joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jooniansaarten yhdysvallat

Jooniansaarten yhdysvallat () oli valtio Kreikan saaristossa, Seitsemän saaren tasavallan seuraajavaltio. Se oli Britannian protektoraatti, joka muodostettiin toisessa Pariisin rauhassa marraskuussa 1815. Protektoraattiaika päättyi 1864, kun Britannia lahjoitti saaret vastaperustetun Kreikan kuningaskunnan kuninkaalle Yrjö I:lle.

Vuonna 1817 kirjoitetun perustuslain mukaan valtion hallituskaupunki oli Korfulla, uskonto ortodoksinen ja kieli mahdollisuuksien mukaan kreikka. Aiemmassa Septinsularin tasavallassa oli suosittu italian kieltä. Italiaa käytettiin jonkun verran edelleen, varsinkin Kefaloniassa.

Yhdysvallat muodostui seitsemästä saari-osavaltiosta:
 Korfu
 Kefaloniá
 Zákynthos (Zante)
 Lefkas (Santa Maura)
 Paxós
 Ithaka
 Kythera (Cerigo)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Britannian entiset siirtomaat ja protektoraatit Euroopassa
Euroopan entiset valtiot
Jooniansaaret
Kreikan historia
Korea Japanin miehityskaudella

Korea Japanin miehityskaudella on ajanjakso vuosina 1910–1945. Japanin keisarikunta miehitti Korean keisarikunnan vuonna 1910 ja tämä päätti Joseon-dynastian ajan Koreassa.

Miehitys oli julma. Korealaisia pakkojapanilaistettiin, korean kielen käyttö kiellettiin, nimiä japanilaistettiin ja maata otettiin Japanin valtiolle. Länsimaat hyväksyivät miehityksen hiljaisesti, sillä niillä ei ollut tuolloin intressejä Korean niemimaalla. Korealaiset vetosivat vuonna 1919, ennen Pariisin rauhankonferenssia, Yhdysvaltain presidenttiin Woodrow Wilsoniin itsenäisyytensä palauttamiseksi. Tällä ei ollut kuitenkaan vaikutusta. Päinvastoin, Japania palkittiin Versailles’n rauhansopimuksessa. Japanilaiset tukahduttivat väkivalloin kaikki korealaisten itsenäisyyspyrkimykset.

Japani käytti Koreaa huoltoreittinä sotatoimilleen Mantšuriassa, jonka Japani valloitti vuonna 1932 Kiinan tasavallalta, perustaen Mantšukuon nukkevaltion. Japani myös teollisti Koreaa miehitysaikana. Etenkin Korean pohjoisosa teollistui, kun taas eteläosa jäi maatalousvoittoiseksi.

Miehitys päättyi, kun Japani antautui toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Tämä taas johti Korean jakamiseen kahden voittajavaltion Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä.

Kenraalikuvernöörit 
Terauchi Masatake 1910–1916
Hasegawa Yoshimichi 1916–1919
Saitō Makoto 1919–1927
Kazushige Ugaki 1927
Yamanashi Hanzō 1927–1929
Saitō Makoto 1929–1931
Kazushige Ugaki 1931–1936
Jirō Minami 1936–1942
Kuniaki Koiso 1942–1944
Nobuyuki Abe 1944–1945

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aasian entiset valtiot
Korean miehitys
Korean historia
Adam Lisewski

Adam Michał Lisewski (s. 20. helmikuuta 1944 Varsova) on puolalainen entinen miekkailija. Hän oli mukana saamassa pronssia floretin joukkuekilpailussa vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Lisäksi hän osallistui siellä floretin yksilökilpailuun jääden 17. sijalle.

Lähteet 

Puolalaiset miekkailijat
Puolalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Victor Benito Galeone

Victor Benito Galeone (s. 13. syyskuuta 1935 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Baltimoren arkkihiippakuntaan 18. joulukuuta 1960 ja nimitettiin Saint Augustinen hiippakunnan piispaksi 26. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Clement Favalora, jota avustivat John Joseph Snyder ja William Francis Malooly.

Galeone jäi eläkkeelle 27. huhtikuuta 2011.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Donald Thériault

Donald Thériault (s. 18. tammikuuta 1946) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Londonin hiippakuntaan 8. toukokuuta 1971 ja nimitettiin Kanadan sotilaspiispaksi 25. maaliskuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Michael Sherlock, jota avustivat Eugène Philippe LaRocque ja André Vallée.

Lähteet 

Kanadalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Neuvostoliiton alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Neuvostoliiton alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa jääkiekon alle 20-vuotiaiden miesten maaotteluissa vuosina 1973–1992.

Historia 
Neuvostoliiton alle 20-vuotiaiden maajoukkue oli aikansa menestynein joukkue, ja se voitti 1970-luvulla seitsemän maailmanmestaruutta peräkkäin. Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1992 joukkue toimi Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueena. Neuvostoliiton hajoamisessa syntyneet joukkueet: Venäjä, Valko-Venäjä, Kazakstan, Ukraina, Liettua, Latvia ja Viro

Sijoitukset

Katso myös 
 Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue
 Venäjän alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1987

Lähteet 

 http://www.nationalteamsoficehockey.com/soviet_union.html

Nuorten jääkiekkomaajoukkueet
Neuvostoliiton jääkiekko
WASD

WASD on usein tietokonepelien tai muiden -ohjelmien vaihtoehtoinen  nuolinäppäimistö QWERTY- tai ZWERTY-näppäimistöllisissä tietokoneissa. WASD-nuolinäppäimistö muodostuu W, A, S ja D -kirjainten painikkeista. Sitä on usein kätevämpi käyttää kuin varsinaisia nuolinäppäimiä, milloin hiirtä käytetään oikealla kädellä. Monissa tietokonepeleissä käytetään oletuksena WASD-näppäimiä liikkumiseen. WASD-näppäinten ympärillä oleville näppäimille voidaan useissa sovelluksissa määrittää muita käyttöä helpottavia toimintoja.

Tietokoneen näppäimet
Tšekin naisten jääkiekkomaajoukkue

Tšekin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Tšekkiä naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa, kuten maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Tšekin jääkiekkoliiton alaisuudessa. 

Tšekillä oli vuonna 2017 yli 2 700 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2022 maassa oli jo 4 142 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa. Vuoden 2022 lopulla joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä naisten jääkiekon maailmanrankingissa 6. sijalla. Vuodesta 2011 helmikuuhun 2014 joukkue nousi listalla peräti 6 sijaa, 14. sijalta 8. sijalle. Joukkue on vuodesta 2013 alkaen ollut listan kärkikymmenikössä, loppuvuodesta 2022 alkaen 6. sijalla, mikä on joukkueen paras sijoitus.

Vuodesta 2014 kauteen 2016–2017 joukkueen päävalmentajana toimi Jiří Vozák. Sen jälkeen joukkuetta valmensi Petr Novak, ja nykyinen valmentaja on Tomas Pacina.

Sijoitukset

Euroopan-mestaruuskilpailut 

 1993 – B-sarja; 2.

Maailmanmestaruuskisat 
 1999 – B-sarja; 4.
 2000 – B-sarja; 7.
 2001 – 1. divisioona; 3.
 2003 – 1. divisioona; 3.
 2004 – 1. divisioona; 2.
 2005 – 1. divisioona; 3.
 2007 – 1. divisioona; 5.
 2008 – 1. divisioona; 3.
 2009 – 1. divisioona; 5.
 2011 – 2. divisioona; 1.
 2012 – 1. divisioona, A-lohko; 1.
 2013 – 8.
 2014 – 1. divisioona, A-lohko; 1.
 2014 – Karsinta Japania vastaan vuoden 2015 pääsarjaan, 2.
 2015 – 1. divisioona, A-lohko; 1.
 2016 – 6.
 2017 – 8.
2019 – 6.
2020 – Turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 7.
2022 – Pronssia

Olympialaiset 
 1998 – Ei osallistunut
 2002 – Ei osallistunut
 2006 – 14. (karsiutui)
 2010 – 13. (karsiutui)
 2014 – 9. (karsiutui)
 2018 – Karsiutui
 2022 – 7.

Maailmanranking 

 2003 – 11.
 2004 – 11.
 2005 – 11.

 2006 – 12.
 2007 – 13.
 2008 – 12.
 2009 – 12.
 2010 – 13.
 2011 – 14.
 2012 – 12.
 2013 – 9.
 2014, helmikuu – 8. 
 2014, huhtikuu – 9.
 2015 – 9.
 2016 – 9.
 2017 – 8.
 2018, helmikuu – 9.
 2018, huhtikuu – 9.
 2019 – 8.
 2020 – 7.
 2021 – 7.
 2022, helmikuu – 7.
 2022, syyskuu – 6.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tšekin jääkiekkoliiton virallinen sivusto 
 Tšekki nationalteamsoficehockeyssä 

Naisten jääkiekkomaajoukkueet
Tšekin jääkiekko
Danko Cvjetičanin

Danko Cvjetičanin (s. 16. lokakuuta 1963 Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Cvjetičanin aloitti ammattilaiskoripallon jugoslavialaisessa KK Partizanissa, jonka lisäksi hän edusti urallaan myös samassa maassa KK Cibonaa. Ulkomailla hän pelasi Estudiantesissa ja Reggianassa. Hän voitti seurajoukkueissa muun muassa Euroopan cupin kaudella 1985–1986 ja Saporta Cupin kaudella 1986–1987. Lisäksi Cvjetičanin voitti Jugoslavian cupin kaudella 1987–1988 sekä Kroatian-mestaruuden kaudella 1991–1992. Hän lopetti ammattilaiskoripallon vuonna 1998.

Maajoukkuetasolla Cvjetičanin edusti Jugoslavian nuorisomaajoukkueita ja myöhemmin Jugoslavian maajoukkuetta. Hän saavutti muun muassa olympiahopeaa Soulin olympialaisista. Kroatian itsenäistymisen jälkeen Cvjetičanin edusti Kroatiaa, jonka paidassa hän voitti muun muassa olympiahopeaa vuonna 1992.

Pelaajauransa jälkeen Cvjetičanin on toiminut muun muassa Philadelphia 76ersin ja New Jersey Netsin Euroopan kykyjenetsijänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sports-Reference  
ACB:n pelaajaprofiili  
Serie A:n pelaajaprofiili 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Kroatialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Kroatialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Norjan naisten jääkiekkomaajoukkue

Norjan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Norjaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Joukkue toimii Norjan jääkiekkoliiton alaisuudessa. Norjassa oli vuonna 2017 noin 600 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2021 rekisteröityjen naisjääkiekkoilijoiden määrä oli jo 1 360, kuten myös vuonna 2022. Syksyllä 2022 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 13. sijalla.

Vuodesta 2015 kauteen 2016–2017 joukkuetta valmensi kanadalainen Laura Rollins. Hänen jälkeensä päävalmentajana on ollut Thomas Pettersen.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskisoissa 
 1990 – 6.
 1992 – 6.
 1994 – 6.
 1997 – 6.
 1999 – B-sarja; 2.
 2000 – B-sarja; 3.
 2001 – 1. divisioona; 7.
 2003 – 2. divisioona; 1.
 2004 – 1. divisioona; 5.
 2005 – 2. divisioona; 1.
 2007 – 1. divisioona; 4.
 2008 – 1. divisioona; 5.
 2009 – 1. divisioona; 3.
 2011 – 1. divisioona; 2.
 2012 – 1. divisioonan A-lohko; 2.
 2013 – 1. divisioonan A-lohko: 5.
 2014 – 1. divisioonan A-lohko: 2.
 2015 – 1. divisioonan A-lohko: 5.
 2016 – 1. divisioonan A-lohko: 5.
2017 – 1. divisioonan A-lohko: 3.
2018 – 1. divisioonan A-lohko: 5.
2019 – 1. divisioonan A-lohko: 3.
2020 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 1. divisioonan A-lohko, 2.

Euroopan-mestaruuskisoissa 
 1989 – 4.
 1991 – 4.
 1993 – pronssia
 1995 – 4.
 1996 – 4.

Maailmanranking 

 2003 – 14.
 2004 – 14.
 2005 – 15.

 2006 – 15.
 2007 – 15.
 2008 – 14.
 2009 – 11.
 2010 – 12.
 2011 – 12.
 2012 – 10.
 2013 – 11.
 2014, helmikuu – 11.
 2014, huhtikuu – 10.
 2015 – 11.
 2016 – 13.
 2017 – 12.
 2018, helmikuu – 12.
 2018, huhtikuu – 13.
 2019 – 13.
 2020 – 13.
 2021 – 13.
 2022, helmikuu – 14.
 2022, syyskuu – 13.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Norjan jääkiekkoliitto 
 Norja nationalteamsoficehockeyssä 

Naisten jääkiekkomaajoukkueet
Norjan jääkiekko
Puolan väestö

Puolan väestö on etnisesti varsin homogeeninen. Puolalaisten geneettinen tausta on sitä vastoin hyvin heterogeeninen johtuen suuresta vähemmistöjen määrästä ennen toista maailmansotaa ja mongolien hyökkäyksistä (n. 1200-luvulla). Myös monet sodat ovat monipuolistaneet puolalaisten geneettistä taustaa.

Puolan väkiluku on noin 38 miljoonaa. Luku on pysytellyt samana kommunistidiktatuurin luhistumisesta alkaen. Vuonna 1980 väkiluku oli noin 35,7 miljoonaa, vuonna 1960 noin 29,8 miljoonaa ja vuonna 1946 noin 23,6 miljoonaa. Maassa puhutaan lähes yksinomaan puolaa (97,8 %). Pieniä vähemmistöjä ovat saksalaiset, ukrainalaiset, valkovenäläiset ja liettualaiset. Noin 87 prosenttia väestöstä on katolilaisia. Katolisten lisäksi maassa on muiden muassa ortodokseja, uniaatteja eli kreikkalaiskatolilaisia, protestantteja ja juutalaisia.

Ennen toista maailmansotaa Puolassa asui yli kolme miljoonaa juutalaista, runsas miljoona sekä saksalaisia että valkovenäläisiä ja lähes neljä miljoonaa ukrainalaista. Juutalaiset surmattiin toisen maailmansodan aikaisessa, saksalaisten toimeenpanemassa holokaustissa, ja sodanjälkeisessä rajojen siirrossa voittajat suorittivat laajamittaisia joukkosiirtoja. Niissä Neuvostoliittoon jäänyt puolalaisväestö siirrettiin nyky-Puolaan ja nyky-Puolan ukrainalaiset ja valkovenäläiset Neuvostoliittoon.

Vuonna 2012 arvioitu elinajanodote on miehille 72,31 vuotta ja naisille 80,43 vuotta.

Maailman terveysjärjestön vuonna 2004 tekemän selvityksen mukaan alkoholinkäyttö Puolassa on maailman keskitason yläpuolella, puhtaaksi alkoholiksi muunnettuna noin 8,7 litraa aikuista kohti. Tämä on hiukan vähemmän kuin Italiassa ja hiukan enemmän kuin Yhdysvalloissa.

Väestöjakauma

Karttoja 
Seuraavassa on Puolan toisen tasavallan aikaista tilannetta kuvaavia karttoja eri kansallisuuksien asuinalueista.

Koulutus 
Puolan koulujärjestelmä on uudistusten kohteena, koska sitä sopeutetaan eurooppalaisiin järjestelmiin. Nykyisin lapset käyvät yhtenäistä alakoulua 7–13-vuotiaina. Sen jälkeen on erilaisia yläkouluvaihtoehtoja, ja noin 19-vuotiaana ne, jotka haluavat jatkaa yliopistoihin tai muuten korkea-asteelle, suorittavat ylioppilas- eli matura-tutkinnon.

Suurimpia kaupunkeja 
Vuonna 2010 Puolassa oli viisi yli puolen miljoonan asukkaan kaupunkia, ja kymmenen yli 300 000 asukkaan kaupunkia (suluissa arvioitu asukasluku vuonna 2010).
Varsova (1 709 578)
Krakova (754 804)
Łódź (737 746)
Wrocław (629 931)
Poznań (555 080)
Gdańsk (452 160)
Szczecin (404 106)
Bydgoszcz (355 647)
Lublin (349 264)
Katowice (305 631)

Lähteet

Aiheesta muualla
Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta

Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta (lyhennettynä hutva tai utva) on yksi neljästä Suomen valtioneuvoston lakisääteisestä ministerivaliokunnasta. Se perustettiin jatkamaan Suomen puolustusneuvoston tehtäviä perustuslain muutoksen jälkeen vuonna 2000. Valiokunnan tehtävänä on käsitellä ja valmistella ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan ja Suomen muihin ulkosuhteisiin liittyvät tärkeät asiat sekä sisäisen turvallisuuden ja kokonaismaanpuolustuksen asiat silloin kun ne liittyvät ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan.

Ministerivaliokunnan puheenjohtaja on pääministeri. Lisäksi valiokuntaan kuuluvat ulkoasiainministeri, puolustusministeri ja enintään neljä muuta ministeriä, jotka valtioneuvosto valiokuntaan määrää. Ulkoasiainministeriön toimialaan kuuluvia asioita käsittelemään määrätty ministeri (ns. toinen ulkoasiainministeri) kuuluu valiokuntaan, jos hallituksessa on sellainen. Sisäasiainministeri ja muita ministereitä kuuluu edellä mainittujen lisäksi valiokuntaan, jos heidän toimialoihinsa liittyviä kysymyksiä on käsittelyssä.

Tp-utva 
Nykyisin ministerivaliokunta kokoontuu käytännössä yhdessä tasavallan presidentin kanssa, ja tällöin kokousta kutsutaan ulko- ja turvallisuuspoliittisen ministerivaliokunnan ja tasavallan presidentin yhteiseksi kokoukseksi. Kokouksesta käytetään lyhennettä tp-utva.

Katso myös 
 Suomen ulkoministeriö
 Valtioneuvoston tilannekeskus

Lähteet

Valtioneuvosto
Maraschinokirsikka

Maraschinokirsikka tai cocktail-kirsikka on säilötty ja makeutettu kirsikka, jota käytetään monien juomien, salaattien, leivonnaisten sekä jäätelön ja erilaisten muiden jälkiruokien valmistukseen ja koristeluun.

Valmistus
Teollisesti valmistetut maraschinokirsikat ovat nykyisin alun perin luontaisesti makeita ja väriltään vaaleita kirsikoita, Yhdysvalloissa pääsääntöisesti Napoleon ja Royal Anne -nimisiä lajikkeita. Ne säilötään ensin liemeen, johon on lisätty rikkidioksidia ja kalsiumkloridia. Niiden tehtävä on poistaa luumarjojen luontainen väri ja maku. Tämän jälkeen niistä poistetaan kivet ja upotetaan noin kuukaudeksi liuokseen, jossa on muun muassa yhtä tai usempaa elintarvikeväriä, siirappia, makuaineita, happamuudensäätö- ja säilöntäaineita.

Kuvatulla menetelmällä kirsikoista voidaan valmistaa halutun värisiä. Väreistä yleisin on heleä punainen, mutta myös esimerkiksi vaaleanpunaisia, sinisiä, vihreitä, keltaisia tai oransseja voidaan valmistaa. Makuaineena käytetään usein karvasmanteliöljyä tai muita sitä muistuttavia aineita, kuten kirsikka-aromia. Vihreät cocktailkirsikat voivat olla mintun makuisia.

Nimen alkuperä ja valmistustavan muutos Yhdysvalloissa
Suomeksi maraschinokirsikoita nimitetään myös cocktailkirsikoiksi. Taustalla on kirsikoiden suuri suosio nimenomaan cocktailien koristeina. Nimi maraschino taas viittaa useiden vuosisatojen ajan Kroatiassa ja Pohjois-Italiassa kasvaneisiin pieniin, tummiin ja happamiin Marasca-kirsikoihin (Prunus cerasus var. marasca) ja siitä valmistettuun likööriin, johon murskattiin sokerilla makeutettuja kirsikoita. Kokonaisia likööriin säilöttyjä kirsikoita alettiin kutsua maraschinokirsikoiksi. Niistä tuli varakkaiden eurooppalaisten suosimia herkkuja.

1890-luvulla maraschinokirsikoita ja -likööriä ruvettiin viemään Yhdysvaltoihin, jossa niitä tarjoiltiin hienoimmissa ravintoloissa ja hotelleissa. Kirsikat tulivat siellä suosituiksi ja 1896 amerikkalaiset alkoivat kokeilla niiden valmistamista sikäläisillä makeilla lajikkeilla. Suosiotaan kasvattava raittiusliike sai valmistajat vähentämään säilykkeiden alkoholipitoisuutta. Makuaineena käytettiin manteliöljyä. Vuoteen 1920 mennessä luvulla kotimaassa valmistetut maraschinokirsikat olivat jo ylivoimaisen suosittuja tuontituotteisiin verrattuina.

Yhdysvaltain kieltolaki teki 1920-luvusta alkaen alkoholin avulla valmistetuista kirsikoista laittomia. Nykyinen täysin alkoholiton ja luumarjojen rakenteen hyvin säilyttävä teollinen valmistustapa pohjautuu Ernest H. Wiegandin kuusi vuotta kestäneisiin kokeisiin.

Paluu alkuperäiseen
Huoli elintarvikkeiden lisäaineiden terveysvaikutuksista näkyy tee-se-itse-maraschinokirsikoiden resepteinä. Myös alkuperäiseen tapaan likööriin valmistettuja kirsikoita on saatavana.

Lähteet

Aiheesta muualla

Säilykkeet
Serlachius-museo Gustaf

Serlachius-museo Gustaf, aiemmin G. A. Serlachius -museo, on Mänttä-Vilppulassa sijaitseva tehdaspatruuna Gustaf Adolf Serlachiuksen mukaan nimetty museo ja uudempi Serlachius-museoiden kahdesta museosta. Se sijaitsee entisessä G. A. Serlachius -yhtiön pääkonttorissa, Valkoisessa talossa, Mäntän keskustassa. 

Arkkitehtuuriltaan talo edustaa pohjoismaista modernismia, ja talosta on löydettävissä monia funktionalistisia piirteitä. 

Museon taustayhteisö ja omistaja on Gösta Serlachiuksen taidesäätiö.

Historia
Valkoiseksi taloksi kutsuttu rakennus on valmistunut Koskelanlammen rannalle vuonna 1934. Vuorineuvos Gösta Serlachius halusi luoda funktionalismia edustavasta talosta yhtiönsä käyntikortin, jota koristeltiin maineikkaiden taiteilijoiden teoksilla. Talossa käytettiin aikansa parasta tekniikaa, kuten koneellista ilmastointia, automaattista puhelinkeskusta ja modernia henkilöhakujärjestelmää.  Sen ovat suunnitelleet arkkitehtiveljekset Valter ja Bertel Jung (arkkitehtitoimisto Jung & Jung) ja yhtiön edustajat, Warner Silfversparre ja Gösta Serlachius. Pääkonttorissa oli esillä paljon taidetta. Pääaulassa on Lennart Segerstrålen suuret maalaukset Maa ja Metsä ja Mäntän tehtaan syntyä kuvaava friisi. Pääsisäänkäynnin yhteydessä on Jussi Mäntysen Äidin ylpeys -nimiset ilvesveistokset ja talon edessä Viktor Janssonin suihkukaivoveistos, joka esittää poikaa ja kalaa. Vuorineuvoksen työhuoneessa ja johtokunnan kokoontumishuoneessa oli esillä metsäteollisuuteen liittyviä teoksia, kuten Hannes Autereen reliefejä. 

Vuonna 1986 Serlachius fuusioitui Metsäliiton teollisuuden kanssa ja rakennuksen vuodet pääkonttorina olivat ohi. Talossa toimi muun muassa Metsä-Serlan maankäyttöosasto Metsämannut Oy.

Vuonna 2000 Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti G. A. Serlachius Oy:n entisen pääkonttorirakennuksen Metsä-Serla Oyj:ltä . Taidesäätiön silloinen puheenjohtaja, Gösta Serlachiuksen pojanpoika, vuorineuvos Gustaf Serlachius (1935–2009) halusi varmistaa pääkonttorirakennuksen arvokkaan käytön. Rakennuksesta päätettiin tehdä kulttuurihistoriallinen museo esittelemään suomalaisen teollisuuden ja siitä eläneen paikkakunnan historiaa. Yleisölle museo avattiin peruskorjauksen jälkeen vuonna 2003.

Toiminta
Gustaf-museon mukaan sen toiminnan keskipisteessä ovat tarinat, eivät esineet.Museon tehtävänä on kertoa Mäntän ja muiden samankaltaisten koskien varrelle rakentuneiden teollisuusyhdyskuntien historiaa. Yritysten historian tai tekniikan historian sijaan se kertoo ihmisten, sekä työläisten että johtajien, elämästä yhden yhtiön varaan rakentuvassa yhteisöissä. Ihmisten kertomat tarinat ja arjen historia tuodaan esille dramatisoinnin ja modernin museoteknologian avulla. Museossa järjestetään kaikille avoimia luentoja, seminaareja, urheilukilpailuja, iltamia, konsertteja, teatteriesityksiä ja muita kulttuuritapahtumia.

Kuvia

Katso myös 
 Serlachius-museo Gösta
 Serlachius-museot

Lähteet

Suomen taidemuseot
Mänttä-Vilppulan rakennukset ja rakennelmat
Mänttä
Rafael Llano Cifuentes

Rafael Llano Cifuentes (18. helmikuuta 1933 México – 28. marraskuuta 2017) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Madeksen titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat José Gonçalves da Costa ja José Fernandes Veloso.

Llano Cifuentes sai 12. toukokuuta 2004 nimityksen Nova Friburgon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. kesäkuuta.

Llano Cifuentes jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 2010.

Lähteet 

Meksikolaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Tuukka Talvio

Pauli Tuukka Talvio (s. 1. lokakuuta 1948 Helsinki) on suomalainen arkeologi, numismaatikko ja filosofian tohtori. Talvio on työskennellyt Kansallismuseossa vuodesta 1971 lähtien, ja vuonna 2001 hänet nimitettiin Kansallismuseon rahakammion johtajaksi. Talvion väitöskirja vuonna 2002 käsitteli vuosiin 800–1200 ajoittuvia Suomen rahalöytöjä.

Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää useita teoksia, muun muassa Suomen Rahapajan 125-vuotishistoriikin, Suomen Numismaattisen yhdistyksen 75- ja 90-vuotishistoriikit sekä Suomen rahahistoriaa käsittelevän Suomen rahat.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset arkeologit
Suomalaiset numismaatikot
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Ӂ

Ӂ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy moldavian ja gagauzin kyrillisiin aakkosiin. Se on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta ж lisäämällä siihen lyhyysmerkki eli breve. Kirjaimen loivat neuvostoliittolaiset kielitieteilijät ei-slaavilaisten kielten kirjoittamiseksi kyrillisin aakkosin. Kirjainta käytetään yhä virallisesti Transnistriassa moldavian kielen kirjoittamiseen.

Ääntäminen
Ӂ on sekä moldaviassa että gagauzissa soinnillisen postalveolaarisen affrikaatan [] merkki.
Harry Joseph Flynn

Harry Joseph Flynn (2. toukokuuta 1933 Schenectady, New York – 22. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 28. toukokuuta 1960 ja nimitettiin Lafayetten hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 19. huhtikuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Howard James Hubbard, jota avustivat Philip Matthew Hannan ja Gerard Louis Frey.

Flynnista tuli 15. toukokuuta 1989 Lafayetten piispa. Hän sai 24. helmikuuta 1994 nimityksen Saint Paulin ja Minneapolisin arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. huhtikuuta. Hänestä tuli 8. syyskuuta 1995 Saint Paul and Minneapolisin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. toukokuuta 2008.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Francis Bible Schulte

Francis Bible Schulte (23. joulukuuta 1926 Philadelphia, Pennsylvania – 17. tammikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Philadelphian arkkihiippakuntaan 10. toukokuuta 1952 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Afufenian titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Joseph Krol, jota avustivat John Joseph Graham ja Martin Nicholas Lohmuller.

Schulte sai 4. kesäkuuta 1985 nimityksen Wheeling-Charlestonin piispaksi ja 6. joulukuuta 1988 New Orleansin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. helmikuuta 1989. Hän jäi eläkkeelle 3. tammikuuta 2002.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Jaakko Laitinen & Väärä Raha (albumi)

Jaakko Laitinen & Väärä Raha on Jaakko Laitinen & Väärä Raha -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.

Kappaleet

Arvostelut 
 Nyt.fi: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2010 esikoisalbumit
Jaakko Laitinen & Väärä Raha -yhtyeen albumit
Bäckström

Bäckström on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Bror Bäckström (s. 1939), suomalainen parturimestari ja käsityöneuvos
 Edvard Bäckström (1841−1886), ruotsalainen runoilija ja sanomalehtimies
 Ernst Gustav Bäckström (1882–1963), suomalainen laivansuunnittelija
 Harald Bäckström (1870–1933), suomalainen korkeimman oikeuden oikeusneuvos
 Johannes Bäckström (s. 1939), suomalainen diplomaatti
 Kai Bäckström (s. 1979), suomenruotsalainen näyttelijä
 Lars Bäckström (1925–2006), ruotsalainen runoilija, kriitikko ja toimittaja
 Maija-Liisa Bäckström (s. 1922), suomalainen maisteri ja historiantutkija
 Miriam Bäckström (s. 1967), ruotsalainen valokuvataiteilija
 Nicklas Bäckström (s. 1987), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Niklas Bäckström (s. 1978), suomalainen jääkiekkoilija
 Nils Bäckström (s. 1986), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Olof Bäckström (1922–1998), suomalainen sähköinsinööri, keksijä ja teollinen muotoilija.
 Runar Bäckström (1902–1991), suomalainen toimitusjohtaja, diplomi-insinööri ja insinöörieversti

Katso myös
Backström
Löytötavaratalo

Löytötavaratalo on vuonna 1972 perustettu suomalainen myymäläketju, jolla on Lempäälän Kuljussa yksi myymälä. Yrityksellä on parhaimmillaan ollut lähes sata työntekijää (2011). Vuoden 2017 lopussa työntekijöitä oli 55. 

Yrityksen toiminta alkoi vanhasta navettarakennuksesta Lempäälän Kuljussa. Sen perusti Hannu Lehtonen, ja yritys on nyt hänen kahden poikansa vastuulla.

Löytötavaratalo on keskisuuri vähittäiskauppaketju. Sen valikoimiin kuuluu yli 150 000 tuotenimikettä, joista noin puolet on työkaluja ja muita rautakauppatuotteita. Tavarataloissa on omat osastot myös kalastus- ja vapaa-ajantuotteille, taloustavaroille ja eläintarvikkeille. Löytötavaratalo myy myös leluja ja lastentarvikkeita, piha- ja puutarhatuotteita sekä elokuvia, musiikkia ja pelejä.

Löytötavaratalo oli Tampere United -jalkapalloseuran pitkäaikainen sponsori. Hannu Lehtonen on pitkään toiminut seuran hallituksessa.

Löytötavaratalo sulki Lielahden myymälänsä keväällä 2017 ja joulukuussa uutisoitiin koko ketjun tulevaisuuden olevan vaakalaudlla. Toimialan raju kilpailu on syönyt liiketoiminnan kannattavuuden alle kriittisen pisteen.

Helmikuun alussa 2018 Löytötavaratalo ilmoitti lopettavansa toimintansa. Yrityksen Lempäälän Kuljussa, Nokialla ja Ylöjärvellä sijaitsevat myymälät on tarkoitus sulkea syksyyn 2018 mennessä. Lopettamisen syyksi yritys ilmoitti verkkokaupan lisääntymisen ja siitä aiheutuneen kannattavuuden heikentymisen. Maaliskuussa 2018 Löytötavaratalo Oy myi Kuljun Kartanon myymäläliiketoiminnan Arto Kuparisen omistamalle Monetanet Oy:lle. Kuljun Kartanon toiminta jatkui vanhojen 15 työntekijän voimin, sen sijaan Nokian ja Ylöjärven myymälät suljettiin.
 
Helsingin käräjäoikeus asetti Monetanet Oy:n konkurssiin tammikuussa 2020. Konkurssihakemuksen olivat tehneet yhtiön suurimmat velkojat Verohallinto ja tamperelainen tukkuliike Tammer Brands Oy, joilla oli saatavia Kuljun Kartanolta yhteensä yli 203 000 euroa.

Myymälät
Myymälät Pirkanmaalla:
Nokia (suljettu kesällä 2018)
Ylöjärvi (suljettu kesällä 2018)
Kuljun kartano Lempäälässä
Tampere (suljettu keväällä 2017)

Lähteet

Aiheesta muualla
Löytötavaratalon verkkokauppa

Suomalaiset tavaratalot
Halpamyymäläketjut
Fórmula Truck

Fórmula Truck oli Brasiliassa ajettava autourheilusarja, jossa kilpaillaan rekka-autoilla ilman perävaunua. Sarja perustettiin vuonna 1996. Sarjassa ajetaan mm Fordin, Ivecon, Mercedes Benzin, Scanian, Volkswagenin ja Volvon valmistamilla rekoilla.

Sarjassa jaetaan pisteitä 14 parhaalle järjestyksessä 25, 20, 17, 14, 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Lisäksi paalupaikasta ja nopeimmasta kierroksesta saa lisäpisteen ja kierroksella 12 viisi kärkiautoa saavat pisteitä viidestä yhteen. 

Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Renato Martins (kahdesti), Oswaldo Drugovich, Jr. (kahdesti), Jorge Fleck (kahdesti), Wellington Cirino (neljästi), Roberval Andrade (kahdesti), Beto Monteiro (kahdesti) ja Felipe Giaffone (neljästi).

Autourheilusarjat
Brasilian autourheilu
Vladimir Linderman

Vladimir Iljitš Linderman (, s. 3. marraskuuta 1958 Riika) on latvianvenäläinen poliitikko ja rekisteröimättömän kansallisbolševistisen puolueen jäsen vuodesta 1997. Linderman on Latvian kansallisbolševistisen puolueen puheenjohtaja.

Elämäkerta
Linderman syntyi juutalaisen perheeseen. Linderman pakeni 2002 Latviasta, kun hänet pidätettiin räjähteiden hallussapidosta. 
Häntä epäiltiin suunnitelmasta murhata Latvian presidentti Vaira Vīķe-Freiberga. Venäjällä Linderman oli opposition varjoparlamentin, Venäjän kansalliskokouksen jäsen. Hän kirjoitti nimimerkillä Abel mm. nettilehtiin kasparov.ru ja Limonka. Venäjä karkotti hänet vuonna 2008 takaisin Latviaan, jossa hän sai ehdollisen tuomion.

Linderman oli Suomessa syksyllä 2008 Heidi Hautalan johtaman Suomalais-venäläisen kansalaisfoorumin ja Rauhanpuolustajien kutsumana.

Marraskuussa 2011 Linderman keräsi runsaat 183 000 allekirjoitusta kansanäänestyksen järjestämiseksi venäjän kielen virallistamisen puolesta.

Aiheesta muualla
 Kansallisbolševistinen puolue
 Latvian kansanäänestys 2012

Lähteet

Kansallisbolševismi
Latvialaiset poliitikot
Venäläiset poliitikot
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Tallqvist

Tallqvist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Allan Tallqvist (1909–1970), suomenruotsalainen kirjailija
 Hjalmar Tallqvist (1870–1958), suomalainen matemaatikko ja fyysikko
 Jarkko Tallqvist (s. 1979), suomalainen jalkapalloilija
 J. O. Tallqvist (1910–1993), suomalainen toimittaja ja kääntäjä
 Knut Tallqvist (1865–1949) suomalainen tutkija ja professori
 Tarja Tallqvist (s. 1944), suomalainen toimittaja ja poliitikko
 Theodor Tallqvist (1839–1912), suomalainen insinööri, rautateiden rakentaja
 Theodor Tallqvist (1871–1927), suomalainen lääkäri, professori
 Tore Tallqvist (s. 1941), suomalainen arkkitehti ja professori 
 Verner Tallqvist (1862–1960), suomalainen kansantalous- ja tilastotieteilijä
Lindeman

Lindeman on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Arttu Lindeman (s. 1996), suomalainen rap-artisti ja Youtube-videoiden tekijä
 August Lindeman (1869–1920), suomalainen eversti
 Bert-Jan Lindeman (s. 1989), alankomaalainen maantiepyöräilijä
 Harriet Lindeman (s. 1946), ahvenanmaalainen poliitikko
 Jaakko Linjama (vuoteen 1935 Lindeman, 1909 1983), suomalainen säveltäjä
 Kurt Lindeman (s. 1932), suomalainen nykyaikainen viisiottelija, miekkailija ja ratsastaja
 Lars Lindeman (1920–2006), suomalainen poliitikko
 Lasse Lindeman (s. 1951), suomalainen teatterinjohtaja ja -ohjaaja
 Leif Lindeman (s. 1979), suomalainen laulaja
 Ludvig Mathias Lindeman (1812–1889), norjalainen kirkkomuusikko, säveltäjä, opettaja ja kansanmusiikin kerääjä
 Margit Lindeman (1948), suomalainen näyttelijä
 Monika Lindeman (s. 1985), suomalainen näyttelijä
 Olof Lindeman (1911–1990), suomalainen kenraaliluutnantti
 Osmo Lindeman (1929–1987), suomalainen säveltäjä
 Rainer Lindeman (1931–2004), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, liikenneneuvos.

Katso myös 
 Lindemann
Fox (televisiokanava Suomessa)

FOX eli Fox Networks Group Oy on Suomessa toimiva kaupallinen televisiokanava, joka korvasi SuomiTV:n 16. huhtikuuta 2012. Sen omistaa Fox Networks Group Oy, jonka omistaa The Walt Disney Company.

Fox Networks Groupin omistukset siirtyivät Disneylle Fox-kaupan myötä maaliskuussa 2019.

FIC Nordic osti talousvaikeuksiin ajautuneen SuomiTV:n tammikuussa 2012 laajentaakseen toimintaansa yleensä Pohjoismaissa. Samalla Suomen Foxista tuli maksutelevisiokanaviin keskittyneen yhtiön ensimmäinen ilmaiskanava. FOX aloitti lähetykset 16. huhtikuuta 2012 kanavalla 12.

FOX siirtyi kanavanippuun C 13. tammikuuta 2015, ja tämän vuoksi FOX ei enää näy Pohjois-Suomen antennitalouksissa.

Lokakuussa 2022 FOX tiedotti kanavan nimen vaihtumisesta STAR Channeliksi tammikuussa 2023.

Ohjelmisto 
Kanavan toimiluvan mukaan ohjelmistossa on oltava suomenkielistä sisältöä ja uutiset. Jo SuomiTV:nkin ohjelmistoon kuuluneiden uutisten ja raviohjelmien lähetykset jatkuivat nimenvaihdoksen jälkeen, minkä lisäksi yhtiö lupasi lisätä suomenkielistä tuotantoa. Kanavan tarjonta painottuu yhtiön linjauksen mukaan viihde-, asia- ja elämäntapaohjelmiin. Nimenmuutoksen myötä ohjelma-aika piteni seitsemästä tunnista 12 tuntiin.

Suomalaissarjat 

Lapin poliisit
Kymppitonni
Pelastajat Lappi
ToosaTV
Melkein Mensa

Amerikkalaissarjat 

 24Kitchen
 Ally McBeal
 American Dad!
 Cosmos: kaikki elämästä
 Criminal Minds
 C.S.I. Miami
 Da Vinci’s Demons
 Endgame
 Ensisilmäyksellä 
 Family Guy
 Futurama
 Good Behavior
 Hetki ennen tuhoa
 Huutokaupan metsästäjät
 Ihmemies MacGyver
 Ilman johtolankaa

 Legion
 Maailmanlopun odottajat
 Mandelan perijättäret
 Miehen puolikkaat
 Moderni perhe
 Nolot vartalot
 Numb3rs
 Single Parents
 S.H.I.E.L.D. Agentit
 Supertehtaat
 The Bridge
 The Gifted
 The Walking Dead
 Top Gear
 Totta vai tarua
 Wipeout
 Simpsonit

Ohjelmistosta poistuneet ohjelmat 
 Conan 23. syyskuuta 2012 asti

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Suomalaiset televisiokanavat
Vuonna 2012 perustetut televisiokanavat
San Ignacio Miní

San Ignacio Miní oli jesuiittojen perustama lähetysasema nykyisen Argentiinan alueella. Se muodostaa neljän muun lähetysaseman kanssa maailmanperintökohteen Jesuiittojen guaranilähetysasemat.

Historia 
San Ignacio Miní perustettiin alkujaan Guayrán alueelle nykyiseen Brasiliaan. Se oli yksi noin 30 lähetysasemasta, jotka jesuiitat perustivat guaranien käännyttämiseksi kristinuskoon. Bandeirantesien hyökättyä asemalle 1631 jesuiitat joutuivat siirtämään sen sijaintia. He lähtivät etelään ja rakensivat muutamia väliaikaisia keskuksia, kunnes perustivat 1696 sen nykyiseen paikkaansa.

San Ignacio Miní oli huipussaan 1733, jolloin siellä asui 4 500 asukasta. 1750-luvun guaranisotien ja vuoden 1767 jesuiittojen karkotuksen jälkeen asema hylättiin. Rauniot löydettiin 1897, ja ne kunnostettiin 1940–1948. San Ignacio Miní valittiin 1984 kolmen muun argentiinalaisen lähetysaseman kanssa Unescon maailmanperintöluettelon laajennuskohteeksi.

Rauniot 
San Ignacio Minín lähetysaseman rauniot sijaitsevat Misionesin maakunnassa San Ignacion kylän koillisosassa. Varsinaista lähetysasemaa ympäröi guaranien yksihuoneisia asuintaloja, joissa jokaisessa asui yksi perhe. Keskellä aluetta on suuri aukio, jonka eteläreunalla on Pyhän Ignatiuksen kirkko. Sen suunnitteli italialainen arkkitehti Brazanelli. Sen katto ja suurin osa sisätiloista ovat jo rapautuneet, mutta esimerkiksi sisäänkäyntiä reunustaa edelleen kaksi korkeata seinää. Vaikka rakennus on pahasti raunioitunut, niin joitakin yksityiskohtia on edelleen nähtävissä, kuten sisäänkäynnin sivuilla olevat pylväät ja sisätilojen guaranikäsityöläisten tekemät pintareliefit. Alueen kaikki rakennelmat tehtiin basaltista ja hiekkakivestä. Nykyään rauniot ovat punertavia, mutta alkujaan ne oli valkoisia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Unescon maailmanperintökohteet Argentiinassa
José de Jesús Sahagún de la Parra

José de Jesús Sahagún de la Parra (s. 1. tammikuuta 1922) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Zamoran hiippakuntaan 26. toukokuuta 1946 ja nimitettiin Tulan piispaksi 22. toukokuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Raimondi, jota avustivat Luis Guízar y Barragán ja José Gabriel Anaya y Diez de Bonilla.

Sahagún de la Parra sai 11. syyskuuta 1985 nimityksen Ciudad Lázaro Cárdenasin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 3. toukokuuta 1993.

Sahagún de la Parra osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet 

Meksikolaiset papit
Katoliset piispat
Yli satavuotiaiksi eläneet meksikolaiset
Vuonna 1922 syntyneet
Elävät henkilöt
Inarijärven hopea-aarre

Inarijärven hopea-aarre on vuonna 2003 Inarijärven etelärannalta Nanguniemestä löydetty myöhäisrautakautinen hopea-aarre. Kätkön löysi inarilainen kirjailija Seppo Saraspää, joka myöhemmin kuvasi löytöä kirjassaan Miehiä kylmästä: tarinoita tunturin takaa (2004).

Saraspää oli syyskuussa 2003 keräämässä poroilleen jäkälää Nanguniemen maastosta, kun hänen huomionsa kiinnittyi kalliolouhikossa makaavaan esineeseen. Kyseinen esine osoittautui metallista punotuksi renkaaksi ja sen vieressä olevassa kalliossa Saraspää huomasi pienen kolon. Tutkittuaan koloa tulitikun valossa, hän havaitsi siellä olevan jotakin. Saraspää jätti löydön koskemattomaksi ja ilmoitti siitä saamelaismuseo Siidaan.

Kun koloa tutkittiin myöhemmin, sieltä löydettiin kahden pienen kiven päälle aseteltuna kolme hopeista rengasta. Renkaiden ja kivien väliin oli laitettu tuohta. Yhdessä renkaassa oli kiinni kolme kirveenmuotoista riipusta. Hopea-aartella oli painoa yli kilo. Kaikki renkaat oli punottu hopeasta, niiden päissä oli litteäksi taotut leimoin koristellut levyt. Päätylevyissä oli koukkukiinnitys. Kaikki neljä olivat ehjiä, lukuun ottamatta ensimmäisenä löydettyä, jonka toinen kiinnityskoukku oli katkennut.

Ensimmäisenä löytynyt rengas on 51 cm pitkä ja painaa 308 grammaa. Se on punottu neljästä vartaasta, joista jokainen on tehty kolmesta hopealangasta. Pienin renkaista on tehty kahdeksasta vastaavanlaisesta kolmoiskierrevartaasta. Se on pituudeltaan n. 48 cm ja painaa 216 grammaa. Suurin rengas on valmistettu samalla tavalla kuin pieninkin. Sen pituus on n. 61,5 cm ja paino 380 grammaa.

Neljäs rengas eroaa kolmesta muusta sillä, että siihen on kiinnitetty kolme kirveenterän muotoista riipusta. Renkaalla on painoa n. 224 grammaa ja pituutta 53 cm. Se on valmistettu neljästä kaksoiskierrevartaasta. Kirvesriipusten ja renkaan välissä on ketjut, jotka on kiinnitetty renkaaseen ohuella hopealangalla. Riipukset on valmistettu ohuesta hopealevystä ja niissä on levyn toiselta puolelta meistattu pystysuora kohoviiva. Jokaisessa riipuksessa on erilaiset leimakuviot.

Nanguniemen renkaita vastaavia hopeisia kaularenkaita on löytynyt Skandinaviasta, Baltian alueelta ja Englannista. Aikaisempien löytöjen perusteella Inarin hopea-aarre pystyttiin helposti ajoittamaan myöhäiselle rautakaudelle eli 800–1300 jaa. Kätkössä olleesta tuohesta saatiin kuitenkin tehtyä tarkempi radiohiiliajoitus. Sen perusteella renkaat on kätketty vuosien 1160 ja 1280 välillä. Renkaissa olevista riipuksista on arveltu niiden olevan mahdollisesti Baltian tai Laatokan seuduilla valmistettuja.

Hopearenkaat ovat nykyään näytteillä Inarin Siida-museossa.

Lähteet 
Raito 2004, maakunnallinen museolehti
Saamelaismuseo Siida 

Inari
Suomen aarrekätköt
Hopea
Rinnakkaisohjelma

Rinnakkaisohjelma oli Yleisradion toinen suomenkielinen radiokanava, joka perustettiin vuonna 1963 ULA-radiolähetysten markkinoimiseksi kuuntelijoille  . Kanava perustettiin yleisohjelman rinnalle. Aluksi monet ohjelmat kuitenkin lähetettiin samanaikaisesti sekä yleis- että rinnakkaisohjelmassa, ja vain ilta-aikaan rinnakkaisohjelma tuotti erillistä ohjelmaa. Näin kanavat alkoivat profiloitua siten, että perinteinen radio-ohjelma jäi yleisohjelmaan, mutta rinnakkaisohjelman sisältö oli viihteellisempää. Siellä mm. soi kevyt musiikki ilman välijuontoja lähetetyissä äänilevykonserteissa nimellä Sävelradio.

Kanavalla oli 1980-luvulle asti joka toinen viikko ohjelmasiirtoketjun mittaustauko, joka aiheutti tunnin katkoksen lähetykseen.  Mittaustauon aikana kanavalta kuului eritaajuisia siniaaltogeneraattorin ääniä. 

Vuonna 1985 rinnakkaisohjelman nimeksi muutettiin 2-verkko ja yleisohjelman nimeksi 1-verkko. 2-verkko samoin kuin 1-verkkokin lakkautettiin vuoden 1990 radiouudistuksessa, ja niiden tilalle tulivat Ylen Ykkönen, Radio Suomi ja Radiomafia.

Lähteet 

 Ylen radiokanavat
Hukat (urheiluseura)

Hukat oli viipurilaisten lähinnä Viipurin Palloseuran entisten jäsenten vuonna 1942 Helsingissä perustama urheiluseura. Hukat perustettiin jatkosodan aikana kun Viipurin Sudet siirtyivät takaisin vallattuun Viipuriin ja kun ei haluttu entisinä viipurilaisina siirtyä helsinkiläisiin seuroihin. Hukat pelasivat jalkapalloa, jääpalloa, pesäpalloa ja käsipalloa.

Vuonna 1945 Puna-Mustien pesäpalloilijat siirtyivät pelaamaan Hukkien nimissä. Vuodet 1945, 1946 ja 1947 seura pelasi mestaruussarjassa. Vuonna 1949 pesäpalloilijat palasivat takaisin Puna-Mustiin, joka sai Hukkien suomensarjapaikan.

Jääpallon SM-sarjassa Hukat pelasivat yhtäjaksoisesti 1945-1950, kunnes luopuivat sarjapaikastaan. Myös vuosien 1943 ja 1944 cup-muotoisissa mestaruuskilpailuissa Hukat olivat mukana. Vuonna 1945 Hukat hävisivät pronssiottelussa HIFK:lle 5-6 ja 1948 niin ikään pronssiottelussa Lappeenrannan Urheilu-Miehille 4-3. Nämä kaksi neljättä sijaa jäivät seuran parhaiksi sijoituksiksi. Talvesta 1950 tuli Hukkien viimeinen kausi jääpallossa, sillä perinteikäs viipurilaisen jääpallon helsinkiläinen evakkoseura Sudet sai Hukkien paikan syksyllä 1950.

Palkinnot ja huomionosoitukset

Miesten Itä-Länsi-valinnat 
 Nils Hagman (1945)
 Rainer Nuutinen (1945)
 Lauri Salminen (1945, 1946)
 Unto Liukkonen (1946)
 Reino Pesonen (1946)
 Lauri Ritvola (1947)
 Erkki Heikkilä (1948)

Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat 
 Unto Liukkonen (1946)
 Lauri Salminen (1946)
 Pekka Uosukainen (1946)

Lähteet
 PuMun historiaa 
 Suomen Palloliiton toimintakertomukset

Viitteet 

Helsinkiläiset urheiluseurat
Entiset suomalaiset jääpalloseurat
Entiset pesäpalloseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Craig Thompson

Craig Thomson -nimisistä henkilöistä katso täsmennyssivu Craig Thomson.

Craig Thompson (21. syyskuuta 1975 Traverse City, Michigan,) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka tunnetaan sarjakuvaromaaneistaan Blankets (2003) ja Habibi (2011).

Elämä ja tuotanto 

Thompson vietti lapsuutensa Wisconsinissa. Hän muutti 19-vuotiaana Pariisiin opiskelemaan taiteilija-apurahalla. Paluu ahdasmieliseksi koetulle kotiseudulle Yhdysvaltain raamattuvyöhykkeellä sai hänet myöhemmin tekemään Blanketsin (2003), jossa hän käsittelee asiaa. Sen kirjoittaminen kesti vuoden ja piirtäminen kolme vuotta. Lähes 600-sivuinen teos oli menestys. Thompsonin tyyliä, sivujen hallittua kokonaisuutta ja notkeaa viivaa, on verrattu Will Eisneriin.

660-sivuinen Habibi (2011, suom. 2012) sai aiheensa islamista. Teoksen kirjoitustyö vei kaksi vuotta, piirtäminen neljä. Teos sijoittuu mielikuvitusmaa Wanatoliaan ja Thompson luonnehtii sitä fantasian ja politiikan välillä liikkuvaksi tarinaksi. Thompson sanoo nähneensä terrorismin piirteitä enemmän yhdysvaltalaisissa kristityissä kuin islamilaisissa.

Teokset 
 Good-bye, Chunky Rice (1999)
 Blankets (2003)
 Carnet de Voyage (2004)
 Habibi (Habibi, 2011.) Suomentanut Ida Takala. Helsinki: Like, 2012.

Piensarjakuvia 
 Bible Doodles, 2000 
 Doot Doot Garden, 2001

Palkinnot ja tunnustukset 
 2000 Harvey Award for Best New Talent for Good-bye, Chunky Rice  
 2004 Eisner Award for Best Graphic Album for Blankets 
 2004 Eisner Award for Best Writer/Artist for Blankets 
 2004 Harvey Award for Best Artist for Blankets 
 2004 Harvey Award for Best Cartoonist for Blankets 
 2004 Harvey Award for Best Graphic Album of Original Work for Blankets 
 2004 Ignatz Award for Outstanding Artist for Blankets 
 2004 Ignatz Award for Outstanding Graphic Novel or Collection for Blankets 
 2005 Prix de la critique
 2013 Herra Koipeliini -palkinto

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Craig Thompsonin kotisivu. 

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Mäntän kirkko

Mäntän kirkko on vuonna 1928 valmistunut arkkitehti W. G. Palmqvistin suunnittelema kivikirkko Mäntän keskustassa Mänttä-Vilppulan kaupungissa. Mäntän seurakunta erotettiin Vilppulasta vuonna 1921 ja kunta vuotta myöhemmin. Itsenäisen seurakunnan perustamisen yhtenä edellytyksenä oli G. A. Serlachius Oy:n päätös rakennuttaa ja lahjoittaa seurakunnalle oma kirkko. Niinpä yhtiö rakennutti kirkon omalla kustannuksellaan. Rakennukseen mahtuu noin 450 henkeä. Kirkko on pohjaratkaisultaan ristinmuotoinen ja se edustaa tyyliltään lähinnä pohjoismaista uusbarokkia. Kellotapulin korkeus on 37 metriä ja kirkkosalin kupoli on 13 metriä lattiatasosta. 

Tornilliseen leveärunkoiseen pitkäkirkkoon liittyy matalampi monikulmainen kuori. Sivuilla on satulakattoiset kylkiäiset, joista toinen avautuu kirkkosaliin ja toisessa on seurakuntasali. Ulkoseiniltään vaaleanruskeaksi rapattu kirkko on rakennettu osaksi kivestä ja osaksi tiilestä. Tornin yläosa on mukailtu barokkimaisen kaartuvaksi. Kirkkosalia kattaa kookas ristiholvi.

Mäntän kirkon erityispiirre on runsas taiteen käyttö sisustuksessa. Alttaritaulun on maalannut Alvar Cawén. Taulu esittää Mariaa ja Jeesus-lasta lampaiden ympäröimänä. Se on paikallinen tulkinta jouluevankeliumista. Mallina ollut mänttäläinen nainen istuu lapsi sylissään Joenniemen kartanon lampaiden ympäröimänä. Maalauksen värien pehmeät pohjasävyt on otettu luonnosta. Alttaritaulun sivuilla olevat lasimaalaukset ovat myös Alvar Cawénin työtä, kun taas urkuparven lasimaalauksen on tehnyt Eric O. W. Ehrsrtöm. Kirkko on museoviraston suojelukohde.

Hannes Autereen yhteensä 35 puuveistosta ovat kansanomaisia kristinuskon, kirkollisen elämän ja historian kuvauksia. Alttarikaiteen puureliefit kuvaavat Jeesuksen elämänvaiheita. Saarnatuolin aihepiiri esittää kirkollista elämää, jota Autere on höystänyt huumorilla. Raamatun tapahtumat ja sen henkilöhahmot ovat joidenkin veistosten aiheita. Neitsyt Maria Jeesus-lapsi sylissään, Pietari avaimineen sekä neljä evankelistaa ovat saaneet paikkansa saarnatuolin kaiteessa. Katoksen päällä on Ihmisen Poika käsissään Jumalan sanan kaksiteräinen miekka. Urkuparven kaiteen yhdeksän reliefiä kuvaavat Suomen kansan muinaista elämää ja työntekoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Mänttä-Vilppulan seurakunta, Mäntän kirkko 

Mänttä-Vilppulan rakennukset ja rakennelmat
Suomen kivikirkot
Mänttä
W. G. Palmqvistin suunnittelemat rakennukset
Ramos

Ramos on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Adrián Ramos (s. 1986), kolumbialainen jalkapalloilija
 Albert Ramos (s. 1988), espanjalainen tennispelaaja
 Alberto Gaudêncio Ramos (1915–1991), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 António Ramos Monteiro (1928–2004), portugalilainen katolinen piispa
 António Manuel Moiteiro Ramos (s. 1956), portugalilainen katolinen piispa
 Arantxa Ramos (s. 1988), espanjalainen uimari
 Cássio Ramos (s. 1987), brasilialainen jalkapallomaalivahti
 Efrén Ramos Salazar (1939–2005), meksikolainen katolinen piispa
 Emilio Ramos (s. 1935), espanjalainen jousiampuja
 Felipe Ramos (s. 1963), meksikolainen jalkapalloerotuomari
 Fidel V. Ramos (1928–2022), Filippiinien presidentti 1992–1998
 Graciliano Ramos (1892–1953), brasilialainen kirjailija
 Francisco Javier Chavolla Ramos (s. 1946), meksikolainen katolinen piispa 
 Hernando da Silva Ramos, Nano (s. 1925), brasilialainen Formula 1 -kuljettaja
 Ismel Ramos (s. 1985), venezuelalainen lentopalloilija
 Joana Ramos (s. 1982), portugalilainen judoka
 João Ramos do Nascimento, Dodinho (1917–1996), brasilialainen jalkapalloilija
 José Ramos Horta (s. 1949), Itä-Timorin presidentti 2007–2012, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
 Jose Cardoso dos Ramos Cassandra (s. 1964), saotomeprincipelainen poliitikko
 Juande Ramos (s. 1954), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Laerció Ramos jr (s. 1984), brasilialainen jalkapalloilija
 Mark Ramos-Nishita, Money Mark (s. 1960), yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja tuottaja
 Mauro Ramos (1930–2002), brasilialainen jalkapalloilija
 Mel Ramos (1935–2018), yhdysvaltalainen poptaiteilija
 Murilo Sebastião Ramos Krieger (s. 1943), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Nathalia Ramos (s. 1992), espanjalainen näyttelijä
 Rafael Coello Ramos (1877–1967), hondurasilainen säveltäjä ja muusikko
 Rafael Palmero Ramos (1936–2021), espanjalainen katolinen piispa
 Ruy Ramos (s. 1957), japanilainen jalkapalloilija
 Sarah Ramos (s. 1991), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Sergio Ramos (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija
 Sugar Ramos (1941–2017), kuubalais-meksikolainen nyrkkeilijä.