joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jartse Tuominen

Jari ”Jartse” Tuominen on kotoisin Tampereelta kotoisin oleva säveltäjä ja kitaristi. Hän on asunut Texasin San Antoniossa 1990-luvun lopulta. Tuomisen musiikki on rock-jazz fuusiota. Jartse valittiin Prog Archives artistiksi vuonna 2014. Jartse on valittu myös Jazz Music Archivesiin. Hän on saanut pari kultalevyä Suomesta.

Tuominen perusti GTR-Tour kitarakiertueen Suomeen vuonna 2005. Tapahtuma on koonnut yhteen Suomen kitaralegendoja mm. Dave Lindholm, Hasse Walli, Ben Granfelt, Erja Lyytinen, Pepe Ahlqvist, Marzi Nyman ja Costello Hautamäki. GTR-Tour-yhtyeessä soittaneita artisteja ovat mm. Anssi Nykänen, Rami Eskelinen, Miri Miettinen, Harri Rantanen, Jukka Kampman, Miri Miettinen, Okke Komulainen ja Pekka Siistonen.

Tuomisen kitaristinura lähti käyntiin, kun hän sai neljävuotiaana lahjaksi kitaran. Tuominen oli 1980-luvulla mukana nokialaisessa heviyhtyeessä Outburst ja se oli lähtölaukaus Tuomisen pitkälle uralle. Takala Projectissa hän soitti säveltämäänsä ultraprogressiivista jazzia. Takala Project julkaisi CD:n Search For One. Travel Bros -duon akustiset esiintymiset tekivät Tuomisen kitarasoundia tunnetuksi Suomessa. Indiana-yhtyeensä kanssa hän osallistui Euroviisu-karsintoihin vuonna 1994 kappaleella ”Hän lähtee tänään”. Indiana julkaisi CD:n Kristallipallo. Nykyään Jartse keikkailee eri puolilla maailmaa Jartse Tuominen Group bändinsä kanssa, jossa soittavat Rami Eskelinen, Jari Heino ja Pekka Siistonen. 

Pitkän uransa aikana Tuominen on esiintynyt niin Salt Lake Cityn olympialaisissa, festareilla kuin klubikeikoillakin ja soittanut monien tunnettujen muusikkojen kanssa, joista mainittakoon esimerkiksi Augie Meyers, Rusty Wier, Joe Satriani, The Doobie Brothers ja Jackson Browne. 

Tuominen on julkaissut viisi sooloalbumia ja on ollut mukana lukuisilla muilla äänitteillä säveltäjänä, tuottajana ja vierailevana kitaristina. Hän on tehnyt musiikkia myös elokuviin, mainoksiin ja televisiosarjoihin. Jartsen uusin levy "Untold Stories" julkaistiin yli 20 maassa kevättalvella 2016. Untold Stories on valittu Saksassa kuukauden levyksi. Hollannissa levy valittiin maalis- ja huhtikuussa 2016 kahdesti viikon levyksi. Time to Go single on viiden viikon jälkeen Hollannin Top100-listalla sijalla #12.

Diskografia

CD:t
 Untold Stories (Sledgehammer Ky / M.I.G. Music Made in Germany 2016)
 Time of Change (Rockadillo Records 2005)
 Progressive (North & South 2001)
 Northern Lights (North & South 2001)
 Black & Blue (North & South 1999)

CD-singlet
 Black & Blue (North & South 1999)
 Miracle Man (Roarhouse 1998)

Videot
 Time to Go (2016)
 Northern Lights (2000)
 Black & Blue (1999)

Lähteet
www.jartse.com
Kitaraklubi

Viitteet

Aiheesta muualla
www.myspace.com/jartsetuominen

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Through Times of War

Through Times of War on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1997.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ghâsh – laulu
 Arnt "Obsidian C." Ove Grønbech – kitarat, syntetisaattori
 Øyvind "Warach" A. Winther – basso
 Vegar "Vyl" Larsen – rummut
 Torstein Parelius – laulu (kappaleet "Obliterator" ja "Nectarous Red – Itch")

Arvostelut 
 Globaldomination.se: 8/10
 Chronicles of Chaos: 7/10

Aiheesta muualla 
 Through Times of War discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Keep of Kalessinin albumit
Agnen: A Journey Through the Dark

Agnen: A Journey Through the Dark on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1999.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ghâsh – laulu
 Arnt "Obsidian C." Grønbech – kitarat, syntetisaattori
 Warach (Øyvind A.Winther) – basso
 Vegar "Vyl" Larsen – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Keep of Kalessinin albumit
Vuoden 1999 albumit
Power Digimedia

Power Digimedia Oy (entinen Opasmedia Oy) oli vuosina 2000–2016 toiminut suomalainen verkkopalveluita tarjoava yhtiö, joka on tuottanut muun muassa digitaalisen oppaan Suomen jokaiselle kaupungille. Yhtiön tunnetuin tuote oli hakupalvelu Yritysopas, jota käytti vuonna 2010 TNS Gallupin online-mittauksen mukaan reilut 100 000 suomalaista viikoittain. Yhtiön tuottamien oppaiden käyttö oli kuluttajille maksutonta. Oppaisiin tarjottiin näkyvyyksiä niin yrityksille kuin julkisen sektorin toimijoille.

Kontaktia Oy osti Opasmedian osake-enemmistön elokuussa 2008. Marraskuussa 2009 Opasmedia myytiin Mika Tuomaisen johtamalle sijoittajaryhmälle. Sittemmin yhtiö työllisti noin 50 henkeä. Yritys aloitti vuonna 2010 virtuaalisten kaupunkinäkymien ja elinkeinoasiamiehien tuottamisen.

Katso myös 
Eniro
Fonecta
Kontaktia
Yritysopas

Lähteet

Aiheesta muualla
 Opasmedia
 Opasmedian blogi
 Opasmedian tiedot Yritysoppaassa
 Power Digimedia

Suomalaiset yritykset
Yhteystietoyritykset
Elektroniset tietoteokset
Pressure Points (yhtye)

Pressure Points on progressiivista metallia soittava suomalainen yhtye, joka on perustettu vuonna 2004 Heinolassa. Yhtye on julkaissut kaksi albumia. 

Yhtyeen nimi perustuu Camel-yhtyeen livealbumiin Pressure Points.

Remorses to Remember (2010-2014 )
Yhtyeen ensimmäinen albumi Remorses to Remember julkaistiin tammikuussa 2010 Firebox Recordsin kautta. Albumi ylsi Suomen virallisella listalla sijalle 44. Tämän jälkeen Pressure Points keikkaili paljon Suomessa ja Pohjoismaissa. Yhtye tuli toiseksi Finnish Metal Expo 2010:n Vuoden tulokas -yleisöäänestyksessä. Seuraavana vuonna yhtye kiersi Pohjoismaita ja Baltiaa Nile-yhtyeen lämmittelijänä. Huhtikuussa 2011 Juho Suortti erosi yhtyeestä muuttuneen elämäntilanteensa vuoksi. Muutamalla keikalla kitaristina oli hänen tilallaan Markus Vanhala. Tämän jälkeen hänet korvasi keikoilla Timo Ruokola, jonka Pressure Points ilmoitti helmikuussa 2012 tulleen yhtyeen pysyväksi jäseneksi. Vuoden 2013 alussa Timo Ruokola kuitenkin erosi yhtyeestä keskittyäkseen enemmän muihin musiikkiprojekteihinsa. Pian tämän jälkeen korvaajaksi löytyi Jaakko Lehtinen. 

Arvosteluissa ja haastatteluissa Pressure Pointsin musiikkia on monesti verrattu ruotsalaisen Opeth-yhtyeen alkuaikojen tuotantoon. Pressure Points ei kuitenkaan ole nimennyt Opethia esikuvakseen tai vaikuttajakseen.

Tammikuussa 2013 yhtye ilmoitti siirtyneensä studioon aloittaen toisen pitkäsoittonsa äänityksen.

False Lights (2014- ) 
Kahden vuoden hiljaiselonsa jälkeen Pressure Points julkaisi uuden singlen "Dance of Coincidence" 21. lokakuuta 2014. Samalla julkaistiin vuonna 2015 julkaistavan albumin False Lights kappalelista. Uuden albumin julkaisuajankohdaksi ilmoitettiin elokuu 2015 samalla, kun yhtye saman vuoden huhtikuussa tiedotti tehneensä levytyssopimuksen saksalaisen 7hard-levy-yhtiön kanssa. Vuoden 2019 helmikuussa jäsenmuutosten jälkeen yhtye ilmoitti etsivänsä uutta laulajaa ja tehneensä kuusi uutta laulua tulevaa albumia varten.

Uuden albumin ensimmäinen single "The Night Inside" ja sen myötä yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin 23. helmikuuta 2022.

Jäsenet 

 Janne Parikka – bassokitara (2004–)
 Vili Auvinen – rummut (2004–)
Veli-Matti Kyllönen – kosketinsoitin, laulu (2007–)
Kari Olli – laulu, kitara (2004–2017, 2021– )
Juha Tretjakov (2020/2021– )

Entiset jäsenet 
 Juho Suortti – kitara (2005–2011)
 Timo Ruokola – kitara (2011–2013)
 Jaakko Lehtinen – kitara, laulu (2013–2017)
 Saku Aaltonen – kitara, laulu (2018–2019)
 Mika Oinonen – kitara (2020)
Kimmo Korhonen – kitara, taustalaulu (2020–?)

Diskografia 
Studioalbumit
 
 

Singlet
 
 Dance of Coincidence (2014)
 The Night Inside (2022)
 Collateral (2022)

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen kotisivut
 

Suomalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Jan-Erik Andersson

Jan-Erik Andersson (s. 4. syyskuuta 1954 Turku) on suomalainen kuvataiteilija, kuvanveistäjä, mediataiteilija, performanssitaiteilija ja ympäristötaiteilija.

Andersson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 ja luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1981 Åbo Akademista. Hän opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1979–1982 ja valmistui kuvataiteen tohtoriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2008. Osana opinnäytettä hän rakensi Turun Hirvensaloon talon Life on a Leaf.

Andersson on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuosina 1999 ja 2008. Vuonna 2004 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2015.

Anderssonin puoliso on graafinen suunnittelija Marjo Malin, ja heillä on poika. Vasemmistoliiton puheenjohtaja, kansanedustaja Li Andersson on hänen tyttärensä aiemmasta liitosta toimittaja Siv Skogmanin kanssa.

Kuvia teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anderssonin kotisivu
 
 Kuusi kuvaa Jan-Erik Anderssonin elämästä Yle.fi. 6.1.2015.

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Tales of the Brave


Tales of the Brave on suomalaisen Twilight Guardians -yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2000.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Vesa Virtanen – laulu
 Carl-Johan Gustafsson – kitara, taustalaulu
 Mikko Tång – bassokitara, taustalaulu
 Henri Suominen – rummut, taustalaulu
 Antti Valtamo – kosketinsoitin, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Toni Ikola – kuorolaulu
 Kimmo Blom – kuorolaulu

Tuotanto 
 Hannu Leidén ‎– tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Petri Majuri ‎– äänittäjä, miksaaja
 Heikki Savolainen ‎– masteroija
 Reinhard Bauer ‎– remasteroija
 Rainer Kalwitz ‎– kansikuva
 Mikko Suominen ‎– logo
 Daniel Stephan ‎– design
 Raimo Tamminen ‎– valokuvat

Aiheesta muualla 
 
 Tales of the Brave discogs.com -sivustolla

Vuoden 2000 esikoisalbumit
Twilight Guardiansin albumit
Hannu Leidénin tuottamat albumit
Sintrade


Sintrade on suomalaisen Twilight Guardians -yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 2006.

Albumi sisältää cover-version Madonnan kappaleesta La Isla Bonita.

Kappaleet 

 (Madonna-cover)

Kokoonpano 

Yhtye
 Jari Pailamo – kosketinsoitin, taustalaulu
 Vesa Virtanen – laulu
 Carl-Johan Gustafsson – kitara
 Mikko Tång – bassokitara
 Henri Suominen – rummut

+

 Hammer Lehtola – taustalaulu

Tuotanto
 Mikko Karmila – miksaaja
 Nino Laurenne – äänittäjä
 Tero Kostermaa – äänittäjä
 Henri "Eza" Virsell – äänittäjä
 Mika Jussila – masteroija
 Timo Tyynismaa – grafiikka
 Anu Jalo – layout
 Tinian Seri – valokuvat

Arvostelut 
 Metal Storm: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sintrade discogs.com -sivustolla

Vuoden 2006 albumit
Twilight Guardiansin albumit
Olli Muotka

Olli Juhani Muotka (s. 14. heinäkuuta 1988 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn urheilija. 

Muotka on kilpaillut nuorten MM-kilpailuissa yhdistetyssä vuosina 2005–2007 ja mäkihypyssä 2007–2008. Hänen parhaat sijoituksensa nuorten MM-kisoista ovat vuoden 2007 Tarvision kisoista, joissa hän sijoittui joukkuemäessä kolmanneksi ja henkilökohtaisessa mäkikilpailussa kahdeksanneksi. Yhdistetyssä hän on kilpaillut myös B-maailmancupissa.

Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Muotka saavutti maaliskuussa 2010 Planican lentomäen MM-kilpailuissa, joissa hän oli mukana Suomen pronssille sijoittuneessa joukkueessa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui normaalimäessä 18:nneksi.

Mäkihypyssä Muotka kilpaili ensimmäisen kerran maailmancupissa Sapporossa tammikuussa 2010, jossa hän sijoittui 14:nneksi ja 20:nneksi. Continental Cupissa Muotka saavutti ensimmäisen, ja tähän mennessä ainoan, voittonsa joulukuussa 2010. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on 226 metriä, jonka hän hyppäsi Norjassa Vikersundissa koekierroksella 12. helmikuuta 2011. Maaliskuussa 2011 hän saavutti ensimmäisen Suomen mestaruutensa voitettuaan suurmäen kilpailun Kuopiossa ja toisen Suomen mestaruutensa Muotka voitti huhtikuussa Rovaniemellä normaalimäen kilpailussa.

Muotka lopetti uransa mäkihyppääjänä loppuvuodesta 2016.

Mäkihypyssä Muotka edusti Lahden Hiihtoseuraa. Yhdistetyssä Muotka edusti vuosina 2005–2007 Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Lähteet
  (mäkihyppy)
Muotka Suomen Hiihtoliiton sivuilla (mäkihyppy) (arkistoitu versio)

Aiheesta muualla 
  (yhdistetty)

Suomalaiset mäkihyppääjät
Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Reclaim


Reclaim on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin ensimmäinen EP, joka on julkaistu 6. joulukuuta 2003.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Attila Csihar – laulu
 Arnt ”Obsidian C.” Ove Grønbech – kitarat, basso, syntetisaattori, sanoitukset
 Frost – rummut
 Torstein Parelius – sanoitukset

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Keep of Kalessinin albumit
Vuoden 2003 EP:t
Chuck Reed

Charles Rufus ”Chuck” Reed (s. 15. elokuuta 1948) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi San Josén kaupungin pormestarina vuodesta 2007 lähtien vuoteen 2014.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset pormestarit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Kalifornialaiset poliitikot
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Etnofuturismi

Etnofuturismi (kreik. etnos, kansa ja futurismi) on taiteellinen ja kirjallinen aatesuuntaus, jossa pienen kansan tai kieliryhmän omaleimaisuus ja tulevaisuus pyritään turvaamaan yhdistelemällä kansanperinteeseen uusia taiteellisia muotokokeiluja ja uutta tekniikkaa. Etnofuturismia esiintyy Baltian maiden sekä Venäjän uralilaisten ja turkinsukuisten kansojen älymystön keskuudessa. Alkujaan liike on Virosta. 

Etnofuturistit voivat käyttää aineistonaan kansanperinnettä kuten taruja, loitsuja ja itkuvirsiä ja yhdistää niihin avantgardistisia kokeiluja. Etnofuturismissa pyritään yhdistämään nykyaikaista maailmankulttuuria kansalliseen ja paikalliseen. Etnofuturismin käsite on väljä ja monimuotoinen. Jotkut pitävät esimerkkeinä suomalaisesta etnofuturismista esimerkiksi kansanmusiikkia ja kansanperinnettä hyödyntäviä maailmanmusiikki- ja rockyhtyeitä sekä murrekirjallisuutta. Poliittisesti etnofuturismi voi suuntautua ekologisen tietoisuuden puolesta ja kulttuurista imperialismia vastaan. 

Virolaisen runoilijaryhmän ohjelmana alkanutta etnofuturismia on kutsuttu ainoaksi Virosta lähteneeksi kansainväliseksi taidesuuntaukseksi. Oulun yliopiston professori Kari Sallamaa on kutsunut etnofuturismia uralilaisten kansojen taiteen omimmaksi filosofiaksi ja estetiikaksi.

Katso myös 
 Budinos

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Tekstejä etnofuturismista. Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus.
 Anne Hyvärinen: Etnofuturismi suomalais-ugrilaista identiteettiä rakentamassa. Alkukoti 7/2005.
 Ville Ropponen: Tulevaisuus on merkitty marginaaliin. Kulttuurivihkot 2–3/2003, s. 48–51.

Kulttuurisuuntaukset
Kansanperinne
Maavalla Koda

Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koda (, lyhenne Maavalla Koda) on virolainen uskonnollinen järjestö, jossa on edustettuna kaksi uskontoa: ensimmäisen Viron tasavallan aikana luotu taarausko () sekä maausko eli vironusko (maausk). Maausko on virolaisten (maarahvas) kristinuskon tuloa edeltävän alkuperäisuskonnon nimitys. 

Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan taarauskolla ja maauskolla oli 1 058 seuraajaa. Vuonna 2002 valtion teettämässä kyselyssä jo 11 % Viron väestöstä kertoi kannattavansa maauskoa tai taarauskoa. Maavallan tavoitteena on suojella muinaisia kulttipaikkoja. Valtio on rauhoittanut useita satoja pyhiä luonnonkohteita, jotka ovat yleensä puita tai lähteitä. 

Uskomista tärkeämpää on vironuskossa on toiminta, mikä tarkoittaa kansanperinteen harrastusta: vanhat laulut, leikit, käsityöt, ruuat, vaatteet ja korut. Näiden tapojen siirtämistä lapsille vuotuisissa juhlissa pidetään tärkeänä. Keskeisiä juhlapäiviä ovat auringonkiertoon liittyvät tasaus- ja seisauspäivät. Yhteisön kalenteri aloittaa ajanlaskun Baltian jääjärven avautumisesta 10 000 vuotta sitten. Tällöin suuri osa Viron maaperää paljastui veden alta. Maauskoiset kutsuvat tätä geologista tapahtumaa maan synnyksi.

Vuoden 2011 väestönlaskennassa taarauskoisia yli 15-vuotiaita virolaisia oli 1047 ja maauskoisia 1925.

Katso myös 
 Virolainen mytologia ja muinaisusko
 Riimusauva

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maavalla Koda.  

Uuspakanalliset järjestöt
Virolainen mytologia
Olli Heikkonen

Olli Heikkonen (s. 28. toukokuuta 1965 Kontiolahti) on suomalainen runoilija. Hän voitti Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon vuonna 2000 kokoelmallaan Jakutian aurinko. 10. syyskuuta 2017 hänelle myönnettiin Einari Vuorela -runopalkinto teoksesta Teoria kaikkein pienimmästä.

Heikkoselta on ilmestynyt myös kaksi muuta runokokoelmaa: Kuinka maa muuttui musiikiksi (2003) ja Jäätikön ääri (2007). Neljäs, Teoria kaikkein pienimmistä, ilmestyi tammikuussa 2015.

Heikkonen on opiskellut kotimaista kirjallisuutta Helsingin yliopistossa.

Teokset 
 
 
 
 
 
 Rajalliset maat. Teos, 2020. ISBN 978-951-851-929-7.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pispalan kirjastotalon lauteilla: Olli Heikkonen . Pispalan kirjastotalo 2003.

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajat
Putkiraivain

Putkiraivain on 20 metriä pitkä ja 20 kiloa painava TNT:stä ja lasikuidusta valmistettu, useasta osasta koottava räjähde. Putkiraivaimella raivataan aukko iskuportaan jalkaväelle.

Putkiraivain työnnetään vihollisen suojamiinoitteeseen, jonka jälkeen se räjäytetään. Räjähtäessään putkiraivain raivaa noin 70 senttiä leveän "käytävän"jota pitkin pystytään hyökkäämään vihollisen asemiin.

Suomen puolustusvoimilla on tällä hetkellä käytössä putkiraivain m66 sekä putkiraivain m95.

Räjähdysaineet
Miinat
Lampaannenäsaivartaja

Lampaannenäsaivartaja (Oestrus ovis) on lampaalla loisiva kiiliäislaji. Se on yksi Oestrus-suvun reilusta kolmestakymmenestä kiiliäislajista ja merkittävä ongelma lammastaloudelle ympäri maailmaa. Se aiheuttaa myös ihmiselle myiaasia.

Lampaannenäsaivartaja on noin 12–14 millimetriä pitkä karvainen kärpänen, jolla on likaisen harmaankirjava väritys. Aikuista kärpästä näkee harvoin. Muiden kiiliäisten tapaan sen suu ja ruuansulatuselimistö ovat surkastuneet. Kärpänen elää kuitenkin kiiliäiseksi epätavallisen pitkään: noin kuukauden. Tänä aikana se parittelee ja munii.

Saivartajien toukat elävät lampaiden ja vuohien nenä- ja poskionteloissa. Kärpäsnaaras munii lampaan turpaan, mistä toukat siirtyvät sierainten kautta sisälle. Kärpästen läsnä ollessa tartuntaa välttelevät lampaat painavat päänsä maahan, heiluttelevat sitä edestakaisin ja juoksevat paniikissa ympäriinsä. Isot lammasryhmät pyrkivät asettumaan kehään, jossa niiden maahan painetut päät ovat kehän keskellä. Toukkavaihe isännässä voi kestää kesäaikaan noin kuukauden, mutta jos toukka jää talvehtimaan, aika voi venyä jopa 10 kuukauteen. Kehityksensä lopuksi parisenttisiksi kasvaneet toukat pudottautuvat maahan koteloitumaan.

Tartunnan saaneiden lampaiden nenästä valuu märkäistä vuotoa ja eläinten ruokahalu kärsii. Nenäsaivartajainfektio on eläimelle hengenvaarallinen, sillä märkivä tulehdus voi levitä aivoihin, jolloin seurauksena on kuolema. Myös muussa tapauksessa infektoituneiden eläinten tuotanto laskee. Lampaan nenäsaivartajan arvioitiin aiheuttaneen vuonna 1981 pelkästään Yhdysvaltojen lammastaloudelle 13,5 miljoonan dollarin menetykset.

Lampaannenäsaivartaja ei ole nirso isäntänsä suhteen, ja myös ainakin koira kelpaa toukkien kasvualustaksi. Lampaannenäsaivartajan aiheuttamia ihmisen myiaasitapauksia tunnetaan runsaasti (katso esim. , , ), mutta toukat eivät tiettävästi pääse kehittymään ihmisessä koteloitumisvaiheeseen saakka.

Lähteet 

Kiiliäiset
Märehtijöiden loistaudit
Koirien loistaudit
Lampaiden ja vuohien sairaudet
David Koepp

David Koepp (s. 9. kesäkuuta 1963 Pewaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. 

Koepp on kertonut päättäneensä ryhtyä käsikirjoittajaksi nähtyään elokuvan Kadonneen aarteen metsästäjät. Hänen ensimmäinen käsikirjoittamansa elokuva oli Apartment Zero (1988), jonka jälkeen hän on tehnyt käsikirjoituksen moniin menestyselokuviin, kuten Carlito’s Way, Vaarallinen tehtävä ja Spider-Man – Hämähäkkimies. Hänen muita tunnettuja käsikirjoituksiaan ovat Steven Spielbergin elokuviin tehdyt Jurassic Park, Kadonnut maailma – Jurassic Park, Maailmojen sota ja Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta.

Koepp on myös ohjannut elokuvia: hänen esikoiselokuvansa oli Suspicious vuodelta 1994. Muita tunnettuja ohjaustöitä ovat Kevin Baconin tähdittämä Stir of Echoes – henkien vankina vuodelta 1999 ja Stephen Kingin novelliin perustuva Salainen ikkuna vuodelta 2004.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Tom Leppert

Tom Leppert (s. 15. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi Dallasin pormestarina vuodesta 2007 vuoteen 2011 asti. Ennen sitä Leppert toimi Turner Corporationin toimitusjohtajana.

Lähteet 

Texasilaiset poliitikot
Yhdysvaltalaiset pormestarit
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Sodoman 120 päivää

Sodoman 120 päivää (Les 120 journées de Sodome ou l’école du libertinage) on ranskalaisen kirjailijan ja aatelisen Markiisi de Saden romaani. Se kertoo neljästä libertiinistä, jotka päättävät kokea täydellisen seksuaalisen tyydyttymisen orgioissa. Tämän saavuttamiseksi he lukittautuvat neljäksi kuukaudeksi syrjäiseen linnaan, jonne vievät mukanaan pääosin nuorista miehistä ja teini-ikäisistä naisista koostuneen haaremin. He palkkaavat neljä bordellin pitäjää kertomaan elämästään ja seikkailuistaan, jotka inspiroivat miehet seksuaalisesti hyväksikäyttämään ja kiduttamaan uhrejaan. Tapahtumat kasaantuvat ja raaistuvat päättyen verilöylyyn.

Markiisi de Sade kirjoitti Sodoman 120 päivää 37 päivässä vuonna 1785 ollessaan vangittuna Bastiljissa. Hän kirjoitti sen pienellä tekstillä 20-metriselle yhtenäiselle paperille. Paperirulla löydettiin myöhemmin Saden vankikopista. Psykiatri Iwan Bloch julkaisi teoksen ensimmäisenä 1904 salanimellä Dr. Eugen Dühren. Alkuperäinen käsikirjoitus on Bibliotheca Bodmerianassa, Genevessä.

Teoksesta on suomennettu johdanto-osa, joka on julkaistu yhtenäisniteenä Papin ja kuolevan vuoropuhelu -novellin kanssa. Suomentaja on Heikki Kaskimies. Suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1989. 

Vuonna 2021 muutamia päiviä ennen Ranskan kansallispäivää eli Bastiljin vapauttamisen muistopäivää, Ranskan valtio osti korkeaan hintaan kirjan alkuperäiskäsikirjoituskäärön, jonka markiisi oli piilottanut Bastiljiin lähtiessään sieltä vain vähän ennen sen vapauttamista. Ranskan valtio perusteli ostosta osoituksena ilmaisun vapauden puolesta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Sodoman 120 päivää ja muita de Saden teoksia (englanniksi)

Ranskalaiset romaanit
1780-luvun kirjat
Hengenpelastusmitali

Hengenpelastusmitali on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä kunniamerkki, joka voidaan antaa tunnustukseksi toisen ihmisen hengen pelastamisesta uhkaavasta vaarasta joko erittäin neuvokkaalla ja rohkealla tai hengenvaaran uhalla tehdyllä teolla. Mitaleita on myönnetty vuodesta 1920 lähtien. Mitali ja sitä seuraava omistuskirja annetaan maksutta.

Ehdotus mitalin antamisesta tehdään anomuksella sille aluehallintovirastolle, jonka toimialueella teko on tehty tai jos teko on tehty ulkomailla, sille aluehallintovirastolle, jossa teon tehnyt henkilö on kirjoilla. Ehdotus on tehtävä viiden vuoden kuluessa sen kalenterivuoden päättymisestä, jolloin teko on tehty, mutta erityisistä syistä myös myöhemmin. Aluehallintovirasto tekee selvityksen asiasta ja lähettää asiakirjat sekä lausuntonsa siitä hengenpelastusmitalilautakunnalle Etelä-Suomen aluehallintovirastoon. Hengenpelastusmitalilautakunta käsittelee ehdotuksia kerran vuodessa. Tämän jälkeen asia esitellään tasavallan presidentille.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset palkinnot
Palo- ja pelastustoimi
Mangakahvila

Mangakahvila (, kissa lyhennys sanasta "kissaten" mikä tarkoittaa kahvilaa) tai Manga café on alun perin japanilainen kahvilatyylinen paikka, jossa asiakkaat voivat lukea mangasarjakuvia. Kahvilassa asiakkaat maksavat ajasta, jonka he viettävät kahvilassa. Ensimmäinen magna ja internetkahvila avattiin Tokioon vuonna 1995.

Tarjottavat palvelut 
Manga caféet tarjoavat myös internetyhteyden nettikahviloiden tapaan. Joissakin on erikseen tupakointialueita ja tupakoimattomien alueita. Kahvilat voivat tarjota myös muunlaisia palveluita, kuten videopelejä, television katselua, välipala-automaatteja, suihkut, tuoleja josissa pystyy nukkumaan ja muita lisäpalveluja joista voi joutua maksamaan erikseen.

Majoitusvaihtoehto 
Mangakahvilat ovat usein auki 24-tuntia vuorokaudesta ja niistä on tullut joillekin edullinen majoitusvaihtoehto japanilaisten internet kahviloiden tapaan. Mangakahviloita on miltei kaikissa suurimmissa kaupungeissa. Niitä voi olla vaikea löytää ilman japaninkielen taitoa, koska niillä ei useimmiten ole englanninkielisä kylttejä, ja ne myös usein sijaitsevat sijaitsevat rakennusten ylimmissä kerroksissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Kahvilat
Manga
Japanilainen populaarikulttuuri‎
Kaspars Daugaviņš

Kaspars Daugaviņš (s. 18. toukokuuta 1988 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Vitjaz Podolskissa. EliteProspectin Matias Strozykin mukaan Daugaviņšiä pidetään energisenä laitahyökkääjänä.

Ura
Daugaviņš pelasi debyyttikautensa 2003–2004 Latvian jääkiekkoliigassa Prizma Riiassa, jossa hän keräsi oivat pisteet tulokashyökkääjälle, 12 pistettä 14 ottelussa. Seuraavan kauden hän edusti Venäjän TsSKA Moskovan kakkosjoukkuetta maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2005–2006 Daugaviņš vietti Valko-Venäjän liigassa HK Riika 2000 -joukkueessa. Kauden jälkeisessä vuoden 2006 varaustilaisuudessa NHL-seura Ottawa Senators varasi hänet 91. vuorolla.

Kaudeksi 2006–2007 Daugaviņš siirtyi Pohjois-Amerikkaan OHL-juniorisarjaan Toronto St. Michael's Majorsin joukkueeseen, jossa hänet valittiin heti tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pääsi pelaamaan myös 11 AHL-ottelussa Binghamton Senatorsin paidassa. Seuraavan kauden OHL:ssä hän vietti Mississauga St. Michael's Majorsissa.

Kauden 2008–2009 hän vietti AHL:ssä ja OHL:ssä. Seuraavan kauden Daugaviņš aloitti hyvin ja Ottawa Senators kutsui hänet ensimmäistä kertaa urallaan NHL:ään 13. tammikuuta 2010. Hän debytoi Ottawa Senatorsissa seuraavana päivänä ottelussa New York Rangersia vastaan jääden ilman tehoja ja pelaten 9:37 minuuttia. Hänet lähetettiin tämän jälkeen takaisin farmiin. Maaliskuussa 2013 Daugaviņš siirtyi Boston Bruinsiin.

Daugaviņš edusti Latviaa alle 18-vuotiaiden 1. divisioonan MM-kisoissa vuosina 2004, 2005 ja 2006. Hän pelasi nuorten MM-kisoissa vuonna 2006 ja 1. divisioonan nuorten kilpailuissa seuraavana vuonna. MM-tasolla Daugaviņš on edustanut Latviaa kolmesti vuosina 2006, 2007 ja 2008. Oļegs Znaroks valitsi hänet mukaan vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisiin.

Lähteet

Latvialaiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Kisun parhaita 1970–1976

Kisun parhaita 1970–1976 on vuonna 1976 julkaistu Kisu Jernströmin kokoelmalevy.

Kappaleet 
Väliäkös sillä sitten on
Kun paljon antaa
Las Vegas
Kuljen puistoon päin
Sun ja mun
Uneen aika vaipuu
Viikonloppu
Hasta Manana
Tunteet
Sen minkä sain
Viimeinen iltapäivä
Juustossa löytyy

Lähteet 
 KISUN PARHAITA 1970–1976 Fonossá

Vuoden 1976 kokoelma-albumit
Kisu Jernströmin albumit
Maaliskuun kuudes

Maaliskuun kuudes on Kisu Jernströmin vuonna 1977 julkaistu albumi.

Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Chrisse Johansson, ellei toisin mainittu.

A-puoli

B-puoli

Lähteet 

Vuoden 1977 albumit
Kisu Jernströmin albumit
Chrisse Johanssonin tuottamat albumit
Viivi Pumpanen

Viivi Rantakari (o.s. Pumpanen, s. 20. heinäkuuta 1988 Vantaa) on suomalainen malli, juontaja, laulaja ja näyttelijä. Hän oli vuoden 2010 Miss Suomi -kisojen ennakkosuosikki ja voittaja.

Pumpanen osallistui vuonna 2011 MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kuudennelle tuotantokaudelle. Hän ja hänen parinsa, tanssinopettaja Matti Puro olivat kauden voittajapari. Pumpanen oli mukana myös Biisonimafia-sketsisarjassa. Syksyllä 2015 Pumpanen voitti MTV3-kanavalla esitetyn Voitolla yöhön -viihdeohjelman, jossa kilpailijat suorittivat erilaisia haasteita. Ohjelman Unicef-erikoisjaksossa Pumpanen toimi Mikko Leppilammen juontajaparina. Toukokuussa 2016 Pumpasen ilmoitettiin olevan Posse-viihdeohjelman uusi jäsen. Samana syksynä hänet nähtiin myös Rankat duunit -televisiosarjassa yhdessä Tuija Pehkosen kanssa. Vuonna 2018 Pumpanen oli yksi Suomen X Factorin kolmesta juontajasta yhdessä Ile Uusivuoren ja Matti Rothin kanssa. Keväällä 2019 Pumpanen nähtiin juontajan roolissa MTV3-kanavalle paluun tehneessä Gladiaattorit-ohjelmassa. Keväällä 2020 hän osallistui Masked Singer Suomi -ohjelmaan.  

Pumpanen on toiminut muun muassa mallina ja näyttelijänä teatterirooleissa (esimerkiksi Valkeakosken kaupunginteatterin musikaalissa James Dean – Ikuisesti sinun), sekä Unicefin hyväntahdonlähettiläänä Afrikassa. 

Pumpanen sai levytyssopimuksen FinRecordsilta ja julkaisi ensisinglensä ”Elämännälkäinen” kesäkuussa 2018. Huhtikuussa 2019 julkaistiin toinen single ”Maailmanpyörä”.

Iltalehti uutisoi huhtikuussa 2018 Pumpasen seurustelevan jääkiekkoilija Otso Rantakarin kanssa. He kihlautuivat tammikuussa 2020 ja avioituivat heinäkuussa 2021.

Soolojulkaisut 
 Elämännälkäinen (2018)
 Maailmanpyörä (2019)
 Sun kaltainen (2019)
 Lahja (2020)
 Ihmeidentekijä (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viivi Pumpanen Facebookissa

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Suomalaiset poplaulajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kielletty rakkaus (albumi)

Kielletty rakkaus on suomalaisen laulajan Taneli Mäkelän toinen studioalbumi vuodelta 1988.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Taneli Mäkelän albumit
Vuoden 1988 albumit
Askelees kuulu ei

Askelees kuulu ei on suomalaisen laulajan Taneli Mäkelän ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1988.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1988 esikoisalbumit
Taneli Mäkelän albumit
Kai Otto Donner

Kai Otto Donner (19. elokuuta 1922 Helsinki – 13. maaliskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja Helsingin yliopiston eläintieteen professori.

Donner oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori 1972–1985 ja tieteen keskustoimikunnan puheenjohtaja 1980–1985. Hän tutki muun muassa äyriäisiin kuuluvan valkokatkan (Pontoporeia affinis) ja lintujen näköaistia. Hänet valittiin 11. maaliskuuta 1981 ulkomaisena jäsenenä Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan. 

Donner oli Oy Tampella Ab:n hallituksen jäsen.

Donnerin isän oli kielitieteilijä ja itsenäisyysmies Kai Donner ja hänen veljiään ovat kvartäärigeologi ja Helsingin yliopiston geologian emeritusprofessori Joakim Donner sekä kirjailija, elokuvaohjaaja ja poliitikko Jörn Donner. Eläintieteilijä Kristian Donner on hänen poikansa.

Lähteet 

Suomalaiset eläintieteilijät
Suomalaiset fysiologit
Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Eiranranta

Eiranranta () on reilun puolen kilometrin mittainen katu Helsingin eteläisessä kantakaupungissa. Se kulkee itä–länsisuunnassa Herne­saaren osa-alueella ja Eiran kaupunginosassa. Sen läntinen alkupiste Hernesaaressa sijaitsee Hernesaarenrannan, Hylkeenpyytäjänkadun ja risteyksessä, ja Eirassa se päättyy Merisatamanrantaan. 

Eiranranta on liikenteeltään kaksisuuntainen ja sen molemmin puolin on pysäköintipaikkoja sekä kevyen liikenteen väylät. Katu on päällystetty asfaltilla ja sen pohjoispuolella on pylväsvalaisimet. Kadulla on yksi risteys; noin puolivälistä katua lähtee pohjoiseen Telakkakatu. Risteyksen jälkeen katu muuttaa suuntaansa jatkuen koillis–luoteissuuntaisena. Huhtikuussa 2021 kadulla alkoi raitioliikenne Hernesaaresta keskustaan ja edelleen Arabianrantaan.

Ympäristö ja rakennukset 

Kadun eteläpuolella sijaitseville Ursinin kalliolle on pystytetty merenkulkijoiden muistoksi vuonna 1968 Oskari Jauhiaisen ja Eero Eerikäisen suunnittelema betoninen Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkki. Kadun alkuosan pohjoispuolella on suurikokoinen koirapuisto. Kesällä 2010 alueelle rakennettiin myös jätteiden lajitteluasema ja veneilijöiden tarpeisiin pysäköintialue. Loppuosan pohjoispuolella on kolme vuosina 2007–2008 valmistunutta asuinrakennusta, joissa oli tuolloin korkeimmat uusien asuntojen neliöhinnat Suomessa.

Pariton puoli
 Merisatamanranta, pohjoiseen ja kaakkoon
 Eiranranta 1, koirapuisto, kierrätyspiste, pysäköintialue ja veneiden talvisäilytyspaikka
 Telakkakatu, pohjoiseen
 Eiranranta 3
 Eiranranta 5 
 Eiranranta 7 
 Hylkeenpyytäjänkatu, pohjoisluoteeseen

Parillinen puoli
 Ei rakennuksia
 Kaivopuiston Minigolf
 Ursinin rantakalliot
 Pyhän Birgitan puisto
 Hernesaarenranta, etelään

Lähteet 

Eiranranta
Ranta-alueet
Brendan Behan

Brendan Francis Behan [ˈbiːən] (9. helmikuuta 1923 Dublin – 20. maaliskuuta 1964 Dublin) oli irlantilainen näytelmäkirjailija.

Behan aloitti alkoholinkäytön jo kahdeksanvuotiaana. Hän lopetti koulunkäynnin vuonna 1937, minkä jälkeen hän työskenteli maalarinoppilaana. Samaan aikaan hän osallistui Irlannin tasavaltalaisarmeijan toimintaan kuriirina. Hänet pidätettiin Englannissa epäiltynä sabotaasin suunnittelemisesta ja tuomittiin helmikuussa 1940 kolmeksi vuodeksi kasvatuslaitokseen. Vuonna 1942 hänet karkotettiin takaisin Irlantiin. Pian sen jälkeen Behan oli mukana poliisin haavoittumiseen johtaneessa ammuskelussa, mistä hänet tuomittiin neljäksitoista vuodeksi vankeuteen murhayrityksestä. Behan kärsi rangaistuksensa Dublinissa sijainneessa Mountjoyn vankilassa ja Curraghin sotilastukikohdassa. Hänet vapautettiin yleisessä armahduksessa vuonna 1946.

Behanin vankeusaikaa seurasi useita pidätyksiä juopumuksen ja vallankumouksellisen toiminnan vuoksi. Vuonna 1948 hän muutti Pariisiin kirjoittamaan. Palattuaan 1950 hän kirjoitti kuunnelmia ja novelleja Irlannin yleisradioyhtiö Radio Telefis Éireannille. Behanin ensimmäinen näytelmä oli vuonna 1954 julkaistu The Quare Fellow, jonka tapahtumat sijoittuivat Mountjoyn vankilaan, jossa Behan oli itse ollut vankeudessa. Näytelmässä seurataan vankien ja vanginvartijoiden reaktioita kuolemaantuomitun teloittamiseen. Näytelmän ensiesitys Dublinissa oli menestys. Vuonna 1956 näytelmä esitettiin Lontoossa ja kahta vuotta myöhemmin New Yorkissa.

Behanin tunnetuin näytelmä on hänen vuonna 1958 julkaistu toinen näytelmäänsä The Hostage (suom. Panttivanki), jonka ensiesitys tapahtui Dublinissa. Broadwaylla se sai ensi-iltansa 1960. Näytelmässä IRA pitää panttivankina brittisotilasta estääkseen yhden omistaan joutumasta teloitetuksi. 

Panttivangin ohella toinen Behanin suomennettu näytelmä on Richardin korkkijalka (Richard's Cork Leg) ja kolmas Kuolemaantuomittu (The Quare Fellow).

Behan avioitui 1955 Beatrice Salkeldin kanssa. Behan kuoli maaliskuussa 1964 diabetekseen, jonka hoitoa vaikeutti hänen alkoholinkäyttönsä. Pariskunnan ainoaksi jäänyt lapsi oli syntynyt vain joitain kuukausia aikaisemmin.

Suomennetut näytelmät
 Poikia vankilassa (Borstal boy), suom. V. Mattila Helsinki: Kirjayhtymä 1960
 Kuolemaantuomittu (The Quare Fellow, 1956) 
 Richardin tekojalka, myös nimellä Richardin korkkijalka (Richard's Cork Leg), suomentanut Pentti Saarikoski, Suomen Teatteriliitto r.y 1983.
 Panttivanki (The Hostage, 1958) Suomentanut Kirsti Jaantila, 1982
 Panttivanki (An ghiall), suomentanut Jukka Kivistö, Teatterikorkeakoulu [i.a.]

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RTÉ: Look Back at Brendan Behan 
 Petri Liukkonen, Brendan Behanin elämäkerta authorscalendar.info 
 doollee.com: Brendan Behanin näytelmät  

Irlantilaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Louejärvi

Louejärvi on noin 20 asukkaan kylä Rovaniemellä. Louejärvi sijaitsee 32 kilometriä Rovaniemeltä ja 10 kilometriä Muurolasta. Louejärvellä sijaitsee Louejärvi-niminen järvi, jonka pinta-ala on 144,9 hehtaaria, sekä Loma- että Louevaarat. Muurolasta Ylitorniolle johtava seututie 930 on linjattu Louejärven kautta. Louejärveen tulee Katiskojoki ja Loejärvestä lähtee Louejoki, joka laskee vetensä Kemijokeen.
Louevaarassa sijaitsee 1681 hehtaarin luonnonmetsän Natura-alue (FI1301306). Mm. seuraavien sukujen jäseniä kuten Körkkö, Kantolainen, Toratti, Salovaara ja Hirvonen on asunut ja asuu vieläkin Louejärven alueella.

Lähteet

Rovaniemen kylät
Software as a Service

Software as a Service (lyh. SaaS) tarkoittaa ohjelmiston jakelumallia, jossa palvelun tarjoaja ylläpitää sovellusohjelmistoa palvelimillaan ja tarjoaa palvelua asiakkaille internetin välityksellä. SaaS-malli on usein käytössä yrityssovelluksille kuten sähköpostipalvelut, CRM-palvelut, laskutus- ja palkanmaksun käsittely, ERP-palvelut ja niin edelleen.

Palvelusta maksetaan yleensä tilauksen mukaan kuukausittain tai vuosittain. Tämä eroaa perinteisestä lisenssimallista, jossa on etukäteen maksettu kustannus sekä mahdollisen tukipalvelun kustannus. SaaS-palvelusta voidaan maksaa tiettyjen parametrien mukaan kuten sitä käyttävien henkilöiden määrän mukaan, transaktiomäärän mukaan tai muun käyttömäärän mukaan.

Asiakaskohtaisia tuotantoympäristöjä ei ole, vaan sama tuotantoympäristö palvelee useampaa tai kaikkia asiakkaita. SaaS-ohjelmistosta ei ole useita versioita vaan sovelluksia voi vain konfiguroida tiettyihin tarpeisiin: asiakaskohtaista räätälöintiä ei ole.

SaaS-mallissa palvelun tarjoaja hallitsee laitteistoa, ohjelmistoa ja vastaa tietoturvasta: tiedot talletetaan palveluntarjoajan järjestelmään.

Monille kuluttajille tuttu Spotify sisältää monia SaaS-palvelun tunnusmerkkejä.

Historia 
Ennen SaaS-mallia vastaavaa on käytetty 1960-luvulla, jolloin suurtietokoneet käyttivät osituskäyttöjärjestelmää, johon oltiin yhteydessä päätteellä. 1990-luvulla internetin yleistymisen myötä syntyi ASP-malli (application service provider), jossa oli useita merkittäviä rajoitteita. Ensimmäiset SaaS-ratkaisut ilmeistyivät 1990-luvun lopulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Who does that server really serve? GNU.org

Pilvipalvelu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kari Rimpi

Kari Allan Rimpi (s. 18. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp, joka oli puolustusministeriön kansliapäällikkö 2006–2010.

Henkilöhistoria
Kari Rimpi syntyi autoilija Aulis Rimmen ja sunnittelupäällikkö Hellevi Andsténin perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1970  oli Maija Välikangas (k. 1995) ja toinen vuodesta 1990 on Eeva Laakso. Rimpi valmistui Kadettikoulusta 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän on opiskellut myös Genevessä Institute of International Studies -instituutissa.

Sotilasura
Rimpi oli Pääesikunnan päällikkö 2003–2005,  Läntisen maanpuolustusalueen komentaja 2001–2002, Pääesikunnan maavoimapäällikkö 2000–2001, valmiuspäällikkö 1998–2000 ja erityistehtävissä 1998. Pohjoismaispuolalaisen prikaatin komentajana Bosnia-Hertsegovinassa hän toimi 1997–1998, Pohjois-Karjalan sotilasläänin komentajana 1996–1997, maanpuolustuskurssien johtajana 1994–1996 ja opettajana 1993–1994 ja Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana 1991–1993. Rimpi oli puolustusneuvoston yleissihteerin apulainen 1987–1990 ja Uudenmaan Rakuunapataljoonan pataljoonaupseeri 1985–1987. Hän työskenteli sotilasuransa alkuvuosina Uudenmaan Rakuunapataljoonassa myös opetusupseerina, samoin kuin toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa ja Helsingin sotilaspiirin esikunnassa, yksikön päällikkönä ja opetusupseerina Päällystöopistossa sekä opetusupseerina Aliupseerikoulussa. Kenraaliluutnantiksi Rimpi ylennettiin 2001, kenraalimajuriksi 1999, prikaatinkenraaliksi 1997, everstiksi 1994, everstiluutnantiksi 1990, majuriksi 1985, kapteeniksi 1978, yliluutnantiksi 1974 ja luutnantiksi 1971.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Puolustusministeriön kansliapäälliköt
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Helluntaiherätys Norjassa

Helluntaiseurakunnat Norjassa (norjaksi:Pinsemenigheiter, Pinsevenner ja Pinsebevegelsen) on suurin protestanttinen vapaakirkko Norjassa  39 590 jäsenellä  vuonna 2009.

Historiaa
Thomas Ball Barratt toi helluntaiherätyksen Norjaan vuonna 1907. Barratt ei halunnut perustaa uutta kristillistä liikettä, vaan halusi kristillisten yhteisöjen uusiutuvan. Tämä ei onnistunut, ja niin hänestä tuli Norjan helluntaiherätyksen perustaja. Barratt toimi tehokkaasti Ruotsissa, Tanskassa ja Englannissa, ja kun hän vieraili Tanskassa vuonna 1907, oli se alkuna Tanskan helluntaiherätykselle. Barrattilla on ollut merkittävä rooli helluntaiherätyksen alkamiselle useissa Euroopan maissa, osittain myös Ruotsissa, Englannissa ja Suomessa.

Seurakunnat
Norjassa on yli 280 helluntaiseurakuntaa. Suurin osa on perinteisiä seurakuntia, mutta viime vuosina on perustettu myös seurakuntia, joilla on erilainen tehtävä, kuten Jesus Church, jonka seurakunnan kohderyhmä ovat nuoret.

Lähteet

Norja
Kristinusko Norjassa
Rajakylän koulu (Oulu)

Rajakylän koulu on Oulussa, Rajakylässä sijaitseva peruskoulu, joka käsittää luokat 1–9. Rajakylän koulu on yhtenäiskoulu, jossa opiskelee noin 700 oppilasta. Pääkoululla Rajakylässä on vuosiluokkia 1–9 ja Kuivasojan sivukoululla vuosiluokkia on 1–4. Yläkoulu toimii samoissa tiloissa Pateniemen lukion kanssa. Vuonna 1978 valmistuneen koulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Harju.

Musiikkiluokat 
Rajakylän koulu on mukana Oulun kaupungin musiikkiluokkatoiminnassa. Koulussa alkaa joka toinen vuosi uusi musiikkiluokka, joka jatkaa toimintaansa kolmannesta yhdeksänteen luokkaan. Musiikin erikoisluokalla opiskellaan opetussuunnitelman mukaisesti, painottaen musiikkia. Musiikkiluokalle valitaan opiskelijat valintakokeiden perusteella. Lisätietoa on Oulun kaupungin perusopetuksen sivuilla.

Teknologiapainotteiset luokat 
Vuonna 2012 Rajakylän koulu aloitti Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön tuella kokeilun teknologiapainotteisesta luokasta, jossa opiskellaan opetussuunnitelman mukaisia oppisisältöjä mahdollisimman paljon teknologian ja käsillä tekemisen kautta. Kokeilu vakiintui jatkuvaksi käytänteeksi, ja vuodesta 2015 asti koulussa on toiminut kaksi joka toinen vuosi toimintansa aloittavaa teknologiapainotteista luokkaa. Luokat toimivat kolmannesta luokasta kuudenteen sekä jatkavat toimintaansa 7.–9.-luokilla valinnaisten teknologiakurssien avulla. Vuonna 2016 teknologiapainotteiset luokat valittiin osaksi kansallista Hundred-projektia. Lisätietoa teknologiapainotteisten luokkien toiminnasta löytyy Rajakylätekno-blogista.

Vanhempaintoiminta 
Koulussa toimii Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistys ry ja Kuivasojan sivukoululla vanhempaintoimikunta Kuikku. Kodin ja koulun yhteistyössä on käytössä Wilma.

Tiedotus 
Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistys ry:llä on tiedotuskanavanaan Raatiset,  joka on kotisivu, sisältäen jäsensivut ja jäsenrekisterin yhdistysavain palvelussa. Vanhempainyhdistys tiedottaa myös Facebook-sivuillaan.

Jäsenyydet 
Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistys ry on ''Oulun alueellisen vanhempainyhdistyksen jäsen ja kuuluu myös kattojärjestöön, Suomen Vanhempainliittoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rajakylän koulu
 Raatiset – Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistyksen kotisivut
 Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistyksen Facebook-sivut.
 Rajakylätekno-blogi

Oulun peruskoulut
Koulu
Liisi Karttunen

Elisabeth (Liisi) Karttunen (6. tammikuuta 1880 Kitee – 20. elokuuta 1957 Kitee) oli suomalainen historiantutkija ja diplomaatti.

Ura
Liisi Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen, varapastori Karl Karttunen ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905. Karttunen työskenteli vuodesta 1907 alkaen Roomassa Henry Biaudet’n johtamassa Vatikaanin arkistoja tutkineessa ryhmässä. Karttunen tutki erityisesti vastauskonpuhdistuksen ajan katolista kirkkoa sekä Vatikaanin suhteita Pohjoismaihin. Hän väitteli tohtoriksi 1910, väitöskirjan nimi oli Antonio Possevino: Un diplomate pontifical au 16e siécle.

Suomen itsenäistyttyä Karttunen oli vuodesta 1919 Suomen Rooman-suurlähetystön palveluksessa kulttuuri- ja sanomalehtiavustajana sekä puolen vuoden ajan 1935–1937 Suomen va. asiainhoitajana Roomassa. Palattuaan Suomeen 1944 hän oli 1944–1948 ulkoministeriön palveluksessa.

Myös Karttusen veljet Uuno Uuno ja Kaarlo työskentelivät jonkin aikaa Biaudet’n ryhmässä ja väittelivät tohtoreiksi. Karttusen sisar Iina Karttunen hengellisten laulujen säveltäjistä.

Teoksia 
 Antonio Possevino: Un diplomate pontifical au XVI:e siècle, väitöskirja. Helsingfors 1908
 Chiffres diplomatiques des nonces de Pologne vers la fin du XVI:e siècle extraits des archives des princes Chigi, á Rome. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1911
 Erik Schnack, un converti suédois. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1911
 Grégoire XIII comme politicien et souverain. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1911
 Les nonciatures apostoliques permanentes de 1650 à 1800. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1912

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
 
 Suomalaisia tiedenaisia: Liisi Karttunen.
 Suomen Rooman-suurlähetystön historiaa.

Kirjallisuutta 
 Mustonen, Kaisa: Liisi Karttunen, vuosisadan alun historiantutkija Henry Biaudet’n ryhmässä: Suomalainen tutkimusinstituutti Roomassa 1909–1915. Pro gradu, Joensuun yliopisto 1997
 Palosuo, V. J.: La dottoressa: Liisi Karttunen Roomassa 1907–1944. Helsinki 1991
 Garritzen, Elise: Lähteiden lumoamat: Henry Biaudet, Liisi Karttunen ja suomalainen historiantutkimus Roomassa 1900-luvun alussa. SKS 2011.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset diplomaatit
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Hedebanan

Hedebanan oli Ruotsin rataverkkoon kuulunut sivurataosuus Svegistä Hedeen. Rataosan pituus oli noin 72 kilometriä, ja se oli yksiraiteinen ja sähköistämätön. Rataosuus avattiin yleiselle liikenteelle 9. marraskuuta 1924. Sen rakentamiskustannukset olivat noin 5,6 miljoonaa Ruotsin kruunua.

Henkilöliikenne lakkautettiin 1. helmikuuta 1966 Svegin ja Glissjöbergin väliltä, ja samalla lakkautettiin Glissjöbergin ja Heden välinen rataosuus. Jäljelle jäänyt rataosuus Svegistä Glissjöbergiin lakkautettiin 7. lokakuuta 1970.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bilder från Hedebanan 

Ruotsin rataverkko
Härjedalenin kunta
Ville Muilu

Vilho Johannes (Ville) Muilu (4. elokuuta 1915 Nurmo – 22. helmikuuta 1977) oli suomalainen herännäisiin kuulunut pappi ja kirjailija.

Muilu toimi rajaseutupappina Lentiirassa, Oulun hiippakunnan diakoniapastorina ja Rääkkylän kirkkoherrana. Vuodesta 1964 hän oli sotilaspastorina Niinisalossa ja myöhemmin kenttärovastina Kuopiossa.

Teoksia 
 Rajasärkkäläiset : kuvaus Kainuun rajaseudulta.    Kirjapaja, Helsinki 1945
 Huominen päivä on parempi : romaani.    Kirjapaja, Helsinki 1948
 Pääskysten talkoot. Aikamme kysymyksiä. Sarja 1.    Suomen kirkon sisälähetysseura, Pieksämäki 1951
 Kirkko kiveliössä.   WSOY 1952
 Aurinkokellon salaisuus : seikkailuromaani, kuvat Viking Nyström.   Otava 1954
 Kiveliön kutsu : poikien kirja.   Herättäjä-yhdistys, Lapua 1961
 Kun Jeesus Taaborille vie.   Kuva ja sana, Helsinki 1964
 Polvesta polveen täällä, piirrokset Tapani Lemminkäinen.   Herättäjä-yhdistys, Lapua 1964
 Valkoinen täplä : kertomus Kuolan tutkimusretkestä v. 1887.   Otava 1966 
 Anteeksi.    Herättäjä-yhdistys, Lapua 1968
 Ei mikään.  Herättäjä-yhdistys, Lapua 1969
 Ihmisten rakentamat majat, näytelmä.  1970
 Jumala Tituksen löytää.   Herättäjä-yhdistys, Lapua 1970
 Taikahyrrä : pedagoiva kertomus miltei kaikesta, mitä maantie opettaa kulkijalleen.   Alea-kirja 1972
 Niin matka hyvin päättyy.   Herättäjä-yhdistys, Lapua 1973
 Syrjäinen.   Herättäjä-yhdistys, Lapua 1974
 Koilliskairan pappi.    Kirjapaja, Helsinki 1975

Lähteet 
 
 Anssi Joutsenlahden blogi 19.10.2009 : Ville Muilu

Suomalaiset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Herännäiset henkilöt
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet