joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gustavo Santaolalla

Gustavo Santaolalla (s. 1952 El Palomar, Argentiina) on argentiinalainen kahdesti Oscarilla palkittu muusikko, tuottaja ja säveltäjä, jonka musiikkityyli yhdistelee usein rockin, soulin, sekä Latinalaisen Amerikan ja Afrikan kansanmusiikin aineksia. 

Santaolallan musiikkiura alkoi vuonna 1967 hänen ollessaan 16-vuotias, kun hän oli perustamassa Arco Iris -nimistä yhtyettä, joka oli ensimmäisiä rockin ja Latinalaisen Amerikan kansanmusiikin yhdistäviä yhtyeitä. Hän kuitenkin jätti yhtyeen vuonna 1975.

Vuotta myöhemmin Santaolalla kokosi Soluna-nimisen yhtyeen, jossa hän soitti yhdessä pianistin, laulaja Alejandro Lernerin ja silloisen tyttöystävänsä Monica Campinsin kanssa. Yhtye levytti ainoan albuminsa Energia Natural vuonna 1977. Santaolalla lähti Los Angelesiin, jossa hän omaksui rock and rollin, ja soitti Wet Picnic -yhtyeessä.

Santaolalla on levyttänyt kolme albumia sooloartistina. Hänen ensimmäinen levynsä Santaolalla (1982) yhdisteli 1980-luvun tyyliä rockiin. Toinen albumi Gas julkaistiin vuonna 1995, ja viimeisin albumi Ronroco vuonna 1998. 

1990-luvun lopulla Santaolalla alkoi keskittyä elokuvamusiikkiin. Hän teki musiikkia esimerkiksi elokuviin Amores perros, 21 grammaa, Moottoripyöräpäiväkirja ja Babel. Hänen tunnetuin tuotoksensa on vuonna 2005 ilmestyneen elokuvan Brokeback Mountain musiikki, josta hän sai Oscar-palkinnon. Elokuvan soundtrackiltä löytyvä kappale A Love That Will Never Grow Old voitti myös parhaan kappaleen Golden Globen. Santaolalla nappasi toisen Oscar-voittonsa loppuvuodesta 2006 ilmestyneen Babel-elokuvan musiikista.

Diskografia

Studioalbumit

Elokuvasävellykset

 Amores perros (2000)
 [[11'0901 – September 11]] (osa ”Mexico”, 2002)
 21 grammaa (2003)
 Moottoripyöräpäiväkirja (2004)
 Salinas grandes (TV-elokuva, 2004)
 Rendezvous (lyhytelokuva, 2004)
 Brokeback Mountain (2005)
 North Country (2005)
 Babel (2006)
 Linha de Passe (2008)
 I Come with the Rain (2009)
 The Sun Behind the Clouds: Tibet's Struggle for Freedom (dokumentti, 2010)
 Nanga Parbat (2010)
 Rolling with Stone (dokumentti, 2010)
 Biutiful (2010)
 Les yeux de sa mère (2011)
 I’m Alright (lyhytelokuva, 2011)
 Eva de la argentina (2011)
 Matkalla (2012)
 El ocaso del Macá Tobiano (lyhytdokumentti, 2012)
 Néstor Kirchner, la película (dokumentti, 2012)
 Perhe – August: Osage County (2013)
 Wild Tales (2013)
 Manolon lumoava matka (2014)
 Gran Chaco (dokumentti, 2014)
 Two Forty-Six (2015)
 Borrowed Time (lyhytelokuva, 2015)

Televisiosävellykset
 Hell on Wheels (tunnuskappale, 2011–)
 Jane the Virgin (tunnuskappale, 2014–)
 Making a Murderer (dokumenttisarja; teemat, 2015)
 The Last of UsVideopelit
 The Last of Us (2013)
 The Last of Us Part II'' (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Argentiinalaiset muusikot
Argentiinalaiset säveltäjät
Argentiinalaiset musiikkituottajat
Elokuvasäveltäjät
Grammy-palkinnon saajat
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Unescon hyvän tahdon lähettiläs

UNESCOn hyvän tahdon lähettiläät ovat julkisuuden henkilöitä,  jotka käyttävät lahjojaan tai kuuluisuuttaan levittämään sanaa Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön eli Unescon tavoitteista. Alla joitakin lähettiläitä ja projekteja, joita he erityisesti tukevat
 Montserrat Caballé – lapset sodan uhreina
 Claudia Cardinale – naisten oikeudet
 Vigdís Finnbogadóttir – kielellinen rikkaus
 Jean Michel Jarre – nuoriso, suvaitsevaisuus, maailmanperintö
 Nelson Mandela – ihmisoikeudet
 Pelé – urheilu huumeidenkäytön ja köyhyyden vastaisena toimintana
 Wole Soyinka – ihmisoikeudet
 Zurab Tsereteli – kulttuuriprojektit
 Mstislav Rostropovitš – taidekasvatus, humanitarismi, kulttuuriperintö

Katso myös
 UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs

Lähteet 

 

Hyvän tahdon lähettiläs
Unicefin hyvän tahdon lähettiläät

Unicefin hyvän tahdon lähettiläät ovat julkisuuden henkilöitä, jotka pyrkivät levittämään sanaa Yhdistyneiden kansakuntien lastenapujärjestö Unicefin tavoitteista.

Yhdysvaltalainen näyttelijä Danny Kaye oli lähettiläänä vuosikymmeniä. Hän sai myöhemmin muutaman seuraajan, ja 1990-luvulta alkaen lähettiläitä on nimetty useisiin maihin alueellista toimintaa varten.

Kansainväliset lähettiläät

Nykyiset kansainväliset lähettiläät
 Amitabh Bachchan
 Ishmael Beah
 David Beckham
 Harry Belafonte
 Berliinin filharmonia (2007–)
 Orlando Bloom
 Jackie Chan
 Myung-Whun Chung
 Judy Collins
 Mia Farrow
 Danny Glover
 Whoopi Goldberg
 Maria Guleghina
 Angelique Kidjo
 Yuna Kim
 Tetsuko Kuroyanagi
 Femi Kuti
 Leon Lai
 Ricky Martin
 Liam Neeson (2011–)
 Lionel Messi
 Nana Mouskouri
 Katy Perry (2013–)
 Vanessa Redgrave
 Sebastião Salgado
 Shakira
 Susan Sarandon
 Maxim Vengerov
 Serena Williams (2011–)
 Lilly Singh (2017–)

Aikaisemmat lähettiläät
 Danny Kaye (nimettiin 1954, kuoli 1987)
 Sir Peter Ustinov (nimettiin 1969, kuoli 2004)
 Sir Richard Attenborough (nimettiin 1987, kuoli 2014)
 Sir Roger Moore (nimettiin 1991, kuoli 2017)
 Audrey Hepburn (nimettiin 1988, kuoli 1993)
 Youssou N'Dour
 Jessica Lange
 Lang Lang
 Vendela Thommessen
 Johann Olav Koss

Lähde

Suomen lähettiläät 
 Susanna Haavisto (nimitetty vuonna 1986)
 Eija Ahvo (1986)
 Katri Helena (1990)
 Iiro Rantala (1993)
 Anna Hanski (1993)
 Jorma Uotinen (1993)
 Eija Vilpas (1993)
 Juha Laukkanen (1994)
 Mikael Rejström (1996)
 Eppu Nuotio (2002)
 Jyrki 69 (2005)
 Iina Kuustonen (2012)
 Jaakko Saariluoma (2014)
Lähde

Katso myös
 Unescon hyvän tahdon lähettiläs

Lähteet

Yhdistyneet kansakunnat
Luluanluba

Luluanluba on bantukieli, jota puhutaan Itä- ja Länsi-Kasain maakunnissa Kongon demokraattisen tasavallan keskiosassa. Luluanluba on yksi Kongon neljästä kansallisesta kielestä, joilla annetaan opetusta peruskoulussa.

Kirjaimisto 

Luluanluban aakkosiin sisältyvät seuraavat kirjaimet: A B C D E F G H I J K L M N O P S Sh T U V W Y Z.

Suomen kielestä eroavien kirjainten ääntämys: C = [tʃ], J = [ʒ], SH = [ʃ], W = [w], Y = [j] ja Z = [z]. L-kirjaimen ääntämys vaihtelee L:n ja R:n välillä.

Luluanluban kirjoittamiseen on vakiintunut kaksi erilaista tapaa. Lähetyssaarnaajien luomassa oikeinkirjoituksessa C:n sijasta kirjoitetaan TSH, W muuttuu konsonantin jälkeen U:ksi ja Y muuttuu I:ksi. Kielitieteellisessä kirjoitustavassa näitä muutoksia ei tapahdu.

Murteet 

Itä- ja Länsi-Kasain murteet poikkeavat toisistaan huomattavasti sekä ääntämyksen että sanaston osalta. Lännen [p] äännetään idässä [h], kuten sanoissa lupemba/luhemba (eräs maalaji) ja Lupatapata/Luhatahata (eräs kaupunki). Maniokin lehtiä kutsutaan lännessä nimellä matamba ja idässä nimellä kaleji. Muitakin eroja löytyy.

Sanasto 

 buloba = maa
 dyulu = taivas
 mayi = vesi
 muntu = ihminen
 kudya = syödä
 kunwa = juoda

Lähteet 

Kongon demokraattisen tasavallan kielet
Bantukielet
Suomen pienviljelijäin puolue

Suomen pienviljelijäin puolue (SPP) oli 1929 perustettu vähäosaisten talonpoikien etupuolue. SPP yhdistyi 1936 kahden muun pienpuolueen kanssa muodostaen Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen.

SPP perustettiin Tampereella 12. toukokuuta 1929 pidetyssä kokouksessa. Jo alkuvuodesta oli perustettu Suomen pienviljelijä-lehti, jossa uutta puoluetta hahmoteltiin. Perustamista aikaisti eduskunnan hajottaminen huhtikuussa. Puheenjohtajaksi valittiin lehteäkin päätoimittanut Eino Yliruusi Ikaalisista. SPP ei saanut kansanedustajia ensimmäisellä yrittämällä vaaleissa 1929, mutta puolue nousi eduskuntaan seuraavan vuoden vaaleissa. 

SPP kritisoi perustettaessaan etenkin Maalaisliittoa ja Suomen sosialidemokraattista puoluetta pienviljelijöiden asioiden unohtamisesta. Puolueen ohjelma oli populistinen ja osin radikaali. Talousohjelmassa SPP kannatti vasemmiston perinteisesti suosimia keinoja ja jäsenistössä eli vahvana niin sanottu "herraviha", mutta monet puolueen kannattajat olivat arvoissaan varsin konservatiivisia. Vuonna 1930 puolueessa vaadittiin kommunismin hävittämistä maasta ja SPP:n ainoa kansanedustaja äänesti "kommunistilakien" hyväksymisen puolesta.

Puolueeseen liittyi myös vasemmistotaustaisia pienviljelijöitä ja nämä toivotettiinkin tervetulleiksi. Tämä suuntaus ja radikaalit puheet saivat monet syyttämään SPP:tä kommunistien ja Neuvostoliiton kätyreiksi. Mitään suurta vaikutusta ei kommunisteilla kuitenkaan puolueen toimintaan ollut ja Suomen kommunistisen puolueen (SKP) asenne sitä kohtaan pysyi kielteisenä 1930-luvun alun. Joitakin SPP:n osastoista, joita sillä oli yli 200, kieltäydyttiin hyväksymästä yhdistysrekisteriin kommunistilakeihin vedoten.

Vuodesta 1933 oli eduskunnassa myös kilpaileva pienviljelijäpuolue Kansanpuolue (KP). SPP ja KP neuvottelivat yhdistymisestä pitkään ja hartaasti ennen vuoden 1936 vaaleja, mutta päätyivät lopulta erillisiin listoihin, mikä johti molemminpuolisiin menetyksiin. Tappiot antoivat yhdistymishankkeelle uutta puhtia ja se toteutui loppuvuodesta 1936. Uuden puolueen nimeksi päätettiin antaa Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue. Mukana perustamisessa oli SPP:n ja KP:n lisäksi Pulatoimikuntien keskustoimikunta.

Lähteet 

Suomalaiset agraaripuolueet
Entiset suomalaiset puolueet
Udzima wa ya Masiwa

”Udzima wa ya Masiwa” (”Suurten saarien liitto”) on Komorien kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön maan itsenäistyessä 1978. Sen on sanoittanut Said Hachim Sidi Abderemane, joka myös sävelsi musiikin yhdessä Kamildine Abdallahin kanssa. Laulusta on olemassa shimasiwan- ja ranskankieliset versiot. Laulussa mainitaan neljä saarta, joista Mayotte kuuluu nykyään Ranskalle.

Laulu eri kielillä

Shimasiwan kielisen version translitteraatio

I béramu isi pépéza  
i nadi ukombozi piya 
i daula ivénuha 
tasiba bu ya i dini voya trangaya hunu Komoriya 
Narikéni na mahaba ya huveindza ya masiwa 

yatruwasiwa Komoro damu ndzima 
wasiwa Komoro dini ndzima
Ya masiwa radzali wa
ya masiwa yarileya
Mola né ari sayidiya
Narikéni ha niya
riveindzé uwataniya
Mahaba ya dine na duniya.
I béraba ya huveindzar ya masiwa.

mu isi pépéza
rang mwési sita wa Zuiye
i daula ivénuha
zisiwa zatru zi pangwi ha
Maoré na Nzuani, Mwalina Ngaziya
Narikéni na mahaba.

Ranskankielinen versio

Au faîte le Drapeau flotte 
Apelle a là Liberté totale. 
La nation apparaît, 
Force d'une meme religion au sein des Comores. 
Vivons dans l'amour rèciproque dans nos îles. 

Les Comoriens issue de même sang, 
Nous embrassons la même idéologie réligieuse. 
Les îles où nous somme nés!! 
Les îles qui nous ont prodigués la bonne éducation. 
Dieu ya apporté son aide. 
Conservons notre unité pour l'amour de la patrie, 
Amour pour la réligion 
Et pour l'évolution. 

Au faîte le Drapeau flotte 
Depuis le 6 du mois de Juillet 
La nation apparaît, 
Les îles devenues souveraines; 
Maore - N'Dzouani - Mouwali - et N'Gazidja. 
Gardons notre amour pour les îles.

Epävirallinen käännös englanniksi

The flag is flying,
Announcing complete independence;
The nation rises up
Because of the faith we have
In this our Comoria.

Let us always have devotion
To love our Great Islands.
We Comorians are of one blood,
We Comorians are of one faith.

On these Islands we were born,
These Islands brought us up.
May God always help us;
Let us always have the firm resolve
To love our fatherland,
Love our religion and the world.

The flag is flying.
From the Sixth of July
The Nation rises up;
Our Islands are lined up.
Maori and Anzuan, Moheli and Comore,
Let us always have devotion
To love our Great Islands.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuuntele Komorien kansallislaulu

Kansallislaulut
Komorit
Idris I

Idris I (Mohammed Saied Idris as-Senussi; 12. maaliskuuta 1889 – 25. toukokuuta 1983) oli ainoa Libyan kuningas vuosina 1951–1969. Hän oli senusien suufiveljeskunnan perustajan Muhammad ibn Ali as-Senussiin (1787–1859) pojanpoika ja yksi senusien johtajista.

Hän peri isoisänsä aseman ja ennen ensimmäistä maailmansotaa britit tunnustivat hänet Kyrenaikan emiiriksi, minkä myös italialaiset tunnustivat 1920. Idris ponnisteli neuvotellakseen maakunnalleen itsenäisyyden. Vuonna 1922 Italia aloitti kuitenkin sodan ja Idris pakeni Egyptiin, josta käsin senusit kävivät sissisotaa italialaisia vastaan. Vuonna 1942 hän palasi Libyaan brittijoukkojen mukana ja muodosti hallituksen.

Kun Rommelin johtamat saksalaisetkin voitettiin, Idris palasi pääkaupunkiinsa Bengasiin. Hänet kutsuttiin myös Tripolitanian emiiriksi, mistä alkoi nykyisen Libyan yhdistäminen. Idris neuvotteli brittien ja YK:n kanssa maan itsenäisyydestä, joka tunnustettiin 24. joulukuuta 1951 ja Idris julistettiin Libyan kuninkaaksi.

Arabinationalistien pettymykseksi Idris piti yllä läheisiä suhteita Britanniaan ja Yhdysvaltoihin, jopa silloin kun britit hyökkäsivät Egyptiin vuoden 1956 Suezin kriisissä. Uhan hänen asemalleen tuotti kyvyttömyys saada miespuolista jälkeläistä kruununperijäksi. Libyan talous kuitenkin kukoisti öljykenttien ja amerikkalaisten sotilastukikohtien ansiosta.

Kuninkaan vanhetessa hänen terveytensä alkoi rapistua. 1. syyskuuta 1969, kun hän oli Turkissa hoidossa, Libyan armeija syrjäytti hänet eversti Muammar Gaddafin johdolla verettömässä vallankaappauksessa. Idris luopui kruunusta, jolloin hänen seuraajakseen tuli automaattisesti perijä Sayyid Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussi mutta vain päivän ajaksi, kun Libya julistettiin tasavallaksi.

Idris lähti Turkista vuokraamallaan laivalla Kreikkaan ja asettui lopulta asumaan Egyptiin. Hän kuoli Kairossa 1983. Idris on haudattu Medinaan, Saudi-Arabiaan.

Aiheesta muualla

 1969-09-01: Bloodless coup in Libya. BBC.
 Man in the News; Desert Monarch; Sayid Mohammed Idris el-Mahdi es-Senussi The New York Times. 1964.

Libyalaiset poliitikot
Hallitsijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Sarjakuvakustantamo

Sarjakuvakustantamo on yritys, joka julkaisee ja tekee sarjakuvia. Ensimmäiset sarjakuvakustantamot perustettiin Yhdysvaltoihin 1930-luvun alussa. Samoihin aikoihin sarjakuvat alkoivat yleistyä sanomalehdissä ja niitä alettiin julkaista omina lehtinään. Varhaisia suuria sarjakuvakustantamoita jotka ovat edelleen toiminnassa olivat Timely Comics (nykyään Marvel Comics) ja DC Comics.

Suomalaisista sarjakuvakustantamoista suurin on Sanoma-konsernin omistama Sanoma Magazines, joka julkaisee muun muassa Aku Ankka-lehteä. Toinen suuri Suomessa toimiva sarjakuvakustantaja on Egmont Kustannus, joka osti suomalaisen Semicin. Egmont julkaisee muun muassa Marvelin ja DC Comicsin lehtiä, Tex Willeriä ja Harald Hirmuista.

Lista sarjakuvakustantamoista 
 Sanoma Magazines
 Egmont Kustannus
 Marvel
 DC Comics
 Arktinen Banaani
 Royal Comics Syndicate
 Gladstone

Kustannustoimi
Momčilo Tapavica

Momčilo Tapavica (, 14. lokakuuta 1872 – 10. tammikuuta 1949) oli serbialaisperäinen unkarilainen tenniksen pelaaja, painonnostaja ja painija.

Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa kisoissa Ateenassa vuonna 1896 Momčilo Tapavica saavutti pronssimitalin tenniksen kaksinpelissä. Hän osallistui myös kahden käden painonnostoon missä sijoittui viimeiseksi ja painin kilpailussa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Stéfanos Christópoulokselle. 

Itävaltaunkarilaiset olympiamitalistit
Itävaltaunkarilaiset painijat
Itävaltaunkarilaiset tennispelaajat
Itävaltaunkarilaiset painonnostajat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Poprad

Poprad (, ) on kaupunki Slovakiassa, Tatravuorten juuressa. Popradissa on vanha keskusta-alue ja kansainvälinen Poprad-Tatryn lentoasema. Kaupungista lähtee myös hiihtokeskuksiin vuorille vievä raitiotie.

Vuonna 2005 kaupungissa oli 55 158 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,1 % oli slovakkeja, 2,1 % romaneja ja 1,0 % tšekkejä. Uskonnoltaan 65,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 7,3 % protestantteja. 16,8 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.

Maantiede 
Poprad sijaitsee Tatravuorten välittömässä läheisyydessä ja tämä tarjoaa kaupunkiin upeat näkymät. Kaupungin lähellä on neljä kansallispuistoa. Ilmasto on leuto. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee −3,5 °C:stä kuuteen plusasteeseen, heinäkuussa yleinen keskilämpötila on noin 16–17 astetta. Sadetta saadaan 600–800 mm vuodessa. Läheinen vuoristo vaikuttaa luonnollisesti kaupungin säähän. Tuulen suunta on useimmin lännestä tai lounaasta, tuulisinta on joulu–maaliskuussa.

Liikenneyhteydet 
Popradista on hyvät liikenneyhteydet 718 metrin korkeudella sijaitsevan kansainvälisen lentokenttänsä Poprad-Tatryn lisäksi, sillä Košicen ja Bratislavan välinen rautatie kulkee kaupungin kautta.

Historia 

Kaupungin paikalla on ollut asutusta antiikin ajoista. Ensimmäinen kirjallinen maininta Popradista on vuodelta 1256. Vuoteen 1946 Poprad oli vain osa siitä 55 000 asukkaan kaupunkikokonaisuudesta, joka nykyään kantaa tuota nimeä – muut olivat nykyiset kaupunginosat Matejovce (1251), Spišská Sobota (1256), Veľká (1268) ja Stráže (1276). Näistä merkittävin oli Spišská Sobota, jonka hallitseva asema alueella jatkui 1800-luvun lopulle. Poprad on vuosisatojen kuluessa ollut niin saksalainen (1200-luvulta) kuin unkarilainenkin (1412–1770) kaupunki.

Hallinto 

Kaupungin pormestarina on vuodesta 2003 toiminut entinen jääkiekkotuomari Anton Danko.

Alueellinen jako 
Poprad on samannimisen piirin (okres) keskus ja itse jaettu kuuteen kaupunginosaan:

 Staré Mesto (vanhakaupunki)
 Spišská Sobota
 Stráže
 Veľká
 Matejovce
 Kvetnica

Muuta 
Vuonna 1999 Poprad haki vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta hävisi Italian Torinolle.

Tunnettuja popradilaisia 
Peter Bondra – jääkiekkotähti kasvoi Popradissa
Daniela Hantuchová – tennisammattilainen, syntyi Popradissa 1983
Jan Brokoff – barokinaikainen kuvanveistäjä, syntyi 1652 Spišská Sobotassa

Katso myös 
Poprad-joki, samanniminen joki Slovakiassa ja Puolassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Slovakian kaupungit
Maria Peura

Maria Kristiina Peura (s. 2. kesäkuuta 1970 Pello) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi.

Henkilöhistoria
Peura syntyi opettajien Paavo Peura ja Kaija Martikainen perheeseen. Hänen puolisonsa oli kirjailija ja kriitikko Tero Liukkonen, mutta he ovat eronneet. Peuralla on kaksi lasta, poika Ismael ja tytär Elena. Yliopilaaksi Peura tuli 1989 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2008.

Kirjallinen tuotanto
Peuran esikoisteos On rakkautes ääretön (2001) käsitteli insestiä ja pedofiliaa ja sai kiitosta vaikeiden aiheiden käsittelemisestä. Teos oli Finlandia-palkintoehdokkaana, ja kirjailija palkittiin teoksesta Olvi-säätiön palkinnolla. Kirjailijan toinen romaani Valon reunalla (2005) sijoittui pieneen pohjoiseen kylään, jota halkovat joki ja rautatie, ja kuvasi nuoruuden väkeviä kokemuksia. Romaani ilmestyi englanniksi vuonna 2007. Kolmas romaani Vedenaliset (2008) kertoi puolestaan kalastajaperheen tyttärestä, joka kokee vieraudentunteita modernissa maailmassa ja löytää hengenheimolaisia maahanmuuttajayhteisöstä.

Kolmen romaanin lisäksi Peura on julkaissut muun muassa lastenrunokirjan Mimmi Moun ilotaika (2004) sekä kirjailijan omaa kirjoittajuutta ja itsesensuuria käsittelevän teoksen Antaumuksella keskeneräinen (2012).

Romaanit

Muu tuotanto
Suennälkä, näytelmä (2000); julkaistu Teatterikorkeakoulun antologiassa 
 
 
 Tunkeilijat. Novellikokoelma. 2017

Palkinnot
Kunniamaininta J. H. Erkon kirjoituskilpailussa (2000)
Olvi-palkinto (2001)
Hyvä teko lapselle -palkinto (2002)
Nuori Aleksis -palkinto (2002)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Maria Peura Teoksen sivuilla.
 Tietoa Maria Peurasta Porvoon kirjaston sivuilla. 
 Maria Peura Helsingin kaupunginkirjaston sivuilla. 
 Maria Peura Sanojen ajassa. 
 Kertojat palaavat luontoon Opettaja-lehti 28.11.2008.

Suomalaiset kirjailijat
 Suomalaiset runoilijat
 Suomalaiset näytelmäkirjailijat
 Suomalaiset dramaturgit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Šukri Ghanim

Šukri Muhammad Ghanim (, s. 9. lokakuuta, 1942, Tripoli, Libya – 29. huhtikuuta 2012 Wien, Itävalta) oli Libyan kansankomitean pääsihteeri (pääministeri) kesäkuusta 2003 maaliskuuhun 2006, jolloin hallituksessa järjestettiin ensimmäinen suuri uudistus vuosikymmeneen. Hänen varamiehensä Baghdadi Mahmudi nousi pääministerin virkaa vastaavaan asemaan. Tämän jälkeen hän toimi öljyministerinä.

Ghanim on opiskellut Fletcher School of Law and Diplomacyssa Yhdysvalloissa. Hän oli OPEC:in sihteeristössä, vastasi Libyan ulkomaankaupasta ja toimi kansallisen öljy-yhtiön markkinointivastaavana. Maaliskuussa 2006 Ghanim nimitettiin öljy-yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi.

Ghanimia haastateltiin helmikuussa 2004 BBC Radio 4:n Today-ohjelmassa. Hän kielsi Libyalla olleen mitään yhteyttä Lockerbien pommi-iskuun tai brittiläisen konstaapeli Yvonne Fletcherin ampumiseen huhtikuussa 1984 Libyan Lontoon lähetystön edessä.

Hän pakeni Libyasta toukokuun puolivälissä 2011 Tunisiaan ja liittyi Muammar Gaddafia vastustavien kapinallisten puolelle. Kesäkuussa hän muutti Wieniin, jossa hän toimi kuolemaansa saakka wieniläisessä yhtiössä konsulttina.

Ghanim löydettiin kuolleena Tonavasta. Kuolinsyytä tutkitaan, mutta väkivallan merkkejä hänessä ei poliisin mukaan ollut.

Lähteet

Libyalaiset poliitikot
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Emu

Emu (Dromaius novaehollandiae) on lentokyvytön Australiassa elävä strutsilintu. Lajin nimesi John Latham vuonna 1790.

Ulkonäkö ja ominaisuudet 
Emut muistuttavat hieman kasuaareja ja strutseja. Emu on kasuaaria kookkaampi, mutta strutsia hieman pienikokoisempi. Emu on Australian suurin ja koko maailman toiseksi suurin lintu. Emulla on strutsista poiketen vain kolme varvasta. Emun höyhenys poikkeaa muiden lintujen höyhenistä, sillä sen höyhenen kasvupisteestä kehittyy kaksi höyhentä. Emut ovat väriltään ruskeita ja niiden pää on tumma tai musta. Emut voivat painaa 60 kiloa ja niiden huippunopeus on noin 50 km/h. Ne ovat tarvittaessa hyviä uimareita.

Emut elävät 10–20 vuotta, tarhaoloissa kauemminkin.

Lisääntyminen ja käyttäytyminen
Koiras rakentaa maahan pesän oksista, ruohoista, lehdistä ja puunkuoresta. Se parittelee 1–3 naaraan kanssa, jotka munivat samaan pesään. Emut munivat kerrallaan 5-15, keskimäärin 11 tummanvihreää munaa. Yksi muna painaa noin 800 grammaa. Koiras hautoo munia 56 päivää eikä käy lainkaan syömässä haudonnan aikana. Sen paino putoaa kolmanneksella ja se joutuu käyttämään keväällä (Suomen syksyllä) keräämiään runsaita rasvavarantoja. Poikaset ovat pesäjättöisiä lähtien liikkeelle muutaman päivän ikäisinä. Ne ovat aikuisen kokoisia vuoden vanhoina. Koiras huolehtii yksin poikasista 1½ vuotta.

Levinneisyys 
Emuja tavataan luonnonvaraisina vain Australiassa. Ne ovat levittäytyneet koko Australiaan, lukuun ottamatta Tasmaniaa. Australian emukanta on noin 625 000–725 000 yksilöä. Tasmanianemu (D. n. diemensis) kuoli sukupuuttoon vuoden 1865 aikoihin. Emu on hyvin sosiaalinen laji ja kerääntyy usein valtaviksi parviksi, jotka vaeltavat pitkiäkin matkoja, jopa tuhat kilometriä, hyville ruokapaikoille.

Elinympäristö 
Emut elävät pääasiassa pensaikkoisilla ja metsäisillä rannikkoseuduilla sekä savannityyppisillä puoliavomailla. Harvin kanta on karuilla mailla ja asutuilla seuduilla. Länsi-Australiassa emut käyttävät muuttoreittejä liikkuessaan ruoan perässä, ne menevät pohjoiseen kesäisin ja etelään talvisin. Itä-Australiassa samanlaista ilmiötä ei esiinny.

Ravinto 
Emujen pääravinto koostuu kasveista, hedelmistä, hyönteisistä ja muista pienistä eläimistä. Emut nielevät pieniä kiviä, jotka helpottavat ruoan sulatusta lihasmahassa. Emujen on myös havaittu syövän hiiltä, mutta tälle käyttäytymiselle ei tiedetä syytä.

Suojelu 
Emuja ovat käyttäneet ruokanaan Australian alkuperäiskansat ja varhaiset siirtolaiset. Eurooppalaiset tappoivat emuja myös niiden vahingoittaessa viljelyksiä, esimerkkinä tästä on vuoden 1932 ”emusota”. Jo vuonna 1865 ehdotettiin emujen suojelemista sen jälkeen, kun laji oli hävinnyt Tasmaniasta. Emu suojeltiin vuonna 1999 voimaan astuneella lailla. IUCN luokittelee emujen kannan tilaksi vakaan. Emuja oli vuonna 2009 tehdyn arvion mukaan 630 000–725 000.

Lähteet 

 Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. ISBN 951-1-12001-8
 Taksonomian lähde: http://www.itis.gov/servlet/SingleRpt/SingleRpt?search_topic=TSN&search_value=174385

Viitteet 

Kasuaarilinnut
Siipikarja
Australian kotoperäiset eläimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rosa Salomaa

Rosa Salomaa (s. 11.6.1994 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. 

Salomaa näytteli vuonna 2006 Unna ja Nuuk -elokuvan toista pääosaa, Unnaa. Hän on näytellyt myös elokuvissa Erottamattomat (2008), Kohtaamisia (2009), Harjunpää ja pahan pappi (2010), Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010), 8-pallo (2013), Ei kiitos (2014) Ikitie (2017) ja Oma Maa (2018).

Filmografia

Lähde

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset lapsinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Aspen

Aspen on kaupunki Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevassa Coloradon osavaltiossa. Sen pinta-ala on 10,05 km² (ei vettä) ja asukasluku 6 658 (). Asukkaista 95 % on valkoisia, muut etniset ryhmät ovat pieniä. Kaupunki tunnetaan talviurheilun ja kulttuurin keskuksena.

Historia
Chicagolainen liikemies Walter Paepcke ihastui toisen maailmansodan jälkeen kuihtuvan kaivoskaupungin kauneuteen. Hän perusti sinne hiihtokeskuksen, Aspen Instituten sekä Aspenin musiikkijuhlat. 
Aspen on yksi maan tunnetuimpia laskettelukeskuksia.

Liikenne
Aspenissa on myös Aspen-Pitkin County Airport -niminen lentokenttä. Bussiliikenteestä vastaa Roaring Fork Transportation Authority (RFTA).

Kuvia kaupungista

Lähteet

Aiheesta muualla

Aspenin kaupungin verkkosivu (englanniksi)
Aspenin Musiikkijuhlien verkkosivu (englanniksi)
Aspen Instituten verkkosivu (englanniksi)

Yhdysvaltain talviurheilukeskukset
Taistelu Wesnothista

Taistelu Wesnothista () on vuoropohjainen strategiapeli. Pelissä ihmiset, haltiat, örkit, kääpiöt, draakit ja epäkuolleet taistelevat Wesnothin mantereen herruudesta eri aikakausilla.

Wesnoth on GPL-2.0-or-later -lisenssin alaista avointa lähdekoodia sekä vapaa ohjelmisto eli FOSS-peli. Wesnothia kehittää avoin kehittäjäyhteisö. Peli on myös perusasioiden ja virallisten kampanjoiden osalta lähes kokonaan käännetty suomeksi.

Kuvaus
Peli tukee useita erilaisia pelimuotoja niin yksin- kuin moninpelinäkin. Yksinpelissä skenaarion tarkoitus vaihtelee, mutta on mahdollista pelata myös moninpeliä tietokonetta vastaan.

Moninpelissä kullakin pelaajalla on oma komentajahahmo. Kun komentaja on linnakkeessa, pelaaja voi värvätä lisää sotilaita linnaan. Sotilailla on erilaisia taistelutaitoja ja erityisominaisuuksia. Kun sotilas taistelee tarpeeksi, hän lopulta kehittyy seuraavalle kokemustasolle ja muuttuu usein erityyppiseksi yksiköksi. Moninpelin tarkoituksena on tuhota kaikki vastustajan sotilaat ennen kuin tietty kierrosmäärä kuluu loppuun; useimmiten riittää pelkkä komentajan tappaminen.

Kentältä löytyy yleensä kyliä, jotka voi vallata siirtämällä siihen yksikön. Vallatut kylät tuottavat joka vuorolla kultaa sotilaita varten ja ne parantavat haavoittuneita yksiköitä.

Muokattavuus
Pelin mukana on karttaeditori, jonka avulla voi suunnitella uusia karttoja; karttoja voi käyttää sellaisenaan moninpelissä tai myös tallentaa osaksi yksinpelikampanjaa. Pelin kampanjat, hahmo- ja yksikkötiedot ja muu pelidata on määritelty pelin omalla WML (Wesnoth Markup Language) -ohjelmointikielellä. WML-kielellä voidaan määritellä erilaisiin herätteisiin pohjautuvia komentosarjoja, esimerkiksi ”kun vihollisen komentajayksikkö kuolee, esitetään keskustelu, ja pelaaja voittaa tehtävän”. Versiosta 1.7 alkaen WML:n ohella käytetään Lua-ohjelmointikieltä. Pelin grafiikat on tallennettu PNG-muodossa ja musiikki ja äänet WAV- tai Ogg Vorbis -muodoissa.

Versiosta 1.2 alkaen erilaisia laajennuksia on myös levitetty peliin sisäänrakennetun levityspalvelimen kautta: pelaajan tarvitsee vain valita asennettava laajennus, ja se imuroidaan ja asennetaan automaattisesti. Palvelimelle tallennetaan vain GNU GPL -lisenssin alla levitettäviä laajennuksia.

Aiheesta muualla

 Battle for Wesnothin virallinen sivusto

Linux-pelit
Vuoropohjaiset strategiapelit
Vapaat ohjelmistot
Malmin ilmailukerho

Malmin Ilmailukerho ry on Helsinki-Malmin lentoasemalla toimiva yli 400 jäsenen yhdistysmuotoinen moottorilentokerho, joka on samalla yksi Suomen suurimmista. Yhdistys on perustettu 1988, ja se kuuluu Suomen Ilmailuliittoon. Kerhon harrastuslento- ja koulutustoiminta on vilkasta ympäri vuoden.

Vuonna 2004 kerholle myönnettiin Kar-Airin kiertopalkinto tuloksellisesta moottorilentotoiminnasta.
__notoc__

Kerhon ilmailukalusto 

Kerho omistaa kolme lentokonetta: lasiohjaamolla varustetun nelipaikkaisen Diamond DA40NG -tyyppisen lentokoneen (OH-STL), jossa on Austro Enginen dieselmoottori, kaksipaikkaisen Diamond DV20 -tyyppisen ilma-aluksen (OH-IHQ) sekä nelipaikkaisen Cessna 172 -tyyppisen lentokoneen (OH-SRH).

Lentosimulaattori 
Kerhossa on vuonna 2016 rakennettu vapaaehtoistyönä Diamond Star DA40 -lentosimulaattori. Simulaattoriohjelmistona käytetään Prepar 3D:tä. Simulaattori soveltuu VFR- ja IFR-lentämisen harjoitteluun.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kerhon kotisivut

Suomalaiset ilmailukerhot
Rio Branco

Rio Branco on kaupunki Brasilian luoteisosassa. Se sijaitsee Acren osavaltiossa, jonka suurin kaupunki ja pääkaupunki se on. Kaupungin pinta-ala on 9 233 neliökilometriä ja asukasluku noin 340 00 (2015). Rio Branco perustettiin vuonna 1882.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivusto

Brasilian osavaltioiden pääkaupungit
Brasilian kunnat
Kauko Karvonen

Kauko Karvonen (14. kesäkuuta 1895 Lappohja – 23. lokakuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi 1920–1930-luvuilla Suomen Palloliitossa ja 1920–1940-luvuilla Suomen Jääkiekkoliitossa. Hän oli Palloliiton varapuheenjohtajana, kun hän alkoi viedä eteenpäin myös jääkiekkoa. Karvosen aloitteesta Jääkiekkoliitto perustettiin 1929, ja hän toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi hänet ensimmäisenä Suomen Jääkiekkoleijonaksi.

Elämä 
Kauko Karvonen syntyi Lappohjassa vuonna 1895. Hän opiskeli diplomi-insinööriksi. Karvonen aloitti jo nuorena uransa urheilujärjestöissä. Vuonna 1923 hänet valittiin Suomen Palloliiton liittohallitukseen ja vuonna 1927 liiton varapuheenjohtajaksi. Palloliitossa hän toimi vuoteen 1938 asti. Berliinissä 1936 Karvonen oli jalkapallomaajoukkueen joukkueenjohtajana. Seuratasolla Karvonen oli Helsingin Palloseuran puheenjohtaja.

Karvonen alkoi jo Palloliiton alaisuudessa kehittää myös suomalaista jääkiekkoa. Hän olikin merkittävä vaikuttaja Suomen jääkiekkoliiton perustamisessa. Hän oli kutsunut kokoon perustamiskokouksen, joka järjestettiin 20. tammikuuta 1929. Kokoukseen osallistui edustajia 17:stä jääkiekkojoukkueesta, jotka olivat sitten perustamassa Suomen jäähockeyliittoa. Seuraavassa kokouksessa nimi kuitenkin muutettiin jo Jääkiekkoliitoksi.

Karvonen valittiin Jääkiekkoliiton perustamiskokouksessa myös sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1942. Tuona aikana vasta luotiin perusteita suomalaiselle jääkiekolle. Lajia levitettiin hiljalleen koko Suomeen. Karvosen aikana maajoukkueen toiminta ehti vakiintua, ja se otti vuonna 1937 ensimmäisen voittonsa, kun Viro kaatui 2–1. Suomi ei kuitenkaan vielä tavoitellut kansainvälistä menestystä, eikä Karvonen ollut lähettämässä maajoukkuetta kuin kerran arvokisoihin. Suomi hävisi Baselissa pidetyissä vuoden 1939 MM-kilpailuissa kaikki ottelunsa. Karvosen aikana Jääkiekko liittyi vuonna 1937 Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon.

Karvonen istui vuosina 1929–1931 myös Jääkiekkoliiton liittohallituksessa, ja hän edusti 1934–1938 Jääkiekkoliittoa Suomen Olympiakomitean hallituksessa.

Merkitys ja tunnustukset 
Karvonen teki uraauurtavaa työtä Suomen jääkiekon parissa ja rakensi Jääkiekkoliitolle sellaisen kivijalan, jonka pohjalle organisaatiota pystyi myöhemmin laajentamaan. Saavutustensa ansiosta Karvonen valittiin numerolla yksi sekä Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1985 että Jääkiekkoliiton kunniajäseneksi.

Lähteet

Karvosen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Viitteet 

Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Kiribatin jalkapallomaajoukkue

Kiribatin jalkapallomaajoukkue edustaa Kiribatia kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Kiribatin jalkapalloliitto on Oseanian maanosaliitto OFC:n jäsen, mutta ei FIFA:n jäsen, joten joukkue ei kilpaile jalkapallon maailmanmestaruusikisoissa, mutta voi osallistua maanosaliiton järjestämiin OFC Nations Cup-kilpailuihin.

Joukkue on pelannut historiansa aikana vain kymmenen ottelua, kaikki Tyynenmeren kisoissa, joihin joukkue on osallistunut vuosina 1979, 2003 ja 2011. Joukkue ei ole voittanut yhtäkään ottelua historiansa aikana ja päästänyt peräti 122 maalia tehden itse vain neljä, joista kaksi on tehnyt Lawrence Nemeia.

Ottelut

Jalkapallomaajoukkueet
Kiribatin urheilu
Felicity Huffman

Felicity Kendall Huffman (s. 9. joulukuuta 1962 Bedford, New York) on Emmy- ja Golden Globe -palkittu ja elokuvasta Transamerica parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden saanut elokuva- ja televisionäyttelijätär. Suomessa Huffman tunnetaan parhaiten roolistaan Lynette Scavona televisiosarjassa Täydelliset naiset, josta hän voitti parhaan komedianäyttelijättären Emmy- ja SAG-palkinnon.

Huffman syntyi New Yorkin osavaltion Bedfordissa kahdeksanlapsiseen perheeseen, kuuden siskon ja yhden veljen pikkusiskoksi. Hänen vanhempansa erosivat vuoden hänen syntymänsä jälkeen, ja hänet kasvatti lähinnä vain hänen äitinsä. Huffman vietti suurimman osansa nuoruudestaan Aspenissa, Coloradossa. Teini-ikäisenä hän kärsi anoreksiasta ja bulimiasta. Hän kävi high schoolin Michiganin Interlochen Arts Academyssa, ja valmistui sieltä vuonna 1981 pääaineenaan teatteri. Sen jälkeen hän opiskeli näyttelemistä Royal Academy of Artsissa Lontoossa, ja valmistui New Yorkin yliopiston maineikkaasta Tisch School of the Artsista vuonna 1988 näyttämötaiteen maisteriksi.

Nykyään Huffman asuu Los Angelesissa, ja on naimisissa näyttelijä William H. Macyn kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä, Sofie Grace ja Georgia Grace. Hän on näytellyt miehensä kanssa joissakin televisiosarjoissa sekä elokuvissa.

Pääsykoeskandaali 
Maaliskuussa 2019 Felicity Huffman pidätettiin yhtenä epäillyistä vanhemmista pääsykoeskandaalissa, jossa satojen rikkaiden perheiden lapsia epäillään autetun maksusta ja vilpillisin keinoin pääsemään opiskelijoiksi Yhdysvaltojen huippuyliopistoihin. Toukokuussa 2019 Huffman tunnusti oikeudessa maksaneensa 15 000 dollaria tyttärensä SAT-koetulosten parantelemisesta. Hän sai teostaan lyhyen vankeusrangaistuksen.

Filmografia 
1988: Näin se käy (Things Change)
1990: Onnen kulissit (Reversal of Fortune), Minnie
1995: Hakkerit, Syyttäjä
1997: Espanjalainen vanki (The Spanish Prisoner), Pat McCune
1999: Magnolia, Cynthia
2003: House Hunting, Sheila
2004: Kasvukipuja (Raising Helen), Lindsay Davis
2004: Skipataan joulu (Christmas with the Kranks), Merry
2005: Transamerica, Bree Osbourne
2007: Georgia Rule, Lilly
2004-2012: Täydelliset naiset, Lynette Scavo 
2014: Big Game, Cia johtohenkilö
2019: When they see us, Linda Fairstein

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Marmaris

Marmaris on satamakaupunki ja turistikohde Välimeren rannalla Turkissa. Se sijaitsee Anatolian lounaisosassa, Muğlan maakunnassa. Kaupungin tärkein tulonlähde on matkailu, joka pääasiallisesti alkoi vasta 1980-luvulla, jolloin pieneen kalastajakylään alettiin rakentaa hotelleja.

Historia 
Historioitsija Herodotuksen mukaan Marmariksessa oli linna jo 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Kaupungin perustamisvuodesta ei ole varmuutta, mutta 500-luku eaa. kaupunki tunnettiin nimellä Physkos, ja sitä pidettiin osana Kaariaa. Hellenistisellä kaudella Aleksanteri Suuri valloitti Kaarian, ja linna piiritettiin. Asukkaat polttivat linnan arvoesineet ja pakenivat vuorille. Valloittajat tunsivat linnan strategisen arvon ja korjasivat sen vaurioituneet osat. Sinne majoitettiin satoja sotilaita, kunnes pääarmeija palasi kotiin.   

Ottomaanien valtakunta aloitti 1400-luvulla nousunsa, kun sulttaani Mehmed II onnistui valloittamaan ja yhdistämään lukuisat Anatolian heimot ja kuningaskunnat. Sulttaani Suleiman Suuri rakennutti Marmariksen linnan uudelleen vuonna 1522. Vuodesta 1979 linnaa on restauroitu alkuperäiseen kuntoonsa, ja se toimii museona.

Ilmasto 

Marmariksessa vallitsee Välimeren ilmasto, eli kesät ovat pitkiä, kuumia ja kuivia, talvet sateisia. Sateet ovat epätodennäköisiä toukokuusta lokakuuhun. 
Kesäisin, varsinkin heinä-elokuussa lämpötila voi nousta yli 40 celsiusasteeseen. Lokakuukin on vielä lämmin ja aurinkoinen, joskin sateita voi jo loppusyksystä esiintyä. 
Talvet, jotka alkavat yleensä marraskuussa, ovat sateisia ja leutoja. Suurin osa vuotuisesta sademäärästä sijoittuu talvelle, jolloin tulvat ovat yleisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit
ZIL-4104

ZiL-4104 on Zavod imeni Lihatšovan valmistama luksusauto. Autoissa on nahkaverhoilu, sähköikkunat ja -peilit ja keskuslukitus. ZiL-41047:ssa on 7 680 kuution V8-moottori, jonka teho on noin 315 hv (235 kW) ja kolmivaihteinen automaattivaihteisto.

Tietoa 

Perusmalli 4104:ää valmistettiin vuosina 1978–1985. Se on amerikkalaisvaikutteinen 7-paikkainen neliovinen limusiini, joidenkin mukaan suora kopio Lincoln Continentalista. Muita versioita ovat lyhennetty sedan-malli, farmari sekä avomallit. 

Lyhennetyssä sedan-versiossa on paikat vain viidelle, tekniikaltaan se on kuitenkin identtinen isoveljensä kanssa.

Neuvostoliitossa autoa käyttivät lähinnä politbyroon jäsenet ja muut ylimmät virkamiehet. Harvat länsimaiset, jotka autolla ovat matkustaneet, kuvailevat sen kojetaulua art deco -vaikutteiseksi ja kromin kyllästämäksi, heikosti valaistuksi ja varustetuksi jukeboksia muistuttavalla autoradiolla. Moottorin ääntä ei paljon kuulu, mutta Moskovan kuoppaisilla kaduilla meno on epävakaista. 6,4 metriä pitkä auto vaatii lähes 16 metriä leveän tilan tehdäkseen U-käännöksen. Punaisella nahalla päällystetyt istuimet ovat niin upottavan pehmeitä, että niistä on vaikea nousta ulos autosta.

Mallinumerot 
ZIL-4104 = limusiini
ZIL-41041 = sedan
ZIL-41042 = farmari
ZIL-41044 = avomalli

Lähteet

Aiheesta muualla

Tehtaan kotisivu 

4104
F-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
Screen Actors Guild

Screen Actors Guild (SAG) oli yhdysvaltalainen näyttelijöitä edustanut ammattiliitto. Screen Actors Guild perustettiin vuonna 1933 turvaamaan elokuvanäyttelijöille paremmat työskentelyolosuhteet.  

Screen Actors Guild ja American Federation of Television and Radio Artists (AFTRA) yhdistyivät vuonna 2012 uudeksi ammattiliitoksi nimeltään SAG–AFTRA.
 
Vuodesta 1995 lähtien SAG on palkinnut edellisvuoden parhaat näyttelijäsuoritukset Screen Actors Guild Awards -palkinnolla.

SAG:n puheenjohtajat 

 1933–1933 Ralph Morgan
 1933–1935 Eddie Cantor
 1935–1938 Robert Montgomery
 1938–1940 Ralph Morgan
 1940–1942 Edward Arnold
 1942–1944 James Cagney
 1944–1946 George Murphy
 1946–1947 Robert Montgomery
 1947–1952 Ronald Reagan
 1952–1957 Walter Pidgeon
 1957–1958 Leon Ames
 1958–1959 Howard Keel
 1959–1960 Ronald Reagan
 1960–1963 George Chandler
 1963–1965 Dana Andrews
 1965–1971 Charlton Heston
 1971–1973 John Gavin
 1973–1975 Dennis Weaver
 1975–1979 Kathleen Nolan
 1979–1981 William Schallert
 1981–1985 Edward Asner
 1985–1988 Patty Duke
 1988–1995 Barry Gordon
 1995–1999 Richard Masur
 1999–2001 William Daniels
 2001–2005 Melissa Gilbert
 2005–2009 Alan Rosenberg
 2009–2012 Ken Howard

Lähteet 
SAG:n puheenjohtajat

Viitteet

Aiheesta muualla

Liiton kotisivut 

Yhdysvaltalaiset ammattiliitot
Yhdysvaltain elokuva
Gummerus

Gummerus Kustannus Oy on suomalainen kirjankustannusyhtiö, jonka on vuodesta 2019 omistanut e-kirjojen suoratoistoon keskittynyt ruotsalainen Storytel.

Gummerus on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut yleiskustantamo. Yrityksen perusti vuonna 1872 Jyväskylässä lehtori Kaarle Jaakko Gummerus vaimonsa Gustafvan kanssa. Vuonna 1985 Gummerus Kustannus Oy siirtyi Helsinkiin. Yritys julkaisee vuosittain pari sataa uutuusteosta. 

Gummerus Kustannus osti Ajatus Kustannusosakeyhtiön toukokuussa 2001. Ajatus Kirjat säilyi toimituksellisesti itsenäisenä yksikkönä kesäkuuhun 2009, minkä jälkeen se on ollut enää brändi.

Kustannusyhtiö kuului aiemmin Gummerus-konserniin.

Katso myös 
 Gummeruksen nuorten kirjasto

Lähteet

Kirjallisuutta
Leino-Kaukiainen, Pirkko. Kirja koko elämä. Gummeruksen kustannustoiminnan historia. Jyväskylä 1990. ISBN 951-20-3637-1

Aiheesta muualla
Gummerus Kustannuksen verkkosivut
Gummeruksen yhtiö- ja osakehistoriaa. Pörssitiedon nettisivu.

Suomalaiset kirjankustantamot
Mike Huckabee

Michael Dale "Mike" Huckabee (s. 24. elokuuta 1955 Hope, Arkansas, Yhdysvallat) on Yhdysvaltojen republikaanista puoluetta edustava poliitikko. Hän oli Arkansas'n kuvernööri 1996–2007.  Vuonna 2008 Huckabee oli Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa republikaanien esivaaliehdokkaana. Myöhemmin hän on juontanut omaa televisio-ohjelmaansa Fox News Channel -kanavalla.

Huckabee astui virkaan 15. heinäkuuta 1996 Jim Guy Tuckerin erottua Whitewater-skandaalin vuoksi. Huckabee valittiin täydelle nelivuotiskaudelle marraskuussa 1998 ja uudelleen 2002. Arkansas'n laki rajoittaa kaudet kahteen täyteen kauteen. Time-lehti nimesi hänet 2005 yhdeksi osavaltioiden viidestä parhaasta kuvernööristä.

Huckabee kuuluu etelän baptisteihin ja on ollut pastorina useissa kirkoissa. Hänet valittiin vuosiksi 1989–1991 Arkansas Baptist State Conventionin johtoon. Huckabee uskoo Raamatun erehtymättömyyteen ja on sanonut ettei usko darwinistiseen teoriaan. Hän on 1992 sanonut pitävänsä homoseksuaalisuutta syntinä ja epänormaalina.
Huckabeen konservatiiviset mielipiteet eivät ole tästä muuttuneet ja vaalikampanjansa aikana hän rinnasti homoseksuaalisuuden eläimiinsekaantumiseen ja abortin orjuuteen. Huckabee ilmoitti lisäävänsä abortin kiellon perustuslakiin, jos hänet valitaan.

Huckabeen heikkona kohtana pidettiin ulkopolitiikkaa, jossa hän on itsekin myöntänyt olevansa kokematon. Hän on pitänyt ulkopolitiikan tärkeimpänä päämääränä terrorismin vastaista sotaa.

Julkisuuden henkilöistä Chuck Norris esiintyi Huckabeen mainoksissa tukemassa hänen presidenttiehdokkuuttaan. Huckabee on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, joista Sarah Huckabee Sanders on Valkoisen talon lehdistösihteerinä presidentti Trumpin kaudella alkaen 2017.

Lähteet 

Arkansas'n kuvernöörit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Kari Tikka

Kari Juhani Tikka (13. huhtikuuta 1946 Siilinjärvi – 17. lokakuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja oboisti.

Tikka opiskeli Sibelius-Akatemiassa orkesterinjohtoa Jorma Panulan kapellimestariluokalla ja sävellystä Joonas Kokkosen ja Einojuhani Rautavaaran johdolla. Tikan sävellystuotantoon kuuluu kirkkomusiikkia, oopperoita, kuoro- ja yksinlauluja sekä orkesteri- ja kamarimusiikkia.

Tikan teokset perustuvat usein hengellisiin teksteihin. Hänen tunnetuin teoksensa on Armolaulu. Martti Lutherin elämästä kertovaa Luther-oopperaa on esitetty eri puolilla Suomea sekä Yhdysvalloissa ja Saksassa, muun muassa Lutherin omassa kirkossa Wittenbergissä. Teoksesta tehtiin myös ensimmäinen suomalainen ooppera-dvd vuonna 2004.

Tikka toimi oboistina Helsingin kaupunginorkesterissa (1965–1969), Radion sinfoniaorkesterissa ja Suomen Kansallisoopperassa (1968–1969). Kapellimestarina hän oli muun muassa Tampereen Teatterissa, Suomen Kansallisoopperassa (1970–72 ja 1979-2011), Radion sinfoniaorkesterissa (1972–76) ja Tukholman kuninkaallisessa oopperassa (1974–77).

Tikka oli perustamassa Sinfoniaorkesteri Vivoa vuonna 1986 ja toimi sen kapellimestarina vuoteen 1996. Urkuyö ja aaria -festivaalin taiteellisena johtajana hän toimi vuosina 2006–2011. Tikka sai vuonna 2000 kirkon kulttuuripalkinnon ja vuonna 2013 Luterilaisen Kulttuurin Säätiön tunnustuspalkinnon.

Teoksia
 ooppera Frieda (1995)
 ooppera Luther (2000)
 ooppera Tuuli puhaltaa missä tahtoo (2011)
 ooppera Judit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Music Finland Kari Tikka 

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Einojuhani Rautavaaran sävellysoppilaat
Suomalaiset oboistit
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Shaft – kylmä hymy

Shaft – kylmä hymy (Shaft's Big Score!) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Myös nimellä Shaft II tunnettu elokuva on ensimmäinen jatko-osa vuoden 1971 menestyselokuvalle Shaft – kivikova dekkari. Molemmat ohjasi Gordon Parks, ja molemmissa Shaftin osassa on Richard Roundtree.

Juoni 
Elokuva kertoo Shaftista,jonka vanha ystävä on kuollut ja Shaft saa selville tämän harjoittaneen laittomia liiketoimia. Niiden ansiosta Shaftille on jäänyt perinnöksi satoja tuhansia dollareita, mutta rahat ovat kadoksissa. Kilpailevat rikosjoukkiot koettavat päästä Shaftin perintöihin käsiksi, mutta Shaftin mielestä rahat kuuluvat vainajan leskelle. Hän yrittää etsiä niitä ja samalla suojella leskeä.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen harmittelee, että hyvä sanoma vie jatko-osasta alkuperäisen Shaftin tehoja ja mustaa uhoa. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet 

Vuoden 1972 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Aho & Soldan

Aho & Soldan oli Juhani Ahon poikien perustama mainosvalokuvaamo ja dokumenttielokuvia tuottava yhtiö.

Heikki Aho ja Björn Soldan olivat suomalaisen dokumenttielokuvan pioneereja. Aho & Soldan -yhtiö tuotti 400 dokumenttielokuvaa, joista 300 tehtiin 1930-luvulla. Heidän dokumenttiensa kautta kuva suomalaisista monipuolistui. He filmasivat myös suomalaisuuden suurmiehiä, esimerkiksi Jean Sibeliusta.

Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto
2000-luvulla on alettu jakaa Aho & Soldan -elämäntyöpalkintoa. Sen kriteereinä ovat merkittävä ja suomalaista luovaa dokumenttielokuvaa kehittänyt elokuvatyö sekä pitkään laadukkaana jatkunut ura dokumenttielokuvaohjaajana. DocPoint-festivaaleilla esitetään kulloinkin palkitun ohjaajan retrospektiivinen sarja. Palkinnon ovat saaneet: 

Markku Lehmuskallio, 2002
Lasse Naukkarinen, 2003
Pirjo Honkasalo, 2004
Peter von Bagh, 2005
Kiti Luostarinen, 2010
Pekka Lehto, 2011
Kanerva Cederström, 2014
Mika Kaurismäki, 2018
Tuuli Kuittinen, 2021

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yle Elävä arkisto: Aho & Soldanin dokumenttifilmejä
 Aho & Soldan ®
 

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Orfeus

Orfeus () oli kreikkalaisessa mytologiassa muusa Kalliopen poika. Hän sai Apollonilta lahjaksi lyyran, jolla soitti niin kauniisti, että joet lopettivat virtauksensa ja vuoret tulivat lähemmäksi kuullakseen paremmin.

Orfeus rakastui Eurydikeen. Pian myös eräs Apollonin pojista, Aristaios, rakastui Eurydikeen, ja yritti tavoittaa hänet. Eurydike kuitenkin pakeni, mutta polkaisi juostessaan käärmettä, joka pisti häntä tappavasti.

Loputtomassa surussaan Orfeus päätti hakea Eurydiken manalasta hämmästyttämällä sen asukit upealla soitollaan, minkä hän myös teki. Hänen onnistui päästä manalaan, missä hänen soittonsa teki niin suuren vaikutuksen, että muun muassa Iksionin pyörä pysähtyi, Sisyfoksen kivi lakkasi pyörimästä ja Tantaloksen jano lakkasi. Itse hallitsijat Hades ja Persefone liikuttuivat niin, että suostuivat päästämään Eurydiken pois jos Orfeus ei katsoisi Eurydikeen ennen kuin tämä oli astunut maan pinnalle. Orfeus ei kuitenkaan voinut olla katsomatta, ja niin kaunis Eurydike jäi ikuisesti Orfeuksen ulottumattomiin. Hän suri vuorilla, missä bakkanttilauma repi hänet kappaleiksi ja heitti hänen päänsä jokeen, missä se yhä huusi Eurydiken nimeä.

Katso myös 
 Orfilaisuus

Argonautit
Sundasalmi

Sundasalmi (sundaksi Selat Sunda) on 26–110 kilometriä leveä salmi Indonesiassa Jaavan ja Sumatran saarten välissä. Salmi yhdistää Jaavanmeren Intian valtamereen. Sundasalmella sijaitsevia saaria ovat muun muassa Krakatau, Rakata, Danan ja Perboewatan.

Vuonna 1942 alueella käytiin Sundasalmen taistelu.

Indonesian salmet
Seulonnan keskeiset artikkelit