joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaskisten seurakunta

Kaskisten seurakunta () on Lapuan hiippakuntaan ja Pohjanmaan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Kaskisten kaupungin alueella. Seurakunta on kaksikielinen ja jäsenten enemmistöltään suomenkielinen.

Historia 
Kaskinen perustettiin vuonna 1785 kaupunkiseurakunnaksi Närpiön seurakunnan alaisuuteen. Kaskinen sai oman saarnaajan vuonna 1797 ja kirkon vuonna 1798. Vuonna 1926 Kaskinen erosi Närpiöstä itsenäiseksi seurakunnaksi.

Papisto

Kaupunkisaarnaajat 
 1797–1803: Zakarias Gallenius
 1803–1816: Gustaf Erik Ganander
 1817–1821: Adolf Engelbrecht Herpman
 1822–1846: Carl Cronström
 1847–1851: August Venman
 1853–1861: Lars Vilhelm Schalin
 1862–1867: Jakob Henrik Roos
 1868–1870: Karl Edvard Fritjof Bergroth
 1871–1877: Esaias Severin Cronström
 1888–1892: Karl Eliel Meno
 1895–1903: Tobias Palonen
 1909–1917: Kaarlo Väinö Sivenius
 1918–1926: Einar Villiam Förnes

Kaskisten seurakunta 
 1927–1932: Johan Oskar Österman
 1933–1939: Ernst Blomqvist
 1939–1940: Hugo Glader
 1940–1951: Fingal Finne
 1951–1955: Paul Pettersson
 1958–1963: Lauri Rancken
 1963–1965: Karl Gustav Krook
 1968–1976: Karl Erik Borg
 1979–1984: Raimo Huikuri

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaskisten seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Kaskinen
Multian seurakunta

Multian seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Multian kunnan alueella. Seurakunta kuului Lapuan hiippakuntaan ja Jyväskylän rovastikuntaan.

Historia 
Multialle valmistui kirkko vuonna 1795 ja samana vuonna siitä tehtiin Keuruun seurakunnan rukoushuonekunta. Oman saarnaajan Multia sai vuonna 1798. Kappeliseurakunta Multiasta tuli vuonna 1831 ja siitä päätettiin muodostaa itsenäinen emäseurakunta vuonna 1872, tosin tämä toteutui vasta 1886.

Vuoden 2022 Multian seurakunta liitettiin takaisin Keuruun seurakuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Multian seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Multia
Oulun järjestötalo

Oulun järjestötalo (tunnetaan myös nimillä Kansan Tahdon talo ja Oulun Gibraltar) on Oulun Vaaran kaupunginosassa Pakkahuoneenkadun ja Mäkelininkadun kulmauksessa sijaitseva asuin-, liike- ja toimistorakennus. Kulttuurihistoriallisesti merkittävän jugendtyylisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Harald Andersin, sanomalehti Kansan Tahdon toimitusta, kirjapainoa ja kirjakauppaa varten. Järjestötalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1912 ja se valmistui vuonna 1913. Oulun Järjestöyhdistys osti rakennuksen vuonna 1956, jolloin rakennus nimettiin järjestötaloksi. Rakennuksessa toimi Kansan Tahto-lehden toimitus, Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston ja Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuorten piiritoimisto.

Järjestötalon vuosina 1956–1957 rakennetuissa ja vuonna 2018 puretuissa lisäsiipirakennuksissa on toiminut muun muassa elokuvateatteri Adams, Oulun yliopiston luentosali, ravintola Foxia ja Nightclub Tähti. Siipirakennukset korvattiin asuinkerrostaloilla.

Taidemaalari Tapio Tapiovaaran (1908–1982) vuonna 1964 paljastettu, kalkkilaastipinnalle tekemä seinämaalaus eli seccomaalaus Sukupolvien saatto sijaitsi Pakkahuoneenkadun puoleisessa rakennuksessa, joka purettiin vuonna 2018. Maalaus oli peitettynä viihderavintoloiden toimiessa tiloissa.

Oulun Järjestöyhdistys myi järjestötalon ja sen siipirakennukset vuonna 2017 rakennus- ja kiinteistöalan konserni Lehto Groupin tytäryhtiölle Rakennuskartio Oy:lle. Kauppaan ei kuulunut järjestötalon tonttia, joka pysyy Järjestöyhdistyksen hallinnassa.

Vuonna 2018 aloitetussa peruskorjauksessa järjestötalon vanhin, jugendtyylinen osa peruskorjattiin ja rakennuskorkeus nostettiin alkuperäiseen viiteen kerrokseen, jossa 1950-luvulla tapahtuneessa tulipalossa tuhoutunut mansardikatto palautettiin peruskorjauksen yhteydessä.

Lähteet

Oulun rakennukset ja rakennelmat
Vaara
Vasemmistoliitto
Oulun asuinrakennukset
Liikerakennukset
Toimistorakennukset
Fabrizio Moro

Fabrizio Mobrici (s. 9. huhtikuuta 1975 Rooma, Italia), tunnettu myös taiteilijanimellään Fabrizio Moro, on italialainen laulaja-lauluntekijä ja juontaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 2000 ja saavutti kaupallista menestystä vuonna 2007 voittaessaan San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategorian kappaleella "Pensa". Kappaleesta tuli hittiykkönen Italiassa, samaan aikaan kun Federazione Industria Musicale Italiana sertifioi kultaa samannimiselle albumille.

Vuoteen 2015 mennessä, Moro on julkaissut kuusi studioalbumia, EP-levyn ja livealbumin. Hän juonsi Rai 2:n lähettämän realitydokumentin nimeltä Sbarre. Hän kirjoitti myös kappaleita muille artisteille, kuten poprock-yhtyeelle nimeltä Stadio ja poplaulajalle nimeltä Noemi.

Yhdessä Ermal Metan kanssa hän voitti vuoden 2018 San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Non mi avete fatto niente" ja edustaa näin Italiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut

Italialaiset laulajat
Italian euroviisuedustajat
Vuoden 2018 euroviisuedustajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Parkes

Michael Parkes (s. 12. lokakuuta 1944 Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taiteilija, joka asuu nykyisin Espanjassa. Hänen tunnetuimmat teokset ovat tyyliltään fantasiaa. Hänen taiteenaloja ovat maalaus, veisto ja litografia. Hän on naimisissa Maria Sedoffin kanssa.

Parkes opiskeli taidetta Kansasin yliopistossa, jossa kiinnostui etenkin litografiasta. Vaimonsa tavattuaan he lähtivät Yhdysvalloista, ja matkustivat Euroopan kautta Intiaan, Pakistaniin ja Nepaliin. Kaikista eniten heitä kietoi Intia ja Parkes opiskeli siellä filosofiaa ja itä- ja länsimaiden esoteerisia oppeja, jotka ovat vaikuttaneet suuresti hänen taideteoksiinsa. Alkujaan Parkesin tyyli oli suurimmilta osiltaan abstraktia ekspressionismiä, mutta myöhemmin hän alkoi maalata yksityiskohtaisempia ja realistisempia töitä. Parkesin nykyinen tyyli on realismia, mutta hänen töissään esiintyy usein taianomaisia hahmoja, kuten siivekkäitä henkilöitä tai erilaisia otuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla  
Serendipity: On looking beyond the veil by Jenni Fagan 
How Disney Brought Maleficent to Life -- Horns and All (EXCLUSIVE) 
[https://www.thelongworthgallery.com/michael-parkes-sculptures The Longworth Gallery - Michael Parkes Sculptures 

Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Girsu

Girsu oli kaupunki muinaisessa Sumerissa. Se sijaitsi Tigris ja Eufrat-jokien välissä, Tellohin kummulla. Kummun vanha nimi oli Girsu, ja tästä kaupunki sai nimensä. Girsu sulautui vähitellen siitä kaakkoon sijainneeseen Lagašin kaupunkivaltioon.

Ranskalaiset arkeologit tekivät kaivauksia Tellohissa vuosina 1877–1933 ja löysivät yli 50 000 nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu tekstiä. Ne ovat keskeinen lähde tutkittaessa 3000-luvun eaa. Sumeria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sumerin kaupungit
Rumba (veistos)

Rumba on kuvanveistäjä Martti Aihan suunnittelema veistos, joka sijaitsee Porkkalankadulla, Salmisaaressa, Helsingissä. Martti Aiha pitää veistosta yhtenä parhaimmista teoksistaan. Rumba on valmistettu mustamaalatusta alumiinista ja se on 15 metriä korkea. Veistos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.

Rumba voitti vuonna 1994 palkinnon vuoden ympäristötaideteoksesta. Palkinto myönnettiin kokonaisuudesta, jonka se luo Veli-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen kanssa.

Tausta 

Valmistautuessaan 60-vuotisjuhliinsa Alko päätti vuonna 1990 järjestää juhlien kunniaksi taideteoskilpailun. Valittu taideteos lahjoitettaisiin Helsingin kaupungille ja sijoitettaisiin Alkon konttorin lähistölle Salmisaareen. Martti Aiha voitti kilpailun ja Rumba paljastettiin 5. huhtikuuta 1992.

Martti Aiha ajatteli montaa asiaa suunnitellessaan teosta. Hän tiesi, että teoksen ohi kulkisi paljon liikennettä, joten hän halusi, että teoksen voisi kokea kokonaisuudessaan, vaikka menisi nopeasti sen ohi esimerkiksi bussilla. Hänen valitsi veistoksen väriksi mustan, sillä hän piti sitä ainoana värinä, joka sopisi ympäristöön. Rumban nimi perustuu tanssiin sekä liikenteeseen joka ”rumbaa” veistoksen ohi.

Veistos siirretään väliaikaiseen varastoon 2020 
Rumba siirretään väliaikaisesti varastoon elokuun 2020 aikana. Veistoksen siirto liittyy rakennusyhtiö NCC:n We Land -nimisen toimistotalon rakentamiseen. 

”Jotta veistos saadaan turvallisesti siirrettyä ja kuljetettua, se puretaan ensin osiin. Purkutyössä käytetään myös nostokalustoa, ja veistoksen ympärille aidataan työ- ja turva-alue”, sanoo NCC:n projektijohtaja Timo Henno tiedotteessa. Veistos palautetaan myöhemmin takaisin paikoilleen.

Lähteet 

Helsingin patsaat ja veistokset
Ruoholahti
Ukumbi

Ukumbi ry on suomalainen voittoa tavoittelematon organisaatio. Organisaation tarkoitus on tarjota arkkitehtuuripalveluita kehitysmaihin, joissa näitä palveluita on vähän. Ukumbin tavoiteryhmä on nuoret ja naiset, jotka ovat avun tarpeessa. Arkkitehdit Saija Hollmén, Jenni Reuter ja Helena Sandman perustivat Ukumbin vuonna 2007.

Ideologia 
Ukumbin perusideologia on köyhyyden estäminen ja ihmisoikeuksien edistäminen arkkitehtuurin avulla. Rakennuksien on myös oltava ekologisia, ja jos mahdollista olla rakennettu paikallisista tai kierrätetyistä rakennusmateriaaleista.

Projektit 
Ukumbilla on projekteja muun muassa Tansaniassa, Senegalissa, Kambodjassa, Egyptissä ja Intiassa. Projektit ovat suojakoteja, lastenkoteja, kouluja ja nuorisokeskuksia.

Lista projekteista 
 Naistenkeskus: Senegal 1995–2001
 Sra Pou työkoulu: Kambodža 2010–2011                        
 Kouk Khleang nuortenkeskus: Kambodža 2010–2014
 A.P.E. opetuslaitos: Egypti 2010-jatkuva projekti
 KWIECO suojakoti: Tansania 2010-jatkuva projekti
 Nyang`oro oppilaskoti: Tansania 2016-jatkuva projekti

Lähteet 
 Ukumbi.org
 Yle Uutiset

Suomalaiset järjestöt
Alberto Claramunt

Alberto Claramunt (s. 1973 Seinäjoki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli vuosina 2013-21 kokoomuksen pää-äänenkannattajan Nykypäivän ja sen verkkoversion Verkkouutisten päätoimittajana. Syksyllä 2021 Claramunt siirtyi AlfaTV-kanavan verkkosisältöjohtajaksi.

Claramunt kirjoitti ylioppilaaksi Kurikan lukiosta vuonna 1992 ja opiskeli politiikan tutkimusta Tampereen yliopistossa. Vuodesta 1999 lähtien hän on työskennellyt toimittajana Kauppalehdessä, Aamulehdessä sekä Kalevassa. Ennen Nykypäivän päätoimittajaksi nimittämistään Claramunt työskenteli lehden toimituspäällikkönä. Hänen valittiin päätoimittajaksi maaliskuussa 2013 tehtävästä luottamuspulan vuoksi erotetun Tapani Mäkisen tilalle.

Alberto Claramuntin isä on kotoisin Kataloniasta.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ahlaisten seurakunta

Ahlaisten seurakunta oli Turun arkkihiippakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi entisen Ahlaisten kunnan alueella Porissa.

Historia 
Ahlainen perustettiin Ulvilan seurakuntaan kuuluneeksi kappeliseurakunnaksi vuonna 1691. Vuonna 1861 se siirtyi kappeliseurakunnaksi Noormarkun seurakunnan alaisuuteen. Vuonna 1893 Ahlaisista tuli itsenäinen seurakunta..

Vuoden 1926 alussa Ahlaisten seurakunnalla oli 4 295 jäsentä. Vuonna 1929 jäseniä oli 4 283. Rippikoululaisia oli 85 ja kinkerikuntia 8. Seurakunnan kirkkokuoroon kuului 30 henkeä. Vuoden 1943 alkuun mennessä jäsenmäärä oli 3 474 henkeä. Vuoden 1946 lopussa oli jäsenmäärä laskenut 3 465 henkeen. Vuonna 1953 seurakunnan jäsenmäärä oli 3 359. Tällöin mainitaan seurakunnassa olleen sekä evankelisen herätysliikkeen, lestadiolaisuuden että rukoilevaisuuden kannatusta. Vuonna 1968 seurakunnan jäsenmäärä oli laskenut 2 693 henkeen. Seurakunnan väestö oli pääosin maatalous-, pienviljelijä- ja kalastajaväestöä. Seurakunnassa mainitaan tuolloin olleen vähän lestadiolaisuuden sekä rukoilevaisuuden kannatusta. Kirkkokuorossa 20 jäsentä, minkä lisäksi seurakunnassa oli lapsikuoro.

Vuonna 1972 Ahlaisten kunta liitettiin Porin kaupunkiin, mutta seurakunta jatkoi edelleen toimintaansa yhtenä Porin seurakunnista. Vuonna 2015 Ahlaisten seurakunta yhdistyi yhdessä Pihlavan seurakunnan ja Reposaaren seurakunnan kanssa uudeksi Meri-Porin seurakunnaksi.

Lähteet 

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Ahlainen
Denis Spitsov

Denis Sergejevitš Spitsov (; s. 16. elokuuta 1996) on venäläinen maastohiihtäjä ja viestin olympiavoittaja. ¨

Spitsov saavutti pronssin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Korean talviolympialaisissa 2018   Samoissa kilpailuissa hän sai hopeaa viestissä ja vapaan hiihtotavan parisprintissä sekä oli yhdistelmäkilpailun neljäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän hiihti kolmannen osuuden Venäjän olympiakomitean kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän savutti hopeaa yhdistelmäkilpailussa ja oli kuudes lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. 

Spitsov saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa viestissä, hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja pronssia yhdistelmäkilpailussa 2015 sekä hopeaa viestissä ja pronssia 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2016. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai pronssia yhdistelmäkilpailussa ja 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2017 sekä yhdistelmäkilpailun kultamitalin ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun hopean vuonna 2018.

Spitsov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosin sprintissä joulukuussa 2017. Seuraavan päivän 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancup-kilpailussa viidenneksi Oslon vapaan hiihtotavan 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2018. Tour de Skin 2017–2018 päätösetapin osuusajoissa hän oli kolmanneksi nopein. Hän oli kolmas myös Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2018. Tour de Skillä 2018–2019 hän oli nopein Oberstdorfin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Tourin lopputuloksissa hän oli kahdeksas. Tammikuussa 2021 Spitsov sijoittui Tour de Skin Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa toiseksi. Hän voitti kiertueen päättäneen Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun ja sijoittui Tour de Skin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Maailmancupin pisteissä hän oli yhdeksäs ja normaalimatkojen cupissa neljäs. Tour de Skin 2021–2022 kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtöetapilla toiseksi.

Pekingin talviolympialaisten jälkeen Spitsov ylennettiin Venäjän kansalliskaartin kapteeniksi.

Lähteet 

Venäläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäläiset olympiamitalistit
Shahr-e Babak

Shahr-e Babak (myös Shahr-e Bābak, Shahr-i-Bābak, ja Shahr Bābak) on erittäin vanha kaupunki Kermānin maakunnassa Iranissa. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan sen väkiluku oli 43 916. Perheitä oli 10 401.

Sijainti 
Shahr-e Babak sijaitsee Kermanin maakunnan länsiosassa Iranissa. Sen itäpuolella on Rafsanjan, sen eteläinen raja on Sirjan ja pohjoiseen ja länteen on yhteiset rajat Yazdin maakunnan kanssa. Shahr-e Babak on yksi Iranin vanhimmista kaupungeista, ja sen perustaja on sanottu olevan Ardeshir Babak. Shahr-e Babakissa on monia kyliä, kuten Eshkoor, Barfeh, Hesarooyeh, Sohrab, Estabragh, Riseh ja Paghaleh.

Lähteet

Viitteet 

Iranin kaupungit
Herzog

Herzog tarkoittaa muun muassa seuraavia:

 Herzog, Saul Bellow'n romaani
 USS Herzog, Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä
 Herzog & de Meuron, sveitsiläinen arkkitehtitoimisto

Sukunimi
 Andreas Herzog (s. 1968), itävaltalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Chaim Herzog (1918–1997), Israelin presidentti 
 David Herzog, yhdysvaltalainen saarnaaja ja evankelista
 Dieter Herzog (s. 1946), saksalainen jalkapalloilija
 Fabrice Herzog (s. 1994), sveitsiläinen jääkiekkoilija
 Isaac Herzog (s. 1960), israelilainen poliitikko
 Johann Friedrich Herzog (1647–1699), saksalainen lakimies ja runoilija
 Maurice Herzog (s. 1950), sveitsiläinen arkkitehti
 Roman Herzog (1934–2017), saksalainen poliitikko (kristillisdemokraatti)
 Werner Herzog (s. 1942), saksalainen elokuvaohjaaja

Katso myös
 Hertzog

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Reposaaren seurakunta

Reposaaren seurakunta oli Turun arkkihiippakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Reposaaren alueella Porissa.

Historia 
Reposaaren alue erotettiin Ulvilasta Porin satama-alueeksi jo vuonna 1604, mutta siitä tuli rukoushuonekunta Porin seurakunnan alaisuudessa vasta vuonna 1876, joina aikoina Porin seurakunta lopullisesti erotettiin Ulvilan seurakunnasta. Reposaaresta tuli itsenäinen emäseurakunta 1929, mutta se säilytti yhtenäisen talouden Porin kanssa. Vuonna 2015 Reposaaren seurakunta yhdistyi yhdessä Pihlavan seurakunnan ja Ahlaisten seurakunnan kanssa uudeksi Meri-Porin seurakunnaksi.

Lähteet 

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Pori
Pihlavan seurakunta

Pihlavan seurakunta oli Turun arkkihiippakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Pihlavan alueella Porissa.

Historia 
Vuonna 1961 jaettiin Porin maa- ja kaupunkiseurakunta Keski-Porin, Länsi-Porin ja Pihlavan seurakunniksi. Pihlavan seurakuntaan kuului Porin pohjoisosa. Vuonna 2015 Pihlavan seurakunta yhdistyi yhdessä Reposaaren seurakunnan ja Ahlaisten seurakunnan kanssa uudeksi Meri-Porin seurakunnaksi.

Lähteet 

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Pori
Yakuza 6: The Song of Life

Yakuza 6: The Song of Life (lyhyesti Yakuza 6, ) on Segan julkaisema toimintaseikkailupeli PlayStation 4:lle. Peli on julkaistu Japanissa vuonna  ja länsimaissa vuonna 2018.

Peli ilmoitettiin julkaistavaksi länsimaissa maaliskuussa 2018, mutta julkaisu siirtyi huhtikuulle.

Pelissä on Beat Takeshin mukaan tehty näköishahmo.

Pelissä on uusi pelimoottori, joka tekee sisä- ja ulkotilojen välillä siirtymisestä aiempaa sulavampaa.

Juoni 
Peli sijoittuu vuosia Yakuza 5:n tapahtumien jälkeen, jotka kerrotaan pelissä. Pelisarja nojaa vahvasti tarinan kerrontaan ja pelissä oleva päätarina on vakava sivutehtävien ollessa humoristisempia.

Vastaanotto 
Famitsū-lehti antoi pelin japanilaiselle julkaisulle lähes täydellisen arvion 39/40 pistettä.

Muropaketti antoi pelille 4,5/5 tähteä arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2016 videopelit
PlayStation 4 -pelit
Yakuza
Quaker Oats Company

Quaker Oats Company on yhdysvaltalainen elintarvikealan yritys, joka on ajoittain toiminut muillakin aloilla. Se on yhdistyi Pepsin kanssa vuonna 2001. Yrityksellä ei ole, eikä ole ollut, mitään tekemistä kveekarien kanssa.

Ohiolainen kaurahiutaleita valmistanut mylläri Henry Seymour rekisteröi vuonna 1877  tuotemerkikseen kveekarin (Quaker), koska koki kveekarien arvojen kuvaavan valmistamiaan kaurahiutaleita. Henry Parsons Crowell osti vuonna 1881 yrityksen, ja sen arvokkaan tuotemerkin. Useita myllyjä liittyi yhteen yhtiöksi, joka otti 1901 nimekseen Quaker Oats Company.  Se kokeili markkinoinnissaan monia ennennäkemättömiä asioita kuten kuluttajapakkaukseen painettuja leivontaohjeita.

1890-luvun lama oli hankalaa aikaa monille elintarvikeyhtiöille, mutta Henry Parsons Crowell onnistui markkinoimaan kaurapuuroa ravitsevana ja edullisena aamiaisruokana.

Quaker Oats osti leluyhtiö Fisher-Pricen vuonna 1969 ja irrotti sen erilliseksi pörssiyhtiöksi vuonna 1991.

Vaikka puuroaineiden ja aamiaismurojen kulutus väheni 1900-luvun lopulla, Quaker Oats teki edelleen hyvää tulosta myymällä muropatukoita.  Pepsi osti Quaker Oatsin vuonna 2001, ja sai näin haltuunsa urheilujuomamerkin Gatorade.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elintarvikeyhtiöt
Elintarvikealan tuotemerkit
PepsiCon tuotemerkit
Korolainen

Korolainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Katri Korolainen (s. 1984), kirkolliskokouksen tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtaja ja Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja (2011)
Nyyti Korolainen (s. 1984), taekwondoin
Olavi Korolainen (1931–2022), taidemaalari
Riitta El-Nemr, (o.s. Korolainen, s. 1955), Kristiinankaupungin kaupunginjohtaja
Tuula Korolainen (s. 1948), lasten- ja nuortenkirjailija, kirjallisuustoimittaja, kriitikko ja suomentaja
 Väinö Korolainen (1909–1987), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos.
Faber-Castell

Faber-Castell on yksi maailman suurimmista ja vanhimmista valmistajista toimistotarvikkeiden osalta. Se tuottaa kyniä, kumeja, nitojia, viivaimia, tusseja jne. Pääkonttori sijaitsee Steinissä, Saksassa, ja sillä toimii 14 tehdasta ja 20 myyntiyksikköä ympäri maailmaa. Faber-Castell-Konsernin palveluksessa työskentelee noin 7 000 ihmistä ja se harjoittaa liiketoimintaa yli 100 maassa.

Kirjoitusvälineet
Georg Grotenfelt

Georg Erik Jan Grotenfelt (s. 7. kesäkuuta 1951 Helsinki) on  suomalainen arkkitehti ja elokuvaohjaaja ja -tuottaja.


Henkilöhistoria
Georg Grotenfelt syntyi Nils Gustav Grotenfeltin ja Antonia Grotenfeltin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1992 on arkkitehti Hannele Grönlund. Grotenfelt valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1970 ja opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen dokumenttilinjalla 1994–1996. Hänellä oli oma arkkitehtitoimisto 1982–1996. Teknillisen korkeakoulun assistenttina Grotenfelt työskenteli 1985–1987 ja professorina 2001–2003. Hän opetti Taideteollisen korkeakoulun sisustustaiteen laitoksella 1993–1996 ja oli vieraileva professori Grazissa Itävallassa 1997–1998. Oman Nostalgia Filmi -yhtiön elokuvaohjaaja ja -tuottaja Grotenfelt on ollut vuodesta 1998. Hän sai valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 1994.

Elokuvia
Grotenfelt on ohjannut ja tuottanut elokuvia ja osallistunut useiden henkilödokumenttien tekemiseen:
 Pinega – Bjarmaland återfunnet, 1995
 Herrgärdarna, 1997
 Viimeiset karjalaiset, 1998
 Hiljaisuuden lähteillä, 2000
 Kalevi – kunnianosoitus kultamitalihiihtäjälle, 2002
 Landskapet med den dubbla skuggen, 2005
 Tonfall, 2006
 Rakentajat, 2008
 Merkintöjä valkeasta kaupungista, 2010
 Hermanfilmen, 2012
 Heijastuksia, 2017
 Toisinajattelija: Päivä Pentti Linkolan elämässä, 2018
 Heiskuja, 2021

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset professorit
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Pjanoje solntse

Pjanoje solntse () on ukrainalaisen laulaja Alekseevin ensimmäinen studioalbumi.

Kappaleet 
 Okeananmi stali (Океанами стали)
 Tšuvstuju dušoi (Чувствую душой)
 Pjanoje solntse (Пьяное солнце)
 Bolno kak v raju (Больно как в раю)
 Derži (Держи)
 Snov oskolki (Снов осколки)
 Delfini (Дельфины)
 A ja plivu (А я плыву)
 Oma (Ома)
 Strannyje tantsy (Странные танцы)

Arvostelut 
 InterMedia

Lähteet 

Vuoden 2016 esikoisalbumit
Ukrainalaiset albumit
Popalbumit
Murhia ja kantrimusiikkia

Murhia ja kantrimusiikkia (The Brokenwood Mysteries) on uusiseelantilainen televisiosarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin vuonna 2014. Rikossarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Brokenwoodin pikkukaupunkiin, jota vaivaavat toistuvat henkirikokset. Rikoksia saapuu tutkimaan komisario Mike Shepherd (es. Neill Rea), jota vetää kaupunkiin myös oma menneisyys.

Sarjaa on tehty kuusi tuotantokautta, jotka on esitetty myös Suomessa. Suomessa sarjaa alettiin esittää Yle TV1:llä 23. tammikuuta 2018, ja kukin jakso esitettiin kahdessa osassa.

Juoni 
Sarja käynnistyy, kun rikoskomisario Mike Shepherd saapuu Aucklandista tutkimaan kuvitteellisessa Brokenwoodissa tapahtunutta kuolemantapausta. Hän on kokenut poliisi, joka ajaa vanhalla autolla ja kuuntelee c-kasetilta kantria. Avukseen Shepherd saa paikallisen nuoren rikosetsivän Kristin Simsin, jolla on aluksi vaikeuksia suhtautua omaperäisesti rikoksia ratkovaan Shepherdiin.

Rooleissa

Jaksot

1. tuotantokausi

2. tuotantokausi

3. tuotantokausi

4. tuotantokausi

5. tuotantokausi

6. tuotantokausi

7. tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sarja Yleisradion sivuilla
 Viralliset sivut 

Rikossarjat
Uusiseelantilaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Vaahteramäen Eemeli (televisiosarja)

Vaahteramäen Eemeli on Astrid Lindgrenin kirjoittamiin Eemeli-kirjoihin perustuva televisiosarja. Televisiosarja koostuu elokuvista Vaahteramäen Eemeli, Eemelin uudet metkut ja Eemeli ja possuressu, jotka leikattiin 13-osaiseksi televisiosarjaksi. Sarjaa alettiin esittää Ruotsin televisiossa marraskuussa 1975.

Jaksot 
 Rakas verstashuone / Du kära lilla snickarbod
 Eemeli soppakulhossa / Emil i soppskålen
 Pidot Kissankulmassa / Kalaset i Katthult
 Eemeli markkinoilla / När Emil for till marknaden
 Tuli joulu / Stora Tabberaset i Katthult
 Mäkimattilan huutokauppa / Auktionen i Backhorva
 Ruusu riehaantuu / Koa är galen!
 Kun Liinalla oli hammassärky / När Lina hade tandvärk
 Kinkerit Kissankulmassa / Husförhöret i Katthult
 Ravustusta, kahvikestejä ja muita huvituksia / Kräftfiske, gökotta och andra lustbarheter
 Emakko hullaantuu / Sugga är också galen!
 Possuressun ihmeelliset temput / Griseknoens märkliga bravader
 Suuri lumimyrsky / Den stora snöstormen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaahteramäen Eemeli Svensk Filmdatabasissa 
 

Astrid Lindgren
Ruotsalaiset televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
SVT:n televisio-ohjelmat
Ruutu (suoratoistopalvelu)

Ruutu (aiemmin Nelosen netti-TV ja Ruutu.fi) on Nelosen suoratoistopalvelu, josta voi katsella ja kuunnella Nelonen Median televisio- ja radio-ohjelmia. Suurin osa ohjelmista on katsottavissa ilmaiseksi, mutta osa ohjelmista on myös maksullisia. 

Maksullisten ohjelmien ja ilmaiskanavien (Nelonen, Liv, Jim ja Hero) katsominen reaaliajassa vaatii palveluun rekisteröitymisen.

Ruudun alkuperäissarjat 
 Napamiehet (2015)
 Ihon alla (2015)
 Keisari Aarnio (2018)
 Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2018–2021)
 Haapasalon Suomi (2018)
 Syke (2018–)
 Keihäsmatkat (2020)
 Lahko (2021)
 Koskinen (2021)

Aiemmat logot

Lähteet 

Nelonen Media
Espoon Koho

Espoon Koho on Espoon Matinkylässä osoitteessa Pyyntitie 1 sijaitseva tornitalo. Rakennus sijaitsee Ison Omenan ja Länsimetron läntisen pääteaseman läheisyydessä. Rakennuksen korkeus on noin 60 metriä ja siinä on 19 kerrosta, joista 16 on asuinkäytössä. Rakennus valmistui joulukuussa 2018.

Rakennuksen tiedot 

Tornitalon on rakentanut Skanska Talonrakennus Oy ja sen pääsuunnittelija on Arkkitehtitoimisto Petri Rouhiainen Oy. Talossa on asuntoja yhteensä 134, yksiöistä neliöihin, pinta-alaltaan 30,5–108 m².

Talon katutasossa on kaksi liikehuoneistoa. Kahdessa alimmassa kerroksessa on lisäksi varastotiloja ja ylimmässä kerroksessa yhteiset sauna- ja kerhotilat. Korttelin pihakannen alla sijaitsee kahdessa tasossa oleva autohalli.

Tontti ja asemakaava 

Koho sijaitsee korttelissa 23312. Se jakaa tontin yhdessä kahden muun taloyhtiön (As Oy Espoon Perho ja As Oy Espoon Popper) kanssa, joiden kanssa sillä on yhteinen hallinnanjakosopimus. Ennen rakennuslupaa tontilla oli voimassa Tiistilä-niminen, vuonna 1977 vahvistettu asemakaava, jonka mukaan se oli osoitettu työpaikkakorttelialueeksi. Kaavamuutoksesta alueen muuttamiseksi asuinkäyttöön päätettiin Espoon valtuustossa vuonna 2015. Vielä tällöin tontilla oli 1980-luvulla rakennettu pienteollisuusrakennus, joka purettiin kesällä 2016. Kohon rakennustyöt aloitettiin tämän jälkeen.

Tontin koillisnurkassa on Pyyntiaukio, josta on pääsy Kohon katutason liikehuoneistoihin.

Lähteet 

Espoon asuinrakennukset
Espoon tornitalot
Matinkylä
Silkkiä ja luoteja

Silkkiä ja luoteja () on vuosina 1991–1999 tehty yhdysvaltalainen rikosdraamasarja. Sarjaa esitettiin kahdeksan tuotantokautta ja 176 jaksoa.

Suomessa sarjaa esitti ensimmäisenä MTV3 ja myöhemmin Nelonen.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
USA Networkin televisio-ohjelmat
Peppermint Twist

Peppermint Twist on Joey Deen ja Henry Gloverin kirjoittama ja alun perin yhdysvaltalaisen Joey Dee and the Starlitersin vuonna 1961 levyttämä musiikkikappale. Se nousi seuraavan vuoden tammikuussa Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Britanniassa kappale ylsi sijalle 33.

Brittiläinen Sweet-yhtye julkaisi vuonna 1974 ilmestyneellä Sweet Fanny Adams -albumillaan oman versionsa kappaleesta. Se julkaistiin joissakin maissa singlenä ja nousi listaykköseksi Australiassa.

Joey Dee and the Starlitersin versio 
Joey Dee ja Henry Glover sävelsivät ”Peppermint Twistin” klubinsa tunnusmusiikiksi. Kappaleesta tuli twist-kuumeen valtaamassa Yhdysvalloissa miljoonamenestys ja 27. tammikuuta 1962 se nousi Billboardin kärkeen kolmen viikon ajaksi. Britanniassa se ylsi sijalle 33.

Listasijoitukset

Sweetin versio 

Brittiläisen Sweet-yhtyeen cover-versio julkaistiin vuonna 1974 sen albumilla Sweet Fanny Adams. Singlenä se ilmestyi muun muassa Australiassa, missä se nousi listaykköseksi. Australian lisäksi single julkaistiin esimerkiksi Uudessa-Seelannissa, Japanissa ja Venezuelassa. Singlen b-puolena on ”Rebel Rouser”, poikkeuksena Venezuelan-painos, jossa se on ”Set Me Free”. Molemmat b-puolet ovat peräisin Sweet Fanny Adamsilta.

”Peppermint Twist” on perusrock, joka keventää muuten melko raskasta Sweet Fanny Adams -albumia. Sweet oli esittänyt kappaletta konserteissaan jo vuosia ennen sen levyttämistä.

Listasijoitukset

Muita versioita 
Anja Piipponen ja Tikanpojat levyttivät kappaleen suomeksi helmikuussa 1962 alkuperäisellä nimellä ”Peppermint Twist”. Sanoituksen teki Reino Helismaa salanimellä Rauni Kouta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rockkappaleet
Vuoden 1961 kappaleet
Sweetin kappaleet
Gordon McDonald

Gordon McDonald (? – ?) oli kanadalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana vuoden 1904 kesäolympialaisissa St Louisissa kultaa voittaneessa kanadalaisessa Galt FC:ssä.

Lähteet 

Kanadalaiset jalkapalloilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
América (1766)

América eli Santiago Apóstol oli Espanjan laivaston vuonna 1766 vesille laskettu 64-tykkinen linjalaiva.

Valmistus 
Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä se laskettiin vesille vuonna 1766.

Palvelus 
Alus lähti 29. toukokuuta 1772 Cádizista päällikkönään Luis de Córdova y Córdova. Alus suojasi yhdessä Dragónin kanssa kolmea rahtialusta. Osasto saapui 12. elokuuta Veracruziin, mistä alus palasi Cádiziin 18. maaliskuuta 1774.

Seuraavana vuonna alus uusi matkansa Veracruziin.

Lähteet

Viitteet 

Espanjan laivaston linjalaivat
Finnwind

Finnwind Oy on 1993 perustettu hämeenlinnalainen teknologia- ja asiantuntijayritys, joka valmistaa, markkinoi ja asentaa aurinkopaneelijärjestelmiä, pientuulivoimaloita sekä saarekeverkkotuotteita.  

Pientuulivoimalat sekä aurinkopaneelien asennusjärjestelmät ovat yrityksen omaa tuotantoa ja valmistettu Suomessa. Finnwindin tuotesuunnittelu ja valmistusprosessit on sertifioitu EN1090 mukaisesti. Aurinkopaneeleita Finnwind Oy tuo maahan Euroopasta sekä Intiasta. 

Vuonna 2016 Finnwind Oy käynnisti yhteistyön Etelä-Savon Energian (ESE) kanssa. ESE ja Finnwind toimittivat tuolloin Suomen suurimman maa-asenteisen aurinkovoimalan Suomen Voimalle Haminaan. Yhteistyön seurauksena Etelä-Savon Energia osti 25 prosentin omistuksen Finnwind Oy:n osakekannasta.

Vuonna 2017 Finnwind Oy toimitti Suomen ensimmäiset lento-asemilla olevat aurinkovoimalat Finavialle Helsinki-Vantaan lentoasemalle  sekä Finnairille.

Finnwind Oy tekee yhteistyötä aurinkopaneelijärjestelmien asennuksessa useiden suomalaisten energiayhtiöiden kanssa.

Katso myös 
Pientuulivoimala
Aurinkoenergia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finnwind Oy:n kotisivut

Suomalaiset yritykset
Ripoheinät

Ripoheinät (Piptatherum) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 34 lajia.

Lajeja 
 Piptatherum canadense
 Piptatherum coerulescens – siniripoheinä
 Piptatherum miliaceum – häiveripoheinä (ripoheinä)
 Piptatherum paradoxum

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Piptatherum

Heinäkasvit
Sukaheinät

Sukaheinät (Polypogon) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 20 lajia sekä muutamia lajiristeymiä. Näiden lisäksi sukuun on kuvattu kymmenkunta muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.

Lajeja 
 Polypogon chilensis
 Polypogon elongatus
 Polypogon fugax – etelänsukaheinä
 Polypogon interruptus
 Polypogon maritimus – merisukaheinä
 Polypogon monspeliensis – ranskansukaheinä
 Polypogon tenellus
 Polypogon viridis – kiehkurasukaheinä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Sukaheinät (Polypogon)
Polypogon

Polypogon on tieteellinen suvun nimi, joka voi tarkoittaa kasvisukua tai eläinsukua.

 Polypogon on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva sukaheinien suku
 Polypogon on yökkösten (Noctuidae) heimoon kuuluva perhossuku
Kidira

Kidira on kaupunkikunta Tambacoundan alueen Bakelin departementissa Senegalissa. Se sijaitsee Faléméjoen vasemmalla rannalla 65 kilometriä Bakelista kaakkoon. Kunnassa on 11 200 asukasta (vuonna 2016, arvio).

Kidiran kunta rajoittuu pohjoisessa Gaboun ja lännessä ja etelässä Bélén maalaiskuntiin sekä idässä Maliin. Faléméjoen vastarannalla sijaitsee Falémén kuntakeskus Diboli. Kunnan alue on tasankoa, jolla kohoaa mäkiä ja pieniä ylätasankoja. Maaperä kärsii eroosiosta. Kasvillisuus on kuivuuden ja laiduntamisen vahingoittamaa pensassavannia ja aroa. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kunta käsittää yhdeksän kaupunginosaa. Asukkaista suurin osa on fulbeja. Lisäksi on bambaroita, soninkeja ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.

Kidiran kautta kulkevat Dakarin–Nigerin rautatie sekä Dakarista ja Saint-Louisista tulevat maantiet, jotka jatkuvat Malin puolella Kayesin kautta Bamakoon johtavana maantienä. Kaupunki on tärkeä rajaliikenteen ja kaupan keskus. Muita elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja käsityöammatit.

Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu ja lukio. Terveyskeskusta ollaan muuttamassa sairaanhoitopiirin poliklinikaksi. Kunnassa on suppea vesijohtoverkko ja keskustassa sähkö.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kidiran kunnan sivusto 

Senegalin kaupungit
Tambacoundan alue
Irineu Esteve Altimiras

Irineu Esteve Altimiras (s. 21. kesäkuuta 1996) on andorralainen maastohiihtäjä.

Esteve Altimiras osallistui Lahden MM-kilpailuissa 2017 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuun, jossa oli 29:s ja yhdistelmäkilpailuun, jossa sijoitus oli 33:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Esteve Altimiras sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 26:nneksi, 50 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa 32:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 44:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 22:nneksi ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 29:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidestoista ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 24:nneksi ja lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 25:nneksi.

Esteve Altimiras sijoittui nuorten MM-kilpailujen yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi 2015. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs ja yhdistelmäkilpailussa kahdeksas 2017, 15 kilometrin perinteisen kilpailussa neljäs ja yhdistelmäkilpailussa viides 2018 sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksäs 2019.

Maastohiihdon maailmancupissa Esteve Altimiras kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 21:s Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancupin kilpailussa yhdeksänneksi Falunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa maaliskuussa 2019. Tour de Skin loppunousuun päättyneellä päätösetapilla, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Val di Fiemmessä, hän oli kahdeksas kaudella 2019–2020 ja kuudes 2021–2022.

Lähteet 

Andorralaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo antiikin Kreikan kaupungeista

Tämä on luettelo antiikin Kreikan kaupungeista, ja sisältää antiikin Kreikan keskeisimmät arkaaisen ja klassisen kauden kaupungit sekä eräitä merkittävimpiä hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupunkeja kreikkalaisessa maailmassa.

Tämä on samalla luettelo poliksista eli kreikkalaisista kaupunkivaltioista, ja perustuu tältä osin The Copenhagen Polis Centren tekemään inventaarioon (Hansen 2004). Kaikki luettelossa olevat kaupungit eivät olleet poliksia sanan varsinaisessa merkityksessä, toisin sanoen itsenäisiä arkaaisen tai klassisen kauden kaupunkivaltioita. Poliksiksi tunnistetut kaupungit on merkitty sarakkeeseen ”Polis?” seuraavasti:

 Kirjaimella  on merkitty kaupungit, jotka mainitaan poliksina arkaaisen tai klassisen kauden lähteissä (Hansenilla: polikset tyyppiä A).
 Kirjaimella  on merkitty kaupungit, joiden on päätelty muista seikoista olleen poliksia (Hansenilla: polikset tyyppiä B tai C).
 Merkitsemättömät kaupungit ovat muita kaupunkeja kuin poliksia, kuten jonkun poliksen alaisuuteen kuuluneita kaupunkeja (satamakaupunkeja, linnoituskaupunkeja tms.) tai hellenistisen tai roomalaisen kauden kreikkalaisia kaupunkeja.

Poliksista, katso myös: Luettelo antiikin Kreikan poliksista alueittain.

Huomautukset

Katso myös 

 Antiikin Kreikan maantiede
 Luettelo antiikin Kreikan poliksista alueittain
 Luettelo Deloksen meriliiton jäsenistä

Lähteet 

 
  The Copenhagen Polis Centre -tutkimusyksikön inventaario poliksista.
 

Kaupungeista
Doris

Doris voi tarkoittaa seuraavia:

 Doris, naisen etunimi
 Doris, kreikkalaisen mytologian hahmo, Okeanoksen ja Tethyksen tytär
 Doris, antiikin Kreikan maakunta
 (Aasian) Doris eli doorilainen heksapolis, antiikin kreikkalaisten siirtokuntien alue Kaariassa
 48 Doris, asteroidi
 Doris, J. Karjalainen ja Mustat lasit -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1985
 Doris, sukunimenä:
 Ennio Doris (1940–2021), italialainen liikemies ja miljardööri
 Michelle O’Neill (o.s. Doris, s. 1977), pohjoisirlantilainen poliitikko
 DORIS, Double Ring Store tai Doppel-Ring-Speicher, DESY-tutkimuskeskuksen hiukkastutkimuksen varastorengas.
Kelloliike Kankare

Kelloliike Kankare Ky on vuonna 1926 perustettu kelloliike Säkylässä, Satakunnassa. Kelloliikkeen perusti kelloseppä Väinö Mäkelä. Hän oli toiminut kellosepän ammatissa jo vuosisadan alkupuolilta, mutta perusti varsinaisen liikkeen tuolloin vuonna 1926. Väinön tytär ja vävy jatkoivat liikettä sotien jälkeen 1940-luvulla, Väinö opetti vävynsä Jorman kellosepäksi ja liikkeen nimi oli tuolloin Kelloliike V Mäkelä.

Vuonna 1963 Väinö myi liikkeensä heille ja nimeksi muutettiin T:mi Kelloliike Mäkelä. Jorman ja Kertun poika Tuomo valmistui kellosepäksi Tapiolan Kelloseppäkoulusta vuonna 1967 ja tuli mukaan liikkeen toimintaan armeijan jälkeen 1969. Vuonna 1974 Tuomo tuli äitinsä perinnöllä osakkaaksi mukaan toimintaan ja nimi muuttui taas. Nyt jatkettiin nimellä Kelloliike J&T Kankare Ky. Tuomon vaimo Marjatta tuli myös liikkeen toimintaan mukaan. Myöhemmin, kun Tuomo osti liikkeen Jormalta, nimestä jätettiin J pois.

Heidän tyttärensä Kristiina opiskeli myös Tapiolassa kellosepäksi valmistuen sieltä vuonna 1998. Tästä asti tämä neljännen polven kelloseppä on ollut mukana liikkeen toiminnassa. Sukupolvenvaihdos tehtiin vuoden 2017 alussa, muutamaa kuukautta myöhemmin. kun liikkeessä oli juhlittu 90-vuotisjuhlia. Liikkeen nimi muutettiin vielä kerran. Nyt siitä jätettiin T pois, eli nimi on Kelloliike Kankare Ky.

Palvelut 
Liikkeessä palvelee 2 kelloseppää korjaten kaiken kokoiset kellot. Muita palveluja on kaiverrukset perinteisellä tai tietokonekaiverruskoneella. Liikkeen kautta hoituu kultasepän ja käsinkaivertajan työt. Tuotevalikoimassa on monipuolisesti kelloja, koruja ja lahjatavaroita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liikkeen sivusto

Suomalaiset yritykset
Keravuori

Keravuori on kylä ja sukunimi.

 Halikon kirkonkylän osa, myös Kärävuori

Sukunimi
 Aito Keravuori (1910–1998), asekätkentää osallistunut upseeri
 Armo Keravuori (1899–1983), juristi, kirjastonhoitaja
 Marta Keravuori (1888–1976), suomentaja

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – joukkuemäki

Talviolympialaisten 2018 miesten joukkuemäen mäkihyppykilpailu järjestettiin Alpensia Ski Jumping Centressä 19. helmikuuta 2018.

Tulokset
Kiplailu alkoi kello 21.30 paikallista aikaa. Olympiakultaa voitti Norjan mäkimaajoukkue yhteispisteillä 1 098,5.

Lähteet  

Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018
Sampo Aunio

Sampo Aunio (s. 27. maaliskuuta 1986 Kokkola) on kokkolalainen olympiatyylin nyrkkeilijä. Aunio pelaa Kokkolan Veikoissa. Aunio on pelannut 71 ottelua, joista voittoja on 47 ja häviöitä 24. Hänellä on 16 edustusottelua Suomen maajoukkueessa.. Hän on voittanut miesten SM-kultaa 69 kg sarjassa vuonna 2010 ja SM-pronssia 69 kg sarjassa vuosina 2004 ja 2012, ja vuonna 2005 64 kg sarjassa.

Kilpaottelut

Lähteet 

Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset nyrkkeilijät
Bianca Wahlgren Ingrosso

Bianca Melina Elisabeth Wahlgren Ingrosso (s. 30. joulukuuta 1994) on ruotsalainen bloggaaja. Hän on taiteilija Pernilla Wahlgrenin ja tanssija Emilio Ingrosson tytär. 

Wahlgren Ingrosso osallistui yhdessä ystävänsä Malin Erikssonin kanssa Junior Eurovision Song Contest 2006 karsintakilpailuun. Heidän laulunsa oli nimeltään "Kan det bli vi två" ja se sijoittui toiseksi. 

Bianca on lisäksi näytellyt Lovisa von Trappin roolia musikaalissa Sound of Music (syksyllä 2007). Kesällä 2008 hän näytteli musikaalissa Hujeda mig så många sånger yhdessä veljensä Benjaminin kanssa. Musikaalin ohjasi Biancan eno Linus Wahlgren. 

Hän tuli toiseksi tanssiohjelmassa Let's Dance 2016 (Tanssii Tähtien Kanssa), joka esitettiin Ruotsin TV4:ssä.

Syksyllä 2016 Bianca oli mukana ohjelmassa Wahlgrens värld, joka esitettiin kanavalla Kanal 5.

Talvella 2017 hän aloitti yhdessä Alice Stenlöfin kanssa podcastin Alice & Bianca.

Keväällä 2018 Bianca Ingrosso toimi tuomarina ohjelmassa Talang.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Biancan blogi 
 
 

Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset bloginpitäjät
Ruotsalaiset laulajat
Herman Tømmeraas

Herman Tømmeraas (s. 2. huhtikuuta 1997) on norjalainen tanssija ja näyttelijä. Hän on muun muassa näytellyt Christopher Schistadia (Penetrator-Chris) NRK:n draama-sarjassa SKAM. Tømmeraas on aiemmin esiintynyt TV-sarjassa Stick!, jossa hän näytteli selloa soittavaa Trulsia. Tømmeraas on tanssinut 7-vuotiaasta asti ja asuu Solbergelvassa.

Filmografia

TV-sarjat 
 2011 – Stick! 
 2015 – SKAM
2019 - Semester
2020 - Ragnarök

Lähteet

Aiheesta muualla  

Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Norjalaiset näyttelijät
Tampereen asevelikylä

Tampereen asevelikylä on Suomen Aseveljien Liiton rakennuttama neljäntoista paritalon ryhmä Tampereen Nekalassa. Talot suunnitteli Alvar Aalto. Taloilla on yhteinen sauna-, pesutupa- ja mankelirakennus. Talojen puuosat valmisti A. Ahlström Oy Varkaudessa, ja ne pystytettiin talkoovoimin 1941–1943. Varoja asevelikylän rakentamiseen lahjoittivat Tampereen kaupunki sekä useat tamperelaiset yritykset, yhdistykset ja yksityishenkilöt. Asevelikylä sijaitsee alueella, joka liitettiin Messukylän kunnasta Tampereen kaupunkiin vuonna 1913 kaupungin ostaessa Hatanpään kartanon.

Asevelikylän rakennustyöt alkoivat kesäkuussa 1941 edellisenä keväänä valmistuneiden ns. ruotsalaistalojen eteläpuolisella alueella. Vertauskuvallisen ensimmäisen lapionpiston suoritti Tampereen aseveliyhdistyksen kunniapuheenjohtaja kenraalimajuri Aaro Pajari, ja jo ensimmäisen päivän aikana työssä oli 235 miestä ja 13 hevosta. Rakennustöiden käytännön johtajana toimi rintamalta kotiutettu liikemies, myöhempi kauppaneuvos Kalle Kaihari. Ensimmäisen, talvisodassa Tolvajärvellä ja Aittojoella taistelleiden aseveljien mukaan nimetyn talon harjannostajaiset vietettiin 14. helmikuuta 1942, ja ensimmäiset asukkaat muuttivat uuteen kotiinsa saman vuoden marraskuussa. Kuhunkin asuntoon tulivat makuuhuone, olohuone ja keittiö sekä varastotilat. Asevelikylä vihittiin käyttöön 5. syyskuuta 1943, vihkiäisijuhlan kunniavieraana oli tasavallan presidentti Risto Ryti, ja juhlapuheen piti Aseveljien Liiton pääsihteeri, kouluhallituksen pääjohtaja L. Arvi P. Poijärvi. Asevelikylän ensimmäiset asukkaat olivat sotainvalideja ja sotaleskiä perheineen.

Kylän rakennustalkoot saivat paljon julkisuutta, ja vaikka muutaman talon rakentaminen ei ratkaissut asutusongelmaa, se toi asuntokysymystä julkisuuteen ja korosti tamperelaisen yhteishengen saavutuksia. Asevelikylään muuttaneille perheille itselleen uudet asunnot merkitsivät suurta muutosta asunto-oloihin, jotka olivat aikaisemmin olleet paljon huonommat.

Asevelikylä on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.

Aiheesta muualla 
Finlandia-katsaus 16 (1943): Tasavallan presidentti Risto Ryti (1889–1956) Tampereen asevelikylän vihkiäisissä 5.9.1943. (Arkistofilmi)

Lähteet 

Asevelikylä
Asevelikylä
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Nekala
Untuvaheinät

Untuvaheinät (Stipagrostis) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 55 lajia.

Lajeja 
 Stipagrostis ciliata – hapsiuntuvaheinä
 Stipagrostis hirtigluma
 Stipagrostis obtusa
 Stipagrostis pennata
 Stipagrostis plumosa
 Stipagrostis sabulicola
 Stipagrostis uniplumis

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flora of China: Stipagrostis 

Heinäkasvit
Taivalkunta Beat

Taivalkunta Beat on vuonna 1997 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa pop-, rock- ja rautalankamusiikkia. Yhtyeen keulakuvina toimivat kaksoset Juha ja Vesa Pokkinen.

Biografia 
Taivalkunta Beat perustettiin Nokialla 7.7.1997. Nimi juontaa juurensa Taivalkunnan kylästä, missä yhtyeen kaksi jäsentä viettivät kesiään ja lomiaan.

Perustajajäsenet olivat Mika Laitinen rummuissa, Vesa Pokkinen (soolokitara) ja Juha Pokkinen (komppikitara, laulu ja bassokoodaukset). Ensimmäisillä keikoilla Ilkka Saari vieraili laulajana, mutta pian lauluvastuu siirtyi Juha Pokkiselle.

Aluksi yhtye soitti lähinnä kyläjuhlissa tai paikallisen golfklubin eri tilaisuuksissa. Pian keikkapaikat suurenivat ja tanssipaikka-ammattilainen Jouko Elevaara kiinnostui bändistä. Vuonna 1999 yhtye esiintyi Suomen suurimpien tanssilavojen vakiobändinä. 

Bändin esikuva oli alkuvaiheessa Esa Pulliainen ja Agents. Yhtye sai levytyssopimuksen Tatsia musiikin kanssa vuonna 2000, ja ensimmäinen levy oli nimeltään Miks Twist, jolta radiohitiksi nousi Mika Sundqvistin studiolla äänitetty cover-sinkku ”No niin Mary Lou” sekä myöhemmin oma kappale Ada Ofelia”. Miks Twist -levy äänitettiin Jari Holmin Countryside-studiolla ja tuottajana toimi Teuvo Nummela. Vuonna 2001 yhtyeeseen tuli basisti Jani Kaunisto. Bändi osallistui Viihdyttäjä 2002 -bändikilpailuun ja sijoittui kolmen parhaan joukkoon. Warner Musicin kustantama ”Kirkkonummen Radalla” oli yhtyeen toinen albumi, ja siltä radiohitiksi nousi Juha ja Vesa Pokkisen oma kappale ”Ikkunan takaa”. Tuottajana levyllä oli Hannu Pikkarainen. 

Vuonna 2004 rumpali Mika Laitinen lopetti bändissä. Uudeksi rumpaliksi tuli Jasu Mäntylä. Bändin keikkamäärät kasvoivat, ja seuraavan albumin, nimeltään ”Luulin, että pärjään”, nimikkokappale nousi Radio-Suomen soitetuimmaksi kappaleeksi. Neljäs pitkäsoitto sai nimekseen ”Kaunis kulkija”. Se valittiin paikallisradioiden kuukauden levyksi elokuussa 2008. Levyllä vierailee solistina tangokuningas Tomi Markkola. 

Yhtye hoiti keikkamyynnin pääosin itse, mutta 2000-kymmenluvun lopun managerina toimi Jukka Airaksinen. Yli 1 000 keikkaa lavoilla tehnyt yhtye on useiden tv-esiintymisien lisäksi soittanut Euroviisut 2007 -tapahtumassa, toiminut Viking Linen Yesterday Show’n vakiobändinä ja ollut mukana monella kokoelmalevyllä. Yhtyeen tavaramerkki on ollut rautalankamusiikki ja omiin sävellyksiin perustuva beat-poljento. Vuoden 2010 helmikuussa yhtye lopetti toimintansa toistaiseksi.

Vuoden 2014 syksystä alkaen Pokkisen veljekset ovat keikkailleet Taivalkunta Beat duo -kokoonpanolla.

Diskografia

Albumit 
  Tatsia
  Warner
  MTG
 Kaunis Kulkija (2008) MTG
  Pienk

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen Facebook-sivusto
 https://www.youtube.com/channel/UCI_rpCvoXMJCXUevEPRoiFg

Suomalaiset yhtyeet
Seinäjoen seurakuntakeskus

Seinäjoen seurakuntakeskus on Alvar Aallon suunnitelema rakennus Seinäjoella Lakeuden ristin yhteydessä. Se reunustaa kirkkopihaa, jossa voi järjestää myös uskonnollisia ulkoilmatilaisuuksia. Seurakuntasalin verhouksissa on käytetty samoja puulajeja kuin kirkossa: seinillä punapyökkiä, penkit punahonkaa. 

Seurakuntakeskus valmistui vuonna 1966. Keskuksessa on tiloja kolmessa tasossa.

Lähteet 

Aalto-keskus
Seinäjoen kirkkorakennukset
Seinäjoen keskusta
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset