joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Parkash Singh Badal

Parkash Singh Badal (s. 8. joulukuuta 1927) on intialainen poliitikko, joka on toiminut viisi kautta Punjabin pääministerinä. Hän aloitti poliittisen uransa vuonna 1947, jolloin hänet äänestettiin kotikylänsä johtajaksi. Kymmenen vuotta myöhemmin hän tuli valituksi Punjabin osavaltion lainsäätäjäksi kongressipuolueen ehdokkaana. Badal ei tullut toimeen puolueeseensa kuuluneen Punjabin pääministerin kanssa ja liittyi sikhiläiseen Shiromani Akali Daliin. Badal on toiminut maansa nuorimpana ja vanhimpana osavaltiopääministerinä vuosina 1970 ja 2012. 

Badal sai vuonna 2011 palkinnon ansioistaan politiikassa ja sikhiläisyyden hyväksi tehdystä työstä. Vuonna 2015 hänestä tuli ensimmäinen osavaltionpääministeri, joka palkittiin Padma Vibhushan -palkinnolla. Padma Vibhushanin lisäksi hän sai samana vuonna myös Maharashtran pääministeriltä Sant Namdev National Award -palkinnon työstään rauhan eteen. 

Badalin ura Punjabin pääministerinä päättyi vuonna 2017, jolloin Shiromani Akali Dalin ja Intian kansanpuolueen liittouma hävisi kongressipuolueelle Punjabin osavaltiovaaleissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Intian Punjabin pääministerit
Lok Sabhan jäsenet
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Janne Jokinen

Janne Jokinen (s. 7. lokakuuta 1999 Janakkala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokkia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura

Seuraura 
Jokinen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän toimi kaudella 2014–2015 seuran C-nuorten kapteenina. Jokinen oli C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 7+11=18 joukkueensa paras pistemies ja hän jakoi HPK:n sisäisen syöttöpörssin voiton Olli Maansaaren kanssa. Jokinen pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Valkeakosken Kiekko-Ahman B2-nuorissa. Kaudella 2016–2017 hän toimi HPK:n B-nuorten kapteenina. Kaudella 2017–2018 Jokinen oli seuran A-nuorten toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 17+19=36. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 3+2=5 joukkueen paras maalintekijä ja Jokinen jakoi HPK:n sisäisen pistepörssin voiton Erkka Seppälän kanssa.

Kesäkuussa 2018 Jokinen teki 1+1-vuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2018–2019 lähes kokonaan seuran A-nuorissa. Jokinen ei tehnyt kuitenkaan vielä liigadebyyttiään, mutta hän debytoi kuitenkin miesten peleissä pelattuaan lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa kaksi runkosarja- ja kaksi Suomen Cupin ottelua. Kaudella 2019–2020 Jokinen nousi HPK:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli 17 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Jere Jokisen kanssa. Janne Jokinen pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 8. lokakuuta 2019 tanskalaista Rungsted Seier Capitalia vastaan, kun CHL:ssä jatkomahdollisuudet menettänyt HPK antoi ottelussa mahdollisuuden kolmelle debytantille. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Mikko Lahtelan sekä toisen debytantin, Santtu Hakasen viereen. Jokinen sai ottelussa jääaikaa 11.48 minuuttia.

Jokinen siirtyi kaudeksi 2020–2021 yksivuotisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Forssan Palloseuran riveihin. Hänen varsinainen tulokaskautensa sarjassa toi 28 runkosarjaottelussa tehot 5+4=9. Kaudeksi 2021–2022 Jokinen siirtyi jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Kajaanin Hokkiin. Hän oli 11 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Samu Pyykkösen kanssa. Toukokuussa 2022 Jokinen teki Hokin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 
Jokinen on pelannut 17 nuorten maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Kajaanin Hokin pelaajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Baba au rhum

Baba au rhum on tyypillisesti rommilla kastettu ranskalainen hiivakakku.

Baba au rhum on peräisin Ranskasta ja sen tarkempaan alkuperään on liitetty useita legendoja. Nimi baba on johdettu slaavilaisten kielten vanhaa naista tarkoittavista sanasta. Tšekissä ja Puolassa suurin piirtein samalla nimellä on valmistettu erilaisia leivonnaisia jo keskiajalta lähtien. Ranskassa nimitystä alettiin käyttämään tarinan mukaan 1700-luvulla tarinan eri versioiden mukaan joko karkotetun Puolan kuningas Stanisław Leszczyńskin, tai hänen kuningas Ludvig XV:n naineen tyttärensä Marie Leszczyńskan mukanaan tuomana. Useista tarinoista huolimatta kumpikaan tuskin lienee varsinaisesti keksinyt itse leivonnaista, mutta he ovat saattaneet tehdä sen suosituksi Versailles’ssa. Tarinan joidenkin muiden versioiden mukaan leivonnaisen kehitti kondiittori Nicolas Stohrer.

Teos Nouveau grand dictionnaire françois, latin et polonois et sa place dans la lexicographie polonaise kuvailee leivonnaisen baba ciasta keltaisena kakkuna. Alun perin kakku on ollut kuiva ja sen kostuttamisesta rommilla tuli yleistä vasta 1800-luvulla. Alkuperäinen leivonnainen lienee ollut hyvin samankaltainen, kuin esimerkiksi saksalainen gugelhupf. Nimi  au rhum alkaa esiintyä 1840-luvulla.

Baba au rhum tuli 1800-luvulla erityisen suosituksi nykyisen Italian Napolissa. Ranskalainen keittiö oli suosittua tuon ajan Napolin yläluokan keskuudessa. Baba au rhum on edelleen paljon suositumpaa Napolissa, kuin varsinaisesti sen kotimaassa Ranskassa. Leivonnainen on tyypillinen myös esimerkiksi amerikanitalialaisille leipomoille Yhdysvalloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kakut
Ranskalainen keittiö
Return in Bloodred

Return in Bloodred on saksalaisromanialaisen power metal -yhtyeen Powerwolfin esikoisalbumi vuodelta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Attila Dorn – laulu
 Matthew Greywolf – kitara
 Charles Greywolf – basso ja rytmikitara
 Stéfane Funèbre – rummut
 Falk Maria Schlegel – koskettimet
 Tom Diener – rummut
 Marcel Sude – puhe
 Mellika Meskine – laulu (kappaleessa 9)

Lähteet 

Saksalaiset power metal -albumit
Vuoden 2005 esikoisalbumit
Powerwolfin albumit
John B. Goodenough

John Bannister Goodenough (s. 25. heinäkuuta 1922 Jena, Saksa) on yhdysvaltalainen fyysikko ja materiaalitieteilijä. Goodenough tunnetaan erityisesti hänen työstään ladattavien litiumioniakkujen kehityksessä. Hän on kehittänyt niissä käytettäviä materiaaleja. Goodenoughille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2019 yhdessä M. Stanley Whittinghamin ja Akira Yoshinon kanssa litiumioniakkujen kehittämisestä.

Tutkimus
Lapsuutensa Goodeonugh eli New Havenissa Conneticutissa ja 12-vuotiaana hänet lähettiin Grotonin yksityiskouluun Massachusettsiin. Goodenough opiskeli aluksi matematiikkaa Yalen yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1943. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan fysiikkaa Chicagon yliopistoon, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1951 ja tohtoriksi jo seuraavana vuonna 1952. Vuodesta 1952 alkaen Goodenough oli MIT:n tutkimusryhmässä, jossa hän tutki materiaalien magneettisia ominaisuuksia. Tutkimukset ovat johtaneet muun muassa hajasaantimuistisovellutuksiin. MIT:ssä työskennellessään Goodenough kehitti kiinteiden materiaalien magneettisia ominaisuuksia kuvaavat Goodenough–Kanamori-säännöt.

Öljykriisin innoittamana Goodenough alkoi 1970-luvulla tutkia vaihtoehtoisia energianlähteitä. Vuosina 1976-1986 hän toimi epäorgaanisen kemian professorina ja laitoksenjohtajana Oxfordin yliopistossa. Siellä hän teki ensimmäiset merkittävät tutkimuksensa koskien litiumioniakkuja. Goodenough ryhmineen havaitsi, että litiumkobolttioksidi on rakenteeltaan interkalaatioyhdiste ja soveltuu rakenteensa perusteella katodimateriaaliksi. Goodenough ryhmineen rakensi akun, jossa katodina oli litiumkobolttioksidi ja elektrolyyttinä propyleenikarbonaattiin liuotettu litiumtetrafluoroboraatti. Vuonna 1991 Sony valmisti ensimmäisen kaupallisen ladattavan litiumioniakun Goddenoughin kehittämästä litiumkobolttioksidikatodista ja grafiittianodista.

Vuonna 1986 Goodenough siirtyi professoriksi Texasin yliopistoon kone- ja sähkötekniikan osastolla. Texasin yliopistossa Goodenough kehitti litiumioniakkujen materiaaleja edelleen muun muassa litiumrautafosfaatteja. Goodenough on kirjoittanut 8 kirjaa ja ollut mukana kirjoittamassa yli 800 tieteellistä julkaisua.

Tunnustukset
Goodenough on saaunt litiumioniakkuja koskevista tutkimuksistaan useita tunnustuksia muun muassa Enrico Fermi -palkinnon vuonna 2009, National Medal of Science -palkinnon vuonna 2011, Welch Award in Chemistry vuonna 2017 ja Royal Society of Chemistryn Copley-mitalin vuonna 2019. Vuonna 2019 Goodenough sai litiumioniakkujen kehittämisestä Nobelin kemianpalkinnon ja hän jakoi sen M. Stanley Whittinghamin ja Akira Yoshinon kanssa.

Lähteet

Nobelin kemianpalkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Royal Societyn ulkomaiset jäsenet
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Yhdysvaltalaiset professorit
Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Vuonna 1922 syntyneet
Elävät henkilöt
Tekstinauha

Tekstinauha tarkoittaa nauhoja, joita esiintyy keskiaikaisissa maalauksissa ja käsikirjoituksissa. Ruotsissa vaikuttaneen saksalaisen kirkkomaalarin Albertus Pictorin tekstinauhoja on tutkittu hankkeessa, joka julkaistiin hänen juhlavuotensa kunniaksi. Hänen tekemiensä nauhojen esikuvaksi vahvistui Biblia pauperum.

Lähteet

Taidehistorian käsitteet
Lover (albumi)

Lover on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2019. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kärkeen. Siitä myytiin ensimmäisellä viikolla 867 000 kappaletta. Albumi nousi Suomen virallisella listalla neljänneksi.

Albumilta on julkaistu singlet "Me!", "You Need to Calm Down", "Lover" ja "The Man". Kappale "The Archer" julkaistiin lisäksi ennen albumin ilmestymistä promosinglenä. 

Albumin musiikki on teemoiltaan ja tyyliltään Reputation-albumin musiikkia kevyempää ja elämänmyönteisempää. Suuri osa kappaleista, esimerkiksi Lover ja Paper Rings, on rakkauslauluja. Lisäksi Swift käsittelee yhteiskunnallisia teemoja esimerkiksi kappaleessa "You Need to Calm Down", jonka sanoituksissa hän ottaa kantaa seksuaalivähemmistöjen kohtaamaa syrjintää vastaan. Kappale "The Man" käsittelee seksismiä.

Kappaleet

Lähteet

 Vuoden 2019 albumit
 Taylor Swiftin albumit
Satu Koivisto

Satu Koivisto (s. 1978) on suomalainen journalisti, kirjailija ja bloggaaja. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan journalistiikka ja työskennellyt suomalaisissa aikakausmedioissa, kuten Viini-lehden päätoimittajana, Demi-lehden vt-päätoimittajana, Maku-lehden päätoimittajana ja viimeisimpänä Maku-brändin vastaavana päätoimittajana. Nykyään hän työskentelee ruokasisältöstrategina A-lehdissä.

Koivistolta on ilmestynyt kaksi ruoka-aiheista teosta: Gastronaatti eli kuinka rakastua rippeisiin (Otava 2014) ja Gastronaatti II – Kuinka rakastua ruoanlaittoon (No Tofu Publishing 2017). Hän pitää myös ruokablogia.

Koiviston ruokafilosofiaan kuuluu hävikin välttäminen, itse kasvattaminen, raaka-aineiden esivalmistelu ja sesonkiajattelu. Koiviston reseptejä on julkaistu muun muassa iltapäivälehdissä.

Koiviston puoliso on Isyyspakkaus-blogia pitävä Tommi Koivisto.

Teokset 

 Gastronaatti eli kuinka rakastua rippeisiin (Otava 2014)
 Gastronaatti II – Kuinka rakastua ruoanlaittoon (No Tofu Publishing 2017)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koiviston ruokablogi

Suomalaiset bloginpitäjät
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyry Äikää

Pyry Äikää (s. 1989) on suomalainen näyttelijä.

Ura 
Äikää valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2015. Hän on työskennellyt vapaana taiteilijana muun muassa Ryhmäteatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa ja lukuisissa vapaissa ryhmissä. Äikää on näytellyt muun muassa Helenan roolin Ryhmäteatterin tuotannossa Kesäyön uni kesällä 2016 ja Tuomaan roolin Turun kaupunginteatterin tuotannossa Seitsemän veljestä esityskaudella 2017–2018. Näytelmän ohjasi Lauri Maijala ja se sai yli 31 000 katsojaa.

Vuosina 2017–2019 Äikää näytteli Timon roolin komediasarjassa Konttori. Äikää teki Aarnen osan Markku Pölösen romanttisessa epookkidraamassa Oma maa vuonna 2018. Hän on esittänyt myös Tuukkaa televisiosarjan Aikuiset vuonna 2021 esitetyllä toisella tuotantokaudella.

Valikoitu rooliluettelo 
Masod / Julian (Barbaarit, Ylioppilasteatteri 2010)
Pyrde (Eldorado, Teatteri Takomo, 2013) 
Helena (Kesäyön uni, Ryhmäteatteri, 2016)
Tuomas (Seitsemän veljestä, Turun kaupunginteatteri, 2017)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turun Sanomat: Teatteriarvio: Lauri Maijalan Seitsemän veljestä on teatteria isolla T:llä: yllättävä, oivaltava, viiltävä ja aina väliin hulvattoman hauskakin (4.11.2017) 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Lynx issiodorensis

Lynx issiodorensis, josta käytetään myös nimeä issoirenilves, oli Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa mioseenin ja plioseenin aikakauden aikana elänyt keskikokoinen kissaeläin. Se tunnetaan 37 fossiilikappaleesta ja on ilvesten (Lynx) viides ja ainut täysin sukupuuttoon kuollut jäsen.

Lähteet 
 http://fossilworks.org/bridge.pl?a=taxonInfo&taxon_no=370347

Viitteet 

Kissaeläimet
Esihistorialliset nisäkkäät
Hallen synagogaisku

Hallen synagogaisku oli äärioikeistolainen terrori-isku, joka tapahtui Saksan Hallessa sijaitsevan synagogan edustalla ja läheisessä ravintolassa sekä läheisessä Landsbergin kaupungissa 9. lokakuuta 2019. Tekijän tarkoituksena oli päästä synagogan sisälle, mutta ei onnistunut tässä. Iskussa kuoli kaksi ja kolme loukkaantui.

Tekijä oli 27-vuotias uusnatsi Stephan Balliet, joka haavoittui pidättämisensä yhteydessä poliisin kanssa käydyssä laukaustenvaihdossa. Christchurchin moskeijaiskujen tapaan hän kuvasi iskun suorana lähetyksenä Twitch-palveluun, ja oli jo viikkoa aikaisemmin julkaissut internetissä juutalaisvastaisen manifestin.

Uhrit 
Ensimmäinen uhri oli 40-vuotias nainen, joka käveli synagogan ohi. Toinen uhri oli ravintolassa ollut 20-vuotias mies.

Epäilty 
Iskun tekijä oli äärioikeistolainen 27-vuotias Stephan Balliet, joka asui äitinsä kanssa Heldbran kylässä. Hänen kerrotaan viettäneen paljon aikaa internetissä. Hän valmistui lukiosta ja opiskeli kemiaa ylemmällä asteella, mutta joutui keskeyttämään opinnot. Tämän jälkeen hän työskenteli lähetysteknikkona.

Lähteet 

Antisemitismi
Uusnatsismi
Rasismi Saksassa
Vuoden 2019 terrori-iskut
Terrori-iskut
Jules Joseph Lefebvre

Jules Joseph Lefebvre (14. maaliskuuta 1836 Tournain-en-Brie – 24. helmikuuta 1911 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, opettaja ja teoreetikko. Tyylisuunnaltaan hän edusti akateemista taidetta.

Elämänvaiheita 
Lefebvren isä oli leipuri, ja pojan piti olla jo varhain mukana ansaitsemassa rahaa perheelle. Isä kuitenkin kannusti taiteellisesti lahjakasta poikaansa pyrkimään taiteilijaksi. Hän  kannusti poikaansa hakemaan kotikaupungin taideopiskelijoille myöntämää avustusta, jonka turvin opiskelu olisi mahdollista. Avustus oli 1000 frangia vuodessa viiden vuoden ajan. 16-vuotias Lefebvre sai avustuksen ja saattoi sen turvin muuttaa Pariisiin. 

Lefebvre aloitti taideopintonsa vuonna 1852, ja hänen opettajanaan oli Léon Cogniet. Arvostetun Prix de Romen hän voitti kolmannella yrityksellä vuonna 1861. Palkinnon turvin Lefevebre saattoi muuttaa Roomaan, missä opiskeli antiikin Rooman ja renessanssin kulttuuria. Hän maalauksensa tuona aikana olivat lähinnä naisia esittäviä alastontutkielmia. Seuraelämä vaikuttaa olleen Rooman-vuosina vilkasta, Lefebvre ystävystyi monen nuoren taiteilijan, kuten Léon Bonnat´n, Albert Giraudin ja Tony Robert-Fleuryn kanssa. Roomaan hän vastaan otti suruviestejä; hänen vanhempansa ja yksi sisaristaan kuolivat. Tämä laukaisi Lefebvressä masennuksen. 

Palattuaan Pariisiin Lefebvre päätti omistautua työlleen ja tulla kuuluisaksi taidemaalariksi. Hän piti näyttelyn Pariisissa vuonna 1868. Näyttely herätti myönteistä huomiota, kuten myös vuosien 1869 ja 1870 näyttelyt. Vuoden 1870 näyttelyssä huomiota herätti hänen maalauksensa La Vérite (Totuus), jossa poseerasi alastomana tunnettu näyttelijätär Sophie Croizette. 

Opetustyön Lefebvre aloitti Pariisin Académie Julianissa vuonna 1870. Hän oli oppilaidensa keskuudessa arvostettu ja pidetty. Académie Julian hyväksyi 

oppilaikseen myös naisia, mikä oli ajan oloissa edistyksellistä. Ranskan valtiollinen akatemia otti naisia oppilaikseen vasta vuonna 1897. Oppilailleen hän painotti erityisesti hyvän piirustustaidon merkitystä. Hänellä oli myös paljon suhteita taidemaailmaan ja taidekeräilijöihin, ja hän jakoi mielellään neuvoja siitä, miten aloittelija voi saada itselleen aseman taidemaailmassa.

1870-luvun lopulla Lefevbre alkoi saada tunnustusta uralleen. Hän pääsi Académie des Beaux-Artsin hallintoneuvostoon, hänet palkittiin mitaleilla ja hänen työnsä palkittiin vuoden 1889 maailmannäyttelyssä. Hänet nimitettiin myös kunnialegioonan jäseneksi. 

Uransa varrella Lefebre maalasi 72 muotokuvaa, joista ei tiedetä kovinkaan paljon, sillä ne ovat yksityiskokoelmissa. Hän maalasi joitakin suurikokoisia töitä mytologisista hahmoista, mutta maineeseen hän pääsi alastontutkielmillaan. Kriitikot ylistivät niitä ja tunnustivat myös niiden eroottisuuden. Toisin kuin Manetin työt, ne eivät herättäneet pahennusta, sillä ne eivät kuvailleet todellisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://eclecticlight.co/2019/02/22/the-women-in-the-life-of-jules-joseph-lefebvre-2/
 http://www.artrenewal.org/Artist/Index/188
 http://www.metmuseum.org/art/collection/search/436866

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Andrei E. Durnotsev

Andrei Jegorovitš Durnotsev (; 14. tammikuuta 1923 – 24. lokakuuta 1976) oli Neuvostoliiton ilmavoimien lentäjä. Hän lensi vuonna 1961 Tupolev Tu-95 -lentokonetta, jonka kyydissä oli Tsar-bomba-vetypommi. Kone starttasi matkaansa Kuolan niemimaalta Olenjan lentotukikohdasta. Lempinimen Iso Iivana (engl. Big Ivan) omannut pommi räjäytettiin noin neljän kilometrin korkeudessa Novaja Zemljan saaristossa. Durnotsev oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti ja hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarina. Hänen palvelusvuotensa olivat 1942-1962.

Lähteet
https://www.thisdayinaviation.com/tag/andrey-ergorovich-durnovtsev/
https://www.airspacemag.com/daily-planet/king-of-the-bombs-121188632/
https://www.bbc.com/future/article/20170816-the-monster-atomic-bomb-that-was-too-big-to-use

Viitteet

Neuvostoliittolaiset sotilaat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Kuukala

Kuukala (Monodactylus argenteus) on kuukalojen heimoon kuuluva kalalaji. Se on levinneisyydeltään indopasifinen, Punaiseltamereltä Samoalle ja Australiaan ulottuvalla alueella.

Kuukala on yleensä noin 12 senttimetrin pituinen ja korkeintaan 27-senttinen. Se on parvikala, joka elää rannikon lähellä meri- ja murtovedessä, ja tavataan esimerkiksi Mekongjoen alajuoksullakin. Kuukaloja on pidetty akvaariossa.

Lähteet 

Percoidei
Union pour la république et la démocratie

Union pour la république et la démocratie eli URD on poliittinen puolue Malissa.

Soumaïla Cisséä vuoden 2002 presidentinvaalissa kannattaneet Adéma-PASJ:n entiset jäsenet perustivat URD:n vuonna 2003. Poliittiseen keskustaan lukeutuva puolue kannattaa sekularismia ja taloudellisia uudistuksia. URD osallistui Malin kansalliskokouksen vaaleihin ensimmäisen kerran vuonna 2007, jolloin se sai 34 edustajanpaikkaa. Moriba Samakén johtama Parti malien pour le progrès social liittyi URD:hen vuonna 2008.

Soumaïla Cissé oli URD:n presidenttiehdokas vuosina 2013 ja 2018. Vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa URD sai 17 edustajanpaikkaa. Kahden pienpuolueen, PARENA:n ja PRVM:n kanssa se muodosti parlamentin oppositioryhmän Vigilance républicaine et démocratiquen eli VRD:n, jolla on yhteensä 21 paikkaa. URD:n puheenjohtaja on Soumaïla Cissé ja pääsihteeri Madanie Traoré. Parlamenttiryhmä VRD:n puheenjohtaja on Mody N’Diaye.

Huhtikuussa 2021 Amadou Sankaré seuraa Soumaila Cissét puolueen presidenttinä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 URD:n sivusto 

Malilaiset puolueet
Sabine Meyer

Sabine Meyer (s. 30. maaliskuuta 1959 Crailsheim) on saksalainen klarinetisti.

Meyer sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään, klarinetisti Karl Meyeriltä, ja jatkoi opintojaan Otto Hermannin johdolla Stuttgartissa sekä Hans Deinzerin johdolla Hannoverissa. Hän teki ammattimaisen debyyttinsä 16-vuotiaana. Hän liittyi joksikin aikaa Baijerin radion sinfoniaorkesteriin, kunnes Herbert von Karajan nimitti hänet vuonna 1982 Berliinin filharmonikkojen sooloklarinetistiksi. Hän kuitenkin toimi orkesterissa vain vuoden, koska hänen kysyntänsä muiden orkesterien ja kamarikokoonpanojen solistina kasvoi. 

Meyer on esiintynyt säännöllisesti Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa. Hän on matkustanut esiintymisten merkeissä myös Brasiliaan, Afrikkaan, Israeliin ja Australiaan. Hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet kamarimusiikin alalla muiden muassa Barbara Hendricks, Gidon Kremer, Tabea Zimmermann, Heinrich Schiff, Oleg Maisenberg ja Lars Vogt. Hän on soittanut Alban Berg -kvartetin sekä muiden jousikvartettien seurassa ja tehnyt vuosina 2001–2002 kiertueen Tokion jousikvartetin kanssa. Vuonna 1983 hän perusti veljensä Wolfgang Meyerin ja miehensä Reiner Wehlen kanssa Trio di Claronen, vuonna 1988 Bläserensemble Sabine Meyerin. Trio di Claronen toiminnan yhteydessä Meyer on levyttänyt jazzklarinetistien Eddie Danielsin ja Michael Riesslerin kanssa. Meyer on saanut levytyksillään lukuisia ECHO-palkintoja. Hänen levyttämiensä teosten joukossa on klarinetin vakiohjelmistoon kuuluvia konsertto-, soolo- ja kamariteoksia, mutta hän on työskennellyt myös nykysäveltäjien kanssa uusien teosten parissa. Hänen palkittu Modern Works for Wind Ensemble -albuminsa pitää sisällään tulkintoja Edison Denisovin, Toshio Hosokawan, Niccolò Castiglionin, Michael Obstin ja Aleksandr Raskatovin teoksista. Hän on kantaesittänyt lisäksi Harald Genzmerin, Marc-André Dalbavien ja Manfred Trojahnin teoksia. 

Vuonna 1993 Meyer nimitettiin Lyypekin musiikkiakatemian professoriksi. Hän asuu miehensä ja kahden lapsensa kanssa Lyypekissä, jossa myös kasvattaa hevosia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut , 

Saksalaiset klarinetistit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Congrès national d’initiative démocratique

Congrès national d’initiative démocratique eli CNID on poliittinen puolue Malissa.

Mountaga Tallin johtama CNID osallistui aktiivisesti Malin demokratialiikkeeseen, joka johti presidentti Moussa Traorén hallinnon kaatumiseen vuonna 1991. Vuoden 1992 kansalliskokousvaaleissa CNID sai yhdeksän edustajanpaikkaa. Presidentinvaaleissa Mountaga Tall tuli kolmanneksi.

Opiskelijajärjestö AEEM:n järjestämät levottomuudet kaatoivat Younoussi Tourén hallituksen huhtikuussa 1993. Uusi pääministeri Abdoulaye Sékou Sow muodosti koalitiohallituksen, johon kuului myös CNID. Myöhemmin puolue liittyi myös helmikuussa 1994 muodostettuun Ibrahim Boubacar Keïtan hallitukseen. CNID:n toisinajattelijat muodostivat vuonna 1995 uuden puolueen Parenan.

1990-luvun kuluessa Tallista tuli radikaalin opposition johtava hahmo. Vuosikymmenen lopussa CNID järjesti vaaliboikotteja ja Tall pidätettiin mellakoiden lietsojana. Myöhemmin puolueen linja pehmeni, ja Tall osallistui vuoden 2002 presidentinvaaleihin. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa CNID sai 13, vuonna 2007 seitsemän ja vuonna 2013 neljä paikkaa. Puolueen edustajat kuuluvat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan Alliance pour le Mali -parlamenttiryhmään.

Lähteet

Malilaiset puolueet
Koti Puhtaaksi

Koti Puhtaaksi eli Sahera Koti Puhtaaksi Oy on vuonna 2011 perustettu suomalainen siivouspalveluja tuottava yritys. Kotisiivous- ja kotiapupalveluja on tarjolla Tampereella, Helsingissä, Espoossa, Vantaalla ja Turussa. Yrityksen toimitusjohtaja-perustaja on Saana Tyni.  

Koti Puhtaaksi on palkittu mm. Suomen parhaana työpaikkana , Pirkanmaan vuoden työnantajana ja vuoden kotityöpalveluyrityksenä.

Palvelut 

 Kotisiivous
 Muuttosiivous
 Remonttisiivous
 Allergiasiivous
 Ikkunanpesu, sängyn syväpuhdistus
 Kotiapu ja arvonlisäverottomat tukipalvelut

Historia

2011
Saana Tyni ja Henri Haho perustivat kommandiittiyhtiö Porshivo Ky:n. Toiminta alkoi Helsingin Kalliossa. Yritys myi imureita ovelta ovelle ja tarjosi pienimuotoisesti kotisiivouspalveluja.

2012 
Toiminta laajeni Tampereelle ja keskittyi entistä enemmän kotisiivoukseen. Myöhemmin samana vuonna toiminta Helsingissä loppui. Yritykseen palkattiin ensimmäinen työntekijä, Saana Tynin sisko Soili Tyni. Myöhemmin myös kolme muuta siivoavaa sisarusta ovat työllistyneet yritykseen.

2013 
Yritys vaihtoi nimensä Sahera Koti Puhtaaksi Oy:ksi. Toiminta laajeni Tampereella ja ensimmäinen toimisto vuokrattiin Hervannasta.

2017 
Toiminta laajeni takaisin Helsinkiin. Koti Puhtaaksi palkittiin vuoden kotityöpalveluyrityksenä.

2018 
Stella Kotipalvelut osti Sahera Koti Puhtaaksi Oy:n , mutta yrityskaupat peruttiin Koti Puhtaaksi -yrittäjien aloitteesta.  Yritys valittiin Pirkanmaan vuoden työnantajaksi  ja palkittiin Suomen 6. parhaana työpaikkana.

2019 
Toiminta laajeni Turkuun. Koti Puhtaaksi palkittiin Suomen parhaana työpaikkana.

Palkinnot 
Suomen paras työpaikka 2019 (Great Place to Work -tutkimus) 

Euroopan 9. paras työpaikka 2019 (Great Place to Work -tutkimus) 

Pirkanmaan vuoden työnantaja 2018 

Suomen 6. paras työpaikka 2018 (Great Place to Work -tutkimus)

Vuoden kotityöpalveluyritys 2017

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Vähä-Hunkeri

Vähä-Hunkeri  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Saari on 330 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria .
Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla olevassa saaristoisessa lahdessa Huhtsaarien suojissa. Sen luoteispuolella sijaitsee Iso-Hunkeri. Saariparin välissä on 100 metriä matkaa sekä pieni luoto kivikkoineen. Mantereelle Päivättömanmaahan on matkaa alle 700 metriä. Saariparin ympärillä on joukko pikkusaaria, joita ovat esimerkiksi Laivasaari, Pikku-Hunkerit ja Someronluoto. Saaren keskellä oleva mäenhuippu kohoaa 17 metrin korkeuteen Päijänteestä. Maasto on kallioista metsämaata ja saaren kaakkoisosassa sijaitsee kaksi vapaa-ajan asuntoa.

Jäänpaksuus 
Vähä-Hunkerissa mitataan Päijänteen jään paksuutta.

Historiaa 
Vuoden 1965 peruskartassa saarien karttanimi on ”Hunkarisaaret”. Vähä-Hunkerin eteläosaan on merkitty kaksi rakennusta. Vuoden 1985 kartassa saaren nimi on muutettu nykyiseksi.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret
Stanisław Wojciechowski

Stanisław Wojciechowski (15. maaliskuuta 1869 – 9. huhtikuuta 1953) oli Puolan toinen presidentti, joka valittiin surmatun Gabriel Narutowiczin seuraajaksi. Hän joutui luopumaan presidenttiydestä marsalkka Piłsudskin johtaman vallankaappauksen seurauksena.

Wojciechowski opiskeli matematiikkaa Varsovan yliopistossa. Hän toimi Puolan sosialistisessa liikkeessä, jonka vuoksi tsaarin hallinnon venäläinen poliisi vangitsi hänet vuonna 1891 ja uudelleen seuraavana vuonna. Vapauduttuaan hän siirtyi ulkomaille; ensin Zürichiin ja sen jälkeen Pariisiin ja Lontooseen. Ulkomailta käsin Wojciechowski vieraili salaa kotimaassaan Venäjän hallitseman Puolan alueella. Tällöin hän tutustui toiseen puolalaisaktivistiin Józef Piłsudskiin. Hän opiskeli tähän aikaan osuustoimintaa ja toimitti puolalaista sosialistista aikakauslehteä. Palattuaan laillisesti Puolaan vuonna 1906 hän aloitti Puolan osuustoiminnallisen liikkeen kehittämisen.

Vuonna 1914 käynnistyneessä maailmansodassa Wojciechowski piti keisarillista Saksaa Puolan päävihollisena. Venäläisten peräännyttyä Puolasta vuonna 1915 Wojciechowski siirtyi Moskovaan. Vuonna 1917 hänet valittiin Puolalaisen puolueiden yhteistyöjärjestön puheenjohtajaksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 hän irtautui Puolan sosialistisesta liikkeestä ja palasi Varsovaan ja toimi tammikuusta 1919 heinäkuuhun 1920 Puolan toisen tasavallan sisäministerinä Ignacy Paderewskin ja Leopold Skulskin hallituksissa. Vuodesta 1921 lähtien hän oli politiikassa Puolan talonpoikaispuolue Piastin jäsen. Hän oli ehdokkaana presidenttiä valittaessa vuoden 1922 lopulla. Vaalit voittanut Narutowicz murhattiin pian valintansa jälkeen, ja uusissa presidentinvaaleissa Wojciechowski valittiin heti ensimmäisellä sejmin äänestyskierroksella Puolan presidentiksi. Hänen presidenttikautensa aikaan Puolassa oli sisäistä epävakautta ja taloudellisia ongelmia. Presidenttinä hän tuki luotua parlamentaarista järjestelmää.

Presidenttiytensä aikana Wojciechowski joutui poliittiseen ristiriitaan entisen ystävänsä marsalkaksi kohoneen Puolan kansallissankarin Piłsudskin kanssa, sillä hän kannatti parlamentaarista demokratiaa, kun taas Piłsudski autoritäärisempää hallitusmuotoa. Tilanne kärjistyi toukokuussa 1926 Wojciechowskin poliittisen kannattajan Wincenty Witosin noustua pääministeriksi. Sen seurauksena marsalkka Piłsudski johti sotilasvallankaappausta, joka syrjäytti niin Wojciechowskin kuin Witosinkin.

Presidenttiytensä jälkeen Wojciechowski siirtyi syrjään poliitikasta yksityiselämään. Hän toimi niin Varsovan kauppakorkeakoulun kuin maatalouskorkeakoulun dosenttina. Toisen maailmansodan aikana hänen lakimieheksi opiskellut poikansa joutui saksalaisten pidättämäksi ja kuoli Auschwitzin keskitysleirissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolan presidentit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Alliance pour la démocratie au Mali – Parti africain pour la solidarité et la justice

Alliance pour la démocratie au Mali – Parti africain pour la solidarité et la justice eli Adéma–PASJ on poliittinen puolue Malissa.

Alpha Oumar Konarén johtama Alliance pour la démocratie au Mali oli Malin demokratialiikkeen tärkeimpiä ryhmiä vuodenvaihteessa 1990–1991. Moussa Traorén hallinnon kaaduttua maaliskuussa 1991 se osallistui väliaikaisen hallituksen muodostamiseen. Huhtikuussa 1991 Adéma vaihtoi nimekseen Parti africain pour la solidarité et la justice, mutta säilytti alkuperäisen nimilyhenteensä.

Adéma–PASJ oli 2000-luvulle saakka Malin vaikutusvaltaisin puolue. Se sai kansalliskokousvaaleissa 76 edustajanpaikkaa vuonna 1992, 130 paikkaa vuonna 1997 ja 53 paikkaa vuonna 2002. Puolueen ehdokas Alpha Oumar Konaré valittiin presidentiksi vuosina 1992 ja 1997. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Adéma–PASJ:n ehdokas Soumaïla Cissé hävisi Amadou Toumani Tourélle, minkä seurauksena hänen kannattajansa perustivat seuraavana vuonna uuden puolueen Union pour la république et la démocratien.

Vuoden 2007 vaaleissa Adéma–PASJ muodosti 39 muun puolueen kanssa Alliance pour la démocratie et le progrès -yhteenliittymän, joka tuki presidentti Tourén uudelleenvalintaa. 51 edustajanpaikallaan Adéma–PASJ oli kansalliskokouksen suurin puolue. Sen puheenjohtaja Dioncounda Traoré valittiin myös parlamentin puheenjohtajaksi.

Adéma–PASJ:sta vuonna 2000 eronnut ja oman puolueen Rassemblement pour le Malin perustanut entinen pääministeri Ibrahim Boubacar Keïta voitti presidentinvaalit vuonna 2013. Adéma–PASJ:n ehdokas Dramane Dembélé sai vain 9,6 prosenttia äänistä. Kansalliskokouksen vaaleissa puolue sai 11,5 prosenttia ja 16 edustajanpaikkaa.

Adéma–PASJ:tä on luonnehdittu keskustavasemmistolaiseksi sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi. Siitä tuli Sosialistisen internationaalin täysjäsen vuonna 1999.

Lähteet

Malilaiset puolueet
Maurice Bourgue

Maurice Bourgue (s. 6. marraskuuta 1939) on ranskalainen oboisti.

Bourgue opiskeli Pariisin konservatoriossa oboensoittoa Étienne Baudon ja kamarimusiikkia Fernand Oubradousin johdolla. Hän sai ensipalkinnon oboensoitossa vuonna 1958 ja kamarimusiikissa vuonna 1959. Tulevina vuosina hän voitti useita suuria kansainvälisiä kilpailuja. Vuonna 1967 Charles Munch palkkasi Orchestre de Parisiin Bourguen, joka toimi sen soolo-oboistina vuoteen 1979. 

Bourgue on esiintynyt solistina sellaisten kapellimestarien kuin Claudio Abbadon, Daniel Barenboimin, Riccardo Chaillyn ja John Eliot Gardinerin kanssa. Hän on myös itse toiminut kapellimestarina Ranskassa ja muualla. Vuodesta 1972 lähtien hän on omistanut suuren osan ajastaan kamarimusiikille itsensä mukaan nimetyn oktetin toiminnan muodossa. 

Bourgue on levyttänyt monia palkittuja albumeita. Hän on toiminut Sándor Végh -kamarimusiikki-instituutin musiikillisena johtajana ja opettanut myös konservatorioissa Pariisissa ja Genevessä. Mestarikursseja hän on pitänyt Budapestissa, Lontoossa, Lausannessa, Moskovassa, Oslossa, Jerusalemissa ja Kyotossa. Hän on naimisissa Colette Klingin kanssa.

Lähteet 

Ranskalaiset oboistit
Ranskalaiset kapellimestarit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Channel 7 (Thaimaa)

Channel 7 (alkuperäisesti ช่อง 7) on 26. heinäkuuta 1967 perustettu thaimaalainen kaupallinen televisiokanava. Kanavan ohjelmisto koostuu enimmäkseen yhdysvaltalaisista tv-sarjoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ch7.com/ 

Thaimaalaiset televisiokanavat
Vuonna 1969 perustetut televisiokanavat
Rassemblement pour le Mali

Rassemblement pour le Mali eli RPM on poliittinen puolue Malissa.

Adéma–PASJ -puolueesta eronnut entinen pääministeri Ibrahim Boubacar Keïta perusti RPM:n vuonna 2001. Se on sosiaalidemokraattinen puolue ja Sosialistisen internationaalin täysjäsen.

Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Keïta sai kolmanneksi eniten ääniä. Samana vuonna pidetyissä kansalliskokousvaaleissa RPM sai 46 paikkaa ja sen edustama Espoir 2002 -yhteenliittymä muodosti parlamentin enemmistön. Vuoden 2007 presidentinvaaleissa Keïta tuli toiseksi, mutta kansalliskokousvaaleissa puolue sai vain 11 paikkaa.

Keïta valittiin presidentiksi vuonna 2013. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa RPM oli 66 edustajanpaikallaan suurin puolue. Se on siitä lähtien johtanut myös hallituskoalitiota.

Lähteet

Malilaiset puolueet
José Riveiro

José Riveiro (s. 15. heinäkuuta 1975, Vigo, Espanja) on Suomessa asuva espanjalainen jalkapallovalmentaja, joka toimii Veikkausliigassa pelaavan FC Interin päävalmentajana.

Riveiro saapui perheineen Suomeen vuonna 2014. Tätä ennen hän oli työskennellyt espanjalaisen Celta Vigon akatemiavalmentajana. Vuosina 2014–2015 hän oli FC Hongan ja vuosina 2015–2016 PK-35 Vantaan apuvalmentaja. Vuonna 2016 Riveiro pestattiin Mika Lehkosuon kakkosvalmentajaksi Suomen suurimpaan jalkapalloseuraan HJK:hon.

Vuonna 2018 Riveiro nimitettiin turkulaisen FC Interin päävalmentajaksi.

Lähteet

Espanjalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Annikki Pellinen

Annikki Pellinen oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Näytelmiä 
 Hukkaantunut seteli : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 291. Karisto 1926, 2. painos 1946
 Kuuromykkä täti : kaksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 285. Karisto 1926, 2. painos 1934, 3. painos 1950
 Tuurin pojat : kaksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 295. Karisto 1927, 2. painos 1931
 Kyllä Posti-Manta sen tietää : kaksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 309. Karisto 1929, 2. painos 1951
 Onko Kasper tullut hulluksi?'' : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 310. Karisto 1929, 2. painos 1945

Lähteet 

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Ympäristön pääosasto

Ympäristön pääosasto (DG-ENV) on Euroopan komission pääosasto, joka vastaa toimintapolitiikasta ympäristön alaan liittyvissä asioissa. Pääosasto ehdottaa ja toteuttaa toimia, joilla varmistetaan ympäristönsuojelun korkea taso ja turvataan EU:n kansalaisten elämänlaatu.

Pääosaston poliittisena johtajana toimii Euroopan komission ympäristö-, meri- ja kalastusasioista vastaava komissaari Karmenu Vella. Pääosaston pääjohtajana toimii espanjalainen Daniel Calleja Crespo ja varapääjohtajana maltalainen Joanna Drake.

Lähteet 

Euroopan komission pääosastot
Paul Collier

Sir Paul Collier (s. 23. huhtikuuta 1949) on brittiläinen kehitystaloustieteen professori Oxfordin yliopistossa. Hän on maailman johtavia kehityspolitiikan asiantuntijoita ja on toiminut Maailmanpankin kehitystutkimuksen osaston johtajana 1998–2003. 

Euroopan pakolaiskriisin aikana hän kritisoi EU:n toimintaa ja katsoi, että olisi järkevää palauttaa pakolaiset pakolaisleireihin, eikä keskittyä auttamaan venepakolaisia, mikä saattaa vain houkutella uusia ihmisiä yrittämään Välimeren ylittämistä. Vuonna 2013 julkaistussa kirjassa Exodus: How Migration is Changing Our World hän kirjoitti, että liian suuri kulttuurinen monimuotoisuus heikentää yhteenkuuluvuuden tunnetta ja yhteiskunnallista luottamusta. Hän pitää maahanmuuton taloushyötyjä pieninä. 

Collier kannattaa kapitalismia, mutta haluaa säännellä sitä ja pitää kiinni yhteisöllisyydestä. Kirjassaan The Future of Capitalism: Facing the New Anxieties hän ehdottaa, että yhteiskuntaluokkien, kaupunkien ja maiden väliset juovat voidaan parantaa eettisen valtion, eettisen yrityksen, eettisen perheen ja eettisen maailman käsitteillä.

Kirjallisuus
The Bottom Billion: Why the Poorest Countries are Failing and What Can Be Done About It, Oxford University Press, 2007 ISBN 9780195311457 
Wars, Guns and Votes: Democracy in Dangerous Places, Harper, March 2009 ISBN 978-0061479649 
The Plundered Planet: Why We Must, and How We Can, Manage Nature for Global Prosperity, Oxford University Press, 2010 ISBN 978-0-19-539525-9
Plundered Nations?: Successes and Failures in Natural Resource Extraction co-edited with Anthony J. Venables, Palgrave Macmillan UK, 2011 ISBN 978-0-230-29022-8
Exodus: How Migration is Changing Our World, Oxford University Press, October 2013 ISBN 978-0195398656
The Future of Capitalism: Facing the New Anxieties, Allen Lane, April 2018 ISBN 978-0241333884

Lähteet 

Brittiläiset taloustieteilijät
Brittiläisen imperiumin komentajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Heart Like a Grave



Heart Like a Grave on suomalaisen melodisen death metalin yhtyeen Insomniumin kahdeksas studioalbumi, joka ilmestyi 4. lokakuuta 2019 levymerkillä Century Media. Albumi sijoittui Suomen albumilistan ensimmäiseksi julkaisuaan seuranneella viikolla 41/2019.

Albumi on useilla kiertueilla livekitaristin pestiä hoitaneen Jani Liimataisen ensimmäinen yhtyeen kanssa. Hän on saanut albumilla myös sävellysvastuuta. Samalla Ville Frimanin rooli laulunkirjoituksessa oli tällä kertaa poikkeuksellisen pieni – hän oli säveltämässä ja sanoittamassa yhtä kappaletta. Albumin tuotti ja sovitti Insomnium yhdessä Teemu Aallon kanssa. Sen miksasi ja masteroi Jens Bogren.

Albumin teemana on ”kaivautua syvälle suomalaisen melankolian sydämeen”. Vaikutteita on otettu muun muassa Saima Harmajan, Tapio Rautavaaran ja Juha Vainion tuotannosta sekä Peltoniemen Hintriikasta.

Esimakua albumilta saatiin heinäkuun 2019 John Smith -festivaalilla, jossa Insomnium esitti kappaleen ”Valediction”. ”Valediction” sekä kappaleet ”Heart Like a Grave” ja ”Pale Morning Star” julkaistiin myöhemmin singlenä. Kahdesta ensimmäisestä tehtiin myös musiikkivideot. Kolin ja Lamminahon talon maisemissa kuvatut videot tuottivat Vesa Ranta ja Aapo Lahtela. Viimeisimmästä julkaistiin Vesa Tolosen tuottama sanoitusvideo.

Albumin julkaisun jälkeen Insomnium lähti marras-joulukuussa 2019 Euroopan-kiertueelle Stam1nan ja The Black Dahlia Murderin kanssa.

Kappaleet

Kokoonpano 

 Niilo Sevänen – basso, laulu
 Ville Friman – kitara, laulu
 Jani Liimatainen – kitara, laulu
 Markus Vanhala – kitara
 Markus Hirvonen – rummut

Vierailijat 

 Aleksi Munter – koskettimet
 Teemu Aalto – taustalaulu

Arvostelut 

 Henri Eerola, Soundi: 
 Simo Pernu, Kaaoszine: 10−/10
 Henry Lunabba, Imperiumi: 7½/10

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ”Valediction”, ”Heart Like a Grave” ja ”Pale Morning Star” YouTube-sivustolla  

Insomniumin albumit
Vuoden 2019 albumit
Meeri Saarsalmi

Meeri Marjatta Saarsalmi (18. kesäkuuta 1923 Tampere – 17. marraskuuta 2007 Espoo) oli Helsingin kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori, ensimmäinen liiketaloustieteestä väitellyt nainen Suomessa ja samoin Suomen ensimmäinen liiketaloustieteen naispuolinen professori.

Henkilöhistoria
Meeri Saarsalmen vanhemmat olivat lämpöteknikko Kustaa Saarsalmi ja Amanda Maria Krusell. Saarsalmi tuli ylioppilaaksi 1943 ja valmistui ekonomiksi 1945. Hän suoritti Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa MBA-tutkinnon 1951 ja väitteli siellä liiketaloustieteen tohtoriksi (Doctor of Business Administration) vuonna 1955. Kauppatieteen kandidaatiksi Saarsalmi valmistui Suomessa 1960 ja lisensiaatiksi 1967, kauppatieteiden tohtoriksi hän väitteli 1972. Saarsalmi työskenteli Heelsingin kauppakorkeakoulussa assistenttina 1955–1961 ja lehtorina 1961–1973 ja oli Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkija. Hänestä tuli kauppakorkeakoulun markkinoinnin apulaisprofessori 1973, professuuria hän hoiti vuodesta 1980 ja siihen hänet nimitettiin 1987. Markkinoinnin professorin virasta Saarsalmi jäi eläkkeelle 1990.

Julkaisuja
 Some aspects of the thought underlying higher education for business in the United States, 1955  (väitöskirja)
 Kauppakorkeakoulu 1911–1961: historiikki: opettaja- ja virkailijamatrikkeli, 1961
 Markkinoinnista teini-ikäisille, 1962
 Suomalaisen kuluttajan varainkäytöstä, 1966
  Consumer purchases of major durables, 1972 (väitöskirja)
 Kuluttajan valintateoria ja kysyntätutkimus: approbatur-luentosarja 1975, 1975
 Miten laadin laudatur-tutkielman?, 1975
 Johtamistiede markkinoinnissa: markkinoinnin laudatur-luentosarja, 1975
 Markkinoinnin tutkiminen: markkinoinnin cl-luentosarja, 235D, 1976
 Markkinointitutkimus ja päätöksenteko, 1978
 Markkinoinnin tutkiminen, 1978
 Markkinoinnin toimivuusselvitys: (marketing audit), 1980
 Kuluttajan käyttäytymisen tutkiminen, 1981
 Liiketaloustiede: markkinoinnin harjoitus- ja pienryhmäselvityksiä, 1982

Lähteet 

 Suomalaiset tietokirjailijat
 Suomalaiset professorit
 Helsingin kauppakorkeakoulun professorit
 Vuonna 1923 syntyneet
 Vuonna 2007 kuolleet
Vesa Linja-aho

Vesa Martti Olavi Lucifer Linja-aho (s. 1981) on espoolainen sähkö- ja elektroniikka-alan opettaja, toimittaja ja tietokirjailija. Linja-ahon artikkeleita ja kolumneja on julkaistu muun muassa Sähkö & Tele -lehdessä, Kirjastolehdessä, Skrollissa, Skeptikossa ja Opettaja-lehdessä.

Teoksia 

 Sähkö- ja hybridiajoneuvojen sähkötyöturvallisuus. Autoalan koulutuskeskus, 2012.
 Sähkötekniikan ja elektroniikan harjoituskirja korkeakouluille. Avoimet oppimateriaalit, 2014.
 Sähkö ja kaasu kuljettaa; hybridi-, sähkö- ja kaasuautojen turvallisuusperusteita pelastushenkilöstölle. Metropolia, 2014.
 Ostaisinko sähköauton?. Into, 2016.
 Voiko se olla totta? – skeptisiä näkökulmia nykymenoon (toim. Tiina Raevaara). Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2017.
 Sähköautot ja latausjärjestelmät (toim. Matti Orrberg). Sähköinfo, 2019.
 Sähkö- ja hybridiautojen sähkötyöturvallisuus. Suomen Autoteknillinen Liitto ry, 2021
 Litiumioniakkutekniikka : rakenne, ominaisuudet ja turvallisuus.Suomen Autoteknillinen Liitto ry, 2022

Lähteet 

Suomalaiset opettajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Xbox (tuotesarja)

Xbox on Microsoftin tuotesarja, joka sai alkunsa Xbox-pelikonsolin julkaisun yhteydessä.

Pelikonsolit 
 Xbox (2001)
 Xbox 360 (2005)
 Xbox One (2013)
 Xbox One S
 Xbox One X
 Xbox Series X ja Series S (2020)

Oheislaitteet 
 Kinect

Palvelut 
 Xbox Live
 Microsoft Store
 Xbox Game Pass
 Project xCloud

Lähteet 

Xbox
Dendi

Dendi on historiallinen alue Nigerjoen laaksossa nykyisessä Nigerin tasavallassa ja sen lähialueilla.

Songhaivaltakunnan kaakkoisosassa Kukiyan ja Tillabérin eteläpuolella sijainnut Dendi oli läntisen Kurminan ohella valtakunnan suurin maakunta. Sen käskynhaltija oli songhaivaltakunnan kolmanneksi tärkein mies ja vastuussa sen etelärajan puolustamisesta. Askia Muhammadin kaapattua vallan Sonni Alin jälkeläiset siirtyivät Dendiin vieden mukanaan islamia edeltäneet songhaiperinteet.

Marokon hyökättyä songhaivaltakuntaan vuonna 1591 sen hallitsija askia Ishaq II vetäytyi Dendiin. Askia Dawudin poika Nuh jatkoi sissisotaa marokkolaisia vastaan, kärsi tappion Homborissa ja joutui veljensä Harunin syrjäyttämäksi vuonna 1599. Harun johdatti armeijansa Homborin kautta Macinaan vuonna 1608 ja voitti seuraavana vuonna marokkolaiset kapinoivassa Djennéssä.

Askia al-Amin (1612–1618) vakautti olot Dendissa ja hänen seuraajansa Dawud solmi rauhan Timbuktun paššan kanssa vuonna 1629. Dawudia kuvataan verenhimoiseksi hallitsijaksi, jonka veli Ismail pakeni murhayritystä Timbuktuun. Ismail palasi vuonna 1639 armojen kanssa Dendiin ja syrjäytti veljensä. Hän ei kuitenkaan halunnut luopua itsenäisyydestä, minkä johdosta armat valtasivat maan pääkaupungin Lulamin ja nimittivät uuden hallitsijan, jonka paikallinen väestö pian hylkäsi. Dendi oli jälleen itsenäinen, mutta hallitsijasuvun jäsenten kilpailu hajoitti sen joukoksi pikkuvaltioita. Tuaregit valtasivat Nigerjoen laakson 1700-luvun lopulla, mutta he eivät onnistuneet alistamaan lännestä nykyisen Niameyn ympäristöön muuttaneita songhainkielisiä djermoja.

Dendin valtakunnan hajottua 1600-luvun lopulla osa songhaista muutti djermojen eteläpuolelle nykyisten Nigerian, Nigerin ja Beninin rajojen yhtymäkohtaan. He alistivat alueen kantaväestön tiengat ja muodostivat uuden Dendin, josta ei kuitenkaan tullut yhtenäistä valtiota. Alue joutui sittemmin Borgun alaisuuteen ja yhteydet hausoihin voimistivat islamin vaikutusta.

Songhainkielisiä dendejä muutti 1700- ja 1800-luvuilla etelään Hausamaan ja Gonjan välisille karavaanireiteille. He muodostivat Djougoussa, Parakoussa ja Nikkissä vaikutusvaltaisen vähemmistön, jonka kieli toimii Pohjois-Beninin muslimien lingua francana.

Lähteet

Viitteet

Afrikan entiset valtiot
Beninin historia
Nigerin historia
Songhaivaltakunta
Sarvisalo (Kuhmoinen)

Sarvisalo  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Saari on 1,7 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä . Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Sarviniemen edustalla olevassa saariryhmässä. Saariryhmä suojaa lahtea, jonka pohjukassa sijaitsee Kuhmoisten kirkonkylä. Saariryhmään kuuluvat myös etelässä sijaitseva Lampsalo, kaakkoinen Vähä Aitasalo ja idässä sijaitsevat saaret Suppa ja Hyllä. Saari on alttiina itäisille ja pohjoisille tuulille, joiden suunnissa on yli kolme kilometriä esteetöntä järvenselkää. Mantereelle on matkaa lähes 700 metriä ja tässä niemen edessä kulkevassa salmessa sijaitsee 17 pientä saarta tai luotoa. Näitä ovat esimerkiksi Uittosaari, Sikosaaret, Vähä-Ilves, Iso-Ilves ja Leppanatakko. Samaan saariryhmään kuuluvat vielä Sarvisalon pohjoispuolella sijaitsevat Iso Heinäsaari, Vähä Heinäsaari, Kalliosaari, Silmätakko ja Kaikale. Sarvisalon kaakkoispuolella on vielä pieni Laivasaari.

Saaren rantaviiva on ilmeeltään melko selkeä, vaikka rannoilla esiintyykin pieniä niemiä ja lahtia. Saaren sisäosissa on paljon matalia mäkiä, joiden välisiä on ojitettuja laaksoja. Peltoja ei ole ja koko saari on nykyään talousmetsää. Saaren korkein mäki kohoaa Päijänteestä 37 metrin korkeuteen ja se sijaitsee saaren kaakkoisosissa. Saaren ainoa pysyvästi asuttu tila on ollut Sarvisalon maatila, joka sijaitsee saaren koillispuolella. Myös keskellä saarta sijaitsee rakennus. Rannoille on rakennettu yhdeksän vapaa-ajan asuntoa. Saaressa ei ole muita teitä kuin maatilata pohjoisrantaan johtava kärrypolku. Saariryhmän sisällä kulkee veneväylä, joka ohittaa Sarvisalon sen eteläpuolelta. Itse Sarvisalossa ei ole veneilijöille osoitettua maihinnousu- ja nuotiopaikkaa, mutta saaren koillispuolella sijaitsevassa pienessä Kaikaleen saaressa sellaiset paikat on.

Luontoarvoja 
Saaresta on Päijänteen saaristojen inventointihankkeessa löytynyt laaja lehmusmetsikkö, jossa on kymmeniä runkomaisia lehmuksia. Samassa yhteydessä havaittiin purosuomusammalta kasvavan saarella.

Historiaa 
Sarvisaloon saapui vakituinen asutus 1760-luvulla, jolloin alkoi myös maanviljelytoiminta. Saaressa hankittiin myöhemmin lisätuloja polttamalla tervaa. Päijänteen saaristoissa alettiin rakentamaan huviloita, joita rakennettiin tällekin alueelle 1930-luvulla. Sarvisalossa tällainen oli Rasin huvila saaren eteläosassa. Rasissa majailivat myös sotavangit, joita käytettiin metsätöissä eri saarilla.

Vuoden 1938 talouskartassa on saaressa torppa ja maatilatila, joka sijaitsee saaren pohjoisosassa. Saarelle on piiretty viisi peltopalstaa . Vuoden 1965 peruskartassa on yksitoista peltopalstaa ja saaren pohjoisosassa sijaitsee maatila. 1960-luvulla alkoi saaristossa muuttoliike manterelle, joka koski myös Sarvisaloa . Vuoden 1985 kartassa on kaikki peltomaat metsitetty ja jäljellä on vain niiden viisi metsäojaa.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret