joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kirjallisuusvuosi 1921

Kirjallisuusvuosi 1921 käsittelee vuoden 1921 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Tŝekkiläisen kirjailijan Karel Čapekin näytelmässä R.U.R. käytettiin ensimmäisen kerran sanaa robotti ( 'pakkotyö'). Näytelmän ensi-ilta oli 25. tammikuuta 1921.
 Sveitsissä standardoitiin paperikoot ja standardi alkoi yleistyä nopeasti. Suomen standardisoimisliitto SFS vakioi A- ja B-sarjojen paperikoot vuonna 1927. Paperikoot olivat tämän neljä vuotta aiemmin perustetun järjestön ensimmäisiä standardeja.
Kauhukirjailija H. P. Lovecraft loi kuvitteellisen grimoire-loitsukirjan nimeltä Necronomicon. Vuonna 1921 kirjoitetussa ja julkaistussa novellissa ”Nimetön kaupunki” Lovecraft viittasi siihen ensimmäisen kerran kertoessaan kuvitteellisesta arabimystikko Abdul Alhazredista, joka olisi kirjoittanut ”selittämättömän säeparin”. Myöhemmissä teksteissään Lovecraft kuvasi teosta tarkemmin. Lovecraft ei kuitenkaan koskaan kirjoittanut Necronomiconia, vaikkakin muut kirjailijat ovat julkaisseet sen nimisiä kirjoja ja väittäneet niiden olevan Lovecraftin kynästä.
 Ranskalainen kirjailija René Maran voitti romaanillaan Batouala Goncourt-kirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä mustaihoisena kirjailijana.

Julkaisuja 
 Sigmund Freud – Joukkopsykologia ja egoanalyysi
 Maria Jotuni – Jussi ja Lassi
 Arvi Järventaus – Tunturikertomuksia
 Eino Leino – Vanha pappi
 Olli – Mustapartainen mies herättää pahennusta
 René Maran – Batouala
 Luigi Pirandello – Sei personaggi in cerca d'autore (näytelmä, suom. Kuusi hahmoa etsimässä tekijää, 2016)
 Samuli Paulaharju – Kolttain mailta
 Ludwig Wittgenstein – Tractatus logico-philosophicus (Suom. Loogis-filosofinen tutkielma, 1984)
 Jevgeni Zamjatin – Мы (suom. Me, 1959)
 Marguerite Yourcenar – Le Jardin des chimères (esikoisteos)

Palkintoja 
 Nobelin kirjallisuuspalkinto
 Anatole France
 Pulitzerin kirjallisuuspalkinto
 Edith Wharton

Lähteet 

1921
Ikaalisten pesäpallokenttä

Ikaalisten pesäpallokenttä on Ikaalisissa Vanhakauppalan kaupunginosassa sijaitseva pesäpallokenttä. Kenttä sijaitsee Kyrösjärven rannalla, mikä mahdollistaa kovilla läpilyönnillä pallon menon veteen. Ikaalisten pesäpallokenttä on uudistettu vuonna 2018, jolloin sille vaihdettiin uusi sininen tekonurmi vanhan alkuperäisen tekonurmen tilalle, joka oli Suomen ensimmäinen tekonurmi. Kenttä toimii Ikaalisten Tarmon kotipelikenttänä. 
Ikaalisten rakennukset ja rakennelmat
Ikaalisten urheilu
Vanhakauppala
Papuan territorio

Papuan territorio () käsitti kaakkoisen neljänneksen Uuden-Guinean saaresta vuosina 1883–1975. Vuonna 1883 Queensland liitti alueen brittiläiseen imperiumiin. Britannia kieltäytyi hyväksymästä liittämistä, mutta vuonna 1884 territoriosta tuli Britannian protektoraatti, jota kutsuttiin tuolloin Brittiläiseksi Uudeksi-Guineaksi. Ei ole varmaa tietoa tarkasta päivämäärästä, jolloin Britannia liitti koko alueen imperiumiinsa, mutta Papua Act 1905:n mukaan se tapahtui suunnilleen 4. syyskuuta 1888. 18. marraskuuta 1902 territorio siirrettiin Britannian Commonwealth realmin Australian vallan alle.

Vuonna 1949 Papuan territorio ja Uuden-Guinean territorio yhdistettiin hallinnolliseksi unioniksi Papuan ja Uuden-Guinean territorioksi. Unioni nimettiin uudelleen Papua-Uudeksi-Guineaksi vuonna 1971.

Lähteet

Viitteet

Australian historia
Britannian entiset siirtomaat ja protektoraatit Oseaniassa
Oseanian entiset valtiot
Papua-Uuden-Guinean historia
Dubuquen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Dubuquen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta (, ) on roomalaiskatolinen arkkihiippakunta Koillis-Iowassa Yhdysvalloissa. Se perustettiin 15. kesäkuuta 1893 ja siihen kuuluvat Davenportin, Des Moinesin ja Sioux Cityn hiippakunnat.

Piispat ja arkkipiispat 
 Mathias Loras (1837-1858)
 Clement Smyth (1858-1865)
 John Hennessy (1866–1900)
 John J. Keane (1900-1911)
 James Keane (1911-1929)
 Francis Beckman (1930-1946)
 Henry Patrick Rohlman (1946-1954)
 Leo Binz (1954-1961)
 James Byrne (1962-1983)
 Daniel Kucera (1983-1995)
 Jerome George Hanus (1995-2013)
 Michael Owen Jackels (2013– )

Lähteet 

Iowa
Yhdysvaltain katoliset hiippakunnat
Uuden Musiikin Kilpailu 2018

Uuden Musiikin Kilpailu 2018 (UMK 2018) järjestettiin 3. maaliskuuta 2018. Kilpailu oli järjestyksessään seitsemäs Uuden Musiikin Kilpailu. Poikkeuksena aiempiin vuosiin kilpailu käytiin ainoastaan yhden artistin kilpailuna, jossa kilpailivat kolme Saara Aallolle tehtyä kappaletta. Voittajaksi äänestettiin kappale "Monsters".

Formaatti
Yleisradio järjesti avoimen haun kappaleista syyskuussa 2017, sekä heti edellisvuoden kilpailun jälkeen viikon kestäneen haun, jossa pystyi ilmoittautumaan pelkkänä artistina tai pelkällä kappaleella.
Yle kuitenkin ilmoitti 7. marraskuuta, että se on valinnut Suomen edustajaksi Saara Aallon.

Uuden Musiikin Kilpailu 2018 järjestettiin 3. maaliskuuta 2018 Espoo Metro Areenalla, jossa kolmesta kappaleesta valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella Suomen edustuskappale vuoden 2018 Eurovision laulukilpailuun. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2018 Portugali, Islanti, Iso-Britannia, Italia, Sveitsi, Norja, Ranska ja Viro.

Kritiikki
Yleisradion tapa nostaa Saara Aalto Suomen vuoden 2018 euroviisuedustajaksi sai vastaansa kritiikkiä. Yle perusteli Saara Aallon yksimielistä valintaa sillä, että muita sopivia ehdokkaita ei löytynyt, ja, että yleisö toivoi tunnettua artistia edustajaksi. Muun muassa musiikintekijöiden etujärjestön Suomen musiikintekijät ry:n mukaan Yle muutti Uuden Musiikin Kilpailun sääntöjä kesken kilpailun ja valitsi Saara Aallon euroviisuedustajaksi ilman kunnollista kilpailutusta.

Kilpailun kulku

Finaali 3. maaliskuuta 2018
Finaalia seurasi keskimäärin 730 000 televisionkatsojaa.

Lähteet

Eurovision laulukilpailu 2018
Suomen euroviisukarsinnat
Fabianinkadun helikopterionnettomuus

Fabianinkadun helikopterionnettomuus oli 6. kesäkuuta 1965 Helsingissä tapahtunut lento-onnettomuus, jossa Agusta-Bell 47J Ranger -helikopteri putosi Fabianinkatu 38:n kohdalle ja tuhoutui. Onnettomuudessa kuoli helikopterin lentäjä ja kaksi matkustajaa. Kolmas matkustaja loukkaantui.

Helikopteri lähti kuvauslennolle Malmilta ja kävi välillä Kaivopuistossa, kunnes sen pyrstöroottori hajosi kesken lennon Kaisaniemen yläpuolella. Kopteri putosi Fabianinkatu 38:n katolle (Metsätaloa vastapäätä) ja pyörähti sieltä räystään yli kadulle. Alueella oli jonkin verran iltapäiväliikennettä (oli helluntai), mutta kadulla kulkeneista kukaan ei loukkaantunut. Onnettomuuden tutkinnassa todettiin, että pyrstöroottorin lapaan oli tullut väsymismurtuma, jonka seurauksena lapa rikkoutui.

Fabianinkadun onnettomuus oli Suomen ensimmäinen helikopterionnettomuus, jossa kuoli ihmisiä.

Lähteet

Helsingin historia
Lento-onnettomuudet Suomessa
Vuoden 1965 onnettomuudet
1960-luvun onnettomuudet Suomessa
Uuden-Guinean territorio

Uuden-Guinean territorio () oli Uuden-Guinean saaren koillisosan käsittänyt alue, joka vuosina 1920–1975 oli Australian hallinnassa alkujaan Kansainliiton mandaattialueena, toisen maailmansodan jälkeen  Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueena. Vuonna 1949 Uuden-Guinean territorio ja Papuan territorio yhdistettiin hallinnollisena unionina nimeltä Papuan ja Uuden-Guinean territorio. Unioni uudelleennimettiin Papua-Uudeksi-Guineaksi vuonna 1971.

Lähteet

Australian historia
Kansainliiton mandaattialueet
Oseanian entiset valtiot
Papua-Uuden-Guinean historia
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueet
Papuan ja Uuden-Guinean territorio

Papuan ja Uuden-Guinean territorio () oli Australian hallitsema Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue, joka perustettiin vuonna 1949 yhdistämällä hallinnollisesti kaksi Australian hallinnassa ennestään ollutta Uuden-Guinean saarella sijainnutta aluetta: Papuan territorio, joka oli kuulunut Australialle vuodesta 1902, sekä Uuden-Guinean territorio, jota Australia oli vuodesta 1920 lähtien hallinnut Kansainliiton mandaattialueena. Vuonna 1972 territorion nimi muuttui muotoon Papua-Uusi-Guinea () ja vuonna 1975 siitä tuli Papua-Uuden-Guinean itsenäinen valtio.

Lähteet

Australian historia
Oseanian entiset valtiot
Papua-Uuden-Guinean historia
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueet
Roy Jacobsen

Roy Jacobsen (s. 26. joulukuuta 1954 Oslo, Norja on norjalainen kirjailija.

Jacobsenin esikoisteos Fangeliv ilmestyi 1982, ja hän sai siitä Tarjei Vesaasin esikoisteospalkinnon. Menestysteoksesta Ihmelapset hän sai Norjan kirjakauppiaiden palkinnon Bokhandlerprisen. Teoksen Rajat lähtökohta on toinen maailmansota, ja se liikkuu niin Belgiassa kuin Stalingradissakin. Hän pohtii siinä sodan jälkivaikutuksia.

Jacobsen kuuluu siihen vuoden 1980 tienoilla aloittaneeseen realististen kirjailijoiden joukkoon, jotka ottivat etäisyyttä 1970-luvun poliittiseen sosiaalirealismiin. Oppimestareikseen hän on maininnut kirjailijat Knut Hamsun, Aksel Sandemose, Fjodor Dostojevski, Joseph Conrad ja Graham Greene. Hän ilmentää kirjoissaan psykologista tarkkanäköisyyttä ja kykyä eläytyä erilaisiin ihmistyyppeihin.

Oslolaissyntyinen Jacobsen asui myöhemmin kahdeksan vuotta Pohjois-Norjassa ja hän on asunut myös ulkomailla. Hän on kokeillut eri ammatteja, ja vasta 25-vuotiaana hän suuntautui kirjailijaksi.

Suomennetut teokset 
 Rajat (Grenser), suomennos: Arvi Tamminen. Helsinki : Like, 2004 ISBN 952-471-355-1.
 Ihmelapset (Vidunderbarn), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki : Like, 2011 ISBN 978-952-01-0546-4.

Palkinnot ja tunnustukset 
 Tarjei Vesaas' debutantpris 1982 teoksesta Fangeliv
 Cappelenprisen 1987 
 Notabeneprisen  1988 
 Kritikerprisen 1989 teoksesta Det kan komme noen
 Bokhandlerprisen 1991 teoksesta Seierherrene
 Scheiblers legat 1991 
 Ivar Lo-prisen 1994 
 Oslo bys kunstnerpris 1994
 Årets europeer 2000
 Riksmålsteoksestabundets litteraturpris 2003| 
 Gyldendalprisen 2005 
 Ungdommens kritikerpris 2005| teoksesta Hoggerne
 Bokhandlerprisen 2009 teoksesta Vidunderbarn
 Doblougprisen 2012 
 ehdokas: Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1991 teoksella Seierherrene

Lähteet

Aiheesta muualla
Kustantajan sivustolla

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Annika Tidström

Annika Tidström (s. 24. heinäkuuta 1975 Parainen), on ollut Vaasan yliopiston liiketaloustieteen, erityisesti yrittäjyyden professori marraskuusta 2017. Hän väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Hanken Svenska handelshögskolanista vuonna 2006. 

Yrittäjyyden professuurin erikoisala on pienten ja keskisuurten yritysten kilpailukyky ja liiketoiminnan kehittäminen. Professuuri on määräaikainen ja osa Etelä-Pohjanmaalla toimivaa yliopistojen yhteistä Epanet-tutkimusverkostoa. 

Tidström on toiminut Vaasan yliopistossa lehtorina, tutkijatohtorina ja yliopistotutkijana tutkijana 2007–2017. Hän on toiminut myös johtamisen kandidaattiohjelman koulutusohjelmavastaavana. Hän on saanut Suomen Ekonomien opetuspalkinnon vuonna 2011. , 
Tidström on tutkinut etenkin yritysten samanaikaista kilpailua ja yhteistyötä yritysverkostoissa, yritysverkostojen jännitteitä sekä strategian käytänteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Professori Annika Tidströmin julkaisut ja asiantuntijatehtävät Vaasan yliopiston tutkimustietokannassa

Vaasan yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Simple Life 2 – tien päällä

Simple Life 2 - tien päällä () on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jota alkoi esittää Yhdysvalloissa Fox-televisiokanava 16. kesäkuuta 2004. Suomessa sarjaa on esittänyt Sub. Ohjelmassa hotelliperijätär Paris Hilton ja hänen paras ystävänsä Nicole Richie matkustavat pinkillä lava-autolla Miamista Los Angelesiin. Matkalla Paris ja Nicole tutustuvat erilaisiin ihmisiin ja tekevät erilaisia aktiviteettaja, muun muassa pyydystävät rapuja, työskentelevät siivoojina nudistihotellissa sekä opettelevat tekemään makkaraa.

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Laura Pirovano

Laura Pirovano (s. 20. marraskuuta 1997 Trento) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa GS Fiamme Gialle -seuraa.

Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2015 Pirovano saavutti hopeaa suurpujottelussa. Nuorten MM-kilpailuissa Åressa 2017 hän voitti kultaa suurpujottelussa. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli syöksylaskussa kahdestoista.

Alppihiihdon maailmancupissa Pirovano kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin suurpujottelussa maaliskuussa 2017 oltuaan 23:s. Parhaimmillaan hän on ollut 19:s Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2017.

Lähteet 

Italialaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Aysel Məmmədova

Aysel Məmmədova, tunnettu myös artistinimellään AISEL (s. 3. heinäkuuta 1989 Baku, Azerbaidžanin SNT), on azerbaidžanilainen laulaja, lauluntekijä ja pianisti. Məmmədova edusti Azerbaidžania vuoden 2018 Euroviisuissa Lissabonissa. Hänen edustuskappaleensa on nimeltään "X My Heart".

Məmmədova syntyi Bakussa, Azerbaidžanin SNT:ssa vuonna 1989 musikaaliseen perheeseen. Hän kävi Bulbulin musiikkikoulua vuodesta 1995 vuoteen 2006 asti sekä Azerbaidžanin kansallismusiikkiopistoa vuoteen 2010 asti. Hänen musiikityyliä ovat jazz ja soul. Məmmədova on pätevä laulaja, pianisti ja lauluntekijä. Hän on esiintynyt monissa konserteissa ja festivaaleilla kuten Kaspian Jazz & Blues -festivaali (2002), Bakun kansainvälinen Jazzfestivaali (2005 & 2006), MuzEnergon Musiikinimprovisaatio -festivaali (2007), Montreaux'n Jazzfestivaali (2009) sekä Kaukasuksen Jazzfestivaali (2012). Məmmədova on myös Bakun Jazzkeskuksen jäsen.

Lähteet 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Azerbaidžanin euroviisuedustajat
Vuoden 2018 euroviisuedustajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1989 syntyneet
Anouk Vetter

Anouk Vetter (s. 4. helmikuuta 1993 Ede, Gelderland, Alankomaat) on alankomaalainen seitsenottelija. Hän edustaa bredalaista AV Sprint -seuraa, ja on pituudeltaan 173 cm.

Vetter selviytyi Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2009 keihäänheiton loppukilpailuun, muttei osallistunut siihen. Hän keskeytti seitsenottelun alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011, saman ikäluokan MM-kilpailuissa 2012 ja  alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013.

Vetter sijoittui seitsenottelussa seitsemänneksi Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Hän oli  Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 viisiottelussa kahdeksas ja saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa seitsenottelussa kahdestoista. Hän voitti seitsenottelun Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 tehden uuden Alankomaiden ennätyksen 6626 pistettä. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi. 

Vetter saavutti seitsenottelussa MM-pronssia Lontoossa 2017 Alankomaiden ennätystuloksella 6636 pistettä. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui viidenneksi. Hän keskeytti 2019 viisiottelun Glasgow'n EM-hallikilpailuissa ja seitsenottelun Dohan MM-kilpailuissa. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Vetter saavutti olympiahopeaa Alankomaiden ennätystuloksella 6689 pistettä. Vuonna 2022 Vetter paransi maansa ennätystä 6693 pisteeseen Götzisissä toukokuussa ja 6867 pisteeseen Eugenen MM-kilpailuissa, jossa hän saavutti hopeaa. Hän keskytti seitsenottelun Münchenin EM-kilpailuissa 2022.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alankomaalaiset yleisurheilun moniottelijat
Alankomaalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Portugalin Macao

Portugalin Macao () tarkoittaa Macaota Portugalin vallan alla, ensiksi Portugalin siirtomaana ja myöhemmin Portugalin merentakaisena alueena vuodesta 1557 vuoteen 1999. Macao oli ensimmäinen ja viimeinen eurooppalainen siirtomaa Kiinassa.

Historia
Portugalilaiset kauppiaat saapuivat Macaoon ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Portugali vuokrasi Macaon Kiinalta kauppasatamaksi vuonna 1557. Portugalilaiset hallitsivat Kiinalle kuuluvaa kaupunkia vuoteen 1887, jolloin Macaosta tuli Portugalin siirtomaa. Vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Portugali luopui lähes kaikista siirtomaistaan ja vuonna 1976 Macaosta tuli ”kiinalainen territorio Portugalin hallinnon alaisuudessa”. Macaon täysivaltaisuus annettiin takaisin Kiinalle 20. joulukuuta 1999.

Lähteet

Aiheesta muualla

Aasian entiset valtiot
Macaon historia
Macao
Kärkölän tasoristeysturma

Kärkölän tasoristeysturma tapahtui 23. heinäkuuta 2001 Kärkölässä, kun henkilöpikajuna ja henkilöauto törmäsivät toisiinsa Jutilan ylikäytävän kohdalla Kärkölän Lappilan ja Hausjärven Oitin välillä Riihimäki-Lahti-radalla. Turmassa kuoli viisi ihmistä.

Onnettomuus 

Onnettomuuden syyksi arvellaan väärinkäsitystä. Turmapaikan ohitti hetkeä ennen onnettomuutta kaksiraiteisella radalla Lahden suunnasta tullut lähes 700 metriä pitkä tavarajuna. Tavarajunan mentyä tasoristeyksen puomit jäivät alas, koska toisesta suunnasta oli tulossa toista raidetta pikajuna 130 kilometrin tuntivauhdilla. Onnettomuusauton kuljettaja ilmeisesti luuli, että turvalaitteisiin on tullut vika, ja lähti kiertämään puomeja. Kaikki autossa olleet viisi ihmistä, kolme miestä ja kaksi naista, kuolivat heti. Juna pysyi raiteilla, eikä kukaan sen matkustajista loukkaantunut. Onnettomuusauto raahautui junan edessä 300 metrin matkan ennen junan pysähtymistä. Pikajuna oli matkalla Helsingistä Iisalmeen. Onnettomuus sattui seitsemän jälkeen illalla Kärkölän Lappilan ja Hausjärven Oitin välillä. Törmäyshetkellä kaikki muutkin varoituslaitteet puomien lisäksi olivat toiminnassa eli kello hälytti ja valo näytti punaista. Turmassa menehtyneet naiset olivat syntyneet vuosina 1971 ja 1984 sekä miehet vuosina 1952, 1969 ja 1975. Tutkimuksissa on selvinnyt, että tavarajunan viimeisen vaunun ylitettyä tasoristeyksen pikajuna 79 saapui siihen 24 sekunnin kuluttua. Tavarajunan kulkunopeus oli ollut 60 ja pikajunan 129 kilometriä tunnissa. Kun tavarajuna oli ohittanut risteyksen, oli pikajuna jo turvalaitteiden hälytysosuudella, 870 metrin päässä risteyksestä. Puomi oli alhaalla ja ääni- ja valomerkit toiminnassa koko ajan kun tavarajuna ohitti risteystä ja kun pikajuna saapui hälytysosuudelle. Aurinko ei tapahtumahetkellä paistanut pikajunan tulosuunnasta, vaan autonkuljettajan edestä etuoikealta.

Onnettomuusauton kuljettaja ajoi ilman ajokorttia. Hän oli menettänyt ajokorttinsa ja ajo-oikeutensa maaliskuussa 2001 rattijuopumusepäilyn vuoksi. Hän oli turmahetkellä huumausaineiden vaikutuksen alainen. Oikeuslääketieteen laitoksen tutkimuksessa hänen verestään löytyi amfetamiinia. 

Viisihenkinen seurue oli ollut vierailemassa Kärkölän Lappilassa ja lähtenyt runsas tunti ennen onnettomuutta käymään läheisessä Oitin kylässä. He olivat kotoisin Joensuusta, mutta onnettomuusauton kuljettaja asui onnettomuuden tapahtuessa Vantaalla. Poliisin antamien tietojen mukaan he olivat sukua toisilleen, mutta eivät sisaruksia eivätkä avioliitossa keskenään.

Onnettomuusautosta löydettiin varastettua omaisuutta, muun muassa matkapuhelin, koruja ja avaimia. Tavarat olivat peräisin kahdesta repusta, jotka vietiin onnettomuutta edeltävänä päivänä autosta Hausjärven Oitista. Julkisuudessa olleiden tietojen mukaan osalla onnettomuuden uhreista oli rikollinen tausta.

Lähteet 

2000-vuosikymmenen junaonnettomuudet
Vuoden 2001 onnettomuudet
Junaonnettomuudet Suomessa
2000-vuosikymmenen onnettomuudet Suomessa
Tieliikenneonnettomuudet Suomessa
Tasoristeysonnettomuudet
Kärkölä
Catherine Labouré

Pyhä Catherine Labouré (2. toukokuuta 1806 – 31. joulukuuta 1876) oli roomalaiskatolinen pyhimys, sisar, neitsyt ja näkijä, jonka uskotaan nähneen useasti näyssä Neitsyt Marian ja laittaneen alulle tämän hänelle näyttämän niin sanotun ihmeitätekevän mitalin () levittämisen. Häntä kutsutaan iäkkäiden ihmisten suojeluspyhimykseksi. Hänen kehonsa todettiin turmeltumattomaksi 1933, paavi Pius XI julisti hänet autuaaksi 28. toukokuuta 1933 ja paavi Pius XII julisti hänet pyhimykseksi 27. heinäkuuta 1947. Hänen muistopäivänsä katolisessa kirkossa on 28. marraskuuta. Pyhä Catherine eli yhteensä 5 paavin hallintokausien aikana, nimittäin Pius VII:n, (1800-23) Leo XII:n, (1823-29) Pius VIII:n, (1829-30) Gregorius XVI:n (1831-46)  ja autuaan Pius IX:n (1846-78) aikana.

Elämä 
Pyhä Catherine syntyi angeluksen soidessa Pierre ja Madeleine Labourén perheen yhdeksänneksi lapseksi yhdestätoista 2. toukokuuta 1806 ja kastettiin seuraavana päivänä. Catherinen ollessa 9 vuotta vanha hänen äitinsä kuoli, jonka jälkeen hänen kerrotaan sanoneen Neitsyt Marian patsaalle, että nyt Maria on hänen äitinsä. 15-16-vuotiaana pyhän Catherinen kerrotaan nähneen unen, jossa pyhä Vincent de Paul pyysi naista seuraamaan itseään. Vuonna 1830 pyhä Catherine astui erääseen hengelliseen yhteisöön Pariisissa, jossa hän vielä saman vuoden aikana sai ilmestyksiä Neitsyt Mariasta. Erityisesti 27. marraskuuta Neitsyt Marian väitetään näyttäneen naiselle niin sanotun ihmeitätekevän mitalin mallin (ks. sakramentaali) ja kehotti naista laatimaan sellaisen ja levittämään hartautta sitä kohtaan. Pyhä Catherine oli pitkään vaiti sen suhteen, kuka tarkalleen oli vastaanottanut ihmeitätekevän mitalin hartauden, kunnes lopulta paljasti salaisuuden ja kuoli 31. joulukuuta 1876.

Elämänvaiheet 
Pyhän Catherinen elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
 Syntymä 2. toukokuuta 1806
 Kaste 3. toukokuuta 1806
 Äidin kuolema 9-vuotiaana 1815
 Ensikommuunio 25. tammikuuta 1818
 Astuminen noviaattiin 21. huhtikuuta 1830
 Kolme Neitsyt Marian ilmestystä 18. heinäkuuta 1830, 27. marraskuuta 1830 ja hieman myöhemmin
 Ensimmäisten pyhimyksen näkyjen mukaan laadittujen mitalien valmistus 30. kesäkuuta 1832
 Kuolema 31. joulukuuta 1876

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Novena of the Miraculous Medal  
 SAINT CATHERINE LABOURE OF THE MIRACULOUS MEDAL Fr. Joseph Dirvin 
 ST CATHERINE LABOURE AND THE MIRACULOUS MEDAL Stephen Breen  

Ranskalaiset pyhimykset
Vuonna 1806 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
Yang Jiayu

Yang Jiayu (, s. 18. helmikuuta 1996) on kiinalainen kilpakävelyn maailmanmestari.

Yang voitti 20 kilometrin kävelyn maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ennätysajallaan 1.26.18. Hän kukisti hopeamitalisti María Guadalupe Gonzálezin yhdellä sekunnilla. Hän voitti Jakartan Aasian kisoissa 2018 kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.29.15. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hänet hylättiin 20 kilometrin kävelyssä. Maaliskuussa 2021 Yang käveli 20 kilometrin maailmanennätyksen 1.23.49. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 12:nneksi.

Yang sijoittui kävelyn maailmancupissa alle 20-vuotiaiden 10 kilometrillä toiseksi 2014. Hän voitti 20 kilometrin kävelyn Kiinan ”National Games” -kilpailuissa 2017 ja 2021.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Lähteet 

Kiinalaiset kävelijät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It

I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful Yet So Unaware of It on brittiläisen rock/popyhtye The 1975:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2016. Albumi ylsi listaykköseksi neljässä maassa, mukaan lukien kotimaassaan Britannian albumilistalla. Albumilta julkaistiin singlenä seitsemän kappaletta.

Kappaleet

Arvostelut 
 The Guardian: 
 Pitchfork: 6.5/10 
 Rolling Stone:

Lähteet 

The 1975:n albumit
Vuoden 2016 albumit
Durov

Durov tai Durova on seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:

 Boris Durov (1937–2007), neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Nadežda Durova (1783–1866), Venäjän ensimmäinen naisupseeri
 Nikolai Durov (s. 1980), venäläinen ohjelmoija ja matemaatikko
 Pavel Durov, venäläinen yrittäjä ja verkkosivusto VK:n perustaja
Punkari

Punkari on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Antti Punkari (s. 1936), ekonomi ja kaupunginjohtaja
Pekka Punkari (s. 1952), valokuvaaja
Pentti Punkari (s. 1938), painija
Vesa Punkari (s. 1976), salibandyn pelaaja
Viljo Punkari (1934−1964), painija.
Visit Finland

Visit Finland on Business Finlandin yksikkö, joka toimi nimellä Suomen matkailun edistämiskeskus 31.12.2014 asti. Se toimii valtakunnallisena matkailualan asiantuntijana ja aktiivisena toimijana ulkomailta Suomeen suuntautuvan matkailun edistämisessä. Visit Finland kokoaa tietoa erityisesti matkailun markkinoinnin sekä tuotteiden ja palveluiden kehittämisen avuksi. Tehtävänä on myös tukea yrityksiä viemään ulkomaille tuotteitansa ja palvelujaan. Visit Finlandin toiminta rahoitetaan valtion budjetista. Visit Finlandin johtajana toimii Kristiina Hietasaari.

Toimintamalli 
Visit Finlandilla ei ole ulkomailla toimistoja. Valituilla kohdemarkkinoilla Visit Finland -tehtäviä hoitavat Business Finlandin toimistoissa nimetyt matkailutoimialan asiantuntijat tai Visit Finland -edustajat. Suomessa painopiste on alueellisen ja teemallisen yhteistyön rakentamisessa ja toimivien yritysverkostojen muodostamisessa. Visit Finland ei tee kotimaanmatkailun edistämistä. Työ- ja elinkeinoministeriö tukee kotimaanmatkailun kehittämistä ja edistämistä myös erilaisten avustusten välityksellä. Ministeriö on tukenut Suoma ry:n koordinoimaa ”100 syytä” matkailla Suomessa -kampanjaa vuosina 2018–2022 valtionavustuksilla.

Tavoitteet 
Visit Finlandin missiona on edistää Suomen kiinnostavuutta kansainvälisesti kestävänä ja houkuttelevana matkakohteena ja edesauttaa yritysten, yritysryhmien ja matkailualueiden kestävää kansainvälistä kasvua.

Edustus kansainvälisesti 
Visit Finlandilla on kansainvälinen edustajaverkosto
 Iso-Britannia
 Espanja
 Ranska
 Saksa (Itävalta, Sveitsi, Alankomaat, Belgia, Luxemburg)
 Yhdysvallat
 Japani
 Kiina
 Korea
 Intia

Myynnin edistämiskeinot 
Markkinoinnin jakelukanavaselvitykseen kuuluvat uudet ja vanhat matkanjärjestäjät. Myyntikäynnit, verkostoitumis- ja myyntitilaisuudet sekä ammattimessut ja -näyttelyt ovat osa myyntistrategiaa. Markkinointi sekä tiedottaminen Suomen matkailualan uutisista matkanjärjestäjille ovat myös tärkeitä.

Kohderyhmä 
Suomen matkailun kohderyhmänä ovat ihmiset, joiden arvoihin sopii matkailu Suomessa. Visit Finland käyttää kohderyhmästä nimeä Modernit humanistit. Kohderyhmään kuuluvat välttävät massaturismia, valitsevat massakohteiden sijaan paikallisia kokemuksia ja suhtautuvat kriittisesti mainontaan.

Muuta 
Vuonna 2015 järjestön julkaisema markkinointivideo Lapista aiheutti kohun, kun saamelaisista annettiin videolla stereotyppinen kuva likaisiin vaatteisiin pukeutuneista villi-ihmisistä, jotka tanssivat laavunuotion äärellä. Saamelaiskäräjien puheenjohtaja Tiina Sanila-Aikio otti kantaa mainosvideon antamaan negatiiviseen kuvaan ja pyysi järjestöä muuttamaan markkinointivideotaan sekä poistamaan alkuperäisen videon jakelusta.

Vuonna 2019 Visit Finland lanseerasi suuren suosion saaneen Rent a Finn -kampanjan, jossa kahdeksan onnellisuusopasta tutustutti kansainvälisiä matkailijoita suomalaisten onnellisuuteen. Rent a Finn -kampanja sai myös menestystä kansainvälisissä kilpailuissa.

Lähteet 

Matkailu
Donji Kraljevec

Donji Kraljevec (, ) on kylä ja kunta Međimurjen piirikunnassa Kroatiassa lähellä Unkarin rajaa.

Historia 

Kylä nimeltä Kralovecz mainitaan ensi kerran vuonna 1478 osana Čakovecia. Kylä kuului 1600-luvulla kroatialais-unkarilaisen Zrinskin suvun läänityksiin Kroatian kuningaskunnassa, mutta vuonna 1671 kruunu takavarikoi Peter Zrinskiltä tämän maat. Vuonna 1689 mainitaan katolilaisessa kylässä olleen Maria Magdalenalle pyhitetty kappeli ja hautausmaa. Tuolloin kylässä oli vain 11 taloa. Vuonna 1715 kylässä oli 13 verotusyksikköä (taloutta). Itävallan keisari Kaarle VI eli Unkarin kuningas Kaarle III antoi alueen läänityksenä 25. toukokuuta 1719 Johann Michael von Althannille. Kylän väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti 1700-luvulla ja vuonna 1771 kylässä oli 62 taloa ja 483 asukasta. Vuonna 1791 unkarilainen kreivi  György Festetics osti alueen ja seuraavat 132 vuotta kylä ja sen alue kuuluivat Festetics de Tolnan suvulle.

Kylän historian suurin mullistus oli rautatien rakentaminen vuonna 1860, mikä toi kylään uusia asukkaita. Näistä kuuluisin lienee filosofi Rudolf Steinerin (s. 1861) isä, Itävallan rautateiden lennättäjänä toiminut Johannes Steiner. Kylässä Steinerin syntymäpaikalla on muistolaatta. Vuonna 1889 perustettiin kylän vapaapalokunta.

Vuoteen 1920 asti kylä kuului Unkarin kuningaskunnan Zalan komitaattiin, mutta sen jälkeen siitä tuli uuden Jugoslavian osa. Vuonna 1934 suuri tulipalo hävitti kylää polttaen 108 taloa. Kirkon kunnostamisen ja seurakuntatalon rakentamisen myötä kylästä tuli oma seurakuntansa. Vuosina 1941–1945 kylä kuului jälleen Unkariin, kunnes palautettiin sodan jälkeen Jugoslavialle. Vuonna 1991 Jugoslavian hajotessa ja Kroatian itsenäistyttyä kylästä tuli osa Kroatiaa.

Väestö  

Vuonna 1900 kylän 1 366 asukkaasta 1 304 oli kroaatteja, 47 unkarilaisia ja 7 saksalaisia. 

Vuonna 1910 asukkaita oli 1 672 ja he katsoivat pääasiassa olevansa kroaatteja.

Vuonna 1941 kaikki asukkaat yhtä miestä lukuun ottamatta ilmoittivat olevansa Unkarin kansalaisia.

Vuonna 1991 1 653 asukkaasta 1 580 ilmoitti olevansa kroaatteja, 12 jugoslaaveja, viisi serbejä, viisi muslimeja, 2 sloveeneja, 2 tšekkejä ja 1 makedonialainen.

Vuonna 2011 kylässä oli asukkaita 1 560. Koko kunnassa oli 4 659 asukasta, joista kroaatteja oli 98,26 %.

Kroatian kylät
Kroatian kunnat
Louis de Montfort

Pyhä Louis-Marie Grignion de Montfort (31. tammikuuta 1673 Montfort-sur-Meu, Ranska – 28. huhtikuuta 1716 Saint Laurent-sur-Sèvre, Ranska) oli ranskalainen roomalaiskatolinen pappi, sääntökuntien perustaja, lähetystyöntekijä ja mariologi. Hän on laatinut esimerkiksi mariaaniset teokset Secret of Mary ja Treatise on True Devotion to the Blessed Virgin. Paavi Leo XIII julisti hänet autuaaksi 1888 ja paavi Pius XII julisti hänet pyhimykseksi 1947. Hän eli seuraavien 5 paavien hallintoaikoina: Klemens X, (1670–76) autuas Innocentius XI, (1676–89) Aleksanteri VIII, (1689–91) Innocentius XII (1691–1700) ja Klemens XI. (1700–21) Katolisessa kirkossa pyhän Louisin muistopäivää vietetään 28. huhtikuuta eli päivänä jona hän kuoli 43-vuotiaana.

Elämä 
Louis de Montfort syntyi 31. tammikuuta 1673 Montfort-sur-Meussa Ranskassa, ja hänet lähetettiin 12-vuotiaana opiskelemaan jesuiittojen oppilaitokseen Rennesiin, jossa hänellä oli tapana käydä kirkossa ennen ja jälkeen oppituntien. 19-vuotiaana hän meni jalan Pariisiin opiskellakseen teologiaa, antoi matkalla kaikki rahansa köyhille, vaihtoi vaatteita heidän kanssaan ja vannoi pärjäävänsä siitä lähtien vain almuilla. Hänet vihittiin papiksi 27-vuotiaana vuonna 1700, hän perusti vuonna 1703 kongregaation Daughters of Wisdom naisille ja 32-vuotiaana vuonna 1705 hän omistautui saarnaamaan ihmisille. Hän saarnasi evankeliumia lukemattomissa kylissä ja oli taitava puhuja. Vuonna 1713 hän perusti lähetystyöntekijäkongregaation Missionaries of the Company of Mary ja kuoli noin kolme vuotta myöhemmin 28. huhtikuuta 1716 Saint Laurent-sur-Sèvressä. Pyhä Louis kuoli 28. huhtikuuta 1716

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pyhän Louis de Montfortin teoksia englanniksi

Ranskalaiset pyhimykset
Vuonna 1673 syntyneet
Vuonna 1716 kuolleet
Where the Oceans Burn

Where the Oceans Burn on Bloodred Hourglassin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 9. lokakuuta 2015.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jarkko Koukonen – laulu
 Antti Nenonen – soolokitara
 Lauri Silvonen – rytmikitara
 Jose Moilanen – basso
 Jarkko Hyvönen – rummut

Tuotanto
 Juho Räihä – äänittäjä, miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija (Chartmakers)
 Tuomas Koivurinne – kansikuva

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2015 albumit
Suomalaiset melodisen death metalin albumit
Reputation


Reputation (tyyliteltynä reputation) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017. Albumilta on julkaistu singlet "Look What You Made Me Do", "...Ready For It?", "End Game" ja "Delicate". Kappaleet "Gorgeous" ja "Call It What You Want" julkaistiin promosingleinä ennen albumin ilmestymistä.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 75/100
 Entertainment Weekly: B

Lähteet 

 Vuoden 2017 albumit
 Taylor Swiftin albumit
Vaasan hallinto-oikeus

Vaasan hallinto-oikeus () on vuonna 1999 perustettu muutoksenhakutuomioistuin. Vaasan hallinto-oikeuden tuomiopiiriin kuuluvat Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakuntien kunnat. Hallinto-oikeudessa käsitellään tuomiopiirin hallintoriitoja, valituksia, alistuksia sekä hakemuksia koskien viranomaisten päätöksiä. Hallinto-oikeus ratkaisee käsittelyssä, onko annettu päätös lainmukainen. Vaasan hallinto-oikeudessa käsitellään myös koko maan vesilain ja ympäristösuojelulain mukaiset lupa- ja velvoittamispäätökset.

Historia 
Vaasan hallinto-oikeus perustettiin 1. marraskuuta 1999 voimaan tulleen hallinto-oikeusuudistuksen myötä, jolloin 11 lääninoikeuden tilalle perustettiin 8 alueellista hallinto-oikeutta. Vaasan hallinto-oikeus perustettiin yhdistämällä Vaasan lääninoikeus ja Vesiylioikeus. Hallinto-oikeusuudistuksen tavoitteena oli, että hallinto-oikeuksien käsiteltäväksi tulevat asiat jakautuisivat mahdollisimman tasaisesti tuomioistuinten kesken ja että hallintotuomioistuimissa olisi eri asiaryhmien riittävä asiantuntemus.

Vaasan hallinto-oikeuden tuomiopiiri 
Vaasan hallinto-oikeuden tuomiopiiriin kuuluvat seuraavat kunnat:
 Pohjanmaa: Isokyrö, Kaskinen, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Laihia, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Pedersöre, Pietarsaari, Uusikaarlepyy, Vaasa, Vöyri
 Etelä-Pohjanmaa:  Alajärvi, Alavus, Evijärvi, Ilmajoki, Isojoki, Karijoki, Kauhajoki, Kauhava, Kuortane, Kurikka, Lappajärvi, Lapua, Seinäjoki, Soini, Teuva, Vimpeli, Ähtäri
 Keski-Pohjanmaa: Halsua, Kannus, Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi, Perho, Toholampi, Veteli

Vaasan hallinto-oikeuden tuomiopiiri ympäristönsuojelulain ja vesilain mukaisissa lupa- ja hallintopakkoasioissa on koko Suomi, lukuun ottamatta Ahvenanmaan maakuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vaasan hallinto-oikeuden sivut
Vaasan hallinto-oikeuden julkaisemia ratkaisuja

Suomen hallinto-oikeudet
Hallinto-oikeus
Valtion lupa- ja valvontavirasto

Valtion lupa- ja valvontavirasto (Luova) on 1. tammikuuta 2021 perustettava valtion monialainen virasto, joka hoitaa valtion lupa-, ohjaus- ja valvontatehtäviä. Luovaan kootaan tehtäviä nykyisistä aluehallintovirastoista, ELY-keskuksista, KEHA-keskuksesta, Valvirasta ja Maatalousyrittäjien eläkelaitoksesta.

Toimipaikat 
Uusi virasto on valtakunnallinen ja sillä tulee olemaan toimipaikka jokaisessa maakunnassa:
 Helsinki, Hämeenlinna, Joensuu, Jyväskylä, Kajaani, Kokkola, Kouvola, Kuopio, Lahti, Lappeenranta, Mikkeli, Oulu, Pori, Rovaniemi, Seinäjoki, Tampere, Turku ja Vaasa.

Lähteet 

Suomen valtion virastot
Velhonvesi

Velhonvesi  on Keski-Suomessa Orivedellä ja Jämsässä Eväjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 32 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee korkeiden mäkien välisessä painaumassa, jonka kautta kaikki Eväjärven valuma-alueen vedet virtaavat. Järven luoteispuolella kohoavat Kantovuori ja Kurunvuori 50 metrin korkeuteen ja kaakkoispuolella Velhonmäki yhtä korkealle. Rantaviivalta erottuvat kaksi niemeä, joissa on asutusta. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, joista suurempi sijaitsee pohjoisen niemen kärjessä. Sen rantaviivan pituus on 4,0 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Muutamassa kohdassa järvelle näkyy pieniä peltopalstoja. Järven rannoilla asutaan edelleen kiinteästi, mutta niiden lisäksi rannoille on rakennettu noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee useimmin tiet Eväjärvelle ja Halliin kulkevalta kylätieltä. Oriveden ja Jämsän välinen kuntaraja ylittää järven sik-sak-muotoisesti niin, että noin neljäsosa jää Oriveden puolelle.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,6 metriä mpy. Järveen on jodettu vain kaksi metsäojaa. Lähes kaikki järveen tuleva vesi on peräisin koillispäähän laskevasta Myllypurosta, joka on Eväjärven Kilvenvedestä lähtevä 200 metrinen uoma. Siinä on pudotusta kolme metriä. Järven lasku-uoma on järven lounaispäästä lähtevä Mäntyskoski, joka laskee vain 80 metrin jälkeen Kalkunjärveen. Mäntykoskessa on pudotusta noin kaksi metriä.

Historiaa 
Vuoden 1965 peruskartassa reunusti rantoja peltomaat neljältä maatilalta. Järven vesikin oli todennäköisesti matalammalla, koska nykyisistä saarista se suurempi oli piirretty niemen jatkeeksi. Ensimmäisessä peruskartassa ei vielä näy mökkejä, mutta seuraavassa vuoden 1981 kartassa niitä on viisi.

Melontareitti 
Hallista Längelmäelle on opastettu melontareitti: Eväjärvi–Kilvenvesi–Velhonvesi–Kalkunjärvi–Myllyvesi–Haapaoja–Ylinenlampi–Jänenjärvi–Koljonselkä.

Lähteet 

Eväjärven valuma-alue
Botin luomat artikkelit
Jämsän järvet
Vähä Petääjärvi

Vähä Petääjärvi , joka voidaan kirjoittaa myös Vähä-Petäjäjärvi , on Pirkanmaalla Juupajoen Petääjärvellä sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 59 hehtaaria ja se on 2,6 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven lahdet myötäilevät makisen ylänköalueen laaksoja ja siksi järven todellinen leveys on sen ulottuvuuksia pienempi. Se on suurimmillaan järven keskivaiheilla 350 metriä leveä. Järven pohjoispää haarautuu kahdeksi lahdeksi, joista luoteeseen työntyy 650 metriä pitkä Orilahti ja koilliseen työntyy toinen yli 650 metrinen lahti. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järven eteläpäässä sijaitsee pieni luoto ja Orilahdella 60 metriä pitkä saari. Järven rantaviivan pituus on 8,9 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja peltomaata. Järven pohjoispäässä sijaitsee kaksi soistunutta lahdenpohjukkaa. Osa Petääjärven kylän haja-asutuksesta sijaitsee tämän järven ympäristössä. Talouksia on 12, joista mahdollisesti kuusi on maatiloja. Rannoille on rakennettu 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 14291 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.

Vedenlaatu 
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1977, 1987, 1988, 2002, 2003, 2011 ja 2012. Tutkimustuloksien mukaan järvi vesi on humuspitoista, lievästi hapanta ja ravinteiden osalta lievästi rehevöitynyt. Talvella 2012 järven tila oli lähellä suomalaisen järven luonnontilaa eli se vastasi karun humusjärven tasoa. Järven vedenlaatu ja virkistyskäyttökelpoisuus ovat molemmat hyvät.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,2 metriä mpy. Siihen laskee koillisesta valkeajoki, joka alkaa Pienestä Valkeajärvestä (1 ha). Lampeen tulee Iso Valkeajärven (39 ha) laskuoja ja kaakosta Heinäoja, jonka valuma-alueella sijaitsee toistakymmentä yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Muut järveen laskevat ojat ovat peltojen, metsien ja pieneten soiden kuivatusojia. Järven laskujoki on Luhtaanjoki, joka alskaa Orilahdesta. Se virtaa ensin Rautalammin (6 ha) läpi ja laskee sitten Hirvijärveen (73 ha), josta vesireitti jatkaa Pajujokena Pylkinjärveen (20 ha) ja jonka laskujoki yhtyy lopulta Sahajokeen.

Historiaa 
Vuoden 1957 peruskartassa kartan ja nykykarttojen välillä ei ole merkittäviä eroja muuten kuin peltopalstojen laajuudessa. Peltoala on vuosikymmenten aikana hieman pienentynyt. Suurin muutos on vapaa-ajan asuntojen määrän suuruus.

Lähteet 

Sahajoen valuma-alue
Botin luomat artikkelit
Juupajoen järvet
Robin Hoodin nuolet

Robin Hoodin nuolet () on Sergei Tarasovin ohjaama neuvostoliittolainen nuortenelokuva vuodelta 1976. Ohjaaja on kirjoittanut sen käsikirjoituksen yhdessä Kirill Rapoportin kanssa. Elokuva on kuvattu Riian studioilla, ja siinä näyttelee monia latvialaisia näyttelijöitä. Robin Hoodia esittää Boris Hmelnitski.

Vastaanotto
Helsingin Sanomissa Mauri Taviola antoi elokuvan tv-esityksen alla sille murska-arvion: ”Elokuva kokonaisuudessaan on toivoton puppu ja varmasti heikointa, mitä tällä kaudella pitkän elokuvan nimissä tarjoillaan.” Hän ihmettelee myös, miksi Mainos-TV esittää nuorille tarkoitetun elokuvan myöhäisillassa, ja arvelee sen johtuvan monista väkivaltaisista kohtauksissa tässä lähes juonettomassa ja kuvanlaadultaankin suttuisessa ja epätarkassa tuotannossa.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset elokuvat
Seikkailuelokuvat
Vuoden 1976 elokuvat
Pekka Kiiski

Pekka Kiiski (30. elokuuta 1897 Kurkijoki – 11. heinäkuuta 1976 Suonenjoki) oli suomalainen poliitikko. Kiiski toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1948–1951 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Kiiski toimi kunnallispolitiikassa Kurkijoen kunnanvaltuuston ja Suonenjoen kunnanvaltuuston jäsenenä, joista ensimmäisessä puheenjohtajana. Kiiski kävi kansakoulun, maamieskoulun, kansanopiston ja kansankorkeakoulun. Politiikan ulkopuolella Kiiski toimi maanviljelijänä Kurkijoella 1926–1939 ja 1942–1944 sekä Suonenjoella 1946–1976, Turunmaa-lehden toimittajana 1923–1924, Maakansan toimittajana 1924–1925, siirtoväen huollon varastopiirin esimiehenä Iisalmessa ja Helsingissä 1940–1941, siirtoväen sijoituksen ja asunto-olojen tarkastajana 1941–1943, maatalousministeriön asutusasiainosaston siirtoväen asutukseen liittyvien asioiden tarkastajana 1944–1946 ja Vapaussoturien huoltosäätiön matka-asiamiehenä. Kiisken vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kiiski ja Maria Veripää.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Kurkijoen kunnanvaltuutetut
Suonenjoen kaupunginvaltuutetut
Kymen vaalipiiri
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Mikado (ravintola)

Ravintola Mikado, 1980-luvulla Mikadon Salongit, oli helsinkiläinen ravintola, joka toimi Mannerheimintie 6:n toisessa kerroksessa vuodesta 1932 vuoteen 2005. Yli 70-vuotisen historiansa aikana ravintola tunnettiin muun muassa tanssiravintolana, yökerhona ja  loppuvuosinaan venäläisten diplomaattien Suomeen välittämien prostituoitujen päivystyspaikkana.

Mikado perustettiin vuosina 1927–1932 samassa osoitteessa toimineen Café Pagodin tiloihin. Mikadon ensimmäisen sisustuksen suunnitteli David Frölander-Ulf. 1930-luvulta 1970-luvun puoleenväliin Mannerheimintie 6:n talo tunnettiin Uuden Suomen talona, kunnes lehden pääkonttori ja toimitus muuttivat Ruoholahteen.

1950- ja 1960-luvulla Mikadon omisti painiuransa lopettanut olympiamitalisti Väinö Kokkinen. Hänen aikanaan läpi 1960-luvun Mikadon vakioesiintyjänä oli Erkki Junkkarinen yhtyeineen.

Vuosina 1971–1975 Mikadon tiloissa toimi Kalevalaisten naisten liiton ravintola Uusi Kestikartano, joka tuotti kuitenkin tappiota. Ravintola oli suljettuna 1977–1979. Vuosina 1980–1990 Mikado oli yksi Ragni Rissasen ruokaravintoloista nimellä Mikadon Salongit, ja siitä tuli yksi 1980-luvun juppikulttuurin suosikkiravintoloista Pörssitalon Adlonin, Palacen baarin, Kaarle XII:n ja Mikonkadun Königin ohella. 1990-luvun alkupuolen Mikado oli Hyvä Ystävä -ravintolaketjustaan tunnetun Siipipyörä Oy:n omistuksessa, käyttämättä kuitenkaan Hyvä Ystävä -ketjutunnuksia.

Vuosina 1996–2005 Mikadon ravintolatoimintaa pyöritti talousrikoksista tunnetun sarjayrittäjä Pekka Rantakarin Fanfina Oy bulvaaneihin perustuneiden omistuskuvioiden kautta. Kiinteistön omistaja Sponda purki Mikadon vuokrasopimuksen Fanfinan kanssa maksamattomien vuokrien takia, ja ravintolan toiminta loppui joulukuussa 2005.

Mikadon jälkeen Mannerheimintie 6:n tiloissa ovat toimineet ainakin yökerho Den Kungliga Klubben 2006–2010, sitten vain puolen vuoden ajan jazzklubi Birdland ja sen jälkeen vuoden verran Sedu Koskisen toinen yritelmä, yökerho Velvet.
 Vuonna 2011 tiloihin tuli homoklubi DTM.

Lähteet

Helsingin entiset ravintolat
Kenttäpiikkiputki

Kenttäpiikkiputki (Eryngium campestre) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen kasvi. Se kasvaa noin puoli metriä korkeaksi ja leveäksi ja muodosta kalvaan sinivihreän värisen, piikikkään puskan. Kukinto on tiheän mykerömäinen sarja, joka on 4–7 suojuslehden ympäröimä. 

Kenttäpiikkiputki kasvaa kuivilla niukkaravinteisilla alueilla, usein rannikoilla. 

Kenttäpiikkiputken juurta on käytetty rohdoskasvina. Sen kukinnot säilyttävät värinsä kuivattaessa, ja siksi kasvia käytetään kuivakukka-asetelmissa.

Lähteet 

Piikkiputket
Beast In Black

Beast In Black on Suomessa vuonna 2015 perustettu heavy metal -yhtye.

Yhtyeen musiikillisiin vaikuttajiin kuuluu Judas Priest, Manowar, W.A.S.P., Accept sekä Black Sabbath. Yhtyeen nimi ja sanoitukset ovat inspiroituneet japanilaisesta manga- ja anime-sarjasta Berserk.

Historia 
Yhtyeen perusti kitaristi Anton Kabanen, joka oli aiemmin vuonna 2015 lähtenyt Battle Beastista. Laulaja Giánnis Papadópouloksen Kabanen löysi sattumalta netistä, mutta kaikki muut yhtyeen jäsenet olivat hänelle jo valmiiksi tuttuja. Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti lämmitellessään Nightwishia vuoden 2015 lopussa.

Kesäkuussa 2017 Beast In Black kertoi saaneensa esikoisalbuminsa äänitykset valmiiksi. Syyskuussa yhtye julkaisi ensimmäisen, Blind and Frozen -nimisen singlensä. Yhtye julkaisi nimeään kantavan Beast In Black -singlen lokakuussa. Esikoisalbumi Berserker julkaistiin 3. marraskuuta 2017. Debyyttialbumi sijoittui Suomen albumilistalla seitsemänneksi. Lisäksi se pääsi listoille myös Saksassa, Iso-Britanniassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Ranskassa.

Beast In Blackin oli loka-marraskuussa 2017 tarkoitus lämmitellä W.A.S.P.ia yhtyeen Euroopan kiertueella. Yhtye kuitenkin jätti kiertueen kesken vain muutaman konsertin jälkeen. Helmikuussa 2018 ilmoitettiin rumpali Sami Hännisen jättäneen yhtyeen ajanpuutteen vuoksi. Hänen korvaajakseen valittiin Agonizerissa, Before the Dawnissa ja Thunderstonessa soittanut Atte Palokangas.

Maaliskuussa 2018 yhtye kertoi toimivansa lämmittelijänä Nightwishin marraskuussa alkavalla Euroopan-kiertueella. Kiertue teki yhtyettä tunnetuksi manner-Euroopassa. Yhtyeen toinen levy From Hell with Love ilmestyi helmikuussa vuonna 2019. Levy sai hyvän vastaanoton kriitikoilta  ja nousi listoille. Suomessa yhtye nousi ensimmäiseksi, Saksassa albumilistan sijalle 6, Sveitsissä sijalle kahdeksan ja Iso-Britanniassa rock-listan sijalle 2. Albumi oli myös Emma-gaalassa ehdolla kategoriassa Vuoden metallialbumi.

Vuoden 2019 aikana yhtye teki ensimmäisen Euroopan-kiertueen pääesiintyjänä, lukuisia esiintymisiä suurilla kesäfestivaaleilla sekä soitti ensimmäiset keikkansa Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä. Yhtyeen kolmas studioalbumi Dark Connection julkaistiin 29. lokakuuta 2021 ja se sijoittui Suomen albumilistan kärkeen. Albumi palkittiin myös Emma-gaalassa vuoden parhaana metallialbumina. Lisäksi esikoisalbumi Berserker myi Suomessa platinaa ja From Hell with Love kultaa. Yhtye lämmitteli Nightwishia Pohjois-Amerikan kiertueellaan toukokuussa 2022, jota ennen yhtye kiersi pääesiintyjänä Pohjois-Amerikkaa kuukauden ajan.

Jäsenet 
  Giánnis Papadópoulos – laulu
  Anton Kabanen – kitara, koskettimet
  Kasperi Heikkinen – kitara
  Mate Molnar – basso
  Atte Palokangas – rummut

Diskografia

Studioalbumit

Singlet 
 ”Blind and Frozen” (2017)
 ”Beast in Black” (2017)
 ”Born Again” (2017)
 "Sweet True Lies" (2018)
 "Die By The Blade" (2019)
 "Moonlight Rendezvous" (2021)
 "One Night in Tokyo" (2021)

Lähteet 
 Yhtyeen kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset metalliyhtyeet
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Ramona Kühne

Ramona Kühne (s.31. tammikuuta 1980 Berliini, Saksan liittotasavalta) on saksalainen ammattinyrkkeilijä, jolla on hallussaan WIBF:n, WBO:n ja WBF:n mestaruusvyöt ylemmässä höyhensarjassa. Hän voittanut ammattilaisuransa 24 ottelusta 23 ja niistä kahdeksan tyrmäyksellä.

Vuonna 1980 syntyneet
Saksalaiset nyrkkeilijät
Elävät henkilöt
Mina Fürst Holtmann

Mina Fürst Holtmann (s. 17. heinäkuuta 1995) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Baerums Skiklubia.

Nuorten MM-kilpailuissa Hafjellissa 2015 Holtmann voitti kultaa syöksylaskussa, hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia superalppiyhdistetyssä. Pekingin olympialaisissa hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa.

Holtmann kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Sankt Moritzissa tammikuussa 2015 sijoittuen siellä supersuurpujottelussa 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Courchevelin suurpujottelussa joulukuussa 2019. Hän sijoittui toiseksi myös Åren pujottelussa maaliskuussa 2022.

Lähteet 

Norjalaiset alppihiihtäjät
Norjalaiset olympiamitalistit
Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet