joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chachapoyas-intiaanit

Chachapoyas-intiaanit elivät pohjoisen Perun vuoristossa ennen inkoja ja inkojen aikoihin. Chachapoyilta on jäänyt kaupunkeja, joita on löydetty espanjalaisvalloitusten jälkeen.

Historiaa 
Chachapoyas-intiaaneista on olemassa vain vähän arkeologisia todisteita, koska haudanryöstäjät ovat vieneet mennessään suuren osan muumiosta. Chachapoyas-intiaanien alue on ollut asutettuna vuodesta 200 jaa., ja Chachapoyasien kulttuurin oletetaan kehittyneen noin vuoden 800 jaa. tienoilla. Suurimpia löydettyjä asutuskeskuksia ovat Gran Pajaten ja Kuélap. 

Noin 3 kilometriä korkean Kuélapin kalliotasanteilta on löydetty satoja hautoja. Kuélapin linnoitus on chahapoyien rakentama. Etelä-Amerikan suurin linnoitus osoittaa, että chachapoyat olivat taitavia insinöörejä. Linnoituksen neljä sisääntuloaukkoa on suunniteltu niin kapeaksi että niistä mahtui vain yksi ihminen kerrallaan, mikä helpottaa linnoituksen vartioimista. Linnoitukset ovat saattaneet syntyä puolustustarpeisiin huari-heimoja vastaan.

Suurin chachapoyas-intiaanien museo on Leymebamban museo. Se sai alkunsa yhdestä suurimmasta Chachapoyan-intiaani löydöstä Laguna de los condoresissa. Löytö tehtiin vuonna 1996. Eräästä lähes luoksepääsemättömästä luolasta kallion jyrkänteeltä löydettiin 219 koskematonta palsamoitua muumiota. Ei tiedetä miksi ruumiit olivat palsamoituja, sillä Kuélapissa niitä ei oltu palsamoitu. Radiohiiliajoituksen mukaan muumiot ovat peräisin inkavalloituksen jälkeiseltä ajalta. Niiden Muumiointitapa on chachapoyas-intiaanien ja inkojen muumiointitavan välimuoto.

Vuonna 1475 inkojen päällikkö Túpac Inca Yupanqui löi chachapoyat vuodessa suuren ylivoiman ansiosta. Useat inkojen  eri aikoina valloittamat alueet alistuivat ylivoiman edessä. Chachapoyat sen sijaan taistelivat miltei viimeiseen mieheen, sillä he eivät olleet tottuneet johtajiin tai kuninkaisiin omassa demokratiassaan. Estääkseen kapinoinnin inkat karkottivat kaikki nuoret sotilaat, vaikkakin kapinointia tapahtui vielä vuosia.

Lähes ainoat kirjalliset todisteet ovat espanjalais-valloittajien aikaisissa kirjoissa.

Lähteet 
1. JIM D HISTORIA: Intiaanien salaisuuksia.

Aiheesta muualla 

Esikolumbiaaniset kulttuurit
Katariinan palatsi

Katariinan palatsi () on Puškinin esikaupunkialueella, lähellä Pietarin kaupunkia, entisessä Tsarskoje Selossa eli tsaarin kylässä sijaitseva pietarilaista barokkityyliä edustava palatsi. Se toimi alun perin Venäjän tsaarien kesäresidenssinä.

Rakennusvaiheet 
Ensimmäinen rakennusvaihe vuosina 1717–1723 käsitti pienen palatsin Katariina I:n kesäkäyttöön. Arkkitehtina oli Johann Friedrich Braunstein. Rakennusta on sen jälkeen laajennettu ja muunneltu pariin otteeseen: vuonna 1733 Keisarinna Anna laajennutti sitä Mikhail Zemtsovin ja Andrei Kvasovin suunnitelmien mukaisesti.

Keisarinna Elisabet palkkasi arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin uudistamaan palatsin ulkoasun entistäkin ylellisemmäksi. Uudistusten toteuttaminen vei kaikkiaan neljä vuotta vuosina 1752–1756. Elisabetin ajalta ovat peräisin muun muassa palatsin edustusportaat, vastaanottosali ja meripihkahuone.

Palatsin valkoista, taivaansinistä ja kultaa yhdistelevä julkisivu on 306 metrin pituinen. Palatsia ympäröivät koristeelliset, ranskalaistyyliset puistopuutarhat, ja rakennuksen lukuisat salit on sisustettu taideaartein. Takorautaiset aidat ja portit on koristettu pronssisin koristein.

Sisätiloja

Meripihkahuone 
Alun perin meripihkahuone rakennettiin 1700-luvulla, jolloin Pietari Suuri sai sen lahjaksi Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm I:ltä. Nimensä huone sai seinät peittävästä meripihka-paneloinnistaan. Toisen maailmansodan aikana Puškinia miehittäneet saksalaiset siirsivät meripihkahuoneen Saksaan, mahdollisesti Königsbergin linnaan. Se katosi sodan lopussa, eikä sen kohtaloa ole pystytty selvittämään.

Vuonna 1979 aloitettiin mittavat entisöintityöt meripihkahuoneen uudelleenrakentamiseksi. Entisöinti oli kallista ja vaivalloista, koska mallina oli lähes ainoastaan vanhoja mustavalkokuvia. Alkuperäisen huoneen kopio avattiin vihdoin yleisölle 30. toukokuuta 2003 Pietarin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Huonetta nimitetään usein maailman kahdeksanneksi ihmeeksi mahtipontisen ulkonäön vuoksi.

Kultainen sali 
Kultainen tanssisali on kooltaan noin 1 000 neliömetriä. Salin peileistä heijastuvat kullatut kyntteliköt. Katossa on Venäjän voittoa kuvaava Giuseppe Valerianin maalaus.

Edustusportaat 
Juhlavat edustusportaat ovat valkoiset ja koristeena on suurikokoisia kiinalaisia ja japanilaisija maljoja. Ylätasanteella on kaksi Amor-patsasta, nukkuva ja heräävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset verkkosivut 
 Yksityiskohtainen palatsien esittely ja historiikki. Bob Atchison. 
 Bibliographical database of the international literature about the Amber room

Pietarin palatsit
Barokin arkkitehtuuri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Henry Rollins

Henry Rollins (s. 13. helmikuuta 1961 Washington DC, nimellä Henry Lawrence Garfield) on yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja, spoken word -artisti, runoilija, kirjailija, näyttelijä ja radiopersoona. Hän on laulanut Black Flagissa ja Rollins Bandissa. Hän asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Rollins on toiminut lukuisissa poliittisissa kampanjoissa, joiden aiheena on ollut muun muassa nälänhätä, seksuaalivähemmistöjen oikeudet sekä sotien vastustaminen.

Varhainen elämä

Rollins kasvoi Washingtonissa pääosin äitinsä kasvattamana ja näki avioeroisäänsä viikonloppuisin. Hänellä oli onneton lapsuus, ja hän kärsi muun muassa epävarmuudesta ja hyperaktiivisuudesta, johon hän sai lääkitystä. Neljätoistavuotiaana Rollins löysi painonnoston, mikä ansiosta hän sai itsevarmuutta. Rollins oppi äidiltään rakkauden kirjallisuutta kohtaan. Hän viihtyi yliopistossa yhden lukukauden ajan.

Ura

Vuonna 1980 Rollins liittyi punk-yhtyeeseen S.O.A. ja seuraavana vuonna laulusolistiksi Black Flagiin. Lihaksikkaan ja tatuoidun Rollinsin energiset lavaesiintymiset herättivät huomiota. Black Flagin hajottua vuonna 1986 Rollins perusti Rollins Bandin, jonka musiikissa oli myös hiukan jazz- ja heavyelementtejä. Rollins Bandin suurin menestyslevy oli Weight (1994), joka pääsi Billboard-listan top-40:een.

1990-luvulla Rollins alkoi kirjoitella kärjekkäitä artikkeleja lehtiin ja ryhtyi pitämään spoken word -esityksiä. Vuoteen 1997 mennessä hän oli julkaissut jo 10 kirjaa, mutta hän ei pidä itseään erityisen lahjakkaana kirjoittajana. Rollins on kiertänyt maailmaa antamassa spoken word -esityksiään, joissa hän kritisoi usein Yhdysvaltain politiikkaa, etenkin George W. Bushia. Hän on esiintynyt myös elokuvissa ja toiminut radio- ja televisiojuontajana kuten The Henry Rollins Show'ssaan (2006–2007), jossa hän haastatteli viihdemaailman ihmisiä ja tarjosi omaa yhteiskuntakriittistä näkemystään ajankohtaisiin asioihin.

Mielipiteet

Rollins ei käytä alkoholia eikä polta, ja hän on osallistunut huumeidenvastaisiin kampanjoihin. Hän hyväksyy abortin ja vastustaa kuolemanrangaistusta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut  
 
 The Henry Rollins Show
 Ylen Elävä arkisto: Henry Rollins, tiedostava talkkari-isäntä
 Henry Rollins HelMet-kirjaston kokoelmassa Videoesittely, Vantaan kaupunginkirjasto.

Yhdysvaltalaiset laulajat
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset ihmisoikeusaktivistit
Frozen (Madonnan kappale)

Frozen on yhdysvaltalaisen poptähti Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen vuoden 1998 albumillaan Ray of Light. Singlenä kappale julkaistiin helmikuussa 1998. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Patrick Leonard sekä tuottaneet heidän kahden ohella William Orbit.

Tekno- ja itäsävytteinen, mystiikkaan viittaava kappale oli radikaali muutos Madonnalta, sillä hänen aikaisemmat kappaleensa olivat tyystin erilaisia. Huolimatta muutoksesta kappale kuitenkin menestyi erinomaisesti niin kaupallisesti kuin arvosteluidenkin osalta, ja sitä pidetään laajalti yhtenä Madonnan parhaista kappaleista kautta aikojen. Kappaleeseen toi myös uutta hengellisyyttä kabbalalahko, johon Madonna oli pari vuotta aikaisemmin liittynyt.

18. marraskuuta 2005 belgialainen tuomari päätti, että ”Frozen” oli plagioitu kappale, sillä neljä sen tahdeista on identtisiä Salvatore Acquavivan teoksen ”Ma vie fout le campin” sisältämien tahtien kanssa. Päätöksen vuoksi ”Frozen” vedettiin Belgiassa pois kaikilta markkinoilta, eikä sitä saa esittää maan televisiossa tai radiossa. Tuomiosta huolimatta Madonnan ura ei kärsinyt millään merkittävällä tavalla.

Kappaleen musiikkivideolla mustissa vaatteissa oleva Madonna vääntyy mahdottomiin liikkeisiin erämaassa. Videon on ohjannut Chris Cunningham, ja se palkittiin Grammyllä parhaista erikoistehosteista.

Listamenestys 

Frozen oli maailmanlaajuinen listamenestys, vaikka saavutti listaykköspaikan vain Suomessa, Iso-Britanniassa, Espanjassa ja Italiassa. Muualla Frozen nousi listoilla korkeintaan sijalle 2 Celine Dionin My Heart Will Go On -kappaleen ollessa listaykkönen. Yhdysvalloissa single pääsi sijalle 2.

Lähteet 

Madonnan kappaleet
Vuoden 1998 kappaleet
Music (kappale)

Music on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen samannimisellä albumillaan, Musicilla. Singlenä se julkaistiin elokuussa 2000. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Mirwais Ahmadzaï, jotka ovat myös molemmat tuottaneet sen. Se nousi muiden muassa niin Yhdysvaltain, Britannian kuin Kanadankin singlelistojen kärkipaikalle. Se oli Madonnan 12. listaykkönen Yhdysvaltain singlelistalla ja yhä 2007 viimeisin laulajan listaykkönen maassa.

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon kuvasi Los Angelesissa ruotsalainen Jonas Åkerlund. Videolla turkikseen ja cowboy-hattuun pukeutunut Madonna matkustaa koomikko Ali G:n ajamalla limusiinilla ystäviensä Niki Harisin ja Debi Mazarin kanssa diskoon, jossa he katselevat naisten strippaamista ja juovat alkoholia. MTV halusi sensuroida strippauskohdan videosta pois. Kesken kappaleen video muuttuukin hetkeksi aikaa animaatioksi ja Madonna esitetään piirrettynä supersankarina, joka lentää taivaalla ja tuhoaa mainoskylttejä, joissa on hänen vanhempien kappaleidensa nimiä. Madonna oli videota tehtäessä viidennellä kuulla raskaana Guy Ritchielle. Hän odotti parin esikoislasta Roccoa.

Listasijoitus

Lähteet 

Madonnan kappaleet
Vuoden 2000 kappaleet
Oslon kuninkaallinen linna

Kuninkaallinen linna () on Norjan pääkaupungissa Oslossa sijaitseva hallitsevan monarkin virallinen residenssi ja valtiollinen edustustila. Linna rakennettiin vuosina 1825–1848 Ruotsin ja Norjan kuningasta, Kaarle XIV Juhanaa varten, joskaan hän ei koskaan ehtinyt nähdä linnaa valmiina. Rakennuksen valmistuttua sen otti käyttöönsä kuningas Oskar I.

Linnan suunnittelusta vastasi tanskalaissyntyinen arkkitehti Hans Ditlev Franciscus Linstow, ja se edustaa uusklassista tyylisuuntaa. Kerroksia rakennuksessa on kolme, siipiä kaksi ja huoneita 173, joista tunnetuimmat ovat edustustilaisuuksissa käytettävät suuri sali/tanssisalonki, lintuhuone/vastaanottosali ja suuri ruokasali valtiovierailuja varten. Linna on yksi Oslon suosituimmista nähtävyyksistä, ja se on auki turisteille kesäkuukausina.

Linnaa ympäröi Linnanpuisto (norj. Slottsparken). Linnan takana oleva Linnanpuisto on nimeltään Kuningattarenpuisto (Dronningparken).

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Norjan kuningashuoneen viralliset sivut 
 Aftenposten: Slottet er 150 år  

Oslon rakennukset ja rakennelmat
Virka-asunnot
Norjan linnat
Zeppelin

Zeppelin viittaa seuraaviin asioihin:
 zeppeliini, jäykkärunkoinen ilmalaivatyyppi
 Luftschiffbau Zeppelin, ilmalaivavalmistaja, tai jokin sen tuotteista, kuten
 Graf Zeppelin, zeppeliinialus
 Graf Zeppelin II, zeppeliinialus
 Graf Zeppelin, Natsi-Saksan laivaston keskeneräiseksi jäänyt lentotukialus
 Led Zeppelin, englantilainen rockyhtye
 Ferdinand von Zeppelin, saksalainen kreivi
 Kauppakeskus Zeppelin, kauppakeskus Kempeleessä.
Federalismi

Federalismi on poliittisessa merkityksessään valtiojärjestelmä, jolle ominaista on valtion eri alueiden laaja itsemääräämisoikeus. Federalistinen valtio on joko liittovaltio tai valtioliitto. 

Federalistisia valtioita ovat muiden muassa Saksa, Sveitsi, Venäjä ja Yhdysvallat. Yhdysvaltain syntyvaiheissa federalismilla tarkoitettiin siirtokuntien lujaa yhteen liittämistä. Federalismia pidetään myös keinona valtioiden muodostamien yhtymien muodostamiseen. Muun muassa Euroopan yhdentymisen tiimoilta on esitetty federalistisia ajatuksia.

Liittovaltio voi muodostua kahdella tavalla:
 Monesta yhdeksi: Olemassaolevat itsenäiset valtiot päättävät yhdistyä valtioliitoksi tai liittovaltioksi.
 Yhdestä moneksi: Yhtenäisvaltio päättää jakautua pienempiin itsehallintoalueisiin kuten esimerkiksi osavaltioihin, jotka muodostavat yhdessä liittovaltion.
Federalismin tueksi on esitetty muun muassa seuraavia perusteluja:
 Federalistisessa järjestelmässä osavaltiot toimivat yksilön suojana valtiota vastaan.
 Federalistinen järjestelmä huomioi yhtenäisvaltiota paremmin alueiden erilaisuuden, jolloin paikallista tietämystä voidaan hyödyntää tehokkaammin päätöksenteossa.
 Federalistisessa järjestelmässä vähemmistöt voidaan ottaa paremmin huomioon, millä voidaan ehkäistä poliittisia konflikteja.
 Federalistinen järjestelmä lisää maan sisäistä kilpailua, jolloin yksilöt voivat muuttaa sinne, missä he voivat hyödyntää taitojaan parhaiten.

Kirjallisuutta

Lähteet 

Politiikan käsitteet
Federalismi
Hietalahti

Hietalahti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Paikkoja 
Hietalahti, Kampin kaupunginosan eteläinen osa Helsingissä
Hietalahti, kaupunginosa Vaasassa
Hietalahti, kylä Halsualla
Hietalahti, kylä Suojärvellä

Henkilöitä 
 Anita Hietalahti (s. 1977), kiekonheittäjä
 Anton Hietalahti (s. 2006), lapsinäyttelijä
 Kari Hietalahti (s. 1964), näyttelijä
 Vesa Hietalahti (s. 1969), ampumahiihtäjä.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Proof

Proof, oikealta nimeltään DeShaun Dupree Holton, (2. lokakuuta 1973 – 11. huhtikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän oli mukana perustamassa D12 -rap-yhtyettä. Proof oli Eminemin läheinen ystävä ja esiintyi myös hänen keikoillaan.

Kuolema 

Proof haavoittui  vakavasti, kun häntä kohden ammuttiin detroitilaisessa CCC Club yökerhossa huhtikuussa 2006. Klubin ovivahti Mario Etheridge ampui Proofia kerran päähän sekä kahdesti rintakehään. 
Proof kuoli matkalla sairaalaan.

Diskografia

Mixtapet 

 Grown Man Shit
 Hand 2 Hand Official Mixtape Instruction Manual
 Good Times The Mixtape (2006)

Albumit  

 Electric Cool-Aid: Acid Testing EP (2002)
 I Miss the Hip Hop Shop (2004)
 Searching for Jerry Garcia (2005)
 Time'll Tell (2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 First Mourningbook of Proof for Fans 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1973 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Afroamerikkalaiset
Shelley Duvall

Shelley Alexis Duvall (s. 7. heinäkuuta 1949 Houston, Texas) on amerikkalainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet muistetaan ehkä parhaiten Wendy Torrancen roolista Stanley Kubrickin kauhuelokuvassa Hohto (The Shining).

Duvall teki debyyttinsä vuonna 1970 Robert Altmanin ohjaamassa satiirissa Poika, joka halusi siivet (Brewster McCloud). Sen jälkeen hän on näytellyt kuudessa Altmanin ohjauksessa ja lukuisissa muissa elokuvissa ja tv-tuotannoissa. Lisäksi hän on tuottanut Yhdysvalloissa suosittua Faerie Tale Theatre -ohjelmaa.

Vuonna 2016 selvisi, että hän kärsii pahoista mielenterveysongelmista. Ongelmien alkusyyksi arvellaan Hohdon kuvauksia ja ohjaaja Stanley Kubrickin käytöstä häntä kohtaan.

Elokuvat näyttelijänä

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Naton lippu

Naton lippu koostuu valkoisesta kompassiruususta, josta leviää neljä valkoista viivaa sivuille tummansinisellä taustalla. Naton neuvosto hyväksyi lipun viralliseksi lipukseen 14. lokakuuta 1953. Sininen väri kuvaa Atlanttia, kompassineulat jäsenvaltioiden yhteistä pyrkimystä rauhaan ja ympyrä yhtenäisyyttä. Tähdestä tulevat viivat tulee sisällyttää lippuun, mutta niiden pituus voi vaihdella lipun koon mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nato
Järjestöjen liput
Kosti Klemelä

Kosti Klemelä (29. helmikuuta 1920 Metsämaa – 26. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi yhteensä 24 elokuvassa ja televisiosarjassa. Rooleista tunnetuin on vänrikki (myöhemmin luutnantti) Koskela Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan vuoden 1955 filmatisoinnissa.

Klemelä sai ensikiinnityksensä Mikkelin teatteriin vuonna 1946. Sen jälkeen hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa vuosina 1949–1955 ja sittemmin Suomen Kansallisteatterissa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Klemelä näytteli Tuntemattoman sotilaan Koskelaa myös Tampereen Pyynikin kesäteatterissa.

Filmografia
 Pitkäjärveläiset, 1951 – Juha
 Opri, 1954 – Jussi, renki
 Kaunis Kaarina, 1955 – Tanssija
 Tuntematon sotilas, 1955 – Vänrikki Koskela
 Yhteinen vaimomme, 1956 – Kapteeni Erkki J. Lahtinen
 Viisi vekkulia, 1956 – Tohtori Alpo Heikkinen
 Nummisuutarit, 1957 – Jaakko
 Sven Tuuva, 1958 – Matti, Svenin veli
 Mies tältä tähdeltä, 1958 – Ekonomi Wessman
 Autuas eversti, 1958 – Albert
 Kovaa peliä Pohjolassa, 1959 – Päivystävä konstaapeli
 Skandaali tyttökoulussa, 1960 – Pastori Amos Pölkkynen
 Myöhästynyt hääyö, 1960 – Insinööri
 Purasen häät, 1965
 Täällä Pohjantähden alla, 1968 – Nimismies
 Akseli ja Elina, 1970 – Nimismies ”Ohrana”
 Pohjantähti, 1973 – Nimismies
 Meiltähän tämä käy, 1973 – Ministeri Vepsäläinen
 Sujut, 1974
 Luottamus, 1976
 Jäniksen vuosi, 1977 – Etelä-Savon riistanhoitopiirin valvoja U. Kärkkäinen
 Viimeinen savotta, 1977 – Kirkkoherra
 Sodan ja rauhan miehet, 1978
 Isä meidän, 1993 – Vanha mies iltamilla

Lähteet

Aiheesta muualla
 
  

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Matti Keskinarkaus

Matti Keskinarkaus (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen hiihto- ja pyöräsuunnistaja ja nelinkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Maailmanmestaruuden Keskinarkaus on voittanut Borovetsissa Bulgariassa 2002 pitkältä matkalta, Levin 2005 MM-kisojen sprintistä ja viestissä Rusutsussa Japanissa 2009 ja Tänndalenissa Ruotsissa 2011. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa ja neljä MM-pronssia. Pyöräsuunnistuksessa hän on voittanut MM-pronssia pitkältä matkalta.

Seuratasolla Keskinarkaus edustaa rovaniemeläistä Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Keskinarkaus työskentelee nykyään Finnairin palveluksessa lentäjänä.

Saavutukset hiihtosuunnistuksessa

MM-kilpailut
1998 normaalimatkalla 20., viestissä pronssia
2000 pikamatkalla 4., normaalimatkalla 6., viestissä hopeaa
2002 sprintissä 4., keskimatkalla 9., pitkällä matkalla kultaa, viestissä hopeaa
2004 sprintissä 11., pitkällä matkalla 15., viestissä pronssia
2005 sprintissä kultaa, keskimatkalla 10., viestissä hopeaa
2007 sprintissä 9., keskimatkalla 4., viestissä 5.
2009 sprintissä 6., keskimatkalla pronssia, viestissä kultaa
2011 sprintissä 5., keskimatkalla 7., sekaviesti pronssia, viesti kultaa

EM-kilpailut
2006 sprintissä 20., keskimatkalla 11., pitkällä matkalla 19.
2008 sprintissä hopeaa, keskimatkalla 9., pitkällä matkalla 19., viestissä hopeaa

PM-kilpailut
1998 pikamatkalla 23., normaalimatkalla 14.
2004 sprintissä 4., pitkällä matkalla 7., viestissä pronssia
2005 sprintissä 6., pitkällä matkalla 7., viestissä hopeaa
2007 sprintissä hopeaa, pitkällä matkalla 5., viestissä hopeaa
2009 pitkällä matkalla pronssia, viestissä hopeaa

Nuorten MM-kilpailut
1994 pikamatkalla 16., pitkällä matkalla 9.
1996 pikamatkalla hopeaa, pitkällä matkalla kultaa, viestissä kultaa

Maailmancup
1997 kokonaispisteissä 12.
1999 kokonaispisteissä 4.
2000 kokonaispisteissä 5.
2001 kokonaispisteissä ensimmäinen
2003 kokonaispisteissä 27.
2006 kokonaispisteissä 9.
2008 kokonaispisteissä 7.

SM-kilpailut
1997 normaalimatkalla pronssia
2000 pikamatkalla kultaa
2001 pikamatkalla hopeaa
2002 pikamatkalla hopeaa, normaalimatkalla pronssia
2004 pikamatkalla kultaa, normaalimatkalla pronssia, viestissä pronssia
2005 pikamatkalla kultaa
2006 viestissä hopeaa
2007 keskimatkalla kultaa, viestissä pronssia
2008 sprintissä kultaa, viestissä hopeaa
2009 sprintissä, keskimatkalla ja pitkällä matkalla kultaa, viestissä pronssia

Saavutukset pyöräsuunnistuksessa

MM-kilpailut
2006 keskimatkalla 11., pitkällä matkalla pronssia
2007 sprintissä 25., keskimatkalla 13., pitkällä matkalla 8., viestissä 5.

EM-kisat
2006 keskimatkalla kultaa, pitkällä matkalla 22., viestissä kultaa
2007 sprintissä 5., keskimatkalla hopeaa, pitkällä matkalla 8., viestissä 7.

Maailmancup
2003 kokonaispisteissä 9.

SM-kilpailut
2004 pikamatkalla pronssia, normaalimatkalla pronssia
2005 pikamatkalla pronssia, normaalimatkalla kultaa
2008 keskimatkalla kultaa, viestissä kultaa
2009 sprintissä ja keskimatkalla kultaa

Lähteet
 Profiili Suomen Suunnistusliiton sivuilla

Suomalaiset hiihtosuunnistajat
Suomalaiset pyöräsuunnistajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Puutomaatti

Puutomaatti eli tomatillo eli tamarillo (Solanum betaceum, syn. Cyphomandra betacea) on koppisiemenisiin kuuluva koisokasvi. Se on pieni puu tai pensas, jonka soikeat ja ohutkuoriset hedelmät ovat syötäviä. Hedelmän sisällä on paljon tummia siemeniä, ja se muistuttaa niin maultaan kuin olemukseltaan tavallista tomaattia. Toisen mielipiteen mukaan makua voi myös kuvailla hunajamelonin ja karpalon yhdistelmäksi.

Puutomaatin hedelmät ovat 2–8 cm:n pituisia, ja ne kasvavat tertuissa. Pintajuuriset puut kasvavat istukkaasta ja ovat nuorena erittäin herkkiä kylmyydelle. Puu voi kasvaa hieman yli kuusimetriseksi, mutta silloin se tarvitsee suojaa tuulen aiheuttamilta vahingoilta. Hedelmiä alkaa muodostua kahden vuoden ikäisessä puussa. Yksi puu tuottaa hyvässä maaperässä erittäin runsaan sadon.

Puutomaatti kasvaa luonnonvaraisena Andeilla Perussa, Chilessä, Ecuadorissa ja Boliviassa. Sitä viljellään Argentiinassa, Australiassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Keniassa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa. Mm. Suomeen tuotavat tuontihedelmät viljellään pääasiassa Uudessa-Seelannissa.

Puutomaatin hedelmä voidaan syödä lusikalla halkaisemalla se kahtia tai irrottamalla sen kuori kuumalla vedellä. Hedelmä voidaan soseuttaa, ja sitä voidaan käyttää jälkiruokana tai salaateissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kassu - Kasvien suomenkieliset nimet: Puutomaatti eli tomatillo (Solanum betaceum)
 United States Department of Agriculture (USDA): Cyphomandra betacea 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cyphomandra betacea 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cyphomandra betacea (tree tomato) 

Koisot
Hedelmät
Maarita Mäkelä

Maarita Mäkelä (s. 6. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijäpari Toivo Mäkelän ja Irma Seikkulan tytär sekä näyttelijä Juha Mäkelän sisar.

Elokuvat 

 Opettajatar seikkailee (1960) – Koululainen
 Kuuma kissa? (1968)
 Tappava säde (2002) (televisioelokuva) – Anja Jokinen
 Kirje isältä (2003) (minisarja) – Leea Karhunen

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Nuolijuuri

Nuolijuuri eli arrowjuuri (Maranta arundinacea) on monivuotinen sademetsistä kotoisin oleva kasvi. Sen juurimukuloista saadaan tärkkelyspitoista jauhoa eli arrowjauhoa, jota käytetään ruoanlaitossa sakeuttajana ja hyytelöintiaineksena perunajauhojen tai liivatteen tapaan.

Nuolijuuren lehdet ovat soikeat, kaksiväriset vihreänkirjavat ja melko kiiltävät. Se on lähisukua huonekasveina käytetyille kasveille ja kuuluu paavonnukkumatin kanssa samaan sukuun ja maijojen kanssa samaan heimoon.

Nuolijuurta on viljelty Keski-Amerikassa ainakin 7 000 vuoden ajan. Nykyään sitä viljellään eniten Saint Vincentin saarella.

Lähteet 

Marantakasvit
Ranskanpuoliverinen

Ranskanpuoliverinen (myös ranskanratsuhevonen, ransk. (Cheval de) Selle Français, Anglo-Norman) on ranskalainen puoliverinen ratsuhevosrotu. Rotu tunnustettiin vasta 1950-luvulla, mutta nykyään se on Ranskan tärkein ratsuhevonen.

Ominaisuudet 
Ranskanpuoliverinen on luonteeltaan rohkea ja helposti koulutettava. Väriltään ranskanpuoliverinen on yleisimmin rautias tai ruunikko, mutta kaikkia värejä esiintyy. Säkäkorkeudeltaan ranskanpuoliverinen on noin 163-170cm. Ranskanpuoliverisillä on kaunis rakenne joka sopii moneen eri lajiin.

Jalostus 
Rotua kasvatetaan kolmena linjana:
 kilparatsu
 arvostetuin linja, kyseisen linjan hevoset ovat pärjänneet loistavasti muun muassa esteratsastuksessa, kouluratsastuksessa ja kenttäratsastuksessa. Varsinkin hevosen erinomaisia hyppylahjoja kiitellään.
 laukkaratsu
 ranskanpuoliveriset pärjäävät hyvin muille kuin täysiverisille tarkoitetuissa laukkakilpailuissa. Tämän linjan ranskanpuoliverisellä kilpaillaan lähinnä risuestelaukassa. Suurin osa laukkakilpailuissa käytetyistä ranskanpuoliverisistä on melkein puhtaita englannintäysiverisiä, jonka takia niitä kutsutaan lyhenteellä AQPSA.
 yleisratsu
 suurin linja, tämän linjan hevoset lähinnä opetushevosia, vaellushevosia, harrasteratsuja ja valjakkoajohevosia.

Historia 
Ranskanpuoliverisen kantakirja avattiin vuonna 1965. Ranskanpuoliverinen polveutuu muun muassa arabianhevosista, ranskanravureista ja englannintäysiverisistä. Tärkein hevosrotu, joka vaikutti ranskanpuoliveriseen, on kuitenkin anglonormanni. Ranskanpuoliverisen kantaisiksi voidaan nimetä orit Orange Peel ja Ibrahim. Lisäksi nykyiseen ranskanpuoliveriseen ovat vaikuttaneet suuresti Furioso, Rantzau ja Ultimate. 

Nykyään ranskanpuoliveristä jalostetaan puhtaana, mutta sitä edelleen risteytetään ahkerasti muihin rotuihin.

Aiheesta muualla 

Ranskanpuoliverinen Hevosmaailma.netissä
Ranskanpuoliverisen ranskalainen rotujärjestö Association Nationale du Selle Français 

Ranskalaiset hevosrodut
Puoliveriset
Laukkahevosrodut
Etelänukonputki

Etelänukonputki eli ukonputki (Heracleum sphondylium) on monivuotinen putkikasvi ukonputkien (Heracleum) suvussa. Sen lähisukuinen laji, mahdollisesti alalaji, on idänukonputki (Heracleum sibiricum).

Kasvin käsittely voi aiheuttaa auringonvalon kanssa samantyyppisiä palovammoja iholle kuin jättiputket, tosin lievemmässä muodossa.

Etelänukonputki kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi. Sen suurimmat lehdet ovat parilehdykkäisiä ja lehdykät pariliuskaisia. Kukintona on enintään 20 cm leveä kerrannaissarja; pienet kukat ovat valkoisia.

Suomessa etelänukonputki on lähes koko maassa melko yleinen uustulokas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Ukonputki (euroopanukonputki) – Heracleum sphondylium
 Kasviatlas: Etelänukonputken levinneisyys Suomessa.
 Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
 ITIS: Heracleum sphondylium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Heracleum sphondylium 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Heracleum sphondylium 

Ukonputket
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema

Kokkola-Pietarsaaren lentoasema  () sijaitsee Kruunupyyssä noin 13 kilometriä Kokkolan keskustasta etelään ja 22 kilometriä Pietarsaaren keskustasta koilliseen. Nyxair liikennöi säännöllisesti Kokkolan ja Helsingin välillä, minkä lisäksi liikennettä on keväästä talveen etelän lomakohteisiin. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä, pituuksiltaan 700 ja 2 500 metriä.

Vuonna 2015 lentoaseman kautta kulki reilut 88 000 matkustajaa. 1. maaliskuuta 2010 saakka lentoaseman nimi oli Kruunupyyn lentoasema (). Lentoasema täytti 50 vuotta 1. marraskuuta 2010.

Vuonna 1998 Finavia valitsi Kruunupyyn lentoaseman eli nykyisen Kokkola-Pietarsaaren lentoaseman vuoden lentoasemaksi.

Palvelut 

 Ilmainen Wi-Fi
 Kokoushuone (varattavissa)
 Lentosimulaattori (varattavissa)
 Postilaatikko

Lisäksi terminaalista löytyy maallikkokäyttöön soveltuva defibrillaattori eli AED-laite.

Liikenneyhteydet

Lentoasemalta on linja-autoyhteys Kokkolaan ja Pietarsaareen jokaiselta lennolta. Linja-auto lentoasemalle lähtee Pietarsaaresta 70 minuuttia ja Kokkolasta 60 minuuttia ennen koneen lähtöä.

Lentoyhtiöt ja kohteet
Nyxair (Helsinki-Vantaa, Kemi-Tornio)

Tilauslennot
Tui Finland

Entiset lentoyhtiöt ja kohteet
Finnair (Helsinki-Vantaa)
Finncomm Airlines (Helsinki-Vantaa, Skellefteå)
 Scandinavian Airlines (Tukholma-Arlanda)
NextJet (Tukholma-Arlanda)

Matkustajatilastot

Lähteet

Aiheesta muualla
Finavia – Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Suomen ilmailukäsikirja – Kokkola-Pietarsaaren lentoasema 

Kokkolan liikenne
Pietarsaaren liikenne
Suomen lentoasemat
Kruunupyyn rakennukset ja rakennelmat
Kruunupyyn liikenne
Giovanni Caboto

Giovanni Caboto (noin 1455–1499), joka tunnetaan myös nimellä John Cabot, oli italialaissyntyinen löytöretkeilijä, joka teki matkansa Englannin lipun alla. Hän oli viikinkien jälkeen ensimmäinen eurooppalainen, joka kävi Kanadassa, ja toinen eurooppalainen Pohjois-Amerikan mantereella, johon hän saapui vain viikko Amerigo Vespuccin jälkeen.

Caboto syntyi luultavasti Napolin lähellä, mutta muutti Venetsiaan ja meni vuonna 1482 naimisiin venetsialaisen naisen kanssa. Hän harjoitti ulkomaankauppaa Välimeren itäosan satamissa ja kehittyi taitavaksi merenkulkijaksi. Suunnilleen vuonna 1490 Caboto perheineen muutti Espanjaan ja pyrki mukaan espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkille. Häntä ei huolittu mukaan, joten Cabotot muuttivat Englantiin 1490-luvun puolivälissä. He asettuivat Bristolin kauppiaiden keskuuteen. Nämä olivat jo aiemmin rahoittaneet löytöretkiä. Caboto sai kuitenkin hankkeelleen virallisen siunauksen ja kuningas Henrik VII määräsi hänet matkalleen 1496. Vuonna 1497 Caboto lähti Bristolista etsimään meritietä Intiaan, ja päätyi sen sijaan Newfoundlandiin. Seuraavana vuonna hän lähti uudelleen liikkeelle viidellä aluksella, joista yksikään ei palannut.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1450-luvulla syntyneet
1490-luvulla kuolleet
Britannianitalialaiset
Italialaiset tutkimusmatkailijat
Kadonneet henkilöt
Høver M.F. 11

M.F. 11 oli Norjan laivaston lentokonetehtaan suunnittelema yksimoottorinen, kaksitasoinen meritoimintalentokone. Kone oli suunniteltu J.E. Høverin johdolla ja prototyypin ensilento lennettiin 29. syyskuuta 1931. Kone otettiin käyttöön Norjan laivastossa vuonna 1933. Ensisarjan koneissa oli alkuperäinen englantilainen Amstrong Siddeley Panther -moottori ja vuodesta 1935 sitä valmistettiin Marinens Minevesen -tehtaan lisenssillä.

M.F. 11 -koneen runko oli hitsattua teräsputkea, puuta ja verhous kangasta. Yhteys ohjaamon ja matkustamon välillä toimi "putkipostin" avulla. Konetta rakennettiin kaikkiaan 29 kappaletta.

Käyttö Suomessa

Saksan hyökättyä Norjaan Petsamoon laskeutui 8. kesäkuuta 1940 kaksi M.F. 11 -lentokonetta ja seuraavana päivänä vielä yksi norjalaisten lentäjien paettua saksalaisten miehitystä. Kaikki kolme konetta merkittiin ilmavoimien kirjanpitoon "norjalaisina koneina", josta ne saivat tunnukset NK-171 - NK-173.  

Koneita käytettiin 1942 - 1944 Lentolaivue 6:n meritiedusteluun, laivasaattueiden suojaukseen ja sukellusveneiden torjuntaan Maarianhaminan ollessa niiden toimintapaikkana. Kesäkuussa 1944 kaksi M.F. 11 -konetta siirtyivät Vaasaan valvomaan Merenkurkun liikennettä. Koneet olivat käytössä vielä Lapin sodassa haavoittuneiden kuljetuskoneina. 

NK-173 poistettiin 8. marraskuuta 1944 ja loput kaksi myytiin romuksi 22. kesäkuuta 1950. Lentokoneiden lempinimi Suomessa oli tunnuksen perusteella "Norjan Kalle".

Lähteet
 

Meritoimintakoneet
Äänirautapiano

Äänirautapiano eli adiafoni on pianoa muistuttava kosketinsoitin, jonka sisällä pienet vasarat lyövät metallisuikaleita pianonkielten sijaan. Ensimmäisen mallin ja nimen adiaphonon kehitti Wienissä Schuster vuonna 1819. Sen kielet olivat suoria metallitankoja. Philadelphiassa asunut saksalaissiirtolainen Albert Schoenhut keksi vaihtaa tangot haarukkamaisiin äänirautoihin ja kutsui mallia nimellä adiaphon. Niiden piti säilyä virityksessä jopa paremmin kuin perinteisen pianon, mutta alkuperäinen viritys on yleensä varsin epämääräinen, eikä sitä ole helppoa muuttaa. Äänirautapianoista ei tullut suurta menestystä, mutta rakennetta on käytetty useissa leikkipianoissa. Halvemmissa malleissa ei ole lainkaan mustia koskettimia; vähimmillään koskettimia on kahdeksan, jolloin pianolla voi soittaa yhden oktaavin ilman ylennettyjä tai alennettuja säveliä. Ne ovat yleensä alle puoli metriä leveitä. 

John Cage sävelsi vuonna 1948 teoksen Suite for Toy Piano. Monet muut klassiset ja jazz-muusikot ovat myös käyttäneet äänirautapianoa, samoin kuin jotkut rock-yhtyeet, mmuun muassa Radiohead.

Lähteet 
Dolmetschin musiikkisanakirja

Kosketinsoittimet
Aerofoni

Aerofoni on yleisnimi soittimille, jotka ottavat ilmavirtauksesta ääniaalloiksi muunnettavaa energiaa. Tämä tapahtuu ilman, että soittimen tai siinä olevan kielen vapaa värähtely suoraan tuottaisi merkittävää ääntä. Nimityksen keksivät Erich Moritz von Hornbostel ja Curt Sachs luokitellessaan musiikki-instrumentteja vuonna 1914. Hornborstel–Sachs-luokittelussa aerofonit jaetaan edelleen kahteen alaluokkaan:

 Vapaat aerofonit eli vapaalehdykkäsoittimet, joissa ilman värähtely ei jää värähtelemään soittimen sisälle. Tällaisia ovat muun muassa huuliharppu ja harmonikka. Näissä kielen värähtely saa energiansa ilmavirrasta. Värähtely puolestaan moduloi virtausta niin, että ensisijaisesti kielen ominaisuudet määräävät äänenkorkeuden.
 Suljetut aerofonit, joissa huomattavimmin värähtelee soittimen sisällä oleva ilmatilavuus. Näitä ovat liki kaikki puhallinsoittimet. Puhallinsoittimissa äänenkorkeus määräytyy ensisijaisesti värähtelytilavuuden ulottuvuudesta ja äänen korkeutta säädetään muuttamalla värähtelytilavuutta.

Katso myös
Soitinluokitus
Kulttuuriosuuskunta Uulun soitinkokoelma: aerofonit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puhallinsoittimet
Vapaalehdykkäsoittimet
Hovinmaa

Hovinmaa eli Kravtsovo () on maaseututaajama Tienhaaran eli Seleznjovon maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä, Riihimäen–Pietarin rautatien varrella 12 km Viipurista länteen. Asukasluku on 236 (2008).

Hovinmaan taajama Suomessa
Ennen sotia  Suomeen kuuluessaan Hovinmaa oli teollisuustaajama ja rautatieasema Viipurin läänin Vahvialan kunnan itäosassa. Hovinmaan taajama muodostui Hovinmaan ja Rakkolanjoen kylistä. 

Yhteydet Viipuriin olivat hyvät: Rataosa Viipuri–Simola oli vilkkaasti liikennöity 1930-luvulla, paikallisjuna kulki kerran tunnissa molempiin suuntiin. 

Hovinmaalla toimivat Rakkolanjoen kaakelitehdas, Hovinmaan paperitehdas ja Oitin tiilitehdas. Hovinmaan paperitehdas oli perustettu 1873 ja sen omisti Ab Hovinmaa Pappersbruk (per. 1888). Tehtaan vuosituotanto oli noin 3 000 tonnia ja vuonna 1932 siellä oli 110 työntekijää. Hovinmaan arvokas vanha tehdasalue tuhoutui sodissa. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli perustettu 1877 ja se siirtyi Karjalan Puuteollisuus Oy:n haltuun vuonna 1932. Rakkolanjoen kaakelitehdas oli toiminnassa myös jatkosodan aikana ja sen toiminta päättyi lopullisesti kesällä 1944. Oitin tiilitehtaalle valmistui uusi tuotantolaitos vuonna 1942 ja se oli tuolloin Euroopan suurin ja nykyaikaisin.

Aiheesta muualla 
 Kuva: Hovinmaan rautatieasema 1930-luvulla.
 Kuva: Oitin tiilitehdas 1940-luvulla 

Vahvialan kylät
Tienhaara
Delta Rhythm Boys

Delta Rhythm Boys oli yhdysvaltalainen lauluyhtye, joka perustettiin vuonna 1934 Langstonin yliopistossa Oklahomassa. Yhtye oli aikanaan hyvin suosittu muun muassa Pohjoismaissa, mitä lisäsivät kiertueilla monipuoliseen, kansainväliseen ohjelmistoon mukaanotetut suomalaiset ja ruotsalaiset sävelmät. Delta Rhythm Boys teki levytyksiä myös sellaisten artistien kuin Ella Fitzgeraldin ja Fred Astairen kanssa.

Suomessa kansansuosio alkoi esiintymisestä Linnanmäen huvipuiston avajaisissa keväällä 1950. Harmony Sistersin laulaja Maire Ojosen on kerrottu opettaneen Delta Rhythm Boysille suomen kielen alkeita, ja yhtye levytti useita suomalaisia lauluja suomeksi. Näitä ovat olleet ainakin "Tula tullalla" sekä "Tuoll' on mun kultani", jonka yhtye levytti myös englanniksi nimellä "Please Come Back". Englanninkielisinä käännöksinä he levyttivät ainakin kappaleet "Villiruusu", "Isoisän olkihattu" ("Grandpa's Strawhat"), "Rosvo-Roope" ("Raunchy Ropey") ja Toivo Kärjen tangon "Tule hiljaa" ("Though You Left Me"). Yhtye esiintyi myös vuonna 1959 valmistuneessa elokuvassa Iskelmäketju.

Delta Rhythm Boys jatkoi esiintymistä vaihtelevissa kokoonpanoissa aina vuoteen 1987 asti, jolloin yhtyeen perustaja, basso Lee Gaines kuoli kotonaan Helsingissä. Gaines on haudattu oman tahtonsa mukaan Suomen maaperään. Yhtyeen toinen jäsen Hugh Bryant kuoli esiintyessään Gainesin hautajaisissa. Pisimpään elänyt jäsen, ykköstenori Carl Jones kuoli 91-vuotiaana lokakuussa 2010.

Yhtye on nimitetty United In Group Harmony Association Hall of Fameen sekä vuonna 1999 The Vocal Group Hall of Fameen.

Tunnetuin kokoonpano
Lee Gaines (basso) 
Kelsey Pharr (baritoni)
Carl Jones (ykköstenori)
Traverse Crawford (kakkostenori)
René de Knight (pianisti, sovittaja)

Diskografia
 20 suosikkia – Raunchy Ropey (1997)

Lähteet
20 suosikkia: Delta Rhythm Boys -albumi (Fazer Records 1997) – Johan Vikstedtin kirjoittamassa kansilehdessä Suomea koskevaa yhtyehistoriaa

Aiheesta muualla

The Vocal Group Hall of Fame: Delta Rhythm Boys
Carl Jonesin haastattelu
 
 Viimeinen Delta Rhythm Boy on kuollut!
 Delta Rhythm Boys lakritsimainoksessa (1976)
 

Yhdysvaltalaiset lauluyhtyeet
Alppitorvi

Alppitorvi on puhallinsoitin, jota käytetään erityisesti Sveitsin vuoristoseuduilla. Sen varsi on hyvin pitkä eikä siinä ole sivuaukkoja. Soitossa käytettävän puhallustekniikan vuoksi alppitorvi kuuluu vaskipuhaltimiin, vaikka se valmistetaan puusta. Alppitorven ääni voi maastosta riippuen kuulua 5–10 kilometrin päähän.

Alppitorvi kaiverretaan tavallisesti kuusesta, joskus myös männystä. Suukappale tehdään erikseen kovemmasta puulajista. Aiemmin alppitorven valmistaja etsi sopivasti torven muotoon taipuneen puun. Vastaavia pitkiä puutorvia on käytetty muillakin vuoriseuduilla kuten Tiibetissä ja Pyreneillä.

Alkujaan torvia käytettiin vuoristossa merkinantoon ja paimenten apuvälineenä. Ensimmäinen tunnettu kirjallinen maininta alppitorvesta on vuodelta 1527. 1700-luvulla alppitorvi jäi melkein unohduksiin. Kansanperinne elpyi kuitenkin 1800-luvulla muun muassa matkailun vaikutuksesta. Nykyään alppitorvi on Sveitsissä linkkuveisten, juuston, suklaan ja alppitähden (Edelweiß) ohella kansallissymboli. Schweizer Jodlerverband on laskenut Sveitsissä olevan 1 800 järjestäytynyttä alppitorven soittajaa.

Musiikkia alppitorvelle 

Alppitorvelle on sävelletty vain vähän musiikkia. Tunnetuin sävellys lienee Leopold Mozartin Sinfonia pastorella alppitorvelle ja jousiorkesterille, G-duuri. Myös sveitsiläinen Jean Daetwyler on käyttänyt alppitorvea musiikissaan, esimerkiksi teoksessa Konsertto alppitorvelle ja orkesterille.

Useat säveltäjät ovat käyttäneet perinteisiä alppitorvisävelmiä hyväksi musiikissaan. Esimerkiksi Gioacchino Rossini käytti oopperassaan Wilhelm Tell sveitsiläistä alppitorvisävelmää Ranz des Vaches. Samoin Brahms sai innoitusta ensimmäiseen sinfoniaansa Sveitsissä kuulemastaan alppitorvisävelmästä.

Katso myös 
 Didgeridoo

Aiheesta muualla 

 alphornmusik.ch 
 SwissAlphorn.ch: Alphornbläsergruppe Oberaargau 
 Alphorn-Center: alppitorvia, alppitorvimusiikkia 
 Jacaranda Ensemble   
 Rocky Mountain Alphorns 

Vaskipuhaltimet
Kansanmusiikki
Sveitsin musiikki
Tuija Hakkila-Helasvuo

Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo (s. 16. tammikuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.

Hakkila-Helasvuo opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan ja  Eero Heinosen johdolla sekä Pariisin konservatoriossa Jacques Rouvier'n ja Theodor Paraskivescon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut modernia musiikkia Pariisissa Claude Helfferin johdolla sekä fortepianon soittoa ja vanhoja tyylejä Yhdysvalloissa Malcom Bilsonin oppilaana. Hän on ollut Fulbright-stipendiaattina Columbia Universityssä New Yorkissa.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.

Hakkila-Helasvuo on toiminut pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1987 sekä professorina vuodesta 2014 ja opettaa pianonsoiton lisäksi fortepianon soittoa sekä pitää seminaareja esityskäytännöistä ja esittämisen problematiikasta. Hän on ollut Soiva Akatemia -sarjan taiteellinen johtaja ja Musiikkia linnassa -festivaalin taiteellisena johtajana Hämeenlinnassa.

Hakkila-Helasvuo on esiintynyt useilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla sekä solistina että kamarimusiikkikokoonpanoissa ja vieraillut säännöllisesti orkesterien solistina ympäri Suomea. Kotimaan lisäksi hän on tehnyt vierailuja useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Indonesiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on myös nauhoittanut runsaasti eri maiden radio- ja televisioyhtiöille.

Tuija Hakkila-Helasvuon tuoreimmat levytykset ovat fortepianolla Alballe tehdyt kiitetyt Thomas Byströmin musiikkia sisältävä levy (2006, yhdessä viulisti Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa) sekä Lithanderin veljesten musiikkia esittelevä soololevy. Finlandia Recordsille Hakkila on levyttänyt mm. soololevyllisen Maurice Ravelin tuotantoa ja tämän vuosisadan musiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin fortepianosonaattien kokonaislevytyksen kuuden levyn sarjana, Joseph Haydnin huilutriot, Ludwig van Beethovenin sello-fortepianoteosten kokonaislevytys sekä kaksi duo-levyä Anssi Karttusen kanssa tämän vuosisadan musiikkia sellolle ja pianolle. Hän on myös levyttänyt Niccoló Castiglionin musiikkia sveitsiläiselle Divox-yhtiölle.

Tuija Hakkila-Helasvuon puoliso on professori Mikael Helasvuo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tuija Hakkila-Helasvuon www-sivut

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Nissan 300ZX

Nissan 300ZX, joka tunnetaan myös nimellä Fairlady Z, on Nissanin valmistama urheiluauto, joka edustaa Nissanin Z-autojen kolmatta ja neljättä sukupolvea.

Z31 

Z31-kori esiteltiin vuonna 1983 vuosimalliksi 1984 ja se oli kolmannen sukupolven Z-Nissani. Auton korin oli suunnitellut Kazumasu Takagi ja hänen kehitystiiminsä, ja se oli aerodynaamisempi kuin edeltäjänsä Nissan 280ZX. Siinä oli myös uudemmat tehokkaammat V6 moottorit vanhojen Rivi-6:sten sijaan. Uusi 2960 cc (3.0l) V6 SOHC -moottori oli saatavana vapaasti hengittävän VG30E 170 hp versiona sekä turboversiona VG30ET jossa 230 hp tehoa. VG30ET malleja tehtiin jenkkeihin sekä rajoitetulle euroopan markkinoille myös 205hp malleina joissa oli mm. katalysaattori ja pakokaasunkierrätysjärjestelmä.

Nissanin kotimarkkinoilla Japanissa versioita oli 3-litrainen 300ZX, sekä 2-litraiset Z, ZG, ZR ja ZR II Spec. Japanilainen 300ZX turbo tuotti 230 hp tehoa. 2-litraiset versiot käyttivät VG20ET ja RB20ET -moottoreita ja niiden teho oli 170 - 180 hp välillä.

Japaniin ja eurooppaan tuotu eroaa USAn versiosta etuvaloumpioden osalta.

Kori oli jonkin verran samanlainen edeltäjänsä kanssa. Siinä oli McPherson jousitus.

1984 vuonna markkinoille tuli 50 th Anniversary Edition joka juhlisti yhtiön 50-vuotisjuhlaa.
1988 tuli USA sekä Kanadan markkinoille helmiäisvalkoinen 300ZX SS (Shiro Special) jossa oli mm. Recaron penkit.

Z31 sai USA:ssa pienen kasvojenkohotuksen vuonna 1986. Vuonna 1987 tuli lopullinen kasvojenkohotus, jolloin se sai aerodynaamisemmat puskurit, leveämmät lokasuojat, erilaiset valot (sumu, etu ja taka). Moottori malli vaihtui A/B:sta W-sarjalaiseen. Jenkeissä T25 turbo muuttui T3-malliin joka euroopassa oli jo eurooppa/japanimalleissa alusta asti.

Z32 

Z32 korvasi edeltäjänsä vuonna 1990. Se oli täysin erinäköinen kuin edeltäjänsä, siitä on olemassa 222 hv versio sekä tuplaturbo versio, jossa tehoja on 280 hv. Tarjolla oli myös avoversio.

Uudessa VG30DETT-moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia sekä muuttuva venttiilien ajoitus.

Tuplaturbomalleissa oli sähköisesti säädettävät iskunvaimentimet sekä Nissanin HICAS-järjestelmä, joka tarkoittaa sitä, että myös takapyörät kääntyvät. 

Yhdysvalloissa 300ZX:n myynti lopetettiin jo vuonna 1996, mutta Japanissa sitä tehtiin vielä vuoteen 1999 asti.

Aiheesta muualla 

300ZX
S-segmentin autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot

nah:Nissan Fairlady Z31
Juhani Lagerspetz

Juhani Henrik Lagerspetz (s. 12. heinäkuuta 1959 Turussa) on suomalainen pianisti.

Lagerspetz on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriossa 1965–1975, Sibelius-Akatemiassa 1975–1977 ja Jekaterina Murinan ja Aleksandr Iharevin oppilaana Leningradin konservatoriossa 1977–1979. Hän suoritti pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Dmitri Baškirovin, Bella Davidovitšin, Peter Franklin ja Fou Ts'ongin kursseille.

Lagerspetz on toiminut pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1980–1983 ja pianomusiikin lehtorina vuodesta 1983 sekä pianomusiikin va. apulaisprofessorina 1993–1994 ja vt. apulaisprofessorina 1995–1999. Hän aloitti Sibelius-Akatemian pianonsoiton professorina elokuussa 2009.

Hän on esiintynyt orkesterisolistina, omin konsertein sekä kamarimuusikkona vuodesta 1983 eri puolilla Eurooppaa, Neuvostoliitossa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Etelä-Koreassa ja Chilessä sekä tehnyt radionauhoituksia ja levytyksiä Virgin Classics -levymerkille, Melodija-, Finlandia- ja Ondine-yhtiöille. Hän myös esiintyy Apocalyptica-heviyhtyeen levyllä Reflections (2003).

Lagerspetz on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1975 Ilmari Hannikainen -pianokilpailun alle 16-vuotiaitten sarjassa, jaetun ensimmäisen palkinnon ja Yleisradion tunnustuspalkinnon vuonna 1976 Maj Lind -pianokilpailussa, diplomin ja erikoispalkinnon parhaasta pakollisen neuvostosävellyksen esityksestä Moskovassa 1982 Tšaikovski-pianokilpailussa ja diplomin samassa kilpailussa 1986. Lisäksi hän on ollut semifinalisti Viotti-kilpailussa 1982 ja Montrealin pianokilpailussa 1984.

Lagerspetzille on myönnetty viisivuotinen taiteilija-apuraha 1989 ja 1996 sekä Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 1994. Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori Eerik Lagerspetz on Juhani Lagerspetzin veli.

Lähteet

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Liisa Pimiä

Liisa Maria Pimiä (s. 24. huhtikuuta 1960) on suomalainen pianisti.

Pimiä on suorittanut Helsingin konservatoriossa pianonsoiton opettajan opintolinjan jatkotutkinnon 1990 ja Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1995. Hän on osallistunut useille piano-, korrepetitio- ja liedkursseille.

Hän on toiminut Lappeenrannan musiikkiopiston tuntisäestäjänä 1980–1981, pianonsoiton tuntiopettajana Käpylän musiikkiopistossa Helsingissä 1981–1982, pianonsoiton tuntiopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1981–1989, Helsingin konservatorion pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana 1986–1994 ja oopperaluokan korrepetiittorina 1987–1994 ja Helsingin työväenopiston oopperastudion korrepetiittorina 1987–1994. Sibelius-Akatemiassa Pimiä on toiminut korrepetition vt. lehtorina 1992–1995 ja korrepetition päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1996. Lisäksi Pimiä on toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoro- ja solistikorrepetiittorina 1998–2000, Savonlinnan oopperajuhlakuoron (myöhemmin Suomen Filharmonisen kuoron) pianistina vuodesta 1991 ja Savonlinnan oopperajuhlien korrepetiittorina vuodesta 1997. Hän on tehnyt myös korrepetitiovierailuja useisiin maakuntaoopperoihin.

Pimiä on ollut Lappeenrannan kaupunginorkesterin nuorten solistien konsertin solistina 1976 ja 1979, Helsingin konservatorion sinfoniaorkesterin solistina 1990 ja Savonlinnan oopperajuhlien vuoden taiteilija -konsertin säestäjänä 1998 ja 1999. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti italialaisen oopperan asiantuntijana.

Pianisti Liisa Pimiän kiinnostus ihmisääneen on tehnyt hänestä yhden kysytyimmistä korrepetitioon erikoistuneista pianisteistamme. Pimiä on suorittanut tutkinnot Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä täydentänyt korrepetition tuntemustaan mestarikursseilla muun muassa Belgian Gentissä. Savonlinnan Oopperajuhlilla Pimiä on työskennellyt vuodesta 1998 ja vuodet 1998–2000 hän toimi myös Suomen Kansallisoopperan harjoituspianistina. Syksyllä 2004 Pimiä kutsuttiin Milanon Giuseppe Verdi -konservatorion vierailevaksi opettajaksi, ja vuodesta 2002 hän toimii korrepetition lehtorina Sibelius-Akatemiassa, jossa hän on työskennellyt myös aiemmin muun muassa oopperakoulutusosaston varajohtajana (1997–1998). Vuonna 2006 Liisa Pimiä oli opettajavaihdossa Bolognan Conservatorio G.Maritinissa.

Liisa Pimiä työskentelee useiden suomalaisten laulajien kanssa ja on esiintynyt Beniamino Gigli -seuran muistokonserteissa myös muun muassa Salvatore Fisichellan, Stefano Seccon ja Andrea Coronellan kanssa.  Liisa Pimiälle myönnettiin vuonna 2015 seuran Beniamino Gigli -palkinto. Liisa Pimiä oli Suomen Beniamino Gigli -seura hallituksen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2016.

Lähteet 

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Beniamino Gigli -palkinnon saajat