joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Death on the Road

Death on the Road on Iron Maidenin vuonna 2005 julkaisema live-tallenne, joka on äänitetty 24. marraskuuta 2003 Dortmundin Westfalenhallessa. Keikasta julkaistiin tupla-CD, vinyyli sekä puoli vuotta myöhästynyt DVD-versio. 

DVD julkaistiin 6. helmikuuta 2006. DVD:ssä on kolme levyä. Ensimmäisellä DVD:llä on konsertin 5.1 Digital audio -versio ja toisella konsertti stereo-muodossa. Kolmannella DVD:llä on lisämateriaalia, kuten dokumentti ja kaikki promovideot Dance of Deathilta.

Kappaleet

CD 1

CD 2

Kokoonpano

Iron Maiden
 Bruce Dickinson – laulu 
 Dave Murray – kitara 
 Janick Gers – kitara
 Adrian Smith – kitara, taustalaulu 
 Steve Harris – basso, taustalaulu
 Nicko McBrain – rummut

Vierailijat
 Michael Kenney – kosketinsoittimet

Lähteet 

Vuoden 2005 konserttitallenteet
Iron Maidenin konserttitallenteet
Kevin Shirleyn tuottamat albumit
Pieter van den Hoogenband

Pieter Cornelis Martijn van den Hoogenband (s. 14. maaliskuuta 1978 Maastricht) on alankomaalainen uimari ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän on entinen 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen haltija (47,84 s).

Pieter van den Hoogenbandin vanhemmat ovat Cees-Rein ja Astrid (omaa sukua Verver) van den Hoogenband. Äiti Astrid on 800 metrin vapaauinnin nuorten EM-hopeamitalisti ja uimavalmentaja. Isä Cees-Rein on toiminut PSV Eindhovenin lääkärinä.

Pieter van den Hoogenbandin kansainvälinen läpimurto tapahtui Atlantan olympialaisissa 1996 18-vuotiaana. Niissä hän sijoittui neljänneksi sekä 100 että 200 metrin vapaauinnissa. 

Voitettuaan kuusi kultamitalia vuoden 1999 EM-kisoissa van den Hoogenband oli yksi suurimmista suosikeista Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000. Sydneyssä hän teki 200 metrin vapaauinnin välierissä uuden maailmanennätyksen, mutta Australian Ian Thorpe jäi siitä vain 0,02 sekuntia. Jännittävässä finaalissa Hoogenband sivusi ennätystään ja voitti kultaa. 100 metrin vapaauinnissa van den Hoogenband teki jälleen välierissä ME:n ja löi finaalissa vuosien 1992 ja 1996 mestarin Aleksandr Popovin. Lisäksi hän voitti kaksi pronssia: 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa.

Swimming World Magazine valitsi van den Hoogenbandin vuoden 2000 maailman parhaaksi miesuimariksi.
Vuoden 2001 MM-kisoissa Pieter van den Hoogenband voitti neljä hopeaa: 50, 100, 200 ja 4 × 100 metrin vapaauinnissa.

Ateenan olympialaisissa vuonna 2004 van den Hoogenband voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa. Sen lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.

Van den Hoogenband on naimisissa entisen sekauimarin Minouche Smitin kanssa. Parilla on yksi lapsi.

Aiheesta muualla 
 van den Hoogenband olympic.org:ssa
 http://www.brettlee.net/pieter/

Alankomaalaiset olympiavoittajat
Alankomaalaiset uimarit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiilidioksidipäästöt

Hiilidioksidipäästöt syntyvät palamisreaktioissa, joista lopputuotteena on muun muassa hiilidioksidikaasua. Hiilidioksidipäästöt ovat lisääntyneet fossiilisten polttoaineiden käytön lisääntymisen mukana. Myös esimerkiksi liha, maito, maatalous ja sementin tuotanto synnyttää hiilidioksidipäästöjä. Päästöt ovat osallisena ilmastonmuutokseen, jota kutsutaan kasvihuoneilmiöksi.

Hiilidioksidipäästöjä yritetään vähentää muun muassa Kioton ilmastosopimuksella ja suosittelemalla käyttämään joukkoliikennettä.

Monet kaupungit ovat sitoutuneet CO2-päästöjen vähentämiseen: Lontoo -20 % (1990–2010) ja -60 % (2050), New York -20 % (1995–2010).

Organisaatiot kompensoivat aiheuttamiaan hiilidioksidipäästöjä tukemalla hiilidioksidipäästöjä rajoittavia toimia organisaationsa ulkopuolella. Päästöjen kompensoinnissa organisaatio ostaa päästövähennyksiä, jotka ovat tulleet esimerkiksi energiatehokkuudesta.

Liikenteen päästövähennykset Suomessa 
Eri toimenpiteiden vaikutukset vuoden 2030 päästöihin miljoonina tonneina hiilidioksidiekvivalenttia ovat seuraavat:
 Liikenteen päästökiintiöjärjestelmä: jopa 1,55.
 Polttoaineveron korotus 200 euroon hiilidioksiditonnilta (150 euroa 2025): 0,9-1.
 Biopolttoaineiden jakeluvelvoite 34,4 prosenttiin (biokaasut mukaan): 0,211.
 Autonvalmistajien päästöraja 40 prosenttiin: 0,106.
 Kevyen ja joukkoliikenteen ja liikennepalveluiden edistäminen kaupunkiseuduilla: 0,065-0,1.
 Ruuhkamaksut Helsingin seudulle, Tampereelle ja Turkuun: 0,062-0,095.
 Taloyhtiöiden latausinfran tuki 5,5 Meur: 0,015-0,08.
 Täyssähköauton hankintatuen korotus 6 000 euroon 2021-2025: 0,0003-0,002.
 Autoveron poisto täyssähkö-, hybridi- ja kaasuautoilta: 0,0001-0,0063.
 Autoveron poisto: päästöt kasvavat.hieman.

Useissa tutkituissa toimissa vähennysten kustannukset olivat hyvin korkeita. Siksi olisi tärkeää vertailla eri toimien kustannustehokkuutta. Biokaasulla saisi 0,211 miljoonan CO2-tonnin vähennyksen, miljoonan henkilöautomatkan muuttamisella rataliikenteeksi 0,0096 miljoonan CO2-tonnin. Liikenteen hiilitonnin vähentäminen maksoi 100-300 euroa vuonna 2020. Polttoaineveron laskentaperusteena on 77 euroa/tCO2.

Katso myös 
Luettelo valtioiden hiilidioksidipäästöistä henkeä kohti

Lähteet

Aiheesta muualla
Carbon dioxide emissions (CO2), metric tons of CO2 per capita (CDIAC)  (mdgs.un.org)

Luonnonsuojelu
Ympäristötekniikka
Touko Tumanto

Touko Tumanto (s. 6. maaliskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Tumanto on Jyväskylän Jalkapalloklubin kasvatti. Hän siirtyi FC Inter Turkuun kesken kauden 2002, mutta pelasi aluksi enemmän reservijoukkue VG-62:ssa. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 18. toukokuuta 2003 Jokereita vastaan. Interissä hän teki läpimurtonsa kaudella 2004. Hän pelasi 21 ottelussa tehden kaksi maalia.

Kaudella 2005 Tumanto pelasi 25 liigaottelua tehden yhden maalin. 2006 Tumanto esiintyi puolestaan 18 ottelussa. Vuosi päättyi kuitenkin polven eturistisiteen katkeamiseen ja usean kuukauden sairauslomaan. Toivuttuaan vammastaan Tumanto sai uuden polvivamman kesäkuussa 2007, mikä pilasi hänen kautensa. Hän ei ehtinyt pelata kaudella 2007 yhtään liigaottelua.

Kaudeksi 2010 Tumanto teki paluun JJK:n joukkueeseen. 2012 ura jatkui loukkaantumisten jälkeen Seinäjoen jalkapallokerhossa. Kaudella 2013 Tumanto edustaa jälleen turkulaista FC Interiä.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Geir Rönning

Geir Rönning (, s. 5. marraskuuta 1962 Ålesund, Norja) on norjalainen muusikko. Nykyisin Rönning asuu Kauniaisissa. Hän on asunut myös muun muassa Tukholmassa, New Yorkissa ja Los Angelesissa. Hän edusti Suomea Euroviisuissa 2005 kappaleella Why?, mutta ei päässyt finaaliin. Tuota ennen Rönning oli osallistunut Suomen euroviisukarsintoihin vuonna 2002 kappaleella "I don’t wanna throw it all away", joka sijoittui karsinnassa kolmanneksi sekä vuonna 2004 kappaleella "I don't need to say", joka sijoittui karsinnan viidenneksi. Geir Rönning puhuu kohtalaisesti suomea. Vuonna 2010 Rönning osallistui Ruotsin Idolsiin ja selviytyi aina finaalivaiheeseen asti. Hän sijoittui kisassa lopulta seitsemänneksi.

Rönning on osallistunut myös Norjen euroviisukarsintana toimivaan Melodi Grand Prix -kilpailuun. Vuonna 1996 hän sijoittui karsinnassa toiseksi kappaleella "Uten de'". Vuonna 2006 hän sijoittui karsinnassa neljänneksi kappaleella "Lost And Found", jonka esitti duettona Jorun Erdalin kanssa.

Geir Rönning kertoo blogissaan perinnöllisestä sairaudesta, jota hän ja osa hänen perheestään sairastavat.
Sairaus on kohtauksittaisia tulehduksia aiheuttava HAE, eli hereditaarinen angioödeema. Kohtaukset voivat olla jopa hengenvaarallisia, jos niitä ei hoideta oikein.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Norjalaiset poplaulajat
Suomen euroviisuedustajat
Vuoden 2005 euroviisuedustajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Alsou

Alsu Ralifovna Abramova (, , os. Safina - taiteilijanimeltään Alsou; s. 27. kesäkuuta 1983 Bugulma, Tataarien ASNT, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen laulaja ja näyttelijä. Hän on saanut arvonimen "Tatarstanin kansantaiteilija".

Erityisen kuuluisa Alsou on kotimaassaan Venäjällä, mutta myös muualla entisen Neuvostoliiton alueella sekä Saksassa, Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuonna 2000 Alsou sijoittui Eurovision laulukilpailussa toiseksi kappaleella ”Solo”. Hän juonsi Moskovassa pidetyn Eurovision laulukilpailujen finaalin vuonna 2009 Ivan Urgantin kanssa.

Alsoun isä Ralif Safin on varakas öljypohatta ja Venäjän parlamentin ylähuoneen jäsen.

Alsou nimettiin Unescon rauhanlähettilääksi  7. heinäkuuta 2011 tunnustuksena hänen sitoutumisestaan ​​auttaa kaikkein heikoimmassa asemassa olevia ihmisiä kaikkialla maailmassa, hänen hyväntekeväisyyteen tähtäävästä toiminnasta lapsuuden kehityksen hyväksi ja hänen omistautumistaan Unescon ihanteisiin ja tavoitteisiin.

Albumit
 2000: Alsu (Алсу) (venäjäksi)
 2001: Alsou (englanniksi)
 2002: Mne prinsnilas osen (Мне принснилас осен) (venäjäksi)
 2003: 19 (venäjäksi)
 2008: Samoje glavnoje (Самое главное) (venäjäksi)
 2008: Rodnaja Retš (Tugan Tel) Родная Речь (Туган Тел) (baškiiriksi ja tataariksi)
 2011: Feja dobryh snov (Фея добрых снов) (venäjäksi, tuutulauluja) 
 2013: Inspired (englanniksi, äänitetty vuosina 2003−2005, julkaistu vain ilmaiseksi fanitapaamisessa)
 2014: Ty − Eto svet (Ты − Это свет) (venäjäksi)
 2015: Pisma, prišedšie s vojny (Письма, пришедшие с войны) (venäjäksi)

Elokuvat 
 2005: Spirit trap — Tina (kauhuelokuva)
 2008: Vivat, Anna! (Виват, Анна!), 7. osa elokuvasarjasta Tajny dvortsovyh perevorotah (Тайны дворцовых переворотов. Россия, век XVIII-ый) — Madeleine, keisarinnan hovinainen

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Venäläiset poplaulajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäjän euroviisuedustajat
Vuoden 2000 euroviisuedustajat
Tataarit
Tasauspyörästön lukko

Tasauspyörästön lukko on tasauspyörästön yhteyteen toteutettu mekanismi, jolla vetävien pyörien pyörimisnopeus saadaan lukittua keskenään samaksi. Kitkalukko on toiminnaltaan tasauspyörästön lukon kaltainen mekanismi, joka tasaa automaattisesti vetävien pyörien pyörimisnopeuseroa sen kasvaessa tarpeeksi suureksi.

Tasauspyörästön lukko on lähes jokaisessa traktorissa ja kuorma-autossa sekä joissakin maastoautoissa ja henkilöautoissa. Myös monet muut työkoneet, kuten esimerkiksi trukit on varustettu tasauspyörästön lukolla. Tasauspyörästön lukkoja on sekä automaattisesti päälle kytkeytyviä että kuljettajan erillisellä kytkimellä päälle kytkettäviä. Pääosin ainoa henkilöautoissa tavattava lukkotyyppi on kitkalukko.

Nelivetoisissa ajoneuvoissa myös etu- ja taka-akselin välissä on toiminnaltaan vastaava, pyörimisnopeuksien tai vääntömomentin eroa rajoittava osa.

Ilman tasauspyörästön lukkoa moottorista tuleva teho siirtyy tasauspyörästön välityksellä sille renkaalle, jonka pyörittäminen vaatii vähemmän voimaa. Kun renkaan ja maan välinen kitka on tarpeeksi pieni, rengas pyörii paikoillaan, ja kaikki moottorin teho katoaa tämän renkaan välityksellä, toisen pysyessä paikallaan. Ollessaan kytkettynä tasauspyörästön lukko nimensä mukaisesti poistaa tasauspyörästön toiminnasta, jolloin yhtenäinen vetoakseli pyörittää kumpaakin rengasta samalla nopeudella. Näin saadaan hyödynnettyä toisen renkaan alla mahdollisesti oleva suurempi pito. Haittapuolena tällöin on ajoneuvon puskeminen käännöksissä, minkä vuoksi tasauspyörästön lukon ollessa kytkettynä tulisi välttää jyrkkiä käännöksiä. Koska tasauspyörästö ei tällöin tasaa vetopyörien eri nopeuksia, nopeuksien tasaus tapahtuu renkaan ja tienpinnan välissä, mikä saattaa hajottaa vetopyörästön mikäli tienpinta on kohtalaisen luistamatonta materiaalia. Käytännössä vetopyörien pyörimisnopeusero on siis tasattava jotenkin, ja tasaus tapahtuu joko pyörän väkisin sutiessa tai vetopyörästön rakenteen pettäessä. Poikkeuksen tekee esimerkiksi rallikäyttö, jossa tavoitteena on, että molemmat pyörät sutivat kaarteessa.

Käytännössä 
Kuorma-autot käyttävät tasauspyörästön lukkoa helpottamaan jyrkkien ylämäkien nousua. Jos vain toinen puoli ajoradasta on hiekoitettu, jäänpuoleiset pyörät sutivat tyhjää, eikä kuorma-auto liiku. Jäänpuoleiset pyörät pyörivät, koska tasauspyörästö jakaa moottorin tuottaman vääntömomentin tasan akselin molempien pyörien välillä, ja kitkavoimat, joilla renkaat pyrkivät liikuttamaan autoa, ovat yhtä suuret. Tämä voima ei kuitenkaan välttämättä riitä kuorma-auton liikkeelle saamiseksi. Tasauspyörästön lukko kytkee vedon sekä hiekalla että jäällä olevaan pyörään niin, että vetävien pyörien pyörintänopeudet ovat yhtä suuret, mutta tasauspyörästö siirtää suuremman vääntömomentin pitävämmälle renkaalle, ja kuorma-auton on näin mahdollista päästä jälleen liikkeelle.

Moottoriurheilussa tasauspyörästön lukko on lähes jokaisessa kilpa-autossa, poikkeuksena ne luokat, joissa se on kielletty.

Autotekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
S/PDIF

S/PDIF  (Sony/Philips Digital Interface Format) on kuluttajalaitteissa digitaalisen äänisignaalin siirtoon yleisesti käytetty yhteyskäytäntämuoto. Se on erityisesti kuluttajalaitteisiin tarkoitettu muunnos standardista AES/EBU; ne eroavat vähän protokolliensa osalta ja siitä että S/PDIF ei vaadi yhtä kalliita komponentteja. S/PDIF on standardoitu IEC 60958 -dokumentissa (ennen IEC 958).

Yleensä S/PDIF:iä käytetään siirtämään pakkaamatonta PCM-äänivirtaa CD-soittimen ja vahvistimen välillä. Toinen yleinen käyttökohde on DVD-soittimen ja vahvistimen välillä siirrettäessä häviöllisesti pakattua monikanavaista MPEG-2-, Dolby Digital- tai DTS-äänivirtaa. Muita käyttökohteita ovat mm. MiniDisc-soittimet ja tietokoneiden äänikortit.

Kaksi laitetta voidaan yhdistää joko sähköisesti käyttäen 75 ohmin koaksiaalisia RCA-liittimiä tai optisesti käyttäen TOSLINK- eli EIAJ-liitintä, kalliimmissa ammattilaitteissa voidaan käyttää myös XLR-liittimiä. Optisen kaapelin etu sähköiseen verrattuna on sen häiriönsietokyky: melkein mikään sähköinen häiriö ei muuta signaalia. Markkinoilla on myös adaptereita joilla optinen signaali voidaan muuntaa sähköiseksi ja toisin päin.

AES/EBU on suunniteltu kuljettamaan alle 20-bittistä signaalia, 4 bittiä on varattu muuhun käyttöön. S/PDIF on suunniteltu pääasiassa alle 20-bittisille signaaleille, mutta mikään ei estä kuljettamasta 24-bittistä signaalia, toisin kuin AES/EBU:ssa. Signaalin näytteenottotaajuus voi olla jopa 192 kilohertsiä.

S/PDIF käyttää myös alkeellista kopioinninrajoitustekniikkaa, Serial Copy Management Systemiä (SCMS); se ei salaa tai sotke signaalia kuten uudemmat järjestelmät, vaan asettaa signaalille niin sanotun "kopiointibitin". Se voi rajoittaa kopioinnin joko yhteen kappaleeseen (11), kieltää sen kokonaan (10) tai sallia rajoituksettoman kopioinnin (00). Elektroniikkaharrastelehti Elektor julkaisi 1990-luvulla rakennusohjeet laitteeseen jolla voitiin optisesta S/PDIF-signaalista muuttaa kopiointibitti aina kopioinnin sallivaksi.

Katso myös 
 TOSLINK

Aiheesta muualla

 epanorama.net: S/PDIF Interface
 DJ Greaves: About SP-DIF or S/PDIF

Äänentoistotekniikka
Tietokonelaitteistostandardit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Canzona

Canzona, canzone on sekä runousopin että musiikin termi.

Musiikki
Canzone on 1400-1500-luvulla  moniäänisestä, kansanomaisesta laulusävellyksestä käytetty nimitys, 1600- ja 1700-luvuilla myös laulunomainen instrumentaaliteos esimerkiksi urkuja varten. Myöhemmin se tarkoittaa yksiäänistä soittimella säestettävää laulusävellystä.

Ensimmäiset canzonat pohjautuivat flaamilaisen koulukunnan chansoneihin, ja ajan myötä niitä ryhdyttiin  säveltämään itsenäisiksi teoksiksi, kuten Giovanni Gabrielin torvicanzonat. Canzonat olivat merkittävä vaikuttaja fuugan kehitykseen, ja ne ovat sonaatin suora esimuoto.

Runous
Canzone on italialaisen laulurunon vanhin muoto, provencelaisessa runoudessa nimeltä canso ja muinaisranskalaisessa chanson. Canzone on lyyrillinen runo, johon kuuluu useampia säkeistöjä (stanze), jotka säeluvultaan, runomitaltaan ja loppusointujärjestykseltään vastaavat toisiaan ja jotka tavallisesti päättyvät lyhyeen loppustroofiin. Petrarcan canzoneissa ei ole viittä vähempää eikä kymmentä enempää säkeistöä. Uudemmissa canzoneissa tapaa 20, 40, jopa 80 säkeistöä. Säkeistö jakautuu enimmäkseen kahteen osaan, joista edellisen nimi oli fronte, jälkimäisen sirima. Lyhyellä loppustroofilla on useita nimiä, kuten ripresa, congedo, chiusa ja niin edelleen. Tätä alkuperäistä italialaista canzonea sanotaan tavallisesti petrarcalaiseksi canzoneksi (canzone petrarchesca), josta 1500-luvun lopulla ruvettiin poikkeamaan. Torquato Tasso rupesi eri säkeistöjen sitomista varten käyttämään kaikenlaisia runomitallisia ja loppusoinnullisia koristeita, joille hän antoi nimen calene (ketjuja) tai monili (kaulakoristeita). Vielä mielivaltaisemmin menetteli Gabriello Chiabrera, jonka canzonen tapaiset runot, joita hän itse sanoi canzonetteiksi, oli kirjoitettu lyhyinä säkeinä ja säejaksoina ja mielivaltaisin loppusointujärjestyksin. Tämä runolaji raivaa tien niin sanotuille anacreontica-runoille. Muita ovat canzone pindarica eli alla greca sekä canzone a ballo.

Lähteet 

Taidemusiikin muodot
Saksalanharju

Saksalanharju on Haukivuorella Etelä-Savossa sijaitseva moreenimuodostuma ja yksi Ympäristöministeriön määrittelemistä valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista Suomessa.

Nimestään huolimatta Saksalanharju ei ole harju sanan geologisessa merkityksessä, vaan drumliini, joka kuuluu moreenimuodostumiin. Drumliinit ovat virtaviivaisia, sukkulanmuotoisia, usein kalliosydämisiä sekä yleensä luode-kaakko-suuntaisia moreenimäkiä, jollaisia on etenkin Savossa runsaasti. Saksalanharjun korkein kohta 168 metriä.

Mikkelin ja Pieksämäen välinen kantatie 72 kulkee Saksalanharjua pitkin.  Harjulla sijaitsevalla Saksalan kylällä on huoltoasema kioskeineen ja levähdysalueineen ("Harjun Helmi") sekä matkailunähtävyyskohteena "Martin Galleria". Harjulta avautuu näköala Kyyvedelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Saksalanharjun – Hämeenkylän kulttuurimaisema Museoviraston sivuilla Viitattu 20.11.2008

Suomen harjut
Haukivuori
Mikkelin luonto
Hugo Boss

Hugo Boss AG on Saksassa kotipaikkaansa pitävä vaatetusalan yritys. Se on nimetty perustajansa Hugo Bossin mukaan, joka perusti yrityksen vuonna 1923 Metzingenissä, Saksassa. Hugo Boss itse kuoli vuonna 1948. Yrityksen pääomistaja on nykyisin italialainen Valentino Fashion Group, mutta sen osakkeet noteerataan myös Frankfurtin pörssissä. Hugo Bossin liikevaihto vuonna 2008 oli 1,7 miljardia euroa ja tulos 112 miljoonaa euroa.

Bossin tuotteita myydään ympäri maailmaa yli sadassa maassa ja yli 5 000 jälleenmyyjäliikkeessä. Sen päätuotemerkit ovat Boss, Hugo sekä Baldessarini. Hugo Bossin tuoksujen tuotemerkit omistaa kansainvälinen Procter & Gamble. Ensimmäinen Bossin tuoksu esiteltiin vuonna 1993, ja nykyään tuoksubisnes on yksi yrityksen tärkeimmistä ja tuottavimmista osista.

Aiheesta muualla

 Hugo Bossin internetsivut
 Hugo Boss Pukeudu.fi-sivustolla

Vaatemerkit
Saksalaiset pörssiyhtiöt
Kenkämerkit
Jalkinevalmistajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aerobic

Aerobic on ryhmissä harjoitettavaa, monipuolista aerobista liikuntaa, johon sisältyy askelsarjoja, lihaskunto-osuus ja erilaisia kunto-osioita, jotka tehdään musiikin tahdissa ohjaajan ohjeiden mukaan. 
Aerobista harjoittelua hyvänä liikuntamuotona mainosti Yhdysvalloissa astronautteja valmentanut tohtori Kenneth H. Cooper kirjoissaan Aerobics ja The New Aerobics. Aerobisen tanssin loi amerikkalainen Jackie Sorensen. Laajempaa julkisuutta ja suosiota laji sai, kun Jane Fonda 1980-luvulla julkaisi ammattilaisten avustamana aiheesta kirjoja ja aerobic-videoita. Suomessa lajin suosiota edisti Anne Sällylän ja Eeva Luukkosen Iltajumppa-ohjelma Yle TV2-kanavalla.

Aerobic keksittiin 1970-luvulla, ja seuraavalla vuosikymmenellä siitä kehitettiin myös kilpaurheilulaji kilpa-aerobic.

2000-luvulla aerobiciin on yhdistetty elementtejä myös muista liikuntamuodoista. Laji on kehittynyt monipuolisempaan ja turvallisempaan suuntaan ja myös ohjaajakoulutus on nostanut lajin tasoa. Aerobic on saanut monia "alalajeja", kuten body aerobic, low impact, combat-tyyppisen tunnit ja erilaiset tanssilliset tunnit. Aerobic on kehittyessään hakenut vaikutteita myös  joogasta, vesiurheilusta (hydrobic), tanssista (salsa, funk), nyrkkeilystä (boxaerobic) ja itämaisista kamppailulajeista. Apuvälineinä voidaan käyttää pientä step-penkkiä (step-aerobic), gymstick- voimistelukeppiä, bosu-puolipalloa tai isoa palloa (fitball). 

Tyypillinen aerobic-tunti muodostuu neljästä osasta:
 Lämmittely (8–10 min)
 Pulssin nosto (20–30 min)
 Lihaskunto-osa (20 min), jossa voidaan käyttää painoja ja muita välineitä
 Venyttely (7–10 min)

Tuntikaavan painotukset vaihtelevat tunnin tavoitteesta, nimikkeestä ja kestosta riippuen.

Ryhmäliikuntaohjaajia on koulutettu Suomessa ammattimaisesti vuodesta 1994.

Lähteet
Kwaito

Kwaito on musiikin tyylilaji, joka on lähtöisin Johannesburgista, Etelä-Afrikasta 1990-luvun alusta. Se pohjautuu rytmillisesti amerikkalaiseen house-musiikkiin, mutta sen tempo on yleensä jonkin verran hitaampi. Kwaito saattaa sisältää lisäksi melodisia ja loopattuja, perkussiivisiä afrikkalaisia sampleja, matalia bassokuvioita ja usein laulua. Yleensä laulaja on mies ja sanat huudettuja tai laulettuja afrikkalaisen kansanmusiikin tapaan ennemmin kuin "normaaliin" tai rap-tyyliin. Nimi kwaito tulee afrikaansin slangisanasta kwaai, joka tarkoittaa coolia tai ilkeää.

Sanoitukset ovat joko alkuperäisillä eteläafrikkalaisilla kielillä tai englanniksi. Usein samassa laulussa voidaan käyttää useampia kieliä. Viime aikoina jotkut kwaito-artistit kuten Zola ovat alkaneet esittää sanoitukset hip-hop -tyyliin, kun taas toiset, kuten BOP tai Oskido, ovat nopeuttaneet tempoa ja mataloittaneet laulunsa luodakseen pehmeämmän kwaito-muodon, jota kutsutaan myös afrikkalaiseksi houseksi. Kuuluisia kwaito-artisteja ovat Arthur Mafokate, Zola, Mandoza ja Mzekezeke.

Historia 
1990-luvun puolivälissä chicagolainen house-musiikki oli suosittua Johannesburgin klubeilla ja paikalliset muusikot yhdistivät sen soundimaailman eteläafrikkalaiseen musiikkiin. Arthur Mafokate sävelsi laulun Kaffir, josta tuli ensimmäinen suuri kwaito-hitti ja joka teki tyylilajin suosituksi mustaihoisten asuttamien alueiden ulkopuolella. Kuitenkin vasta vuodesta 2001 alkaen kwaito on yleistynyt Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Kwaitolla on tärkeä osa elokuvaohjaaja Gavin Hoodin vuonna 2006 parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon voittaneessa elokuvassa Tsotsi ja se on osaltaan tuonut kwaitolle julkisuutta ympäri maailmaa.

Kwaiton tullessa entistäkin suositummaksi Etelä-Afrikassa, yhteistyö myös muita musiikkityylejä edustavien tähtien kanssa on tullut yleisemmäksi, esimerkkinä Mandoza ja rhythm & blues -tähti Danny K. Nykyään kwaito-hitit saavat Etelä-Afrikassa helposti medianäkyvyyttä, kuten Arthur Mafokaten elokuussa 2005 julkaisema "Sika Lekhekhe" (zulunkielinen lause, tarkoittaa kakun leikkaamista, puhekielellä "harrasta seksiä kanssani"). Radioasema SABC kielsi kappaleen esittämisen ja Arthurin täytyi kuvata laulua varten tehty video uudelleen, koska useat katsojat valittivat sen olevan seksuaalisesti liian rohkea. Kwaito-orkesteri Boom Shaka sai Etelä-Afrikan kansallislaulusta tekemästään versiosta ankaraa kritiikkiä poliittisilta vallanpitäjiltä.

Aiheesta muualla 
The Kwaito Generation, englanninkielinen audiodokumentti (51 minuuttia, USA, 2005).
Is Kwaito South African Hip Hop, englanninkielinen artikkeli kwaiton ja hiphopin suhteesta (pdf).

Housen tyylilajit
Etelä-Afrikan musiikki
Lasse Heikkilä (jääkiekkoilija)

Lasse Heikkilä (s. 27. toukokuuta 1934 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja ja -johtaja sekä jalkapalloilija. Hän on veljensä Antin kanssa tehnyt pitkän työn erityisesti porilaisen jääkiekkoilun hyväksi.

Peliura jääkiekossa
Lasse Heikkilä pelasi SM-sarjassa neljä kautta Karhuissa. Hän voitti Suomen-mestaruuden viimeisenä kautenaan vuonna 1965. Yhteensä hän teki pelaamissaan 61 ottelussa tehopisteet 18+13=31.

Maajoukkueessa Heikkilä ehti ennen valmennus- ja johtotehtäviin siirtymistään pelata yhden B-maaottelun.

Ura jääkiekkovalmentajana
Peliuransa jälkeen Heikkilä aloitti vuonna 1965 valmentamisen Karhuissa ja jatkoi vuonna 1967 muodostetussa uudessa seurassa Porin Ässissä. Hän toimi seuran valmentajana aina vuoteen 1981 saakka, lukuun ottamatta kahden kauden mittaista ”syrjähyppyä” maajoukkuetehtäviin vuosina 1974–1975 ja 1975–1976. Ässien toimitusjohtajana Heikkilä oli vuosina 1981–1994. Valmentajaurallaan hän saavutti SM-tasolla kaksi kultaa ja kolme muuta mitalia.

Heikkilä toimi Suomen jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana kauden 1976–1977. Hän johti Suomen peliä MM-kisoissa 1977 ja Kanada-cupissa 1976. Heikkilä palasi maajoukkueeseen vuosiksi 1984–1987, jolloin hän toimi joukkueenjohtajana.

Jalkapallo
Lasse Heikkilä oli nuorena myös lahjakas jalkapalloilija. Hän edusti lajissa 1950-luvulla Porin Karhujen lisäksi Turun Palloseuraa. TPS:n riveissä Heikkilä pelasi vuosina 1954–1955 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa sekä vuonna 1957 Mestaruussarjassa.

Heikkilä pelasi myös yhden nuorten maaottelun vuonna 1954.

Saavutukset
1 jääkiekon Suomen mestaruus pelaajana (1965)
2 jääkiekon Suomen mestaruutta valmentajana (1971, 1978)
2 jääkiekon SM-hopeaa ja 1 -pronssi valmentajana
jalkapallon SM-pronssia (1957)
Suomen Jääkiekkoleijona #49

Muuta
Porin Ässät kunnioitti helmikuussa 2015 Porin Karhujen vuoden 1965 mestaruuden 50-vuotisjuhlaa pelaamalla ottelun Ilvestä vastaan sinipunaisissa Karhu-paidoissa ja nostamalla mestarijoukkueen pelaaja-valmentaja Lasse Heikkilän paidan numero 13 Isomäen hallin kattoon.

Lähteet
 

Heikkilän tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Lindström

Seppo Vilhelm Lindström (s. 16. toukokuuta 1941 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja ja jääkiekkovalmentaja.

Lindström edusti Suomessa pelatessaan koko uransa turkulaisseuroja. TuTossa hän pelasi kaudet 1965–1975 lukuun ottamatta kauden mittaista vierailua Itävallan AC Klagenfurtissa, jolloin hänet valittiin, vaikka pelasi ulkomailla, SM-sarjan tähdistökentälliseen ja ensimmäisenä ulkomaalaisjoukkuetta edustaneena pelaajana MM-kilpailuihin. TPS:aan Lindström siirtyi kaudeksi vuonna 1975 ja heti tuli uran ainoa Suomen mestaruus. Kahden TPS:n vuoden jälkeen Lindström palasi ulkomaille tällä kertaa SC Berliiniin. TPS:ssa hän pelasi vielä uransa viimeisen kauden 1981–1982.

Yhteensä Lindström pelasi SM-sarjassa ja liigassa 342 ottelua pistein 56+91. Pudotuspeleissä Lindström esiintyi 19 ottelussa saldolla 3+3. Yhden mestaruuden lisäksi häneltä löytyy kaksi hopeaa ja pronssia.

Maajoukkueessa Lindström pelasi 214 A-maaottelua ja teki pisteet 14+21. Hän edusti maatansa seitsemän kertaa MM-kisoissa ja kolmesti olympialaisissa.

Pelaajauransa jälkeen ja sen aikanakin Lindström toimi myös jääkiekkovalmentajana. Lindström valmensi TuToa SM-sarjassa kaudella 1971–1972 yhdessä Voitto Soinin kanssa, toimien pelaajavalmentajana. Seuraavalla kaudella Lindström toimi joukkueen ainoana valmentajana.

Saavutukset ja palkinnot
1 Suomen mestaruus (1976)
2 SM-hopeaa ja 2 -pronssia
1 Itävallan mestaruus (1971)
1 Länsi-Saksan hopea ja pronssi
Suomen paras jääkiekkoilija 1969
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1968, 1969, 1970, 1971, 1973)
Suomen Jääkiekkoleijona #51

Lähteet

Lindströmin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Artukaisten lentokenttä

Artukaisten lentokenttä oli Artukaisissa Turussa sijainnut lentokenttä, joka aloitti toimintansa vuonna 1935. 

Lentomatkustajia varten rakennettiin asemarakennus, jonka on suunnitellut Turun kaupungin rakennuskonttorin arkkitehtiosastolla H. Smedberg vuonna 1935. Läheiselle Lumikonkadun mäelle rakennettiin korkea Pansion lentomajakka joka on edelleen olemassa.
Artukaisten lentokentän avajaisissa oli mukana muun muassa  Tasavallan presidentti P.E. Svinhufvud.

Historia 
Turun kaupunki tarvitsi toimivan maalentokentän kelirikon aiheuttaessa ongelmia vesitasokoneille. Tähän päätökseen tuli Turun kauppakamari, joka aloitti keskustelun uuden maalentokentän perustamisesta vuonna 1925.

Suunnitelmissa oli aluksi rakentaa maalentokenttä Ruissalon saarelle edullisen maavuokran vuoksi, mutta alueen pehmeäpohjainen maalaji ei soveltunut lentokentän alustaksi, jonka takia sijaintipaikaksi valittiin lähellä oleva Artukainen. Avautuessaan 1935 Artukaisten lentokenttä oli Suomen ensimmäinen sekä maailman pohjoisin toimiva siviililentokenttä. Ennen tätä Turun kaupallinen lentoliikenne toimi vesikoneiden varassa Ruissalon lentosatamassa, jonka toiminta päättyi muutama vuosi Artukaisten lentokentän valmistumisen jälkeen 1938. 

Toisen maailmansodan aikana kentältä operoivat esimerkiksi Suomen ilmavoimien Fokker-hävittäjät. Lentokenttä ei kärsinyt pahoja vaurioita sodan aikana venäläisten koneiden pommittaessa viereisiä alueita.

Ylläpito 
Turun lentokerho ylläpiti lentokentän toimintaa vuoteen 1965 saakka. Lentoliikenne siirtyi valmistuneelle Ruskon lentokentälle eli nykyiselle Turun lentoasemalle vuonna 1955.

Liikenne 
Aeron bussiliikenteen lähtöpysäkki Artukaisiin sijaitsi Turun kauppatorilla Aurakadulla.

Myöhempi käyttö 

Artukaisten lentokenttäalueelle oli rakennettu sora- ja asfalttipäällysteinen kilpa-ajorata, jossa käytiin 1950–1980-luvun loppuun SM-tasoisia kilpailuja niin rata-autoilun kuin TT-moottoripyörien SM-luokissa. Niitä kerääntyi katsomaan  15 000 henkeä. Kilpailijoiden joukossa olivat mm. Keke Rosberg, Jarno Saarinen sekä italialainen maailmanmestari Giacomo Agostini.

1960-luvulla lentokentällä järjestettiin Farma-maatalousnäyttelyitä. Vuonna 1975 lentokentälle kokoontui 35 000 ihmistä SRK suviseuroihin.
Tällä hetkellä alueella sijaitsevat Turkuhalli, Artukaisten ratsastuskoulu ja Turun Messu- ja Kongressikeskus. Terminaalirakennus on nykyisin hotellikäytössä.

2022 alueella järjestettiin Knotfest festivaali. Tapahtuman pääesiintyjänä toimi Slipknot. Kaksi päiväisen festarin lauantai päivä oli loppuunmyyty ja keräsi paikalle 30 000 ihmistä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Turulla on nyt lentokenttä, Suomen Kuvalehti, 14.09.1935, nro 37, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Merkkipäivä Suomen ilmailun historiassa. Turun maalentokentän vihkiäiset 8.9.35, Hakkapeliitta, 17.09.1935, nro 38, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen sodanaikaiset lentokentät
Turun liikenne
Turun rakennukset ja rakennelmat
Turun historia
Artukainen
Suomen entiset lentoasemat
Aljaksandar Kazulin

Aljaksandar Uladzislavavitš Kazulin (, 25. marraskuuta 1955, Minsk) on valkovenäläinen poliitikko ja oli ehdolla Valko-Venäjän presidentinvaaleissa 2006.

Kazulin suoritti asevelvollisuutensa Neuvostoliiton laivastossa merijalkaväessä, valmistui 1980 Valko-Venäjän valtionyliopistosta matematiikasta, toimi yliopistossa vuoteen 1988 luennoitsijana ja dekaanina. Hänellä on tohtorintutkinto myös kasvatustieteissä, ja hän toimi Komsomolissa ohjaajana. Vuodet 1988–1996 Valko-Venäjän opetusministeriössä, jossa hän nousi varaministeriksi.

Vuonna 1996 hänet nimitettiin Valko-Venäjän valtionyliopiston rehtoriksi. Vuonna 2000 hänet valittiin uudelleen rehtorien vaalissa tähän tehtävään. Kazulin toi yliopiston mukaan kaupallisiin hankkeisiin ja perusti sille radioaseman.

Lukašenko erotti Kazulinin marraskuussa 2003 yliopiston kanssa yhteistyötä tekevään yritykseen liittyvän skandaalin vuoksi. Vuoden 2005 alussa Kazulin perusti poliittisen liikkeen Kansan tahto (Narodnaja volja), joka julkaisi saman nimistä lehteä. Maaliskuussa 2005 Kazulin liittyi toiseen Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisista puolueista ja nimitettiin yhdistymiskokouksessa Yhdistyneen sosiaalidemokraattisen puolueen johtoon.

Kazulin on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän ei puhu valkovenäjää mutta on ilmoittanut aikovansa opiskella.

Kazulin pidätettiin 1. maaliskuuta vuoden 2006 presidentinvaalien aikana ja tuli poliisin pahoinpitelemäksi. 25. maaliskuuta opposition mielenosoituksessa Kazulin pidätettiin jälleen. Hänet tuomittiin 13. heinäkuuta viiden ja puolen vuoden vankeuteen huliganismista ja epäjärjestyksen tuottamisesta. Amnesty Internationalin mukaan syytteet liittyivät tilanteisiin, joissa poliisi yritti väkivaltaisesti estää Kazyliniä rekisteröitymästä mukaan poliittiseen kokoukseen. Hän oli vankilassa 53-päiväisessä nälkälakossa, jonka aikana menetti painostaan 40 kg. Kazulin sai helmikuussa 2008 kolme päivää vapaata vankilasta vaimonsa kuoltua syöpään. Eräiden järjestöjen mukaan hän oli maan ainoa poliittinen vanki.

16. elokuuta 2008 Kazulin vapautettiin yllättäen. Sitä ennen Euroopan unioni oli kertonut pitävänsä tämän ja eräiden muiden oppositiopoliitikoiden vapauttamista vaatimuksena sille, että Brysselin ja Minskin välille voitaisiin palauttaa diplomaattiset suhteet.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.kozylin.com/    
 http://www.rferl.org/specials/belarus_votes/bios/Kazulin.aspx (RFERL bio) 
 http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/4766024.stm (BBC pidätyksestä) 
 Belarus Opposition Leader Sentenced (RFERL)

Valkovenäläiset poliitikot
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Ali Abdul Aziz Ali

Ali Abdul Aziz Ali (علي عبدالعزيز علي) on al-Qaida -järjestön jäsen ja eräs  Yhdysvalloissa tapahtuneiden syyskuun 11. päivän iskujen pääsuunnittelijoista ja -rahoittajista. Hän kuuluu iskujen pääsuunnittelijan Khalid Sheikh Mohammedin lähipiiriin.

14. joulukuuta 2001 tuli julkisuuteen luettelo, jossa mainittiin pidätettyjen tai kuolleiden al-Qaidan jäsenten nimiä. Vaikka virallista rekisteriä asiasta ei ole, yleisesti pidetään varmana, että Ali Abdul Aziz Ali on ns. "haamuvanki" jossakin salaisessa vankilassa.  

On epäselvää, oliko Mustafa al-Hawsawi Ali Abdul Aziz Alin käyttämä salanimi vai toinen henkilö.

Aiheesta muualla
 Human Right Watchin luettelo "haamuvangeista"

Al-Qaidan jäsenet
Pakistanilaiset henkilöt
George Wallace

George Corley Wallace Jr. (25. elokuuta 1919 – 13. syyskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Alabaman kuvernöörinä neljä kautta 1963–1967, 1971–1979 ja 1983–1987.

Ura
Wallace pyrki useasti Yhdysvaltain presidentiksi tulematta kuitenkaan valituksi. Hän tavoitteli demokraattien presidenttiehdokkuutta neljä kertaa vuosina 1964, 1968, 1972 ja 1976, minkä lisäksi hän osallistui vuonna 1968 esivaalin hävittyään varsinaisiin presidentinvaaleihin American Independent Partyn ehdokkaana. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Wallace voitti viidessä etelävaltiossa ja on näin ollen toistaiseksi viimeisin ”kolmannen puolueen ehdokas” (ei demokraatti eikä republikaani), joka on onnistunut saamaan valitsijamiehiä Yhdysvaltain presidentinvaalissa. Pyrkiessään ensi kerran Alabaman kuvernööriksi vuonna 1958 Wallace hävisi demokraattien esivaalin John Pattersonille ja omaksui tämän jälkeen rotuerottelua kannattavan linjan. Hänet valittiin kuvernööriksi 1962, jolloin hän virkaanastujaispuheessaan vakuutti erottelun jatkuvan ikuisuuteen. Vuonna 1963 Wallace yritti henkilökohtaisesti estää kolmen afroamerikkalaisen oppilaan pääsyn Alabaman yliopistoon seisomalla sisäänkäynnin edessä. Lopulta presidentti John F. Kennedy joutui käyttämään Alabaman kansalliskaartia kuvernööriä vastaan tilanteen ratkaisemiseksi.

Vuonna 1966 Alabaman perustuslaki esti häntä hakemasta jatkokaudelle, jolloin hänen vaimonsa Lurleen Wallace valittiin tammikuussa 1967 alkaneelle kaudelle. Rouva Wallace kuoli toukokuussa 1968 miehensä presidentinvaalikampanjan aikana, mikä vähensi Wallacen vaikutusvaltaa Alabaman politiikassa, kunnes hänet valittiin uudelleen kuvernööriksi 1970, kun kausirajoitukset oli poistettu.

1970-luvun lopulla Wallace tuli uskoon ja pyysi anteeksi mustien kansalaisoikeusliikkeen johtajilta aiempia näkemyksiään. Hänen viimeisellä kaudellaan 1983–1987 ennätysmäärä mustia nimitettiin osavaltion virkoihin.

Murhayritys
Wallacea vastaan tehtiin murhayritys 15. toukokuuta 1972, minkä seurauksena hän halvaantui. Arthur Bremer ampui häntä viisi kertaa Laurelissa Marylandissa. Bremerin päiväkirjan mukaan syynä ei ollut politiikka, vaan kuuluisuudentavoittelu. Wallace halvaantui ja joutui pyörätuoliin. Bremer vapautui vankilasta 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset presidenttiehdokkaat
Alabaman kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vammaiset poliitikot
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
IGCC-voimalaitos

IGCC-voimalaitos on erityistyyppi kombivoimalaitoksesta. IGCC (Integrated Gasification Combined Cycle) prosessissa polttoaine (kiinteä tai neste) kaasutetaan ja kaasu käytetään kaasuturbiinin polttoaineena sähköntuotantoprosessissa. Kaasuturbiinin kuumien pakokaasujen lämpö otetaan talteen lämmöntalteenottokattilassa ja sillä kehitetään höyryä höyryturbiinille.

IGCC-prosessi mahdollistaa suhteellisen huonojen ja hankalasti poltettavien polttoaineiden hyödyntämisen hyvällä hyötysuhteella. Erityisesti kombikytkennällä päästään tavallista parempaan sähköntuotannon hyötysuhteeseen. IGCC-prosessin heikkouksia ovat kaasutuskaasun puhdistamiseen liittyvät ongelmat sekä prosessin kokonaishyötysuhdetta laskeva kaasutukseen tarvittava energia.

IGCC-voimaloissa hiilidioksidi voidaan ottaa talteen ja vaikka haudata maahan. Ne kiinnostavat etenkin Yhdysvaltoja, sillä niiden käyttöönotto auttaisi hiilidioksidipäästöjen hillitsemisessä. Floridassa toimii Polkin IGCC voimala vuodesta 1996. Indianan Wabashissa on toinen voimala käytössä vuodesta 2005. Euroopan ensimmäiset voimalat ovat Alankomaissa ja Espanjassa.

Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa on rakenteilla suuri Kemperin voimalaitos, joka hyödyntää uusinta IGCC-tekniikkaa. Voimala on myöhässä aikataulustaan mutta sen arvioidaan valmistuvan vuoden 2014 lopulla. Myös rakennuskustannukset ovat tulleet ennakoitua kalliimmiksi, hinta-arvio on viisi miljardia dollaria alkujaan budjetoidun kahden miljardin sijasta.

Vuonna 2013 japanilaiset Tepco ja Mitsubishi ilmoittivat korvaavansa Fukushiman ydinvoimalan IGCC-laitoksella.

Lähteet 

Voimalaitokset

de:GuD-Kraftwerk
Humat al-hima

Humat al-hima () on vuodesta 1987 Tunisian kansallislaulu. Laulun on kirjoittanut egyptiläinen Mustafa Sadik el-Rafii, jonka teksti muokattiin sittemmin Tunisian oloihin sopivaksi. Kyseessä oli pitkään presidentti Habib Bourguibaa vastustavan kansanliikkeen vastarintahymni, joka otettiin virallisesti kansallislauluksi 7. marraskuuta 1987. Se syrjäytti edellisen hallituksen aikaisen hymnin, Ali Khallidin. Laulun on säveltänyt Mohammed Abdel Wahab, joka on säveltänyt myös Yhdistyneiden arabiemiraattien kansallislaulun Iši biladi ja Libyan kansallislaulun Libya, Libya, Libya.

Arabialainen teksti 
حماة الحمى يا حماة الحمى 
هلموا هلموا لمجد الزمن
لقد صرخت في العروق الدماء
نموت نموت ويحيا الوطن

Arabiankielisen tekstin translitteraatio

Ḥumāta l-ḥimā yā ḥumāta l-ḥimā
Halummū, halummū, li-maǧdi z-zamān
Laqad ṣaraḫat fī ʿuruqinā d-dimā
Namūtu, namūtu, wa-yaḥyā l-waṭan
Li-tadwi s-samāwātu bi-raʿdihā
Li-tarmi ṣ-ṣawāʿiqu nīrānahā
ʾilā ʿizzi Tūnis ʾilā maǧdihā
Rijāla l-bilādi wa-šubbānahā
Fa-lā ʿāsha fī Tūnis man ḫānahā
Wa-lā ʿāsha man laysa lin ǧundihā
Namūtu wa-naḥyā ʿalā ʿahdihā
Ḥayāta l-kirāmi wa-mawta l-ʿiẓām.

Englantilainen käännös
 
O defenders of the Homeland!
Rally around to the glory of our time!
The blood surges in our veins,
We die for the sake of our land.
Let the heavens roar with thunder.
Let thunderbolts rain with fire.
Men and youth of Tunisia,
Rise up for her might and glory.
No place for traitors in Tunisia,
Only for those who defend her!
We live and die loyal to Tunisia,
A life of dignity and a death of glory.

Aiheesta muualla
Kuuntele Tunisian kansallislaulu

Kansallislaulut
Tunisia
ADB

Lyhenne ADB voi tarkoittaa seuraavia:
ADB, , Aasian kehityspankki
ADB, , Afrikan kehityspankki
ADB-väylä, , vanhemmissa Macintosh-tietokoneissa käytetty väylä näppäimistöjen ja hiirten liittämiseen
ADB, IATA-koodi İzmirin lentokentälle Turkissa (Adnan Menderes Airport)
ADB, 
ADB,
Kmara

Kmara on georgialainen liberaali opiskelijaliike, joka osallistui Georgian pääkaupungissa mielenosoituksin 2003 aikaansaatuun ruusuvallankumoukseen 2003.

Ruusuvallankumouksen jälkeen liikkeen johtajia on siirtynyt Liberty Instituteen.

Vastaavanlainen opiskelijajärjestö on serbialainen Otpor ja ukrainalainen Pora.

Valko-Venäjän turvallisuuspalvelu epäili ennen 19. maaliskuuta 2006 järjestettyä presidentinvaalia Kmaria räjähdysten suunnittelusta Valko-Venäjällä poliittisen tilanteen horjuttamiseksi näyttämällä videofilmin, missä Kmarin aktivistin sanottiin suorittaneen koetta georgialaiselle turvallisuuspalvelun everstille ja yhdysvaltalaiselle opetusupseerille Kmarin harjoitusleirillä.

Aiheesta muualla
Liberty Institute  
Pora!  
Otpor  

Nuorisojärjestöt
Opiskelijajärjestöt
Georgian politiikka
Anssi Kukkonen

Anssi Kukkonen (s. 30. huhtikuuta 1934 Jääski) on suomalainen toimittaja.

Opiskeltuaan ylioppilasmerkonomiksi Kukkonen aloitti toimittajanuransa vuonna 1955 Helsingin Sanomissa, mistä siirtyi Ilta-Sanomien urheilutoimituksen esimieheksi 1957. Suomen ensimmäinen vakituinen television urheilutoimittaja hänestä tuli, kun hän aloitti vuonna 1961 Yleisradiossa, jonka TV-urheilutoimituksen päällikkönä hän toimi vuodet 1967–1976. Yle-uransa aikana Kukkonen selosti olympialaiset ja muita kisoja. Yleisradiosta Kukkonen sai lähteä jätettyään tulematta selostuskoppiin Keski-Euroopan mäkiviikolla 1980. Tapaukseen liittyi alkoholinkäyttöä, mutta Kukkonen ei ole halunnut kertoa tapauksesta tarkemmin.

Kukkonen on tehnyt selostuksia  ja urheilu-uutistyötä myös muille televisio- ja radioyhtiöille, 1980-luvulla mm. MTV:lle, jossa hän työskenteli urheilutoimituksen päällikkönä ja uutisankkurina 1982–1995. Kukkonen on Suomen jääkiekkoleijona numero 156.

Kukkonen on sairastanut viisi syöpää, kaksi melanoomaa, virtsarakon sisäseinämän kudossyövän ja tyvisolusyövän.

Kukkonen asuu kesäisin Helsingissä ja talvisin Rukalla Kuusamossa.

Kukkosen isä oli urheilujohtaja, toimittaja Retu Kukkonen, joka näytteli kahvilanpitäjää elokuvassa On lautalla pienoinen kahvila. Hänen vävynsä on ilmavoimien entinen komentaja Lauri Puranen. Kukkonen on naimisissa ja parsikunnalla on kolme lasta.

Lähteet 

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset urheiluselostajat
Ylen toimittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Savukeidas

Savukeidas Kustannus oli vuosina 2001–2018 toiminut turkulainen kustantamo, jonka painopiste oli runoudessa, esseistiikassa ja klassikkokäännöksissä. Kustantamo julkaisi noin 30 kirjaa vuodessa sekä neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä kulttuurilehti Kerberosta.

Muun muassa Antti Nylén, Jenni Haukio, Jukka Mallinen, Katariina Vuorinen ja Tapani Kinnunen olivat Savukeitaan kirjailijoita. Timo Hännikäinen kirjoitti aiemmin kustantamolle ennen oman Kiuas-kustantamonsa perustamista. Savukeidas julkaisi muiden lisäksi myös suomennoksia Thomas De Quinceyn, Oscar Wilden, Mark Twainin, Daniil Harmsin ja Theodore ”Unabomber” Kaczynskin teoksista.

Kustantamo palkittiin ennakkoluulottomasta, rohkeasta ja laadukkaasta kustannustoiminnasta Nuori Voima -palkinnolla vuonna 2006.

Savukeitaan perustajat ja kustantajat ovat Ville Hytönen ja Erno Selänne. 

Tammikuussa 2018 Hytönen ilmoitti Savukeitaan lopettavan toimintansa. Facebook-päivityksessään Hytönen kertoi kustantamon kaikkien julkaisujen yhtä lukuun ottamatta olleen tappiollisia.

Kustantamia teoksia

Lähteet 

Suomalaiset kirjankustantamot
Zlatan

Zlatan (Златан) on eteläslaavilainen miehen etunimi, joka tulee ”kultaa” tarkoittavasta sanasta zlato. Nimen naispuolinen vastine on Zlata (Злата).

Sloveniassa vuonna 2017 oli 134 Zlatan-nimellä nimettyä miestä ja 681 Zlata-nimellä nimettyä naista. Kroatiassa vuonna 2011 oli 769 miestä nimetty nimellä Zlatan ja 6126 naista nimetty Zlata-nimellä.

Zlatan- ja Zlata-nimisiä henkilöitä 

 Zlatan Bajramović, bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija
 Zlata Filipović, bosniahertsegovinalainen kirjoittaja
 Zlatan Ibrahimović, ruotsalainen jalkapalloilija
 Zlatan Ljubijankič, slovenialainen jalkapalloilija
 Zlatan Muslimović, bosniahertsegovinalais-ruotsalainen jalkapalloilija
 Zlatan Présic, bosniahertsegovinalainen koripallovalmentaja
 Zlatan Saračević, jugoslavialais-bosniahertsegovinalainen kuulantyöntäjä
 Zlatan "Zlatko" Saračević, jugoslavialais-kroatialainen käsipalloilija ja olympiavoittaja

Lähteet 

Etunimet
Ylemmät Toimihenkilöt YTN

Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry (, aiemmin Ylempien Toimihenkilöiden Neuvottelujärjestö YTN ry) on Akavan yksityisen sektorin neuvottelujärjestö. Se vastaa Akavan jäsenkentässä ylempien toimihenkilöiden neuvottelu- ja sopimustoiminnasta ja on osapuolena yli 30 valtakunnallisessa ja yrityskohtaisessa työehtosopimuksessa teollisuudessa ja palvelualoilla.

YTN:n tavoitteena on ylempien toimihenkilöiden ansiotason ja työehtojen parantaminen.

Jäsenliitot
Järjestöön kuuluu 19 akavalaista ammattiliittoa, joiden kautta se edustaa yli 173 000 toimihenkilöä. Jäsenliitot ovat:

 Agronomiliitto
 Akavan Erityisalat
 Akavan Yleinen Ryhmä AYR
 DIFF – Ingenjörerna i Finland
 Insinööriliitto IL
 KTK Tekniikan Asiantuntijat 
 Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu
 Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset MMA
 Professoriliitto
 Suomen Ekonomit

 Suomen Farmasialiitto
 Suomen Lakimiesliitto
 Suomen Psykologiliitto
 Suomen Työterveyshoitajaliitto
 Tekniikan akateemiset TEK
 Tieteentekijöiden liitto
 Tradenomiliitto TRAL
 Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut
 Yksityisalojen Esimiehet ja Asiantuntijat YTY

Strategiset valinnat 
YTN:n vuonna 2021 päivitetyn strategian tähtäimessä on hyvä, reilu, kannustava ja yhdenvertainen työelämä.

Kannanottoja 
YTN kannattaa muun muassa kilpailukieltojen selvää rajoittamista, koska järjestön mukaan niiden laaja ja perusteeton käyttö heikentää työmarkkinoiden joustavuutta ja työvoiman liikkuvuutta. Järjestö kannattaa myös yhteistoimintalain ja perhevapaajärjestelmän uudistamista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 YTN:n verkkosivut
 Työelämän tietopalvelu Oma luottamusmies.fi
Ilkka Matila

Ilkka Yrjö Lauri Matila (s. 22. toukokuuta 1963 Espoo) on suomalainen elokuvatuottaja.

Matila valmistui vuonna 1992 Berliinin taidekorkeakoulusta ja työskenteli vuosia Saksassa ja Islannissa. Hän työskenteli esimerkiksi saksalaisessa tv-ohjelmia välittävässä yrityksessä ja kehitteli sittemmin toisessa firmassa kansainvälisiä elokuvaprojekteja, esimerkiksi Lars von Trierin Europaa (1991) Oman yrityksen hän perusti vuonna 1993. MRP Matila Röhr Productions syntyi vuonna 1997 yhdessä Marko Röhrin kanssa.

Matilan tuottamia elokuvia ovat ohjanneet mm. AJ Annila, Olli Saarela, Klaus Härö, Aku Louhimies, Ilkka Vanne ja Elmo Nüganen.

Matila perusti yhdessä Marko Röhrin kanssa Bio Rex -elokuvateatteriketjun. Ketjun ensimmäinen uusi elokuvateatteri avattiin 2004 Kajaaniin. Ketju myytiin Svenska Biolle 2014. Tässä vaiheessa Bio Rexillä oli elokuvateatterit Porvoossa, Hämeenlinnassa, Kajaanissa sekä Rovaniemellä, joista Porvoon elokuvateatterissa Svenska Bio oli osakkaana jo entuudestaan.

Matilalla on kaksi parhaan elokuvan Jussi-palkintoa elokuvista Rukajärven tie ja Ikitie.

Valikoitu filmografia tuottajana
 Rukajärven tie (1999)
 Lakeuden kutsu (2000)
 Rölli ja metsänhenki (2001)
 Tango Kabaree (2001)
 Nimed marmortahvlil (2002)
 Äideistä parhain (2005)
 Liuku syvyyksiin (2005)
 Suden vuosi (2007)
 Vallankumous, jota ei tullut (2008)
 Harjunpää & pahan pappi (2010)
 Rakkauden rasvaprosentti (2012)
 Vadelmavenepakolainen (2014)
 1944 (2015)
 Ikitie (2017)

Palkinnot
 Jussi-palkinto 2000 parhaasta elokuvasta (yhdessä Marko Röhrin kanssa) Rukajärven tie.
 Vuoden elokuvatuottaja 2006 elokuvasta Äideistä parhain.
 Kristallisydän-palkinto Heartland-festivaalilla Indianapolisissa, USA:ssa 2006 Äideistä parhain -elokuvan tuottajalle.
 Jussi-palkinto 2018 parhaasta elokuvasta Ikitie.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 MTV uutiset: Miten kirja päätyy valkokankaalle?

Suomalaiset elokuvatuottajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt