Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys

Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (lyh. SLEY) on suomenkielinen evankelinen herätysliike ja lähetysjärjestö, joka toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä. SLEY:n juuret ovat herätyksessä, joka syntyi pappi Fredrik Gabriel Hedbergin opetuksessa jossa ilosanoma Kristuksen pelastustyössä oli keskipisteessä.

SLEY perustettiin vuonna 1873 evankelisen kirjallisuuden välittämiseksi alueille, joissa liikkeellä ei ollut omia saarnaajia. SLEY näki tehtäväkseen puolustaa tunnustuksellista luterilaisuutta sekä kustantaa ja levittää sen mukaista hengellistä kirjallisuutta. Vuonna 1922 kaksikielinen yhdistys jakaantui kahteen kielillisistä syistä ja SLEF perustettiin.

SLEY jakaantuu 13 alueellisen piiriin, joissa oli vuonna 2018 yli 200 rekisteröimätöntä paikallisosastoa.  Yhdistyksen tarkoituksena on sen sääntöjen mukaan ”luottaen Jumalan armoon ja apuun, levittää Kristuksen evankeliumia, saattaa evankeliumin sana yhä useamman ihmisen jokapäiväiseen käyttöön ja näin edistää ihmisten turvautumista Jeesukseen Kristukseen omana Vapahtajanaan.”

Oppi ja tarkoitus 
SLEY:n toiminnan periaatteet liittyvät luterilaiseen uskonkäsitykseen: Jumalan sanaan ja evankeliumiin. SLEY näkee tehtäväkseen toiminnassaan pitää esillä uskonpuhdistuksen perintöä ja luterilaisen tunnustuksen sisältöä.

SLEY:n sääntöjen ensimmäisessä ja toisessa pykälässä tuotiin esille yhdistyksen päämäärä: saattaa evankeliumin sanoma yleisempään tietoon ensisijaisesti levittämällä Raamattuja, Lutherin kirjoja sekä muita kirkon opin kanssa yhtäpitäviä kirjoja, kirjasia ja aikakauslehtiä. Lisäksi suullinen julistus nähtiin tärkeänä. Kolmannessa pykälässä määriteltiin jäsenyyden ehdoiksi yhdistyksen opillisen tunnustuksellisuuden hyväksyminen ja noudattaminen ja yhdistyksessä toimiminen aktiivisesti. Nämä kolme pykälää päätettiin tehdä muuttumattomiksi, ja muut sääntöjen kohdat täydentävät niitä.

1920-luvun hajaannuksessa SLEY pyrki pitämään evankelisen liikkeen kirkon piirissä. SLEY:n kiinnittymistä kirkkoon vahvisti kirkon ja papiston myönteinen suhde evankeliseen liikkeeseen sekä Luther-harrastuksen vahvistuminen kirkon piirissä. SLEY on korostanut Lutherin perinnettä osana kirkollista rintamaa. Pääosin evankelinen liike suhtautui pidättäytyvästi 1960-luvun radikaalisiin muutosvaatimuksiin. SLEY oli valmis osittain yhdistymään uuspietistisen liikkeen kritiikkiin, jonka mukaan kirkollinen uudistus kohdistui kristillisen pelastussanoman ja Raamatun kannalta toisarvoisiin asioihin.

Historia

Tausta 

Evankelisen herätysliikkeen keskuudessa todettiin tarve levittää liikkeen sanomaa kirjallisuuden avulla alueille, jossa ei ollut liikkeen pappeja sananjulistusta hoitamassa. Sopivasta kirjallisuudesta oli kuitenkin pulaa, joten katsottiin tarpeelliseksi kehittää organisaatio, jonka puitteissa tällaista kirjallisuutta voitaisiin järjestelmällisesti hankkia ja levittää. Senaatille lähetetyssä yhdistyksen perustamista koskevassa anomuskirjeessä oli 64 allekirjoittajaa, joista 27 oli pappeja. Evankelisen herätysliikkeen perustajahahmo Fredrik Gabriel Hedberg seurasi prosessia Kemiöstä käsin, mutta pysyi pääosin syrjässä aktiivisesta työskentelystä asian parissa.

Keskusjärjestön perustaminen 
Vuonna 1869 voimaan tullut uusi kirkkolaki salli evankelisen herätysliikkeen luoda virallisen organisaation ja evankelinen herätysliike järjestäytyi virallisesti senaatin hyväksyessä anomuksen ja säännöt 13. marraskuuta 1873. Tällöin syntyi Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY). Yhdistyksen johtoon tuli päätoiminen yliasiamies, jossa tehtävässä ensimmäisen kymmenvuotiskauden toimi kirkkoherra Johannes Bäck (1850–1901) ja hänen jälkeensä Julius Engström (1863–1942).

Toiminnan alkuvaiheet 

Yhdistyksen toiminta alkoi joulukuussa 1873. Tällöin muodostettu johtokunta oli selvästi maallikkovoittoinen, sillä 12 jäsenestä vain kaksi oli pappeja. Tämä tarkoitti evankelisen liikkeen hallinnon painopisteen siirtymistä ainakin toistaiseksi pois pappien piiristä. Johtokunnan jäsenet olivat myös kaikki yhtä lukuun ottamatta helsinkiläisiä. Tammikuussa 1874 alettiin etsiä yhdistyksen palvelukseen miehiä toimimaan kiertävinä kirjamyyjinä ja saarnaajina. Haettiin myös sellaisia paikallisia asiamiehiä, joiden tehtävänä oli hankkia tilauksia yhdistyksen sanomalehdille. Tehtävään ilmoittautui useita halukkaita, jolloin sai alkunsa kolportööritoiminnaksi kutsuttu työmuoto.

Kolportöörit matkasivat usein melko suppealla alueella, mutta alusta alkaen oli myös niitä, jotka matkustivat säännöllisesti laajemmallakin alalla. Alkuvaiheessa matkat suuntautuivat pääosin Etelä-Suomen seurakuntiin, erityisesti Turun seudulle, Ahvenanmaalle ja Uudellemaalle, ja pian tulivat myös Etelä- ja Keski-Pohjanmaa saarnatoiminnan piiriin. Yksityisten evankelisten henkilöidern pyyntöjen seurauksena tehtiin 1870–1880-luvuilla saarnamatkoja silloin tällöin myös sellaisille alueille, joissa evankelisuutta ei kovinkaan runsaasti esiintynyt, esimerkiksi Karjalankannakselle, Pohjois-Hämeeseen, Keski-Suomeen, Mikkelin ympäristöön ja Pohjois-Pohjanmaalle. Evankelisen liikkeen keskeisimmäksi laulukokelmaksi myöhemmin muodostunut Siionin kannel ilmestyi ensi kertaa 1874.

Toisen kustannus- ja julkaisutoiminnan sektorin muodosti lehtityö. Vuonna 1876 Evankeliumiyhdistys alkoi toimittaa kahta lehteä, suomenkielistä Sanansaattajaa ja ruotsinkielistä Sändebudetia. Nämä tulivat yhdistyksen äänenkannattajiksi ja evankelisen liikkeen tärkeimmiksi julkaisuiksi.

1900-luku: Järjestöverkoston muodostuminen 
Evankelinen liike vahvistui voimakkaasti 1900-luvun ensi vuosikymmneillä. Lähetystoiminnan yleinen vahvistuminen ilmeni myös SLEY:n harjoittamassa lähetystyössä. Allianssikristilliset korostukset johtivat SLEY:n irtatumiseen Suomen Lähetysseuran toiminnasta ja aloitti oman lähetystyönsä Japanissa. Evankeliumiyhdistyksen oma lähetystoiminta kohtasi aluksi runsaasti vaikeuksia sekä kotimaassa että lähetyskentällä, mutta voimistui 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenne lopulla. Japanin-lähetyksen taloudellisen kannatuksen kasvaessa laitettiin aluelle myös omien lähettien kouluttaminen.

1880-luvun lopulla toimintansa aloittanut evankelisluterilainen nuorukaisyhdistys organisoitui vuonna 1906 SLEY:n nuorisoliitoksi. Nuorisoliittoja ryhdyttiin perustamaan eri puolille maata ja niiden kokonaismäärä nousi lähes kolmeensataan. Nuorisoyhdistysten rooli kasovoi myös evankelisen liikkeen paikallisorganisaatioissa. Yhdistyksiin otettiin nimestä huolimatta kaikenikäistä väestöä ja ne muodostivat rukoushuoneverkon kanssa liikkeen paikallisen kenttäorganisaation perustan. Evankeliumiyhdistys nousi 1910-luvulla uuteen huippukauteen. Vuonna 1906 Helsingin Kallioon valmistui SLEY:n rukoushuone, joka tunnetaan Pyhän sydämen kappelina.

1920-luvun muutokset 
Evankelinen liike koki merkittäviä sisäiä muutoksia 1900-luvun alkupuolella. Varhaisin muutos oli kaksikielisen liikkeen jakautuminen kun ruotsinkielinen Svenska Lutherska Evangeliföreningen perustettiin 1922. Vastuu- ja omistuskysymykset herättivät jossain määrin kiistakysymyksiäkin. Kielellisen jakautumisen ohella liikettä koetteli kirkkokriisi, joka aktualisoitui uskonnonvapauslain toteuduttua. Evankelisen liikkeen eräät vapaat maallikot ja papit katsoivat, että luterilainen kansankirkko oli etäänytynyt aidosta luterilaisesta opista ja kirkkokäsityksestä ja vetäytyivät kirkon piiristä. Seurakuntaliitto ja Suomen tunnustuksellinen luterilainen kirkko otti mallia Saksan tunnustuksellisista luterilaisista vapaakirkoista, uusevankelisesta liikestä sekä Yhdysvaltain Missouri-synodista.

SLEY pyrki pitämään evankelisen liikkeen kirkon piirissä. Myös kirkon johdossa ja papistossa ilmeni myönteisempää suhtautumista evankeliseen liikkeeseen ja toisaalta Luther-harrastus vahvisti evankelisen liikkeen myönteistä asennetta kirkkoon. Tämä tarjosi Lutehrin perinnettä korostaneelle liikkeelle mahdollisuuden löytää paikkansa kirkollsiessa rintamssa. Evankeliumiyhdistyksen organsiaatioverkko ulottui 1920-luvulla erityisen laajasti ja sen pääkannatusalue oli Lounais-Suomessa, Etelä-Pohjanmaalla ja Etelä-Karjalassa. Evankelinen liike perusti evankelisen kansanopiston Karkkuun vuonna 1918.

Helsingissä Fredrikinkadun rukoushuoneen nimi muutettiin Luther-kirkoksi 1930 ja remontin jälkeen sen vihki kirkoksi 18. lokakuuta 1931 kaksi piispaa, Max von Bonsdorff ruotsiksi ja Jaakko Gummerus suomeksi. Talvisodan pommituksissa kirkko vaurioitui pahoin. Se korjattiin välirauhan aikana.

Toisen maailmansodan jälkeen 

Sodanjälkeinen ilmapiirin muutos ja kirkonsisäiset virtaukset koskettivat jossain määrin evankelista liikettä. Huomattava joukko SLEY:n paikallisyhdistyksiä ja rukoushuoneita jäi luovutettuun Karjalaan. Silti yhdistyksen toiminta elpyi varsin nopeasti sodan jälkeen. Etenkin Pohjanmaalla ja Keski-Suomessa esiintyneet nuorisoherätykset olivat miaan vahvistamaan liikkeen toimintaa. Osoitus vahvistuneesta asemasta oli kymmenien uusien rukoushuoneiden rakentaminen. 1940-luvun kuluessa perustettiin myös seitsemän uutta kansanopistoa.

Liikkeen oma lähetystoiminta laajeni entisestään ja liike sai virallisesti tunnustetun aseman, kun Japanin-lähetys tunnustettiin osaksi Suomen kirkon virallista lähetystyötä. SLEY:n toiminnanjohtajana toimi läpi sodanjälkeisen kauden rovasti Toivo Rapeli. Sodanjälkeisiin virtauksiin SLEY suhtautui vaihtelevasti. Muun muassa Erkki Niinivaara aseuttui aktiivisesti tukemaan asevelipapistoa ja sittemmin uuskansankirkollisia suuntauksia.

Pääosin evankelinen liike suhtautui pidättäytyvästi 1960-luvun radikaalisiin muutosvaatimuksiin. Evankeline liike oli valmis osittain yhdistymään uuspietistisen liikkeen kritiikkiin, jonka mukaan kirkollinen uudistus kohdistui kristillisen pelastussanoman ja Raamatun kannalta toisarvoisiin asioihin. Yksi kirkkoa selvimmin jakaneista kysymyksistä oli kysymys pappisviran avaamisesta naisille. Evankeliumiyhdistys suhtautui perinteisesti torjuvasti virkakysymykseen, mutta osa liikkeen maallikoista hyväksyi myös kirkollisen kannan. SLEY vahvisti kantansa jäsenkokouksessa 1987. Myöhemmin 2000-luvulla kysymys vaikutti taustalla mm. SLEY:n kustannusyhtiön johtohahmojen eroon sekä Evankelisen lähetysyhdistyksen perustamiseen. SLEY:n pappi ja paikallisyhdistyksen puheenjohtaja saivat vuonna 2007 sakkoja naispappeuskannan vuoksi todetusta syrjinnästä.

Vuonna 1966 valtakunnallinen Evankeliumijuhla vaihtui kiertäväksi ja juhlan asema tuli keskeiseksi SLEY:n piirissä. Evankeliumiyhdistyksen toiminta hiipui muusta Suomesta poiketen Helsingissä 1960-luvulta lähtien ja Fredrikinkadun rukoushuone jäi vähälle käytölle. SLEY:n keskustoimisto muutti 1981 Malminkadulta muutaman korttelin päähän Lastenkodinkujalle. Evankeliumiyhdistys myi koko Fredrikinkatu 42:n ja Malminkatu 12:n kiinteistön 1989 vakuutusyhtiö Sammolle ja rakennusyhtiö Polarille, jotka saneerasivat ja laajensivat kiinteistöä.

Järjestö nykyaikana 
Syksyllä 1985 järjettiin ensimmäiset Maata näkyvissä -festarit, joka kasvoi myöhemmin Pohjoismaiden suurimmaksi kristilliseksi nuorisotapahtumaksi. Vuonna 1991 tapahtuma siirtyi järjestettäväksi Turkuhalliin. Vuonna 1990 Karkun evankelinen opisto siirtyi SLEY:n omistukseen. Siionin kanteleen uusin painos valmistui vuonna 1999. Vuonna 2013 Myanmar tuli SLEY:n lähetyskentäksi. Vuonna 2016 Helsingin Luther-kirkko otettiin uudelleen käyttöön.

Toiminta

Toiminta kotimaassa 

Evankeliumiyhdistyksen paikallinen toiminta tapahtuu seurakuntien kanssa joko paikallisosastojen tai työn ystävien välityksellä. Yhdistys tekee muun muassa nuoriso- ja opiskelijatyötä usealla paikkakunnalla sekä järjestää jumalanpalveluksia  Helsingissä, Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Imatralla, Jyväskylässä, Kotkassa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Lohjalla, Oulussa, Porissa, Sastamalassa, Seinäjoella, Tampereella, Turussa ja Vaasassa.

Vuotuisia päätapahtumia ovat viikko juhannuksen jälkeen vaihtuvilla paikkakunnilla järjestettävä Evankeliumijuhla sekä marraskuisin Turussa järjestettävät Maata näkyvissä -festarit. Vuonna 2014 Evankeliumijuhla järjestettiin Lahdessa, vuonna 2015 Sastamalassa, vuonna 2016 Virroilla, 2017 Helsingissä, 2018 Kalajoella ja 2019 Porissa. Liikkeen keskustoimisto sijaitsee Helsingin Kampissa.

Piirit
 Etelä-Häme
Etelä-Hämeen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Asikkala, Forssa, Hattula, Hauho, Hausjärvi, Hollola, Humppila, Hämeenkoski, Hämeenlinna, Janakkala, Jokioinen, Kalvola, Kärkölä, Lahti, Lammi, Loppi, Nastola, Renko, Riihimäki, Somero, Tammela, Tuulos ja Ypäjä. Piirin alueella SLEY:n omia toimipisteitä ovat Luther-talo Hämeenlinnassa, Lutherin kirkko Lahdessa, Riihimäen rukoushuone, Forssan rukoushuone, Jokioisten Latovainion rukoushuone, Someron Häntälän rukoushuone sekä Hollolan Tuohirannan kesäkoti. Jumalanpalveluksia järjestetään Hämeenlinnassa ja Lahdessa. Hämeenlinnassa toimii SLEY:n opiskelijajärjestö Evankeliset opiskelijat, joitten illat ovat opiskelijoiden ja nuorten aikuisten yhteisiä. Lisäksi nuorten aikuisten ja opiskelijoiden iltoja pidetään Forssassa.
 Etelä-Pohjanmaa
Etelä-Pohjanmaan piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Alajärvi, Alavus, Evijärvi, Honkajoki, Ilmajoki, Isojoki, Isokyrö, Jalasjärvi, Karijoki, Karvia, Kaskinen, Kauhajoki, Kauhava, Kihniö, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lappajärvi, Lapua, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Parkano, Pedersören kunta, Pietarsaari, Seinäjoki, Soini, Teuva, Töysä, Uusikaarlepyy, Vaasa, Vimpeli, Virrat, Vähäkyrö, Vöyri ja Ähtäri. Omia toimipisteitä ovat muun muassa Vaasan Luther-talo, Seinäjoen Hyvän Paimenen kappeli sekä Esantuvan leirikeskus Lapuan Kauhajärvellä. Jumalanpalveluksia järjestetään Seinäjoella ja Vaasassa. Nuorteniltoja järjestetään Seinäjoella. SLEY:n opiskelijajärjestö Evankeliset opiskelijat järjestää opiskelijatoimintaa Seinäjoella ja Vaasassa.
 Etelä-Savo ja Kymi
Etelä-Savon ja Kymen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Hamina, Hartola, Heinola, Hirvensalmi, Iitti, Joutsa, Juva, Kangasniemi, Kotka, Kouvola, Luhanka, Miehikkälä, Mikkeli, Mäntyharju, Pertunmaa, Pyhtää, Ristiina, Sysmä ja Virolahti. Omia toimipisteitä ovat Kotkan Luther-talo, Kitulan ja Metsäkylän rukoushuoneet Vehkalahdella, Koskenniskan rukoushuone Iitissä, Vanosen rukoushuone Mäntyharjulla, Hietoinrannan leirikeskus Anjalankoskella sekä Perheniemen evankelinen opisto. Jumalanpalveluksia pidetään Iitissä Perheniemen opistolla sekä Kotkassa.
 Itä-Suomi
Itä-Suomen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Hankasalmi, Heinävesi, Hyrynsalmi, Iisalmi, Ilomantsi, Joensuu, Joroinen, Juankoski, Juuka, Kaavi, Kajaani, Karttula, Keitele, Kiuruvesi, Kontiolahti, Kuhmo, Kuopio, Lapinlahti, Leppävirta, Lieksa, Liperi, Maaninka, Nilsiä, Nurmes, Outokumpu, Paltamo, Pieksämäki, Pielavesi, Polvijärvi, Puolanka, Rautalampi, Rautavaara, Ristijärvi, Rääkkylä, Siilinjärvi, Sonkajärvi, Sotkamo, Suomussalmi, Suonenjoki, Tervo, Tuusniemi, Vaala, Valtimo, Varkaus, Varpaisjärvi, Vesanto ja Vieremä. Toimipisteenä on Kiihtelysvaaran Röksän leirimaja. Lisäksi tilaisuuksia järjestetään seurakuntien tiloissa ja kodeissa. Joensuussa on säännöllisiä raamattuopetusiltoja. SLEY:n opiskelijajärjestö Evankeliset opiskelijat järjestää toimintaa Joensuussa ja Kuopiossa.
 Keski-Pohjanmaa
Keski-Pohjanmaan piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Halsua, Kannus, Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi, Perho, Toholampi ja Veteli. Toimipaikkoja ovat Lohtajan Ohtakarin leirikeskus sekä Kaustisen evankelinen opisto. Näiden lisäksi piirin alueella on rukoushuoneita, kuten esimerkiksi Vetelin Räyringissä. SLEY:n opiskelijajärjestöllä Evankelisilla opiskelijoilla on toimintaa Kokkolassa.
 Keski-Suomi
Keski-Suomen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Jyväskylä, Kannonkoski, Karstula, Keuruu, Kinnula, Kivijärvi, Konnevesi, Kyyjärvi, Laukaa, Multia, Muurame, Petäjävesi, Pihtipudas, Saarijärvi, Toivakka, Uurainen, Viitasaari ja Äänekoski. Toimipaikkoja ovat Jyväskylän Lutherin kirkko, Aho-Vastingin ja Kangasahon rukoushuoneet Karstulassa, Pääjärven rukoushuone Pylkönmäellä, Mahlun rukoushuone Saarijärvellä, Koivistonkylän rukoushuone Äänekoskella sekä Karstulan evankelinen opisto. Evankelisilla opiskelijoilla on toimintaa Jyväskylässä. Myös jumalanpalveluksia järjestetään Jyväskylässä.
 Pohjois-Häme
Pohjois-Hämeen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Akaa, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Juupajoki, Jämijärvi, Jämsä, Kangasala, Kuhmalahti, Kuhmoinen, Kylmäkoski, Lempäälä, Mänttä-Vilppula, Nokia, Orivesi, Padasjoki, Pirkkala, Pälkäne, Ruovesi, Tampere, Urjala, Valkeakoski, Vesilahti, Vilppula ja Ylöjärvi. Toimipaikkoja ovat Tampereen Luther-talo sekä Tampereen Toimelan kesäkoti. Jumalanpalveluksia järjestetään Tampereella. Myös Evankelisilla opiskelijoilla on toimintaa Tampereella.
 Pohjois-Suomi

Pohjois-Suomen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Alavieska, Enontekiö, Haapajärvi, Haapavesi, Hailuoto, Haukipudas, Ii, Inari, Kalajoki, Kemi, Kemijärvi, Keminmaa, Kempele, Kiiminki, Kittilä, Kolari, Kuusamo, Kärsämäki, Liminka, Lumijoki, Merijärvi, Muhos, Muonio, Nivala, Oulainen, Oulu, Oulunsalo, Pelkosenniemi, Pello, Posio, Pudasjärvi, Pyhäjoki, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Raahe, Ranua, Reisjärvi, Rovaniemi, Salla, Savukoski, Sievi, Siikajoki, Siikalatva, Simo, Sodankylä, Taivalkoski, Tervola, Tornio, Tyrnävä, Utajärvi, Utsjoki, Vihanti, Yli-Ii, Ylitornio ja Ylivieska. Toimipisteitä ovat Saariselän Tunturikappeli sekä Inarin Angelmaja. Oulussa järjestetään jumalanpalveluksia, ja siellä on myös Evankelisten opiskelijoiden toimintaa. Myös Rovaniemellä on Evankelisten opiskelijoiden toimintaa.
 Satakunta
Satakunnan piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Eura, Eurajoki, Harjavalta, Huittinen, Kankaanpää, Kiikoinen, Kokemäki, Köyliö, Lavia, Luvia, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Pori, Punkalaidun, Rauma, Sastamala, Siikainen, Säkylä ja Ulvila. Toimipaikkoja ovat Vammalan Luther-talo, Karkun evankelinen opisto, Porin rukoushuone ja Huittisten rukoushuone. Jumalanpalveluksia järjestetään Porissa sekä Sastamalassa Karkun evankelisella opistolla. Porissa Evankelisilla opiskelijoilla ei varsinaisesti ole omaa toimintaa, mutta se tekee yhteistyötä Porin OPKOn kanssa.
 Savo-Karjala
Savo-Karjalan piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Enonkoski, Imatra, Kerimäki, Kesälahti, Kitee, Lappeenranta, Lemi, Luumäki, Parikkala, Punkaharju, Puumala, Rantasalmi, Rautjärvi, Ruokolahti, Savitaipale, Savonlinna, Sulkava, Suomenniemi, Taipalsaari ja Tohmajärvi. Toimipisteitä ovat Vuoksenniskan rukoushuone Imatralla sekä Kiteen evankelinen opisto. Jumalanpalveluksia järjestetään Imatralla ja Lappeenrannassa.

 Suur-Helsinki
Suur-Helsingin piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa. Toimipisteitä ovat Helsingissä Pyhän Sydämen kappeli, sen yhteydessä Helsingin Evankelinen Opisto, sekä Luther-kirkko, minkä lisäksi Espoossa sijaitsee Väinölä-koti. Jumalanpalveluksia järjestetään Helsingissä ja vuoteen 2018 Espoossa. Evankelisilla opiskelijoilla on toimintaa Helsingissä.

Helsingissä Fredrikinkadun ja Malminkadun kulmassa oleva kirkkotila, Luther-kirkko, on palasi vuonna 2016 kirkkokäyttöön. Se myytiin vuonna 1989, ja siihen tuli yökerho. SLEY vuokraa kiinteistöä sen nykyiseltä omistajalta, Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varmalta, ja se tuli käyttöön peruskorjauksen jälkeen toukokuussa 2016. Kirkko odotti aikoinaan SLEY:n haluamaa purkupäätöstä, kun sen valtasi vuonna 1986 nuorisojoukko. Sen jälkeen rakennus suojeltiin. Viereisellä tontilla oli 1878 valmistunut SLEY:n rukoushuone. Kun seurakunta kasvoi, sen viereen rakennettiin 1894 uusi rukoushuone. Sen suunnitteli Karl August Wrede goottilaistyyliin. Muutostyöt tehtiin 1931, jolloin rakennus sai myös nykyisen funktionalistisen julkisivun ja se vihittiin kirkoksi. Talvisodan pommituksissa kirkko vaurioitui, mutta se kunnostettiin entiseen asuunsa.

 Uusimaa
Uudenmaan piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Askola, Hanko, Hyvinkää, Inkoo, Järvenpää, Karjalohja, Karkkila, Kerava, Kirkkonummi, Lapinjärvi, Lohja, Loviisa, Myrskylä, Mäntsälä, Nummi-Pusula, Nurmijärvi, Orimattila, Pornainen, Porvoo, Pukkila, Raasepori, Sipoo, Siuntio, Tuusula ja Vihti. Toimipisteenä on Hyvinkään Luther-talo. Jumalanpalveluksia järjestetään Hyvinkäällä ja Lohjalla.
 Varsinais-Suomi
Varsinais-Suomen piiriin kuuluvat seuraavat paikkakunnat: Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Koski Tl, Kustavi, Laitila, Lieto, Loimaa, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Oripää, Paimio, Parainen, Pyhäranta, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Taivassalo, Tarvasjoki, Turku, Uusikaupunki ja Vehmaa. Toimipisteitä Turussa ovat Lutherin kirkko, kerhohuone "Hämis" sekä Jaurinpään kesäkoti Kakskerrassa, minkä lisäksi muita toimipisteitä ovat Mustajärven leirikeskus Mellilässä, Marttilan rukoushuone, Kumilan rukoushuone Pöytyällä, Niinijoen ja Orisuon rukoushuoneet Loimaalla ja Lauroisten rukoushuone Alastarolla. Paikallisosastoja on noin kolmekymmentä. Jumalanpalveluksia järjestetään Turussa, ja Turussa on myös Evankelisten opiskelijoiden toimintaa.

Lähetys- ja ulkomaantyö 
SLEYn kautta on lähetystyöntekijöitä Japanissa, Venäjällä, Virossa, Saksassa, Etelä-Sudanissa, Myanmarissa ja Keniassa. Sley tekee myös maahanmuuttajatyötä Helsingissä. Muiden organisaatioiden kanssa sillä on lisäksi yhteistyötä Etelä-Koreassa, Israelissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Sambiassa. SLEY:n toimintaa on myös Ruotsissa ja Kanadassa.

 Japani: SLEY on tehnyt lähetystyötä Japanissa jo vuodesta 1900. Vuoden 2016 lopulla SLEY:llä oli maassa neljä lähettiä. Nämä toimivat Tokiossa seurakuntatyössä. Kaksi lähettiä tekee Suomesta käsin internet-lähetystyötä.. SLEY:n yhteistyökirkko Japanissa on Japanin evankelis-luterilainen kirkko (JELC).

  Kenia: Keniassa on tällä hetkellä kahdeksan SLEY:n lähettiä. Kaksi lähettiyksikköä toimii Nairobista käsin työskennellen maasai-alueella, Koillis-Keniassa sekä Sudanissa. Kaksi yksikköä toimii Kisumusta käsin työskennellen Kisumussa ja lähikylissä, Matongon teologisessa seminaarissa sekä Ugandan rajaseudulla. Yksi yksikkö asuu Matongossa ja työskentelee sen teologisessa seminaarissa. Yksi lähetti opiskelee tällä hetkellä kielikoulussa. SLEY:n yhteistyökirkko Keniassa on Kenian evankelis-luterilainen kirkko (ELCK).

  Sambia: SLEY tekee Raamattukoulutustyötä, jota tuetaan lyhytseminaarein. Opetus- ja seminaarimatkoja järjestetään Keniasta ja Suomesta. Diakoniatyössä tuetaan orpo- ja kummityötä. Orpotyön piirissä on 85 sijaiskodeissa olevaa lasta, kummityön piirissä on 50 lasta ja kaksi opiskelijaa. SLEY:n yhteistyökirkko Sambiassa on Afrikan evankelis-luterilainen kirkko (LECA).

  Kongon demokraattinen tasavalta: Sambian lähetit tekevät opetus- ja saarnamatkoja Afrikan evankelis-luterilaisen kirkon Kongon puoleisiin seurakuntiin. Sikäläiset seurakunnat saavat myös lainoja erilaisiin pienhankkeisiin.

  Etelä-Sudan: SLEY:llä on ollut lähetystyöntekijöitä Etelä-Sudanissa ajoittain syksystä 2011 lähtien. Etelä-Sudanin lähetit asuvat tällä hetkellä Suomessa, mutta tekevät vuosittain opetusmatkoja. SLEY  tukee erityisesti kirkon työntekijöiden koulutusta, kristillistä kasvatusta ja diakoniatyötä. Pääkaupungissa Jubassa on SLEY:n rahoituksella syyskuussa 2011 rakennettu kirkko, jonka SLEY:n toiminnanjohtaja Lasse Nikkarikoski kävi vihkimässä käyttöön. SLEY:n yhteistyökirkko Etelä-Sudanissa on Sudanin/Etelä-Sudanin evankelis-luterilainen kirkko (ELCS/SS).

  Venäjä: Venäjällä on tällä hetkellä viisi lähetystyöntekijää. Työalueena ovat pääasiassa Inkerin kirkon, joka on SLEY:n yhteistyökirkko Venäjällä, Pietarin ja Länsi-Inkerin rovastikunnat. Pietarin alueen työ on seurakuntatyötä ja diakoniaa Pietarin eteläpuolella, mm. vanhainkodeissa. Mediassa (Vybormedia) on strategiana kasvattaa Inkerin kirkkoon lisää nuorten ryhmiä, jotka voisivat tehdä mediatyötä. SLEY:n työntekijä on aloittanut työn Siperian rovastikunnan rovastina 2013, tavoitteena on työn vahvistaminen monenlaisten koulutusten muodossa. SLEY:n Siperian lähetit asuvat Krasnojarskissa. Työ käsittää kaikki seurakunnan tehtävät kirkkoherruudesta pyhäkoulutyöhön. Lisäksi työhön kuuluu lähialueilla tehtävä vankilatyö.

  Viro: Sleyllä on vuonna 2022 Virossa neljä lähettiä seurakunta- ja pienpiiritoiminnassa. SLEY:n yhteistyökirkko Virossa on Viron evankelis-luterilainen kirkko.

Kulttuuri 
Järjestön tunnuksena olleesta Lutherin sinetistä luovuttiin liikkeen graafisen ilmeen uudistuksen yhteydessä marraskuussa 2009.

Kirjakustannus 

Tammikuussa 1874 alettiin etsiä yhdistyksen palvelukseen miehiä toimimaan kiertävinä kirjamyyjinä ja saarnaajina. Haettiin myös sellaisia paikallisia asiamiehiä, joiden tehtävänä oli hankkia tilauksia yhdistyksen sanomalehdille. Tehtävään ilmoittautui useita halukkaita, jolloin sai alkunsa kolportööritoiminnaksi kutsuttu työmuoto. Kustannustoiminta oli aluksi vähäistä ja tuotteet pääosin evankelisten pappien laatimia kirjasia. Valmiita teoksia hankittiin esimerkiksi Evangeliska Fosterlandsstiftelseniltä Ruotsista. Pian kustannusohjelmaan tulivat laajemmat kirjat ja erityisesti Lutherin teoksien suomennokset.

Yhtiömuotoista toiminta on ollut vuodesta 1977. Yhtiö oli nimeltään SLEY-Kirjat Oy vuoteen 2005 asti, jolloin nimeksi muutettiin Kustannus Oy Arkki. SLEY myi Kustannus Oy Arkin kokonaan yksityishenkilöille syyskuussa 2009. Kustannus Oy Arkki julkaisee kirjoja markkinointinimen Aurinko Kustannus alla.

SLEY:n lehti- ja muuta kustannustoimintaa varten Arkin korvaajaksi perustettiin SLEY-Media Oy kesäkuussa 2009. Yhtiö on kokonaan Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys ry:n omistuksessa ja sen liikevaihto on vuodesta 2013 laskenut kristillisen kirjallisuuden kysynnän vähentyessä.

Musiikki 
Vuonna 1874 ilmestyi ensi kertaa koko evankelisen liikkeen keskeisimmäksi laulukokoelmaksi myöhemmin muodostunut Siionin kannel. 25 vuoden aikana yksistään sitä painettiin yli 200 000 kappaletta. Laulukirjaa kuitenkin laajennettiin jatkuvasti uusia painoksia otettaessa, joten luultavasti samat ihmiset ostivat vuosien varrella useampia Kanteleita.

Media 
Järjestön virallinen lehti on viikoittain ilmestyvä Sanansaattaja. Muita lehtiä ovat nuorille tarkoitettu lehti Nuotta ja lastenlehti Vinkki. Nuotta on Suomen vanhin kristillinen nuorisojulkaisu, ja SLEY julkaisee sitä yhdessä Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen ja OPKOn kanssa.

Kausijulkaisuja ovat Kevätkukkia, Talvikukkia ja Joululyhde. Verkossa julkaistaan Gladiolus-lehteä, joka on SLEY:n teologinen lehti.

Koulutus 
Karkun evankelinen opisto puolestaan on SLEY:n omistama kansanopisto. Opistossa toimii peruskoululinja, lukiolinja, raamattukoulutusta, eräopaskoulutus ja useita lyhytkursseja.

Merkittävät henkilöt

Toiminnanjohtajat 
 1883–1890: Johannes Bäck
 1890–1898: Julius Engström
 1898–1904: A. J. Bäck
 1904–1906: L. L. Byman
 1906–1908: J. J. Bäck
 1908–1922: L. L. Byman sihteeri
 1923–1946: Kauko Veikko Tamminen
 1947: Lauri Takala
 1947–1973: Toivo Rapeli
 1973–1981: Lauri Koskenniemi
 1981–1991: Reijo Arkkila
 1991–2005: Seppo Suokunnas
 2006–2016: Lasse Nikkarikoski
 2016– Tom Säilä

Muita merkittäviä henkilöitä 
 Adolf Moberg (puheenjohtaja 1873–189?)
 E. A. Forssell (puheenjohtaja 189?–1895)
 K. H. Ekroos (puheenjohtaja 1896–1922)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 SLEY:n kotisivu

Evankelisuus
Suomalaiset lähetystyöjärjestöt
Suomalaiset kristilliset järjestöt
Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys