joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Päällyskasvi

Päällyskasvi eli epifyytti on kasvi tai sieni, joka kasvaa toisen kasvin päällä tai muutoin siihen kiinnittyneenä. Sana epifyytti tulee kreikan kielestä: epi- ('päällä') ja phyton ('kasvi').

Elinympäristö 
Päällyskasvit eivät usein tarvitse lainkaan maaperää, joten niiden juurten tehtävänä on vain kiinnittyä isäntäkasviinsa ja kerätä kosteutta ilmasta tai sateesta. Jotkut kasvit ovat kehittäneet erityisiä kuppi- tai suomumaisia rakenteita kosteuden säilyttämiseen. Päällyskasvit eivät ole loisia, vaan ne tarvitsevat isäntäkasviltaan ainoastaan tukea. Joskus päällyskasveja kasvaa kuitenkin niin paljon, että ne saattavat vahingoittaa isäntäkasvia. On kuitenkin olemassa myös kasveja, jotka ovat valmiita tappamaan päästäkseen osalliseksi auringonpaisteesta. Esimerkiksi kuristajaviikuna haarautuu isäntäpuun ympärille ja lopulta kuristaa sen kuoliaaksi niin, että jäljelle jää vain kuristajaviikunan ontto, verkkomainen runko.

Päällyskasvien etuna on saada maan pinnalla kasvavia kasveja enemmän valoa. Ravinteensa päällyskasvit saavat esimerkiksi satunnaisista kasvinjätteistä, sateesta tai symbioottisilta sieniltä (kämmekkäkasvit).

Tunnetuimpia päällyskasveja ovat monet sammalet ja jäkälät, jotkut trooppiset kämmekkäkasvit sekä ananaskasvit. Trooppisissa metsissä niitä tunnetaan noin 28 000 lajia. Myös monet levät kasvavat päällyskasveina muilla vesikasveilla.

Boreaalisella ja hemiboreaalisella vyöhykeellä, jollaisia Suomen metsätkin ovat, ei juurikaan näe muita epifyyttejä kuin sammalia, viherleviä ja jäkäliä. Sammalia ja jäkäliä elää puidemme rungoilla ja oksilla kymmeniä lajeja. Täällä putkilokasviepifyyttien puuttuminen johtuu talvesta. Suojattomina puiden oksilla kylmä ja hyvin kuiva ilma imee epifyyttien versoista kaiken kosteuden, ja pitkät pakkaskaudet kuivaavat ne ja kasvit kuolevat koska eivät saa korvaavaa vettä tilalle. Sammalilla ja jäkälillä on putkilokasveihin verrattaessa yksi ominaisuus, joka mahdollistaa niiden kasvun epifyytteinä boreaalisissa metsissä, ne kestävät täydellisen kuivumisen.

Katso myös 

 Loinen
 Symbioosi
 Kommensalismi

Lähteet

Viitteet 

Kasviekologia
Jäähalli

Jäähalli on katettu tekojäärata. Yleisimmin jäähalli on pienehkö hallirakennelma ja sen pääkäyttötarkoituksena on jääurheilu, kuten jääkiekko, taitoluistelu, kaukalopallo ja ringette. Etenkin monitoimiareenaksi kutsuttuja suuren kokoluokan jäähalleja käytetään paljon myös muihin tarkoituksiin, kuten messu- ja konserttitapahtumiin. Suomessa monitoimiareenoja ovat esimerkiksi Helsinki-halli ja Tampereen Kannen areena. 

Yleisesti jäähalleissa pidetään jäätä lähinnä elo–huhtikuun ajan. Tällöin jäätä jäähdytetään useimmiten koneellisesti jään alla kiertävän putkiston avulla, putkiin johdetaan nestemäistä ainetta jonka lämpötila on hyvin alhainen, yleensä nestemäistä typpeä.

Verrattuna ulkona sijaitsevaan luistinrataan jäähallit myös suojaavat urheilijoita sääolosuhteiden muutoksilta ja näin ollen esimerkiksi jääkiekkoilijoiden jääharjoittelukausi pystytään aloittamaan jo kesähelteillä. Talvisin jäähalli pitää myös tuulen, lumen ja pakkasen pois häiritsemästä urheilijoita sekä yleisöä.

Historia 
Ensimmäinen jäähalli rakennettiin Kanadaan, Montrealiin vuonna 1875 ja seuraava Lontooseen 1876. Ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanmestaruudesta kilpailtiin jäähallissa vuoden 1958 kisoissa. Suomen ensimmäinen jäähalli Tampereen jäähalli valmistui vuonna 1965.

Suomen suurimmat jäähallit

Lähteet 

Tilat
Djembe

Djembe on vuohennahalla päällystetty, suuren pikarin muotoinen rumpu, jota soitetaan paljain käsin. Djembejä on eri kokoisia, niiden korkeus vaihtelee 15 ja 70 cm välillä, ja kalvon halkaisija voi olla 35 cm. Pikarinmuodon ja vuohennahan ansiosta djembellä voidaan tuottaa vaihtelevia ääniä. Nahkakalvon iskeminen lähellä rummun keskustaa tuottaa bassonuotin, iskettäessä kehän lähelle saadaan tekniikasta riippuen aikaan joko korkea soinnillinen ääni tai läpsähdysääni.

Djembe on alun perin peräisin 1100-luvulta malinke- ja bambara-heimoilta Länsi-Afrikasta nykyisten Guinean, Burkina Fason, Malin ja Norsunluurannikon alueilta, mutta on viime vuosina levinnyt koko maailmaan, ja on nykyään hyvin suosittu soitin rumpalipiireissä.

Djemben sanotaan sisältävän kolme henkeä: puun hengen, nahkansa antaneen eläimen hengen ja rummuntekijän hengen.

Djemben puuaines voi olla erilaisista puista veistetty riippuen, mistä rumpu on peräisin. Käytettyjä puuaineksia ovat muun muassa lenke (Afzelia africana), dugura ja Jala (Afrikkalaisia mahonkilajeja), kasia (Cassia), tweneboa (Afrikan seetri) ja mangopuu. Jotkut rumpalit eivät ekologisista syistä suosi harvinaistuvista trooppisista puista rakennettuja rumpuja vaan ostavat esimerkiksi yleisestä afrikanseetristä tehtyjä soittimia.

Populaarikulttuurissa 

Herra Heinämäen Lato-orkesteri on levyttänyt kappaleen ”Djembe”.

Linkkejä 
 Kari Kääriäinen: "Basic Technique for Djembe"; 2003 

Afrikkalainen musiikki
Rummut
Lyömäsoittimet
Lyhytnokkahanhi

Lyhytnokkahanhi (Anser brachyrhynchus) on arktinen hanhilaji, jota tavataan muutolla myös Suomessa, usein muiden hanhien  parvissa.

Koko ja ulkonäkö 
Lajilla on harmahtavanruskea höyhenpeite, siniharmaa siipien yläpinta ja vaaleanpunaiset jalat. Pyrstön yläpinnan tumma kärkivyö on hailakka ja kapeahko, valkoista sen on kärjessä enemmän kuin sukulaislajeilla. Tumma, lyhyt nokka, jonka tyvessä ohut valkea raita ja keskellä vaaleanpunainen täplä. Pituus on 60–70 cm, siipien kärkiväli 120 cm, paino 2,5–3,5 kg. Vanhin tavattu yksilö on ollut 22 vuoden ikäinen.

Lyhytnokkahanhen kuvaili tieteelle ranskalainen eläintieteilijä Louis Antoine François Baillon.

Levinneisyys 
Lyhytnokkahanhi pesii Grönlannissa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Se talvehtii Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Tanskassa. Suomessa se on säännöllinen läpimuuttaja. Maailman populaation koko on noin 280 000 yksilöä. Määritystietouden kasvaessa lyhytnokkahanhihavaintojen määrä on ollut kasvussa, ja muun muassa Pohjanmaalla lajia tavataan keväisin jopa kymmenien tai satojenkin lintujen parvina. Syksyiset määrät syys-lokakuussa ovat kevättä pienempiä. Lyhytnokkahanhia tavataan Suomessa usein myös muiden muuttavien hanhiparvien mukana. Harhaan menneitä yksilöitä on löytynyt muutaman kerran Pohjois-Amerikassa Itä-Kanadassa.

Elinympäristö 
Lyhytnokkahanhia tavataan usein voimilla rannoilla, ja Islannin seudulla erityisesti jäähtyneillä laavakentillä.

Lisääntyminen 
Lyhytnokkahanhen pesä on maassa, ja valkoisia munia on noin 3–7 (yleisimmin 4 tai 5). Naaras hautoo munia 25–28 päivää. Lyhytnokkahanhen poikaset oppivat lentämään noin 56 vuorokauden kuluttua kuoriutumisestaan.

Ravinto 
Syö vihreitä kasvinosia. Lyhytnokkahanhi laiduntaa parvina kuten muutkin hanhet. Talvehtimisalueilla se syö etenkin viljan orasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

LuontoPortti: Lyhytnokkahanhi (Anser brachyrhynchus)
ITIS: Anser brachyrhynchus 

Hanhet
Sinisiipitavi

Sinisiipitavi (Spatula discors) on pieni sorsalintu.

Ulkonäkö ja koko 
Sinisiipitavilla on siniharmaa pää, jossa on silmän edessä valkea raita. Lajilla on vaaleanruskea vartalo, valkea läikkä pyrstön tyvessä ja musta pyrstö. Siipiläikkä on sininen. Lennossa sinisiipitavi räpyttää siipiään kiivaasti. Pituus on 35–41 cm, siipien kärkiväli 65 cm ja paino 260–410 g.

Levinneisyys 

Sinisiipitavi pesii Pohjois-Amerikan pohjois- ja keskiosissa ja muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan aina Chileen ja Argentiinaan asti. Euroopassa sitä tavataan tarhakarkulaisena tai muuttoretkien harhailijoina. 

Suomessa sinisiipitavi on äärimmäisen harvinainen harhailija. Ensimmäinen havainto tehtiin keväällä 1972 Siuntion Störsvikissä. Vuoteen 2019 mennessä lajista olitiin tehty 22 havaintoa.

Lisääntyminen 

Sinisiipitavi munii 6–15 munaa, jotka painavat noin 30 grammaa.

Ravinto 
Sinisiipitavi syö kasveja sekä jonkun verran vesihyönteisiä ja kotiloita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Lapasorsat
Ruskosotka

Ruskosotka (Aythya nyroca) on pienikokoinen ja tumma sorsalaji. Lajin nimesi Johann Anton Güldenstädt vuonna 1770.

Ulkonäkö ja koko 
Ruskosotka muistuttaa tukkasotkaa, mutta tukkasotkan mustat alueet ovat ruskosotkalla punertavanruskeat. Ruskosotkan alaperä on tukkasotkasta poiketen kuitenkin puhtaan valkoinen, kylki ei ole vaalea eikä päässä ole töyhtöä. Valkoinen silmä erottuu selvästi tummasta päästä. Naaras on koirasta tummempi. Pituus on 40–46 cm, siipien kärkiväli 65 cm ja paino 400–700 grammaa.

Ruskosotka ei juurikaan ääntele.

Levinneisyys 
Ruskosotkan esiintymisalue on varsin hajanainen. Se pesii usealla erillisellä alueella Itä- ja Etelä-Euroopassa, Länsi- ja Etelä-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Maailman populaation koko on noin 163 000–257 000 yksilöä. Ruskosotkan populaatio on pienentynyt sopivien vesistöjen kuivatuksen ja metsästyksen takia, ja se on uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettävä  laji. Ruskosotka muuttaa talveksi vähän etelämmäksi pesimäalueiltaan. Suomessa laji on lähes vuosittainen suurharvinaisuus huhti–kesäkuussa. Se oli tavattu Suomessa 14 kertaa vuoteen 2010 mennessä; ensimmäisen kerran 15. toukokuuta 1959 Porvoossa, ja viimeksi huhtikuussa 2009 Haminassa.

Elinympäristö 
Ruskosotka elää suorannoilla sekä rehevillä ja matalilla järvillä ja merenlahdilla.

Lisääntyminen 
Ruskosotka munii kerralla 6–14 munaa rantaruovikossa olevaan pesään. Naaras hautoo 25-27 vuorokautta.

Ravinto 
Ruskosotka syö vesikasveja, hyönteisiä ja pikkukaloja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sotkat
Mehikasvi

Mehikasvi eli sukkulentti on kserofyytti eli pitkäaikaiseen kuivuuteen sopeutunut kasvi, jolla on suuret vesisolukot, pieni haihtumispinta-ala ja paksu päällyskalvo. Mehimäisen osan perusteella mehikasvit voidaan jakaa mehivartisiin eli varsisukkulentteihin (muun muassa kaktus- ja tyräkkikasvit) ja mehilehtisiin eli lehtisukkulentteihin (muun muassa maksaruohot ja agaavet) kasveihin.

Vaikka kaikki kasvit pystyvät varastoimaan lehtiinsä vettä tietyssä määrin, ovat mehikasvit erikoistuneet siihen parhaiten, ja niinpä ne selviävät kuivissa olosuhteissa, missä on vain vähän muita kasveja kilpailemassa elintilasta ja vähän kasvinsyöjäeläimiä. Eräillä mehikasveilla lehdet ovat suhteellisen suurikokoiset ja karvan peittämät, jotta ne voivat kerätä mahdollisimman paljon kosteutta aamukasteesta. Etenkin kaktuksilla ja monilla tyräkkikasveilla lehdet ovat kehittyneet piikeiksi, jotka haihduttavat erityisen vähän vettä ja suojaavat kasvia janoisilta eläimiltä. Niille on kehittynyt yhteyttävä mehivarsi.

Monet mehikasvit ovat niin sanottuja CAM-kasveja (CAM = Crassulacean acid metabolism), jotka liiallisen haihtumisen estämiseksi pitävät ilmarakonsa kiinni päivällä. Yöllä ilmaraot avautuvat, jolloin kasvi ottaa sisään hiilidioksidia ja varastoi sen solunesterakkulaan omenahapoksi, josta jälleen päivällä vapautuu hiilidioksidi yhteyttämistä varten. Hiilidioksidimäärä, jonka kasvi pystyy varastoimaan solunesterakkulaan, on kuitenkin suhteellisen pieni. Tästä syystä CAM-kasvien yhteyttämisen määrä jää melko vähäiseksi.

Kasviekologia
Kasvimorfologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Koiruoho

Koiruoho eli mali (Artemisia absinthium) on marunoihin kuuluva kookas, monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kukkii loppukesällä ja syksyllä keltaisin kukin. Se kasvaa erilaisissa maaperissä, mutta viihtyy parhaiten kuivassa maassa. Koiruohoa on käytetty mausteena esimerkiksi riistaruoissa. Se on myös tärkeä raaka-aine yrtti- ja alkoholijuomien valmistuksessa; esimerkiksi absintti ja vermutti ovat saaneet nimensä kasvin mukaan.

Koiruoho on lääkekasvi. Sen sisältämä eteerinen öljy koostuu pääasiassa isotujonista ja tujonista mutta sisältää myös absintiinia, artabsiinia, fellandreenia ja kadineenia.

Koiruohoa käytetään sisäisesti muun muassa loismatojen häätöön. Saksassa sitä käytetään mausteena ruoassa. Se soveltuu liha- ja riistaruokien valmistukseen, mutta sitä käytetään vähäisiä määriä. Yliannostusta on varottava, sillä runsaasti käytettynä kasvi on myrkyllinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eliaksen yrttitarha (Internet Archive)
 Kasviatlas: Malin levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mali (Artemisia absinthium)
 Luontoportti: Mali (Artemisia absinthium)
 Den virtuella floran: Koiruoho, mali (Artemisia absinthium) 
 ITIS: Artemisia absinthium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Artemisia absinthium 
 Flora of Pakistan: Artemisia absinthium 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Artemisia absinthium 

Marunat
Lääkekasvit
Maustekasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Metsäsopuli

Metsäsopuli (Myopus schisticolor) on toinen Suomessa tavattava sopulilaji, tunturisopulin ohella.

Levinneisyys
Metsäsopulia esiintyy suunnilleen siellä missä kuusimetsiäkin: Norjasta Itä-Siperiaan. Suomessa sitä on harvalukuisena Itä- ja Pohjois-Suomen kuusikoissa, minkä lisäksi hajaesiintymiä tunnetaan myös Keski-Suomesta ja Hämeestä. Metsäsopuli löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1843 Norjasta. 1840-luvulla lajia löydettiin myös Suomesta ja Ruotsista ja 1880-luvulla myös Venäjältä.

Tuntomerkit
Metsäsopuli on tummanharmaa pieni myyrä, jolla on ruskea laikku takaselässä ja lyhyt, suora häntä. Se on vähän pienempi kuin tunturisopuli.

Elinympäristö
Metsäsopuli suosii sammaleisia ja lievästi soistuneita ikikuusikoita. Talvisin laji viihtyy mieluiten runsassammaleisissa kuusikoissa, mutta kesäksi osa kannasta siirtyy kosteampiin ympäristöihin: korpiin tai rämeille.

Lisääntyminen
Vuodessa syntyy neljä poikuetta, jokaisessa 2–8 poikasta.

Metsäsopulin jälkeläistön sukupuolijakauma ei aina ole nisäkkäille tyypillinen 1:1. Jotkin naaraat nimittäin synnyttävät naaras- ja urospoikasia lukusuhteissa 3:1. On myös naaraita, jotka synnyttävät pelkkiä naaraspoikasia. Syynä tähän on metsäsopulilla tavattava X-kromosomin mutaatio. Mutatoitunutta X-kromosomia merkitään tässä X*.

X*-kromosomi ehkäisee Y-kromosomin vaikutukset yksilön ilmiasuun. Jos yksilön sukupuolikromosomit ovat X*Y, yksilö on ilmiasultaan naaras, vaikka sen tulisi olla uros. Tällainen naaras ei myöskään tuota kuin X*-kromosomin sisältäviä munasoluja, koska mutaatio aiheuttaa lisäksi Y-kromosomin syrjäytymisen sukusolujen synnyssä. Niinpä kaikki tällaisen naaraan jälkeläiset ovat naaraita.

Osa X*Y-naaraiden jälkeläisistä on sukupuolikromosomeiltaan emonsa kaltaisia, osa taas X*X-naaraita, joiden toinen (isältä saatu) X-kromosomi on tavallinen. Tällaisten naaraiden munasoluista puolet sisältävät X*-kromosomin, puolet X-kromosomin. X-kromosomilliset munasolut tuottavat naaras- ja urospoikasia lukusuhteessa 1:1, X*-kromosomilliset pelkkiä naaraspoikasia. Niinpä X*X-naaraan kaikkien jälkeläisten sukupuolijakauma on 3:1.

Toki metsäsopuleilla on myös täysin tavallisia XX-naaraita, joiden jälkeläisistä puolet on naaraita ja puolet uroksia. Kun kaikkien erityyppisten naaraiden jälkeläistuotannot lasketaan yhteen, metsäsopulien sukupuolijakauma on 3:1.

Ravinto
Metsäsopuli on kasvinsyöjä, ja sen ruokavalio koostuu melkein yksinomaan sammalista. Kesäisin se voi myös syödä jonkin verran heinäkasveja. Talvivarastoihin se kerää proteiinipitoista kynsisammalta.

Erityistä
Metsäsopuli on Myopus-suvun ainoa laji. Tunturisopulin tapaan metsäsopulille ovat tyypillisiä ajoittaiset joukkoesiintymiset ja vaellukset. Metsäsopuli on rauhoitettu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen luonnonsuojeluliitto: Metsäsopuli 

Myyrät
Ilmakehän epävakaisuus

Ilmakehän epävakaisuus eli labiilisuus on sen lämpötilajakaumaa ja siitä johtuvaa pystyliikkeiden kiihtyvyyttä kuvaava käsite. Jos lämpötila laskee jyrkästi ylöspäin mennessä, syntyy nousevia virtauksia, jotka synnyttävät nopeasti kasvavia kumpupilviä joista voi kehittyä kuuro- tai ukkospilviä. Tyypillisesti kesäiseen ukkoskuuroon liittyy epävakaa ilmakehä.

Jos ylhäällä ilmakehässä on alaosaa lämpimämpi ilmakerros eli siellä vallitsee inversiotilanne, nousuliikkeet pysähtyvät tähän kerrokseen vaikka alaosassa epävakaisuus olisi suurtakin. Jos inversio heikkenee tai puhkeaa, nousuliikkeet voivat voimistua räjähdysmäisesti.

Lämpötilajakauman lisäksi ilmakehän vakauteen vaikuttaa kosteus. Jos kosteutta on riittävästi, nousevan ilman sisältämää vesihöyryä voi tiivistyä pisaroiksi, ja tästä vapautuva lämpöenergia muuttaa lämpötilajakaumaa stabiilimmaksi.

Tuulen suunnan muutokset eri korkeuksilla eivät vaikuta itse epävakaisuuteen. Sen sijaan ne vaikuttavat epävakaisuuden aiheuttamien nousuliikkeiden ja näitä kompensoivien laskuliikkeiden keskinäiseen järjestäytymiseen, ja sitä kautta konvektion muotoihin.

Tuulen nopeuserot eri korkeuksilla luovat Kelvin-Helmholz-instabiilisuutta, joka saa aikaan aaltoja kahden eri tiheyksisen eri nopeudella liikkuvan aineen rajapintaan. Tämä nähdään useimmin valtameren pinnassa, missä veden virtausta nopeampi tuuli luo aaltoja, mutta sitä esiintyy myös kahden ilmakehän kerroksen rajapinnassa.

Ilmakehän epävakaisuutta kuvaavia lukuja 

Ilmakehän epävakaisuutta ja herkkyyttä ukkoskuurojen synnylle voidaan arvioida erilaisilla tunnusluvuilla, jotka kuvaavat ilmakehän ala- ja yläosien lämpötilaeroja ja kosteutta.

Ilmakehän epävakauden aste USA:ssa

Katso myös 
Stabiilisuus

Lähteet

Aiheesta muualla 
Myrskysivusto Z eli Zatorin Zalama, päivitetään jatkuvasti
Punkan Myrskyvaroitus
Estofex  Euroopan  ukkosvaroitus Estofex, enganniksi. Vaaratasot tarkoittavat ukkospilven tuottaman tuulen vaarallisuutta, prosentit ukkosen yleisyyttä.
Meteoalarm
Suomen sääkeskus
Convective Weather Maps USA, EUROPE
Luonnonvoimat.net; ennusteita päivitetään aina kun ukkoseen on mahdollisuuksia 
weather online chance of thunderstorm europe englanniksi ukkonen mahdollinen, jos kartalla muu kuin sen pohjaväri, eli ei vihreä tai sininen.
 Suomen sääkeskus ukkosriskiä ennustavia tunnuslukuja
CAPE yleensä yli 250, mehdollisesti ukkosta, yli 350 luultavasti kovaa ukkosta
Cloud top pilven toppo alle -20 ehkä ukkosta, alle -35 ehkä kovaa ukkosta ]
Skandinavia CAPE+LI4 
teuteri.net teutari.net eri sade, lämpötilaennuste valikoista saatavilla, myös ilmakehän tunnuslukuja
puuppa.org sbcape yli 250 ehkä ukkosta, yli 350 kovaa ukkosta luultavasti 

Meteorologia
Epävakaisuus
Vaiaku

Vaiaku on kylä Tuvalussa. Se sijaitsee Funafutin atolliin kuuluvan Fongafalen saaren eteläisellä rannikolla. Kaikki hallinnolliset rakennukset sijaitsevat Vaiakussa. 

Vaiakun asukasluku oli 638 vuoden 2012 väestönlaskennassa. Sen kaupunkialueen asukasluku on yhteensä 5 879. Se on asukasluvultaan Tuvalun suurin kylä ja sen de facto pääkaupunki.

Lähteet 

Tuvalun kylät
Kumpupilvi

Kumpupilvi (Cumulus, Cu) on kumpumainen alapilvi. Kaikkein pienimmät kumpupilvet ovat valkeita hattaroita, suuret tummia möykkyjä. Alkuvaiheessaan pienet kumpupilvet ovat kauniin ilman pilviä, mutta ne voivat kasvaa ja kehittyä kuuro- ja ukkospilviksi asti.

Piirteet ja korkeus
Kumpupilvet ovat yleensä erillään toisistaan. Korkealla olevien kumpupilvien alapinta on tasainen ja yläpuoli kukkakaalimaisen kumpuileva. Kuivalla ja lämpimällä ilmalla kumpupilvet voivat nousta lähes kolmen kilometrin korkeuteen. Kosteassa tropiikissa niiden alapinta voi olla vain noin 500 metrin korkeudessa.

Muodostuminen
Kumpupilviä muodostuu yleisimmin aamuisin ja aamupäivisin, kun Auringon lämmittämä ilma alkaa kohota. Kumpupilviä syntyy tiheään muutaman sadan metrin korkeudella pieninä kokkareisina hattaroina. Kumpupilvet kasvavat, muuttuvat ja hajoavat nopeasti.

Kumpupilvet ovat kesällä aluksi matalia kauniin ilman pilviä (Cumulus humilis). Kun kumpupilvi pullistuu korkeammaksi, siitä tulee keskikokoinen kumpupilvi (Cumulus mediocris), joka kuivan korkeapaineen aikana haihtuu illan kuluessa. Kosteammalla ilmalla kumpupilvi jatkaa kasvuaan, ja siitä voi alkaa tulla sadetta myös kesäaikaan. Se voi muuttua ensin korkeaksi pullistuneeksi (Cumulus congestus) tai vallinharjamaiseksi kumpupilveksi (Cumulus castellanus), ja lopulta kuuropilveksi ja ukkospilveksi.

Jos alemmassa ilmakehässä on vakaa ilmakerros, kumpupilvet voivat runsastua ja yhdistyä kumpukerrospilveksi. Otollisissa oloissa yhdensuuntainen tuuli, kumpupilviin liittyvät nousuvirtaukset ja niiden välissä olevat kompensoivat laskuliikkeet voivat muodostaa pitkittäissuuntaan pyöriviä rullapyörteitä, jotka näkyvät pilvijonoina kunkin rullan harjalla. Toisinaan tilannetta voimistaa rullien yläreunan yläpuolelle osunut inversiokerros.

Jaottelu 
 Lajit:
Cumulus fractus, repalemainen
Cumulus humilis, matala kauniin ilman pilvi
Cumulus mediocris, keskikorkea
Cumulus congestus, korkeaksi pullistunut
 Muunnokset:
Cumulus radiatus, säteittäinen
 Lisäpiirteet:
Cumulus pileus, hattumainen pilvi kumpupilven huipulla
Cumulus virga, sadejuovia 
Cumulus praecipitatio, satavia
Cumulus tuba, pilvipatsas tai ylösalainen pilvikartio
Cumulus velum, laaja huntumainen lisäpilvi, jonka kumpupilvi lävistää
Cumulus pannus, repalepilvi
Cumulus arcus, kumpupilven pohjasta roikkuva kaarimainen pilvi
Muita:
Pyrocumulus, tulipalon aiheuttaman savun takia syntynyt kumpupilvi

Katso myös 
Cirrocumulus
Altocumulus

Lähteet

Viitteet 

Alapilvet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bungoma

Bungoma on kaupunki Keniassa. Se on noin 1 630 934  (toisen lähteen mukaan 1 375 063 asukkaan 2009), pinta-alaltaan 3 032,2 neliökilometrin (tai 3 593) laajuisen Bungoman piirikunnan keskus. Piirikunta rajoittuu lännessä Ugandaan. Ugandan rajalle on maanteitse noin 35 kilometriä Bungoman keskustasta. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 55 867.

Kaupunki  perustettiin 1900-luvun alkupuolella. Seudun tärkein elinkeino on maanviljely.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
Bungoma County. County well know for sugarcane and maize farming.   (kenyacounty.co.ke)

Kenian kaupungit
Mikael VII Dukas

Mikael VII Dukas (1050–1090) oli Bysantin keisari 1067–1078. Hän oli Konstantinos X:n ja Eudokia Makrembolitissan poika. Hän hallitsi aluksi yhdessä veljiensä Andronikoksen ja Konstantinoksen kanssa. Konstantinos tunnetaan joskus nimellä Konstantinos XI, vaikka tällä tarkoitetaan yleensä Konstantinos XI Palaiologosta. Vuodesta 1068 keisarina oli myös Romanos IV Diogenes.

Kun sulttaani Alp Arslan kukisti Romanuksen Manzikertin taistelussa vuonna 1071, Mikaelista tuli yksinhallitsija. Mikaelista ei ollut valtakunna hallitsijaksi, ja hänen aikanaan menetettiin viimeinenkin jalansija Italiassa ja seldžukeille piti jättää suuria osia Anatoliasta. 

Vuonna 1078 alkaneiden kapinoiden johdosta Mikael luopui kruunusta, ja lopulta Nikeforos III Botaniates nousi valtaistuimelle.

Kirjallisuutta 
 
 

Bysantin keisarit
Vuonna 1050 syntyneet
Vuonna 1090 kuolleet
FA Cup

Football Association Challenge Cup eli FA Cup on englantilainen jalkapalloturnaus, joka tunnetaan suomeksi myös nimellä Englannin cup.

FA Cup on maailman vanhin jalkapalloturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran kaudella 1871–1872, jolloin voittaja oli Wanderers. Sittemmin myös muissa maissa on alettu järjestää vastaavanlaisia cup-muotoisia kilpailuja.

Pelisysteemi 

Cup pelataan kokonaisuudessaan pudotuspeleinä ja otteluparit arvotaan, tosin karsintakierros pelataan alueellisesti, jotta pienten seurojen matkakustannukset eivät kasvaisi liiaksi. Ensimmäinen ja toinen kierros pelattiin aiemmin jaettuna pohjoisiin ja eteläisiin ottelupareihin, mutta tästä luovuttiin kauden 1997–1998 jälkeen. Kotijoukkue ratkaistaan arvalla. Ottelun päättyessä tasan uusintaottelu pelataan vierasjoukkueen kentällä. Seurat voivat myös sopia keskenään ottelun jatkoajan järjestämisestä, sekä mahdollisesta rangaistuspotkukilpailusta. Uusintaotteluissa näin toimitaan aina, aikaisemmin oli tavallista pelata jopa lukuisia uusintaotteluita. 

Cup alkaa elokuussa, jolloin järjestetään ylimääräinen karsintakierros matalilla sarjatasoilla pelaaville joukkueille. Tälle kierrokselle voi osallistua lähes mikä tahansa Englannin jalkapalloliiton eli FA:n jäsenseura, jolla perusasiat ovat kunnossa. Tämän jälkeen pelataan esikierros, neljä karsintakierrosta ja kuusi varsinaisen cupin kierrosta sekä välierät ja loppuottelu. Kaikki Englannin Valioliigassa ja The Football Leaguen sarjoissa pelaavat joukkueet saavat osallistua, samoin kuin liigan ulkopuoliset seurat, mikäli ne ovat osallistuneet edelliskaudella FA Trophyyn tai FA Vaseen ja pelaavat seuraavalla kaudella jossakin sarjassa. Seuralla pitää olla myös mitat täyttävä stadioni. 

Välierät pelataan puolueettomilla kentillä. Loppuottelu on pelattu tavallisesti Lontoon Wembley Stadiumilla, mutta remontin takia vuosina 2001–2006 ottelu pelattiin Millennium Stadiumilla Walesin Cardiffissa, mikä oli ensimmäinen kerta kun loppuottelu pelattiin muualla kuin Englannissa. Ennen Wembleytä käytössä oli myös muita stadioneita. 

Cupin voittaja pääsee Eurooppa-liigan ensimmäiselle kierrokselle. Mikäli voittaja kuitenkin pääsee Valioliigan sijoituksensa kautta Mestarien liigaan, menee Eurooppa-liigan paikka loppuottelun hävinneelle joukkueelle. Mikäli molemmat loppuottelijat pääsevät Mestarien liigaan, saa Valioliigassa seuraavana oleva joukkue Eurooppa-liiga paikan.

Tilastoja

FA Cupin loppuottelut

Kymmenen menestyneintä joukkuetta

Aiheesta muualla 

 FA Cupin sivusto

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ipoh

Ipoh on kaupunki Malesiassa, Malakan niemimaalla. Se on Perakin osavaltion pääkaupunki ja Malesian kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku on 705 000. Ipoh sijaitsee Kuala Lumpurista noin 200 kilometriä pohjoiseen.

Kaupunki on syntynyt tinakaivosten ympärille ja sitä ympäröivät maailman rikkaimpiin kuuluvat tinaesiintymät. Ipoh perustettiin 1890-luvulla, kun Taipingin kaupungista siirrettiin kaivostoiminta Ipohiin. Tinakaivosten myötä alueelle muutti runsaasti kiinalaisväestöä ja nykyäänkin etnisesti kiinalaiset muodostavat väestön enemmistön. Ipohin asukkaista noin 40% on Malesian kiinalaisia. Malaijeja on runsaat 35% ja intialaisia noin 15%.

Lähteet

Aiheesta muualla

Malesian kaupungit
Juomapeli

Juomapeli on seuraleikki, jossa tarkoituksena on nauttia alkoholijuomia. Juomapelejä ei useimmiten pelata kovin vakavasti, vaan olennaista on alkoholin juominen, kanssakilpailijoiden juottaminen ja yhteinen hauskanpito. Monia juomapelejä pelataan muun muassa pelikorteilla tai puhelinsovelluksilla, ja myös esimerkiksi olemassaoleviin lauta- tai videopeleihin voi yhdistää juomissääntöjä.

Mistä tahansa suositusta elokuvasta tai tv-sarjasta saa juomapelin kirjaamalla ylös siinä esiintyviä kliseitä ja nauttimalla juomaa niiden kohdalla. Useista suosituista elokuvista ja tv-sarjoista sekä muista ohjelmista on kehitetty juomapelejä. Tällaisia juomapelejä on kehitetty ainakin MacGyveristä, Tähtien sodasta ja Linnan juhlista.

Myös esimerkiksi shakin voi muuttaa juomapeliksi nauttimalla nappuloiden lyömisen yhteydessä alkoholia. Joissain teekkareiden juomapeleissä yllätysbonuksena on alkoholijuomasta liivatteella hyydytetty ja makkarapaloilla hyöstetty "juoma" jota joukkue nauttii pelinappuloiden saapuessa tiettyihin kohtiin pelilaudalla.

Luettelo juomapeleistä 
Beer pong
Fuck the Dealer
Kooma
Bonusshakki
Bussikuski
Jam
Juoppokuski
Kimble
Kuuppa
Kurkohuikka
Kolme kuningasta
Never Have I Ever
Ruusu
Peppiina
Picolo
Pigeon
Vesiputous
Vesipokeri
Juomapokeri
Puhalluspeli

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kooma-juomapelin nettisivut
 Juomapelit.com juomapelisivusto
 Star Wars Drinking Game

Seurapelit
Alkoholikulttuuri
Kiltalaitos

Kiltalaitos on keskiajalla syntynyt, erityisesti uskonnolliseen elämään keskittyneiden kiltojen yhdessä muodostama kokonaisuus. Käsitteellisesti se on osittain päällekkäinen ammattikuntalaitoksen kanssa. Ammattikunnat saattoivat organisoitua kiltojen tavoin, niiden yhteiskunnallinen ja kulttuurinen merkitys on kuitenkin aivan toisenlainen. Joissakin kielissä kiltaa ja käsityöläisten ammattikuntaa tarkoittava sana on sama (esimerkiksi englannin guild).

Historia 

Suomen keskiajalta tunnetaan 17–18 kiltaa. Niistä seitsemän toimi maaseudulla. Keskiajan kiltalaitoksella ei ilmeisesti ollut erityistä suhdetta kaupankäyntiin; sen sijaan killat toimivat ennen kaikkea sosiaalisen elämän keskuksina, käräjien viettopaikkoina ja uskonnollisten juhlien järjestäjinä. Kiltojen keskeinen toimintamuoto olikin  suojeluspyhimyksen kunniaksi järjestettyjen pitojen viettäminen. Olaus Magnuksen mukaan ne kestivät kolme päivää. Kiltojen tehtävänä oli myös rauhantilan ylläpitäminen varsinkin maaseudulla. Pohjoismaissa säilyneissä kiltojen säännöissä keskitytäänkin pitkälti hillitsemään oluenjuonnista aiheutuneita ongelmia.

Kaupunkikiltojen mahdollisista taloudellisista yhteyksistä on Suomen osalta mahdollista esittää vain arveluita. Esimerkiksi Turun killat olivat kaikki enemmän tai vähemmän yhteydessä Turun tuomiokirkkoon. Suojeluspyhimysten perusteella on pyritty esittämään arveluita, että esimerkiksi Nikolauksen kilta olisi ollut nimenomaan kauppiaiden kilta. 

Kiltalaitos kiellettiin Ruotsissa vuonna 1544 Västeråsin valtiopäivillä juuri sen katolilaisuuden vuoksi. Kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.

Katso myös
 Suomen keskiaikaiset killat

Lähteet 
 

Keskiaika
Seulonnan keskeiset artikkelit
Avarruskone

Avarruskone (aarpora) on laite, jolla työstetään isoja metallikappaleita. Aarporaus tai avartaminen on suurten, jo tehtyjen reikien viimeistelemistä tarkkamittaisiksi koneteollisuudessa. 

Kappale kiinnitetään liikkuvan kelkan päällä olevaan pöytään.  Nykyisissä aarporissa kelkkaa ohjataan numeerisella ohjauksella eli CNC:llä x- y- ja z akseleiden avulla. Avarruskoneessa terä pyörii ja kelkka suorittaa syöttöliikkeen. 

Aarporaus on lyhenne nimestä avarrusporaus, avartaminen. Siinä avarretaan valmista ympyränmuotoista reikää. 

Metallintyöstökoneet
Berliinin kriisi

Berliinin kriisi (4. kesäkuuta – 9. marraskuuta 1961) oli viimeinen merkittävä kylmän sodan aikainen poliittis-sotilaallinen tapahtuma Euroopassa Saksan pääkaupungin Berliinin statuksesta. Neuvostoliitto loi ultimaatumin, jossa se vaati länttä vetämään sotilasjoukkonsa pois Länsi-Berliinistä. Kriisi päättyi Berliinin muurin rakentamiseen. Kriisin aikana järjestettiin Moskovassa 22. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kokous, johon Kiinan kommunistinen puolue osallistui viimeisen kerran.

Kriisiin liittyy läheisesti Kuuban vallankumous, keväällä tapahtunut Yhdysvaltain järjestämä Sikojenlahden maihinnousu Kuubaan ja Yhdysvaltain ohjusten sijoitus Turkkiin, mikä johti seuraavana vuonna Kuuban ohjuskriisiin Neuvostoliiton sijoitettua ohjuksiaan Kuubaan.

Suomessa Berliinin kriisiin liittyi Neuvostoliiton lähettämä nootti Suomelle sotilaallisista konsultaatioista ja siihen liittynyt noottikriisi.

Berliinin kriisin aikaan tapahtui myös Neuvostoliiton Tsar-bomba-ydinkoe.

Kirjallisuutta
  Julkaistu alun perin Suomen Kuvalehdessä 28.3.1969 n:o 13 Otsikolla Berliinin kriisi ja Kauko-itä Tilaajille

Kansainväliset kriisit
1961
Berliinin historia
Kylmä sota
Gorgias

Gorgias (, n. 483–375 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, reetori ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi.

Elämä 

Gorgias oli kotoisin Leontinoista, Sisiliasta. Vuonna 427 eaa. hän toimi Ateenaan suuntautuneen lähetystön johdossa. Tarkoituksena oli pyytää Ateenan suojelua Leontinoille Syrakusan vihamielisiä toimia vastaan. Lopulta hän asettui itsekin Ateenaan, ja rahoitti itsensä harjoittamalla ja opettamalla retoriikkaa. Hän kuoli Larissassa, Thessaliassa.

Gorgias tunnetaan ennen muuta siitä, että hän istutti retoriikan pysyvästi Kreikkaan ja sai aikaan sen, että Attikan murre levisi kirjallisen proosan kieleksi. 

Gorgias on keskeisenä henkilönä Platonin samannimisessä dialogissa Gorgias josta  voidaan päätellä että Sokrates ja Gorgias arvostivat toistensa älyä, vaikka heillä olikin ystävällishenkisen kriittinen suhtautuminen toistensa elämänasenteeseen ja tietokäsitykseen.

Teokset 

Gorgias kirjoitti kadonneen teoksen nimeltään Luonnosta tai Olemattomasta. Teos on kadonnut, mutta sen sisältö voidaan koota Sekstos Empeirikoksen kirjoituksista sekä Aristoteleen nimiin laitetusta (mahdollisesti Theofrastoksen) tutkielmasta Melissoksesta, Ksenofaneesta, Gorgiaasta (De Melisso, Xenophane, Gorgia). Tässä teoksessa hän esitti seuraavaa:

 Mitään ei ole
 Jos jotain on, siitä ei voida tietää mitään
 Jos jotain voidaan tietää siitä, tätä tietoa ei voida kommunikoida muille

Näillä väitteillä hänen katsotaan yleisesti kehittäneen filosofisen solipsismin ja nihilismin.

Kadonneisiin teoksiin kuuluvat lisäksi Ylistys elisläisille sekä Olympiassa ja Delfoissa pidetyt puheet. Gorgiaan teoksista ovat säilyneet Helenan ylistys (Helenēs enkōmion), Palamedeen puolustus (Hyper Palamedous apologia) sekä ateenalainen hautajaispuhe (Epitafios).

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennetut teokset 

 Gorgias: Helenan ylistys. Teoksessa

Aiheesta muualla 

 

Sofistit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nakki

Nakki on pienikokoinen ruokamakkara. Nakin ja makkaran välistä eroa ei ole virallisesti määritelty. Sitä syödään usein pikaruokana, keitettynä, paistettuna tai höyrytettynä, sellaisenaan tai esimerkiksi perunasoseen kanssa. Nakeista voi tehdä esimerkiksi keittoa, kastiketta ja nakkisämpylöitä. Nakki on ollut vuosikymmeniä suosittu myyntiartikkeli, ja tyypillistä pikaruoan myyntipistettä onkin perinteisesti kutsuttu nakkikioskiksi. 

Nakki, kuten Suomessa syötävät makkarat enimmäkseen, on saksalaista alkuperää. 1800-luvun lopulla suomalaiset makkaramestarit toivat nakkien tekotaidon Saksasta esikuvanaan wienerwurst, joka tunnetaan myös frankfurterin nimellä. Nakkien valmistus oli pitkään käsityötä, ja se olikin lähempänä juhla- kuin arkiruokaa 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.

Nakkien suosio kasvoi teollisen tuotannon myötä ja hinnan halvennuttua, eritoten kuorettomien nakkien tultua markkinoille 1960-luvulla. 2000-luvulla kuorettomia nakkeja myydään jo enemmän kuin kuorellisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Makkaran saapumisesta Suomeen
 Nakkitietoa ja tuotearvioita

Makkarat
Suomalainen keittiö
Polski Fiat 126p

Polski Fiat 126p (FSM 126p) on puolalainen kansanauto, jota valmistettiin vuosina 1973–2000. Se oli uudelleennimetty Fiat 126, nimen perään lisätty kirjain ”P” erottaa sen muualla tuotetuista Fiateista. Tuotannon aloitti PHZ Polmot italialaisella lisenssillä, joka uudisti nimensä FSM:ksi.Auto tunnettiin Puolassa lempinimellä Maluch, joka tarkoittaa pikkuista. Suomessa Fiat 126 sai nimen ”käppänä”, joka on hyvin linjassa muidenkin nimitysten kanssa.

Vuosina 1989–1992 mallia vietiin Australiaan nimellä FSM Niki. Se oli tuolloin edullisin Australiassa myyty automalli.

Historia 

 1972 – FSM:n tehdas rakennettiin Bielsko-Białaan
 1973 – ensimmäinen Polski Fiat 126p rakennettiin italialaisista osista ja se maksoi noin 69 000 złotya (keskivertopalkka siihen aikaan oli 3 500 złotya)
 1973 – tuotantolinjan viralliset avajaiset (vuoden loppuun oli valmistettu 1 500 autoa)

Katso myös 
Puolan autoteollisuus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Polski Fiat 126p 

126p
A-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
Kekkosen II hallitus

Kekkosen II hallitus oli Suomen tasavallan 34. hallitus. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, SDP, RKP ja Edistyspuolue. Hallitus toimi 247 hallituspäivää 17. tammikuuta 1951 – 20. syyskuuta 1951.

Kekkosen ensimmäisen hallituksen kesäkuussa 1950 Neuvostoliiton kanssa solmima viisivuotinen kauppasopimus liittyi pääministerin pyrkimykseen ajaa hyvin päättäväisesti ja määrätietoisesti talouden vakauttamisohjelmaa. Marraskuussa 1950 Urho Kekkonen esitti hallitustilanteesta lausunnon, jonka mukaan vakauttamisohjelmaa ei voitu toteuttaa ilman hallituspohjan laajentamista, ja antoi ymmärtää myös presidentti J. K. Paasikiven olevan tätä mieltä. Pääministerin lausunto johti hänen toivomallaan tavalla hallitusneuvottelujen aloittamiseen. SKDL ilmoitti välittömästi, ettei se osallistuisi hallitukseen Kokoomuksen kanssa. SDP taas ei halunnut hallitukseen sen enempää Kokoomusta kuin kansandemokraattejakaan. Kun poliittisen kentän äärilaidat olivat eliminoineet toisensa hallituspohjasta, jäljelle jäi tavoiteltu ratkaisu, jota ei ulkopoliittisista syistä voitu suoraan esittää tavoitteeksi. Kekkosen käyttämän "symmetrisen ratkaisun" mukaan kommunistien jääminen oppositioon merkitsi myös oikeiston, ainakin Kokoomuksen, sulkemista hallituksen ulkopuolelle, ja tällä periaatteella syntyivät useimmat seuraavistakin hallituksista. Hallitusneuvotteluja mutkisti kuitenkin Kekkoseen kohdistunut vastustus, joka ylitti ideologiset raja-aidat. Kekkonen matkusti vuoden 1951 alussa lomamatkalle Italiaan, ja palattuaan kotimaahan hän saattoi todeta hallitusratkaisun kypsyneen. Ministerinsalkuista Maalaisliitto ja sosialidemokraatit saivat kumpikin seitsemän, RKP kaksi ja Edistyspuolue yhden.

Urho Kekkonen ilmoitti hallituksensa tärkeimmäksi tehtäväksi edeltäneen hallituksen aloittamien vakauttamisneuvottelujen saattamisen päätökseen. Toukokuun alussa 1951 hallitus sai solmituksi etujärjestöjen kanssa ns. linnarauhan viideksi kuukaudeksi, ja tänä aikana hinnat ja palkat pysytettiin entisellään. Linnarauhan aikana pidettiin tärkeä Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön edustajakokous, jossa sosialidemokraatit vakiinnuttivat valtansa ammattiyhdistysliikkeessä. Kommunistit jättäytyivät SAK:ssa oppositioon ja menettivät siten loputkin taloudellisesta vaikutusvallastaan. Linnarauhan ajalle osuivat myös heinäkuun 1951 eduskuntavaalit, joissa Maalaisliitto ja SDP kärsivät lievät tappiot. SKDL ja Edistyspuolueen seuraajaksi perustettu Suomen Kansanpuolue puolestaan voittivat kumpikin viisi paikkaa. Päähallituspuolueiden yhteistyö jatkui vaalituloksesta huolimatta, ja hallitus jätti eronpyyntönsä vasta linnarauhan päätyttyä ja taloudellisen tasapaino-ohjelman valmistuttua syyskuussa 1951.

Kokoonpano

Lähteet 

Suomen hallitukset
Urho Kekkonen
Untitled (Korn)

Untitled on Kornin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 31. heinäkuuta 2007. Normaalissa versiossa levystä on 13 kappaletta, mutta deluxe-versio sisältää yhden enemmän (mukana on bonusraita "Sing Sorrow"). Albumi julkaistiin ilman nimeä, koska yhtyeen vokalisti Jonathan Davis halusi, että yhtyeen fanit saavat kutsua albumia millä nimellä tahansa. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti hieman yli miljoona kopiota. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.

Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla ei ole mukana rumpali David Silveriaa.

Kappaleet

Deluxe Edition bonuskappaleet

iTunesin ennakkotilaajan bonuskappale

Kokoonpano 
 Jonathan Davis – laulu, kitara, säkkipilli
 James "Munky" Shaffer – kitara, mandoliini
 Reginald "Fieldy" Arvizu – basso
 Terry Bozzio – rummut ja lyömäsoittimet
 Brooks Wackerman – rummut ja lyömäsoittimet
 Zac Baird – koskettimet, urut, syntetisaattori
 Atticus Ross – tuottaja, miksaus
 The Matrix – tuottaja (lähti aikaisin ja materiaali nauhoitettiin uudelleen)
 Jim Monti – nauhoitus, tekniikka
 Frank Filipetti – nauhoitus, tekniikka
 Doug Trantow – tekniikka, miksaus
 Terry Date – miksaus
 Alan Moulder – miksaus
 Stephen Marcussen – masterointi
 Stewart Whitmore – digitaalinen editointi
 Leo Ross – tuottaja
 Jeffrey Kwatinetz – tuottaja
 Richard Kirk – kansitaide

Singlet

Arvostelut 
 Metacritic: 51/100
 AllMusic: 
 Dome.fi: 
 Entertainment Weekly: B+
 PopMatters: 
 Rolling Stone:

Listasijoitukset

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Kornin albumit
Super Mario All-Stars

Super Mario All-Stars on Nintendon vuonna  Super Nintendo Entertainment Systemille sekä vuonna  Wiille julkaisema pelikokoelma, joka sisältää uudistetut versiot neljästä Nintendo Entertainment Systemille ilmestyneestä pelistä yhdessä kokoelmassa. Pelit ovat:
 Super Mario Bros.
 Super Mario Bros. 2
 Super Mario Bros. 3
 Super Mario Bros. (2): Lost Levels

The Lost Levels ilmestyi NES:ille ainoastaan Japanissa. Pelien grafiikka ja äänet on uusittu kokonaan ja peleihin on lisätty tallennusmahdollisuus. Myös muita, pienempiä muutoksia on tehty. Myöhemmin vuonna 1994 All-Stars pakettiin lisättiin myös Super Mario World -peli, mutta harvat omistavat tätä versiota paketista. Vuonna 2010 Wiille julkaistiin juhlajulkaisu Super Mario All-Starsista, kun Super Mario Bros. -pelin julkaisusta oli kulunut 25 vuotta. Tämä julkaisu on nimeltään Super Mario All-Stars. 25th Anniversary Edition. Sisällöltään peli on juuri samanlainen kuin alkuperäinen SNES-versio. Wii-versiota voi pelata Wii Remotella sivuttain, Classic Controllerilla tai GameCube -ohjaimella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Gamespot  
 Peli Super Mario Wikissä 

Mario-tasohyppelyt
Super Nintendo Entertainment System -pelit
Wii-pelit
Vuoden 1993 videopelit
Nintendon julkaisemat videopelit
Pertti Paasio

Pertti Kullervo Paasio (2. huhtikuuta 1939 Helsinki – 4. huhtikuuta 2020 Turku) oli suomalainen poliitikko. Paasio toimi kansanedustajana ja Harri Holkerin hallituksen ministerinä. Paasio oli SDP:n puheenjohtajana vuosina 1987–1991. Europarlamentaarikkona hän toimi vuosina 1996–1999.

Paasio valmistui valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1968. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2004. Myös Paasion isä Rafael Paasio oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puheenjohtaja. Pertti Paasion tytär Heli Paasio oli kansanedustaja vuosina 1999–2015.

Poliittinen ura 
Pertti Paasio nousi ensimmäiseltä varasijalta eduskuntaan edustaja Esko Niskasen tilalle 5. heinäkuuta 1975 mutta ei pystynyt säilyttämään paikkaansa vuoden 1979 eduskuntavaaleissa. Hän kuitenkin nousi jälleen 1. heinäkuuta 1982 edustaja Jacob Södermanin tilalle eduskuntaan, jossa hän säilytti paikkansa kunnes tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi 1996.

Paasio oli ulkoasiainministeri Holkerin hallituksessa 1989–1991. Hän toimi myös Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2003–2006 sekä valtuuston jäsenenä vuosina 1965–1990 ja 2001–2008. Hän oli Ulkosuomalaisparlamentin puhemies ja Suomi-Seuran puheenjohtaja 1998–2010.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pertti Paasion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puheenjohtajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen europarlamentaarikot
Suomen ulkoasiainministerit
Turun kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Drive-in

Drive-in on englanninkielinen ilmaus, jota käytetään palveluista joita voi käyttää poistumatta omasta autostaan. Erityisen suosittuja olivat 1960-luvulle asti drive-in-elokuvateatterit ja edelleen hampurilaisravintolat ym. pikaruokapaikat. Autojen pikapesu on eräänlainen drive-in-palvelu. 

Drive-in elokuvateatteri sai patentin Yhdysvalloissa laman keskellä vuonna 1933.

Drive-in on suosittu Yhdysvalloissa, koska oma auto antaa yksityisyyttä (mm. elokuvat). Suomessa drive-in-pikaruokapaikat yleistyivät 1990-luvulla, tosin Suomen ensimmäinen drive-in nakkikioski avattiin jo vuonna 1968 Porissa.

Maailmanlaajuisen koronaviruspandemian aikoina 2020-luvun alussa drive-in-menetelmää käytettiin virusnäytteiden ottamiseen, rokotusten antamiseen sekä äänestämiseen, esimerkkinä Suomen kuntavaalien 2021 ennakkoäänestyksessä käytetyt ulkoäänestyspaikat.

Suomessa toimi 1960–80-luvuilla useita autopankkeja. Niissä pankkikonttorin palveluita sai autosta käsin. Yhdysvalloissa ja muissa käteisrahaa ja sekkejä maksuliikenteeseen käyttävissä maissa drive-in-pankit ovat yhä yleisiä.

Lähteet  

Markkinointi
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Rajaton

Rajaton on kuusijäseninen a cappella -lauluyhtye, joka on perustettu vuonna 1997 Helsingissä.

Yhtyeeseen kuuluvat Essi Wuorela (sopraano), Aili Ikonen (mezzosopraano), Soila Sariola (altto), Hannu Lepola (tenori), Ahti Paunu (baritoni) ja Jussi Chydenius (basso).

Yhtye ei ole keskittynyt tiettyyn musiikkityyliin, vaan esitykset ja levytykset vaihtelevat popista ja jazzista hengellisiin lauluihin. Yhtye konsertoi ympäri maailmaa niin festivaaleilla kuin kirkoissakin. Rajaton on esiintynyt myös yhdessä orkestereiden, muun muassa UMO Jazz Orchestran ja Sinfonia Lahden, kanssa.

Keväällä 2005 Kevät-albumi pysyi 11 viikkoa Suomen virallisella listalla ollen parhaimmillaan sijalla 3. Kevät-albumin myynti saavutti kultalevyn rajan (15 000 kpl) kuukauden kuluessa levyn julkaisusta. Vuoden 2005 marraskuun loppuun mennessä Rajattoman levyjä oli myyty yli 100 000 kappaletta. Rajattoman myydyin albumi on Joulu, joka ylitti tuplaplatinaan oikeuttavan 60 000 levyn rajan marraskuussa 2007.

Jäsenet
 Essi Wuorela (sopraano) (1997–2000, 2003–2009, 2011–)
 Soila Sariola (altto) (1997–2012, 2015–)
 Hannu Lepola (tenori) (1997–2014, 2016–)
 Ahti Paunu (baritoni) (1997–)
 Jussi Chydenius (basso) (1997–)
 Aili Ikonen (mezzosopraano) (2017–)

Entiset jäsenet 
 Sanna Akkanen (altto) (1997–1998)
 Antti Lehtimaja (tenori) (1997–1998)
 Virpi Moskari (mezzosopraano) (1997–2017)
 Tuuli Ikonen (altto) (2013–2014) (Soilan tuuraaja)
 Nina Tapio (sopraano) (2001–2002, 2010) (Essin tuuraaja)
 Jukka Nylund (tenori) (2015) (Hannun tuuraaja)
Yhtyettä olivat perustamassa Wuorelan, Moskarin, Paunun ja Chydeniuksen lisäksi Sanna Akkanen ja Antti Lehtimaja, jotka jäivät toiminnasta pois seuraavana vuonna. Vuosina 2001–2002 ja 2010 Nina Tapio on tuurannut Wuorelaa tämän sairauslomien takia. Vuosina 2013–2014 opintovapaalla ja äitiyslomalla ollutta Soila Sariolaa tuurasivat Tuuli Ikonen ja Saima Hyökki. Syksyllä 2014 Hannu Lepolan sapattivapaan aikana häntä tuurasi Jukka Nylund.

Julkaisut

Albumit 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Rajaton, Jaakko Kuusisto ja Pekka Kuusisto:

DVD:t

Lähteet

Aiheesta muualla

Rajattoman kotisivut

Suomalaiset lauluyhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiinantiikeri

Kiinantiikeri eli amoyntiikeri (Panthera tigris amoyensis)  on tiikerin alalaji ja ruumiinrakenteeltaan kaikkein lähimpänä alkutiikeriä.

Tuntomerkit

Kiinantiikerillä on tummahko, pitkä turkki ja tiheät, leveät juovat. Häntä on varsin tylppä.

Uhanalaisuus

Kiinantiikeri on äärimmäisen uhanalainen ja tulee mitä ilmeisimmin kuolemaan pian sukupuuttoon. Jäljellä on enää vain noin 20 yksilöä, vaikkakin tarkkaa laskentaa on vaikea tehdä lajin piilottelevan luonteen takia. Vankeudessa elää kuutisenkymmentä yksilöä.

Lähteet 

Kissaeläimet
Uhanalaiset nisäkkäät
Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Tigris

Tigris on itäisempi kahdesta suuresta joesta, Tigris ja Eufrat, joista Kaksoisvirtainmaa eli Mesopotamia on saanut nimensä. Tigris on noin 1 900 kilometriä pitkä. Irakin pääkaupunki Bagdad sijaitsee Tigriksen länsirannalla. Historiallisesti tärkeät Niniven, Ktesifonin ja Seleukeian kaupungit ovat myös sijainneet sen varrella.  Myös Saddam Husseinin kotikaupunki Tikrit sijaitsee joen varrella ja on saanut nimensä sen mukaan.

Tigrisin lähteet ovat Taurusvuoristossa Turkissa Elazığin kaupungin lounaispuolella. Sillä on monia pieniä sivujokia, joiden yhteinen valuma-alue kattaa suuren osan Turkin itäosaa. Se muodostaa osan Turkin ja Syyrian välisestä rajasta, ja Khābūrjoki yhtyy siihen lähellä Irakin rajaa. Mosulin lähellä jokilaaksosta on tehty tekojärvi. Joki saapuu alluviaalitasangolle lähellä Samarraa. Bagdadin lähistöllä joen molemmin puolin on rakennettu tulvavallit.

Joen uoma tasangolla on muuttunut monia kertoja, sekä luonnollisesti että ihmisen toimien takia. Noin 200 km Bagdadista alavirtaan on laaja riisinviljely- ja suoalue, jota monet Tigrisin sivuhaarat kastelevat. Suoalueelta alkaa Shatt al-Arab -joki, johon myös Eufrat laskee. Shatt al-Arab on osa Iranin ja Irakin välistä rajaa, ja Irakin ainoa yhteys merelle.

Ennen nykyaikaisten patojen rakentamista Tigrisin keskimääräiseksi virtaamaksi arvioitiin 1 340 kuutiometriä sekunnissa. Se kuljetti tonnin kiintoainesta sekunnissa. Nykyisin 90 % vedestä ja kiintoaineesta, joka ohittaa Bagdadin, ei koskaan päädy mereen, vaan haihtuu tai käytetään kasteluun ja imeytyy suoalueille.

Tigrisiin on rakennettu useita patoja sekä sähköntuotantoa että kasteluveden säännöstelyä varten. Turkin puolella on Kralkizin (rakennettu 1985–1997), Batmanin (1986–1999), Diclen (1986–1997) ja Ilısun padot. Irakin puolella on useita patoja, josta suurin on Mosulissa. Muut Irakin puolen padot ovat Kutissa (rakennettu 1939) ja Samarrassa (1954).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin joet
Irakin joet
Šatt al-Arabin vesistö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Quthing (alue)

Quthing on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Sen pinta-ala on 2 916 neliökilometriä ja siellä on arviolta 129 533 asukasta (vuonna 2011). Myös alueen pääkaupunki on nimeltään Quthing. 

Alue sijaitsee Lesothon eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Mohale’s Hoekin ja Qacha’s Nekin alueisiin sekä etelässä Etelä-Afrikan tasavaltaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alueen esittely Lesothon matkailusivuilla 

Lesothon alueet