joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Goat Simulator

Goat Simulator on ruotsalaisen Coffee Stain Studiosin kehittämä ja julkaisema kolmannen persoonan simulaatiopeli, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2014 Microsoft Windowsille Steamista ladattavana. Peli julkaistiin 27. kesäkuuta myös Linuxille ja Mac OS X:lle. Pelissä ideana on ohjata vuohta, jolla kuuluu aiheuttaa mahdollisimman paljon tuhoa avoimessa pelimaailmassa.

Microsoft paljasti Gamescom-messuilla 2014 Goat Simulatorin tulevan Xbox Onelle. Peli julkaistiin syyskuussa Androidille ja iOS:lle. 

Huhtikuussa 2015 peli julkaistiin Xbox 360 & One -pelikonsoleille.  Elokuussa 2015 peli julkaistiin myös PlayStation 3 ja 4 -pelikonsoleille. 

Peli sai alkunsa, kun sen kehittäjät tekivät sen aluksi vitsillä ja laittoivat videon YouTubeen. Videosta tuli niin suosittu, että se päätettiin tehdä oikeasti.

Pelaaminen 

Pelissä pelaajalla on hallussaan vuohi, jota hän voi ohjata ympäriinsä avoimessa pelimaailmassa. Ideana on ohjata sitä ja aiheuttaa mahdollisimman paljon tuhoa. Vuohi osaa juosta, hypätä, tarttua esineisiin kielellään ja puskea. Vuohi voi tehdä useita eri asioita maailmassa, kuten hyppimään trampoliinilla ja lentelemään rakettirepulla. Pelaaja ansaitsee pisteitä eri asioista ja saa saavutuksia eri teoista, kuten saavuttamalla tietyn korkeuden.

Peliin on piilotettu paljon easter eggejä. Pelaaja voi esimerkiksi erääseen taloon sisälle mennessään pelata Flappy Birdiä parodioivaa Flappy Goatia. Pelaaja voi myös päästä vuohien kuninkaaksi kiipeämällä erään tornin huipulle ja menemällä sinne sisään.

Goat Simulator sai kesäkuun 3. päivä uuden päivityksen. Päivitys lisäsi peliin uuden kartan, uusia esineitä, kuten polkupyörän ja moninpelin. Alun perin julkaisuajankohdaksi suunniteltiin toukokuun puoltaväliä, mutta se siirrettiin kesäkuulle, jotta uutta pelialuetta voitaisiin vielä parannella.

Vastaanotto 

Goat Simulator sai ilmestyessään ristiriitaisen vastaanoton. Pelillä on Metacriticin sivuilla 61 prosentin keskiarvo 36 arviosta ja GameRankingsin sivuilla 62,33 prosentin keskiarvo 24 arviosta. IGN:in sivuilla Dan Stapleton totesi, että "Goat Simulator ei ole kummoinen peli, mutta se on todella hyvää ajanvietettä" ja antoi pelille arvosanaksi 8.0/10. Game Informer antoi pelille arvosanaksi 5.0/10 ja Eurogamer 7/10.

Peli on myynyt elokuuhun 2014 mennessä yli miljoona kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelin viralliset kotisivut 

Simulaatiopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
Linux-pelit
Mac OS -pelit
Android-pelit
iOS-pelit
Vuoden 2014 videopelit
Ruotsissa kehitetyt videopelit
Antti Teittinen

Antti Teittinen (s. 15. elokuuta 1981) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Ilves FS:ää. Hän toimii myös seuran valmentajana. Teittinen on edustanut Ilvestä koko uransa.

Suomen futsalmaajoukkueen vakiokalustoon kuuluva Teittinen on pelannut maajoukkueessa kolmanneksi eniten otteluita kautta-aikain (107) ja tehnyt niissä 15 maalia. Hän on 171 senttimetriä pitkä.

Lähteet 
 http://www.ilvesfs.fi/joukkue.php?pelaaja_id=1 
 http://www.palloliitto.fi/maajoukkueet/futsalmaajoukkue/pelaajat/antti-teittinen

 Suomalaiset futsalpelaajat
Suomalaiset futsalvalmentajat
 Vuonna 1981 syntyneet
 Elävät henkilöt
Sewolin uppoaminen

Matkustajalaiva MV Sewolin uppoaminen (koreaksi. 세월호 침몰 사고, Hanjaksi. 歲月號沈沒事故) tapahtui 16.4.2014 laivan ollessa matkalla Incheonista Jejuun. Alus kallistui ja kääntyi ympäri ennen uppoamistaan. Sillä oli 476 matkustajaa, joista suurin osa oli opiskelijoita. 

Alus lähetti hätäsanoman 2,7 kilometrin päässä Gwanmaen saaresta kello 8.58 Korean aikaa. Evakuointikäsky annettiin vasta 40 minuuttia sen jälkeen, kun laiva alkoi kallistua. Matkustajia oli kielletty poistumasta uppoavasta laivasta. Kalastaja- ja muut pienalukset pelastivat useita ihmisiä ennen Korean rannikkovartioston aluksia. Onnettomuudessa kuoli 304 ihmistä ja 9 katosi. Alkuvuodesta 2017 pelastustiimi Onsite Rescue Team löysi yhden kadonneen opiskelijan ruumiin. Ruumiin mukana löydettiin myös laukku sisältöineen. Löydetty ruumis oli 17-vuotiaan Jo Eun Hwan, joka tunnistettiin hampaiden avulla.[7] Kadonneiden kahdeksan henkilön etsintöjä on pyydetty jatkamaan.

Sewolissa oli liikaa lastia, mikä teki laivan epävakaaksi. Kun laivan kokematon ruorimies teki äkkikäännöksen, lasti liikkui. Tämän vuoksi laiva kallistui ja alkoi upota.

Laivan miehistön toimintaa on kritisoitu ankarasti Etelä-Korean mediassa. Etelä-Korean presidentti vertasi miehistön toimintaa murhaan. Laivan päällikkö sai 36 vuoden vankeustuomion ja kaikkiaan 15 laivan miehistön jäsentä sai vankeustuomion osallisuudestaan turmaan. Laivan varustamoyhtiön toimitusjohtaja sai kymmenen vuoden vankeustuomion osallisuudestaan turmaan.

Laiva nostettiin pintaan maaliskuussa 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laivaonnettomuudet
Onnettomuudet Etelä-Koreassa
Vuoden 2014 onnettomuudet
Vine (ohjelmisto)

Vine oli Twitterin omistama videojakopalvelu, joka antoi käyttäjien luoda sekä lähettää lyhyitä videoklippejä mobiilisovelluksella. Ohjelmistolla luodut videot ovat maksimissaan kuuden sekunnin pituisia ja niitä voitiin jakaa Vinen sosiaalisessa verkossa, tai muissa palveluissa, kuten Twitterissä ja Facebookissa. 

Twitter ilmoitti 27. lokakuuta 2016 lakkauttavansa Vinen, mutta vanhat videot säilyvät katseltavissa sivustolla.

Historia 
Vinen perustivat Dom Hofmann, Rus Yusupov ja Colin Kroll kesäkuussa 2012. Twitter osti yhtiön lokakuussa 2012, ja kauppahinnaksi raportoitiin 30 miljoonaa dollaria.

Vine julkaistiin virallisesti 24. tammikuuta 2013 ilmaisena sovelluksena iOS-laitteille. Android-versio julkaistiin 2. kesäkuuta 2013. 12. marraskuuta 2013 sovellus julkaistiin myös Windows Phonelle.

Lähteet 

Twitter
Windows-ohjelmat
macOS
Android-sovellukset
iOS-sovellukset
Windows Phone -sovellukset
Haagin kongressi

Haagin kongressi oli 2.–7. syyskuuta 1872 Alankomaiden Haagissa järjestetty Ensimmäisen internationaalin viides kansainvälinen kongressi. Se merkitsi sosialistisen työväenliikkeen hajoamista kahtia, kun aikaisemmin samassa yhteistyöjärjestössä toimineet marxilaiset ja anarkistit erosivat toisistaan aatteellisten ristiriitojen seurauksena. Keskeisenä syynä hajoamiseen oli internationaalin perustajiin kuuluneiden Karl Marxin ja Mihail Bakuninin keskinäiset erimielisyydet. Ensimmäisestä internationaalista eronneet anarkistit perustivat vain paria viikkoa myöhemmin Sveitsin Saint-Imierissä omaksi yhteistyöjärjestökseen Anarkistisen internationaalin.

Marxin ja Bakuninin riitojen taustalla oli suhtautuminen vuoden takaisiin Pariisin kommuunin tapahtumiin. Pamfletissaan Kansalaissota Ranskassa Marx tulkitsi Pariisin kommuunin epäonnistumista niin, että on muodostettava koko proletariaattia edustava keskusjohtoinen puolue, joka myöhemmin ottaa valtion hallintaansa eli muodostaa niin sanotun proletariaatin diktatuurin. Bakuninin näkemyksen mukaan taas työläisten ja talonpoikien pitää toimia keskenään vallankumouksellisessa liitossa ilman puolueita ja johtavaa eliittiä. Myös koko valtiosta pitää hänen mukaansa luopua ja pyrkiä sen lakkauttamiseen. Bakunin sai kongressissa tukea ajatuksilleen muun muassa sveitsiläiseltä James Guillaumelta.

Ensimmäinen internationaali järjesti Haagin jälkeen vielä kaksi kongressia ennen vuonna 1876 tapahtunutta hajoamistaan. Sen toimintaa perustettiin jatkamaan Toinen internationaali vuonna 1889.

Lähteet 
Steklov, G. M.: The Hague Congress

Aiheesta muualla 
Haagin kongressin pöytäkirjat (englanniksi)

Työväenliike
Sosialismin historia
Anarkismi
Haagin historia
Konferenssit
Trutz von Trotha

Trutz von Trotha-Witzenmann 16. syyskuuta 1946 Dieburg – 18. toukokuuta 2013 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen sosiologi ja sosiologian professori Siegenin yliopistossa.

Trotha kasvoi ja vietti kouluvuotensa Pforzheimissa, jossa hänen adoptiovanhempansa Witzenmannit asuivat. Hän opiskeli sosiologiaa, poliittista tiedettä ja lähihistoriaa Freiburg im Breisgaussa. Hän valmistui vuonna 1972 Freiburgissa Albert Ludwig -yliopistosta, jossa hän opiskeli Heinrich Popitzin johdolla. 1973–1974 hän jatko-opiskeli Yhdysvalloissa. 1979 hän työskenteli tutkijana oikeussosiologi Fritz Sackille Hannoverin yliopistossa, josta hän sai professuurin 1981. Vuodesta 1989 eläkkeelle jäämiseensä vuonna 2009 saakka hän opetti Siegenin yliopistossa.

Trutz von Trothan tutkimuksen pääkohteet olivat poliittinen sosiologia ja antropologia, väkivallan ja sodan sosiologia, siirtomaahistoria, lain antropologia ja sosiologia, oikeussosiologia sekä perheiden ja nuorten sosiaalihistoria. Eläkkeelle jäämisen jälkeen hän jatkoi sodan sekä poliittisten voimien uudenlaisten ilmentymien kehityksen ja erityisesti Saharan eteläpuolisen Afrikan alueella tapahtuvan vallankäytön tutkimista.

Hän oli myös Witzenmann-yhtymän osakas ja johtokunnan jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saksan kansalliskirjaston luettelo Trothan teoksista 

Saksalaiset sosiologit
Sotateoreetikot
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Kellot (Ilmari Aalto)

Kellot on taiteilija Ilmari Aallon öljyvärityö kankaalle, 50×40 cm, vuodelta 1914. Ateneumin taidemuseo hankki sen kokoelmiinsa vuonna 1971.

Ilmari Aallon Kellot-maalaus sinistä, ruskeaa ja valkoista väriä kellonmuodossa ja viivaa toistaessaan kuin kuvaisi maalaamisen musikaalista puolta. Se on keveä, helposti sointuva iloinen laji maalauksen mukaan.

Kellot-maalauksella on yhtymäkohtia venäläiseen kubismiin. Pietarissa avantgarde teki läpimurtoaan noin vuodesta 1908, ja tätä taidetta Aaltokin pääsi tarkastelemaan, koska Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun oppilailla oli tapana tehdä opintomatkoja Pietariin. Venäläisen taiteilijan Vassily Kandinskyn taiteessa ja kirjoituksissa musikaalisuus oli Kellot-työn syntymäaikoihin mitä ajankohtaista. Myös Sergei Rahmaninovin koraalisinfonia Kellot sai ensiesityksensä joulukuussa 1913 Venäjällä, mikä on Aallon Kellot-työn kannalta mielenkiintoinen tieto.

Helsingissä oltiin nähty Campendonckin Musiikki-nimisiä maalauksia Der Blaue Reiterin näyttelyssä tätä ennen.

Aallon taide

Ilmari Aalto oli innostunut kubismista vain muutaman vuoden, vuodet 1914-1916, ollessaan nuori taiteilija. Suomeen kubismi tuli Pietari-vaikutteiden lisäksi monta kautta. Suomalaiset taiteilijaystävät toivat noina aikoina kirjoja ja lehtiä ulkomailta, mutta Helsingissä kävi myös ulkolaisia luennoitsijoita mm. norjalainen Jens Thiis vuonna 1913. Tärkeä oli myös Helsingissä vuonna 1914 järjestetty näyttely, jonka järjesti Berliinin Der Sturm -galleria. Tuossa näyttelyssä oli esitellä sekä venäläisiä että saksalaisia avantgardisteja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Teos Suomen Kansallisgallerian sivulla: Kokoelmat: Kellot. 

Suomalaiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Kubistiset maalaukset
Toomas Heikkinen

Toomas Heikkinen (s. 27. maaliskuuta 1991) on suomalainen moottoriurheilija. Hän kilpailee rallicrossin MM-sarjassa.

Heikkinen aloitti moottoriurheilun kuusivuotiaana kartingista ja siirtyi Formula Renaultien kautta rallicrossiin vuonna 2010. Samana vuonna hän voitti rallicrossin Suomen mestaruuden Super Car -luokassa, ruotsalaisen Per Eklundin tallissa Saab 9-3:lla. Vuonna 2011 Heikkinen ajoi rallicrossin EM-sarjaa edelleen Eklundin Saab 9-3:lla. Tasaisen kauden aikana Heikkinen nousi palkintopallille Ruotsin Höljesissä ja kauden EM-sarjan kokonaiskilpailun sijoitus oli kuudes.

Vuonna 2012 autoksi vaihtui ruotsalaisen OMSE-tiimin Ford Fiesta, ja Heikkinen siirtyi ajamaan Pohjois-Amerikkaan Global Rallycross sarjaa. Kauden lupaavat esitykset saivat kolauksen X Gamesissa Los Angelesissa kesäkuussa. Heikkinen joutui onnettomuuteen ajettuaan harjoituksissa jättimäisen hyppyrin alastulorampin keulaan. Kuntoutuminen vakavista murtumista vei aikansa, mutta Heikkinen ajoi kauden viimeiset kilpailut kipsatulla jalalla.

Vuosi 2013 toi viimein menestystä. Global Rallycross sarjan suvereeni voitto, ennätyksellisen viiden perättäisen osakilpailuvoiton siivittämänä nosti Heikkisen myös vuoden autourheilijaksi Suomessa.

Vuonna 2014 Heikkinen saavutti MM-sarjan kokonaiskilpailussa hopeaa Marklund Motorsportin Volkswagen Polo Supercarilla.

Vuosi 2015 ei tuonut mainittavaa menestystä MM-sarjassa (sijoitus 9.). Belgian osakilpailun voitto ja Kanadasta napattu kakkostila kertoivat vauhdin olevan siellä, vaikka Marklund Motorsportin VW Polo ei ollutkaan edelliskauden iskussa.

Vuoden 2016 FIA World RX -sarjan talliksi valikoitui ruotsalainen EKS RX ja autoksi nopea Audi S1 EKS RX quattro. Jo kauden ensimmäisessä osakilpailussa Portugalin Montalegressä Heikkinen väläytti nopeuttaan sijoittuen kolmanneksi. Kausi 2016 päättyi kolmen palkintopallisijoituksen ja muutamien tekniikkaongelmien jälkeen seitsemänteen sijaan. Valmistajien maailmanmestaruus varmistui kuitenkin EKS RX -tiimille yhdessä maailmanmestaruuden voittaneen Mattias Ekströmin kanssa.  

Kausi 2017 jatkui EKS RX tallissa tuoden monivaiheisen kauden jälkeen MM-sarjan sijoituksen seitsemän. Parhaina sijoituksina Saksan Esteringistä tullut palkintopallisijoitus (3.) ja Kanadan osakilpailun viides sija.  

Vuonna 2018 hän ajoi villikorttikilpailijana itävaltalaisessa MJP Racing -tallissa muutamia valittuja kisoja.

Aiheesta muualla 
 http://www.heikkinen.fi/toomas/
 

Suomalaiset autourheilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Momio

Momio on 7–13-vuotiaille lapsille ja nuorille suunnattu internetpalvelu ja sovellus. Se on tarkoitettu ainoastaan alle 18-vuotiaille. Palvelun ja sen käyttöön tarkoitetun sovelluksen on kehittänyt tanskalainen watAgame. Palvelussa voi viestiä muiden käyttäjien kanssa sekä jakaa kuvia ja YouTube-videoita toisille. Momiota on myös kutsuttu ”lasten Facebookiksi”.

Momio on saatavana englanniksi, hollanniksi, norjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, suomeksi ja tanskaksi.

Suomessa Momio avattiin maaliskuussa 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Yhteisöpalvelut
Gaylord

Gaylord on miehen etunimi. Se on johdettu vanhan ranskan kielen sanasta gaillard, joka tarkoittaa eloisaa tai riehakasta. Nimeä on annettu vain harvoin 1900-luvun puolivälin jälkeen, koska slangissa sana gay alkoi silloin tarkoittaa homoseksuaalista.

Tunnettuja Gaylord-nimisiä
Gaylord Nelson, yhdysvaltalainen poliitikko
Gaylord Perry, yhdysvaltalainen baseball-pelaaja
Gaylord Silly, ranskalais-seychelliläinen juoksija

Kuvitteellisia Gaylord-nimisiä 
 Gaylord Focker, Ben Stillerin esittämä henkilö elokuvassa Perhe on painajainen

Lähteet

Etunimet
Shakugan no Shana

Shakugan no Shana on japanilainen light novel -sarja, jonka on kirjoittanut Yashichiro Takahashi. ASCII Media Works julkaisi sarjaa 26 osaa vuodesta 2002 vuoteen 2012.

Sarjan pohjalta on tehty myös anime- ja manga-versiot, sekä videopeli PlayStation 2:lle ja Nintendo DS:lle. 

Sarjan päähenkilöitä ovat muun muassa Yuji Sakai ja Shana, jotka taistelevat ihmisten olemassaoloa syöviä Tomogara-nimisiä hirviöitä vastaan.

Anime
Manga
Edith Grossman

Edith Grossman (s. 22. maaliskuuta 1936 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on palkittu yhdysvaltalainen kirjallisuudenkääntäjä, joka kääntää espanjasta englantiin. Hän on 1900-luvun merkittävimpiä Latinalaisen Amerikan kaunokirjallisuuden kääntäjiä. Hän on kääntänyt Nobel-kirjailija Mario Vargas Llosan, Nobel-kirjailija Gabriel García Márquezin, Mayra Monteron, Augusto Monterroson, Jaime Manriquen, Julián Ríosin ja Álvaro Mutisin teoksia.

Puheessaan, jonka hän piti Gabriel García Márquezin kunniaksi järjestetyssä 2003 PEN Tribute -tilaisuudessa vuonna 2003, Grossman kuvasi työtapaansa:

Grossman ja Gregory Rabassa saivat Gabriel García Márquezilta yllättävän kohteliaisuuden, kun tämä paljasti lukevansa omia romaanejaan mieluummin englanninkielisinä käännöksinä. 

Grossman asuu nykyisin New Yorkissa. Hänellä on B.A.- ja M.A.-tutkinnot Pennsylvanian yliopistosta, ja hän teki lopputyönsä UC Berkeleyssä ja sai Ph.D.-arvon New Yorkin yliopistosta. Hän aloitti kääntäjänuransa, kun hänen ystävänsä Jo-Anne Engelbert pyysi häntä vuonna 1972 kääntämään novellin novellikokoelmaan jota oli tekemässä. Kirjoittaja oli melko vaikeatajuinen argentiinalainen avant-garde-kirjailija Macedonio Fernández. Se oli käännekohta Grossmanin uralla, tieteenteosta ja kriitikon työstä kääntäjäksi. Hänen 2003 ilmestynyttä käännöstään Miguel de Cervantesin Don Quijotesta pidetään yhtenä hienoimmista espanjalaisen mestariteoksen englanninkielisistä käännöksistä; sitä ovat kehuneet sellaiset kirjoittaja-kriitikot kuin Carlos Fuentes ja Harold Bloom. Grossman on saanut PEN/Ralph Manheim Medal for Translation -kääntäjäpalkinnon vuonna 2006. Vuonna 2010 Grossmanille myönnettiin Kuningatar Sofian Espanjan instituutin kääntäjänpalkinto hänen vuonna 2008 tekemästään Antonio Muñoz Molinan teoksen Beatus ille käännöksestä (A Manuscript of Ashes).

Valikoima käännöksiä

Miguel de Cervantes
 Don Quixote, Ecco/Harper Collins, 2003.

Gabriel García Márquez
 Love in the Time of Cholera, Knopf, 1988.
 The General in His Labyrinth, Penguin, 1991.
 Strange Pilgrims: Stories, Alfred A. Knopf, 1993.
 Of Love and Other Demons, Knopf, 1995.
 News of a Kidnapping, Alfred A. Knopf, 1997.
 Living to Tell the Tale, Jonathan Cape, 2003.
 Memories of My Melancholy Whores, Vintage, 2005.

Mario Vargas Llosa
 Death in the Andes, Farrar, Straus and Giroux, 1996.
 The Notebooks of Don Rigoberto, Farrar, Straus and Giroux, 1998.
 The Feast of the Goat, Picador, 2001.
 The Bad Girl, Farrar, Straus and Giroux, 2007.
 In Praise of Reading and Fiction: The Nobel Lecture
 Dream of the Celt, Farrar, Straus and Giroux, 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla
Haastattelu Guernica Magazine Don Quijotesta  
Edith Grossmanin luento, "Translating Cervantes", IDB Cultural Center, Washington, D.C. 
PEN audio interview with Gregory Rabassa and Edith Grossman 
Podcast Interview with Paula Shackleton BookBuffet.com 

Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset kielenkääntäjät
Ekoanarkismi

Ekoanarkismi eli ekologinen anarkismi (myös viheranarkismi) on anarkismin muoto, jossa sen yhteiskuntafilosofisiin käsitteisiin yhdistetään ekologiaa ja se laajennetaan koskemaan myös luontoa sekä eläimiä. Ekonarkismissa painotetaan ympäristöongelmia ja ympäristötietoisuutta, tarkoituksena on luoda uusi ekologisesti kestävällä pohjalla oleva yhteiskunta. Ekologisen anarkismin käytännön toiminta perustuu usein suoraan toimintaan.

Historia 
Varhaisimpina ekoanarkistisina ajattelijoina pidetään yhdysvaltalaista Henry Thoreauta, joka 1800-luvun puolivälissä kehitti kansalaistottelemattomuuden käsitteen, sekä saman vuosisadan lopussa vaikuttanutta ranskalaista Élisée Reclusta. Myös kirjailija Leo Tolstoin ajatuksiin perustuvalla tolstoilaisuudella on ollut vaikutusta ekologiseen anarkismiin. 1800–1900-lukujen vaihteessa liike keräsi kannatusta erityisesti Ranskassa ja Espanjassa. Merkittävimpiä 1900-luvun filosofeja olivat muun muassa amerikkalainen libertaristi Murray Bookchin sekä ranskalainen kristillinen anarkisti Jacques Ellul. Tunnetuimpia viime vuosikymmenten toimijoita ovat olleet Eläinten vapautusrintama ja Maan vapautusrintama.

Anarkoprimitivismi 
Ekoanarkismista on kehittynyt vielä radikaalimpi suuntaus anarkoprimitivismi, jossa mukaan kaikki tieteen ja teknologian saavutukset pitäisi hylätä ja palata mahdollisimman luonnonmukaiseen elämäntapaan.

Lähteet 

Anarkismi
Luonnonsuojelu
Eläinsuojelu
Antonio Fuoco

Antonio Fuoco (s. 20. toukokuuta 1996 Cosenza, Italia) on italialainen rata-autoilija.

Fuoco kuuluu Ferrarin nuorten kuljettajien akatemiaan.

Ura
Fuoco aloitti karting-uransa nelivuotiaana ja kilpaili eri Euroopan mestaruuskilpailuissa. Hän pääsi KF2-luokkaan vuonna 2012, jossa hän sijoittui kolmanneksi WSK Euro Series- ja neljänneksi CIK-FIA European KF2 Championship -luokissa.

Vuonna 2013 Fuoco aloitti kilpauransa siirtyen Formula Renault Alps -sarjaan. Hän saavutti kuusi voittoa, viisi paalupaikkaa, viisi nopeinta kierrosta ja yhdeksän palkintokorokesijoitusta voittaen koko sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa, jossa hän saavutti yllättäen yhden paalupaikan. Vuonna 2014 Fuoco siirtyi Euroopan Formula 3 -sarjaan. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi.

Vuonna 2015 Fuoco kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallin autolla. Hän saavutti kaksi kakkossijaa ja 88 pistettä sijoittuen sarjan loppupisteissä kuudenneksi. Fuoco jatkoi sarjassa kaudella 2016 vaihtaen Trident-talliin. Toisella kaudellaan hän voitti kilpailut Iso-Britanniassa ja Saksassa. Hän keräsi kaiken kaikkiaan 157 pistettä ja sijoittui pisteissä kolmanneksi.

Kaudeksi 2017 Fuoco siirtyi Formula 2 -sarjaan. Hän ajoi Prema Racing -tallissa.

GP3-tulokset

Formula 2 -tulokset

Lähteet 

Italialaiset autourheilijat
GP3-kuljettajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Joni Pakola

Joni Pakola (s. 19. kesäkuuta 1985) on suomalainen futsalpelaaja ja jalkapalloilija. Futsal-liigassa hän edustaa Vieska Futsalia. Aiemmin Pakola on pelannut muun muassa Ilves FS:n riveissä ja saavuttanut joukkueessa kaksi Suomen mestaruutta. Suomen futsalmaajoukkueessa hän on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt kolme maalia. Vieska Futsalissa ja sen edeltäjässä Pakola on pelannut vuodesta 2012 lähtien. Kaudella 2015-2016 Pakola valittiin kauden parhaaksi futsalpelaajaksi.

Jalkapallossa Pakolan on edustanut koko uransa vuodesta 2003 lähtien ylivieskalaista Kakkosessa pelannutta FC YPA:a. Kakkosen kausia syksyllä 2015 on takana kaikkiaan 13 ja niissä pelannut 285 ottelua ja tehnyt 78 maalia. Parhaalla kaudellaan 2009 hän teki 14 maalia..

Lähteet 
 http://www.palloliitto.fi/maajoukkueet/futsalmaajoukkue/pelaajat/joni-pakola
 http://www.ilvesfs.fi/joukkue.php?pelaaja_id=31

Viitteet

Suomalaiset futsalpelaajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Steven N’Zonzi

Steven N’Kemboanza Mike Christopher N’Zonzi (s. 15. joulukuuta 1988) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2019–2020 turkkilaista Galatasarayta lainalla italialaisesta AS Romasta. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. N’Zonzi on pelannut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa ja hänet kutsuttiin mukaan Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen, jota hän olisi myös voinut edustaa, mutta hän päätyi pelaamaan aikuisten tasollakin Ranskan maajoukkueessa.

Seurajoukkueura 
Amiens SC:ssä ammattilaisuransa aloittanut ja peräti kuudessa eri seurassa juniorina pelannut N’Zonzi siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Blackburn Roversiin vuonna 2009. Häntä alettiin Amiensin aikoina kutsumaan ”uudeksi Patrick Vieiraksi”. N’Zonzi pelasi neljä kautta Roversissa, ennen kuin joukkue tippui Englannin Mestaruussarjaan vuonna 2012. Samana vuonna N’Zonzi siirtyi Valioliigan Stoke Cityyn. Hän on ollut molemmilla Stoke-kausilla yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Stoken aikoina N’Zonzi on myös joutunut poliisin kuulusteluun ajettuaan kolarin autollaan.

Maajoukkueura 
Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut N’Zonzi kutsuttiin toisen kotimaansa Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 2011. Hän kieltäytyi tuolloin, mutta ei vielä sulkenut pois mahdollisuutta pelata tulevaisuudessa Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa. Hän valitsi lopulta kuitenkin Ranskan ja kuului miehistöön vuoden 2018 MM-kilpailuissa, joissa Ranska voitti maailmanmestaruuden.

Lähteet 
 http://www.transfermarkt.co.uk/en/steven-nzonzi/profil/spieler_73734.html

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Daine Todd

Daine Gordon Todd (s. 10. tammikuuta 1987 Red Deer, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan DEL-liigan Iserlohn Roostersissa. Hän osaa tarvittaessa pelata myös hyökkääjänä. Todd laukoo oikealta.

Ura
Todd aloitti pelinsä junioriliiga WHL:ssä Medicine Hat Tigersin joukkueessa kaudella 2003–2004. Kaudella 2005–2006 hän oli kevään 2006 pudotuspeleissä kahdeksalla osumallaan joukkueen paras maalintekijä Derek Dorsettin kanssa. Kaudella 2006–2007 Todd nousi Tigersin kapteeniksi. Hän pelasi loukkaantumisten takia runkosarjassa vain viisi ottelua, mutta oli pudotuspeleissä taas pelikunnossa ja voitti kauden päätteeksi WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2007–2008 Todd oli Tigersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 25+40=65. Hän sijoittui koko WHL:n puolustajien pistepörssissä toiseksi Prince George Cougarsissa ja Moose Jaw Warriorsissa pelanneen Ty Wishartin jälkeen. Todd kärsi WHL-vuosinaan olkapäävaivoista ja hänen olkapäänsä leikattiin kaikkiaan neljä kertaa.

Kaudeksi 2008–2009 Todd siirtyi New Brunswickin yliopistojoukkueeseen, mutta hänen ensimmäinen kautensa jäi kokonaan välistä loukkaantumisen takia. Myös kauden 2010–2011 runkosarja jäi vain yhdeksän ottelun mittaiseksi. Toddin kausi päättyi kuitenkin University Cup -mestaruuteen, kuten myös viimeinen yliopistokausi 2012–2013. NHL-varaamaton Todd siirtyi sen päätteeksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Texas Starsiin huhtikuussa 2013. Hän pelasi siellä juniorivuosiltaan tutulla pelipaikalla hyökkääjänä sai tililleen kaksi ottelua.

Todd jatkoi kaudella 2013–2014 uraansa AHL-joukkue Portland Piratesissa, jossa tulokaskausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 4+28=32. 

Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi kaksivuotisella KHL-sopimuksella Jokereihin. Toddin kauteen mahtui myös noin neljän viikon mittainen poissaolo marraskuussa 2014 tulleen alaraajavamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana myös joitain otteluita hyökkääjänä. Todd teki kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelussa tehot 1+17=18 ja kahdeksassa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän kärsi loukkaantumisista myös kaudella 2015–2016, jolloin Todd oli sivussa syyskuusta 2015 marraskuuhun. Hän edusti Jokereita molempina kausina myös Spengler Cupissa. Huhtikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.

Kesäkuussa 2016 Todd purki sopimuksensa yhteisymmärryksessä Jokereiden kanssa, kun hänelle ei löytynyt sopivaa roolia seuraavalle kaudelle. Todd teki samalla kaksivuotisen sopimuksen Ruotsin SHL-liigan Luleå HF:n kanssa kaudeksi 2016–2017.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Mielensäpahoittaja (elokuva)

Mielensäpahoittaja on Dome Karukosken ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. syyskuuta 2014. Elokuva perustuu Tuomas Kyrön samannimiseen romaaniin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tuomas Kyrö ja Dome Karukoski. Elokuvan pääosissa ovat Antti Litja, Petra Frey, Mari Perankoski ja Iikka Forss.

Mielensäpahoittaja valittiin vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlien Contemporary World Cinema -sarjan ohjelmistoon, jossa se esitettiin nimellä The Grump. Elokuva on Karukosken kolmas elokuva, joka kilpailee kyseisessä sarjassa Torontossa. Elokuva oli myös Suomen Golden Globe -ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan kilpailukategoriaan. Antti Litja palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Jussilla.

Näyttelijät

Vastaanotto 

Elokuvan näki Suomessa avausviikonlopun aikana ennakkonäytökset mukaan laskettuna lähes 33 000 katsojaa. Elokuva oli viisi viikkoa yhtäjaksoisesti Suomen katsotuin elokuva. 19. lokakuuta 2014 mennessä sen oli nähnyt Suomessa jo yli 300 000 katsojaa, mikä teki siitä vuoden katsotuimman elokuvan. Marraskuussa elokuva ylitti 400 000 katsojan rajan ja syyskuussa 2015 500 000 katsojan rajan.

TV-esitykset

Jatko-osat 
Mielensäpahoittaja-elokuvien sarjaa jatkettiin vuonna 2018 ensi-iltansa saaneella Tiina Lymin ohjaamalla Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja -elokuvalla, jonka pääosassa nähdään Litjan sairastumisen ja eläkkeelle jäännin johdosta Heikki Kinnunen. Kinnunen näyttelee myös pääosaa Mika Kaurismäen ohjaamassa Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä -elokuvassa, joka saa ensi-iltansa vuonna 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2014 suomalaiset elokuvat 
Dome Karukosken ohjaamat elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Solar Filmsin elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Kultapoika (televisiosarja)

Kultapoika () on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin. Sarjaa alettiin esittää CBS:llä helmikuussa 2013, mutta toukokuussa kanava tiedotti ohjelman hyllyttämisestä. Suomessa sarjaa alettiin esittää MTV3:lla 14. marraskuuta 2013 torstain myöhäisillassa.

Näyttelijät 
 Theo James – Walter William Clark Jr.
 Chi McBride – Don Owen
 Kevin Alejandro – Christian Arroyo
 Bonnie Somerville – Deb McKenzie
 Holt McCallany – Joe Diaco.
 Stella Maeve – Agnes Clark
 Ron Yuan – Peter Kang

Jaksot 

{| class="wikitable" style="width: 100%; margin-right: 0;"
|-
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| №
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Alkuperäinen nimi
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Suomenkielinen nimi
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ohjaaja
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Käsikirjoittaja
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ensiesitys Yhdysvalloissa
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ensiesitys Suomessa
! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Katsojia (USA; milj.)
|-

|}

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Kultapoika MTV3:n sivuilla

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Harmaa linna

Harmaa linna (myös Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista, ) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.

Tausta 
Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta Harmaa linna oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi Linnaisten kartanon viheriä kamari.

Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839 löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.

Harmaan linnan tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. Harmaan linnan tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja.

Lähteet 
Suomen kansallisbibliografia Fennica 
Det gråa slottet : original WorldCat.
https://www.gutenberg.org/ebooks/68509

Viitteet

Suomalaiset romaanit
Kauhuromaanit
Vuoden 1851 kirjat
Seututie 431

Seututie 431 on Mikkelin Otavasta Joutsan Leivonmäelle kulkeva maantie. Se alkaa Valtatie 5:n varresta Hirvensalmentienä, muuttuu Otavantieksi, Joutsantieksi, Hirvensalmentieksi jälleen, Poikkitieksi ja lopulta lyhyesti Leivonmäentieksi. Hirvensalmen ja Joutsan välinen osuus valmistui vuonna 1878. Tie oli vielä alkuvuodesta 2015 useassa kohtaa huonokuntoinen, muun muassa Suonsalmelta länteen olevalla suolla tiehen oli muodostunut hidastetöyssyn kaltainen notkahdus joka aiheutti vaaraa liikenteelle. Heinäkuussa tietä kuitenkin peruskorjattiin, vain kuukausi tiellä sattuneen kuolonkolarin jälkeen.

Tie toimii pääväylänä Hirvensalmen ja Mikkelin välillä ja yhdistää valtatiet 4 ja 5. Sitä liikennöi usea linja-autovuoro. Vuoden 1933 yleiskartasta näkyy, että tuolloin Mikkelin ja Jyväskylän välinen valtatie kulki nykyisen 431:n reittiä. Tämän reitin korvasi myöhemmin Valtatie 13.

Tien loppupää Kälän ja Leivonmäen välillä oli aiemmin yhdystie 6161. Osuus liitettiin osaksi seututietä 431 vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa.

Lähteet 

431
Mikkelin liikenne
Hirvensalmi
Joutsan liikenne
Superhero Diaries – Part I

Superhero Diaries – Part I on power metal -yhtye Enfarcen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 30. huhtikuuta 2014.

Levy on konseptilevy, joka kertoo tarinaa Steel Enforcer -nimisestä supersankarista. Sankari päätyy Maahan, jossa hän paiskii töitä pahuuden poistamiseksi ja tämän tehtyään ajautuu työttömyyden kurimukseen ja seurauksiin.

Albumin ensimmäinen single ”I’m a Hero” julkaistiin 22. helmikuuta 2014. Albumi sisältää cover-version Bonnie Tylerin hitistä Holding Out for a Hero.

Kappaleet 

 (I'm A Hero - Virallinen single)

Kokoonpano 
 Riku Turunen – laulu
 Ade Manninen – kitara
 Time Schleifer – bassokitara
 Tom Rask – rummut

Vierailevat muusikot 
 Mr. Fastfinger – soolokitara (kappale 3)
 Francesco Fareri – soolokitara (kappale 5)
 Matias Kupiainen – soolokitara (kappale 3)

Muut tekijät 
 Ade Manninen – äänittäjä (kitarasoolot kappaleissa 4, 8, 9, 11)
 Tom Rask – äänittäjä (rummut)
 Riku Turunen – miksaaja, masteroija
 Petri Lampela – kansikuva

Aiheesta muualla 
 
 
 Uusimaa.fi 

Vuoden 2014 esikoisalbumit
Suomalaiset power metal -albumit
Ignoramus et ignorabimus

Ignoramus et ignorabimus on latinankielinen lause, joka tarkoittaa: "Emme tiedä emmekä tule tietämään." Lause ilmaisi erään 1800-luvulla esitetyn käsityksen tieteellisen tiedon rajoista, ja sen esitti saksalainen fysiologi Emil du Bois-Reymond teoksessaan Über die Grenzen des Naturerkennens vuonna 1872.

Hilbertin vastaus  

Matemaatikko David Hilbert ilmaisi vastaväitteensä 8. syyskuuta 1930 kuuluisassa puheessaan Saksan tiedemisten ja lääkärien yhdistykselle Königsbergissä seuraavasti:

<blockquote>Meidän ei pidä uskoa niistä, jotka tänään filosofisin perustein ja päättäväisin äänin ennustavat kulttuurin luhistumista ja hyväksyvät käsityksen ignorabimus. Sillä ei ole olemassa  mitään ingorabimusta, eikä käsitykseni mukaan mitään sellaista luonnon­tieteessä. Vastauksena typerälle ingorabimukselle isku­lauseemme olkoon: Wir müssen wiseen — wir werden wissen!''' ('Meidän tulee tietää — me saamme tietää!')</blockquote>

Jo vuonna 1900 hän oli sanonut matemaatikkojen kansain­välisessä kongressissa Pariisissa: ”Matematiikassa ei ole mitään ignorabimusta.”

Hilbert työskenteli muiden formalistien kanssa 1900-luvun alussa luodakseen matematiikalle tukevan perustan. Kuitenkin vuonna 1931 Gödelin epätäydellisyysteoreema osoitti, että mikään äärellinen aksioomajärjestelmä, joka on tarpeeksi moni­mutkainen voidakseen esittää tavan­omaista aritmetiikkaa, ei voi koskaan saavuttaa Hilbertin ohjelman tarkoitusperää. Täten se osoitti monet Hilbertin tavoitteet mahdottomiksi ja täsmensi useimpien aksiomaattisten systeemien rajat.

 Seitsemän maailman arvoitusta 
Emil du Bois-Reymond käytti ilmaisua ignoramus et ignorabimus Preussin tiedeakatemiassa vuonna 1880 pitämässään puheessa, joka käsitteli seitsemää suurta "maailman arvoitusta".

Hän luettelo seitsemän ”maailman arvoitusta”, joista kolmesta hän julisti, ettei tiede eikä filosofia voisi niitä koskaan ratkaista, koska ne ovat trans­kendenttisia. Arvoituksista seuraavia hän piti transkendenttisina, ja arvio ignoramus et ignorabimus koski nimenomaan niitä:
”1. Aineen ja voiman perimmäinen luonne, 
2. liikkeen alkuperä,...
5. yksinkertaisten aistimusten alkuperä, täysin transkendenttinen kysymys.”

 Sosiologisia vastauksia 
Sosiologi Wolf Lepenies käsitteli ignorabimus-väitettä näkökannalta, joka poikkeaa siitä, mitä Bois-Reymond tarkoiti esittäessään väitteitä tieteen rajoista:— se on itse asiassa uskomattoman itse­varmaa kannatusta tieteelliselle hybrikselle, joka on naamioitu vaati­matto­muudeksi —

Tämä liittyi keskusteluun Friedrich Woltersista, yhdestä George-Kreis -kirjallisuuspiirin jäsenestä. Lepenies väitti, että Wolters ymmärsi väärin tieteen mahdolli­suuksista koskevan pessimismin asteen, mutta ymmärsi hyvin sen johto­päätöksen, että tiede­miehet itse voivat osoittaa itse­kriikkiä.

Katso myös 
Hybris
Agnostisismi
Tiedän, etten tiedä mitään

Lähteet

Tieteenfilosofia
Latinankieliset fraasit
Coca-Cola Life

Coca-Cola Life oli The Coca-Cola Companyn tuote, joka julkaistiin Argentiinassa ja Chilessä vuonna 2013. Juoma kehitettiin erään Argentiinassa ja Chilessä tehdyn viiden vuoden tutkimuksen pohjalta.

Coca-Cola Life oli Coca-Cola-tuoteperheen ainoa tuote, jonka makeutusaineina on käytetty sokeria ja steviaa, jonka turvallisuusraja on kymmenesosa siitä mitä aspartaamin. Juoma tuli Eurooppaan vuonna 2014.

Coca-Cola Life oli vähäkalorinen versio Coca-Colasta 36 kcal/200 ml -arvoilla, joka on 60 prosenttia vähemmän kuin alkuperäisessä versiossa. Juomaa markkinoitiin Argentiinassa ja Chilessä Diet Coken ja Coca-Cola Zeron rinnalla.

Cola-Cola Life lisättiin Viking Linen juomavalikoimaan kesällä 2015.

Lähteet

Coca-Cola
Luettelo 14. dalai lama Tenzin Gyatson ulkomaanmatkoista Intian ulkopuolelle

Tämä on luettelo Tenzin Gyatson, 14. dalai laman virallisista vierailuista Intian ulkopuolelle vuoden 1959 jälkeen. Luettelossa ei ole yksityisiä vierailuita. 
Lähteet:

Luettelo

Matkakuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

14. dalai lama
Tiibet
Juho Hurskainen

Juho Hurskainen on suomalainen muusikko. Hurskaisen pääinstrumentti on tenorisaksofoni, jota hän soittaa muun muassa Esa Pulliaisen johtamassa Agents-yhtyeessä ja Whistle Bait -orkesterissa, jonka solistina on toinen Agents-kollegansa Vesa Haaja. Lisäksi Hurskainen on mukana Hustle Fuzz ja Vesa Snygg sekä Satelliitti-yhtyeessä.

Juho Hurskainen on kotoisin Imatralta, mutta asuu nykyään Helsingissä.

Aiheesta muualla

http://www.agents-sivut.com/
http://www.hi-flyrangers.com/web_whistle_bait/ 
http://www.vesasnygg.fi/juho.html

Suomalaiset saksofonistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Mies elää

Mies elää on suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1968. Se perustuu James O’Toolen näytelmään Man Alive, jonka on suomentanut Juhani Jaskari. Televisiosovituksen ohjasi Ere Kokkonen.

Mustavalkoinen komedia kertoo satiirin keinon kuvitteellisesta Tieteellisen tuotannon virastosta, jonka byrokratian viidakossa ihmiset yrittävät selviytyä. Se ensiesitettiin helmikuussa 1968.

Rooleissa

Lähteet

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1968 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Ere Kokkosen ohjaamat elokuvat
Aino Niinistö

Aino Ester Niinistö (4. maaliskuuta 1903 Sortavala – ?) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija. 

Aino Niinistö kävi keskikoulun sekä 1928 Suistamon alakouluseminaarin ja 1945–1946 Heinolan opettajaseminaarin. Lisäksi hän opiskeli vuonna 1946 Jyväskylän Kasvatusopillisesta Korkeakoulussa.

Niinistö toimi opettajana Halikossa 1929–1936, Loimaalla 1936–1947 sekä Lahdessa 1947–1967. Hän toimi myös lehtiavustajana.

Teoksia 
 Särmikäs siru: runoja 1935–1978. A. Niinistö, Lahti 1978
 Porrasvälejä. A. Niinistö, Lahti 1980
 Poismuuttavaa suvea: tanka- ja haikurunojen tapaan. A. Niinistö, Lahti 1984
 Aarrekammio. 1985

Lähteet 
 
 Päijät-Häme-wiki: Aino Niinistö

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1903 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Milla-Mari Pylkkänen

Milla-Mari Pylkkänen (s. 1993 Kotka) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Pylkkäsen ensimmäinen televisioroolityö oli vuodenvaihteessa 2013–2014 esitetyn Kansan mies -sarjan Essi Honkalan rooli. Syksyllä 2013 hän aloitti näyttelijäntyön koulutusohjelman opinnot Teatterikorkeakoulussa, jonne hän pääsi opiskelemaan neljännellä yrittämällään.

Pylkkäsellä on levytyssopimus Johanna Kustannus-levy-yhtiön kanssa. Muusikkona hän käyttää taiteilijanimeä Milla Rumi. Johanna Kustannuksen taiteellisen johtajan Riku Mattilan kuultua Pylkkäsen tekemiä kappaleita Lahden kansanopiston esityksessä pyysi hän Pylkkästä lähettämään hänelle demoja tekemistään kappaleista. Pian Mattila tarjosikin hänelle levytyssopimusta.

Filmografia

Televisiosarjat

Milla Rumi 
Pylkkänen julkaisi ensimmäisen singlenä ”Sitä mikä vaan” 23. elokuuta 2013 taiteilijanimellä Milla Rumi. Tammikuussa 2014 hän julkaisi singlen kappaleesta ”Luulaulu” sekä huhtikuussa 2014 kappaleesta ”Hei ihminen”.

Anssi Växbyn tuottaman esikoisalbumin artisti julkaisi syksyllä 2014.

Diskografia

Albumit

EP:t

Singlet 
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
|-
! Vuosi !! Single !! Latauslista !! Singlelista  !! Radiolista !! Albumi
|-
| 2013 || ”Sitä mikä vaan” || – || – || – || rowspan="4" | Ilot, halut ja valheet
|-
| rowspan="3" | 2014 || ”Luulaulu” || – || – || 100 <ref>{{Verkkoviite | Osoite = http://www.ifpi.fi/tilastot/virallinen-lista/artistit/milla+rumi/luulaulu | Nimeke = Musiikkituottajat - Tilastot - Suomen virallinen lista: Milla Rumi - Luulaulu | Tekijä = | Julkaisija = Musiikkituottajat | Ajankohta = | Viitattu = 16.10.2014 }}</ref>
|-
| ”Hei ihminen” || – || – || –
|-
| ”Ilot, halut ja valheet” || – || – || –
|}

 Musiikkivideot 
 Sitä mikä vaan (2013 – ohj. Alli Mattila, Katariina Havukainen ja Milla Rumi)
 Luulaulu (2014 – ohj. Iiro Hokkanen & Niko Hatara)
 Hei ihminen (2014 – ohj. Iiro Hokkanen & Niko Hatara)
 Ilot, halut ja valheet'' (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Milla Rumin viralliset Facebook-sivut
 Milla Rumin YouTube-kanava

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1993 syntyneet
Happy Endings (televisiosarja)

Happy Endings on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut David Caspe. Sarjasta tehtiin kolme tuotantokautta, joiden esittäminen alkoi ABC-kanavalla 13. huhtikuuta 2011 ja päättyi 3. toukokuuta 2013. Kesällä 2013 kerrottiin, ettei sarjalle tule enää jatkoa. Suomessa sarja alkoi marraskuussa 2014 Hero-kanavalla.

Rooleissa

Juoni
Sarja kertoo ystäväporukasta, jotka joutuvat eri syistä välillä outoihinkin tilanteisiin. Ensimmäisessä jaksossa Alex (Elisha Cuthbert) jättää Daven (Zachary Knighton) alttarilla. Ystäväporukka luulee, että toivoa yhdessäoloon ei enää ole.

Jaksot

1. tuotantokausi (2011)

|}

2. tuotantokausi (2011–2012)

|}

3. tuotantokausi (2012–2013)

|}

Vastaanotto
Happy Endings alkoi Yhdysvalloissa lupaavasti saaden 7,2 miljoonaa katsojaa. Se on saanut kulttisarjan maineen, osin sen aliarvostetun statuksen vuoksi. Kanavaa on kritisoitu siitä, että ohjelmapaikka ei ollut hyvä eikä sarjaa mainostettu kunnolla. New York -lehden Vulture-blogissa kirjoitettiin, että sarjan lopettaminen oli televisiokauden 2012–2013 ”television huonoimpia päätöksiä”.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Fallen Leaves & Dead Sparrows

Fallen Leaves & Dead Sparrows on suomalaisen metalliyhtye Amoralin järjestyksessään kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2014 levymerkillä Imperial Cassette.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Amoral sekä sanoittanut Ben Varon.

Kokoonpano

Yhtye 
 Ari Koivunen – laulu
 Ben Varon – kitarat, taustalaulu, tuottaja
 Masi Hukari – kitarat, kosketinsoitin
 Pekka Johansson – bassokitara
 Juhana Karlsson – rummut

Tuotanto 
 Janne Saksa – miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija
 Aki Siltala – grafiikka
 Terhi Hursti – kalligrafia
 Pasi Moilanen – layout
 Valtteri Hirvonen – valokuvat

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fallen Leaves & Dead Sparrows Amoralin kotisivuilla
 Fallen Leaves & Dead Sparrows discogs.com -sivustolla
 

Vuoden 2014 albumit
Amoralin albumit
Carnal Demise (albumi)

Carnal Demise on saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Inverse Records.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Jarkko – laulu
 Timo – kitara
 Tuomas – kitara
 Taave Kinnunen – bassokitara
 Hyde – rummut

Vierailevat muusikot 
 Jukka Ruostila – kosketinsoitin
 Sami Partanen – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Jukka Ruostila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Timo Pönni – äänittäjä
 Jaakko Viitalähde – masteroija
 Jesse Makkonen – grafiikka, layout

Arvostelut 
 Imperiumi: 7/10
 Kaaoszine: 9/10
 Metal Temple: 7/10
 Sea of Tranquillity:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2012 esikoisalbumit
Suomalaiset death metal -albumit
Suomalaiset thrash metal -albumit
Jomala IK

Jomala IK (JIK) on jomalalainen jalkapalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2019 lähtien miesten Kolmosessa.
 Kauteen 2013 asti se pelasi nelosessa, jolloin seura voitti oman lohkonsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jomala IK virallinen sivusto 

Suomalaiset jalkapalloseurat
Jomala
Linus Ullmark

Sven Linus Ullmark (s. 31. heinäkuuta 1993 Lugnvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NHL-joukkue Boston Bruinsia. Ullmark on refleksityylinen maalivahti, jonka vahvuuksiin kuuluu atleettisuus, sijoittuminen, riskittömyys, paineensietokyky ja reboundien torjuminen.

Ura

Seuraura
Ullmark on Lugnviks IF:n kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin Höga Kustenissa, josta Ullmark siirtyi 15-vuotiaana Kramfors-Allianseniin kaudeksi 2008–2009. Kesken kauden 2009–2010, lokakuussa 2009 hän siirtyi MODO Hockeyn J18-junioreihin. Kaudella 2011–2012 Ullmark debytoi MODO:n Elitserien-joukkueessa, jossa hän pelasi kolme ottelua. Suurin osa hänen kaudestaan eteni kuitenkin seuran J20-junioreissa.

Buffalo Sabres varasi Ullmarkin kuudennella kierroksella 163. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän vietti kauden 2012–2013 vielä suurimmaksi osaksi MODO:n J20-junioreissa, joille Ullmark torjui J20 SuperElitin-hopeaa. Hänet valittiin myös sarjan parhaaksi maalivahdiksi. Siirtotakarajan jälkeen Ullmark nousi myös MODO:n Elitserien-joukkueen kakkosmaalivahdiksi, kun Oscar Alsenfelt siirtyi loppukaudeksi lainalle sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskaniin. Myös Ullmark sai kauden aikana tililleen kuusi Allsvenskan-ottelua Mora IK:sta syksyllä 2012. MODO:n Elitserien-joukkueessa hän pelasi kuusi runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Marraskuussa 2012 Ullmark teki kevääseen 2015 asti ulottuvan jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

Kaudeksi 2013–2014 MODO luopui ykkösmaalivahdistaan Bernhard Starkbaumista ja jatkoi maalivahtikaksikolla Ullmark - Anton Forsberg. Ullmark pelasi ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudellaan 35 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Hänen runkosarjan torjuntaprosenttinsa 93,1% oli koko SHL:n paras. Ullmark palkittiin kauden päätteeksi liigan parhaana maalivahtina Honken Trophylla. Toukokuussa 2014 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, mutta hänet lainattiin vielä MODO:on kaudeksi 2014–2015.

Avangard Omsk varasi Ullmarkin 99. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2015.

Lokakuussa 2020 Ullmark teki Sabresin kanssa yksivuotisen ja 2,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Heinäkuussa 2021 Ullmark solmi neljän vuoden ja arvoltaan 20 miljoonan dollarin sopimuksen Bruinsin kanssa.

Maajoukkueura

Ullmark edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti pronssia. Ullmark toimi lähinnä joukkueen kolmosmaalivahtina ja toimi luukkuvahtina kolmessa ottelussa, eikä hän saanut peliaikaa. Yhteensä Ullmark on pelannut seitsemän A-maaottelua. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 3. huhtikuuta 2013 Oskarshamnissa Slovakiaa vastaan. Ullmark torjui Ruotsille 6–1-voiton. Hän on pelannut myös kolme nuorten maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkomaalivahdit
Boston Bruinsin pelaajat
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Mykkiin kivet

Mykkiin kivet on Parikkalassa Kesusmaan kylässä sijaitseva pohjoismaiden suurin siirtolohkareryhmä. Limittäin kasautuneitten lohkareitten väliin on jäänyt luolamaisia käytäviä, joita paikalliset asukkaat käyttivät kansanperinteen mukaan piilopaikkana isonvihan vuosina.

Lohkareet ovat pegmatiittigraniittia tai graniittia, ja ne ovat todennäköisesti irronneet mannerjäätikön sulamisvaiheessa vajaan kilometrin päässä sijaitsevasta Mykkinmäen kalliorinteestä.

Mykkii on murteellinen muoto pyöreää kalliota tai mäkeä tarkoittavasta sanasta mykkiö tai mykkiä.

Lähteet 
 Willimiehen jäljillä-blogi 13.8.2013 : Parikkala / Mykkiin kivet

 Parikkala
Suomen siirtolohkareet