joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Netanya

Netanya (), on kaupunki Israelissa. Netanya on perustettu 1929 ja vuoden 2018 lopussa sen asukasluku oli 217 244.

Historia

Netanya on nimetty amerikanjuutalaisen filantropi Nathan Strauksen mukaan. Kaupungin perustivat vuonna 1929 40 siirtolaista alueelle, jolla ei aikaisemmin sijainnut juutalaisia asutuskeskuksia. Kaupungin sijainti Tel Avivin ja Haifan välissä mahdollisti nopean talouskasvun ja kaupunki levisi ympäröivälle maaseudulle. Vuonna 1948 kaupungissa oli noin 8 500 asukasta ja vuonna 1968 jo 60 100. Islamilainen jihad -järjestö teki kaupungissa 22. tammikuuta 1995 pommi-iskun, jossa kuoli 18 ihmistä ja loukkaantui 50. Toisen intifadan aikana kaupungissa tehtiin useita iskuja, joista suurin oli itsemurhaisku Park Hotellilla, jossa kuoli 22 henkilöä ja haavoittui 140.

Talous
Netanyan talouden tärkeimpiä haaroja ovat turismi ja teollisuus. Kaupunki on yksi Israelin pääasiallisista merenrantalomakohteista ja siellä sijaitsee useita hotelleja. Teollisuuden tärkein ala oli pitkään timanttien hionta. Ala tuotiin kaupunkiin 1940-luvulla natsien miehittämästä Belgiasta, mutta se on painottunut viime aikoina Tel Avivin alueelle. Kaupungin nykyisiä teollisuuden aloja ovat esimerkiksi teräs-, lääke-, elintarvike-, tekstiili- ja elektroniikkateollisuus. Hieman kaupungista etelään sijaitsee Israelin suurin panimo.

Väestö

Vuoden 2018 lopussa Netanyan asukasluku oli 217 244. Siirtolaisia Netanyaan on tullut esimerkiksi Ranskasta, Neuvostoliitosta, Etiopiasta, Etelä-Amerikasta ja englanninkielisistä maista.Vuonna 2013 maahanmuuttajat muodostivat kaikkiaan 35 % kaupungin väestöstä.

Ystävyyskaupungit

 Gelendžik, Venäjä
 Bournemouth, Iso-Britannia
 Gold Coast, Australia
 Giessen, Saksa
 Dortmund, Saksa
 Iaşi, Romania
 Nowy Sącz, Puola

 Nizza, Ranska
 Sunny Isles Beach, Yhdysvallat
 Stavanger, Norja
 Sarcelles, Ranska
 Como, Italia
 Siófok, Unkari
 Stavanger, Unkari

Lähteet

Aiheesta muualla

Israelin kaupungit
Bruttokansantulo

Bruttokansantulo (BKTL) on kansantalouden tilinpidon käsite, joka kuvaa maan tuotannosta saamia tuloja. Se eroaa yleisemmin käytetystä bruttokansantuotteesta (BKT) siinä, että mukaan lasketaan ulkomailta saadut ja sinne maksetut tulot:  BKTL = BKT - kotimaisten talousyksiköiden ulkomaisille talousyksiköille maksamat ensitulot + kotimaisten talousyksiköiden ulkomaisilta talousyksiköiltä saamat ensitulot.  

Kansantuotteen tuottamiseen osallistuneet työntekijät, raaka-aineiden toimittajat sekä sijoittajat saavat korvaukseksi tuotantotekijäkorvauksia. Kun tuotantotekijäkorvaukset lasketaan yhteen saadaan bruttokansantulo. 

Huomioon otettavia tuloja:
 korot
 osingot
 palkat
 tukipalkkiot 
 tuotannon ja tuonnin verot 
 uudelleen sijoitetut voitot, jotka ovat peräisin kotimaan yritysten ulkomaan sijoituksista

Katso myös
 Matalan tulotason maat
 Keskitulotason maat
 Perustulo

Lähteet
 Agenda - Lukion taloustieto, Tammi

Aiheesta muualla
 Bruttokansantulo (stat.fi)
 Tilastokeskus, tilastokoulu: Kansantalouden tilinpito (stat.fi)
 GNI, Atlas method (current US$)  (worldbank.org)
 GNI per capita, Atlas method (current US$; formerly GNP per capita)  (worldbank.org)
 GNI, PPP (current international $), formerly PPP GNP  (worldbank.org)
 GNI per capita, PPP (current international $)  (worldbank.org)

Makrotaloustiede
Taloustieteen käsitteet
Helldorado


Helldorado on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in vuonna 1999 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Blackie Lawless – laulu, rytmikitara
 Chris Holmes – soolokitara
 Mike Duda – basso, taustalaulu
 Stet Howland – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Chronicles of Chaos:

Lähteet 

Vuoden 1999 albumit
W.A.S.P.:in albumit
Pamela Adlon

Pamela Adlon (o.s. Segall, s. 9. heinäkuuta 1966 New York) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten animaatiosarjasta Kukkulan kuningas sekä Showtimen draamasarjasta Californication.

Ura
Pamela Adlon aloitti uransa 1980-luvulla, jolloin hän esiintyi nimellä Pamela Segall, kunnes 2000-luvulla vaihtoi nimensä Pamela Adloniksi mentyään naimisiin tuottaja ja käsikirjoittaja Felix O. Adlonin kanssa. 1980-luvulla Adlon esiintyi lähinnä vierailevissa rooleissa eri televisiosarjoissa, kunnes 1990-luvulla hän aloitti ääninäyttelemisen. Ensimmäinen äänirooli, jossa hän esiintyi vakituisesti, oli sarjassa Phantom 2040 vuonna 1994. Seuraavaksi Adlon esitti uransa merkittävintä roolia Kukkulan kuningas -animaatiossa vuosina 1997–2006. Hänet palkittiin roolistaan Emmyllä vuonna 2002.

Aiheesta muualla
  Voice Chasers 
 hbo.com 
 tv.com 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Leppäkorpi (Nummi)

Leppäkorpi on kylä Nummella Lohjalla. Leppäkorven kylässä on mm. Marjatan Kyläkauppa jossa myös postin asiamiespalvelut. Leppäkorven työväentalolla järjestetään vuosittain Leppäkorpi Rokkaa -hyväntekeväisyystapahtuma, jossa kerätään varoja yksityisen päiväkodin toimintaan. Lisäksi työväentalolla vietetään syksyisin mm. hirvipeijaisia. Leppäkorven työväentalo täytti marraskuussa 2008 100 vuotta.

Nummen kylät
Intermission (Stratovariuksen albumi)

Intermission on Stratovarius-yhtyeen julkaisema kokoelma-albumi vuodelta 2001. Se sisältää kolme coveria, (Judas Priest: Bloodstone, Rainbow: Kill the King ja I Surrender), harvinaisia ainoastaan Ranskassa ja Japanissa aiemmin julkaistuja kappaleita ja neljä uutta kappaletta.

Kappaleet

Bonuskappaleet:

Kokoonpano
Jens Johansson – kosketinsoittimet
Jari Kainulainen – basso
Timo Kotipelto – laulu
Jörg Michael – rummut
Timo Tolkki – kitara, laulu #6

Vierailijat
Kimmo Blom, Marko Vaara, Pasi Rantanen ja Anssi Stenberg – taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2001 albumit
Stratovariuksen albumit
Gudrun Zapf-von Hesse

Gudrun Zapf-von Hesse (2. tammikuuta 1918 Schwerin Saksa – 13. joulukuuta 2019) oli saksalainen typografi, kalligrafi ja kirjansitoja. Hän voitti vuonna 1991 Fredrick W. Goudy -palkinnon. Hän oli useiden kirjaintyyppien luoja sekä printtimediassa että tietokoneympäristössä. Gudrun Zapf von Hesse sai kirjansitomiskoulutuksensa professori Otto Dorfnerilta Weimarissa. Zapf von Hesse oli naimisissa kirjainmuotoilija Hermann Zapfin kanssa.

Historia 
Ammattiuransa kirjansidonnassa von Hesse aloitti Weimarissa professori Otto Dorfnerin alaisuudessa. Tuona aikana hän aloitti kalligrafian opiskelun käyttäen hyväkseen Rudolf Kochin ja Edward Johnstonin kirjoja. Kirjansidonnan maisterin tutkinnon jälkeen hän työskenteli lyhyesti Berliinissä, koska hän halusi oppia kirjan kustantamista Johannes Boehlandilta. Tuon jälkeen (1946-1955) von Hesse pyöritti omaa kirjansidontastudiota Frankfurtissa ja samalla opetti kirjan kustantamista Frankfurtin taideinstituutissa.

Ensimmäiset kirjaintyyppinsä von Hesse suunnitteli D. Stempel AG -yritykselle Frankfurtissa vuonna 1948: The Diotima, Diotima Italic, Ariadne Initials ja otsikkofontti Smaragd (Emerald), joista tehtiin metallimuotit vuosina 1951–1954. Myöhemmin nämä kirjaintyypit siirrettiin myös uudelle linotyyppiteknologialle.

Seuraavina vuosina Gudrun Zapf von Hesse suunnitteli useita muita kirjaintyyppejä, kuten Shakespeare Roman ja Italic erikoisfonteiksi Hallmark Cards Inc -yritykselle Kansas Cityyn, ja Carmina-fontin Bitstream Inc. -yritykselle Cambridge/Massachusettsissa, joita seurasi Nofret ja Christiana H. Berthold AG -yritykselle Berliinissä ja Alcuin ja Colombine Script URW:lle Hampurissa.

1991 Gudrun Zapf von Hesse palkittiin työstään Frederic W. Goudy -palkinnolla, arvostetulla kirja- ja kirjaindesignpalkinnolla Yhdysvalloissa.

Kirjaintyypit 

 Diotima (1952/53)
 Smaragd (1953)
 Ariadne (1954)
 Shakespeare (1968)
 Carmina (1986)
 Nofret (1986)
 Alcuin (1991)
 Christiana (1991)
 Colombine (1991)

Kirjallisuutta 
Gudrun Zapf von Hesse: Binds, Handwritten Books, Typefaces, Examples of Lettering and Drawings, (kovakantinen) 
by Hans Adolf Halbey

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Klingspor-Museum Offenbach – Foto, Biografie, Schriftmuster
 linotype.com – Kurzportait

Kirjansitojat
Saksalaiset graafiset suunnittelijat
Typografit
Saksalaiset käsityöläiset
Yli satavuotiaiksi eläneet saksalaiset
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
The Phantom Agony

The Phantom Agony () on sinfoninen metalliyhtye Epican debyyttialbumi, joka ilmestyi 2003.

Albumi nousi Alankomaissa MegaCharts-listan kahdeksannelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Epican albumit
Consign to Oblivion


Consign to Oblivion on sinfonisen metalliyhtye Epican toinen levy, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2005. Albumin lyriikoissa käsitellään muun muassa mayojen korkeakulttuuria. Kappaleella ”Trois vierges” vierailee Kamelotin laulusolisti Roy Khan.

Albumi nousi Alankomaissa MegaCharts-listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 6.5/10

Lähteet 

Epican albumit
Vuoden 2005 albumit
The Divine Conspiracy


The Divine Conspiracy on sinfonisen metalliyhtye Epican albumi kolmas studioalbumi. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 28. elokuuta 2007, ja viikkoa myöhemmin 7. syyskuuta 2007 Euroopassa. Se on yhtyeen ensimmäinen konseptialbumi ja käsittelee järjestäytyneitä uskontoja. Albumilla vierailevat God Dethronedin rumpali Ariën van Weesenbeek ja After Foreverin Sander Gommans.

Albumi nousi Alankomaissa MegaCharts-listan yhdeksännelle sijalle.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 About.com:

Lähteet 

Epican albumit
Vuoden 2007 albumit
Markus (laulaja)

Markus (oikealta nimeltä Markku Tranberg) (s. 2. toukokuuta 1950 Ylitornio) on suomalainen laulaja ja kitaristi. Vuonna 1969 hän otti osaa Intro-lehden Iskelmäjahti-kilpailuun ja eteni Kemin osakilpailuvoiton kautta loppukilpailuun, jossa sijoittui toiseksi ja levytysura käynnistyi kappaleella "Viimeinen kevät". 

Markus aloitti muusikon uransa 12-vuotiaana kotikylällään Ylitornion Kaulinrannalla. Hän vaikutti Finnpop Five-yhtyeessä  ja oli pellolais-ylitorniolaisen Intro-yhtyeen ensimmäinen solisti, jonka paikan otti Tarja Ylitalo hänen muutettua etelään. Alkuperäiseen Introon kuuluivat Markuksen lisäksi rumpali Heikki Vaaraniemi ja Ylitalon veljekset basisti Osmo ja hanuristi Tuomo.   

Markuksen varsinainen läpimurto tapahtui loppukesästä 1970, kun "Vain kotka lentää aurinkoon" valloitti radion supersuositun Lista-ohjelman kärkipaikan ja sen lisäksi kolmanneksi äänestettiin vielä sinkun toinen puoli Jos vielä oot vapaa. Myyntilistoillakin single menestyi ja se oli vuoden 1970 kuudenneksi myydyin.

Muutaman Finnlevy-singlen jälkeen Markus siirtyi Matti ja Teppo Ruohosen talliin ja levytti albumit Sydän yhtyi sydämeen ja Sain hyvän tunteen , jolta löytyy muun muassa laulu ”Suoraan sydämeen”, jolla hän osallistui vuonna 1985 Kevään Sävel -iskelmäkilpailuun .

1980-luvun lopulla Markus toimi muutaman vuoden Tulipunaruusut-yhtyeen solistina ja levytti albumin Kadotettu nuoruus. Keikkailu jatkui edelleen soolona ja Pispalan Sälli & Sinirytmi -bändissä .

Markus on asunut jo vuosikymmeniä Tampereella. Viimeksi hän vieraili studiossa vuonna 2010 ja päivitti Taivalkunta Beatistä tutun muusikon Jasu Mäntylän johdolla vanhan hittinsä "Jos vielä oot vapaa". Vuonna 2001 hän levytti singlen, joka sisälsi valssit ”Neidonryöstö” ja "Siuronsalmen Sanna”.

Diskografia
 Sydän yhtyi sydämeen (1979)
 Sain hyvän tunteen (1985)
 20 suosikkia - Jos vielä oot vapaa (1996)

Lähteet 
 Junttila, Arto: Poppia Väylän pyörtheistä II: Musiikkijuttuja Tornionlaaksosta 1600-luvun Antti Keksistä 2000-luvun Lordiin. Väylä. 2014.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Jartti

Heikki Ilmari Jartti (22. tammikuuta 1887 Virrat – 17. tammikuuta 1951 Pihlajavesi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Virtain Hauhuunkylän Jartissa syntyneen Heikki Jartin vanhemmat olivat maanviljelijä Robert Emanuel Jartti ja Keuruulta kotoisin ollut Johanna Harjula. Jartti valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1911 ja toimi sen opettajana Pihlajaveden aseman kansakoulussa vuoteen 1925 saakka jolloin hän ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. 

Jartin kirjallinen tuotanto alkoi näytelmillä joista ensimmäisenä ilmestyi 1920 näytelmä Opettajan emännöitsijä. Vuonna 1922 Jartti julkaisi ensimmäisen romaaninsa Pimeässä erehtyy joka sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton. Myös seuraava Jartin romaani 1923 ilmestynyt Herra Johtaja oli arvostelumenestys. Jartti sai Alfred Kordelinin säätiöltä 7500 markan apurahan ja useita pienempiä rahapalkintoja muun muassa Suomen Kuvalehden novellikilpailusta. Jartti ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi tämän menestyksen kannustamana ja kirjoitti vuosien 1926-1937 välillä pääteoksensa ns. Saunakirjat (Joulusaunassa 1-3 ja Juhannussaunassa), joissa Jartti kuvasi humoristisesti hyvin tuntemaansa pohjoishämäläistä maalaiselämää. 

Ryhtyessään kirjailijaksi Jartti myi rakenteilla olleen Piilo-nimisen talonsa ja muutti Artjärvelle, jossa hän asui pienessä Fiinula -nimisessä mökissä nuoremman veljensä kodin lähellä. Seuraavana keväänä Jartti muutti toisen veljensä luo Virtain Ala-Herraselle, jossa hän teki kirjallisia töitä jopa 18 tuntia päivässä ja kirjoitti muun muassa Herra Johtaja-romaaninsa siellä kolmeen kertaan. Jartin kirjallinen luomiskausi päättyi 1930-luvun lopulla ja viimeiset vuotensa Jartti vietti Pihlajavedellä Kömin talossa asuneiden sisariensa luona. Jartti kuoli tammikuussa 1951 ja hänet on haudattu Pihlajaveden uudelle hautausmaalle.

Jartin syntymän satavuotispäivänä 1987 paljastettiin hänen muistolaattansa, joka on Pihlajaveden ala-asteen seinässä.

Teoksia 
 Opettajan emännöitsijä, 1-näytöksinen pila. 1920
 Noitalakki, näytelmä.
 Pimeässä erehtyy, kylätarina Keski-Suomesta. 1922
 Herra Johtaja, romaani. 1923
 Munapuuro, 3-näytöksinen huvinäytelmä. 1925
 Joulusaunassa 1, romaani. 1926
 Joulusaunassa 2, romaani. 1927
 Joulusaunassa 3, romaani. 1931
 Juhannussaunassa, romaani. 1937

Lähteet 
 Leila Lepikko: Kirjailija Heikki Jartin muistolaatan paljastuspuhe

Aiheesta muualla 
Vähän sitä vähän tätä "Herra johtajasta", Suomen Kuvalehti, 31.05.1924, nro 22, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Ali Hassan Salameh

Ali Hassan Salameh (; 1. huhtikuuta 1941 – 22. tammikuuta 1979) oli palestiinalainen terroristi, jota Mossad piti Musta syyskuu -terroristijärjestön aivoina ja vastuussa Münchenin verilöylystä vuoden 1972 kesäolympialaisissa.
Palestiinalaiset eivät myöntäneet virallisesti Salamehin jäsenyyttä Mustassa syyskuussa, koska Salameh oli eräs Jasser Arafatin luottomiehistä eikä PLO:ta haluttu liittää kansainvälisestä terrorismista tunnettuun Mustaan syyskuuhun.

Elämäkerta 
Salameh syntyi palestiinalaisessa Qulanin kaupungissa rikkaaseen perheeseen. Hänen isänsä Shaykh Hassan Salameh kuoli vuoden 1948 sodassa Israelia vastaan Jaffassa. Salameh opiskeli Itä-Saksassa ja sai luultavasti sotilaallisen koulutuksensa Kairossa ja Moskovassa.

Ali Hassan oli hyvin kiistanalainen henkilö palestiinalaisten keskuudessa. Hän sai lempinimen Punainen prinssi, koska hän eli hyvin vaurasta  "playboy"-elämää. Hänen elämäänsä kuuluivat naiset, urheiluautot, diskot, yökerhot sekä baarit.
Hassan oli tuttu näky Beirutin hiekkarannoilla ja hotellien uima-altaissa monien naisten kanssa. Vuonna 1978 hän nai Georgina Rizkin, vuoden 1971 Miss Libanonin. Salamehea kritisoitiin ylellisestä elämäntavastaan samalla kun sadat palestiinalaiset pakolaiset kärsivät elintarvike- ja terveyshuollon surkeasta tilasta. Vaikka Salamehin hautajaisissa oli satoja ihmisiä, monet pitivät häntä liian länsimaalaisena etenkin elämäntavaltaan. Monet palestiinalaiset järjestöt eivät katsoneet Salamehea hyvällä ja pitivät häntä liian modernina ihmisenä.

Münchenin verilöylyn jälkeen vuonna 1972, jossa kuoli 11 israelilaista siviiliurheilijaa Mossad alkoi jahdata Salamehea iskujen pääarkkitehtina.

Salamehin löytämistä vaikeutti hänen jatkuva liikkumisensa sekä tiheä väärien passien vaihto ja niiden käyttö. Mossad löysi Salamehin vihdoin Beirutista ja järjesti tämän kuoleman 22. tammikuuta vuonna  1979.
Salameh oli myös CIA:n ja PLO:n salainen kontakti kuolemaansa asti. Hän lupasi olla surmaamatta amerikkalaisia jos nämä tukevat häntä taloudellisesti ja poliittisesti. Salameh lupasi myös suojella Yhdysvaltain kansalaisia Beirutissa.

Kuolema 
Salameh kuoli 22. tammikuuta vuonna 1979  Beirutissa autopommi-iskussa, jonka takana oli Israelin tiedustelupalvelu Mossad. Mossad luultavasti palkkasi englantilaisen Erika Chambersin, jonka tuli seurustella Salamehin kanssa ja järjestää tämän kuolema. Chambers esiintyi olevansa erään säätiön edustaja, joka tukee pakolaisleirien asukkaita humanitaarisesti. Salameh ja Chambers tapasivat Beirutin satamassa. Chambers  oppi Salamehin päivittäisen rutiinin  ja järjesti autopommi-iskun Salamehin saattueen käyttämän kadun varrelle. Salameh ja neljä henkivartijaa saivat iskussa surmansa.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 David B. Tinnin: Iskuryhmä (ISBN 951-23-1074-0, ISBN 951-638-133-2)

Palestiinalaisaktivistit
Palestiinalaiset terroristit
Palestiinalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Budolajien suomalaiset kattojärjestöt

Suomessa toimivien budōlajien kattojärjestöt.

Suomen kendoseurojen keskusliitto  

Suomen kendoseurojen keskusliitto on suomalaisten kendoseurojen kattojärjestö. Kendoliiton lajivalikoimaan kuuluvat kendō, ZNKR iaidō ja ZNKR jōdō. Liittoon kuului 2007 alussa 19 kendoseuraa, joista kaikissa harjoitellaan kendoa, mutta iaidōa ja jōdōa vain joissain. Tuhannen jäsenen raja Suomen kendoseurojen keskusliitossa meni rikki vuoden 2009 syksyllä.  Suomen kendoseurojen keskusliitto on jäsenenä sekä Euroopan kendoliitossa että kansainvälisessä kendoliitossa.

Suomen aikidoliitto 
Suomen aikidoliitossa oli vuonna 2007 57 jäsenseuraa. Kaikkiaan 3 041 lisenssin maksanutta jäsentä, joista 1 106 henkeä oli alle 19-vuotiaita (36 %) ja 850 henkeä oli naisia (28 %). Suomen aikidoliitto ry on myös rekisteröityjen liikuntayhdistysten: Suomen Liikunta ja Urheilu ry SLU:n jäsen sekä Nuori Suomi ry jäsen.

Suomen karateliitto 
Suomen karateliiton perustamiskokous pidettiin Helsingissä 6. joulukuuta 1969. Tuolloin liiton hallitukseen valittiin Kari Kuula, Lasse nieminen, Taisto Raumala, Ilkka Rautavirta, Vesa Reilimo ja Lasse Siurala. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Siurala, sihteerinä Raumala ja toiminnanjohtajana Kuula.

Suomen judoliitto 

Suomen judoliitto ry on vuonna 1958 perustettu rekisteröity yhdistys. Suomen judoliitossa oli 2008 noin 12 500 aktiivia jäsentä kaikkiaan 118  judoseurassa. Suomen judoliitto ry on myös Suomen Liikunta ja Urheilu ry SLU:n jäsen sekä Suomen Olympiakomitean ja Nuori Suomi ry jäsen. Suomen judoliitto on Euroopan judoliiton ja kansainvälisen judoliiton jäsen.

Suomen iaidoliitto 
Suomen iaidoliitto on perustettu 11/1986. Liiton puheenjohtajana on perustamisesta asti toiminut Jukka Helminen.  Suomen iaidoliiton jäseninä on kaksitoista suomalaista iaidoseuraa ja Suomen Musō Shinden-ryū-yhdistys.

Suomen kyudoliitto 
Suomen kyudoliittoon on suomalaisten kyudōseurojen kattojärjestö. Suomen kyudoliittoon kuuluu seitsemän suomalaista kyudō-seuraa, ja se on jäsenenä Euroopan kyudoliitossa ja kansainvälisessä kyudoliitossa.

Talous

Rahoitus

Lähteet

Budolajit
Budōlajit Suomessa
Kalle Korhonen (kansanedustaja)

Kaarlo (Kalle) Korhonen (27. joulukuuta 1878 Säräisniemi – 11. helmikuuta 1938 Karhumäki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Sisällissodan jälkeen Korhonen asui Neuvostoliitossa, jossa hän kuoli Stalinin vainojen uhrina vuonna 1938.

Elämä 
Nykyisen Vaalan kunnan Veneheitossa syntyneen Korhosen vanhemmat olivat puuseppä Eero Korhonen ja Eeva Kustaava Leinonen. Kansakoulun käytyään hän työskenteli renkinä ja myöhemmin maanviljelijänä kotikylässään. Vuonna 1902 Korhonen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen, jossa hän toimi muun muassa puhujana sekä piirijärjestön puheenjohtajana. Korhonen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1916 eduskuntavaaleissa. Sisällissodan käynnistyttyä Korhonen työskenteli kansanvaltuuskunnan maatalousasiainosastossa ja hän oli myös Työväen pääneuvoston varajäsen. 

Korhonen lähetettiin kansanvaltuuskunnan tehtävissä Pietariin, jonne hän jäi sodan päättyessä. Neuvosto-Venäjällä Korhonen työskenteli aluksi Airo-nimisen kommuunin puheenjohtajana Kostromassa. Vuonna 1920 Korhonen muutti Neuvosto-Karjalaan, jossa hän oli uittomiehenä Suunujoella, radanvartijana Vienan Kemissä sekä Uhtuan piirin maa-asiainosaston virkailijana. Vuodesta 1923 lähtien Korhonen asui Uhtualla, jossa hän työskenteli nuorisokoulun talousasiain hoitajana 1923–1930, valtiontilan talousosaston johtajana 1930–1932 ja nuorisokoulun johtajana 1932–1936. Vuosina 1936–1937 Korhonen työskenteli Venäjän kulttuurintutkimusinstituutin Uhtuan osastossa.

Korhonen erotettiin Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta vuonna 1935 ja vangittiin marraskuussa 1937 vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta syytettynä. Tammikuussa 1938 Korhonen sai kuolemantuomion artikla 58:n nojalla ja hänet teloitettiin 11. helmikuuta Sandarmohissa. Korhonen rehabilitoitiin vuonna 1988.

Perhe 
Korhosen puoliso ensimmäinen puoliso oli Hilma Vilhelmiina Nissinaho, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1902. Nissinaho jäi sisällissodan jälkeen Suomeen. Pariskunnalla oli kasvattitytär. Korhosen toinen puoliso oli Neuvostoliitossa Anna Jeremevna (s. 1906), jonka kanssa hänellä oli poika.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri
Työväen pääneuvoston jäsenet
Stalinin vainoissa kuolleet
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Oili Vainio

Oili Vainio (oik. Vainio-Roine) (21. lokakuuta 1940 Helsinki – 15. marraskuuta 2001 Helsinki) 
oli suomalainen iskelmälaulaja, jonka paras menestys sattui 1960-luvun alkupuolelle. Hän varttui Mäntsälässä Kaanaan kylässä ja teki ensimmäisen keikkansa 16-vuotiaana paikallisen kyläorkesterin solistina. Vuonna 1960 hän pääsi Esko Könösen yhtyeen solistiksi. Veljensä, hanuristi Taito Vainion kautta hän pääsi vuonna 1961 koelauluun ja sai Toivo Kärjen vakuuttumaan taidoistaan, mikä johti ensimmäiseen levytykseen. Oili Vainion tunnetuin levytys on saksalainen tango Tanssin sun kanssasi aamuun (), jonka hän levytti vuonna 1962. Samana vuonna Vainio meni Musiikki-Fazerin palvelukseen ja vähensi keikkailuaan. 1960-luvun lopulta lähtien hän keskittyi perhe-elämään. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1974 ja lopetti samalla myös keikkailun. Sen jälkeen hän jatkoi kuorolaulun parissa. Hän levytti kaikkiaan 28 laulua 13 vuoden aikana. Varsinaisen työuransa Oili Vainio teki virkailijana liikenneministeriössä.

1960-luvun lopulla Oili Vainio muodosti vähän aikaa esiintyneen Kolmiapila-trion Sirkka Keiskin ja Iris Raution kanssa. Toivo Kärki kaavaili kokoonpanoa Metro-tyttöjen seuraajaksi, mutta ajankohta ei ollut enää otollinen ja Kolmiapila jäi levyttäväksi televisioprojektiksi ehtimättä lainkaan tanssilavoille. Trion levytykset supistuivat kahteen vuosina 1967 ja 1968 julkaistuun singlelevyyn. Levytetyistä kappaleista kaksi oli valsseja ja toiset kaksi tangoja.

Lähteet

Diskografia 
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Caran d’Ache

Caran d'Ache (oik. Emmanuel Poiré, 6. marraskuuta 1858 Moskova – 25. helmikuuta 1909 Pariisi) oli ranskalainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. Taiteilijanimi Caran d'Ache tulee venäjänkielisestä sanasta Карандаш eli lyijykynä.

Moskovassa syntynyt Poiré opiskeli synnyinkaupungissaan, mutta muutti Pariisiin, jossa hänestä tuli suosittu aikakauslehtien kuvittaja. Hän kuului ensimmäisiin, jotka tekivät sanomalehtistrippejä, muutamasta kuvasta muodostuvia sarjakuvakertomuksia. Hänen tyyliinsä vaikuttivat voimakkaasti saksalaiset piirtäjät Wilhelm Busch ja Adolf Oberländer.

Aiheesta muualla 

 Töpfferiana: Caran d'Ache 
 Miten mestariteos tehdään (1888)
 Ihme (1889)
 Välttämätön paha

Ranskalaiset pilapiirtäjät
Ranskalaiset kuvittajat
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Kuolleisuus

Kuolleisuus on väestön mittaluku, joka ilmoittaa vuoden aikana kuolleiden lukumäärän tuhatta asukasta kohden. Kun kuolleisuus ja syntyvyys vähennetään keskenään, jää jäljelle väestönkasvua osoittava luku (ilman nettomaahanmuuttoa). Kuolleisuus voidaan ilmoittaa numeromääräisenä tai promilleina. Jos kuolleisuus on 9,5 tuhatta asukasta kohden eli 9,5/1 000 as. (9,5 ‰), 100 000 ihmisen väestössä se tarkoittaisi 950 kuollutta.

Usein ollaan kiinnostuneita rajatummista populaatioista, jolloin puhutaan esimerkiksi äitiyskuolleisuudesta, perinataalisesta kuolleisuudesta, imeväiskuolleisuudesta, lapsikuolleisuudesta tai vakioidusta kuolleisuusluvusta.

Kuolleisuuteen vaikuttavia tekijöitä 
Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että pienituloisuuteen liittyy keskimäärin kaksi vuotta muuta väestöä varhaisempi kuolema, joka ei selity eroina diabeteksen ja verenpainetaudin esiintyvyydessä eikä myöskään tupakointiin, ylipainoisuuteen tai alkoholinkulutukseen liittyvillä eroilla. Tutkimukseen osallistui yhteensä 1,7 miljoonaa henkeä seitsemästä korkean elintason maasta. Havaittu ylikuolleisuus näyttäisi selittyvän suureksi osaksi sillä, että suurempituloiset nukkuvat pidempään ja sikeämmin. 

Kansainvälinen tutkimusryhmä havaitsi vuonna 2022 julkaistussa tutkimuksessaan, että runsaasti negatiivisia tunteita kuten surullisuutta tai yksinäisyyttä kokeneet elivät keskimäärin 1,65 vuotta muita lyhyemmän elämä. Maksa- tai keuhkosairaus lyhensi elinikää vain 1,5 vuodella.

Katso myös 
 Tapauskuolleisuus

Lähteet
 WSOY Facta - kuolleisuus

Aiheesta muualla

 EuroMOMO – European monitoring of excess mortality for public health action

Väestötiede
Kuolema
Epidemiologia
Unholy Terror


Unholy Terror on heavy metalia soittavan yhdysvaltalaisen W.A.S.P.-yhtyeen vuonna 2001 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos: 7/10

Lähteet 

Vuoden 2001 albumit
W.A.S.P.:in albumit
Dying for the World


Dying for the World on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in vuonna 2002 julkaistu studioalbumi. Albumi on kunnianosoitus syyskuun 11. päivän terroriteoissa kuolleille ihmisille.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
W.A.S.P.:in albumit
Agneta Ara

Agneta Birgitta Ara (oik. Laurent; s. 4. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen ruotsinkielinen kirjailija ja runoilija.

Elämä ja ura 
Ara valmistui merkonomiksi 1969, ylioppilaaksi 1972 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1980. Työuransa alussa hän toimi Teollistamisrahasto oy:n toimistovirkailijana 1966–1967 ja Rautakonttori oy:n kirjeenvaihtajana 1969–1972. Ara oli Suomen Pankin sihteerinä 1973–1974 ja 1978–1980 ja aloitti vapaana kirjailijana 1980. Hän on myös kääntänyt kirjallisuutta suomesta ruotsiksi.

Aralla on ollut lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli Finlands svenska författareföreningin hallituksen jäsen 1985–1991 ja puheenjohtaja 1995–1998, Lukukeskuksen hallituksessa 1988–1991 ja 1994–1995 sekä ruotsinkielisen kirjallisuuden edistämisen valtuuskunnassa 1992–2002. Vuosina 2003–2007 Ara oli Kirjallisuuden edistämiskeskuksen varapuheenjohtaja ja 2005–2010 tekijänoikeusjärjestö Sanaston hallituksen jäsen. Hän on ollut myös Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnan seurakuntaneuvoston jäsen 2000–2006 sekä Suomen ja Meksikon kulttuurivaihdon tuki ry:n hallituksen jäsen 2006–2008.

Ara on saanut Svenska litteratursällskapet i Finlandin kirjallisuuspalkinnon vuosina 1976, 1984, 1991 ja 1996. Hän sai vuonna 1991 myös valtion kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 1996 Ara sai Runeberg-palkinnon teoksesta Huset med de glömda dörrarna (suom. Unohdettujen ovien talo). Hänelle myönnettiin vuonna 2006 valtion taiteilijaeläke. Vuonna 2007 Aran teos Det har varit kallt i Madrid (suom. Matalapaine lähestyy Madridia) oli Finlandia-palkintoehdokkaana.

Aran isä oli oopperalaulaja Ture Ara ja äiti näyttelijä Birgit Kronström. Hänen puolisonsa oli vuosina 1982–1986 lääketieteen lisensiaatti Nils Laurent. Aran sisar on kuvanveistäjä Birgitta Ara.

Tuotanto

Ruotsin kielellä

Runokokoelmat
 Det är redan en annan dag,  1975
 Det är som i dikter, 1977
 Hästens hjärta, 1979
 Omfamningen, 1982
 Korta stund, 1983
 Glömska, eld, 1986

Romaanit
 Antonio Gades kommer inte, 1990
 Huset med de glömda dörrarna, 1995
 Det har varit kallt i Madrid, 2007
 Baton Rouge, 2013

Kuunnelmat
 Fjäril av järn, 1979
 Ministerns gardiner, 1987 (sovitettu näytelmäksi 2001)

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Finlandia-palkintoehdokkaat 2007 – Agneta Ara: Det har varit kallt i Madrid. Ylen Elävä arkisto.

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
The Neon God: Part 1 – The Rise


Neon God: Part I The Rise on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in vuonna 2004 julkaiseman kaksiosaisen albumin ensimmäinen osa.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 26.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Metal Storm: 9.0/10

Lähteet 

W.A.S.P.:in albumit
Vuoden 2004 albumit
The Neon God: Part 2 – The Demise


Neon God: Part II The Demise on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in vuonna 2004 julkaiseman kaksiosaisen albumin toinen osa.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Sea of Tranquility:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
W.A.S.P.:in albumit
Club Universidad Nacional

Club Universidad Nacional tai lyhyemmin Universidad on jalkapalloseura Méxicosta Meksikosta. Seura edustaa Universidad Nacional Autónoma de México -yliopistoa (UNAM) ja se tunnetaankin yleisesti nimillä Pumas ja Pumas de la UNAM. Se on perustettu vuonna 1954. Seura pelaa maansa pääsarjatasolla. Seuran kotikenttänä toimiin lähes 70 000 katsojaa vetävä Estadio Olímpico Universitario. Seura on voittanut Meksikon mestaruuden viidesti. vuonna 2004 se voitti molemmat pääsarjan kilpailut.

Saavutukset
 Liigamestaruus: 1977, 1981, 1991, 2004 (Clausura), 2004 (Apertura), 2009 (Clausura)
 Meksikon Cupin voitto: 1975
 Mestarijoukkueiden kilpailun voittaja: 1975, 2004
 CONCACAF Champions' Cup: 1980, 1982, 1989
 Interamerikan Cup: 1981
 Trofeo Santiago Bernabéun voitto: 2004

Aiheesta muualla

Seuran kotisivu

Meksikolaiset jalkapalloseurat
Keräkaali

Keräkaali (Brassica oleracea var. capitata) on kaalin (Brassica oleracea) muunnos. Keräkaalista on jalostettu viljelyyn runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka muodostavat Capitata-lajikeryhmän. Tähän kuuluu tavallisen keräkaalin eli valkokaalin lisäksi punakaali- ja suippokaalilajikkeet. 

Keräkaalilla on kookkaat lehdet, ja osa, joka syödään, on yhteen kiertyneiden nuorten lehtien muodostama kasvin keskiosa eli päätesilmu. 

Keräkaali sisältää runsaasti C-vitamiinia ja kalsiumia ja fyllokinonia eli K1-vitamiinia. Suomalaiset syövät vuodessa keskimäärin noin kolme kiloa valkokaalia henkeä kohti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ravintoarvo  fineli.fi
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Brassica oleracea var. capitata 

Kaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ugra-Karma

Ugra-Karma on suomalaisen black metal -yhtye Impaled Nazarenen vuonna 1993 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin alkuperäinen kansikuva kopioi laittomasti Madame Koslovskyn taidetta. Vuoden 1998 uusintapainokseen kansitaide vaihdettiin sekä levylle lisättiin kaksi bonuskappaletta, mutta tästä huolimatta muutamista levyistä kyseiset kappaleet puuttuivat kokonaan.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kimmo Luttinen ja Mika Luttinen.

Uusintajulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Mika Luttinen – laulu
 Kimmo Luttinen – rummut, kitara
 Taneli Jarva – basso
 Jarno Anttila – kitara

Muut tekijät 
 Ahti "Toki" Kortelainen – äänitys ja miksaus
 Arto Anttila – valokuvat

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1993 albumit
Impaled Nazarenen albumit
Niilo Korhonen

Niilo Juhani Korhonen (15. joulukuuta Nilsiä 1915 – 26. syyskuuta 1943 Ontajoki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 107. Jalkaväkirykmentti 10:ssä komppanian päällikkönä toiminut Korhonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 8. helmikuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Korhonen on haudattu Kuopion sankarihautaan.

Lähteet

Viitteet 

Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Miou-Miou

Miou-Miou (oik. Sylvette Héry tai Herry; s. 22. helmikuuta 1950 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä.

Miou-Miou sai vuonna 1980 parhaan naisnäyttelijän César-palkinnon roolistaan elokuvassa Minun tarinani (La dérobade, 1979). Lumiere-palkinnon hän sai 1998 roolistaan elokuvassa Nettoyage à sec (1997). Muita hänen elokuviaan ovat Riipukset (1974), Iltapuku (1986) ja Milou toukokuussa (1989).

Miou-Mioulla on kaksi lasta. Ensimmäisen isä on näyttelijä Patrick Dewaere ja toisen laulaja Julien Clerc. Näyttelijästä oli käytetty kissan nau'untaan viittaavaa lempinimeä jo ennen huomattavaa menestystä 1970-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Kari Piironen

Kari Veikko Piironen (31. lokakuuta 1947 Mellilä – 31. maaliskuuta 2020 Jyväskylä) oli suomalainen iskelmälaulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 1988. Piironen keikkaili yli 50 vuotta, levytti 14 albumia ja lähes 200 kappaletta. 

Piironen muutti nuorena Ruotsiin metallitöihin. Hän osallistui ensimmäisen kerran Seinäjoen Tangomarkkinoille vuonna 1987. Seuraavana vuonna hän osallistui kilpailuun toisen kerran ja voitti. Hän saattoi aloittaa täysipainoisen laulajanuran ja päätti muuttaa takaisin Suomeen.

Piironen asui vuodesta 1996 Viitasaarella yhdessä vaimonsa kanssa. Myös Piirosen sisko Vuokko oli iskelmälaulaja.

Piirosella todettiin vuoden 2017 alussa keuhkosyöpä ja hän joutui peruuttamaan kaikki keväälle Suomeen ja Ruotsiin suunnitellut 50-vuotisjuhlakonserttinsa.


Diskografia
Aamuinen maa (1989)
Kuin lintu luottaa tuuleen (1991)
Kuumat kirjeet (1993)
Oo lähelläin (1995)
Kuninkaan vuosikymmen (1998)
Parhainta aikaa (2001)
Yhteinen tie (2001)
Nyt tai ei koskaan (2004)
Juhlalevy: 10 uutta & 10 toivotuinta (2008)
Toivo Kärjen sävelin (2011)
Vaarallista onnea (2013)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla

 

Suomalaiset laulajat
Tangokuninkaat
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Patrick Dewaere

Patrick Dewaere (26. tammikuuta 1947 – 16. heinäkuuta 1982) oli ranskalainen näyttelijä. Hän syntyi Saint-Brieuc'ssa ja teki läpimurtonsa vuonna 1974 roolilla Bertrand Blierin elokuvassa Riipukset. Lupaava ura päättyi itsemurhaan Pariisissa 35-vuotiaana. 

Dewaeren mukaan on nimetty palkinto. Hänestä on lisäksi tehty dokumentti, ja Raphaël on levyttänyt hänen kunniakseen laulun "Chanson pour Patrick Dewaere".

Dewaeren tunnettuihin myöhäisiin elokuvarooleihin lukeutuu mm. osa Isäpuolessa (1981).

Ranskalaiset näyttelijät
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Anne Fletcher

Anne Fletcher (s. 1. toukokuuta 1966) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Detroitissa, Michiganissa, ja aloitti uransa elokuvien parissa 1990-luvulla. Hänet tunnettiin alun perin tanssijana ja elokuvakoreografina, joka toimi myös ajoittaisena näyttelijänä. 

Vuonna 2006 Anne Fletcherin ohjaus Step Up oli suuri kansainvälinen menestys.

Filmogragia ohjaajana 
 Step Up (2006)
 27 Dresses – hääkuumetta (2008)
 Odottamaton ehdotus (2009)
 The Guilt Trip (2012)
 Hot Pursuit (2015)
 Dumplin' (2018)

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Kokenillikirva

Kokenillikirva (Dactylopius coccus vanh. Coccus cacti) on Meksikosta ja Etelä-Amerikasta kotoisin oleva pieni kirvalaji. Se käyttää ravinnokseen kaktuksia. Lajin naaraista tehdään punaista väriainetta (E 120). Väriaineesta käytetään nimiä karmiinit, kokkiniili tai karmiinihappo.

1900-luvun alussa kokenillikirvoja ja niiden ravintokasviksi sopivia opuntiakaktuksia istutettiin Australiaan. Kaktuksista tuli paha rikkakasvi.

Karmiini väriaineena 
Elintarviketeollisuus käyttää karmiinia punaisena väriaineena muun muassa makeisissa ja juomissa, joissakin punaisissa mehuissa, punaviineissä, likööreissä ja esimerkiksi Camparissa. Monet vegaanit ja muut eläinystävälliseen kuluttamiseen pyrkivät välttävät eettisistä syistä karmiinia sisältäviä tuotteita ja valitsevat kasviperäisillä väreillä, kuten punajuurella, värjätyn tuotteen.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Donkin, R. A. 1977. "Spanish Red: An Ethnogeographical Study of Cochineal and the Opuntia Cactus." Transactions Of The American Philosophical Society 67 (Part 5): 1-84.
Greenfield, Amy Butler. 2005. A Perfect Red: Empire, Espionage, and the Quest for the Color of Desire. HarperCollins Publishers Inc., New York.
Stiling, P. 2000. "A Worm That Turned." Natural History 109 (5): 40-43.

Aiheesta muualla 
iNaturalist: Dactylopius coccus
UniProt: Taxonomy - Dactylopius coccus (Cochineal) {en}}
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Dactylopius coccus, cochineal 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Dactylopius coccus 
Cultivation of Cochineal in Oaxaca  
värjäys: Dactylopius, Dactylopus Kokenillikirva

Kilpikirvat
Opava

Opava (, ) on Tšekissä Määrin-Sleesian läänissä sijaitseva kaupunki, jonka läpi virtaa Opava-joki. Aiemmin kaupunki oli Sleesian pääkaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan kaupungissa asui 56 450 asukasta.

Historia 
Ensimmäiset tiedot Opavasta ovat vuodelta 1195. Kaupunkioikeudet (Magdeburgin kaupunginoikeudet) sille myönnettiin vuonna 1224.

Talous ja kulttuuri 
Sijaintinsa vuoksi Opava palvelee keskuksena monille ympäröiville kylille ja kaupungeille sekä talouden että kulttuurin aloilla. Tšekin tasavallan vanhin museo sijaitsee Opavassa. Se avattiin yleisölle vuonna 1814. Perinnettä jatkaa myös Sleesian maakuntamuseo Opavassa, joka rakennettiin vuosien 1893–1895 aikana. Lisäksi kaupungissa on muun muassa Tiedeakatemian Sleesian instituutti ja Sleesian yliopisto.

Matkailu ja kielet 
Kaupungissa ei puhuta joitakin palvelualojen paikkoja lukuun ottamatta juuri lainkaan englantia. Osa paikallisista puhuu kuitenkin jonkin verran saksaa. Noin parinkymmenen minuutin ajomatkan päässä sijaitsee Ostravan kaupunki, jossa on lentokenttä.

Lähteet

Viitteet 

Tšekin kaupungit
Volker Weidler

Volker Weidler (s. 18. maaliskuuta 1962 Heidelberg, Länsi-Saksa) on saksalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui urallaan kymmeneen F1-kilpailuun Rial-tallin autolla, mutta karsiutui niissä jokaisesta.

Weidler voitti Le Mansin 24 tunnin ajon Mazda 787B -autolla vuonna 1991 yhdessä Johnny Herbertin ja Bertrand Gachot'n kanssa. Weidler voitti myös Saksan Formula 3000 -sarjan mestaruuden vuonna 1985.

Lähteet

Viitteet 

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
Formula 1 -kuljettajat, jotka eivät koskaan osallistuneet lähtöön
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyhä maa

Pyhä maa (myös Luvattu maa ja Kanaaninmaa) on Israelin tai Palestiinan alueesta käytetty nimitys. Se käsittää sekä nykyisen Israelin alueen että palestiinalais­alueet. Nimitys johtuu alueen merkityksestä Raamatun tärkeimpien tapahtumien paikkana. Pyhä maa on sekä juutalaisten, kristittyjen että muslimien tärkeä pyhiinvaelluskohde. Siitä käytetään myös nimitystä Luvattu maa, koska Raamatun mukaan Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille.

Nimi 

Nimi ”Pyhä maa” liittyy juutalais-kristilliseen uskonkäsitykseen. Maasta tulee pyhä, kun se liittyy Jumalan pelastussuunnitelmaan. Samalla tavoin voidaan puhua pyhistä miehistä ja naisista sekä pyhistä paikoista ja esineistä. Pyhyys ei siten johdu itse esineestä tai henkilöstä. 

Raamatussa sanonta pyhä maa esiintyy muun muassa Toisessa Mooseksen kirjassa. Sen mukaan Jumala ilmestyi Moosekselle palavassa pensaassa Hoorebin vuorella ja käski hänen riisua kenkänsä, koska paikka, johon hän oli tullut, oli pyhä maa. Samalla Jumala antoi Moosekselle tehtäväksi vapauttaa israelilaiset Egyptistä, jossa he olivat orjina. 

Pyhä maa mainitaan myös Koraanin 5. suurassa: ”Kansani, kulkekaa sisälle Jumalan luvattuun pyhään maahan. Älkää kääntykö pakoon, muutoin varmaan joudutte perikatoon.”

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pyhä Maa -verkkopalvelu Israelin ja Palestiinan konfliktiin ja Pyhään maahan liittyvää aineistoa kristillisestä näkökulmasta.

Raamattu
Juutalaisuus
Kristilliset käsitteet
1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2


1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2 on jatkoa Deep Purplen Mark 4-kokoonpanon (Bolin, Coverdale, Hughes, Lord, Paice) kesäkuun 1975 harjoituksille.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tommy Bolin – kitara, laulu
 David Coverdale – laulu
 Glenn Hughes – basso, laulu
 Jon Lord – urut, kosketinsoittimet
 Ian Paice – rummut, lyömäsoittimet

Aiheesta muualla 
 1420 Beachwood Drive discogs.com -sivsustolla 

Vuoden 2000 kokoelma-albumit
Deep Purplen kokoelma-albumit
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita

Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita on yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat Ardennien taistelun aikoihin. Elokuva julkaistiin vuonna 2003. Sen ohjasi Ryan Little, ja sen on käsikirjoittanut Matt Whitaker, Geoffrey Panosin tarinan pohjalta. 

Elokuvan päärooleja näyttelevät Corbin Allred, Alexander Polinsky, Kirby Heyborne, Larry Bagby ja Peter Asle Holden. Tarinan päähenkilöinä on neljä amerikkalaista sotilasta, jotka selviytyvät Malmedyn verilöylystä.

Aiheesta muualla 
 Leffatykki.com

Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Vuoden 2003 yhdysvaltalaiset elokuvat
Listen, Learn, Read On

Listen, Learn, Read On on Deep Purplen kuuden cd:n ja kirjasen sisältävä kokoelmaboksi vuosilta 1968-1976. Se sisältää myös yhtyeen ensimmäisen toimintakauden (1968–1976) jäsenten Purplea edeltävien yhtyeiden kappaleita.

Kappaleet

CD 1: 1964-1971

Pre-Purple 1964–1971
The Outlaws: Keep A Knockin' (Ritchie Blackmore) 1964
M.I.5: You'll Never Stop Me Loving You (Rod Evans & Ian Paice) 1966
M.I.5: Only Time Will Tell (Ian Paice & Rod Evans) 1966
Johnny Kidd & The Pirates: Send For That Girl (Nick Simper) 1966
Santa Barbara Machine Head: Porcupine Juice (Jon Lord) 1967
Episode Six: I Can See Through You (Roger Glover & Ian Gillan) 1967
Episode Six: Mr. Universe (Ian Gillan & Roger Glover) 1968
Trapeze: Medusa (Glenn Hughes) 1970
The Government: Does Anybody Really Know What Time It Is (David Coverdale) 1971
Zephyr: See My People Come Together (Tommy Bolin) 1971

Deep Purple 1968–1969
Hush
Help
Shield
Listen, Learn, Read On
Kentucky Woman
Playground (studio outtake)
Emmaretta
The Bird Has Flown (single version)

CD 2: 1969-1970

Why Didn't Rosemary
Hallelujah
Ricochet (BBC)
The Bird Has Flown (BBC)
Hush (live)
Concerto, Third Movement (reprise) (live)
Wring That Neck (live)
Jam Stew (BBC)
Speed King (BBC)
Cry Free
Hard Loving Man (BBC)
Bloodsucker (BBC)
Living Wreck (BBC)
Studio Chat / Jam 
Flight Of The Rat

CD 3: 1970-1971

Mandrake Root (live)
Grabsplatter (BBC)
Child In Time (BBC)
Jon Lord interview (BBC)
Black Night (BBC)
Into The Fire (BBC)
Fools (studio outtake)
Fireball
No One Came
Demon's Eye

CD 4: 1971-1974

No No No (German TV)
Highway Star (German TV)
Smoke On The Water (quad mix)
Never Before (quad mix)
When A Blind Man Cries (remix)
Strange Kind Of Woman (live)
Lazy (live)
Black Night (live)
Woman From Tokyo (remix)
Smooth Dancer
Mary Long (remix)
Burn
Might Just Take Your Life

CD 5: 1974

Sail Away
Coronarias Redig
You Fool No One (live)
Mistreated (live)
Space Truckin' (live)

CD 6: 1974-1976

Stormbringer (quad mix)
Soldier Of Fortune (quad mix)
Hold On (quad mix)
Highball Shooter (instrumental version)
The Gypsy (live)
Drifter (live rehearsal)
Dance To The Rock & Roll (live jam)
This Time Around / Owed To 'G'
Love Child
Wild Dogs (live)
Lady Luck (live)
Gettin' Tighter (live)
You Keep On Moving

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Deep Purplen kokoelma-albumit
Musiikkiboksit
Onni Laihanen

Onni Laihanen (16. kesäkuuta 1916 – 23. huhtikuuta 1956) oli suomalainen harmonikansoittaja, säveltäjä ja tanssimuusikko. Hän soitti mm. kuuluisassa Dallapé-orkesterissa. Hänen kuuluisin sävellyksensä on Rantakoivun alla vuodelta 1938.

Laihanen voitti Suomen harmonikkamestaruuden vuosina  1941,1942, 1943 ja 1945.  Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1947. Hän kuoli sydänhalvaukseen vain 39-vuotiaana vuonna 1956. Laihanen käytti salanimeä Inno L.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset harmonikansoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Kauhajoen seurakunta

Kauhajoen seurakunta () kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan.

Historia
Kauhajoki kuului alkujaan Ilmajoen emäseurakuntaan. Kauhajoella tiedetään olleen kappelitupa jo vuonna 1584. Kauhajoesta tehtiin oma saarnahuonekunta vuonna 1624 ja kappeli kolme vuotta myöhemmin. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Kauhajoki erotettiin muodollisesti vuonna 1858 mutta käytännössä erotus toteutui vasta 1892. Kauhajoen Aronkylään saatiin oma Alapään rukoushuonekunta vuonna 1923. Kauhajoen kirkonkylän lisäksi seurakuntalaisille rakennettiin sivukirkot Nummijärvelle (1934) ja Kauhajärvelle (1951).
Kenraali Ušakovin määräyksestä syyskuun 1. päivänä vuonna 1808 venäläiset sotajoukot polttivat Kauhajoella sekä kirkon että pappilan. Kauhajoen seurakunnan kirkkoherrana toimii Jouko Ala-Prinkkilä, joka on toiminut tehtävässä vuodesta 2001 lähtien.

Seurakunnan toimitilat
 Kauhajoen kirkko
 Nummijärven kirkko
 Kauhajärven kirkko
 Majaniemen Riihikirkko
 Majaniemen leirikeskus
 Nuorisotalo Setälä
 Keskustan seurakuntakeskus
 Aron seurakuntakoti
 Kainaston seurakuntakoti
 Päntäneen seurakuntakoti
 Männikön kerhohuone
 Äijälän pappila
 Virastotalo
 Siunauskappeli

Papisto

Kauhajoen kappeliseurakunta 
 1627–1650: Sigfrid Henrici Albilacovius Uskelensis
 1652–1665: Eskil Matinpoika Stutaeus
 1665–1698: Jacob Sigfridi Haustramnius
 1698–1701: Henric Gabrielinpoika Peldan
 1701–1708: Mathias Nervander
 1709–1766: Henric Jacobi Hideen
 1767–1781: Nathanael Warnberg
 1783–1803: Anders Törnudd
 1804–1811: Abraham Mellenius
 1812–1818: Christian Sandbäck
 1821–1833: Johan Malin
 1835–1838: Nils Henrik Chydenius
 1839–1841: Gustaf Adolf Andström
 1843–1851: Fredrik Ollonqvist
 1855–1864: Samuel Hellgren
 1864–1868: Fredrik Napoleon Ottelin
 1869–1878: Frans Henrik Hällfors
 1878–1887: Karl Oskar Kraft
 1887–1891: Gustaf Edvard Lybeck
 1893–1920: Karl Eliel Meno

Kauhajoen seurakunta 
 1891–1927: Gustaf Edvard Lybeck

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kauhajoen seurakunnan kotisivut

Kauhajoki
Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Peliko

Peliko on Oy Martinex Ab:n omistama suomalainen pelivalmistaja. Pelikon kuuluisimpia pelejä ovat muun muassa Kari Mannerlan luomat Afrikan tähti- ja Inkan aarre -lautapelit sekä Pekka-pelikortit. Peliko-nimellä yhtiö sai alkunsa vuonna 1985, mutta pelien valmistuksen historia ulottuu 1940-luvulle saakka.

Yhtiön tuotantotilat sijaitsevat Raisiossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pelikon kotisivut

Suomalaiset lautapelien valmistajat
Tavaramerkit
Oberschütze

Oberschütze oli Saksan armeijan sotilasarvo, joka asettui sotamiehen ja korpraalin väliin. Suomen puolustusvoimissa Oberschützelle ei ole vastaavuutta, mutta sen suora käännös olisi ylisotamies tai 1. luokan sotamies. Arvoa ei ole käytetty vuoden 1945 jälkeen Saksassa. Nykyisessä Saksan armeijassa korpraalin ylennyksen saaminen on yleisempää. 

Ensimmäisenä arvoa käytti Baijerin armeija 1800-luvun lopulla. Reichswehr otti sen käyttöön 1920, ja sen tarkoitus oli antaa tunnustusta niille ansioituneille sotilaille, joilla ei katsottu olevan kykyjä Gefreiterin eli korpraalin arvoon.

Toinen maailmansota

Rauhan ajan Wehrmachtissa Oberschütze myönnettiin yleensä puoli vuotta palvelleelle Schützelle, sotamiehelle. Arvo ei ollut käytössä lokakuusta 1934 lokakuuhun 1936. Toisen maailmansodan aikana arvo otettiin käyttöön maavoimien lisäksi ilmavoimissa. Pääosin arvo myönnettiin yhä niille, joiden ei odotettu nousevan ali- tai toimiupseereiksi. Myös Waffen-SS käytti sitä omalla nimikkeellään SS-Oberschütze, mutta Allgemeine SS käytti Oberschützen sijasta arvoa SS-Obermann. Waffen-SS:n kuuluneen arvon haltijan kaulusmerkit olivat samanlaiset kuin tavallisen SS-Schützen, mutta arvojen erottamiseksi Oberschützellä oli hihassaan pieni ruusuke.

Vastaavuudet aselajeissa

 Oberkanonier, tykistö 
 Obergrenadier, krenatöörijoukot (vuoteen 1942)
 Oberpionier, pioneerijoukot
 Oberfahrer, kuljetusjoukot
 Oberfunker, viestiaselaji
 SS-Oberschütze, Waffen-SS
 SS-Obermann, Allgemeine-SS

Arvomerkit ennen vuotta 1945

Arvomerkit SS-joukoissa

Katso myös 

 Luettelo SS-arvoista

Lähteet
 

SS:n sotilasarvot