joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
PCBoard

PCBoard on amerikkalaisen Clark Development Companyn 1980-luvulta lähtien kehittämä purkkiohjelmisto DOS-käyttöjärjestelmälle. Yhtiö meni konkurssiin vuonna 1997 ja ohjelmiston viimeiseksi versioksi jäi 15.4 beta. Betaversiossa oli kuukauden aikarajoitus, jonka jälkeen se ei enää toiminut. Entinen PCBoardin ohjelmoija kuitenkin julkisti tiedot siitä, kuinka kyseinen rajoitus ohitetaan. 

PCBoardia pystyi laajentamaan PPE-komentosarjoilla ja lukuisilla purkkikäyttöön suunnitelluilla oviohjelmilla. (eng. doors).

PCBoardin merkittävä ominaisuus oli useamman linjan () tuki, joka kiinnosti ylläpitäjiä.

Suomalainen MBnet-niminen BBS omisti PCBoardin maailman suurimman tuhannen solmun lisenssin.

PCBoardilla toimivat myös Forgotten Realms BBS (telnet://fr.bbs.fi/) ja HAM-BOX BBS (018-130 68,,63).

Katso myös 
 SysOp
 BBBS

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The BBS Software Directoryn PCBoard esittely

Ohjelmistot
BBS-järjestelmät
Orange

Orange voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
 Orange, kaupunki Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa
 Orange, kunta Vauclusessa, Ranskassa
 Orange, kunta Connecticutin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kunta Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kunta New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kaupunki New Jerseyn osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kylä Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange, kunta Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Orange Park, kunta Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Oranjen vapaavaltio (), Afrikan eteläkärjessä 1800-luvulla sijainnut valtio
 Oranjejoen siirtomaa (Orange River Colony), Oranjen vapaavaltion alueesta 1900-luvun alussa muodostettu brittiläinen siirtokunta
 Oranjen vapaavaltion provinssi (Orange Free State Province), entinen Etelä-Afrikan provinssi
 Oranje, joki Etelä-Afrikassa
 Orangen piirikunta, useita samannimisiä piirikuntia

henkilöitä
 Jason Orange (s. 1970), brittiläinen pop-muusikko

muita merkityksiä

 Orange, ranskalainen telekommunikaatioalan yhtiö
 Orange Tunisie, tunisialainen teleoperaattori
 Orange, polkupyörävalmistaja
 Orange Music Electronic Company, vahvistimia ja PA-laitteita valmistava yritys
 Orange, suomalainen demoskeneryhmä
 Orange, intialainen elokuva vuodelta 2010
 Orange-palkinto, brittiläinen kirjallisuuspalkinto
 Orange, maikeinen Fazerin Parhain makeissekoituksessa
Lassi Nikko

Lassi Nikko (taiteilijanimi Brothomstates) on suomalainen musiikintekijä, joka saavutti huomattavan maineen demoskenen piireissä nimimerkillä dune Orange-demoskeneryhmässä. Nykyään hän on eräs arvostetuimmista muusikoista demoskenen keskuudessa. Hän solmi levytyssopimuksen maineikkaan brittiläisen Warp Recordsin kanssa vuonna 2001.

BrothomStates on tehnyt myös remixin Shponglen Remixed-levylle.

Diskografia
 kobn-tich-ey (1998) (julkaistu pelkästään MP3-muodossa)
 Brothom States EP (2000) Exogenic Records
 Qtio (2001) Warp Records
 Claro (2001) Warp Records
 Rktic EP (2004) (Arcola, Warp Recordsin alilabeli)
 Brothomstrain vs Blamstates (12") (2006)
Untitled (2017)

Katso myös 
 Aphex Twin
 Elektroninen musiikki

Aiheesta muualla 
 Brothomstates
 Warp Records
 Brothomstates Discogs.comissa
 http://scene.org/dir.php?dir=%2Fmusic%2Fartists%2Fdune/ 
 CDAK

Suomalaiset elektronisen musiikin artistit
Demoskenen henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Advance Australia Fair

Advance Australia Fair on Australian kansallislaulu, joka esitettiin ensimmäisen kerran Sydneyssä vuonna 1878. Kansallishymni siitä tuli 1984, jolloin sanoitusta muutettiin vähemmän brittivaltaa korostavaksi. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut skotlantilaissyntyinen Peter Dodds McCormick.

Sanoitukset

Nykyiset sanat 

Australians all let us rejoice,
For we are one and free;
We've golden soil and wealth for toil,
Our home is girt by sea;
Our land abounds in nature's gifts
Of beauty rich and rare;
In history's page, let every stage
Advance Australia fair!
In joyful strains then let us sing,
"Advance Australia fair!"

Beneath our radiant Southern Cross,
We'll toil with hearts and hands;
To make this Commonwealth of ours
Renowned of all the lands;
For those who've come across the seas
We've boundless plains to share;
With courage let us all combine
To advance Australia fair.
In joyful strains then let us sing
"Advance Australia fair!"

Muutokset 
Alkuperäisessä laulussa oli neljä säettä, joista kolmas ja neljäs säkeet jätettiin pois omaksuttaessa ja joitain sanoja ensimmäisessä ja toisessa säkeessä muutettiin. Vuonna 2021 rivistä "For we are young and free" tulee "For we are one and free". Muutoksen tarkoituksena oli tunnustaa alkuperäiskansojen australialaiset, jotka ovat asuneet Australiassa yli 60 000 vuotta.

Alkuperäiskansojen kielillä 
Australian kansallislaulu on myös laulettu monilla aboriginaalien kielillä, mukaan lukien dharawal (kahdesti), noongar, warlpiri, yugambeh-bundaljung, yolngu pitjantjatjara. ja ngunawal. Ehkä tunnetuin näistä on Dharawal-versio, joka näkyy alla.

Australian ja Argentiinan välisessä rugby-ottelussa laulettiin erilaisia ​​Dharawal-lyriikoita kuin edellä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Laulu laulettuna unkarilaisella sivustolla

Australialainen kulttuuri
Kansallislaulut
Oseanian kansallislaulut
Lähdekoodi

Lähdekoodilla tarkoitetaan ohjelmoinnissa tietokoneohjelman tekstimuotoista ohjelmointikielistä kuvausta.

Lähdekoodina ohjelma on ohjelmoijien kirjoittamassa ja ylläpitämässä muodossa.
Lähdekoodia säilytetään yleensä versionhallintajärjestelmässä, jolloin kaikista muutoksista jää lokimerkintä ja eri versioihin on myöhemmin mahdollista palata muun muassa osana virheenjäljitystä ja laadunvarmistusta.
Jos lähdekoodi on kaikkien nähtävissä ja vapaasti jatkohyödynnettävissä, puhutaan avoimesta lähdekoodista tai vapaasta ohjelmistosta.
Koska tietokoneen prosessori suorittaa vain konekieltä, ohjelman ajaminen vaatii lähdekoodin kääntämisen tai tulkkaamisen.

Kääntäminen 
Useimmilla ohjelmointikielillä työskennellessä ohjelman lähdekoodi on käännettävä kääntäjäksi kutsutulla tietokoneohjelmalla ensin suoritettavaan muotoon ennen kuin se voidaan ajaa. Ennen varsinaista suorituskelpoista ohjelmaa lähdekoodi käännetään objektimuotoiseksi ohjelmaksi. Tähän objektimuotoiseen ohjelmaan linkitetään valmiit kirjastomoduulit ja tuloksena syntyy suorituskelpoinen ohjelma.

Tulkkaaminen 
Lähdekoodia voidaan suorittaa myös tulkkausperiaatteella. Tulkkauksessa lähdekoodia luetaan ja suoritetaan yksi lauseke kerrallaan. Tämä tapa on huomattavasti hitaampi suorituksessa, mutta etuna on aikaavievän käännöksen poisjäänti. Tulkkaavaa suoritusta voidaan käyttää ohjelman kehitystyössä ja protoilussa, jossa tärkeintä on valmiin toimivan prototyypin nopea kokeilutestaus kehityksen lomassa.

Esimerkkejä

C-kieli
Tyyppiesimerkki C-kielisestä ohjelmasta:

 
 #include <stdio.h>
 int main(void)
 {
    puts("Huomenta maailma!");
 }

Java
Alla esimerkki lyhyestä Java-kielisestä lähdekoodista:

 
 public class HeiMaailma {
    public static void main(String[] args) {
        System.out.println("Hei Maailma!"); 
    } 
 }

PHP
PHP-lähdekoodin tarkasteleminen ei onnistu kuin muokatessa tiedostoa, koska PHP on kieli joka suoritetaan palvelimen puolella, joten lähdekoodia ei missään vaiheessa lähetetä käyttäjälle. PHP tulostuu lähdekoodiin HTML-kielenä.

Esimerkki PHP-kielisestä lähdekoodista:

<?php
echo ('Moikka Wikipedia!'); 
?>

Lähdekoodin muokkaus
Lähdekoodia muokataan yksinkertaisella editoriksi kutsutulla tekstitoimittimella. Editorin tärkeimpiä ominaisuuksia on, että se ei lisää tavallisen tekstinkäsittelyohjelman ohjauskoodeja tekstin sekaan (joita kääntäjä ei osaa käsitellä).

Ohjelmakoodia kirjoitetaan myös ohjelmankehitysympäristöissä. Niissä on monia ohjelmointia helpottavia ja nopeuttavia automatisoituja rutiineja. Tällaisia ovat esimerkiksi virheiden paikallistaminen, kirjastomoduulien ennakoiva kirjoitus, debuggaus, versionhallinta ja suoritusnopeuden profilointi.

Katso myös
Välikieli

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ohjelmointi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lähdeviittaus

Lähdeviittaus ja siihen liittyvä lähdeluettelo määrittelevät tieteellisessä tai sellaiseen rinnastettavassa tekstissä käytetyn lähdemateriaalin. Lähteiden nimeäminen tapahtuu listaamalla ne lähdeluettelossa, joskus myös tekstin alaviitteissä. Lähteiden käyttö ja merkitseminen liittyvät sekä tieteellisen tutkimuksen jäljitettävyyden että toistettavuuden vaatimuksiin ja tieteen edistyvyyteen. Muussakin tekstissä voi olla tarpeen ilmoittaa kirjoittajan käyttämät lähteet, jotta lukija voi halutessaan etsiä häntä kiinnostavan aineiston käsiinsä. Lähteestä onkin kerrottava niin tarkat tiedot, että lukija pystyy löytämään sen saamiensa tietojen perusteella.

Tarkoitus 

Käytetyt lähteet ilmoitetaan tekstissä lähdeviitteinä (tekstiviitteinä). Esimerkiksi tutkimuskirjallisuudessa lähdeviite on tekstissä oleva lyhyt viittaus lähdeluettelossa mainittuun täydellisempään viitteeseen. Lähdeviittausten tarkoituksena on ilmoittaa lukijalle kenen tekstiin tai ajatuksiin viitataan. Viittaukset on merkittävä sekä referoidun että sanasanaisen (ns. suoran) lainauksen yhteyteen. Tekstissä pitää käydä ilmi, mikä osa on tekijän omaa ja mikä toiselta lainattua, olipa tämä lainaus sitten suora sitaatti, tiivistävää referointia (katso referaatti) tai toisen tekstin omin sanoin sanomista (parafraasi). Ne tekstin osat, joihin ei ole merkitty viittausta mielletään kirjoittajan omiksi päätelmiksi.

Periaatteet 

Lähteiden merkintätavat ovat sopimuksenvaraisia ja niitä on käytössä varsin monia. Yleisiä tapoja lähdeviitteiden merkitsemiseen ovat nimi-vuosijärjestelmä (Harvard-järjestelmä) ja numerojärjestelmä (Vancouver-järjestelmä). Nimi-vuosijärjestelmässä viitteessä käytetään tekijän sukunimeä ja julkaisuvuotta sekä mahdollisesti sivunumeroa, esimerkiksi (Einstein 1912, 25–26). Numerojärjestelmässä viittaukset merkitään numeroilla, esimerkiksi [25].

Lähdeviittaus tekstissä voidaan ilmoittaa myös numeroin yläindeksissä. Viitenumero sijoitetaan tekstissä siihen kohtaan, johon lähteestä hankittu tieto päättyy, yleensä virkkeen tai kappaleen loppuun. Viitenumero voidaan sijoittaa myös virkkeen sisään, jolloin se viittaa edelliseen sanaan tai lauseen lopussa edeltäneeseen lauseeseen. Lähdeviitteen sisältö sijoitetaan kunkin sivun loppuun numerojärjestyksessä alaviitteeksi. Tämän viittausjärjestelmän etuna on varsinaisen tekstin luettavuus, mutta tarvittaessa viittaukset lukija voi saada helposti selville alaviitteistä.

Merkitys 
Kaikessa tieteellisessä tekstissä on erittäin tärkeää, että lähteet, joita tekstiä kirjoitettaessa on käytetty, mainitaan asianmukaisesti. Lähteiden käytön pääasiallisen merkityksen eli käsiteltyyn asiaan liittyvien tai sen perustana olevien tekstien löytämisen ohella lähdeviittauksilla on huomattava tekijänoikeudellinen merkitys. Moraaliset ja usein taloudellisetkin tekijänoikeudet jäävät automaattisesti tekstin tuottajalle. Viittaamatta jättäminen voi siksi pahimmillaan johtaa plagiointisyytöksiin eli toisen oikeuksien loukkaamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lähdeviitteet. Kotimaisten kielten keskus.

Tieteellinen menetelmä
Dokumentit
Gecko

Gecko on Mozilla-projektin avoimen lähdekoodin selainmoottori. Netscape aloitti sen kehityksen vuonna 1997, ja kun Mozilla-projekti perustettiin vuonna 1998, sen lähdekoodi julkaistiin MPL 2.0:n lisenssin alaisuudessa.

Gecko on kirjoitettu C++-kielellä ja toimii useissa käyttöjärjestelmissä, kuten Windowsissa, Linuxissa ja Mac OS X:ssä.

Geckon versionumero on seurannut sovelluksen versiota 2.0:n jälkeen, jolloin Geckon versio hyppäsi 2.0:sta 5.0:aan. Geckon versio oli tällöin sama kuin Firefoxin ja Thunderbirdin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mozilla Developer Network – Gecko  
 MozillaWiki – Gecko
Perho

Perho tarkoittaa seuraavia asioita:

 Perho, kunta Keski-Pohjanmaalla
 perho, kalastuksessa käytettävä viehetyyppi
 perhoset (Lepidoptera), hyönteislahko
 Ravintola Perho, Helsingissä sijaitseva opetusravintola
 Ravintolakoulu Perho, Helsingissä sijainnut entinen ravintolakoulu
 Perho Liiketalousopisto, oppilaitos Helsingissä
 Perhon Panimo, Ravintola Perhon opetuspanimo

 Perho, sukunimenä:
 Anna Perho (s. 1970), suomalainen toimittaja ja televisiotuottaja
 August Perho (1860–1901), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Heikki Perho (1926–2009), suomalainen poliitikko, Kokoomuksen kansanedustaja
 Kustaa Perho (1885–1944), päätoimittaja ja SDP:n kansanedustaja
 Maija Perho (s. 1948), suomalainen poliitikko, Kokoomuksen ent. kansanedustaja ja ministeri
Klaani

Klaani on sukuyhteisö, joka katsoo polveutuvansa jostakin määrätystä kantavanhemmasta, yleensä isälinjoja pitkin (patrilineaarinen klaani), joissakin tapauksissa äitilinjoja pitkin (matrilineaarinen klaani). Kantavanhempi saattaa olla myös myyttinen olento, esimerkiksi jumala tai eläin. Klaaniin kuuluu yleensä useita rinnakkaisia linjasukuja, joiden välillä saattaa vallita arvojärjestys. Puhekielessä termiä on joskus käytetty muunkinlaisista sukuyhteisöistä. 

Sana klaani tulee englannin kautta iirin tai Skotlannin gaelin kielen sanasta clann, joka tarkoittaa jonkun lapsia tai jälkeläisiä. Irlannin ja Skotlannin ylämailla klaani käsitti yhden tai useampia päämiehen johtamia sukuja, jotka katsoivat polveutuvansa samasta yhteisestä kantaisästä. Klaani muodosti sukunimensä liittämällä kantaisänsä nimeen sana mac (poika) tai ua (pojanpoika, englanniksi o').

Klaanit saattavat muodostaa yhdessä laajemman etnisen kokonaisuuden, kuten heimon.

Katso myös 
Klaaniyhteiskunta
Skotlannin klaanit
Somalian klaanit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansatiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
MBnet

MBnet oli tietokonelehti Mikrobitin lukijoilleen tarjoama sähköinen viestintäjärjestelmä. Se oli alkuvaiheessa lankapuhelinmodeemilla käytettävä BBS-järjestelmä eli purkki, mutta sittemmin nimitystä käytettiin lähinnä Mikrobitin WWW-sivustosta. Se oli aikoinaan maailman suurin purkki ja myös ainoa purkki, jolla oli hallussaan tuhannen linjan (node) lisenssi PCBoard-ohjelmistoon. MBnet-purkissa oli laajimmillaan 250 nodea eli linjaa.

MBnetin BBS-järjestelmän historia 

 1994 – Avaaminen 20 puhelinlinjalla (ns. nodella)
 1996 – Käyttäjille alettiin tarjota sähköpostipalvelua
 2002 – Purkin lakkauttaminen

WWW-pohjainen MBnet 

Vuoden 2007 alussa uudistettu MBnet sisälsi IT-maailmaan liittyviä uutisia, tietoa MikroBitti-lehdestä, "nettijatkoja" lehden artikkeleihin sekä artikkeleita PDF-versioina MikroBitin tilaajille, jotka olivat rekisteröityneet sivuston käyttäjiksi. Sivustolla ilmestyi myös NET.NYT-blogi, joka käsitteli yleensä tietokonemaailman sen hetkisiä kuumia keskustelunaiheita. Rekisteröityneet voivat myös kommentoida näitä blogeja. Etusivulla julkaistiin päivittäin vaihtuvat päivän peli, päivän ohjelma, päivän linkki sekä päivän kysymys.

Lehden tilaajilla oli myös pääsy Apaja-osioille, jossa oli lukematon kokoelma ohjelmia, pelejä sekä muita tiedostoja. Ajuriapaja, jossa oli suuri kokoelma laiteajureita, oli avoin myös muille sivuston käyttäjille. Sekä Apaja että Ajuriapaja on sittemmin lopetettu.

Sivusto tarjosi lisäksi kaikille avoimen hintaseurannan, joka kattoi lähes kaikenlaiset tietokonekomponentit ja -ohjelmistot sekä oheislaitteet. Hintaseurannan hintatiedot tulivat Suomen tietotekniikkaliikkeistä ja nettikaupoista. Hintaseurannassa pystyi myös kokoamaan oman tietokonepaketin haluamistaan osista. Lisäksi hintaseurannassa oli keskustelualue tilaajille, jotka halusivat kommentteja ostosuunnitelmistaan tai muista tietotekniikkaan liittyvistä asioista.

Lehden tilaajat pystyivät myös myymään omia tietokoneita, komponentteja ja ohjelmistoja MBnetin Bittipörssi-sivustolla. Bittipörssi on sittemmin lopetettu.

Tilaajat saivat lisäksi paikan neljälle kotisivulle, ja niitä olikin valtava määrä MBnetin palvelimilla. Lisäksi tilaajat saivat mbnet.fi-päätteisen sähköpostin käyttöönsä.

WWW-pohjaisen MBnetin jäljellä olleet palvelut suljettiin 13.10.2022. Mikrobitti-lehdellä on nykyisin erillinen WWW-sivusto osoitteessa mikrobitti.fi.

Katso myös 
 PCBoard
 Modeemi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.mbnet.fi
 Bittivuoto.net: MBnetin entisen sysopin Jouni Heikniemen haastattelu Assembly 2002:ssa (03.08.2002, historiaa, archive.org)
 MBnet net.nyt: Onnea, 10-vuotias MBnet!  (3.12.2004)

BBS-järjestelmät
Sanoma
IRCQuotes

IRCQuotes eli IRC-sitaatit on bash.orgin suomenkielinen vastine. Sivustolle kerätään IRCistä lainattuja humoristisia keskustelunpätkiä, joita sivuston käyttäjät voivat lukea ja äänestää. Sisältö kattaa myös urbaaneja legendoja, joiden todenmukaisuutta on vaikea todentaa.

Tekninen tausta 
Ylläpitäjänä toimii Santeri ”Santzes” Tarvainen. Sivustolla on noin 2,5 miljoonaa sivulatausta kuussa. Rekisteröityneitä käyttäjiä on yli 35 000 ja hyväksyttyjä lainauksia yli 12 000 (heinäkuussa 2015). Sivusto on toteutettu PHP:llä MySQL-tietokantaa käyttäen.

Sitaatin kiertokulku 
 Uuden sitaatin arvostelee neljä moderaattoria.
 Sitaatti hyväksytään kaikkien nähtäville, jos sillä neljän moderaattorin tarkistuksen jälkeen on vähintään 2 plus-pistettä, eli jos vähintään kolme moderaattoria on antanut sille hyväksyntänsä.
 Jos kaikki antoivat sitaatille miinuspisteen, niin sitaatti poistuu kaikkien näkyvistä. Muulloin sitaatti näkyy erillisessä hylätyt-osiossa.
 Moderaattorit voivat tarpeen vaatiessa (asiaton, rasistinen yms. sisältö) muokata sitaatin sisältöä, siirtää sen hylättyjen listalle tai poistaa sen kokonaan.

Aiheesta muualla 
 IRCQuotesin kotisivut
 IRCQuotesin lista moderaattoreista ja jäsenistä
 Bash.org, IRCQuotesin innoittanut yhdysvaltalainen sivusto 
 Ruotsin bash.org 

IRC
Huumorisivustot
Vanha kirkko (Helsinki)

Helsingin vanha kirkko () on Helsingin kantakaupungin vanhin kirkko. Se on vihitty käyttöön 17. joulukuuta 1826, ja sen on suunnitellut Carl Ludvig Engel.

Historia
Vanha kirkko oli alun perin tarkoitettu vain väliaikaiseksi ratkaisuksi Ulrika Eleonoran kirkon saadessa purkutuomion Senaatintorin tieltä. Vanhaan kirkkoon siirrettiin Ulrika Eleonoran kirkosta muun muassa kattokruunu ja penkkejä; Vanhan kirkon nykyinen saarnastuoli on vielä tuota perua.  Helsingin tuomiokirkko oli jo rakenteilla, mutta valmistui vasta 1852. Väliaikaisuuden vuoksi Vanha kirkko rakennettiin puusta eikä sinne hankittu edes kelloja. Myöhemmin kirkonkelloja korvaamaan on hankittu sähköinen kellolaite.

Alttaritauluna kirkossa on Robert Wilhelm Ekmanin "Jeesus siunaa lapsia". Heleävärinen teos oli alkujaan tarkoitettu tuomiokirkon alttaritauluksi, mutta keisari Nikolai I piti sitä liian lempeänä ja lahjoitti tuomiokirkkoon synkän "Kristuksen ristiltäoton".

Vanhaa kirkkoa ympäröi Vanha kirkkopuisto, joka oli entinen hautausmaa ja sellaisena käytössä jo kauan ennen Vanhaa kirkkoa. Sitä kutsutaan joskus myös "ruttopuistoksi", koska hautausmaalle haudattiin runsaasti isovihan aikana vuonna 1710 Helsinkiä koetelleen ruton uhreja. Hautauksia puistoon ei ole tehty sitten vuoden 1919, ja nykyisin puisto on lähes yksinomaan virkistyskäytössä ja läpikulkutilana. Kirkko sijaitsee puiston pohjoisreunassa Lönnrotinkadun varrella. Puistoon johtaa Bulevardilta Engelin suunnittelema portti, josta alkaa kirkolle johtava leveä ja suora puistokäytävä. Sen päästä johtaa kirkkoon kuitenkin vain sivuovi, sillä kuten useimmissa muissakin vanhoissa kirkoissa, Vanhassa kirkossakin on pääovi länsipäässä ja alttari itäpäässä.

Vanha kirkko oli pitkään koko Helsingin vanhin kirkko, kunnes vuonna 2009 osa Sipoota liitettiin osaksi Helsinkiä ja samalla Östersundomin kirkko siirtyi Helsingin puolelle "perien" näin Helsingin vanhimman kirkon tittelin.

Hautausmaan koilliskulmassa on kauppias Johan Sederholmin hautakappeli.

Nykypäivä
Vanhassa kirkossa on noin 1 200 istumapaikkaa. Se kuuluu Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan. Kirkossa vietetään messua sunnuntaisin klo 10 ja keskiviikkoisin klo 8.  

Vanha kirkko on erittäin suosittu kaste-, vihki- ja siunauskirkko. Vuonna 1998 kirkossa vietettiin silloisen pääministerin Paavo Lipposen toiset häät. Vanhassa kirkossa hautaan siunatuista henkilöistä kenties tunnetuimmat ovat valtioneuvokset K. A. Fagerholm ja Johannes Virolainen, pääministerinä, valtiovarainministerinä ja talvisodan aikaisena ulkoministerinä toiminut Väinö Tanner, arkkitehti Alvar Aalto, juoksun olympiavoittaja Paavo Nurmi sekä säveltäjät Erkki Melartin ja Aarre Merikanto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vanhakirkko Virtual Helsinki -sivuilla 
Vanha kirkko Helsingin seurakuntayhtymän sivuilla
 Heikki Klemetti : Helsingin vanha kirkko 100-vuotias, Suomen Kuvalehti, 04.12.1926, nro 49, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Helsingin kirkot
Kamppi
Suomen puukirkot
Carl Ludvig Engelin suunnittelemat rakennukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomen 1820-luvulla rakennetut kirkot
Helsingin suojellut rakennukset
Puoliintumisaika

Puoliintumisaika on aika, jonka kuluessa puolet eksponentiaalista hajoamista noudattavasta aineesta on hajonnut, esim. radioaktiivisen aineen atomiytimistä on hajonnut toisiksi atomiytimiksi. Biokemiassa tai lääketieteessä puoliintumisajaksi nimitetään aikaa, jonka kuluessa puolet aineen molekyyleistä on hajonnut elimistössä ym. biologisessa systeemissä.

Joidenkin radioaktiivisten aineiden puoliintumisajat ovat sekunnin murto-osia, joidenkin taas miljardeja vuosia. Useimpien fissiotuotteiden puoliintumisajat ovat alle 100 vuotta, ja suurin osa läpitunkevaa säteilyä (gammasäteilyä) lähettävistä aineista häviää tuhannessa vuodessa. Esimerkiksi ydinenergian tuotannossa käytettävä uraanin isotooppi 235U puoliintuu noin 700 miljoonassa vuodessa. Vastaavasti fission tuloksena syntyvä Cesium-137 puoliintuu 30 vuodessa.

Aineen radioaktiivisuutta mitataan hajoamisten lukumäärällä aikayksikköä kohti. Yhden becquerelin aktiivisuus tarkoittaa yhtä hajoamista sekunnissa. Puoliintumisajan pituus ei kerro, kuinka vaarallista aine on. Käytännössä radioaktiivisuuden määrä ja haitallisuus riippuu tietysti myös säteilyn luonteesta. Efektiivinen puoliintumisaika on radioaktiivisen yhdisteen puoliintumisaika, joka huomio sekä radionuklidin fysikaalisen puoliintumisen että biologisen poistumisen elimistöstä. Biologinen puoliintumisaika eli eliminaation puoliintumisaika on aika, jossa yhdisteen määrä puoliintuu elimistössä eritystoiminnan vuoksi.

Yhtälö 

Merkitään radioaktiivisen aineen puoliintumisaikaa kirjaimella  ja aineen alkuperäistä määrää kirjaimella . Tällöin ajan  kuluttua radioaktiivisen aineen määrä on 

Hajoamisyhtälö voidaan ilmaista myös aineen hajoamisvakion  avulla seuraavasti:

.

Aineen hajoamisvakion  ja puoliintumisajan T välillä vallitsee yhteys

.

Samoja yhtälöitä voidaan soveltaa, paitsi radioaktiiviseen hajoamiseen, myös muihin ilmiöhin, joissa jokin suure pienenee eksponentiaalisesti.

Yhtälöstä voidaan myös ratkaista puoliintumisaika , jos tiedetään hajaantuvan aineen alkuperäinen määrä  sekä aineen määrä  hetkellä 

.

Radioaktiivisen atomiytimen keskimääräinen elinikä  on 
.

Katso myös 
 Eliminaation puoliintumisaika
 Eksponentiaalinen hajoaminen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Säteilyturvakeskus
Ydinasiaa: Puoliintumisaika

Ydinfysiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Itseisarvo

Itseisarvo kuvaa matematiikassa luvun suuruutta riippumatta sen etumerkistä.

Reaaliluvun itseisarvo

Reaaliluvun itseisarvo on sen etäisyys lukusuoran nollasta riippumatta, onko luku positiivinen tai negatiivinen. Luvun  itseisarvoa merkitään . Itseisarvon muodollinen määritelmä on

Positiivisen reaaliluvun ja nollan itseisarvo on luku itse, negatiivisen reaaliluvun itseisarvo on luvun vastaluku eli luku kerrottuna luvulla −1. Esimerkiksi luvun kolme itseisarvo merkitään  ja se on 3. Miinus kahden itseisarvo puolestaan on kaksi, . Helpoiten negatiivisen lukuarvon itseisarvon saa lasketuksi poistamalla miinusmerkin.

Kompleksiluvun itseisarvo eli moduuli
Kompleksiluvun  itseisarvo on
.  Tämä on sama kuin kompleksilukua c kompleksitasolla vastaavan pisteen etäisyys origosta. Kompleksilukujen itseisarvoa kutsutaan myös moduuliksi.

Muita itseisarvoja
Vektorin itseisarvosta käytetään tavallisesti nimitystä normi ja se vastaa vektorin euklidista pituutta.  Tavallisen kolmiulotteisen vektorin v pituus on 

Kvaternion itseisarvo määritellään analogisesti vektorien kanssa

Itseisarvon ominaisuuksia 
Itseisarvolle voidaan todeta pätevän seuraavat laskusäännöt. Olkoon . Tällöin pätee

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 

Funktiot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hietalahden kauppahalli

Hietalahden kauppahalli on Helsingissä Hietalahdentorin reunalla sijaitseva vanha kauppahalli, jonka katon alta löytyy useita ravintoloita ja kahviloita. Kauppahalli toimii ravintola- ja kahvilakeskittymänä, jossa tarjolla on muun muassa japanilaisen, portugalilaisen, italialaisen, ranskalaisen ja lähi-idän alueen keittiöiden tarjontaa sekä lounaalla että iltaisin. 

Vaikka arkkitehti Selim A. Lindqvistin 1903 piirtämän rakennuksen uskottiin olleen alun perin venäläisten hevoskasarmi, on se toiminut kauppahallina alusta asti. Yhtenä kantakaupungin kauppahalleista se tunnettiin pitkään elintarvikkeistaan, mutta kun viereinen Hietalahdentori sai 1990-luvulla julkisuutta ulkomaalaisten turistien harjoittamasta alkoholin ja tupakan salakaupasta, vaikeutti tämä osaltaan myös hallin toimintaa. 

Vuosituhannen vaihteessa perinteinen hallikauppa lopetettiin, halli korjattiin ja sen sisustus entisöitiin. Joulukuussa 2001 halli avattiin niin kutsuttuna luomuhallina, jossa myytiin pääasiassa luomuelintarvikkeita. Tämä liikeidea ei kuitenkaan menestynyt, ja 2003 lopussa Suomen Taidekauppiaat ry:n ja Suomen Taide- ja Antiikkikauppiaiden Yhdistys STAY ry:n perustajajäsen Kauko Korpela vuokrasi Hietalahden kauppahallin keskihallin Helsingin kaupungilta. 1. joulukuuta 2003 alkaen Hietalahden Antiikki- ja Taidehalli keskittyi taide-, antiikki- ja keräilyesineiden kauppaan.

Syksyllä 2012 hallia alettiin muuttaa taas ruokahalliksi. Rakennus palautui alkuperäiseen tarkoitukseensa, kauppahalliksi 11. helmikuuta 2013. Tällöin kauppahalliin muutti parikymmentä kauppiasta Etelärannan Vanha kauppahallin yli vuoden kestävän remontin ajaksi. Vuodesta 2015 eteenpäin Hietalahden kauppahalli on profiloitunut erityisesti ravintola- ja kahvilakeskittymäksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hietalahden kauppahallin kotisivut

Helsingin kauppa- ja ostoskeskukset
Helsingin nähtävyydet
Kauppahallit
Kamppi
Selim A. Lindqvistin suunnittelemat rakennukset
Helsingin suojellut rakennukset
Hermes

Hermes () oli kreikkalaisessa mytologiassa alkujaan luonnon ja paimenten jumala. Myöhemmin hän oli jumalten sanansaattaja. Hermestä palvotaan muun muassa matkustajien, paimenten, kirjallisuuden, runoilijoiden, urheilijoiden, kauppiaiden ja varkaiden suojelijana sekä jumalten viestinviejänä. Hermestä vastasi roomalaisessa mytologiassa Mercurius. Hermes oli Zeuksen ja Maia-nymfin poika. 

Hermeellä oli kultaiset siivekkäät sandaalit, joiden avulla hän kuljetti viestejä jumalilta toisille. Vain hänen oli lupa kulkea tämän maailman ja manalan välillä. Toinen tunnusmerkki on hänen käärmevaltikkansa, jota hän kantaa mukanaan. Koska Hermes oli matkustavaisten suojelija, hänet esitettiin usein matkahattu päässään. Hermeen äly oli vertaansa vailla: hän keksi muun muassa aakkoset, tähtitieteen, sävelasteikon, noppa- ja korttipelit, mitat sekä tulevaisuuden ennustamisen. Tässä suhteessa Hermes oli saanut piirteitä egyptiläiseltä Thot-jumalalta (kreikkalaisten Hermes Trismegistos), joka vastasi viisaudesta.

Hermes on Kreikan postin symboli.

Lähteet 
 Prag, J.: An Arcadian enigma. Andante Travels, 2010.

Antiikin Kreikan jumalat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Minos

Minos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuningas, Zeuksen ja Europan poika, sekä Ariadnen, Androgeoksen, Deukalionin, Faidran, Glaukoksen, Katreuksen, Akakalliin ja usean muun isä. Kreikkalaiset historioitsijat kuten Thukydides pitivät häntä todella eläneenä henkilönä. Ei kuitenkaan ole varmaa, oliko "minos" nimi vai kreetalainen kuningasta tarkoittava sana. Erään teorian mukaan kyseessä alkujaan oli hallitsijan nimi, mutta hänen seuraajansa käyttivät sitä arvonimenään, samaan tapaan kuin Rooman hallitsijat Caesar-nimeä. Ilmeistä kuitenkin on, että kertomukset Minoksesta pohjautuvat alkujaan Kreetan muinaista kukoistusajasta säilyneeseen perimätietoon, joskin niihin on liittynyt myös tarunomaisia piirteitä.  Hänen mukaansa on annettu nimi minolaiselle kulttuurille.

Minotauros on saanut nimensä Minokselta (Minotaurus = "Minoksen härkä"). Minotauros oli Minoksen vaimon Pasifaeen ja Poseidonin merestä lähettämän valkoisen härän lapsi. Minoksen piti uhrata härkä Poseidonille, mutta ei sitä tehnyt. Rangaistukseksi Poseidon antoi härän paritella Pasifean kanssa. Minos suuttui vaimonsa suhteesta ja käski puuseppä Daidaloksen rakentaa labyrintin, jonne Minotauros vangittiin.

Minos hallitsi Kreetaa kolme sukupolvea ennen Troijan sotaa. Häntä pidettiin Kreetan merivallan perustajana. Kreikkalaisilla oli hänestä erilaisia käsityksiä. Toisten mukaan hän oli viisas lainlaatija, joka sai Zeukselta hallinnollisia ohjeita yhdeksän vuoden välein. Toisen käsityksen mukaan hän taas oli julma hallitsija, joka vaati ateenalaisia lähettämään määrävälein ihmisiä Minotaurokselle uhrattaviksi.

Minos kuoli Sisiliassa, jonne hän oli mennyt jahdatessaan Daidalosta, joka oli antanut Ariadnelle ohjeen kuinka auttaa Theseusta selviytymään labyrintista. Daidalos oli paennut kuningas Kokaloksen suojaan, ja kun Minos löysi tämän Sisiliasta ja vaati häntä luovutettavaksi, Kokalos surmasi Minoksen kiehuvan kuumassa kylvyssä.

Kreikkalaisen mytologian mukaan Minoksesta tuli kuoltuaan yksi Manalan Tuomareista. Tämä käsitys periytyi kristilliseenkin kirjallisuuteen. Esimerkiksi Dante Alighierin Jumalaisessa näytelmässä hänet mainitaan helvetissä toimivana tuomarina, joka päättää, mihin piiriin kadotetut vainajat joutuvat ja miten kutakin rangaistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalainen mytologia
Novosibirsk

Novosibirsk (), ent.  Novonikolajevsk  on 1,5 miljoonan asukkaan kaupunki Ob-joen yläjuoksulla Novosibirskin alueella Siperiassa Venäjällä. Kaupunki on myös Novosibirskin alueen ja Siperian liittovaltiopiirin hallinnollinen keskus ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki.

Ilmasto
Novosibirsk sijaitsee Länsi-Siperian alangon kaakkoisosassa. Ilmasto on erittäin mantereinen kylmine ja lumisine talvineen sekä kuumine ja kuivine kesineen. Lämpötila on kesällä noin 20–22 °C ja talvella -18–20 °C, mutta voi laskea talvella -47 celsiusasteeseen ja nousta kesällä +35 asteeseen. Sää on suurimman osan vuotta aurinkoinen.

Historia

Novosibirsk perustettiin vuonna 1893, kun Obin yli alettiin rakentaa siltaa Siperian rautatietä varten. Kaupunki siitä tuli 1903. Vuoteen 1925 saakka kaupungin nimi oli keisari Nikolai II mukaan Novonikolajevsk.

Vuonna 2018 kaupungissa paljastettiin Stalinin patsas.

Väestö
Nykyään Novosibirsk on asukasluvultaan Siperian suurin ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki. 

Oheinen taulukko kuvaa Novosibirskin väkiluvun kehitystä väestönlaskentojen kautta. Vuosien 1897, 1926 ja 1939 arvot ovat suuntaa antavia.

Liikenneyhteydet
Novosibirsk on tärkeä liikenteellinen solmukohta. Se sijaitsee Siperian radalla, ja sieltä erkanee rata etelään Barnauliin. Matkustajaliikenteen asemista merkittävin on Novosibirskin päärautatieasema, joka sijaitsee runsas 3 300 kilometriä Moskovasta itään. Kaupungissa on myös jokisatama ja kaksi lentokenttää, joista Novosibirskin kansainvälinen lentoasema (Tolmatšjovo) kuuluu Venäjän vilkkaimpiin matkustajaliikenteen lentoasemiin. Novosibirskin metro avattiin vuonna 1985.

Kaupungissa on kolme siltaa Obin yli.

Oppilaitokset ja kulttuuri
Novosibirskissä on korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia sekä kaksi yliopistoa, joista Novosibirskin valtionyliopisto kuuluu Venäjän yliopistorankingissa kärkikymmenikköön. Kaupungissa on myös ooppera, baletti sekä useita teattereita, museoita ja taidegallerioita.

Urheilu
Novosibirskissä on useita palloiluseuroja. Jääkiekkoseura Sibir pelaa KHL-liigassa ja jääpalloseura Sibselmaš Venäjän jääpallon superliigassa. Kaupungissa on myös jalkapalloseura FK Sibir Novosibirsk, lentopalloseura Lokomotiv, koripalloseura BC Novosibirsk ja futsaljoukkue Sibirsk. Palloiluseurat ovat historian aikana olleet hyvin riippuvaisia Novosibirskin teollisuuskaupungin tehtaiden rahoituksesta.

Kuuluisia novosibirskiläisiä
Aleksandr Barkov, entinen jääkiekkoilija
Aleksandr Karelin, painin kolminkertainen olympiavoittaja
Maksim Vengerov, kuuluisa viulisti, joka soittaa Stradivariuksella
Stanislav Pozdnjakov, miekkailun moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari
Maksim Ishkeldin, kuusinkertainen jääpallon maailmanmestari

Muuta 
Novosibirskissä on Inkerin kirkon Siperian rovastikuntaan kuuluva seurakunta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomenlahden ulkosaaret

Suomenlahden ulkosaaret ovat itäisen Suomenlahden ulkomerellä sijaitseva, useasta kymmenestä saaresta koostuva saaristo Venäjän aluevesillä.

Läntisistä, Suomen ja Viron rannikkojen välissä sijaitsevista saarista suurimmat ovat Suursaari ja Tytärsaari sekä pienempiä Säyvö, Itä-Viiri, Länsi-Viiri ja Ruuskeri, joka on Venäjän läntisin kohta lukuun ottamatta Kaliningradin aluetta.
Itäisen ryhmän muodostavat mm. Lavansaari, Peninsaari, Seiskari ja Koukouri (joka yleensä luetaan Seiskariin kuuluvaksi).
Saariryhmät kuuluvat hallinnollisesti Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kuntaan.

Pohjoisempana kolme pientä ulkosaarta Narvi ja Someri sekä muutama pieni luoto kuuluvat Viipurin piirin Koiviston (Primorsk) kuntaan.

Ensimmäinen asiakirjamaininta Suomenlahden saarista on vuodelta 1395, jolloin tallinnalaiset kauppiaat ajautuivat vahingossa Seiskariin, josta he jatkoivat matkaa Retusaareen; heidät otettiin kiinni luvattomasta idänkaupasta Viipurin linnanisännän Erengisle Niilonpojan vartioalukselle ja menettivät takavarikossa lastinsa.. Saaret kuuluivat Suomelle talvisodan päättäneeseen, vuonna 1940 solmittuun Moskovan rauhansopimukseen saakka.

Useat Suomenlahden ulkosaarista liitettiin osaksi joulukuussa 2017 perustettua Itäisen Suomenlahden luonnonpuistoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Crack

Crack on kiinteä, kemiallisesti emäksiseksi muutettu kokaiinin muoto, joka yleistyi räjähdysmäisesti 1980-luvulla. Crackin valmistaminen on turvallisempaa kuin räjähdysherkän freebasen, ja se on myös halvempi ja yksinkertaisempi prosessi. Kokaiini myös muutetaan crackiksi, koska se höyrystyy matalammassa lämpötilassa (90 °C), mikä mahdollistaa sen nauttimisen kuumentamalla; puhdas kokaiinihydrokloridi höyrystyy vasta 190 °C ja palaa kuumennettaessa. Valmis crack-pala sisältää myös vettä, ja kun sitä nautitaan kuumentamalla piipussa, se tuottaa räsähtelevän äänen, josta myös aineen nimi juontuu. Höyryä hengitettäessä aine pääsee nopeasti verenkiertoon ja alkaa vaikuttaa aivoissa noin kahdeksassa sekunnissa.

Crackia myydään kovina, pieninä, väriltään kellertävinä tai vaaleanruskeina rakeina, joiden hinta on usein verrattain alhainen. Yhdysvalloissa crack-paloja kutsutaan koon mukaan esimerkiksi nimillä nickel (viiden dollarin arvoinen pala) ja dime (10 dollarin arvoinen pala). Crackin lempinimiä ovat muun muassa paholaisen huume (devil drug) ja kivi (rock).

Vaikutus 
Crack aiheuttaa lyhyen, mutta voimakkaan euforian.

Pääasiallinen vaikutus on suuren dopamiinimäärän vapautuminen: dopamiini on aivojen välittäjäaine joka vaikuttaa euforian tuntemiseen. Tunne säilyy vain 5–10 minuuttia, minkä jälkeen dopamiinitasot aivoissa romahtavat, jolloin käyttäjä kokee masennusta ja alakuloa. Kun kokaiinia otetaan suonensisäisesti, sen vaikutus on yhtä nopea kuin crackin polttamisella, ja myös vaikutus on samanlainen.

Tyypillinen käyttäjä ottaa useita crack-annoksia peräkkäin, jolloin aivojen dopamiinivarastot ehtyvät. Siitä johtuu myös se, että uudet annokset eivät enää anna samanlaista vaikutusta kuin ensimmäinen. 

Crack aiheuttaa nopeasti voimakkaan riippuvuuden.

Crack voi aiheuttaa sydänpysähdyksen tai hengityselinten lamaantumisen, jotka voivat johtaa kuolemaan. Crackin käytöstä voi myös seurata psykoosi.

Valmistus 
Crack-kokaiinia valmistetaan lisäämällä kokaiinihydrokloridiin natriumbikarbonaattia eli ruokasoodaa:

 Coc-H+Cl− + NaHCO3 → Coc + H2O + CO2 + NaCl

Myös ammoniumvetykarbonaattia voidaan käyttää:

 Coc-H+Cl− + NH4HCO3 → Coc + NH4Cl + CO2 + H2O.

tai ammoniumkarbonaattia (hirvensarvisuola):

 2(Coc-H+Cl−) + (NH4)2CO3 → 2 Coc + 2 NH4Cl + CO2 + H2O.

Katso myös 

 Crack-epidemia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kokaiini
Seulonnan keskeiset artikkelit
Egoismi

Egoismi, oman itsensä korostaminen, viittaa seuraaviin asioihin:

eettinen egoismi, moraalifilosofinen näkökulma, jonka mukaan ihmisen tulisi toimia oman etunsa mukaisesti
psykologinen egoismi, teoria, joka selittää ihmisten toimintaa heidän luontaisella itsekkyydellään.
egoistinen anarkismi, on radikaali anarkoindividualismin muoto, joka vastustaa tavallisen anarkismin tapaan, kapitalismia, nationalismia ja valtiota.

Aiheesta muualla 
 Internet Encyclopedia of Philosophy: Egoism 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Lyly Rajala

Lyly Paavo Juhani Rajala (s. 21. huhtikuuta 1951 Ludvika, Ruotsi)  on suomalainen kokoomuksen poliitikko, joka oli kansanedustaja vuosina 2003–2011.

Poliittinen ura
Rajala on toiminut vuodesta 1997 lähtien kaupunginvaltuutettuna Oulussa. Hän on myös Oulun kaupunginhallituksen varajäsen ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hänellä on ollut lisäksi lukuisia muita kunnallisia, maakunnallisia ja kirkollisia luottamustehtäviä. 1990-luvulla hän ryhtyi vakavasti pyrkimään valtakunnanpolitiikkaan, ensin Nuorsuomalaiset-puolueen ehdokkaana, sitten kristillisdemokraattien listalta, jolta hän pääsikin eduskuntaan vuonna 2003, mutta siirtyi jo joulukuun alussa 2003 kokoomuksen eduskuntaryhmään. Hän keräsi vuoden 2011 vaaleissa 2 360 ääntä, mikä ei riittänyt jatkokaudelle valitsemiseen ja Rajala putosi eduskunnasta. Rajala pyrki takaisin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa kokoomuksen listoilta. Ääniä hänelle kertyi kuitenkin vain 539, mikä ei riittänyt uudelleen valituksi tulemiseen.

Yksityiselämä 
Ennen poliitikoksi ryhtymistään Lyly Rajala on toiminut muun muassa rumpalina Dannyn orkesterissa, Silja Line Oy:n risteilyisäntänä ja toimittajana Oulun ensimmäisessä paikallisradiossa Radio Megassa. Rajala oli kihloissa laulaja Anna-Maria Jurvelinin kanssa.

27. tammikuuta 2008 eduskunnassa suoritetussa nimettömässä kyselyssä naistyöntekijät nimesivät Lyly Rajalan yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Rajala teki asiasta tutkintapyynnön poliisille ja asia eteni esitutkinnan jälkeen syyteharkintaan ja edelleen oikeuteen. Jutun kirjoittajaa ja useita toimituksen esimiehiä syytettiin törkeästä kunnianloukkauksesta. Rajala vaati oikeudessa lehtiyhtiöltä 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.

Vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeen Rajala työskenteli asuntokauppiaana maksaakseen vaaleja varten ottamansa 45 000 euron pankkilainan pois.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 Verkkouutisten artikkelit Lyly Rajalaa koskien 
 Lyly Rajalan kotisivut

Kansanedustajat
Suomen Kristillisdemokraattien poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Oulun kaupunginvaltuutetut
Oulun vaalipiiri
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset rumpalit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Kieku ja Kaiku

Kieku ja Kaiku on sarjakuvapiirtäjä Asmo Alhon piirtämä ja kirjailija Mika Waltarin kirjoittama sarjakuva, joka ilmestyi Oma Koti -lehdessä vuosina 1932–1934 (ml. näytenumero 1931) ja Kotiliedessä vuosina 1934–1975. Kieku ja Kaiku oli aikansa suosituimpia sarjakuvia ja ilmestyi monina kokoelmina. 

Sarjakuva sijoittuu aikansa suomalaiselle maaseudulle, ja sen päähenkilöt ovat valkea kukonpoika Kieku sekä musta kukonpoika Kaiku. Päähenkilöt olivat aivan aluksi, kuuden sarjan verran, normaaleja kanalintuja, mutta sitten ne muuttuivat antropomorfisiksi eläimiksi. Sivuhahmoista keskeisin oli Kieun ja Kaiun porsasystävä Possu, joka nousi vuosien varrella yhä olennaisempaan asemaan. Sarjakuva tunnetaankin myös pitemmällä nimellä Kieku, Kaiku ja Possu tai Kieku ja Kaiku ja Possu. Muina sivuhahmoina esiintyi esimerkiksi karhuja ja jäniksiä. 

Kieun ja Kaiun maailma oli konservatiivinen, ja siinä opetettiin (lapsi)lukijoille hyviä tapoja ja käyttäytymissääntöjä pienten arkipäiväisten kommellusten avulla. Yhden sivun mittaisissa sarjakuvissa oli tavallisesti jokin opetus, jossa joku päähenkilöistä sai kokea, mitä esimerkiksi ylpeydestä, laiskuudesta tai hätäilemisestä seuraa. Kieku ja Kaiku saattoivat myös opettaa yhteisvastuuta kutsumalla kodittomia eläimiä viettämään joulua kanssaan tai jakamalla ateriansa vähäosaisille. Mukana oli kuitenkin myös puhtaita vitsisarjoja. 

Vanhaan eurooppalaisen sarjakuvan tapaan Kieku ja Kaiku ei käyttänyt puhekuplia, vaan tarina kerrottiin ruutujen alle sijoitetuilla, Mika Waltarin riimittelemillä kuvateksteillä. Sarjakuvan tavallinen syntyprosessi oli se, että Asmo Alho keksi tarinaluonnoksen ja Waltari kirjoitti siihen kuvatekstit, joiden pohjalta Alho piirsi sarjakuvan puhtaaksi. Sarjakuvan suosion salaisuus olivat Waltarin nokkelasti riimittelemät tekstit, joissa tavallisesti käytettiin vaikeita kolmitavuisia loppusointuja, kuten ”Kissakin jää joskus hiirettä / jos se pitää liian kiirettä” tai ”Opetus on oiva tällistä / törmäily on häpeällistä”. Muun muassa runoilija, professori V. A. Koskenniemi kertoi lukevansa Kiekua ja Kaikua vain nähdäkseen, kuinka paljon kolmitavuisia loppusointuja Waltari pystyy keksimään. Vaikka Waltari lopetti varsinaisen kirjailijannuransa 1964, jolloin häneltä ilmestyi hänen viimeinen romaaninsa, Kieku ja Kaiku -riimejä häneltä syntyi yhä helposti. Sarjakuvan tekeminen päättyi Asmo Alhon kuolemaan 1975.

Waltarin lisäksi riimejä kirjoittivat sarjan historian aikana myös Valentin (Ensio Rislakki), Fr. Ruotsalainen ja Viljo Kajava. 

Sarjakuvasta on tehty muutamia pastissejakin, kuten Rieku ja Raiku.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 S. Santikko: Reippaat kukkopojat - ja Possu. Kvaak.fi 17.11.2007.

Suomalaiset sarjakuvat
Mika Waltarin teokset
Kuvitteelliset linnut
Sarjakuvahahmot
Rieku ja Raiku

Rieku ja Raiku on Jari Lehikoisen kirjoittama, Tomi Riionheimon piirtämä ja Hannu Lajusen värittämä sarjakuva, joka on parodia Asmo Alhon ja Mika Waltarin sarjakuvasta Kieku ja Kaiku. 

Siinä missä Kieku ja Kaiku on asiallinen, opettavainen, lähinnä lapsille tarkoitettu sarjakuva, joka ilmentää konservatiivista arvomaailmaa ja jossa eletään vastuullista, siivoa elämää, toilailivat Rieku ja Raiku alkuaikoinaan viinan, huumeiden, irtoseksin ja jos jonkinlaisten poikamiehen elämään liittyvien ongelmien parissa, välillä olivat hieman väkivaltaisiakin ja syyllistyivät pikkurikoksiin, mutta Rieun ja Raiun ilmestyessä Me-lehden sivuille sarjakuva oli sen verran siistiytynyt, että se soveltuu myös lasten luettavaksi. Sarjat muuttuivat jossain määrin opettavaisiksi esikuvasarjakuvan tapaan, tosin on se myöhemminkin säilyttänyt jonkinlaisen vinon näkökulman asioihin.

Rieku ja Raiku -sarjakuvan tekstit on kirjoitettu esikuvansa mukaisesti riimiin eikä sarjakuvassa ole puhekuplia.

Ensimmäinen Rieku ja Raiku -sarjakuva julkaistiin Suuressa kurpitsassa vuonna 1988 ja seuraava myöhemmin Pieni kurpitsa -lehdessä. Tekijöiden turhautumisen vuoksi sarja oli jäädä kahteen strippiin kunnes vuonna 1993 sarjakuva ilmestyi ensin Joensuun ylioppilaslehdessä ja sittemmin Helsingin Ylioppilaslehdessä. Näistä sarjoista Jalava julkaisi kokoelman Tiputarhan kuvakirja vuonna 1996. Toinen painos kirjasta julkaistiin vuonna 2005. 

Vuosina 1999–2004 pääasiassa Me-lehdessä nähtyjä sarjoja löytyy Ilias- ja Hankikanto-kustantamojen julkaisemasta kokoelma-albumista Me Rieku ja Raiku.

Vuonna 2003 Rieku ja Raiku -sarjakuvan julkaisu aloitettiin Karjalaisessa ja vuonna 2004 Aamulehdessä.

Sarjakuvasta on tehty 13-osainen lyhytanimaatiosarja, jonka ovat ohjanneet Tomi Riionheimo ja Hannu Lajunen ja tuottanut Indie Films. Elokuvat saivat ensiesityksensä televisiossa Yle TV1:n Uusi kino -esityspaikalla kesällä 2003.

Kukkopojat ovat esiintyneet myös tietokonejoulukalenterissa, jonka alkuperäistä versiota jaettiin disketeillä kaveripiirissä. Siitä Arto Kivimäen latinaksi kääntämä versio julkaistiin YLE:n www-sivuilla nimellä Nexus et Plexus.

Albumit

Lyhytanimaatiot

Lähteet 
 Me Rieku ja Raiku
 
 Tuotannot @ Indie Films
 Yle Areena - Rieku ja Raiku

Suomalaiset sarjakuvat
Suomalaiset animaatiosarjat
Kuvitteelliset linnut
Sarjakuvahahmot
Parodiat
MPlayer

MPlayer - The Movie Player on avoimeen lähdekoodiin pohjautuva mediasoitin. Se kehitettiin alkuaan toimivaksi vain Linuxissa, mutta toimii nykyään myös muissa Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä sekä mm. Windowsissa. MPlayeria levitetään GPLv2-lisenssin alaisena, ja sen alkuperäiset tekijät olivat enimmäkseen unkarilaisia.

MPlayer on peruskäyttöliittymältään komentoriviohjelma. Siinä on myös graafinen käyttöliittymä, jota ei kuitenkaan käännetä oletusasetuksilla. Ohjelmapaketti sisältää myös MEncoder-ohjelman, jolla tehdään uudelleenkoodauksia eri mediamuotojen välillä.

MPlayerin sanotaan osaavan toistaa enemmän videomuotoja kuin minkään muun soitto-ohjelman. Siinä on sisäänrakennettuna suuri määrä koodekkeja. Lisäksi se voi tarvittaessa käyttää Windowsin konekielisiä DLL-tiedostoja tai vastaavanlaisia OS X:n Intel-version ohjelmakirjastoja median toistoon.

MPlayerissä on sisäänrakennettu tuki mm. seuraaville video- ja äänikoodekeille: MPEG-1, MPEG-2, MPEG-4 (ml. H.264), WMV/VC-1, Sorenson, VP6, Theora, MP3, WAV, WMA (v1&v2), Ogg Vorbis, AC-3/A52 (Dolby Digital), AAC, Adoben Flash Video. MPlayer pystyy toistamaan myös DVD:n, Video CD:n ja SVCD:n sisältöjä sekä käyttämään digi-tv- ja radiokortteja. 

Siinä on myös laaja laitteistotuki, ja se pystyy näyttämään kuvaa X11-ikkunassa, tukee XVideo-laajennosta ja OpenGL:ää. Se osaa käyttää myös Linuxin graafista konsolia sekä SDL-kirjastoa ja sen tukemia piirtokeinoja. Windowsissa se tukee DirectX:ää ja Macissä Quartz Compositoria. Jos graafista näyttöä ei ole käytettävissä, videota voi näyttää ASCII-grafiikkana aalib-kirjaston avulla. Äänipuolella MPlayer tukee OSS- ja  ALSA-äänirajapintoja sekä useita verkkoläpinäkyviä äänipalvelimia.

MPlayerin kehityksen aloitti Árpád Gereöffy (lyhyemmin A'rpi) vuonna 2000, koska ei löytänyt Linuxille kelvollista mediasoitinta. Ensimmäisen mpg12play-nimisen ohjelman hän kirjoitti puolessa tunnissa libmpeg3-kirjaston ympärille. Pian soittimeen lisättiin Win32 DLL -lataaja avifile-ohjelmasta, jonka jälkeen soittimella pystyi näyttämään mediamuotoja, joille Linuxissa tuolloin ei ollut omaa tukea. Marraskuussa 2000 julkaistiin MPlayerin ensimmäinen versio MPlayer v0.3. Alex Beregszászi on ylläpitänyt MPlayeriä vuodesta 2003.

MPlayer pystyy toistamaan Firefox-selaimessa monia verkkosivuille upotettuja video- ja äänimuotoja käyttäen liitännäistä.

Vaihtoehtoisia soittimia Unix-tyyppisille käyttöjärjestelmille 
 xine — Tukee myös DVD-valikoita ja -tekstityksiä
 VLC — Sietää paremmin virheitä toistettavissa tiedostoissa
 SMPlayer — Käyttäjäystävällinen MPlayeriin perustuva soitin
 MPlayerXP — Säikeistettyyn ytimeen perustuva tehokkaammin toimiva MPlayerin muunnos

Katso myös 
Luettelo mediasoittimista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
 Kovenskyn Windows-binäärit

Mediasoittimet
Linux-ohjelmat
Windows-ohjelmat