joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maailman Kuvalehti

Maailman Kuvalehti (vuoteen 2011 Maailman Kuvalehti Kumppani) on globaalikysymyksiin perehtynyt suomalainen aikakauslehti. Maailman Kuvalehti kertoo kehitysmaiden arjesta ja monikulttuurisesta Suomesta. Sen teemoja ovat kehityspolitiikka, ihmisoikeudet, ympäristö, kulttuuri ja pohjoisen ja etelän välinen kuilu. Lehden julkaisija on Fingo.

Maailman Kuvalehti on saanut kotimaisen Joutsenmerkki-ympäristömerkinnän. Maailman Kuvalehti palkittiin vuonna 2018 jo toista kertaa kunniamaininnalla Aikakausmedian Edit-kilpailussa Vuoden yleisölehti 2017 -sarjassa "lehtenä, joka erityisen hyvin tavoittaa kohderyhmänsä". Samassa kilpailussa lehden kansi 1/2017 oli ehdolla Vuoden kanneksi.

Historia 

Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepa aloitti Kumppani-lehden julkaisemisen 1990-luvun alussa osana toimintaansa kehitysyhteistyön äänitorvena Suomessa. Lehden julkaiseminen oli mahdollista pitkälti ulkoministeriön tuen avulla. Vuoteen 2005 asti lehti ilmestyi kuusi kertaa vuodessa ja oli täysin ilmainen. Vuodesta 2005 eteenpäin lehti muuttui maksulliseksi ja ilmestyi aluksi kuukausittain. Vuonna 2009 lehden nimi muuttui Maailman Kuvalehti Kumppaniksi, ja vuoden 2011 syksyllä lehti jätti Kumppanin pois nimestään ja on pelkkä Maailman Kuvalehti. Sen jälkeen kun Kepa ja Kehys ry yhdistyivät Fingoksi vuonna 2018, lehden julkaisemista jatkaa Fingo. Vuonna 2019 lehti ilmestyy kuusi kertaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maailmankuvalehti.fi

Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Sodankylän lentokenttä

Sodankylän lentokenttä (aiemmin Sodankylän lentoasema, ) on pohjoissuomalainen lentopaikka, joka sijaitsee Sodankylän kunnassa. Lentopaikkaa ylläpitää Sodankylän kunta.

Sodankylän lentokenttä on otettu käyttöön 1940-luvun alussa, jolloin se palveli Petsamon reitin välilaskupaikkana. Vuodesta 1966 alkaen kenttä on palvellut ilmailuharrastajien käytössä. Vuonna 1975 valmistui 1 100 metrin pituinen sorapintainen kiitotie. Asfalttipintainen kiitotie ja lentoasemarakennus valmistuivat vuonna 1989, minkä jälkeen alkoi kevytreittiliikenne Sodankylään reitillä Oulu–Rovaniemi–Sodankylä–Ivalo. Reittiliikenne kuitenkin loppui vuonna 1996 kannattavuussyistä. Reittiä liikennöi Air Botnia.

Ajoittain on esitetty suunnitelmia nykyisen kiitotien jatkamisesta tai kokonaan uuden rakentamisesta suoran tilauslentoliikenteen mahdollistamiseksi. Ainakaan toistaiseksi suunnitelmat eivät ole toteutuneet, ja lentoasema muutettiinkin valvomattomaksi lentopaikaksi 1. heinäkuuta 2010.

Pohjois-Suomen alueella operoivan Lapin pelastushelikopteri Aslakin tukikohta sijaitsee Sodankylän lentokentän alueella. Tukikohdan yhteydessä toimii myös "lentävien lääkäreiden" lääkäriasema Aslak, joka tarjoaa monipuolisia lääkäripalveluita väestölle. Lääkäriasema tuottaa lääkintäpalvelut pelastushelikopterille ja hälytystehtävien luonteesta riippuen ensihoitoon perehtynyt lääkäri osallistuu hälytystehtäville. Aslakin lääkärioperaattorina on toiminut EMA Group Oy ja lento-operaattorina Heliflite Oy. Tammikuussa 2022 Aslak ja Lapin pelastuslaitos aloittivat miehistöyhteistyön, ja pelastushelikopteri Aslakin pelastajat siirtyvät Lapin pelastuslaitoksen virkasuhteeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sodankylän lentoasema
Lentopaikat.fi – Sodankylä

Lentokenttä
Suomen lentopaikat
Slavutytš

Slavutytš (, ) on kaupunki Pohjois-Ukrainassa Dneprjoen vasemmalla rannalla, noin 40 km Tšernihivistä ja 200 km Kiovasta. Se sijaitsee Tšernihivin alueen sisällä, mutta kuuluu hallinnollisesti Kiovan alueen Vyšhorodin piiriin. Kaupunki rakennettiin vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen saastuneesta Prypjatista evakuoitujen asuinpaikaksi.

Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin noin 25 000 (2013 alussa). Kaupunki on nimetty Dneprin vanhan slaavilaisen nimen mukaan.

Kaupungin rakennus alkoi 1986, pian Tšernobylin onnettomuuden jälkeen, ja ensimmäiset asukkaat muuttivat lokakuussa 1988. Slavutytš sijaitsee noin 50 km:n päässä onnettomuuspaikalta, ja ennen rakennustöiden alkua alue peitettiin kahdella metrillä puhdasta maata. Puolet kaupunkilaisista kävi edelleen työssä laitoksella, joka suljettiin lopullisesti vasta 2001. Kaupungista kulkee suora rautatie Valko-Venäjän alueen kautta voimalalle. Tämän jälkeen kaupunki on nimitetty erikoistalousalueeksi, mutta siitä huolimatta ainakin 1 500 on muuttanut muualle.

Kaupungin arkkitehtuuri on modernia ja sen suunnitteluun hankittiin arkkitehteja kahdeksasta neuvostotasavallasta. Kaupunki on jaettu kahdeksaan piiriin, joilla on kullakin omaleimainen tyylinsä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut 
 Topografinen karttalehti 1:100 000 (2006): Slavutytšin kaupunki ympäristöineen & Pripjatin kaupunki

Vyšhorodin piiri
Kiovan alueen kaupungit
Užhorod

Užhorod (, , , , , , ) on kaupunki Länsi-Ukrainassa Slovakian rajalla. Se on Taka-Karpatian alueen pääkaupunki, ja väkiluku on 111 300 (2013).

Historia
Kaupunki on nimetty pohjoisesta Karpaateilta saapuvan, kaupungin läpi virtaavan Už-joen mukaan.

Kaupungin ovat perustaneet luultavasti slaavit ensimmäisellä vuosituhannella. Siitä tuli 800-luvulla pienen myyttisen Laboretsin hallitseman ruhtinaskunnan keskus. Vuodesta 1318 sen omistivat 360 vuotta italialaiset herttuat.

Vuonna 1919 alue liitettiin Tšekkoslovakiaan ja vuoden 1938 Wienin ensimmäisessä välitystuomiossa siirrettiin Unkarille. 

Toisessa maailmansodassa 27. lokakuuta 1944 sen valtasi Puna-armeijan 4. Ukrainan rintama. Vuodesta 1945 lähtien kaupunki on kuulunut Ukrainaan. 

Užhorodin kansallinen yliopisto on toiminut vuodesta 1945.

Väestö

Asukkaista 77,8 % on ukrainalaisia ja ruteeneja, 9,6 % venäläisiä, 6,9 % unkarilaisia ja 2,2 % slovakkeja (vuoden 2001 väestölaskenta).

Kuvia

Lähteet

Taka-Karpatian alueen kaupungit
Gasti

Gasti tarkoittaa muuta miehistönjäsentä kuin kipparia purjealuksessa. Se on lainasana saksan kielen sanasta "Gast", joka tarkoittaa "vieras".
Kilpapurjeveneessä gastilla on useasti hyvin rajattu rooli, jolloin gastit voidaan jakaa tehtävien mukaan mm. keulagasteihin, pianisteihin, trimmaajiin, taktikoihin, navigaattoreihin, perämiehiin. Yhdellä gastilla voi olla monta tehtävää.

Keulagasti 
Keulagasti toimii purjeveneen kannella maston etupuolella ja hänen tehtävinään on mm. etupurjeiden vaihdot ja spinaakkerijiipissä spinaakkeripuomin käsittely.

Pianisti 
Tehtävään kuluun kajuutan katolla olevien rivissä olevien nostin- ja säätököysien hoito. Pianisti huolehtii myös köysien siisteydestä ja selkeydestä kannella ja istuinkaukalossa.

Perämies 
Ohjaa venettä peräsimellä. Perämies tunnetaan myös pinnamiehenä.

Taktikko 
Tehtävänä on selvittää nopein mahdollinen reitti huomioiden kilpapurjehdussäännöt, olosuhteiden muutokset ja muut kilpailijat.

Trimmaaja 
Tehtäviin kuuluu venevauhdin rakentaminen purjeita säätämällä.

Katso myös 
 Gastipörssi

Purjehdus
Edvard Maanpakolainen

Edvard Maanpakolainen (, s. 1016 – k. helmikuussa 1057) oli Englannin kuningas Edmund Rautakyljen ja Ealdgythin poika. Hän sai lisänimen "Maanpakolainen" vietettyään suuren osan elämästään poissa Englannista. Edvardin oltua vain muutaman kuukauden ikäinen, vallananastaja Knuut Suuri lähetti hänet murhattavaksi Tanskassa Englannin maaperän sijaan. Näin ei kuitenkaan tapahtunut vaan Edvard kuljetettiin salaa Kiovaan, josta hän siirtyi Unkariin.

Kuultuaan Edvardin olevan elossa, Edvard Tunnustaja kutsui hänet Englantiin ja teki hänestä perillisensä. Edvard Maanpakolainen kuoli kuitenkin pian maahan saapumisensa jälkeen. Tämän jälkeen perijäksi nimettiin hänen poikansa Edgar Atheling, joka ei kuitenkaan ehtinyt hallita kuninkaana normannien vallattua Englannin vuonna 1066.

Edvardin vaimo oli Agatha. Heidän lapsiaan olivat Edgar Atheling, Skotlannin Pyhä Margareta ja Cristina.

Anglosaksit
Englannin kuninkaalliset
Vuonna 1016 syntyneet
Vuonna 1057 kuolleet
Rivne

Rivne (, , ) on historiallinen kaupunki Länsi-Ukrainassa. Se on Rivnen alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on 250 333 (2013).

Rivne on mainittu teksteissä vuodelta 1283. Se kuului 1300-luvun puolivälin jälkeen Liettuaan ja 1569 Puola-Liettuaan. Vuoden 1793 Puolan jaossa se jäi Venäjälle. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa se oli lyhytaikaisen Ukrainan kansantasavallan pääkaupunkina. Vuoden 1921 Riian rauhassa se jäi Puolalle. Vuoden 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaan Länsi-Ukraina liitettiin Neuvostoliittoon ja Ukrainan neuvostotasavaltaan. Kesäkuun 28. 1941 Rivne jäi saksalaisten valloittamaksi ja siitä tehtiin Ukrainan valtakunnankomissariaatin pääkaupunki. Tuolloin asukkaista noin puolet oli juutalaisia, joista 23000 marssitettiin metsään Sosenkiin ja teloitettiin 6.–8. marraskuuta. Jäljelle jääneet 5 000 sijoitettiin gettoon, jonka asukkaat lähetettiin heinäkuussa 1942 Kostopoliin, missä heidät surmattiin ja getto likvidoitiin. Puna-armeija valtasi kaupungin Rovnon taistelussa 2. helmikuuta 1944.

Kaupungin raitiovaunuliikenne alkoi vuonna 1974. Vuonna 1983 Rivne juhli 700-vuotispäiviään.

Valtatie M06, joka muodostaa osan eurooppatietä E40, kulkee Lvivistä Rivnen kautta Žytomyriin ja Kiovaan. Valko-Venäjän rajalta pohjoisesta saapuu ja kaupungin ohi etelään Hmelnytskyitä kohti Starokonnstantinoviin saakka kulkee valtatie M21. Rautatieyhteydet kaupungin eteläpuolelle Zdolbunivin risteysasemalle, Sarnyyn ja Koveliin. Kaupungissa on myös lentoasema.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Rivnen alueen kaupungit
Uljanovsk

Uljanovsk (, entinen Simbirsk, Симби́рск) on kaupunki Volgaan padotun Kuibyševin tekojärven rannalla Venäjällä, 890 kilometriä Moskovasta itään. Se on Uljanovskin alueen pääkaupunki, jonka asukasluku oli 614 786 (2010). Uljanovskissa on merkittävää teollisuutta, kuten maastoajoneuvoja valmistavan UAZ:in tehtaat ja Aviastarin lentokonetehdas sekä instrumenttiteollisuutta. Se on myös tärkeä tiede-, koulutus- ja kulttuurikeskus, jossa on muun muassa 15 korkeakoulua, 43 kirjastoa, seitsemän elokuvateatteria ja sinfoniaorkesteri.

Uljanovsk on nimetty kaupungissa syntyneen Vladimir Leninin alkuperäisen sukunimen (Uljanov) mukaisesti.

Historia 
Simbirskin linnoitus rakennettiin alun perin 1648 Volgan länsirannan kukkulalle suojaamaan Venäjää nogailta. Muutama vuosikymmen myöhemmin se kesti Stenka Razinin kuukauden mittaisen piirityksen. Kun Venäjän raja siirtyi itään, Simbirsk menetti merkityksensä linnoituksena ja kasvoi kaupungiksi. Kaupunginoikeudet se sai 1796. Volgan yli rakennettiin rautatiesilta 1912–1916. Leninin kuolinvuonna 1924 kaupunki nimettiin uudelleen Uljanovskiksi.

Kaupunkikuva 

Kun Kuibyševin pato ja vesivoimalaitos rakennettiin 200 km etelään Uljanovskista 1955–1957, Volga leveni 3–6 kilometriin kaupungin lähellä. Tuolloin joen yli kulkevaan siltaan lisättiin kaksi autokaistaa. Silta on ainoa Volgan ylityspaikka 400 km:n matkalla Kazanista Toljattiin.
Uuden sillan rakennustyöt aloitettiin 1986 ja lähes 13-kilometrinen silta vihittiin käyttöön marraskuussa 2009.  Suuri osa Uljanovskista sijaitsee yhä tekojärven ja Volgan pintaa alempana patovallien suojaamana.

Neuvostoaikana Uljanovskista purettiin lähes kaikki vanhat rakennukset, kuten Pyhän kolminaisuuden katedraali (rakennettu 1827–1841). Vain harvoja vallankumousta edeltäviä rakennuksia on jäljellä – merkittävimpänä talo, jossa Lenin asui 1870–1887. Pyhän kolminaisuuden katedraalin uudelleenrakentaminen on käynnissä.

Urheilu
Jääpalloseura Volga pelaa Venäjän jääpallon superliigaa. Jalkapalloseura FC Volga pelaa Venäjän jalkapallon 2. divisioonassa.

Kuuluja asukkaita 
Leninin ja hänen vanhempiensa ohella kuuluja kaupungin asukkaita ovat kirjailija Ivan Gontšarov, historioitsija Nikolai Karamzin ja väliaikaisen hallituksen puheenjohtaja Aleksandr Kerenski.
Myös Ivan Ozhogin, venäläinen ooppera- ja musikaalilaulaja, syntyi Uljanovskissa.

Lähteet
Stavropol

Stavropol () on vajaan 400 000 asukkaan kaupunki Lounais-Venäjällä, Pohjois-Kaukasiassa Stavropolin aluepiirissä.

Historiaa

Stavropol perustettiin 1777 Venäjän–Turkin sodan 1768–1774 jälkeen sotilasleiriksi ja nimitettiin kaupungiksi 1785. Grigori Potjomkin rakensi Stavropolin Katariina Suuren määräyksestä yhdeksi kymmenestä linnoituksesta Asovanmeren ja Mozdokin välille ja oli tärkeässä osassa myös kaupungin synnyssä. Terekin kasakat asettuivat Stavropolin ja Georgijevskin ympäristöön suojelemaan keisarikunnan rajoja. Kaupungin strateginen sijainti auttoi myös Venäjän imperiumin pyrkimyksiä Kaukasian valloituksessa.

Nimi Stavropol on venäläinen versio kreikkalaisesta nimestä Stauropolis, ristin kaupunki. Siitä tuli piispanistuin 1843 ja kuvernementin pääkaupunki 1847.

Venäjän sisällissodan aikana kaupunki vaihtoi useasti omistajaa Puna-armeijan ja Denikinin johtamien valkoisten joukkojen välillä. Vuonna 1935 kaupunki nimettiin Vorošilovskiksi Kliment Vorošilovin mukaan, mutta nimi muutettiin takaisin jo 1943. Toisen maailmansodan aikana, 3. elokuuta 1942 – 21. tammikuuta 1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.

Nykyään
Stavropolissa toimivia korkeakouluja ovat on Stavropolin valtionyliopisto, Pohjois-Kaukasian valtion polyteknillinen yliopisto, maatalousyliopisto ja Stavropolin valtiollinen lääketieteellinen akatemia. Kaupunkiin on tullut runsaasti muuttajia Venäjän epävakailta reuna-alueilta Kaukasiasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Stavropolin aluepiirin kaupungit
Fukuokan lentoasema

Fukuokan lentoasema ()  on kotimaanliikenteen ja kansainvälisen liikenteen lentoasema Fukuokassa, Japanissa. Se on virallisesti toisen luokan lentoasema. Lentoasema toimii tällä hetkellä täydellä kapasiteetillaan, eikä sitä voida laajentaa. Lennot loppuvat kello 22:00, jotta paikalliset saavat yörauhan ja jatkuvat taas aamulla kello 07:00.

Lentoasema sijaitsee edullisesti Fukuokan kaupungin sisällä, Hakata-kun alueella kaakkoon kaupungin keskustasta. Se on yhteydessä muuhun kaupunkiin metrolla ja moottori- ja paikallisteillä, ja matka kentältä liiketoiminta-alueille kestää alle 10 minuuttia. Kuitenkin lentoaseman sijainti lähellä kaupunkia on herättänyt kysymyksiä sen turvallisuudesta.

Fukuokan kaupunki on harkinnut kentän siirtämistä kauemmas sisämaahan tai keinotekoiselle saarelle saadakseen enemmän liikennettä mahtumaan kentälleen. Syitä tähän ovat niin turvallisuus, kuin Fukuokan haave tulla Itä-Aasian talouden ja matkustamisen keskuspisteeksi ja pormestari Hirotaro Yamasakin haaveet tehdä Fukuokasta olympiakaupunki vuonna 2020.

Fukuokan metro

Fukuokan metron Kūkō-linjan toinen pääteasema sijaitsee lentoaseman alla. Fukuokan kaupungin keskusta on vain 10 minuutin metromatkan päässä lentoasemasta.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Kotimaa
 All Nippon Airways (Nagoya, Okinawa, Osaka Itami, Osaka Kansai, Sapporo, Tokyo Haneda, Tokyo Narita)
 Air Nippon (Fukue, Fukushima, Ishigaki, Komatsu, Niigata, Sendai, Toyama, Tsushima)
 Amakusa Airlines (Amakusa)
 Japan Airlines (Nagoya, Okinawa, Osaka Itami, Osaka Kansai, Tokyo Haneda, Tokyo Narita)
 Japan Air System (Aomori, Hanamaki, Kagoshima, Matsumoto, Nagano, Matsuyama, Miyazaki, Niigata, Sapporo, Sendai)
 Japan Transocean Air (Okinawa)
 J-Air (Izumo)
 Japan Air Commuter (Izumo, Kagoshima, Kōchi, Takamatsu, Tokushima)
 Oriental Air Bridge (Fukue, Kamigoto, Ojika)
 Skymark Airlines (Tokyo Haneda)

Ulkomaat
 All Nippon Airways
 Air Nippon (Taipei-Taoyuan)
 Air China (Peking, Chengdu, Dalian, Shanghai-Pudong)
 Asiana Airlines (Busan, Jeju, Soul-Incheon)
 Cathay Pacific Airways (Hongkong, Taipei-Taiwan Taoyuan)

 China Airlines (Taipei-Taiwan Taoyuan)
 China Eastern Airlines (Peking, Shanghai-Pudong, Qingdao, Xi'an)
 China Southern Airlines (Dalian, Kanton, Guilin, Haikou, Shenyang, Wuhan)
 Continental Airlines 
 Continental Airlines operated by Continental Micronesia (Guam)
 EVA Air (Taipei-Taiwan Taoyuan)
 Finnair (Helsinki)
 Garuda Indonesia (Denpasar/Bali)
 Japan Airlines (Shanghai-Pudong)
 JALways (Honolulu)
 Korean Air (Busan, Seoul-Incheon)
 Philippine Airlines (Manila)
 Singapore Airlines (Singapore)
 Thai Airways International (Bangkok)
 Vietnam Airlines (Hồ Chí Minhin kaupunki)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Fukuoka Airport Map 
 About Fukuoka Airport 
 Fukuoka Airport Building Co.,Ltd 

Japanin lentoasemat
Lentoasema
Limetinvihreä

Limetinvihreä (usein myös limenvihreä) on kellanvihreä, limettiä muistuttava väri. Limen vihreä on hyvin kirkas väri, joskus hieman vaalea.

Värikoordinaatit 
 heksadesimaalimuodossa #9fFF05

Värit
Juan Fernándezin saaret

Juan Fernándezin saaret on eteläisen Tyynenmeren saaristo noin 667 kilometrin päässä Chilen rannikolta. Saaret muodostavat oman kuntansa, jota hallitaan osana Valparaíson aluetta.

Juan Fernándezin saarten yhteenlaskettu pinta-ala on 99,67 km². Suurimmat saaret ovat Robinson Crusoe ja Alejandro Selkirkin saari, joiden lisäksi ryhmään kuuluvat Santa Clara ja Juananga. Vain Robinson Crusoella on ihmisasutusta. Väkiluku on 900, josta noin 800 asuu pääkaupunki San Juan Bautistassa.

Espanjalainen Juan Fernández löysi itsensä mukaan nimetyt saaret sattumalta 22. marraskuuta 1574. Vuonna 1966 Chilen hallitus nimesi Isla Más Afueran uudelleen Alejandro Selkirkin saareksi ja Isla Más a Tierran Robinson Crusoeksi.

Juan Fernándezin saarilla vallitsee subtrooppinen ilmasto. Vuosittainen sademäärä on keskimäärin 1081 mm, ja vuoden keskilämpötila on 15,4 °C.

Aiheesta muualla 

 Robinson Crusoen saari, Suomen Kuvalehti, 14.11.1936, nro 46, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Chilen saaret
Chilen kunnat
Harri Saksala

Harri Uolevi Saksala (s. 22. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalaisen pop- ja jazzmusiikin monitoimimies, joka on esiintynyt 60-luvun popyhtyeessä, laulanut poliittisia lauluja, esiintynyt trubaduurina ja radiojuontajana sekä ollut ehdokkaana kunnallis- ja eduskuntavaaleissa (SDP).

Elämä

Saksala kirjoitti ylioppilaaksi 1967, opiskeli Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksella 1967–1969 ja oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1969–1975 suorittaen oikeustieteen kandidaatin tutkinnon 1975. Hän toimi Love Recordsin musiikin kustannuspäällikkönä 1975–1976, Love Kustannuksen toimitusjohtajana 1976–1984, UMO Jazz Orchestran asiamiehenä 1975–1978, taiteilijoiden tili- ja lakiasiaintoimisto TATI:n lakimiehenä 1984–1985, Vantaan konserttitalo Martinuksen toiminnanjohtajana 1986–1996, radio Stadin toimittajana 1996–1998 ja radio Groove FM:n ohjelmajohtajana 1999–2001. Vuodesta 2004 Saksala on toiminut Humanistisen ammattikorkeakoulun kulttuurituotannon lehtorina. Hän on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001, Helsingin ympäristölautakunnan varapuheenjohtaja vuodesta 2005 sekä Stadin slangi ry:n puheenjohtaja 2002–2004 ja uudelleen vuodesta 2017.
 
Harri Saksala opiskeli soittamista Helge Pahlmanin johdolla 1955–1960. Hän aloitti muusikonuransa laulamalla ja soittamalla saksofonia Topmost-yhtyeessä vuonna 1965. Yhtyeen muut jäsenet olivat Gugi Kokljuschkin (laulu), Eero Lupari (kitara), Heimo Holopainen (bassokitara), Arto "Poku" Tarkkonen (kosketinsoittimet)  ja Kisu Jernström (rummut). Harri Saksala jätti Topmostin vuonna 1968 ja liittyi laulusolistiksi "Edward" Vesalan ja "Paroni" Paakkunaisen Soulset-yhtyeeseen sen solistin Al Sharpin kadottua yllättäen ulkomaille. Vuonna 1969 oli vuorossa Apollo-yhtye, jonka tarina oli lyhyehkö. Tämän jälkeen Saksala on esiintynyt laulajana, huuliharpistina ja harmonikan soittajana eri yhteyksissä, mm. useilla Hectorin levyillä.

Yhtyeet
 Topmost 1965–1968 ja 1988–
 Soulset 1968–1969
 Apollo 1969–1971
 Kalevala 1972–1973
 Punainen lanka 1974–1977
 Conjunto Baron 1978–1982
 Albert Järvinen Band 1985–1987
 Harri Saksala & Kadunmiehet 1993–1995
 duo Harri Saksala & Pepe Husu 1994–
 Stadin Juhlaorkesteri 2004
 duo Harri Saksala & Yrjänä Sauros 2004–
 yhteistyötä pariisilaisyhtye Tangoneonin kanssa 1990–

Levyt
 Vaellan vaellan (Lobo Records 1979)
 Kymmenen laulua (Lobo Records 1980)
 Tänä yönä (Karhu 1981)
 Hassu Haitarimies (Karhu 1981)
 Trubaduurin kyynel (Euros 1983)
 Hassu Haitarimies ja uudet ystävät (Euros 1983), vuoden lastenlevy -palkinto
 Laulajan muotokuva (Euros 1983)
 Aleksis Kivi (Puistomusiikki 1984)
 Julma hellyys (Euros 1985)
 Muistikirja (Pyramid 1986)
 Le Tango (Lobo Records 1990)
 Laulut ja balladit (Lobo Records 1992)
 Elämä on väkevää (Olarin Musiikki 1996)
 Lauluja, vuosia, elämää - Osa 1 (Rocket Records 2014)
 Lauluja, vuosia, elämää - Osa 2 (Rocket Records 2014)

Salanimet
 A. Isku

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
Suomalaiset jazzmuusikot
Suomalaiset juristit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Hakatan asema

Hakatan rautatieasema () on Fukuokan kaupungin päärautatieasema. Se on suurin ja ruuhkaisin asema Kyūshūlla ja on Honshūlta tulevien matkustajien portti muualle Kyūshūn. Hakatan asema on myös Osakasta alkavan San'yō Shinkansen -linjan pääteasema.

Asemalla sijaitsee myös Hakatan metroasema sekä Nishitetsun bussiterminaali.

Linjat

Junalinjat
 Fukuhoku-Yutaka-linja
 Hakata-Minami-linja
 Kyushu Shinkansen (rakenteilla)
 San'yō Shinkansen

Metrolinjat
 Fukuoka Kūkō-linja

Historia

 11. joulukuuta 1889: Asema avattiin. Alkuperäinen asema sijaitsi noin 600 metriä pohjoiseen nykyisestä asemasta.
 1. joulukuuta 1963: Asema rakennettiin nykyiseen muotoonsa korotettuna katutasosta.
 10. maaliskuuta 1975: San'yō Shinkansen -linja avattiin.
 22. maaliskuuta 1983: Väliaikainen Hakatan metroasema avattiin.
 3. maaliskuuta 1985: Nykyinen Hakatan metroasema avattiin.

Kūkō-linja
Japanin rautatieliikennepaikat
Gastipörssi

Gastipörssissä sekä kipparit ja veneiden omistajat etsivät miehistöä eli gasteja että purjehtijat gastipaikkoja. Kipparit hakevat miehistöä sekä yksittäisiin siirtopurjehduksiin että vakituista miehistöä kilpapurjehdusjoukkueisiin.

Nykytila 
Gastipörssit toimivat nykyisin Internetissä useilla eri purjehdusaiheisilla keskusteluryhmillä, mutta edelleen näkee myös ilmoituksia seurojen telakointialueiden ilmoitustauluilla. Gastipörssejä ylläpitävät tapahtumien ja kilpailujen järjestäjät, pursiseurat ja luokkaliitot.

Gastipörssejä  
 Avomeripurjehtijat ry:n  gastipörssi.
 Päijännepurjehduksen oma gastipörssi.
 Suomen Urheiluveneliiton gastipörssi 
 h-vene.net gastipörssi
 Expresspurjehtijoiden gastipörssi 
Purjehdus
Mentai rock

Mentai rock () on nimitys joukolle japanilaisia muusikkoja, jotka saivat suurta huomiota kotimaassaan 1970-luvulla. Suosio jatkui myös 1980-luvun puolelle, eikä artisteilla ollut oikeastaan muuta yhteistä kuin heidän syntymäpaikkansa, Fukuokan Hakata-ku. Nimitys mentai rock on muunnelma paikallisesta herkusta, mentaikosta, joka on tehty turskan mädistä. Monet myös uskoivat heidän musiikissaan olevan yhtäläisyyksiä eri musiikkityylien laajasta määrästä huolimatta.

Mentai rock -artistit
Johtavia mentai rockin edustajia olivat muun muassa Sheena & the Rokkets, Sunhouse, Accidents ja The Mods.

Neo mentai rock
Vaikka alkuperäinen mentai rock kuoli 1980-luvun alussa, Fukuokan musiikkiskene on jatkanut uusien, lupaavien muusikkojen kasvattamista. Ayumi Hamasaki, kotoisin juuri Fukuokasta, on Japanin rikkain nainen ja parhaiten palkittu J-pop-artisti kautta aikojen. Muita suosittuja artisteja nykyisin ovat esimerkiksi Shiina Ringo ja Spitz.

Fukuokalaisia tunnettuja artisteja ovat myös:

Roi Schaider
Smooth Line
Sano Masaru 
Aqua Bomb 
The Cigavettes
UFO Beam 
Nanbanjin
The Routes
Cut Flowers 
Limit Break 
Baobab
Dr. Funkinstein

Aiheesta muualla

 Waster's Lamentin artikkeli  

Japanin musiikki
Fukuoka
Séverine

Séverine (s. Josiane Grizeau, 10. lokakuuta 1948 Pariisi) on ranskalainen laulaja.

Séverine voitti Monacon edustajana vuoden 1971 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan Un banc, un arbre, une rue. Kappale on levytetty voiton jälkeen italiaksi, saksaksi ja englanniksi. Kappale levytettiin myös suomeksi Carolan laulamana nimellä Penkki, puu ja puistotie. Séverine on nauttinut voittonsa jälkeen jonkinlaisesta menestyksestä Ranskassa ja Saksassa, mutta ei enää kansainvälisesti.

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut 

"Un banc, un arbre, une rue" -käännös

Ranskalaiset laulajat
Euroviisuvoittajat
Monacon euroviisuedustajat
Vuoden 1971 euroviisuedustajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Pony Ride


Pony Ride on The Crashin neljäs viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin 27. syyskuuta 2006. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle 2, ja se myi kultaa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Teemu Brunila.

Kokoonpano 
 Teemu Brunila – laulu, kitara, kosketinsoitin
 Samuli Haataja – basso
 Erkki Kaila – rummut
 Samuli ”JJ” Jokinen – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Dome.fi: positiivinen
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 

The Crashin albumit
Vuoden 2006 albumit
Kalugan Jumalanäiti

Kalugan Jumalanäidin ikoni on Venäjällä kuuluisa ikoni, jota muistellaan ortodoksisessa kirkossa vuosittain lokakuun 12. päivänä. Se saanut nimensä Venäjällä sijaitsevan Kalugan kaupungin mukaan. Suomessa tämä kirjaa lukevan Jumalanäidin ikonityyppi on harvinaisempi.

Aiheesta muualla 
Ortodoksi.net / Kalugan Jumalanäiti

Ikonit
Likaiset legendat I

Likaiset legendat I on helmikuussa 1983 julkaistu Yön ensimmäinen single. Se on mukana yhtyeen saman vuoden marraskuussa ilmestyneellä debyyttialbumilla Varietee, jolta löytyy myös laulu Likaiset legendat II. Singlen B-puolella on kappale Kuljen, jonka studioversiota ei ole myöhemmin julkaistu muualla kuin vuoden 2006 kokoelma-albumilla Yön valoisa puoli. Liveversio kuullaan levyllä ...ja tapahtui niinä päivinä (1984).

Jussi Hakulisen säveltämä ja sanoittama Likaiset legendat I on Yön tunnetuimpia kappaleita ja myös yksi suomirockin suurimmista klassikoista, joka tunnetaan erityisesti kitarariffistään. Se on soitettu yhtyeen jokaisella keikalla ja Yön laulaja Olli Lindholm esitti kappaleen myös soolokonserteissaan. Vuonna 1993 Yö levytti kappaleesta uuden version albumilleen Kymmenes kevät. Hakulinen teki aluksi levylle kappaletrilogian kolmannen osan Likaiset legendat III, jonka jälkeen myös ensimmäinen päätettiin ottaa mukaan. Olli Lindholm kertoi myöhemmin pitävänsä uutta versiota virheenä.

Taustaa 
Yö oli sijoittunut kolmanneksi syksyllä 1982 järjestetyssä Rockin SM-kilpailuiden finaalissa, jonka jälkeen Poko Rekordsin toimitusjohtaja Epe Helenius ilmoitti yhtyeelle haluavansa kuulla heiltä demomateriaalia. Yö äänitti demonauhan Ulvilassa Laser-studiolla ja toimitti sen Heleniukselle, joka valitsi singlenä julkaistavaksi kappaleen Likaiset legendat I. Yhtyeen oma valinta olisi ollut Jussi Hakulisen vanhimpiin sävellyksiin kuuluva Kuljen, joka lopulta päätyi singlen B-puolelle. 

Single äänitettiin tammikuussa 1983 Mika Sundqvistin MSL-studiolla Lempäälässä. Nimikappaleen kaksi ensimmäistä versiota eivät kuitenkaan tyydyttäneet Heleniusta, ensimmäiseltä puuttui sen tunnetuksi tehnyt kitarariffi ja toisella kertaa äänitettiin uudelleen Olli Lindholmin lauluosuudet. Levy julkaistiin helmikuussa 1983.

Listamenestys 
Likaiset legendat I nousi listoille vasta vajaat puoli vuotta ilmestymisensä jälkeen heinäkuussa 1983. Korkeimmillaan se oli Seura-lehden kokoamalla singlelistalla syyskuussa sijalla 12 ja Suosikin listalla elokuussa sijalla 21. Varsinainen hitti siitä muodostui marraskuussa 1983 julkaistun Varietee-albumin myötä, jota myytiin reilussa kuukaudessa yli 50 000 kappaletta.

Muusikot 
Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara, taustalaulu
Juha Rauäng – basso 
Veikko Lehtiranta – rummut, taustalaulu 
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, taustalaulu

Kappaleet 
A-puoli
 
B-puoli

Lähteet 
YÖ: Likaiset legendat I Finnmusic.

Viitteet

Yön kappaleet
Vuoden 1983 kappaleet
Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri

Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piirin puheenjohtajana toimii Jussi Ylitalo ja toiminnanjohtajana Minna Siira. Oulun vaalipiirissä toimii myös Keskustan Kainuun piiri.

Kansanedustajat
Pekka Aittakumpu
Mikko Kinnunen 
Antti Rantakangas
Juha Pylväs
Hanna-Leena Mattila
Juha Sipilä

Entiset
Tuomo Hänninen
Kyösti Karjula
Pekka Vilkuna 
Matti Ruokola

Puheenjohtajat
 Mirja Vehkaperä ?–2013
 Matias Ojalehto 2014–2017
 Jussi Ylitalo 2018–2021
 Marjut Lehtonen 2021–

Lähteet

Aiheesta muualla
Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri

Suomen Keskustan piirijärjestöt
Oulun vaalipiiri
Pohjois-Pohjanmaa
Mercury (avaruusohjelma)

Mercury oli Yhdysvaltain vuonna 1958 käynnistämä avaruusohjelma, jonka tarkoitus oli laukaista miehitetty avaruusalus Maata kiertävälle radalle. Ohjelman ensimmäinen miehitetty laukaisu Mercury-Redstone 3 vei 5. toukokuuta 1961 Alan Shepardin alikiertoradan lennolle. Ohjelman kolmas miehitetty lento Mercury-Atlas 6 vei 20. helmikuuta 1962 John Glennin kiertoradalle. 

Ohjelmalla valmisteltiin Apollo-ohjelmaa.

Taustaa 
Yhdysvallat käynnisti Mercury-avaruusohjelman 7. lokakuuta 1958. Ohjelman tarkoituksena oli osoittaa mahdolliseksi ihmisen laukaiseminen avaruuteen maata kiertävälle radalle, osoittaa avaruudessa olo mahdolliseksi ja palauttaa sekä alus että sen lentäjä turvallisesti takaisin Maahan.

Helmikuussa 1959 kutsuttiin puolustushallinnon määrittelemien vähimmäisvaatimusten perusteella 110 eri aselajeja edustavaa lentäjää haastatteluihin Washington D.C.:hen. Kutsuttujen joukossa oli 5 merijalkaväen, 47 laivaston ja 58 ilmavoimien lentäjää. Ensimmäisten haastattelujen ja testien perusteella valittiin 36 lentäjää tarkempiin testeihin ja lääketieteellisiin tutkimuksiin. Jatkotutkimuksia tehtiin Daytonin Wright Air Development Centerissä ja Lovelace-klinikalla Albuquerquessa.

Miehitetyt Mercury-lennot 
Ennen Alan Shepardin lentoa simpanssi Ham laukaistiin ensimmäisenä isoihmisapinana avaruuteen Mercury-Redstone 2 lennolla 31. tammikuuta 1961.

Testien perusteella valitut seitsemän astronauttia esiteltiin 9. huhtikuuta 1959 Washington D.C.:ssä järjestetyssä lehdistötilaisuudessa. Astronautit olivat:

John Herschel Glenn, Jr. , merijalkaväki
Walter Marty Schirra, Jr., laivasto
Alan Bartlett Shepard, Jr., laivasto
Scott Carpenter, laivasto
Donald Kent Slayton, ilmavoimat
Leroy Gordon Cooper, Jr., ilmavoimat
Virgil I. Grissom, ilmavoimat

Mercury oli yhdelle astronautille tarkoitettu alus, joka laukaistiin avaruuteen Redstone- ja Atlas-kantoraketeilla.

Miehitettyjä lentoja tehtiin yhteensä kuusi:
 Mercury-Redstone 3 "Freedom 7", 5. toukokuuta 1961, mukanaan Alan Shepard
 Mercury-Redstone 4 "Liberty Bell 7", mukanaan Gus Grissom
 Mercury-Atlas 6 "Friendship 7", mukanaan John Glenn
 Mercury-Atlas 7 "Aurora 7", mukanaan Scott Carpenter
 Mercury-Atlas 8 "Sigma 7", mukanaan Wally Schirra
 Mercury-Atlas 9 "Faith 7", mukanaan Gordon Cooper

Mercury-ohjelmaa seurasi Gemini-ohjelma. Viralliset avaruuslennoilla käytettävät NASAn tunnukset (hihamerkit) tulivat käyttöön vasta Gemini 5 -lennolla.

Tästä alkuperäisestä seitsikosta, ns. valiojoukosta, Alan Shepard käveli Kuun pinnalla myöhemmin Apollo-ohjelmaan kuuluneella lennolla. Schirra taas lensi ainoana avaruudessa sekä Mercury-, Gemini- että Apollo-lennoilla.

Miehittämättömät lennot 
Ohjelman osana suoritettiin useita miehittämättömiä koelentoja.

Lähteet 
NASA Mercury sivustot

Viitteet

Aiheesta muualla

Project Mercury: A Chronology
This New Ocean: A History of Project Mercury
Jälkiviisaus oli parasta viisautta myös astronauttihommissa 

 Miehitetyt avaruuslennot
Gilbertin oireyhtymä

Gilbertin syndrooma tai Gilbertin tauti ilmenee veren korkeana bilirubiinin tasona. Tämä johtuu maksan heikentyneestä kyvystä sitoa bilirubiinia. Syndrooman näkyviä oireita on ihon ja silmien lievä keltaisuus, kuten myös lievä laihtuminen, yliherkkyys alkoholille ja lieviä, harvinaisia oireita maksassa.
Bilirubiinin normaaliarvo on alle 20 mikromoolia litraa kohti, Gilbertin syndrooman yhteydessä tämä raja-arvo ylittyy jopa monikertaisesti. 

Syndrooma ei pääsääntöisesti aiheuta lievää keltaisuutta lukuun ottamatta mitään erityisiä oireita eikä vaikuta normaaliin elämään. Syndroomaa ei siten erityisesti tarvitse hoitaa mitenkään, joskin liiallista alkoholin käyttöä suositellaan välttämään. Samoin eräät suosittelevat ruokavaliota, jossa maksan rasitusta pyritään välttämään. 

Joka tapauksessa potilaan on hyvä olla tietoinen kerran diagnosoidusta syndroomastaan ja kertoa siitä hoitavalle lääkärille, jotta vältetään mahdolliset virhediagnoosit.   

Gilbertin syndroomaa arvioidaan esiintyvän 3–7 %:lla aikuisväestöstä.

Aiheesta muualla
 Gastrolab  
 www.gilbertssyndrome.com 

Oireyhtymät
Ruoansulatuselinten sairaudet
Daphnia

Daphnia on vesikirppuihin (Cladocera) kuuluva pienikokoisten planktonäyriäisten suku.

Vilkkaasti uivia, yleensä alle parimillisiä Daphnia-vesikirppuja voi tarkkailla paljain silminkin. Niiden toiset tuntosarvet ovat kehittyneet uimavälineiksi, soutusarviksi, joiden avulla ne liikkuvat kirppumaisesti nykäyksittäin. Kesällä naarat lisääntyvät ilman hedelmöitystä, jolloin kaikki jälkeläiset ovat myös naaraita. Näin jokainen yksilö pystyy lisääntymään ja populaatio kasvaa nopeasti. Syksyllä vesien jäähtyessä syntyy myös koiraita. Niiden hedelmöittämät naaraat tuottavat pohjaan painuvia, talvehtimiskykyisiä kestomunia, joista seuraavana kesänä syntyy uusi sukupolvi. Aikuiset vesikirput kuolevat loppusyksyllä. Vesikirpuilla on myös suu, suolisto ja ulostusaukko, jotka voi nähdä helposti mikroskoopilla.

Daphnia-suvun vesikirppuja käytetään muun muassa koe-eläiminä ekotoksikologiassa, ympäristömyrkkyjen haitallisuutta arvioitaessa, sillä ne reagoivat myrkkyihin herkästi mutta myös sopeutuvat. Daphnia pulex -lajin perimä selvitettiin ensimmäisenä äyriäisenä. Siinä oli enemmän geenejä  kuin millään muulla eläimellä, jonka perimä tunnetaan.

Sukuun kuuluvia lajeja 
 Daphnia ambigua
 Daphnia arcuata
 Daphnia brooksi
 Daphnia carinata
 Daphnia carvicervix
 Daphnia catawba
 Daphnia cheraphila
 Daphnia cucullata
 Daphnia curvirostris
 Daphnia dubia
 Daphnia exilis
 Daphnia galeata
 Daphnia hyalina
 Daphnia laevis
 Daphnia latispina
 Daphnia longiremis
 Daphnia longispina
 Daphnia lumholtzi
 Daphnia magna
 Daphnia magniceps
 Daphnia middendorffiana
 Daphnia minnehaha
 Daphnia obtusa
 Daphnia oregonensis
 Daphnia parvula
 Daphnia pileata
 Daphnia prolata
 Daphnia psittacea
 Daphnia pulex
 Daphnia pulicaria
 Daphnia retrocurva
 Daphnia rosea
 Daphnia salina
 Daphnia schodleri
 Daphnia similis
 Daphnia tenebrosa
 Daphnia thorata
 Daphnia villosa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Daphnia 
 Jani Kaaro, Vesikirpulla enemmän geenejä kuin ihmisellä, Hs.fi 

Kidusjalkaiset
Plankton
Lyijykomppania (albumi)

Lyijykomppania on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää Synkkää Jynkytystä -EP:n ja Ohjelmanjulistus-singlen uudelleenmiksattuina, sekä ennenjulkaisemattoman saksankielisen kappaleen "Der Tiergesang". Albumi on julkaistu ainoastaan C-kasettina.

Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 Timo Rautiainen – laulu, kitara
 Esa Moilanen – lyömäsoittimet, laulu
 Olli Jaatinen – basso, laulu

Vuoden 1993 kokoelma-albumit
Lyijykomppanian albumit
Uimakoulu (albumi)

Uimakoulu (TIK-13) on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu toinen albumi ja ensimmäinen studioalbumi. Uimakoulu on Lyijykomppanian julkaisuista ainoa, jolla soittaa basisti Tapio Wilska. Uimakoulusta ei ole olemassa CD-painosta, vaan se on julkaistu ainoastaan vinyylinä ja C-kasettina.

Kappaleet 
Kaikki sanoitukset Esa Moilanen, kaikki sovitukset Lyijykomppania.

A-puoli
 
 
 
 
 

B-puoli

Kokoonpano
 Timo Rautiainen – laulu, kitara, basso (B1, B2 ja B4)
 Tapio Wilska – basso, taustalaulu (A3 ja A4)
 Esa Moilanen – rummut

Lähteet
 Finnmusic

Lyijykomppanian albumit
Vuoden 1993 albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Viimeinen voitelu (albumi)

Viimeinen voitelu on Lyijykomppanian vuonna 1996 julkaistu toinen studioalbumi. Viimeinen voitelu on konseptialbumi, jonka sanoitukset käsittelevät maailmanloppua. Levyn julkaisun jälkeen alkuperäinen kitaristi-laulaja Timo Rautiainen sekä basisti Arto Alaluusua poistuivat yhtyeen riveistä ja perustivat hiukan myöhemmin Trio Niskalaukauksen.

Kappaleet
Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania.

Kokoonpano 
Timo Rautiainen – laulu, kitara
Arto Alaluusua – basso
Esa Moilanen – rummut

Vierailevat muusikot 
Satu Piispa – huilu (5 ja 6)
Valtteri Revonkorpi – koskettimet

Lähteet
 Finnmusic

Vuoden 1996 albumit
Lyijykomppanian albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Kehitys kulkee perse edellä


Kehitys kulkee perse edellä on Lyijykomppanian vuonna 2004 julkaistu mini-CD. Levy on yhtyeen ensimmäinen julkaisu ilman laulaja-kitaristi Timo Rautiaista. Levyn neljästä kappaleesta kaksi ensimmäistä on äänitetty vuonna 1996 ja kaksi viimeistä vuonna 2004.

Kappaleet 
Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania.

Kokoonpano 
 Jarkko Strandman – laulu, kitara
 Lemmy Lindström – basso, kitara
 Esa Moilanen – lyömäsoittimet

+

 Tuomo Valtonen – äänittäjä

Vuoden 2004 EP:t
Lyijykomppanian albumit
Harmaita säveliä


Harmaita säveliä on Lyijykomppanian vuonna 2005 julkaistu kolmas studioalbumi. Levy on yhtyeen toinen ja viimeinen julkaisu, jolla on mukana laulaja-kitaristi Jarkko Strandman.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Petri Lindström, sanoittanut Esa Moilanen sekä sovitukset Lyijykomppania, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Jarkko Strandman – laulu, kitara
 Petri ”Lemmy” Lindström – basso, kitara
 Esa Moilanen – rummut

+

 Tuomo Valtonen – äänittäjä, miksaaja

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Lyijykomppanian albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Eino Valtanen

Eino Valtanen (19. elokuuta 1939 Kylmäkoski – 24. heinäkuuta 1985 Tampere)  oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen laulujaan oli muun muassa 1970-luvun Finnhits-kokoelmilla. Valtasen suurin suosio osui 1970-luvun puolenvälin humppa-aaltoon, ja hänen suurin hittinsä oli ”No justiinsa juu” vuodelta 1978. Juice Leskinen kirjoitti Valtaselle kappaleita, joista laulun ”Hellurei ja hellät tunteet” Valtanen levytti myös Juice Leskinen Slamin kanssa. 

Valtanen opiskeli 1960-luvun alkuvuosina musiikin teoriaa, säveltapailua ja kontrabasson soittoa Tampereen Musiikkiopistossa. Ensimmäinen levytys oli vuonna 1964 taltioitu tango ”Pieni muru onnea”, B-puolellaan ”Kun rakkain saapuu”. Ensimmäisen albuminsa Pelimannin jäähyväiset Valtanen julkaisi 1976.

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Pielisen reitti

Pielisen reitti on idänpuoleinen kahdesta Vuoksen vesistön pohjoisesta vesireitistä. Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 13 900 km². Tästä huomattava osa, noin 6 000 km², sijaitsee Venäjän puolella. Pielinen on reitin keskusjärvi ja se sijaitsee kokonaisuudessaan Pohjois-Karjalan alueella. Reitti purkaa vetensä Saimaan tasolle Pielisjokea pitkin Joensuun kaupungin läpi Pyhäselälle. Virtaama joessa on keskimäärin 240 m³/s.

Suurimmat Pielisen reittiin laskevat joet ovat Koitajoki, Lieksanjoki ja sen sivuhaara Jongunjoki. Valtimon reitin vesistö, jonka valuma-alue on 1 285 km², laskee Kuokkastenkoskea pitkin luoteesta Pielisen Kuokkastenjärveen.

Pielisen reittiä käytetään sekä vesivoiman tuotantoon että vesiliikenteessä. Syväväylä (4,35 m) Saimaalta kulkee Joensuuhun asti, josta 2,4 m:n laivaväylä jatkuu Pielisjokea pitkin Joensuun, Kuurnan ja Kaltimon sulkukanavien kautta aina Pielisen pohjoisosaan Nurmekseen asti.

Reitin suurimmat vesivoimalaitokset sijaitsevat Kaltimossa ja Kuurnassa. Muita vesivoimaloita ovat Kuokkastenkoski, Lieksankoski, Pamilo, Pankakoski ja Puntarikoski.

Karelia-soudun soutajien ja melojien reitti kulkee Pielisen reittiä.

Suomen vuodelta 1993 olevassa voimassa olevassa vesistöaluejaossa Pielisen reitin valuma-alueseen (04.4) luetaan Pielisen lähialue sekä Pieliseen laskevat vesireitit lukuun ottamatta Koitajoen valuma-aluetta (04.9). Samoin Pielisen reitin valuma-alueen ulkopuolelle jää Pielisen alapuolisen Pielisjoen alue (04.34).
Ryan Bertrand

Ryan Dominic Bertrand (s. 5. elokuuta 1989 Southwark, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä. Bertrand on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura 
Bertrand pelasi juniorina Gillinghamissa, josta siirtyi Chelsean alle 18-vuotiaiden joukkueeseen 2005, ja edelleen edustusjoukkueeseen 2006. Hän oli lainalla Bournemouthissa kaudella 2006–2007 ja Oldhamissa syyskauden 2007. Tammikuussa 2008 Bertrand siirtyi lainasopimuksella Norwichiin kauden 2007–2008 loppuun saakka. Hän liittyi Norwichiin uudella lainasopimuksella kauden 2008–2009 loppuun saakka. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainasopimuksella Readingissa. Kauden 2010–2011 alussa hänet lainattiin Nottingham Forestiin vuoden loppuun kestäneellä sopimuksella.

Bertrandista tuli toukokuussa 2012 ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt debyyttinsä nykymuotoisessa Mestarien liigassa suoraan loppuottelussa Chelsea voittaessa kauden 2011–2012 finaalissa Bayern Münchenin. Bertrand pelasi samana keväänä neljä ottelua, ei kuitenkaan finaalia, Chelsean voittaessa FA Cupin. Seuraavalla kaudella hän pelasi Eurooppa-liigassa viisi ottelua Chelsean edetessä mestariksi.

Bertrand pelasi kevätkauden 2014 lainalla Aston Villassa. Samana kesänä hän siirtyi lainalle Southamptoniin ja siirto vakinaistettiin runsaan 11 miljoonan punnan siirtosummalla helmikuussa 2015. Bertrand pelasi seitsemän kauden aikana Southamptonissa 214 valioliigaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Cup-otteluissa hän teki yhden maalin, marraskuussa 2016 liigacupin ottelussa Arsenalia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden ottelun joulukuussa 2016.

Bertrand siirtyi kesällä 2021 Leicester Cityyn, ja oli heti voittamassa FA Community Shieldiä.

Maajoukkueura 
Bertrand edusti Englantia alle 17-, 18-, 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua Britannian joukkueessa Lontoon olympialaisissa 2012. Hän debytoi Englannin A-maajoukkueessa 15. elokuuta 2012 Italiaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi saman vuoden syyskuussa MM-karsintaottelussa Ukrainaa vastaan. Ensimmäisen, ja toistaiseksi ainoan, arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Slovakiaa vastaan EM-kilpailuissa 2016. Vuonna 2017 hän pelasi yhdeksän maaottelua, muun muassa viidessä MM-karsintaottelussa täyden peliajan, mutta ei ole sen jälkeen esiintynyt maajoukkueessa. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan.

Lähteet

Viitteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Jorma Lyytinen

Jorma Edvard Lyytinen (15. elokuuta 1937 Kuopio – 1. helmikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen laulaja. 

Osallistuttuaan iskelmälaulukilpailuun ja saatuaan levytyssopimuksen Jorma Lyytinen muutti Helsinkiin vuonna 1956. Lyytisen ensilevytys oli Anastasia vuonna 1957. Hänen läpimurtonsa tapahtui samana vuonna Saukin suomeksi sanoittamalla italialaisperäisellä tangolla Hiekkaa. Vuoden 1957 levysatoa olivat vielä Toivo Kärjen ja Reino Helismaan Kuutamotango ja Tulivuori-tango, jotka niin ikään nousivat levylistoille. Vuoden 1959 kohtalaisen suuri hitti oli beguine Rakkauden satu, jonka sanoitti suomeksi Sauvo Puhtila melko harvoin käyttämällään salanimellä Merja.

Lyytinen oli solistina Matti Viljasen ja Ronnie Kranckin yhtyeissä, kunnes perusti 1960-luvun alussa oman yhtyeen, jonka yhtenä jäsenenä oli Martti Metsäketo. 1960-luvun alun humppakuumeen aikana Lyytinen levytti muiden muassa vanhat foxtrotit Alaska ja Silmät tummat kuin yö. Lyytisen yhtye kutsuttiin esiintymään myös ulkomaille; se esiintyi kuusi viikkoa yhdessä Saksan suosituimmista tanssiravintoloista, mikä oli suomalaisyhtyeelle tuohon aikaan varsin harvinaista.

Lyytinen esiintyi omana itsenään myös Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa Suuri sävelparaati vuodelta 1959.

Jorma Lyytisen aktiivinen ura jäi vain kahdeksan vuoden mittaiseksi, ja sen jälkeen hän esiintyi ja levytti vain satunnaisesti onnistumatta  jostakin syystä pääsemään mukaan 1960-luvun tangokuumeen imuun. Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi Kullervon säveltämä ja sanoittama tango Sanoja vain vuodelta 1965. Hän kuoli seuraavana vuonna vain 28 vuoden iässä.

Diskografia 
 Eila ja Jorma (1959, yhteislevy Eila Pellisen kanssa)
 Unohtumattomat (1994, kokoelma)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Laakkosten sukuseura ry: Lehdistä saksittua  

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Taboo

Taboo (oik. Jaime Luis Gómez; s. 14. heinäkuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja rap-artisti, joka on ollut The Black Eyed Peas -yhtyeen jäsen vuodesta 1995.

Taboon juuret ovat sekoitus Pohjois-Amerikan intiaaneja ja meksikolaisia. Hänen isänsä on syntynyt Moreliassa, Meksikossa, ja äitinsä Los Angelesissa. Taboo meni naimisiin 12. heinäkuuta 2008 Jaymie Dizonin kanssa. Heidän ensimmäinen poikansa, Jalen syntyi 19. heinäkuuta 2009. Taboolla on poika edellisestä suhteesta, Joshua Parish Gómez, s. 5. joulukuuta 1993.

Diskografia The Black Eyed Peasin kanssa

Albumit
 Behind the Front (1998)
 Bridging the Gap (2000)
 Elephunk (2003)
 Monkey Business (2005)
 The E.N.D. (2009)
 The Beginning (2010)

Singlet
 Joints & Jam (1998)
 Karma (1999)
 BEP Empire (2000)
 Weekends (2000)
 Request Line (2001)
 Where Is the Love? (2003)
 Shut Up (2003)
 Hey Mama (2004)
 Let's Get It Started (2004)
 Don't Phunk with My Heart (2005)
 Pump It (2005)
 Don't Lie (2005)
 My Humps (2005)
 Pump It (2006)
 Boom Boom Pow (2009)
 I Gotta Feeling (2009)
 Meet Me Halfway (2009)
 Imma Be (2009)
 Rock That Body (2010)
  The Time (Dirty Bit) (2010)
  Just Can't Get Enough  (2011)
  Don't Stop The Party  (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Svaabia

Svaabia () on historiallinen alue eteläisessä Saksassa. Sveitsin saksankieliset alueet, Liechtenstein ja Elsassin alue ovat keskiajalla kuuluneet Svaabiaan. Nykyinen Baden-Württembergin osavaltio ja Baijerin läntiset osat ovat Svaabian historiallista aluetta.

Historia 
Svaabian herttuakunta muodostettiin frankkien valtakunnan alaisuuteen vuonna 496. Myöhemmin herttuakunnasta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan osa.

Saksan historia
Saksan maantiede
Baden-Württembergin historia
Von

Von on saksankielinen prepositio, joka ilmaisee jostakin tullutta tai kotoisin olevaa. Suomen kielessä preposition sijasta käytetään sijapäätteitä -lle, -lta/-ltä, -ssa, -sta, -sta/-stä.

Kun prepositiota käytetään sukunimen edessä, se tarkoittaa yleensä nimen kantajan olevan aatelinen. Sellaisena se esiintyy monien aatelissukujen nimissä varsinkin Saksassa, mutta myös Ruotsissa ja Suomessa. Keskiajalla kantajansa lähtöperää ilmaissut von oli yleinen myös aatelittomien sukunimissä, esimerkiksi ”Hans von Duisburg” tarkoitti Hans duisburgilaista. Ajoittain von-liitteen käyttö on ollut kiellettyä muilta kuin aatelisilta. Kun Saksa ja Itävalta luopuivat monarkioista vuonna 1919 ja siirtyivät tasavalloiksi, etuoikeutettu aateli lakkasi olemasta, jolloin ”von” merkitsi pelkkää nimen osaa. Itävallassa luovuttiin myös aateliuden tunnusmerkeistä sukunimissä, jolloin esimerkiksi Friedrich von Hayekista tuli Friedrich Hayek. Kaikki ”von”-liitteen käyttäjät eivät ole aatelisia sukujuuriltaan.

Von kirjoitetaan aina tekstissä pienellä, paitsi virkkeen alussa. Aakkosjärjestyksellisissä nimilistoissa, kuten puhelinluettelossa, von-etuliitteen käyttäjät listataan sukunimensä mukaan. Esimerkiksi Aarno von Bell löytyy B:n, ei V:n kohdalta.

Katso myös 

 Junkkeri

Lähteet

Henkilönnimet
Saksankieliset sanat ja sanonnat
Aateli

cs:Přídomek