joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Erakkotuulihaukka

Erakkotuulihaukka (Falco dickinsoni) on itäafrikkalainen jalohaukka. Se on saanut nimensä englantilaisen lääkärin ja lähetystyöntekijän John Dickinsonin kunniaksi, joka pyydysti ensimmäisen tyyppinäytteen eli holotyypin.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 27–30 cm, siipien kärkiväli 61–68 cm ja paino 167–246 g. Naaras on noin 4 % pitempi ja painaa 10–20 % enemmän kuin koiras. Erakkotuulihaukan höyhenpuku on pääosin tummanharmaa, pää ja yläperä ovat vaaleanharmaat, siivet ja pyrstö ovat alapuolelta vaalean- ja tummanharmaan poikkiraitaiset, sekä iso silmä, vahanahka ja koivet ovat keltaiset. Nuori lintu on ruskeanharmaa ja tummaraitainen.

Esiintyminen 
Erakkotuulihaukat elävät Afrikassa päiväntasaajan eteläpuolella Kongon eteläosista ja Tansaniasta Etelä-Afrikan pohjoisosiin ja Namibian koillisosiin. Se on yleinen Sansibarin ja Pemban saarilla. Lajin elinympäristön ala on noin 3,6 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 10 000–100 000 yksilöä.

Elinympäristö 
Laji asustaa savanneilla, aukkoisissa metsissä ja soistuneilla alueilla, mielellään palmuja ja apinanleipäpuita (Adansonia) kasvavilla alueilla.

Lisääntyminen 
Pesä on usein korkella kuolleen palmun latvassa tai apinanleipäpuun kolossa, joskus vasarapäähaikaran vanhassa pesässä. Naaras munii 1–4 munaa ja hautoo niitä noin kuukauden. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 33–35 päivää vanhoina.

Ravinto 
Ruokavalio koostuu liskoista, linnuista, sammakkoeläimistä, hyönteisistä ja nilviäisistä. Se seuraa mielellään maastopaloja ja saalistaa palon alta pakoon pyrkiviä eläimiä.

Lähteet 
 globalraptors.org  
 kestreling.com (kuvia)

Viitteet 

Jalohaukat
Koiran elämää

Koiran elämää () on Frontier Developmentsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 2:lle.

Tarina  

Pelin päähenkilö on sekarotuinen ja hieman ilkikurinen koira Jake. Hänen tehtävänään on pelastaa Daisy, jonka sieppasivat Neiti Peachesin kaksi apulaista, ilkeät koirarankkurit. Jaken on löydettävä Daisy nopeasti, sillä Neiti Peaches aikoo tehdä Daisysta ja monista muistakin koirista "kissanruokaa". Peliin sisältyy lisäksi useita minipelejä.

Pelissä voi Jaken lisäksi ohjata monia muitakin koiria. Siinä on kolme isoa aluetta, joissa voi vapaasti liikkua: Jaken koti Clarksville, MinniWahWahin laskettelu-keskus ja Boom City. Jake voi haistella hajuja, merkata reviiriä, kaivaa, kerjätä ruokaa, uida, leikkiä ja haastaa muita koiria leikkeihin; tehdä kaikkea, mitä koira voi. Jaken on suoritettava tehtäviä ja kerättävä luita, jotta hän voi pelastaa Daisyn.

Pelin lopussa, Jaken saavuttua Neiti Peachesin tehtaaseen, pelaajan on hajotettava suuri kone, johon Daisy on menossa muussattavaksi. Jake pelastaa Daisyn ja neiti Peaches tippuu itse kissanruokakoneeseen.

Ääninäyttelijät

Englanninkielinen versio 
Kerry Shale ääninäytteli kaikkia hahmoja.

Suomenkielinen versio

Aiheesta muualla 
 

PlayStation 2 -pelit
Toimintaseikkailupelit
Vuoden 2003 videopelit
Lisa Backwell

Lisa Backwell (s. 28. lokakuuta 1990 Bristol, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Backwell tunnetaan muun muassa sarjasta Skins – liekeissä, jossa hän esittää Pandora Moonia.

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Openworld

Openworld eli Openworld Adventure Network on Suomessa vuonna 2000 perustettu matkailuun, ulkoilmaelämään, kiipeilyyn, retkikuntiin ja kestävään kehitykseen keskittynyt yhteisö ja verkkolehti.

Kierrettyään Lähi-idän alueella yhteisön perustajajäsenet Juha Viitala ja Kalle Viira halusivat keväällä 1997  perustaa yhteisön helpottamaan omatoimimatkailua ja yleensä maailman avartamista. Myöhemmin mukaan on matkailun ja kulttuurivaihdon lisäksi tullut ulkoilmaelämään ja muun muassa kiipeilyyn liittyviä teemoja.

Openworld Adventure Networkin julkinen käynnistys tapahtui vuonna 2001, kun perustajakaksikko kiersi maailman ympäri vuodessa ja raportoi matkan tapahtumia MTV3 Internetissä. Sivusto oli yksi ensimmäisistä matkablogeista. Vuonna 2006 avautui Openworld.fi-sivusto, joka matkailun lisäksi käsittelee muun muassa kiipeilyä, retkeilyä, retkikuntia ja seikkailu-urheiluun liittyviä asioita.

Openworld-yhteisö on järjestänyt matkavalokuvanäyttelyjä, seikkailumatkoja, kursseja , retkiä ja tapahtumia. Vuonna 2008 Openworld Adventure Network toi Yhdysvalloista Reel Rock Tourin Suomeen.

Katso myös
Reel Rock Tour

Lähteet

Aiheesta muualla
Openworldin matkailua, retkeilyä, retkikuntia ja seikkailua käsittelevä sivusto
Openworldin ohjelmatuotantoa
Painotettu haku 
ReelRockTour.com

Vapaa-aika
San Miguel de Allende

San Miguel de Allende on kaupunki Meksikossa, Guanajuaton osavaltiossa. Se on samannimisen kunnan keskuspaikka. San Miguel de Allenden kaupungissa on 62 034 asukasta. Kaupunki on nimetty sen perustaneen fransiskaanimunkki Juan de San Miguelin ja Meksikon vapaussotaan osallistuneen Ignacio Allenden mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Meksikon kaupungit
Unescon maailmanperintökohteet Meksikossa
Damien Magee

Damien Magee (s. 17. marraskuuta 1945 Belfast) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1975–1976. Hän oli 14. Ruotsin GP:ssä 1975 korvaten loukkaantunutta Arturo Merzariota. Seuraavana vuonna hän karsiutui Ranskan GP:stä. Hän ei saavuttanut pisteitä urallaan.

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Sateenkaariboa

Sateenkaariboa (Epicrates cenchria) on boakäärmeiden heimoon kuuluva myrkytön kuristajakäärme. Se on osa sukua sateenkaariboat (Epicrates), jonka neljä muuta lajia luokiteltiin aiemmin sateenkaariboan alalajeiksi. Sateenkaariboa kuuluu CITES-sopimuksen liitteen 2 luetteloon.

Koko ja ulkonäkö 
Sateenkaariboa kasvaa 1,5–2 metrin mittaiseksi. Aikuinen voi painaa ainakin kuusi kilogrammaa.

Sateenkaariboa on saanut nimensä kauniisti kiiltelevästä nahastaan, joka taittaa valoa sateenkaaren väreissä. Selkä on ruskea, ja siinä on mustareunaisia keltaisia täpliä. Pää on päältä ruskea, ja siinä on mustia juovia. Vatsa ja kyljet ovat valkoiset, ja kyljissä on mustia täpliä.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Sateenkaariboa elää Amazonin sademetsässä ja Brasilian rannikkosademetsässä. Sitä tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa, Ranskan Guyanassa ja Brasiliassa.

Elintavat 
Sateenkaariboa on kiipeilevä, mutta se voi viettää aikaa myös piiloutuneena aluskasvillisuuden joukkoon.

Ravinto 
Sateenkaariboa suosii pieniä nisäkkäitä, kuten pussieläimiä ja jyrsijöitä, ja lintuja.

Lisääntyminen 
Sateenkaariboa tulee sukukypsäksi 2,5–4 vuoden iässä. Lisääntymisaika on talvella. Kantoaika kestää 115–135 vuorokautta, ja poikasia syntyy kerralla 1–40, joskus enemmänkin.

Lemmikkinä 
Sateenkaariboa on kauniin värinsä takia suosittu lemmikki. Se on yleinen näky eläinkaupoissa. Nuoret yksilöt ovat aggressiivisia, mutta rauhoittuvat iän myötä. Terraarion pohja-alan pitää olla vähintään 100 × 40 cm, pohjamateriaalina kostea turve. Kosteusprosentin pitää olla 80–90 %.

Lähteet 
 Sateenkaariboa  herpetomania.fi
 Sateenkaariboa  Faunatar

Viitteet 

Boat
Lemmikkimatelijat
Haimoo

Haimoo on Vihdin kunnan koillisosassa sijaitseva kylä ja taajama. Haimoon kylässä asuu noin 870 henkeä, ja Haimoon taajamassa puolestaan oli vuoden 2011 lopussa 380 asukasta. Haimoo on tunnettu etenkin hevosista ja kauniista harjumaisemista. Haimoossa on oma peruskoulu ja urheilukenttä. Kylä sijoittuu Hanko–Hyvinkää -tien ja seututien 120 eli vanhan Porintien väliselle alueelle. Haimoosta on noin 50 kilometrin matka Helsingin keskustaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Haimoon kyläyhdistys ry yhdistyksen kotisivut

Vihdin kylät
Vihdin taajamat
Gaius Julius Caesar Strabo

Gaius Julius Caesar Strabo oli roomalainen poliitikko. Hänen veljensä Lucius Julius Caesar oli merkittävä poliitikko. Strabo eteni urallaan aina ediiliksi asti. Hän oli diktaattori Julius Caesarin isän setä.

Strabon ensimmäinen poliittinen tehtävä oli jäsenenä komiteassa jonka tuli valvoa Lex frumentaria -lain toimeenpanoa vuonna 103 eaa. Strabosta tuli pontifex vuonna 99 eaa., kvestori 96 eaa. ja ediili vuonna 90 eaa.

Sullan kaapattua vallan Strabo yritti päästä valituksi konsuliksi, vaikka cursus honorumin mukaan hänen olisi tullut olla preettori ennen tätä virkaa. Sulla kannatti ilmeisesti Strabon aikomusta. Sullan lähti sotimaan Mithridates VI:ta vastaan vuonna 87 eaa. Sullan vihollinen Marius palasi Roomaan ja hänen veljensä Lucius tapettiin seuranneissa mellakoissa. 

Strabo tidetään kirjoittaneen kolme tragediaa, ja hänet tunnettiin humoristisena oraattorina.

Lähteet 
 

Roomalaiset poliitikot
Roomalaiset henkirikosten uhrit
Uruguayncimarrón

Uruguayncimarron (cimarrón uruguayo) on uruguaylainen koirarotu. Se on kotimaansa kansallisrotu.

Ulkonäkö 
Uruguayncimarron on erittäin voimakasrakenteinen lyhytkarvainen molossikoira, jonka tulee olla rungoltaan suorakulmion muotoinen. Korvat typistetään sen kotimaassa samaan tapaan pyöreäkärkisiksi kuin são miguelinfilalla. Häntä joko typistetään varsin lyhyeksi tai jätetään kokonaan typistämättä. Yleisin väritys on brindle, mutta myös  fawn hyväksytään kaikissa sävyissään. Tumma tai musta maski sallitaan. Fawn-värisillä yksilöillä sallitaan mustat vivahteet. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 58–61 cm ja nartun 55–58 cm, mutta molemmilla sallitaan 2 cm:n vaihtelu mainituista mitoista. Uros painaa 38–45 kg ja narttu 33–40 kg.

Alkuperä 
Rotu polveutuu samoista espanjalaisista karjakoirista kuin são miguelinfila ja kanariandoggi, minkä vuoksi se muistuttaakin niitä ulkonäöllisesti. Se on kuitenkin alun perin syntynyt luonnonvalinnan tuloksena ilman ihmisen jalostusta. Desmond Morriksen mukaan se polveutuisi espanjanmastiffista, joka olisi sittemmin risteytynyt maahan tuotujen vinttikoirien kanssa. Lopputuloksena oli atleettinen ja sitkeä vahtikoira. 

Tietyllä maantieteellisellä alueella kehittyi melko homogeeninen koirakanta, jonka yksilöt elivät suurissa villikoiralaumoissa. Rodun lukumäärä kääntyi 1900-luvulla laskuun, sillä tuhansia koiria ammuttiin niiden uhatessa ihmisiä ja karjaa. Se katosi kaupunkien ympäristöltä, mutta maatilojen omistajat huolehtivat siitä ja käyttivät sitä vahtikoirana. Viimevuosien aikana sitä on käytetty myös villisian metsästykseen.

Vuoden 1969 Melon näyttelyyn osallistui huomattava määrä uruguayncimarroneja, ja Montevideon näyttelyssä luvuksi arvioitiin nelisenkymmentä yksilöä. Kotimaansa ulkopuolella niitä on nykyisin muun muassa Ruotsissa ja Tšekissä. Suomeen on rekisteröity tähän mennessä 22 yksilöä, pentueita on ollut kaksi)

Etymologia 
Cimarrón tarkoittaa villiä tai kesytöntä, mikä viittaa sen alkuperään. Criollo tarkoittaa puolestaan kreolia tai "alkuperältään paikallista"

Katso myös 
Boliviandoggi
São miguelinfila

Lähteet 
 Kennel Perro Caracteristico 
 Willes, Renée: All världens hundraser - Lexicon med 404 hundraser

Viitteet

Aiheesta muualla 

Eteläamerikkalaiset koirarodut
FCI 2 Pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat
Mastiffit
Possujuna

Possujuna on Särkänniemen huvipuiston laite, joka on suunnattu pienille lapsille. Se on yksi Särkänniemen vanhimmista laitteista.

Possujunan vaunut muistuttavat porsaita. Sen maksimipituus on 140cm. Possujuna sijaitsee Särkänniemen Pelitorilla.

Katso myös 

 Särkänniemi
 Luettelo Särkänniemen laitteista

Lähteet 

Huvipuistolaitteet
Särkänniemi
Anja Similä

Anja Kyllikki Similä (omaa sukuaan Suonio; 18. kesäkuuta 1898 Hiitola – 4. helmikuuta 1938 Valkeakoski) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki uraa muun muassa Helsingin, Viipurin ja Tampereen lavoilla sekä muutamassa elokuvassa.

Elämä ja ura

Anja Similän vanhemmat olivat näyttelijä-laulaja Evert Suonio ja näyttelijä Kirsti Suonio. Hänellä oli kolme sisarta: Ida Kaarina (1895), Aatto Antero (1897) ja Martta Johanna (1899). Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1915. Anja Similä kävi Aspin tyttökoulun ja aloitti näyttelijän uransa Viipurin Näyttämöllä vuonna 1917. Suomen Kansallisteatterissa hän näytteli 1919, Tampereen Teatterissa 1922 ja edelleen 1923–1928. Hän opiskeli yhden vuoden Suomen Näyttämöopistossa, lisäksi hän suoritti lauluopintoja Hanna Granfeltin johdolla.

Similän näyttämötaiteellisia tulkintoja olivat muun muassa Eeva (kappaleessa Kihlaus), Agnes (Synti), Pohjolan tytär (Lemmin poika), Anni ja Maija (Tukkijoella) sekä Manta (Olenko minä tullut haaremiin). Victorien Sardoun näytelmässä Rouva Suorasuu hän tulkitsi nimiosan, kuten myös Minna Canthin näytelmässä Anna-Liisa.

Suomen Kansallisteatterissa Similä näytteli muun muassa Henrik Ibsenin klassikkokappaleessa Peer Gynt (ensi-ilta 26. tammikuuta 1916). Myös hänen vanhemmillaan oli roolit samassa esityksessä.

Similällä oli sivurooli kolmessa elokuvassa 1930-luvulla, muun muassa varhaisessa äänielokuvassa Aatamin puvussa ja vähän Eevankin, johon hänen aviopuolisonsa, muusikko Martti Similä sävelsi musiikin.

Filmografia

Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1931)
Miehen kylkiluu (1937)
Karmankolon kuningas (1938)

Lähteet

Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Naron avaruuskeskus

Naron avaruuskeskus ( 나로우주센터, 羅老宇宙센터, Naro Uju Senteo, Naro Uju Sentŏis) on Etelä-Korean avaruuskeskus Goheungin maakunnassa. Etelä-Korean avaruusjärjestö KARI operoi keskusta.

Laukaisut 
Ensimmäinen kantoraketin ja sen kuljettaman koesatelliitin laukaisun piti tapahtua alkuvuonna 2009, mutta on siirtynyt syksyyn.  25. elokuuta 2009 KSLV-1 (eli Naro-1) laukaistiin Naron avaruuskeskuksesta. Laukaisu oli osittainen epäonnistuminen. 10. kesäkuuta 2010 Narosta laukaistuun KSLV-1 rakettiin (Naro 1) menetettiin yhteys 107 sekunnin kuluttua laukaisusta ja raketin oletetaan räjähtäneen. Bloombergin mukaan Etelä-Korea menetti kahden miljardin euron taloudellisen hyödyn epäonnistumisen myötä.

Katso myös
KARI (Etelä-Korean avaruusjärjestö)

Lähteet

Aiheesta muualla
Official Website (English)
Public relations website by Goheung County
Korea's space program to blast off as space center nears completion 

Laukaisukeskukset
Avaruuskeskukset
Jari Aula

Jari Aula (s. 29. tammikuuta 1961 Rovaniemi) on suomalainen radiokuuluttaja, toimittaja ja kääntäjä. Hän on opiskellut venäjän kieltä ja kirjallisuutta ja myöhemmin muun muassa slavistiikkaa (länsi- ja eteläslaavilaiset kielet ja kulttuurit). Koulutukseltaan Aula on filosofian maisteri Helsingin yliopistosta. Hän on opiskellut myös ulkomailla, muun muassa 1980-luvulla silloisessa Leningradin valtiollisessa yliopistossa ja myöhemmin myös Prahassa (Kaarlen yliopisto) sekä Bratislavassa. Aula on auktorisoitu venäjän, ukrainan, tšekin ja slovakin kääntäjä. Lisäksi hän hallitsee slaavilaisista kielistä muun muassa puolaa, bulgariaa ja sorbia.

Jari Aula on toiminut kuuluttajana Yleisradion suomenkielisillä radiokanavilla vuodesta 1982 ja nykyään hän on Yle Radio 1:n kuuluttaja. Hän on tehnyt myös monia radio-ohjelmia, muun muassa Tuntematon Venäjä -radiosarjaa ja Eurooppalaisia puheenvuoroja -otsakkeen alle. Aula on suomentanut muun muassa Slovakian tunnetuimpiin runoilijoihin kuuluvan Miroslav Válekin runokokoelmat Dotyky (Kosketuksia, 2009) sekä Milovanie v husej koži & Nepokoj (Rakastelua kananlihalla & Rauhattomuutta 2014) sekä Jiří Dědečekin haikuja (2012). Lisäksi Aula on lukenut pitkään äänikirjoja. Hän sai Sokeain Ystävien tiedonvälityspalkinnon 2011 lukemastaan 770 äänikirjasta ja lähes 10 000 äänitetystä lukutunnista.

Käännökset
 Válek, Miroslav: Kosketuksia. Kampus Kustannus 2009. ISBN 978-951-9113-81-4
 Válek, Miroslav: Rakastelua kananlihalla. Rauhattomuutta. Kampus Kustannus 2014. ISBN 978-951-9113-90-6

Lähteet 
 Suomalaiset kääntäjät – Finska translatorer: Jari Aula
 http://www03.oph.fi/kaantajat/
 https://www.syry.fi/media/tiedonvalityspalkinto-2011

Ylen toimittajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset radiokuuluttajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Raitatuulihaukka

Raitatuulihaukka (Falco zoniventris) on Madagaskarin kotoperäinen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 27–30 cm ja siipien kärkiväli 60–68 cm. Se on päältä harmaa, alapuolelta vaalea tummanharmain poikkiraidoin. Nokka, koivet, vahanahka ja paljas alue silmän ympärillä ovat keltaiset. Nuori lintu on ruskehtava ja tummasilmäinen.

Esiintyminen 
Raitatuulihaukat elävät Madagaskarilla, runsaimpia ne ovat saaren etelä- ja länsiosissa. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaatio on kooltaan vähintään 10 000 aikuista yksilöä.

Elinympäristö 
Laji asuttaa sademetsien reunoja, metsäaukeita, taimikoita ja kuivia metsiä kahden kilometrin korkeudelle merenpinnasta.

Lisääntyminen 
Pesä on usein puun rungon päällyskasvin kolossa tai päällä, joskus toisen lintulajin, yleisimmin sirppivangan (Falculea palliata) vanhassa pesässä. Naaras munii tavallisesti kolme kellahtavaa munaa. Haudonta-aika on keskimäärin 29 päivää.

Ravinto 
Lajin ruokavalio koostuu liskoista, erityisesti kameleonteista, pikkulinnuista, hyönteisistä ja sammakoista.

Lähteet 
 globalraptors.org 
 animalpicturesarchive (kuva)
 kestreling.com (kuvia)

Viitteet 

Jalohaukat
Isto

Isto on suomalaisen miehen nimi. Se on syntynyt kansanomaisena lyhentymänä heprealaisperäisestä nimestä Israel, joka on esiintynyt myös muodossa Istrael ja merkitsee "Jumala taistelee". Raamatussa nimi Israel esiintyy sekä patriarkka Jaakobin että kansan ja sen perustaman valtion nimenä. Toisen selityksen mukaan nimi on peräisin varjagien sankarin nimestä Istr tai Istrur, joka on Suomessakin tunnettu kansanomaisesti nimellä Istara, Isteri tai Istero.  

Iston nimipäivä on 9. syyskuuta. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Isto-nimen on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut lähes 1 200 suomalaista.

Tunnettuja Istoja 

 Isto Hiltunen (s. 1967), iskelmälaulaja, muusikko, juontaja ja levytuottaja
 Isto Lysmä (1936–2012), musiikki- ja urheilutoimittaja
 Isto Ruoppila (s. 1935), psykologian professori
 Isto Turpeinen (s. 1960), tanssija, tanssitaiteen tutkija ja pedagogi
 Isto Virtanen (1935–2002), jääkiekkoilija

Isto sukunimenä 

Isto on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Edvard Isto (1865–1905), taidemaalari, Hyökkäys-maalauksen tekijä
 Sanna Isto (s. 1965), lastenkirjailija

Lähteet 

Etunimet
Sukunimet
Amberin yhdeksän prinssiä

Amberin yhdeksän prinssiä () on Roger Zelaznyn vuonna 1970 ilmestynyt fantasiaromaani, joka on viisiosaisen Amberin kronikat -sarjan avausosa. Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 2008 Vaskikirjojen kustantamana. Vaskikirjat on julkaissut suomeksi myös sarjan toisen osan Avalonin luodit.

Vastaanotto 

Amberin yhdeksän prinssiä oli vuonna 1971 ehdolla Mythopoeic-palkinnon saajaksi. Yhdysvaltalaisen science fiction -lehti Locuksen äänestyksessä vuonna 1987 Amberin yhdeksän prinssiä sijoittui kaikkien aikojen seitsemänneksi parhaaksi fantasiaromaaniksi. SF Reviews.net -sivuston arvostelun mukaan Amber-sarja ei ole suurta kirjallisuutta sen enempää kuin Edgar Rice Burroughsin romaanit, mutta on vastaavalla tavalla puhdasta pulp-viihdettä. Tarinan maailma sisältää paljon mielikuvituksellisia yksityiskohtia, mutta teoksen rakenne on silti tiivis. 

Suomennoksen Helsingin Sanomissa arvioineen Toni Jerrmanin mukaan Zelazny on luonut omaperäisen, tiiviin ja eheän fantasiaseikkailun. Teoksen kieli on ihailtavan nopeatempoista, mutta mukana on myös runollisia ilmauksia. Kirjan teemoiksi Jerrman nostaa esiin vallan, moraalin ja ihmisen muovautuminen kokemustensa kautta. Portti-lehden Liisa Rantalaihon mukaan ”[j]uttu voisi olla vain yksi miekanheiluttelu kymmenien samanlaisten joukossa, ellei Zelazny olisi niin ilmiömäinen tyylitaituri.” 

Tähtivaeltaja-lehden Niko Peltosen mielestä Amberin yhdeksän prinssiä ei sisällä romaanilta yleensä kaivattuja hyveitä. ”Mielikuvituksellisia ideoita ja nopeita käänteitä se sen sijaan on pullollaan, mikä varmasti vetoaa Weird Tales -pulpin ystäviin.” Kommentti.fi-sivustolla kirjan arvioinut Maria Ihonen toteaa, että Amberin yhdeksää prinssiä ei kannata lähestyä suurena taiteena, mutta silti kerronnan huolettomuus häiritsee. Ympäristö ja hahmot eivät tunnu uskottavilta eivätkä saa eläytymään teokseen. Hän arvostelee Zelaznyn käyttämää kovaksikeitetystä dekkarista tuttua tyyliä, jossa aidot tunnereaktiot sivuutetaan. Kun tuhansien ihmisten tappamisesta kerrotaan yliolkaisen summaavalla tyylillä, on arvostelijan mukaan vaikea pitää päähenkilön muitakaan kokemuksia tai päämääriä mielekkäinä. Myös teoksen suomennos horjahtelee paikoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lyn Gardner: The Solitary Quest: The Hero's Search for Identity in Roger Zelazny's Amber. 26.9.2006. 

Yhdysvaltalaiset fantasiaromaanit
Vuoden 1970 kirjat
Evil Acupunction

Evil Acupunction on suomalaisen punk duo Black Magic Sixin ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 6. helmikuuta 2008 Ähky Recordsin kautta.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Nuclear Winter Nightclub (vain vinyyliversiolla)

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Black Magic Sixin albumit
Pekka Suvitie

Pekka Johannes Suvitie (s. 28. kesäkuuta 1952 Nousiainen) on suomalainen entinen yleisurheilija. Hän voitti aikuisten SM-mitaleja pituudessa, kolmiloikassa ja kymmenottelussa. Pituudessa Turun Weikkoja edustanut Suvitie voitti SM-kultaa vuosina 1974 ja 1979 sekä pronssia 1978, kolmiloikassa SM-hopeaa vuonna 1979 ja kymmenottelussa SM-kultaa vuosina 1972 ja 1975 sekä hopeaa 1973. Pituudessa Suvitien ennätys on vuonna 1974 hypätty 779, kolmiloikassa vuonna 1980 hypätty 15,97 ja kymmenottelussa vuonna 1975 oteltu 7829 pistettä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset kolmiloikkaajat
Suomalaiset pituushyppääjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Lompolo

Lompolo tai lompalo tarkoittaa järvimäistä suvantoa joen varrella. Lompolo-sanaa käytetään Peräpohjolan murteissa. Lompolo on lainattu suomeen (pohjois)saamen luobbal-sanasta, joka tarkoittaa samaa, mutta on suomen kielen lampi-sanan etymologinen vastine.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kielten ihmeellinen maailma: Kuljemme jängillä ja vaaroilla

Potamologia
Geomorfologia
Gourmet Club

Gourmet Club on Juha Wuolijoen ohjaama suomalainen TV-elokuva, joka sai ensi-iltansa TV1:n Kotikatsomo-sarjassa 29. marraskuuta 2004. Elokuva voitti parhaan TV-elokuvan Venlan vuonna 2004. 

Elokuva julkaistiin DVD:llä 13. huhtikuuta 2005.

Juoni 

Gourmet Club on eksklusiivinen kerho, jonka jäsenet kokoontuvat kahden viikon välein illalliselle. Jokaisella kerralla yksi kerhon jäsenistä tuo muille jäsenille tuntemattoman raaka-aineen, josta Chef Orsino Mangiacavallo (Michael Badalucco) valmistaa aterian. Jäsenet yrittävät arvata, mikä raaka-aine on kyseessä. Oikein tiennyt voittaa ennen ruokailua asetetut panokset itselleen. Mikäli kukaan jäsenistä ei arvaa oikein, saa raaka-aineen tuoja rahat itselleen. 

Yksi kerhon jäsenistä, Paavo Ylönen (Hannu-Pekka Björkman), kärsii rahaongelmista lainajärjestelyidensä takia. Hän kuitenkin keksii raaka-aineen, jota kukaan jäsenistä ei ikinä arvaisi.

Rooleissa 

Vuoden 2004 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Juha Wuolijoen ohjaamat elokuvat
Toninho Cerezo

Toninho Cerezo (s. 21. huhtikuuta 1955, Belo Horizonte), oikealta nimeltään Antônio Carlos Cerezo,  on entinen jalkapalloilija Brasiliasta.

Puolustavaa roolia keskikentällä edustanut Cerezo tunnettiin väsymättömänä "juoksukoneena".

Maajoukkueura 

Cerezo pelasi 57 maaottelua maaliskuun 1977 ja kesäkuun 1985 välillä Brasilian jalkapallomaajoukkueen mukana ja teki kohtaamisissa seitsemän maalia.

Hän pelasi jalkapallon MM-kisoissa 1978 ja 1982 ja oli ehdolla myös vuoden 1986 turnaukseen, mutta loukkaantuminen esti tällöin hänen tulemisensa valituksi. Vuoden 1978 kisoissa hän saavutti Brasilian mukana pronssia Argentiinan mentyä loppuotteluun välierälohkosta maalieron turvin. MM-turnauksessa 1982 Toninho Cerezo pelasi Brasilian nimekkäällä keskikentällä yhdessä Paolo Falcaon, Zicon ja Socratesin kanssa. Ennen välieriä Italia kuitenkin yllätti ennakkosuosikki Brasilian ja eteni aina mestaruuteen asti.

Aiheesta muualla 
FIFA.com Profile 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Aimo Pajunen

Aimo Kalervo Pajunen (20. marraskuuta 1931 Helsinki – 22. maaliskuuta 2013) oli suomalainen kenraali. Pajusta on sanottu erääksi Urho Kekkosen ajan keskeisistä turvallisuuspoliittisista vaikuttajista Suomessa.

Ura
Suomalaisille silloinen eversti Pajunen tuli tutuksi viimeistään Helsingissä 1968 järjestettyjen Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen SALT-neuvottelujen yhteydessä. Presidentti Urho Kekkonen oli asettanut Pajusen ratkaisemaan neuvottelujen käytännön ongelmia. Eversti Pajunen muun muassa toimitutti uima-altaan neuvostovaltuuskunnan majapaikkaan Merihotelliin ja puita Hakaniemen rantaan. Menestys SALT-komennuksessa vauhditti hänen uraansa kenraaliluutnantiksi ja puolustusministeriön kansliapäälliköksi saakka. Hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä viidentoista vuoden ajan, vuosina 1979–1994 eli reserviin siirtymiseensä saakka.

Hän palveli puolustusministeriön lisäksi muun muassa Länsi-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1974–1975 ja Puolustusneuvoston sihteeristössä 1970–1974.

Yksityiselämä
Aimo Pajusen isä oli everstiluutnantti Arvi Pajunen.

Pajunen oli naimisissa Seija Guttormsenin kanssa 1954–1996 ja Rea Nukarin kanssa vuodesta 2003.

Julkaisut
 Sarjatulta, Weilin & Göös 1966.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Muistokirjoitus puolustusministeriön sivulla: Kenraali Aimo Pajunen on poissa
 Aimo Pajusen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kenraalit
Puolustusministeriön kansliapäälliköt
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Havannansilkkikoira

Havannansilkkikoira (havana silk dog, silk havanese) on kuubalainen koirarotu. Se muistuttaa havannankoiraa mutta sitä ei tule sekoittaa siihen. Rodun tarkoituksena oli luoda uudelleen Euroopassa aiemmin suosittu, mutta sittemmin sukupuuttoon kuollut sylikoira, jonka juurten oli uskottu olleen siirtomaa-aikaisessa Kuubassa.

Katso myös 
Havannankoira

Lähteet 
Amerikan havannansilkkikoira-yhdistys

FCI:n ulkopuoliset rodut
Kääpiökoirat
Kuubalaiset koirarodut
Lippuvala (Yhdysvallat)

Lippuvala () on Pohjois-Amerikan Yhdysvalloissa käytössä oleva rituaali, jossa osanottajat vannovat uskollisuutta Yhdysvaltain lipulle ja sille kansakunnalle, jota se edustaa. Vala lausutaan yleensä seisaaltaan yhteen ääneen, ja sen aikana oikea käsi tulisi pitää rinnalla, sydämen kohdalla. Miesten tulisi valan aikana paljastaa päänsä, mikäli heidän käyttämällään päähineellä ei ole uskonnollista merkitystä. Sotilaallisissa univormuissa olevat tekevät valan aikana kunniaa. 

Lippuvala on Yhdysvalloissa yleinen ennen muuta koulujen aamunavausrituaalina. Se on tällä hetkellä käytössä 25 osavaltiossa ja kuudessa sen käyttämistä kouluissa "suositellaan". 2000-luvulla eri oikeusistuimet ovat kuitenkin useasti linjanneet, että kaikilla oppilailla on perustuslaillinen oikeus kieltäytyä lippuvalasta. Lisäksi lippuvalaa voidaan käyttää yleisötapahtumissa, jossa Yhdysvaltain lippu nostetaan juhlallisesti salkoon, ja se voi olla käytössä esimerkiksi oikeuskäsittelyn aluksi. 

Lippuvala sai virallisen aseman 22. kesäkuuta 1942, jolloin Yhdysvaltain kongressi sääti asiaa koskevan lain. Kongressin tarkoituksena oli lujittaa amerikkalaisten yhteenkuuluvuuden tunnetta ja uskollisuutta kotimaahansa toisen maailmansodan raivotessa. Alun perin tervehdys otettiin käyttöön jo vuonna 1892, jolloin valan teksti julkaistiin Youth's Companion Magazine -lehdessä Bostonissa, Massachusettsissa. Sitä käytettiin aluksi Kristoffer Kolumbuksen löytöretkien 400-vuotisjuhlien yhteydessä. Alkuperäisen valatekstin oli laatinut Francis Bellamy. Bellamyn laatimassa versiossa vannottiin uskollisuutta "lipulleni" (to my flag), ei "Yhdysvaltain lipulle". 

Lippuvalaan lisättiin sanat "Jumalan alaiselle" (under God) kongressin päätöksellä 14. kesäkuuta 1954. Samassa yhteydessä säädettiin myös, että "kansakunta" (Nation) kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. Aloitteen Jumalan lisäämisestä teki presidentti Dwight D. Eisenhower, joka halusi lisäyksellä taistella "jumalattomia kommunisteja" vastaan kylmän sodan ilmapiirissä. Lisäys on erityisen huomattava, koska Yhdysvaltain perustuslaki erottaa kirkon ja valtion hyvin tarkkaan toisistaan. Esimerkiksi yleisissä kouluissa, joissa vannotaan uskollisuutta "Jumalan alaiselle kansakunnalle", ei saa olla minkäänlaista uskonnonopetusta.

Sanamuoto 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valat
Yhdysvaltain kansallissymbolit
Nationalismi Yhdysvalloissa
Year One – kaiken alku

Year One – kaiken alku on Harold Ramisin 2009 ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jossa kaksi patalaiskaa metsästäjä-keräilijää karkotetaan kivikautisesta yhteisöstään. He vaeltavat sitten halki muinaisen maailman ja tapaavat muiden muassa Raamatun henkilöhahmoja, kuten Kain ja Abel sekä Abraham ja Iisak.

Rooleissa

Vastaanotto 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Year One on ”rakenteeltaan rasittavan löysä ja yksittäisissä kohtauksissaankin kehnosti rytmitetty pöljäilyfarssi, jonka typerinä – eikä tippaakaan rakastettavina, kuten kunnon komediaan kuuluisi – antisankareina huseeraa kivikautisesta kylästään karkotettu tolvanakaksikko”.

Lähteet 

Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Harold Ramisin ohjaamat elokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Kick

Kick voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Kick, australialaisen INXS-yhtyeen albumi vuodelta 1987
 Kick, kolikkopeli
 Kick Gurry, australialainen näyttelijä
 Kick, Leafin valmistama makeinen
 Kick, ruotsalainen yhtye
 Kick, australialainen elokuva vuodelta 1999
 Kick, intialainen elokuva vuodelta 2014.
Kirani James

Kirani James (s. 1. syyskuuta 1992 St. George's) on grenadalainen pikajuoksija ja 400 metrin juoksun maailmanmestari ja olympiavoittaja.

Vuonna 2007 James voitti 14-vuotiaana hopeaa 400 metrillä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa niin ikään hopeaa 400 metrillä. Vuonna 2009 hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa kultaa 200 metrillä ennätyksellään 21,05 ja 400 metrillä kisaennätyksellä 45,24. Hänestä tuli ensimmäinen, joka on voittanut tämän ikäluokan MM-kilpailussa 200 metrin ja 400 metrin kilpailun. Vuonna 2010 hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa 400 metrillä. 30. elokuuta 2011 hän voitti 400 metrin kultaa Daegun MM-kilpailuissa ennätysajallaan 44,60. Kahta päivää alle 19-vuotiaana hänestä tuli matkan kaikkien aikojen nuorin mitalisti MM-kilpailuissa ja maansa ensimmäinen yleisurheilun MM-mitalisti. Hän voitti loppukilpailussa kolmella sadasosasekunnilla vuoden 2009 mestarin LaShawn Merrittin. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ajalla 46,21.

Lontoon olympialaisissa 2012 James voitti olympiakultaa ajalla 43,94. Hänestä tuli Grenadan ensimmäinen olympiamitalisti ja ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen 44 sekunnin alittaja 400 metrillä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 400 metrillä seitsemäs. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän voitti kultaa 400 metrillä ajalla 44,24. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 43,78. Rion olympialaisissa 2016 James sijoittui hopealle ajalla 43,76. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän oli 400 metrillä viides. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän sijoittui pronssille ajalla 44,19. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui toiseksi ajalla 44,48.

Henkilökohtaiset ennätykset
Ulkoradat
 200 m: 20,41 (2011)
 400 m: 43,74 (2014)
Sisäradat
 200 m: 20,58 (2011)
 400 m: 44,80 (2011)

Lähteet

Viitteet

Grenadalaiset pikajuoksijat
Grenadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Lewi Pethrus

Petrus Lewi Pethrus (11. maaliskuuta 1884 Västra Tunhem, Länsi-Göötanmaa – 4. syyskuuta 1974 Tukholma) oli saarnaaja, joka toi helluntaiherätyksen Ruotsiin.

Vaiheet

Palvelu baptistikirkossa 
Pethrus oli uskonnollisesti aktiivinen jo nuorella iällään. Hänet kastettiin vuonna 1899 baptistikirkkoon, jonka palveluksessa hän saarnasi Ruotsissa ja Norjassa jo ennen kuin oli aloittanut teologisen koulutuksensa. Betel-seminaarista valmistuttuaan hän suoritti pakollisen asepalveluksen vuonna 1906 ja jatkoi toimintaansa baptistikirkossa.

Liittyminen helluntaiherätykseen 
Pethrus kääntyi helluntailaiseksi tavattuaan Thomas Ball Barrattin. Hän oivalsi kielilläpuhumisen lahjansa olleen merkkinä Pyhän Hengen kasteesta. Vielä helluntaiherätykseen liityttyään hän jatkoi toimintaansa baptistikirkon parissa. 1911 hänestä tuli Tukholman Filadelfiaseurakunnan pastori. Seurakunta kuului silloin Ruotsin Baptistiyhdyskuntaan. USAsta tulevat ja helluntailiikkeen syntyyn johtaneet uudet ajatukset vaikuttivat Pethrukseen. Filadelfiaseurakunta tuki pastorinsa mielipiteitä ja niinpä se erotettiin Baptistiyhdyskunnasta 1913. 

Pethruksesta tuli itseoikeutettu nopeasti kasvavan helluntailiikkeen johtaja. Hän perusti liikkeen ympärille useita liikeyrityksiä. Lehti "Evangelii Härold" alkoi ilmestyä 1916. Päivälehti "Dagen" alkoi ilmestyä 1945 hänen aloitteestaan, samoin radioyhtiö IBRA. Pethrus vaikutti myös siihen, että Ruotsiin perustettiin kristillinen puolue, KDS (Kristen demokratisk samling). Pethrus jatkoi saarnaajan työtään vielä erottuaan Filadelfia-seurakuntansa johdosta vuonna 1958. Kuningas nimitti hänet Vaasan ritarikuntaan vuonna 1973.

Kirjailija, toimittaja ja säveltäjä
Pethrus myös kirjoitti kirjoja sekä hengellisiä lauluja ja toimi perustamansa kristillisen Dagen-lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka.

Pethruksen tunnetuin hengellinen laulu lienee hänen sanoittamansa ja säveltämänsä "Löftena kunna ej svika" vuodelta 1913. Siitä on useita suomennoksiaː

 Hengelisessä laulukirjassa laulu 8 "Kestävä voimassaan aina"; 
 Seurakunta laulaa - kirjassa laulu 303 "Murru ei Herramme sana", (suom. Tytti Issakainen), 
 Laula, kaikki maa - kirjassa laulu 171 (suom. Tytti Issakainen)  
 Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 254 ¨"Pettikö hän lupaukset, pettikö milloinkaan?" (suom. Pekka Kivekäs 1995).

Hengellisessä laulukirjassa on myös toinen Pethruksen kirjoittama ja säveltämä laulu, "Taaskin joulu riemuinen", numero 27.

Kirjallisuus 
Ruotsalainen menestyskirjailija Per Olov Enquist julkaisi vuonna 2001 kohutun romaanin Lewi Pethruksesta (1884–1974). Puolifiktiivinen Lewis resa saavutti Ruotsissa laajan huomion: teosta myytiin nopeasti 100 000 kappaletta. Teos ilmestyi suomeksi nimellä Matkamies vuonna 2003 Gummeruksen kustantamana.

Lähteet 

Ruotsalaiset henkilöt
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Ruotsalaiset virsirunoilijat
Helluntaiherätys Ruotsissa
Baltasin piiri (Tatarstan)

Baltasin eli Baltaçin piiri (, tataariksi Балтач районы, Baltaç rayonı) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan pohjoisosassa Mari Elin ja Kirovin alueen vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 095 neliökilometriä ja asukkaita on 33 500 henkeä (vuonna 2009).

Hallinnollinen keskus on Baltasin kaupunkimainen taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa: Burbaš, Burnak, Jangulovo, Karaduvan, Kugunur, Malyje Lyzi, Norma, Nuriner, Pižmar, Salaus, Šišiner, Smail, Sosna, Sredni Kušket, Šuban, Tsipja ja Verhni Subaš.

Seudulla on paljon rotkoja ja pieniä jokia. Piirin kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen maantie. Piirikeskuksesta Baltasista on matkaa Kazaniin 100 kilometriä.

Suurin osa asukkaista on tataareja ja udmurtteja.

Piirin alueella on elintarvike-, puunjalostus- ja rakennustarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien ja perunan viljelyyn.

Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, lasten taidekoulu ja keskuskirjasto haaraosastoineen. Karaduganissa on Siperian maantien historialle omistettu museo, Tsipjassa kotiseutumuseo ja Šudassa Mirhaidar Faizin kotimuseo. Piirilehtinä ilmestyvät tataarinkielinen Hezmät ja udmurtinkielinen Aźlańe.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Baltasin piirin sivusto 

Tatarstanin piirit
Australia (maanosa)

Australia on maantieteellisesti pienin maanosa maapallolla. Maanosan rajaus ja nimi vaihtelevat riippuen siitä, mitä kaikkea maanosaan lasketaan kuuluvaksi.

Maanosaan luetaan kuuluvaksi ainakin Australian valtio, joka kattaa koko Australian mantereen. Sen lisäksi maanosaan voidaan lukea mukaan Uusi-Seelanti, Uusi-Guinea lähisaarineen tai myös koko Oseanian saaristo, jolloin maanosasta voidaan käyttää nimeä Australia ja Oseania tai pelkkää nimeä Oseania. Australian mannerta ja sen lähialueita kutsutaan joissakin yhteyksissä myös nimillä Sahul, Australinea tai Meganesia.

Australian ja Aasian maanosien välinen raja vedetään yleensä Malaijien saariston läpi hieman Wallacen linjan itäpuolelta. Itä-Timor ja Indonesia luetaan tavallisesti kuuluviksi Aasiaan, vaikka Indonesiaan kuuluu myös Uuden-Guinean saaren länsiosa. Papua-Uutta-Guineaa ei sen sijaan lueta yleensä kuuluvaksi Aasiaan, vaan joko Australian tai Oseanian maanosaan.

Katso myös 
 Australaasia

 

Oseanian maantiede
Maanosat
Mantereet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Guinea-Bissaun kansallispuistoista

Guinea-Bissaussa sijaitsee noin viisi kansallis- tai luonnonpuistoa. Luettelossa on mainittu puiston nimi suomeksi ja  portugalinkielellä, puiston kokonaispinta-ala (neliökilometreinä), perustamisvuosi ja maakunta (alue), missä suojeltu puisto sijaitsee. Listaan on sisällytetty myös kaksi merkittävää, vuonna 2000 hyväksyttyjen kansallis- ja luonnonpuistojen jälkeen muodostettua Guinea-Bissaun suojelualuetta, joilla ei vielä vuonna 2008 ollut kansallis- tai luonnonpuiston asemaa. Taulukossa on lisäksi maininta alueen mahdollisesta sijainnista Unescon listaamaan Bijagóssaariston biosfäärialueen (Reserve da Biosfera do Arquipélago dos Bijagós) sisälle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Guinea-Bissaun suojelualueiden sijaintikartta (noin 2005?)  
Parques Naturais da Guiné-Bissau 
Guinea-Bissau - African Bird Club  
Aires protégées de la zone côtière de la Guinée-Bissau
National Parks in Guinea Bissau - lyhyellä verkkosivulla on mainittu 3 puistoa 

Kansallispuistot
Guinea-Bissau
Tuomo T. Vimpari

Tuomo T. Vimpari (s. 29. elokuuta 1968) on suomalainen monsignore, katolinen pappi ja paavillinen diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi 1999. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Pyhän istuimen diplomaattipalveluun sen historian ensimmäisenä pohjoismaalaisena jäsenenä.

Vimparin sukuhaara kuuluu 1500-luvun suomalaisen vapaustaistelijan Pekka Antinpoika (Juho) Vesaisen jälkeläisiin.

Tuomo T. Vimpari on käynyt katolista poikakoulua Ranskassa. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1988 ja suorittanut valtiotieteiden maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1994. Hän on väitellyt kanonisen oikeustieteen tohtoriksi Rooman Pontificia Universitas Gregoriana -yliopistossa 2003 sekä suorittanut Vatikaanin Paavillisen diplomaattiakatemian loppututkinnon 2006 ja teologian lisensiaatin tutkinnon Budapestin Péter Pázmányn katolisessa yliopistossa 2008.

Vimpari on vaikuttanut kotimaassaan muun muassa Katolisen tiedotuskeskuksen johtajana ja Helsingin katolisen hiippakunnan yleisvikaarina. Pyhän istuimen diplomaattina hän on palvellut apostolisissa nuntiatuureissa muun muassa Ukrainassa, Saksassa, Intiassa ja Nigeriassa. Elokuusta 2020 hän toimii 1. nuntiatuurineuvoksena Pyhän istuimen valtiosihteeristössä Vatikaanissa. 

Vimpari on ollut vuodesta 2009 hänen pyhyytensä kappalainen arvonimenään monsignore. Vuonna 2019 paavi Franciscus korotti hänet hänen pyhyytensä kunniaprelaatiksi.

Hän on sekä Suomen että Vatikaanin kansalainen.

Lähteet 
 Katolinen kirkko Suomessa

Viitteet 

Suomalaiset diplomaatit
Suomen katolisen kirkon papit
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Soprano

Soprano Oyj on koulutukseen erikoistunut kehitysyhtiö. Yhtiön liiketoimintasegmentit muodostavat Soprano Groupin, joka koostuu ICT-koulutukseen erikoistuneesta Informator Tieturi Groupista sekä johtamis- ja esimieskoulutukseen erikoistuneesta Management Institute of Finland MIF:stä. Vuoden 2019 alussa Sopranolla oli toimipisteet Helsingissä, Tampereella, Jyväskylässä, Oulussa, Tukholmassa, Göteborgissa ja Pietarissa.

Soprano Groupin kuusi businesskoulua:

Informator Tieturi Group
Informator
Tieturi
 Management Institute of Finland MIF
 Fintra
 Infor
 JTO
 MIF Tutkinnot

Sopranon pääomistaja on yhtiön perustaja Arto Tenhunen.

Yrityskauppoja 
Soprano hankki osake-enemmistön Brain Alliance -ohjelmistoyhtiöstä kesäkuussa 2009. 

Vuonna 2012 Soprano hankki osake-enemmistön Pipfrog AS -verkkokauppayhtiöstä, viestintään keskittyneestä Promode Oy:stä ja asiakkuuksien hallintaan keskittyneestä Aspectum-yhtiöstä.

Vuoden 2013 alussa Soprano ilmoitti ostavansa Magento-verkkokauppojen lisäominaisuuksiin keskittyneen Lemonline Oy:n ja ICT-koulutusyhtiö Tieturin koko osakekannan.

Tammikuussa 2014 Soprano hankki työnantajajärjestöiltä koulutustarjoaja Management Institute of Finland MIFin. Keväällä 2014 yritys osti työ- ja elinkeinoministeriöltä vienninedistämisorganisaatio Finpron kaupalliset toiminnot. 

Tammikuusta 2017 lähtien Tieturi Informator Group eriytettiin omaksi segmentikseen Soprano Oyj:ssä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Soprano
 Tieturi
 Management Institute of Finland

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Suomalaiset ohjelmistoyritykset
Suomalaiset_viestintäyhtiöt
Fuck...I’m Dead (demo)

Fuck...I'm Dead on australialaisen grindcore -yhtye Fuck...I'm Deadin ensimmäinen julkaisu. Se julkaistiin vuonna 2000 No Escape Recordsin kautta. Demoa painettiin vain 100 kappaletta.

Kappaleet 

 "Fucking the Fetus"		
 "My Feral Fucktoy"		
 "Shop Front Whore"		
 "M.G.S."
 ?		
 "Pablo's Anal Maggot Colony"
 "Tarquin the Terrible"		
 "Inject Me With AIDS"

Kokoonpano 

 Jay Jones – laulu
 Tom Raetz – basso
 Dave Hill – kitara, rumpuohjelmointi

Lähteet 

Vuoden 2000 albumit
Fuck...I’m Deadin albumit
Kuollut mies kummittelee

Kuollut mies kummittelee on Jorma Nortimon ohjaama elokuva vuodelta 1952. Elokuva on kolmas ja viimeinen Simo Penttilän omien tarinoidensa pohjalta käsikirjoittamasta Kuollut mies -sarjan elokuvasta. Tekijöinä ovat uusi tuotantoyhtiö ja uusi ohjaaja.

Juoni
Elokuvassa eversti evp. Sarmo (Joel Rinne) selvittelee kuolleen miehen Helsinkiin toimittaman sormuksen arvoitusta, kun sormuksen saajiksi osoitetut eteläamerikkalaisten valtioiden ”Bindoran”, ”Bolivarin”, ”Punta Negran” ja ”Costa Rosan” konsulit alkavat saada murhauhkauksia. Arvokasta maapalaa tavoittelevat konnat epäonnistuvat yrityksessään.

Näyttelijät

Tuotanto
Ohjaaja Nortimo esiintyy elokuvan alkupuolella pienessä roolissa. Atomipommin valmistusaine uraani saa repliikeissä ajankohtaan sopivia viittauksia. Samoin mainitaan euroopanmestaruuden voittanut Elis Ask. Elokuvan yleisömenestys oli vaatimaton.

Arviot
Arvioijat eivät juuri innostuneet elokuvasta, joskin käsikirjoitusta kiitettiin melko yleisesti paremmaksi kuin itse elokuvaa. Esimerkiksi Olavi Veistäjän (Aamulehti) mielestä sitä ei ollut osattu hyödyntää riittävästi: ”Tavallisestihan juuri käsikirjoitus on suomalaisen filmin heikko kohta, mutta tässä tapauksessa asia on päinvastainen: aiheesta olisi saanut paljon paremman elokuvan.”

Pertti Avola (Helsingin Sanomat) pitää Nortimon ohjausta löysänä. Hän pitää kuitenkin sarjan elokuvia kiinnostavina ”vanhan kotimaisen jännitysviihteen huipaisasti vanhentuneina edustajina”.

Katso myös 
 Kuollut mies rakastuu
 Kuollut mies vihastuu

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuollut mies kummittelee, Yle, tv2

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Jorma Nortimon ohjaamat elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat
Vuoden 1952 suomalaiset elokuvat
Water Island

Water Island on yksi Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääsaarista Pienten Antillien saaristossa Karibianmerellä. Saari on tuliperäinen ja sijaitsee Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääkaupungin Charlotte Amalien edustalla. Niiden välillä on vajaan kilometrin levyinen salmi, jossa kulkee lauttayhteys. Water Islandin pinta-ala on 1,989 km2 ja se on pääsaarista pienin. Hallinnollisesti se kuuluu Saint Thomasin piiriin. Vakituisia asukkaita saarella on noin 160. Monet saaren asunnoista ovat tarjolla vuokralle matkailijoille. Pääasialliset matkailijoita kiinnostavat kohteet saarella ovat sen hiekkarannat ja toisen maailmansodan aikana rakennettu maanalainen linnoitus. Saaren pohjoisosassa on ulkopuolisilta suljettu yhdyskunta Sprat Bay Estates.

Historia
Ensimmäiset tunnetut asukkaat Water Islandilla olivat 1400-luvulla saapuneet Taino-intiaanit. Nimen Water Island () antoivat eurooppalaiset saaren juomavesivarojen johdosta. Useimmilla Pienten Antillien saarilla on puutetta luonnollisista juotavaksi kelpaavan veden lähteistä. Tanskalaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1769. Tanskan hallussa nykyiset Yhdysvaltain Neitsytsaaret olivat Tanskan Länsi-Intian nimellä vuoteen 1917, jolloin ne myytiin Yhdysvalloille lukuun ottamatta Water Islandia. Lopulta sekin myytiin Yhdysvalloille vuonna 1944 10 000 dollarin hinnasta. Vuosina 1944–1950 saari oli yhdysvaltalaisten sotilaskäytössä, sen yhtä osaa käytettiin muun muassa kemiallisten aseiden testauspaikkana. Tämän jälkeen saaren maat vuokrattiin asumiskäyttöön.

Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Pekka Eronen

Pekka Jarmo Veikko Eronen (s. 1961 Helsinki) on suomalainen sanoittaja ja elokuvakriitikko, jonka arvosteluja julkaisee muun muassa Aamulehti.

Musiikkiura 
1980-luvulla Eronen teki musiikkia E. Sarmo & Elite -yhtyeen nimissä jolloin hän julkaisi kaksi levyä joiden kappaleista suurin osa oli Erosen tekemiä. Eronen esiintyi E. Sarmo -taiteilijanimellä ja lisäksi hän teki E. Sarmo -nimellä biisejä mm. TikTakille, Aija Puurtiselle ja XS-yhtyeelle.   

Eronen työskentelee myös lauluntekijänä ja laulunkirjoittamisen kouluttajana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Robinin, TikTakin, Indican, Haloo Helsingin, Irinan, Sirun, Stina Girsin, Topi Sorsakosken, Jani & Jetsettersin, Pentti Hietasen ja Aki Sirkesalon kanssa sekä lastenlauluja muun muassa Munamiehen, Jani-Petterin ja Smurffien levyille. Vuonna 2009 Eronen ja säveltäjä Jussi Rasinkangas voittivat Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun kappaleella ”Häätango”.. Vuonna 2015 hän osallistui taiteilijanimellään Aikuinen Uuden Musiikin Kilpailuun, kappaleella ”Kyynelten lahti”. Lisäksi Aikuinen on julkaissut myös muutamia muita singlejä.

Diskografia

E.Sarmo & Elite 
 Öiseen aikaan (1987), Välilevy
 Kaktuksenpiikkejä (1989), Välilevy

Aikuinen 
 Partajaana (single, 2014)
 Kyynelten lahti (single, 2015)
 Hyttynen (single, 2015)
 Tautinen olo (single, 2016)
 Pehmonalle (single, 2019)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset elokuvakriitikot
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Asko Raivio

Asko Olavi Raivio (4. joulukuuta 1947 – 28. heinäkuuta 1989 Tampere) oli suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten vuosina 1974–1982 aktiivisesti toimineen Kaseva-yhtyeen toisena johtohahmona Mikko Jokelan ohella. Asko Raivio oli Kasevan kitaristi ja pääasiallinen laulusolisti. Suuri osa kappaleista oli hänen kirjoittamiaan. 2000-luvun comeback-kiertueella hänen tilallaan on ollut Tapio Virtanen. Raivio toimi työkseen myös kirjapainoalalla latojana.

Yksityiselämä 
Raiviolla on yksi tytär, Johanna.

Asko Raivio hukkui Polson kaupunginosan Maisansalossa entisen Teiskon kunnan alueella vuonna 1989. Hän oli ollut ystävänsä kanssa käymässä ystävän omistamalla vapaa-ajan asunnolla. Kuolemaa edeltävänä iltana he olivat nauttineet alkoholia. Aamulla he olivat päättäneet lähteä lievittämään krapulaa vastarannalla sijaitsevaan Maisansalon lomakylän ravintolaan soutuveneellä. Lopulta Raivio oli päättänyt lähteä takaisin asunnolle lepäämään. Muutama sata metriä ennen mökin rantaa hän oli ilmeisesti noussut veneessä seisomaan ja horjahtanut laidan yli. Pelastusliivejä hänellä ei ollut.

Diskografia
 Asko Raivio & Karisma, Polydor (1986)

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.iltalehti.fi/uutiset/2014071218484380_uu.shtml (Haettu 28.9.2014.)
http://www.iltalehti.fi/viihde/2014071418482062_vi.shtml (Haettu 28.9.2014.)

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet