joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lev Gumiljov

Lev Nikolajevitš Gumiljov (; 14. lokakuuta (J: 1. lokakuuta) 1912 Pietari – 15. kesäkuuta 1992 Pietari) oli venäläinen historiantutkija, maantieteilijä, etnografi ja paleografi. Hänen ajatuksensa etnisten ryhmien syntymästä ja häviämisestä ovat synnyttäneet poliittisen ja kulttuurisen liikkeen uus-euraasialaisuuden.

Lev Gumiljovin vanhemmat olivat kuuluisia runoilijoita: Nikolai Gumiljov ja Anna Ahmatova. Vanhemmat erosivat, kun hän oli lapsi. Hänen isänsä ammuttiin vuonna 1921, eikä hän yhteiskunnallisen taustansa takia päässyt aluksi opiskelemaan yliopistoon. Hän toimi aluksi tutkimusretkien nuorempana avustajana. Hän pääsi opiskelemaan yliopistoon 1934, mutta pidätettiin ensimmäisen kerran 1935. Hänet vapautettiin pian, mutta häneltä kiellettiin paluu opiskelemaan yliopistoon, joten hän jatkoi opintojaan yksityisesti opiskelemalla vanhoja turkin- ja itämaisia kieliä. 

Päästyään taas opiskelemaan, Lev Gumiljov erotettiin jälleen Leningradin yliopistosta 1938 äitinsä Anna Ahmatovan poliittisen epäsuosion takia. Hän sai viiden vuoden tuomion, jonka hän kärsi vankilassa Norilskissa. Vapauduttuaan hän jatkoi oleskeluaan Siperiassa toimimalla tutkimusretkikunnassa. Vuonna 1944 Gumiljoville myönnettiin lupa ilmoittautua vapaaehtoisena sotaan ja mennä rintamalle. Hän liittyi puna-armeijaan ja osallistui Berliinin taisteluun. 

Sodan jälkeen Gumiljov suoritti loppututkinnon ulkopuolisena opiskelijana aloittaen jatko-opinnot. Mutta ongelmat jatkuivat hänen äitinsä jouduttua jälleen viranomaisten silmissä "häpeään". Vuoden 1949 alussa hän aloitti työn Neuvostoliiton kansojen etnografisessa museossa, mutta pidätettiin jälleen marraskuussa 1949 ja tuomittiin kymmenen vuoden tuomioon vankileireillä, ensin Karagandassa ja sitten Omskissa.

Josif Stalinin kuoleman jälkeen Gumiljov palasi Leningradiin 1956, jossa Eremitaašin johtaja Mihail Artamonov palkkasi hänet kirjaston henkilökuntaan. Artamonov sai hänet kiinnostumaan tataareista ja hän alkoi opettaa yliopistossa vuodesta 1960 alkaen. Kaksi vuotta myöhemmin hän väitteli tohtoriksi antiikin turkkilaisista. 1960-luvulta lähtien Gumiljov työskenteli Maantieteen instituutissa ja laati toisen väitöskirjan, tällä kertaa maantieteestä. Hänen sallittiin julkaista töitään, mutta joutui taas julkaisukieltoon 1970-luvulla Brežnevin hallintoaikana.

Vaikka neuvostoviranomaiset olivat torjuneet Gumiljovin ajatukset ja useimmat hänen teoksistaan olivat julkaisukiellossa, Gumiljovin kirjat, radio- ja televisio-ohjelmat ja haastattelut tulivat suosituiksi erityisesti perestroikan vuosina. Osoitukseksi hänen suosiostaan Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev rakennutti Lev Gumiljovin Euraasialaisen yliopiston vastapäätä omaa palatsiaan Kazakstanin uuteen pääkaupunkiin Astanassa.

Kuvagalleria

Lähteet
 Norman, Geraldine: The Eremitage, The Biography of a Great Museum, Random House 1997. ISBN 0-224-04312-9

Viitteet 

Venäläiset kansatieteilijät
Neuvostoliittolaiset historioitsijat
Venäläiset historioitsijat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Venäläiset maantieteilijät
B-Side Ourselves

B-Side Ourselves on Skid Row'n EP, joka ilmestyi vuonna 1992. Siinä olevat kappaleet ovat cover-versioita kappaleista jotka olivat levyttäneet Skid Rowia vaikuttaneet bändit.. Kyseinen EP-levy sijoittui numeroksi 58 The Billboard 200 -listalla.
Kappaleella "Psycho Therapy" esiintyy vieraana Taime Downe yhtyeestä Faster Pussycat.
"Delivering the Goods" on live äänitys,jossa esiintyy Skid Rowin lisäksi Judas Priestin laulaja, Rob Halford. Se julkaistiin singlenä ja sisältyi myös Live EP:lle Subhuman Beings on Tour.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rob Affuso – rummut
 Sebastian Bach – laulu
 Dave Sabo – kitara
 Scotti Hill – kitara
 Rachel Bolan – basso

Vuoden 1992 EP:t
Skid Row’n albumit
Alexander von Nordmann

Alexander von Nordmann () oli suomalainen eläintieteilijä ja paleontologi. Hän oli Helsingin yliopiston eläintieteen ja kasvitieteen professori vuosina 1849–1852 ja eläintieteen professori vuosina 1853–1866.

Nordmann syntyi Ruotsinsalmen linnoituskaupungissa nykyisen Kotkan alueella, jossa hänen isänsä everstiluutnantti David Anton Nordmann (kuoli 1827) toimi tykistöupseerina. Hänen äitinsä oli Maria Katarina Giössling, kauppiaan tytär Haminasta. Perhe asui myös Haminassa, jossa hän kävi saksankielistä koulua. Nordmann suoritti lukion oppimäärän Porvoon lukiossa ja tuli ylioppilaaksi Turussa 17. maaliskuuta 1821. Nordmann valmistui maisteriksi Turun akatemiasta 10. heinäkuuta 1827 ja jatkoi sen jälkeen opintojaan ja tutkimusta kansainvälisessä tiedeympäristössä Berliinissä vuosina 1828–1831. Nordmann julkaisi etupäässä selkärangattomia eläimiä sekä Etelä-Venäjän paleontologiaa koskevia tutkimuksia. Hän tutki muun muassa loisäyriäisiä ja suolistoloisia. Erityisen merkittäviä olivat ihmisen ja muiden nisäkkäiden silmissä eläviä loismatoja koskevat työt. 

Nordmann toimi Richelieu-lyseon opettajana (professorina) Odessassa vuosina 1832–1849, jolloin hän keräsi luonnontieteellisiä näytteitä eteläiseltä Venäjältä. Hän toimi samalla Odessan kasvitieteellisen puutarhan ja keskuspuutarhurikoulun johtajana. Oleskeltuaan 22 vuotta ulkomailla Nordmann palasi Suomeen, kun hänestä vuonna 1849 tuli Helsingin yliopiston eläintieteen ja kasvitieteen professori Johan Magnus af Tengströmin jäätyä eläkkeelle. Viran tultua jaetuksi kahdeksi omaksi oppituolikseen vuonna 1852 hän jatkoi eläintieteen professorina ja kasvitieteen professoriksi nimitettiin William Nylander. Nordmann erosi täysinpalvelleena helmikuussa 1866 ja kuoli muutama kuukausi sen jälkeen. Hänen seuraajakseen eläintieteen professoriksi nimitettiin Fredrik Mäklin. 

Nordmannin mukaan on nimetty useita eläinlajeja sekä ainakin yksi kasvilaji ja -suku. Näitä ovat Evadne nordmanni -vesikirppu sekä useat hankajalkaislajit, aropääskykahlaaja Glareola nordmanni, Parnassius nordmanni -apolloperhonen, kaukasianpihta Abies nordmanniana sekä kasvisuku Nordmannia (=Trachystemon).

Lähteet 
 
 
David M. Damkaer (2002) The copopodologist's cabinet. A biographical and bibliographical history. Ch. 15. Copepods decoded American Philosophical Society  / Google-books
 Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1809-1917

Aiheesta muualla
Alexander Davidovich von Nordmann cybertruffle.org.uk
Nordmannia cordifolia Ledeb. ex Nordm Tropicos.org
Trachystemon Index Nominum Genericorum (Smithsonian Institution)

Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston professorit
Suomalaiset eläintieteilijät
Suomalaiset kasvitieteilijät
Suomalaiset paleontologit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1803 syntyneet
Vuonna 1866 kuolleet
Summit Series

Summit Series oli syksyllä 1972 pelattu jääkiekon ottelusarja, jossa kohtasivat ensi kertaa Kanadan ja Neuvostoliiton maajoukkueet parhailla mahdollisilla kokoonpanoillaan. Se koostui kahdesta neljän ottelun jaksosta: alkupuoli pelattiin Kanadassa ja loppupuoli Neuvostoliitossa. Sarja päättyi lopulta kanadalaisten hyvin niukkaan voittoon. Sen katsotaan aloittaneen kansainvälisen jääkiekon kilpailutoiminnan korkeimmalla tasolla. Sitä seurasivat kaksi vuotta myöhemmin pelattu Summit Series 1974, neljä vuotta myöhemmin aloitettu Kanada-cup sekä vuoden 1979 Challenge Cup. Summit Series mahdollisesti myös edesauttoi Kanadan paluuta maailmanmestaruuskilpailuihin 1970-luvulla.

Kanadan puolustajasuuruus Bobby Orr ei voinut pelata ottelusarjassa vammojensa vuoksi. Bobby Hull ja muut tuoreen WHA-liigan kanssa sopimuksen tehneet entiset NHL-pelaajat pudotettiin myös Kanadan leiriryhmästä. Kanadan suureksi sankariksi nousi lopulta Phil Esposito, joka johti joukkueensa Moskovassa tiukassa tilanteessa voittoon. Ratkaisumaalin viimeisen ottelun loppuhetkillä tehnyt Paul Henderson kohosi liki kansallissankariksi. Hendersonin maalin tärkeyttä kanadalaisilla kuvastaa, että maali valittiin Kanadan historian viidenneksi tärkeimmäksi tapahtumaksi Dominion Instituten järjestämässä yleisöäänestyksessä vuonna 2000.

Ottelut

Joukkueet

Kanada 

 Maalivahdit: Tony Esposito, Ken Dryden, Ed Johnston
 Puolustajat: Serge Savard, Guy Lapointe, Gary Bergman, Bill White, Rod Seiling, Dale Tallon, Jocelyn Guevremont, Brian Glennie, Pat Stapleton, Don Awrey, Brad Park
 Hyökkääjät: Phil Esposito, Frank Mahovlich, Pete Mahovlich, Bobby Clarke, Gilbert Perreault, Yvan Cournoyer, Paul Henderson, Ron Ellis, Bill Goldsworthy, Stan Mikita, Wayne Cashman, Vic Hadfield, Jean Ratelle, Marcel Dionne, Rick Martin, Jean-Paul Parisé, Red Berenson, Rod Gilbert, Dennis Hull, Mickey Redmond
Valmentajat: Harry Sinden (päävalmentaja ja GM), John Ferguson (apulaisvalmentaja ja -GM)

Neuvostoliitto 

 Maalivahdit: Vladislav Tretjak, Viktor Zinger, Aleksandr Sidelnikov, Aleksandr Patškov
 Puolustajat: Valeri Vasiljev, Aleksandr Ragulin, Viktor Kuzkin, Vladimir Luttšenko, Gennadi Tsygankov, Juri Ljapkin, Juri Šatalov, Aleksandr Gusev, Vitali Davydov, Jevgeni Paladjev
 Hyökkääjät: Boris Mihailov, Vladimir Petrov, Juri Blinov, Valeri Harlamov, Aleksandr Jakušev, Jevgeni Zimin, Vjatšeslav Staršinov, Vladimir Vikulov, Jevgeni Mišakov, Aleksandr Maltsev, Vladimir Šadrin, Juri Lebedev, Aleksandr Voltškov, Vjatšeslav Anisin, Aleksandr Bodunov, Aleksandr Martynjuk, Vjatšeslav Soloduhin
Valmentajat: Vsevolod Bobrov (päävalmentaja), Boris Kulagin (apulaisvalmentaja)

Katso myös 
 Jääkiekko talviolympialaisissa 1972
 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1972
 Kanada-cup 1976
 Super Series
 Challenge Cup
 Kanada-cup/maailman cup
 NHL Challenge

Lähteet

Aiheesta muualla 

 chidlovski.com

Jääkiekkokilpailut
Vuoden 1972 jääkiekko
Utran kirkko

Utran kirkko on Joensuun Rantakylän evankelis-luterilaisen seurakunnan vanhin kirkko. Se valmistui 1895. Kirkko rakennettiin Utran saha- ja lasiteollisuusyhteisön kukoistuksen vuosina. Aloitteen rakentamisesta tekivät Utran asukkaat, ja tehtaiden omistajat lahjoittivat kirkolle tontin, rakennuspuut ja suurimman osan työkustannuksista. Kirkon arkkitehdistä ei ole täyttä varmuutta, mutta nykyisin suunnittelijaksi arvellaan alueella toimineen sahayrityksen johdossa ollutta norjalaista insinööriä Thomas Bamfordia.

Teollisuusyhdyskunnan puinen kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka kuoripäässä on runkohuonetta matalampi sakaristo. Kirkossa on käytetty harvinaista pystyhirsisalvosrakennetta. Pystyhirsikirkkoja on Suomessa tiettävästi vain kolme, Utran kirkon lisäksi Tuusniemen ja Vieremän kirkot. Kirkon ulkoasua leimaa rikkaasti koristeltu lautavuoraus. Kirkkosalia kattaa paneelikatto. Alttaritaulu on Veikko Lappalaisen ”Jeesus siunaa lapsia”. 

Kirkko on etupäässä kesäkirkko. Talvella jumalanpalveluksia pidetään vain jouluna ja muina juhlapyhinä. Kesäisin kirkossa on jumalanpalveluksia, konsertteja ja kirkko on myös suosittu hääkirkko.

Vaikka kirkkoa ei rakentanut seurakunta, on se ollut monen seurakunnan pyhäkkönä: Kontiolahden vuoteen 1911, Pielisensuun vuoteen 1955, Joensuun vuoteen 1982 – sen mukaan kun kunta- ja seurakuntajako on Joensuun ympäristössä tehty.

Kirkossa on 260 istumapaikkaa. Kirkon urut ovat 12-äänikertaiset, ja ne ovat olleet Utran kirkossa vuodesta 1990 alkaen. Sitä ennen ne ovat olleet Juankosken vanhassa kirkossa 1970–90.

Kuvia

Lähteet

Joensuun seurakunnan kotisivut

Viitteet

Joensuun kirkkorakennukset
Suomen puiset pitkäkirkot
Suomen 1890-luvulla rakennetut kirkot
1895
Pohjois-Karjalan kirkkorakennukset
Short Stirling

Short Stirling on ensimmäinen Englannin kuninkaallisten ilmavoimien RAF:n raskas, nelimoottorinen pommikone. Stirling teki ensilentonsa 14. huhtikuuta 1939. Se oli RAF:n ensimmäinen nelimoottorinen pommikone, joka suunniteltiin kantamaan suurempaa pommilastia ja kauemmas kuin mikään aikaisempi kone. Siitä huolimatta sitä pidetään pettymyksenä.

Sitä käytettiin toisen maailmansodan alkuvaiheissa runsaasti, B-17 ja Avro Lancaster -koneiden myötä ne siirrettiin 1943 vuoden lopussa pois pommituskäytöstä saksalaissatamien miinoittamiseen. Koneita käytettiin myös vakoojien pudotuksissa miehitettyyn Eurooppaan.

Stirling voitti Ilmailuministeriön kilpailun 11 eri yhtiöiden suunnitelman joukosta. Vaatimuksena oli nelimoottorinen pommikone, joka kantaisi 14 000 naulan pommilastin 3000 mailin päähän, mikä oli melkoisen vaativa vaatimus.

Koneessa oli kuitenkin yksi merkittävä puute, joka johtui vaatimuksesta saada kone mahtumaan RAF:n olemassa oleviin hangaareihin: siipien kärkivälin piti olla alle 100 jalkaa. Stirlingin ominaisuudet kärsivät korkeasta siipikuormasta ja ilmanvastuksesta ja suurin lentokorkeus jäi matalaksi. Pommittajan ohjailukyky oli mainio ja neljä Bristol-moottoria tuottivat 6600 hevosvoimaa.

Konetta käytettiin ensimmäisen kerran taistelussa helmikuussa 1941 pommituslennolla Rotterdamiin. Vuoden 1942 alussa päiväpommituksista luovuttiin ja Stirlingit lensivät öin Halifaxien ja Lancasterien ohella.
Pitemmillä pommituslennoilla pommikuorma oli rajatumpi ja koneet pääsivät hädin tuskin nousemaan Alppien yli.
Koneen pommikuilun rajoitusten vuoksi suurin kannattava pommi oli 2000-naulainen.

Syksyllä 1943 koneiden menetykset alkoivat kasvaa ja pommituslennoilla Nürnbergiin ja Berliiniin elo–marraskuussa 1943 koneista menetettiin 10–15 %.

Normandian maihinnousun lähestyessä rakennettiin 461 uutta Mk.IV -mallista konetta ja 143 MK.III pommittajaa muunnettiin Mk.IV mallin mukaiseksi poistamalla nokka- ja yläampumatornit ja varustamalla koneet liitokoneiden hinausvarusteilla. Vuoden 1944 lopusta lähtien valmistettiin 160 kappaletta Mk.V -kuljetuskonemuunnosta jossa oli rahtia varten avattava nokkaosa; suurin osa kuljetuskoneista valmistui vasta sodan loputtua.

Tekniset tiedot (Mk III)

Lähteet 
 RAF History, Short Stirling
 http://www.lancastermuseum.ca/shortstirling.html
 Mondey, David: The Hamlyn Concise Guide to British Aircraft of World War II. Chancellor Press, 1996. ISBN ISBN 1 85152 668 4.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Regionalismi

Regionalismi (lat. regio, seutu tai paikkakunta) on paikallisuutta korostavaa ja kansainvälisyyttä kaihtavaa taidetta, kotiseututaidetta. Se on Euroopassa ja Yhdysvalloissa eri aikoina esiintynyt taiteen suuntaus, jossa pitäydyttiin kotiseudun aiheissa ja vieroksuttiin kansainvälistä modernismia. Regionalismi oli suosittua etenkin 1930-luvulla, jolloin se liittyi nationalistisiin ihanteisiin.

Regionalismiksi nimitetään esimerkiksi amerikkalaisen taiteen realistista suuntausta, jossa taiteilijat usein välttivät kaupungin ja nopeasti kehittyvän teknologian kuvaamista ja kiinnittivät huomiota maaseutuelämän näkymiin. Regionalistinen tyyli kukoisti Yhdysvalloissa vuosien 1930 ja 1935 välisenä aikana. Sen tunnetuimmat edustajat ovat Grant Wood, John Steuart Curry ja Thomas Hart Benton. Yhdysvaltain regionalismi oli suosittua varsinkin suuren lama-ajan aikana.

Suomessa regionalismia harjoitti muun muassa Vilho Lampi (1898–1936), Oulussa syntynyt taidemaalari, joka asui Limingan kylässä. Eräs hänen aforismeistaan kuuluu:  Lammen lisäksi kotiseutunsa kuvaamiseen keskittyneitä suomalaisia ammattitaiteilijoita ovat olleet muun muassa kittiläläinen Kalervo Palsa (1947–1987) ja neittäväläinen Olli Seppänen (1921–1968). Vilho Lampea on usein nimitetty lakeuden maalariksi ja Olli Seppäsen persoonallista tyyliä neittäväläistyyliksi tai neittäväläiseksi naivismiksi

Paitsi kuvataiteessa regionalismi esiintyy tyylisuuntana myös kaunokirjallisuudessa ja arkkitehtuurissa. Tämän ohella käsite regionalismi on muussa merkityksessä käytössä myös politiikan ja kansainvälisten suhteiden  tutkimuksessa.

Lähteet
 Kämäräinen Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Sihvo, Hannes: Pohjoiskarjalaisia kertojia 1970-luvulla. Teoksessa: Karjala. 6, Kirjanteon kiemuroita, s. 7-29.

Taidesuuntaukset
Kirjalliset suuntaukset
Arkkitehtuurin suuntaukset
Mary Hoffman

Mary Hoffman (s.  20. huhtikuuta 1945 Eastleigh, Hampshire, Britannia) on brittiläinen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa White Magic vuonna 1975. Sen jälkeen hän on kirjoittanut noin 80 lasten- ja nuortenkirjaa. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Stravaganza-nuortensarjasta.

Hoffman on opiskellut kirjallisuutta Cambridgen yliopistossa. Hoffman meni naimisiin vuonna 1972 Stephen Barberin kanssa, ja heillä on kolme tytärtä, joista vanhin, Rhiannon Lassiter on myös lastenkirjailija.

Bibliografia

Suomennettu tuotanto 
 Lasten raamatunkertomuskirja (1999)
 Otavan suuri satukirja (2001)
 Ensimmäinen satukirjani (2003)
 Stravaganza-sarja
 Stravaganza - Naamioiden kaupunki (Stravaganza: City of Masks, 2002.) Suom. Kaisa Kattelus, 2003, Tammi.
 Stravaganza - Tähtien kaupunki (Stravaganza: City of Stars, 2003.) Suom. Kaisa Kattelus, 2004, Tammi.
 Stravaganza - Kukkien kaupunki (Stravaganza: City of Flowers, 2005.) Suom. Kaisa Kattelus, 2005, Tammi.
 Stravaganza - Salaisuuksien kaupunki (Stravaganza: City of Secrets, 2008.) Suom. Kaisa Kattelus, 2009, Tammi.
 Stravaganza - Laivojen kaupunki (Stravaganza: City of Ships, 2010.) Suom. Kaisa Kattelus, 2012, Tammi.

Suomentamattomat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vesa Sisättö: Juonittelua kaupungissa. Helsingin Sanomat 8.10.2003. 

Englantilaiset fantasiakirjailijat
Englantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Laivat (albumi)

Laivat (AABLP 101) on Rauli Somerjoen albumi vuodelta 1985. Neuvostoliitossa suuren suosion saanut "Laivat"-kappale (Parohody / Пароходы) käännettiin suomeksi ja singlestä (Laivat/Ilta-aurinko (AABS 1)) seurasi LP-levy. Levyllä säestää Agents-yhtye nimellä The Young Beats. Suuren suosion saanut Laivat-LP jäi Somerjoen viimeiseksi LP-levyksi. Albumin nimikappaleen on levyttänyt myös Tapani Kansa.

Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Vuoden 2000 remasteroitu painos

Kokoonpano 
 Rauli Badding Somerjoki - laulu
 Esa Pulliainen - soolokitara
 Hans Etholén - rytmikitara
 Kai Pulliainen - basso
 Juha Takanen - rummut ja lyömäsoittimet
 Eero Ojanen - piano

Mukana lisäksi. Aaro Kurkela, Jukka Tuovinen, J. Karjalainen, Kalle Jämsen, Hillel Tokazier. Taustalaulut: The Blue Moaners (Pekka Aarnio ja Esa Pulliainen).

Vuoden 1985 albumit
Agentsin albumit
Rauli Somerjoen albumit
Pekka Aarnion tuottamat albumit
Per Aabel

Per Pavels Aabel (25. huhtikuuta 1902 Kristiania, nyk. Oslo – 22. joulukuuta 1999) oli norjalainen teatterinäyttelijä ja koomikko. Hän oli koomikko Hauk Aabelin poika.

Aabel opiskeli balettia Lontoossa ja taidekoulussa Pariisissa. Sitten hän alkoi opiskella Wienissä teatterijohtaja Max Reinhardtin johdolla ja teki näyttämödebyyttinsä vuonna 1931. Aabel on tunnettu erityisesti Ludvig Holbergin tulkitsijana.

Aabel näytteli vuosia teattereissa ja toimi opettajana. Hänen elokuvauransa alkoi vasta vuonna 1939.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Norjalaiset näyttelijät
Koomikot
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Tohtori Neo Cortex

Tohtori Neo Cortex on kuvitteellinen hullu tiedemies, joka on tavallisesti toiminut Crash Bandicoot-pelisarjan antagonistina. Hänen suurin haaveensa on hallita maailmaa kostaakseen niille, jotka halveksivat häntä menneisyydessä. Cortex loi joukon mutanttieläimiä avukseen (Ripper Roon, Komodonvaraanit Moen ja Joen, Tiny Tiger, Dingodile, Koala Kongin ja Pinstripen). Tuntomerkkeinä hänellä on suhteettoman suuri, laeltaan tasainen pää, otsaan tatuoitu iso N-kirjain ja sivuille sojottava musta tukka. Hänen ainoat tiedossa olevat sukulaisensa ovat hänen äitinsä ja goottihenkinen sisarentyttärensä Nina Cortex, jolla on mekaaniset kädet, jotka voi singota ulos ja kelata sisään.

Pelit, joissa Cortex toimii pääpahiksena, hän taistelee päävihollisensa Crash Bandicootin kanssa. Taistelussa hän käyttää tavallisesti aseenaan punaista sädepistoolia, josta lähtee hohtavia säteitä. Taistellessaan hänellä on apuna pieni liito-alus.

Ensimmäisessä Crash- pelissä Cortexilla oli suuri linna, joka sisälsi uskomattomia tiloja kuten loputtomia kuiluja ja suuria muureja.
Linnassa asusti myös toinen tiedemies Nitrus Brio, jota vastaan Crash taisteli pelin loppuvaiheessa ennen Cortexia. Linnan voi myös nähdä toisissa Crash- peleissä; esim. (Crash Bandicoot 2: Cortex Strikes Back).

Ensimmäisen Crash bandicoot -pelin alussa Neo Cortex ja Nitrus Brio suorittavat eläinkoetta, jonka oli tarkoitus kantaa nimeä "Bandicoot 1.0". Jostakin tuntemattomasta syystä Evolvo Ray (Nitruksen kehittämä mutaatiolaite) menee oikosulkuun (syytä ei tiedetä), jonka aikana Crash onnistuu irrottautumaan laitteesta ja hyppää ikkunan kautta vapauteen. Tohtoreiden onnistuu kuitenkin kidnapata Crashin senaikainen tyttöystävä Tawna Bandicoot, jota Crash rientää pelastamaan.

Neo Cortex opiskeli Crash Twinsanity -pelin mukaan Madame Amberlyn sisäoppilaitoksessa yhdessä N. Ginin ja Nitrus Brion kanssa.

Tohtori Cortex on Crashin ja Aku Akun lisäksi ainoa hahmo, joka on esiintynyt kaikissa Crash pelissä (N-trancedissa monipelimuodolla).

Esiintymiset päävastuksena
Dr. Neo Cortex on päävastuksena seuraavissa peleissä:
Crash Bandicoot
Crash Bandicoot 2: Cortex Strikes Back
Crash Bandicoot 3: Warped (Uka Ukan kanssa)
Crash Bandicoot XS
Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex (Crunchin kanssa)
Crash: Fusion (Ripton kanssa)
Crash of the Titans
Crash: Mind over Mutant
Crash Bandicoot N. Sane Trilogy

Crash Bandicoot -pelisarjan hahmot
Kuvitteelliset tieteilijät
Kuvitteelliset mielisairaat
Cortex, Tri. Neo
Enduron maailmanmestaruussarja

Enduron maailmanmestaruussarja (virallisesti Maxxis FIM World Enduro Championship eli WEC) on enduron kovatasoisin sarja maailmassa. Sarjassa ajetaan tällä hetkellä kolmessa eri luokassa, Enduro 1, 2- ja 3-luokissa.

Historia
Enduron maailmanmestaruussarja käynnistyi vuonna 1990, jolloin mukana oli kaikkiaan kuusi luokkaa yli - ja enintään 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 80cc. Yli 500cc- ja 350cc-pyörät olivat 4-tahtisia ja loput 2-tahtisia. Kauden 1993 jälkeen sekä 80cc että enintään 500cc lopetettiin ja 250cc muutettiin 175cc:ksi. Vuonna 1996 350cc muuttui 450cc:ksi ja kahta kautta myöhemmin 250cc palasivat MM-sarjaan. Tuolla hetkellä luokkia oli viisi. Kauden 2003 jälkeen kaikki nämä luokat lopetettiin ja tilalle otettiin FIM:in kehittävä systeemi, jolla luokat nimettiin uusiksi. Tätä tapahtui samana vuonna myös muun muassa motocrossissa. Näin syntyivät nykyiset luokat Enduro 1, -2 ja -3.

Pisteytys

Eniten osakilpailuvoittoja

 Tilanne: 15.6.2008. Lähde: Yle

Katso myös
luettelo enduron maailmanmestareista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Enduron MM-sarjan kotisivut (  )

Maailmanmestaruussarja
Maailmanmestaruuskilpailut
Kai Mykkänen

Kai Aslak Mykkänen (s. 31. heinäkuuta 1979 Espoo) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän oli Sipilän hallituksen sisäministeri vuosina 2018–2019. Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2015 lähtien. Mykkänen toimi ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä kesäkuusta 2016 helmikuuhun 2018, jonka jälkeen hänestä tuli sisäministeri. Mykkänen on myös toiminut Suomen Lukiolaisten Liiton puheenjohtajana vuonna 1999.

Elämäkerta 

Joulukuussa 2012 Mykkänen nimitettiin Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) johtoryhmän jäseneksi sekä johtajaksi vastuualueenaan keskeiset vaikuttamishankkeet ja uudistuminen 1. helmikuuta 2013 alkaen. Aiemmin hän on toiminut elinkeinoministeri Jyri Häkämiehen erityisavustajana.

Mykkänen oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2001–2008, joista kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2006. Hän oli europarlamentaarikko Alexander Stubbin avustaja vuosina 2004–2006. Hän on toiminut Kokoomuksen Nuorten Liiton ja Suomen Lukiolaisten Liiton puheenjohtajana. Eduskuntaan Mykkänen valittiin vuoden 2015 vaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä.

Mykkänen nousi ulkomaankauppa -ja kehitysministeriksi Sipilän hallitukseen Lenita Toivakan tilalle 22. kesäkuuta 2016. Tasavallan presidentti siirsi ja määräsi hänet 12. helmikuuta 2018 sisäministeriksi.

Eduskuntavaaleissa 2019 Mykkänen sai 14 226 ääntä Uudenmaan vaalipiirissä ja tuli valituksi.

Mykkänen valittiin kesäkuussa 2019 Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi. Mykkänen on ilmoittanut ettei aio haastaa Kokoomuksen nykyistä puheenjohtajaa Petteri Orpoa vuoden 2020 puoluekokouksessa .

Näkemyksiä

Mykkänen on kritisoinut ay-liikettä siitä, että se ajaa työssäkäyvien asiaa työttömien kustannuksella, kun pitäisi madaltaa työllistämisen kynnystä, ja työnantajia siitä, että työntekijöille pitäisi saada edustus yrityksen päätöksentekoon.

Yksityiselämä 

Kai Mykkäsen isä on entinen Yleisradion ohjelmajohtaja ja entinen kansanedustaja Jouni Mykkänen ja venäjänkielen tulkkina Moskovan Suomen-suurlähetystössä ja Yleisradiossa uransa tehnyt  Maria Mykkänen (o.s. Sokolow) . jonka isä pakeni perheineen vallankumousta Suomeen. Mykkästen pääasiallisena kotikielenä oli kuitenkin suomi. Hän on työskennellyt kolme vuotta Venäjällä.

Kai Mykkänen kasvoi Espoon Tapiolassa. Hän kävi Tapiolan lukion ja opiskeli pitkänä kielenä venäjää. Hän on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2006. 

Nuorena Mykkänen kampanjoi ympäristön puolesta ja johti Espoon nuorten ympäristönsuojelijoiden yhdistystä. Puoliso on eläinlääkäri Anna Mykkänen, ja parilla on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Erityisavustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kokoomusnuorten puheenjohtajat
Nykyiset kansanedustajat
Suomen sisäministerit
Suomen ulkomaankauppaministerit
Espoon kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Bloc Party

Bloc Party on Essexista, Englannista kotoisin oleva vaihtoehtorockia ja indie rockia soittava yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1998, jolloin yhtyeeseen kuuluivat Kele Okereke (laulu, rytmikitara) ja Russell Lissack (soolokitara). Myöhemmin yhtyeeseen ovat liittyneet myös Gordon Moakes (basso) ja Matt Tong (rummut).

Diskografia

 Silent Alarm (2005)
 Silent Alarm Remixed (2005)
 A Weekend in the City (2007)
 Intimacy (2008)
 Intimacy Remixed (2009)
 Four (2012)
 Hymns (2016)
 Alpha Games (2022)

Aiheesta muualla

 Bloc Partyn viralliset sivut 
 

1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset indie rock -yhtyeet
Brittiläiset vaihtoehtorockyhtyeet
Postuumi

Postuumilla tarkoitetaan henkilön kuolemansa jälkeen saamaa tunnustusta tai julkaistua teosta. Se voi tarkoittaa myös isänsä kuoleman jälkeen syntynyttä lasta.

Kirjan julkaisu postuumisti tarkoittaa, että julkaiseminen tapahtuu kirjailijan kuoleman jälkeen. Kuuluisia postuumisti ilmestyneitä kirjoja ovat muun muassa Franz Kafkan Oikeusjuttu, Mihail Bulgakovin Saatana saapuu Moskovaan, Anne Frankin Nuoren tytön päiväkirja, Stieg Larssonin Millennium-trilogia, Mika Waltarin Nuori Johannes ja J. R. R. Tolkienin Silmarillion.

Myös musiikkia voidaan julkaista postuumisti. Niin on julkaistu muun muassa John Lennonin Bob Dylanin ”Gotta Serve Somebody” -kappaleelle irvaileva kappale ”Serve Yourself”, joka julkaistiin vasta Lennonin kuoltua. 

Ranskassa avioliiton voi solmia erityistapauksissa puolison kuoleman jälkeen, jolloin voidaan puhua postuumista avioliitosta. 

Sanana postuumi on laina ruotsin sanasta postum, joka puolestaan perustuu latinan sanaan postumus ’viimeinen; isän kuoleman jälkeen syntynyt’. Ilmauksen harvoin käytetty vastine on kalmannos.

Lähteet 

Kuolema
Taideteokset
Kirjat
Padisen luostari

Paadisen luostari () oli Länsi-Virossa, Paadisen kylässä sijainnut sisterssiläisluostari. Luostari toimi parisataa vuotta 1300-luvulta 1500-luvulle. Luostarirakennuksista on jäljellä hyvin säilyneet rauniot. Paikalla on sijainnut linnoitus 600–800-luvuilla. Luostariajan jälkeen paikka palveli Venäjän ja Ruotsin linnoituksena sekä asuinkäytössä.

Historiaa 
Riian lähellä sijainnut Dünamünden sisterssiläisluostari sai vuonna 1220 Paadisen tienoilta maa-alueita korvauksena avusta kristinuskon levittämisessä alueella. Ensimmäisenä rakennuksena paikalle pystytettiin mahdollisesti kivinen kappeli, ja osa luostarin munkeista siirtyi sinne huolehtimaan paikallisesta uskonelämästä. Koska Dünamünden luostarin maat oli pakko myydä vuonna 1305, munkit muuttivat Paadiseen vuonna 1310 ja aloittivat uuden luostarin rakentamisen vuonna 1317. Parhaimmillaan luostari oli vuoden 1400 tienoilla. Luostari selvisi myös 1500-luvun alkupuolen uskonpuhdistuksesta.

1500-luvun puolivälissä munkit ajettiin luostarista pois ja päärakennuksesta tehtiin linnoitus. 1500- ja 1600-luvuilla luostari kärsi ruotsalaisten ja venäläisten taisteluissa. Kuningas Kustaa II Adolf lahjoitti entisen luostarin alueista suuren osan vuonna 1622 Rammin suvulle. He muuttivat sinne asumaan ja remontoivat sisätiloja muistuttamaan barokkityyliä. Rammit asuivat luostarissa vuoteen 1766, jolloin rakennukset paloivat salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa. Luostarirakennusten materiaalia käytettiin läheisen Paadisen kartanon rakentamiseen.

Luostarin vaikutukset Suomessa 
Luostari hankki 1300-luvulla maaomaisuutta Suomesta Uudeltamaalta. Alueita oli ainakin Sipoossa, Porvoossa ja Pernajassa. Luostari myi omaisuutensa pois 1400-luvun alussa. 

Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpoika lahjoitti 15. toukokuuta 1351 Tallinnan hiippakuntaan kuuluneelle luostarille Porvoon kirkon pappien nimittämisoikeuden sekä oikeuden Ahvenkosken  ja Vantaanjoen lohenkalastuksiin. Kalastuksen harjoittaminen kuitenkin vaikeutui. Luostarin valtaoikeudet alueella siirrettiin vuonna 1428 Turun piispanistuimelle.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 Luostarin kotisivut  
 Padisen kartanon sivusto  
 Luostariharrastajan sivusto 
 Maunu Eerikinpojan kirje luostarille 

Viron luostarit
Sisterssiläiset luostarit
Viron nähtävyydet
Lääne-Harju
Viron keskiaika
Pyhän Yrjön kirkko (Maarianhamina)

Pyhän Yrjön kirkko () on Maarianhaminan kaupunginkirkko.  Se rakennettiin vuosina 1926–1927, ja sen suunnitteli suomalainen arkkitehti Lars Sonck. Kirkon interiöörin suunnittelusta on vastannut taiteilija Bruno Tuukkanen. Porvoon hiippakunnan piispa Max von Bonsdorff vihki kirkon käyttöön 11. joulukuuta 1927.

Kirkko rakennettiin merenkulkuneuvos August Trobergin ja hänen puolisonsa Johanna Trobergin lahjoitusrahojen turvin. Myös kirkon esineistö on saatu lahjoituksina. Kirkon torni kohoaa 30 metrin korkeuteen, ja sen 37-äänikertaiset urut ovat Ahvenanmaan suurimmat. Urut on rakentanut Ruotsin Gammelstadissa toimiva Grönlundin urkurakentamo vuonna 1969 ja ne on uudistettu vuonna 1982.

Vanhin kirkon tornissa olevista kolmesta kirkonkellosta on peräisin Bomarsundin linnoituksen ortodoksisesta kirkosta. Kello vietiin vuoden 1854 Bomarsundin taistelun jälkeen sotasaaliina Lontoon Toweriin, josta se myytiin 1920-luvulla takaisin ahvenanmaalaisille.

Jeesuksen elämänvaiheita syntymästä ylösnousemukseen kuvaava alttaritaulu sekä Pyhää perhettä ja apostoleja esittävät lasimaalaukset ovat Bruno Tuukkasen työtä vuosilta 1959 ja 1961. Graniittinen kastemalja, jonka maljaosa ja kansi ovat hopeaa, on vuodelta 1934.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 S:t Görans kyrka Maarianhaminan seurakunnan sivustolla

Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset
Maarianhaminan rakennukset ja rakennelmat
Ahvenanmaan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Los Angelesin kansainvälinen lentoasema

Los Angelesin kansainvälinen lentoasema  on lentoasema Los Angelesissa, Kaliforniassa. Lentoasema tunnetaan myös lyhenteellä L-A-X tai LAX, joka on lentoaseman IATA-koodi. LAX on maailman viidenneksi vilkkain lentoasema matkustajamäärissä mitattuna. Lentoaseman kautta matkusti 84 557 968 ihmistä vuonna 2017. Kentältä tehtiin nousuja ja laskuja 700 362 kappaletta vuonna 2017.

Historia 
Los Angelesin kaupunki teki päätöksen Los Angelesin kansainvälisen lentokentän rakentamisesta Mines Fieldina tunnetulle alueelle heinäkuussa 1928. Lentokentän ensimmäinen rakennus, Hangar No. 1, rakennettiin seuraavana vuonna. Lentokenttä vihittiin käyttöön virallisesti 7. heinäkuuta 1930. Ensimmäiset kaupalliset lennot Los Angelesin lentokentällä aloitettiin kuitenkin vasta vuonna 1946. Lentokentän ensimmäinen terminaali avattiin tammikuussa 1984. Kuusi vuotta myöhemmin lentokentän alkuperäinen Hangar No. 1 -rakennus hyväksyttiin Register of Historical Places -listalle kansallisesti arvokkaana muistomerkkinä. Helmikuussa 2007 lentokentällä tehtiin ensimmäinen laaja remontti, kun Tom Bradley International -terminaaliin tehtiin 700 miljoonaa dollaria maksanut sisätilaremontti.

Lentoasema suljettiin 29. huhtikuuta 1992, Rodney Kingiin kohdistuneen rasistisen poliisiväkivaltatapauksen aiheuttamien Los Angelesin mellakoiden takia. Se avautui uudelleen 17. tammikuuta 1994, Northridgen maanjäristyksen jälkeen.

Arkkitehtuuri
LAX:iin kuuluu Theme Building-nimellä (suom. 'teemarakennus') tunnettu rakennus, joka on itsessään nähtävyys. Se on 1961 valmistunut 'avaruusajan arkkitehtuuria' (ns. Googie-arkkitehtuuria) ilmentävä rakennus, jonka on sanottu muistuttavan neljälle jalalle laskeutunutta avaruusalusta tai ufoa. Rakennuksen pääsuunnittelijoita olivat William Pereira ja Charles Luckman, mukana myös Paul Williams ja Welton Becket.

Terminaalit
Lentokenttä jakautuu yhdeksään terminaaliin, jotka muodostavat keskenään hevosenkengän muotoisen kompleksin. Terminaalien yhteenlaskettu pinta-ala on 186 000 neliömetriä.

Terminaalit 

 Terminaali 1
 Terminaali 2
 Terminaali 3
 Tom Bradley International Terminal
 Terminaali 4
 Terminaali 5
 Terminaali 6
 Terminaali 7
 Terminaali 8

Kiitotiet
Lentoasemalla on neljä keskenään samansuuntaista kiitotietä, 06L/24R, 06R/24L, 07L/25R ja 07R/25L.

Turvallisuus 
Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman turvallisuus on Los Angelesin lentokenttäpoliisin vastuulla. Lentokenttäpoliisi perustettiin vuonna 1946 ja siihen kuului alkujaan vain kuusi aseistettua "lentokenttävartijaa" sekä yksi lentokenttäpoliisien toimintaa valvonnut valvoja. Nykyisin lentokenttäpoliisin alaisuudessa työskentelee noin 1 100 poliisia sekä siviiliä.

Kiitotiellä 24L sattui 35-henkeä vaatinut onnettomuus US Airwaysin lento 1493 helmikuussa 1991.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kotisivut
 

Los Angelesin piirikunnan lentoasemat
Los Angelesin rakennukset ja rakennelmat
Los Angelesin liikenne
Noidansolmu

Noidansolmu () on symboli, jota käytettiin keskiajan Euroopassa suojaamaan noitien taikuuksilta. Noidansolmu kuvaa noitien taikuuksia, joita tehtiin solmujen avulla. Suojaavana periaatteena oli, kuten monen muunkin symbolin kohdalla, että pahan kuva suojaa pahalta. Noidansolmu tehtiin talojen tai tallien oven yläpuolelle. Noidansolmu on muunnos hannunvaakunasta. Eräs merkin taikavoimaa lisäävä tekijä saattoi olla se, että melko monimutkaisen merkin saattoi piirtää jatkuvalla liikkeellä.

Aiheesta muualla
altreligion.about.com
Symbolit
Noituus
Jukatek

Jukatek (omakielinen nimi Maaya t'àan [màːjaʔ tʼàːn]) on Jukatanin niemimaalla ja osissa Guatemalaa ja Belizeä puhuttu mayakieli. Äidinkieliset puhujat käyttävät nimeä maya. "Jukatek" on kielitieteilijöiden käyttöön ottama nimitys kielen erottelemiseksi muista mayakielistä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kielellä on 786 113 puhujaa. Jukatekia kirjoitetaan nykyään latinalaisella aakkostolla, joka saapui alueelle espanjalaisten valloittajien mukana 1500-luvulla. 

Kielen ei katsota olevan uhattu.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Kaikki vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin. Lisäksi jukatek on tonaalinen kieli, jota merkitään toisinaan akuutilla (nouseva tooni) ja gravis (laskeva) aksentilla. Tonaalisia eroja tehdään vain pitkien vokaalien kohdalla, lyhyet vokaalit ovat neutraaleja. 

Lähde:

Kirjoitusjärjestelmä 
Perinteisesti jukatekia on kirjoitettu mayojen hieroglyfeillä. 1500- ja 1600-kuluessa tämä järjestelmä korvautui latinalaisilla aakkosilla.. Hieroglyfit ovat luonteeltaan piktografisia tai foneettisia ja niitä on noin 800 erilaista. Hieroglyfejä opittiin tulkitsemaan uudestaan 1950-luvulla..

Nykyään jukatekia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Kielioppi 
Jukatekissa ei ole kieliopillista sukua. Mikäli sukupuolta halutaan kuitenkin eritoten painottaa esim. ihmisten kohdalla, sanan eteen liitetään joko suffiksi x- (nainen) tai h- (mies): xmen (naispuolinen shamaani) vs. hmen (miespuolinen shamaani)..

Lukusanat 1–10 jukatekiksi:

Lähteet

Aiheesta muualla

  Jukatekinkielinen Wikipedia hautomossa

Mayakielet
Sari Multala

Sari Susanna Multala (s. 5. heinäkuuta 1978 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehduksen kolminkertainen maailmanmestari, kaupunginvaltuutettu ja kansanedustaja. Hän on ollut Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuodesta 2017.

Koulutus 
Multala on suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon. Lisäksi hänellä on valmentajan ammattitutkinto Kuortaneen urheiluopistosta.

Urheilu-ura 
Multala kilpaili purjehdusurallaan E-jollissa, optimistijollissa ja Laser Radial -luokassa. Hän edusti Marjaniemen Purjehtijoita ja häntä valmensi vuodesta 2006 lähtien Fredrik Lassenius. Multala oli Suomen purjehdusmaajoukkueen päävalmentajana 2013–2015.

Politiikassa 
Multala asuu Vantaan Kuninkaanmäessä, ja hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta vuonna 2005. Hänet valittiin Kokoomuksen ehdokkaana Vantaan kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa ja eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä 6 118 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Multala sai 7 724 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle. Multala on työskennellyt eduskunnassa muun muassa sivistysvaliokunnassa, maa- ja metsätalousvaliokunnassa, ympäristövaliokunnassa, tiedusteluvalvontavaliokunnassa, sekä lakivaliokunnassa.

Urheiluun liittyviä luottamustoimia 
Syksyllä 2020 Multala valittiin Suomen Olympiakomitean varapuheenjohtajaksi nelivuotiskaudelle 2021–2024. Sitä ennen hän oli olympiakomitean hallituksessa urheilijoiden edustajana kauden 2016–2020. Multala on ollut valtion liikuntaneuvoston jäsen vuodesta 2015 ja oli sen arviointijaoston puheenjohtaja 2015–2019.  Lisäksi Multala on ollut Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskuksen hallituksessa.

Saavutukset 

 Olympialaiset
 5. 2000 (E-jolla)
 5. 2004 (E-jolla)

 MM-kilpailut
 1. 2001 (E-jolla)
 1. 2009 (Laser Radial)
 1. 2010 (Laser Radial) 
 1. 2010 (Laser Radial)
 2. 2003 (E-jolla)
 2. 2004 (E-jolla)
 2. 2007 (Laser Radial)
 3. 2012 (Laser Radial)

 EM-kilpailut
 1. 2002 (E-jolla)
 1. 2008 (Laser Radial)
 2. 2000 (E-jolla)
 2. 2003 (E-jolla)
 2. 2005 (E-jolla)
 3. 2005 (Laser Radial)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Sari Multalan henkilökuva Marjaniemen Purjehtijoiden sivuilla
 Sari Multalan henkilökuva ISAF:n sivuilla
 Sari Multalan kotisivut 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset urheiluvalmentajat
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Steffeck

Carl Constantin Heinrich Steffeck (myös Karl Steffeck, 4. huhtikuuta 1818 Berliini – 11. heinäkuuta 1890 Cranz) oli saksalainen  taidemaalari ja graafikko. Hänet tunnetaan ennen kaikkea hevos- ja koiramaalauksista.

Elämänvaiheet
Varakkaan taiteenharrastajan poika Steffeck opiskeli jo lukioaikana Berliinin Taideakatemiassa. Hän siirtyi 1837 hevosmaalari Franz Krügerin mestariluokalle ja myöhemmin oppilaaksi Carl Joseph Begasin ateljeehen. Vuonna 1839 hän lähti Pariisiin, missä hän oli kaksi kuukautta Paul Delarochen oppilaana ja tutki erityisesti Horace Vernetin teoksia. Vuodet 1840–1842 hän oleskeli Italiassa.

Palattuaan kotimaahan hän maalasi enimmäkseen metsästys- ja eläinmaalauksia. Siihen lajiin kuuluu suuri historiallinen maalaus Albrecht Achilles taistelee nürnbergiläisen kanssa viiristä (1848), jolle on erityisesti ominaista väriloisto ja mestarillinen hevosten kuvaus. Preussin valtio hankki maalauksen 1864 Kansallisgalleriaan Berliiniin.

Steffeck erikoistui yhä enemmän paikallaan olevien ja liikkuvien hevosten kuvaamiseen sekä kilpailumaalauksiin ja hevosmuotokuviin. Hän maalasi myös runsaasti pienikokoisia muotokuvia, muutamia suuria historiallisia maalauksia, akvarelleja, litografioita ja syövytyksiä sekä teki muutamia pronssisia eläinaiheisia veistoksia. Steffeckin oppilas Max Liebermann on kertonut, että Steffeck maalasi pienet ratsastajakuvansa, jotka hän myi kuudella kultarahalla, useimmiten yhdessä istunnossa, jotta malli sai kuvan saman tien mukaansa. 

1800-luvun puolivälistä alkaen Steffeck omistautui yhä enemmän opettamiselle. Hänen oppilaitaan oli muun muassa Hans von Marées. Steffeckistä tuli professori Berliinin taideakatemiaan 1859, ja 1880 hänet kutsuttiin Königsbergin taideakatemian johtajaksi.

Hän kuoli yllättäen 1890 saatuaan halvauksen. Hänet on haudattu Berliiniin.

Aiheesta muualla 

Saksalaiset taidemaalarit
Vuonna 1818 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Luettelo suomalaisjoukkueiden otteluista jalkapallon eurocupeissa

Tämä on luettelo suomalaisjoukkueiden otteluista jalkapallon eurocupeissa. Se sisältää kaikki Mestarien liigan, Eurooppa-liigan, Konferenssiliigan, Naisten mestarien liigan ja UEFA Youth Leaguen sekä niiden edeltäjien ottelut. Mukana on myös lakkautettu Intertoto Cup. Suomalaisjoukkueiden maalit ovat tuloksissa ensin ja kotiotteluiden tulokset on lihavoitu.

Miehet

Euroopan cup ja Mestarien liiga 
Kilpailu tunnettiin kauteen 1991–1992 saakka nimellä Euroopan cup. Suomi osallistui vuonna 1955 käynnistyneeseen kilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1958.

Messukaupunkien cup, UEFA-cup ja Eurooppa-liiga 
Kilpailu tunnettiin vuosina 1955–1971 nimellä Messukaupunkien cup ja 1971–2009 nimellä UEFA-cup. Suomi osallistui kilpailuun ensimmäistä kertaa kaudella 1970–1971.

Konferenssiliiga

Cup-voittajien cup 
Suomi osallistui vuonna 1960 käynnistyneeseen kilpailuun ensimmäistä kertaa kaudella 1963–1964. Cup-voittajien cup yhdistettiin UEFA-cupiin kauden 1998–1999 jälkeen.

Intertoto Cup 
Vuonna 1961 perustettu Intertoto Cup siirtyi UEFA:n alaisuuteen 1995, jolloin Suomi oli mukana ensimmäistä kertaa. Vuosina 1995–1997 pelattiin aluksi lohkovaihe yksinkertaisena sarjana, jonka jälkeen lohkovoittajat jatkoivat cup-kierroksille. Vuonna 1998 siirryttiin kokonaan cupmuotoiseen turnaukseen. Intertoto Cup lopetettiin 2008.

Naiset

Naisten UEFA Cup ja Mestarien liiga 
Naisten UEFA Cup järjestettiin viimeisen kerran kaudella 2008–2009, jonka jälkeen sen korvasi Naisten mestarien liiga.

Nuoret

UEFA Youth League

Tilastoja 
Yhteenveto suomalaisjoukkueiden pelikausista ja otteluista eurocupeissa. Tilastot on päivitetty kauden 2017/2018 jälkeen.

Miehet

Naiset

Nuoret

Lähteet 
 Kauteen 2002–2003 saakka ulottuvat tulokset: Jalkapallon pikkujättiläinen, WS Bookwell OY Porvoo 2003
 Kauden 2002–2003 jälkeiset tulokset: Uefa
 Naisten UEFA Cup: Uefa

Viitteet

Suomen jalkapallo
Suomalaisjoukkueiden otteluista jalkapallon eurocupeissa
Egyptin lippu

Egyptin lippu on Egyptin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 4. lokakuuta 1984. Se on muuttunut monta kertaa vuosien varrella. Nykyisessä Egyptin lipussa on symbolina "Saladinin kotka", joka on kuvattu myös Egyptin vaakunassa. Lipun väreistä punainen kuvaa kuningas Faruqin aikaa, valkoinen veretöntä Faruqin vallasta syössyttä vallankaappausta 1952 ja musta riistoa monarkian ja brittiläisen siirtomaavallan alla. Egyptin lipun värit otettiin myös Jemenin, Syyrian ja Irakin lippuun. Niissä keskellä oleva symboli on erilainen.

Egyptin entisiä lippuja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lippu
Valtioiden liput
Egyptin vaakuna

Egyptin vaakuna on Egyptin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Siihen on kuvattu maakotka, "Saladinin kotka", joka katsoo vasemmalle. Sen päällä on kilpi, jossa on Egyptin lipun värit punainen, valkoinen ja musta. Vaakunan alaosassa lukee جمهورية مصر العربية eli "Egyptin arabitasavalta" arabiaksi. Nykymuodossa vaakuna on otettu käyttöön 1984. Vuodet 1972–1984 sen tilalla oli Qureishin kultainen haukka.

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Pontiac

Pontiac oli yhdysvaltalainen General Motors -konsernin automerkki. Ensimmäiset Pontiacit tulivat markkinoille Pohjois-Amerikassa vuonna 1926. GM lopetti Pontiacin toiminnan 31.10.2010.

Historia 
Pontiac-tuotenimeä käytti ensimmäisenä, vuonna 1906, hevosvaunuja valmistanut Pontiac Spring & Wagon -niminen yritys, joka yhdistyi vuonna 1908 Oakland Motor Companyn kanssa. Yritys nimettiin Oakland Motor Car Companyksi, ja sen toimipaikkana oli Pontiacin kaupunki Michiganissa, joka oli saanut nimensä intiaanipäällikkö Pontiacin mukaan. Yritys valmisti Cartercar-merkkistä autoa, kunnes General Motors (GM) osti yrityksen vuonna 1909.

Pontiacin, kuten monien muiden GM:n automerkkien, tila ei ollut vuoden 2008 talouskriisin myllerryksessä kovin valoisa. Varsinkin suurten autojen myyntiluvut olivat Yhdysvalloissa laskussa. GM:n johto ilmoitti joulukuussa 2008 keskittyvänsä yhä enemmän päämerkkiensä Chevroletin, Buickin, GMC:n ja Cadillacin tukemiseen Pontiacin jäädessä syrjään. General Motors aikoi markkinoida Pontiacia jatkossa lähinnä erikoismallina.

Tunnettuja malleja 

 Pontiac Aztek
 Pontiac Bonneville
 Pontiac Firebird
 Pontiac Grand Prix
 Pontiac Trans Sport
 Pontiac GTO

Lähteet
Kovan onnen kundi

Kovan onnen kundi (My Name Is Earl) on yhdysvaltalainen Emmy-palkinnon voittanut komediasarja, jonka on luonut Greg Garcia. Sarjaa tuotti 20th Century Fox Television. Pääosissa näyttelivät Jason Lee ja Ethan Suplee. Suomessa sarjaa on esitetty televisiokanavilla Sub ja MTV3. Sarjassa ilmestyi 4 tuotantokauden aikana yhteensä 96 jaksoa.

Jaksot

1. kausi (2006-2007)
 Karma
 Viimeiset sauhut
 Kilpajuoksu vaimoa vastaan
 Lavastettu kuolema
 Earl opettajana
 Palkintopokaalin metsästys
 Golfin lumoissa
 Joyn häät
 Isä pormestariksi
 Valheellista joulua
 Ladonpolttaja
 Karma, missä olet?
 Varastettu hodarikärry
 Tarkoitusta etsimässä
 Iloa elämään
 Professori
 Verovelka
 Iskän auto
 Y2K
 Mörkö
 Palkkionmetsästäjä
 Virkamerkkivarkaus
 Ilmakivääri-keissi
 Numero ykkönen

2. kausi (2006-2007)
 Ikäviä juttuja
 Kohtalokas hyppely
 Parrakas nainen
 Kissafani
 Rokkielämää
 Jumalan ääni
 Postilaatikko
 Hippikommuuni
 Syntynyt peluriksi
 Rajan toisella puolen, osa 1
 Rajan toisella puolen, osa 2
 TV-tähdet
 Kuka vei aarteen?
 Rekkaan lukittu mies
 Vaihto-oppilas
 Sisarpuoli
 Synttärit
 Arvaa kuka on isä?
 Reportterin riesa
 Käännytys
 Yhteiskuntakelpoinen
 Haussa oikea työpaikka
 Oikeudenkäynti

3. kausi (2007-2008)
 Kahden vuoden kakku, osa 1
 Kahden vuoden kakku, osa 2
 Kahakat kuriin
 Saman katon alla
 Luovuus hukassa
 Suhteet solmussa
 Lain nimessä, osa 1
 Lain nimessä, osa 2
 Koulutiellä, karkutiellä
 Piiritystä ja päivänvaloa
 Tulilinjalla
 Uusi sopimus
 Takaisin vapauteen
 Koomassa
 Mielikuvitusta
 Kuin varkain
 Loman runnellut
 Kotiutus
 Rakkauden perässä
 Pakkausta
 Kaukana kaivatusta - osa 1
 Kaukana kaivatusta - osa 2

4. kausi (2008-2009)

 Taikatunti
 Syrjähyppyjä
 Tartuntavaara
 Pelastakaa sotamies Jerry
 Suloinen Johnny
 Unelmista totta
 Lainsuojaton
 Voodoo vainoaa
 Mysteerinen naapuri
 Earlin ja Joyn vuosipäivä
 Pelkkää pyörremyrskyä
 Pesukarhupesue
 Vuosisadan petkutus
 Sydänsuruja paikatessa
 Tähdeksi taivaalle, osa 1
 Tähdeksi taivaalle, osa 2
 Randyn karma
 Ystävyydestä
 Peitenimiä
 Aukko avaruudessa
 Noitanainen
 Pinkkiä pilaa
 Lihan lätinää
 Kännipäistä kidnappausta
 Epäiltynä, osa 1
 Epäiltynä, osa 2
 Isyys ihmetyttää

Aiheesta muualla 
 Ohjelman virallinen internetsivu 

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat