joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Suuriruhtinas

Suuriruhtinas oli alkuaan Kiovan Venäjällä Kiovassa asuvan ruhtinaan arvonimi. Hänen katsottiin olevan Rurikin suvun päämies. Suvun sittemmin haarautuessa eri sukuhaarojen päämiehiä kutsuttiin suuriruhtinaiksi. Tätä arvoa käyttivät muun muassa Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaat. Iivana I Kalitan aikana 1328 Moskovan ruhtinasta alettiin kutsua koko Venäjän suuriruhtinaaksi. Nimitys pysyi käytössä senkin jälkeen, kun hallitsijaa alettiin 1547 kutsua tsaariksi.

Venäjän hallitsijoita kutsuttiin myös Volynian ja Podolian suuriruhtinaiksi sekä Suomen suuriruhtinaiksi vuosina 1809–1917. Myös muita Venäjän hallitsijasukuun kuuluvia kutsuttiin suuriruhtinaiksi tai suuriruhtinattariksi. Vuonna 1886 annetun asetuksen mukaan tätä arvoa saivat käyttää vain keisarin lapset, veljet, sisaret ja miehen puolelta sukua olevat lapsenlapset. Muita keisarihuoneen jäseniä kutsuttiin ruhtinaiksi.

Myös Liettuan hallitsijaa kutsuttiin Gediminasista lähtien suuriruhtinaaksi. Myöhemmin arvo siirtyi unionin myötä Puolan kuninkaalle. Lisäksi Itävallan keisari ja Unkarin kuningas ovat käyttäneet Transilvanian suuriruhtinaan arvonimeä.

Ruotsin kuningas Juhana III otti itselleen 1581 Suomen suuriruhtinaan arvon. Nimitys oli käytössä vapauden ajan (1719–1772) alkuvuosiin saakka. Kustaa IV Aadolf otti sen uudelleen käyttöön antamalla arvon pojalleen Carl Gustaville, joka eli vuosina 1802–1805. Myöhemmin Suomen suuriruhtinaan arvo kuului Venäjän keisarille.

Toscanan suurherttuakunnassa kruununprinssille annettiin suuriruhtinaan arvo. Käytännöstä luovuttiin Medicin dynastian sammuttua vuonna 1737.

Katso myös 
 Suurherttua

Lähteet
 Otavan iso tietosanakirja, Otava 1964
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1965

Kuninkaalliset arvonimet
Venäjän historia
Harjaantumisopetus

Harjaantumisopetus on opetusta, joka on suunnattu kehitysvammaisille oppivelvollisille, jotka eivät pysty suorittamaan normaalia perusopetusta tai erityisopetusta.

Opetus perustuu opetussuunnitelmaan, jossa otetaan huomioon oppilaan erityistarpeet ja oppimisen mahdollisuudet. Harjaantumisopetus alkaa lapsen ollessa 6-vuotias ja loppuu, kun lapsi täyttää 16. Opetusta annetaan peruskoulun yhteydessä olevilla erillisillä harjaantumisluokilla tai erityiskoulussa. Vaihtoehtoisesti opetusta voidaan antaa laitos- tai sairaalakouluissa tai niin sanottuna kotiopetuksena.

Opetus
Harjaantumisopetuksessa on tavoitteena oppilaiden jokapäiväisessä elämässään tarvitsemien taitojen kartuttaminen.

Harjaantumisopetusta varten sovelletaan kahdenlaisia opetussuunnitelmia:

EHA 1
EHA 1 -suunnitelma on tarkoitettu lievemmin kehitysvammaisille oppivelvollisille. Opetussuunnitelmassa harjannetaan taitoja ja valmiuksia, joita oppilas tarvitsee selvitäkseen yhteiskunnassa itsenäisesti. Näitä ovat muun muassa vuorovaikutustaidot sekä työelämään siirtyminen.

EHA 2
EHA 2 -opetussuunnitelma on tarkoitettu vaikeammin vammautuneille. EHA 2 -suunnitelmassa oppiaineet on kytketty melko tiiviisti hoidollisen vuorovaikutuksen yhteyteen. Opetussuunnitelma on jaettu neljään toiminta-alueeseen: motoriikkaan, viestintään, sosiaalisiin taitoihin ja päivittäisiin taitoihin. Toiminta-alueet korvaavat peruskoulun oppiainejaon.

Historia
Suomessa Koululainsäädäntö uudistettiin vuonna 1979, jolloin laki velvoitti kunnat perustamaan harjaantumiskoulut ja/tai -luokat kehitysvammaisille oppivelvollisille. Koululaki tuli käyttöön Suomessa vuonna 1985, jolloin lievemmin kehitysvammaisten opetus siirtyi peruskoulun yhteyteen. Lakia uudistettiin vuonna 1997 ja tuolloin myös vaikeasti kehitysvammaiset siirtyivät peruskoulun piiriin.

Lähteet

Kehitysvammaisuus
Opetus
Pentecost

Pentecost ()  on saari Vanuatulla Tyynellämerellä. Vuoristoinen ja etelä–pohjoissuunnassa pitkänomainen Pentecost kuuluu Penaman maakuntaan. Saaren pinta-ala on 438 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 17 201 asukasta. 

Pentecost sijaitsee noin 190 kilometriä Port Vilasta pohjoiseen. Saaren korkein kohta on 946 metriä korkea Mount Vulmat. Saaren tärkeä kieli on abma, joka on levinnyt saaren muiden alkuperäiskielten kustannuksellakin. Myös vanuatulaisten yhteistä kieltä bislamaa osataan. Saarella ei ole yhtä suurta kaupunkia tai kylää, vaan asutus on keskittynyt pienempiin kyläyhteisöihin. Pentecostilla tuotetaan kahvia ja kopraa.

Eurooppalaiset saapuivat saarelle Louis Antoine de Bougainvillen johdolla 22. toukokuuta 1768.

Katso myös 
 Benji-hyppy

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Epäviralliset tietosivut Pentecostin saaresta 

Vanuatun saaret
Pekka Leimu

Pekka Antero Leimu (s. 11. huhtikuuta 1947 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti Tampereen Ilvestä ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.

Leimu pelasi Ilveksen edustusjoukkueessa kaudesta 1965–1966 kauteen 1974–1975. Hän voitti tuona aikana kaksi Suomen mestaruutta, kolme hopeaa ja kolme pronssia ja oli SM-sarjan paras maalintekijä 1968, 1969 ja 1972. Ilveksestä Leimu siirtyi kaudeksi 1975–1976 HPK:n I-divisioonajoukkueeseen, jossa hän kiekkoili vielä neljä kautta.

Leimulla on nimissään SM-sarjan ja liigan yhden ottelun piste-ennätys: ottelussa TuToa vastaan 1.3.1972 hän teki seitsemän maalia ja syötti kaksi.

Maajoukkueessa Leimu edusti Suomea MM-turnauksessa vuosina 1969 ja 1970 sekä Grenoblen talviolympialaisissa 1968.

Lähteet
 
 Otteluennätykset Ilves.comissa 
Leimun tiedot jääkiekkomuseon sivuilla.

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaeltajat

Vaeltajat eli peredvižnikit () tai kiertävät maalarit olivat Venäjän maalaustaidetta uudistanut realistinen koulukunta 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Liikkeen perustajajäsenet katkaisivat välinsä Venäjän taideakatemiaan ja perustivat akateemisista rajoitteista vapaan koulukunnan. Suuntauksen teoksissa on mukana vahva sosiaalinen ja poliittinen ulottuvuus ja heidän tärkein metodinsa oli kriittinen realismi.

Peredvižnikit eivät saaneet teoksiaan näytteille vakiintuneisiin gallerioihin, tämän vuoksi he lähtivät kansan pariin ja järjestivät maaseudulla kiertäviä näyttelyitä vuosina 1870-1923. 

Vaeltajat halusivat tehdä taidetta kansalle eivätkä vain taidetta taiteen vuoksi, he halusivat luoda todenmukaisia kuvia. Isänmaan kasvot ja kauneus nähtiin vaatimattomissakin aiheissa, henkisen elämän ja luonnon välinen yhteys tuotiin esiin maisemamaalauksissa. Henkilökuvien elävä, psykologinen realismi teki vaikutuksen ja kansa otti heidän taiteensa omakseen. 

Venäläinen liikemies, taidekerääjä Pavel Tretjakov tuki Vaeltajat-ryhmän taiteilijoita ja osti erityisen paljon juuri heidän teoksiaan. Tretjakov lahjoitti vuonna 1892 kokoelmansa Moskovan kaupungille ja kokoelmasta muodostettiin Tretjakovin galleria. Galleriarakennuksen vanhan päärakennuksen (rak. 1902-04) on suunnitellut Vaeltajat-ryhmän jäsen, taidemaalari Viktor Vasnetsov. Peredvižnikien liike hajosi vuonna 1923.

Vaeltajien maalaamia muotokuvia

Vaeltajat
Taiteilijaluettelo 

Abram Arhipov
Nikolai Ge
N.A. Jarošenko
Arhip Kuindži
Ivan Kramskoi
Isaak Levitan
Rafail Levitski
Vladimir Makovski
Vasili Maksimov
Grigori  Mjasojedov
Leonid Pasternak
Vasili Perov
Vasili Polenov

Illarion Prjanišnikov
Ilja Repin
Andrei Rjabuškin
Konstantin Savitski
A.K. Savrasov
Valentin Serov
Emilija Šanks 
Ivan Šiškin
Vasili Surikov
Fjodor Vasiljev
Apollinari Vasnetsov
Viktor Vasnetsov

Lähteet

Aiheesta muualla

Society of Traveling Exhibitions (1870-1923)
The Immortal Itinerants
Peredvizhniki (Wanderers)

Taiteilijaryhmät
Venäjän taide
Sami Toivonen

Sami Harri Petteri Toivonen (s. 5. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, lastenkirjailija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä vaimonsa Aino Havukaisen kanssa.

Toivonen aloitti sarjakuvien piirtämisen 1980-luvulla ja hänet palkittiin sarjakuvistaan Kritiikin Kannuksilla vuonna 1989. Toivonen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1994 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996. Sarjakuvapiirtäjänä Toivonen on tehnyt usein yhteistyötä käsikirjoittaja Pauli Kallion kanssa ja esimerkiksi Kramppeja & nyrjähdyksiä -sarjakuvan piirtäjänä 1990-luvun jälkipuoliskolla. Toivoselta ja käsikirjoittaja Timo Varpiolta on myös julkaistu kaksi sarjakuva-albumia, OM (Tammi,1991) sekä Kuningaspolku (Arktinen Banaani, 1995).

Toivonen on yhdessä puolisonsa kuvittaja ja lastenkirjailija Aino Havukaisen kanssa kuvittanut muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamat Risto Räppääjä -kirjat kirjaan Risto Räppääjä saa isän asti. Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatu- ja Patu-pojista kertovat lastenkirjat, joista etenkin Tatun ja Patun Suomi (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille.

Havukainen ja Toivonen ovat saaneet useita palkintoja. Vuonna 2001 heidät palkittiin Rudolf Koivu -palkinnolla kuvituksista kirjoissa Veera ja menopelit sekä Risto Räppääjä ja Nuudelipää. Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Havukaisen ja Toivosen esittely Otavan sivuilla

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Valkoinen armeija, musta paroni

Valkoinen armeija, musta paroni (ven. Белая Армия, чёрный Барон, Belaja Armija, Tšornyi Baron) on puna-armeijan marssi Venäjän sisällissodan ajalta vuodelta 1920. Sen on säveltänyt Samuil Pokrass ja sanoittanut Pavel Grigorjev.

Sanoitus

Muut samalle sävelelle tehdyt laulut
Suomalainen työväenlaulu Nuorison marssi on tehty samalla sävelelle. Sen sanoitus on kuitenkin aivan erilainen.
Myös saksalaisessa Die Arbeiter von Wienissä on sama sävel.

Linkit
Valkoinen armeija, musta paroni SovMusicissa laulettuna
Valkoinen armeija, musta paroni SovMusicissa instrumentaalisena

Lähteet

Hymni
Oulun Etta -palkinto

Oulun Etta -palkinto on Oulu-seuran vuosittain myöntämä tunnustus vuoden oululaiselle.

Palkinnon saaja voi olla yksityinen henkilö, työryhmä, yritys tai yhteisö. Sen toiminnan tulee liittyä tiiviisti Ouluun ja oululaisuuteen.

Palkittavan arvonimeksi päätettiin antaa Stiiknafuulia Teuvo Pakkalan novellin innoittamana. Myöhemmin se kuitenkin muutettiin nykyiselle nimelleen.

Palkitut

1983 Director Musices Pauli Kaijanen
1984 opetusneuvos Erkki Tuomikoski
1985 Oulun Kauppahalliyhdistys
1986 Franzénin talon saneeraajat ja säilyttäjät
1987 taiteilija Hilkka Inkala
1988 tanssiurheiluseura Telemark
1989 kamarineuvos Atte Kalajoki
1990 Oulun Luistinseura
1991 talousneuvos Väinö Huotari
1992 Oulun Teknologiakylä
1993 näyttelijä Aulis Rosendahl

1994 maisteri Maija-Liisa Bäckström
1995 Aikakauslehti Kaltio
1996 Pohjois-Pohjanmaan museo ja Museoyhdistys
1997 Nuorten Ystävät
1998 kirjailija Joni Skiftesvik
1999 Mieskuoro Huutajat
2000 arkkitehti Kaarina Niskala
2001 oopperatoimen johtaja Leena Salonen
2002 toiminnanjohtaja Jussi Malmi
2003 Kalevan kulttuuritoimituksen päällikkö Kaisu Mikkola
2004 Pohjan sotilassoittokunta

2005 professori Jouko Vahtola
2006 Oulun Elokuvakeskus
2007 Oulun Naisvoimistelijat
2008 Oulun Kärpät
2009 historianopettaja Oulun ruotsinkiel. koulu Carl-Eric Silvander
2010 opetusneuvos Martti Niemelä
2011 musiikkineuvos Sointu Annala
2012 Harry Hammar ja Hammarin Sähkö Oy
2013 elokuvaohjaaja Mika Ronkainen
2014 Oulun Purjehdusseura
2015 toimittaja Jukka Ukkola

Lähteet

Oulu
Suomalaiset palkinnot
Fontana

Fontana voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Paikat
Fontana, kunta Maltalla
Fontana, asutuskeskus Argentiinassa
Fontana, asutuskeskus Kap Verdessä
Fontana, kaupunki Kaliforniassa
Fontana, kaupunki Kansasissa
Fontana, metroasema Barcelonassa
Fontana-on-Geneva Lake, kylä Wisconsinissa
Fontana Village, kylä Pohjois-Carolinassa
Fontana, kraatteri kuussa
Fontana, kraatteri Marsissa

Henkilöt
Alex Fontana (s. 1992), sveitsiläinen moottoriurheilija
Arianna Fontana (s. 1990), italialainen kaukalopikaluistelija ja olympiavoittaja 
Attilio Fontana (s. 1952), italialainen poliitikko
Carl Fontana (1928–2003), amerikkalainen muusikko
Carlo Fontana (1634/1638–1714), italialainen arkkitehti
D.C. Fontana (1939–2019), yhdysvaltalainen tieteiskirjailija
Domenico Fontana (1543–1607), italialainen arkkitehti
Federica Fontana (s. 1977), italialainen malli
Felice Fontana (1730–1805), italialainen tiedemies
Francesco Fontana (1580–1656), italialainen astronomi
Franco Fontana (s. 1933), italialainen valokuvaaja
Gregorio Fontana (1735–1803), italialainen matemaatikko
Giovanni Battista Fontana (n. 1571–1630), italialainen säveltäjä ja viulisti
Isabeli Fontana (s. 1983), brasilialainen malli
Jimmy Fontana (1934–2013), italialainen laulaja ja näyttelijä
José de Anchieta Fontana (1940–1980), brasilialainen jalkapalloilija
Juan López Fontana (1908–1983), uruguaylainen jalkapallovalmentaja
Julian Fontana (1810–1869), puolalainen pianisti ja säveltäjä
Lavinia Fontana (1552–1614), italialainen taidemaalari
Lucio Fontana (1899–1968), italialainen taiteilija
Niccolo Fontana Tartaglia (1499–1557), italialainen matemaatikko
Norberto Fontana (s. 1975), argentiinalainen kilpa-autoilija
Riccardo Fontana (s. 1947), italialainen katolinen arkkipiispa
Santino Fontana (s. 1982), yhdysvaltalainen näyttelijä
Tom Fontana (s. 1951), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja
Wayne Fontana (s. 1945), englantilainen laulaja

Yhtiöt ja tuotemerkit
Fontana Records, levy-yhtiö
Fontana, Lomaliiton kylpylöiden tuotemerkki

Muita merkityksiä

 Fontana, suihkulähde, esimerkiksi
 Fontana di Trevi, suihkulähde Roomassa
 Fontana del Tritone, suihkulähde Roomassa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ring Magazinen vuoden tyrmäys

Ring Magazine on vuonna 1922 perustettu painiin erikoistunut aikakauslehti. Vuodesta 1989 lähtien lehti on nimennyt jonkin kuluneena vuonna tapahtuneen merkittävän tyrmäyksen nimellä Knockout of the year, vuoden tyrmäys.

1980 
 1989: Michael Nunn tyrmäsi 1. erässä Sumbu Kalambayn

1990 
 1990: Terry Norris tyrmäsi 1. erässä John Mugabin
 1991: Palkintoa ei myönnetty
 1992: Kennedy McKinney tyrmäsi 11. erässä Welcome Ncitan
 1993: Gerald McClellan tyrmäsi 5 erässä Julian Jacsonin
 1994: George Foreman tyrmäsi 10 erässä Michael Moorerin
 1995: Julio Cesar Vasquez tyrmäsi 11 erässä Carl Danielsin
 1996: Wildredo Vasquez tyrmäsi 11 erässä Elos Rojasin
 1997: Arturo Gatti tyrmäsi 5 erässä Gabriel Ruelasin
 1998: Roy Jones Jr tyrmäsi 4 erässä Virgil Hillin
 1999: Derrick Jefferson tyrmäsi 6 erässä Maurice Harrisin

2000 
 2000: Benn Tackie tyrmäsi 10 erässä Roberto Garcian
 2001: Lennox Lewis tyrmäsi 4 erässä Hasim Rahmanin
 2002: Lennox Lewis tyrmäsi 8 erässä Mike Tysonin
 2003: Rocky Juarez tyrmäsi 10 erässä Antonio Diazin
 2004: Antonio Tarver tyrmäsi 2 erässä Roy Jones Jrin
 2005: Allan Green tyrmäsi 1 erässä Jaidon Codringtonin
 2006: Calvin Brock tyrmäsi 6 erässä Zuri Lawrencen
 2007: Nonito Donaire tyrmäsi 5 erässä Vic Darchinyanin
 2008: Edison Miranda tyrmäsi 3 erässä David Banksin.
 2009: Manny Pacquiao tyrmäsi 2 erässä Ricky Hattonin.

2010 
 2010: Sergio Gabriel Martínez tyrmäsi  2 erässä Paul Williamsin
 2011  Nonito Donaire tyrmäsi 2 erässä Fernando Montielin

Nyrkkeily
Peter Katin

Peter Roy Katin (14. marraskuuta 1930 Lontoo – 19. maaliskuuta 2015) oli brittiläinen pianisti. Hän tulkitsi monipuolisesti useiden eri aikakausien säveltäjien teoksia.

Lontoossa syntynyt Katin pääsi Royal Academy of Musiciin jo 12-vuotiaana, vaikka pääsyn virallinen ikäraja oli 16 vuotta. Pianisti debytoi Wigmore Hallissa 13. joulukuuta 1948. Hän julkaisi kymmeniä levytyksiä ja teki pedagogista työtä eri oppilaitoksissa.

Eräs säveltäjä, jonka tuotantoa Katin tulkitsi ahkerasti niin konserteissa kuin levylläkin, on Frédéric Chopin (1810–1849). Orkesterien kanssa hän toimi myös kapellimestarina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Brittiläiset pianistit
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Vapauden aika

Vapauden aika eli säätyvallan aika on Ruotsin ja Suomen yhteisessä historiassa aikakaudesta 1719–1772 käytetty nimitys. Kaarle XII:n vuonna 1718 tapahtuneen kuoleman jälkeen vuoden 1719 valtiopäivät lopettivat kuninkaan yksinvallan ja lähes kaikki valta keskitettiin valtiopäiville. Toimeenpanovaltaa käytti valtaneuvosto, joka oli vastuussa toimistaan valtiopäiville. Valtaneuvostossa kuninkaalla oli kaksi ääntä ja hänen äänensä ratkaisi, jos äänet menivät tasan. Kuninkaalle jäi kuitenkin itsenäistä päätösvaltaa eräissä nimitysasioissa. Vuoden 1720 hallitusmuoto lisäsi valtaneuvoston riippumattomuutta valtiopäivistä. Kustaa III, joka nousi valtaistuimelle 1771, teki 1772 vallankaappauksen, joka päätti vapauden ajan. Kustaa III:n hallintokautta kutsutaan kustavilaiseksi ajaksi. Vapauden aika -nimitystä käytettiin jo aikakauden aikana, painettuna sen ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1755.

Katso myös
 Vuoden 1772 hallitusmuoto

Lähteet
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1966

Kirjallisuutta 
 

Ruotsin historia
Taiteilijaeläke

Valtion taiteilijaeläke eli valtion ylimääräinen taiteilijaeläke voidaan myöntää tunnustukseksi ansiokkaasta toiminnasta luovana tai esittävänä taiteilijana taiteilijalle, joka asuu tai on asunut pysyvästi Suomessa. Vuoden 2013 lopussa elinikäistä taiteilijaeläkettä sai 1 056 taiteilijaa.
 
Eläkettä ei ilman erityistä syytä myönnetä 60 vuotta nuoremmalle henkilölle. Taiteilijaeläke voidaan myöntää valtion talousarvioon tarkoitusta varten otetusta määrärahasta. Eläke on veronalaista tuloa, ja se voidaan myöntää täytenä eläkkeenä tai osaeläkkeenä. Eläkkeen suuruus on 1.1.2022 alkaen 1 419,41 euroa kuukaudessa ja osaeläke siitä puolet. Eläkettä myönnettäessä otetaan huomioon hakijan varallisuus sekä hänen toimeentulomahdollisuutensa.

Eläkettä ei myönnetä hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ovat korkeammat kuin kaksi kertaa täysi taiteilijaeläke. Enintään osaeläkettä on myönnetty hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ylittävät täyden taiteilijaeläkkeen tason. Eläkkeiden jakaminen perustuu vertaisarviointiin, jossa valtion taidetoimikuntien jäsenet arvioivat hakijoiden taiteellista toimintaa. Eläkkeistä päättää Taiteen edistämiskeskus.

Taiteilijaeläkkeen historia 
Taiteilijaeläkkeitä jaettiin Suomessa ensimmäisen kerran jo 1830-luvulla, kun alettiin maksaa eläkettä kansallisesti merkittäville taiteilijoille. Silloin taiteilijaeläkkeet muistuttivat nykyisiä taiteilija-apurahoja, eivätkä ikä tai varallisuus vaikuttaneet eläkkeen saantiin. Ensimmäisiä saajia olivat muun muassa kirjailija J.L. Runeberg sekä taidemaalari Magnus von Wright.

Taiteilijaeläkkeiden apurahaluonne säilyi Suomen itsenäisyyden alkuvuosikymmeniin saakka. Vuonna 1923 Suomen taiteilijaseura teki esityksen valtion ylimääräisten eläkkeiden saamiseksi taiteilijoille. Kuudesta anotusta eläkkeestä taiteilijaeläke myönnettiin taidemaalari Maria Wiikille. 

Eläkettä nauttivat 1920–1940-luvulla monet kansallisesti merkittävät taiteilijat, kuten kirjailija Toivo Pekkanen ja kuvataiteilija Tyko Sallinen.  

Nykyisin voimassa oleva apurahajärjestelmä luotiin pääosin niin sanotun Ahon komitean eli Valtion taidekomitean mietinnön ehdotusten perusteella vuonna 1965. Silloin muutettiin taiteilijaeläkejärjestelmääkin siten, että myönnettävissä olevien eläkkeiden eläkeluonteisuus korostui.

Mihin taiteilijaeläke perustuu?
Taiteilijaeläkkeet perustuvat säädöksiin:
 Valtioneuvoston päätös ylimääräisistä taiteilijaeläkkeistä 75/1974 (muut. 929/1984, muut. 974/1992)
 Laki taiteilijaprofessorin viroista ja valtion taiteilija-apurahoista (734/28.11.1969)
 Laki taiteilijaprofessorin viroista ja valtion taiteilija-apurahoista annetun lain muuttamisesta (947/18.12.1981)
 Laki taiteilijaprofessorin viroista ja valtion taiteilija-apurahoista annetun lain muuttamisesta (143/1.1.1995)

Lähteet 

Eläkkeet
Apurahat
Alastonsuomi.com

Alastonsuomi.com on suomalainen Toyb Oy:n ylläpitämä internet-kuvagalleria, johon internetin käyttäjät voivat lisätä valokuvia ja tietoja itsestään. Sivusto tunnetaan erityisesti siitä, että käyttäjät voivat lisätä itsestään seksuaalisuuteen liittyviä valokuvia, jotka ovat monissa muissa gallerioissa kiellettyjä. Alle 18-vuotiaat eivät saa rekisteröityä sivun käyttäjiksi eivätkä käyttää sivuston palveluja.

Numerotietoja:

 Kuvia: 1 030 536
 Videoita: 59 463
 Rekisteröityneitä: 117 919
 Klubeja: 15 226
 Kommentteja: 99 085 715
 Blogeja: 29 238
 Blogi kommentteja	361 909

Rekisteröityneitä käyttäjiä on yli 100 000 ja lisättyjä kuvia sivustolla yli miljoona kappaletta. Sivusto ilmoittaa, että sivuilla vieraillaan yli 2 302 000 kertaa kuukaudessa ja sivulatauksia kertyy yli 118 000 000 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alastonsuomi.com.
 Suomalaiset hurahtivat esittelemään seksikuviaan! Hymy 13.4.2010.
 Näe naapurit alasti netissä Nyt.fi 11.9.2011. (Archive.org)

Virtuaaliyhteisöt
Erotiikka- ja pornografiasivustot
Suomalaiset verkkosivustot
Joutseno-Pulp

Joutseno-Pulp Oy oli vuosina 1951–1997 toiminut Kaukas Oy:n ja Rauma-Repola Oy:n omistama selluloosaa valmistanut metsäteollisuusyhtiö.

Joutseno Pulpin edeltäjä Osakeyhtiö Pulp perustettiin 1908, ja toukokuussa 1909 Joutsenossa käynnistynyt yhtiön selluloosatehdas tuotti noin 6000 tonnia valkaisematonta sulfaattiselluloosaa vuodessa. Selluloosatehtaan ympärille rakennettiin myös työntekijöiden asuntoja, ja aluetta kutsuttiin Pulpin kyläksi. Osakeyhtiö Pulp siirtyi vuonna 1918 Kaukas Oy:n hallintaan ja jatkoi toimintaansa Kaukaksen yhteydessä.

Joutseno-Pulp Osakeyhtiö toimi omana yhtiönään 1951–1997. Vuonna 1969 yhtiö osti Lohja-Kotka Oy:n Haarla-yhtymältä, ja Joutsenon selluloosatehdasta laajennettiin 1955 ja 1969. Viimeisen laajennuksen jälkeen tehtaan vuosituotanto oli 245 000 tonnia valkaisematonta selluloosaa. Tehtaalle valmistui 1984 valkaisulaitos, jonka jälkeen kaikki valmistettu selluloosa oli valkaistua.

Joutsenon selluloosatehdas siirtyi 1997 Metsä-Botnian omistukseen. Tehtaalle rakennettiin 1998 uusi talteenottolinja ja 2001 uusi kuitulinja. 2013 tehdas aloitti Polysulfidisellun valmistuksen.

Nykyisin tehdas toimii nimellä Metsä Fibre Joutsenon sellutehdas, tehdas on maailman suurin yksilinjainen havusellutehdas. Tehtaan kapasiteetti on 690 000 tonnia havuselluloosaa vuodessa, ja siellä työskentelee 136 työntekijää.

Tehtaan rautatiekalusto
 Otso 4 
 Otso 4 (Saalasti 113/1977, Entinen Kemi Oy:n veturi)
 Otso 2 (Saalasti 38/1962)
 Otso Robot

Katso myös
 Suomen paperiteollisuus

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Pörssitieto: Yhtiöhakemisto 1972-74, A-M

Suomalaiset metsäteollisuusyhtiöt
Suomen selluloosatehtaat
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Poddorje

Poddorje () on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Poddorjen piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lovatin sivujoen Redjan varrella 162 kilometriä Novgorodista etelään. Kylässä on 1 900 ja kunnassa 3 200 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede ja asutus
Poddorjen kunnan pinta-ala on 1124,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan piirin Ivanovskojen ja Novoselskin kuntiin, idässä Poddorjen piirin Selejevon kuntaan, etelässä Holmin piirin Krasnyi Borin kuntaan sekä Pihkovan alueeseen ja lännessä Poddorjen piirin Belebjolkan kuntaan. Pinta-alasta 87,1 % on metsää ja 7,4 % maatalousmaata.

Suurimmat joet ovat Redja sekä Polistin sivujoki Porusja. Seudulla sijaitsee Rdeiskoje- ja Polistojärviä ympäröivä suoalue, joka muodostaa yhteensä 369,22 neliökilometrin laajuisen Rdeiskin luonnonpuiston. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 46 kylää: Andronovo, Borisogleb, Burakovo, Dobrantsevo, Dubovaja, Filistovo, Gorodok, Goruška, Grinevo, Grivy, Gusevo, Jablonovo, Jamno, Jelno, Jeremkino, Jurjevo, Kremno, Kulakovo, Lisitškino, Lopastino, Luskarevo, Maslovskoje, Mihailovo, Mintsevo, Mostištše, Nivki, Odintsovo, Ozerki, Peski, Petuhino, Poltoranovo, Pustoška, Rutšji, Rjabkovo, Sokolje, Sosnovo, Trofimovo, Trupehino, Tugino, Usadba, Ustje, Vekšino, Veštšanka, Vitševitsy, Vlasovo, Zapolje, Zelenkovo ja Žemtšugovo. Poddorjen ohella toinen suurempi asutuskeskus on yli 400 asukkaan Maslovskoje. Yhdeksässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut
Poddorjen kautta kulkee Šimskin, Staraja Russan, Holmin, Loknjan, Velikije Lukin ja Nevelin välinen maantie R51. Kylästä on linja-autoyhteydet Holmiin, Staraja Russaan, Novgorodiin ja Pietariin. Myös kunnan sisällä on linja-autoliikennettä.

Työvoimasta 28 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat tukku- ja vähittäiskauppa (17,1 %) sekä valtionhallinto (15,7 %). Kunnan alueella toimii kaksi maitotilaa, meijeri sekä metsäteollisuuslaitoksia.

Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, piirin kulttuuritalo, keskuskirjasto, piirisairaala, yleinen sauna, apteekki, posti, säästöpankki, poliisiasema ja palokunta.

Nähtävyydet
Kunnan alueella on useita muinaisia hautapaikkoja sekä toisen maailmansodan muistomerkkejä. Poddorjen kylässä toimii kotiseutumuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Poddorjen kunnan sivusto 
 Poddorjen piirin sivusto 

Novgorodin alueen kylät
Poddorjen piirin kunnat
Gustav Noske

Gustav Noske (9. heinäkuuta 1868 Brandenburg an der Havel - 30. marraskuuta 1946 Hannover) oli saksalainen poliitikko ja Weimarin tasavallan puolustusministeri 1919-1920.

Noske syntyi Brandenburg an der Havelissa. Hän oli sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja parlamenttiedustaja vuodesta 1906 ensimmäisen maailmansodan loppuun. Hän kuului sosialistiseen oikeistosiipeen ja otti osaa spartakistikapinan ja Münchenin neuvostotasavallan verisiin kukistamisiin vuonna 1919. Noske oli kommunistijohtajien Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin vastustaja. Hänen lähettämänsä oikeistolaiset freikorpsit surmasivat noin 1 000 kommunistia Münchenin neuvostotasavallan kukistamisen yhteydessä. 

Weimarin tasavallan vakiinnuttua Noske toimi Ala-Saksin osavaltion presidenttinä Hannoverissa. Nosken epäiltiin osallistuneen toisen maailmansodan aikana Adolf Hitlerin vastaiseen salaliittoon. Hän kuoli 1946.

Saksan tapahtumien jälkeen Suomessakin kommunistit käyttivät sosiaalidemokraateista pilkkanimeä noske tai noskelainen. Tällä haluttiin sanoa, että sosiaalidemokraatit menevät työväen kapinoidessa porvarien puolelle.

Katso myös 
 Friedrich Ebert
 Patkuli

Lähteet

 Pieni Tietosanakirja 1925-1928

Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Saksan ministerit
Weimarin tasavalta
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Uli Hoeneß

Ulrich ”Uli” Hoeneß (s. 5. tammikuuta 1952 Ulm, Baden-Württemberg, Saksan ltv.) on saksalainen entinen jalkapalloilija, joka nykyisin toimii bundesliigaseura Bayern Münchenin urheilutoimenjohtajana.

Ura pelaajana 
Hyökkäyspäässä pelannut ulmilainen Hoeneß aloitti ammattilaisuransa vuonna 1970 Bayern Münchenissä. Hän pelasi seurassa yhdeksän kauden ajan ja voitti seurassa muun muassa kolme Bundesliigan mestaruutta ja Euroopan Cupia. Hän pelasi joukkueessa 239 liigaottelua, joissa teki 86 maalia. Ennen uransa lopettamista hän pelasi vielä kauden 1978/1979 1. FC Nürnbergissä.

Saksan liittotasavallan maajoukkueessa Hoeneß pelasi vuosina 1972–1976 35 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän oli mukana sekä 1972 EM-kisoissa että 1974 MM-kisoissa, joissa molemmissa Saksan liittotasavalta voitti mestaruuden, kuten myös 1976 EM-kisoissa, joissa Saksa saavutti hopeaa.

Saavutukset 
Saksan mestaruus 1972, 1973, 1974
Saksan mestaruus -hopeaa 1971
Saksan Cupin voitto 1971
Euroopan Cupin voitto 1974, 1975, 1976
Euroopan/Etelä-Amerikan Cupin voitto 1976
Maailmanmestaruus 1974
Euroopan mestaruus 1972
Euroopan mestaruus -hopeaa 1976

Peliuran jälkeen 
Hoeneß lopetti oman aktiiviuransa verrattaen nuorena, vain 27-vuotiaana, ja on tämän jälkeen toiminut johtotehtävissä Bayern Münchenin organisaatiossa. Hänen veljensä Dieter on niin ikään entinen huippupelaaja.

Tammikuussa 2013 Hoeneß kertoi viranomaisille maksamatta jättämistään veroista. Hän joutui pidätetyksi 20. maaliskuuta mutta pääsi kotietsinnän jälkeen vapaaksi viiden miljoonan euron suuruista takuusummaa vastaan. Hoeneß totesi syyllistyneensä vääriin menettelytapoihin sveitsiläisen pankkitilinsä suhteen ja haluavansa hyvittää virheensä.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit
Juha Varis

Juha Mika Varis (s. 23. lokakuuta 1970 Tampere) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Suomen Kansallisteatterissa.

Varis esitti syksystä 2009 vuoteen 2011 Veikkauksen Jokeri-pelin Jokeri-hahmoa. Hän esiintyy myös Vanessa ja pikkuväki ohjelmassa, Isi testaa -osiossa ja Lego Batman 2017-elokuvassa.

Teatteri 
Kokkolan kaupunginteatteri 1988–89
Ahaa Teatteri 1989–1992
Suomen Kansallisteatterin näyttelijä 1997–

Filmografia

Elokuvat

Matokuningas (1993) (rakastaja)
Samalla tiellä (1996)
Syrjähyppyjä (1996) (teatterikoululainen)
Kaukana (1996) (nyrkkeilymaajoukkueen jäsen)
Joki (2001) (Hannu, Esan veli)
Haaveiden kehä (2002) (nuori lääkäri)

Televisiosarjat  
Howard - verinen iltapäivä (1996) (poliisipäällikkö)
Sydän toivoa täynnä (1997) (Olli)
Kuningas Arthurin katastrofit (2012) (Tietäjä Merlin)
Palava rakkaus (1997) (Hillar Kallas)
Loistavat Jerkun pojat (1999) (Antti Kilpi)
Sotamies Jokisen vihkiloma (1999) (sotamies Alpo Jokinen) 
Rikas mies (2004) (toimittaja bileissä)
Sairaskertomuksia (2004) (Petu)
Ryhmymaan taikakirja (2014) (Herttua)
Ryhmymaan taikakristalli (2011) (Herttua)
Kylmäverisesti sinun (2005) (Seppo Valkonen)
Uudisraivaaja (2006) (Jyri Salmi)
Bodomin legenda (2006) (Young Keto)
Harvoin tarjolla (2008) (Teemu Lihavainen)
Morsian (2009) (Rikostutkija Vainio)
 Loton lauantaiarvonta (Jokeri, 4. marraskuuta 2009 alkaen)
Hiphop Hamlet (2010) (Jorma, pappi)
 Maailma on valmis (2012) (Teemu Lihavainen)
 Kotikatu (2012) (sureva)
 Huone 301 (2019) (Pekka)
 Ex-onnelliset (2020) (Patrik Karvola)

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla

Juha Varis Elonet-sivuilla
Juha Varis Internet Movie Databasessa

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Münchenin neuvostotasavalta

Münchenin neuvostotasavalta eli Baijerin neuvostotasavalta tarkoittaa lyhytaikaista Münchenin kommunistista hallintoa, joka kukistettiin verisesti 3. toukokuuta 1919. Tapahtumat saivat alkunsa, kun kommunistinen kaupunginkomendantti, entinen merisotilas Rudolf Eglhofer, ammutti kahdeksan äärioikeistolaista. Ampujina olivat paikalliset punakaartilaiset, ja teloitetut olivat oikeistolaisen Thule-seuran jäseniä. Seurauksena hallituksen joukot, joita komensi puolustusministeri Gustav Noske, rynnäköivät kaupunkiin. Puhjenneissa katutaisteluissa käytettiin liekinheittimiä ja panssarivaunuja. Taisteluissa sai surmansa yli tuhat ihmistä.

Katso myös 
 Spartakistikapina
 Unkarin neuvostotasavalta

Lähteet
 Vuosisatamme kronikka, s. 254, Gummerus 

Weimarin tasavalta
Saksan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
1919
Baijeri
Münchenin historia
Entiset tunnustamattomat valtiot
Sananjalkanahikas

Sananjalkanahikas (Marasmius chordalis) on kupera, navallinen harmaanruskea tai joskus punaruskea nahikaslaji. Sen heltat ovat valkoiset ja vanhemmiten punatäpläiset. Sienen jalka on valkean mustanruskea. Sieni kasvaa maassa sananjalan seurassa. Se on kalkinsuosija.

Lähteet 

Marasmiaceae
Sofia Lovisa Ramsay

Sofia Lovisa Ramsay (21. tammikuuta 1754 Porvoon pitäjä – 30. syyskuuta 1816 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen aatelinen ja kartanonomistaja. Hän oli naimisissa serkkunsa Otto Wilhelm Ramsayn (1743–1806) kanssa. Sofia Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun; hänen isänsä oli vapaaherra, maaherra ja kenraaliluutnantti Anders Henrik Ramsay.

Sofia Lovisa Ramsay asui Espoon kartanossa, jossa hän ylläpiti varakkaan ja vierasvaraisen kodin. Hänellä oli kuusi poikaa, joista viisi oli kuollut, kaksi Suomen sodassa 1808–1809. J. L. Runebergin runossa Matkamiehen näky nämä kaksi poikaa olivat 19- ja 21-vuotiaita, mutta todellisuudesa 25- ja 31-vuotiaita. Sofia Lovisa Ramsay kuoli vuonna 1816.

Hänen pojastaan Adolf Henrik Ramsaysta tuli Ruotsin Ramsay-suvun esi-isä, kun hän myi kaikki 52 rälssitilansa ja muutti Ruotsiin 1824.

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Vänrikki Stoolin tarinoiden esikuvat
Vuonna 1754 syntyneet
Vuonna 1816 kuolleet
Twilight of the Thunder God


Twilight of the Thunder God on ruotsalaisen death metal -yhtye Amon Amarthin vuonna 2008 julkaistu pitkäsoitto. Levystä on julkaistu perusversion lisäksi myös Deluxe Collector's Edition -versio, jossa on levyn lisäksi konserttitaltiointi vuoden 2007 Summerbreeze-festivaalista.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 10.

Kappaleet

Bonus CD/DVD 
Intro
Valhall Awaits Me
Runes to My Memory
Cry of the Black Birds
Asator
Pursuit of Vikings
Fate of Norns
Without Fear
With Oden on Our Side
Where Silent Gods Stand Guard
An Ancient Sign of Coming Storm
Victorious March
Death in Fire

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Twilight of the Thunder God discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 albumit
Amon Amarthin albumit
Gonzalo Aja

Gonzalo Aja (13. heinäkuuta 1946 Matienza) on espanjalainen entinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili vuosina 1970-1979. Hän oli ajajatyypiltään mäkimies. 

Aja osallistui urallaan Ranskan ympäriajoon neljä kertaa. Hänet hylättiin vuonna 1973, mutta seuraavana vuonna hän oli kokonaiskilpailun viides. Vuonna 1975 hänet hylättiin taas. Seuraavana vuonna Aja oli jälleen mukana lopputuloksissa ja oli lopulta sijalla 14.

Lähteet

Viitteet 

Espanjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suvi Ahola

Suvi Katariina Ahola (s. 10. toukokuuta 1959 Sippola) on suomalainen toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 1984 pääasiassa kulttuuritoimituksessa.

Ahola valmistui ylioppilaaksi vuonna 1979. Hän kävi Sanoman toimittajakoulun vuonna 1983 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1987 Helsingin yliopistosta. Vuonna 2013 Ahola väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa väitöskirjalla Lukupiirien Suomi – Yhteisöllistä lukemista 149 suomalaisessa lukupiirissä 2009.

Vuosina 1994–1995 Ahola toimi Kodin Kuvalehden toimitussihteerinä. Hän on ollut vuosina 1984–1994 J. H. Erkon kirjallisuuspalkintoraadin ja 1995–2009 sekä uudelleen vuodesta 2013 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoraadin jäsen. Ahola oli Suomen Viron-instituutin säätiön hallituksen jäsen vuosina 1997–2005 ja varapuheenjohtaja 2001–2005. Hän oli myös suomalaisten ja virolaisten välisen Tuglas-ystävysseuran hallituksen jäsen vuosina 2008–2014. Vuodet 2004–2009 Ahola oli Kotimaisten kielten keskuksen neuvottelukunnan jäsen. Lisäksi hän on ollut Minna Canthin seuran hallituksen jäsen vuodesta 2005, varapuheenjohtaja vuosina 2006–2011 ja puheenjohtaja vuodesta 2011.

Ahola palkittiin vuonna 2008 Suomen Elämäntarinayhdistyksen Elämänmalja-palkinnolla.

Ahola oli naimisissa Yle TV1:n uutistoimittaja Matti Röngän kanssa vuodet 1986–2011. Heillä on kolme lasta, joista Otto Rönkä ja Reetta Rönkä ovat myös toimittajia. Aholan teos Iljan äidiksi (1999) kertoo perheen Ilja-pojan adoptoinnista Venäjältä.

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Mitä Minna Canth todella sanoi?. Helsinki. WSOY, 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suvi Aholan kolumnit Helsingin Sanomien verkkosivuilla 
 Suvi Ahola 375 humanistia -sivustolla. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. 5.7.2015.

Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

The Hockey News -jääkiekkolehti julkaisi 1998 seuraavan luettelon sadasta parhaasta  National Hockey Leaguen pelaajasta kautta aikojen. Lista on julkaistu myös kirjassa  The Top 100 NHL Players of All-Time (ISBN 978-07710-4175-4). Ykköseksi arvioitiin keskushyökkääjä Wayne Gretzky.

Valitsijat 
Valitsijat olivat kiekkokirjoittajia ja -kommentaattoreita (Don Cherry, John Davidson, Milt Dunnell, Stan Fischler, Dick Irvin, Brian McFarlane, Bob McKenzie, Jim Matheson, Harry Neale ja Frank Orr), sekä valmentajia, tuomareita, managereita ja entisiä pelaajia (Al Arbour, Scotty Bowman, Emile Francis, Howie Meeker, Scotty Morrison, Roger Neilson, Bud Poile, Sam Pollock, Marcel Pronovost, Billy Reay, Glen Sather, Harry Sinden ja Red Storey).

Listasta 
Pelaajat, joiden nimet ovat lihavoitu jatkoivat uraansa listan julkaisuajankohtana alkuvuodesta 1998.

Muiden kuin kanadalaisten kansallisuus on ilmoitettu lipputunnuksella.

 Wayne Gretzky
 Bobby Orr
 Gordie Howe
 Mario Lemieux
 Maurice Richard
 Doug Harvey
 Jean Béliveau
 Bobby Hull
 Terry Sawchuk
 Eddie Shore
 Guy Lafleur
 Mark Messier
 Jacques Plante
 Ray Bourque
 Howie Morenz
 Glenn Hall
 Stan Mikita (syntynyt Slovakiassa)
 Phil Esposito
 Denis Potvin
 Mike Bossy
 Ted Lindsay
 Patrick Roy
 Red Kelly
 Bobby Clarke
 Larry Robinson
 Ken Dryden
 Frank Mahovlich
 Milt Schmidt
 Paul Coffey
 Henri Richard
 Bryan Trottier
 Dickie Moore
 Newsy Lalonde
 Syl Apps
 Bill Durnan 
 Charlie Conacher
 Jaromir Jagr  
 Marcel Dionne
 Joe Malone
 Chris Chelios  
 Dit Clapper
 Bernie Geoffrion
 Tim Horton
 Bill Cook
 Johnny Bucyk
 George Hainsworth
 Gilbert Perreault
 Max Bentley
 Brad Park
 Jari Kurri 
 Nels Stewart
 King Clancy
 Bill Cowley
 Eric Lindros
 Busher Jackson
 Peter Šťastný  
 Ted Kennedy
 Andy Bathgate
 Pierre Pilote
 Turk Broda
 Frank Boucher
 Cy Denneny
 Bernie Parent
 Brett Hull (syntynyt Kanadassa, mutta edusti maajoukkuetasolla Yhdysvaltoja)
 Aurel Joliat
 Toe Blake
 Frank Brimsek 
 Elmer Lach
 Dave Keon
 Grant Fuhr
 Brian Leetch 
 Earl Seibert
 Doug Bentley''
 Börje Salming  
 Georges Vézina
 Charlie Gardiner
 Clint Benedict
 Steve Yzerman
 Tony Esposito
 Billy Smith
 Serge Savard
 Alex Delvecchio
 Babe Dye
 Lorne Chabot
 Sid Abel
 Bob Gainey
 Johnny Bower
 Sprague Cleghorn
 Mike Gartner
 Norm Ullman
 Sweeney Schriner (syntynyt Venäjällä) 
 Joe Primeau
 Darryl Sittler
 Joe Sakic
 Dominik Hašek  
 Babe Pratt
 Jack Stewart
 Yvan Cournoyer
 Bill Gadsby
 Frank Nighbor

Huomautukset 

Luettelot NHL:stä
Seulonnan keskeiset artikkelit

en:The Hockey News#All-time NHL player rankings
Luettelo sienitieteilijöiden auktorilyhenteistä


Tämä on luettelo sienitieteen auktoreista ja auktorilyhenteistä lyhenteenmukaisessa aakkosjärjestyksessä. 

Täydellinen tieteellinen nimi ilmaisee myös auktorin eli henkilön, joka ensimmäisenä hyväksyttävästi nimesi kyseisen lajin, suvun tai heimon. Esimerkiksi auktorilyhenne ”Fr.” kantarellin nimessä kertoo, että kyseessä on Elias Magnus Friesin kuvaama laji. Karvarouskun tieteellinen nimi (Lactarius torminosus (Schaeff.) Gray) taas osoittaa, että Samuel Frederick Gray kuvasi sienen nykyisen lajin. Sulkeissa oleva (Schaeff.) kertoo, että Jacob Christian Schäffer oli kuvannut samaisen sienen ensimmäisenä, mutta määrittänyt sen sukulaisuussuhteet eri tavalla. Tieteellisen nimen perässä olevat auktorilyhenteet ilmaisevat vain viimeksi tapahtuneen muutoksen.

Tässä taulukossa on pääosin sellaisia auktoreja, joiden nimeämiä sieniä on esitelty suomenkielisessä Wikipediassa. Lyhenteissä ei käytetä välilyöntiä etunimen kirjainten ja sukunimiosan välissä.

A

B

C

D

E

F

G

H

J

K

L

M

N

O

P

Q

R

S

T

V

W

Z

Katso myös 
 Luettelo kasvitieteilijöiden auktorilyhenteistä

Lähteet 

Taksonomia
Sienitieteilijöiden auktorilyhenteistä
Sienitieteilijöiden auktorilyhenteistä
Weserstadion

Weserstadion on jalkapallostadion, joka sijaitsee Bremenissä Saksassa. Se toimii Saksan pääsarjajoukkue Werder Bremenin kotikenttänä. 

Tarkemmin stadion on noin kilometrin päässä kaupunginkeskustasta ja se sijaitsee Weser joen varrella.

Stadionilla ei pelattu vuoden 2006 jalkapallon MM-kisojen otteluita, kun Saksa toimi kisojen isäntämaana.

Kuvia

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu 

Saksan jalkapallostadionit
Bremen
Blistex

Blistex on pääasiassa huulirasvoja valmistava yritys, jonka perusti Charles E. Arch vuonna 1947. Nykyiseen päämajaansa, joka sijaitsee Oak Brookissa Yhdysvaltojen Illinoisissa, yhtiö siirtyi vuonna 1967. Yrittäminen alkoi huulirasvoista, mutta nykyisin tarjolla on myös muita ihonhoitotuotteita.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset yritykset
Aurinkoareena

Aurinkoareena (uusihalli)  on vuonna 2002 valmistunut jäähalli Naantalissa, jossa pelaavat jääkiekon Suomi-sarjan ja ringeten SM-sarjan VG-62:en joukkueet. Aurinkoareena sijaitsee lähellä Naantalin keskustaa Kuparivuorella, Kuparivuori-hallin vieressä. Aurinkoareenalla on 500 paikkainen katsomo, 2 pukusuojaa ja pesutilat. Jäähallien vieressä on lisäksi yhteiset neljä pukusuojaa.

Vuoden 2009 lopussa halliin valmistui kahvio 60 istumapaikalla sekä lisää muita tiloja.

Kuparivuori-halli

Kuparivuori-halli (vanhahalli) valmistui vuonna 1986. Paikalla oli tätä ennen kattamaton tekojäärata vuodesta 1975. Vuonna 2004 hallin katto uusittiin. Kaukalon koko on 30 m × 60 m.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomen jäähallit
Naantalin urheilupaikat
Nikolai Noskov

Nikolai Ivanovitš Noskov (, s. 12. tammikuuta 1956, Gžatsk) on venäläinen laulaja sekä entinen Gorky Park -yhtyeen keulahahmo. Hän sai vuonna 2018 arvonimen Venäjän federaation arvostettu taiteilija.

Diskografia

Studioalbumit 
 N.L.O. (suom. U.F.O., 1982)
 Mother Russia (1994)
 Blaž (suom. päähänpisto, Блажь, 1998)
 Paranoija (Vainoharhaisuus) (Паранойя, 1999)
 Dyšu tišinoi (Hengitys hiljaisuus) (Дышу тишиной, 2000)
 Live (2000)
 Singly (Синглы, 2001)
 Po pojas v nebe (Toisinaan taivaalla) (По пояс в небе, 2006)
 Ono togo stoit (Оно того стоит, 2011)
 Bez nazvanija (Nimetön) (Без названия, 2012)
 Živoj (Живой, 2019)

Muut albumit 
 Ja tebja ljublju (suom. rakastan sinua, Я тебя люблю, 2000) 
 Stekla i beton (suom. lasia ja betonia, Стекла и бетон, 2000) 
 Barhatnyje sezony v Sotši (Бархатные сезоны в Сочи, 2001)
 Lutššije pesni v soprovoždenii simfonitšeskogo orkestra (Лучшие песни в сопровождении симфонического оркестра, 2001) 
 Lutššije pesni (Лучшие песни, 2002) 
 Okean ljubvi (Океан любви, 2003)
 Lutššije pesni  (Лучшие песни, 2008)
 The Best (2016)

DVD:t

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nikoilai Noskovin virallinen sivusto 

Venäläiset rocklaulajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Pop-folklaulajat
Vladimir Antošin

Vladimir Sergejevitš Antošin (, 14. toukokuuta 1929 – 1994) on venäläinen shakinpelaaja ja suurmestari. Antošin otti osaa shakin Neuvostoliiton-mestaruuskilpailuihin vuosina 1955, 1956, 1957, 1967 ja 1970 keskinkertaisin tuloksin. Viisikymmentäluvulla hän myös pelasi  kirjeshakkia ja voitti neuvostoliitonmestaruuden vuonna 1960. Vuonna 1966 hän voitti merkittävän Zinnowitzin turnauksen tuloksella +8=6-1.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Venäläiset shakinpelaajat
Neuvostoliittolaiset shakinpelaajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
HC Ambrì-Piotta

Hockey Club Ambrì-Piotta on sveitsiläinen jääkiekkoseura, jonka kotipaikka on Quinto. Nimensä joukkue on saanut Quintossa sijaitsevien Ambrin ja Piottan kylien perusteella.

Joukkue pelaa Sveitsin pääsarjassa, National League:ssa. HC Ambrì-Piotta perustettiin 1937 ja tunnetaan myös nimellä Bianco-Blue (sinivalkoinen). Ambrì-Piotta on pelannut omistamallaan Stadio Valascialla vuodesta 1959. Jääkiekon Continental Cupin Ambrì-Piotta on voittanut kahdesti, kausina 99-00 ja 00-01. Ambrì-Piotta on turnauksessa toiseksi menestynein joukkue. Ambrì-Piotta on pelannut yhtäjaksoisesti NLA:ssa vuodesta 1985.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Luca Cereda 
 Apuvalmentaja: René Matte 
 Maalivahtivalmentaja: Pauli Jaks 
 Videovalmentaja: Fausto Croce 
 Fysiikkavalmentaja: Lukas Oehen 
 Taitovalmentaja: Daniele Celio 
 Huoltopäällikkö: Bryan Grasser 
 Toimitusjohtaja: Paolo Duca 
 Pelaajakehitysjohtaja: Manuele Celio 
 Joukkueenjohtaja: Alessandro Benin 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seuran verkkosivut

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Quinto
Eiko Kadono

Eiko Kadono (; s. 1. tammikuuta 1935 Tokio) on japanilainen kirjailija joka on kirjoittanut yhteensä yli 200 teosta. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lastenkirja Majo no takkyūbin (1985), johon pohjautuu Hayao Miyazakin anime-elokuva Kikin lähettipalvelu (1989). 

Kadono syntyi Tokiossa vuonna 1935, ja hänet evakoitiin toisen maailmansodan ajaksi Yamagatan prefektuuriin. Hän menetti äitinsä olessaan 5-vuotias ja pakeni mielikuvitusmalmaan lievittääkseen äitinsä menettämisen tuskaa, ja kun hän oppi lukemaan hän pakeni kirjojen maailmaan. Hänen oli isänsä jo pojasta lähtien pitänyt paljon Victor Hugon teoksesta Kurjat, ja kertoi Kadonolle siitä tarinoita Jean Valjeanista omin sanoin. Hän valmistui Wasedan yliopistosta jossa opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta. Yliopiston jälkeen Kadono meni naimisiin 23-vuotiaana, ja seuraavana vuonna hän muutti miehensä kanssa Brasiliaan jossa asui kaksi vuotta, ja sieltä saatuihin kokemuksiin perustuu hänen vuonna 1970 julkaistu esikoisteoksensa. Hän pettyi kun hänen englannikielen taitonsa osottautui Brasiliassa hyödyttömäksi, ja opetteli puhumaan portugalia samassa talossa asuvan 12-vuotiaan pojan avulla.

Kadono on myös kääntänyt lastenkirjoja englannin kielestä japaniksi.

Kadono on saanut vuoden 2018 Hans Christian Andersen -palkinnon.

Lähteet 

Japanilaiset kirjailijat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Flyin’ High

Flyin’ High on amerikkalaisen Blackfoot-yhtyeen toinen albumi.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Medlocke/Spires, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Rick Medlocke – laulu, kitara, dobro
 Charlie Hargrett – kitara
 Greg T. Walker – basso, laulu
 Jakson Spires – rummut, laulu

Vierailevat muusikot 
 Suzy Storm – taustalaulu
 Laura Struzick – taustalaulu

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Flyin' High discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Blackfootin albumit
Vuoden 1976 albumit
Ylikulutuspäivä

Maailman ylikulutuspäivä () eli ekovelkapäivä (engl. Ecological Debt Day) on laskennallinen vuodenpäivä, jolloin ihmiskunnan kulutus ylittää Maan ekosysteemin vuotuisen kestävän biologisen tuotannon. Kansainvälisen ylikulutuspäivän lisäksi voidaan laskea kansallisia ylikulutuspäiviä. Ylikulutuspäivät laskee Global Footprint Network.

Ylikulutuspäivä lasketaan ihmiskunnan ekologisen jalanjäljen ja Maan biokapasiteetin perusteella. Ylikulutuspäivä määritetään seuraavasti:

(Maan biokapasiteetti / Ihmiskunnan ekologinen jalanjälki) × 365 = Ylikulutuspäivä

Ylikulutuspäivän jälkeinen osuus kulutuksesta perustuu varantojen kuten fossiilisten polttoaineiden käyttöön ja toisaalta luonnon ”tuotantovälineiden” käyttöön.

Päivämäärä 

Seuraavat ylikulutuspäivien päivämäärät perustuvat vuoden 2015 malleihin ja tietoihin, joten ne eroavat vuosittain julkaistuista. Vuosittain julkaistavat päivämäärät eivät ole keskenään kovin vertailukelpoisia, koska malleja kehitetään jatkuvasti. Esimerkiksi laskentatavan muutos ja tilastojen tarkentuminen vuodelle 2010 aikaisti päivämäärää noin kuukauden. Jos edellisen vuoden päivämäärä olisi laskettu uudella menetelmällä, aikaistuminen olisi ollut kolme päivää ja vuoden 2015 mallin mukaan runsas viikko.

1970: 23. joulukuuta
1971: 15. joulukuuta
1972: 6. joulukuuta
1973: 24. marraskuuta
1974: 25. marraskuuta
1975: 28. marraskuuta
1976: 16. marraskuuta
1977: 10. marraskuuta
1978: 6. marraskuuta
1979: 29. lokakuuta
1980: 3. marraskuuta
1981: 10. marraskuuta
1982: 14. marraskuuta
1983: 13. marraskuuta
1984: 6. marraskuuta
1985: 6. marraskuuta
1986: 1. marraskuuta
1987: 25. lokakuuta
1988: 16. lokakuuta
1989: 13. lokakuuta
1990: 13. lokakuuta
1991: 13. lokakuuta
1992: 16. lokakuuta
1993: 17. lokakuuta
1994: 16. lokakuuta
1995: 10. lokakuuta
1996: 9. lokakuuta
1997: 8. lokakuuta
1998: 9. lokakuuta
1999: 10. lokakuuta
2000: 4. lokakuuta
2001: 3. lokakuuta
2002: 28. syyskuuta
2003: 19. syyskuuta
2004: 10. syyskuuta
2005: 3. syyskuuta
2006: 1. syyskuuta
2007: 30. elokuuta
2008: 1. syyskuuta
2009: 6. syyskuuta
2010: 28. elokuuta
2011: 25. elokuuta
2012: 23. elokuuta
2013: 20. elokuuta
2014: 17. elokuuta
2015: 13. elokuuta
2016: 8. elokuuta
2017: 2. elokuuta
2018: 1. elokuuta
2019: 29. heinäkuuta
2020: 22. elokuuta

Lähteet

Ympäristönsuojelu
Highway Song – Live

Highway Song - Live on Blackfootin Euroopankiertueella Isossa-Britanniassa 1982 nauhoitettu livealbumi. Albumi julkaistiin alun perin vain Euroopassa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Medlocke/Spires, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Rick Medlocke – laulu, kitara
 Charlie Hargrett – kitara
 Greg T. Walker – basso, laulu
 Jakson Spires – rummut, laulu

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Highway Song Live discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Blackfootin albumit
Vuoden 1982 konserttitallenteet