginosan Aurinkolahden osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva  toimipiste. Aiemmasta Vuosaaren terveysasemasta kesäkuussa 2018 laajentuneena avannut palvelukeskus toimii osoitteessa Kahvikuja 3, joka on noin 200 metriä Vuosaaren metroasemalta kaakkoon. Samassa rakennuksessa on myös Vuosaaren perhekeskus, josta itähelsinkiläiset saavat neuvola- ja perhepalveluja. 

Rakennuksen pohjakerroksessa on lisäksi Kelan toimipiste sekä Vuosaaren seurakuntatila (Vuosaaren Valo). Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskukseen johtaa katettu yhteyskäytävä kauppakeskus Columbuksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi)
Palvelukartta: Vuosaaren terveysasema (hel.fi)
 Vuosaaren perhekeskus ja terveys- ja hyvinvointikeskus starttaavat (15.6.2018) (hel.fi)
 Rasilainen, Kuisma (2017) Vuosaaren monipuolinen palvelukeskus (A new service center building in Vuosaari) (aalto.fi)
 Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskus ja perhekeskus Kahvikuja 3, 00980 Helsinki. Helingin kaupungin Tilakeskus: Tarveselvitys ja hankesuunnitelma (18.4.2017) 
 Maija Aalto (25.1.2017) Uudistus ajoi osan Helsingin terveysasemista kaaokseen – ”Pitäkää lääkärinne”, ilman apua jäänyt Anja Tuomi sanoi ja otti rollaattoreineen hatkat (hs.fi) 
Vuosaaren terveysasema uudistui ja ruuhkaantui (14.12.2016) (vuosaari.fi)

Helsingin terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Vuosaari