joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Abdoulie Corr

Abdoulie "Paco" Corr (s. 9. kesäkuuta 1982, Banjul, Gambia) on gambialainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi Vaasan Palloseuraa ja Närpiön Kraftia kaudella 2011.

Neljä ottelua Gambian jalkapallomaajoukkueessa pelannut Corr saapui Suomeen vuonna 2006 ja edusti Kokkolan Palloveikkoja viiden kauden ajan. Veikkausliigassa hän pelasi kaksi ottelua Vaasan Palloseurassa vuonna 2011.

Corr on edustanut Gambiaa maajoukkuetasolla myös kriketissä.

Heinäkuussa 2014 Corr tuomittiin neljäksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen yhdeksästä törkeästä huumausainerikoksesta. Oikeuden mukaan hän oli kaupannut huumeita eri puolella Suomea vuosien 2012-2013 aikana.

Lähteet 

Gambialaiset jalkapalloilijat
Gambialaiset kriketinpelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Felix Karasev

Felix (Feliks) Dmitrijevitš Karasev (myös Feliks Sutyrin; s. 1929) on venäläinen diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton Suomen-suurlähetystössä kolmeen otteeseen yhteensä 15 vuoden ajan vuosina 1963–1992, viimeksi ministerineuvoksena vuosina 1985–1992. Karasev oli KGB:n viimeinen Helsingin-päällikkö kylmän sodan aikana. Hän julkaisi vuonna 1998 muistelmateoksen Naapurinpojan muistelmat (Otava), jossa hän kertoo kokemuksistaan Suomessa. Karasevilla ei ollut merkittäviä yhteyksiä suomalaisiin kommunisteihin, mutta sosiaalidemokraatteihin ja kokoomuslaisiin kylläkin, mm. Mauno Koivistoon, Juha Vikatmaahan ja Ilkka Suomiseen.

Karasev tuli viimeiselle komennukselleen Suomeen toukokuussa 1985 maasta joulukuussa 1984 poistuneen Viktor Vladmirovin tilalle Helsinkiin KGB-asemapäälliköksi, eli residentiksi. Karasev toimi vuosina 1985-1991 Suomen presidentin ja neuvostojohdon luottamuksellisena viestikanavana, kuten edeltäjänsäkin. 

Suomen-komennustensa välillä Karasev työskenteli 1970-luvun lopulla KGB:n Leningradin ulkomaantiedustelussa, jossa muun muassa nuori Vladimir Putin oli hänen alaisenaan. Toinen Karasevin tuollosista alaisista, Sergei Ivanov, sanoi hänen olleen hyödyllinen opettaja itselleen ja Putinille. Karasevin poika on Pietarin valtionyliopistossa taloustieteen professorina työskentelevä Sergei F. Sutyrin.

Lähteet 
 Verkkouutisten artikkeli Felix Karasevista

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset diplomaatit
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Ortoperspekta

Ortoperspekta on suomalaisen Tapio M. Köykän 1960-luvulla kehittämä stereojärjestelmä. Järjestelmä toistaa tavallisen kaksikanavaisen stereosignaalin kolmen kaiuttimen kautta. Keskimmäinen kaiutin on täyden äänialan hi-fi-kaiutin ja se toistaa vasemman ja oikean kanavan summasignaalin (eli monofonisen signaalin). Tätä signaalia kutsutaan järjestelmässä M–signaaliksi. Kaksi sivukaiutinta toistavat kanavien erotuksen, keskenään vastakkaisvaiheisina. Tämä signaali sisältää stereofonisen informaation ja sitä kutsutaan järjestelmässä S–signaaliksi. Järjestelmässä sivukaiuttimet ovat pienikokoisia koska niiden ei ole tarkoitus (eikä tarve) toistaa matalia ääniä. 

Ortoperspekta suunniteltiin pääasiassa Neumannin MS-mikrofoniäänityksellä tehtyjen konserttisalitaltiointien toistamiseen. 

Tapio Köykän yritys Voimaradio Oy valmisti Ortoperspekta-viritinvahvistimia nimellä VOIMA OP-3 ja myöhemmin nimellä Wattram. Suomessa Salora valmisti vuodesta 1972 lähtien Salora 2000 - ja Salora 2001 -stereoviritinvahvistimia (jälkimmäinen oli varustettu joko DUAL 1225 tai Thorens TD 160 -levysoittimella) sekä vuodesta 1973 lähtien Salora 3000 ja Salora 3001 ja 3001 Ortoperspekta-viritinvahvistinmallistoa (jälkimmäinen oli samoin varustettu joko DUAL 1225 - tai Thorens TD 160 -levysoittimella).
Tuon ajan tapojen mukaisesti kytkennät äänilähteisiin tapahtuivat DIN-liittimin.
Salora 3000:n ja Salora 3001:n vahvistin oli tiettävästi maailman ensimmäinen surroundvahvistin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ortoperspektrasta EP Sound Servicesin sivuilla
 Saloran valmistamat hifi-laitteet 1967-1980

Äänentoistotekniikka
Viihde-elektroniikan tuotemerkit
Juha Vikatmaa

Juha Ville Vikatmaa (17. toukokuuta 1941 Helsinki – 2. joulukuuta 1974 Kustavi) oli suomalainen poliitikko ja kokoomuslainen kansanedustaja.

Elämä

Vikatmaa valmistui ylioppilaaksi vuonna 1960, oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1964 ja lisensiaatiksi 1966 sekä sai varatuomarin arvon vuonna 1968. Oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1970 väitellyt Vikatmaa toimi kokoomuksessa niin kutsuttujen remonttimiesten ideologisena johtajana. Tämän mukaisesti hän pyrki aktiivisesti luomaan kontakteja neuvostoliittolaisiin ja onnistukin muun muassa Felix Karasevin kohdalla. Kansanedustajana Vikatmaa edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Kun eduskunta oli vuonna 1973 hyväksynyt poikkeuslain presidentti Urho Kekkosen toimikauden pidentämiseksi, Vikatmaa vaati Kokoomuksen puheenjohtajaa Harri Holkeria erottamaan puolueesta poikkeuslakia vastustaneet oikean laidan edustajat, muiden muassa Tuure Junnilan, Pentti Mäki-Hakolan ja Raimo Ilaskiven siinä kuitenkaan onnistumatta.

Poliittisen uransa ohella hän toimi rikos- ja prosessioikeuden apulaisprofessorina Turun yliopistossa vuodesta 1972. Vikatmaan lupaava ura katkesi yllättäen itsemurhaan vuonna 1974.

Yksityiselämä

Juha Vikatmaan toinen puoliso (vuodesta 1973) oli lastenlääkäri Eeva Kuuskoski, josta tuli myöhemmin myös tunnettu poliitikko ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton pääsihteeri.

Julkaisut

Lähteet

Viitteet  

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Turun kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Samuel Madden

Samuel Madden (23. joulukuuta 1686 – 31. joulukuuta 1765) oli irlantilainen kirjailija ja yksi Royal Dublin Societyn perustajista.

Maddenin kirjallisuutta 

 tragedia Themistocles, the Lover of His Country, 1729
 Memoirs Of the Twentieth Century, 1733, yksi ensimmäisistä scifi-tyypin kirjallisista teoksista 
 Reflections and Resolutions Proper for the Gentlemen of Ireland, 1738

Aiheesta muualla 
 Samuel Madden libraryireland.com -sivustolla

Irlantilaiset kirjailijat
Vuonna 1686 syntyneet
Vuonna 1765 kuolleet
Orion (sarjakuvahahmo)

Orion on kuvitteellinen DC Comicsin hahmo. Hän teki ensiesiintymisensä New Gods #1 -lehdessä ja hänet loi Jack Kirby. Orion on Apokolipsia hallitsevan Darkseidin vanhin poika. Toisin kuin veljensä Kalibak ja Grayven hän ei toimi Darkseidin palveluksessa vaan kunnioittaa Highfatheria ja taistelee Darkseidia vastaan.

Orion esiintyy aina naamioituna ja paljastaa kasvonsa vain poikkeustilassa. 

Orionilla on valtavat voimat ja haavoittumattomuus, mutta hän ei pysty lentämään ilman teknisiä apuvälineitä.

Orionia näytelleet

DC-universumin supersankarit
DC-universumin avaruusolennot
Ukkosen jyrähdys

Ukkosen jyrähdys (A Sound of Thunder) on yhdysvaltalaisen Ray Bradburyn tieteisnovelli, joka julkaistiin vuonna 1952. Kyseinen novelli käsittelee aikamatkustusta ja se kuuluu kuuluisimpiin aikamatkuksesta kertoviin romaaneihin. 

Tarinan lähtökohtiin kuuluu Time Safari, Inc. -niminen yhtiö, jonka liikeidea on tarjota asiakkailleen mahdollisuus metsästää menneisyydessä eläneitä suurpetoja, kuten esimerkiksi Tyrannosaurus rex -hirmuliskoja. Kirjan ajatuksiin kuuluu myös se, että pienikin muutos menneisyydessä voi muuttaa tulevaisuutta hyvinkin paljon. Tämän vuoksi Time Safari -yhtiö on asettanut tiukat ehdot sille, mitä menneisyydessä saa tehdä ja mitä ei. Novellissa dinosauruksia metsästävän aikamatkustajan jalkoihin jää perhonen. Kun hän palaa tosiaiakaan, hän huomaa monien asioiden muuttuneen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Julkaistu lehdessä Aikakone 3/1991
Novellit
Tieteiskirjallisuus
Ikuisuuden loppu

Ikuisuuden loppu () on vuonna 1955 julkaistu venäläissyntyisen yhdysvaltalaiskirjailijan Isaac Asimovin kirjoittama scifi-romaani. Kirja käsittelee aikamatkustusta ja on kuuluisimpia aiheesta kirjoitettuja kirjoja. Ikuisuuden loppua pidetään Asimovin parhaana tai yhtenä parhaista teoksista.

Juoni 
Ikuisuuden loppu kertoo ajan ulkopuolella toimivasta Ikuisuus-järjestöstä, joka pyrkii ohjailemaan ihmiskunnan kehitystä mahdollisimman vakaalle pohjalle. Järjestö pyrkii poistamaan ihmiskunnan koko olemassaolon historiasta kaikki sodat, katastrofit ja kärsimykset. Sen jäsenet rekrytoidaan eri aikakausilta, siten että heidän poistamisensa ajasta ei aiheuta suuria muutoksia. He pystyvät matkustamaan "hissillä" ajassa eteenpäin ja taaksepäin ja pystyvät astumaan normaalimaailmaan tekemään hienovaraisia muutoksia. Kaukana tulevaisuudessa on kuitenkin ajanjakso, johon agenttien pääsy on jotenkin estetty tavalla, jota he eivät ymmärrä, ja sen takana vain autioitunut maapallo. Astuminen ulos ajassa ennen aikamatkustuksen keksimistä on kielletty ja Ikuisuus-järjestö laajentaa pikkuhiljaa otettaan yhä kaukaisempaan tulevaisuuteen, mutta resurssien vähäisyyden vuoksi se pitää kirjan tapahtumien aikaan tarkkaa otetta vain joistakin tuhansista vuosisadoista, sillä jokainen uusi vahdittava vuosisata vaatii lisää teknikoita, laskijoita jne.

Andrew Harlan on etevä teknikko, todellisuusmuutosten asiantuntija, ja hänen tehtävänään on astua eri aikakausille tekemään tarvittavat muutokset suotuisan lopputuloksen saamiseksi. Suotuisa muutos pyritään tekemään mahdollisimman hienovaroisesti, huomaamattomasti ja mahdollisimman vähäisillä säädöllä, ja Harlan on etevä löytämään tällaisia hienovaraisia keinoja. Harlan on myös harrastuksena kiinnostunut primitiivisistä ajoista ennen aikamatkustuksen ja Ikuisuuden perustamista, minkä vuoksi hän saa uuden tehtävän: hänen pitää kouluttaa uusi ja erikoinen Ikuisuuden jäsen, Brinsley Sheridan Cooperin mahdollisimman hyvin primitiiviajan historiaan ja kulttuuriin, mutta hänelle ei kerrota syytä. Harlanin tehtävän vuoksi hän ja Cooper joutuvat viettämään viikon 482 vuosisadalla, jonka aikana Harlan rakastuu palavasti ei-Ikuiseen naiseen, Noÿsiin, suojataakseen Noÿsia seuraavalta todellisuusmuutokselta Harlan päättää rikkoa Ikuisuuden sääntöjä ja viedä Noÿsin ajan ulkopuolelle ja piilottaa hänet johonkin kaukaiseen tulevaisuuteen. Harlan joutuu tekonsa vuoksi napit vastakkain esimiestensä kanssa ja alkaa epäillä Ikuisuuden tarkoitusta ja oikeutusta puuttua ihmiskunnan historiaan. 

Romaanin julkaistusta versiosta Asimov rakensi sillan Säätiö-sarjaan (joka puolestaan on liitetty Robotit-sarjaan).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Walton, Jo: Time Control. Tor.com 2010. 
 Lesser, Wendy: Unearthly Powers. The Threepenny Review 2010. 

Yhdysvaltalaiset tieteisromaanit
Vuoden 1955 kirjat
Isaac Asimovin teokset
Mercedes-Benz SLR McLaren

Mercedes-Benz SLR McLaren on urheiluauto, joka on saanut superauton luokituksen. Se on kehitetty yhteistyössä DaimlerChryslerin sekä McLaren Automotiven kanssa. Mercedes-Benz SLR McLaren oli ilmestyessään yksi maailman nopeimmista automaattivaihteilla toimivista autoista. Auton lähtöhintana pidetään noin 443 000 euroa. Auto pystyy kiihdyttämään 100 km/h nopeuteen 3,8 sekunnissa ja sen huippunopeudeksi on ilmoitettu 334 km/h.

Tekniikka

Moottori 

SLR:n moottori on käsin tehty, kompressoriahdettu V8. 

Tekniset tiedot:

 Alumiinilohko, paino: 232 kg
 Iskutilavuus: 5,439 litraa
 V8, sylinterikulma 90 astetta
 Sylinterimitat 97 mm × 92 mm
 Puristus-suhde 8,8:1
 Mekaaninen ahdin, ahtopaine 0,9 baaria, kaksi välijäähdytintä
 Teho 460 kW / 6 500 r/min
 Vääntö 780 Nm / 3 250-5 000 r/min

Jarrut 

Jarrulevyt ovat hiili-keramiikkaseosta, joka mahdollistaa paremman jarrutuskyvyn kuin tavalliset teräslevyt. Ne kestävät jopa 1000 celsiusasteen lämpötilan. Levyn halkaisija edessä on 370 mm ja jarrusylintereitä on kahdeksan. Takajarruissa halkaisija on 360 mm ja sylintereitä on neljä.

Autossa on takana myös jarruilmanohjain (spoileri) joka nousee ylös jarrutettaessa suurilla nopeuksilla, juuri tämän ilmanohjaimen ansiosta auto pysähtyy suurista nopeuksista nopeammin kuin yksikään vastaavanlainen automalli.

SLR:n jarruja on kritisoitu siitä, että ne ovat liian tehokkaat, jotkin kriitikot väittävät että jarrut ovat käytännössä joko päällä tai pois päältä. Jarrutettaessa bensapumppu myös työntää lisää bensaa moottorin jäähdyttämiseksi, ja koska pakoputket on sijoitettu kuljettajan etupuolelle, ohjaamoon tulee välillä palamattoman bensan hajua.

Vaihteisto 

Vaihteisto on viisivaihteinen automaattivaihteisto, jossa on kolme eri tilaa: Sport, Comfort ja Manual. Sport-asentoa käytetään jokapäiväisessä käytössä, Comfort-asennossa liikkeellelähtö tapahtuu kakkosvaihteella töyssyisillä tai liukkailla teillä ja Manuali-asennossa kuljettaja pystyy itse vaihtamaan vaihteita touchpadin avulla. Manual-asennon ollessa käytössä on myös kolme tilaa: Sport, Supersport ja Race. Nämä tarkoittavat lähinnä vaihteen kytkentänopeutta. Samaa vaihteistoa käytetään myös muissa AMG:n urheilumalleissa, kuten Mercedes-Benz SL65 AMG:ssä. 

Vaihteiden välitykset:
3.56:1
2.19:1
1.14:1
1.00:1
0.831:1

Mitat 

Coupe
Pituus: 4 656 mm
Leveys: 1 908 mm
Korkeus: 1 261 mm
Omamassa: 1 768 kg

SLR McLaren
McLaren Automotive
Superautot
2000-vuosikymmenen autot
Ålandsfärjan

Ålandsfärjan Ab (nykyisin Viking Line) oli yksi Viking Linen kolmesta perustajayhtiöstä. Kaksi muuta Viking Linessä mukana ollutta varustamoa, Rederi AB Slite ja Rederi Ab Sally (alun perin Rederi Ab Vikinglinjen) jättivät Viking Line -yhteisyrityksen vuorollaan joko konkurssin vuoksi tai kilpailijan ostamana. 

Ålandsfärjan Ab:n perusti yksi Rederi Ab Vikinglinjenin perustajista, Gunnar Eklund. Hän oli lähtenyt Vikinglinjenistä vuonna 1962 ja seuraavan vuoden keväänä perusti yhdessä Frank Lundqvistin ja Rafael Mattsonin kanssa Ålandsfärjan Ab:n. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin 5. huhtikuuta 1963. Neljä päivää myöhemmin varustamo osti Englannin kanaalissa liikennöineen 1933 rakennetun S/S Brittanyn. Alusta modernisoitiin telakalla Helsingborgissa ja se sai nimekseen S/S Ålandsfärjan ennen kuin aloitti liikenteen reitillä Maarianhamina–Gräddö 20. kesäkuuta 1963. Laivalla oli tilaa 800 matkustajalle, 40 henkilöautolle ja kahdelle bussille tai rekalle. Vuonna 1966 Ålansfärjan Ab perusti yhdessä Rederi Ab Vikinglinjenin ja Rederi AB Sliten kanssa markkinointiyhtiö Viking Linen (tuolloin Vikinglinjen Ab) josta kukin varustamo omisti kolmasosan. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa varustamo hankki kaksi uutta autolauttaa, M/S Kapellan ja M/S Marellan. Samalla yhtiö muutti nimensä vuoden 1970 alussa SF Line Ab:ksi. Nimen oli tarkoitus kuvata paremmin uutta toimialuetta, joka ylsi nyt Manner-Suomeen. SF on lyhennelmä sanoista Sverige-Finland. SF Line pysyi yhtiön nimenä vuoteen 1995 asti, jolloin Rederi AB Sliten konkurssin jälkeen varustamo muutti nimensä Viking Line Abp:ksi ja listautui Helsingin pörssiin.

Lähteet 

 Sörensen, Pekka, Siljarederiet och de Samseglande, Stiftelsen för Åbo Akademi, Turku 1979, s.112, 130
 Fakta om fartyg
 Patentti- ja Rekisterihallituksen ja Verohallinnon yhteinen yritystietojärjestelmä Viking Line . YTJ-tietokanta.

Viking Line
Lady Bird Johnson

Claudia Alta Taylor "Lady Bird" Johnson, o.s. Taylor (22. joulukuuta 1912 Karnack, Texas, Yhdysvallat – 11. heinäkuuta 2007 Austin, Texas, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltain presidentti Lyndon B. Johnsonin puoliso. Hänet tunnettiin erityisesti luonnon- ja rakennustensuojelun ystävänä. Johnson oli myös yksi kaikkien aikojen rakastetuimmista presidentin puolisoista Yhdysvalloissa.

Johnsonilla oli englantilaisia ja skotlantilaisia sukujuuria. Hänen isänsä Thomas Jefferson Taylor oli varakas liikemies, ja äiti kuoli tapaturmaisesti tyttären ollessa viisivuotias. Elinikäisen kutsumanimensä Lady Bird hän sai pienenä lastenhoitajan sanottua hänen olevan "suloinen kuin leppäkerttu" (). 

Johnson opiskeli Marshall Senior High Schoolissa, myöhemmin journalismia ja taiteita St. Mary's Episcopal School for Girlsissä ja valmistui Texasin yliopistosta.

Avioliitto ja perhe 
"Lady Bird" Taylor ja Lyndon B. Johnson avioituivat San Antoniossa Texasissa 17. marraskuuta 1934. Parille syntyi kaksi tytärtä: Lynda ja Luci. Lynda meni naimisiin poliitikko Charles Robbin kanssa.

Lady Bird oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen miehensä Lyndon B. Johnsonin ollessa presidenttinä 1963–1969. Lyndon B. Johnson nousi Yhdysvaltain presidentiksi salamurhatun John F. Kennedyn jälkeen. Lady Bird Johnson jäi leskeksi miehensä kuoltua sydänkohtaukseen 1973.

Myöhemmät vaiheet 
Johnson oli ajoittain julkisuudessa vielä miehensä kuoleman jälkeenkin. Hänen terveytensä heikentyi vanhetessa: hän sai kaksi aivoverenkiertohäiriökohtausta, joista toinen vaikutti hänen kävely- ja puhekykyynsä. Johnson oli viimeiset elinvuotensa pyörätuolissa sokeutuneena. Lady Bird oli ennen kuolemaansa Yhdysvalloissa vanhin elossa oleva entinen ensimmäinen nainen eli presidentin puoliso. Hän kuoli 94-vuotiaana iltapäivällä 11. heinäkuuta 2007 kotonaan Austinissa. Lady Bird Johnson on Yhdysvalloissa toiseksi pisimpään elänyt presidentin puoliso Harry S. Trumanin vaimon Bess Trumanin jälkeen, joka eli 97-vuotiaaksi.

Lähteet

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Sokeat henkilöt
Presidential Medal of Freedom
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Lyndon B. Johnson
Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot
Betty Ford

Elizabeth Ann ”Betty” Bloomer Warren Ford (8. huhtikuuta 1918 Chicago, Illinois – 8. heinäkuuta 2011 Rancho Mirage, Kalifornia) oli Yhdysvaltain presidentin Gerald Fordin puoliso.

Lapsuus ja nuoruus
Betty Bloomer syntyi Chicagossa, Illinois'ssa myyntiedustaja William Stephenson Bloomer vanhemman perheeseen. Hän oli perheen kolmas lapsi ja ainoa tytär.

Asuttuaan vähän aikaa Denverissä Bloomer varttui Grand Rapidsissa, Michiganissa, missä hän suoritti high schoolin.

Suuren pörssiromahduksen jälkeen Bloomer alkoi 14-vuotiaana toimia vaatemallina ja opettaa lapsille tansseja kuten foxtrotia, valssia ja sen ajan afroamerikkalaisten suosikkitanssia big applea. Hän työskenteli myös vammaisten lasten parissa. Itse hän valmistui tanssiopinnoistaan vuonna 1935.

Bloomer menetti 16-vuotiaana isänsä, joka kuoli 60-vuotispäivänsä aattona autotallissaan häkämyrkytykseen korjatessaan perheen autoa, vaikka tallin ovet olivat auki.

Bloomer matkusti kahdeksi kesäksi Benningtoniin, Vermontiin jatkamaan opintojaan. Sen jälkeen hän muutti Manhattanille Chelsean kaupunginosaan. Siellä hän rahoitti tanssiopintonsa työskentelemällä muotimallina. Sen jälkeen Bloomer palasi kotikaupunkiinsa, missä hän asui äitinsä ja tämän uuden puolison Arthur Meigs Goodwinin kanssa. Hän sai työtä paikallisen tavaratalon muotisuunnittelijan apulaisena.

Aikuisikä
Vuonna 1942 Betty Bloomer meni naimisiin William C. Warrenin kanssa, jonka hän oli tuntenut 12-vuotiaasta asti. Pariskunta muutti Toledoon, Ohioon, sen jälkeen Fultoniin, New Yorkiin, ja takaisin Grand Rapidsiin. Warren oli alkoholisti ja hänen terveytensä oli heikko. Juuri kun Betty oli päättänyt hakea eroa, mies vajosi koomaan. Betty jäi hoitamaan miestä kahdeksi vuodeksi, kunnes tämä toipui. Sen jälkeen he erosivat 22. syyskuuta 1947 lapsettomina.

Betty Warren solmi avioliiton tulevan presidentin Gerald Fordin kanssa 15. lokakuuta 1948. Fordit olivat naimisissa 58 vuotta ja saivat neljä lasta:

 Michael Gerald Ford (s. 1950)
 John Gardner Ford (s. 1952)
 Steven Meigs Ford (s. 1956)
 Susan Elizabeth Ford (s. 1957)

Betty oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen miehensä toimiessa presidenttinä vuosina 1974–1977. Hän toipui samoihin aikoihin rintasyövästä. Gerald Fordin kuoltua vuonna 2006 Betty asui Rancho Miragessa, Kaliforniassa.

Betty Ford -klinikka 
Betty Ford oli mukana perustamassa yhdessä suurlähettiläs Leonard Firestonen kanssa Betty Ford -klinikkaa (Betty Ford Center). Vuonna 1982 perustettu klinikka tarjoaa vieroitushoitopalveluita alkoholi- ja huumeriippuvaisille. Betty Ford itse kamppaili lääkeriippuvuuden kanssa. Betty Ford -klinikan hoitopalveluita käyttävät yleensä julkisuuden henkilöt. Klinikan hoitotiloista puolet on varattu miehille, puolet naisille. Betty Ford -klinikan hallituksen puheenjohtajana toimii Fordien tytär Susan Ford Bales.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Betty Ford Center 

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot
Gerald Ford
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Insuliiniresistenssi

Insuliiniresistenssi tarkoittaa kudosten heikentynyttä insuliinivastetta, jonka vuoksi lihakset, maksa ja rasvakudos eivät pysty ottamaan normaalisti vastaan glukoosia verenkierrosta aterian jälkeen. Insuliiniresistenssissä on kyse häiriöstä glukoosin otossa soluun tai sen aineenvaihdunnassa solun sisällä. Insuliiniresistenssi voi johtua häiriöstä insuliinin sitoutumisessa solun insuliinireseptoriin, reseptorien määrän tai toiminnan muutoksesta, glukoosin-sokerin kuljetusproteiinin määrän tai toiminnan häiriöstä tai glukoosiaineenvaihdunnan häiriöstä solun sisällä.

Haiman on tuotettava Insuliiniresistenssin vuoksi vereen normaalia enemmän insuliinia, jotta verensokeri pysyisi kurissa. Ylikierroksilla käyvä haima väsyy lopulta, jolloin se ei jaksa enää tuottaa riittävästi insuliinia. Tästä seuraa verensokerin vähittäinen nousu ja diabeteksen puhkeaminen.

Veren liiallinen insuliinipitoisuus tuottaa glykatoituneita lopputuotteita, jotka aikaansaavat tulehdusta ja vahingoittavat kudoksia. Insuliiniresistenssi lisää huomattavasti sekä kakkostyypin diabeteksen sekä sydän- ja verisuonisairauksien riskiä. Insuliiniresistenssi on yksi metabolisen oireyhtymän oireista.

Veren liiallinen insuliinipitoisuus voi johtaa myös syöpäriskin lisääntymiseen sekä siihen, ettei insuliinia hajottavaa entsyymiä (IDE) riitä aivojen beta-amyloidiplakkien riittävään hajotukseen Insuliiniresistenssi lisää myös riskiä sairastua vakavaan masennukseen. Insuliiniresistenssi aiheuttaa myös kognitiivisia ongelmia etenkin naisilla. 

Insuliiniresistenssi on todennäköisesti osin perinnöllinen, mutta sitä voivat pahentaa monet tekijät. Insuliiniresistenssille herkistäviä tekijöitä tunnetaan yli 30, niitä ovat muun muassa lihavuus, tupakointi, asidoosi, alkoholi, korkea verenpaine, raskaus (raskausajan diabetes) ja palovammat. Myös liikunnallisesti passiivinen elämäntyyli, jalostetut hiilihydraatit, stressi ja monet lääkeaineet lisäävät insuliiniresistenssin riskiä.

Afriikan ja Latinalaisen amerikan asukkaat sekä alkuperäiskansojen jäsenet sairastuvat eurooppalaisia ja aasialaisia herkemmin insuliiniresistenssiin.

Hoito 
Insuliiniresistenssistä kärsiviä suositellaan valitsemaan matalan glykemiaindeksin ruoka-aineita ja ruokia. Lisäksi heidän kannattaa valita sellaisia ruoka-aineita, joilla on myös matala insuliini-indeksi.

Katso myös

 Insuliinipumppu
 Insuliinikynä
 Metformiini
 Verensokerimittari
 Glykatoitunut hemoglobiini
 Kehittyneet glykaation lopputuotteet

Lähteet

Aiheesta muualla

 Diabetesliitto: Insuliiniresistenssi

Hoito 
Insuliiniresistenssistä kärsiviä suositellaan valitsemaan matalan glykemiaindeksin ruoka-aineita ja ruokia. Lisäksi heidän kannattaa valita sellaisia ruoka-aineita, joilla on myös matala insuliini-indeksi.

Katso myös
Insuliinipumppu
Insuliinikynä
Metformiini
Verensokerimittari
Glykatoitunut hemoglobiini
Kehittyneet glykaation lopputuotteet

Lähteet

Aiheesta muualla
Diabetesliitto: Insuliiniresistenssi

Diabetes
Seulonnan keskeiset artikkelit
Korppinen

Korppinen on harvinainen suomalainen sukunimi. Vanhaan karjalaiseen henkilönimistöön kuitenkin sisältyy paljon linnunnimityksiä, yksi niistä on ''korppi.

Sukunimenä Korppi on esiintynyt mm. Johanneksessa, missä on elänyt esim. Peckoi Korppi 1617. Lisäksi mm.Wiipurin pitäjässä 1555 Anders Kårp, Savonlinnassa 1561 Joen Kårp, Jääskessä 1567 Henrich Korppi ja Uudellamaalla Hopeaveroluettelossa 1571on merkitty Hans Person Korpp. Eräiden kirjatietojen mukaan sukunimenä Korppi(nen) esiintyy Savossa pitäjittäin 1694 seuraavasti: Mikkeli 2kpl, Pieksämäki 3kpl, Rantasalmi 1kpl, Leppävirta 4kpl. Esimerkiksi Puumala, Juva ja Sulkava ovat paikkakuntia, joissa henkikirjoihin nimeä ei vielä olisi tuolloin kirjattu. Nimikartoituksista löytyy merkintöjä nimen käytöstä 1800-luvulta myös länsisuomesta, pohjanmaalta. 

Sukunimen "nen"-pääte on yleistynyt nimistökäyttöön vasta 1850-luvulla

Korppinen paikannimenä 

Korppinen on myös seuraavien järvien nimi tai nimen osa:

 Korppinen, järvi Keiteleellä lähellä Korppiskylää
 Korppinen, järvi Lappeenrannassa
 Korppinen, järvi Pielavedellä lähellä Korppiskylää
 Korppinen, lampi Pielavedellä lähellä Karhuahoa
 Korppinen, järvi Pielavedellä ja Keiteleellä
 Korppinen, järvi Pihtiputaalla
 Korppinen, järvi Rautalammilla
 Iso-Korppinen, järvi Karstulassa
 Iso-Korppinen, järvi Äänekoskella ja Viitasaarella
 Pieni-Korppinen, järvi Äänekoskella lähellä Kalaniemeä
 Pieni-Korppinen, järvi Viitasaarella lähellä Keitelepohjaa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Korppinen sukunimenä. Blogi.

Sukunimet
Väisälänsaari

Väisälänsaari eli Väisälä on asuttu saari saari Puulavedessä, Etelä-Savossa. Pääosin saari sijaitsee Hirvensalmen kunnassa, noin 22 kilometriä Hirvensalmen keskustasta pohjoiseen.  Saaren koillisosa kuuluu naapurikunta Mikkeliin. Väisälänsaareen johtaa tieyhteys saaren etelä- ja pohjoispäästä.

Väisälänsaaren sisäosissa on maisemansa ja kulttuurihistoriallisten arvojensa vuoksi maakunnallisesti merkittäväksi luokiteltu maisemakokonaisuus. Saaristolaiskylän peltoaukeat ja pääosin 1800- ja 1900-luvuilta olevat rakennukset edustavat tyypillistä perinteistä saaristoasutusta. Rinteillä on säilynyt pieniä latoja ja pihoissa hirsiaittoja. Epäsäännöllisten neliömäisten pihapiirien läpi kulkee vanha kylätie. 

Nimensä saari on saanut ensimmäisten asukkaidensa mukaan. Väisälän ensimmäiset asukkaat olivat Väisäsiä. Ensimmäiset asiakirjatiedot Väisälänsaaren asukkaista löytyvät vuoden 1541 hopeaveroluettelosta. Tuolloin Väisäläsaari oli jakautunut kahteen kylään. Saaren pohjoisosat kuuluvat tuolloin Kynsiänsalon kylään, kun puolestaan eteläpuoliskon alueet muodostivat Väisälän kylän. 

Vakituisten asukkaiden ohella Väisälänsaarella on runsaasti kesäasutusta. Saarella sijaitsee noin 300 mökkiä ja kesällä saaren elämä on varsin vilkasta. 

Tieyhteydestä huolimatta Väisälänsaari mainitaan saaristokuntia koskevassa valtioneuvoston asetuksessa (1529/2015) Hirvensalmen kohdalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puulan vesistömatkailukartta (1:50 000, pdf, iso tiedosto, 2015) (hirvensalmi.fi)
Väisälän kyläyhdistys 

Hirvensalmi
Suomen sisävesien saaret
Arnikkikoisa

Arnikkikoisa eli tunturikoisa (Catastia kistrandella) on koisaperhosiin (Pyralidae) kuuluva arktinen pikkuperhonen. Lajin on kuvannut tieteelle norjalainen Magne Opheim vuonna 1963, Ruijasta 1800-luvun lopulla löydetyn yksilön mukaan.

Levinneisyys 
Euroopassa lajia on löydetty vain Suomesta, Ruotsista ja Norjasta, mutta kustakin pohjoismaasta on vain muutamia havaintoja. Lajia kuitenkin esiintyy myös Kolymajoen alueella Koillis-Siperiassa, jossa se on paikoin jopa runsas.

Lajia on tavattu Suomesta ainoastaan Käsivarren Lapin Mallan luonnonpuistosta yhteensä 14 yksilöä vuosina 1929, 1934 ja 1936. Siitä ei ole sen jälkeen havaintoja Suomesta. Ruotsin Pältsatunturilta havaintoja on tehty vielä 1990-luvulla. Vuoden 2010 uhanalaisuusluokituksessa tunturikoisa luokiteltiin Suomesta hävinneeksi (RE)

Elinympäristö ja elintavat 
Tunturikoisan elintapoja ei juuri tunneta. Se elää kuivalla, kalkkipitoisella tundralla. Perhoset lepäävät kivien päällä ja lentävät lähellä maanpintaa.

Ravintokasvi 
Nimen arnikkikoisa laji on saanut arnikki-nimisestä tunturikasvista (Arnica angustifolia), jonka on siperialaisten havaintojen pohjalta arveltu olevan toukan ravintokasvi. Pohjoismaisilla esiintymispaikoilla arnikki on kuitenkin harvinainen. Toukan todellista ravintokasvia ei tunneta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Tunturikoisa (Catastia kistrandella)
 Svenska fjärilar: Catastia kistrandella 
 European butterflies: Catastia kistrandella 
 Ympäristöministeriö: Hävinneet perhoset

Koisat
Suomesta hävinneet lajit
Tukehtuminen

Tukehtuminen on ihmisen tai eläimen hapen puutteesta johtuva kuoleminen, joka johtuu hengityksen estymisestä tai lakkaamisesta. Sitä edeltää asfyksia. Tukehtuminen saattaa seurata monista asioista. Yleisimpiä tukehtumisen aiheuttajia ovat:

Vieras esine kuten iso ruoan pala hengitysteissä, yleensä nielussa, kurkunpäässä tai henkitorvessa.
Hengityselinsairaudet, jotka saattavat tukkia hengitystiet.
Kurkunpään tai henkitorven puristaminen kuristuksessa.
Tukahduttaminen väkivalloin tai tukehtuminen vahingossa suun ja nenän peittyessä.
Keuhkojen puristuminen kasaan esimerkiksi raskaan painon alla.
Harvinainen allerginen yleisreaktio, anafylaktinen šokki.
Angioneuroottinen ödeema, joka saattaa aiheuttaa turvotusta kurkunpäässä.
Hapen korvautuminen muulla kaasulla, usein hiilidioksidilla tai hiilimonoksidilla (häkämyrkytys).
Hukkuminen

Vierasesineeseen tukehtuminen 
Esimerkiksi Suomessa kuoli tapaturmaisesti ruokaan tukehtumalla vuonna 2013 58 ja 2014 44 henkilöä. Tukkeen pois yskäisyn yrittämisen ja erilaisen täräyttämisen jälkeen annettavia ensiaputoimenpiteitä ovat heimlichin ote ja hätätrakeostomia. Näistä heimlichin ote ja hätätrakeostomia ovat viimeisiä toimenpiteitä, jos muu ei auta. Heimlichin otteella saatetaan aiheutta vaurioita ja trakeostomia jo itsessään on ainetta rikkova lääketieteellinen toimenpide.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gasping Activity In Vitro: A Rhythm Dependent on 5-HT2A Receptors

Fysiologia
Hengitys
Kuolemansyyt

de:Verschlucken
pl:Uduszenie gwałtowne
Toyota Auris

Toyota Auris on Toyotan vuosina 2006–2018 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka oli Toyota Corollan hatchback-korinen versio. Sen toisen sukupolven mallista oli tarjolla myös farmarimalli. Vuonna 2018 esiteltiin Corollan 12. sukupolvi, jolloin Auris-mallinimestä luovuttiin ja kaikkia korimalleja myydään jälleen Corolla-mallinimen alla.

Toyota Auris E150 (2006–2012) 

Ensimmäisen sukupolven Auris esiteltiin konseptina Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2006. Tuotantomallin vuoro oli Bolognan autonäyttelyssä saman vuoden joulukuussa. Australaasiassa Aurista myytiin Corollana, lisäksi Japanissa oli saatavana ylellisempi malliversio nimeltään Toyota Blade.

Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Auris sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Vuonna 2010 Auris koki kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin ajovaloja, etusäleikköä ja puskureita. Sisällä tehtiin muutoksia keskikonsoliin.

Toyota Auris E180 (2012–2018) 

Toisen sukupolven Auris esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2012 viisiovisena hatchbackina ja Touring Sports -farmarimallina. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä. Australaasiassa mallin nimenä oli jälleen Corolla, Pohjois-Amerikassa sitä myytiin aluksi Scion iM -nimisenä. Autosta tuli Pohjois-Amerikassakin Corolla Toyotan lakkautettua Scion-merkin vuonna 2016.

Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Auris sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Vuonna 2015 Auris koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudenmallisen etupuskurin aiempaa leveämmällä alasäleiköllä. Peräosassa takapuskurin alaosan heijastimet oli nyt sijoitettu vaakatasoon. Moottoriosastolla uusi turboahdettu 1,2-litrainen bensiinimoottori korvasi aiemman vapaasti hengittävän 1,6-litraisen.

Toyota Auris E210 (2018–) 

Hatchback-korinen 12. sukupolven Toyota Corolla esiteltiin Auris-nimisenä Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018, mutta valmistaja päätti luopua Auris-nimen käytöstä ja myydä jatkossa Euroopan markkinoilla kaikkia korimalleja Corolla-mallinimen alla. Uutta mallia myydään Auriksena ainoastaan Taiwanissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Auris
C-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Sipahi

Sipahit (myös Spahi, Spakh) (, sotilas) olivat kahden muinaisen Persian ja Osmanien valtakunnan hyvin koulutettua ratsuväkeä. Termiä sipahi käytettiin myös Italiassa ja Ranskassa pohjoisafrikkalaisesta siirtomaaratsuväen sotilaasta sekä se antoi perustan brittien intialaisista sotilaista käyttämälle sanalle sepoy.

Ottomaanien armeijassa sipahit perustettiin 1300-luvulla. He muodostivat armeijan varsinaisen rungon, ollen useimmiten noin puolet koko armeijan miesvahvuudesta. Samalla he muodostivat myös yhteiskunnan poliittisen ja sosiaalisen eliitin aivan kuten ritarit Euroopassa. Sulttaani antoi sipahille eliniäksi palan maata, nimeltään timar, jonka tuotoilla hänen tuli kustantaa itselleen aseistus, hevonen ja muut varusteet. Tämä kaikki ei kuitenkaan ollut periytyvää. Timarin tuoton mukaan vaihteli myös yksittäisen sipahin varustus. Yleensä se kuitenkin  koostui peitsestä, sapelista, rengashaarniskasta, kypärästä ja tärkeimmästä aseesta, jousesta. Välillä käytettiin myös keihäitä ja nuijia. Sipahit torjuivat pitkään tuliaseiden käyttöönottamisen, mutta myöhemmin heitä aseistettiin myös niillä. Perinteisesti sipahit pukeutuivat turkkilaisen perinteen mukaan pitkiin värikkäisiin viittoihin ja turbaaneihin. 

Ottomaanien armeijan painopiste siirtyi 1500-luvulla tykistöön ja jalkaväkeen, erityisesti janitsaareihin ja sipahien merkitys ja määrä taistelukentällä väheni. Sipaheita oli 1700-luvun lopulla enää jäljellä muutama tuhat ja lopullisesti joukko-osastot lakkautettiin 1828.

Sipaheiksi kutsuttiin myös joitakin pohjoisafrikkalaisia ratsuväen osastoja, jotka palvelivat Italian ja Ranskan armeijoissa 1800- ja 1900-luvulla. Ranskan algerialaiset sipahit kapinoivat siirtomaaisäntiään vastaan, kun armeija halusi siirtää algerialaisia joukkoja Preussin rajalle auttamaan emämaata sodassa. Myös ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa ranskalaiset käyttivät sipaheja saksalaisia vastaan. Nämä osastot käyttivät päähineenään punaista fetsiä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Die Spahis im Brockhaus von 1809 
Die Spahis im Herder von 1854 
Die Spahis in Pierer's Unversal-Lexikon von 1857 
Musee de Spahis Senlis 
http://i-cias.com/e.o/sipahi.htm 

Osmanien valtakunta
Ratsuväki
George Kollias

George Kollias (s. 30. elokuuta 1977 Kórinthos, Kreikka) on kreikkalainen rumpali. Kollias on tullut tunnetuksi eritoten eteläcarolinalaisen death metal -yhtyeen Nilen rumpalina (vuodesta 2004 lähtien). Kollias tunnetaan myös äärimmäisen nopeista blast beateista ja kahden jalan käytöstä rumpujen soitossa. Nilen Annihilation Of The Wicked -albumin kolmannessa raidassa Sacrifice Unto Sebekissä onkin kuultavissa 265 bpm tuplabasarirummutusta kuudestoistaosanuotteina ja Those Whom the Gods Detest -albumin aloitusraidassa Kafir! on blast beat -osuuksia tempossa 280 bpm.

Diskografia 
Nile
 
 
 
 

Extremity Obsession
 
 

Nightfall
 
 

Sickening Horror
 
 

Ade
 

Cerebrum
 

Deus Infestus

Aiheesta muualla
George Kollias Official Drum Site
NILE-Catacombs Official page
Axis Percussion
The official Sickening Horror website

Yhdysvaltalaiset rumpalit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Totuuden Ystävät

Totuuden Ystävät on Suomessa toimiva uskonnollinen yhdyskunta, joka on rekisteröity vuonna 1958. Sen perustajiin kuuluivat kirjailijana ja säveltäjänä tunnettu Oskari Kiiras sekä taidemaalari Jarl Falck. Muita perustajajäseniä olivat muun muassa konttoripäällikkö Eero Kurki, säveltäjä ja kapellimestari Edvin Heimovalta, lehtikustantajana toiminut vahtimestari Arvo Onni Salminen sekä toimittaja ja salatieteilijä Anselm Kaste.

Totuuden ystävien tunnustuksen mukaan ”Jumala on Ikuinen Voima, persoonaton ykseys, joka on aina ollut ja tulee ikuisesti olemaan”, ja heidän vakaumuksensa mukaan ”jokaisella ihmisellä on vapaus, oikeus ja velvollisuus luoda itse jumalasuhteensa”. Yhteisössä ei ole pappeja, vaan jokainen jäsen voi antaa lapselle nimen, vihkiä avioliittoon ja haudata vainajan. Yhdyskunnan mukaan sen uskonnolliset käsitteet perustuvat yksistään tieteelliseen maailmankatsomukseen. Toimintaan kuuluvat Helsingissä pidettävät kuukausikokoukset. Harri Heinon mukaan välillä Totuuden ystäviin kuului vain yksi jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhteisön kotisivut.
 Kimmo Sundström, Janne Vainio: Totuuden ystävät. Vapaa ajattelija 5/2002.
 Erkki Hartikainen: Wikipedia taas kristittyjen käsikassarana . Jumalaton 29.12.2007.

Uskonnot
Suomen buddhalaiset yhdyskunnat
Gustavo Dudamel

Gustavo Dudamel Ramírez (s. 26. tammikuuta 1981) on venezuelalainen kapellimestari, joka valittiin Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestariksi Esa-Pekka Salosen jälkeen. Hänen viisivuotinen sopimuksensa alkoi kaudesta 2009–2010. 

Dudamel aloitti opintonsa lapsena Venezuelan nuoriso-orkesterijärjestelmässä El Sistemassa opettajanaan sen perustaja José Antonio Abreu ja keskittyi viuluun kymmenvuotiaana. Hän on Simón Bolívar -nuoriso-orkesterin ylikapellimestari sekä Göteborgin sinfoniaorkesterin ylikapellimestari kaudesta 2007–2008 alkaen.

Dudamel on voittanut Mahler-kapellimestarikilpailun vuonna 2004.

Venezuelalaiset kapellimestarit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Peter Lerche

Peter Leo Lerche (s. 24. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kitaristi, säveltäjä, sovittaja ja tuottaja, joka on tehnyt pitkän uran studiomuusikkona ja kitaransoiton opettajana.

Ura 
Lerche opiskeli kitaransoittoa itse, kunnes aloitti 18-vuotiaana opinnot Oulunkylän Pop & Jazz opistossa. Hän kuului Reijo Karvosen Ikaros-yhtyeeseen, joka edusti Suomea Intervision laulukilpailuissa Sopotissa 1978. MTV:n Syksyn sävel -kilpailussa 1978 Ikaros sijoittui seitsemänneksi Anssi Tikanmäen sävellyksellä ”Kiutaköngäs”.

Vuonna 1981 Lerche oli kiertueella Länsi-Saksassa UMO:n kanssa, minkä jälkeen hän pääsi sessiotyöhön ja työskentelyyn eri yhtyeissä kuten esimerkiksi Pave Maijasen yhtyeessä. Studiomuusikkona hän toimi vuosina 1981−1993.

Lerche kuului Pekka Pohjola Groupiin, jonka kanssa hän oli kiertueilla Euroopassa. Hän on mukana levyillä Urban Tango ja Jokamies. 1990-luvun alussa hän työskenteli Vesa-Matti Loirin yhtyeessä kitaristina, sovittajana ja tuottajana. Lisäksi hän on työskennellyt Radion sinfoniaorkesterin, Avantin ja Karita Mattilan kanssa.

Vuonna 1995 hän opiskeli musiikkia Bombayn yliopistossa ja vuonna 1998 Madrasissa, Intiassa. Lerche julkaisi ensimmäisen soololevynsä Peshawar Diaryn vuonna 2002. Levy mainittiin vuoden 2002 Helsingin Sanomien ”Vuoden parhaat levyt” -listauksessa. Hän on myös työskennellyt vaimonsa Pauliina Lerchen kanssa muun muassa Vesa-Matti Loirin yhtyeessä, Kriya-yhtyeessä ja duona Pauliina & Peter Lerche.

Lerchelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.

Peter Lerchen isoisä oli säveltäjä Nils Lerche. Hänen puolisonsa on muusikko Pauliina Lerche.

Levytyksiä 
Ikaros: Ikaros (1978)
Anneli Saaristo: Näin jäätiin henkiin (1985)
Anssi Tikanmäki: Maisemakuvia Suomesta (1981)
Anssi Tikanmäki: Vanhat valokuvat (1984)
Anssi Tikanmäki: Tuntematon maa (2006)
Vesa-Matti Loiri: Rurja (1998)
Vesa-Matti Loiri: Kirkkokonsertti (2000)
Vesa-Matti Loiri: Vesa-Matti Loiri
Karita Mattila: Karita-Live
Pekka Pohjola Group: Jokamies (1982)
Pekka Pohjola Group: Urban Tango (1983)
Hector: Varjot ja lakanat (1988)
Peter Lerche: Peshawar Diary (2002)
Pauliina Lerche: Katrilli (2002)
Pauliina Lerche: Malanja (2006)
Kriya: Kriya

Lähteet 

Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Verna

Verna on suomalainen naisen etunimi. Alkuperältään Verna on feminiinimuoto latinan sanasta vernus, 'keväinen'.

Suomessa nimi Verna on yleistynyt Topeliuksen tuotannon vaikutuksesta.  Se oli yleinen varsinkin 1910- ja 1920-luvuilla syntyneillä ja on 1990-luvulla jälleen yleistynyt.. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Verna oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 499 suomalaiselle naiselle ja alle viidelle miehelle.

Tunnettuja Vernoja 

 Verna Erikson (1893–1918), suomalainen yhteiskunnallinen aktivisti
 Verna Hillie (1914–1997), amerikansuomalainen elokuvanäyttelijä
 Verna Kaunisto (s. 1973), viulisti, musiikkipedagogi, kulttuuritoimitsija ja tietokirjailija
 Verna Piponius (1894–1974), näyttelijä ja teatteriohjaaja
 Verna Wikman (1896–1956), näytelmäkirjailija.

Verna Kangas oli yksi kirjailija Kersti Bergrothin (1886–1975) salanimistä.

Lähteet

Etunimet
Milton Keynes Dons FC

Milton Keynes Dons FC on englantilainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 2004. Vuonna 2007 valmistui seuran uusi Stadium MK -niminen stadion. Seura nousi keväällä 2015 Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestaruussarjaan pelattuaan Ykkösliigassa seitsemän peräkkäistä kautta. Välillä joukkue putosi Kakkosliigaankin, josta se nousi takaisin Ykkösliigaan kaudeksi 2019–2020. Joukkue pelaa Ykkösliigassa kaudella 2021–2022.

MK Dons on perustettu jalkapalloseura Wimbledon FC:n jäänteille. Talousvaikeuksiin ajautunut seura siirrettiin vuonna 2003 Wimbledonista, Lontoosta noin sadan kilometrin päässä sijaitsevaan Milton Keynesin kaupunkiin ja nimi vaihdettiin Milton Keynes Dons FC:ksi. Siirron takana olleet liikemiehet odottivat seuralta paljon, sillä varakkaiden ja koulutettujen ihmisten suosimaa lähes 200 000 asukkaan Milton Keynesiä pidettiin Englannin merkittävimpänä kaupunkina, jossa ei ollut ammattilaisjalkapallojoukkuetta. Lontoosta muuton jälkeen seura kuitenkin teki suuria taloudellisia tappioita ja putosi alaspäin kaksi divisioonaa. Osasyynä olivat boikotit ja yleinen epäsuosio.

Useimmat Wimbledonin fanit eivät hyväksyneet paikkakunnanvaihdosta. Kun päätös siirtymisestä vuonna 2002 tehtiin, Wimbledon FC:n kannattajat perustivat AFC Wimbledonin, jota pidetään Wimbledon FC:n todellisena seuraajana.

Paikkakunnanvaihdosta pidettiin muutenkin ennenkuulumattomana ja skandaalimaisena. Monet pelkäsivät amerikkalaistyyppisen urheilu-”franchisingin” saapumista Englannin jalkapalloon. Niinpä Englannin jalkapallon kannattajayhdistys Football Supporters Federation ei hyväksynyt MK Donsin kannattajayhdistystä jäsenekseen vuonna 2005. FSF myös kehotti jäseniään boikotoimaan MK Donsin pelejä. Vuonna 2006 FSF ja MK Donsin faniyhdistys pääsivät kuitenkin sopimukseen, jonka mukaan MK Donsin fanit myöntävät Wimbledon FC:n vanhojen saavutusten ja seurahistorian kuuluvan uudelle AFC Wimbledon -seuralle..

Lähteet 

Buckinghamshiren urheilu
Englantilaiset jalkapalloseurat
International Press Telecommunications Council

International Press Telecommunications Council (IPTC) on 1965 perustettu kansainvälinen järjestö, jonka tehtävänä on parantaa uutistoimistojen välisen tiedonvaihdon teknisiä edellytyksiä. Sillä on 64 jäsenjärjestöä. Perustajajäseninä olivat Alliance Européenne des Agences de Presse, ANPA (nykyään Newspaper Association of America eli NAA), FIEJ (nykyään WAN) sekä Associated Pressin, Canadian Pressin sekä United Press Internationalin muodostama yhteistyökomitea North American News Agencies. Järjestön pääpaikka sijaitsee Windsorissa, Englannissa.

1970-luvulta alkaen järjestö on keskittynyt kustantajien uutistietojen vaihdossa käyttämien standardien kehittämiseen ja julkaisemiseen, erityisesti kuvien julkaisemiseen.

1979 IPTC kehitti kuvia varten metatietomäärittelyn, jota uudistettiin melkoisesti 1991 Information Interchange Modeliksi (IIM). 1994 Adobe kehitti sitä edelleen soveltamalla sitä digitaalikuviin, ja menetelmä tunnetaan IPTC-otsikointina (IPTC headers). JPEG-, TIFF Rev. 6.0- ja RIFF WAVE-tiedostomuotoa olevat tiedot voidaan merkitä Exchangeable image file formatin metatiedolla.. 2001 Adobe esitteli XML/RDF:ään perustuvan Extensible Metadata Platformin. IPTC:n kanssa tästä muodostui IPTC Core Schema for XMP, jonka avulla kyettiin lisäämään metatieto myös JPEG2000-, GIF-, PNG-, HTML-, PostScript-, PDF-, SVG-, Adobe Illustrator- ja DNG-tiedostoihinkin Information Interchange Modelin jo 1994 määrittelemien tiedostotyyppien lisäksi. Määrittelyä käytetään monissa kuvankäsittelyohjelmissa.

Katso myös
ebXML
Dublin Core
RDF (Resource Description Framework) ja sen laajennus OWL(Web Ontology Language)
RosettaNet

Lähteet
 IPTC metadata. Web Archive 27.9.2007. (Lehtikuva Oy).
Metadata Taxonomies for the News Industry. NewCodes. Web Archive 7.11.2012. (International Press Telecommunications Council).

Metadata
XML
Digitaalinen valokuvaus
Neurotaloustiede

Neurotaloustiede on mikrotaloustieteen ala, jossa yhdistyvät psykologia, neurotiede ja taloustiede ja sen tutkimuskohteena on ihmisten käyttäytyminen. Neurotaloustiede tutkii mitä aivoissa tapahtuu, kun ihmiset arvioivat eri valintavaihtoehtoja, luokittelevat riskejä ja tuottoja sekä ovat kanssakäymisissä muiden ihmisten kanssa. 

Neurotaloustieteessä käytetään hyväksi neurotieteiden tutkimusmenetelmiä, jotka voidaan karkeasti jakaa kahteen ryhmään: suoriin mittauksiin aivoissa tapahtuvista sähkömagneettisista vaihteluista ja toiseksi menetelmiin, jotka perustuvat aivoissa tapahtuvan aineenvaihdunnan tai veren virtauksen mittaamiseen. 

Neurotaloustiede on kohtalaisen uusi tutkimusala. Neurotaloustieteilijät tutkivat erityisen innokkaasti miksi ihmiset toimivat joissain tilanteissa vastoin taloustieteen klassisia perusoletuksia, joista tärkein on se, että kuluttajat maksimoivat järkiperäisesti taloudellisen hyötynsä. Neurotaloustiedettä käytetään hyväksi mm. markkinoinnin tehostamisessa.

Lähteet
Marja-Liisa Halko: Mullistaako neurotaloustiede valintateorian? (PDF)
Osta-nappulaa etsimässä Tiede-lehti 3/2007.

Mikrotaloustiede
Neurotiede
Kognitiivinen neurotiede
Sovellettu psykologia
Vattajanniemi

Vattajanniemi on Kokkolan kaupungissa entisen Lohtajan kunnan alueella sijaitseva niemi, jolla on laaja Vattajanhietikon lentohiekka- ja hiekkaranta-alue. Alueella on paljon dyynejä. Alueen linnusto (esimerkiksi suokukko ja tiirat) on myös huomionarvoinen. Niemen pinta-ala on noin 40 neliökilometriä. Siellä on Puolustusvoimien käyttämä ilmatorjunnan ampuma-alue. Vattajanniemen kärjessä pengertien päässä on Ohtakarin saari ja kalastajakylä.

Pro Vattaja -yhdistys ja Vattajanniemen ympäristökysymykset 
Pro Vattaja on Lohtajalla Keski-Pohjanmaalla toimiva, vuonna 1990 perustettu yhdistys, jonka keskeinen tarkoitus on Vattajan alueen säilyttäminen siviilikäytössä. Lisäksi yhdistys pyrkii vähentämään puolustusvoimien ympäristölle ja elämänlaadulle aiheuttamia haittoja, huolehtimaan luonnonsuojelunäkökohtien huomioon ottamisesta ja turvaamaan siviilien olemassa olevat oikeudet Lahdenkroopin alueella sekä kehittämään niitä.

Lokakuussa 2013 ELY-keskus velvoitti puolustusvoimat hankkimaan ympäristöluvan osalle harjoitusaluetta, muun muassa polttoaineen jakeluasemalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilmatorjunnan tarkastaja, eversti Viikin tervehdys ilmatorjuntaleirillä
Eduskunta, edustaja Pulliaisen kirjallinen kysymys ja puolustusministeri Kääriäisen vastaus koskien ympäristönsuojelun tilaa puolustusvoimien sotaharjoitusalueilla ml. Vattajanniemi.
EU:n LIFE projektin Vattaja-asian kysely Euroopan parlamentissa (Piia-Noora Kauppi)
Vattajan Natura-dyynit (kotisivu) 
Hellemaa: The development of coastal dunes and their vegetation in Finland (Rannikon dyynien kehitys ja kasvisto Suomessa) 
Vattajanniemen dyynien luontotyypit ja kasvillisuussukkessio, Aino Kailan pro gradu (Helsingin yliopisto, 2007)
Vattajanniemen perhosfauna Juhani Kaurasen kotisivulla  

Lohtajan nähtävyydet
Suomen niemet
Milla Paloniemi

Milla Pauliina Paloniemi (s. 10. syyskuuta 1983 Jalasjärvi) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja graafikko. Parhaiten hänet tunnetaan Kiroileva siili -sarjakuvastaan, jota hän on piirtänyt vuodesta 2003.

Paloniemen Kiroileva siili oli tammikuussa 2007 Ilta-Sanomien kuukauden kotimaisena sarjakuvana, minkä jälkeen sarjakuvista koottu ensimmäinen omakustannealbumi nousi Akateemisen Kirjakaupan neljänneksi myydyimmäksi kirjaksi. Helmikuussa julkaistiin toinen albumi, josta tuli maaliskuussa Suomen myydyin kirja ja pysyi kotimaisten kirjojen myynnissä kärjessä useita kuukausia.

Kemin sarjakuvapäivillä 2007 Paloniemi sai vuosittain jaettavan Strippi-Lempi Palkinnon Kiroileva siili -sarjakuvastaan. Perusteluna palkitsemiselle oli, että se on ”ensimmäinen hahmo, joka on ärhäkkyydellään tempaissut itsensä irti Internetistä ja pesiytynyt sieltä lehtien ja albumien sivuille”. Sarjakuvalle myönnettiin 2008 ensimmäinen Sarjakuva-Finlandia -palkinto. Joulukuussa 2010 sanomalehti Ilkka muisti Paloniemeä Artturi Leinosen palkinnolla eteläpohjalaisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.

Verkkosarjakuvat 

 Tassutellen (2003–)
 Kiroileva siili (2003–)
 En vaan osaa! (2006–)

Albumit 
 Tassutellen (omakustanne, 2004)
 Kiroileva siili (seinäkalenteri, 2005)

Muut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Milla Paloniemen kotisivut
 Paloniemen esittely Sammakon sivuilla
 Muhonen, Anne: Kuin kissa ja koira Kvaak.fi. 1.9.2004.
 Muhonen, Anne: #¤¿kele!!! Kvaak.fi. 14.9.2005.
 Sinisalo, Otto: Kotimaisia nettisarjakuvia: Milla Paloniemi Katuoja. 15.4.2007.
 Vimma, Tuomas: Milla Paloniemi City-lehti. 13/2007.
 Jukka Laine: Norpatti seikkailee! Kvaak.fi. 1.10.2008.
 Halonen, Kaisa: Kuin leikkiä  Vantaan Lauri. 30.4.2009.

Milla Paloniemen verkkosarjakuvat 
 Kiroileva siili
 En vaan osaa!  -sarjakuvablogi ja sen vuosien 2006–2008 arkisto 

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt