joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kathleen Agnes Kennedy

Kathleen Agnes Cavendish, o.s. Kennedy, (20. helmikuuta, 1920 – 13. toukokuuta, 1948) oli Joseph P. Kennedyn toinen tytär ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn sisar.

Isänsä ollessa 1930-luvun lopussa lähettiläänä Englannissa Kathleen tapasi Devonshiren herttuan vanhimman pojan ja perijän, Hartingonin markiisin William John Robert Cavendishin. Vuonna 1943 Kathleen palasi Englantiin Punaisen Ristin palveluksessa. Äiti Rose Kennedy vastusti avioliittoa, samaten Cavendishit, koska Kennedyt olivat katolisia, Cavendishit protestantteja. Koska kirkkovihkiminen ei ollut mahdollista, pari solmi siviiliavioliiton toukokuussa 1944 ja Kathleenista tuli Hartingtonin markiisitar. Pian tämän jälkeen aviomies osallistui Normandian maihinnousuun. Syyskuussa hän kaatui Belgiassa, joten Kathleen jäi leskeksi. Hän jäi asumaan Englantiin ja tapasi myöhemmin lordi Peter FitzWilliamin, joka oli myös protestantti ja lisäksi eronnut. Nyt myös isä Joe Kennedy vastusti avioliittoa peläten sen haittaavan poikansa Johnin uraa politiikassa. Pari kuoli lento-onnettomuudessa Ranskassa vuonna 1948 ennen suunniteltua avioitumista. Kathleen haudattiin Englantiin appensa Devosnhiren herttuan maatilalle.

Kennedy-suku
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Ahvāz

Ahvāz on kaupunki Iranin lounaisosassa, Karun-joen varrella. Vuonna 2006 siellä olin noin 985 600 asukasta.

Ahvāz perustettiin Sassanidien dynastian alkuaikoina 200-luvulla joko Ardashirin tai hänen pojanpoikansa määräyksestä.

Ahvāzin seudulta löydettiin öljyä 1900-luvun alussa. Kaupunki kärsi pahoin Irakin–Iranin sodasta vuosina 1980–1988. Nykyisin kaupungin suurin työllistäjä on Fooladin terästehdas. Sen sponsoroima jalkapallojoukkue Foolad FC pelaa Iranin pääsarjassa.

Vuonna 2011 Maailman terveysjärjestö WHO nimesi Ahvāzin maailman saastuneimmaksi kaupungiksi.  Syy Ahvāzin saastuneisuuteen löytyy kaupungin öljyntuotannosta. Saasteet voivat olla erittäin vaarallisia, aiheuttaa erilaisia sairauksia, ja olla haitallisia kasvillisuudelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin kaupungit
Jennifer Hudson

Jennifer Kate Hudson (s. 12. syyskuuta 1981 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.

Ura 
Hudson oli yksi finalisteista American Idolin kolmannella tuotantokaudella vuonna 2004. Hän putosi välieräkierroksella, mutta pääsi finaaleihin tuomari Randy Jacksonin villillä kortilla. Finaaleissa Hudson putosi kuudentena. Marraskuussa 2006 Hudson teki levytyssopimuksen Clive Davisin J Recordsin kanssa. Davis on auttanut pinnalle muiden muassa Aretha Franklinin ja Whitney Houstonin.

Hudsonin ensimmäinen elokuvarooli musikaalielokuvassa Dreamgirls (2006) sai osakseen suurta huomiota. Hänet valittiin Broadway-musikaalin elokuvaversioon monen ammattilaisnäyttelijän ja -laulajan joukosta. Hudson voitti roolistaan useita palkintoja, joista merkittävimpiä ovat Oscar, Bafta-palkinto, Golden Globe ja SAG-palkinto parhaasta naissivuosasta. Vuonna 2008 Hudson näytteli Sex and the City – Sinkkuelämää -elokuvassa Louisea. Hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2013.

Vuonna 2019 Hudson näyttelee pääosaa Grizabellaa musikaalielokuvassa Cats, jonka ohjaa Tom Hooper.

Yksityiselämä 
Ennen uraansa Hudson työskenteli Burger King -hampurilaisravintolassa.

Hudsonin äiti ja veli löydettiin ammuttuina äidin Chicagon-asunnosta 24. lokakuuta 2008. Muutamaa päivää myöhemmin myös Hudsonin 7-vuotias sisarenpoika löytyi ammuttuna. Teoista pidätettiin Hudsonin sisaren entinen mies.

Hudsonilla on kihlattunsa David Otungan kanssa yksi lapsi, elokuussa 2009 syntynyt poika.

Julkaisut

Albumit 
 Jennifer Hudson (27. syyskuuta 2008)
 I Remember Me (22. maaliskuuta 2011)
 JHUD (23. syyskuuta 2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
American Idol -kilpailijat
Grammy-palkinnon saajat
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Liedon keskuskoulu

Liedon keskuskoulu on peruskoulun yläaste Liedossa, Länsi-Suomen läänissä.

Koulu toimi 31.7.2001 saakka nimellä Liedon-Tarvasjoen yläaste ja mukana oli lietolaisten oppilaiden lisäksi oppilaita myös Tarvasjoelta. Tuolloin Tarvasjoella aloitti kuitenkin oma yhtenäinen vuosiluokkien 1–9 peruskoulu, ja vuodesta 1967 alkanut perusopetuksen yhteistyö loppui Liedon ja Tarvasjoen välillä.
1.10 2022 Koulun nimi vaihdettiin Liedon Yhtenäiskouluun johon liitettiin entinen Taatilan Koulu.

Lukuvuodella 2008-2009 Liedon keskuskoulussa oli lähes 500 oppilasta ja 50 opettajaa. Koulussa on normaalit yläasteluokat 7–9 (yhteensä 23 luokkaa), joiden perusryhmien oppilasmäärä on noin 22. Lisäksi koulussa on yksi ESY-luokka.

Liedon perusopetuksessa A1-kielenä (ala-asteella kaikille yhteisenä vieraana kielenä) on englanti. Yläasteella kaikille alkavana B1-kielenä opiskellaan ruotsia. Ala-asteella vapaaehtoisena kielenä oppilaat ovat voineet valita ruotsia tai saksaa, joiden opiskelu jatkuu Keskuskoulussa A2-kielenä. Lisäksi kahdeksannella luokalla alkavista B2-kielistä oppilailla on valittavanaan saksa, ranska, venäjä ja italia, joista ryhmät muodostuvat mikäli vähintään noin kymmenen oppilasta on valinnut kielen.

Kirkonkulman koululla aloittanut musiikkiryhmä voivat jatkaa painotettua musiikin opiskeluaan Keskuskoulussa; tunteja on seitsemänsillä vuosiluokilla kaksi viikkotuntia yli normaalin opetussuunnitelman. Uuteen opetussuunnitelmaan koulussa siirrytään vaiheittain siten, että lukuvuonna 2004–2005 uuden OPS:n mukaan opiskelevat 7. luokat, jotka vievät opetussuunnitelmaa mukanaan, ja vuonna 2006 sen mukaan opiskelevat kaikki yläasteen luokat.

Keskuskoulu
Suomen peruskoulut
Hurjapäät

Hurjapäät () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Suomessa elokuvan ikäraja on 16 vuotta.

Elokuvalle on tehty kahdeksan jatko-osaa: 2 Fast 2 Furious, Hurjapäät: Tokio Drift, Fast & Furious,  Fast & Furious 5, Fast & Furious 6, Fast & Furious 7 ja Fast & Furious 8, Fast & Furious 9. Elokuvasarjaa täydentää myös lyhytelokuvat Turbo-Charged Prelude ja Los Bandoleros.

Juoni 

Los Angelesin kaduilla tapahtuu. Nuori poliisi, Brian O’Conner (Paul Walker) soluttautuu katuajojen kingin Dominicin (Vin Diesel) tiimiin tutkiakseen rekkojen varastelutapauksia. Kukaan ei aluksi huomaa Brianin todellisuudessa olevan poliisi, kunnes Vince (Matt Schulze) Dominicin tiimistä alkaa epäillä. Brian kuitenkin onnistuu pitämään poliisin uransa piilossa ja rakastuu Dominicin siskoon Miaan (Jordana Brewster) ja ystävystyy Dominicin kanssa. Lopuksi hän joutuu valitsemaan onko hän tapauksessa poliisien puolella, vai onko hän Dominicin ja tiimin puolella. Hän antaa autonsa Dominicille, jotta tämä pääsee pakenemaan poliiseja. On nimittäin selvinnyt, että Dominicin tiimi oli syyllinen varkauksiin.

Dominic (Vin Diesel) johtaa tiimiään johon kuuluvat Letty (Michelle Rodríguez), Jesse (Chad Lindberg), Leon (Johnny Strong) ja Vince (Matt Schulze). Dominic seurustelee Lettyn kanssa, mutta kaikessa on mutkia matkalla. Vince taas on rakastunut Dominicin siskoon Miaan, mutta Mia taas ei halua lähteä veljensä kavereiden kanssa ulos ennen kuin hän joutuu puolustamaan Briania, koska Vince ärsyttää häntä tahallaan, jolloin Mia suostuu menemään ulos Brianin kanssa.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Leffatykki.comin arvostelu
 Film-o-holic.comin arvostelu 
 MTV3:n arvostelu

Vuoden 2001 yhdysvaltalaiset elokuvat
Hurjapäät
Rob Cohenin ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Isäntä

Isäntä on sosiaalihistoriallisessa mielessä vapaa mies, jolla on palvelusväkeä. Antiikin Roomassa isäntä saattoi omistaa epävapaata palvelusväkeä, mutta tällä saattoi olla myös vapaita suojatteja klienttejä. Latinankielisestä sanasta patron on puhekieleen tullut sana patruuna, jolla useimmin viitataan teollisuuslaitoksen tai kartanon omistajaan. Tavallisimmin isäntä on maalaistalon miespuolinen haltija, tilallinen eli talollinen. 

Yleiskielessä isäntä-sanalla on myös muita merkityksiä: (miespuolinen) omistaja, haltija, käskijä; tilaisuuden toimeenpanijana toimiva mies tai laitos; tarustossa miespuolinen haltija kuten Tapio, metsän isäntä.

Lähteet 

Sääty-yhteiskunta
David Kennedy

David Anthony Kennedy (15. kesäkuuta 1955 Washington (DC) – 25. huhtikuuta 1984 Florida) oli neljäs Robert F. Kennedyn ja Ethel Skakelin yhdestätoista lapsesta.

Kesäkuun 6. päivän iltana vuonna 1968 muutamaa päivää vaille 13-vuotias David Kennedy oli yksin hotellihuoneessa katsomassa televisiosta isänsä voitokasta riemua vaalikampanjassa ja sen jälkeistä tragediaa, jossa hänen isänsä murhattiin suorassa lähetyksessä. Hän otti asian hyvin raskaasti ja on sanottu, ettei hän koskaan päässyt sen yli. Hänestä tuli murrosiässä alkoholin ja huumeiden väärinkäyttäjä. David Kennedy kuoli Demerolin ja kokaiinin yliannostukseen Brazilian Court -hotellissa vuonna 1984.

Saman vuoden jouluna kun hänen isänsä murhattiin hän kirjoitti kirjeen äidilleen. Kirjeessä luki:
Enää en voi pelata jalkapalloa isäni kanssa, en uida, en ratsastaa, en telttailla hänen kanssaan. Mutta hän oli paras isä koskaan. Hänestä oli minulle isäksi pitkän aikaa. Ja hän teki kuin kukaan muu tahansa isä miljoonaan vuoteen.

Katso myös 
 Kennedyn klaani

Kennedy-suku
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Graniittitalo

Graniittitalo on Kampissa Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva liikerakennus. Se sijaitsee Salomon­kadun varrella Tennispalatsin ja hotelli Presidentin välissä. Sen vieressä Salomonkadun toisella puolella on vuonna 2005 avattu Kampin keskus. Talon ovat suunnitelleet Heikki ja Kaija Siren ja se valmistui vuonna 1982. Talossa toimii useita erikoisliikkeitä ja yritysten toimitiloja, mm. Terveystalon toimipiste. Talon kokonaispinta-ala on 26 058 m². Kiinteistön omistaa Ilmarinen ja sitä isännöi Ovenia.

Graniittitalon suurin käyttäjä oli vuosina 1988–2016 Anttilan tavaratalo. Vuonna 2005 Anttila laajeni myös Kampin keskuksen terminaalitasolle, josta oli suora liukuporrasyhteys Graniittitalon puolelle. Kampin Anttila suljettiin lopullisesti 25. syyskuuta 2016 Anttilan konkurssin myötä. 14. lokakuuta 2017 Graniittitalon katutasoon avattiin Lidl-myymälä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Graniittitalo 

Helsingin liikerakennukset
Kamppi
Heikki ja Kaija Sirenin suunnittelemat rakennukset
Rosso

Rosso on Suomessa toimiva, S-ryhmään kuuluva italialaishenkinen perheravintolaketju.

Rosso-ravintolat

Rossot ovat italialaishenkisiä ruokaravintoloita, jotka palvelevat kaupunkien keskustoissa, yleensä kauppakeskuksessa tai Sokos-hotellissa. Rossoja oli vuoden 2018 alussa yhteensä 28. Rosso-ketju työllisti vuonna 2011 noin 700 henkilöä. Ruokailutottumusten kansainvälistyessä on Rossoja 2010-luvun lopulta alkaen kehitetty aitoitalialaisempaan suuntaan.

Rosso Express -ravintolat

Rosso Expressissä myydään pizzaa sekä pannupizzaa. Rosso Expressit palvelevat S-ryhmän liikenneasemilla, kauppakeskuksissa sekä Prismoissa ja Sokoksissa muodostaen yleisesti Presson ja Hesburgerin kanssa ravintolamaailman.

Historiaa

Ensimmäinen Rosso avattiin Lahden keskustaan vuonna 1978. 1980-luvun puolessavälissä Rossoja oli kymmenkunta, ja vuonna 1997 yhteensä 46. Rosso-konseptin suunnitteli pitkään HOK:n palveluksessa ollut aviopari Aimo ja Maria Bonden, sanojensa mukaan ”käymättä kertaakaan Italiassa”. Tavoitteena oli madaltaa suomalaisten kynnystä ravintolaruokailuun. 1970-luvun mittaan Suomessa yleistynyt pizza otettiin rennon ravintolaruokailun päätuotteeksi, ja Rosso olikin ensimmäinen valtakunnallinen pizzaa tarjoava ketju. Eteisvahtimestaria tai erillistä viinikassaa ei ollut, mutta järjestyshäiriöt jäivät silti vähäisiksi. Rossosta ei voinut varata pöytää ja se avautui jo kello yhdeksän aamulla. Uutta oli myös lasten leikkinurkkaus, ja henkilökuntaa opastettiin puhuttelemaan lapsia aina ensimmäisenä.

Rosso oli Restelin Martina-ketjun kanssa ensimmäisiä ketjuravintoloita, joissa käytettiin paljon puolivalmisteita: valmiiksi kuorittuja ja esikäsiteltyjä pakasteperunoita, valmiskastikkeita ja valmiiksi leikattua lihaa. Tällä pyrittiin paitsi tarjoamaan yhdenmukaisia annoksia kaikissa ravintoloissa lapsiperheille ja muille tuttua ja turvallista hakeville kohderyhmille, myös työvoimakustannusten säästöön: keittiössä saattoi työskennellä vain yksi ihminen. 

Vuonna 1995 Rossoissa otettiin käyttöön raasteita ja patonkia alkupaloiksi tarjoava noutopöytä. Vuonna 2014 raastepöytä vaihtui italialaiseksi antipastopöydäksi, mutta perinteinen raastepöytä palautettiin syksyllä 2021. 2010-luvulla Rosson ruokalistalla ovat olleet myös italialaiset risotot.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rosso-ravintoloiden sivut

S-ryhmä
Suomalaiset ravintolaketjut
Niittyaho

Niittyaho on noin 450 asukkaan kylä Muuramessa. Niittyahossa toimii Niittyahon kyläyhdistys ja Niittyahon vanhempainyhdistys.

Niittyaho sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Muuramen kirkonkylästä ja 20 kilometrin päässä Jyväskylästä. Siellä toimii kyläkoulu. Niittyahon Harjun tarjoamia liikuntamahdollisuuksia ovat muiden muassa talvella hiihtoladut ja kesällä lenkkeilypolut. Talvella Niittyahon koulun pihaan jäädytetään luistinrata.

Lähteet 

Muuramen kylät
Demi (lehti)

Demi oli suomalainen teini-ikäisille suunnattu aikakauslehti. Demi oli aktiivinen Instagramissa ja YouTubessa. Lehteä  julkaistiin vuodesta 1998 vuoteen 2021. Lehden kuukausittainen levikki oli noin 48 382 (LT 2016) ja lukijamäärä noin 85 000. Lehteä julkaisi A-lehdet. 

Lehti ilmestyi 10 tai 12 kertaa vuodessa.

Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Oona Tuomi. Hänen jälkeensä päätoimittajina toimivat ainakin Jenni Lieto 2005–, Anni Lintula 2012– ja Päivi Lehtomurto 2018–2020 .

Lehden perustamisen aikoihin vuonna 1998 kohderyhmäksi ilmoitettiin alle 20-vuotiaat ts. vuoden 1978 jälkeen syntyneet teinitytöt. Vuonna 2021 lehden kohderyhmäksi nimettin ns. Z-sukupolvi, eli vuosina 1995–2010 syntyneet nuoret, erityisesti tytöt.

Vuonna 2004 Demin levikki oli 54 500 ja se oli Suomen suurin nuorten lehti.

Vuonna 2013 Seta palkitsi Demin sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten huomioon ottamisesta Asiallisen tiedon omena -palkinnolla, kun Demi oli ryhtynyt käyttämään sukupuolisidonnaisten sanojen sijaan neutraaleja ilmaisuja. "Tyttö- tai poikaystävän" sijaan lehdessä käytettiin sanoja ”muru”, ”kulta”, ”rakas” tai ”ihastus”.

Vuonna 2020 Demi-brändin lehdellä oli 33 000 lukijaa per numero ja verkkosivuilla 54 000 lukijaa viikossa.

Demi rohkaisi nuoria vaikuttamaan heille tärkeisiin asioihin, ja jokaisessa numerossa oli nuorten haastatteluita ja nuorten tekemää sisältöä. Demin aiheita olivat muun muassa opiskelu, harrastukset, kansainvälisyys, ihmissuhteet, hyvinvointi, kauneus, kirjat ja herkkureseptit. Esillä olivat myös ajankohtaiset ilmiöt ja tunnetut YouTube-tähdet ja artistit. Lisäksi jokaisessa numerossa on erilaisia asiantuntijapalstoja, kuten Kysy terveydestä tai Kysy suhteista.

Demi.fi-verkkosivusto oli nuorten keskustelupalsta. Sivuston kuukausitavoittavuus oli noin 584 000. Demi.fi sulkeutui virallisesti 29. maaliskuuta 2021. Keskustelupalstan sisältö on tallennettu Kansalliskirjaston kokoelmiin. 

Demi julkaisi myös lukuvuosikalenteria. 

Lehden viimeinen numero ilmestyi 8. huhtikuuta 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Demi-lehden virallinen sivusto

Suomalaiset nuortenlehdet
Ykspihlaja

Ykspihlaja () on vanha Kokkolan työläiskaupunginosa. Siellä sijaitsee muun muassa Kokkolan satama.

Ykspihlajassa toimii myös Suomen aktiivisimpiin kuuluva harrastajateatteri, Ykspihlajan Työväen Näyttämö. Teatterin näyttämönä toimii Ykspihlajan työväentalo, joka on toiminut mm. sotasairaalana. Ykspihlajassa on myös arkkitehti Aarne Nuortilan suunnittelema kirkko.

Ykspihlaja on nykyisin omakotitaloaluetta. Takavuosina puhuttiin ”Pihlajan jengistä”, jolla oli oma maineensa.
Aikoinaan Ykspihlajan pääkadun Satamakadun varrella on ollut lukuisia baareja, kauppoja ja puoteja. Sittemmin, kun laivalastien purkaminen ja lastaus ovat nykyaikana nopeutuneet, palvelut Satamakadulla ovat vähentyneet.

Ykspihlajassa sijaitsee myös merkittävä teollisuusalue, jolla sijaitsee Boliden AB:n sinkkitehdas ja rikkihappotehdas, CABB Oy, Yara Suomi Oy, Tetra Chemicals Europe Oy ja Freeport Cobalt Oy. Tehdasalueesta suuren osan rakensi aikoinaan valtionyhtiö Kemira (Rikkihappo Oy), mutta tehtaan osia myytiin myöhemmin eri yhtiöille. Sama koski Outokummun metallurgista tehdasta. Nämä yritykset työllistävät yhteensä noin 1 000 henkilöä.

Tehdasalueen koillispuolella Santahaassa on puolustusvoimien entinen Kokkolan asevarikko, joka lakkautettiin 2000-luvun ensikymmenen puolivälissä. Alue on nykyisin asevarikon ostaneen sijoitusyhtiön LSK Business Park Oy:n omistuksessa. Kokkolan kaupunki valmistelee alueen ostamista.

Ykspihlajan Reima on perinteikäs urheiluseura Ykspihlajasta. Seura pelaa jalkapallossa miesten kolmosta.

Aiheesta muualla 
Airola, Outi: Ykspihlaja-kirja, ISBN 952-91-8009-8
Kansalaisen karttapaikka
Ykspihlajan Asukasyhdistys verkossa  

Kokkolan kaupunginosat
Aivohermo

Aivohermot () ovat osa ihmisen ääreishermostoa lukuun ottamatta näköhermoja (aivohermo II), jotka verkkokalvojen ohella kuuluvat väliaivoihin (loput 11 aksonia ulottuvat aivojen ulkopuolelle ja katsotaan siksi osaksi ääreishermostoa). Ne lähtevät aivojen pohjasta. Aivohermojen lisäksi ääreishermostoon kuuluvat selkäydinhermot ja autonomiset hermot. Aivohermojen hermosolmu alkaa keskushermostosta.

Aivohermoja on yhteensä kaksitoista paria, joista vain ensimmäinen ja toinen lähtee isoaivoista, loput aivorungosta. Lisäksi joillain aivohermoilla on sivuhaaroja. Aivohermot kulkevat hajuhermoja lukuun ottamatta talamukseen. Hajuhermo päättyy hajukäämiin. Oheisessa taulukossa varsinaiset aivohermot on merkitty roomalaisin numeroin, sivuhaarat ko. aivohermon perään arabialaisin numeroin.

Katso myös
 Ääreishermosto        
 Selkäydinhermot
 Autonomiset hermot

Lähteet 
 

 
Kognitiivinen neurotiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mika Lehkosuo

Mika Lehkosuo (s. 8. tammikuuta 1970 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän valmentaa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-Ligaenissa pelaavaa Kongsvinger IL:ää. Sitä ennen hän toimi Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajana vuosina 2014–2019. Vuodesta 2013 hän on toiminut myös Suomen maajoukkueen valmennusryhmässä.

Ura

Pelaajaura 
Lehkosuo pelasi urallaan Vantaan Pallossa, FF Jarossa (yhden ottelun), Helsingin Jalkapalloklubissa ja myös kaudella 1998–1999 vuokralla Italiassa Serie A:ssa AC Perugian joukkueessa. HJK:ssa hän voitti kaksi Suomen mestaruutta, neljästi liigacupin ja pelasi kaikkiaan 189 liigaottelua. Suomen maajoukkueessa Lehkosuo pelasi 17 ottelua. Hänen uransa päättyi polven ristisidevammaan keväällä 2002.

Valmennusura 
Valmentajauransa Lehkosuo aloitti Helsingin Jalkapalloklubin A-junioreissa 2004. Kaudella 2005 hän aloitti Ykkösessä pelanneen FC Hongan apuvalmentajana, mutta nousi kuitenkin päävalmentajaksi muutaman pelatun kierroksen jälkeen Ville Lyytikäisen saatua potkut. Lehkosuo onnistui heti ensimmäisessä toimessaan päävalmentajana nostamaan joukkueen Veikkausliigaan kaudeksi 2006. Hän saavutti Hongassa SM-hopeaa 2008, 2009 ja 2013. Tämän lisäksi joukkue voitti Liigacupin 2010 ja 2011 sekä Suomen Cupin 2012.

Vuonna 2013 Lehkosuo liittyi Suomen maajoukkueen valmennusryhmään.

Vuonna 2014 Hongan ja Lehkosuon välillä ilmeni taloudellisia epäselvyyksiä. Tammikuun lopulla hänen kerrottiin hakevan palkkasaataviaan oikeusteitse. Helmikuussa Honka purki Lehkosuon työsopimuksen päävalmentajan tehtävistä. Hongan mukaan hänen osaltaan oli ilmennyt vakavia taloudellisia väärinkäytöksiä. Lehkosuo itse kiisti kaikki syytökset taloudellisista väärinkäytöksistä.
Huhtikuun lopussa 2014 Lehkosuosta tuli Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentaja kahden ja puolen vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Lehkosuo johdatti Klubin Suomen cupin voittoon sekä ennätykselliseen kuudenteen perättäiseen Suomen mestaruuteen. HJK pääsi myös Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen.

HJK erotti Lehkosuon tehtävästään 22. toukokuuta 2019, kun seura oli pelannut kahdeksan viimeisintä otteluaan Veikkausliigassa ilman voittoja.

Saavutukset

Pelaajana 
 Suomen mestaruus 1997, 2002
 Suomen Cup 1996, 1998
 Liigacup 1994, 1996, 1997, 1998

Valmentajana 
 Suomen mestaruus 2014, 2017, 2018
 Suomen Cup 2012, 2014, 2017
 Ykkösen voitto 2005
 Liigacup 2010, 2011, 2015
Vuoden liigavalmentaja 2014, 2017
 Veikkausliigan herrasmiesvalmentaja 2006

Muuta 
Mika Lehkosuon veli Ari Lehkosuo pelasi aikanaan jalkapalloa. Arin lapsista Otto Lehkosuo on salibandyn maajoukkuepelaaja ja Lilli Lehkosuo cheerleadingin MM-mitalisti. Mikalla on 4 lasta.

Lähteet 
 Lehkosuolle pitkä jatkosopimus Hongan kanssa

Viitteet

 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Veikkausliigan legendat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Manu

Manu tarkoittaa seuraavia asioita: 
ManU, yleisesti käytetty lyhenne jalkapalloseura Manchester United FC:n nimestä
Manu, hindulaisuudessa esiintyvä ihmiskunnan isä ja lainantaja
Manun lait, Manun nimiin asetettu hindulainen lakikokoelma
Manu, miehen etunimi
Manú, luonnonsuojelusalue Perussa
Manú, joki Perussa
Manu, yleisesti käytetty lempinimi Mauno Koivistosta, joka oli Suomen presidentti vuosina 1982–1994.
Karen Manumanaw, noin 10 000 ihmisen puhuma kieli Myanmarissa
Manu, suku- tai taiteilijanimenä:
 Elvis Manu (s. 1993), alankomaalainen jalkapalloilija
 Talino Manu, oik. Mahomet Emmanuel Yalim (1966–2019), tšadilainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi
 Manu, lyhenne maakunnallisesta nuorisovaltuustosta.
Cyberathlete Professional League

Cyberathlete Professional League, lyhyemmin CPL, oli Online-peliturnaus, jossa pelattiin tietokone- ja konsolipelejä. Vuodessa järjestettiin kaksi CPL-turnausta, CPL Summer ja CPL Winter, joiden lisäksi järjestettiin CPL qualifiers jossa ratkaistiin live-finaalin pelaajat. Vuosittain CPL:ään osallistui pelaajia ja joukkueita ympäri maailmaa, jonka takia CPL oli arvostetuin ja suurin tietokonepeliturnaus. CPL Winter 2005:n voitti ruotsalainen SK-Gaming, joka sai rahaa $30 000. CPL Winter 2006:n voitti myös ruotsalainen Fnatic.

CPL ilmoitti lopettavansa toimintansa maaliskuussa 2008 lähinnä taloudellisten ongelmien vuoksi. Näiden ongelmien aiheuttajaksi on arveltu CPL:n ja Sierra Entertainmentin sopimusta, jonka nojalla turnauksessa pelattiin vain Sierran pelejä. Tämä ajoi turnauksen live-tapahtumat yleisön ja sponsorien epäsuosioon ja romahdutti turnauksen tulot.

Aiheesta muualla 
 Cyberathlete Professional League
 Cyberathlete Amateur League

Elektronisen urheilun järjestöt
Videopelitapahtumat
Antalya

Antalya on kaupunki Turkissa, Välimeren Antalyanlahden rannikolla. Kaupungissa on  asukasta (vuoden 2019 laskenta). Kaupunki on peräisin heettiläisten ajoilta, ja sen ympäristössä on useita arkeologisia kohteita.

Historia 
Kaupungin perusti ilmeisesti Pergamonin kuningas Attalos II noin vuonna 150 eaa. Kuollessaan vuonna 133 eaa. hän jätti sen roomalaisille. Roomalaiset ja heidän jälkeensä Bysantti hallitsi kaupunkia yhteensä liki tuhat vuotta. 1100-luvulla oli seldžukkien vuoro, ja vuonna 1420 osmanit ottivat vuorostaan kaupungin hallintaansa. Antalya mainitaan jo Uudessa testamentissa Attalia-nimellä.

Ilmasto 
Antalyassa on Välimeren seudulle tyypillinen talvisateiden ilmasto. Sateita saadaan lokakuusta huhtikuuhun, kesällä on kuivaa ja lähes aina aurinkoista.

Matkailu 

Antalyan lentoasema palvelee myös muihin lähellä oleviin lomakohteisiin kuten Alanyaan, Side ja Kemeriin saapuvia matkailijoita. Matkailu Antalyassa keskittyy lähinnä vanhan keskustan ja sataman itä- ja länsipuolilla muutaman kilometrin päässä olevien uimarantojen lähettyville, Laraan ja Konyaaltiin, sillä keskusta-alueen läheisyydessä molemmin puolin rannikko on hyvin jyrkkää. 

Antalyan kaupungin alueella ja sen lähellä on useampia vesiputouksia. Kuljettaessa keskustasta Laran rantaan vievää tietä ohitetaan alempi Düdenin putous, jossa joki putoaa sananmukaisesti mereen (40 m). Putouksen viereen, pitkin jyrkkää rantaa, on rakennettu puisto. Puistossa on ravintola ja palveluita. Muita näkemisen arvoisia putouksia Antalyan hallintoalueella vähän kauempana ovat muun muassa Kursunlun putoukset ja Manavgatin putoukset (Side).

Liikkuminen on Antalyassa matkailijallekin melko helppoa. Keskustaan vievät pääkadut kulkevat pitkin rannikkoa. Muutaman minuutin välein kulkevat pikkubussit (dolmus) poimivat kyytiinsä mistä tahansa keskusta-alueen ulkopuolella, samoin kuin kaupunkiliikenteen punavalkoiset linja-autot. Keskusta-alueella kulkevat raitiovaunut. Antalyasta toisiin kaupunkeihin pääsee myös julkisilla kulkuvälineillä. Linja-autoasema on Konyaalti-rannan suunnassa, hieman enemmän sisämaassa.

Antalya muuttuu jatkuvasti ja sitä rakennetaan. Viime vuosina Antalyaan on alkanut nousta myös yhä suurempia ostoskeskuksia. Yksi suosituimmista ostoskeskuksista on Migros Konyaaltissa. Kauppakeskuksessa on sekä turkkilaisten, että eurooppalaisten ketjujen liikkeitä. Kauppakeskuksen lähellä on suuri puisto, jonka aitojen sisäpuolella on muun muassa Antalyan kaupungin ooppera ja baletti sekä kulttuurikeskuksena toimiva "Lasipyramidi". Kadun toisella puolella on huvipuisto. Samalla suunnalla on myös Mini City, puisto, jossa on pienoismalleina useita Turkin rakennettuja ja luonnon nähtävyyksiä.

Keskustan pääkaduilla on myös pikaruokapaikkoja sekä kansainvälisten ketjujen ravintoloita. Antalyan rannoilla on myös vesipuistoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 All you want to know about Antalya !
Mini City
Antalya Maps 
 Antalya Web Site

Antiikin Kreikan siirtokunnat
Turkin kaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Antalyan maakunta
George Graham

George Graham (s. 30. marraskuuta 1944) on skotlantilainen entinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.

Ura pelaajana

Vaikka Graham on skotlantilainen, pelasi hän koko uransa Englannissa. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1961 Aston Villassa 17-vuotiaana. Kolmen vuoden aikana hän pelasi joukkueessa vain kahdeksan ottelua, joista yksi oli Liigacupin finaali vuonna 1963, missä Villa häivsi paikallisvastustaja Birmingham Citylle. Heinäkuussa 1964 Graham siirtyi Chelseaan, missä hän voitti Liigacupin, pelasi 72 ottelua ja teki 35 maalia. 

1966 hän siirtyi 75 000 punnan siirtosummalla Arsenaliin ja lukeutui seuran runkopelaajiin sen voittaessa 1971 sekä liigamestaruuden että FA Cupin. Joulukuussa 1972 hän siirtyi Manchester Unitediin, missä hän pelasi kaksi vuotta ennen siirtymistään Portsmouthiin ja myöhemmin vielä Crystal Palaceen. Skotlannin maajoukkueessa Graham pelasi urallaan 12 ottelua.

Ura valmentajana

Peliuransa jälkeen Graham toimi aluksi Crystal Palacen managerina ja myöhemmin Queens Park Rangersissa. 1983 hän siirtyi Millwallin peräsimeen ja vuonna 1986 pelaajavuosiensa huippuseuraan Arsenaliin, joka ei ollut saavuttanut suurvoittoja sitten vuoden 1979. Grahamin alaisuudessa joukkue lähti uuteen nousuun ja voitti kahdeksan vuoden aikana kaksi liigamestaruutta, kaksi Liigacupia, FA Cupin sekä Cup-voittajien Cupin. Graham toi Arsenaliin lukuisia huipupelaajia kuten David Seaman, Nigel Winterburn, Lee Dixon ja Ian Wright, mutta myös joitakin epäonnistuneita ratkaisuja kuten Eddie McGoldrick ja Glenn Helder. 

Hän joutui eroamaan tehtävästään vuonna 1995, kun paljastui että hän oli ottanut lahjuksia norjalaiselta agentilta Rune Haugelta palkattuaan seuraan kaksi norjalaispelaajaa, Pål Lydersenin ja John Jensenin. Graham jatkoi managerinuraansa vuonna 1996 Leedsissä ennen siirtymistään lokakuussa 1998 Tottenhamin peräsimeen ja vain viiden kuukauden kuluttua hän juhli joukkueen kanssa Liigacupin voittoa. Graham sai potkut Tottenhamin valmentajan paikalta vuonna 2001 Daniel Levyn tultua seuran uudeksi omistajaksi. Tämän jälkeen hän on keskittynyt työhönsä Sky Sports -televisiokanavan jalkapalloasiantuntijana.

Saavutuksia ja palkintoja

Pelaajana 

 Englannin mestaruus: 1971
 FA Cup: 1971
Hopeaa 1972
 Englannin liigacup: 1965
Hopeaa 1963, 1968, 1969
 Messucup: 1970

Valmentajan a

 Englannin mestaruus (2): 1989, 1991
 FA Cup: 1993
 Englannin liigacup (3): 1987, 1993, 1999
Hopeaa 1988
 UEFA Cup-voittajien Cup: 1994

Skotlantilaiset jalkapalloilijat
Skotlantilaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Guatemala Feliz

¡Guatemala feliz..!  ("Onnellinen Guatemala!") on Guatemalan kansallislaulu. Laulu esitettiin ensi kertaa sunnuntaina, 14. maaliskuuta 1897 Guatemalan pääkaupungissa Ciudad de Guatemalassa pidetyn sävellyskilpailun päätösjuhlassa Colon-teatterissa. Laulusta tuli heti Guatemalan kansallislaulu. Kappaleen säveltäjä, maestro Rafael Alvarez Ovalle, voitti kilpailun ja sai kultamitalin. Sitä vastoin laulun sanojen kirjoittajan henkilöllisyys jäi salaiseksi. Vasta vuonna 1911 selvisi, että ne oli kirjoittanut kuubalainen runoilija Jose Joaquin Palma. Hänen maatessaan kuolinvuoteellaan ulkona seisova väkijoukko laului Guatemala Feliziä. Laulun sanoja muokattiin hieman vuonna 1934, jolloin professori Jose Maria Bonilla Ruano pehmensi hieman joidenkin säkeistöjen veristä sanomaa, samalla hän hioi laulua hieman runollisemmaksi.  

Laulussa on neljä säkeistöä, lisäksi jokaisen säkeistön lopussa on neljä erillistä kertosäettä. Monista muista maista poiketen Guatemalassa kansallislaulun kaikkia säkeistöjä käytetään ja niillä on virallinen asema.

Sanat espanjaksi

¡Guatemala feliz..! que tus aras
no profane jamás el verdugo;
ni haya esclavos que laman el yugo
ni tiranos que escupan tu faz.

Si mañana tu suelo sagrado
lo amenaza invasión extranjera,
libre al viento tu hermosa bandera
a vencer o a morir llamará.

CHORUS:
Libre al viento tu hermosa bandera
a vencer o a morir llamará;
que tu pueblo con ánima fiera
antes muerto que esclavo será.

De tus viejas y duras cadenas
tu forjaste con mano iracunda
el arado que el suelo fecunda
y la espada que salva el honor.

Nuestros padres lucharon un día
encendidos en patrio ardimiento
y lograron sin choque sangriento
colocarte en un trono de amor.

CHORUS

Y lograron sin choque sangriento
colocarte en un trono de amor,
que de Patria, en enérgico acento,
dieron vida al ideal redentor.

Es tu enseña pedazo de cielo
en que prende una nube su albura,
y ¡ay de aquel que con ciega locura,
sus colores pretenda manchar!

Pues tus hijos valientes y altivos,
que veneran la paz cual presea,
nunca esquivan la ruda pelea
si defienden su tierra y su hogar.

CHORUS

Nunca esquivan la ruda pelea
si defienden su tierra y su hogar,
que es tan solo el honor su alma idea
y el altar de la Patria su altar.

Recostada en un Ande soberbio,
de dos mares al ruido sonoro,
bajo el ala de grana y de oro
te adormeces del bello quetzal.

Ave indiana que vive en tu escudo,
paladión que protege tu suelo;
¡ojalá que remonte su vuelo,
más que el cóndor y el águila real!

CHORUS

¡Ojalá que remonte su vuelo,
más que el cóndor y el águila real,
y en sus alas levante hasta el cielo,
Guatemala, tu nombre inmortal!

Käännös

Blessed Guatemala, may your altar
Never be trampled by the executioner
Nor slaves that lick the yoke
Nor tyrants that spit in your face

If tomorrow your sacred soil
Is threatened by foreign invasion
Freely against the wind
To victory or death it will call

CHORUS

Freely against the wind
To victory or death it will call
Since your people, with fiery courage
Will die before becoming slave
Guatemala Lives Forever

Kansallislaulut
Guatemala
Ansarijauhiainen

Ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum) on pieni lentävä hyönteinen. Se on useiden viljelykasvien merkittävä tuholainen.  Se on saanut suomenkielisen nimensä siitä että sitä tavataan lähinnä kasvihuoneissa eli ansareissa, mutta syksyllä niitä tavataan myös asuinhuoneissa. Ansarijauhiaiset ovat kotipuutarhaan ilmestyvistä hyönteisistä toiseksi yleisimpiä heti vihannespunkkien jälkeen. Ne lehahtavat ilmaan kasvia kosketettaessa.

Koko ja ulkonäkö 
Täysikasvuinen ansarijauhiainen on siivellinen ja väriltään vaaleankeltainen hyönteinen. Aluksi jauhiaiset ovat lähes värittömiä, myöhemmin tummahkoja tai mustia. Aikuiset ovat 1–2 mm pitkiä ja niillä on neljä siipeä. Ansarijauhiainen muistuttaa harvinaisempaa, rakenteeltaan hennompaa ja väriltään kellertävää etelänjauhiaista (Bemisia tabaci).

Lisääntyminen 
Naaras kykenee lisääntymään jo 24 tunnin kuluttua kuoriutumisestaan. Se munii lehtien alapinnalle, munat sijaitsevat yleensä keskisuonen ympärillä tai sivusuonten kohdilla tiiviinä rypäinä. Munat ovat aluksi vaaleankeltaisia ja muuttuvat harmaiksi ennen kuoriutumista. Toukat ovat muodoltaan soikeita ja litteitä sekä väriltään vaaleita tai värittömiä. Ne asustavat lehtien alapinnoilla.

Kasvivauriot 
Aikuiset ja toukat imevät kasvin nesteitä ja erittävät tahmeaa ulostetta lehdille. Nesteiden imeminen ei vioita kasvia kovin pahasti, vaikka aiheuttaakin nuorten osien epämuodostuneisuutta. Tahmea uloste sen sijaan on erittäin hyvä kasvualusta haitallisille sienille ja homeille. Jauhiaiset lisääntyvät nopeasti ja valtaavat pian kaikki muutkin kasvit. Niistä on vaikea päästä eroon, ja sen vuoksi ne on hävitettävä heti, kun ne ilmestyvät. Suurennuslasilla kannattaa kasveja tarkkailla usein, jolloin tartunnan saamisen jälkeen kasvien pelastaminen on vielä mahdollista. Jos tuhot ovat jo edenneet pitkälle, on kasvi heitettävä menemään.

Torjunta 
Ansarijauhiaista torjutaan petopunkkien avulla tai kasvinsuojeluaineilla. Ansarijauhiaisen biologisessa torjunnassa voidaan käyttää muun muassa jauhiaiskiilukaisia (Encarsia formosa). Aikuisia ansarijauhiaisia voi pyydystää myös kasvien yläpuolelle kiininitettävillä keltaisilla tarralapuilla.

Katso myös 
 Jauhiaiset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum)
 Vieraslajiportaali: Ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum)
 Ötökkätieto: Ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum)
 Mikko Hänninen: Ansarijauhiaisen biologinen torjunta Amblyseius swirskii -petopunkeilla, Hämeen ammattikorkeakoulu, opinnäytetyö, Lepaa kevät 2014 (pdf)
 ITIS: Trialeurodes vaporariorum 
 Bug Guide: Species Trialeurodes vaporariorum - Greenhouse Whitefly 
 Plantwise: whitefly, greenhouse (Trialeurodes vaporariorum) 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Trialeurodes vaporariorum (whitefly, greenhouse) 
 Pherobase: Semiochemicals of Trialeurodes vaporariorum, the Greenhouse whitefly 

Nivelkärsäiset
Kasvien tuhohyönteiset
Jaana Hallamaa

Jaana Inkeri Hallamaa (o.s. Pyrhönen, s. 12. kesäkuuta 1958 Helsinki) on Helsingin yliopiston  professori.

Opinnot 
Hallamaa suoritti Helsingin yliopistossa teologian maisterin tutkinnon 1984 ja lisensiaatin tutkinnon 1989. Hänen väitöskirjansa ”Persoonan käsite moraalifilosofiassa”.vuodelta 1994 (vastaväittäjänä Brenda Almond) koski persoonan käsitettä anglo-amerikkalaisessa moraalifilosofiassa.

Työura 

 Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteeri 1984–1986. 
 Sosiaalietiikan apulaisprofessori 1.9.1995-30.11.1996 ja 1.1.1997-31.7.1998
 Etiikan ja uskontofilosofian apulais-/professori 1998-2001
 Sosiaalietiikan professori 2001-

Ehdokkuudet 
Hallamaa oli yksi kolmesta Helsingin piispanvaalissa 2017 ehdolle asettuneista ehdokkaista ja sai toiseksi eniten ääniä.

Tunnustukset 
Hallamaa sai Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinnon opetuksestaan vuonna 1998. Vuonna 2010 hän sai Clare Hall Fellowshipin Cambridgen yliopistoon. Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki itsenäisyyspäivänä 2014.

Luottamustoimet 
Hallamaa oli Opetus- ja kulttuuriministeriön alaisen tutkimuseettisen neuvottelukunnan jäsen 1998–2001 ja varapuheenjohtaja 2001–2007. Hän oli valtakunnallisen sosiaali- ja terveysalan eettisen neuvottelukunnan ETENE:n varajäsen kaudella 2002-2006, varapuheenjohtaja kaudella 2006-2010 ja on toiminut puheenjohtajana vuodesta 2014 lähtien.

Hallamaa tunnetaan myös kirkon sisällä toimivan liberaalin Tulkaa kaikki -liikkeen aktiivina. Hän oli kaksi kautta 2012-2020 Helsingin hiippakunnan pappisedustajana  kirkolliskokouksessa Tulkaa kaikki -liikkeen listalta valittuna. Siellä hän toimi samaa sukupuolta olevien parien kirkollisen vihkimisen puolestapuhujana.

Kannanotot 
Vuonna 2019 julkaistussa esseessään Jaana Hallamaa otti kantaa Päivi Räsäsen retoriikkaan ja argumenaatioon. Hän käsitteli kirjoituksessaan sanankäytön argumentointia ja eristiikkaa. Esseensä lähtökohdaksi hän otti Päivi Räsäsen julkaisemia tekstejä, sekä tarkasteli uskontoon vedottuja ihmisiin kohdistettuja negatiivisia luonnehdintoja.

Lähteet

Teoksia

Aiheesta muualla
 Mantu, Eve: Kuusi kuvaa Jaana Hallamaan elämästä Yle.fi. 14.1.2015.

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset teologit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Portsmouth FC

Portsmouth Football Club on vuonna 1898 perustettu jalkapalloseura Portsmouthin kaupungista Englannista. Lempinimellä Pompey tunnettu joukkue pelaa kaudella 2021–2022 Englannin ykkösliigassa.

Portsmouth nousi Valioliigaan kaudeksi 2003–2004 voittamalla 1. divisioonan mestaruuden. Se putosi mestaruussarjaan keväällä 2010, ykkösliigaan keväällä 2012 ja edelleen kakkosliigaan keväällä 2013.

Portsmouth pelaa kotiottelunsa vuonna 1898 valmistuneella Fratton Parkilla.

Saavutuksia 
Englannin liigan 1. divisioona (korkein sarjataso)
Mestari 1949, 1950
Englannin liigan 1. divisioona (toiseksi korkein sarjataso)
Voittaja 2003
Englannin liigan 2. divisioona (toiseksi korkein sarjataso)
Kakkonen 1927, 1987
Englannin liigan 3. divisioona / 3. divisioonan etelälohko (kolmanneksi korkein sarjataso)
Voittaja 1924, 1962, 1983
FA Cup
Mestari 1939, 2008
Hävinnyt loppuottelija 1929, 1934, 2010
Välierissä 1949, 1992
FA Charity Shield / FA Community Shield
Voittaja 1939, 1949 (jaettu mestaruus)
Kakkonen 2008

Entisiä pelaajia

Seuran managerit

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu 
 Kannattajien sivu
 http://www.portsmouth-mad.co.uk/
 Paitsio/Portsmouth, Suomen laajin Pompey sivusto

Portsmouth
Hampshiren urheilu
Englantilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1898 perustetut urheiluseurat
Pyhä Anna

Pyhä Anna oli Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluvan Jaakobin evankeliumin mukaan Neitsyt Marian äiti. Tarinan mukaan Anna ja miehensä Joakim yrittivät vuosia saada lasta, kunnes enkeli tuli kertomaan, että he saavat tyttären, jolla on Jumalan erikoistehtävä.  He veivät tyttären, Marian, kolmivuotiaana temppeliin opetettavaksi. 

Keskiajan taiteessa ”Pyhä Anna kolmantena” (Pyhä Anna itse kolmantena) oli suosittu aihe. Se on kolmen sukupolven kuva, jossa on Anna, Maria ja Jeesus-lapsi. Anna kolmantena on myös Leonardo da Vincin kuuluisa maalaus.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

  Elina Räsänen: Ruumiillinen esine, materiaalinen suku: Tutkimus Pyhä Anna itse kolmantena -aiheisista keskiajan puuveistoksista Suomessa Väitöskirja

Anna
Rewell Center

Rewell Center on kauppakeskus Vaasan ydinkeskustassa, torin laidalla. Se on Pohjanmaan toiseksi suurin kauppakeskus. Kauppakeskuksessa käy päivittäin yli 12 000 asiakasta.

Viljo Revellin keskuskorttelisuunnitelman pohjalta valmistui vuonna 1963 korttelin kokoinen kompleksi, jossa oli 30 liikettä. Vuonna 1990 korttelin keskusaukiolle rakennettiin lasikattoinen kauppakeskus ja vanhojen liikkeiden tilat saneerattiin. Kauppakeskus nimettiin Rewell Centeriksi ja noin 60 liikkeellä oli liiketilaa yhteensä noin 16 500 m² ja valokatteista aulatilaa 3 800 m². Vuoden 2003 remontissa saatiin vielä hieman lisätilaa. Rewell Centerin vieressä, torin alla Toriparkissa, on pysäköintitilat noin 840 autolle.

Kauppakeskus Rewell Centerin liikkeet

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kauppakeskuksen kotisivut

Vaasan kauppakeskukset
Viljo Revellin suunnittelemat rakennukset
Keskusta (Vaasa)
Lumityttö

Lumityttö () on venäläisten kansansatujen hahmo. Eräässä tarinassa hän on Kevään ja Pakkasen tytär, joka kaipaa ihmisten seuraa. Hän pitää Lel-nimisestä paimenesta, mutta on kykenemätön tuntemaan rakkautta. Lumitytön äiti säälii häntä ja antaa hänelle tämän kyvyn, mutta heti kun Lumityttö rakastuu, hänen sydämensä lämpenee ja hän sulaa. Tämän tarinan kirjoitti näytelmäksi Aleksandr Ostrovski, josta Nikolai Rimski-Korsakov myöhemmin sovitti oopperan Lumityttö. 

Toisen kertomuksen mukaan vanha pariskunta tekee lumesta tytön, joka muuttuu eläväksi. Ryhmä tyttöjä kutsuu hänet metsään kävelylle, jonka jälkeen he tekevät pienen nuotion ja hyppivät vuorotellen sen yli. Kun Lumitytön vuoro tulee, hän haihtuu jo puolivälissä hyppyä pieneksi pilveksi.

Nykyään Lumityttö tunnetaan Pakkasukon, joulupukin venäläisen serkun lapsenlapsena ja avustajana.

Aiheesta muualla 

 Snegurochka 

Slaavilainen mytologia
Fra Angelico

Fra Angelico, tunnettu myös nimellä Il Beato Fra Giovanni Angelico da Fiesole (1387 tai 1395 Vicchio – 1455 Rooma) oli tunnettu firenzeläinen taidemaalari. Giorgio Vasari kertoo hänen elämästään kirjassaan Taiteilijaelämänkertoja.

Elämänvaiheita
Kaksikymmenvuotiaana Fra Angelico liittyi Fiesolessa dominikaaniseen munkkiveljeskuntaan. Hänen maallikkoveljensä, syntymänimeltään Guido di Pietro oli ennen noviisiksi ryhtymistään opiskellut käsikirjoitusten kuvittajaksi yhdessä veljensä kanssa. Hän teki suuria kuvitustöitä luostarille, ja tilaustöitä Cosimo de'Medicille. 

Vuosina 1436–1445 Fra Angelico opiskeli teologiaa ja filosofiaa Cortonassa. Hän maalasi näinä vuosina sekä munkkina Fiesolessa ollessaan madonnankuvia, kuten Viimeinen tuomio, Neitsyt Marian kruunaus, Kristuksen itkeminen ja Ristiltä ottaminen. 

Fra Angelico vietti vuodet 1436–1445 Firenzessä. Taiteensuosijan ja tukijan Cosimo de Medicin tilauksesta hän maalasi San Marcon madonnan ja 33 Kristuksen elämästä kertovaa teosta. Fra Angelicon ansiota on, että San Marcon luostarista tuli huomattava kristillisen taiteen keskus.

Paavin kutsumana Fra Angelico lähti vuonna 1445 Roomaan, missä hän työskenteli Vatikaanin palveluksessa tehden muun muassa freskon Profeettojen kuoro sekä Viimeinen tuomio. Hän oli vielä vähän aikaa Fiesolessa, mutta palasi sitten Roomaan, missä hän kuoli 1455.

Vaikutteet ja tyyli
Fra Angelicon ennen vuotta 1436 syntyneissä teoksissa katsotaan olleen paljon vaikutteita Giottolta, mutta myöhemmät teokset kuuluvat varhaisrenessanssiin. Gotiikan aikana maalaukset sommiteltiin kolmiosaisiksi. Niissä oli keski- ja sivuosat. Hahmot erotettiin toisistaan ja etäisyysvaikutuksia ei kuvattu. Fra Angelicon työt kuvastavat tyylikaudesta riippumatta syvää rauhaa.

Teoksia

Lähteet
Georg Popp (toim.): Hengen jättiläiset – Taiteilijoita, löytöretkeilijöitä, keksijöitä, tiedemiehiä, Kolumbus-kirjasto 2, WSOY 1960

Viitteet

Italialaiset taidemaalarit
Renessanssin taidemaalarit
Sveitsi (Hyvinkää)

Sveitsi on kaupunginosa ja ulkoilualue Hyvinkäällä, Tampere–Helsinki-moottoritien varrella. Se on saanut nimensä alueella olleen saksankielisen perheen pitämän maatalon mukaan. Sveitsin keskellä oli hyppyrimäki (räjäytettiin 9.11.2012), ja laidalla on laskettelurinne Kulomäki, jonka korkeusero on noin 85 metriä. Näiden ympärillä on harrastettu talviurheilua 1950-luvulta alkaen. Sveitsin montun mäessä on ollut hiihtohissi 1960-luvulta asti. 1980-luvulla paikalla oli myös viihdetaiteilija Spede Pasasen Spedelinko, joka myöhemmin vähäisen käytön vuoksi purettiin. 

Nykyisin Kulomäessä, Sveitsin hiihtokeskuksessa, on neljä laskettelurinnettä ja pulkkamäki. Kulomäki rakennettiin 1980-luvulla massiivisin maansiirroin entisen kaatopaikan päälle Paavolan kaupunginosan pohjoispuolelle.

Muu osa Sveitsin alueesta on julistettu luonnonpuistoksi. Sen alue on noin 200 hehtaaria.

Katso myös 
Havaitse Jumala luonnossa

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Hiihtokeskuksen kotisivu
 HYSS:n kotisivu

Hyvinkään kaupunginosat
Suomen talviurheilukeskukset
Jorge Amado

Jorge Leal Amado de Faria (10. elokuuta 1912 Brasilia – 6. elokuuta 2001 Salvador, Brasilia) oli brasilialainen modernistinen kirjailija. Amadon kuuluisimpia romaaneja ovat Gabriela: Kanelia ja neilikkaa (1958), Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään (1966) sekä Ihmeiden markkinat (1969). Hänen teoksiaan on käännetty 30 kielelle ja sovitettu elokuviksi, joista tunnetuin on Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään (1976). Amadon kirjat sijoittuvat enimmäkseen Bahian köyhien mustien ja mulattien joukkoon. 

Amado kasvoi kaakaotilalla, kävi jesuiittojen koulua ja opiskeli oikeustiedettä Rio de Janeiron yliopistossa. Kolme hänen varhaisista töistään käsittelee työväen oloja kaakaoviljelmillä.

Amado oli kommunisti, ja hän joutui lähtemään maanpakoon 1941. Hän vietti aikaansa Argentiinassa, Uruguayssa, Ranskassa, Tšekkoslovakiassa ja Neuvostoliitossa, jossa hänelle myönnettiin Stalinin rauhanpalkinto 1951. Amado palasi Brasiliaan 1955 ja lopetti aktiivisen politiikkaan osallistumisen.

Romaanien lisäksi Amadolta on suomennettu satu Kirjava Kissa ja Tytti Pääskynen (1976), jonka Amado kirjoitti maanpaossa Pariisissa yksivuotissyntymäpäivälahjaksi pojalleen. Teos julkaistiin lähes kolmekymmentä vuotta myöhemmin. Se on kuvaus kissan ja pääskysen onnettomasta rakkaudesta. Siitä on sovitettu myös näytelmä.

Suomennetut teokset 
 Kesytön maa (1943)
 Kultahedelmän maa (1944)
 Punaiset oraat (1946)
 Quincas vesikauhun kolme kuolemaa (1959)
 Gabriela: Kanelia ja neilikkaa (1958)
 Vanha merikarhu eli täydellinen totuus pitkän matkan kapteenin, komentaja Vasco Moscoso de Aragãon kiistellyistä seikkailuista (1961)
 Yön paimenet (1964)
 Tapahtumista ja yllätyksistä rikas tositarina korpraali Martimin avioliitosta kaikkine yksityiskohtineen, eli, Peippo, romantikko, ja valapattoisen rakkeuden pettymykset
 Väliaika Felícion, Massun ja Beneditan pojan ristiäisiä varten, eli, Ogunin kummiveli
 Mata Gaton kukkulan valtaaminen, eli, Kansan ystävät
 Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään: Moraalinen rakkauskertomus (1966)
 Ihmeiden markkinat (1969)
 Kirjava Kissa ja Tytti Pääskynen: Rakkauskertomus (1976)
 Ilojen paratiisi (1984)

Tunnustuksia
Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1949

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Ulkomaisia nykykertojia 1. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.

Fantasiakirjailijat
Brasilialaiset kirjailijat
Portugalinkieliset kirjailijat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit