joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pohjois-Pohjanmaan Kokoomus

Pohjois-Pohjanmaan Kokoomus ry on Oulun vaalipiirissä toimiva Kansallisen Kokoomuksen piiriyhdistys.Yhdistyksen toimialuetta on Pohjois-Pohjanmaa ja sen lisäksi Oulun vaalipiirissä toimii Kainuun Kokoomus. Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen puheenjohtajana toimii vuonna 2021 Tomi Kaismo. Piirin toiminnanjohtajana on Jaakko Salovaara.

Pohjois-Pohjanmaan Kokoomus ry:n toimii Kansallisen Kokoomus rp:n pyrkimysten mukaisesti piirin jäsenten ja puolueen välisenä yhdyssiteenä ja päätöksentekijänä yhteiskunnallisessa toiminnassa sekä toimii aktiivisena ja yhteiskunnallisena vaikuttajana koko maakunnan alueella. Vaikuttamisen lisäksi piiri tukee yhdistyksiään kokoomuslaisten arvojen toteuttamisen onnistumisessa kotikunnissaan.

Piirijärjestön toimintaa ohjaavat Kokoomuksen perusarvot vapaus, vastuu ja demokratia, mahdollisuuksien tasa-arvo, sivistys, kannustavuus, suvaitsevaisuus ja välittäminen. Keskeistä on vapauden ja vastuun tasapainon tavoittelu sekä yksilöllisyyden ja yritteliäisyyden korostaminen. Kokoomus tukee demokratian kehittämistä ja kansalaisten aitoa osallisuutta yhteiskunnalliseen päätöksentekoon.

Historia
 6.11.1924 yhdistyksen perustamiskokous järjestäytyi ja rekisteröityi nimellä OULUN LÄÄNIN ETELÄISEN VAALIPIIRIN PIIRILIITTO, REK# 10788
 12.3.1925 yhdistys hyväksyttiin KANSALLISEN KOKOOMUKSEN jäseneksi n:o XI
 29.3.1931 yhdistyksen vuosikokous muutti nimen muotoon OULUN LÄÄNIN ETELÄINEN KANSALLISLIITTO, REK# 20585. (Käytti yleisesti nimeä OULUN LÄÄNIN KANSALLISLIITTO.)
 18.4.1956 yhdistyksen vuosikokous muutti nimen muotoon POHJOIS-POHJANMAAN KANSALLISLIITTO REK# 30212.
 5.12.1967 yhdistyksen vuosikokous muutti nimen muotoon POHJOIS-POHJANMAAN KOKOOMUS REK# 59435.

Piirijärjestön puheenjohtajat

 Tuomikoski S. 1938-1940
 Tolvanen Jalo 1941-1942
 Järvi Lauri 1946-1949
 Piippo Uuno 1949-1952
 Hulkko Olavi 1952
 Ahmavaara Arvi 1953-1957
 Rämä Aaro 1958-1964
 Halonen P.P. 1965-1966
 Laatio Gunnar 1967-1969
    
 Kess Veikko 1970-1975
 Ursin Martti 1976-1983
 Hela Seppo 1984-1986
 Nousiainen Juhani 1987-1991
 Linden Suvi 1992-1995
 Kurvinen Esko 1996-2004
 Hynninen Antti 2005-2006
 Yypänaho Jorma 2007-2008
 Kaismo Tomi 2009->

Piirijärjestön piirisihteerit (1939-1967) ja toiminnanjohtajat (1968->)

 Mäkipuro V, 1939-1942
 Liimatainen A, 1943-1946
 Hämäläinen Hannu, 1947-1948
 Hellman Erkki, 1952-1967
 Merimaa Kaija, 1952
 Hellman Erkki, 1952-1967
 
 Saarinen Osmo, 1968-1989
 Mattsoff Päivi, 1990-1996         
 Niemi Juha, 1993-1996 (vt.)
 Tossavainen Timo, 1997-1998
 Olkkola Juhana, 1999-2002
 Kujala, Anssi, 2003
 Mannermaa Matti, 2004            
 Paloheimo Nina, 2005-2007
 Turunen Timo, 2008-2013
 Salovaara Jaakko, 2014-

Kansanedustajat

Kuluva vaalikausi 

Kuluvalla vaalikaudella Pohjois-Pohjanmaan Kokoomus ry:n toimialueen kansanedustajina toimivat Janne Heikkinen ja Mari-Leena Talvitie Oulusta.

Aiemmat vaalikaudet 
Taulukossa on mukana myös Kokoomusta edeltäneiden puolueiden edustajia.

Lähteet 
http://www.eduskunta.fi/thwfakta/hetekau/hex/hx3300f.htm

Pohjois-Pohjanmaa
Oulun vaalipiiri
Kokoomuksen piirijärjestöt
Biologian olympialaiset

International Biology Olympiad (IBO), kansainväliset biologian olympialaiset, on kansainvälinen biologiakilpailu toisen asteen opiskelijoille. Ensimmäinen IBO järjestettiin vuonna 1990 Olomoucissa, entisessä Tšekkoslovakiassa, jolloin kilpailuun osallistui kuusi maata. IBO oli alun perin lähes vain entisten itäblokin maiden välinen kilpailu, mutta sittemmin se on laajentunut koko maailman kattavaksi biologiakilpailuksi. Viimeisimpään IBO:on Tsukubassa, Japanissa osallistui 56 maata. Suomi on osallistunut IBO:on vuodesta 1997.

Karsinta Suomessa

Suomen edustusjoukkueeseen valittavat opiskelijat karsitaan kahdessa vaiheessa. Ensimmäiseen vaiheeseen saavat osallistua kaikki lukiolaiset, eivät kuitenkaan yli 20-vuotiaat tai yliopisto-opintoja suorittaneet. Tehtävät voi kunkin lukion opettaja halutessaan tilata itse Biologian- ja maantieteen opettajien liitolta BMOL ry:ltä ja järjestää karsintakokeen halukkaille opiskelijoille. Karsintakokeen noin kymmenen parhaiten suorittanutta valitaan valmennuskurssille Helsingin yliopistoon, jossa opiskelijoille opetetaan lähinnä käytännön laboratorio- ja muita töitä, joita ei ole lukiossa käsitelty.

Kaupungit, joissa IBO on järjestetty ja suomalaiset voittajat
1990: Olomouc, Tšekkoslovakia, 6 osallistujamaata
1991: Mahatškala, Neuvostoliitto, 9 osallistujamaata
1992: Poprad, Tšekkoslovakia, 12 osallistujamaata
1993: Utrecht, Alankomaat, 15 osallistujamaata
1994: Varna, Bulgaria, 18 osallistujamaata
1995: Bangkok, Thaimaa, 22 osallistujamaata
1996: Artek, Ukraina, 23 osallistujamaata
1997: Ašgabat, Turkmenistan, 28 osallistujamaata
1998: Kiel, Saksa, 33 osallistujamaata
1999: Uppsala, Ruotsi, 36 osallistujamaata
2000: Antalya, Turkki, 38 osallistujamaata
2001: Bryssel, Belgia, 38 osallistujamaata
2002: Riika, Latvia, 40 osallistujamaata
2003: Minsk, Valko-Venäjä, 41 osallistujamaata
2004: Brisbane, Australia, 40 osallistujamaata
2005: Peking, Kiina, 50 osallistujamaata
2006: Rio Cuarto, Argentiina, 48 osallistujamaata
2007: Saskatoon, Kanada, 49 osallistujamaata
2008: Mumbai, Intia, 55 osallistujamaata
2009: Tsukuba, Japani, 56 osallistujamaata
2010: Changwon, Etelä-Korea, 58 osallistujamaata
2011: Taipei, Taiwan, 58 osallistujamaata
2012: Singapore
2013: Bern, Sveitsi
2014: Bali, Indonesia
2015, Aarhus, Tanska
2016, Hanoi, Vietnam
2017, Coventry, Yhdistynyt kuningaskunta
2018, Teheran, Iran
2019, Szeged, Unkari
2020, Nagasaki, Japani (järjestettiin etäkilpailuna koronavirusepidemian vuoksi.)

Tulevat IBO:t
2021, Lissabon, Portugali
2022, Tsaghkadzor, Armenia
2023, Venäjä
2024, Kazakstan
2025, Manila, Filippiinit

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kilpailun viralliset kotisivut
 Opetushallituksen sivu tiedeolympialaisista 

Biologia
Kilpailut
Tiedetapahtumat
Brian David Josephson

Brian David Josephson (s. 4. tammikuuta 1940) on brittiläinen fyysikko. Hän syntyi juutalaisille vanhemmille. Josephson löysi vain 22-vuotiaana niin sanotun Josephsonin ilmiön, josta hän sai vuonna 1973 Nobelin fysiikanpalkinnon Leo Esakin ja Ivar Giaeverin kanssa. Hän työskentelee tällä hetkellä Cambridgen yliopistossa, jossa hän on tiiviin aineen fysiikkaa tutkivan ryhmän johdossa.

Josephsonin tiedetään puoltavan ajatusta paranormaalien ilmiöiden olemassaolosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Curriculum Vitae Nobel-säätiön sivuilla 
 Brian David Josephsonin viralliset sivut

Brittiläiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Nikolai Basov

Nikolai Gennadijevitš Basov (, 14. joulukuuta 1922 – 1. heinäkuuta 2001) oli neuvostoliittolainen fyysikko. Hän sai vuonna 1964 Nobelin fysiikanpalkinnon kvanttielektroniikkaan liittyvästä työstä, joka johti laserin ja maserin kehittämiseen.

Elämäkerta 
Basov syntyi Usmanissa nykyisellä Lipetskin alueella vuonna 1922. Hänen isänsä Gennadi Fedorovitš Basov oli Voronežin yliopiston professori, joka tutki metsävyöhykkeiden vaikutusta maanpinnan alaisiin vesiin ja maanpinnan kuivumiseen. 

Basov valmistui lukiosta Voronežissa vuonna 1941, minkä jälkeen hän suoritti asepalveluksensa Kuibyševin (nyk. Samara) sotilaslääketieteellisessä akatemiassa. Kahden vuoden jälkeen hän oli pätevöitynyt sotilaslääkärin apulaiseksi. Toisen maailmansodan ollessa käynnissä hänet lähetettiin palvelemaan ensimmäiselle Ukrainan rintamalle.

Kotiuttamisensa jälkeen joulukuussa 1945 hän muutti Moskovaan ja pääsi opiskelemaan fysiikkaa Moskovan fysiikan ja teknologian instituuttiin. Vuodesta 1950 lähtien hän oli kirjoilla P. N. Lebedevin fysiikan instituutissa, jossa hän valmisteli Mihail Leontoitšin ja Aleksandr Prohorovin ohjaamana väitöstyötä. Samaisessa instituutissa hän johti kvanttiradiofysiikan osastoa. Moskovan fysiikan ja teknologian instituutissa hänellä oli samanaikaisesti kiinteän olomuodon fysiikan professuuria. Fysiikan ja teknologian instituutista hän sai tieteiden kandidaatin tutkinnon (kandidat nauk)1953 ja Lebedev-instituutista ylemmän tohtorintutkinnon vuonna 1956 aiheena molekulaariset värähtelijät. Väitöstyö antoi teoreettisen ja kokeellisen pohjan maserin valmistamiseksi.

Ennen väitöstyönsä julkaisemista hän oli Prohorovin kanssa julkaissut artikkelin jatkuvan koherentin mikroaaltosäteilyn valmistamisesta molekyylitasolla. Charles Townes oli oppilaidensa kanssa onnistunut valmistamaan vuonna 1953 toimivan maserin, mutta se ei kyennyt lähettämään jatkuvaa säteilyä. Prohorovin ja Basovin ajatus perustui Albert Einsteinin vuonna 1917 esittämään ajatukseen stimuloidusta emissiosta. 

Basov oli Lebedev-instituutin johtaja vuosina 1973-1988. Akateemikko hänestä tuli 1966.

Basov avioitui venäläisen fyysikon Ksenija Тihonovna Nazarovan kanssa vuonna 1950 ja sai kaksi poikaa.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset fyysikot
Sosialistisen työn sankarit
Venäläiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Arabatinkynnäs

Arabatinkynnäs (, , ) on Krimin itäosan Kertšin niemimaalta luoteeseen jatkuva kapea kynnäs (särkkäniemi), joka erottaa Syvašinmeren (tai -lahden) Asovanmerestä. Arabatinkynnäs on kapeimmillaan vain 270 m ja leveimmillään 8 km leveä ja noin 120 km pitkä.

Arabatinkynnäksellä asuvat tataarit joutuivat joukkomurhan kohteeksi kesällä 1944 Puna-armeijan vallattua alueen takaisin saksalaisilta. Alueen väestö oli ensin toukokuussa unohdettu asuinalueelleen muiden tataarien laajamittaisessa karkottamisessa Krimiltä. Heinäkuussa kaikki kynnäksellä asuvat tataarit kerättiin vanhaan laivaan, joka upotettiin Asovanmereen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Krim
Euroopan niemimaat
Pilvi (nimi)

Pilvi on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1471 henkilölle, joista lähes puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään.

Tunnettuja Pilvejä

 Pilvi Hämäläinen (s. 1985), näyttelijä
 Pilvi Kettunen (s. 1996), lentopalloilija
 Pilvi Listo (s. 1978), cembalisti ja urkuri
 Pilvi Moilanen (s. 1972), aitajuoksija
 Pilvi Porkola, performanssitaiteilija, kirjoittaja ja taiteen tutkija
 Pilvi Takala (s. 1981), kuvataiteilija 
 Pilvi Torsti (s. 1976), poliitikko, valtiotieteilijä, valtiosihteeri ja tietokirjailija
 Pilvi-Sisko Vierros-Villeneuve (s. 1957), diplomaatti
 Pilvi Virtanen, Cloud BeDevil (s. 1987), kulttuurituottaja ja burleskiartisti

Kuvitteellisia Pilvejä
Pilvi, Marja-Leena Tiaisen nuortenromaanissa Pyry, Pilvi ja Pennittömät (1993)

Lähteet
Syvaš

Syvaš (, , ) eli Mätämeri (, , ) on Krimin niemimaan itä- ja pohjoisrannikkoa reunustavien ja siihen työntyvien matalien lahtien järjestelmä, jonka Arabatinkynnäs erottaa Asovanmerestä. Pohjoisosiltaan Syvaš kuuluu Hersonin alueeseen. Syvašin vesi on hyvin suolaista (suolapitoisuus noin 60 ‰). Alueen pinta-ala on noin 2 560 km² ja kesäisin se on mineraalisuolojen peittämä. Näitä suoloja käytetään kemianteollisuuden raaka-aineina.

Syvaš on erittäin matala: sen syvin kohta on vain 3 metriä ja keskisyvyys on 0,5–1 m. Sen pohja on yli 5 m syvän lietteen peitossa. Syvaš on kansainvälisesti merkittävä kosteikkoalue.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sijaintikartta et.wikipedia.org

Asovanmeri
Ukrainan maantiede
Venäjän maantiede
Lahdet
Krim
Aimo Kairamo

Erjo Aimo Tapio Kairamo () oli Suomen Sosialidemokraatti -lehden päätoimittaja ja pitkäaikainen kolumnisti.

Ura
Kairamo syntyi Nivalassa työläisperheeseen. Hän opiskeli Työväen Akatemiassa ja suoritti sosionomin tutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Tampereella.  Kairamo aloitti uransa 1960-luvulla Työväen sivistysliiton tiedotussihteerinä. 1970-luvulla hän oli sosiaalidemokraattien hallitusryhmän poliittisena sihteerinä 1970−1971 ja SDP:n puoluetoimiston osastopäällikkönä 1971−1974.

Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana Kairamo oli 1974−1984. Kairamo sai heti alkuun julkisuutta erotettuaan lehden pitkäaikaisen pakinoitsijan Simo ”Simppa” Juntusen joulukuun alussa 1974 presidentti Urho Kekkoselta tulleen ”myllykirjeen” perusteella. Juntunen oli aiemmin syksyllä pitänyt puheen sotaveteraaneille ja sanonut että Kekkonen maksaa Neuvostoliitolle öljylaskua väärentämällä Suomen historiaa. Tiedonantaja-lehti julkisti puheen tekstin ja Kekkonen kirjoitti kirjeessään Kairamolle: ”Tämä on niin edesvastuutonta ja törkeää puhetta, että jään odottamaan, miten lehti sen voi hyväksyä.”

Päätoimittajakautensa jälkeen Kairamo toimi Suomen Sosialidemokraatin ja Uutispäivä Demarin poliittisena kolumnistina. Kairamo sai näistä kolumneistaan Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2000. Hänen viimeinen kolumninsa ilmestyi lehdessä itsenäisyyspäivän aattona 5. joulukuuta 2003.

Kairamo oli kolumneissaan tunnettu terävistä ja piikikkäistä sanonnoistaan sekä erityisesti keskustalaisiin ja kommunisteihin kohdistuvista ilkeyksistään. Hän muun muassa nimitti Yle TV2:n Ajankohtainen kakkonen -ohjelmaa ”kepulais-stalinistiseksi sontaluukuksi” ja vertasi keskustan Mauri Pekkarista kärppään kivikasassa: koskaan ei tiedä mistä kolosta tupee vilahtaa. Kokoomuksen kansanedustaja Seppo Kanerva nosti syytteen herjauksesta Aimo Kairamoa vastaan tämän kirjoitettua Kanervan eduskunnasta saamasta kuntoutus- ja sairauslomasta irvailevan pakinan nimeltä ”Puujalalla koreasti monotansseissa”. Kairamo tuomittiin sakkoihin.

Kairamo kuoli kurkkusyöpään 62-vuotiaana vuonna 2004.

Teokset

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset toimittajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Suomalaiset kolumnistit
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Olga Temonen

Olga Inkeri Valentina Temonen (o.s. Koski­kallio, s. 23. tammikuuta 1978 Nurmes) on suomalainen näyttelijä ja tuottaja.

Ura

Näyttelijänä 

Temosen tähän asti merkittävin elokuvarooli on päärooli suomalaisen pararatsastajan Jaana Kivimäen elämään pohjautuvassa draamaelokuvassa Aika jonka sain (2020). 

Temonen tuli tunnetuksi Noora Aution roolista saippua­sarjassa Salatut elämät televisiossa vuosina 2007–2008 ja 2009–2010. Temonen jäi keväällä 2008 äitiys­lomalle, ja hänen esittämänsä hahmo poistui sarjasta toistaiseksi joulu­kuussa 2008. Temonen palasi sarjan kuvauksiin kahden viikon ajaksi tammi­kuussa 2009, kunnes poistui jälleen sarjasta. Keväällä 2017 uutisoitiin, että Temonen palaa sarjaan saman vuoden syksynä.

Aikaisemmin hän esiintyi muun muassa Jarmo Lampelan televisio­sarjoissa sekä Apulannan musiikki­videolla Pahempi toistaan ja Samuli Edelmannin musiikki­videolla Enkelten tuli. Lisäksi Temonen on tehnyt pieniä rooleja useissa televisio­sarjoissa. Temosella on elo­kuva­näyttelijän koulutus.

Tuottajana 

Temosen pyörittää yhdessä avio­miehensä Tuukka Temosen kanssa elokuvatuotanto­yhtiö Opti­paria; Tuukka toimitusjohtajana, Olga hallituksen puheenjohtajana.

Muut työt 

Temonen on toiminut myös Kotivinkki-lehden kolumnistina ja kirjoittaa sen verkko­sivuilla blogia Olgan kotona. Hän on myös pitänyt vuodesta 2016 lähtien koti­tilallaan Iitissä koti­eläin­piha Olgan farmia, jossa käy – kesässä. 

Vuonna 2021 Temonen osallistui Master Chef VIP -kilpailuun.

Yksityiselämä 

Temosten perhe asuu maa­tilalla Iitissä. Koski­kallio avioitui 6. syys­kuuta 2008 Apu­lanta-yhtyeen entisen basistin Tuukka Temosen kanssa Iitin kirkossa ja vaihtoi suku­nimensä Temoseksi. Heillä on kolme lasta.

Filmografia

Lähteet

Huomiot

Aiheesta muualla 

 Optipari Oy

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Jarkko Hartikainen

Jarkko Hartikainen (s. 12. heinäkuuta 1981 Espoo) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Paavo Heinisen johdolla 2002–2008 ja sen jälkeen lukuvuonna 2008–2009 Frankfurtin musiikkikorkeakoulussa ja edelleen useilla mestarikursseilla ennen valmistumistaan musiikin maisteriksi (MuM) vuonna 2012. Hartikainen kuului Korvat auki -yhdistyksen aktiivijäseniin 2003–2012. Hartikaisen teoksia on esitetty monissa maissa, mm. Islannissa, Saksassa, Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Uudessa-Seelannissa ja Intiassa. Hartikainen toimi klassisen musiikin verkkojulkaisu Amfion.fi:n päätoimittajana syyskuusta 2012 marraskuuhun 2014. Vuonna 2016 Hartikainen hyväksyttiin Taideyliopiston Sibelius-Akatemian taiteellista jatkotutkintoa tekeväksi tohtoriopiskelijaksi.

Hartikaisen musiikki keskittyy äänentuoton, akustisten ilmiöiden ja havainnon mekanismien taiteelliseen tutkimiseen. Uusimmissa teoksissa on uudelleenkontekstualisoitu ja musiikillistettu erilaisia annettuina otettuja ilmiöitä kuten puhetta, sekä keskitytty äänentuoton konkreettiseen fysikaalisuuteen, äänen materiaalisuuteen ja elävän, läsnäolevan esitystilanteen empaattisen kuuntelun esiinhoukutteluun. Hartikaisen tuotanto käsittää nelisenkymmentä sävellystä, mm. teoksia orkesterille, kuorolle, kamarimusiikkiyhtyeille ja soolosoittimille, elokuva- ja oopperamusiikkia sekä elektroakustista musiikkia.

Palkintoja 

2006 Jaettu 1. palkinto Ylioppilaskunnan Soittajien SävellYS 2006 -kilpailussa orkesteriteoksella Hommage 
2008 Finalisti nuorten säveltäjien kansainvälisessä tactus-orkesterifoorumissa Belgiassa orkesteriteoksella Astragal

Aiheesta muualla 
 Music Finlandin sivu   
 Jarkko Hartikaisen kotisivu
 Jarkko Hartikaisen musiikkia SoundCloud-palvelussa 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Palettivälskäri

Palettivälskäri (Paracanthurus hepatus) on välskärikaloihin kuuluva kala. Se on sukunsa ainoa laji ja hyvin yleinen myös meriakvaarioharrastuksessa.

Ulkonäkö ja koko 
Palettivälskärin kyljessä on kirkkaansininen ja musta paletin muotoinen kuvio. Sen pyrstö on sitruunankeltainen. Kala voi kasvaa 30–35 cm pitkäksi.

Alkuperä 
Palettivälskäri on kotoisin Indopasifiselta merialueelta.
Se elää luonnossa suurissa parvissa, mutta akvaario-olosuhteissa niitä on hyvä pitää yksittäin, ellei altaalla ole riittävästi tilaa useammalle yksilölle.

Käyttäytyminen 
Palettivälskäri on nuorena hieman arka ja piileskelevä, mutta kotiutuessaan ja kasvaessaan usein aggressiivinen lajitovereita kohtaan. Palettivälskäri on nopea uimari, joten uimatilaa saisi olla riittävästi. Akvaariolla saisi olla n. 1,5–2 m pituutta, ja litroja vähintään 500 litraa.

Palettivälskäri saa erityisen herkästi Cryptocaryon irritans -loisen aiheuttaman pilkkutaudin. Kalan vastustuskyvyn heiketessä stressin tai muun olosuhdemuutoksen myötä, on se herkkä saamaan tämän loistartunnan. Siitä syystä kyseiselle lajille olisi syytä tarjota oikeanlainen ympäristö.

Ravinto 
Palettivälskäri syö luonnossa eläinplanktonia.
Akvaario-olosuhteissa ne ovat pitkälle kaikkiruokaisia, ja hyväksyvät korvaavan kuivaruuan helposti. Ruokinta olisi hyvä pitää monipuolisena, jotta kalan vastustuskyky tauteja vastaan säilyisi vahvana.

Populaarikulttuurissa 
Animaatioelokuvien Nemoa etsimässä (2003) ja Doria etsimässä (2016) hahmo Dori on palettivälskäri.

Lähteet

Aiheesta muualla

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
C+C Music Factory

C+C Music Factory on 1990-luvulla suosittu elektronista tanssimusiikkia ja popmusiikkia tekevä yhtye. Se koostui alun perin Robert Clivillésta ja David Colesta, joka menehtyi vuonna 1995. C+C Music Factory saavutti elektronisen tanssimusiikkin ja club-musiikin listoilla seitsemän ykkössijaa. Ryhmä julkaisi singlejä ja albumeita myös muilla nimillä.

C+C Music Factory sai 35 musiikkialan palkintoa, mukaan lukien viisi Billboard-palkintoa, viisi American Music Awards -palkintoa, kaksi MTV Video Music Awards -palkintoa ja yhden Grammy-ehdokkuuden kategoriassa ”paras artisti”.

Kokoonpano
C+C Music Factoryyn kuului pääsääntöisesti kaksi tuottajaa ja laulajia projektin mukaan:

Tuottajat
 Robert Clivillés 
 David Cole

Muut jäsenet
 Zelma Davis 
 Martha Wash 
 Freedom Williams 
 Deborah Cooper

Diskografia

Albumit
Gonna Make You Sweat (1990)
Anything Goes! (1994)
C+C Music Factory (1995)

Singlet
”Gonna Make You Sweat (Everybody Dance Now)” (1990)
”Here We Go (Let’s Rock & Roll)” (1991)
”Things That Make You Go Hmmm...” (1991)
”Just a Touch of Love” (1991)
”Do You Wanna Get Funky” (1994)
”Take a Toke” (1994)
”I Found Love” (1995)
”I’ll Always Be Around” (1995)

Lähteet

Aiheesta muualla
  Find-A-Grave profile for David B. Cole
 C+C Music Factory at Discogs.com
 Robert Clivilles Interview 2004

1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Yhdysvaltalaiset house-yhtyeet
Konstantin Graudus

Konstantin Erich Wilhelm Graudus (s.  4. elokuuta 1965, Gütersloh) on saksalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.

Konstantin Graudus tuli tunnetuksi kotimaassaan hänen esiinnyttyään TV-sarjoissa Adelheid und ihre Mörder ja Doppelter Einsatz. Kansainväliseen tietoisuuteen hän nousi esitettyään pääosan lyhytelokuvassa Staplerfahrer Klaus, josta tuli yksi genrensä, parodisen kauhuelokuvan klassikoista. Euroopan saksankielisissä maissa jo vuosikymmeniä suosittuna pysyneessä rikossarjassa Tatort hän esitti siepatuksi joutunutta tennispelaajaa. Uransa alkuvaiheissa Konstantin Graudus esitti TV-elokuvassa Moffengriet saksalaista rivisotilasta, joka rakastuu hollantilaiseen tyttöön.
Graudus on toiminut myös ääninäyttelijänä esiintyen muiden muassa Brad Dourifina elokuvassa Der Wüstenplanet ja Michael Imperiolina TV-sarjassa Sopranos.

Konstantin Graudus tunnetaan myös menestyksekkäänä hevosten kasvattajana. Nyttemmin hän on ryhtynyt kasvattamaan myös irlantilaisperäistä dexter-karjaa. Graudus asuu Hampurissa, Neuenfelden kaupunginosassa. Hänen perheeseensä kuuluu vaimon ja pojan lisäksi neljä koiraa.

Saksalaiset näyttelijät
Gütersloh

Gütersloh on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee lounaiseen Teutoburgin metsästä. Ympäröiviä naapuruskuntia ovat Steinhagen, Bielefeld, Verl, Rietberg, Rheda-Wiedenbrück, Herzebrock-Clarholz ja Harsewinkel. Güterslohissa asuu noin 94 000 ihmistä, ja kaupunki on pinta-alaltaan 111,99 neliökilometrin suuruinen. 

Gütersloh sai kaupunginoikeudet vuonna 1825 Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm III:lta. 1800-luvulla se kehittyi lihanjalostus- ja tekstiiliteollisuuden parissa. Nykyisin kaupungin talous on monipuolisempi, ja siellä tuotetaan myös metallituotteita, kemikaaleja, Mielen kodinkoneita, vaatteita ja huonekaluja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto
 Kaupungissa toimiva suurtyöllistäjä Miele

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Esse

Esse eli Espoon seurakuntasanomat oli Espoon luterilaisten seurakuntien viikkolehti. Lehden julkaisussa oli mukana myös Kauniaisten suomenkielinen seurakunta. Esse on latinaa ja on olla-verbin infinitiivi. 

Esse ilmestyi 48 kertaa vuodessa ja sillä oli yli 100 000 lukijaa. Lehteä kustansi Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaa.

Helmikuussa 2016 ilmoitettiin, että Esse-lehti lopetetaan ja sen tilalle perustetaan Helsingin, Espoon ja Vantaan seurakuntien yhteinen, joka toinen viikko ilmestyvä Kirkko ja kaupunki-niminen lehti, joka alkoi ilmestyä vuoden 2017 alusta alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esse-lehden kotisivu

Suomalaiset uskonnolliset sanomalehdet
Luterilaiset kirkot
Uskonto Espoossa
Darwininsammakko

Darwininsammakko (Rhinoderma darwinii) on pienikokoinen Chilessä ja Argentiinassa elävä sammakkolaji.

Darwininsammakon väritys vaihtelee ruskeasta vihreään. Kooltaan se on noin 2,5–3,5 cm pitkä ja painaa muutaman gramman. Ravinnokseen se pyydystää hyönteisiä ja muita niveljalkaisia.

Lajin lisääntymistapa on melko erikoinen. Naarassammakko munii noin 20–30 munaa, joita urossammakko vartioi noin kahden viikon ajan munien kuoriutumiseen saakka, jonka jälkeen se noukkii kielellään kaikki selviytyneet nuijapäät kehittymään leukapussinsa sisään, kunnes ne kasvavat noin yhden senttimetrin pituisiksi ja kykenevät selviytymään luonnossa omillaan.

Darwininsammakko on nimetty luonnontieteilijä Charles Darwinin mukaan, joka löysi lajin kuuluisalla tutkimusmatkallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Darwin's Frog 
Globalamphibians: Rhinoderma darwinii  
Darwin’s frog (Rhinodema darwinii) 

Sammakkoeläimet
Uhanalaiset sammakkoeläimet
Play It Loud

Play It Loud on brittiläisen glam rock -yhtyeeksikin luokitellun Sladen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 28. marraskuuta 1970. Albumi oli soundiltaan huomattavasti raskaampi kuin esikoisalbumi Beginnings. 

Kansallisten hittisinglejen puutteesta johtuen levy ei yltänyt listasijoituksille. Huonoon myyntimenestykseen saattoi vaikuttaa myös manageri Chas Chandlerin suoralta kädeltä määräämä järjestelmä, jonka mukaan kitaristi Dave Hill ja solisti Noddy Holder olivat yksi lauluntekijäpari, ja basisti Jim Lea ja rumpali Don Powell muodostivat toisen parivaljakon – myöhemmin kävi ilmi, että kaikista tuottoisin yhdistelmä oli Holder/Lea, joka tulevaisuudessa teki lähes kaikki yhtyeen hitit.

Levyn kappaleista aikaisemmin singlenä oli ilmestynyt "The Shape of Things to Come" sekä "Know Who You Are", joka oli uusi sanoitettu versio yhtyeen ensimmäisellä levyllä Beginnings julkaistusta "Genesis"-instrumentaalikappaleesta.

Levystä on sittemmin tehty useita uusintajulkaisuja sekä vinyylinä että CD:nä. Vuonna 2006 se julkaistiin remasteroituna samalla levyllä yhdessä Beginnings-albumin kanssa.

Kappaleet 
 Raven – 2:37 (Holder/Lea/Powell) 
 See Us Here – 3:12 (Holder/Lea/Powell) 
 Dapple Rose – 3:31 (Lea/Powell)  
 Could I – 2:45 (Griffin/Royer)  
 One Way Hotel – 2:40 (Holder/Lea/Powell)  
 The Shape of Things to Come – 2:18 (Mann/Weil) 
 Know Who You Are – 2:54 (Holder/Lea/Hill/Powell)  
 I Remember – 2:56 (Lea/Powell) 
 Pouk Hill – 2:24 (Holder/Lea/Powell) 
 Angelina – 2:50 (Innes) 
 Dirty Joker – 3:27 (Lea/Powell) 
 Sweet Box – 3:25 (Lea/Powell)

Singlet

The Shape of Things to Come
Julkaistu: maaliskuu 1970, Fontana Records
A-puoli: The Shape of Things to Come (Mann/Weil) 
B-puoli: C'Mon, C'Mon (UK) / Wild Winds Are Blowing (Winsley/Saker) (Manner-Eurooppa)

Know Who You Are
Julkaistu: syyskuu 1970, Fontana Records
A-puoli: Know Who You Are (Holder/Lea/Hill/Powell)  
B-puoli: Dapple Rose (Lea/Powell)

Kokoonpano
 Noddy Holder
 Jim Lea
 Dave Hill
 Don Powell

Lähteet

Sladen albumit
Vuoden 1970 albumit
Mesimäyrä

Mesimäyrä (Mellivora capensis) (tunnetaan myös nimillä rateli ja hunajamäyrä) on Afrikassa ja Länsi- ja Etelä-Aasiassa tavattava näätäeläin. Mesimäyrää esiintyy erityisesti Kalaharin aavikolla.

Eläimen nimi viittaa siihen, että mesimäyrät ovat persoja hunajalle.

Yleistä mesimäyrästä 
Vaikkei mesimäyrä ole erityisen kookas, löytyy siltä rohkeutta hyökätä isompien kimppuun puolustautuessaan. Mesimäyrä on noin 80 senttimetriä pitkä (lisäksi häntä noin 20–30 senttimetriä) ja se painaa noin 15 kilogrammaa. Ne asuvat maahan kaivamissaan koloissa.

Ravinto 
Mesimäyrä syö ravinnokseen muun muassa jyrsijöitä, liskoja, skorpioneja ja käärmeitä. Mesimäyrät ovat immuuneja käärmeiden myrkyille, jopa huomattavan kokoisille ja myrkyllisille käärmeille. Lisäksi mesimäyrät ovat persoja hunajalle. Mesimäyrä on taitava kiipeämään ja se syö myös linnunpoikasia. Mesimäyrän on yleensä matkattava pitkiäkin matkoja ravintoa etsiessään.
Joskus mesimäyrät käyttävät myös haaskoja ravintonaan, jos muut saaliit ovat erityisen niukassa.

Lisääntyminen 
Mesimäyrillä on tapana käyttää tiettyjä alueita käymälöinään. Ulosteen ja virtsan mukana käymälöihin jää hajuja mesimäyrästä. Naaras saa hajuista selville alueella mahdollisesti oleskelevista koiraista. Koiraat taas saavat hajuista selville, milloin naarailla on kiima-aika. Hajumerkit saattavat houkutella paikalle useita koiraita, jotka kaikki tavoittelevat naaraan suosiota.

Naaras ja koiras viettävät yhdessä noin 3–4 päivää. Mesimäyränaaraan kantoaika on noin 2 kuukautta.

Mesimäyrällä on kerralla vain yksi pentu, jonka se kasvattaa yksin. Pennuilla on samanlainen väritys kuin emollaan ja se toimii varoituksena muille eläimille. Vain alle puolet pennuista selviää aikuisiksi pesän ulkopuolisten rankkojen olosuhteiden takia.

Puolustautuminen 
Mesimäyrällä on kaksi merkittävää puolustuskeinoa. Se erittää perärauhasistaan haisevaa ainetta, jota se tarpeen tullen ruiskuttaa vihollisensa päälle. Lisäksi mesimäyrän nahka on niin paksua ja löysää, ettei hyökkääjä saa siitä pitävää otetta. Esimerkiksi leopardilla saattaa kestää jopa tunti mesimäyrää pyydystäessä juuri tämän ominaisuuden takia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Näätäeläimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nefrosiaalidoosi

Nefrosiaalidoosi on synnynnäinen munuaiskerässairaus, johon liittyy myös vaikea-asteista kehitysvammaisuutta sekä kasvojen ja kallon epämuodostumia.

Nefrosiaalidoosi on mahdollisesti peittyvästi periytyvä. Se oireilee hyvin varhain ja johtaa ennenaikaiseen kuolemaan nuorella iällä.

Lähteet 
 

Oireyhtymät
Old, New, Borrowed and Blue

Old, New, Borrowed and Blue on englantilaisen rockyhtye Sladen helmikuussa 1974 julkaistu studioalbumi. Niin sanotun slademanian riehuessa parhaillaan Euroopassa levy nousi listojen kärkeen ja julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Stomp Your Hands, Clap Your Feet, viitaten solisti Noddy Holderin lavakäyttäytymiseen.

Old, New, Borrowed and Blue laajensi yhtyeen repertuaaria "jytärockista" myös melodisempaan suuntaan, mikä ei miellyttänyt kaikkia faneja. Siitä huolimatta singlenäkin julkaistu "Everyday" on useaan otteeseen äänestetty yhdeksi yhtyeen parhaimmista kappaleista. Sladen "Yesterdayksikin" kutsuttu valssipohjainen balladi näytti tekijöidensä Holderin ja Jim Lean lauluntekotaidot uudessa perspektiivissä. Yhtyeen normaalista tavasta poiketen basisti Jim Lea laulaa päävokalistin osuudet kappaleessa "When the Lights Are Out".
Ainoa ulkopuolinen muusikko levyllä on Tommy Burton, joka soittaa pianoa kappaleessa "Find Yourself a Rainbow". 

Huhujen mukaan Slade olisi noihin aikoihin suunnitellut eräänlaista joululevyä, ja albumin punavoittoinen kansi olisi alun perin suunniteltu sitä varten.

Nauhoitus
Albumin äänitykset aloitettiin loppuvuodesta 1973 Olympic -studioilla. Rumpali Don Powell oli ollut saman vuoden heinäkuussa vakavassa auto-onnettomuudessa, ja kärsi muistinmenetyksistä. Hänen oli hankala muistaa myös kappaleiden kulkua, ja tämä teki kappaleiden äänittämisestä vaikeampaa.

Saavutukset

Isossa-Britanniassa kriitikot kehuivat albumia paljon, saaden osakseen jopa The Beatles -viittauksia. Eräs brittiläinen kriitikko arvioi albumia seuraavasti:

Useassakin mielessä Old, New, Borrowed and Blue omaa tunnelmia ja vaikutteita Beatles -albumeilta, vaikkapa Rubber Soulilta. Noddyn ääni tuntuu tulevan lähemmäs Lennonin vastaavaa joka kerta kuullessani sitä .

Vaikka yhtyettä imartelivatkin jatkuvat vertaukset kaikkien aikojen menestyksekkäimpään yhtyeeseen, ei Slade kuitenkaan halunnut niittää mainetta "uutena Beatlesina".

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea, ellei toisin mainita.''

A-puoli
 
 
  
  
 
 
B-puoli

Vuoden 2006 remasteroidun version bonuskappaleet

Singlet

Listasijoitukset:

 

Listasijoitukset:

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Dave Hill – kitara, laulu
Jim Lea – basso, laulu, kosketinsoittimet
Don Powell – rummut

Vierailijat
Tommy Burton – piano

Katso myös
 Stomp Your Hands, Clap Your Feet

Lähteet
 Albumin remasteroidun CD-version lehtisen tiedot (2006).

Viitteet

Sladen albumit
Vuoden 1974 albumit
Ebbe Grims-land

Ebbe Grims-land (11. kesäkuuta 1915 Malmö – 27. tammikuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, alttoviulisti ja mandolinisti.

Grims-land debytoi viulistina Malmössä 1932 ja opiskeli Kööpenhaminassa, Tukholmassa ja Wienissä. Hänen varhaisimmat teoksensa olivat kamariorkesterille. 

Ebbe Grims-land oli Ruotsin radion sinfoniaorkesterin aktiivinen jäsen 31 vuotta. Hänen teosluetteloonsa kuuluu mm. kamarimusiikkia ja sinfonia.

Aiheesta muualla
STIM/Swedish Music – Ebbe Grims-land, biography 
Swedish Radio Symphony Orchestra
Music Library of Sweden

Lähteet

Ruotsalaiset säveltäjät
Ruotsalaiset alttoviulistit
Ruotsalaiset mandoliininsoittajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Arvopaperi (lehti)

Arvopaperi on suomalainen, kuukausittain ilmestyvä sijoittamisen erikoislehti, jota julkaisee Alma Talent. Arvopaperin vt. päätoimittajana toimii Arno Ahosniemi. Lehden levikki vuonna 2017 oli noin 18 000.

Arvopaperi on julkaissut ainakin vuodesta 2001 lähtien vuosittaista Pörssirikkaat-listausta, jossa listataan Helsingin pörssissä noteerattujen omistusten perusteella rikkaimmat suomalaiset. Pörssirikkaiden ohella lehti julkaisee vuosittain Perherikkaat-selvityksen, jossa listataan rikkaimmat listaamattomia perheyhtiöitä omistavat suomalaiset.

Historia
Arvopaperi-lehti aloitti keväällä 1981 muutamaa kuukautta aiemmin perustetun Osakesäästäjien Keskusliiton jäsenlehtenä. Lehteä julkaissut Suomen Arvopaperimediat Oy siirtyi Talentumin omistukseen 2004. Alma Media puolestaan osti Talentumin vuonna 2015.

Arvopaperilla oli aiemmin neljästi vuodessa ilmestyvä sisarjulkaisu, asumiseen ja asuntosijoittamiseen keskittyvä Arvoasunto-lehti.

AP Areena
Arvopaperi-lehden palveluun on kesästä 1997 saakka kuulunut sijoitusaiheinen verkkokeskustelupalsta AP Areena. Se tuli 2000-luvulla tunnetuksi vilkkaasta ja räväkästä keskustelustaan, joka johti muun muassa Antti Piipon voittamaan kunnianloukkausjuttuun erästä AP Areenan kirjoittajaa vastaan. Toisaalta keskustelupalsta ansioitui nopeana tiedonvälittäjänä joulukuun 2004 tsunamien yhteydessä. Kirjailija Karo Hämäläinen koosti AP Areenan vuoden 2006 keskusteluista kirjan Mitä mukissa – AP Areenan vuosikirja 2007 (Talentum 2007).

AP Areenan moderointia tehostettiin ja käyttöliittymää uudistettiin huhtikuussa 2012, minkä seurauksena monet palstan vakiokäyttäjät siirtyivät keskustelemaan perustamaansa Trooli.fi -palveluun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arvopaperi

Sijoittaminen
Suomalaiset talouslehdet
Augsburg Airways

Augsburg Airways  oli saksalainen lentoyhtiö, joka oli keskittynyt syöttöliikenteeseen ja toimi tässä roolissa yhteistyössä Lufthansan kanssa. Alkujaan Augsburgiin sijoittunut yhtiö toimi sittemmin Münchenin lentoasemalta käsin, mutta yhtiön kotipaikka oli edelleen Augsburgissa.

Historia

Augsburg Airwaysin edeltäjä oli Interot Airways, jonka perusti vuonna 1980 saksalainen metsäteollisuusyhtiö Haindl (joka siirtyi vuonna 2001 UPM-Kymmenen omistukseen). Aluksi lentoyhtiön päätehtävänä oli järjestää lentoyhteys Düsseldorfin ja Augsburgin välille Haindlin sisäisiä tarpeita täyttämään, mutta vuonna 1986 toimintaa laajennettiin kattamaan myös tavallisia liikennelentoja. Kalustona toimi aluksi metsäyhtiön Beechcraft King Air -konetyyppi, mutta toiminnan taloudellisen menestyksellisyyden myötä ja Saksan jälleenyhdistymisen laajentaessa kohdevalikoimaa, tilasi yhtiö suurempia de Havilland Canada DHC-8 -koneita.

Vuonna 1995 Interot liittyi IATA:n jäseneksi, ja yhtiön Augsburgin kotikenttä sai siten kansainvälisen lentokenttäkoodin AGB. Muutamaa kuukautta myöhemmin yhtiön nimi muuttui nykyiseen muotoonsa, ja yhteistyö Lufthansan kanssa alkoi. Osana yhteistyötä Augsburg Airways lensi lentonsa Lufthansa Regionalin (aiemmin Team Lufthansa) väreissä ja käytti Lufthansan LH-lentonumerotunnusta.

Lufthansa ilmoitti lopettavansa yhteistyösopimuksen Augsburg Airwaysin kanssa kesäkauden 2013 jälkeen. Yhtiö lopetti toimintansa 27. lokakuuta 2013.

Kalusto

 3 de Havilland Canada DHC-8-Q300
 9 de Havilland Canada DHC-8-Q400
 1 Embraer 190
 5 Embraer 195

Lähteet 

Entiset saksalaiset lentoyhtiöt
Come What(ever) May


Come What(Ever) May on Stone Sourin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. elokuuta 2006.

Albumin kirjoittaminen alkoi jo vuonna 2003, jolloin laulaja Corey Taylor ja kitaristi James Root tekivät materiaalia heidän toiselle yhtyeelleen, Slipknotille. Tammikuussa 2006 Stone Sour aloitti albumin nauhoittamisen heidän debyyttialbumi Stone Sourin seuraajaksi, jonka aikana rumpali Joel Ekman jätti yhtyeen perheasioiden takia. Hänet lopulta korvattiin ex-Soulfly rumpalilla Roy Mayorgalla, joka soitti rumpuja albumilla lukuun ottamatta kahta kappaleista.

Julkaisun jälkeen Stone Sour lähti vuoden kestävälle kiertueelle, joka sisälsi keikkoja useilla alueilla, mukaan lukien Yhdysvallat, Kanada, Japani ja Eurooppa. Albumi sai yleisesti myönteisen arvion. Se sai kiitosta edistyneestä kappaleiden kirjoittamisesta ja musiikkityylistä. Albumi myi kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä single "30/30-150" oli ehdolla parhaaksi metallikappaaleksi vuoden 2007 Grammy-gaalassa. Kesäkuussa 2007 Stone Sour julkaisi erityispainos version albumista, joka  sisälsi kuusi ennenjulkaisematonta kappaletta ja bonus DVD:n, jolla oli kolme musiikkivideoita ja täsypitkä live-esitys bändin Moskovan keikasta. Albumi on Stone Sourin myydyin albumi tähän mennessä, lähinnä menestys singlen "Through Glass" ansiosta.

Kappaleet

Kokoonpano
 Corey Taylor — laulu, kitara kappaleissa: "Sillyword", "Through Glass" ja "Zzyzx Rd."
 James Root — kitara, rummut kappaleessa "The Day I Let Go"
 Josh Rand — rytmi- ja soolokitara
 Shawn Economaki — basso
 Roy Mayorga — rummut kappaleissa 2-12
 Shannon Larkin — rummut kappaleessa "30/30-150"
 Rami Jaffee — piano kappaleessa "Zzyzx Rd."
 Nick Raskulinecz — tuotanto

Listasijoitukset

Albumit

Singlet

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Stone Sourin albumit
Pulisongit

Pulisongeilla eli poskiparralla tarkoitetaan korvien etupuolella kasvavaa ja hiusrajasta leuan takaosiin asti kasvavaa karvoitusta, jota esiintyy pääsääntöisesti miehillä. Viiksien tapaan pulisongeiksi sanotaan karvoitusta, jonka ympärillä kasvava karva on ajettu pois. Tämä antaa mahdollisuuden useisiin eri variaatioihin. Pulisongit olivat erittäin suosittuja varsinkin 1970-luvulla muun muassa Elvis Presleyn myötä. Pulisongit ovat olleet suosiossa myös rockabilly- ja rock and roll -muusikoiden piireissä aina 1950-luvulta lähtien.

Monet juutalaiset antavat pulisonkien kasvaa huomattavan pitkiksikin, näitä kutsutaan sanalla payot.

Katso myös 

 Parta
 Viikset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kauneudenhoito
Kasvojen karvoitus
Ž

Ž (ž) on latinalaiseen aakkostoon eräissä kielissä lisätty kirjain. Ž on muodostettu kirjaimesta z, jonka päälle on tarkkeeksi lisätty hattu. Kirjaimen nimi on suomen yleiskielessä hattu-z. Ž edustaa tyypillisesti soinnillista postalveolaarista frikatiivia eli niin sanotun suhuässän (š) soinnillista vastinetta. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (ja monien sanakirjojen ääntämisohjeissa) tämän äänteen merkkinä on , mutta suomalais-ugrilaisessa tarkekirjoituksessa ja amerikkalaisessa foneettisessa aakkostossa käytetään merkintää [ž].

Ž-kirjainta vastaa kyrillisissä kirjaimissa Ж (ж), jota käytetään bulgariassa, makedoniassa, serbiassa, montenegrossa, ukrainassa ja venäjässä.

Ž suomen kielessä
Ž-kirjain on lainattu suomen kieleen tšekistä vuonna 1907, jolloin annettiin ensimmäinen suositus sen käytöstä.

Ž-kirjaimella merkitään suomen kielessä soinnillista postalveolaarista frikatiivia . Kirjain esiintyy vain muutamassa lainasanassa (kuten brežneviläisyys, džonkki, fidži, maharadža). Lisäksi sitä käytetään nimissä (Azerbaidžan), etenkin translitteroitaessa nimiä, jotka alkukielessä kirjoitetaan kyrillisin aakkosin (esim. Ždanov, Žirinovski).

Aakkosjärjestyksen kannalta ž katsotaan suomessa z-kirjaimen muunnelmaksi, joten se aakkostetaan samalla tavalla kuin z.

Ž muissa kielissä

Tšekin kielen lisäksi ž esiintyy useimmissa muissakin latinalaista kirjaimistoa käyttävissä slaavilaisissa kielissä, joihin lukeutuvat slovakki, sloveeni, bosnia ja kroatia. Sen sijaan puolan kielessä lähinnä vastaava kirjain on ż, jossa tarkkeena on hatun sijasta yläpuolinen piste, kuten alun perin tšekissäkin.

Kirjain on omaksuttu myös muun muassa latviaan ja liettuaan, turkmeeniin sekä lakota-intiaanien kieleen. Suomalais-ugrilaisista kielistä ž kuuluu viron, karjalan ja vepsän sekä pohjoissaamen, inarinsaamen ja koltansaamen oikeinkirjoitukseen.

Tietokoneissa 

Windows-käyttöjärjestelmässä kirjaimet voi kirjoittaa myös Merkistö-apuohjelman (charmap.exe) avulla.

Katso myös 

 Hattu (tarke)
 Š
 Ʒ
 Ż
 Ź

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirjaimet š ja ž suomen kielen oikeinkirjoituksessa
 Uusi suomalainen monikielinen näppäimistöasettelu

Suomen kielen kirjaimet
Eija Nousiainen

Eija Nousiainen (o.s. Grönberg, s. 25. lokakuuta 1944 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on tehnyt pitkän uran Suomen Kansallisteatterissa.

Hänen puolisonsa Heikki Nousiainen, poikansa Mikko Nousiainen ja Mikon poika eli Eijan pojanpoika Niila, ovat myös näyttelijöitä. Hänen tyttärensä Miia Nousianen puolestaan työskentelee Ylessä ohjaajana, apulaistuottajana ja tuotantokoordinaattorina.

Filmografia 
 Saatanan radikaalit (1971) – haastateltava pankin kassanhoitaja
 Jäniksen vuosi (1977) – ulkomainen turisti
 Pekko ja unissakävelijä (1997) – sairaanhoitaja
 Going to Kansas City (1997) – Mikon äiti
 Tuliportaat (1998) – sairaanhoitaja
 Kulkuri ja joutsen (1999) – yöhoitaja
 Pikkusisar (1999) – Eeron äiti
 Hurmaava joukkoitsemurha (2000) – Lisbeth Korhonen
 Levottomat (2000) – Arin äiti
 Sibelius (2003) – Elisabeth Järnefelt

Tv-elokuvat 
Lumikit – eli kohtauksia naisen elämästä (1986) – hoitaja
Kummitäti (1987)
Ilmalaiva Finlandia (2000)

Tv-sarjat 
Oi kallis kaupunki (1975) – Riitta Saarinen
Edessä lupaava tulevaisuus (1992)
Tuntemattomalle Jumalalle (1993) – äiti
Kotikatu (1996) – perushoitaja
Ihmeidentekijät (1996) – potilas
Hovimäki (1999–2000) – Lovisa Ceder
Luottomies (2016) – mummeli
Pientä laittoa (2019) – rouva
Ei Haukku haavaa tee (2020) – iäkäs nainen
Syke (2021) – Eila Viljamaa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Scott Grimes

Scott Richard Grimes (s. 9. heinäkuuta 1971 Lowell, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa sarjoissa Tunteita ja tuoksuja, Viiden juttu, Taistelutoverit ja Teho-osasto.

Grimes on pyrkinyt luomaan uraa myös laulajana. Hän on oli naimisissa Dawn Bailey-Grimesin kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2007, ja parilla on kaksi lasta. Grimes oli naimisissa Megan Mooren kanssa 2011–2017. Tammikuussa 2019 Grimes kihlautui Adrianne Palickin kanssa. Pari meni naimisiin toukokuussa 2019. He erosivat 2020. 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Jevgeni Onegin

Jevgeni Onegin ( []) on Aleksandr Puškinin runoteos, joka julkaistiin vuosina 1823–1831 ja kokonaisuudessaan ensi kerran 1833. Se on yksi Venäjän kirjallisuuden klassikoita.

Kirjan tarina on romanttinen kolmiodraama, joka huipentuu kaksintaistelutragediaan. Siitä on tehty useita elokuvasovituksia, joista kuuluisin lienee Martha Fiennesin vuonna 1999 ohjaama Onegin, pääosassa Ralph Fiennes. Aiheesta on myös tehty baletti.

Juoni

Tarina kertoo nuoresta naisesta nimeltä Tatjana. Hän on rakastunut kaiken maailman nähneeseen, ylimieliseen mieheen nimeltä Onegin. Miehelle tytön rakkaus on kuitenkin yhdentekevää. Tatjana kirjoittaa miehelle kirjeen, jossa kertoo tunteistaan. Hän ei kuitenkaan saa vastarakkautta ja Onegin repii kirjeen jättäen sen lopulta Tatjanan käsiin. Onegin flirttailee juhlissa ystävänsä Lenskin morsiamen Olgan, Tatjanan sisaren kanssa, ja aiheuttaa Lenskissä mustasukkaisuuskohtauksen. Lenski haastaa ystävänsä kaksintaisteluun. Onegin yrittää irrottautua siitä, mutta Lenski ei luovuta ja niin hän kuolee kaksintaistelussa. Onegin pakenee ulkomaille. Kun hän palaa sieltä vuosia myöhemmin, Tatjana on jo rakastunut vanhempaan ruhtinaaseen ja mennyt tämän kanssa naimisiin. Vasta silloin Onegin ymmärtää tehneensä virheen. Hänkin kirjoittaa Tatjanalle kirjeen, jossa kertoo tunteistaan. Osat vaihtuvat. Nyt Tatjana repii kirjeen Onegin käsiin ja käskee häntä häipymään. Tragedia päättyy Oneginin poistumiseen Tatjanan elämästä. Tatjana siis elää rakkaudessa ja Onegin valitsi kylmän elämän.

Päähenkilöt 
 Jevgeni Onegin – rikas perijä, joka muuttaa maalle. Oneginia on pidetty tarpeettoman ihmisen tyyppihahmon esikuvana.
 Vladimir Lenski – naapuri, jonka kanssa Onegin ystävystyy
 Olga Larina – Lenskin kihlattu, johon Onegin ihastuu
 Tatjana Larina – Olgan sisar, joka rakastuu Oneginiin

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jevgeni Onegin. 

Runokokoelmat
Venäläiset kirjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikko Laaksonen

Mikko Olavi Laaksonen (27. elokuuta 1927 Helsinki – 11. tammikuuta 2006 Fuengirola, Espanja) oli suomalainen poliitikko, ammattiyhdistysjohtaja, ministeri ja verohallituksen pääjohtaja. Puoluekannaltaan Laaksonen oli sosiaalidemokraatti.

Laaksosen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Mikko Laaksonen ja Henriika Hintikka. Laaksonen pääsi ylioppilaaksi 1947, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1952 ja sai varatuomarin arvon 1955. Opiskeluvuosinaan Laaksonen työskenteli samalla Helsingissä palomiehenä 1947–1952. 

Suoritettuaan oikeustutkinnon hän toimi Pielaveden, Keiteleen ja Maaningan kuntien veropiirin verojohtajana 1953–1955 ja SAK:n lainopillisena sihteerinä sekä Valtionvirkailijain yhteisjärjestön sihteerinä 1955–1961. 1960-luvulla Laaksonen oli Virkamiesten ja työntekijäin yhteisjärjestön pääsihteerinä 1961–1971 ja uuden SAK:n 3. puheenjohtajana 1969–1971. Hän oli myös Espoon kunnallispormestari ja järjestysoikeuden vt. puheenjohtaja 1963–1965.

Mikko Laaksonen oli SDP:n kansanedustajana Helsingin kaupungin vaalipiiristä vuosina 1966–1971. Hän oli oikeusministerinä ja II sisäasianministerinä Ahti Karjalaisen II hallituksessa 1971. Laaksonen jätti eduskunnan 1971 siirtyessään verohallituksen pääjohtajaksi. Laaksonen menetti virkansa ns. Salora-jutun yhteydessä 1978 ja hänet tuomittiin joulukuussa 1979 Helsingin hovioikeudessa 18 000 markan sakkoihin sekä vahingonkorvauksiin lahjoman vastaanotosta. Laaksonen oli ollut Saloran tarjoamilla kalastus- ja ulkomaanmatkoilla samaan aikaan kun yhtiön asiat olivat jo viranomaisten tutkittavina.

Viimeksi Laaksonen oli Suomen Työväen Säästöpankin erityistehtävissä 1978–1979 ja vuodesta 1979 lähtien Luottorengas Oy:n toimitusjohtajana. Viimeiset parikymmentä vuotta elämästään Laaksonen asui Espanjassa. Eläkevuosinaan Laaksonen julkaisi useita muistelmateoksia. Kirjassaan Punanatsi hän kuvasi sitä, kuinka oli liittynyt 17-vuotiaana Saksan sotajoukkoihin ja palvellut niissä 1944–1945 Suomen Lapissa ja Norjassa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikko Laaksosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 
 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen oikeusministerit
Espoon kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet