joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Space Systems Finland

Space Systems Finland (SSF) on suomalainen ohjelmisto- ja järjestelmäsuunnittelualan asiantuntijayritys.

Historia 

Space Systems Finland perustettiin vuonna 1989 toteuttamaan ohjelmistoja tuolloin Suomessa käynnissä olleisiin avaruusprojekteihin. Yritys valmisti alkuvaiheessa myös elektroniikkaa avaruuskäyttöön, mutta keskittyi pian avaruusohjelmistojen toteuttamiseen. Vuonna 1998 SSF mainittiin Suomen ainoaksi avaruustekniikkaan keskittyneeksi yritykseksi.

Yritys on toteuttanut turvakriittisiä ohjelmistoja myös muille niitä tarvitseville toimialoille, kuten koneteollisuuteen, lääketieteen tekniikkaan ja ydinvoima-alalle. SSF on myös kehittänyt navigointitekniikkaa liittyen mm. Galileo-satelliitteihin sekä GNSS-vastaanottimien testaamiseen käytettäviä signaalisimulaattoreita.

Vuodesta 2016 SSF on laajentunut yleisemmäksi ohjelmisto- ja järjestelmäsuunnittelualan yritykseksi esimerkiksi esineiden internetin puolelle sekä datankäsittelyyn.

Toiminta 

Vuonna 2015 hieman yli puolet Space Systems Finlandin liikevaihdosta tuli avaruustoiminnasta, mutta pääosan yhtiön kasvusta on tuonut maanpäällinen toiminta, mm. raskaiden työkoneiden ohjelmistot sekä lääketieteelliset laitteet.

SSF on kehittänyt lento-ohjelmistoja muun muassa Herschel-, Planck-, GOCE- ja BepiColombo-avaruusaluksiin sekä ExoMars-mönkijään. Myös Galileo-satelliiteissa hyödynnetään SSF:n kehittämiä ohjelmistoja. SSF on myös kehittänyt sekä lento- että maaprosessointiohjelmistoja eurooppalaisiin MetOp-ohjelman sääsatelliitteihin.

Keväällä 2018 SSF valittiin toimittamaan pääohjelmisto eksoplaneettoja etsivälle PLATO-avaruusteleskoopille.

Aiheesta muualla
 Yrityksen kotisivut

Lähteet  

Suomalaiset yritykset
Avaruusteknologiayhtiöt
Suomen avaruustoiminta
European Le Mans Series

European Le Mans Series (lyhenteeltään ELMS) on urheiluautokilpasarja, joka perustuu Le Mansin 24 tunnin ajoon. Sarja perustettiin vuonna 2000, ja sen ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2001. Kausi jäi kuitenkin sarjan ainoaksi. Kaudella ajettiin seitsemän kilpailua, joista osa ajettiin yhdessä American Le Mans Series -sarjan kanssa. ELMS:ään kuului muun muassa kuuluisa Sebringin 12 tunnin ajo. Sarjassa ajettiin Le Mans Prototype -autoilla ja GT-autoilla. Luokkia oli neljä: LMP900, LMP675, GTS ja GT.

Sarjan epäonnistuminen johti lopulta Le Mans Endurance Series -sarjan (myöh. Le Mans Series) perustamiseen. Sarja teki paluun takaisin kaudeksi 2012.

Kaudet 
 Ensimmäinen sarja
 European Le Mans Series -kausi 2001

 Uusi sarja
 European Le Mans Series -kausi 2012
 European Le Mans Series -kausi 2013
 European Le Mans Series -kausi 2014
 European Le Mans Series -kausi 2015

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 Facebook
 Twitter
 Dailymotion
Shakin maailmanmestaruusottelu 1908

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1908 Emanuel Laskerin ja Siegbert Tarraschin välillä. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti tittelinsä.

Ottelu alkoi vihamielisissä tunnelmissa. Lasker aloitti valkeilla ja pelasi yllättäen espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmaa. Vaihtomuunnelmaa ei pidetty parhaana vaihtoehtona valkealle, mutta Laskerin valinta oli onnistunut, hän voitti pelin. Toisessa pelissä pelattiin samaa muunnelmaa, mutta tällä kertaa Tarrasch oli valkeilla. 15. siirron kohdalla Tarrasch teki näennäisen lähetinuhrauksen, jolla hän hajotti Laskerin kuningasaseman. Lasker kuitenkin vastasi ratsunuhrauksella. Tarrasch pelasi jatkon epätarkasti ja joutui aikapulaan, minkä seurauksena Lasker saavutti etua ja voitti lopulta pelin. Kolmas peli oli taas espanjalaista ja tällä kertaa Tarrasch torjui mustilla Laskerin hyökkäyksen ja voitti vastahyökkäyksellään pelin. Myös neljäs peli oli espanjalaista ja Lasker voitti pelin seikkailtuaan tornillaan pitkin lautaa Tarraschin jahdatessa sitä takaa sotilaillaan ja ratsullaan. Tarraschin peli kaatui lopulta virheelliseen sommitelmaan.

Tilanne oli 3-1 Laskerin hyväksi ja pelit siirtyivät nyt Müncheniin. Lasker oli viidennessä pelissä valkeilla ja esitteli uuden sotilaanuhrauksen 16.siirrossa. Tarrasch yllättyi siirrosta, eikä pystynyt puolustautumaan oikein. Lasker voitti pelin 38 siirrossa. Jatkossa Tarrasch ei enää pelannut espanjalaista mustilla, mutta se ei auttanut häntä ottelussa. Lasker voitti ottelun lopulta kahdeksalla voitolla, kolmella tappiolla ja viidellä tasapelillä. Tarrasch ei voinut käsittää Laskerin menestystä peleissä siirroilla, jotka eivät olleet edes teoreettisesti oikeita. Tappionsa syyksi hän esitti muun muassa meri-ilmaston epäedullista vaikutusta, vaikka Düsseldorfista oli lähimmälle rannikolle lähes 300 kilometriä.

Lähteet 
 Lasker vs Tarrasch 1908
 World Chess Championship: 1908 Lasker - Tarrasch Title Match

Shakin maailmanmestaruusottelut
Vuoden 1908 urheilu
Rambo III (videopeli)

Rambo III on Ocean Softwaren kehittämä ja julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna .

Taiton julkaisema kolikkopeli eroaa pelikonsoleille ja kotitietokoneille julkaistusta versiosta: kolikkopeli on raideräiskintä, joka käyttää pseudo-3D-grafiikkaa.

Pelaaminen 
Peli perustuu elokuvaan Rambo – taistelija 3. Kuten elokuvassa, pelissä seurataan John Ramboa, jota on pyydetty taistelemaan neuvostoliittolaisia vastaan Afganistanissa.

Vastaanotto 
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 75%.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1988 videopelit
Ocean Software
Ampumapelit
Amiga-pelit
Amstrad CPC -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 64 -pelit
DOS-pelit
MSX-pelit
ZX Spectrum -pelit
Sega Mega Drive -pelit
Sega Master System -pelit
Kolikkopelit
Rambo-videopelit
Elokuviin perustuvat videopelit
Super GT

Super GT (alkuperäinen nimi ), joka aiemmin on tunnettu nimellä All-Japan Grand Touring Car Championship tai JGTC on japanilainen autourheilusarja. Sarjassa kilpaillaan kahdessa luokassa, jotka ovat GT500 ja GT300.

Kuljettajat
F1-kuljettajista sarjan mestaruutta ovat juhlineet David Brabham, Pedro de la Rosa, Érik Comas, Toranosuke Takagi, Ralph Firman, Heikki Kovalainen ja Jenson Button.

Heikki Kovalainen on ajanut kilpaa sarjassa vuodesta 2015 lähtien Lexus Team Sard -tallin autolla. Kauden 2016 päätteeksi Kovalainen juhli GT500-sarjan mestaruutta parinsa Kohei Hiraten kanssa.

Autot ja luokat
Sarjassa on kaksi luokkaa: GT500 ja GT300. GT500 luokan tunnistaa valkoisista etuvaloista ja numeropaneeleista, GT300 luokassa ne taas ovat keltaisia. Luokkien nimet tulevat niiden tehon määrästä sarjan alkuaikoina; GT500 luokassa oli enintään noin 500 hevosvoimaa, GT300 luokassa enintään noin 300. Nykyään tosin GT500 luokassa on yli 650 hevosvoimaa ja GT300 luokassa noin 500.

GT500
Sarjan pääluokka on GT500, jossa kilpailee Japanin kolme suurinta autovalmistajaa: Honda, Nissan ja Toyota/Lexus. Tässä luokassa kaikki tallit ovat kyseisten autovalmistajien tukemia. Edistys aerodynamiikassa ja tehoissa on tehny luokan autoista maailman nopeimpia tuotantoautoihin perustuvia kilpa-autoja.

GT300
GT300 luokassa kilpailee eritasoisia talleja ammattilaistasoisista yksityistalleihin. Luokassa on kolme eri tekniikkasääntöä: JAF-GT, FIA GT3 ja "Mother Chassis".

Voittajat

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Kotisivut

 
ja:全日本GT選手権
Shakin maailmanmestaruusottelu 1921

Vuoden 1921 shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin Emanuel Laskerin sekä José Raúl Capablancan välillä. Capablanca, joka oli haastaja, voitti ottelun ja hänestä tuli näin shakin kolmas maailmanmestari.

Ottelu alkoi vuoden 1921 maaliskuun puolessa välissä. Lasker ei kuitenkaan valmistautunut otteluun kunnolla, vaan piti sitä välttämättömänä tapahtumana, jonka lopuksi kuubalainen nousisi maailmanmestariksi. Ottelusta Lasker sanoi myöhemmin seuraavasti:
"Ajatus ottelusta oli huolestuttanut minua niin pitkään, niin usein ja niin turhaan, että siitä oli jo tullut minulle taakka. Kaikki ilo ottelusta oli jo mennyt ja kaikki mitä oli jäljellä, oli kokea jotain epämiellyttävää."

Neljä ensimmäistä peliä olivat Laskerin painostusta, mutta Capablanca puolusti hyvin ja kaikki päättyivät tasan. Viidennessä pelissä Lasker pelasi mustilla ja uhrasi laadun saavuttaakseen hyökkäyksen. Capablanca kuitenkin puolusti tarkasti ja voitti loppupelissä Laskerin tehtyä virheen. Ottelu jatkui taas neljällä tasapelillä. Kymmenennessä pelissä Lasker antoi Capablancan pelata liian vapaasti ja lopulta joutui antautumaan loppupelissä. Yhdenneskintoista peli päättyi kuubalaisen voittoon. Seuraavat kaksi peliä päättyivät taas tasan. 14. pelissä Lasker ajautui aikapulaan, minkä jälkeen hän menetti laadun ja Capablanca vei värinsä voittoon. Tässä vaiheessa Capablanca johti ottelua 4-0 kymmenellä tasapelillä. Lasker olisi halunnut vaihtaa pelikaupunkia, koska tunsi itsensä sairaaksi, mutta kun siihen ei suostuttu, hän luovutti ottelun.

Lähteet

Lasker vs Capablanca 1921
World Chess Championship: 1921 Capablanca - Lasker Title Match

Shakin maailmanmestaruusottelut
Vuoden 1921 urheilu
Litany


Litany on puolalaisen death metal -yhtyeen Vaderin viides studioalbumi, joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2000.

Kappaleet

Japanin painos

Kokoonpano 
 Peter – kitarat, laulu
 Mauser – kitara
 Shambo – bassokitara
 Docent – rummut

Arvostelut 
 Chronicles of Chaos:

Lähteet 

Vaderin albumit
Vuoden 2000 albumit
Motiva

Motiva Oy on suomalainen valtionyhtiö. Valtion kestävän kehityksen yhtiönä Motiva kannustaa energian ja materiaalien tehokkaaseen ja kestävään käyttöön. Sen pääasiakkaita ovat julkishallinto, ministeriöt ja virastot. Motiva-konserniin kuuluu myös Motiva Services Oy, joka tarjoaa yrityksille ja yhteisöille energiatehokkuuden konsultointipalveluja ja Ympäristömerkintä Suomi Oy, joka hallinnoi Suomessa Joutsenmerkkiä ja EU-ympäristömerkkiä (EU Ecolabel).

Motivan toiminta alkoi vuonna 1993 Energiansäästön palvelukeskuksena. Vuonna 1998 tehtävänkuvaan lisättiin uusiutuvan energian edistäminen. Valtion kokonaan omistamaksi osakeyhtiöksi Motiva muodostettiin marraskuussa 2000.

Motiva järjestää vuosittain lokakuussa valtakunnallisen Energiansäästöviikon, johon osallistuu satoja yrityksiä ja yhteisöjä. Se jakaa myös  Vuoden uusiutuva energiateko -palkintoa. Motiva myös hallinnoi yrityksille vapaaehtoisia energiansäästösopimuksia. Vastaavia sopimuksia on myös kunnille. Motiva tarjoaa kuluttajille myös TopTen -internetpalvelua, jossa listataan vähiten kuluttavimmat henkilöautot kokoluokittain. Motiva jakaa vuosittain aiheeseen liittyvää Vuoden ekoauto -palkintoa. 2000-luvun alussa Motiva suunnitteli Suomeen internetissä toimivaa biopolttoaineden raaka-ainepörssiä.

Motiva Oy:n ja Motiva Services Oy:n yhteinen henkilöstömäärä oli toukokuussa 2017 noin 60 ja vuoden 2015 liikevaihto oli yhteensä noin 8,16 miljoonaa euroa.

Lähteet

Suomalaiset valtionyhtiöt
Konsultointiyhtiöt
Energia
Ober Ost

Ober Ost (saksaksi virallisesti Oberbefehlshaber der gesamten Deutschen Streitkräfte im Osten) oli saksalaisten Baltiaan perustama miehityshallinto ensimmäisen maailmansodan aikana. Se perustettiin 1914 ja sen ensimmäinen johtaja oli Paul von Hindenburg. Erich von Falkenhaynin eron jälkeen johtajaksi tuli Baijerin prinssi Leopold. 

Keisarillisen Saksan vuoden 1918 kevään itärintaman offensiivi laajensi saksalaisten Neuvosto-Venäjältä vallattuja maa-alueita muualle Liivinmaan kuvernementtiin ja Vironmaan kuvernementtiin sekä Ukrainassa sijaitseviin läntisiin ja keskisiin kuvernementteihin. 

Alue oli jaettu kolmeen piiriin, jotka olivat Kuurinmaan piiri, Liettuan piiri ja Bialystokin-Hrodnan piiri. Kuurinmaan piiri liitettiin lopulta pääasiassa Latvian tasavaltaan. Liettuan piiri siirtyi vuonna 1918 Liettuan kuningaskunnalle ja lopulta Liettuan tasavallalle saman vuoden aikana. Liettuan piiri kuului aluksi osittain myös Keski-Liettuan tasavaltaan vuonna 1920, ja se liitettiin Puolan tasavallan Vilnan voivodikunnaksi vuosiksi 1923–1939. Bialystokin-Hrodnan piiri sijaitsi Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Hrodnan kuvernementissa.

Katso myös
 Ostlandin valtakunnankomissariaatti

Latvian entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Liettuan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Viron entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Ensimmäinen maailmansota
Baltian historia
Kuisma Korhonen

Kuisma Korhonen (s. 29. joulukuuta 1964, Jyväskylä) on Oulun yliopiston kirjallisuuden professori ja Helsingin yliopiston vertailevan kirjallisuustieteen dosentti. Korhonen on väitellyt filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1999. Dosentiksi hänet nimitettiin 2002 ja professoriksi 2008.

Kuisma Korhosen tutkimustyön erikoisalueita ovat vertaileva kirjallisuustiede, erityisesti kirjallisuuden suhde filosofiaan ja historiaan. Hän on tutkinut ranskalaista, englantilaista ja suomalaista kirjallisuutta.

Tutkimus- ja opetustyönsä ohella Korhonen on tehnyt musiikkia vuosikymmenten ajan, ja levyttää nimellä Kuis.

Lähteet 

Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Oulun yliopiston professorit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Medford

Medford on kaupunki Middlesexin piirikunnassa, Massachusettsin osavaltiossa, Yhdysvalloissa, vain muutaman kilometrin päässä Bostonista. Kaupungin asukasluku oli 56 173 vuonna 2010. Medfordissa sijaitsee Tuftsin yliopisto. Kaupungin nimi tulee kuvauksesta "nummi joen vierellä" ("meadow by the ford").

Historia
Medford perustettiin vuonna 1630. Siitä tuli kaupunki vuonna 1892 ja se oli teollisuuskeskus, jossa valmistettiin mm. tiiliä, rommia ja laivoja.

Lehtinunna
Vuonna 1868 ranskalainen astronomi ja luonnonhistorioitsija Leopold Trouvelot yritti jalostaa paremman mulperiperhosen käyttämällä lehtinunnia. Useat näistä perhosista pääsivät karkuun hänen kotoaan. Kymmenessä vuodessa hyönteinen tuhosi kasvillisuuden naapurustossa. Se levisi ympäri Pohjois-Amerikkaa.

Laulut

1800-luvulla Simpsonin tavernassa, High Streetillä, paikallinen asukas James Pierpont kirjoitti "Kulkuset" ("Jingle Bells") kelkkakilpailun jälkeen. Toinen paikallinen asukas, Lydia Maria Child (1802–1880), kirjoitti runon, matkasta kaupungin toiselle puolelle isovanhempiensa talolle, joka nykyään tunnetaan klassikkolauluna nimeltä "Over the River and Through the Woods".

Muuta merkittävää

Medford oli maailmankuulujen keittokirjojen kirjoittajan Fannie Farmerin koti. Se oli myös James Plimptonin koti; miehen, joka vuonna 1863 keksi ensimmäisenä neljäpyöräisen rullaluistimen.

"Musta Dahlia", häpeällisen Hollywood murhan uhri, syntyi ja eli Medfordissa ennen kuin meni länsirannikolla etsimään julkisuutta.

Peter Tuftsin talo (350 Riverside Ave.) on luultavasti vanhin tiilitalo Uudessa-Englannissa. Toinen tärkeä paikka on "Slave Wall" Grove Streetillä.

Medford on lähettänyt monia urheilijoita NHL:ään; Shawn Bates, vaikka syntyikin Melrosessa, kasvoi Medfordissa, kuten Keith Tkachuk, Mike Morrison ja Joe Sacco.

Medfordissa on Uuden-Englannin tunnetuimpia leipomoita sekä italialaisia ravintoloita.

Medford oli amerikkalaisen liikemiehen, Michael Bloombergin koti. Bloomberg toimii nykyään New Yorkin pormestarina. Hän kävi koulua Medford High Schoolissa, kunnes valmistui collegesta. Hänen äitinsä on yhä Medfordin asukas.

Lähteet

Aiheesta muualla

City Hall's website 
Medford Transcript, sanomalehti
InsideMedford.com, sanomalehti internetissä
City Hall's Official Histories 
Medford History by local schools
Medford Genealogy by Sharon Guzik
Medford Historical Society

Massachusettsin kaupungit
Middlesexin piirikunta (Massachusetts)
Sebringin 12 tunnin ajo 2000

Sebringin 12 tunnin ajo 2000 (virallisesti 2000 Exxon Superflo 12 Hours of Sebring) oli kestävyysajokilpailu, joka ajetiin 18. maaliskuuta 2000 Sebring International Raceway -radalla Sebringissä Floridassa. Kilpailu oli 48:s Sebringin 12 tunnin ajo. Kilpailu oli American Le Mans Series -sarjan kauden 2000 ensimmäinen kilpailu.

Kilpailun voitti Audilla ajaneet Frank Biela, Emanuele Pirro ja Tom Kristensen.

Viralliset tulokset  
Luokkavoittajat lihavoituna.

Tilastot 
 Paalupaikka – #78 Audi Sport North America - 1.48,825
 Nopein kierros – #78 Audi Sport North America - 1.50,287
 Kilpailumatka – 2143,646 km
 Keskinopeus – 178,141 km/h

Lähteet  
Viralliset tulokset 

Sebringin 12 tunnin ajo
Vuoden 2000 moottoriurheilu
Carrie Snodgress

Caroline "Carrie" Snodgress (27. lokakuuta 1945 – 1. huhtikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muiden muassa elokuvista Hupsun kotirouvan päiväkirja (1970), Kalpea ratsastaja (1985) ja Sininen taivas (1994).

Roolistaan Hupsun kotirouvan päiväkirjassa Snodgress sai kaksi Golden Globea. Lisäksi hän oli ehdolla Oscar-palkinnon ja Baftan saajaksi. 

Snodgress oli alun alkaen kotoisin Illinoisin osavaltiosta, jonka alueella hän myös opiskeli. Hänellä oli suhteet Neil Youngin ja Jack Nitzschen kanssa. Youngin kanssa Snodgressillä oli Zeke-niminen poika. Jälkimmäinen suhde päättyi pahoinpitelyyn, josta Nitzsche sai tuomion. 

Snodgress kuoli 58-vuotiaana Los Angelesissa kärsittyään sydän- ja maksavaivoista.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Derek Jacobi

Sir Derek George Jacobi CBE (s. 22. lokakuuta 1938 Lontoo| Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa eri aikakausien klassikkonäytelmissä, mutta menestynyt myös televisio- ja elokuvarooleissa.

Rooli Shakespearen näytelmässä Paljon melua tyhjästä toi Jacobille Tony-palkinnon vuonna 1985. Lisäksi hän on voittanut muiden muassa Baftan ja kaksi Emmyä. Kuten Laurence Olivierilla, hänelläkin on ritarinarvot sekä Tanskassa että Britanniassa. 

Jacobi rekisteröi maaliskuussa 2006 parisuhteensa pitkäaikaisen miesystävänsä Richard Cliffordin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Brittiläiset näyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Tony-palkinnon saajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Satanica

Satanica on puolalaisen metalliyhtye Behemothin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1999. Albumin musiikki luokitellaan death metaliksi, jossa on vaikutteita black metalista.

Kappaleet

2-CD:n rajoitettu painos
Rajoitettu painos sisältää bonus-CD:n, jolla on livekappaleita Strasbourgista, Ranskasta, 26. helmikuuta 1999.

Kokoonpano
 Nergal – kitarat, bassokitara, laulu, syntetisaattorit
 Inferno – rummut
 Les – kitara

Behemothin albumit
Vuoden 1999 albumit
Maurício Lima

Maurício Lima (s. 27. marraskuuta 1968 Campinas) on brasilialainen entinen lentopalloilija, olympiavoittaja.

Lima saavutti maajoukkueessa ensimmäisen arvokisamitalinsa Barcelonan olympialaisista 1992, jossa joukkue voitti finaaliottelussa Alankomaat. Uransa toisen olympiakullan Lima voitti Ateenassa 2004. Lima oli mukana myös maailmanmestaruuden vuonna 2002 voittaneessa joukkueessa. Seuraavana vuonna hän voitti Pan Amerikan -kisoista pronssia.

Lima voitti Lentopallon maailmanliigan viidesti (1993, 2001, 2003 ja 2004), lisäksi myös vuoden 2003 maailmancupin.

Lähteet
 Urheilijaprofiili

Brasilialaiset lentopalloilijat
Brasilialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Vihtori Saarinen

Vihtori Saarinen (1889 – 1945) oli kouvolalainen työmies ja pahamaineisen Kouvolan salaisen tutkijakomitean puheenjohtaja Suomen sisällissodan aikana 1918.

Saarinen oli kotoisin Jämsänkoskelta. Vuonna 1908 hänet tuomittiin vankeusrangaistukseen kylätappeluun osallistumisesta jonka yhteydessä yksi tappeluun osallistuneista kuoli saamiinsa vammoihin. Saarinen oli ammatiltaan paperikoneen hoitaja ja hän muutti perheineen töiden mukana paperiteollisuuspaikkakunnalta toiselle. Saarinen tuli perheineen Kuusankoskelle 1917 kun Kymiyhtiö palkkasi lisää työväkeä 8-tuntiseen työpäivään siirtymisen takia. 

Saarisen johtamansa komitea teloitti paikkakunnalle tuotuja valkoisia yli sata, joista osa ammuttiin ja haudattiin Tommolan veripeltoon, ja osa suoraan Kymijokeen . Tunnetuin Saarisen uhri lienee Kymiyhtiöiden silloinen johtaja Gösta Björkenheim. Sodan jälkeen Saarinen pakeni laivalla muun tutkijakomitean kanssa purjeveneellä Kotkasta, mutta matka päättyi Uudellekirkolle, jossa he jäivät kaikki kiinni. Saarinen tuomittiin kuolemaan mutta tuomio muuttui sitten elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. 

Saarinen vapautui vankilasta 1930-luvulla ja muutti asumaan Suojärvelle. Etsivä keskuspoliisi seurasi häntä ja raportoi muun muassa Saarisen olleen kiinnostuneen IKL:n toiminnasta ja liittyneen järjestöön mahdollisesti hankkiakseen tietoja kommunisteja varten. Saarinen jäi junan alle Helsingissä vuonna 1945.

Lähteet 

Suomen sisällissodan punaiset
Suomen sisällissodan terroriin osalliset henkilöt
Sotarikoksista vankeuteen tuomitut
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
European Photovoltaic Industry Association

The European Photovoltaic Industry Association (EPIA) on Euroopan aurinkokennoteollisuutta edustava yhdistys. Yhdistyksessä on yli 150 jäsentä, jäsenistön tuotannon kattaessa aurinkosähkön koko valmistusketjun silikaattivalmistuksesta järjestelmätoimituksiin. Yhdistys edustaa 95 % Euroopan ja 80 % koko maailman aurinkokennojen valmistajista.  yhdistyksen tarkoituksena on kannustaa aurinkosähkön tuotantoa kansallisella, eurooppalaisella ja maailmanlaajuisella tasolla, ja auttaa yhdistyksen jäseniä kehittämään liiketoimintaansa sekä EU:n sisäisillä, että globaaleilla markkinoilla. Yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Brysselissä..

EPIAn tavoitteet

Lähiajan markkinaosuus ja tuotanto
EPIAn lähivuosien markkinatavoite on tuottaa Euroopassa 7 miljoonalle asukkaalle sähkö aurinkosähkönä vuoteen 2010 mennessä. Vuonna 2007 sähköä tuotettiin 1,5 miljoonalle kotitaloudelle. Markkinaosuuksiin verrattaessa tämä tarkoittaisi Euroopassa 3,6 GWpower tuotantoa ja maailmanlaajuisesti yhteensä 7 GWp tuotantoa. Vuonna 2007 maailman aurinkokennokapasiteetti oli yli 9 GW.EPIA ennustaa, että aurinkokennojen sähköntuotanto on kulutuksen huipputunteina taloudellisesti kilpailukykyistä muiden sähköntuotantotapojen kanssa Etelä-Euroopassa vuonna 2015 ja muualla Euroopassa vuonna 2020. Järjestön mukaan tuotannon kaksinkertaistaminen laskee tuotantokustannuksia 20 prosenttia.

Tukijärjestelmien muutos
EPIAn ajaa tukijärjestelmien uudistamista niin, että uudistuvan energiantuotannon saama tuki kanavoitaisiin kokonaan syöttötariffien kautta. Järejstö pitää tukea tarpeellisena uuden tekniikan käyttöönoton nopeuttamiseksi. EPIAn mukaan esimerkiksi Saksan aurinkokennojen syöttötariffijärjestelmä on yksinkertainen ja toimiva, ja se on lisännyt Saksassa sekä aurinkokennojen käyttöä, että tuotantoa. EPIAn mukaan syöttötarifffi ei kuitenkaan automaattisesti johda hyvään tulokseen, vaan se on suunniteltava huolella. Tuen tulee olla riittävää rohkaistaakseen sijoittajia investointeihin, mutta sen tulee toisaalta olla yleisesti hyväksyttävällä tasolla.

Jäsenyydet
EPIA on jäsenenä seuraavissa yhdistyksissä: 
 European Renewable Energy Council EREC,
 European Chemical Industry Council CEFIC,
 European Forum for Renewable Energy Sources EUFORES,
 International Energy Agency Photovoltaic Power System IEA-PVPS ja
 Alliance for Rural Electrification ARE.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Järjestön internet-sivusto
  EPIA members

Teollisuusjärjestöt
Aurinkoenergia
Punainen 2G

Punainen 2G eli atsogeraniini on atsoväri (E 128) ja se muuntuu elimistössä pääasiassa aniliiniksi. Punainen 2G saattaa aiheuttaa hyperaktiivisuutta, ihottumaa ja anemiaa. Se voi aiheuttaa myös geenivaurioita ja olla karsinogeeninen. Sitä on saanut käyttää Euroopan unionissa vähintään 6 % viljaa sisältävissä aamiaismakkaroissa ja vähintään 4 % kasvis- ja/tai viljatuotteita sisältävien hampurilaispihvien värjäämiseen enintään 20 mg/kg.

Suomessa väriä ei ole saanut myydä suoraan kuluttajalle. Punaisen 2G:n käyttö elintarvikkeissa kiellettiin Euroopan yhteisön 28. heinäkuuta 2007 voimaan tulleella asetuksella. 

Sitä on käytetty myös mustevärinä sekä paperin värjäämiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ChemBlink: Acid Red 1 (3734-67-6) 

Atsovärit
Punainen
Asetamidit
Tulitikkuja lainaamassa (vuoden 1980 elokuva)

Tulitikkuja lainaamassa on Maiju Lassilan samannimiseen romaaniin perustuva suomalainen elokuva vuodelta 1980. Se syntyi suomalais-neuvostoliittolaisena yhteistyönä, ja jäi suomalaisen ohjaajansa Risto Orkon viimeiseksi ohjaustyöksi
ja Suomi-Filmi -yhtiön viimeiseksi näytelmäelokuvaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
, katsottavissa kokonaan.

Vuoden 1980 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Risto Orkon ohjaamat elokuvat
Vuoden 1980 neuvostoliittolaiset elokuvat
Neuvostoliittolaiset komediaelokuvat
Suomalaiset monikieliset elokuvat
The 8th Sin


The 8th Sin on ruotsalaisen power metal -yhtye Nocturnal Ritesin toukokuussa 2007 julkaistu kahdeksas studioalbumi.

Albumi nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 43.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jonny Lindkvist – laulu
 Fredrik Mannberg – kitara
 Nils Norberg – kitara
 Nils Eriksson – basso
 Owe Lingvall – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Nocturnal Ritesin albumit
Oulun Diakonissalaitos

Oulun Diakonissalaitos on Oulussa toimiva yleishyödyllinen ja aatteellinen säätiö, joka toteuttaa diakoniaa, tarjoaa elämänhallintaa tukevia sosiaalisen kuntoutuksen palveluita sekä harjoittaa ja tukee kokonaisvaltaiseen hyvinvointiin liittyvää tutkimusta. Se tarjoaa asiantuntijapalveluita liikuntalääketieteen osaamiskeskuksessa sekä toteuttaa hyvinvoinnin ja työllisyyden edistämisen hankkeita. Hankkeissa tuotettua tietoa ja kehitettyjä toimintamalleja viestitään asiantuntijoille järjestettävien koulutusten ja julkaisujen kautta. Oulun Diakonissalaitos on myös yksi Suomen Diakoniaopiston ja Diakonia-ammattikorkeakoulun omistajista.

Diakonissalaitos on perustettu vuonna 1896. Silloin aloitti Oulun Diakonissakoti nykyisten laitoksen rakennusten paikalla olleessa puutalossa Uusikadun varrella. Perustamista ajamassa olivat Oulun silloinen kirkkoherra Waldemar Wallin, konsuli Fredrik Borg, neiti Mimmi Bergh ja rehtori Mauno Rosendal. Diakonissakodin ensimmäiseksi johtajattareksi nimitettiin Norjassa seurakuntasisar-koulutuksen saanut Selma Stenbäck.

Diakonissalaitoksen toiminta laajeni huomattavasti, kun vanhojen puurakennusten lisäksi samaan kortteliin Uusikadun ja Sepänkadun kulmaan valmistui uusi nelikerroksinen tiilinen sairaalarakennus vuonna 1936. Funktionalismia edustavan rakennuksen on suunnitellut laitoksen ylilääkärin Lauri Kyanderin (myöh. Kiianmies) veli, arkkitehti Veikko Kyander. Niin ikään Kyanderin suunnittelema sairaalan laajennus valmistui Uusikadun ja Albertinkadun kulmaan 1950-luvun alussa. Vuonna 1947 hyväksytyn asemakaavan mukaan Ouluun ei olisi saanut rakentaa kuin korkeintaan viisikerroksisia taloja, mutta kaupunginvaltuusto hyväksyi diakonissalaitoksen asemakaavan muutospyynnön ja uuteen sairaalaan tuli myös seitsemänkerroksinen torniosa. Torniosan Uusikadun puoleisella seinällä on Oulussa syntyneen kuvanveistäjän Essi Renvallin muotoilema Vapauden henki -reliefi. Reliefi on valmistunut 1945, mutta paljastettu vasta 1965.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Oulun Diakonissalaitoksen kotisivut

Suomalaiset kristilliset järjestöt
Oulun sairaalat
Oulu
Suomalaiset säätiöt
OYS
Ruskea HT

Ruskea HT on keinotekoisesti valmistettava atsoväri, jonka E-koodi on E 155. Ainetta saa käyttää mm. juomiin, jälkiruokiin, jäätelöön, makeisiin ja kahvileipiin. Ruskea HT:n päivittäinen hyväksyttävä ylin saantimäärä eli ADI-arvo on 1,5 mg/kg/vrk. Aineen epäillään aiheuttavan yliherkkyysreaktioita.

Ruskea HT:n kemiallinen kaava on C27H18N4Na2O9S2, moolimassa 652,56 g/mol ja CAS-numero 4553-89-3.

Väriaine soveltuu leivontaan hyvän lämmönkestonsa vuoksi, mihin viittaa nimen lyhenne ”HT” ().

Lähteet

Aiheesta muualla 
Coloria.net: Ruskea HT
PubChem: Chocolate Brown HT 
ChemBlink: Food Brown 3 
FAO: Brown HT 

Atsovärit
Primääriset alkoholit
Andrew V. McLaglen

Andrew Victor McLaglen (28. heinäkuuta 1920 Wandsworth, Lontoo, Britannia – 30. elokuuta 2014 Friday Harbor, San Juanin piirikunta, Washington, Yhdysvallat) oli brittiläissyntyinen elokuva-, televisio- ja teatteriohjaaja. Hän sai vuonna 1991 työstään lännenelokuvien parissa myönnettävän Golden Boot -palkinnon.

McLaglen ohjasi muun muassa lukuisia Gunsmoke-sarjan jaksoja. Elokuvatuotantoon kuuluu ennen kaikkea lännenelokuvia, kuten Pertti Avolan mahtipontiseksi ja taantumukselliseksi luonnehtima Chisum (1970). McLaglen on ohjannut myös sotaelokuvia, kuten Villihanhet (The Wild Geese, 1978) ja Merten sudet (The Sea Wolves, 1980).

Yksityiselämä
Lontoossa syntynyt Andrew McLaglen oli näyttelijä Victor McLaglenin poika. Isän siirryttyä näyttelijäksi Yhdysvaltoihin perhe seurasi parin vuoden kuluttua perässä. Hän oli kookas, yli kaksimetrinen. Hän oli naimisissa neljä kertaa, vuosia näyttelijäkollegansa Veda Ann Borgin kanssa, kunnes erosi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Televisio-ohjaajat
Teatteriohjaajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
R2 (reaktori)

R2 oli ruotsalainen tutkimusreaktori. Se sijaitsi Studsvikin tutkimuskeskuksessa noin 30 kilometriä Nyköpingistä koilliseen. Reaktorin tilasi AB Atomenergi ja sen toimitti Allis-Chalmers. Yhtiö on paremmin tunnettu valmistamistaan traktoreista. Reaktori tuli kriittiseksi 4. toukokuuta 1960 kello 03.54 jonka jälkeen se oli käytössä sulkemiseensa 16. kesäkuuta 2005 kello 08.00 saakka. Reaktorin alkuperäinen lämpöteho oli 30 MW, mutta sitä nostettiin 50 MW:iin vuonna 1969. Reaktoria käytettiin isotooppien tuottamiseen ja tieteelliseen tutkimukseen. Maailmassa on kolme muuta vastaavanlaista reaktoria Yhdysvalloissa, Etelä-Afrikassa ja Alankomaissa.

Ruotsin ydinvoimalat
Helen Stenborg

Helen Stenborg (24. tammikuuta 1925 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat – 22. maaliskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Stenborg syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa. Hänet tunnetaan lähinnä teatterinäytöksistä, joissa hän esiintyi myös yhdessä puolisonsa, Barnard Hughesin kanssa. Television puolella hänellä oli 1970-luvun lopussa Helga Lindemanin rooli sarjassa Another World. 

Stenborg oli naimisissa Hughesin kanssa vuodesta 1950 tämän kuolemaan 11. heinäkuuta 2006. Hän sai vuonna 2000 Tony-ehdokkuuden.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Maskun vaakuna

Maskun vaakuna on Maskun kunnan tunnus, joka on alun perin hyväksytty Askaisten kunnan vaakunaksi. Se on saanut aiheensa marsalkka Mannerheimista, jonka syntymäkoti, Louhisaaren kartano, sijaitsee kuntaan liitetyn Askaisten kunnan alueella. Apilat puolestaan viittaavat maatalouteen.

Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Askaisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen 19. joulukuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 27. huhtikuuta 1967. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä ristikkäin kaksi hopeista marsalkansauvaa, joiden päätehelat kultaa; sauvojen saatteena neljä kulta-apilaa”. 

Alkuperäinen Maskulle vahvistettu vaakuna oli Ahti Hammarin suunnittelema. Maskun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. syyskuuta 1964, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 23. joulukuuta samana vuonna. Tämän vaakunan selitys kuului ”punaisessa kentässä viisi kultaista haavanlehteä, asetettuina 1 + 3 + 1.” Sen aihe viittasi vanhan maatalouspitäjän neljään manttaalikirjoituskylään.

Askaisten liittyessä Lemun kanssa Maskuun 1. tammikuuta 2009, Askaisten kunnanvaakunasta tuli Maskun kunnan vaakuna.

Lähteet

Viitteet

Suomen kuntien vaakunat
Gustaf von Numersin suunnittelemat kunnanvaakunat
Vaakuna
Vaakuna
Jon Anderson

Jon Anderson, syntymänimeltään John Roy Anderson 
(s. 25. lokakuuta 1944 Accrington, Lancashire) on englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten progressiivista rockia esittäneen Yes -yhtyeen laulajana ja lauluntekijänä. Hänet tunnetaan omintakeisesta, korkeasta ja käheästä lauluäänestään.

Ennen Yesiä Anderson kuului The Warriors -nimiseen yhtyeeseen. Vuonna 1968 hän tapasi basisti Chris Squiren, jonka kanssa hän perusti Yesin. Parivaljakko sai pian seurakseen kosketinsoittaja Tony Kayen sekä rumpali Bill Brufordin.

Anderson pysyi mukana yhtyeessä vuoteen 1980 saakka, jolloin hän erosi siitä ensimmäisen kerran. Läpi koko 1970-luvun Andersonilla oli merkittävä asema yhtyeessä: hän kirjoitti valtaosan kappaleiden sanoituksista ja vastasi myös yhtyeen musiikillisesta suunnasta. Hän palasi yhtyeeseen vuonna 1983 tekemään albumia 90125, josta tuli Yesin suurin kaupallinen menestys.

Vuonna 1989 hän erosi Yesistä toistamiseen ja liittyi useiden entisten Yesin jäsenien muodostamaan yhtyeeseen Anderson, Bruford, Wakeman, Howe.

Anderson on tehnyt yhteistyötä myös kreikkalaisen muusikko Vangeliksen (oik. Evangelos Odysseas Papathanassiou) kanssa 1980-luvulla. Yhteistyön tuloksena syntyneistä kappaleista tunnetuimpia on "State of Independence", josta Donna Summer teki kansainväliseksi hitiksi nousseen cover-version vuonna 1982.

Vuonna 1983 Anderson lauloi ja osin sanoitti kappaleen "In High Places" Mike Oldfieldin albumille Crises. 

Jon Anderson on 1970-luvun alusta asti ollut suuri Sibeliuksen musiikin ihailija.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jon Anderson online

Brittiläiset laulajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Hvar (kaupunki)

Hvar (paikallisella murteella: Hvor tai For, kreikaksi: Pharos, latinaksi: Pharina, italiaksi Lesina) on kaupunki samannimisellä Hvarin saarella Dalmatiassa Kroatiassa. Kunnan väkiluku on 4 251 (2011), kaupungissa itsessään asuu 3 672 ihmistä. Hvar on saaren suurin asutuskeskus ja se sijaitsee saaren länsipäädyssä.

Hvarin kaupungilla on 700 vuotta vanhat muurit ja siellä sijaitsee vanhin kunnallinen teatteri Euroopassa, joka avattiin vuonna 1612. Kaupungissa on monia gallerioita, museoita ja näyttelyitä, kuten Arsenal, Lođa, Zvijezda Mora, Anuncijata, Skorpion sekä Kroatian Instituutti, jolla on laajat taidekokoelmat.

Kaupungin satama on ihanteellisella paikalla lähistön saarten suojaamana. Tämän vuoksi se toimii turvapaikkana veneille, jotka yrittävät suojautua tuulelta. Säännöllinen Split-Hvar-Korčula-Dubrovnik -lautta liikennöi satamassa, mikä helpottaa kaupunkia säilyttämään asemansa saaren turismin keskipisteenä.

Katso myös
Hvarin kapina
Hvar (saari)
Brač
Dalmatia
Split-Dalmatian piirikunta

Lähteet

Aiheesta muualla
http://www.hvar.hr - Kaupungin virallinen sivusto
Hvarin historia 1868-2006 
Hvarin matkailutoimisto 
Tietoa Hvarista
Hvarin matkaopas 

Kroatian kaupungit
Kathleen Wilhoite

Kathleen Wilhoite (s. 29. kesäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvassa Lorenzon öljy (1992) ja televisiosarjassa Gilmoren tytöt.

Wilhoite on levyttänyt useita lauluja ja jopa kokonaisia albumeja. Hänellä on heterokromia, eli silmät ovat keskenään eriväriset.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Solaniini

Solaniini (C45H73NO15) on myrkyllinen glykoalkaloidi, jota esiintyy koisokasveissa kuten perunassa ja punakoisossa. Raaoissa tomaateissa esiintyy samansukuista glykoalkaloidia tomatiinia (C50H83NO21), joka myös on myrkyllistä. Solaniinia on perunakasvin kaikissa maanpäällisissä osissa, etenkin lehdissä ja marjoissa. Jos mukulat joutuvat kesken kasvukauden maan päälle ja tulevat valon vaikutuksesta vihreiksi, nekin muuttuvat solaniinipitoisiksi. Aine on myrkyllistä jo hyvin pieninä annoksina, eikä se hajoa keitettäessä  . Solaniini on kasvien luonnollinen puolustuskeino, ja sillä on käyttöä myös kasvinsuojeluaineena.

Solaniinimyrkytys

Vaikutusmekanismi 
Tutkimuksen mukaan solaniinin myrkylliset ominaisuudet johtuisivat sen vaikutuksesta mitokondrion kalvoon. Kokeet osoittivat, että solaniinin läsnä ollessa mitokondrion kalvon kalsiumionikanavat avautuivat ja tämä johtaa kalvojännitteen nousuun ja Ca2+-ionit kulkeutuvat mitokondrion sisään. Solun kasvanut kalsiumkonsentraatio aiheuttaa solun vaurioitumista ja apoptoosin.
Solaniini muuttuu ruoansulatuskanavassa solanidiiniksi (C27H43NO).

Oireet 
Oireita ovat huonovointisuus, ripuli, oksentaminen, vatsakipu, polttava tunne kurkussa, sydämen rytmihäiriöt, päänsärky ja sekavuus. Harvinaisempia ja vakavampia oireita ovat hallusinaatiot, tajunnan menetys, kuume, keltatauti ja hypotermia. Yleensä oireet ilmenevät 8–12 tuntia solaniinin saannista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liber Herbarum II: Luettelo solaniinia sisältävistä kasveista
  Myrkytystietokeskus, Suvi Pajarre-Sorsa: Solaniini 
 PubChem: Solanine 
 Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Solanine 
 Human Metabolome Database (HMDB): alpha-Solanine 
 Food Component Database (FooDB): alpha-Solanine 
 ChemBlink: alpha-Solanin 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Solanine 

Myrkylliset alkaloidit
Kasvimyrkyt
Alkaloidit
Elintarviketiede
Steroidit
Arthur Wallden

Arthur Adolfinpoika Wallden (23. toukokuuta 1892-1933) oli osuuskaupanhoitaja, kauppakoululainen, Suomen sisällissodassa työväen johtavan komitean ja punakaartin keskisen rintaman esikunnan jäsen. Hän toimi keskisen rintaman sotaneuvoston puheenjohtajana ja palveli myös Kymintehtaitten rykmentin pataljoonan esikunnassa. Sodan lopussa hän pakeni laivalla Venäjälle. Hän yritti kaapata vallan itselleen Buin pakolaisleirissä ja ampui siellä vaimonsa. Hän työskenteli myöhemmin mm. komissaarina Vienassa, johti rangaistusosastoja Karjalassa ja työskenteli osuuskaupassa. Hän kuoli Moskovassa.

Lähteet 

 Turunen, Mirja: Veripellot, sisällissodan surmatyöt Pohjois-Kymenlaaksossa 1918. Atena, 2005.

Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Anton Uotinen

Anton Kaarlenpoika Uotinen (8. kesäkuuta 1886 – 27. marraskuuta 1937) oli rautatieläinen, suutari, pietarinsuomalainen bolševikki ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Uotinen kuului Pietarin suomalaiseen punakaartiin, ja hän otti osaa Tampereen taisteluun Pietarin suomalaisen punakaartin II komppaniassa, johtaen miehineen Takahuhdin alueen puolustusta. Hän pakeni Tampereelta Venäjälle, kävi punaupseerikoulun ja taisteli Vienan Karjalassa, jossa haavoittui jalkaan. Myöhemmin hän toimi Aunuksen jääkäripataljoonan komissaarina ja Karjalan asuinosuuskunnan sihteerinä. Hänet vangittiin Stalinin puhdistuksissa ja ammuttiin Petroskoissa.

Lähteet

Viitteet 

Pietarinsuomalaiset
Suomen sisällissodan punaiset
Stalinin vainoissa kuolleet
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Emil Vaateri

Emil Topiaanpoika Vaateri (29. tammikuuta 1900 – 12. heinäkuuta 1941) oli suomalainen punaupseeri ja työmies. Hän kuului Suomen sisällissodassa Lappeenrannan punakaartin hiihtokomppaniaan. Hän pakeni sisällissodan jälkeen Venäjälle, jossa kävi punaupseerikoulun. Hän palveli Tsekassa Valkeasaaressa, osallistui läskikapinaan, toimi joukkueenjohtajana puna-armeijassa ja vakoili eteläisessä Suomessa 1930-luvun alussa salanimellä Einari Syrjänen. Hänelle myönnettiin Punalipun kunniamerkki läskikapinasta, jossa hän haavoittui käteen menettäen yhden sormistaan. Hän julkaisi mielipidekirjoituksia Leningradissa ilmestyneessä suomalaisten punaisten perustamassa Vapaus-lehden numerossa 24, 30.1.1937 . Emil Vaaterilla oli kaksi poikaa kahdesta eri avioliitosta, Leo Vaateri (1927–2013) ja Alfred Vaateri (1937–1994). He asuivat Pietarissa.

Hän kävi Lännen Vähemmistökansojen yliopistoa ja osallistui talvisotaan puna-armeijan riveissä pataljoonankomentajana. Talvi- ja jatkosodan välissä hän palveli Suojärvellä ja osallistui jatkosotaan suomalaisista koostuvan JR52:n komentajana. Hänen sotilasarvonsa jatkosodassa oli kapteeni. 

Kun suomalaiset ylittivät jatkosodan alkuvaiheessa rajan, JP 1:n eli Laguksen joukkojen lähetti, vänrikki Risto Mäkinen kohtasi Emil Vaaterin metsässä Lehmivaara–Uuksun tiellä 12.7.1941 ja syntyneessä laukaustenvaihdossa    Vaateri sai surmansa.

Lähteet

Viitteet 

Suomen sisällissodan punaiset
Punaupseerit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Kalervo Kujala

Kalervo Matias Kujala (6. maaliskuuta 1927 – 27. maaliskuuta 1998) oli ruotsinsuomalainen kirjailija. Hän julkaisi yhdeksän teosta sekä useita novelleja, pakinoita, lehtirunoja omalla nimellään ja eri nimimerkeillä. Hänen romaaneihinsa kuuluvat muun muassa Kun Ruotsi pysähtyi (1977) ja Kielon jäähyväiset (1997).

Teoksia 
 Kun Ruotsi pysähtyi : romaani. Finn-kirja, Tukholma 1977
 Villit linnut : novelleja ja kertomuksia ; kansi ja piirrokset Markku Huovila. Finn-kirja, Tukholma 1980
 Svartsjuka. Opal, Bromma 1985
 Tien varrelta : ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistys 10 vuotta - Föreningen för sverigefinska skribenter 10 år. Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistys, Älvsjö 1985
 Tuuthan taas jouluna? : novelli ; dramaturgi Johanna Rajamaa. Yleisradio, Helsinki 1985
 Myggans död. Tiden, Stockholm 1986
 Kotiin päin : romaani. Kirjakone, Tumba 1989
 Yön ruusut. Kirjakone, Stockholm 1991
 Kielon jäähyväiset. Raketti-kirja, Nynäshamn 1997

Toimituksia 
 ''Siirtolaiset kertovat : kokoelma ruotsinsuomalaisia novelleja, novelliantologian koonneet ja toim. Kalervo Kujala ja Kauko Lammasaitta. Finn-kirja, Tukholma 1976

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Anneli Tikkanen-Rózsa: Ruotsinsuomalaisten kirjoittama omaelämäkerrallinen kirjallisuus .

Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Club Africain

Club Africain () on tunisialainen urheiluseura, jolla on seuroja muun muassa jalkapallossa, käsipallossa, Judossa, Rugbyssä ja lentopallossa. Club Africain tunnetaan kuitenkin parhaiten jalkapalloseurana ja sillä on yhteensä 12 Tunisian liigan mestaruuksia. Seura perustettiin 4. lokakuuta 1920 ja sen kotistadion on Espérancen tavoin Stade El Menzah, joka sijaitsee Tunisissa.

Saavutukset

Kotimaan saavutukset
 Tunisian-mestaruus (13): 1947, 1948, 1964, 1967, 1973, 1974, 1979, 1980, 1990, 1992, 1996, 2008, 2015
 Tunisian cup (13): 1965, 1967, 1968, 1969, 1970, 1972, 1973, 1976, 1992, 1998, 2000, 2017, 2018

Kansainväliset saavutukset
 North African Cup of Cup Champions: 2008
 Arabian Mestarien liiga: 1997
 Arabian Cup-voittajien cup: 1995
 African Cup of Champions Clubs: 1991
 Maghreb Mestarien cup: 1973, 1974, 1975

Tunnettuja entisiä pelaajia

1950-luku
  Hassen Zlassi (1952–1962)
  Mohamed Ayachi (1957–1958)
  Mohamed Salah Jedidi (1958–1969)

1960-luku
  Ahmed Zitouni (1960–1975)
  Sadok Sassi (1961–1979)

1970-luku
  Ali Retima

1980-luku
  Samir Sellimi
  Faouzi Rouissi (1988–1992)
  Fodil Megharia (1989–1993)

1990-luku
  Adel Sellimi (1990–1996)
  Nabil Maaloul (1995–1996)
  Khaled Fadhel (1996–2001)
  Rezki Amrouche (1997–2000)
  Mehdi Meriah (1998–2000)

2000-luku
  Karim Essediri (2000–2001)
  Karim Saidi (2001–2004)
  Mehdi Ben Slimane (2002–2003)
  Ali Boumnijel (2005–2007)

Päävalmentajat

Lähteet

Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu  

Tunisialaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1920 perustetut urheiluseurat
Tunis
Bahama yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Bahama on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 26 mitalia, joista yhdeksän on kultaisia. Ensimmäiset mitalinsa maa sai Göteborgissa 1995 ja oli sen jälkeen kaikissa kisoissa mitaleilla, kunnes Moskovassa 2013 tuloksena oli vain kaksi pistesijaa. Bahama on menestynyt yksinomaan pikajuoksuissa ja hyppylajeissa.

Bahaman ensimmäinen maailmanmestari oli korkeushypyn Göteborgissa 1995 voittanut Troy Kemp. Kaksitoista vuotta myöhemmin Osakan MM-kilpailuissa saman lajin voitti Donald Thomas. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden ovat lisäksi voittaneet 400 metrin juoksussa Avard Moncur Edmontonissa 2001, Tonique Williams-Darling Helsingissä 2005, Steven Gardiner Dohassa 2019 ja Shaunae Miller-Uibo Eugenessa 2022 sekä 200 metrin juoksussa Marion Jonesin vuosia myöhemmin tapahtuneen dopinghylkäyksen tuloksena Debbie Ferguson vuonna 2001. Naisten pikaviestin Bahama voitti Sevillassa 1999 ja miesten pitkän viestin Yhdysvaltain dopingkärystä johtuneen hylkäyksen jälkeen Edmontonissa 2001.

Bahaman MM-mitalit kisoittain

Bahaman MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Bahaman MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 

Bahaman yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Ian Christe

Ian Christe (s. 1970 Biel/Bienne, Sveitsi) on kirjailija ja DJ. Hän on opiskellut Yhdysvalloissa Indianan yliopistossa.

Christe on kirjoittanut heavy metalin historiasta kirjan Pedon meteli, heavy metallin vanha ja uusi testamentti, joka ilmestyi englanniksi 2003 ja on käännetty 11 kielelle. 

Vapaana toimittajana hän kirjoittaa artikkeleita moniin yhdysvaltalaisiin musiikkilehtiin. Hänen oma yhtyeensä Dark Noerd the Beholder esiintyy kulttielokuva Gummon soundtrackilla. Hän on levyttänyt ja esiintynyt myös muutamien muiden yhtyeiden kanssa.

Christe perusti 2007 kustannusyhtiön Bazillion Points Publishing.

Teokset 

 Sound of the Beast: The Complete Headbanging History of Heavy Metal. ISBN 978-0-380-81127-4. Suom.
 
 Everybody Wants Some: The Van Halen Saga. ISBN 978-0-470-03910-6, Wiley & Sons. Suom: Van Halen; suom. Jorma-Veikko Sappinen, Johnny Kniga, 2008 
 Marooned: The Next Generation of Desert Island Discs. ISBN 0306814854, Perseus Books.
 The Trouser Press Guide to 90s Rock. toim. Ira Robbins. 
 Voter Participation and the States. Jamie ja Ian Christe, Center for Policy Alternatives.

Aiheesta muualla 

 Ian Christen blogi 
 Ian Christen MySpace 
 Sound of the Beast sivusto 
 Sirius Hard Attack schedule 
 Ian Christen haastattelu MetalUpdate.com 
 Sufian Mohamed Salleh: Ian Christen haastattelu  

Sveitsiläiset kirjailijat
Sveitsiläiset toimittajat
DJ:t
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiina yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kiina on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 73 mitalia, joista 22 on kultaisia. Parhaiten se on menestynyt Stuttgartissa 1993, jolloin se kestävyysjuoksijanaistensa johdolla sijoittui kisojen mitalitilastossa toiseksi. Ilman mitalia maa on jäänyt kaksissa kisoissa, Ateenassa 1997 ja Edmontonissa 2001. Kiinan pääkaupunki Peking toimi kisaisäntänä vuonna 2015.

Kiinan ensimmäinen MM-mitalisti oli korkeushypyn maailmanennätysmies Zhu Jianhua, joka saavutti pronssia Helsingissä 1983. Hän olikin noissa kisoissa ainoa kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt kiinalainen. Tokiossa 1991 maa saavutti ensimmäiset maailmanmestaruutensa, kun Huang Zhihong voitti kuulantyönnön ja Xu Demei keihäänheiton. Vuonna 1993 Kiina saavutti naisten 3 000 metrin juoksussa kolmoisvoiton Qu Yunxian johdolla, ja lisäksi mestaruuteen yltivät Wang Junxia 10 000 metrin juoksussa, Liu Dong 1 500 metrin juoksussa ja Huang Zhihong kuulantyönnössä.

Kiinan MM-mitalit kisoittain

Kiinan MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Kiinan MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Kiinan yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Muhammadu Buhari

Muhammadu Buhari (s. 17. joulukuuta 1942) on nigerialainen poliitikko ja upseeri. Hänet valittiin maansa presidentiksi vuoden 2015 vaaleissa ja toiselle kaudelle vuoden 2019 vaaleissa. Buhari oli vuoden 2015 vaaleissa All Progressives Congress -puolueen ehdokas. Puolue koottiin vaaleja varten erillisistä oppositiopuolueista. 

Presidentti Olusegun Obasanjon ollessa Nigerian sotilasjohtajana 1970-luvulla Buhari toimi hänen hallituksensa öljyministerinä. Buhari toimi Nigerian valtionpäämiehenä vuosina 1984–1985 joulukuussa 1983 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen. Aikakausi muistetaan erityisesti tiukoista toimista kurittomuutta ja korruptiota vastaan sekä ihmisoikeusrikkomuksista. Myös Buharilta itseltään kaapattiin valta; hänen seuraajakseen nousi kenraali Ibrahim Babangida.

Buhari oli ollut ehdokkaana maaliskuun 2015 vaaleja edeltäneissä kolmessa presidentinvaalissa. Vuoden 2015 vaalissa Buhari voitti presidentti Goodluck Jonathanin, mikä teki hänestä maansa ensimmäisen oppositioehdokkaan, joka on voittanut istuvan presidentin. Buharin kannatus on vankinta maan köyhässä pohjoisosassa.

Kesäkuussa 2014 Buhari selvisi hengissä Boko Haramin häntä vastaan tekemästä murhayrityksestä.

Helmikuussa 2019 valittiin Buhari presidentinvaaleissa uudeksi nelivuotiskaudeksi Nigerian presidentiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Buharin verkkosivusto 

Nigerian presidentit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt