joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Crazy Heart

Crazy Heart on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Scott Cooperin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu Thomas Cobbin samannimiseen romaaniin vuodelta 1987. Jeff Bridges näyttelee Bad Blakea, parhaat päivänsä nähnyttä country-musiikin artistia, joka pyrkii elämänmuutokseen aloittaessaan suhteen nuoren Jean-nimisen toimittajan (Maggie Gyllenhaal) kanssa. Muissa rooleissa ovat muun muassa Colin Farrell, Robert Duvall ja Beth Grant. Bridges, Farrell ja Duvall myös laulavat elokuvassa.

Elokuva kuvattiin Los Angelesissa sekä Uuden Meksikon eri paikkakunnilla vuonna 2008. "Crazy Heartin" budjetti oli seitsemän miljoonaa dollaria. Elokuvaa suunniteltiin alun perin suoraan videolevitykseen, mutta Fox Searchlight osti sen oikeudet teatterilevitykseen. 

Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 16. joulukuuta 2009 ja Suomessa 14. toukokuuta 2010.

Näyttelijät

Soundtrack
Albumi "Crazy Heart: Original Motion Picture Soundtrack" julkaistiin vuonna 2009. Levyllä on 16 kappaletta, jotka ovat pääosin T-Bone Burnettin, Stephen Brutonin ja Ryan Binghamin kirjoittamia. Esiintyjinä kuullaan mm. Jeff Bridgesiä, Colin Farrellia, Buck Owensia, Lightnin' Hopkinsia ja Waylon Jenningsiä.

Vastaanotto

Palkinnot
Jeff Bridges voitti miespääosasta sekä Oscarin että Golden Globen. Ryan Bingham ja T-Bone Burnett saivat Oscarin ja Golden Globen elokuvan tunnussävelmästä "The Weary Kind". Maggie Gyllenhaal oli ehdolla Oscar-palkintoon naissivuosan kategoriassa.

Arvioita 
Episodi-lehdessä kuusi kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 3,17.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomenkielinen elokuva-arvio - Blues-Finland.com
Virallinen Crazy Heart -kotisivu - Fox Searchlight Pictures
Crazy Heart -käsikirjoitus  - Fox Searchlight Pictures

Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat

Golden Globe -palkitut elokuvat
SAG-palkitut elokuvat
The Essential Michael Jackson

The Essential Michael Jackson on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kahdeksas kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2005. Se sisältää Jacksonin sekä hänen yhtyeensä The Jackson 5 hittejä vuosilta 1969–2001. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 19. heinäkuuta 2005 ja päivää aikaisemmin Isossa-Britanniassa. Yhdysvalloissa julkaistiin 26. elokuuta 2008 rajoitetun erän versio The Essential Michael Jackson 3.0, joka sisältää seitsemän Jacksonin kappaletta käsittävän ylimääräisen kolmannen levyn. Albumi oli tarkoitus julkaista Isossa-Britanniassa uudelleen 6. heinäkuuta 2009 nimellä The Hits, mutta se peruttiin Jacksonin kuoleman vuoksi.

Albumille myönnettiin kaksinkertaista platinaa Yhdysvalloissa vuonna 2009. Sitä on myyty yli seitsemän miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti, mikä tekee siitä Sonyn menestyneimmän ”The Essential” -linjan albumin.

Kappalelistat

Kansainvälinen versio

Yhdysvaltain versio

Limited Edition Bonus Disc

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2005 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
The Essential Collection

The Essential Collection on Michael Jacksonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Albumi koostuu Jacksonin varhaisista soolokappaleista, jotka hän äänitti Motown Recordsin alaisuudessa 1970-luvulla.

Kappalelista 
 One Day In Your Life
 Rockin Robin
 People Make The World Go 'Round
 Happy (Love Theme From 'Lady Sings The Blues')
 With A Child's Heart
 Music & Me
 Got To Be There
 Ben
 We're Almost There
 Just A Little Bit Of You
 I Wanna Be Where You Are
 In Our Small Way
 My Girl
 Dapper Dan
 We've Got A Good Thing Going

 Michael Jacksonin albumit
 Vuoden 2005 albumit
Best 1200

Best 1200 on Michael Jacksonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Albumin kappalelista on täysin sama kuin keväällä 2005 julkaistussa The Essential Collection -kokoelma-albumissa. Albumi kuuluu "Best 1200" sarjaan.

Kappaleet 

 One Day in Your Life
 Rockin Robin
 People Make the World Go Around
 Happy
 With a Child's Heart
 Music and Me
 Got to Be There
 Ben
 We're Almost There
 Just a Little Bit of You
 I Wanna Be Were You Are
 In Our Small Way
 My Girl
 Dapper-Dan
 We've Got a Good Thing Going

 Michael Jacksonin albumit
Vuoden 2005 albumit
La Légende de La Pop

La Légende de La Pop on Michael Jacksonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin Ranskassa vuoden 2009 loppupuolella. Albumi koostuu The Jackson 5 -yhtyeen varhaisista kappaleista, joita se äänitti Steeltown Recordsin alaisena 1960-luvun loppupuolella, vuotta ennen kuin se siirtyi Motown Recordsille.

Kappaleet 

Michael Jacksonin albumit
The Jackson 5:n albumit
Vuoden 2009 kokoelma-albumit
Osmolaliteetti

Osmolaliteetti tarkoittaa liuenneiden molekyylien ja ionien lukumäärää liuotinkilossa (n(l. osmoolien määrä)/massa) yksikkö:   [osm/kg]. Ihmisen elimistössä osmolaliteettiin eli elimistön nestetasapainoon vaikuttavat hypotalamuksen, munuaisten sekä virtsan eritystä vähentävän hormoonin toiminta. Näin ollen elimistön osmolaliteettia on tarkkailtava aivolisäkkeen läheisyydessä tapahtuneen leikkauksen jälkeen sekä diabetes potilailla.

Kaava: O = c*i, jossa c = konsentraatio ja i = liuenneiden ionien määrä

esim. NaCl -> Na+ + Cl- , jossa i = 2

Lähteet 

Yksiköt
Biokemia
Solubiologia

en:Osmolality
Spoon River antologia

Spoon River antologia (Spoon River Anthology) on Edgar Lee Mastersin runoteos vuodelta 1915. Teos on kokoelma lyhyitä vapaamittaisia runoja, joista muodostuu kuva kuvitteellisen Spoon Riverin kaupungin elämästä. Masters nimesi kaupungin todellisen Spoon River -nimisen joen mukaan, joka virtaa lähellä Mastersin kotikaupunkia. Kokoelmassa on 212 erillistä henkilöhahmoa, joiden elämästä on 244 kuvausta. Teoksen on suomentanut Arvo Turtiainen, ja suomennoksen ensipainos ilmestyi 1947 Tammen kustantamana.

Sisältö
Ensimmäinen runo on teoksen johdanto.

Seuraavat runot ovat kuolleiden kaupunkilaisten hautakivien tekstejä, joita vainajat itse esittävät. He kertovat asioita, joita voi odottaa: jotkut kertovat oman tarinansa ja elämänsä käännekohtia, toiset tekevät havaintoja ulkopuolisesta elämästä, pikkutarkat valittavat hautojensa kohtelusta, ja jotkut kertovat, miten he oikeasti kuolivat. Kun ei enää ollut syytä valehdella seurausten pelosta, he kertovat elämästä kaupungin julkisivun takana. Yksi asukkaista, älykäs ja menestyvä mies, kiittää vanhempia kaikista saavutuksistaan, ja vanha nainen itkee, sillä mies onkin hänen salainen avioton lapsensa, ja näistä kuvauksista syntyy vaikuttava, joskaan ei kaunis kokonaisuus.

Kuolemanjälkeinen elämä saa vain satunnaisia mainintoja, ja nekin vaikuttavat ristiriitaisilta.

Monet teoksen hahmoista pohjautuvat Mastersin lapsuuden kotiseutujen kahden kaupungin Petersburgin ja Lewistownin todellisiin henkilöihin, jotka Masters joko tunsi tai joista hän oli kuullut. Merkittävimpiä heistä on Ann Rutledge, joka paikallisen tarinan mukaan olisi ollut Abraham Lincolnin nuoruudenrakkaus, mistä kuitenkaan ei ole minkäänlaisia todisteita. Rutledgen hauta on yhä nähtävissä Petersburgin hautausmaalla, ja kierroksella noiden kaupunkien hautausmailla vastaan tulevat useimmat muutkin Mastersin henkilöhahmojen nimet.

Toisen paikallisen tarinan mukaan Mastersin vähemmän imarteleva kuvaus rakennuksista herätti hänen kotikaupungissaan hämmennystä ja pahennusta, eikä hän juuri sen vuoksi olisi asettunut asumaan Lewistowniin eikä Petersburgiin.

Spoon River antologiaa käytetään usein toisen vuoden opetuksessa Meisner-tekniikan näyttelijäkoulutuksessa.

Aiheesta muualla
 
Spoon River Anthology verkkojulkaisu viitteineen ja kommentteineen 
Spoon River Anthology, Bartleby.com
 
Spoon River Anthology in 6"×9" PDF  Pennsylvania State University Electronic Classics Site 

Yhdysvaltalaiset runokokoelmat
Vuoden 1915 kirjat
Projekti 885

Projekti 885 "Jasen" (Проект 885 "Ясень", "saarni"), tunnetaan myös NATO-raportointinimellä Graney-luokka tai johtoaluksen mukaan Severodvinsk-luokkana on venäläinen ydinkäyttöisten hyökkäyssukellusveneiden luokka. Luokka on Projekti 971 "Akula" -hyökkäysveneitä ja projekti 949A "Antei" -ohjusveneitä seuraava yleiskäyttöisten veneiden sarja, jossa aseistusta voi vaihtaa soveltumaan useisiin tehtäväprofiileihin.

Veneen aseistukseen kuuluu 24 risteilyohjusta, tyyppejä 3M51 Alfa SLCM, SS-NX-26 Oniks tai SS-N-21 Granat/Sampson SLCM, lisäksi siinä on kahdeksan 650 mm ja 533 mm:n torpedoputkea ja mahdollisuus miinojen ja meritorjuntaohjusten käyttöön.

Ensimmäisen veneen rakennustyöt aloitettiin Sevmašilla Severodvinskissa vuonna 1992 ja se otettiin käyttöön Venäjän laivastossa 15. kesäkuuta 2010 pitkien viivytysten jälkeen
Toisen veneen, nimeltään "Kazan", rakennus aloitettiin 2009.

Alukset mitat ovat 119 metriä, 8600/13800 tonnia. Miehistöä on 90.

Lähteet
 http://www.globalsecurity.org/military/world/russia/885.htm

Viitteet 

Venäjän laivaston sukellusveneet
Sukellusveneluokat
Talviparalympialaiset 1998

Talviparalympialaiset 1998 järjestettiin Naganossa Japanissa 5.–14. maaliskuuta 1998. 571 kilpailijaa osallistui kisoihin, jotka avasi Japanin kruununprinssi.

Kisoista raportoi 1 468 eri medioiden edustajaa.

Mitalitaulukko TOP-10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Official website of the Paralympic Movement 
 Naganon paralympialaiset Ylen Elävässä arkistossa

Paralympialaiset
Vuoden 1998 urheilu
Naganon urheilu
Eesti Rahvusringhääling

Eesti Rahvusringhääling (ERR) eli Viron yleisradio on Viron valtion julkisen palvelun yleisradioyhtiö, joka muodostui 1. kesäkuuta 2007, kun Eesti Televisioon ja Eesti Raadio yhdistyivät. ERR on ollut Euroopan yleisradiounionin jäsen perustamiskuukaudestaan saakka.

Viron radiolla oli vuosina 1947–1998 suomenkielinen toimitus. Suomeen suunnattujen lähetysten suosituin kuunteluaika oli sunnuntaisin kello kymmeneltä, jolloin Yleisradio lähetti jumalanpalveluksen. Toimitus suomensi ja äänitti käyttöönsä virolaisia lauluja, joista tunnetuin on Georg Otsin esittämä ja Suomessa levytetty Saarenmaan valssi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ERR:n kotisivut
Suuri toivelaulukirja

Suuri toivelaulukirja on Musiikki-Fazerin julkaisema kirjasarja, jonka kirjat sisältävät tunnettujen kappaleiden sanoituksia ja nuotteja. Lisäksi kappaleiden yhteydessä on lyhyet esittelyt kyseisistä kappaleista, niiden esittäjästä, säveltäjästä tai sanoittajasta. Sarjasta on vuoteen 2019 mennessä ilmestynyt 24 osaa, minkä lisäksi on julkaistu myös muutamia teemakirjoja. 

Ensimmäinen osa julkaistiin 1976, ja sen ensimmäiset laulut ovat Maamme-laulu ja Finlandia-hymni. Yhdeksänteen osaan saakka toimittajana toimi Aapeli Vuoristo, jonka lisäksi alkuperäiseen toimituskuntaan kuuluivat Musiikki Fazerissa työskennelleet Toivo Kärki ja Heikki Uusitalo. Hanketta veti alkujaan Einari Marvia ja siinä oli mukana myös Suuri Suomalainen Kirjakerho. Myöhempiä osia ovat toimittaneet Ilkka Kuusisto, Olli Heikkilä, Jukka Kankainen, Matti Kemiläinen, Raimo Henriksson, Virpi Kari ja Ari Leskelä. Ensimmäisestä osasta otettiin vuoteen 2008 mennessä 25 painosta. Kaikkiaan sarjan kirjoja on painettu yhteensä noin 1,2 miljoonaa kappaletta.

Toivelaulukirjojen sisältö noudattaa jokaisessa osassa miltei samanlaista rakennetta. Alussa on isänmaallisia ja vanhempia juhlallisia lauluja luvussa ”Suomalaisia sävelmiä”, sitten suomalaisia kansanlauluja ja hengellisiä lauluja. Niitä seuraavat joululauluille ja lastenlauluille omistetut luvut. Kirjojen keskivaiheilta löytyy ooppera-aarioita, operettikappaleita ja musikaalisävelmiä otsikolla ”Näyttämön säveliä”. Sitä seuraavat luvut ”Ulkomaisia kansanlauluja” ja ”Ulkomaisia sävelmiä”, sitten ”Kupletteja” ja ”Laulelmia”. Kirjojen kaksi viimeistä osiota sisältävät suomalaisia ja ulkomaisia iskelmiä.

Sarjan jokaisessa osassa on erivärisenä sama, puuta ja lintuja esittävä kansikuva, jonka on suunnitellut Marja Arvola.

Kritiikkiä
Toivelaulukirjojen teksteissä on havaittu virheitä. Sanoitusten osalta tämän arvellaan johtuvan muun muassa siitä, että sarjan ensimmäisiin osiin sanoituksia tallennettiin kuulonvaraisesti äänilevyiltä. Toivelaulukirjoista sanoitukset virheineen on toisinaan jäljennetty muihinkin julkaisuihin, kuten joululaulun ”Sydämeeni joulun teen” virheet Suomen Lähetysseuran Kauneimmat joululaulut -lauluvihkoihin.

Lähteet 

Laulukirjat
Kirjasarjat
HMNB Portsmouth

HMNB Portsmouth eli Her Majesty’s Naval Base Portsmouth on yksi Britannian Kuninkaallisen laivaston kolmesta tukikohdasta. Se on Portsmouthin kaupungissa Portsmouthin sataman itärannalla Solentin salmesta ja Wightsaaresta pohjoiseen. Se on Kuninkaallisen laivaston vanhin tukikohta, ja sillä on tärkeä rooli laivaston historiassa ja Britannian sotahistoriassa.

Tukikohta on ollut tärkeä osa kaupunkia vuodesta 1194.

Tukikohdassa on maailman vanhin kuivatelakka, ja sinne on sijoitettu kaksi kolmasosaa Kuninkaallisen laivaston pinta-aluksista. Lisäksi tukikohdassa on kaupallisia maatoimintoja, kuten laivanrakennusta, laivojen korjausta, huoltoa, majoitusta ja ravintoloita sekä henkilöstöpalveluja, kuten hammaslääkintä-, lääkintä-, koulutus-, kirkollisia ja hyvinvointipalveluja. Kaupalliset palvelut ostetaan alihankintana BVT Surface Fleetiltä, ja muista palveluista huolehtii puolustusministeriö.

Tukikohdassa on myös Portsmouthin telakkamuseo, jossa ovat esille muun muassa Mary Rose, HMS Victory sekä HMS Warrior.

Katso myös
HMNB Clyde
HMNB Devonport

Lähteet

Aiheesta muualla 

Portsmouth
HMNB Portsmouth
Tyler Perry

Tyler Perry (s. 13. syyskuuta 1969 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja, tuottaja ja kirjailija. Vuonna 2009 Forbes listasi Perryn Hollywoodin kuudenneksi kovapalkkaisimmaksi mieheksi. Perryn elokuvat ovat tuottaneet 400 miljoonaa maailmanlaajuisesti. Koska Tyler Perryn elokuvat on yleensä kohdistettu afroamerikkalaiselle yleisölle, hän ei ole menestyksestään huolimatta erityisen tunnettu Yhdysvaltojen ulkopuolella. Hänen elokuviaan onkin kritisoitu siitä, että ne luovat stereotyyppisen kuvan afroamerikkalaisista.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Their Very Best – Back To Back

Their Very Best - Back To Back on Diana Rossin, Gladys Knightin, Michael Jacksonin ja Stevie Wonderin yhteinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.

Kappaleet 
Diana Ross – Reach Out & Touch  
Diana Ross – Touch Me In The Morning 		
Diana Ross – Ain't No Mountain High Enough 		
Diana Ross – I'm Still Waiting 
Diana Ross – Upside Down 		
Diana Ross – Theme From Mahogany (Do You Know Where You're Going To) 		
Michael Jackson – Billie Jean  	 	
Michael Jackson – Thriller 		
Michael Jackson – Beat It 		
Michael Jackson – She's Out Of My Life 		
Michael Jackson – Farewell My Summer Love 		
Michael Jackson – One Day In Your Life
Stevie Wonder – For Once In My Love  	 	
Stevie Wonder – My Cherie Amour 		
Stevie Wonder – Yester-Me, Yester-You, Yesterday 		
Stevie Wonder – Signed, Sealed, Delivered, I'm Yours 		
Stevie Wonder – If You Really Love Me 		
Stevie Wonder – I Was Made To Love Her 
Gladys Knights & The Pips – Midnight Train To Georgia  	 	
Gladys Knights & The Pips – Help Me Make It Through The Night 		
Gladys Knights & The Pips – Try To Remember / The Way We Were 		
Gladys Knights & The Pips – Come Back & Finish What You Started 		
Gladys Knights & The Pips – Baby Don't Change Your Mind 		
Gladys Knights & The Pips – Best Thing That Ever Happened To Me

Vuoden 1986 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Stevie Wonderin albumit
Altaidyŋ tšolmony

Altaidyŋ tšolmony (Алтайдыҥ чолмоны, ”Altain tähti”) on Altain tasavallassa Venäjällä ilmestyvä altainkielinen sanomalehti.

Lehti on perustettu vuonna 1922 nimellä Kyzyl solun tabyš (”Punaiset uutiset”). Vuonna 1923 se sai nimen Oirot jeri (”Oroottien seutu”) ja vuonna 1925 Kyzyl Oirot (”Punainen Oirotia”). Nykyisellä nimellään lehti ilmestyy vuodesta 1948.

Altaidyŋ tšolmony ilmestyy kolme kertaa viikossa kahdeksansivuisena ja A3-kokoisena. Sen painos on 4 500 kappaletta (huhtikuussa 2010). Julkaisijoina toimivat Altain tasavallan parlamentti ja hallitus sekä lehden toimitus.

Aiheesta muualla
 Lehden numeroita pdf-muodossa

Altain tasavalta
Venäläiset sanomalehdet
Itä-Hakkilan Kilpa

Itä-Hakkilan Kilpa (I-HK) on vuonna 1956 perustettu vantaalainen urheilun yleisseura. I-HK:n kotipaikka on Itä-Hakkila ja toiminta-alue koko Itä-Vantaa. TUL:ään kuuluvassa seurassa on noin 800 jäsentä. Seuran kotikenttänä toimii Itä-Hakkilan kenttä. 

Itä-Hakkilan Kilvan lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, lentopallo, yleisurheilu, sähly, jumpat, lajimix ja  kuntoliikunta. Kilpailutoimintaa on jalkapallossa ja kehitysvammaisten salibandyssä. I-HK:lla on ollut aikaisemmin aktiivista toimintaa myös painin, hiihdon ja kaukalopallon parissa.

Lähteet 
http://www.ita-hakkilankilpa.fi/
http://www.vantaalla.info/sivu/index.php?option=com_sobi2&sobi2Task=sobi2Details&catid=5&sobi2Id=35&Itemid=7 

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Vantaalaiset urheiluseurat
Vuonna 1956 perustetut urheiluseurat
DVS Shoe Company

DVS Shoe Company on yhdysvaltalainen vuonna 1995 perustettu jalkinevalmistaja. Yhtiö aloitti rullalautailukenkien valmistajana, mutta on laajentanut sittemmin mallistoaan muihinkin jalkineisiin. Yhtiön kotipaikka on Kalifornian Torrancessa.

Aiheesta muualla
 Yhtiön omat sivut
Yhdysvaltalaiset yritykset
Mozarteum

Mozarteum, koko nimeltään Dommusikverein und Mozarteum (tuomiomusiikkiyhdistys ja mozarteum), on Salzburgiin 22. huhtikuuta 1841 perustettu musiikki-instituutio, joka oli alun perin musiikkikoulu ja Mozart-aiheinen arkisto. Nykyään Mozarteum on jakautunut kolmeen itsenäiseen osaan:

Universität Mozarteum
Yliopistossa voi opiskella muun muassa musiikkia, taidetta, esittävää taidetta ja musiikkipedagogiikkaa. Mozarteumin Rainerstraßella sijaitseva päärakennus remontoitiin perusteellisesti ja laajennettiin vuonna 2006. Yliopistoon kuuluu myös musiikkitieteellinen tutkimusinstituutti.

Internationale Stiftung Mozarteum
Vuonna 1880 perustettiin Internationale Stiftung (Kansainvälinen Mozarteum-säätiö) edistämään taloudellisesti musiikkilahjojen kehittämistä.

Mozarteumorchester Salzburg
Mozarteum-orkesteri oli alun perin oppilaiden orkesteri, mutta vuonna 1939 se erottautui akatemiasta ja on nykyään itsenäinen instituutio.

Tunnettuja oppilaita 
 Thomas Bernhard
 Heino Ferch
 Udo Jürgens
 Herbert von Karajan

Aiheesta muualla 
 Universität Mozarteum Salzburg 
 Internationale Stiftung Mozarteum 
 Mozarteum Orchester Salzburg 

Musiikkialan oppilaitokset
Itävallan yliopistot
Salzburg
Hina

Hina (Danthonia decumbens) on monivuotinen, melko pienikokoinen, mätästävä heinälaji. Kaikkiaan hinojen (Danthonia) suvussa on yli sata lajia, ja niistä vain hinaa tavataan Pohjois-Euroopassa ja Suomessa.

Ulkonäkö ja koko 
Hina kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi ja mätästävästi. Lehdet ovat kapeat, 2 millimetriä leveitä ja usein harvakarvaisia. Tähkät ovat ominaisen näköisiä, 4–10 tähkylästä muodostuvia röyhyjä. Yhdessä tähkylässä on 2–5 kukkaa.

Elinympäristö 
Hina kasvaa karuilla laidunniityillä, metsänreunoissa, kanervanummilla sekä kallio- ja merenrantaniityillä.

Levinneisyys Suomessa 
Hina on Suomessa yleinen Ahvenanmaalla ja lounaisimmassa saaristossa. Manner-Suomen etelärannikolla hina kasvaa melko yleisenä. Paikoin sitä tavataan harvinaisena sisämaassakin. Rannikoiden lähellä hina kasvaa alkuperäisenä, sisämaassa muinais- tai uustulokkaana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Hina (Danthonia decumbens)
 Kasviatlas 2020: Hinan (Danthonia decumbens) levinneisyys Suomessa.
 Den virtuella floran: Knägräs (Danthonia decumbens) 

Heinäkasvit
Vadelmavillaselkä

Vadelmavillaselkä (Thyatira batis) on sirppisiipimäisiin kuuluva, helposti tunnistettava yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 

Vadelmavillaselän siipien kärkiväli on noin 34–40 mm. Pohjaväriltään tummanharmaissa etusiivissä on viisi isoa, vaaleanpunaista täplää, jotka vaalenevat reunoja kohti. Takasiivet ovat vaaleanharmaat.

Noin 40 mm pitkä toukka elää vadelman lehtien yläpinnoilla loppuvuodesta.

Levinneisyys ja lentoaika 
Laajalti levinnyt laji, jota tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa ja Aasiassa Japaniin ja Himalajalle saakka. Suomessa laji on melko yleinen ja se on levinnyt Etelä-Lapin korkeudelle asti. Vadelmavillaselkä lentää toukokuusta elokuuhun lehtimetsissä ja vesakoissa. Elokuun yksilöt ovat toista sukupolvea.

Elinympäristö ja elintavat 
Vadelmavillaselkä elää metsiköissä, puistoissa, puutarhoissa ja muissa vadelmaa kasvavissa paikoissa. Perhonen aloittaa lentonsa illalla hämärän laskeuduttua ja tulee valolle, mutta sitä voi myös tehokkaasti houkutella perhosbaarilla. Lajia tavataan tavallisesti yksitellen. Talvehtii kotelona yhteensidottujen lehtien välissä.

Laji on helppo kasvattaa toukasta.

Ravintokasvi 
Toukka elää vadelma (Rubus idaeus), mutta myös erilaisilla koristevatukoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Perhoset: Vadelmavillaselkä
kuva toukasta
 Pertti Pakkanen: Thyatira batis

Sirppisiivet ja villaselät
Perfect World (yritys)

Perfect World (kiinaksi 完美世界) on Kiinassa sijaitseva MMORPG-verkkopelien kehitykseen erikoistunut yritys.

Perfect World Entertainment on yhtiön Yhdysvalloissa toimiva tytäryhtiö.

Perfect World on ilmoittanut Runic Games -studionsa sulkemisesta vuonna 2017.

Kehitetyt pelit
 Perfect World, 2006
 Legend of Martial Arts, 2006
 Perfect World II, 2006
 Jade Dynasty, 2007
 Chi Bi, 2008
 Hot Dance Party, 2008
 Pocketpet Journey West, 2008
 Battle of the Immortals, 2009
 Ether Saga Odyssey, 2009
 Fantasy Zhu Xian, 2009
 Dragon Excalibur, 2010
 Forsaken World, 2010
 Empire of the Immortals, 2010
 War of the Immortals, 2012
 Neverwinter Online, 2013
 Swordsman Online, 2014

Lähteet

Aiheesta muualla
 Profiili MobyGamesissä 
 Perfect World Entertainment 
 Perfect Worldin kansainväliset sivut 

Kiinalaiset videopeliyritykset
RWTH Aachen

RWTH Aachen (, suomeksi Aachenin reiniläis-westfalenilainen teknillinen korkeakoulu), on teknillinen yliopisto Aachenissa, Saksassa. RWTH Aachen on opiskelijamäärältään Saksan suurin teknillinen yliopisto; syyslukukaudella 2018/2019 opiskelijoita oli noin 45000. Vuonna 2017 RWTH Aachenin vuosibudjetti oli 948 miljoonaa euroa. Se on osa Saksan liittovaltion huippuyliopistoille suunnattua Exzellenzinitiative-hanketta. RWTH Aachenissa on opiskellut tai työskennellyt lukuisia Nobel-voittajia, joista ensimmäisenä Philipp Lenard (fysiikka, 1905) ja uusimpana Thomas Südhof (fysiologia tai lääketiede, 2013), sekä muita merkittäviä tutkijoita, kuten Theodore von Kármán.

Historia  
RWTH Aachen perustettiin vuonna 1870 nimellä Königlich Rheinish-Westphälische Polytechnische Schule zu Aachen, mutta nimi vaihdettiin jo vuonna 1880 muotoon Technische Hochschule. Vuonna 1899 RWTH Aachen sai ensimmäisten preussilaisten teknillisten korkeakoulujen joukossa promovointioikeuden, toisin sanoen luvan myöntää tekniikan alan tohtorintutkintoja (Dr.-Ing.). Sana Königlich (suom. kuninkaallinen) poistettiin nimestä Saksan keisarikunnan luhistuttua ensimmäisessä maailmansodassa. 1970-luvulla valtaosa saksalaisista teknillisistä korkeakouluista vaihtoi nimensä teknillisiksi yliopistoiksi, mutta RWTH Aachen piti nimensä teknillisenä korkeakouluna.

Organisaatio 
RWTH Aachen koostuu yhdeksästä tiedekunnasta:

 - Matematiikka, informatiikka ja luonnotieteet
 - Arkkitehtuuri
 - Rakennustekniikka
 - Konetekniikka
 - Georesurssit ja materiaalitekniikka
 - Sähkö- ja tietotekniikka
 - Filosofia
 - Taloustieteet
 - ei käytössä, aiemmin vuonna 1989 poistunut pedagoginen tiedekunta
 - Lääketiede

Sijainti 

RWTH Aachen on levittäytynyt lukuisiin eri rakennuksiin keskustan länsipuolelle ja on näkyvä osa Aachenia. Yksi rakennuksista on lääketieteellisen tiedekunnan futuristinen päärakennus Klinikum, joka on Manner-Euroopan suurin yhtenäinen sairaalarakennus ja toimii Aachenin pääsairaalana.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksan yliopistot
Aachen
The Frozen Tears of Angels

The Frozen Tears of Angels on Rhapsody of Firen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 30. huhtikuuta 2010. Albumi on Dark Secret -saagan kolmas ja toiseksi viimeinen osa (mikäli EP:itä The Dark Secter ja The Cold Embrace of Fear ei lasketa). Albumin tyyli on entistä nopeampaa ja kitaravetoisempaa. Rytmikitaristi Dominique Leurquin esiintyy albumilla viimeistä kertaansa, kun Tom Hess nimitettiin seuraavan albumin From Chaos to Eternity rytmikitaristiksi. Leurquin ei varsinaisesti ole kuulunut yhtyeeseen, mutta oli vuosikausia kitaristina konserteissa, ja soitti kahdella albumilla: Triumph or Agony ja The Frozen Tears of Angels.

Kappaleista Sea of Fate ja Reign of Terror julkaistiin singlet, ja edeltävästä julkaistiin myös musiikkivideo.

Kappaleet

Bonuskappaleet 
Labyrinth of Madness
Sea of Fate (Orchestrated Version)
Immortal New Reign

Kokoonpano 
 Luca Turilli – kitara
 Fabio Lione – laulu
 Alex Staropoli – koskettimet
 Patrice Guers – basso
 Alex Holzwarth – rummut
 Dominique Leurquin – rytmikitara
 Christopher Lee – kertoja

Leurquin ja Lee eivät kuulu yhtyeeseen.

Arvostelut 
 AllMusic: 
 About.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Frozen Tears of Angels discogs.com -sivustolla

Vuoden 2010 albumit
Rhapsody of Firen albumit
Ajoneuvovero

Ajoneuvovero on Suomessa liikennekäytössä olevasta ajoneuvosta perittävä vero ja se jakaantuu perusveroon ja käyttövoimaveroon (dieselvero). Perusvero on muuttunut 2010 hiilidioksidipäästöihin perustuvaksi. Ajoneuvoveroa ei makseta L-luokan ajoneuvoista (kuten mopoautoista).

Vuonna 1993 uusien autojen veroprosenttia alennettiin 20 prosenttiyksiköllä. Tavoitteena oli siirtää verotuksen painopistettä auton hankinnan verottamisesta auton käyttämisen puolelle, ajoneuvovero ei tosin verota auton käyttämistä vaan sen omistamista. Samalla myös pakettiautojen verovapaudesta luovuttiin ja verokannaksi säädettiin 35% verotusarvosta. Maastohenkilöautojen veroetu poistui ja niitä verotetaan kuin henkilöautoja.

Nykyinen vuotuinen ajoneuvovero otettiin käyttöön vuonna 1994. Uuden veron perusteluna käytettiin, että sillä korvataan edellä mainitusta veromuutoksesta ja myös alentuneesta uusien autojen myynnistä johtuva verotuoton menetys. Vuotuisen veron määräksi säädettiin 500 markkaa ennen vuoden 1994 alkua rekisteriin merkityille ajoneuvoille ja 700 markkaa tätä uudemmille ajoneuvoille. Auton käyttömaksun tuotto valtiolle oli tuolloin noin 1,3 miljardia markkaa eli 218 miljoonaa euroa vuodessa.

Vuosina 1994–1996 ajoneuvoveron kantamista hoidettiin siten, että auton tuulilasiin ostettiin sisäpuolelle kiinnitettävä virallinen verotarralappu vuosittaisen kertakorvauksen todisteeksi. Sen jälkeen siirryttiin ajoneuvorekisteriin merkittyjen ajoneuvojen käyttömaksujen suoraan laskutukseen ajoneuvojen omistajille, joka on ollut käytössä nykyhetkeen saakka.

Henkilöautoja on rekisterissä noin 2,4 miljoonaa kappaletta. Henkilöautoista kannettiin vuonna 2006 ajoneuvoveron perusveroa, eli ajoneuvoveroa noin 300 miljoonaa euroa ja lisäksi pakettiautoista noin 30 miljoonaa euroa. Vertailun vuoksi vuonna 2006 ajoneuvoveron käyttövoimavero, joka kansan suussa paremmin tunnetaan "dieselverona", tuotti kokonaisuudessaan noin 280 miljoonaa euroa, josta henkilöautojen osuus oli noin 160 miljoonaa euroa ja raskaan liikenteen 120 miljoonaa euroa.

Ajoneuvoveroa on arvosteltu siitä, että vaikka veron perusteluna on ollut auton käyttämisen verottaminen, vero ei kohdistu auton käyttämiseen vaan sen omistamiseen.

Moottoriajoneuvon käyttöaikainen haltijaperusteinen verotus alkoi 1922 leimaverolain tultua voimaan. Käytön verotuksesta bensiinikäyttöisten autojen kohdalta luovuttiin vuonna 1965. Ajoneuvojen omistamismaksun kannettiin seuraavan kerran 70-luvun lopulla, jolloin se jäi tilapäiseksi ja lakkautettiin myöhemmin. Maksukannon menetelmänä käytettiin myös silloin tuulilasiin kiinnitettyä tarralappua todisteena käyttöveron maksamisesta.

Katso myös 
Autovero
Autoilun verotus Suomessa
Suomen ajoneuvojen romutuspalkkio

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ajoneuvoverolaki
Valtiovarainministeriön ja tullin laskelma vuoden 2010 ajoneuvoveron määrästä 20 eniten myydylle henkilöautomallille

Autoilu
Verotus Suomessa
Villa Miniato

Villa Miniato on Espoon Soukanrannassa sijaitseva jugendtyylinen huvila. Vuosina 1903–1904 rakennetun huvilan on suunnitellut arkkitehti Eliel Saarinen. 

Huvilaa pidetään Espoon rakennustaiteellisesti arvokkaimpana asuinrakennuksena. Rakennus oli vuonna 1993 Museoviraston valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt -luettelossa. Uudessa vuoden 2009 inventoinnissa valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa Villa Miniatoa ei enää ole.

Huvilan rakennutti insinööri Knut Selin silloisesta Sökön kylästä ostamalleen palstalle ja se tunnettiin aluksi nimellä Villa Selin. Villa Miniatoksi rakennuksen nimesi Italiassa sijaitsevan San Miniaton kaupungin mukaan salaneuvos Alfred Nyberg, joka omisti huvilan vuosina 1905–1909. Villa Miniaton muita omistajia ovat olleet kenraali ja ministerivaltiosihteeri August Langhoff vuosina 1909–1917, kauppaneuvos Juho Kuosmanen vuosina 1920–1928 ja lääketieteen tohtori Kaarlo Tiisala vuosina 1928–1963. Kieltolain aikana huvilan laituri toimi salakuljetetun pirtun lastauspaikkana. Tiisalan perikunta omisti huvilan vuoteen 1992, jolloin se pakkohuutokaupattiin. Omistaja on sen jälkeen vaihtunut useasti.

Keväällä 2010 rakennus oli myynnissä lähes 11 miljoonan euron kauppahintaan. Ostajan puuttuessa talo joutui kesällä 2013 pakkohuutokauppaan. Huhtikuussa 2014 talo oli jälleen ulosottoviraston huutokaupan kohteena, jolloin sen osti sijoitusyhtiö Ajanta Oy.

Miniatontie ja Miniatonkuja Espoon Soukassa on nimetty huvilan mukaan.

Lähteet 

Espoon huvilat
Eliel Saarisen suunnittelemat rakennukset
Soukka
Kidekone

Kidekone on yksinkertainen radiovastaanotin, joka ei tarvitse ulkopuolista virtalähdettä, vaan se saa käyttövoimansa suoraan vastaanottamistaan radioaalloista. Kidekoneet olivat suosittuja erityisesti radion alkuaikoina.

Kidekone vastaanottaa AM-lähetyksiä ja siinä oleva diodi tasasuuntaa kantoaallon jättäen jäljelle vain signaalin verhokäyrän, joka sisältää radion välittämän ohjelmasignaalin.  Yleisradionkin aiemmin lähettämät keskipitkien (MW) ja pitkien (LW) aaltoalueiden lähetykset olivat siten vastaanotettavissa kidekoneella.  

Voimakkaan radioaseman läheisyydessä ei tarvita edes virityspiiriä, mutta jos vastaanotettavissa on useita radioasemia, niiden joukosta valitaan haluttu asema säädettävän virityspiirin avulla. Virityspiirin hyvyysluvulla on kidekoneen suorituskyvyn kannalta suuri merkitys.  Kaukana radioasemasta kidekone vaatii lisäksi hyvän antennin.

1900-luvulla kidekone oli radioharrastajien keskuudessa usein ensimmäinen itse rakennettu radiovastaanotin.

Periaatteessa ULA-taajuudelle rakennetulla kidekoneella voidaan vastaanottaa myös ULA-alueen FM-lähetyksiä lähetysantennin välittömässä läheisyydessä. Tällöin virityspiiriä käytetään taajuusmodulaation luiskailmaisuun virittämällä se sivuun aseman kantoaallosta.

Katso myös 
 Amplitudimodulaatio (AM)
 Putkiradio
 Radiovastaanotin
 Taajuusmodulaatio (FM)
 Transistoriradio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nuorten Radiokirja

Radio
Nassim Ben Khalifa

Nassim Ben Khalifa (, s. 13. tammikuuta 1992, Prangins) on sveitsiläinen jalkapalloilija, jolla on tunisialaisia sukujuuria. Hyökkääjänä ja hyökkäävä keskikenttäpelaaja pelaaja Ben Khalifa edustaa Bundesliigassa Nürnbergia.

Ura

Juniorivuodet
Ben Khalifa aloitti jalkapalloilun 9-vuotiaana Stade Nyonnaissa, josta hän siirtyi vuoden jälkeen Glandiin. Seurassa hän vietti 13-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen matka jatkui Lausannen kautta Team Vaud:n alle 18-vuotiaiden nuorten joukkueeseen. Parin kauden jälkeen Grasshopperin kykyjen etsijät toivat nuoren 16-vuotiaan lupauksen joukkueen organisaatioon, jossa hän pelasi nuorten joukkueen ohella edustuksen kakkosjoukkueessa.

Ammattilaisura
Hyvien otteiden myötä Grasshopperin kakkosjoukkueessa hän sai kutsun pelata edustusjoukkueessa ja pelasi ensimmäisessä ottelussaan 11 minuuttia 7. maaliskuuta 2009 pääsarjaottelussa FC Sionia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Kaudella 2009–2010 Ben Khalifa sai useammin peliaikaa ja onnistui tekemään kauden ensimmäisessä ottelussaan uransa avausmaalin Sveitsin pääsarjassa Sionia vastaan 19. heinäkuuta 2009.

19. helmikuuta 2010 saksalaisseura Wolfsburg ilmoitti tehneensä neljänvuoden sopimuksen Ben Khalifan kanssa, jonka on määrä siirtyä seuraan 1. heinäkuuta 2010.

Maajoukkueura
Ben Khalifa on edustanut Sveitsin nuorten maajoukkueita alle 15-, 16-, 17- ja 18-vuotiaissa. Hän on pelannut alle 17-vuotiaiden EM-kisoissa vuosina 2008 ja 2009. Lisäksi Ben Khalifa on voittanut alle 17-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 2009. Samaisessa turnauksessa hänet palkittiin hopeisella pallolla turnauksen toiseksi parhaana pelaajana.

Yksityiselämä
Ben Khalifa syntyi tunisialaisille vanhemmille Pranginsissa, Sveitsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Worldfootball 

Sveitsiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Aliisa (elokuva)

Aliisa on Aulikki Oksasen kirjoittama ja Jukka Sipilän  Yleisradiolle ohjaama televisioelokuva vuodelta 1970. Pääosaa elokuvassa näytteli Siiri Angerkoski. 

Aliisa jäi Siiri Angerkosken viimeiseksi elokuvaksi, hän kuoli maaliskuussa 1971 muutama kuukausi elokuvan valmistumisen jälkeen. Elokuva kertoo koskettavasti köyhästä kansaneläkkeen varassa elävästä vanhuksesta. Rooli on jyrkkä vastakohta Angerkosken aiemmille lupsakan kotiapulaisen ja koomisen pirttihirmun rooleille. Elokuvaa pidetään televisioteatterin klassikkona.  Angerkoskelle myönnettiin Aliisan roolista postuumisti vuonna 1971 parhaan naispääosan Jussi-palkinto.

Juoni
Elokuva kertoo Jenny Aliisa Härkönen -nimisestä vanhasta mummosta, joka asuu Helsingissä. Kaupunkia koetteli 1970-luvun taitteessa niin sanottu "moderni aalto", jonka johdosta useita vanhoja kiinteistöjä purettiin ja peruskorjattiin. Elokuvassa Aliisa asuu yksin asunnossaan ja saa kirjeen, jossa vaaditaan asukkaan poistumista asunnosta tiettyyn päivämäärään mennessä kiinteistön remontoinnin vuoksi. Aliisa elää pienellä kansaneläkkeellä eikä löydä uutta asuntoa kyseiseen päivämäärään mennessä. Hän muuttaa väliaikaisesti asumaan ystävättärensä luokse mutta tämä ei asuntopolitiikan johdosta ole oikeutettu majoittamaan muita henkilöitä asunnossaan. Asiaa selvitettäessä käy ilmi, että Aliisan ei olisi lain mukaan tarvinnut muuttaa pois asunnostaan vielä vaadittuna päivämääränä vaan noin puoli vuotta myöhemmin. Elokuva kertoo hyvin 1970-luvun ajankuvasta sekä asunto- ja eläkepolitiikasta.

Palkinnot
Valtion elokuvapalkinto 1971. 
Parhaan televisioelokuvan Jussi Jukka Sipilän johtamalle TV 1:n työryhmälle. 
Parhaan naispääosan Jussi postuumisti Siiri Angerkoskelle elämäntyöstä ja tv-elokuvasta Aliisa. 
Pohjoismainen tv-näytelmäkirjailijapalkinto parhaasta käsikirjoituksesta 1972 Aulikki Oksaselle.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aliisa Yle Areenassa

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1970 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset televisioelokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Harpejji

Harpejji on Marcodi Musical Productsin valmistama kielisoitin. Harpejjia soitettaessa käytettävä tapping-tekniikka mahdollistaa kymmenen sormen käytön, mikä on harvinaista kielisoittimille. Harpejjin kehitti Tim Meeks halutessaan yhdistää pianon ja kitaran hyvät puolet. Jokainen Harpejji tilataan Marcodilta erikseen custom-työnä, ja ne valmistetaan Marylandissa, Yhdysvalloissa.

Kehitys

Harpejjin kehitti Tim Meeks turhautuessaan pianon soiton rajoitteellisuuteen. Meeks piti enemmän kielisoitinten kuin pianon soitinväristä, mutta piti kielisoittimien soittamista hankalampana. Etsiessään ratkaisua hän törmäsi Chapman Stickiin – kitaran tyyliseen soittimeen, jota soitettiin tapping-tekniikalla ja näin mahdollisti kahdeksan sormen käytön. Meeks piti Chapman Stickin soittamisen opettelua liian vaikeana. Hän kuitenkin piti soitinta kiinnostavana ja pyysi soittimen kehittäjää Emmet Chapmania valmistamaan hänelle Chapman Stickin, jonka voisi asettaa vaakatasoon ja jossa olisi useita uusia ominaisuuksia. Chapman ei kiireiltään ehtinyt tehdä tätä, mutta kertoi John Starretista, jolla oli samankaltainen idea, StarrBoard. Meeks osti häneltä StarrBoardin prototyypin ja kehitti ideaa eteenpäin. Kuuden vuoden työskentelyn jälkeen Meeks sai valmiiksi ensimmäisen mallin, jota tultiin myöhemmin kutsumaan nimellä Harpejji d1, vuonna 2007. Ensimmäisen patentin soittimelleen hän haki keväällä 2007. Meeks rupesi työskentelemään ystävänsä Jason Melanin kanssa, ja he perustivat Marcodi Musical Products, LLC - yhtiön 4. huhtikuuta 2007 Marylandiin.

Tammikuussa 2010 esiteltiin uusi malli Harpejji k24. Edelliseen malliin d1:een verrattuna siinä oli uusia soittoa helpottavia ominaisuuksia.

Viritys
Harpejjissa on 24 kieltä, jotka on viritetty kokosävelaskeleen päähän toisistaan. Virityksen ansiosta Harpejjin soittaminen on hyvin loogista – esimerkiksi duuriskaalojen muoto pysyy aina samanlaisena, vaikka sen aloittaa eri sävelestä. Harpejjin matalin ääni on pieni a ja korkein viisiviivainen a, joten sen ääniala käsittää viisi oktaavia.

Mallit
Harpejji d1
Harpejji k24

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
www.marcodi.com, Harpejjia valmistavan yhtiön viralliset sivut
www.infohost.nmt.edu/~jstarret/StarrBoard.html, StarrBoard, Harpejjin edeltäjä
Instruments of the World - Harpejji, Music Aloud

Kielisoittimet
Hui hai hiisi

Hui hai hiisi on Yle TV2 -kanavalla vuosina 1999–2000 ensiesitetty lastenohjelmasarja, jossa kolme lasta auttavat Hiisivuoressa asuvaa Mattia ja Berenikeä. Ohjelman juoneen kuuluu, että lapset saapuvat paikalle auttamaan kaksikkoa kaikenlaisissa pulmissa. Lopulta lapset palkitaan karhunhammaskoruilla, jotka pujotetaan heidän kaulaansa Hiisivuoren keskellä. Ohjelmaa esitettiin ensimmäisen kerran perjantaisin 1. lokakuuta 1999 lähtien vuoteen 2000 asti. Uusintana sarjaa nähtiin vuosina 2003, 2005 sekä 2009–2010.

Hahmot

Matti Menninkäinen 

Matti (Riku Suokas) on hiisivuoren peikko ja hän pelkää lähes kaikkea. Matti joutuu selittelemään Hiidelle usein lapsien ääniä ja muuta vastaavaa. Matti ei aluksi pidä siitä, että lapsia tuodaan Hiisivuoreen, koska Hiisi on uhannut syödä Matin, jos näkee yhdenkin ihmislapsen. Tästä huolimatta Matti myöntyy aina auttamaan Berenikeä ja lapsia purkamaan Hiiden lumouksia.

Berenike Tähtikilpi 

Berenike (Anu Tuomi-Nikula) on Hiisivuoren keiju ja hän tykkää pohtia sekä kirjoitella asioita. Berenikellä on paljon pulmia ja hän kutsuu avukseen lapsia, jotka saavat auttaa häntä tehtävissä, joiden ratkaiseminen auttaisi purkamaan Hiiden lumoukset. Berenike poltti muinoin siipensä lennettyään liian lähelle aurinkoa.

Hiisi 

Hiisi (Asko Sahlman) on Hiisivuoressa asuva jätti ja on vuoren hallitsija. Hiisi kutsuu Matin aina luokseen selittelemään lasten ääniä, hajuja tai tavaroita. Hiisi on hyvin suurikokoinen mieshenkilö, josta näkyvät sarjassa kokonsa vuoksi vain jalat. Hiiden vierellä on aina kaksi sinikaapuista vartijaa (Herkku Hernesniemi ja Esa Rantanen). Hiisi ei pidä lapsista lainkaan ja on uhannut syödä Matin, jos löytää luolasta lapsia.

Kivijätti 

Kivijätti on kivinen hahmo, joka herää henkiin aina erään lorun lopussa. Sillä on punaiset silmät ja hyvin möreä ääni. Sen tehtävänä on auttaa Berenikeä ja lapsia tehtävässään, oli se mikä tahansa. Kivijätti ei ole paha, vaikka se näyttää pelottavalta. Kivijätin äänenä oli Riku Suokas.

Peikkoluolan ovi 

Puhuva ovi, jonka Matti yrittää saada auki, kun hänen tarvitsee päästä Bereniken ja lasten avuksi aloittamaan tehtävä. Ovi ei haluaisi päästää Mattia läpi, mutta Matti onnistuu kuitenkin aina saamaan oven auki tavalla tai toisella.

Quupeikko 

Quupeikko (Ilari Johansson) on keksijäpeikko, joka keksii toisinaan enemmän ja vähemmän hyödyllisiä asioita. Matti vierailee hänen luonaan usein, jolloin hän usein sotkee Quupeikon keksintöjä.

Tietäjä 
Tietäjä (Eriikka Magnusson) on äkkipikainen tietäjä, joka osaa tehdä loitsuja ja taikakeitoksia ja ennustaa. Taikasanalla ”Skrabe!” hän pystyy siirtämään itsensä paikasta toiseen.

Peikko Kamulainen 
Peikko Kamulainen (Miia Mäki-Jyllilä) on peikko, jonka hammasta alkaa särkeä, jos hän ei saa kahvia.

Katso myös 
 Syrhämä

Aiheesta muualla 

 Ylen Elävä arkisto: Hui Hai Hiisi
 Hui hai hiisi Yle Areenassa
 Ylen Elävä arkisto: Hui Hai Hiisi -ohjelman Matti Menninkäinen oli selitysten mestari

Lastenohjelmat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
1990-luvun suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Jorma Lehtosalo

Jorma Juhani Lehtosalo (s. 23. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen urheiluvalmentaja ja entinen kilpameloja.

Lehtosalo edusti Suomea melojana kaksissa olympialaisissa, lajina kajakkinelosten 1 000 metriä. Méxicossa 1968 hän sijoittui viidenneksi ja Münchenissä 1972 seitsemänneksi. Molempiin miehistöihin kuuluivat myös Heikki Mäkelä ja Ilkka Nummisto. Lisäksi mukana oli vuonna 1968 Karl-Gustav von Alfthan sekä vuonna 1972 Kari Markkanen. EM-kilpailuissa Lehtosalo sijoittui seitsemänneksi vuonna 1969 ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti samana vuonna pronssia.

Seuratasolla 184-senttinen Lehtosalo edusti Vanajaveden Vesikkoja, Melaveikkoja, Helsingin Nykyaikaisia 5-ottelijoita ja Canoaa. Hän voitti yhteensä 15 Suomen-mestaruutta.

Lehtosalo on toiminut pitkään valmentajana melonnan lisäksi myös ampumahiihdossa.

Lähteet 

 

Suomalaiset melojat
Suomalaiset urheiluvalmentajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Juuso Mäkilähde

Juuso ”Mäkkäri” Mäkilähde (s. 2. elokuuta 1984 Lohja) on suomalainen radiotoimittaja ja juontaja. 

Hän juontaa Radio Suomipopilla Juuso ja Tinni Show’ta. Televisiossa hän on juontanut muun muassa Selviytyjät Suomi- ja Suomen surkein kuski -ohjelmia usean kauden ajan sekä viimeisimmät kaudet myös Idolsista.

Mäkilähde on syntynyt Lohjalla, asunut lapsuuden Imatralla ja nuoruuden Jämsässä. Hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen juonnettuaan YleX-radiokanavalla iltapäiväohjelmaa vuosina 2010–2015.

Ura 
Mäkilähde tuli alun perin tunnetuksi televisiossa juontaessaan Subilla esitettyä Subbari-nimistä interaktiivista nuoriso-ohjelmaa, jonka ensimmäinen jakso esitettiin helmikuussa 2007. Syksyllä 2007 hän siirtyi juontamaan television Voice-musiikkikanavan Voicela-ohjelmaa yhdessä Jukka Rossin ja Tea Khalifan kanssa. Ohjelmaa esitettiin syksyyn 2008 asti.

YleX:llä hän juonsi YleX Viikonloppua yhdessä Sanna Gravin kanssa, kunnes siirtyi 1. marraskuuta 2010 juontamaan YleX Iltapäivää yhdessä Aino Töllisen ja Jenny Lehtisen kanssa. 17. helmikuuta 2014 YleX Iltapäivä muutti nimensä YleX Jälki-istunnoksi, jonka juontajina toimivat Mäkilähteen lisäksi Ville ”Viki” Eerikkilä ja alussa myös Jenni ”Jenspa” Poikelus. Mäkilähde juonsi viimeisen radiolähetyksensä YleX:llä 18. joulukuuta 2015.

Vuonna 2012 Mäkilähde esiintyi Teräspalleissa, jossa hän näytteli Herra Sopimatonta. Hän on toiminut Suomen surkein kuski -ohjelman juontajana vuosina 2012–2017. Vuonna 2013 hän selosti Euroviisut yhdessä Aino Töllisen kanssa. Syksyllä 2015 Mäkilähde osallistui MTV3:lla esitettyyn Voitolla yöhön -estradiviihdeohjelmaan. Lokakuusta 2015 asti hän on toiminut yhtenä Yle TV2:n Villi kortti -sarjan panelisteista.

Mäkilähde on juontanut myös Suomen surkein nikkari -ohjelmaa, jonka ensimmäinen kausi kuvattiin vuonna 2015. Sarjaa alettiin esittää MTV3:lla 21. syyskuuta 2016. Mäkilähde juonsi yhdessä Lorenz Backmanin ja Tuija Pehkosen kanssa myös Sinulle on postia -ohjelmaa, jota esitettiin MTV3-kanavalla. Nelosella esitetyn Idolsin kahdeksannen kauden Mäkilähde juonsi yhdessä Anni Hautalan kanssa.

2. lokakuuta 2017 alkaen Mäkilähde alkoi juontaa yhdessä Tinni Wikströmin kanssa Radio Suomipopin iltapäivälähetystä. Vuodesta 2018 alkaen Mäkilähde on juontanut televisiossa Selviytyjät Suomea sekä vuodesta 2020 Farmi Suomea.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
HIStory on Film, Volume II

HIStory on Film, Volume II on Michael Jacksonin musiikkivideokokoelma, joka julkaistiin vuonna 1997.

Kappalelista

Puoli yksi
 Programme Start
 HIStory Teaser Trailer
 "Billie Jean" (Motown 25: Yesterday, Today and Forever)
 "Beat It"
 "Liberian Girl"
 "Smooth Criminal" (Full Moonwalker version)
 1995 MTV Video Music Awards Performance
"Don't Stop 'til You Get Enough" / "The Way You Make Me Feel" / "Jam" / "Scream" / "Beat It" / "Black or White" / "Billie Jean"
"Dangerous"
"You Are Not Alone"
 "Thriller"

Puoli kaksi
 "Scream" (Vocal duet with Michael Jackson and Janet Jackson)
 "Childhood" (Theme from "Free Willy 2")
 "You Are Not Alone"
 "Earth Song"
 "They Don't Care About Us"
 "Stranger in Moscow"
 "Blood on the Dance Floor" (Refugee Camp Mix)
 "Brace Yourself"

Huom. VHS ja Laserdisc -versiot sisältävät "MJ Megamix" -videon, joka ei ole saatavilla DVD-versiossa.

 Michael Jackson
 Musiikki-DVD:t
Number Ones (video)

Number Ones on Michael Jacksonin musiikkivideokokoelma, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2003.

Kappalelista 
 "Don't Stop 'til You Get Enough" (4:11)
 "Rock with You" (3:22)
 "Billie Jean" (4:55)
 "Beat It" (4:56)
 "Thriller" (13:43)
 "Bad" (4:20)
 "The Way You Make Me Feel" (lyhyt versio) (6:43)
 "Man in the Mirror" (5:02)
 "Smooth Criminal" (nopeutettu versio) (4:16)
 "Dirty Diana" (5:08)
 "Black or White" (lyhyt versio) (6:22)
 "You Are Not Alone" (5:37)
 "Earth Song" (7:29)
 "Blood on the Dance Floor" (4:15)
 "You Rock My World" (lyhyt versio) (10:26)

Michael Jackson
Musiikki-DVD:t
Surmantuoja


Surmantuoja on Rytmihäiriön viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2010 levymerkillä Sakara Records. Yhtyeen kitaristi Janne Perttilän mukaan albumi on musiikillisesti aiempia albumeita väkivaltaisempi ja kappaleiden sävellyksissä nojataan tietoisesti niihin vahvuuksiin, jotka toimivat parhaiten live-olosuhteissa. Albumin äänimaailma on myös aiempaan hardcore punk -tuotantoon nähden metallisempi. Albumin miksauksesta vastaa mm. Bloodbathin ja Opethin kanssa työskennellyt Dan Swanö.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 6.

Vastaanotto 

Albumi sai hyvän vastaanoton. Desibelin Jarmo Panula antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi albumin olevan edeltäjäänsä tummempi ja rosoisempi teos. Hän kehui sanoituksia, jotka veivät hyvässä valossa huomion ajoittain itse musiikiltakin. Soundin Eero Kettunen antoi albumille niin ikään neljä tähteä. Hän piti albumia tunnuksenomaisena mutta tuoreena Rytmihäiriönä. Rumban Saku Schildt antoi albumille kolme tähteä. Hän kehui yhtyettä sanoitusten ”saman vitsin” onnistuneesta ylläpitämisestä, ja vertasi sitä Eläkeläisiin. Imperiumin Marko Saarinen kehui soittajien tekniikkaa parantuneena, sekä Dan Swanön tuotantoa nappisuoritukseksi. Hänestä musiikki on kaikkinensa uudistunutta, ja myönsikin kaipaavansa aiempien albumeiden tapaista vahvempaa punk-ilmaisua.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Rytmihäiriö.

Kokoonpano 
 Unto Helo – laulu
 Janne Perttilä – kitara, laulu, koskettimet
 Antti Kiiski – bassokitara
 Otto Luotonen – rummut, laulu

Vierailijat
 Markus Eurén – koskettimet
 Mitja Harvilahti, Olli-Pekka Laine, Henri Sorvali, Marko Tarvonen, Otto Luotonen ja Janne Perttilä – taustalaulut

Lähteet 
 Surmantuoja yhtyeen kotisivulla

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 albumit
Rytmihäiriön albumit
Sakara Recordsin albumit