joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lokapojat

Lokapojat (nyk. Sisu ympäristöpalvelut Oy) on vantaalainen jätehuoltoyritys, jonka toiminnassa paljastui syksyllä 2008 epäkohtia. Yhtiö oli toteuttanut suuren osan vuosina 1999–2008 tarjoamistaan jätepalveluista ympäristölain vastaisesti laskemalla asumajätevettä (ulostetta ja virtsaa sisältäviä jätevesiä) muun muassa sadevesiviemäreihin ja ojiin. Tämä on aiheuttanut maaperän, vesistöjen ja pohjaveden pilaantumista. Lisäksi yritys oli laskuttanut asiakkailtaan todellista suuremmista jätemääristä.

Marraskuussa 2008 Vantaan käräjäoikeus vangitsi kaksi yrityksen omistajaa törkeästä ympäristön turmelemisesta. Joulukuussa 2008 heidät tuomittiin kuuden kuukauden liiketoimintakieltoon, mikä esti heidän toimintansa yrityksessä.

Kesäkuussa 2012 johtajat Tarmo Kunnasranta ja Pentti Tiikkaja tuomittiin jätehuoltorikoksista neljän vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Lisäksi he joutuvat maksamaan noin 280 000 euron vahingonkorvaukset Helsingin ja Vantaan kaupungeille sekä korvaamaan rikoksesta saatua taloudellista hyötyä 920 000 euron edestä. Syyttäjän mukaan rikoksen suunnitelmallisuus oli "rikosoikeudellisesti poikkeuksellista". Hovioikeus korotti korvauksia elokuussa 2013. Korkein oikeus hylkäsi vuonna 2014 valituslupahakemukset ja hovioikeuden tuomio jäi voimaan.

Myös yrityksen työntekijöitä tuomittiin ehdollisiin rangaistuksiin ja sakkoihin. Helsingin Sanomat kertoi tammikuussa 2013 yrityksen yhteyksistä United Brotherhood -rikollisjärjestöön. Aseistautuneet jengiläiset olivat uhkailleet Lokapoikien ympäristöjutun todistajaa.

Lokapojat muutti nimensä heinäkuussa 2015 Uusi Tornado Ympäristöpalveluksi ja marraskuussa 2015 nimeksi tuli Sisu ympäristöpalvelut. Yrityksen aputoiminimiä ovat Loka-autojen Tilauskeskus Uusimaa, Pasin Höyrysulatuspalvelu 24h, Pasin Viemärinavauskeskus 24h, Pasin Viemärisulatuskeskus 24h, Sisu lokapalvelu, Sisu viemärihuolto, Uudenmaan Suurtehoimurointi 24h, Uudenmaan Höyrytyspalvelu 24h ja Uudenmaan Tyhjennyspalvelu 24h.

Lähteet

Aiheesta muualla
A. Lokapojat Oy 

Jätehuoltoyhtiöt‎
Suomalaiset yritykset
Jätehuolto Suomessa
Jätevesihuolto
Ympäristökatastrofit Suomessa
Suomalaiset ympäristörikostapaukset
2000-vuosikymmenen rikokset Suomessa
Pentagon Design

Pentagon Design on vuonna 1996 perustettu suomalainen designtoimisto. Yrityksen perustajat ovat Arni Aromaa ja Sauli Suomela. Pentagon Design suunnittelee palveluita, kaupallisia tiloja, tuotteita, pakkauksia sekä yritys- ja tuoteidentiteettejä.

Pentagon Designin omistajat Aromaa ja Suomela saivat vuonna 2010 Ornamon ja Grafia ry:n yhdessä myöntämän Vuoden teollinen muotoilija -nimityksen.  Yrityksen 15-vuotisjuhlanäyttely Suunnittelupöydällä oli huhti–toukokuussa 2012 Designmuseossa. Vuonna 2012 Aromaa ja Suomela saivat muotoilun valtionpalkinnon.

Yrityksen liikevaihto vuonna 2019 oli noin 2 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa sillä oli 28.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pentagon Designin verkkosivut 

Suomalaiset yritykset
Muotoilualan yritykset
Viktor Gaddefors

Viktor Gaddefors (s. 8. lokakuuta 1992 Östersund) on ruotsalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin Virtus Bolognaa.

Aiheesta muualla 
Serie A:n pelaajaprofiili 

Ruotsalaiset koripalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Efraim Zuroff

Efraim Zuroff (s. 5. elokuuta 1948 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen israelilainen toisen maailmansodan aikaisten natsisotarikollisten jäljittäjä.

Zuroffin isä oli rabbi ja hänen äitinsä työskenteli Yeshiva-yliopistossa New Yorkissa. Hän opiskeli historiaa Yeshiva-yliopistossa ennen kuin muutti Israeliin, jossa suoritti MA-tutkinnon holokaustitutkimuksessa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Tämän jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin ja väitteli tohtoriksi.

Zuroff kutsuttiin Los Angelesin Simon Wiesenthal -keskuksen johtajaksi vuonna 1978. Hän palasi Israeliin vuonna 1980, jossa toimi tutkijana Yhdysvaltain oikeusministeriön Office of Special Investigations -yksikössä. Siellä hän valmisteli useita oikeusjuttuja Yhdysvalloissa asuvia natsirikollisia vastaan. Hän palasi Simon Wiesenthal -keskukseen vuonna 1986.

Zuroff toimii keskuksen Jerusalemin-osaston johtajana. Hänen avullaan aloitettiin vuonna 2002 ”Operaatio viimeinen mahdollisuus”, joka tarjoaa rahallisia palkkioita natsirikollisten kiinnijäämiseen johtavia tietoja vastaan. Hän koordinoi nykyisin keskuksen maailmanlaajuista toimintaa natsirikollisten saamiseksi oikeuteen. Hän laatii keskuksen vuotuisen raportin, jossa luetellaan tärkeimmät, yhä vapaana olevat natsirikolliset.

Suomen kansallisarkiston tutkijat aloittivat joulukuussa 2018 tutkimuksen suomalaisten SS-joukoissa juutalaisten teloituksiin osallistuneiden sotarikoksista Zuroffin kirjoitettua kirjeen presidentti Sauli Niinistölle. Jussi Nuortevan johtama tutkijoiden delegaatio tutki erityisesti suomalaisten sotilaiden toimia Ukrainassa, jossa yli 10 000 juutalaista menehtyi vainojen seuraksena.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Natsirikollisten jäljittäjät
Israelilaiset historioitsijat
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Pelkosenniemen seurakunta

Pelkosenniemen seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Rovaniemen rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta toimii Pelkosenniemen ja Savukosken kuntien alueella.

Historia 
Alue on kuulunut alun perin Sodankylän seurakuntaan. Se itsenäistyi siitä senaatin päätöksellä 21. marraskuuta 1916. Samassa yhteydessä itsenäistyi myös Savukosken seurakunta, joka kuitenkin liitettiin jo vuonna 1931 Pelkosenniemen seurakuntaan. Savukoski muodosti seurakunnan osana oman rajaseutupiirinsä vuosina 1950-1997, jolloin rajaseutupiirit lakkautettiin. Vuodesta 2018 lähtien seurakunnan vt. kirkkoherrana on toiminut Marja Juntunen.

Toimipaikat 
Seurakunnalla on kaksi kirkkoa. Pelkosenniemen kirkko on rakennettu vuonna 1929 ja se on arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema. Savukosken kirkko on rakennettu 1956 arkkitehti Paavo Riihimäen piirustusten mukaan. Pelkosenniemellä on myös seurakuntakoti, jonka yhteydessä ovat kirkkoherranvirasto ja pappila. Savukosken kirkon yhteydessä on seurakuntakeskus. Molemmissa kunnissa on hautausmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pelkosenniemen seurakunnan kotisivut 

Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat
Pelkosenniemi
Kuolleiden saari (maalaus)

Kuolleiden saari on symbolisti Arnold Böcklinin maalaus. Böcklin teki vuosien 1880 ja 1886 välillä aiheesta viisi versiota. Siitä tuli erittäin suosittu Saksassa 1800-luvun loppupuolella ja kuva-aihe levisi laajalle värijäljennöksinä ja etsauksina.

Maalaus kuvaa näkymää, jossa valkoisiin pukeutunut leski seisoo soutuveneessä, jossa kuljetetaan hänen miehensä verhottua arkkua. Vene on matkalla kallioiselle saarelle, jossa on hautaholveja.

Maalauksen ensimmäinen versio on Baselin taidemuseon kokoelmissa. Toinen, Metropolitanin museon kokoelmissa oleva pienempi puulle maalattu versio syntyi tilaustyönä, kun Böcklinin Firenzen työhuoneella 1880 käynyt Marie Berna ihastui ensimmäiseen versioon. Böcklin lisäsi leskeytyneen Bernan toivomuksesta maalaukseen arkun ja naisfiguurin. Myöhemmät kolme versiota Böcklin maalasi maalaustensa välittäjän Fritz Gurlittin ehdotuksesta. Kolmessa viimeisessä taivas on aiempia vaaleampi. Maalauksista yksi (1883) on Alte Nationalgaleriessa Berliinissä, toinen (1886) taidemuseossa Leipzigissä. Kolmas 1884 maalattu tuhoutui toisessa maailmansodassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Maalaukselle omistettu sivusto Toteninsel.net - kopioita, parodioita, kunnianosoituksia
 Metropolitanin maalaus

Maisemamaalaukset
Symbolistiset maalaukset
Docomomo

Docomomo (; esiintyy myös muodossa DoCoMoMo) on kansainvälinen modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö. Se on perustettu vuonna 1988, ja vuonna 2012 siihen kuului jäseniä noin 50 eri maasta. Järjestön kotipaikka on Barcelona.

Kansainvälinen Docomomo-järjestö perustettiin erityisesti sen vuoksi, että monissa maissa oli havahduttu modernin arkkitehtuurin kohteiden joutumiseen uhanalaisiksi. Merkittäviäkin rakennuksia oli saatettu purkaa tai muuttaa jopa tunnistamattomiksi niiden alkuperäisestä suunnittelusta. Uhkien perussyinä ovat olleet toisaalta se, että modernismin kohteita ei ole vielä usein koettu riittävän vanhaksi ja arvokkaaksi arkkitehtuuriksi, ja toisaalta se, että kohteet ovat useimmiten kuitenkin jo niin vanhoja, että niihin on alkanut kohdistua voimakkaita uudistuspaineita.

Docomomo Suomessa

Suomen Docomomo-työryhmä on rekisteröity yhdistys, jonka jäseninä on korkeakouluja, museoita, kuntia ja yksityisiä henkilöitä. Se toimii suomalaisen modernismin arkkitehtuurin asiantuntijaorganisaationa, jonka keskeisin tehtävä on ylläpitää merkittävimpien suomalaisten modernismiin liittyvien arkkitehtuuri- ja ympäristökohteiden rekisteriä. Valikoituja kohteita on 90 ja työryhmä pyrkii jatkuvasti tarkentamaan ja laajentamaan valikoimaa. Työryhmä järjestää myös modernin arkkitehtuurin teemakävelyjä ja tukee alan julkaisutoimintaa. Toiminta on avointa kaikille aiheesta kiinnostuneille, mutta työryhmän jäseneksi pääsy edellyttää, että yhdistyksen hallitus hyväksyy jäsenhakemuksen, sekä luonnollisesti yhdistyksen jäsenmaksun suoritusta.

Docomomo-järjestön kahdestoista kansainvälinen konferenssi järjestettiin 7.–10. elokuuta 2012 Suomessa, Espoon kulttuurikeskuksessa. Konferenssiohjelman suunnitteluun osallistuivat muun muassa Alvar Aalto -säätiö, Helsingin kaupunki, Aalto-yliopiston arkkitehtuurin laitos, Arkkitehtuurimuseo, Museovirasto, opetus- ja kulttuuriministeriö ja ympäristöministeriö. Konferenssi liittyi myös maailman muotoilupääkaupunki -vuoden tapahtumiin.

Merkkikohteita Suomessa
Suomen Docomomo-työryhmä on valinnut maasta 90 merkittävää, modernismia edustavaa arkkitehtuuri- ja ympäristökohdetta, esimerkiksi:

Dipoli
Finlandia-talo
Kalevan kirkko
Kisakylä
Kemin kaupungintalo (listalle 2010)
Kolmen Ristin kirkko
Kouvolan kaupungintalo
Kulttuuritalo
Käärmetalo
Lakeuden Risti
Lasipalatsi
Malmin lentoasema
Nakkilan kirkko
Olympiakylä
Olympiastadion
Olympiaterminaali
Otaniemen kappeli
Paimion parantola
Porthania
Sallan kirkko
Soutustadion
Säynätsalon kunnantalo
Tapiola
Töölön kisahalli
Uimastadion
Velodromi
Villa Mairea
Ylösnousemuskappeli

Lähteet
DOCOMOMO (Arkkitehtuurimuseo)
Docomomo Suomi Finland ry: tietoja – facts 
About Docomomo International

Viitteet 

Kulttuurijärjestöt
Rakennusperinne
Modernistinen arkkitehtuuri
Jean-Baptiste Chardin

Jean-Baptiste Chardin (2. marraskuuta 1699 Pariisi – 6. joulukuuta 1779 Pariisi) oli ranskalainen rokokooajan taidemaalari.

Chardin oli aikansa merkittävimpiä asetelma- ja laatukuvamaalareita. Hän maalasi intiimejä näkymiä porvariselämän arjesta käyttäen pehmeää valohämyä.

Lähteet

Teoksia

Aiheesta muualla

Chardin Getty Museumin sivuilla
www.Jean-Baptiste-Simeon-Chardin.org, Chardinin maalauksia
Chardin pastellists.orgin sivuilla, pdf

Ranskalaiset taidemaalarit
Rokokoomaalarit
Vuonna 1699 syntyneet
Vuonna 1779 kuolleet
Chardin

Chardin voi viitata seuraaviin

 Jean-Baptiste Chardin, (1699-1779), ranskalainen rokokoomaalari
 Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955), ranskalainen jesuiitta pappi ja filosofi 
 Jean Chardin, ranskalainen 1600-luvulla vaikuttanut tutkimusmatkailija, joka kävi Persiassa ja Intiassa
Sata suudelmaa

Sata suudelmaa on suomalaisen Eija Kantolan albumi vuodelta 1998. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 29.

Kappaleet 
 Se on rakkautta vain
 Sata suudelmaa
 Silkkitie
 Aha aha
 Jos olet se oikee
 Sua pyydän
 Tartu hetkeen
 Pala auringosta
 Ole se jota hain
 Rakkaus kun päättyy
 Minut nauramaan saat
 Se on rakkautta vain (Remix)

Lähteet 

Vuoden 1998 albumit
Eija Kantolan albumit
One Morning Left

One Morning Left on laulaja Mika Lahden perustama suomalainen vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtyeen musiikissa on sekoitettu screamoa ja dancea metalcoreen, ja yhtyeen kappaleiden nimet ovat yleensä hieman humoristisia. One Morning Left on lämmitellyt muun muassa Amaranthe, Machinae Supremacy, Turmion Kätilöt sekä Adept yhtyeitä ja ollut kiertueella muun muassa Saksassa, Islannissa, Japanissa, Baltian maissa ja Venäjällä. 

Yhtyeen ensimmäisen albumin The Bree-Teenz julkaisi 24.8.2011 Spinefarm Records. Yhtyeen toinen albumi Our Sceneration äänitettiin kesän 2012 aikana ja se julkaistiin 22.2.2013.

Keväällä 2014 One Morning Leftin pitkäaikainen rumpali, ja puhtaista lauluista vastaava Tomi "Tomppa" Takamaa jätti yhtyeen. Uudeksi rumpaliksi bändi kiinnitti mm. Snow White's Poison Bite yhtyeessä rumpuja soittaneen Niko Hyttisen. Puhtaista lauluista ja toisesta kitarasta vastaa nykyisin ARF yhtyeessäkin laulava Leevi Luoto.

One Morning Left julkaisi kolmannen albuminsa "Metalcore Superstars" vuonna 2016 ja teki useita keikkoja ja kiertueita sekä Suomessa että ulkomailla. Yhtye kiersi mm. Baltian sekä Euroopan maiden lisäksi Islannissa sekä Japanissa. Metalcore Superstars-albumilta julkaistua "You're Dead! Let's Disco!" sinkkua on striimattu Spotify- palvelussa yli miljoona kertaa.

Julkaisut 
Panda Loves Penguin (2008, EP)
Panda Loves Penguin Vol. 2 (2009, mini-albumi)
The Bree-Teenz (2011, albumi)
Our Sceneration (2013, albumi)
Metalcore Superstars (2016, albumi)
Hyperactive (2021, albumi)

Lähteet

Aiheesta muualla
 One Morning Left -virallinen sivusto
 Facebook

Suomalaiset metalcore-yhtyeet
Michael August Blume

Michael August Blume (s. 30. toukokuuta 1946 South Bend, Indiana) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kirkkonsa diplomaatti. Hänet vihki Jumalan Sanan seuran papiksi Joseph Robert Crowley 23. joulukuuta 1972, ja hänet nimitettiin Alexanumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Beniniin ja Togoon 24. elokuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Henryk Hoser ja Leonardo Sandri.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Kun kesä kuolee

Kun kesä kuolee (tai Kun kesät kuolevat, As Summers Die) on televisioelokuva vuodelta 1986, jonka ohjasi Jean-Claude Tramont. Draamaelokuvan pääosissa näyttelevät Scott Glenn, Jamie Lee Curtis, Bette Davis ja Beah Richards. Kun kesä kuolee perustuu romaaniin ja sijoittuu 1950-luvun rotuerottelun aikaan eteläisessä Louisianassa.

Kun kesä kuolee kuvattiin Georgian osavaltiossa. Se tehtiin HBO-kanavalle ja se myöhemmin julkaistiin VHS:lle.

Elokuva oli ehdokkaana vuonna 1987 kolmeen CableACE-palkintoon: kahteen parhaan naispääosaan (Davis ja Richards) ja yhteen parhaan televisioelokuvan palkintoon (HBO). Richards voitti roolistaan parhaan naispääosan CableACE-palkinnon.

Rooleissa

Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen piti teosta hyvien näyttelijöiden ansiosta yllättävän laadukkaana tv-elokuvana ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset televisioelokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Vuoden 1986 yhdysvaltalaiset elokuvat
Monsterit Oy: Säikkysaari

Monsterit Oy: Säikkysaari () on Monsterit Oy -animaatioelokuvaan liittyvä videopeli, joka on julkaistu vuosina 2001 ja 2002. Se sijoittuu Monsterit Oy:n ja Monsterit-yliopisto:n välille, jossa Masin ja Taren pitää suorittaa tehtäviä, jotta he voivat päästä ykkös-kammotuksiksi ja pääsevät Monsterit Oy:hyn.

Aiheesta muualla 
 

PlayStation-pelit
PlayStation 2 -pelit
Windows-pelit
Vuoden 2001 videopelit
Alex Galchenyuk

Alex Galchenyuk (s. 12. helmikuuta 1994 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Arizona Coyotesia. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Galchenyukin vahvuudet ovat älykkyydessä, luovuudessa ja kiekonkäsittelytaidoissa. Hän pitää kiekkoa hyvin hallussaan nopeassa vauhdissa ja on hyvä luistelija. Galchenyukin heikkous on keskinkertainen puolustuspeli. Häntä on verrattu Pittsburgh Penguinsin Jevgeni Malkiniin.

Ura
Galchenyuk pelasi kauden 2009–2010 MWEHL-sarjassa Chicago Young Americansin alle 18-vuotiaiden joukkueessa. Hän oli tehoilla 44+43=87 koko sarjan paras pistemies. OHL-joukkue Sarnia Sting varasi Galchenyukin koko OHL Priority Selectionin ensimmäisenä pelaajana.

Galchenyuk siirtyi hänet varanneeseen Sarnia Stingiin kaudeksi 2010–2011. Hän oli tehoilla 31+52=83 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Nail Jakupovin ja Kale Kerbashianin jälkeen. Galchenyuk valittiin myös OHL:n tulokkaiden ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Elokuussa 2011 Galchenyuk sai vakavan polvivamman, joka piti hänet sivussa peleistä lähes koko kauden 2011–2012. Hän palasi Stingin kahteen viimeiseen runkosarjapeliin ja pelasi kuusi playoff-ottelua ensimmäisellä kierroksella Saginawia vastaan tehoilla 2+2=4. 

Huhtikuussa 2012 NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Galchenyukin Pohjois-Amerikassa pelaavista kenttäpelaajista sijalle neljä NHL:n varaustilaisuuteen 2012. Lopulta Montreal Canadiens varasi hänet kolmantena.

Kausi 2017–2018 oli Galchenyukille vaikea ja hänen nimensä pyöri kauden aikana siirtohuhuissa. Lopulta hänet kaupattiin Arizona Coyotesiin kesällä 2018 vaihdossa keskushyökkääjä Max Domiin.

Galchenyuk pelasi Coyotesissa vain kauden. Kesäkuussa 2019 hänet kaupattiin Pierre-Olivier Josephin kanssa Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Phil Kesseliin ja Dane Birksiin.

Helmikuussa 2020 Galchenyuk siirtyi Minnesota Wildiin ensimmäisen kierroksen varausvuoron ja Calen Addisonin kanssa vaihdossa Jason Zuckeriin.

Lokakuussa 2020 Galchenyuk teki vapaana agenttina Ottawa Senatorsin kanssa yksivuotisen ja 1,05 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Helmikuussa 2021 Senators kauppasi Galchenyukin yhdessä Cedric Paquetten kanssa Carolina Hurricanesiin vaihdossa Ryan Dzingeliin.

Myöhemmin samassa kuussa Hurricanes kauppasi Galchenyukin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Jegor Korškoviin ja David Warsofskyyn.

Lokakuussa 2021 Galchenyuk teki vapaana agenttina Arizona Coyotesin kanssa yksivuotisen sopimuksen.

Muuta
Galchenyukin isä Aljaksandr Haltšanjuk on entinen ammattilaisjääkiekkoilija joka edusti Neuvostoliiton ja Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueita. Alex Galchenyuk syntyi Yhdysvalloissa isän pelatessa IHL-liigan Milwaukee Admirals -joukkueessa ja on siten Yhdysvaltain ja Venäjän kaksoiskansalainen. Lapsuutensa Galchenyuk vietti kuitenkin suurelta osin Euroopassa isän jatkaessa peliuraansa muun muassa Italiassa. Isä toimi myös Galchenyukin joukkueen apuvalmentajana Sarnia Stingissä kausilla 2010–2013.

Lähteet

Viitteet

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Arizona Coyotesin pelaajat
Montreal Canadiensin varaamat pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Herttoniemen kirkko

Herttoniemen kirkko on Länsi-Herttoniemessä Helsingissä sijaitseva Herttoniemen seurakunnan kirkkorakennus. Punatiilellä verhoiltu kirkko on valmistunut vuonna 1958. Sen on suunnitellut vuonna 1957 oman toimiston perustanut arkkitehti Osmo Lappo, jonka päätyö on kymmenisen vuotta myöhemmin aloitettu Vekaranjärven kasarmialue.

Kirkkosalin lisäksi rakennuksessa on muun muassa virasto- ja kerhotiloja, toimituskappeli, kaksi kirkkosaliin yhdistettävissä olevaa seurakuntasalia sekä monitoimisali, jota voidaan käyttää niin voimistelusalina kuin juhlasalinakin.

Herttoniemen kirkossa on erillinen kellotorni, jossa on kolme itävaltalaista kelloa. Kelloista kaksi on saatu lahjoituksina.

Kirkkosalia hallitsee valkoinen, eläväpintainen alttarin taustaseinä, jolla on kuvanveistäjä Gunnar Uotilan veistämä puinen krusifiksi. Kirkkotekstiilit ovat Dora Jungin ja kirkkohopeat Bertel Gardbergin suunnittelemat. Kirkon urut ovat vuodelta 1962 ja niissä on 25 äänikertaa.

Herttoniemen kirkko on peruskorjattu vuosina 2001–2002.

Kirkko suljettiin toukokuun 2019 lopussa vakavien sisäilmaongelmien vuoksi. Seurakunta harkitsee kirkon korjausta tai purkamista Helsingin seurakuntayhtymän talousraameista riippuen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin kirkot
Herttoniemi
Osmo Lapon suunnittelemat rakennukset
Suomen kivikirkot
John Scott (kilpapurjehtija)

John Malcolm Scott (s. 1934) on australialainen aktiiviuransa lopettanut kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.

Scott saavutti parinsa Rolly Taskerin kanssa 12 m2 Sharpie -venetyypin olympiahopeaa Melbournessa 1956. Taskerin ja Scottin saavuttama mitali oli Australian ensimmäinen purjehduksen olympiamitali.

Lähteet 
 John Scott Biography and Olympic Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet 

Australialaiset kilpapurjehtijat
Australialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Razgradin alue

Razgradin alue () on Bulgarian alue maan koillisosassa. Razgradin alue on jaettu seitsemään kuntaan.

Kunnat
Tsar Kalojan
Isperih
Kubrat
Loznitsa
Razgrad
Samuil
Zavet

Lähteet 

Bulgarian alueet
Rusen alue

Rusen alue () on Bulgarian alue maan pohjoisosassa ja sillä on yhteistä rajaa Romanian kanssa. Rusen alue on jaettu kahdeksaan kuntaan. Vuoden 2011 lopussa alueella oli 233 767 asukasta. Tonavan ylittävä silta, Tonavan silta sijaitsee alueella. Tonavan silta oli vuonna 2010 ainoa Tonavan ylittävä silta Bulgariassa.

Kunnat

Bjala
Borovo
Tsenovo
Dve Mogili

Ivanovo
Ruse
Slivo Pole
Vetovo

Lähteet 

Bulgarian alueet
Parhaat – 20 suosikkisävelmää (Eija Kantolan albumi)

Parhaat – 20 suosikkisävelmää on suomalaisen Eija Kantolan studioalbumi vuodelta 1997.

Kappaleet 
 Yön hiljaisuus
 Serkkupoika
 Ei kauniimpaa
 Louie
 Tanssi poika tanssi
 Mä katseen luon
 Oi Valentino
 Matka päättyä ei saa
 Vanha swingi
 Tuuleen
 Sinä, minä, taivas, kuu ja tähdet
 Tuo kesä
 Käy luonain eilinen
 Kahden rytmi
 Tahdon sun tietävän
 Salamarakkaus
 Tänään
 Yössä sielujen
 Ilmaan noussut oon
 Yön Kuningatar 

Vuoden 1997 kokoelma-albumit
Eija Kantolan albumit
Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit

Lauluja rakkaudesta – vuosikymmenten suosikit on Eino Grönin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä AXR.

Kappaleet
 Epävireiset sydämet
 Viimeinen ilta
 Yksinäinen saarnipuu
 Mustat enkelit
 Tennessee-valssi
 Palaja Sorrentoon
 Kun yö on valoton
 Hiljainen kylätie
 Näinkö aina meille täällä käy
 Käy tanssimaan
 Kun katsoit minuun
 Lintu
 Salainen rakkaus
 Jos alkaa saan uudelleen
 Sonny boy
 Meren kuisketta

Vuoden 2011 kokoelma-albumit
Eino Grönin kokoelma-albumit
Voi veljet, mikä päivä!

Voi veljet, mikä päivä! on Veikko Itkosen ja Sakari Jurkan ohjaama elokuvafarssi vuodelta 1961. Elokuva perustuu Tatu Pekkarisen romaaniin Salainen kotiapulainen (1944), jonka pohjana on hänen näytelmänsä Vihtorin harha-askel, johon muuten pohjautuu Eino Jurkan ohjaus Herra johtajan "harha-askel".

Käsikirjoituksen tekijä on Itkonen salanimellä Aulikki Ura. Dialogin teossa auttoi runoilija Pentti Saarikoski. Antti Litja oli mukana toisessa elokuvaroolissaan. Elokuvan katsojamäärät jäivät Helsingissä varsin heikoiksi, ja muualla Suomessakin keskitason alapuolelle.

Arviot
Juhani Lindström (Helsingin Sanomat) murehti aikalaisarviossaan, että elokuvasta on vaikea löytää mitään positiivista. Tomira Savtschenkon (Kansan Uutiset) mielestä elokuva oli "primitiivinen komedia". Samoilla linjoilla olivat melkein kaikki muutkin aikalaisarvioijat paitsi Valma Kivitie, jonka mukaan elokuva on "rento farssi, jossa on sekä tilannekomiikkaa että riuskaa repliikkiä", eikä se ole hänen mielestään Itkosen heikoimpia.

Eräs myöhempi kriitikko toteaa Tv-maailmassa, että farssi on täynnä hosumista ja tekohauskoja tilanteita. Saman lehden erään toisen kriitikon näkemyksen mukaan elokuva oli jo valmistuessaan hiukan vanhanaikainen, Muuan muu kriitikko Video-oppaassa vuodelta 1994 antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.

Näyttelijät

Lähteet 

Veikko Itkosen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1961 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Minun jouluni (Eino Grönin albumi)

Minun jouluni on suomalaisen Eino Grönin kokoelma-albumi vuodelta 2007.

Kappaleet 
 Minun jouluni
 Me Käymme Joulun Viettohon
 En Etsi Valtaa Loistoa 
 Näin lapsuusjouluna laulettiin
 Sydämeeni joulun teen
 Kirkossa
 Tuikkikaa, oi joulun tähtöset
 Sylvian joululaulu
 Ensimmäinen joulu
 Tule, joulu kultainen
 Valkea joulu
 Me käymme joulun viettohon
 Jouluyö, Juhlayö
 Varpunen jouluaamuna

Vuoden 2007 joulualbumit
Eino Grönin albumit
Suomalaiset joulualbumit
Mathew Dumba

Mathew Dumba (s. 25. heinäkuuta 1994 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Minnesota Wildia. Oikealta pelaavan Dumban vahvuudet ovat hyökkäystaidoissa, nopeudessa,  fyysisessä pelissä ja johtamistaidoissa. Hänellä on kova laukaus ja kovat avojään taklaukset. Hänen heikkoutensa ovat puolustuspelissä.

Minnesota Wild varasi Dumban vuoden 2012 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden seitsemäntenä pelaajana. Dumba voitti King Clancy Memorial Trophyn tekemästään rasisminvastaisesta työstä syyskuussa 2020.

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Minnesota Wildin pelaajat
Minnesota Wildin varaamat pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Naomi Broady

Naomi Broady (s. 28. helmikuuta 1990) on brittiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 maaliskuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä. Hänen veljensä Liam Broady on myös tennispelaaja.

Broady pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Naomi Broadyn kotisivut
 Naomi Broady profiili WTA:n kotisivuilla
 Naomi Broady profiili ITF:n kotisivuilla

Brittiläiset tennispelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Tom Wilson (jääkiekkoilija)

Tom Wilson (s. 29. maaliskuuta 1994 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Washington Capitalsia. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja rooliltaan oikealta laukova voimahyökkääjä. Hänet tunnetaan aggressiivisesta, jopa vaarallisena pidetystä, pelityylistään ja toistuvista rikkomuksista, minkä vuoksi hän on ollut epäsuosittu pelaaja monien NHL-fanien keskuudessa.

Washington Capitals varasi Wilsonin 16. pelaajana NHL:n varaustilaisuuden 2012 ensimmäisellä kierroksella.

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Washington Capitalsin pelaajat
Washington Capitalsin varaamat pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
François Thibodeau

François Thibodeau (s. 27. heinäkuuta 1939) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin eudistien papiksi 8. toukokuuta 1965 ja nimitettiin Edmundstonin hiippakunnan johtoon 22. lokakuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. tammikuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi Gérard Dionne, jota avustivat Donat Chiasson ja Fernand Lacroix.

Thibodeau erosi tehtävistään Edmundstonin piispana 5. tammikuuta 2009.

Lähteet 

Kanadalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaikkien aikojen parhaat – 30 klassikkoa

Kaikkien aikojen parhaat – 30 klassikkoa on suomalaisen Sauli Lehtosenin kokoelma-albumi vuodelta 2010.

Kappaleet

CD 1 
 Mun aika mennä on
 Valtameressä on saari (In the Middle of an Island)
 Elämäni tarina (The Story of my Life)
 Yö äänetön
 Eron jälkeen
 Kutsuu tanssi
 Miller Tango
 Niin kauas sun luotasi
 Kun tanssit kanssani tangon
 Soria Moria
 Tulethan (T’en vas pas)
 Bettina
 Häävalssi

CD 2 
 Tango Desiree
 Hopeinen kuu (Guarda che luna)
 Skokiaan
 Odessa
 Ikkunaprinsessa (Glendora)
 Illalla (Chella Lia)
 Kun kuu jo nousee (Moon was Yellow and Night was Young)
 Muistojeni tango
 Sorsanmetsästys
 Sulamith
 Kun yö on valoton (A media luz)
 Lauantai-illan tango
 Sydänsuruja (Heart Aches)
 Adios Mexico
 Iloinen Amsterdam (Tulpen aus Amsterdam)
 Sireenien aikaan (Wenn der weisse flieder wieder)
 Hurmio (Ecstasy)

Vuoden 2010 kokoelma-albumit
Sauli Lehtosen albumit
Juhannusjuna

Juhannusjuna oli Ylen juhannusyönä 22.–23. kesäkuuta 2012 lähettämä 13 tunnin suora televisio- ja radiolähetys Helsinki–Rovaniemi-yöpikajunasta. Ohjelma nähtiin läpi yön Yle Teemalla sekä teräväpiirtona Yle HD:lla, ensimmäiset kaksi tuntia nähtiin myös Yle TV1-kanavalla. Kello 20.30–20.45 lähetettiin TV1:ssä illan pääuutislähetys. Ohjelman sisältö koostui Ella Kannisen tekemistä haastatteluista, Iiro Rantalan musisoinnista yhdessä vieraiden kanssa, asemakohtaisista ohjelmaosuuksista sekä suomalaista juhannuselämää käsitelleistä arkisto-osuuksista. Visuaalisen identiteetin ohjelmalle antoivat erityisesti helikopterista kuvatut maisemakuvat junan etenemisestä läpi yöttömän Suomen. Junamatkaa seurasi yhteensä noin puoli miljoonaa katsojaa. Lähetys näkyi Suomen lisäksi Saksassa, Ranskassa ja Norjassa.

Juhannusjuna-ohjelma noudatti kansainvälisesti yleistyvää hidas televisio (”Slow TV”) -toteutustapaa, jonka esikuvia ovat esimerkiksi Norjan yleisradioyhtiön lähettämät samantapaiset ohjelmat junamatkasta Norjan halki sekä 134 tuntia kestäneestä laivamatkasta Norjan rannikkoa pitkin.

Lähetyksen toteutus 

Televisiolähetys liikkuvasta junasta vaati ohjelman tekniseltä toteutukselta erityisratkaisuja. Televisiosignaali välitettiin liikkuvasta junasta helikopterissa sijainneen välitinaseman kautta Ylen verkkoon.

Kuvausvaunuina toimivat VR:n kaksikerroksinen konduktööriosastollinen lasten leikkipaikan omavaa Intercity-vaunu (Edfs) sekä vuodelta 1968 peräisin oleva baarierikoisvaunu (Rbkt) . Kaksikerroksisen vaunun alakertaan olivat sijoitettuna matkustajat ja haastattelustudio, yläkertaan puolestaan Ylen henkilöstö ja henkilöstölle ja matkustajille tarkoitetut sosiaalitilat ruokineen ja juomineen. Tekniikka oli laitettu perhehyttiin ja konduktöörinkoppiin. Baarivaunu toimi toisena studiona, johon oli sijoitettuna ohjelman yhtenä keskipisteenä toiminut flyygeli.

Pysähdysasemat

Aikataulun ulkopuoliset pysähdykset 
 Kauhava
 Koivu (Joulupukki poimittiin kyytiin)

Vieraita 
Vieraina oli YLE:n valitsemia matkustajia noin 1 300:n hakijan joukosta. Mukana oli muun muassa Juhannusjunassa täysi-ikäisyyden saavuttanut nuori junaharrastaja, meedio, piirtäjä/maalaaja ja monia tavallisia suomalaisia. 

Julkkisvieraita:

 Joulupukki
 Jaakko Kolmonen, keittiömestari
 Jonna Pirttijoki, muusikko
 Anna Rotkirch, tutkija
 Heikki Salo, muusikko
 Roman Schatz, toimittaja
 Kari Väänänen, näyttelijä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Juhannusjuna-ohjelman blogi

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Juhannustapahtumat
2012
Christian Nielsen (belgialainen kilpapurjehtija)

Christian Antoine Marie Pierre Nielsen (s. 23. kesäkuuta 1932) on belgialainen kilpapurjehtija. Hän kilpaili Helsingin olympialaisissa 1952 finnjollassa, jossa hän oli 18. paras.

Lähteet 
 

Belgialaiset kilpapurjehtijat
Vuonna 1932 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Apilakirjokääriäinen

Apilakirjokääriäinen (Capricornia boisduvaliana) esiintyy mm. Rovaniemellä. Se on Suomen harvinaisempia perhosia ja on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat pohjaväriltään tasaisen ruskeat ja niissä on tummia, siivensuuntaisia viiruja. Siiven poikki kulkee useita hopeanhohtoisia poikkiviiruja. Takasiivet ovat harmaanruskeat ja vaalenevat tyveä kohti. Siipiväli 15–16 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Apilakirjokääriäisen levinneisyys kattaa suuren osan Eurooppaa. Suomessa laji on ollut aikaisemmin yleinen, mutta taantunut rajusti ja nykyisin lajin ainoa tunnettu esiintymispaikka sijaitsee Rovaniemellä. Laji on erityisesti suojeltava ja sen elinympäristön turvaamiseksi on perustettu suojeluohjelma, minkä ansiosta esiintymisaluetta ei saa heikentää tai hävittää. Lajia on Suomessa yritetty suojella myös siirtoistutuksin. Perhonen lentää kesä-heinäkuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat 
Apilakirjokääriäinen vaatii elinympäristökseen kuivia ja harvakasvuisia ketoja. Toukka kehrää ravintokasvina toimivan apilan juurelle suojaavan seitin. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 
Toukka elää puna-apilalla (Trifolium pratense).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Apilakirjokääriäinen (Capricornia boisduvaliana)
Fauna Europaea: Capricornia boisduvaliana 
 Apilakirjokääräinen räpyttelee voimalaitoksen rakentamisen tiellä YLE.fi 26.6.2012
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Capricornia boisduvaliana 

Kääriäismäiset
Konalan kirkko

Konalan kirkko oli Konalan asuinalueella Helsingissä sijaitseva seurakuntatalo ja kirkkorakennus, nykyiseltä nimeltään Luontopäiväkoti Lumi. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Heikki Castrén, ja se vihittiin käyttöön 14. lokakuuta 1973. Kirkko oli pieni lähiökirkko: kirkkosali oli vain noin 50–60 hengen kappeli. Rakennuksessa oli lisäksi kaksi arkisalia, jotka voitiin yhdistää kirkkosaliin, niin että tilaa oli noin 100 hengelle. Kirkossa oli 12,5-äänikertaiset urut.

Kirkkosalin katseenvangitsija oli taidemaalari Mauri Favénin värikäs, 18 metriä pitkä alttariseinämaalaus Kolmas aamu. Konalan kirkossa järjestettiin toimintaa pääasiassa lapsille ja kouluikäisille.

Kirkon takana on pelkistetty torni, jonka huipulla on risti. Kirkonkelloja siinä ei ollut, vaan kellojensoitto tuli ääninauhalta.

Helsingin seurakuntayhtymä myi kirkon vuonna 2016, ja vuodesta 2018 alkaen, muutostöiden jälkeen, rakennus on toiminut päiväkotina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin kirkot
Konala
Suomen kivikirkot
Martin Alvarado

Martin Alvarado on argentiinalainen muusikko. Hän on esiintynyt muun muassa Johanna Debreczenin kanssa. Alvarado on esiintynyt Suomessa useita kertoja, ja hänellä on myös sukulaisia Suomessa.

Argentiinalaiset muusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Naseeruddin Shah

Naseeruddin Shah (s. 20. heinäkuuta 1950 Barabanki, Uttar Pradesh) on intialainen näyttelijä. Häntä pidetään yhtenä Intian parhaista näyttelijöistä. Shah on voittanut useita arvostettuja palkintoja, kuten kolme National Film Awards -palkintoa ja kolme Filmfare Awards -palkintoa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1987 ja Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2003.

Yksityiselämä 
Shah on naimisissa näyttelijä Ratna Pathakin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, näyttelijät Imaad Shah ja Vivaan Shah, minkä lisäksi Shahilla on tytär ensimmäisestä avioliitostaan.

Valikoitu filmografia 

 Bhumika (1977)
 Junoon (1978)
 Umrao Jaan (1981)
 Masoom (1983)
 Karma (1986)
 Mirch Masala (1987)
 Täydellinen murhaaja (The Perfect Murder, 1988)
 Chamatkar (1992)
 Sarfarosh (1999)

 Monsoon Wedding (2001)
 Herrasmiesliiga (The League of Extraordinary Gentlemen, 2003)
 Main Hoon Na (2004)
 Krrish (2006)
 Omkara (2006)
 Jaane Tu… Ya Jaane Na (2008)
 7 Khoon Maaf (2011)
 Zindagi Na Milegi Dobara (2011)
 The Dirty Picture (2011)

Palkinnot 
 National Film Awards
 1979: Paras miespääosa – Sparsh
 1984: Paras miespääosa – Paar
 2006: Paras miessivuosa – Iqbal

 Filmfare Awards
 1981: Paras miespääosa – Aakrosh
 1982: Paras miespääosa – Chakra
 1984: Paras miespääosa – Masoom
 Ehdokkuudet
 1993: Paras miessivuosa – Sir
 1995: Paras negatiivinen rooli – Mohra
 1996: Paras miessivuosa – Naajayaz
 1998: Paras negatiivinen rooli – Chaahat
 2000: Paras negatiivinen rooli – Sarfarosh
 2007: Paras negatiivinen rooli – Krrish
 2008: Paras miespääosa – A Wednesday

 Venetsian elokuvajuhlat
 1984: Parhaan miesnäyttelijän Coppa Volpi – Paar

 Muita palkintoja
 1987: Padma Shri
 2003: Padma Bhushan

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

 
Intialaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Buergerin tauti

Buergerin tauti eli thromboangiitis obliterans on sairaus, joka aiheuttaa varsinkin raajojen verisuonten ahtautumista ja tukkeutumista. Sairaus on harvinainen, ja suurimmassa vaarassa saada sen ovat 20–40-vuotiaat miehet, jotka ovat tupakoineet runsaasti tai käyttäneet purutupakkaa. Myös Raynaudin oireella voi olla yhteys Buergerin tautiin. Lapsilla tauti on erittäin harvinainen mutta saattaa liittyä autoimmuunisairauteen. Naisia on potilaista vain kymmenesosa.

Buergerin taudin oireita ovat raajojen värin muutokset; ne saattavat olla kalpeat, punaiset tai sinertävät. Raajat voivat myös tuntua kylmiltä. Kipuja, ihomuutoksia ja haavaumia esiintyy. Buergerin taudissa hoidon tavoitteena on oireisiin puuttuminen. Oireet voivat lakata, jos potilas lopettaa tupakkatuotteiden käytön, mutta osassa tapauksista käden tai jalan amputointi on välttämätöntä.

Buergerin tauti on yleisempi esimerkiksi Kaakkois-Aasian, Intian sekä Lähi-idän väestöillä ja varsinkin Bangladeshissa kuinpohjoiseurooppalaisilla. Sairaus on nimetty lääkäri Leo Buergerin (1879–1943) mukaan.

Lähteet 

Sydän- ja verisuonitaudit
Tanel Kangert

Tanel Kangert (s. 11. maaliskuuta 1987 Vandra) on virolainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Ag2r-La Mondiale-tallissa 2008–2009, kilpaili Viron maajoukkueessa 2010 ja palasi ammattilaiseksi Astana Teamissa 2011. Hän siirtyi EF Education First -talliin 2019 ja Team BikeExchangeen 2021.

Saavutuksia 

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
2003
Euroopan nuorten olympiafestivaalit, pronssia aika-ajossa
2005
Rauhanajo, junioreiden sarjan kokonaiskilpailun voitto
2007
Maantieajon alle 23-v. Viron-mestaruus
MM-kilpailut, seitsemäs alle 23-v. aika-ajossa
EM-kilpailut, kahdeksas alle 23-v. aika-ajossa
2008
Aika-ajon Viron-mestaruus
2010
GP Tartu, voitto
Aika-ajon Viron-mestaruus
2012
Sveitsin ympäriajo, 9. etapin voitto
Maantieajon Viron-mestaruus
MM-kilpailut, kolmastoista aika-ajossa
2013
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, 16. etapilla toinen, 8. etapilla (aika-ajo) kolmas
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Aika-ajon Viron-mestaruus
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s
2014
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
2015
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
2016
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen, 3. ja 4. etapin voitto
Olympialaiset, maantiejossa yhdeksäs
Abu Dhabi Tour, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2018
Aika-ajon Viron-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
2019
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
MM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs
2020
Faun-Ardèche Classic, toinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto 

Virolaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Jay Murphy

Jay Dennis Murphy (s. 26. kesäkuuta 1962 Meriden, Connecticut) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa neljä kautta. Hänen pelipaikkansa oli iso laitahyökkääjä.

Vuosina 1980–1984 Boston Collegessa pelanneen Murphyn varasi NBA:han vuoden 1984 varaustilaisuudessa 31. vuorolla Golden State Warriors. NBA:ssa Murphy pelasi Los Angeles Clippersissä ja Washington Bulletsissa. Lisäksi hän pelasi USBL:ssa, Ranskassa ja Italiassa.

Murphy avioitui Suomen Naantalista kotoisin olleen, Suomen ja Ruotsin pääsarjoissa pelanneen Päivin kanssa. Pariskunnalla on kolme koripalloa pelaavaa poikaa: Tomas, NBA:ssa pelannut Erik ja Alex, joka on pelannut Duken yliopistossa ja edustaa Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta.

Lähteet 
 Jay Murphy NBA & ABA Statistics Basketball-Reference.com 
 Jay Murphy Statistics College Basketball at Sports-Reference.com 
 Jay Murphy nba.com 
 Jay Murphy Legabasket

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Olena Krivonosova

Olena Krivonosova (; s. 24. kesäkuuta 1972 Rostovin alue, Venäjän SFNT) on ukrainalainen entinen lentopalloilija. Hän osallistui Atlantan olympialaisiin 1996, joissa Ukraina oli jaetulla yhdennellätoista eli viimeisellä sijalla ja Krivonosova pelasi kaksi ottelua.

Lähteet 
 Krivonosovan profiili sports-reference.com -sivustolla

Viitteet 

Ukrainalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Maailma on valmis

Maailma on valmis on Johanna Hartikaisen käsikirjoittama kuusiosainen televisiosarja, jonka on ohjannut Veikko Aaltonen. Maailma on valmis on jatkoa sarjalle Harvoin tarjolla, ja sen näyttelijät koostuvat pääosin samoista näyttelijöistä, jotka näyttelivät sen edeltäjässä. Sarjaa esitettiin Yle TV2:lla 15. elokuuta-19. syyskuuta 2012.

Sarjaa kuvattiin toukokuusta heinäkuuhun vuonna 2011.

Juoni 

Maailma on valmis kertoo Lyytinmäkeläisten elämästä nyt. Topeliukset ja Urpolat ovat löytäneet uudet kodit Rautapellon rivitaloista. Virkeät lapset muuttuvat veteliksi teineiksi. Dokumenttiohjaaja Ismo Tuunanen ohjaa Ostoskeskus-sarjaa, mutta valmistelee myös tajunnanräjäyttävää uutta dokumenttielokuvaa, josta vain rahoitus puuttuu. Panu Möttö toimittaa Kulttuurin kuuloluuta tällä kertaa Savossa. Iäkkäät Rannat olivat Lyytinmäessä ainoita, jotka omistivat tonttinsa itse. Nyt Rantojenkin tontti kiinnostaa kaupungin keskeisiä virkamiehiä, sillä alueelle suunnitellaan uutta kansainvälistä käyttötarkoitusta. Hanke on salainen ja ihmeellinen, mutta sillä on määrä edistää kaupungissa asuvien terveyttä.

Rooleissa

Aiheesta muualla 
Sarjan edeltäjä, Harvoin tarjolla
Ohjelman Facebook-sivu

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
John W. Mitchell

John W. Mitchell (14. heinäkuuta 1914, Enid, Mississippi – 15. marraskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen sotilaslentäjä. Hän johti toisen maailmansodan aikana huhtikuussa 1943 operaatiota Vengeance, jossa amerikkalaiset surmasivat japanilaisen amiraali Isoroku Yamamoton ampumalla tätä kuljettaneen lentokoneen alas Tyynellämerellä. Mitchell oli everstin arvoinen kuollessaan, ja hänen sotilasuransa kesti 23 vuotta.

Palvellessaan kapteenina John Mitchell saavutti kaksi japanilaisen kellukekoneen pudotusta P-400-hävittäjällä, joka oli Britannialle ja Ranskalle tarkoitettu vientiversio P-39 D -sarjasta.

Operaatio Vengeance  
Mitchell oli majuri johtaessaan huippusalaista sotilastehtävää, jonka tarkoitus oli amiraali Isoroku Yamamoton surmaaminen lentomatkallaan. Väijytys tapahtui 18. huhtikuuta 1943 Lockheed P 38 Lightning - hävittäjillä. Yamamoto oli Japanin johtavimpia sotastrategikkoja. John W. Mitchellin yksikkö, FS 70 eli 70. hävittäjälentolaivue palveli Guadalcanalilla ja tukeutui Hendersonin lentokenttään. Laivue käytti ensin Bell P-39 Airacobra -hävittäjää, mutta siirtyi sitten Lockheed P-38 Lightning -hävittäjiin. Mitchell sai lukuisia sotilaille myönnettäviä sotilasmitaleja tunnustukseksi suorituksistaan palveluksessa.

Mitchellista tuli hävittäjä-ässä. Hän saavutti kaikkiaan 15 ilmavoittoa, joista kolme P-39 Airacobralla. 70. FS hajautettiin, ja sen jotkut lentäjät saivat komennukset 339. laivueeseen, jota Mitchell komensi. Tämä laivue suoritti Yamamoton alasampumisen. Osa vanhoista FS 70:n lentäjätovereista sai surmansa palvellessaan laivaston ilmavoimiin komennettuina, kun tukialus USS Langley upotettiin.

Burke Davisin teos kertoo myös Mitchellin hävittäjäyksikön varhaisista vaiheista koulutusjaksoineen sekä radiotiedustelusta. Radiotiedustelu purki Japanin käyttämän radioviestityksen koodikielen. Yhdysvallat käytti siitä tunnusta JN-25. Tämä mahdollisti Yamamoton väijytyksen suunnittelun sekä tehtävän vaatiman ajoituksen. JN 25 oli osa Japanin "Purppura"-koodijärjestelmää.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset lentäjät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Olga Tokarczuk

Olga Nawoja Tokarczuk (s. 29. tammikuuta 1962) on puolalainen kirjailija, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä puolalaisista nykykirjailijoista. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille, myös suomeksi. Tokarczuk sai vuoden 2018 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Poikkeuksellisesti palkiinon myöntäminen siirrettiin vuoteen 2019 Ruotsin Akatemiaa koskeneiden syytösten johdosta.

Aiemmin hän on saanut Puolan merkittävimmän kirjallisuuspalkinnon Niken romaanistaan Vaeltajat.

Tokarczuk on opiskellut psykologiaa Varsovan yliopistossa ja työskennellyt psykologina ennen kirjailijanuraansa. Hän asuu nykyään Nowa Rudan kaupungin lähettyvillä olevassa pikkukylässä.

Vuonna 2014 Tokarczukilta ilmestyi teos Księgi jakubowe, joka kertoo juutalaisten historiasta. Teos suututti Nowa Rudan kaupungin patrioottien yhdistyksen. He vaativat Nowa Rudan kaupunginvaltuustoa perumaan Tokarczukin kunniakansalaisuuden. Heidän mukaansa Tokarczuk on vahingoittanut puolalaisten mainetta eikä ole täten isänmaanystävä. Arvosteluun yhtyi Laki ja oikeus -puolueen kansanedustaja. Tokarczuk vastasi syytteeseen, että on todellinen patriootti, toisin kuin häntä parjaavat ryhmät, joiden jäsenet ovat rasisteja ja muukalaisvihamielisiä.

Tokarczukia ja Sofi Oksasta on verrattu toisiinsa: molemmat tematisoivat historian toistumista nykyisyydessä. Heitä yhdistää myös se, että heidän naispäähenkilöidensä kautta historia muuttuu henkilökohtaiseksi kokemukseksi. Steve Sem-Sandberg toteaa, että kumpikin yrittää sitoa "konkreettisen elämänkokemuksen Historiaksi kutsuttuihin abstrakteihin poliittisiin tapahtumiin". Tokarczukia pidettiin vahvana Nobel-kandidaattina jo vuonna 2011, ja vuonna 2019 hänelle myönnettiin vuoden 2018 kirjallisuuden Nobel-palkinto.

Tokarczuk sai vuonna 2018 Man Booker International -palkinnon teoksesta Vaeltajat, joka on julkaistu Jennifer Croftin englanniksi kääntämänä nimellä Flights.

Suomennetut teokset
 Päivän talo, yön talo (Dom dzienny, dom nocny, 1998). Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Otava 2004.
 Alku ja muut ajat (Prawiek i inne czasy, 1996). Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Otava 2007.
 Vaeltajat (Bieguni, 2007). Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Otava 2012.
Aja aurasi vainajain luitten yli (Prowadź swój pług przez kości umarłych, 2009). Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Otava 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kirjailija Otavan sivuilla
 Olga Tokarczuk, Granta

Puolalaiset kirjailijat
Psykologit
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Rivers of Babylon

Rivers of Babylon on rastafari-laulu, jonka tekivät ja levyttivät Brent Dowe ja Trevor McNaughton jamaikalaisesta reggae-ryhmästä The Melodians vuonna 1970. The Melodiansin alkuperäisversio kuullaan jamaikalaisessa elokuvassa The Harder They Come (1972) sekä Nicolas Cagen elokuvassa Bringing Out the Dead (1999).

Suosituksi laulu tuli Boney M:n versiona vuonna 1978. Se nousi muun muassa Britannian listaykköseksi viiden viikon ajaksi. Se oli samalla vuoden myydyin single kyseisessä valtiossa. Yhtyeen kotimaassa Länsi-Saksassa siitä tuli siihen asti pisimpään listaykkösenä pysynyt kappale sen pysyessä kärkipaikalla 17 viikon ajan.

Tausta 
Laulu perustuu Psalmiin 137:1-4 "Baabelin virtain äärellä" missä Baabeliin karkotetut juutalaiset murehtivat olotilaansa:

Laulussa lainataan myös psalmia 19:14(jae 15 suom. Raam.):

Rastafareille joki kuvaa Atlanttia ja Siion Afrikkaa, mistä heidän esi-isänsä laivattiin vankeudessa orjuuteen uudelle mantereelle.

Merkittävin ero alkuperäisen ja Boney M:n version välillä on siinä, että alkuperäisessä versiossa lauletaan "How can we sing King Alpha's song Inna strange land?", missä King Alpha tarkoittaa Haile Selassieta. Boney M:n versiossa lauletaan "How can we sing the Lords song..."

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tuning Hebrew Psalms to Reggae Rhythms 

Jamaikalaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1970 kappaleet
Boney M:n kappaleet
Leukismi

Leukismi on synnynnäinen puutos pigmentin tuotannossa. Linnuilla höyhenys voi näyttää haalistuneelta. Leukistinen eläin voi olla kokonaan valkoinen tai valkoisenkirjava. Albinismi heikentää pigmenttisolujen toimintaa ja sitä kautta pigmentin sävyä ja määrää, leukismi estää pigmenttisolujen esimuotojen kulkeutumisen kehonosiin ja siten aiheuttaa paikoittaista täydellistä pigmenttikatoa.

Muun muassa geenien CD117, ETB ja MITF (joka aiheuttaa mikroftalmiaa) mutaatiot voivat aiheuttaa leukismia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Eläinten väritykset
Kesäkapina

Kesäkapina on Jaakko Pakkasvirran ohjaama elokuva vuodelta 1970.

Näyttelijät

Arviot
Aikalaiskritiikeissä nähtiin elokuvan ajankohtaisuus ja puitiin elokuvaa erityisesti yhteiskunnallisesta näkökulmasta. Näkökulman arvoa sinänsä ei kiistetä, ja useimmat pitävät elokuvaa siltäkin kannalta ansiokkaana. Kriittisimmän arvion esittää Hufvudstadsbladetissa kirjoittanut Greta Brotherus, jonka mielestä elokuva ei kykene tuomaan esiin sanomaansa vaan sisältää hajanaisia katkelmia, joista ei synny yhteiskuntakritiikkiä.

Televisioesityksen yhteydessä kirjoittaneen kriitikon mielestä kollaasimaisen elokuvan keskushenkilö on valokuvamalli Susanna (Titta Karakorpi), mutta kiinnostavimpana hahmona hän pitää tämän loikoilevaa, "kulutusfasistista yhteiskuntaa" vihaava veljeä, jonka nimi on Veli (Hannu Oravisto). Elokuva heijastaa kriitikon mukaan 1960-luvun lopun intomielistä ajankuvaa.

DVD
Elokuva julkaistiin DVD-levyllä syyskuussa 2013.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Tuomikoski, Eero: ”Kapinan rajat”, Pakkasvirran haastattelu Kesäkapinasta. Filmihullu 1/1970.

Aiheesta muualla
Juonikuvaus ja lehdistöarvioita Elonet.fissä
Taustatietoja tuotannosta Elonet.fissä

Jaakko Pakkasvirran ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1970 suomalaiset elokuvat