joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
GeForce FX -sarja

GeForce FX tai GeForce 5 sarja on Nvidian vuodesta 2003 käyttämä brändinimi GeForce 5000 grafiikkasuoritinsarjasta (koodinimet NV30-NV35).

NV30 
NV30 oli Nvidian ensimmäinen DirectX 9 -näytönohjain. DirectX 9 vaati varjostinsuorittimilta runsaasti lisäominaisuuksia DirectX 8:aan verrattuna, esimerkiksi tuen liukulukulaskennalle. Nvidia yritti ratkaista ongelman lisäämällä aiempien kokonaisluvuilla laskevien varjostinsuorittimien rinnalle toiset, hitaammat liukuluvuilla laskevat suorittimet. Huonona puolena tästä oli huono suorituskyky liukulukulaskentaa käyttävillä DirectX 9 -ohjelmilla. 

Pikseliliukuhihnoja piirillä oli 4 kappaletta, jokaisella oli kaksi tekstuurinlatausyksikköä.
NV30-näytönohjain oli valmistettu 0,13 mikrometrin valmistustekniikalla, ja se sisältää 125 miljoonaa transistoria. Ytimen kellotaajuus näytönohjaimessa oli jopa 500 MHz. Muistiväylä oli 128-bittinen, muistityyppinä oli silloin uusi DDR2.

Näytönohjain vaati täydellä teholla toimiakseen enemmän virtaa kuin AGP-liitin voi antaa, ja tätä varten siinä on lisävirtaliitin. Ohjain toimi tosin ilman lisävirtaliitintäkin, mutta pudotti tällöin  muistien ja GPU:n kellotaajuudet puoleen.

Nvidia kehitti GeForce 5800 -näytönohjaimia varten kokonaan uuden jäähdytysratkaisun, jota se nimitti Flow FX:si. Jäähdytyksen ideana oli kuljettaa lämpö kupariputkilla siilille, johon tuli viileää ilmaa tuulettimen kautta. Tuulettimet valmisti Y.S.Tech.

Näytönohjain floppasi pahasti markkinoilla ollen myöhässä, kovaääninen ja häviten pahasti suorituskyvyssä pahasti ATIn Radeon 9700lle. 

NV30 arkkitehtuuri ei kyennyt selviytymään kahdeksasta renderöinti, väritys ja Z-pikselistä kellojaksosta johon kilpaileva R300 piiri kykeni.

NV35 
NV35 edusti samaa näytönohjainsukupolvea, kuin NV30, mutta siihen oltiin tehty parannuksia verrattuna NV30-näytönohjaimeen. Surullisenkuuluisaksi tulleesta Flow FX -ratkaisusta oltiin luovuttu, ja siirrytty takaisin "perinteiseen" jäähdytykseen.  Suorituskykyä oli parannettu siirtymällä 256-bittiseen muistiväylään sekä myös liukulukuyksiköiden nopeutta oli parannettu, mutta piiri hävisi silti suorituskyvyssä pahasti ATI:n näytönohjaimille.

Ajurihuijaus 
Kun Nvidian näytönohjaimet eivät pärjänneet kilpaileville tuotteille näytönohjaimen heikon suorituskyvyn vuoksi, yhtiö päätti tehdä pitkälti optimoidut ajurit. Trillineaarinen ja anisotrooppinen suodatus kokivat eräänlaisia muutoksia, joiden avulla näytönohjainten suorituskyky saatiin näyttämään paremmalta kuin mitä se todellisuudessa oli.

Lähteet 
http://plaza.fi/muropaketti/artikkelit/naytonohjaimet/nv35-vs-r350 
http://plaza.fi/muropaketti/artikkelit/naytonohjaimet/terratec-mystify-5800-ultra

Viitteet 

Nvidia
Grafiikkasuorittimet
Rollaattori

Rollaattori tai kävelyteline (harvemmin myös kävelypyörä)  on liikkumisrajoitteisen henkilön kävelyä helpottava apuväline. Rollaattorissa on kahdesta neljään pyörää. Kaksipyöräisessä rollaattorissa takapyörien tilalla on tallat. Rollaattorissa saattaa olla istuinlevy, jonka päällä käyttäjä voi tarvittessa levähtää. Rollaattorissa voi olla myös työntökahvoihin kiinnitetyt jarrut, sekä esimerkiksi kori tavaroiden säilyttämistä varten.

Rollaattori antaa tukea kävellessä. Rollaattorin käyttö ehkäisee kaatumisia ja niistä aiheutuvia vammoja, joille erityisesti osteoporoosi altistaa. Rollaattori mahdollistaa rajoitetun omatoimisen liikkumisen ja kuntoilun myös heikkovoimaisille sekä edesauttaa toimintakyvyn ylläpitoa.

Rollaattorin keksi polion vammauttama ruotsalainen Aina Wifalk (k. 1983). Wifalk esitteli rollaattorin idean Ruotsin valtion keksintörahastolle 1978.

Katso myös 
 Kävelykeppi

Lähteet

Kulkuneuvot
Liikkumisen apuvälineet
Jorma Kaimio

Jorma Juhani Kaimio (s. 13. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen antiikintutkija ja etruskologi. Kaimio toimi tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston klassillisen filologian laitoksella, kunnes siirtyi Akateemisen kirjakaupan johtoon. Kaimio toimi vuodesta 1991 WSOY:n kirjallisena johtajana ja varatoimitusjohtajana, ja sittemmin vuosina 2000–2006 toimitusjohtajana. Kaimion puoliso Maarit Kaimio toimi Helsingin yliopiston kreikan kielen ja kirjallisuuden professorina.

Tuotantoa

Aiheesta muualla 
 Jorma Kaimio 375 humanistia -sivustolla 18.1.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta

Suomalaiset antiikintutkijat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
WSOY:n toimitusjohtajat
Ardahan

Ardahan (, ) on kaupunki Turkin koillisosassa lähellä Georgian rajaa. Se on Ardahanin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on arviolta 19 657 (vuonna 2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut 

Turkin kaupungit
Linda P. Baker

Linda P. Baker on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän asuu Alabamassa Mobilen kaupungissa. Hänen teoksistaan on suomennettu Dragonlance-kirja Irdat – Tähtien lapset (1995, 2000).

Suomennettu teos

Aiheesta muualla 

 Linda Baker . Wizards of the Coast. 

Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jeremy Renner

Jeremy Lee Renner (s. 7. tammikuuta 1971 Modesto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa The Hurt Locker (2008), The Town (2010) ja Haukansilmän roolista Marvel Cinematic Universen elokuvissa Thor (2011), The Avengers (2012), Avengers: Age of Ultron (2015), Captain America: Civil War (2016), Avengers: Endgame (2019) ja Black Widow (2021) sekä Disney+-sarjassa Hawkeye (2021).

Renner sai pääosastaan The Hurt Lockerissa Oscar-, Bafta-, SAG-palkintoehdokkuuden vuonna 2008. Sivuosastaan The Townissa hän sai Oscar-, Golden Globe- ja SAG-palkintoehdokkuuden vuonna 2010.

Renner on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa Dahmer (2002), S.W.A.T. (2003), A Little Trip to Heaven (2005), 28 viikkoa myöhemmin (2007), Mission: Impossible – Ghost Protocol (2011), American Hustle (2013), Mission: Impossible – Rogue Nation (2015) ja Arrival (2016).

Vuonna 2016 hän tuotti John Lee Hancockin ohjaaman elämäkertaelokuvan The Founder.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kokkolan oopperayhdistys

Kokkolan Oopperayhdistys on 2004 perustettu yhdistys, joka tuottaa Kokkolan Oopperakesä -festivaalia, joka on Finland Festivalsin jäsen. Sen perustajina olivat Anu Komsi, Sakari Oramo, Annika Mylläri-McLoud ja Robert McLoud. Oopperayhdistys sai vuonna 2008 taiteen valtionpalkinnon perusteena Kokkolan oopperan nopea nousu suomalaisen oopperataiteen huipulle. Yhdistyksen suunnitelmat tähtäävät pitkälle tulevaisuuteen.

Kokkolan oopperan taiteellinen johtaja on Anu Komsi, kapellimestari Sakari Oramo ja toiminnanjohtaja Annika Mylläri. Aikaisempia tuotantoja ovat Mozartin Figaron Häät (2006 ja 2007), Johann Strauss nuoremman Lepakko (2007-2008), italialainen Offerere (2008),  Alban Bergin Lulu (2009), Sebastian Fagerlundin Döbeln 1809 (2009, kantaesitys, tilausteos, levytys ilmestynyt 2010), lastenooppera Hästarna Kommer (2009), Bizet'n Carmen (2010) ja Mozartin Taikahuilu (2011).

Vuonna 2013 ei aikataulullisista syistä ollut kesäfestivaalia, ja siksi yhdistys järjesti festivaaliviikon marraskuussa 2013. Viikon pääteos oli Benjamin Brittenin Pieni nokipoika.

Lähteet

Oopperat Suomessa
Suomalaiset musiikkialan järjestöt
Kokkolan kulttuuri
Artvin

Artvin () on kaupunki Turkin koillisosassa Çoruhjoen varrella lähellä Georgian rajaa. Se on Artvinin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on arviolta 25 525 (vuonna 2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut 

Turkin kaupungit
Parsuna

Parsuna () on Venäjällä 1500-luvun lopulla kehitetty muotokuvamaalaustyyppi. Sitä voidaan pitää välivaiheena perinteisten ikoneiden ja realistisempien muotokuvien välillä. Parsunat pitäytyvät vielä ikonien kaksiulotteiseen tyylissä, ja niistä näkyy kokemattomuus naturalistisen kuvaustavan käytössä. Parsunoita alettiin tehdä muistoiksi ajan maallisista henkilöistä, kun perinteinen ikonimaalaus alkoi rappeutua. Myöhemmin 1700-luvulla länsieurooppalainen tyyli tuli yhä hyväksytymmäksi. 

Kuten ikoni, parsuna maalattiin tavallisesti puulevylle. Toisin kuin ikoni, parsuna esitti tavallista ja elävää ihmistä. Hahmo on maalattu jäykästi viivaperspektiiviin, ikään kuin kiinnittäen ja kunnioittaen kuvatun henkilön muistoa.

Kuuluisia parsunoita ovat Iivana Julma (1500-luvun loppu), hänen poikansa Fjodor I (1500-luvun loppu) ja prinssi Mikael Skopin-Šuiski (1600-luku).

Moderni parsuna
Venäjällä kehittyi Neuvostoliiton jälkeen parsunatyyppi, jossa oli vaikutteita niin ikonimaalauksesta kuin modernismista.

Parsunoita

Lähteet

Aiheesta muualla

Ikonit
Taiteen aiheet
Venäjän taide
Peter Doherty

Peter Charles Doherty (s. 15. lokakuuta 1940, Brisbane) on australialainen lääketieteilijä ja eläinlääkäri. Hän sai vuoden 1996 Nobelin lääketieteen palkinnon immuunijärjestelmään liittyvistä tutkimuksistaan. Doherty selvitti, miten T-solut tunnistavat taudinaiheuttajat, joita niiden pitää tuhota.

Doherty suoritti perustutkintonsa eläinlääketieteestä kotimaassaan Australiassa. Jatko-opintoja varten hän lähti Skotlantiin Edinburghin yliopistoon, missä hän väitteli vuonna 1970. Tuoreena tohtorina hän palasi Australiaan ja asettui Canberraan. Siellä hän aloitti myöhemmin palkitut tutkimuksensa T-soluilla.

Lähteet 

Nobelprize.com
 

Australialaiset tieteilijät
Eläinlääkärit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Yutaka Fukufuji

Yutaka Fukufuji (), s. 17. syyskuuta 1982 Kushiro, Hokkaido, Japani) on japanilainen jääkiekkomaalivahti. Fukufuji on ensimmäinen japanilainen, joka on pelannut NHL:ssä, ja toinen, joka on varattu NHL:ään, Hiroyuki Miuran jälkeen. 

Fukufuji pelasi uransa alun Asia League Ice Hockey:tä Kokudo Keikakun joukkueessa josta hän siirtyi kaudeksi 2002-03 ECHL:n Cincinnati Cyclonesin joukkueeseen josta Los Angeles Kings varasi hänet vuoden 2004 varaustilaisuudessa 8. kierroksella. Kauden 2004-05 hän pelasi ECHL:ssä Bakersfield Condorsin joukkueessa. 

Fukufuji teki sopimuksen Kingsin kanssa kesällä 2005 ja Kings sijoitti hänet ECHL:n Reading Royalsin kautta AHL:n Manchester Monarchsiin. Hänet kutsuttiin pariin kertaan NHL -joukkueeseen varamaalivahdiksi ja viimein 13. tammikuuta 2007 hän pääsi jäälle kolmanteen erään St Louis Bluesia vastaan. Muutaman päivän päästä 16. tammikuuta hän sai aloittaa pelin Atlanta Thrashersia vastaan. 

Kings ei tarjonnut Fukufujille enää sopimusta ja hän tekikin kaudesta 2007–2008 jälleen sopimuksen Bakersfield Condorsin kanssa. Sen jälkeen hän pelasi Alankomaissa.

Kaudet 2010–2014 ja 2015–2017 Fukufuji on pelannut Asia League Ice Hockeyssa pelaavassa Nikkō Ice Bucksissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanilaiset jääkiekkomaalivahdit
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Vincerai

Vincerai on lauluduo Al Bano & Romina Powerin kokoelma-albumi vuodelta 1992. Se sisältää kaksitoista uudelleenmiksattua sävelmää lähinnä 1980-luvulta.

Lyhyt tuoteseloste

We'll live it all again on englannin- ja italiankielinen versio laulusta E fu subito amore. Laulusta on tehty myös suomenkielinen versio Sen eläisin uudelleen, jonka ovat tulkinneet duo-esityksenä muun muassa Anita Hirvonen ja Keijo Paananen. Il poetan teemana on 1200-–1300-luvuilla elänyt turkkilainen runoilija Yunus Emre. Caro Gesù -laulun teemana taasen on joulun ja uudenvuoden aika. Tu soltanto tu ja Che angelo sei on julkaistu niin ikään lukuisilla muilla kokoelmilla. Nimikappale Vincerai julkaistiin myös vinyylisinglenä (WEA 9031-75622-7) toisella puolellaan We'll live it all again. Kappale on mukana myös kahdentoista tuuman vinyylilevynä julkaistulla maxisinglellä DJ Maxi Single 91. Vincerai-CD:n kaksitoistasivuinen kansivihko sisältää laulujen sanat.

Kappaleet

Vincerai (5:05)Carrisi/Camarro/Power - Ed. Felicità/Colomba (grand H)/Maialino
Tu soltanto tu (4:20)Hoffman, Marina/Minellono - Ed. Polygram/Maialino
We'll live it all again (4:13)Carrisi/Power - Ed. Maialino/Polygram
Makassar (3:51)Camarro/Horn/Power/Carrisi - Ed. Hanseatic MV
Cara terra mia (4:04)Camarro/Horn/Carrisi/Power - Ed. Felicità/Blue Team
Il poeta (Yunus Emrè) (4:38)Carrisi/Sacchi/Power - Ed. Felicità
Che angelo sei (3:29)Carrisi/Minellono/Power - Ed. Maialino/Polygram
Prima notte d'amore (2:57)Carrisi/Power - Ed. Maialino/Carrere
Io ti cerco (3:25)Carrisi/Power/Carrisi - Ed. Polygram/Maialino
Caro Gesù (3:56)Power/Carrisi - Ed. Polygram/Maialino
Commesso viaggiatore (3:35)Power/Carrisi - Ed. Felicità
Andrea (5:43)Bubola/De Andrè - Ed. Jubal/Editori Associati/Fado

Tekijät

Kitarat: Nils Tuxen, Ralf Denker, Wesley Plass, Roberto Puleo, Giorgi Coccilovo, Peter Weihe
Basso: Henner Malecha, Reggie Worthy
Kosketinsoittimet: Werner Becker, Al Camarro, Mario Pezzolla, Claudio Guidetti, Marco Grasso, Tony Monn, Joe Dorff, Claus Robert Kruse, Geoff Bastow, Victor Bach, Arnel B. Cosca
Rummut: Martin Langer, Gianni Dall'Aglio, Tim Root, Werner Schwarzer, Renè Robrahn
Taustakuoro: Brigit Fogle, Linda Barber, Reggie Worthy, Tommy Jenkins, Frank Ryan, Tom Jackson, Stefan Frank, Joachim Horn, Angelika Henschen, Brigitte Dunklau, Maurizio Fabrizio, Betty Maineri, Luana Heredia, Cristina Gagliardi
Lyömäsoittimet: Corinna Ludzuweit, Soenke Hardt

Miksauspaikka: Chameleon Studios, Hampuri

Lähteet ja viitteet
Albanocarrisi.com
Swisscharts.com

Vuoden 1992 kokoelma-albumit
Italialaiset albumit
Iskelmäalbumit
Antti-Jussi Annila

Antti-Jussi Annila (s. 8. tammikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on toiminut myös käsikirjoittajana ja näyttelijänä.

Annila on koulutukseltaan medianomi AMK. Hänellä on kaksi lasta..

Elokuvat

Jadesoturi
Annilan ensimmäinen pitkä elokuva on vuonna 2006 valmistunut suomalaista Kalevala-mytologiaa ja kiinalaista wuxiaa yhdistelevä romanttinen kungfu-elokuva Jadesoturi. Elokuvan pääosissa näyttelevät Annilan vakiokasvoksi muodostunut Tommi Eronen, kiinalainen tähtinäyttelijä Zhang Jingchu, suomalainen näyttelijäveteraani Markku Peltola ja ensimmäisen elokuvaroolinsa tehnyt Krista Kosonen. Elokuva herätti kotimaassaan huomiota erikoisen aihevalintansa vuoksi. 

Jadesoturi oli ensimmäinen suomalainen kungfu-elokuva, ensimmäinen suomalais-kiinalainen tuotanto ja 2,6 miljoonan euron budjetillaan kaikkien aikojen kallein suomalainen esikoisohjaus. Elokuva kiinnosti katsojia myös Kiinassa. Siitä tuli ensimmäinen suomalainen elokuva, joka on päässyt Kiinassa valkokankaille.

Elokuva ei saanut kriitikoilta eikä katsojilta yksinomaisen myönteistä palautetta, mutta toteutus keräsi kehuja. Erityisesti elokuvaa kiiteltiin kauniista visuaalisesta ilmeestä. Elokuva sai kaksi Jussi-palkintoa vuoden 2007 Jussi-gaalassa.

Annila on myöhemmin sanonut, että Jadesoturista tuli tosikkomainen ja että se oli esikoisohjaukseksi liian suuri pala. Hänen mukaansa liiallinen suunnittelu teki elokuvasta hengettömän. Osin sen vuoksi ohjaaja koki myönteisesti seuraavan elokuvansa, vuonna 2008 valmistuneen kauhuelokuva Saunan valmistumista jouduttaneen kiireen.

Sauna ja Ikitie
Sauna huomattiin Toronton elokuvajuhlilla. Bob ja Harvey Weinstein tarjosivat Annilalle elokuvien käsikirjoituksia ohjattaviksi, mutta nämä hankkeet eivät toteutuneet. Sen jälkeen useat muutkin suomalaiset ja amerikkalaiset suunnitelmat jäivät toteutumatta rahoituksen puutteessa tai Annilan kieltäydyttyä niistä. Jotkut suunnitelluista elokuvista toteutuivat myöhemmin toisten tekeminä ja osoittautuivat menestyksiksi. Sillä välin Annila ohjasi mainoksia Suomessa. Annila oli päättänyt, että jos kuluisi kymmenen vuotta tekemättä elokuvaa, hän lopettaisi elokuvien tekemisen. Annilan seuraavan elokuvan valmistumiseen kului yhdeksän vuotta. 

Seuraava elokuva tuli Annilalle vuonna 2015, kun Aku Louhimies sai rahoituksen omaan hankkeeseensa Tuntemattomaan sotilaaseen ja toinen hanke, Matila Röhr Productionsin Ikitie, jäi vaille ohjaajaa. Ilkka Matila tarjosi sitä Annilalle.  

Annilan ohjaama elokuva Ikitie sai ensi-iltansa 15. syyskuuta 2017. Elokuva perustuu Antti Tuurin samannimiseen romaaniin ja sen tuottaja oli Ilkka Matila. Pääosassa on Tommi Korpela. Elokuva oli osa Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmaa. Ikitielle myönnettiin vuonna 2018 Anjalankosken elokuvapalkinto ja parhaan elokuvan Jussi-palkinto.

Filmografia
 Hard Student IV – The Ultimate Battle (1999)
 Jadesoturi (2006)
 Sauna (2008)
 Ikitie (2017)
 Nyrkki (tv-sarja, 2019)
 Peacemaker Rauhantekijä'', (tv-sarja, 2020)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Bartın

Bartın on kaupunki Turkin pohjoisosassa lähellä Mustanmeren rannikkoa. Se on Bartınin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 63 253 asukasta (vuonna 2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut 

Turkin kaupungit
Perun vaakuna

Perun vaakuna on Perun tasavallan käyttämä kansallinen tunnus. Vaakunan vasemmassa yläkulmassa on vikunja symboloiden maan faunaa ja oikeassa yläkulmassa cinchonapuu symboloiden maan floraa. Vaakunan alalaidassa on runsaudensarvi, joka symboloi maan mineraalirikkauksia. Vaakunan yllä on tammenlehtiseppele.

Valtioiden vaakunat
Vaakuna
Yalova

Yalova on kaupunki ja piirikunta Luoteis-Turkissa Marmaranmeren itärannalla. Se on Yalovan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2020 Yalovan piirikunnan asukasluku oli 149 330.

Maantiede

Yalova sijaitsee Marmaranmeren rannikolla Gemlikinlahden ja Izmitinlahden välissä Armutlun niemimaan pohjoisosassa. Yalova on kuulunut vuodesta 1995 Yalovan maakuntaan, jossa se muodostaa oman piirikuntansa.

Historia

Antiikin aikana nykyisen Yalovan alue oli osa Bithynia ja Rooma valloitti sen vuonna 74 eaa. Paikalla oli kuumista lähteistä vettä saava kylpylä, Asklepioksen pyhättö, sekä Drapenon ja Pitipolis-nimiset siirtokunnatedelleen . Keisari Konstantinus perusti paikalle äidinsä mukaan niimeämänsä Helenapoliksen kaupungin, joka kasvoi reitillä Konstantinopolita Nikeaan. Ensimmäisellä ristiretkellä kohti Helenapolista vetäytyvät ristiretkeläiset kärsivät suuren tappion seldžukeille. Osmanit valtasivat kaupungin vuonna 1307. Valtausta johti Yalwačoghlu-niminen sotapäällikkö, jonka mukaan kaupunki sai uuden nimen Yalakabad, joka sittemmin edelleen lyheni nykyiseen muotoonsa Yalova.

Yalova kuului vuoteen 1867 saakka Hüdavendigârin eli Bursan maakuntaan. Sittemmin se liitettiin Istanbulin alaisuuteen. Vuonna 1888 Yalovan nahiye käsitti 27 kylää 2 426 asuntoa. Itse kaupungin asukasluku oli 1 025. Heistä 500 oli turkkilaisia muslimeja, 250 kreikkalaisia ortodokseja ja 275 gregoriaanisia armenialaisia. Vuonna 1930 perustettiin Istanbulin alainen Yalovan ilçe. Sen asukasluku oli vuonna 1950 kaupungissa 3 833 ja sen kylissä 18 422. Yalovan kaupunki on sittemmin kasvanut nopeasti. Se on vetänyt uusia asukkaita Istanbulin ja Bursan välisellä kulkureitillä. Sinne saapuu laivaliikennettä Turkin Euroopan puolelta. Kylpylät ja kuumat lähteet ovat tuoneet matkailijoita. Yalovasta tehtiin oma maakuntansa vuonna 1995.

17. elokuuta 1999 suuri maanjäristys tappoi yli 2 500 henkilöä Yalovan maakunnan alueella.

Väestö
Yalovan piirikunnan asukasluku oli Turkin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 149 330. Vuonna 1990 vastaava lukema oli 65 823.

Lähteet

Turkin kaupungit
Turkin piirikunnat
Tokat

Tokat on kaupunki Turkissa. Se on Tokatin maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437.

Maantiede

Tokat sijaitsee Keski-Turkin pohjoisosassa tasangolla, jota reunustavat jyrkät kukkulat. Sen läpi virtaa Yeşiljoen sivuhaara.

Historia

Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta alueelta ovat kalkoliittiselta kaudelta ja sittemmän Pontoksen kuningaskunnan yksi tärkeimmistä kaupungeista Comana Pontica sijaitsi noin 8 kilometriä kaakkoon nykyisestä Tokatista. Tokatin nimen alkuperästä on useampia eri tarinoita. Yhden version mukaan nimi on johdettu keisari Theodosius II:n äidin Aelia Eudoxian armeniankielisestä nimestä.

Nykyinen kaupunki on kuitenkin kehittynyt vasta turkkilaisten valloittajien saavuttua alueelle. Kaupunki rakentui laaksoon paikalle olleen linnan viereen. Kaupungista tuli danišmendien keskus ja sen ensimmäisen moskeijan rakennutti Danišmend Gazi vuonna 1074. Ajan kanssa kaupunkiin valmistui muita merkittäviä rakennuksia, kuten nykyisin museona toimiva Gök Medrese ja Yeşil Irmak-joen yli kulkeva kivinen kaarisilta.

Bayezid II liitti alueen Osmanien valtakuntaan vuonna 1392. Vuonna 1455 kaupungissa sanottiin olevan 2 888 perhettä ja heistä noin kolmannes oli kristittyjä. Ak Koyunlu-hallitsija Uzun Hazan hävitti kaupungin vuonna 1471, mutta se toipui seuraavien vuosisatojen aikana. Ali paššan moskeija valmistui 1572 ja kaupungin suurmoskeija rakennettiin uudelleen vuonna 1679. Tokatista oli tullut tärkeä kaupan keskus karavaanireitillä Istanbulista kohti Persiaa. Muita reittejä kulki pohjoiseen Sinopin satamaan ja lounaaseen Izmiriin.

Tokat alkoi taantua 1800-luvulla. Kehitys oli osaltaan osa valtakunnan yleistä kehitystä, mutta siihen vaikutti myös maanjäristys vuonna 1825. Vuonna 1883 siitä tuli kuitenkin uuden sancakin hallinnollinen keskus.

Talous

Tokat tunnetaan etenkin kupariesineiden tuotannosta. Paikallisen teollisuuden muita tuotteita ovat esimerkiksi nahka sokeri. Sokerijuurikasta, sekä tupakkaa ja viljaa viljellään ympäröivällä seudulla. Lähistöllä on myös esiintymiä ruskohiiltä, antimonia ja marmoria.

Väestö
Tokatin asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437. Vuonna 2000 asukasluku oli 113 100.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit
Chubutin maakunta

Chubutin maakunta (, ) on maakunta eteläisessä Argentiinassa. Maakunnan pinta-ala on 224 686 km². Maakunnan asukasluku oli 413 237 vuonna 2001.

Chubutiin muutti tuhansia walesilaisia siirtolaisia vuosina 1865–1912. Maakunnassa on yhä walesilaisyhteisö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinan maakunnat
Şırnak

Şırnak on kaupunki kaakkois-Turkissa lähellä Irakin ja Syyrian rajaa. Se on Şırnakin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on 52 743 (2000).

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 

Turkin kaupungit
Tero Tiittanen

Tero Tiittanen (s. 1978 Joroinen) on suomalainen näyttelijä, joka on tunnettu Sergei Kuulan roolista saippuasarjassa Salatut elämät. Tiittanen on esiintynyt myös pienissä rooleissa muun muassa elokuvissa 8 päivää ensi-iltaan ja V2 – Jäätynyt enkeli sekä televisiosarjoissa Tukka auki ja Helppo elämä. Näyttelijän töiden ohella Tiittanen on toiminut panelistina Penkinlämmittäjät-ohjelmassa ja juontaa elokuva- ja tv-aiheista Karonkkapuheita-podcastia yhdessä ystävänsä roolittaja Jantsu Puumalaisen kanssa. Häneltä ilmestyi myös vuonna 2020 esikoiskirja Miten täältä pääsee pois. Lisäksi hän on toiminut radiojuontajana Radio Nostalgiassa.

Vuonna 2000 Tiittanen kävi vuoden mittaisen kansanopiston näyttelijäkurssin Pieksämäellä.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja nettisarjat

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Näyttelijätyngät
Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset somevaikuttajat
Podcast-juontajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Simo Eerikäinen

Simo Eerikäinen (s. 19. syyskuuta 1969) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän piti pitkään hallussaan Superpesiksen kaikkien aikojen lyöjätilaston ykköstilaa.

Eerikäinen on edustanut suurimman osan urastaan Hyvinkään Tahkoa. Vuonna 1998 hän pelasi Kaisaniemen Tiikereissä ja vuosina 2002–2004 Kinnarin Pesiksessä. Kauden 2007 hän aloitti pelaamalla Ykköspesistä Riihimäellä mutta palasi kesällä Hyvinkäälle ja voitti kauden päätteeksi uransa ensimmäisen Suomen mestaruuden joukkueen voitettua finaalisarjassa Sotkamon Jymyn. Lisäksi hän on voittanut kuusi hopeaa ja pronssia.

Eerikäinen oli kaikkien aikojen lyöjätilastossa pitkään ykkönen ja rikkoi ensimmäisenä pelaajana tuhannen runkosarjajuoksun rajan 16. heinäkuuta 2009 pelatussa ottelussa Kuopio–Hyvinkää. Kaikkiaan hän löi urallaan 1037 (62+975) juoksua. Heinäkuussa 2013 Sami Joukainen ohitti hänet tässä tilastossa. Eerikäinen oli vuoden lyöjäkuningas vuosina 1993, 1994, 1995 ja 2000. Hän on pelannut Itä–Länsi-ottelussa kuusi kertaa. Vuoden pelaajaksi hänet valittiin 2007. Eerikäinen on voittanut tehopistetilaston viidesti.

Oman yhden pelin ennätyksensä, 14 kotiutusta, hän löi ottelussa Siilinjärveä vastaan 11. heinäkuuta 1993.

Kaudelle 2012, Eerikäinen yritti paluuta Superpesis-kentille ja tekikin sopimuksen Hyvinkään Tahkoon. Harjoitusotteluiden jälkeen kuitenkin ilmoitettiin, ettei Eerikäinen pelaisi Tahkon joukkueessa tulevalla kaudella. Syiksi mainittiin muun muassa riittämättömän lyhyt harjoittelujakso pelikunnon puutteeseen nähden.

Loppukaudesta 2012 Eerikäinen palasi Tahkon joukkueeseen lyöjäjokeriksi vierasotteluun Joensuuta vastaan Timo Rantatorikan loukkaannuttua.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-kulta: 2007
 6 SM-hopeaa: 1992, 1994, 1996, 1998, 1999, 2003
 1 SM-pronssi: 1990
 6 Itä-Länsi-ottelua: 1993, 1995, 1997, 1998, 2000, 2001
 Superpesiksen lyöjäkuningas (4): 1993, 1994, 1995, 2000
 Vuoden pesäpalloilija: 2007 
 Vuoden jokeri (2): 1994, 2007 
 Superpesiksen kuukauden pelaaja: heinäkuu 2009 
 Kultainen maila (2): 1999, 2000

Lähteet 
 Eerikäisen profiili Hyvinkään Tahkon kotisivuilla

Viitteet
 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Liskon laki


Liskon laki on suomalaisen Kari Peitsamon Skootteri -yhtyeen kolmastoista studioalbumi. Se julkaistiin 4. kesäkuuta 2008. Albumin on tuottanut Risto Ylihärsilä, joka vierailee albumilla myös soittajana.

Kappaleet 
2 vaivaa
Ettekö te tiedä kuka minä olen?
Taivaaseen
Bring Me Ballantines
Oli lautalla pienoinen kahvila
Puhe Suomen kansalle Jim Morrisonin haudalla
Varokaa pornoblondeja
Suuri kurpitsa
Voisitko ystävällisesti siirtyä mokkakenkäni päältä pois
Tänä iltana: Bo Diddley
Pinokkio valtuustoon
Me räjäytetään

Kokoonpano 
 Kari Peitsamo – laulu, kitara
 Pantse Haapio – basso
 Paavo Salo – rummut
 Risto Ylihärsilä – koskettimet

Arvostelut 
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 2008 albumit
Ching Siu-tung

Ching Siu-tung (程小東, tunnetaan myös nimellä Tony Ching Siu-tung) (1953-) on hongkongilainen elokuvaohjaaja ja toimintakoreografikko. Hän aloitti filmiuransa näyttelemisellä 1960- ja 1970-luvuilla ja sen jälkeen hän on ohjannut yli 20 elokuvaa, muun muassa Pedon kehto (Belly of the Beast) vuodelta 2003 ja An Empress and the Warriors vuodelta 2008. Vuonna 2002 Hong Kong Film Awards palkitsi hänet parhaana taistelukoreograafikkona.

Aiheesta muualla 
 
 Kung Fu Cinema

Hongkongilaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasperi Nordman

Kasperi Nordman on suomalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli on ollut Salatuissa elämissä vuonna 2005 sekä 2006–2007. Hän esitti sarjassa Antero Voimaa. Nordman on esiintynyt myös elokuvassa Tali-Ihantala 1944 ja sarjassa Äiti ja Seija. Hän on näytellyt myös Suomen Kansallisteatterissa ja teatteri Quo Vadiksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Aino Kaukovaara

Aino Johanna Kaukovaara on kuvitteellinen henkilö suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät. Hahmo nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran lapsena vuosina 2008–2010 Janna Ilmasen esittämänä. Hahmo palasi sarjaan aikuisena vuonna 2018 Jasmin Voutilaisen esittämänä. Joulukuusta 2021 helmikuuhun 2022 Jessica Öystilä esitti hahmoa Jasmin Voutilaisen jouduttua jäämään sairauslomalle sarjan kuvauksista. Jasmin palasi rooliinsa mutta hyvin pian Öystilä otti rooliin haltuun toistamiseen ja tämä nähtiin sarjassa huhtikuussa 2022. Voutilainen palasi jälleen hetkellisesti näyttelemään Ainoa, kunnes näyttelijä jäi kolmannen kerran sairaslomalle alkuvuodesta 2022. Tällä kertaa Ainoa tuli sijaistamaan Öystilän sijaan Laura Allonen, ja hänet nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran toukokuussa 2022, kunnes Voutilainen palasi sarjaan elokuussa.

Voutilaisen esittämänä hahmo on esiintynyt myös Nightmare 2 – Painajainen jatkuu -elokuvassa (2014) ja spin-off-sarjassa Satula (2015).

Yleistä

Perhe
Ainon vanhemmat ovat Panu ja Iiris Kaukovaara. Hänellä on kaksosveli Otto ja isoveli Sampo. 
	 
Aino oli lapsena katkera äitinsä Iiriksen katoamisen vuoksi, ja hän pitikin äitiään pitkään petturina. Iiriksen poissaollessa Aino piti Panun uutta vaimoa, Veera Puolakkaa äitinään. Veeran Peppi-tyttärestä tuli samalla hänelle kuin sisko. Iiriksen paluu takaisin Kaukovaarojen elämään aiheutti pitkään kitkaa perheen sisällä, mutta lopulta myös Aino antoi äidilleen anteeksi. Myös Panu ja Iiris palasivat hetkeksi takaisin yhteen. Panun ja Iiriksen riitaisan eron ja huoltajuuskiistan päätteeksi Aino, Panu, Otto ja Sampo muuttivat takaisin entiseen kotikaupunkiinsa Lahteen Iiriksen palatessa Pariisiin.

Työelämä
Aikuisena Helsinkiin palattuaan Aino työskenteli ensin Ismo Laitelan Delismo-kaupassa ja sitten tarjoilijana Moose-kahvilassa. Sittemmin hän on toiminut Mustavaara-yhtiössä sihteerinä. Aino omisti Mustavaara-yhtiöiden osakkeita, mutta lahjoitti osakkeet Aki Nikkiselle.

Suhteet

Perhesuhteet
 Panu Kaukovaara: isä
 Iiris Kaukovaara: äiti
 Otto Kaukovaara: kaksoisveli
 Sampo Kaukovaara: isoveli

Rakkaussuhteet 
 Janne Haukkala: yhden illan juttu
 Samuli Palokoski: seurustelusuhde, päättynyt
 Noel Taalasmaa: seurustelusuhde, päättyi Noelin jätettyä hänet Elina Taalasmaan vuoksi
 Jere Sievinen: entinen kihlattu
 Tomi Laiho: entinen ihastus
 Joonatan Sievinen: suhde päättynyt

Ystävyyssuhteet 
 Aki Nikkinen: ystävä ja pomo
 Henrik Ekholm: työkaveri, joka Ainoa auttoi hänen kostaessa Danielalle.

Lähteet 

Salatut elämät -hahmot
Kuvitteelliset lapset
Kai Järvinen

Kai Olavi "Kaide" Järvinen on suomalainen radiotoimittaja. Parhaiten hänet tunnetaan laulaja Aarne Tenkasena, jota hän on esittänyt 1990-luvun alusta lähtien.

Järvinen tutustui Gösta Sundqvistiin vuonna 1985 jalkapallon parissa Johanneksen kentällä, Helsingissä. Molemmat harrastivat jalkapallon pelaamista.

Järvisen radio-ura alkoi 1990-luvun alussa Gösta Sundqvistin Yleisradion Radiomafiaan tekemistään humoristisista radio-ohjelmista, joiden esiintyjäkaarti koostui Göstan tuttavapiiristä. Sundqvist ja Järvinen loivat yhdessä radio-ohjelmien vakiohahmoksi muodostuneen Aarne Tenkasen. Järvinen oli mukana lukuisissa radio-ohjelmissa (mm. Aamusumpilla, Tietokoneenkorjauskurssi, Belgialaisia kirjaharvinaisuuksia, Koe-eläinpuisto ja Teinitalo) alusta lähtien. Tenkanen sai ennen pitkää myös oman nimikko-ohjelmansa: Tenkasen pohjat. Radio-ohjelmat loppuivat niitä käsikirjoittaneen Sundqvistin kuoltua vuonna 2003.  

Esiintyminen muhkeapulisonkisena "laulavana ratikkakuskina" Aarne Tenkasena alkoi vuonna 1995 läpimurtokappaleella "Hemaisevan seksikäs pörröpää".  Tenkaselta on ilmestynyt kuusi studioalbumia ja kaksi kokoelmaa. 

Kaide Järvinen on tehnyt radio-ohjelmia myös omalla nimellään. Hän on juontanut mm. Radiomafian Radiopuhelin-nimistä ohjelmaa ja ollut mukana myös YleX:n Sporttikornerissa. 

2000-luvun puolivälin tienoilla Tenkanen toimi Joensuun Jokipoikien viihdepäällikkönä ja teki paluun radiotoimittajana Radio SuomiPopissa vuonna 2008. Hän juonsi keskiviikkoisin SuomiPOPilla Tohtori Tenkasen temppunurkka -nimistä ohjelmaa. 2010-luvulla hänellä oli myös SuomiPopilla Muistoja mummolasta-ohjelma.

Yle teki vuonna 2018 "Itkisitkö onnesta? Tarina Gösta Sundqvistista" -draaman, jonka kaikki 20 jaksoa ovat kuunneltavissa Yle Areenassa 15.2.2021 saakka. Musiikkidraamassa Kaide Järvistä esittää Leo Honkonen. 

Aarne Tenkasen oma verkkosivu ei enää ole aktiivinen. Aarne Tenkanen & Tempuntekijät keikoille välittää Dexviihde.

Lähteet 

Suomalaiset radiotoimittajat
Radiokoomikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Anna Amalia (Preussi)

Prinsessa Anna Amalia (9. marraskuuta 1723 – 30. maaliskuuta 1787) oli Preussin Fredrik Vilhelm I:n tytär. 

Jo varhain musiikista kiinnostunut Anna Amalia pääsi aikuisiällään Johann Philipp Kirnbergerin oppiin. Hänestä kehittyi taitava soittaja ja säveltäjä. Joitakin hänen teoksiaan on säilynyt.

Anna Amalia kokosi myös huomattavan musiikkikirjaston, joka on yhä Berliinissä.

Lähteet 

Prinsessat
Saksalaiset säveltäjät
Vuonna 1723 syntyneet
Vuonna 1787 kuolleet
Indestructible

Indestructible on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Disturbedin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2008. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, jossa mukana ei ollut Johnny K, joka tuotti Disturbedin edelliset kolme albumia: The Sickness, Believe ja Ten Thousand Fists. Albumi on yhtyeen kolmas, joka sijoittui Billboard-listalle. Suomessa albumi myi yli 10 000 kappaletta eli kultaa.

Levy on teemaltaan paljon synkempi kuin yhtyeen edelliset albumit. Laulaja David Draiman kertoo ottaneensa vaikutteita sanoituksiin moottoripyöräonnettomuudesta, jossa hän oli osallisena, ja itsemurhatapauksesta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 David Draiman – laulu
 Dan Donegan – kitara, musiikkiohjelmointi
 John Moyer – basso, taustalaulu
 Mike Wengren – rummut, lyömäsoittimet

Arviot 
 Metacritic: 57/100
 About.com: 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Disturbedin albumit
Wizard

Wizard(s) tarkoittaa seuraavia asioita:

Laivoja 

Britannian kuninkaallinen laivasto
 HMS Wizard (1805), prikitakiloitu Fly-luokan sluuppi
 HMS Wizard (1830), Cherokee-luokan prikisluuppi
 HMS Wizard (1860), Britomart-luokan tykkivene
 HMS Wizard (1895), Conflict-luokan torpedovenehävittäjä
 HMS Wizard (R72), W-luokan hävittäjä

Elokuva 
 The Wizard, vuonna 1989 tehty elokuva.
 The Wizard, 1980-luvulla tehty CBS-kanavan tv-sarja
 Taikurit (Wizards), vuonna 1977 tehty elokuva
 Wizards, vuonna 2020 tehty animaatiosarja

Musiikki

Yhtyeet 
 Wizard, saksalainen metalliyhtye
 Wizzard, 70-luvulla vaikuttanut brittiläinen glam rock -yhtye
 Wizzard, 90-luvulla vaikuttanut suomalainen metalliyhtye
 Wizardzz, noise pop -yhtye
 The Wizzard, dominikaanilainen calypsolaulaja
 Wizard, japanilainen rock-yhtye.

Albumit 
 Wizard, Beto Vázquez Infinity -yhtyeen EP-levy

Kappaleet 
 "The Wizard", Black Sabbath -yhtyeen kappale albumilta Black Sabbath
 "The Wizard", Uriah Heep -yhtyeen kappale albumilta Demons and Wizards
 "The Wizard", Paul Hardcastlen säveltämä tunnusmusiikki Top of the Pops -ohjelmaan
 "The Wizard", Albert Aylerin kappale albumilta Spiritual Unity
 "The Wizard", Bat for Lashesin kappale albumilta Fur and Gold

Muut 
 Wizard, australialainen levy-yhtiö

Urheilu 
 Dakota Wizards, yhdysvaltalainen koripalloseura
 Fort Wayne Wizards, yhdysvaltalainen baseballseura
 Kansas City Wizards, yhdysvaltalainen jalkapalloseura
 Washington Wizards, yhdysvaltalainen koripalloseura.
Iso-Britannia lasten Eurovision laulukilpailussa

Iso-Britannia on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2003. Iso-Britannian paras sijoitus on vuodelta 2004, jolloin se sijoittui toiseksi Cory Spedding esittämällä kappaleella "The Best is Yet to Come". Iso-Britannia vetäytyi kilpailusta vuoden 2005 jälkeen, mutta palaa vuoden 2022 kilpailuun.

Wales on esiintynyt kilpailussa omana maanaan vuodesta 2018 lähtien.

Osallistujat

Lähteet

Lasten Eurovision laulukilpailut maittain
Brittiläinen musiikki
Kansojen ystävyyden kunniamerkki

Kansojen ystävyyden kunniamerkki () oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston päätöksellä 1972 perustettu kunniamerkki, jonka suunnitteli Aleksandr Žuk.

Kunniamerkin pohjana oli viisisakarainen tähti, jonka sisällä oli toinen, punainen, viisisakarainen tähti. Medaljonkiosassa oli Neuvostoliiton vaakuna, jonka yläosassa luki Kansojen ystävyys, alaosassa oli nauha ja kyrillisin kirjaimin kirjoitettuna Sosialististen neuvostotasavaltojen liittoa venäjäksi tarkoittava lyhenne SSSR. Vaakunan kehässä oli kuvattuna kädenpuristus.

Kunniamerkin massa oli 43 grammaa ja korkeus oli 51 mm.

Kunniamerkki voitiin myöntää sekä yksityishenkilöille että yhteisöille mm. ystävyyden ja veljellisen yhteistyön lujittamisesta Neuvostoliiton kansojen välillä, menestyksekkäästä työstä tieteen ja kulttuurin alalla, suurista ansioista veljellisen ystävyyden ja yhteistyön kehittämisessä sosialististen maiden välillä sekä rauhan ja kansojen välisen yhteistyön lujittamisesta.

Kunniamerkin saajia 

 Eino Karhu
 Toivo Vähä
 Lenin-museo
 Urho Kekkonen
 Ville Pessi
 Hertta Kuusinen
 Martti Miettunen
 Jaakko Hallama
 Ahti Karjalainen
 Taisto Sinisalo
 Arto Mustajoki
 Mirjam Vire-Tuominen
 Suomi–Neuvostoliitto-Seura
 Erkki Kivimäki
 Aarno Karhilo

Katso myös 
 Ystävyyden kunniamerkki

Lähteet
Beverly D’Angelo

Beverly Heather D'Angelo (s. 15. marraskuuta 1951 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.
Hänen äitinsä Priscilla Smith on ammatiltaan viulisti ja isä Gene D'Angelo basson soittaja. D'Angelolla on sukujuuret Italiassa.

Ura 

D'Angelo aloitti näyttelemisen teatterissa, Broadwaylla 1976 näytelmässä Rockabye Hamlet. Näytelmä perustui William Shakespearen Hamletiin. D'Angelon varhainen pieni elokuvarooli oli Woody Allenin ohjaamassa Annie Hallissa. Vuonna 1979 hän näytteli yhtä pääosaa, yläluokkaisen perheen tytärtä Sheilaa, Miloš Formanin elokuvassa Hair, joka oli muokattu menestyksekkään hippimusikaalin pohjalta. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Griswoldin perheen äitinä Chevy Chasen kanssa neljässä National Lampoon's -elokuvassa, Faijalla hommat hanskassa (Vacation, 1983), Mieletön kesis (European Vacation, 1985), Joulupuu on kärvennetty (Christmas Vacation, 1989) ja Vegas vie voiton (Vegas Vacation, 1997). Vuonna 1992 D'Angelo ääninäytteli Simpsonit-piirrossarjan kolmannen kauden jaksossa. Vuonna 2008 hän ääninäytteli Simpsonit-sarjan 19. kauden jaksossa.

Yksityiselämä 

Nuorena D'Angelo seurusteli ohjaaja Miloš Formanin kanssa. Vuonna 1981 D'Angelo avioitui Lorenzo Salviatin kanssa. D'Angelo ja Salviati erosivat vuonna 1995. Vuonna 1997 D'Angelo alkoi seurustella Al Pacinon kanssa. Heille syntyi tammikuussa 2001 kaksoset. D'Angelo ja Pacino erosivat samana vuonna, kun Beverlylle selvisi että Al tapaili toista naista.

Filmografia 

 Annie Hall (1977)
 Ensi rakkaus (First Love, 1977)
 Vartija (The Sentinel, 1977)
 Mies San Fernandosta (Every Which Way But Loose, 1978)
 Hair (1979)
 Highpoint – vaarojen torni (Highpoint, 1980)
 Kaivosmiehen tytär (Coal Miner’s Daughter, 1980)
 Isäksi mihin hintaan tahansa (Paternity, 1981)
 Honky Tonk Freeway (1981)
 Faijalla hommat hanskassa (National Lampoon’s Vacation, 1983)
 Viettelysten vaunu (A Streetcar Named Desire, 1984)
 Kuutamokeikka (Finders Keepers, 1984)
 Mieletön kesis (National Lampoon’s European Vacation, 1985)
 Doubletake (1985)
 Slow Burn (1986)
 Woo Woo Kid (In the Mood, 1987)
 The Man Who Fell to Earth (1987)
 Maid to Order (1987)
 Vieraat kädet (Hands of a Stranger, 1987)
 Aria (1987)
 Haamuhotelli (High Spirits, 1988)
 Joulupuu on kärvennetty (National Lampoon’s Christmas Vacation, 1989)
 Daddy's Dyin'... Who's Got the Will? (1990)
 Cold Front (1990)
 Tappavat valheet (Liar’s Edge, 1991) 
 Judgment Day – tuomion aika (Judgment Day: The John List Story, 1993)
 Pterodactyl Woman from Beverly Hills (1994)
 Menendez: A Killing in Beverly Hills, 1-2 (1994)
 Salama Jack (Lightning Jack, 1994)
 Petollinen suudelma (Widow’s Kiss, 1995)
 Vegas vie voiton (Vegas Vacation, 1997)
 Merchants of Venus (1997)
 American History X (1998)
 Loma (Vacation, 2015)

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Tommi Salmela

Tommi ”Tuple” Salmela (s. 3. kesäkuuta 1969) on suomalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten kuulumisestaan Tarotin riveihin. Hän ehti työskennellä Tarotin kanssa 1980-luvulta lähtien roudarina, taustalaulajana ja samplerin soittajana, kunnes hänet nimitettiin yhtyeen viralliseksi jäseneksi vuonna 2006 ilmestyneen Crows Fly Black -levyn myötä. Tarotin lisäksi Salmela toimii laulajana vuonna 2012 perustetussa Lazy Bonez -yhtyeessä. Salmela on tehnyt yhteistyötä myös muiden yhtyeiden, kuten Cardiantin ja MESS:n sekä Raskasta joulua -projektin kanssa.

Salmela avioitui toukokuussa 2013 Kuopiossa naisystävänsä Tiina Naumasen kanssa.

Salmela julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Wooden Box vuonna 2020, ja toisen sooloalbuminsa Welcome to Hell vuonna 2021.

Lähteet 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Pinaakkeli

Pinaakkeli () on pieni suippo pilari. Niitä käytetään esimerkiksi tornien kulmissa tai katon sivustoilla sekä kantavien pilarien huippuina. Pinaakkelit ovat yleisimpiä gotiikkaa edustavissa rakennuksissa.

Aiheesta muualla 

Arkkitehtuurin käsitteet
Juha Puhtimäki

Juha Puhtimäki (s. 20. kesäkuuta 1985 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Manse PP:tä. Hän on pelipaikaltaan lukkari. 

Puhtimäki siirtyi kaudeksi 2021 tamperelaisen Manse PP:n joukkueeseen. Edellisiä Superpesisseuroja ovat olleet Koskenkorvan Urheilijat, Seinäjoen Maila-Jussit, Nurmon Jymy, Hyvinkään Tahko sekä Joensuun Maila. Kaudella 2018 hän pelasi Joensuun Mailassa, jossa hän voitti uransa ensimmäisen Suomen-mestaruuden. Samana vuonna hänet valittiin pudotuspelien parhaaksi pelaajaksi. Kaudella 2019 Puhtimäki voitti Joensuussa toisen perättäisen Suomen-mestaruuden sekä valittiin vuoden miespesäpalloilijaksi sekä vuoden lukkariksi.

Puhtimäen Superpesisura alkoi Koskenkorvan Urheilijoissa kaudella 2005. Kausille 2006-2007 Puhtimäki siirtyi Seinäjoen Maila-Jusseihin, missä oli mukana nostamassa seuraa Superpesikseen kauden 2006 päätteeksi. Kaudet 2008-2009 Puhtimäki edusti Nurmon Jymyä, missä voitti 2008 SM-pronssia. Kausilla 2010-2013 Puhtimäki edusti Koskenkorvan Urheilijoita. 
Puhtimäki pelasi Hyvinkään Tahkossa kaudet 2014-2017. Kaudella 2016 Puhtimäki taisteli pitkään kärkilyöntitilaston voitosta, mutta jäi lopulta toiseksi. Kaudella 2017 Puhtimäki voitti kärkilyöntitilaston sekä valittiin pelaajien äänestyksessä parhaaksi sisäpelaajaksi, joka palkitaan Kultaisella mailalla. Kausina 2018–1019 Puhtimäki pelasi Joensuun Mailassa, joka voitti molempina vuosina Suomen-mestaruuden. Vuonna 2019 Puhtimäki valittiin vuoden lukkariksi sekä vuoden pesäpalloilijaksi. Puhtimäki on valittu Itä–Länsi-otteluunseitsämän kertaa. Vuoden 2021 Itä-Länsi-ottelussa Puhtimäki valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.

Ykköspesiksessä Puhtimäki on pelannut vuosina 2002–2006. Seurat näinä vuosina olivat Kylävuoren Kaiku, Kauhajoen Karhu sekä Seinäjoen Maila-Jussit. Vuonna 2006 Puhtimäki oli nostamassa Seinäjokea Superpesikseen.

Saavutukset

Pelaajana 
 3 SM-kultaa: 2018, 2019, 2021
 1 SM-hopea: 2022
 1 SM-pronssi: 2008
 7 Itä-Länsi-ottelua: 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2021, 2022
 Kentän paras: 2021
 Superpesiksen kärkilyöntikuningas (1): 2017 
 Vuoden pesäpalloilija: 2019
 Kultainen maila: 2017 
 Vuoden lukkari (1): 2019
 Pudotuspelien arvokkain pelaaja: 2018
 Superpesiksen kuukauden pelaaja (3): elokuu 2014, kesäkuu 2016, elokuu 2018

Lähteet 
 http://www.koskenkorvanurheilijat.fi/index.php/ct-menu-item-27/ct-menu-item-29/ct-menu-item-49 
 http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=2708&view=pelaajakortti

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Satu Linnapuomi

Satu Linnapuomi (ent. Lattu, s. 26. huhtikuuta 1975 Lappeenranta) on suomalainen teatteriohjaaja ja tv-toimittaja. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Linnapuomi on Suomen Kansallisteatterin Kantti-nuortenteatterin taiteellinen vastaava. Hänen viimeisimpiä ohjaustöitään ovat Otteita (Kansallisteatteri 2019), Pasi was here (Lahden kaupunginteatteri 2019) ja Nimeni on Susanna (Seinäjoen teatteri 2018). Linnapuomi on toiminut myös näyttelijänä  Salatut elämät -tv-sarjassa (2000), sekä myöhemmin vuonna 2016.   Hän on toiminut toimittajana televisio-ohjelmissa Ensi-ilta (MTV3), Kino (Canal+) ja Tähtihetki (Yle TV1), radiokanavalla Radio City sekä useissa lehdissä. Linnapuomin pikkuveli on näyttelijä  Pete Lattu.

Teatteritöitä
Otteita, Suomen Kansallisteatteri 2019
Pasi was Here, Lahden kaupunginteatteri 2019
Nimeni on Susanna, Seinäjoen kaupunginteatteri 2018
Kaikki edessä, Suomen Kansallisteatteri 2016
Peppi Pitkätossu, Kouvolan teatteri 2017
Onnenumerot, Kouvolan teatteri 2015
Kuin ensimmäistä päivää, Kouvolan Teatteri 2013

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet 
https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000006317632.htm Otteita arvostelu HS:ssa
 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Richard Owen

Sir Richard Owen KCB (20. heinäkuuta 1804 – 18. joulukuuta 1892) oli brittiläinen eläintieteilijä, anatomi ja paleontologian tutkija. Parhaiten hänet tunnetaan eläinfossiileiden ja etenkin dinosaurusten fossiileiden tutkijana. Hän oli ensimmäinen tieteilijä, joka erotti hirmuliskot omaksi erilliseksi ryhmäksi nykyisistä liskoista, minkä myötä hän keksi Dinosauria-nimityksen. Owenia on luonnehdittu 1800-luvun puolivälin etevimmäksi brittiläiseksi eläintieteilijäksi. Hän oli johtava hahmo Natural History Museum -museon perustamisessa sekä aktiivinen darwinismin vastustaja.

Elämäkerta 
Owen syntyi Lancesterin kaupungissa vuonna 1804 ja jo 16-vuotiaana hän pääsi syntymäpaikkansa lääkärin oppipojaksi. Hän valmistui Edinburgh’n yliopistosta vuonna 1824, mutta jatkoi anatomian opintoja yliopistossa vielä vuoteen 1825 saakka, jolloin hän pääsi töihin Saint Bartholomew’s Hospitaliin Lontooseen. Siellä hän opetti vuoteen 1836 saakka, jolloin hän sai hunterilaisprofessorin () paikan Royal College of Surgeonsissa. Virassaan Owen sai mahdollisuuden analysoida Regent’s Parkin eläintieteellisessä puistossa kuolleiden eläinten ruumiita. Saamansa kokemuksen siivittämänä Owen kykeni tutkimaan fossiloituneita luita, joita tuohon aikaan löydettiin kasvavaa tahtia Etelä-Englannista ja Manner-Euroopasta. Owen kuvasi vuonna 1841 ensimmäisen suuren liskonsa Cetiosaurukseksi, jonka luut brittitutkija William Buckland oli kerännyt. Samana vuonna hän loi eläinkunnan luokitukseen Dinosauria-taksonin.

Owen kuvasi ensimmäisen kunnollisen fossiilin pohjalta liskoa ja lintua muistuttavan Archaeopteryx-lajin. Vaikka fossiililöytö tuki vahvasti Darwinin väitteitä ei Owen halunnut uskoa evoluutioon tai luonnonvalintaan. Luomisoppiin perustuvan teoriansa ansiosta Owen nautti konservatiivien luottamusta, minkä avulla hän nousi yhdeksi viktoriaanisen ajan vaikutusvaltaisimmaksi tieteilijäksi. Owen sai ritarinarvon vuonna 1884 ja hänelle lahjoitettiin kuninkaallinen asunto Richmond Parkista vuonna 1854.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset eläintieteilijät
Brittiläiset paleontologit
Copley-mitalin saajat
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1804 syntyneet
Vuonna 1892 kuolleet
Bernard de Jussieu

Bernard de Jussieu (17. elokuuta 1699 Lyon, Ranska – 6. marraskuuta 1777 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hän kuului Ranskan tiedeakatemiaan ja Lontoon Royal Societyyn. Virallinen kasvitieteellinen auktorilyhenne hänestä on B.Juss. 

De Jussieu tuli vuonna 1714 veljensä Antoine de Jussieun kutsusta Pariisiin. Hänen veljensä oli tuolloin kasvitieteen professori Jardin du Roin kasvitieteellisessä puutarhassa. Hän oli veljensä mukana Ranskasta Portugaliin ja Espanjaan suuntautuneella tutkimusmatkalla jonka jälkeen hän lähti Montpellieriin opiskelemaan lääketiedettä. Valmistuttuaan hän muutti Pariisiin jossa sai viran Jardin du Roissa 30. syyskuuta 1722. Hän suoritti Pariisissa myös toisen tutkinnon vuonna 1726.

De Jussieun työhön kuului kasviohuoneden valvontaa sekä opetusta ja kenttäkursseja. Hänen kenttämatkoilleen osallistui useita myöhemmin merkittäviä kasvitieteilijöitä. Myös Carl Linné kävi vierailulla hänen tunneillaan vuonna 1738.

Vuonna 1759 kutsui Ludvig XV hänet järjestämään ja luokittelemaan kasvitietellistä puutarhaa Petit Trianoniin Versaillesiin. Hän järjesti puutarhan Linnén luokittelun mukaan.

Lähteet 

Ranskalaiset kasvitieteilijät
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1699 syntyneet
Vuonna 1777 kuolleet
Anthony Hickox

Anthony "Tony" Hickox (s. 1964) on englantilainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja tuottaja. Hickox on elokuvaohjaaja Douglas Hickoxin poika ja hänen molemmat veljensäkin ovat elokuvaohjaajia. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat kauhuelokuvat Hellraiser (1987), Waxwork (1988) ja Hellraiser III: Hell on Earth (1993). Hän on myös ohjannut toimintaelokuvan Submerged (2005).

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt