joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Noitarumpu

Noitarumpu eli kannus on šamaanin rumpu, jota käytetään arpomiseen ja transsin aikaansaamiseen. 

Noitarumpu on tietäjien (kuten niin sanottujen lapinnoitien) käyttämä riittiesine. Noitarummuiksi kutsutaan yleensä Pohjois-Euraasian rumpuja, mutta vastaavalla tavalla käytettyjä rumpuja on lisäksi Afrikassa, Pohjois-Amerikassa ja muuallakin.

Saamelaiset noitarummut valmistettiin tekemällä ensin puukehikko, jonka päälle viritettiin yleensä poron nahka rumpukalvoksi. Rumpukalvolle piirrettiin esimerkiksi henkien palvontapaikkojen merkkejä, ja kuvattiin Elämänpuu, maailman rakenne. Tämä ristiä muistuttava kuvio on samankaltainen monien Pohjois-Euraasian kansojen noitarummuissa, ja tunnetaan myös eskimoilta. Tästä on päätelty pohjoisten samanististen kulttuurien erityistä keskinäistä sukulaisuutta, mutta kuvio on ollut yleinen myös muun muassa Lähi-idässä ja Intiassa, samoin sen merkitys maailmanpuuna. 

Tietäjä käytti noitarummulla lyötyä rytmiä transsitilaan vajoamiseen. Tietäjät myös söivät transsitilan saavuttamiseksi kärpässieniä tai lauloivat tai (Lapissa) joikuivat. Transsissa olevan tietäjän uskottiin pääsevän henkien kanssa yhteyteen, ja pystyvän tulkkaamaan kansalle henkien tahdot. Noitarummulla ennustettiin ja tiedusteltiin henkien mielipiteitä myös arpomalla. Arpa (yleensä luu) tipautettiin rummun kalvolle, joka värisi ja siten arpa liikkui tiettyyn paikkaan rumpuun kuvattua elämänpuuta. Arvan sijainnista saattoi päätellä tulevaisuutta tai henkiolentojen vastauksia kysymyksiin.

Suomen Lapissa kristillinen lähetystyö tuhosi suurimman osan aidoista noitarummuista 1700-luvun keskivaiheilla. Suomalaisten mahdollisista noitarummuista ei ole säilynyt paljon tietoja, vaikka tietäjiin liittyvistä perinteistä tiedetään muutoin paljon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Noitarummun valmistus. Thuleian tupa.
 Voitto Viinanen, Kuva-albumi/Taatsin seita ja peurakirkot; Kemin Lapin noitarumpu .

Rummut
Kansatiede
Saamelainen mytologia
Šamanismi
Cliff McNish

Cliff McNish (s. 24. elokuuta 1962 Sunderland) on englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija. McNish on opiskellut historiaa Yorkin yliopistossa.

Tuotanto 

 
 Taikuuden tuoksu
 Velhon vala
The Silver Sequence
Breathe: A Ghost Storie
Angel

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 

Englantilaiset fantasiakirjailijat
Englantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Latvian kieli

Latvian kieli, latvia eli lätti (omakielinen nimi: latviešu valoda) kuuluu balttilaisiin kieliin, joka on indoeurooppalaisen kielikunnan haara. Sen lähisukulainen on liettuan kieli. Latvia ja liettua erosivat toisistaan verrattain myöhään, vasta noin 1 500 vuotta sitten. Latvia ja liettua ovat ainoat edelleen puhuttavat balttilaiset kielet, mutta ero kielten välillä on jo enimmäkseen ylittänyt keskinäisen ymmärryksen rajan. Latvian eteläisimmät ja liettuan pohjoisimmat murteet voivat kuitenkin olla melko hyvin keskenään ymmärrettävissä; siten latvian ja liettuan välillä on murrejatkumo. Balttilaiset kielet ovat nykyisten indoeurooppalaisten kielten arkaaisin haara, mutta latvia on joutunut suurempien muutosten alaiseksi kuin sisarkieli liettua, jossa esiintyy muun muassa duaali, jota latvian kirjakielessä ei ole. Latviaan ovat vaikuttaneet mm. saksa, venäjä sekä suomalais-ugrilaisista kielistä viro ja etenkin liivi. 

Balttien ja itämerensuomalaisten kansojen kontaktien vuoksi latviassa on paljon yhteisiä sanoja suomenkin kanssa. Yhteisiä sanoja ovat esimerkiksi laiva (vene) ja maksāt (maksaa, ā ääntää pitkänä a:na). Ainoa lause, jonka merkitys on sama sekä suomen että latvian kielessä, on firma maksaa.
 
Latvian kielen ensimmäinen kirjallinen muistomerkki on saksalaisen pastorin Nicholas Rammin kääntämä virsi vuodelta 1530 (ilmestynyt virsikirjassa 1615). Vanhin latvialainen kirja on vuonna 1585 painettu katolinen katekismus. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Kielellä on virallinen asema Latviassa maan ainoana virallisena kielenä. Lisäksi se on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä.

Äännerakenne

Latvian äännejärjestelmä on seuraavanlainen:

Äänteistä /f x/ esiintyvät ainoastaan lainasanoissa.  on /n/:n muoto ennen velaariklusiileja.

Konsonantit assimiloituvat soinnillisuudessa seuraavan konsonantin kanssa, esimerkiksi apgabals .

Kaikki vokaalit esiintyvät sekä lyhyinä että pitkinä. /ɔ ɔː/ ja sen sisältämät diftongit /uɔ/:ta lukuun ottamatta esiintyvät ainoastaan lainasanoissa.

Kirjoitusjärjestelmä

Latvian aakkoset:

Latviaa äännetään pitkälti kuten kirjoitetaankin, pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta. Kirjoitusasussa silmiinpistäviä ovat muun muassa vokaalia pidentävät viivat (ā), konsonantin liudentumismerkit (ņ) ja suhuäänteet (š).

Ulkomaisten nimien kirjoitusasu

Latvian kielessä muutetaan kaikki vieraskieliset henkilön- ja paikannimet latvian kieliasun, ortografian ja taivutusjärjestelmän mukaisiksi. Konsonanttiin päättyvien miesten nimien perään liitetään maskuliinin nominatiivin pääte -s ja konsonanttiin päättyvien naisten nimien perään feminiinin nominatiivin pääte, yleensä -a. Konsonanttiin päättyvät ulkomaiset paikannimet muutetaan feminiinimuotoon. Muutama esimerkki:
George W. Bush – Džordžs V. Bušs 
Jacques Chirac – Žaks Širaks 
Tarja Halonen – Tarja Halonena
Sauli Niinistö – Sauli Nīniste

New York – Ņujorka
Chicago – Čikāga
Vaasa – Vāsa
Jyväskylä – Jiveskile

Kielinäyte

Lähteet

Aiheesta muualla 

Latvian kielet
Balttilaiset kielet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sojourner Truth

Sojourner Truth (itse annettu nimi vuonna 1843, alun perin Isabella Bomefree, myöhemmin Baumfree; s. 1797? – k. 26. marraskuuta 1883) oli orjana syntynyt orjuutta vastustaneen liikkeen eli abolitionismin ja naisasialiikkeen näkyvä hahmo 1800-luvun Yhdysvalloissa.

Elämä 
Isabella Bomefree syntyi New Yorkin osavaltiossa, ja myytiin kolmeen kertaan uudelle omistajalle jo ennen kuin täytti 15 vuotta. Vuosina 1815-1826 hän synnytti viisi lasta, ja vuonna 1826 pakeni nuorimmaisensa kanssa Kanadaan Seuraavana vuonna New Yorkin osavaltio poisti orjuuden vuoden 1799 jälkeen syntyneiltä, ja Isabella palasi sinne. Hänen poikansa Peter myytiin laittomasti Alabamaan, ja Isabella haastoi pojan myyneen isännän oikeuteen saadakseen poikansa takaisin. Tämä oli yksi ensimmäisistä oikeusjutuista, joissa musta nainen asettui valkoista miestä vastaan ja voitti.

Isabella muutti poikansa kanssa New York Cityyn vuonna 1829, ja tutustui paikallisiin kristittyihin aktivisteihin. Vuonna 1843 hän otti nimekseen Sojourner Truth. Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu abolitionismiliikkeen puhuja. Hänen tunnetuin puheensa on Ain't I a Woman? (Enkö minä ole nainen?), jonka Truth piti Ohion naisten oikeuksia käsitelleessä konventissa vuonna 1851.

Toiminta ja merkitys 
Sojourner Truth oli yksi ensimmäisistä, joka yhdisti mustien oikeudet ja naisten oikeudet. Hän puhui orjuutta vastaan, pyrki hankkimaan asuntoja vapautetuille orjille, edisti vankilauudistusta ja vastusti kuolemanrangaistuksia. Yhdysvaltojen sisällissodan aikana Truth oli mukana värväämässä mustia joukkoja orjuutta vastustavan Pohjoisen puolelle.

Vuonna 1883 Sojourner Truth kuoli ja haudattiin Battle Creekiin Michiganin osavaltiossa. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen matkakumppaninsa toimittava elämäkerta Narrative. Vuonna 1997 NASA antoi Mars-laskeutujansa Mars Pathfinderin viemälle planeettakulkijalle hänen mukaansa nimen Sojourner.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1790-luvulla syntyneet
Vuonna 1883 kuolleet
Yhdysvaltalaiset ihmisoikeusaktivistit
Yhdysvaltalaiset orjat
Yhdysvaltalaiset orjuuden vastustajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gro Harlem Brundtland

Gro Harlem Brundtland (s. 20. huhtikuuta 1939 Bærum) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä 1981, 1986–1989 ja 1990–1996.

Hän on saanut lääketieteellisen koulutuksen ja valmistunut Harvardin yliopistosta vuonna 1965. Vuodet 1974–1979 hän toimi Norjan ympäristöministerinä. Hänestä tuli maan ensimmäinen naispääministeri helmikuussa 1981. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan oli kahdeksan naisministeriä kahdeksastatoista.

Brundtland nousi yllättäen pääministeriksi, kun Odvar Nordli vetäytyi syrjään vuoden 1981 alussa. Brundtlandin ensimmäinen hallitus oli lyhytaikainen, mutta hän toimi pääministerinä myöhemmin vielä kaksi kertaa: 9. toukokuuta 1986 – 16. lokakuuta 1989 ja 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996. Hän oli tarmokas ja voimakastahtoinen toimija. Hän  esimerkiksi toimi päättäväisesti, kun hänen miehensä vuonna 1983 putosi purjeveneestä mereen voimakkaassa aallokossa. Usean tunnin kamppailun ansiosta hän pelasti sekä miehensä että veneen.

Brundtland nousi kansainvälisesti merkittävään asemaan toimiessaan 1980-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien ympäristön ja kehityksen maailmankomission eli Brundtlandin komission puheenjohtajana. Komissio pyrki julkituomaan kestävän kehityksen käsitettä ja julkaisi raporttinsa "Yhteinen tulevaisuutemme" huhtikuussa 1987. 

Toukokuussa 1998 Gro Harlem Brundtlandista tuli Maailman terveysjärjestön pääjohtaja. Hänen seuraajakseen tuli 21. heinäkuuta 2003 Lee Jong-wook.

Maailman terveysjärjestön pääjohtajuuden jälkeen Brundtland toimi jonkin aikaa Harvardissa vierailevana opettajana. Tammikuussa 2006 Gro Harlem Brundtlandia ehdotettiin seuraavaksi YK:n pääsihteeriksi.

Asuessaan Ranskassa vuoden 2007 loppupuolella Brundtland joutui kritiikin kohteeksi, koska hän oli käynyt leikkauksessa julkisessa sairaalassa Norjassa. Pysyvästi ulkomailla asuvalla norjalaisella ei ole oikeutta käyttää Norjan julkisia terveyspalveluja. Brundtland vastasi kritiikkiin maksamalla leikkauksensa ja muuttamalla takaisin Norjaan.

Myös Brundtlandin toimintaa Pepsi-yhtiön konsulttina vuonna 2007 on arvosteltu terveysvalistajana toimineelle sopimattomaksi.

Joukkomurhaaja Anders Behring Breivik oli suunnitellut surmaavansa 22. heinäkuuta 2011 tekemällään operaatiolla myös Brundtlandin. Breivik tuli kuitenkin Utøyan saarelle pari tuntia Brundtlandin poistumisen jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 WHO:n esittely Brundtlandista

Norjan pääministerit
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Everything2

Everything2.com on Slashdotin viiteaineistoksi alun perin tarkoitettu avoin tietosanakirja. Järjestelmä on toteutettu Perl-ohjelmointikielellä ja MySQL-tietokannalla. Sitä ylläpitää yhdysvaltalainen Everything Development Company, joka käyttää sivua testialustana Perlillä kirjoitetulle avoimen lähdekoodin sanakirjaohjelmalleen. Järjestelmä on täysin englanninkielinen. Artikkeleita voi olla useampia otsikkoa kohden ja niiden tekijänoikeudet jäävät kokonaan kirjoittajille. Tekijänoikeuksia ei ole pakko lisensoida GNU-lisenssillä. Artikkeleita ei saa muokata muu kuin kirjoittaja itse.

Everything2 () on ottanut tavoitteekseen kaiken tiedon kattamisen. Se ei pyri tietosanakirjamuotoon, jolloin neutraalia katsantokantaa ei ole pakko noudattaa. Henkilökohtaisen näkökulman lisäämistä itse asiassa kannustetaan. Tavoitteena ovat artikkeliotsikot, joiden alla on edustettuna monta erilaista näkökantaa. Järjestelmässä on myös chat-keskustelu, samalle pohjalle tehty lyhytviestiliittymä ja sille postituslistoja.

Yli 25 artikkelia kirjoittaneille annetaan päivittäin ääniä, joilla voi tukea joko artikkelin poistoa tai säilyttämistä. Vielä enemmän kirjoittaneille käyttäjille annetaan mahdollisuus nostaa artikkeli etusivulle.

Aiheesta muualla
 Everything2.com

Tietosanakirjat
Elektroniset tietoteokset
Kaʻahumanu

Ka‘ahumanu (virallisesti Elizabeth Ka‘ahumanu, 17. maaliskuuta 1768 Maui - 5. kesäkuuta 1832) oli Havaijin kuningaskunnan kuningatar, kuninkaan suosikkivaimona hänen kanssahallitsijansa, ja puolisonsa kuoltua valtionhoitajakuningatar.

Ka‘ahumanun vanhemmat olivat Ke‘eaumoku ja Namahana. Ke‘eaumoku oli Kamehameha I:n kuninkaallinen neuvonantaja ja ystävä ja niinpä Ka‘ahumanu naitettiin kuninkaalle 13-vuotiaana. Kamehamehalla oli lukuisia vaimoja, mutta Ka‘ahumanusta tuli hänen suosikkinsa.

Kamehamehan kuoltua 5. toukokuuta 1819 Ka‘ahumanu väitti, että edesmenneen kuninkaan tahto oli, että hän jakaisi Havaijin kuningaskunnan hallinnon yhdessä tämän 22-vuotiaan pojan Liholihon kanssa, joka otti nimen Kamehameha II. Tähän suostuttiin ja luotiin kuhina nuin virka (pääministeri). Ka‘ahumanun valta kasvoi ja hän itse asiassa hallitsi valtionhoitajakuningattarena sekä Kamehameha II:n että Kauikeaoulin (Kamehameha III) aikakaudella.

Vuonna 1824 Kaahumanu ilmoitti julkisesti kääntyneensä kristinuskoon, liittyneensä protestanttisen kirkkoon ja rohkaisi alamaisiaan tekemään saman liikkeen. Hän pyrki kumoamaan vanhan tabuihin perustuvan kapu-järjestelmän ja tuomaan tilalle kristinuskon sävyttämiä lakeja.

Lähteet 

Vuonna 1768 syntyneet
Vuonna 1832 kuolleet
Havaijin kuninkaalliset
Lena

Lena (, ) on 4 294 kilometriä pitkä joki Itä-Siperiassa Venäjällä. Se on yksi Venäjän, Euraasian suurimpia jokia ja lukeutuu luokittelutavasta riippuen maailman noin 20 suurimpaan jokeen.

Joki saa alkunsa Baikalvuorilta noin 10 kilometriä Baikaljärven pohjoispuolelta ja laskee Pohjoisen jäämeren Laptevinmereen. Lenajoen suussa on suuri, 27 700 neliökilometrin laajuinen suistoalue. Joen keskivirtaama on suuaukon lähellä 17 000 m3/s, joka tarkoittaa 535 km3 mereen virtaavaa vettä vuodessa.  Vuosittain joki kuljettaa mereen noin 12 miljoonaa tonnia sedimenttiä ja 41 miljoonaa tonnia veteen liuenneita ainesosia.

Lena on jäässä yläjuoksullaan marraskuusta toukokuulle, alajuoksulla lokakuusta-kesäkuulle. Syksyllä tyypillistä on 10-20 päivää kestävä ajelehtivien jää- tai sohjolauttojen kausi. Joen kevättulva on paikkakunnasta riippuen voimakkaimmillaan touko- tai kesäkuussa. Jäiden sulaminen kestää parisen kuukautta. Suuria jääpatoja muodostuu usein ja näistä voi kehittyä vakaviakin tulvia.   Veden lämpötila on korkeimmillaan heinäkuussa ja kohoaa yläjuoksulla noin 19 asteeseen, alajuoksulla 14 asteeseen. Lena on tärkeä vesitie, suurin osa joesta on liikennöitävissä, useita jokisatamia. Laivojen liikennöintikausi kestää 120-160 päivää. Puutavaran uittoa, kalastusta. Yläjuoksulla useita vesivoimaloita. Joen varrella on suojelualueita, mutta se on paikoin kohtalaisen saastunut. 

Lenalla on yli tuhat sivujokea.
 
Sen yläjuoksulla on suuria kulta-, timantti- ja kivihiililöytöjä. Vuonna 1945 Lenan suistosta löydettiin paleoliittisia kalliomaalauksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Virtaaman mittauspisteitä tietoineen / R-Arctic Net 

Venäjän joet
Sahan tasavallan joet

Seulonnan keskeiset artikkelit
Tuulomajoki

Tuulomajoki (, , ) on Barentsinmereen laskeva joki Murmanskin alueen länsiosassa Venäjällä.

Joen kulku 
Joki on 64 kilometriä pitkä . Se alkaa Ylä-Tuuloman tekojärvestä kapeana jokena, joka alkaa pian levenemään johtuen alajuoksulla sijaitsevasta voimalaitoksesta. Voimalan pato nostaa joen vedenpintaa niin paljon, että joen jokilaakso on täyttynyt ja muodostaa melko leveän ja suvantomaisen joen. Se virtaa näin lähes koko matkan koilliseen päin ja patoallas päättyy Murmašissa voimalaitokseen. Vesi putoaa siinä 18 metriä ja joki jatkaa sen jälkeen luonnontilaisena vielä 10 kilometriä Kuolan kaupunkiin. Täältä alkaa Kuolanvuono, joka aukeaa 50 kilometrin päässä Barentsinmereen.

Vesivoimalaitoksia 
Tuulomajokeen on rakennettu kaksi vesivoimalaitosta. Ala-Tuuloman voimalaitos (kapasiteetti 57 megawattia) rakennettiin joen suulle Murmašiin 1930-luvulla. Sen putouskorkeus on 18 metriä, ja se on käytännössä padonnut koko Tuulomajoen yläpuolisen jokiosuuden yhdeksi 60 kilometriä pitkäksi tekoaltaaksi. Ylä-Tuuloman voimalaitos (268 megawattia) rakennettiin 1960-luvulla lähelle Nuorttijärven niskaa, jossa sijaitsee nykyään Ylä-Tuuloman taajama. Voimalan pudotuskorkeus on noin 60 metriä, ja sen yläpuolelle muodostuu Ylä-Tuuloman tekojärvi, joka nosti entisen Nuorttijärven vedenkorkeutta ja laajensi sen järvialaltaan pinta-alan kymmenkertaiseksi (745 neliökilometriä).

Luontoarvoja 
Tuulomajoki alkoi luonnontilaisena Nuorttijärvestä. Joen koko putouskorkeus luonnontilassa oli 48,3 metriä. Ennen voimalaitosrakentamista luonnontilainen joki oli hyvä lohijoki. Alajuoksulle rakennettu voimala lopetti lohen nousun yläjuoksulle kokonaan. Ala-Tuuloman voimalaitoksen yhteyteen on rakennettu kalatie, joka toimii hyvin. Sen sijaan Nuorttijärven niskalle rakennetun säännöstelypadon Borland-tyyppinen kalahissi on epäkunnossa, jolloin lohi ei nouse valuma-alueella tämän ylemmäksi. Pari kilometriä padon alapuolella Tuulomajokeen lounaasta yhtyvään Petsajokeen nousee merilohi puoliksi kuivuneeseen Patunankönkääseen louhitun kalatien kautta.

Valuma-alue 
Tuulomajoen valuma-alueen pinta-ala on 21 140 km² (tai 21 500  km² ). Valuma-alueen yläjuoksulta jää 3 285 km² (16 %) Suomen puolelle ja alajuoksulla 17 855 km² (84 %) Venäjän puolelle.

Tuulomajoen keskivirtaama on 241 m³/s (MQ). Valuma-alue voidaan jakaa neljään pieneen vesistöalueeseen: Luttojoen valuma-alueeseen, Nuorttijoen valuma-alueeseen (johon Jaurijoki yhtyy), Petsajoen valuma-alueeseen ja Ala-Tuulomajoen alueeseen. Luttojoen valuma-alueen keskivirtaama on ollut vuosina 1993–2000 22,3 m³/s. Luttojen muita tilastollisia arvoja samalta aikajaksolta ovat 348 m³/s (HQ), 219 m³/s (MHQ), 4,02 m³/s (MNQ) ja 1,76 m³/s (NQ). Joelle nousee toistuvasti kevättulva, joka ei kuitenkaan ole ihmisille vaarallinen. Muiden vesistöalueiden tietoja ei ole käytettävissä.

Lähteet

Huomioita

Viitteet

Aiheesta muualla

Energiayhtiö TGC-1: Kolskij-haaraosasto   (tgc1.ru)

Murmanskin alueen joet
Demoni

Demoni (on paha henkiolento, riivaaja. Antiikin kreikkalaisilla daimoni () oli muun muassa Homeroksen mukaan jumaluusolento, joka oli ihmisen kaksoisolento tai suojelushenki. Sokrates kertoi, että hänellä on oma daimonion, joka antoi hänelle neuvoja. Myöhemmin demoneista tuli alempien jumalolentojen yleisnimi. Platonin oppilas Ksenokrates määritteli demonit pahoiksi henkiolennoiksi. 

Antiikin lopulla ja kristinuskossa ja sen värittämässä länsimaisessa noituudessa demoni tuli merkitsemään riivaajia ja pahoja henkiä, jotka olivat niitä enkeleitä jotka olivat langenneet arkkienkeli Luciferin, Saatanan mukana. Kristillisessä yhteydessä Saatanan alaisuuteen sijoittuneille on kehittynyt selkeitä persoonallisuuksia nimineen, arvojärjestyksineen ja tehtävineen. Teologiassa ja okkultismissa demoneja koskevia oppeja kutsutaan demonologiaksi. 

Demoni-sanaa käytetään usein myös muiden kuin kristillisten tai länsimaisten uskomusjärjestelmien pahoista henkiolennoista. Japanilaisessa kulttuurissa demoni-nimitystä on käytetty hyvistä tai pahoista henkiolennoista, jotka saattavat asustaa esimerkiksi esineissä ja luonnonpaikoissa.

Demonit Lähi-idän suurissa uskonnoissa 

Kristinuskossa demonit yhdistetään usein Luciferiin, joka on myöhemmin 1992 vuoden kirkkoraamatussa käännetty ”Kointähti, sarastuksen pojaksi”. Luciferin lisäksi demoneihin yhdistetään usein Saatana, jota lisäksi nimitetään muun muassa paholaiseksi, sielunviholliseksi ja perkeleeksi. Demonit ovat siis ikään kuin Saatanan kätyreitä. Heprealaisessa Raamatussa Saatana kuvataan enkelinä, jonka tarkoituksena on koetella ihmiskuntaa. Uudessa testamentissa Saatana taas on demoni, joka on niin Jumalan kuin ihmisenkin suurin vihollinen. Demonit yrittävät siis saada ihmiset lankeamaan syntiin ja pyrkivät erottamaan heidät Jumalasta. Kristinuskossa demoneita ajetaan pois niin ihmisistä kuin esineistä tai paikoistakin eksorkismin eli manausten avulla. Raamatussa kuitenkin kerrotaan, että Jumala lopulta kukistaa Saatanan ja siten myös demonit kaikkoavat. 

Islamissa uskotaan, että henkiolentoja eli jinnejä on niin hyviä kuin pahojakin.

Katso myös 

 Incubus
 Oni
 Piru
 Succubus
 Vampyyri
 Wendigo

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Demoni. Ortodoksi.net.
 Jatakari, Tuija: Antiikin filosofien daimon-oppi – Thaleesta keskiplatonisteihin. Perustuu Luonnonfilosofian seurassa 10.5.2001 pidettyyn esitelmään. (PDF)

Seulonnan keskeiset artikkelit
Poseidon

Poseidon () oli kreikkalaisessa mytologiassa meren jumala. Hänet tunnetaan myös myrskyjen, maanjäristysten ja hevosten jumalana. Roomassa vastaava jumala oli Neptunus.

Poseidon oli titaanien Kronoksen ja Rhean toinen poika. Syntymän jälkeen Kronos nielaisi Poseidonin monen muun sisaren tapaan ja Zeus pelasti heidät myöhemmin. Kun Poseidon ja hänen veljensä Zeus ja Haades heittivät noppaa maailmankaikkeudesta, lankesi Poseidonille merten herruus. Poseidon sai kykloopeilta lahjaksi kolmikärjen, jonka avulla hän kreikkalaisten mukaan aiheutti maanjäristyksiä. Hän oli varsin väkivaltainen jumala, ja useat hänen pojistaan perivät isänsä luonteen. Hänet tunnettiin myös hevosten herrana.

Poseidonin uskottiin asuvan Egeanmeren pohjassa upeassa palatsissa. Sieltä hänen uskottiin poistuvan merihevosten vetämissä vaunuissa. Hänellä oli vaimo Amfitrite, mutta hän oli veljensä tavoin uskoton ja hänellä oli useita suhteita molempiin sukupuoliin. Poseidonin symboleita ovat kolmikärki, hevonen ja delfiini. Hänen kunniakseen vietettiin Isthmian kisoja.

Kun Odysseus puhkaisi silmän kyklooppi Polyfemokselta, joka oli Poseidonin poika, vihastunut meren jumala upotti Odysseuksen laivan.

Populaarikulttuurissa

Kirjoissa 
Rick Riordanin kirjoittamassa Percy Jackson -kirjasarjassa Percy on Poseidonin poika.

Elokuvissa 
Elokuvassa Paavo Pesusieni vapaalla jalalla Poseidon on merten kuningas.

Aiheesta muualla 

Antiikin Kreikan jumalat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Meren jumalat
Kanelipuut

Kanelipuut (Cinnamomum) on kasvisuku, johon kuuluu useita satoja lajeja Aasiasta ja Australiasta. Ne ovat ainavihantia puita tai pensaita. Monilla lajeilla on erityisen voimakas tuoksu, ja siksi niistä valmistetaan mausteita ja öljyjä.

Lajit 
Kanelipuista ovat taloudellisesti merkittävimpiä seuraavat lajit:

 Cinnamomum aromaticum – kassiakaneli, kiinankaneli eli kassia
 Cinnamomum burmannii
 Cinnamomum camphora – kamferipuu
 Cinnamomum loureiroi
 Cinnamomum mollissimum
 Cinnamomum sulphuratum
 Cinnamomum petrophilum
 Cinnamomum pubescens
 Cinnamomum tamala
 Cinnamomum verum, syn. C. zeylanicum – ceyloninkaneli, aitokaneli eli kanelipuu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Cinnamomum – kanelipuut
 ITIS: Cinnamomum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cinnamomum 
 Flora of China: Cinnamomum
Paliskunta

Paliskunta (; ; ; ) on poronhoitoalueen paikallisorganisaatio. Poronhoitolain mukaan paliskunnan muodostavat poronhoitoalueella asuvat poronomistajat, joiden poroja hoidetaan paliskunnan alueella. Laki toteaa myös, että paliskunnan tehtävänä on huolehtia siitä, että paliskunnan osakkaiden porot hoidetaan paliskunnan alueella ja että paliskunnan osakkaiden harjoittamaan poronhoitoon kuuluvat työt tulevat tehdyiksi. Vuonna 2006 paliskuntia oli 56. Näistä 40 oli Lapin ja 16 Oulun läänissä. 

Paliskunnat muodostavat Paliskuntain yhdistyksen.

Katso myös 

 Poronhoito

Aiheesta muualla
 Paliskuntain yhdistys - Poronet
 Poronhoitolaki Finlexissä

Poronhoito
Komentokieli

Komentokieli, myös komentosarjakieli tai skriptikieli on korkean tason ohjelmointikieli, joka tulkataan lennossa sen sijaan, että ohjelma käännettäisiin etukäteen. Komentokieltä voi käyttää yleiskäyttöisenä ohjelmointikielenä tai täsmäkielenä johonkin tiettyihin tehtäviin.

Komentotulkin (kuten Bash) ohjelmoinnilla voidaan automatisoida toistuvia tehtäviä esimerkiksi yhdistämällä useita Unix-komentoja. Komentotulkin ohjelmointia ei suositella resurssi- tai laskenta-intensiivisille tehtäville, suuren mittakaavan sovelluksille tai mikäli tarvitsee monimutkaisia tietorakenteita tai liukulukuaritmetiikkaa. Bash sisältää tuen muun muassa muuttujille, taulukoille, ehtolauseille, toistorakenteille ja funktioille.

Komentokieliä käytetään usein ohjelmoimaan toimintoja järjestelmään, joissa toiminallisuudet ovat jo valmiina käyttöliittymän kautta. Varsin verkkosivustoilla käytetään komentokieliä, joiden avulla selaimet elävöittävät verkkosivuja ja suorittavat toiminnallisuuksia osana asiakas-palvelin-mallia.

Komentokieliä ovat muun muassa JavaScript, Lua, Perl, Python, PHP ja VBScript. Monissa ohjelmissa on omia täsmäkieliä, joita voidaan käyttää vain niiden ohjelmien sisällä. Tällaisia ovat esimerkiksi erilaiset makrokielet. Komentoriviltä käytetyt komentokielet voivat olla rajoittuneita.

Katso myös 
 Ohjelmointikielen tulkki

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ohjelmointikielet
Uusi valtakunta

Uudella valtakunnalla tarkoitetaan historioitsija Manethon (270 eaa.) laatimassa luokittelussa muinaisen Egyptin 18.–20. dynastioiden hallitusaikaa vuosina 1550–1069 eaa. Faaraoiden Egyptin uusi valtakunta oli värikästä aikaa, jota luonnehtivat ulkomaankauppa, valloitusretket ja diplomatia ulkomaiden kanssa, papiston vallantavoittelu ja vastareaktiot niihin, sekä lopussa taantuminen heikkojen faaraoiden takia.

Uuden valtakunnan historia 

Uuden valtakunnan katsotaan yleisesti alkaneen egyptiläisten karkotettua aasialaisperäiset hyksot Ala-Egyptistä ja faarao Ahmosen perustettua 18. dynastian (n. 1550 eaa.). Uusi valtakunta päättyi 20. dynastian faarao Ramses XI:n kuoltua (n. 1069 eaa.). Kuuluisimpia Uuden valtakunnan aikaisia faaraoita olivat muun muassa Ramses II, Akhenaten ja Tutankhamon.

Uuden valtakunnan aika oli muinaisen Egyptin kukoistuksen aikaa. Nubia ja Siinain alue oli Egyptin hallinnassa ja ne maksoivat veroa faaraolle. Näiltä alueilta louhittiin myös paljon jalokiviä, metalleja sekä kultaa, jotka rikastuttivat temppeleiden aarrekammioita. Myös kaupankäynti ympärysvaltojen kanssa kasvoi huomattavasti. Amonin papisto alkoi uhmata faaraon valtaa, jota vastaan Akhenaten yritti taistella uskonnollisella ja poliittisella vallankumouksellaan.
Akhenaten aloitti lyhyen niin sanotun Amarna-kauden, jolloin faarao määräsi kansan palvomaan ainoata Aten-jumalaa. Lopulta tämä suututti Amonin papit siinä määrin, että papisto nosti oman suosikkinsa kenraali Horemhebin valtaistuimelle.

Horemhebin jälkeen valtaan nousi Ramses I, joka perusti Egyptin 19. dynastian. Tämän dynastian faaraoista huomattavin oli Ramses II. Vasta hän onnistui rajoittamaan papiston valtaa.

Rakennustaito oli tässä vaiheessa Egyptin historiaa jo varsin pitkälle kehittynyttä, noudattaen kuitenkin edelleen vanhoja tyylisuuntauksia. Uuden valtakunnan aikana rakennettiin lukuisia temppeleitä ja pyhäkköjä ympäri maata. Myös vanhoja rakennuksia entisöitiin ja kunnostettiin. Kuninkaallisten hautojen rakentamisessa otettiin käyttöön uusi käytäntö. Faaraot haudattiin Kuninkaiden laaksoon kaivettuihin käytävämäisiin hautoihin, jotka täytettiin runsailla määrillä hautakalustoa.

Kauden lopulla pohjoisesta saapuneet merikansat uhkasivat maata, mutta Egypti torjui heidän hyökkäyksensä. Faaraon valta alkoi kuitenkin luhistua 20. dynastian aikana muun muassa maakuntien keskisen valtataistelun takia. Tähän aikaan sijoittuu myös hyvin dokumentoitu tapahtuma, jossa eräs Ramses III:n vaimoista suunnittelee ja toteuttaa yhdessä poikansa kanssa Ramseksen murhan. Ramses III:n murhan jälkeen maata hallitsi useita heikkoja ja lyhytaikaisia faaraoita, joiden kausilla Egypti oli sekasorron vallassa. Näihin aikoihin sijoittuu myös historian ensimmäinen dokumentoitu lakko. 20. dynastian aikana ja jälkeen Egypti hajosi useisiin osiin, joita hallitsivat eri kuninkaat ja papistot.

Faaraot 

Muinaisen Egyptin historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sisu

Sisu on sitkeää, hellittämätöntä tahdonvoimaa, sinnikkyyttä, lannistumattomuutta. Sanonta ”paha sisu” taas viittaa kiivaaseen, pahaan luonteenlaatuun.. Vuonna 2020 julkaistu tutkimus osoittaa, että sisu-sanalla on vanhan kirjasuomen ajan kirjallisuudessa kielteisiä, neutraaleja ja myönteisiä merkityksiä.. Vuonna 2021 ilmestyneen tutkimuksen mukaan myös vanhojen sanakirjojen sisu-sanalle antamat määritelmät sisältävät kielteisten merkitysten ohella neutraaleja ja myönteisiä merkityksiä.

Sisun käsite on osa suomalaista kansallisidentiteettiä. Käsitys, että suomalaiset ovat pitkälti luonnon­olojen vuoksi sisukkaampia kuin useimmat muut kansat, tuli laajalti tunnetuksi 1900-luvun alku­vuosi­kymmeninä, mihin vaikutti erityisesti suomalaisten kestävyys­­juoksijoiden suuri menestys olympialaisissa ja muissa kansainvälisissä urheilu­kilpailuissa. Entistäkin tunnetummaksi käsite suomalainen sisu tuli sittemmin talvisodan aikana. Ulkomaalaiset kirjeenvaihtajat ja toimittajat selittivät, että sana sisu kuvasi parhaiten Suomea. New York Times -lehti kirjoitti sisusta: "sisu-sana oli ihmeellisin heidän sanoistaan.".

Kirjassaan Eräelämän perinteitä (1944) Sakari Pälsi liittää sisun suomalaisten parituhatvuotisen raivauskauden aikana kehittyneeseen luonnonvoimia uhmaavaan yritteliäisyyteen ja raatajaluonteeseen. Pälsin mukaan sisu voitaisiin määritellä ”voimaksi, jolla yritetään mahdottomia, mutta ei epätoivoisesti taistellen eikä sokeasti purren”. Sisu ei ole ”desperadomieltä” eivätkä sille ole ominaista ”hysteeriseen järkkymykseen” pohjautuvat tehokkaat äkki-iskut. ”Näistä epäterveistä energian tiivistymistä sisu eroaa elämänuskalluksensa ja voitontoivonsa puolesta", Pälsi kirjoitti. "Tiukassa paikassa sisu sanoo: mahdottomalta näyttää, mutta koetetaan kuitenkin. Ja sitten koetetaan – ja voitetaan.”

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Helminen, Tanja (2022): Sisu suomalaisen urheilun ilmiönä
 Helminen, Tanja (2021): Tuttu, tuntematon sisu suomalaisuuden rakentajana
 Helminen, Tanja (2019): Suomalaisen sisun jäljillä

Kirjallisuutta 
 
 
 

Suomalainen kulttuuri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rednex

Rednex on ruotsalainen vuonna 1992 perustettu tanssipopyhtye. Se saavutti hetkellisesti suurta suosiota ympäri Eurooppaa vuonna 1995 ilmestyneellä albumillaan Sex & Violins, jonka kappaleet ”Cotton Eye Joe”, ”Old Pop In An Oak” ja ”Wish You Were Here” soivat runsaasti radioasemilla ja diskoissa. Vuonna 2000 ilmestyneeltä Rednexin toiselta albumilta Farm Out! suurhitiksi nousi kappale "The Spirit of the Hawk", joka oli samalla koko vuoden menestynein single Saksassa.

Rednexin ideana oli yhdistää kantria eurodisco-taustaan ja humoristisiin videoihin ja imagoon.

Enemmän kuin kiinteä yhtye, Rednex on ollut musiikkituottajien idea, jonka ympärille on koottu tarvittavat esiintyjät. Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana yhtyeeseen ehti kuulua yli kymmenen jäsentä.

"Cotton Eye Joe" oli jättihitti myös Suomessa. Samaten balladi "Wish You Were Here" sijoittui vuonna 1995 järjestetyssä Radiomafian top 500 -äänestyksessä peräti kuudenneksi. Jope Ruonansuu teki kappaleesta "Old Pop In An Oak" huumoriversion "Pappi vaan joi" ja se julkaistiin kahtena versiona samannimisellä singlellä ja myöhemmin myös Washington Bar -levyllä.

Yhtye esiintyi yleisurheilun MM-kisoissa Suomessa vuonna 2005.

Julkaisut

Studioalbumit 
 Sex & Violins (1995)
 Farm Out! (2000)
 The Cotton Eye Joe Show (2009)

Aiheesta muualla 

 Rednexmusic.com.
 
 

Ruotsalaiset eurodanceartistit ja -yhtyeet
Ruotsalaiset popyhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Abwehr

Abwehr () oli natsi-Saksan Wehrmachtin pääesikunnan tiedustelupalvelu. Alkuperäinen Abwehr toimi Reichswehrin tiedustelupalveluna, joka oli perustettu 1920.

Abwehr oli melko merkityksetön organisaatio, kunnes tammikuussa 1935 Adolf Hitler laajensi sitä ja nimitti sen johtoon amiraali Wilhelm Canarisin. Sekä Sicherheitsdienst (SD) että Gestapo piti Abwehriä kilpailijanaan.

Abwehristä muodostui natsihallinnon vastaisen salaliiton keskus. Sen agentit pyrkivät varoittamaan länsimaita Hitlerin Puolaa ja Tšekkoslovakiaa koskevista suunnitelmista. Canariksen avulla eräs hänen alaisistaan, Hans Oster, auttoi organisoimaan natsien vastaisen sisäisen opposition.

Gestapo alkoi huhtikuussa 1943 epäillä Abwehrin toimintaa. Monet Osterin kumppaneista pidätettiin ja Abwehr pantiin erityistarkkailuun. Canaris erotettiin helmikuussa 1944. Walter Schellenberg korvasi hänet, ja Abwehr sulautettiin suurelta osin Sicherheitsdienstiin.

Abwehrstelle Ostland
Abwehrnebenstelle Reval
Abwehrkommando 166 M
Referat Luft
Referat Marine

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Wehrmacht
Saksan tiedusteluorganisaatiot
Äiti

Äiti on biologinen tai sosiaalinen naaraspuolinen jälkeläistensä vanhempi. Nisäkkäillä kuten ihmisellä äiti kantaa lastaan, jota ensin kutsutaan alkioksi ja myöhemmin sikiöksi. Äiti kantaa lastaan kohdussaan aina siihen saakka kunnes lapsi on tarpeeksi kehittynyt syntyäkseen. Tämän jälkeen äiti synnyttää lapsen. Kun lapsi on syntynyt, äiti yleensä imettää häntä.

Äidiksi voidaan kutsua myös naista, joka ei ole lapsen biologinen vanhempi, esimerkiksi adoptioäidit, sijaisäidit, äitipuolet (toisen vanhemman puoliso) tai naisparin lapsen ei-biologinen vanhempi. Nykyisin teknologian avulla biologisen äidin toiminnot voidaan jakaa myös siten, että geneettinen äiti tuottaa munasolun ja kantava äiti synnyttää lapset.

Äiti on elämän antaja ja turvallisuuden vertauskuva. C. G. Jung tulkitsee, että äiti-käsitteeseen on laskettava myös isoäidit, imettäjät ja lastenhoitajat. Käsitteen laajentamista ovat myös Jumalan äiti (Neitsyt Maria), äiti maa ja alma mater (yliopisto). Äitipuoli on saduissa usein jonkinlainen vasta-äiti, joka vihaa lapsiaan. Jung näkee tässä ihmisen vaikeuden hahmottaa eri äiti-hahmoja ja niiden osuutta lapsen kasvattamisessa.

Sana äiti on erittäin vanha laina germaanisesta sanasta aithi. Alkuperäisestä ’äitiä’ merkitsevästä kantauralilaisesta sanasta *emä polveutuvat nykyiset sanat emä ja emo, ja jälkimmäistä käytetään kalevalaisessa kansanrunoudessa merkityksellä "äiti".

Äitipuoli on saduissa ja sananlaskuissa usein eräänlainen paha antiäiti, itsekeskeinen ja lasta vihaava, jopa valmis murhaamaan, lähes noita. Tämä mielikuva saattaa kertoa siitä, ettei ihminen ole pystynyt hahmottamaan suhdettaan oikeaan äitiinsä. Grimmin sadussa Lumikki kerrotaan äitipuolesta näin: "Sen jälkeen kun äiti kuoli, ei meillä ole ollut yhtään hyvää hetkeä. Äitipuoli lyö meitä joka päivä, ja kun tulemme hänen luokseen, hän potkii meidät jaloillaan pois.".

Katso myös 
Vanhemmuus

Lähteet

Kirjallisuus 
 Niinisalo, Suvi: Äidin sylissä ja muita kuvakulmia äitiyteen. Atena, 2011.
 Rämö, Satu & Lahti, Katja: Vuoden mutsi. Avain, 2012.

Aiheesta muualla 

 Hilkka Topelius: ”Äitiä ei arvosteta niin kuin aikaisemmin”. Ilkka 13.5.2012.

Perhe
Sosiaaliset suhteet
Myyttiset arkkityypit
Nainen
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elektroninen tuhoaminen

Elektroninen tuhoaminen tarkoittaa tuhoavaa, palautumatonta vaikutusta elektroniikan tai sähkömagneettisen spektrin kautta. Elektroninen tuhoaminen kohdistuu sekä vastaanottimeen että lähettimeen. 

Tärkeimmät elektronisen tuhoamisen välineet ovat:
 HPM
 EMP
 Suurteholaser ja
 Hiukkasase.

Elektronisen tuhoamisen pääkohde on elektroniikka, mitä herkempi (mitä pienempi rakenne), sitä parempi elektronisen tuhoamisen kannalta. Erityisen herkkiä ovat nykyaikaiset mikropiirit.

Elektronisella tuhoamisella (laser, hiukkasase) voidaan tuhota myös muita rakenteita kuin elektroniikkaa.

Sodankäynti
Hiekkalaatikko (leikkipaikka)

Hiekkalaatikko on lasten leikkipaikka, jossa voidaan leikkiä hiekkaleikkejä esimerkiksi hiekkalapion, sangon ja hiekkamyllyn kanssa. Hiekkalaatikkoja rakennetaan esimerkiksi useimpiin leikkipuistoihin ja päiväkotien pihoille. Myös kerros- ja rivitalopihojen leikkipaikkavarustuksiin kuuluu usein hiekkalaatikko. Hiekkalaatikkoja on myös pientalojen pihoilla. 

Hiekkalaatikko on yleensä nelikulmainen, puusta valmistettu ja sen reunojen korkeus alle 20 senttimetriä. Hiekkalaatikkohiekka on laadultaan muuraushiekkaa, joka on raekooltaan 0–4 millimetriä. Hiekkalaatikon alla voidaan pintamaan ja hiekan erottimena käyttää suodatinkangasta. Hiekkalaatikon alla voidaan käyttää raekooltaan 5–12 mm olevaa sepeliä ja salaojitusta, jotta sadevesi ei jäisi hiekkalaatikkoon.

Terveyssyistä lemmikkieläimet tulee pitää poissa hiekkalaatikolta, eikä likaista lunta tulisi talvella kolata tai aurata laatikon päälle. Suojaksi voi hankkia päälle levitettävän peitteen. Leikkipaikan hiekka tulisi suositusten mukaan myös vaihtaa määräajoin, ettei siihen kertyisi ihmiselle haitallisia pieneliöitä ja mikrobeja. 

Kotipihojen tarpeettomaksi jääneen hiekkalaatikon voi muokata esimerkiksi kasvimaaksi.

Hiekkalaatikko keksittiin 1800-luvun puolivälissä monipuoliseksi ja pienillekin lapsille sopivaksi leikkivälineeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Leikkipaikka
Hiekka
Pihakalusteet
Lämpökohina

Lämpökohina on ilmiö, jonka vaikutuksesta sähköjohtimessa tai resistanssissa kulkevassa virrassa tapahtuu satunnaisvaihtelua. Tätä satunnaisvaihtelua kutsutaan lämpökohinaksi ja sitä voidaan kuvata kohinajännitteellä tai kohinavirralla. Lämpökohina aiheutuu johteessa olevien vapaiden varauksenkuljettajien satunnaisesta lämpöliikkeestä. Tästä syystä lämpökohinan voimakkuus on verrannollinen materiaalin fyysiseen lämpötilaan.

Kohinajännite

Satunnaisvaihtelut aiheuttavat resistanssissa R lämpökohinajännitteen, jonka tehollisarvo on 

missä  on Boltzmannin vakio, T on lämpötila [ K ], ja B on mittauksen kaistaleveys [ Hz ]

Esimerkiksi 1 MΩ vastus synnyttää 10 kHz kaistalla tehollisarvoltaan 13 μV suuruisen kohinajännitteen.

Kohinavirta

Lämpökohinaa voidaan yhtä hyvin kuvata myös kohinavirralla, jonka suuruus on

Kohina korrelaatiofunktioiden avulla

Kohinan suuruutta voidaan kuvata virran autokorrelaatiofunktiolla. Se määritellään:

,

missä  kuvaa keskiarvostusta satunnaisten prosessien yli. Tätä autokorrelaatiofunktiota voi jossain määrin pitää eri ajanhetkinä esiintyvien virtojen varianssina.

Yleisesti kohinaa kuvataan aika-avaruuden sijaan taajuusavaruudessa eli taajuuden f funktiona. Taajuusriippumatonta kohinaa kutsutaan valkoiseksi kohinaksi, ja taajuusriippuvaa kohinaa vastaavasti värilliseksi kohinaksi. Tasapainotilanteessa kohinaa voidaan kuvata fluktuaatio-dissipaatioteoreeman avulla. Sen mukaan matalataajuisen kohinan suuruus  saadaan suoraan johteen impedanssista Z(f):

Tämä matalataajuinen kohina on termistä kohinaa eli lämpökohinaa. Kohina on olennaisesti termistä kun taajuutta f vastaava energia (joka saadaan kertomalla f Planckin vakiolla) on huomattavasti pienempää kuin lämpötilaa T vastaava energia, kB T, missä kB on Boltzmannin vakio, ja T ilmaistaan Kelvin-asteikolla. Esimerkiksi 1 K (–272 °C) vastaava taajuus on noin 21 GHz.

Muita kohinamuotoja ovat mm.
 Kvanttikohina eli vakuumikohina eli nollapistefluktuaatiot
 Raekohina
 1/f-kohina (engl. "flicker noise")

Lähteet 

Elektroniikka
Eleanor Roosevelt

Anna Eleanor Roosevelt (11. lokakuuta 1884 – 7. marraskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti, diplomaatti ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Delano Rooseveltin vaimo. Miehensä kuoltua 1945 hän jatkoi yhteiskunnallista uraansa ja työskenteli YK:ssa maansa yleiskokousedustajana ja ihmisoikeuskomission puheenjohtajana.

Yksityiselämä 

Eleanor Roosevelt syntyi yläluokkaiseen yhdysvaltalaiseen perheeseen; presidentti Theodore Roosevelt oli hänen setänsä. Eleanor jäi orvoksi alle kymmenvuotiaana ja kasvoi isoäitinsä luona New Yorkissa. Hänet lähetettiin Englantiin Allenswoodin kouluun, jota johti kuuluisa feministi Marie Souvestre. Siellä hän oppi myös puhumaan sujuvasti ranskaa. 

Eleanor Roosevelt palasi Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana vuonna 1902. Hän tutustui kaukaiseen sukulaiseensa Franklin Delano Rooseveltiin ja meni tämän kanssa naimisiin 1905.

Vuonna 1921 Franklin Roosevelt sairastui vakavasti ja halvaantui osittain. Eleanor Roosevelt alkoi esiintyä julkisesti politiikassa sekä miehensä puolesta että omissa nimissään.

Vuosina 1933–1945 Franklin Roosevelt oli Yhdysvaltain presidentti, ja Eleanor Rooseveltin päätoimi oli olla presidentin vaimo, Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Hän jatkoi kuitenkin poliittista uraansa kirjoittamalla mm. sanomalehtikolumnia. Tätä palstaa hän jatkoi kuolinvuoteensa asti.

Poliittinen toiminta 

Eleanor Roosevelt matkusti ympäri Yhdysvaltoja promotoimassa New Dealiä ja vieraili sotajoukkojen luona toisessa maailmansodassa. Hän oli feministi ja aktiivinen amerikkalaisen ihmisoikeusliikkeen kannattaja. Hän esimerkiksi poseerasi kuvissa YK:n ihmisoikeuksien julistus vierellään.

Vuonna 1946 Harry S. Truman nimitti Eleanor Rooseveltin Yhdysvaltojen edustajaksi YK:n yleiskokoukseen. Hän nousi YK:n ihmisoikeuskomission puheenjohtajaksi ja osallistui aktiivisesti ihmisoikeuksien julistuksen luonnostelemiseen.

Roosevelt arvosteli Trumanin politiikkaa useasti, mutta asettui vastahakoisesti tukemaan tämän uudelleenvalintaa. Hän vieraili pakolaisleireillä ja tuki Intian itsenäistymistä.

Trumanin kauden jälkeen Roosevelt matkusti paljon ulkomailla. Hän tutustui poliittisiin oloihin vuonna 1955 matkoillaan Israelissa, Japanissa, Hongkongissa, Kamputseassa ja  Indonesiassa ja pääsi Moskovaan vuonna 1957 haastattelemaan Nikita Hruštšovia. Sekä Neuvostoliitossa että Israelissa hän vieraili useita kertoja. Vuonna 1950 hän vieraili Suomen Huolto -järjestön kutsumana myös Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Yhdysvaltalaiset ihmisoikeusaktivistit
Franklin D. Roosevelt
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Yhdysvaltalaiset diplomaatit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Mary Dyer

Mary Barrett Dyer (n. 1611 – 1. kesäkuuta 1660) oli englantilainen kveekari, joka hirtettiin Bostonissa piittaamattomuudesta kveekarismin kieltäviä lakeja vastaan. Häntä pidetään Pohjois-Amerikan viimeisenä uskonnollisena marttyyrina.

Dyer muutti parinkymmenen vuoden ikäisenä Englannista Bostonin seudulle nuoren aviomiehensä kanssa. Hän synnytti kolme lasta, mutta neljäs raskaus päättyi myöhäiseen keskenmenoon. Kastamaton lapsi haudattiin salaisesti ja sen ruumis kaivettiin myöhemmin esille osoitukseksi Mary Dyerin jumalattomuudesta. Keskenmenon ja siihen liittyneiden komplikaatioiden yhteydessä Dyer tutustui Anne Hutchinsoniin. Hutchinson uskoi, että Jumala voi puhua yksilöille suoraan, ei pelkästään miespuolisen papiston avulla. Tämä usko loitonnutti hänet puritaanisesta kirkosta, ja Mary Dyer seurasi perheineen ystäväänsä. He muuttivat suvaitsevaiselle Rhode Islandille, missä Roger Williams johti puritanisteista eronnutta seurakuntaa. 

Vuonna 1652 Mary ja William Dyer perheineen matkustivat Englantiin, ja Mary tutustui kveekarien ajatuksiin. Kveekarit olivat jo lakanneet maksamasta veroja anglikaaniselle kirkolle ja joutuneet vaikeuksiin valtiovallan kanssa Englannissa.

Heti kun Dyerit palasivat Englannista, heidät pidätettiin kveekariutensa takia ja Mary Dyeria kiellettiin julistamasta kveekariutta Massachusettsin alueella. Dyerit asettuivat Rhode Islandille. Massachusettsin uusi kuvernööri sääti entistä ankarammat kveekarivastaiset lait: ensimmäisestä käynnistä Bostonin alueella kveekarit ruoskittiin, toisesta he joutuivat jalkapuuhun ja menettivät korvansa, kolmannesta leikattiin toinen korva ja neljännestä seurasi kuolemantuomio.

Mary Dyer ja hänen kaksi kveekariystäväänsä matkustivat Bostoniin protestoidakseen lakeja vastaan, ja  hänet pidätettiin, tuomittiin ja hirtettiin. 

Maryn hirttäminen herätti huomiota emämaassa Englannissa asti, ja Kaarle II kielsi kveekarien teloittamisen uskonnon harjoittamisen takia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Claus Bernet: Mary Dyer, in: BBKL, 20, 2002, 414-420, verkossa http://www.bautz.de/bbkl/d/dyer_m.shtml

Kristityt marttyyrit
Englantilaiset henkilöt
Oskar Merikanto

Frans Oskar Merikanto (vuoteen 1882 Mattsson; 5. elokuuta 1868 Helsinki – 17. helmikuuta 1924 Oitti) oli suomalainen säveltäjä, muusikko, kapellimestari ja opettaja.

Ikätoveristaan Jean Sibeliuksesta poiketen Oskar Merikanto suuntautui yksinkertaisempaan ja kansanomaisempaan ilmaisuun. Hänestä tulikin yksi rakastetuimmista suomalaissäveltäjistä kansan keskuudessa, mihin vaikutti myös Merikannon kielitausta. Merikanto tunnetaan erityisesti yksinlauluistaan, kuten Pai, pai, paitaressu; Ilta tuntureilla; Oi, muistatko vielä sen virren; Kullan murunen ja Soi vienosti murheeni soitto sekä 17-vuotiaana säveltämästään pianovalssista Kesäillan valssi, op. 1. Myös pianoteokset kuten Romanssi, op. 12 ja Valse lente, op. 33 ovat tunnettuja ja suosittuja. Merikanto on säveltänyt 91 yksinlaulua.

Ura 

Oskar Merikannon isä Frans Ferdinand Ala-Kanto oli ammatiltaan ylikonduktööri. Oskar Merikanto sai yksityisopetusta urkuri ja säveltäjä Lauri Hämäläiseltä, kunnes Aurora Karamzinin tukemana pääsi opiskelemaan Leipzigiin vuosiksi 1887–1889. Tämän jälkeen Merikanto opiskeli Berliinissä Albert Beckerin johdolla vuosina 1890–1891. Vuonna 1892 hänet valittiin Johanneksenkirkon urkurin virkaan, missä hän toimi kuolemaansa saakka. Pianistinakin Suomea kiertänyt Merikanto kävi työnsä ohella tarkastamassa kirkkoihin asennettuja urkuja ympäri Suomea ja opetti soittoa Helsingissä julkaisten myös alan oppikirjoja. Merikannon virittämistä uruista tuli aikalaiskeskustelussa eräänlainen statussymboli pitäjien välisessä kilvoittelussa.

Oskar Merikanto oli perustamassa vuonna 1911 Suomalaista Oopperaa ja toimi sen ensimmäisenä kapellimestarina vuosina 1911–1922.  Merikannon sävellyskilpailuun lähettämä teos Pohjan neiti oli ensimmäinen suomenkielinen ooppera.  Hän toimi myös Päivälehden (myöhemmin Helsingin Sanomat) pitkäaikaisena musiikkikriitikkona.

Yksityiselämä 
Merikanto sävelsi Kesäillan valssin nuoruuden mielitietylleen Sally Enrothille, mutta lopulta hän solmi elinikäisen avioliiton 29. elokuuta 1892 Liisa Häyrysen (4. helmikuuta 1869 – 14. maaliskuuta 1949) kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli säveltäjä Aarre Merikanto. Tämän poika oli puolestaan kuvanveistäjä Ukri Merikanto. Heidät on kaikki haudattu samaan hautaan Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on vuonna 1927 paljastettu Yrjö Liipolan toteuttama muistomerkki.

Sävellykset

Katso myös
 Merikanto

Kirjallisuutta 
 Heikinheimo, Seppo: ’Oskar Merikanto ja hänen aikansa’. Helsinki. Otava. 1995. ISBN 951-1-13778-6.
 
 Lehtola, Jan: 'Oskar Merikannon perintö suomalaiselle urkutaiteelle'. Helsinki. Sibelius-Akatemia. 2000. ISBN 978-952-5531-52-7.
 'Merikanto-symposium' Toimittanut Jan Lehtola. Kuopio. Sibelius-Akatemian Kuopion osasto. 2011. ISBN 978-952-5959-06-2.
 
 Poroila, Heikki: 'Oskar Merikannon teosluettelo'. Helsinki. Honkakirja, Suomen musiikkikirjastoyhdistys. 2019. ISBN 978-952-68711-7-2 PDF 2020
  PDF

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Heikki Poroila: Yhtenäistetty Oskar Merikanto

 
Suomalaiset teosofit
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset kirkkomuusikot
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit