joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vain elämää – kausi 10, toinen kattaus

on Vain elämää -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden toinen kokoelma-albumi, joka ilmestyi 25. lokakuuta 2019. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson ensiesityspäivänä. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2019 kokoelma-albumit
Suomalaiset popalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Suomalaiset hip hop -albumit
Maria Lassila-Merisalo

Maria Lassila-Merisalo (s. 1978) on suomalainen tietokirjailija ja journalismin tutkija. Hän on kirjoittamisen dosentti Jyväskylän yliopistossa ja viestinnän dosentti Helsingin yliopistossa. 

Lassila-Merisalon päätutkimuskohde on tarinallinen journalismi, jota hän on paitsi tutkinut myös kouluttanut ja itse kirjoittanut. Hän osallistuu myös aktiivisesti journalismia ja media-alaa koskevaan julkiseen keskusteluun ja on ollut valitsemassa palkinnonsaajia useissa lehtijuttukilpailuissa. Vuonna 2020 häneltä julkaistiin tietokirja Tarinallinen journalismi, jonka on kustantanut Vastapaino.

Lassila-Merisalo väitteli tohtoriksi tammikuussa 2009 Jyväskylän yliopistossa journalistiikan oppiaineessa. Hänen väitöskirjansa Faktan ja fiktion rajamailla käsittelee suomalaisen kaunokirjallisen journalismin poetiikkaa. Narratiivisen journalismin lisäksi Lassila-Merisalo on tutkinut esim. toimittajien urakehitystä.

Lassila-Merisalo on jäsen tiedonjulkistamisen neuvottelukunnassa, joka muun muassa tekee opetusministerille esityksen tiedonjulkistamisen valtionpalkintojen saajista. Hän toimii myös Suomen tietokirjailijat ry:ssä Kanta-Hämeen aluevastaavana. Hän työskentelee Hämeen ammattikorkeakoulussa tutkijayliopettajana.

Julkaisut 
 Tarinallinen journalismi. Vastapaino, 2020.
 Faktan ja fiktion rajamailla: Kaunokirjallisen journalismin poetiikka suomalaisissa aikakauslehdissä. Väitöskirja, 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lukujuttu. Maria Lassila-Merisalon blogi.

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset mediatutkijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Vain elämää – joulu

on Vain elämää -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden joulujaksoihin perustuva kokoelma-albumi, joka ilmestyi 29. marraskuuta 2019. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson ensiesityspäivänä. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2019 kokoelma-albumit
Suomalaiset popalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Suomalaiset hip hop -albumit
Suomalaiset joulualbumit
RTHK

RTHK (, ) on Hongkongissa sijaitseva yleisradioyhtiö. Se on Hongkongin taloushallinnon (Commerce and Economic Development Bureau of the Hong Kong Government) alainen osasto. RTHK:lla on 7 radiokanavaa ja 3 televisiokanavaa.

RTHK:n edeltäjä GOW perustettiin 1928. Ohjelmaa tuotetaan pääsääntöisesti englanniksi, kantoninkiinaksi ja mandariinikiinaksi. 

Toisin kuin esimerkiksi BBC tai YLE, RTHK saa rahoituksensa suoraan hallinnon budjetista. Maaliskuussa 2021 yhtiön hallituksen puheenjohtajana aloitti Patrick Li Pak-chuen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RTHK:n kotisivut

Hongkongilaiset viestimet
Viestintäyhtiöt
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Televisiokanavat
Julkisen palvelun mediayhtiöt
Kaija Isosaari

Kaija Isosaari (s. 23. marraskuuta 1923) on suomalainen yleisurheilija, joka voitti kiekonheitossa yhden Suomen mestaruuden. Hän edusti Tampereen Pyrintöä.

Isosaari voitti kiekonheitossa Suomen-mestaruuden vuonna 1950 tuloksella 33,67 m sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1948, viidenneksi vuosina 1951 ja 1954 sekä kuudenneksi vuonna 1952.

Isosaaren kiekonheittoennätys on 36,54 m, jonka hän teki Tampereella elokuussa 1958.

Lähteet 

Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1923 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Kalifornian kommando

Kalifornian kommando on elokuvaohjaaja Jalmari Helanderin ja käsikirjoittaja Mikko Pöllän luoma suomalainen komediasarja ja se on Elisa Viihteen alkuperäissarja. Se sai ensiesityksensä helmikuussa 2020. Sarjan pääosassa nähdään amerikkalaisnäyttelijät Kian Lawley ja Katherine Hughes..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 YouTube-tähti Kian Lawley on samastunut Suomessa roolihahmoonsa Vantaa ”Van” Hamiltoniin
 Tällainen on Suomen intistä tehty kymmenosainen actionsarja Hollywoodin tapaan, esikuvina Schwarzenegger ja Spielberg
 Keuruun varuskunta heräsi henkiin Kalifornian kommandon kuvauksissa: ”Luvassa roisi ja toiminnallinen komediasarja”

Suomalaiset komediasarjat
2020-luvun televisiosarjat
Elisa Viihde -alkuperäissarjat
Korroosio Comedy

Korroosio Comedy on myrskyläläinen komediapainotteisten YouTube-videoiden tekoon keskittynyt kolmikko. Kolmikkoon kuuluvat Markku Vilonen, Tuomas Kauppinen sekä Juha Ollikainen ja he aloittivat toimintansa vuonna 2012.

Ura
Kolmikon tuotanto keskittyy etupäässä omatekoisen suomalaisen sketsihuumorin tekoon ja heidän kanavansa on kerännyt YouTubessa miljoonia näyttökertoja. Kolmikon tunnetuin video, joka nosti heidät suuren yleisön tietoon, on elokuussa 2018 julkaistu "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa?", jolla kolmikko kuvasi stereotypioita Suomen eri paikkakunnista. Vuoden kuluttua julkaisusta video oli kerännyt YouTubessa lähes miljoona näyttökertaa ja se oli myös ehdokkaana vuoden 2019 Tubecon Video Awardseissa. Elokuussa 2019 video sai myös jatko-osan nimeltään "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa 2".

Lähteet

YouTube-kanavat
Huumoriryhmät
Paint 3D

Paint 3D on Microsoftin kehittämä kuvankäsittelyohjelma. Se on päivitetty versio Microsoftin Paint-ohjelmasta ja se julkaistiin Windows 10 -käyttöjärjestelmälle Creators Update -päivityksen yhteydessä 5. huhtikuuta 2017. Ohjelman kehitti Microsoftin Lift London -studio ja sillä pystyy toteuttamaan 3D-mallinnusta sekä kolmiulotteista tulostusta. Paint 3D sisältää alkuperäisen Paintin ominaisuudet, jotka yhdessä 3D-muotoiluominaisuuksien kanssa tekevät siitä keveän ja helppokäyttöisen 2D-3D-editointiohjelman.

Ohjelma sai kehuja uusista ominaisuuksistaan, roolistaan Windows 10 -käyttöjärjestelmän kehittyvässä 3D-tuessa, uudesta käyttöliittymästä, kehittyneestä kirjoitusominaisuustuesta, sekä innovaation määrästä mitä ei oltu nähty Microsoft Paintin kehityksessä. Ohjelmaa kuitenkin kritisoitiin internetissä sekä Palautekeskuksessa joidenkin Microsoft Paintin ominaisuuksien puuttumisesta, saatavilla olevien 3D-työkalujen puutteesta sekä Paintiä vaikeakäyttöisemmästä käyttöliittymästä, varsinkin sovelluksen varhaisissa versioissa.

Lähteet

Windows-ohjelmat
Microsoftin ohjelmistot
Piirto-ohjelmat
Ari Hakahuhta

Ari Hakahuhta (s. 1967) on suomalainen toimittaja, joka työskentelee Yleisradion politiikan erikoistoimittajana. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Kokemäen lukiosta ja opiskellut Tampereen yliopistossa tiedotusoppia, valtio-oppia ja sosiologiaa. 

Hakahuhta on työskennellyt Yleisradion politiikan toimittajana vuodesta 2000 lähtien. Vuosina 2015–2018 hän oli Yleisradion uutis- ja ajankohtaistoiminnan politiikan toimituksen esimies. Ennen poliitikan toimitusta Hakahuhta työskenteli muun muassa Yleisradion asiaohjelmissa sekä Yle Uutisten kotimaantoimituksessa.

Vuonna 1995 Hakahuhta palkittiin tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnolla Ekoisti-ohjelman toimituksen jäsenenä.

Lähteet 

Suomalaiset televisiotoimittajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Pvris

Pvris (tyyliteltynä PVRIS, lausutaan Paris) on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye, joka perustettiin vuonna 2012 Lowellissa, Massachusettsissa. Sen alkuperäisiä jäseniä olivat laulaja Lynn Gunn, kitaristi Alex Babinski, basisti Brian MacDonald ja rumpali Brad Griffin. 

Griffin jätti yhtyeen ennen ensimmäisen albumin julkaisua. 26. elokuuta 2020 bändi ilmoitti Alex Babinskin lähdöstä. Hänen huonetoveriaan syytettiin seksuaalisesta käytöksestä alaikäisiä kohtaan 2014 ja Babinski ei ollut tuominnut tätä, vaikka väitetysti tiesi asiasta. Tapaus on toistaiseksi oikeuden käsittelyssä. 

Pvris julkaisi ensimmäisen albuminsa White Noise vuonna 2014 ja All We Know of Heaven, All We Need of Hell -albuminsa vuonna 2017. Yhtyeen kolmas albumi Use Me julkaistiin myöhäistettynä alkuperäisestä julkaisuajankohdasta (1. toukokuuta 2020.) 28. elokuuta 2020. 

Alternative Press valitsi Pvrisin vuoden läpimurron tehneeksi yhtyeeksi Alternative Press Music Awards -gaalassa vuonna 2015.

Diskografia

Studioalbumit 
 White Noise (2014)
 All We Know of Heaven, All We Need of Hell (2017)
 Use Me (2020)
EP:t

Hallucinations (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset alternative rock -yhtyeet
Marianna Henriksson

Marianna Henriksson (s. 1983) on suomalainen cembalisti, joka on toiminut solistina ja yhtyemuusikkona. Hän on levyttänyt sooloalbumin Frammenti del discorso amoroso, jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Henriksson on tehnyt myös monitaiteista yhteistyötä koreografi Anna Mustosen kanssa.

Opiskelu ja ura 
Henriksson valmistui vuonna 2010 Sibelius-akatemiasta musiikin maisteriksi ja vuonna 2012 jatko-opinnoistaan Berliinin taideyliopistosta. Hän on konsertoinut ympäri maailmaa sekä solistina että eri yhtyeissä. Hän kiersi vuosina 2013–2014 Euroopassa Euroopan unionin barokkiorkesterin kanssa.

Henriksson on työskennellyt usein nykytanssituotannoissa ja tehnyt yhteistyötä erityisesti koreografi Anna Mustosen kanssa. Heidän yhteistyöstään ovat syntyneet muun muassa varhaisbarokin musiikkia ja tanssia yhdistänyt Di anima et di corpo ja Claudio Monteverdin musiikkin tehty Maria Vesper. Heidän tanssituotantojaan on esitetty Zodiakissa, Helsingin musiikkitalossa ja Italian Bolzanossa. Henriksson ja Mustonen palkittiin vuonna 2018 tanssitaiteen valtionpalkinnolla.

Henrikssonin ensimmäinen soololevy oli vuonna 2018 ilmestynyt Frammenti del discorso amoroso, jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Albumilla on Giovanni Picchin, Tarquinio Merulan, Girolamo Frescobaldin, Michelangelo Rossin ja Gregorio Strozzin toccatoja ja tanssikappaleita. Albumi oli ehdolla Yleisradion vuoden levy -palkinnon saajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Omat sivut 

Suomalaiset cembalistit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Algerian Pasteur-instituutti

Algerian Pasteur-instituutti (, IPA) on Algerian pääkaupunki Algerissa toimiva, Algerian terveysministeriön alainen biolääketietellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. Instituutti perustettiin vuonna 1894.

Algerian ensimmäinen tunnistettu covid-19-tautitapaus oli maahan 17. helmikuuta 2020 saapunut italialainen, jonka tartunnasta raportoitiin 25. helmikuuta. Pasteur-instituutin laboratorio on maansa tärkein covid-19-tautiin sairastuneiden laboratorionäytteitä analysoiva laboratorio. Instituutin tilapäisenä johtajana toimii lääketieteen tohtori Fawzi Derrar. Hänen edeltäjänsä erotettiin maaliskuussa 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla
Institut Pasteur d’Algérie  (facebook.com)
Algeria’s COVID-19 hotline props up rapid response (12.3.2020)  (who.int)
La carte épidémiologie (Algerian terveysministeriön päivittäin ajantasaistama Covid-19 -tilanne)   (sante.gov.dz)
Africa CDC Dashboard (Africa CDC:n Covid-19 -yleiskatsaussivu, sisältäen maakohtaiset, esille klikattavat arvot)  (africacdc.org)

Kansanterveyslaitokset
Tutkimuslaitokset
Algerian rakennukset ja rakennelmat
Alger
Nikolai Gretš

Nikolai Ivanovitš Gretš (1787–1867) oli venäläinen kirjailija, saksalaista alkuperää. Hän perusti 1812 hallituksen avustamana Syn otetšestva -nimisen lehden, joka uutistensa kautta oli aikoinaan Venäjän huomatuin lehti. 1825–1860 hän julkaisi Severnaja Ptšela -nimistä sanomalehteä. Ne olivat molemmat suunnaltaan vanhoillisia ja vapauden vihollisia. Avustajana toimi aikoinaan mahtava kirjallisuuskriitikko Faddei Bulgarin, joka tässä toimessa esiintyi alituisena valtiollisena ilmiantajana. Gretš on kirjoittanut myös aikoinaan suositun romaanin Musta nainen (1834, ei suom.), joka on taiteellisesti vähäarvoinen, sekä Saksan matka (1836, ei suom.). Hänen Venäjän kirjallisuuden historiansa ja varsinkin hänen kielioppinsa Grund-Regeln der Russischen Grammatik olivat käytössä vuosikymmenien ajan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1787 syntyneet
Vuonna 1867 kuolleet
Suurmestari (televisiosarja)

Suurmestari on MTV3-kanavalla 12. huhtikuuta 2020 alkanut suomalainen viihdeohjelma, joka perustuu brittiläiseen Alex Hornen luomaan Taskmaster-televisioformaattiin. Ohjelmassa neljä vakiokilpailijaa ja joka jaksossa vaihtuva vieraileva kilpailija suorittavat erilaisia tehtäviä, joita he saavat Suurmestarilta.

Ohjelmassa suurmestarina toimii Jaakko Saariluoma ja tuomarina Pilvi Hämäläinen. Joka jaksossa kilpailijat suorittavat tehtäviä. Tehtävästä saa pisteitä, ja eniten pisteitä kerännyt voittaa. Joka jaksossa palkintona on kilpailijoiden eri asiat tai esineet, jotka kilpailijat ovat tuoneet mukanaan. Kauden voittaa aina se vakiokilpailija, joka on voittanut eniten yksittäisiä jaksoja. Kukaan ohjelman vieraista ei voi voittaa koko kilpailua.

Sarja jäi kesätauolle 17. toukokuuta 2020, kun ensimmäiseltä tuotantokaudelta oli kolme jaksoa esittämättä, ja loput jaksot esitettiin MTV3-kanavalla ja suoratoistopalvelu mtv:ssä 13. – 27. elokuuta 2020. C Moressa jaksot julkaistiin jo 17. toukokuuta 2020. 27. elokuuta 2020 ilmoitettiin sarjan jatkuvan toiselle tuotantokaudelle keväällä 2021. Kolmannen kauden alusta tiedotettiin ensimmäistä kertaa lokakuussa 2021, jolloin uuden kymmenjaksoisen kauden kuvauksiin haettiin yleisöä.

Suurmestari on voittanut parhaan Game Show’n Kultaisen Venlan vuosina 2020 ja 2021.

Vakiokilpailijat

Ensimmäinen tuotantokausi

Tehtävät ja pisteet
Suurmestari jakaa pisteitä kilpailijoille suoritusten mukaan asteikolla 0-5. Mikäli tehtävä epäonnistuu, lukee taulukossa DQ.

Toinen tuotantokausi

Tehtävät ja pisteet
Suurmestari jakaa pisteitä kilpailijoille suoritusten mukaan asteikolla 0-5. Mikäli tehtävä epäonnistuu, lukee taulukossa DQ.

Kolmas tuotantokausi

Tehtävät ja pisteet
Suurmestari jakaa pisteitä kilpailijoille suoritusten mukaan asteikolla 0-5. Mikäli tehtävä epäonnistuu, lukee taulukossa DQ.

Lähteet 

2020-luvun televisiosarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
Elokuvavuosi 2022

Elokuvavuosi 2022 käsittelee vuoden 2022 aikana ensi-iltansa saavia elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. 


Ensi-iltoja

Tammi–maaliskuu

Huhti–kesäkuu

Heinä–syyskuu

Loka–marraskuu

Katso myös
 Luettelo 2020-luvun suomalaisista elokuvista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elokuvavuodet
Suomen kenttätykistö

Suomen puolustusvoimissa kenttätykistökoulutusta antavat Satakunnan Tykistörykmentti Niinisalossa, Karjalan Tykistörykmentti Vekaranjärvellä, Kainuun tykistörykmentti Kajaanissa sekä Jääkäritykistörykmentti Parolassa. Lisäksi kenttätykistön reserviupseereja koulutetaan Reserviupseerikoulussa Haminassa (Tuliasema- ja tulenjohtopatterit, Viestikomppania) ja Panssarikoulussa Parolassa. Upseerien kenttätykistökoulutus järjestetään Tykistökoulussa Niinisalossa. Jo lakkautettuja tykistöjoukkoja ovat Pohjois-Karjalan Patteristo niin ikään lakkautetussa Liperin Ylämyllyn varuskunnassa.

Yksi Suomen maavoimien näkyvimmistä erityispiirteistä on juuri tykistö, jonka numeromääräinen vahvuus on läntisen Euroopan suurin. Suomen puolustusvoimilla on 1 566 tykkiä ja raskasta kranaatinheitintä. Saksalla on 202 tykkiä vähemmän, Ranskalla ja Britannialla on puolestaan yli 700 vähemmän. Venäjän tykistön vahvuus on 26 000, mikä yhdessä Suomen lukumääräisesti vahvojen maavoimien kanssa selittää Suomen tykistön koon.

Käyttö
Tykistö muodostaa maavoimien yhtymien tulivoiman rungon.

Tykistöjoukot toteuttavat tehtävänsä yleensä epäsuorin ammunnoin. Tarvittaessa useimmat yksiköt kykenevät myös suora-ammuntaan.
Tykistön tulta käytetään koko taistelualueen syvyydessä. Tulenkäytön painopiste luodaan ryhmittämällä tulenjohtovoima ja tuliyksiköt tarkoituksenmukaisesti sekä ampumatarvikkeiden käytöllä.

Pataljoonien kranaatinheitinkomppaniat tukevat painopistesuunnan komppanioiden taistelua. Vastaavasti prikaatin tykistöryhmän tärkein tehtävä on painopistesuunnan pataljoonien tukeminen.

Yhtymien raskaista patteristoista muodostetaan 2−4 patteristoa käsittävä tykistöryhmä, jonka tärkeimmät tehtävät ovat vastatykistötoiminta, muut operatiiviset tehtävät sekä painopistesuunnan prikaatin tukeminen. Erikoisampumatarvikkeina käytetään muun muassa pitkän kantaman kranaatteja ja kuorma-ammuksia.

Raketinheitinpatteria käytetään yleensä painopistesuunnassa vastatykistötoimintaan, muuhun operatiiviseen tulenkäyttöön sekä selustassa ja sivustoilla maahanlaskun torjuntaan. Ylijohdon maalitiedusteluyksiköitä käytetään yleensä yhtymän alaisuudessa painopistesuunnan maalien paikantamiseen ja tulenjohtoon. Yksiköiden osia, kuten paikantamistutkajaos voidaan alistaa painopistesuunnan prikaatille.

Ylijohdon maalitiedustelu palvelee myös syvälle ulottuvaa yleistiedustelua. Lisäksi useimmat tiedusteluyksiköt ovat tulenjohtokykyisiä.

Reservissä olevien yhtymien tykistön tehtäviä ovat maahanlaskujen torjunnan sekä selustan taistelujen tukeminen.

Neuvostoliiton kenttätykistö
Suomeen aiemmin hankitut tykit olivat monessa tapauksessa neuvostoliittolaisia. Neuvostoliiton asevoimissa kenttätykistö jaettiin pataljoonatykistöön , rykmentintykistöön , divisioonantykistöön , armeijakunnantykistöön  ja yläjohdontykistöön.

Lähteet 

Suomen puolustusvoimat
Tykistö
Pikkupunasimppu

Pikkupunasimppu (Sebastes viviparus) on korusimppujen (Sebastidae) heimoon ja punasimppujen (Sebastes) sukuun kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö 
Pikkupunasimpun tavallinen pituus on 25 senttimetrin luokkaa. Se voi kasvaa maksimissaan 66,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajin maksimipaino on yksi kilogramma. Se on väritykseltään lähes punainen tai ruskeankeltainen. Selkäpuoli on vatsapuolta tummempi. Sen pää on suhteessa suuri ja sivusta katsottuna teräväkärkinen. Pikkupunasimppu on kauttaaltaan kampasuomujen peitossa, joita sillä on kylkiviivallaan on 70–80 kappaletta. Lajin selkäevän etu- ja takaosa ovat kasvaneet yhteen. Etuosassa on 14–16 piikkiruotoa ja takaosassa 12–15 haarautunutta nivelruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 6–8 haarautunutta nivelruotoa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Pikkupunasimppua tavataan Atlantin valtameren pohjoisosassa Skagerrakista pohjoiseen Finnmarkiin ja Pohjanmeren pohjoisosassa sekä vielä lännempänä ja pohjoisempana Shetlandinsaarilla, Färsaarilla, Karhusaarella, Islannissa, Iso-Britanniassa ja Irlannissa. Lajia tavataan merien ulapoilla yleensä 10–150 metrin syvyydessä vedenpinnasta, mutta toisinaan se käy jopa 750 metrin syvyydessä. Kesäisin se elää myös lähellä rannikoita.

Ravinto ja elintavat 
Pikkupunasimpun ravintoa ovat monenlaiset simpukat ja pienet kalat. Se saavuttaa sukukypsyyden yleensä noin 20 vuoden iässä, jolloin se on noin 18 senttimetrin mittainen. Sen poikaset syntyvät uimataitoisina kesä-elokuussa neljästä viiteen millimetrin mittaisina. Pikkupunasimpun tiedetään voivan elää jopa 40 vuoden ikäiseksi.

Lähteet 

Korusimput
Sweet but Psycho

Sweet but Psycho on yhdysvaltalaislaulaja Ava Maxin kappale, jonka julkaisi Atlantic Records singlenä 17. elokuuta 2018. Se on artistin ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Heaven & Hell. Kappaleen ovat sanoittaneet Max, Madison Love ja Cirkut joista viimeisin myös tuotti sen. 

Julkaisun jälkeen kappale ilmaantui monille Spotifyn soittolistoille ja Viral Chartin listoille sekä saavutti singlelistan ensimmäisen sijan 22 eri valtiossa kuten Saksassa ja Iso-Britanniassa, joissa se pysyi neljä viikkoa listan kärjessä. Se oli hänen ensimmäinen kappale joka pääsi singlelistan kymmenen parhaan joukkoon myös Yhdysvalloissa, jossa se pääsi sijalle 10. Kesäkuussa 2019 kappale oli ollut Unkarissa Hungarian Stream Top 40-listan ensimmäisellä sijalla 19 viikon ajan ja siitä tuli vuoden 2019 soitetuin radiokappale kyseisessä valtiossa. ”Sweet but Psycho” oli vuoden 2019 menestynein kappale myös Sloveniassa. Kappale myi platinaa tai enemmän seitsemässätoista eri valtiossa, joista Brasiliassa ja Puolassa jopa timanttia. Kappale voitti palkinnon vuoden 2019 LOS40 Music Awardseissa kategoriassa ”Paras kansainvälinen kappale”.

Lähteet

Vuoden 2018 kappaleet
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin kappaleet
Dance-pop-kappaleet
Britannian singlelistan ykköset
Suomen singlelistan ykköset
Ava Maxin kappaleet
Korstoraatio

Korstoraatio oli rap-yhtye, joka perustettiin Jyväskylän Kortepohjassa. Yhtyeseen kuuluivat Lyttä, MikeMo, SuperDuve, Tohtori Getto ja Joosu J.

Korstoraatio perustettiin vuonna 2012, ja yhtye julkaisi pian mixtapen Fourgnxtazsippinhennesyinopelastra, jonka saaman suosion jälkeen yhtye esiintyi eri puolilla Suomea. Vuonna 2015 Korstoraatio solmi levytyssopimuksen Överdog-levyhtiön kanssa ja julkaisi ainoan studioalbuminsa Tsekkaa mutsi! vuonna 2016. Vuonna 2017 yhtye ilmoitti hajoavansa.

Hajoamisen jälkeen yhtyeen jäsenet ovat omilla tahoillaan jatkaneet aktiivisesti musiikintekoa lukuun ottamatta MikeMota, joka piti yhtyeen jälkeen melko pitkälti hiljaiseloa ja julkaisi vain pari yksittäistä kappaletta. Super Duve vaikuttaa nykyään Mouhous-yhtyeessä, ja Lyttä on tehnyt soolouraa, toiminut Gettomasan tuplaajana ja tehnyt yhteisjulkaisun Tohtori Geton kanssa. Joosu J on ryhmän jäsenistä toistaiseksi ainoa, joka julkaissut yhtyeen hajoamisen jälkeen kokopitkiä sooloalbumeita.

MikeMo kuoli vuonna 2020 sairaskohtaukseen.

Diskografia 

 Fourgnxtazsippinhennesyinopelastra (2013)
 Tsekkaa mutsi! (2016)

Lähteet

Katso myös 

 Överdog
 Lyttä
 KPC Records

Suomalaiset hip hop -yhtyeet
Valepoliisi

Valepoliisi on Jarkko Sipilän kirjoittama ja Crime Timen kustantama vuonna 2013 ilmestynyt rikosromaani, jossa on 271 sivua.

Juoni

Kadulta löytyy pahoinpidelty mies. Seuraavana päivänä lumikasasta Itäkeskuksesta kaivetaan esiin ammutun miehen ruumis. Pahoinpitelyn uhri ei suostu puhumaan poliisille eikä tapetun miehen henkilöllisyys selviä.

Lähteet

 https://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/http%253A%252F%252Fwww.btj.fi%252Fat_1905890

Jarkko Sipilän teokset
Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 2013 kirjat
Aune Salmi

Aune Salmi (s. 24. tammikuuta 1927) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti porilaista Isojoenrannan Mahtia.

Salmi saavutti kuulantyönnössä SM-kilpailuissa pronssia vuosina 1951 ja 1952. Jälkimmäisenä vuonna hän sijoittui kiekonheitossa viidenneksi.

Salmen ennätys kuulantyönnössä on 11,69 m vuodelta 1951 ja kiekonheitossa 35,71 m vuodelta 1952.

Lähteet 

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1927 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Spiritualiteetti

Spiritualiteetti on usein käytetty ilmaus hengellisen elämän konkreettisista muodoista. Termi tulee latinan sanasta spiritualis () ja sitä käytetään usein kristillisessä kontekstissa. Spiritualiteetti koskee ihmisen sisäistä uskonnollista elämää ja kokemusta sekä henkilökohtaista uskossa elämistä ja uskon harjoittamisen polkua. Spiritualiteetin teologia on teologian osa-alue, joka korostaa kokemuksellisuutta ja käytännöllisyyttä.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon määritelmän mukaan spiritualiteetti on hengellistä kasvua ja havahtumista korostavaa uskon käytännöllistä harjoittamista, erityisesti yhteisöllisesti. Spiritualiteettiin voi kuulua esimerkiksi Raamatun lukemista, messuun osallistumista, rukoilua ja yhteyttä toisiin uskoviin. Se voi tarkoittaa myös hiljaisuuden ja mietiskelyn harjoittamista, hengellistä laulamista, retriiteille osallistumista tai muuta hartaudenharjoitusta.

Katso myös
Fransiskaanit
Hengellisyys
Ignatiaaninen spiritualiteetti
Karmeliitat
Taizé-yhteisö
Tuomasmessu

Lähteet

Hengellisyys
Kristilliset käsitteet
Tunisin Pasteur-instituutti

Tunisin Pasteur-instituutti (, lyhennys IPT) on Tunisian pääkaupungissa Tunisissa toimiva maan terveysministeriön alainen biolääketietellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. Instituutti on eräs Pasteur-instituuttien verkostoon kuuluvista runsaasta 30:stä tutkimuslaitoksesta.

Tunisin instituutin perusti Louis Pasteurin sisaruksenpoika tohtori Adrien Loir vuonna 1893. Perustajan jälkeen instituuttia johti vuosina 1903–1936 tohtori Charles Nicolle, jolle myönnettiin vuoden 1928 lääketieteen Nobel-palkinto vaatetäiden levittämän pilkkukuumen tutkimustyöstä. Nykyään (2020) instituuttia johtaa lääkäri, professori Hechmi Louzir.

Keväällä 2020 Tunisin Pasteur-instituutti analysoi tiloissaan pääosan Tunisiassa covid-19-tautiin sairastuneilta otetuista laboratorionäytteistä. Koronavirusanalyysien takia laboratoriossa työskenneltiin epidemian aikana ympäri vuorokauden viikon kaikkina päivinä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Institut Pasteur de Tunis  (pasteur.tn)
Situation de la pandémie en Tunisie en chiffres (Tunisian covid-19-tautitilanne, arvot voivat kuvata 1–3 vrk aiempaa tilannetta)  (covid-19.tn)
Africa CDC Dashboard (Africa CDC:n covid-19-yleiskatsaussivu, sisältäen maakohtaiset, esille klikattavat arvot)  (africacdc.org)

Kansanterveyslaitokset
Tutkimuslaitokset
Tunisin rakennukset ja rakennelmat
Buddhalainen Dharmakeskus

Buddhalainen Dharmakeskus Helsingissä perustettu buddhalaisuuden maallikkoharjoittajien yhteisö. Yhteisön perusti Ngakpa Maitreya Pekka Airaksinen vuonna 1981, ja se rekisteröityi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 1998.

Dharmakeskuksen harjoitus pohjautuu mahayana- ja vajrayana-buddhalaiseen perinteeseen. Yhteisö järjestää säännöllisesti meditaatioretriittejä ja -kursseja, ja se omistaa kaksi meditaatiokeskusta: Tiibetin taiteen keskus Loimaalla ja Samje-retriittikeskus Siikaisilla.

Dharmakeskuksen toiminta ei ole sen historian aikana ollut kovin avointa ulkopuolisille, mutta yhteisö on muuttunut avoimemmaksi, kun yleisön kiinnostus meditaation ja tiibetiläiseen buddhalaisuuteen on kasvanut. Vuonna 2018 yhdyskunnan varsinaisten jäsenten määrä oli 45.

Dharmakeskuksen yhteydessä toimii myös Dharmakustannus, joka julkaisee suomennoksia buddhalaisuuden perusteoksista sekä Airaksisen musiikkia.

Aiheesta muualla
Buddhalainen Dharmakeskus
Dharmakeskus Facebookissa
Dharmakustannus
Samje-retriittikeskus

Lähteet

Suomen buddhalaiset yhdyskunnat
Buddhalaisuus Suomessa
Dmitri Grigorovitš (kirjailija)

Dmitri Vasiljevitš Grigorovitš (; 31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1822 Nikolskoje, Simbirskin alue – 3. tammikuuta 1900 (J: 22. joulukuuta 1899) Pietari) oli venäläinen kirjailija. Hän opiskeli Pietarin insinöörikoulussa ja taideakatemiassa. Kirjallisen maineensa hän loi maaseutukuvauksillaan Maaseutu (1846) ja Anton Goremyka (1847), joissa ensi kerran venäläisessä kirjallisuudessa koetettiin realistisesti esittää rahvaan alimman kerroksen jokapäiväistä elämää kaikessa harmaudessaan. Vaikka Grigorovitš ei ollut suuri taiteilija eikä kyennyt tunkeutumaan elämän syvimpiin kätköihin eikä ollut edes lähemmin tutustunut venäläiseen talonpoikaiselämään, näiden kuvausten vaikutus oli kuitenkin voimakas siksi, että ne ilmestyivät oikealla hetkellä, aikaan, jolloin Venäjällä alettiin kipeästi tuntea maaorjuuden tuottama kurjuus. Grigorovitšin seuraavilla teoksilla ei ollut enää samaa menestystä, ei taiteellista eikä historiallista merkitystä.

Suomennettu teos
 Guttaperkkapoika (Guttapertševyi maltšik). Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1822 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Viljo Nieminen

Viljo Nieminen (s. 31. heinäkuuta 1934 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Hän oli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1959–1963.

Nieminen debytoi vuonna 1956 Savolaisen taide- ja kehysliikkeessä, Helsingissä. Radiotalon näyttely Helsingissä 1959 oli läpimurto radiohaastatteluineen. Viljo Nieminen on maalannut aktiivisesti kahdeksalla vuosikymmenellä, viimeisin osallistuminen näyttelyyn oli Taidemaalariliiton teosvälitys Kaapelitehtaalla helmikuussa 2020. Nieminen siirtyi varhaisessa vaiheessa konkretismiin. ”Niemisen sekä reippaasti että tekniikaltaan huolellisesti tehdyt työt edustavat abstraktin taiteen koristeelliista uutta suuntaa, jokinmoista pop-konkretismia, joka juuri nyt on osaltaan taittumassa minimal-artin linjoille. Nieminen käyttää töissään konkretistien sommitteluperiaatteita, popin väriasteikkoa ja op-taiteen visuaalisia kikkoja”, arvioi Leo Lindsten vuonna 1969.

Niemiselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.

Näyttelyitä

Yksityisnäyttelyitä 

 1956–1958: Savolaisen taide- ja kehysliike, Helsinki
 1958: Kulttuuritalo, Helsinki
 1958–1963: Linnosen taide- ja kehysliike (vaihtuva ikkunanäyttely)
 1959: Helsinki Radiotalo, Helsinki (haastattelu ja näyttely)
 1959: Kansallisteatteri, Helsinki
 1963: Galeria Strinberg, Helsinki
 1969, 1970, 1972: Taidesalonki Bulevardi 3, Helsinki
 1971, 1973: Taidesalonki Husa, Tampere
 1973: Cedercreutzin museo, Harjavalta
 1973: Turun taidehalli  
 1973: Kotkan kaupunginteatterin näyttelyhalli

Yhteisnäyttelyitä 

 1969, 1970: Nuorten näyttely, Taidehalli, Helsinki
 1970: SKjL:n näyttely
 1970, 1972, 1974: Suomen taiteilijain näyttely, Taidehalli, Helsinki
 1971: STA:n 3-v. näyttely, Taidehalli, Helsinki
 1973:  Konstruktivismi-näyttely, Helsingin taidehalli
 1980–2003: Teoksia Amos Andersonin taidemuseon yhteisnäyttelyissä
 2005, 2007, 2010, 2015, 2017, 2020: Kuvataiteilijaseniorit Ry:n näyttely
 2020: Taidemaalariliiton Teosvälitys, Kaapelitehdas, Helsinki

Kokoelmia 

 Amos Andersonin taidemuseo
 Ateneumin taidemuseo
 Suomen valtion taidekokoelmat
 Bäcksbackan taidekokoelmat
 Yksityiset koti- sekä ulkomaiset kokoelmat

Jäsenyydet 

 Taidemaalariliitto
 Kuvataiteilijaseniorit Ry

Muu toiminta kuvataiteilijana 

Nieminen on kirjoittanut taideaiheisia artikkeleita eri aikakauslehtiin.

Opetustyöt 

 1989–1995: Helsingin kaupungin työväenopisto
 2004: Toimelan vapaaopisto, Helsinki
 2009: Helsingin aikuisopisto

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Taiteilijamatrikkeli
 Viljo Nieminen Art-Facebook
 Viljo Nieminen Art-Instagram

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
MDS

Santeri Kauppinen, tunnetaan nimellä MDS (tyyliteltynä MD$), on suomalainen musiikkituottaja. Hän on ollut mukana tuottamassa yhdysvaltalaisen G-Eazyn ”Bone Marrow” -kappaletta sekä Megan Thee Stallionin ja Normanin kappaletta ”Diamonds”, joka on osa vuonna 2020 ensi-iltansa saaneen Birds of Prey -elokuvan soundtrack-albumia. Suomalaisartisteista hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Mikael Gabrielin, JVG:n, Gettomasan, Tippa-T:n ja Cledoksen kanssa.

Kauppisen taiteilijanimi MDS tulee sanoista ”million dollar smile” (). Hän päätti aikoinaan, että ei hymyile ennen kuin hänellä on miljoona dollaria. Kauppinen on sittemmin pyörtänyt päätöksensä.

Kauppisella on yhteistyösopimus Sony Music Finlandin kanssa.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Suomalaiset musiikkituottajat
Varusmiestoimikuntien kilta

Varusmiestoimikuntien kilta ry on vuonna 2019 perustettu, poliittisesti sitoutumaton valtakunnallinen maanpuolustuskilta, joka kuuluu Maanpuolustuskiltojen liittoon. VMTK-killan tarkoituksena on edistää varusmiesten toimintakykyä ja viihtyvyyttä, vaalia toimintakyvyn edistämisen perinteitä sekä toimia VMTK-toimihenkilöinä toimineiden yhdyssiteenä.

VMTK-killan puheenjohtajat 

 Juho Rasa 2020
 Veikko Kotajärvi 2019

Aiheesta muualla

Varusmiestoimikuntien verkkosivut
Johann Georg Seidenbusch

Johann Georg Seidenbusch (5. huhtikuuta 1641, München, Saksa – 10. joulukuuta 1729, Aufhausen, Pfaltz, Saksa) oli saksalainen katolinen pappi, virsirunoilija ja Aufhausenin oratoriaanikongregaation perustaja.

Seidenbusch vihittiin papiksi 1666 ja hän sai papinviran 1667 Aufhausenissa, Ylä-Pfalzissa. Vuodesta 1672 hän eli yhdessä apupappiensa kanssa yhteisössä ja perusti Aufhausenin oratorioriaani-instituutin. Sen toiminta laajeni myöhemmin Wieniin ja Müncheniin. 

Aufhauseniin tullessaan hän toi mukanaan pienen Marian patsaan, jonka hän oli opiskeluaikanaan ottanut talteen purettavasta kirkosta. Patsaalle hän rakennutti pienen kappelin, jossa hän johti rukoushetkiä ja myöhemmin paikalle on rakennettu merkittävä Maria Schnee-pyhiinvaelluskirkko.

Seidenbusch tunnetaan Salve Regina rukouksen pohjalta kirjoittamasta virrestä ”Gegrüßet seist du, Königin, o Maria”. Hän julkaisi sen 1687 ilmestyneessä hartauskirjassaan Marianischer Schnee-Berg, oder Beschreibung der Andacht bey Unser Lieben Frawen zum Schnee auff dem Berg zu Auffhausen … Sambt Neun und zwantzig Bitt- und Lob-Gesänglein”. Virttä lauletaan Mainzissa 1712 ”Allgemeines Gesang-Buch” kokoelmassa painetulla sävelmällä.   Sen pohjalta ruotsalainen runoiija Bo Setterlind on  ”Var hälsad, Herrens moder”, joka on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 480.Sen suomennos on Anna-Mari Kaskisen tekemä. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 480 ja Suomen ev. -lut. kirkon virsikirjassa virsi 937 "Ole tervehditty täällä". Helsingin katolisen hiippakunnan Cantemus-laulukirjassa on Seidenhuschin virrestä suoraan tehty suomennos, virsi 205 "Oi terve, äiti armoisa", sen on Kaisu Vuolio tehnyt 1987.

Regensburgin hiippakunnassa, Saksassa on meneillään (vuonna 2020) Seidenbuschin autuaaksijulistamis-prosessi.

Lähteet 

Vuonna 1641 syntyneet
Vuonna 1729 kuolleet
 Saksalaiset virsirunoilijat

Saksalaiset papit
Niinimäki

Niinimäki voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
 Niinimäki, kylä Heinävedellä
 Niinimäki, kylä Iitissä
 Niinimäen liikennepaikka, rautatieliikennepaikka Iitin Niinimäellä 
 Niinimäki, kylä Kouvolan Elimäellä 
 Niinimäki, kohouma eli mäki Kouvolassa 
 Niinimäen rautatietunneli, ratatunneli Kouvolan ja Kotkan välisellä rataosalla Kouvolan Mielakassa
 Niinimäki, kylä Nilsiällä
 Niinimäki, kylä Savitaipalella

henkilöitä
 Jari Niinimäki (s. 1957), jalkapalloilija
 Jesse Niinimäki (s. 1983), jääkiekkoilija
 Jouko Niinimäki (s. 1966), Oulun yliopiston rehtori ja prosessitekniikan professori
 Lasse Niinimäki (1934–2002), agrologi ja tietokirjailija
 Markku Niinimäki (s. 1967), vammaisurheilija, kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
 Tom Niinimäki (s. 1982), vapaaottelija
Geldern

Geldern on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.

Maantiede 
Geldern sijaitsee osavaltionsa luoteisosassa ja rajoittuu lännessä Alankomaihin. Geldernin etäisyys Ruhrin alueen suurkaupungeista on noin 30–80 kilometriä länteen. Etäisyys Kölnistä on noin 80 kilometriä luoteeseen ja Amsterdamista noin 140 kilometriä kaakkoon. Maasin sivujoki Niers virtaa Geldernin halki, kaupungin keskusta on valtaosin joen itäpuolella.

Nykyinen Geldern syntyi heinäkuussa 1969, kun Geldernin kaupunkiin liitettiin seitsemän maalaiskuntaa. Geldern koostuu siten kahdeksasta kaupunginosasta, joista osa on varsin maalaismaisia. Kaupunginosilla on omat paikallispormestarinsa.

Historia 
Pontin kaupunginosaan liittyy lohikäärmetaru vuodelta 878. Sikäläiset herrat Wichard ja Lupold surmasivat tultasyöksevän taruolennon, joka ennen kuolemaansa huusi kolmasti "Gelre!". Herrat nimesivät paikkakunnalle kohonneen linnoituksen sen mukaan. Ensimmäinen asiakirjamaininta Geldernistä on noin vuodelta 900 muodossa Gelleron.

Geldernin linnoitus rakennettiin tärkeän vesireitin varrelle ja sen ympärille kasvoi kylä. Linnoituksen ja kylän ympärille rakennettiin muureja ja vallihautoja, minkä jälkeen paikkakunta sai kaupunkioikeudet. Myöhäiskeskiaikana linnoitus toimi majapaikkana Geldernin herttuoille. Kaupunkikuvaa hallitsivat linnoituksen ohella eräät julkiset rakennukset sekä luostarit kirkkoineen ja kappeleineen. Erityisen näyttävä oli Maria Magdalenan kirkko. Vanha kantakaupunki säilyi lähes ennallaan keskiajalta aina vuoteen 1945. Muurit ja vallihaudat kävivät vanhanaikaisiksi asetekniikan kehittymisen myötä, ja niiden käyttötarkoitusta muutettiin tai ne purettiin. 1700-luvulla Geldern oli varuskuntakaupunki ja länsipreussilaisen Maasin provinssin pääkaupunki. Provinssin alue ulottui myös nykyisen Alankomaiden alueelle. 1800-luvun lopulla Geldern kasvoi keskiaikaisten rajojensa ulkopuolelle. Toisen maailmansodan lopussa kaupunki koki suuria sotatuhoja, vanhat pääkirkot restauroitiin sodan jälkeen, mutta raatihuone ja useat vanhat asuinrakennukset jätettiin jälleenrakentamatta. 1950-luvulla kaupunki laajeni vinhaa vauhtia ja väkiluku ylitti 10 000:n rajan. Geldern menetti piirikunnan pääkaupungin asemansa Klevelle 1975.

Geldernin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa keskiaikaiset Schloss Haag, Schloss Walbeck ja edellämainittu Maria Magdalenan kirkko. Kaupungin alueella on useita vanhoja tuulimyllyjä.

Talous ja liikenne 
Geldernin talouden runkona ovat pienet ja keskisuuret yritykset. Terveydenhuolto ja maatalous ovat merkittävässä asemassa. Geldernissä on niin ikään huomattavan paljon oppilaitoksia.

Geldernin rautatieasemalla operoi Niers-Express, joka liikennöi Klevestä Krefeldin kautta Düsseldorfiin. Geldernin eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 40 ja pohjoispuolitse BAB 57. Geldernin alueella kulkevat maantiet Bundesstraße 9 ja 58.

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla 
Geldern, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Rudolf Viest

Rudolf Viest (24. syyskuuta 1890 Revúca Itävalta-Unkari - ? 1945? Flossenbürgin keskitysleiri ? Saksa)  oli tšekkoslovakialainen upseeri. Viest oli myös Tšekkoslovakian pakolaishallituksen jäsen ja toimi komentajana Slovakian kansannousussa. Kansallisuudeltaan Viest oli slovakki.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.muzeumsnp.sk/?a0=historia&a1=rudolf_viest     (slovakiaksi)
 Slovakialaiset sotilaat
 Toisen maailmansodan henkilöt
 Vuonna 1890 syntyneet
 Vuonna 1945 kuolleet
Böblingen

Böblingen on kaupunki Stuttgartin metropolialueella Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Se on piirikuntansa pääkaupunki ja korkean teknologian keskittymä.

Maantiede 
Böblingen sijaitsee ylänkömaalla Baden-Württembergin keskiosassa viitisentoista kilometriä Stuttgartin keskustasta lounaaseen. Böblingenin keskiosa on tiheään asuttua, itäosa on Schönbuchin metsää, länsiosassa on peltomaata ja metsäalueita. Böblingenin piirikunta kuuluu kokonaisuudessaan Stuttgartin metropolialueeseen.

Historia 

Böblingenin alueella on ollut asutusta jo myöhäispaleoliittisella kaudella. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Böblingenistä ovat noin vuodelta 1100 muodossa Bebelingen. Nimi palautuu aatelisnimeen Bobilo; -ingen-pääte on alemannien perua. Kaupungiksi paikkakuntaa alettiin rakentaa 1200-luvulla. Eräs talonpoikaissodan tuhoisimmista taisteluista käytiin Böblingenissä 12. toukokuuta 1525. Württembergin kuningaskunnan perustamisen myötä Oberamt Böblingenin aluetta laajennettiin. Vuonna 1850 kaupungin väkiluku oli noin 3 700 ja lähes koko väestö oli evankelista. Elinkeinoista tärkeimmät olivat vielä tuolloin maa- ja metsätalous. Böblingenin rautatieasema avattiin syyskuussa 1879, ja pian kaupunkiin alkoi kohota teollisuusalueita. Ensimmäisen maailmansodan aikana Böblingeniin rakennettiin lentotukikohta, josta kehittyi 1920-luvulla Flughafen Böblingen, eli lentoasema. Nykyisin sen alueella on Flugfeldin kaupunginosa.

Böblingenissä ja sen lähiympäristössä oli vanhastaan hyvin vähän juutalaisia, joten kaupungissa ei koettu tuhoisaa kristalliyötä marraskuussa 1938. Vuoden 1933 väestönlaskennassa Böblingenissä oli ollut kaksi juutalaista, todennäköisesti aviopari Hans ja Bertha Kahn.

Lokakuussa 1943 Böblingeniä pommitettiin: kuolleita ja loukkaantuneita oli runsaasti ja suurin osa vanhaakaupunkia tuhottiin. Toisen maailmansodan jälkeen Böblingen kuului Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen ja vuodesta 1952 uuteen Baden-Württembergin osavaltioon. Jälleenrakennus oli voimallista ja Böblingenin väkiluku kolminkertaistui vuodesta 1950 vuoteen 1970. Kaupunkiin asettui yhdysvaltalaisia suuryrityksiä, kuten IBM ja Hewlett-Packard. Syyskuussa 1971 Böblingeniin liitettiin Dagersheimin kunta.

Böblingenin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkko St. Dionysius 1200-luvulta ja Zehntscheune eli kymmenyslato 1500-luvun lopulta. Dagersheimista on varhaisin asiakirjamaininta vuodelta 1075. Siellä on muun muassa myöhäisgoottilainen kirkko St. Agathe ja kymmenyslato, jonka historia alkaa vuodesta 1568.

Talous ja liikenne 
Böblingenissä toimii useita huipputeknologian yrityksiä, kuten Hewlett-Packard, IBM ja Siemens. Autoteollisuutta edustaa muun muassa Daimler AG. Paikallinen olutpanimo, Schönbuch Bräu, on perustettu 1823.

Böblingenin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Stuttgart–Tuttlingen 25,9 kilometriä Stuttgartin päärautatieasemalta. Moottoritie BAB 81 kulkee kaupungin halki ja risteää BAB 8:n kanssa kaupungin pohjoispuolella. Stuttgartin lentoasema sijaitsee Böblingenin itäpuolella.

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla 
Böblingen, Baden-Württemberg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Kulkkilan Isosaari

Kulkkilan Isosaari on Tampereen Paarlahdessa sijaitseva saari, joka kuuluu Teiskon Kulkkilan kylään. Pinta-alaltaan 5,5 hehtaarin kokoisen saaren ja siellä olevan leirikeskuksen omistaa Tampereen seurakuntayhtymä. Seurakunta osti saaren vuonna 1935, jolloin paikka oli vielä rakentamaton. 

Kulkkilan Isosaari ja läheinen, huomattavasti laajempi Isosaari (Kuusniemen saari) esiintyvät jo niin sanotussa Kuninkaan kartastossa, jonka Ruotsin armeija toteutti vuosina 1776–1805. Tässä sotilaskartoituksessa saarille ei ole kuitenkaan merkitty nimiä. 

Kulkkilan Isosaaresta ja Paarlahden Kompansaaresta tunnetaan kertomus, jonka mukaan niissä olisi muinaisina aikoina asunut lappalaisia.

Lähteet

Tampereen saaret
Teisko
Näsijärvi
Etelä-Korean kansalliskokous

Etelä-Korean kansalliskokous () on Korean tasavallan eli Etelä-Korean lakiasäätävä elin. Parlamentti koostuu 300 edustajasta, ja vaalit järjestetään neljän vuoden välein.

Lainsäädäntötyötä tehdään 17 valiokunnassa.

Ehdokkaiden vähimmäisikäraja on 25 vuotta.

Vaalit 
Etelä-Koreassa sovelletaan sekalaista vaalitapaa, jossa 300 edustajasta 253 valitaan enemmistövaalitavalla yhden edustajan vaalipiireistä ja loput 47 maanlaajuisella suljetulla listavaalilla, jossa äänikynnyksenä on 3 prosenttia äänistä tai vähintään viisi vaalipiireistä valittua edustajaa. 

Viimeisimmät vaalit pidettiin 15. huhtikuuta 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etelä-Korean politiikka
Parlamentit
Dakarin Pasteur-instituutti

Dakarin Pasteur-instituutti (, lyhennys IPD) on Senegalin pääkaupunki Dakarissa toimiva biolääketietellinen tutkimuslaitos, joka toimii laajasti sijaintimaansa kansanterveyden hyväksi. Instituutti on eräs Pasteur-instituuttien verkostoon kuuluvista runsaasta 30:stä tutkimuslaitoksesta.

Vuonna 1896 Louis Pasteurin oppilas, ranskalainen lääkäri ja mikrobiologi Émile Marchoux perusti mikrobiologisen laboratorion Senegalin pohjoisosan Saint-Louisiin, silloisen Ranskan Länsi-Afrikan pääkaupunkiin. Siirtomaan uudeksi pääkaupungiksi nimettiin Dakar vuonna 1902, joka rakennustöiden ja sataman laajennuksen myötä laajeni. Pasteur-instituutin toimipiste siirrettiin 1913 kasvaneeseen Dakariin. Varsinaisen Pasteur-instituutin aseman toimipiste sai vuonna 1924. 

Nykyään (2020) noin 300 työntekijän instituuttia johtaa tohtori Elisabeth Carniel.

Dakarin Pasteur-instituuttiin kuuluu eräs Afrikan osaavimmista ja hyvin varustelluista kansanterveydellisiä laboratorioista. Maailman terveysjärjestö (WHO) on nimennyt sen yhdeksi kansainvälisistä referenssilaboratorioista, jotka tarvittaessa voivat varmentaa virologisia covid-19-laboratorionäytteitä myös muista maista. WHO:n ohjeen mukaan ne maat, joilla ei ole mahdollisuutta itse luotettavasti varmentaa maansa ensimmäisiä covid-19-tapauksia, voisivat lähettää ensimmäiset viisi positiivista ja kymmenen negatiivista koronavirusnäytettä WHO:n referenssilaboratorioihin varmistettavaksi.  Helmikuun alkupuolella 2020 IPD järjesti yhdessä Afrikan unionin (Africa CDC) ja WHO:n kanssa koulutusta 15 afrikkalaisen maan asiantuntijoille, että nämä osaisivat paremmin valmistautua alkuvuonna 2020 Afrikkaankin yltäneeseen koronaviruspandemiaan ja sen covid-19-taudin analysointitarpeisiin. Huhtikuun 17. päivänä raportoitiin, että 44 Afrikan valtiolla olisi kyky testata koronavirusten esiintymistä (Afrikan unionissa on 55 valtiota). 

Maaliskuun 2. päivänä 2020 uutisoitiin ensimmäisestä laboratorivarmennetusta covid-19-tautiin sairastuneesta henkilöstä Senegalissa. Sairastunut oli Senegalissa asuva Ranskan kansalainen, joka oli helmikuun puolivälissä käynyt Ranskassa. Laboratoriovarmennuksen teki IPD.

Instituutti on mukana kehitämässä senegalilais-brittiläisenä yhteistyönä hyvin edulliseksi tähtäävää covid-19-taudin diagnostista pika-analysointisarjaa, josta toivotaan helpotusta köyhempienkin maiden koronavirustestauksiin. Kehitystyö tähtää ehkä jo kesäkuussa 2020 tuotantoon pääsevään, tavoitehinnaltaan alle 1 dollaria kappaleelta maksavaan, 10-minuutissa tuloksen antavaan pika-analyysiin, jossa hyödynnettäisiin brittiläisen Mologic-yhtiön raskaustesteissä laajalti käyttämää värjäytyvää liuskaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Coronavirus 'rapid test kits' to be made in Senegal - BBC News (17.3.2020) , Institut Pasteur de dakar:une référence en Afrique Reportage BBC news Afrique (17.3.2020)  (youtube.com)
Institut Pasteur in Dakar   (birdyprogram.org)
Institut Pasteur de Dakar  (pasteur.tn)
Africa CDC Dashboard (Africa CDC:n Covid-19 -yleiskatsaussivu, sisältäen maakohtaiset, esille klikattavat arvot)  (africacdc.org)

Kansanterveyslaitokset
Tutkimuslaitokset
Senegalin rakennukset ja rakennelmat
Dakar
Valmiina... pyörii!

Valmiina… pyörii!  oli suomalainen television ohjelmasarja keväällä 1967. Joka toinen viikko lähetetty ohjelma käsitteli suomalaista ja kansainvälistä iskelmä- ja popmusiikkia. Sarjaa tuotti Yleisradion TV1:n ohjelmistoon sen Ajanvietetoimitus. Toimituksen nimi muutettiin 1960-luvun lopulla Viihdetoimitukseksi. Ohjelmasarjan tuottaja-ohjaajana toimi Erkki Pohjanheimo. Hänen lisäkseen ohjelmaa toimittivat myös Tapani Karhu ja Pekka Nuru. Viimemainittu oli ohjelman juontaja.  

Valmiina… pyörii! -sarjan kaikki musiikki pyrittiin tekemään ”livenä” eli se äänitettiin kuvauksen yhteydessä. Näin katsojien musiikkikokemuksesta saatiin ainutkertainen. Kapellimestari Aarno Ranisen kokoama Pyörittäjät -orkesteri oli ohjelmasarjan kotiorkesteri ja säesti vierailevia laulusolisteja.

Ohjelmissa esiintyivät muun muassa Anki, Eero ja Jussi & The Boys, Kristiina Hautala, Reijo Hirvelä, Anita Hirvonen, Kai Hyttinen, Jormas, Kivikasvot, Jukka Kuoppamäki, Marja-Leena, The Silvery ja Topmost. 
Kotimaisten esiintyjien lomassa nähtiin ulkomaisia vieraita videoilla kuten The Beatles, Sonny and Cher jne.  Ulkomaisina live-vierailijoina nähtiin muun muassa The Lollipops, The Renagades, Hootenanny Singers ja Moody Blues 

Ohjelman taustalla toimi kuusihenkinen nuorisoraati, jonka tehtävänä oli pitää huolta siitä, että ohjelmasta tulee nuorten mieleinen.

Erikoisohjelmat
Valmiina… pyörii! -sarjassa oli myös kaksi erikoisohjelmaa.
 Dave Dee, Dozy, Beaky, Mick and Tich esiintyi TV1:ssä 3.2.1967 
 The Spencer Davis Group oli vuorossa 19.3.1967. Ohjelmasta tuli historiallinen, koska se jäi yhtyeen viimeiseksi televisioesiintymiseksi tässä legendaarisessa kokoonpanossaan. Solistina oli nuori kyky Steve Winwood.   Live-konsertti nauhoitettiin Pasilan studio 2:ssa. Sen äänityksestä vastasi Antti Joki.  Ohjelma tai sen osia on uusittu useita kertoja, muun muassa Yle TV1:ssä 31.10.1991 ja TV1:n Mediakomppania-sarjassa ”Eilisen pop”, TV1 30.6.1993.

Lähteet
 

 Suomalaiset televisio-ohjelmat 
 Yle TV1:n televisio-ohjelmat
 Musiikkiohjelmat
Resilienssi

Resilienssi (kriisinkestävyys) tarkoittaa psykologiassa psyykkistä palautumiskykyä. Se on psyykkinen ominaisuus, jota toisilla ihmisillä tai yhteisöillä on enemmän kuin toisilla. Siinä missä yksi selviää monista vaikeista vastoinkäymisistä, toiselle pienikin koettelemus voi olla liikaa.

Resilienssiin vaikuttavat 
kasvatus 
yksilön biologiset ominaisuudet
yksilön omat kokemukset 
lähipiiristä ja ympäristöstä kumpuavat myönteiset ja haitalliset tekijät.

Käsite resilienssi on vastaavassa, palautumiskykyä tarkoittavassa merkityksessä käytössä myös monilla muilla tieteenaloilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Työterveyslaitos: Mitä on resilienssi?. Resilientti organisaatio
Iltalehti: Miten reagoit yllättävässä, ikävässä tilanteessa? Reaktiosi paljastaa sinusta jotain aivan olennaista Iltalehti 25.05.2019.

Kliininen psykologia
Psykiatria
Persoonallisuuspsykologia
Elämäntaito
Marko Haapapuro

Marko Tapio Haapapuro (s. 8. toukokuuta 2005 Kolari) on suomalainen harmonikansoittaja. Hän on soittanut aktiivisesti vuodesta 2011 alkaen. Ensimmäinen esiintyminen hänellä oli 1.1.2012. Hän on voittanut kuusi kertaa Veikko Ahvenainen -harmonikkakilpailun oman sarjansa, sekä osallistunut Suomen Pelimannimestaruuskisoihin menestyksellä, 3. sija (2016), 1. sija (2017), 2. sija (2019). 

Haapapuro on tehnyt oman CD-levyn, joka äänitettiin marraskuussa 2018. Levy ilmestyi vuoden 2019 keväällä. 

Haapapuroa opettaa harmonikansoiton opettaja Tapani Haapasaari. Levyprosessissa ja soitossa Haapapuroa on myös opastanut ja auttanut harmonikkataiteilija Veikko Ahvenainen.

Lähteet 

Suomalaiset harmonikansoittajat
Vuonna 2005 syntyneet
Elävät henkilöt