joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Radion kamarikuoro

Radion kamarikuoro oli Yleisradion rahoituksella 1961 perustettu ja vuosina 1962–2005 toiminut suomalainen ammattilaiskuoro. Perustajansa Harald Andersénin jälkeen sen pitkäaikaisina johtajina toimivat Ilmo Riihimäki, Eric-Olof Söderström ja Timo Nuoranne. Ulkomaisista kapellimestareista kuoroa vierailivat johtamassa muun muassa Eric Ericson, Tõnu Kaljuste ja Andrew Lawrence-King.

Radion kamarikuoro teki paljon yhteistyötä Radion sinfoniaorkesterin kanssa sekä levytti viimeisinä vuosinaan koko Einojuhani Rautavaaran kuorotuotannon. Vuonna 1995 Suomen Säveltäjät ry myönsi kuorolle Madetoja-palkinnon ansioista suomalaisen musiikin esiintuojana.

Yleisradion lakkautettua Radion kamarikuoron rahoituksen toukokuussa 2005 perustettiin sen toimintaa jatkamaan Radion kamarikuoron laulajat ry sekä pääosin sen jäsenistä koostuva Helsingin kamarikuoro.

Aiheesta muualla 
 
 artikkeli Radion kamarikuoron lakkauttamisesta ja joulukonsertista 2004
 Helsingin kamarikuoron kotisivu

Lähteet

Suomalaiset sekakuorot
Yle
Jonas Enlund

Jonas Enlund (s. 3. marraskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa.

Ura 
Enlund aloitti kiekkoilun Pitäjänmäen Tarmon riveissä Helsingissä ja siirtyi sieltä HIFK:hon. Hän pelasi kaikissa junioriportaissa, ja voitti mestaruuden C- ja B-nuorissa. Kaudella 2005–2006 hän oli A-nuorten pistepörssin toinen tehoilla 24 + 18 = 37 yhteensä 37 ottelussa. Kaudeksi 2006–2007 Enlund siirtyi Tapparan A-nuoriin ja nousi samalla kaudella SM-liigaan.

SM-liiga 
Kesken kauden 2006–2007 Enlund nostettiin Tapparan kokoonpanoon A-nuorista. Hän vakiinnutti nopeasti pelipaikkansa joukkueessa ja pelasi runkosarjassa 46 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Pudotuspeleissä hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Uransa ensimmäisen SM-liigamaalin Enlund teki kasvattajaseuraansa HIFK:ta vastaan. Hän pelasi Tapparassa kolme kokonaista kautta (2007–2010), saavuttaen pronssia keväällä 2008. Kaudella 2009–2010 Enlund jakoi SM-liigan maalipörssin voiton Juhamatti Aaltosen ja Jukka Hentusen kanssa.

KHL 
Enlund siirtyi KHL-joukkue Sibir Novosibirskiin kaudeksi 2010–2011. Seuraavalla kaudella Enlund pelasi samassa ketjussa Tappara-ajoilta tutun Jori Lehterän ja Vladimir Tarasenkon kanssa. Kaudella 2012–2013 Enlund voitti KHL:n plus/miinus-tilaston. Lehterän siirryttyä NHL:ään Enlund pelasi tehopisteiden valossa parhaan kautensa, tehden tehot 17+28=45.

Paluu SM-Liigaan 
Enlund palasi kaudeksi 2022–2023 SM-Liigaan tekemällä vuoden mittaisen sopimuksen Lahden Pelicansin kanssa.

Maajoukkue 
Enlund on käynyt läpi kaikki nuorisomaajoukkueet alle 16-vuotiaista aina alle 20-vuotiaisiin. Yhteensä juniorimaaotteluita kertyi 73 kappaletta, joista 41 alle 18-vuotiaana. Vuoden 2006 nuorten MM-kilpailut ovat toistaiseksi ainoa arvokisaedustus.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Rantaminttu

Rantaminttu eli peltominttu (Mentha arvensis) on yleinen mintulta tuoksuva ruohovartinen kasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Rantaminttu on ruohovartinen, 10–60 cm korkea kasvi. Lehdet ovat pareittain vastakkain, 2–6 cm pitkiä ja 1–2 cm leveitä, hammaslaitaisia ja hienon karvan peitossa. Kukat ovat vaaleanvioletit, huulimaiset ja kasvavat rypäinä kiinni varressa.

Levinneisyys 
Rantaminttua tavataan luonnonvaraisena liki koko Euroopassa ja Aasiassa; Suomessa Oulun korkeudelle asti.

Elinympäristö 
Rantaminttu kasvaa rannoilla, niityillä ja muilla kosteahkoilla paikoilla. Multamaassa se voi olla kiusallinen rikkaruoho.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas: Rantamintun levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rantaminttu (Mentha arvensis)
Luontoportti: Rantaminttu (Mentha arvensis)
Valokki – nettikasvio: Rantaminttu (Mentha arvensis)
Den virtuella floran: Rantaminttu (Mentha arvensis) 
ITIS: Mentha arvensis 
United States Department of Agriculture (USDA): Mentha arvensis 

Mintut
The Morning Never Came

The Morning Never Came on suomalaisen gothic death/doom- yhtyeen Swallow the Sunin ensimmäinen studioalbumi. Levyn yhdysvaltalainen versio julkaistiin vuonna 2005 Century Median kautta.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Raivio.

 Through Her Silvery Body (08:40)
 Deadly Nightshade (05:48)
 Out of This Gloomy Light (05:37)
 Swallow (Horror Pt. 1) (05:23)
 Silence of the Womb (06:50)
 Hold This Woe (08:04)
 Under the Waves (06:46)
 The Morning Never Came (09:19)

Sävellykset & sanoitukset : J. Raivio

Kokoonpano 
 Matti Honkonen – basso
 Markus Jämsen – kitara
 Mikko Kotamäki – laulu
 Aleksi Munter – kosketinsoittimet
 Pasi Pasanen – rummut
 Juha Raivio – kitara

Arviot 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Metal Storm: 9/10
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Lähteet 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Swallow the Sunin albumit
Ghosts of Loss

Ghosts of Loss on suomalaisen doom metal -yhtyeen Swallow the Sunin toinen studioalbumi. Albumista on kolme eri versiota: 2000 kappaletta painettu digipak-versio, jonka mukana CD:n lisäksi DVD, peruskansissa oleva CD+DVD-paketti, sekä normaali CD-versio.

Albumin singlekappale on "Descending Winters", jonka video on muun muassa lisä-DVD:llä.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juha Raivio, paitsi "Fragile" Aleksi Munter.

DVD 
 Descending Winters (promo-video)
 Swallow (Horror Pt. 1) (live)
 Deadly Nightshade (live)
 Through Her Silvery Body (live)
 Psychopath's Lair (live)

Muusikot 
 Matti Honkonen – basso
 Markus Jämsen – kitara
 Mikko Kotamäki – laulu
 Aleksi Munter – kosketinsoittimet
 Pasi Pasanen – rummut
 Juha Raivio – kitara

Arviot 
 Chronicles of Chaos: 8.5/10
 Imperiumi.net: 9+/10
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
 Arvostelu

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Swallow the Sunin albumit
Valcour Islandin taistelu

Valcour Islandin taistelu oli osa Yhdysvaltain vapaussotaa ja se käytiin 11. lokakuuta 1776 Champlainjärven kapeassa salmessa New Yorkin osavaltion rannikon ja Valcour Island -saaren välillä. Sitä on pidetty Yhdysvaltain laivaston ensimmäisenä taisteluna. Vaikka Yhdysvallat hävisi taistelun ja useimmat sen joukkoja johtaneen prikaatikenraali Benedict Arnoldin laivat tuhottiin, brittien oli peräännyttävä talvea varten takaisin Kanadaan ja he joutuivat siirtämän sodankäynnin jatkamisen seuraavaan vuoteen.

Champlainjärven merkitys
Amerikkalaisten epäonnistuneen Kanadan sotaretken jälkeen britit lähtivät vastahyökkäykseen saadakseen haltuunsa Champlainjärven eteläpuolella olevan Hudsonjoen laakson ja siten yhdistääkseen Kanadassa olevat joukkonsa New Yorkissa olevien kanssa. Näin he olisivat käytännössä jakaneet siirtokunnat kahtia ja pystyneet tukahduttamaan vallankumouksen.

Koska maasto ei soveltunut joukkojen siirrolle maitse ja Champlainjärvi oli amerikkalaisten laivojen hallussa, britit aloittivat oman laivaston rakentamisen Quebecissä, missä heillä oli riittävästi materiaalia ja työvoimaa esirakennettujen laivojen kokoamiseksi. Muun muassa 180 tonnin sotalaiva purettiin ja koottiin uudelleen. Vaikka amerikkalaisetkin kohensivat laivastoaan, tilanteen kärjistyessä briteillä oli kaksinkertainen määrä laivoja, ammuksia ja miehistöä.

Taistelu

Aamulla 11. lokakuuta 1776 brittilaivasto, joka käsitti 30 alusta, purjehti Champlainjärvelle, Arnold onnistui pakottamaan britit hyökkäämään kapeassa, kivisessä salmessa rannikon ja Valcour Island -saaren välissä, missä vahvemman brittilaivaston komentaja Guy Carleton ei voinut hyödyntää ylivoimaansa. Seuranneessa useamman tunnin tykkitulituksessa kuitenkin 60 amerikkalaisten merimiestä sai surmansa ja amerikkalaislaivat jäivät alakynteen; osa vaurioitui pahasti ja osa upposi. Myös brittilaivasto kärsi vaurioita ja 40 merimiestä menehtyi.

Arnold onnistui jäljellä olevan laivastonsa kanssa pakenemaan paikalta, mutta britit saavuttivat heidät uudestaan ja valtasivat osan amerikkalaisten laivoista miehistöineen. Loput amerikkalaiset pakenivat matalan veden turvin mutta joutuivat jättämään laivansa. Niistä riisuttiin aseet, ammukset ja muu käyttökelpoinen, jonka jälkeen ne poltettiin.

Vaikka britit onnistuivatkin tuhoamaan Champlainjärven amerkkalaislaivaston, jatkohyökkäys etelään jouduttiin lykkäämään talven tulon vuoksi ja Carleton siirsi joukkonsa takaisin Kanadaan.

Lähteet

Viitteet 

New Yorkin osavaltio Yhdysvaltain vapaussodassa
Yhdysvaltain vapaussodan taistelut
Jarmila Kratochvílová

Jarmila Kratochvílová  (s. 26. tammikuuta 1951 Golčův Jeníkov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen 400 ja 800 metrin juoksun maailmanmestari, 400 metrin olympiahopeamitalisti ja 800 metrin maailmanennätyksen haltija. Aiemmin hänen nimissään oli myös 400 metrin maailmanennätys. Kratochvílová kehittyi juoksijana myöhään ja hän kärsi urallaan myös loukkaantumisista ja sairauksista. Hän oli itäsaksalaisen Marita Kochin varjossa lähes koko uransa – parhaimmillaan hän oli vuonna 1983, 32-vuotiaana. 

Kratochvílová sijoittui 400 metrillä kuudenneksi San Sebastiánin EM-hallikilpailuissa 1977. Seuraavana vuonna hän karsiutui samalla matkalla alkuerissä Milanon EM-hallikilpailuissa ja välierissä Prahan EM-kilpailuissa. Hän saavutti 400 metrillä hopeaa sisäratojen EM-kilpailissa Wienissä 1979 ajalla 51,81.

Kratochvílová saavutti Moskovan olympialaisissa 1980 hopeaa 400 metrillä tuolloisella ennätyksellään 49,46. Hän voitti saman matkan sisäratojen Euroopan-mestaruuden Grenoblessa 1981 ajalla 50,07. Hän uusi mestaruutensa Milanossa 1982 edelleen voimassa olevalla maailmanennätysajalla 49,59. Saman vuoden Ateenan EM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä hopeaa Tšekkoslovakian ennätysajalla 48,85. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. 

Kratochvílová voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden jälleen Budapestissa 1983 ajalla  49,69. Hän osallistui 26. heinäkuuta Münchenissä 800 metrin kilpailuun, ilmoittamansa mukaan harjoitusmielessä. Hän teki kilpailussa maailmanennätyksen ajalla 1.53,28. Maailmanennätys on edelleen rikkomatta (heinäkuu 2022), ja siitä on tullut yksi kaikkien aikojen pisimpään säilyneistä yleisurheilun maailmanennätyksistä.

Elokuussa 1983 Kratochvílová haki tuplamestaruutta yleisurheilun ensimmäisistä MM-kilpailuista Helsingissä. Hän voitti 800 metriä ajalla 1.54,68 ja teki 400 metrillä uuden maailmanennätyksen, 47,99. Se on kaikkien aikojen toiseksi paras aika edelleen heinäkuussa 2022. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Tšekkoslovakian joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Mainittakoon, että Marita Koch oli ollut loukkaantuneena harjoituskaudella, juoksi siksi 200 metriä ja voitti matkan.

Kratochvílová voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 200 metrillä Göteborgissa 1984 ajalla 23,02. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi ajalla 1.57,81.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat 

WR= maailmanennätys, NR = maan ennätys

Parhaat tulokset vuosittain

Lähteet

Tšekkoslovakialaiset pikajuoksijat
Tšekkoslovakialaiset keskimatkojen juoksijat
Tšekkoslovakialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Ricky Gervais

Ricky Dene Gervais [dʒərˈveɪz] (s. 25. kesäkuuta 1961 Reading, Berkshire, Englanti) on brittiläinen koomikko, näyttelijä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kirjailija, ja juontaja ja entinen poplaulaja ja manageri. Gervais on yhdessä Stephen Merchantin kanssa luonut televisiosarjat Konttori ja Extras, joissa hän myös näytteli pääosissa. Lisäksi hän on näytellyt 
muun muassa elokuvissa Night at the Museum – yö museossa ja Ghost Town.

Gervais opiskeli University College Londonissa biologiaa ja filosofiaa 1979–1983. Hän on kirjoittanut kolme lastenkirjaa, Flanimals (2004), More Flanimals (2005) ja Flanimals of the Deep (2006). Gervais on juontanut Golden Globe -palkintogaalan viisi kertaa: vuosina 2010, 2011, 2012, 2016, ja 2020.

Muuta
1980-luvulla Gervais toimi laulajana pop duossa nimeltään Seona Dancing ystävänsä Bill Macraen kanssa. Yhtye ei saavuttanut mainittavaa menestystä, lukuun ottamatta Filippiinejä, missä yhtyeen kappaleesta "More to Lose" tuli teini-ikäisten keskuudessa suuri hitti vuonna 1985.

Gervais toimi Sueden managerina ennen kuin bändi nousi suosioon 1990-luvulla.

Opiskellessaan UCL:ssä vuonna 1982 Gervais tapasi pitkäaikaisen puolisonsa kirjailija/tuottajan Jane Fallonin, jonka kanssa hän on suhteessa edelleen.

Gervais on ateisti ja humanisti.

Palkintoja

Emmy
2007 Paras miespääosa komediasarjassa "Extras"
2006 Paras käsikirjoitus komediasarjassa "Extras"
2006 Paras komediasarja "The Office" (Yhdysvallat)

Golden Globe
2004 Paras miespääosa musikaali- tai komediasarjassa "Konttori" (Iso-Britannia)
2004 Paras musikaali- tai komediasarja "Konttori" (Iso-Britannia)
2008 Paras musikaali- tai komediasarja "Extras" (Iso-Britannia)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ricky Gervaisin viralliset sivut
 

Brittiläiset koomikot
Englantilaiset näyttelijät
Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat
Brittiläiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset elokuvatuottajat
Brittiläiset televisiotuottajat
Brittiläiset televisiokäsikirjoittajat
Brittiläiset radiokäsikirjoittajat
Brittiläiset juontajat
Englantilaiset kirjailijat
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Emmy-palkinnon voittajat
Uskontokriitikot
Ateistit
Humanistit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aw

Aw tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 Aw, sukunimenä:
 Mamadou Aw (1924–2012), malilainen insinööri, hallintovirkailija ja ministeri.
Ad

Ad tarkoittaa seuraavia:

 Action directe, AD, ranskalainen terroristijärjestö
 Active Directory, AD, käyttäjätietokanta ja hakemistopalvelu
 Autodistribution, AD, kansainvälinen autokorjaamo- ja varaosaliikeketju
 AD, suomalainen yhtye
 AD, yhdysvaltalainen kristillinen rockyhtye
 Nissan AD, automalli
 a dato, a.d., tästä päivästä lähtien
 
 Alliance for Democracy, AD, nigerialainen puolue
 analogia-digitaali, A/D, signaalin muunto analogisesta digitaaliseksi ja päinvastoin
 
 anno Domini, a.D., Herran vuonna
 ante diem, a.d., ennen (tiettyä) päivää
 art director, AD, mainostoimiston taiteellinen johtaja, visuaalisista asioista vastaava suunnittelija
 Aujeszkyn tauti, AD, englannin sanoista Aujeszky’s disease, sikojen virustauti
 Australian demokraatit, AD, australialainen puolue
 Demokraattinen toimintapuolue, AD, espanjaksi Acción Democrática, venezuelalainen puolue
 mainos, englannin kielen sanasta advertising, mainonta

Seulonnan keskeiset artikkelit
Leo Törnqvist

Leo Waldemar Törnqvist (14. helmikuuta 1911 Jepua – 18. huhtikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä ja professori. Hän hoiti Helsingin yliopiston ensimmäistä tilastotieteen professuuria vuodesta 1950 vuoteen 1974. Törnqvistiä voidaan pitää Suomen tilastotieteen isänä. Suomen tilastoseura jakaa joka toinen vuosi (1978–2011 vuosittain) Leo Törnqvist -palkinnon. Törnqvist toimi myös johtajana Posti- ja lennätinlaitoksen liiketaloudellisessa tutkimuslaitoksessa.

Törnqvist on kansainvälisesti tunnetuin suomalainen indeksiteorian kehittäjä. Lisäksi hän tutki aikasarja-analyysia.

Törnqvistin poika oli alkeishiukkasfyysikko Nils Törnqvist ja veli valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkö Erik Törnqvist. Törnqvist oli Linuxin kehittäjänä tunnetun Linus Torvaldsin isoisä.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset tilastotieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Suomalaiset professorit
Paistinpannu

Paistinpannu on ruoanlaittoväline ruoan paistamiseen, ruskistamiseen ja kuullottamiseen. Kun ruuan valmistuksessa keskitytään lämmön säilyttämiseen suhteellisen alhaisella lämmöllä, voidaan paistinpannun kanssa käyttää myös kantta. Paistinpannun halkaisija on tavallisesti noin 20–30 cm. Muodoltaan se on laakea ja matalalla reunalla varustettu. Valmistusaineena voi olla muun muassa valurauta, teflonilla pinnoitettu teräs tai alumiini tai kupari.

Rakenne

Materiaali ja ominaisuudet 
Paistinpannuja valmistetaan useasta eri materiaalista. Paistinpannu voikin olla valurautaa, teflonilla pinnoitettua terästä tai alumiinia, lasia, keraamista massaa tai emaloitua terästä. Valurautaisiin, teräksisiin, lasisiin, emaloituihin ja keraamisiin pannuihin ruoka tarttuu helposti kiinni, jos paistettaessa ei käytetä rasvaa. Sen sijaan pinnoitetussa pannussa ei tarvitse käyttää aina rasvaa ollenkaan. Käytön jälkeen se pitää kuitenkin pestä huolellisesti. Valurautapannujen etuna puolestaan on kestävyys, ja hyvälaatuinen valurautapannu voi kestää todella pitkään.

Hyvä paistinpannu on energiataloudellinen ja helposti puhdistettava. Lisäksi paistinpannun reuna ja kädensija vaikuttavat pannun laatuun. Reunan tulee olla sopivan korkuinen, yleensä 3–5 senttimetriä, ja sopivan viisto, jotta tuotteita pystyy kääntelemään helposti pannussa. Kädensijan pitäisi mahdollistaa kunnollinen ote koko kädellä. Kädensijan kiinnityskulma pannuun nähden on noin 20–25 astetta, jolloin rystyset eivät osu helposti lieden pintaan. Lisäksi kädensijan pitäisi olla kuumentumaton, kuten myös kannen kädensijan.

Muoto ja paistinpannutyypit 

Paistinpannut ovat usein pyöreitä, mutta kulmikkaita pannuja käytetään esimerkiksi kalan paistamiseen. Pannujen muoto riippuu hieman myös käyttötarkoituksesta. Muurinpohjapannut ovat isokokoisia ja reunattomia pannuja. Niitä käytetään avotulella, ja ne on valmistettu yleensä valuraudasta. Ohukais- ja kreppipannut ovat matalareunaisia. Niitä on myös kahdenlaisia: toisissa pannuissa voi paistaa yhden suuren ohukaisen ja toisissa monta pienempää. Blinipannut ovat puolestaan pieniä, halkaisijaltaan vain 8–12 senttimetriä. Valurautaisia parilapannuja puolestaan käytetään lihan tai kalan nopeaan kypsentämiseen. Niiden sisäpinta on uurteinen, jotta ruoka-aineet eivät tarttuisi pohjaan kiinni.

Katso myös 
 Wok-pannu

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ruoanlaitto
Keittiövälineet
David Cox (tilastotieteilijä)

Sir David Roxbee Cox (15. heinäkuuta 1924 Birmingham – 18. tammikuuta 2022) oli englantilainen tilastotieteilijä. 

Hän opiskeli matematiikkaa St John's Collegessa Cambridgen yliopistossa ja väitteli Leedsin yliopistosta 1949. Yliopistouransa hän aloitti Cambridgen yliopiston tilastotieteen laboratoriossa 1950. Vuonna 1956 hän siirtyi ensin readeriksi ja sitten tilastotieteen professoriksi Birbeck Collegeen Lontooseen. Vuodesta 1966 vuoteen 1988 hän oli professori Imperial College Londonissa. Vuonna 1988 hän aloitti professorina Oxfordin yliopistossa Nuffield Collegessa, josta hän jäi eläkkeelle 1994. 

David Cox on kirjoittanut satoja tieteellisiä artikkeleita ja kirjoja. Vuodesta 1966 vuoteen 1991 hän oli Biometrikan toimittaja. Lisäksi hän on toiminut useiden tunnettujen tilastotieteilijöiden ohjaajana. Hän on Nuffield Collegen kunniajäsen. 

David Cox on tehnyt uraauurtavaa työtä useilla tilastotieteen aloilla sekä soveltavassa todennäköisyysteoriassa. Hänet tunnetaan todennäköisesti parhaiten verrannollisten hasardien mallista, jota käytetään elinaika-analyysissa. Cox-prosessi on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet 

Brittiläiset tilastotieteilijät
Copley-mitalin saajat
Brittiläiset professorit
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Pirkko Lindberg

Pirkko Lindberg (s. 12. maaliskuuta 1942 Vesilahti) on suomenruotsalainen kirjailija.

Koulutukseltaan Lindberg on humanististen tieteiden kandidaatti. Hän on työskennellyt radiotoimittajana, kasviskokkina, lumpunkerääjänä ja kirjastoapulaisena. Lindberg asuu Helsingissä.

Lindberg ryhtyi kirjailijaksi 1980-luvun lopussa. Hänen esikoisromaaninsa Byte (1989) sai J. H. Erkon palkinnon. Candida-romaani oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1997. Lindberg kirjoittaa paljon ekologista aiheista.

Teokset 
 Byte (Schildts 1989, suom. Saalis, Otava 1990)
 Tramp (Schildts 1993, suom. Maailmanmatka, Schildts 1994)
 Candida (Schildts 1996, suom. Candida, Like Kustannus 1998)
 Berenikes hår (Schildts 2000, suom. Bereniken hiukset, Kääntöpiiri 2001)
 SOS Tuvalu (Schildts 2004, suom. SOS Tuvalu, Schildts 2005)
 Hotell Hemlängtan (Schildts 2010, suom. Hotelli Kaipaus, Schildts 2010)
 Fukushima för evigt (PQR 2015, suom. Fukushima ikuisesti, Savukeidas 2016)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lindbergin kotisivut

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Ko

Ko voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 
 Kansas and Oklahoma Railroad, yhtiölyhenne KO, yhdysvaltalainen rautatieyhtiö
 Karjalainen Osakunta, KO, Helsingin yliopiston osakunta
 
 K.O., Radiopuhelimet-yhtyeen albumi
 
 kuvaamataidonopettaja, KO, ammatti
 kyseessä oleva, ko., viittaus käsiteltävään asiaan
 käräjäoikeus, KO, tuomioistuin
 tyrmäys, KO (englannin ilmauksesta knock out), isku, jonka jälkeen vastustaja ei kykene jatkamaan ottelua.

Henkilöt
Ko tai Kō on seuraavien henkilöiden nimi:

 Kō Arima (s. 1917), japanilainen jalkapalloilija
 Kō Itakura (s. 1997), japanilainen jalkapalloilija
 Ko Jin-young (s. 1995), eteläkorealainen golfpelaaja
 Ko Lai Chak (s. 1976), hongkongilainen pöytätennispelaaja
 Ko San (s. 1976), eteläkorealainen avaruustutkija
 Kō Shibasaki (Yukie Yamamura, s. 1981), japanilainen näyttelijä ja laulaja
 Kō Takamoro (1907–1995), japanilainen jalkapalloilija
 Ko Un (s. 1933), eteläkorealainen runoilija
 Lydia Ko (s. 1997), uusiseelantilainen golfaaja

Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:

 Gebroeders Ko, alankomaalainen lauluduo.
Kp

Kp tarkoittaa seuraavia:
 kansalaispuolue, KP, puolue
 kansanpuolue, KP, puolue
 Kansas Pacific Railway, lyhenne KP, entinen yhdysvaltalainen rautatieyhtiö
 kantopiiri, kp., postinjakelureitti
 kelpaa palvelukseen, kp, henkilöstä joka on henkisiltä ja fyysisiltä ominaisuuksiltaan sopiva suorittamaan asepalveluksen
 kenttäposti, kp, sotilasjoukkojen käytössä oleva postitoimisto
 kiehumispiste, kp, lämpötila, jossa liuoksen höyrynpaine on yhtä suuri kuin nestettä ympäröivän ympäristön paine
 
 Kokkolan Purjehtijat, KP, suomalainen urheiluseura
 Kodin Pellervo, KP, suomalainen aikakauslehti
 kokoontumispaikka, kp, sotilasjoukkojen sovittu tapaamispaikka
 kommunistinen puolue, KP, puolue
 konepistooli, kp, ampuma-ase
 konepäällikkö, kp, merenkulkualan ammatti
 Korkeasti Pyhitetty, KP, ortodoksien käyttämä nimitys
 .kp, Pohjois-Korean Internet-maatunnus
 Kuolinpesä
 kuollut paino, kp, aluksen kantavuus
 käyttöpaikan tunnus, KP, Sähköyhtiöiden käyttöpaikan yksilöivä käyttöpaikkatunnus
 .
Grand Rapids First Nation

Grand Rapids First Nation (GRFN, , vuolaat kosket) on Grand Rapidsin kylän läheisyydessä Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva intiaanireservaatti. Se sijaitsee noin 400 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä paikassa, jossa Saskatchewanjoki laskee Winnipegjärveen, Provincial Highway 6:n varrella. Reservaatin pinta-ala on 1 852,3 hehtaaria. Reservaatin päällikkönä toimii Ovide Mercredi, joka on aiemmin toiminut myös Assembly of First Nationsin päällikkönä.

Historia
Grand Rapids First Nation on creenkielinen yhteisö Manitoban provinssin pohjoisosassa. Suuri osa reservaatin asukkaista on Kanadan kilven aluetta tuhansia vuosia asuttaneiden cree-intiaanien jälkeläisiä.

Grand Rapids First Nationin jäsenet allekirjoittivat Treaty 5 -sopimuksen Kanadan hallituksen kanssa syyskuussa 1875.

Reservaatti
Reservaatin väkiluku on 591, ja se on keskikokoinen reservaatti verrattuna useisiin Kanadan intiaanireservaatteihin. Väestö muodostuu cree-intiaaneista, métis-intiaaneista ja muista Amerikan alkuperäisheimojen edustajista. Yleisimmät kielet ovat cree ja englanti.

Lähteet
Peter Kulchyski and Ramona Neckoway, The town that lost its name: the impact of hydroelectric development on Grand Rapids, Manitoba (Winnipeg: Canadian Centre for Policy Alternatives, August 2006) 20 pages. ISBN -0-88627-504-0
Norway House Cree Nation

Norway House Cree Nation on Norway Housen kylän läheisyydessä Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva noin 4 460 asukkaan First Nations -intiaanireservaatti. Reservaatin asukkaat ovat pääasiassa Kanadan kilven aluetta vuosituhansia asuttaneiden cree-intiaanien jälkeläisiä. 

Norway House Cree Nation järjestää vuosittain Treaty & York Boat Days -perinnejuhlan, jonka yhtenä osana on perinteisillä York Boat -soutuveneillä käytävä kilpailu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Norway House Cree Nation
Riiviöt

Riiviöt (Gremlins) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja komediaelokuva, jonka on ohjannut Joe Dante. Elokuvan vastaavana tuottajana toimi Steven Spielberg. Dante on ohjannut elokuvalle myös jatko-osan Gremlins 2 – uusi pesue, joka sai ensi-iltansa vuonna 1990.

Kolmannesta Riiviöt-elokuvasta on puhuttu jo vuosien ajan. Näyttelijä Zach Galligan kertoi elokuvan olevan Jurassic World -elokuvan tyylinen "uusi alku". Kyseessä ei ole uusintaversio eikä jatko-osa mutta aikaisempien elokuvien tapahtumat huomioidaan. Elokuussa 2017 Chris Columbus kertoi saaneensa Gremlins 3 -nimisen elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi. Kesällä 2019 kerrottiin Gremlins: Secrets of the Mogwai -televisiosarjasta, ja lokakuussa 2020 julkaistiin sarjasta konseptikuvia.

Juoni 

Keksijä Randall Peltzer tapaa New Yorkin Chinatownissa kauppaa pitävää Mr.Wingiä. Randall haluaa ostaa mogwain, mutta Wing ei anna mogwaita tälle. Wingin sukulaispoika myy mogwain  Randalille, mutta pyytää tätä noudattamaan kolmea tärkeää sääntöä. Randall antaa lahjansa pojalleen Billylle. Billy kaataa vesilasin vahingossa Gizmon päälle. Gizmon selästä lentää viisi karvapalloa, jotka muuttuvat pian mogwaiksi.                                                              

Eräänä aamuna Gizmon jälkeläiset ovat koteloituneet vihreiksi palloiksi. Koteloituneet mogwait alkavat kuoriutua. Lynn joutuu riiviöiden armoille ja hän onnistuu tappamaan kolme riiviötä. Yksi riiviö onnistuu yllättämään Lynnin, kunnes Billy saapuu paikalle. Kuitenkin Raita pääsee pakoon ja onnistuu hyppäämään uima-altaaseen, minkä seurauksena riiviöiden määrä moninkertaistuu. Riiviöt alkavat terrorisoida kaduilla. Billyn ystävä Kate joutuu riiviöiden armoille baarissa. Billy saapuu pelastamaan Katea ja he pääsevät turvaan riiviöiltä. Billy ja Kate löytävät riiviöt elokuvateatterista.  Billy ja Kate räjäyttävät elokuvateatterin, tappaen koko riiviölauman, paitsi Raidan. Raita on vähällä  kasvattaa uuden lauman, kunnes kirkas auringonvalo heijastuu suoraan Raitaan, tappaen tämän. Myöhemmin Mr.Wing saapuu Peltzerien talolle ja hakee Gizmon takaisin. Ennen lähtöään Gizmo sanoo hyvästit Billylle ja Wing vakuttaa, että ehkä Billy on vielä joskus valmis ottamaan Gizmon hoidettavakseen.

Rooleissa

Arvioita 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen näkee elokuvassa monia hauskoja yksityiskohtia, mutta vain vähän kokonaisnäkemystä. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet 

Vuoden 1984 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jouluelokuvat
Joe Danten ohjaamat elokuvat
Steven Spielbergin tuottamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhukomediat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Elokuvat hirviöistä
Warner Brosin elokuvat
Hollannin Grand Prix 1967

Hollannin Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. kesäkuuta, 1967 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.

Tulokset

Muuta 
Nopein kierros: Jim Clark 1'28.080

Lähteet

Formula 1 -kausi 1967
Hollannin Grand Prix
Sirhan Sirhan

Sirhan Bishara Sirhan (, s. 19. maaliskuuta 1944 Jerusalem) on senaattori Robert F. Kennedyn murhasta tuomittu mies. Hän ampui Kennedyä Los Angelesissa 5. kesäkuuta 1968; uhri kuoli 6. kesäkuuta.

Elämä
Sirhan syntyi palestiinalaiskristittyille vanhemmille Jerusalemissa, josta perhe muutti pian Yhdysvaltoihin. Isä Bishara Sirhan ei sopeutunut amerikkalaiseen elämäntyyliin ja joutui palaamaan kotimaahansa. Siitä lähtien Sirhanin kasvatti hänen äitinsä Mary Muzhea. Vuonna 1963 Sirhan pääsi City Collegeen, mutta hän jätti opiskelun alkuvuodesta 1965 hänen sisarensa Munirin sairastuttua leukemiaan. Sirhan meni useisiin pienipalkkaisiin töihin ja toivoi pääsevänsä jockeyksi. Hän joutui luopumaan urahaaveistaan jouduttuaan useisiin ratsastusonnettomuuksiin, jotka veivät hänet jopa sairaalaan. 

Sirhan kasvatettiin maroniitiksi, mutta aikuisvuosinaan hän on usein vaihtanut uskonnollista suuntautumistaan muun muassa baptismiin, seitsemännen päivän adventismiin ja ruusuristiläisyyteen.

Murha
Sirhanista tuli kuuluisa hänen ammuttuaan losangelesilaisessa Ambassador Hotelissa kahdeksan laukausta kohti senaattori Robert F. Kennedyä. Myös muutama sivullinen haavoittui. Kennedy kuoli ampumisvälikohtauksesta saamiinsa vammoihin 6. kesäkuuta 1968.

Sirhan tunnusti senaattorin murhan. Hänen aiemmista päiväkirjamerkinnöistään löytyi viittauksia tulevaan veritekoon, mutta täysin selkeää motiivia ei tullut ilmi. Myöhemmin Sirhan kertoi tulleensa aivopestyksi ja toimineensa tiedostamattaan. Sirhan toimi tiettävästi yksin, mutta on myös esitetty teorioita, joiden mukaan teon takana olisi useampia henkilöitä.

Sirhanin yhdeksi motiiviksi on esitetty, että hän olisi ollut kriittinen Robert Kennedyn Lähi-idän-politiikkaa kohtaan – Kennedy ei ollut kritisoinut Kuuden päivän sotaa vuonna 1967, kun Israel kävi sotaa arabinaapureitaan vastaan. Sirhan oli palestiinalaisena ollut hyvin kriittinen Yhdysvaltain reaktiolle sodan aikana ja maan laajalle myötätunnolle Israelia kohtaan.

Tuomio
Sirhanin todettiin olleen murhan aikaan alentuneesti syyntakeisessa tilassa. Hänet tuomittiin alun perin kuolemaan, mutta rangaistus muuttui automaattisesti elinkautiseksi vankeudeksi, kun kuolemanrangaistus poistettiin Kalifornian lainsäädännöstä 1972. Kuolemanrangaistus otettiin myöhemmin takaisin käyttöön, mutta takautuvasti sitä ei sovellettu, joten se ei vaikuttanut Sirhaniin.

75-vuotiasta Sirhania puukotettiin vankilassa San Diegossa 31. elokuuta 2019, jolloin hän loukkaantui vakavasti.

Armahdusanomukset
Sirhan on sittemmin hakenut armahdusta toistakymmentä kertaa. Vuonna 2011 ehdonalaiskuulustelussa Sirhan todisti että ei vieläkään muista salamurhaa eikä muista yksityiskohtia vuoden 1969 oikeudenkäynnistä ja tunnustuksestaan.

Viimeksi Sirhanin armahdusanomus hylättiin 13. tammikuuta 2022. Hänen edellinen armahdusanomuksensa hylättiin helmikuussa 2016.

Murhatun Robert F. Kennedyn poika Robert F. Kennedy Jr. ei usko Sirhanin syyllisyyteen.

Lähteet 
 Sirhanin elämäkerta Crimelibraryssa

Viitteet

Palestiinalaiset elinkautisvangit
Palestiinalaiset murhaajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Juho Mäkelä (taidemaalari)

Johan (Juho) Isak Mäkelä (23. syyskuuta 1885 Oulu – 2. syyskuuta 1943 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.

Mäkelän vanhemmat olivat vahtimestari Isak Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Mäkelä opiskeli aluksi koristemaalausta Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa vuosina 1902–1904. Koristemaalarin tutkinnon suorittamisen jälkeen hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa syksyllä 1904. Tunnollisena oppilaana hän sai päästötodistuksen piirustuskoulusta keväällä 1907. Valmistumisensa jälkeen Mäkelä teki ulkomaanmatkoja lähinnä Keski-Eurooppaan, muun muassa Lontooseen ja Roomaan. 

Suomessa Mäkelä työskenteli aluksi Helsingissä, kunnes muutti loppuvuodesta 1913 takaisin kotikaupunkiinsa Ouluun. Hän toimi Oulun lyseon piirustuksenopettajana maalaamisen ohella. 

Mäkelä oli Tyko Sallisen ja Jalmari Ruokokosken tavoin ekspressionisti, kuten esimerkiksi teokset Viinapullo ja sinivihreä omakuva vuodelta 1911 hyvin osoittavat. Ouluun palattuaan Mäkelä paneutui muun muassa akvarelleihin, jotka kuvasivat Pohjois-Pohjanmaan lakeuksia. Hänet tunnetaan myös muotokuvista, joista vuonna 1907 valmistunut esittää hänen äitiään. Oulun keskuskansakoulun (nykyisen keskustan terveysaseman) seinämaalauksen Koivu ja tähti Mäkelä laati vuonna 1936.

Alfred Kordelinin säätiön apurahan Mäkelä sai kahtena vuonna, 1921 ja 1934. Useita hänen töitään on säätiön kokoelmissa, kuten myös Ateneumissa.

Mäkelä meni naimisiin taidemaalari Alex Rappin veljentyttären Signe Rappin kanssa tammikuussa 1918.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla

 

Suomalaiset taidemaalarit
Ekspressionistit
Marraskuun ryhmä
Vuonna 1885 syntyneet
 Vuonna 1943 kuolleet
Schapelle Corby

Schapelle Leigh Corby (s. 10. heinäkuuta 1977) on australialainen nainen, joka jäi kiinni 4,1 kannabiskilon tuonnista Balille, Indonesiaan. 

Corby on tuomitsemisestaan huolimatta pysynyt aina kannassaan, että  ulkopuolinen henkilö oli asettanut huumausaineet hänen laukkuunsa eikä Corby itse ollut tietoinen niistä. Tapaus herätti laajaa mediahuomiota länsimaissa, varsinkin Australiassa. 

Corby tuomittiin 20 vuoden vankeusrangaistukseen.

Ennen pidätystä 
Corby asui Queenslandissa. Hän tutustui vuonna 1996 japanilaiseen Kimiin, jonka kanssa hän meni parin vuoden päästä naimisiin. Pari kuitenkin erosi vuonna 2000. Corby oli vieraillut Balilla viisi kertaa 16-vuotiaasta lähtien.

Pidätys ja tuomio 
Corby saapui 8. lokakuuta 2004 Ngurah Rain lentoasemalle Denpasariin. Hänen laukustaan löytyi 4,1 kg kannabiserä. Huumeet löytänyt tullivirkailija kertoi oikeudessa, että Corby oli tätä ennen yrittänyt estää häntä avaamasta laukkua. Corby kiisti väitteen ja kertoi avanneensa laukun tullivirkailijan niin pyydettyä. Corby ja hänen puolustuksensa kertoivat, ettei Corby tiennyt kuljettamastaan kannabiserästä ennen sen löytöä lentoasemalla.

Australialainen vanki John Patrick Ford vietiin todistamaan Indonesiaan. Hän kertoi kuulleensa vankilassa keskustelun, jossa ilmeni, että yksi miehistä oli asettanut kannabiksen Corbyn laukkuun Brisbanessa tarkoituksella, että hänen kumppaninsa olisi ottanut sen vastaan Sydneyssä. Huumeiden alkuperää ei koskaan selvitetty.

Corbyn tuomitseminen näytettiin televisiossa suorana lähetyksenä Australiassa. 27. toukokuuta 2005 hänet tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan. Lisäksi hän sai sakkoja 100 000 000 Indonesian rupiaa. Sakon maksamatta jättäminen tietäisi Corbylle kuuden kuukauden lisää vankeustuomioon. Päätöksestä valitettiin, ja 14. lokakuuta tuomio alennettiin 15 vuoteen. Juttu eteni Indonesian korkeimpaan oikeuteen saakka, ja 19. tammikuuta 2006 Corbyn alkuperäinen 20 vuoden tuomio palautettiin. Lisäksi oikeus määräsi laukun ja huumausaineet tuhottaviksi sen merkiksi, että tapaus oli loppuun käsitelty. 

17. elokuuta 2006 Corbylle myönnettiin Indonesian itsenäisyyspäivän kunniaksi kahden kuukauden alennus tuomioon, ja 26. joulukuuta hän sai vielä kolmannen kuukauden anteeksi hyvän käytöksen ansiosta. Corby vapautuu näillä näkymin heinäkuussa 2024. On mahdollista, että hänet siirrettäisiin istumaan tuomiotaan Australiaan osana maiden välistä vanginvaihto-ohjelmaa. Corby itse on kertonut, ettei hän ole halukas siirtymään australialaiseen naisvankilaan. 

Corbyn tuomitseminen johti protesteihin suuntaan ja toiseen. Australiassa yli 100 000 allekirjoitti adressin Corbyn vapauttamisen puolesta. 5. kesäkuuta 2005 mielenosoittajia kerääntyi Australian-suurlähetystöön Jakartaan vaatimaan Corbylle kuolemanrangaistusta huumekauppiaana. Corbyltä ilmestyi marraskuussa 2006 omaelämäkerrallinen teos My Story.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 

Australialaiset tietokirjailijat
Australialaiset rikolliset
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Kannabiksen salakuljetus
Asemakylä (Simo)

Asemakylä (tilastollisen taajaman nimenä Simon asemanseutu) on Simon kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Simojoen pohjoisrannalla, valtatien 4 sekä Oulun–Tornion rautatien varrella noin 25 kilometriä Kemin keskustasta itään. Taajama on muodostunut Simon rautatieaseman ympärille. Asemakylä on Simon suurin taajama väestöltään ja sen muodostama Asemakylän suuralue on asukasluvultaan suurin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin. 

Valtatie ja rautatie jakavat keskustaajaman kahtia itä-länsisuunnassa. Pohjoisosassa sijaitsevat Koivuojan, Koivukankaan ja Ojalan asuinalueet sekä Simon koulu, seurakuntatalo ja päiväkoti. Eteläosan länsilaidalla sijaitsee Simon teollisuusalue, ja rautatieaseman eteläpuolella sijaitsee Vakkermon asuinalue.

Liikekeskus, Simon kunnantalo ja linja-autoasema sijaitsevat rautatieaseman välittömässä läheisyydessä, rautatien ja valtatien välisellä alueella.

Historia 
Asemakylä on syntynyt 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Varsinaisesti Asemakylä sai alkunsa vasta vuonna 1903, kun Simon rautatieasema avattiin. Kylä kasvoi nopeammin kuin Simon muut kylät ja ohitti nopeasti Maksniemen asukasluvussa. Nykyään Asemakylällä on noin 1 000 asukasta.

Simon Asemakylä on muihin maaseudun keskustaajamiin verrattuna hieman kaupunkimainen. Asemakylällä on paljon rivitaloja: Vanhaa 1900-luvun alkupuolen rakennuskantaa on vähän jäljellä.

Palvelut 
Asemakylällä sijaitsee suurin osa Simon palveluista. Asemakylän palveluita ovat:
 Sale
 K-Market Simo
 Rautakauppa Ykkösvalinta Oy
 Simon autopalvelu Oy
 Asemakylän terveyskeskus
 Asemankylän ala-aste
 Asemakylän yläaste
 Simon lukio
 Helmin lounaskahvila
 Attendon toimintayksikkö
 Parturi-kampaamo Simon kulma
 Kemin seudun osuuspankki
 Kahvila-ravintola Villa Alma-Ruusa
 Posti
 Simon kunnantalo
 Itä-Aseman päiväkoti
 Länsi-Aseman päiväkoti
 Päiväkoti Tiitiäinen
 Asemakylän paloasema
 Asemakylän Apteekki
 Asemakylän kirjasto
 Palvelutalo Lohipirtti
 Asemakylän kuntosali
 Parturi-kampaamo Mirkku

Simon kylät
Simon taajamat
Suomen kuntakeskukset
Tuomas Lius

Tuomas Lius (s. 8. toukokuuta 1976 Joensuu) on liperiläinen kirjailija ja sarjakuvapiirtäjä, joka on myös tehnyt töitä freelancetoimittajana. Lius on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.

Liuksen esikoisteos, Kalle-Kustaa Korkin paluu, valmistui alkuperäisten Kalle-Kustaa Korkki ja Pekka Lipponen -hahmojen luojan, Aarne Haapakosken, perikunnan siunauksella. Vuoden 2006 Jadesoturi Sangfu -sarjakuva-albumi toimi esiosana Antti-Jussi Annilan ohjaamalle Jadesoturi-elokuvalle.

Jännityskirjat Haka, Laittomat ja Härkäjuoksu kertovat suomalais-egyptiläisen rikosylikonstaapeli Julia Noussairin ja viinijärveläisen amatöörietsivä Marko Pippurisen seikkailuista. Tarinoiden tapahtumapaikat löytyvät suureksi osaksi Pohjois-Karjalasta. Hän on myös mukana Pikku G:n Musiikkivideolla Shala-la-la.

Tuotanto

Itsenäiset teokset
 Kalle-Kustaa Korkin paluu (Apali 2006)
 Keisari (Like 2012) Kirjoitettu yhdessä Kimmo Puustisen kanssa
 Magnum opus (Crime Time 2015)
 Sudenkorennon kesä (Like 2021)

Etsivätoimisto Haka -sarja
 Haka (Like 2009)
 Marko Pippurisen joulutervehdys -novelli (julkaistu sekä Karjalaisessa 2009 että Hakan pokkaripainoksessa 2010)
 Laittomat (Like 2010)
 Härkäjuoksu (Like 2011)
 Lanka palaa (Like 2019)

Novellit
 Suden tunti, Tykki -antologia (Crime Time 2011)
 Yön reunalla, Taksi -antologia (Crime Time 2012)
 Nurkkajussi, Keikka -antologia (Crime Time 2013)
 Varma nakki, Helsinki Noir -antologia Douglas Robinsonin englannintamana otsikolla Dead Cinch (Akashic Books/Like 2014/2015)
 Siskot kuin raakalaiset (julkaistu Kotiseutu uutiset -sanomalehdessä 2015)
 Talo Pispalanharjulla, Rikospaikka Tampere -antologia (Crime Time 2016)

Jatkosarjat
 Simon Lindgrenin seikkailuja (Karjalan Maa -sanomalehti 1985–1986)
 Nina Lindgrenin tulikoe (Me Naiset -aikakauslehti 2020)

Sarjakuvat
 Jadesoturi Sangfu (Like 2006)

Lähteet

Aiheesta muualla

Lius LIKE Kustannuksen sivuilla

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Pulkkilan Ponsi

Pulkkilan Ponsi on vuonna 1939 perustettu Siikalatvalla toimiva urheiluseura. Seuran lajeina ovat lentopallo, hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Seura on tullut tunnetuksi joka vuosi järjestettävistä Ponnen kansallisista hiihdoista.

Aiheesta muualla
Kotisivut

Lähteet
 http://www.kauppalehti.fi/yritykset/yritys/pulkkilan+ponsi+ry/01890244

Suomalaiset hiihtoseurat
Suomalaiset suunnistusseurat
Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset yleisurheiluseurat
Vuonna 1939 perustetut urheiluseurat
Pulkkila
Elektroluminesenssi

Elektroluminesenssi on luminesenssi-ilmiön alalaji, joka esiintyy tietyissä aineissa, jotka kykenevät emittoimaan valoa vahvassa sähkökentässä tai kun niiden läpi virtaa sähköä. Tällaisia aineita ovat esimerkiksi tietyt puolijohteet.

Elektroluminesenssi-ilmiötä käytetään hyväksi esimerkiksi LED-lampuissa, sairaalalaitteissa ja nestekidenäyttöjen taustavaloissa. Elektroluminesenssimateriaaleja ovat mm. III-IV tyypin puolijohteet (kuten InP, GaAs ja GaN) ja kuparia tai hopeaa sisältävät ZnS-hiukkaset tai Mn-pitoinen ZnS ohutkalvot

Mekanismi

Elektroluminesenssi on seurausta elektronien ja aukkojen spontaanista emissiosta materiaalissa (yleensä puolijohteissa). Elektroluminesenssissa viritys perustuu sähkökentän käyttöön virityksessä.  Viritetyt elektronit emittoivat fotonin palatessaan perustilaansa. Emittoituneet fotonit säteilevät satunnaisesti kaikkiin mahdollisiin suuntiin.
Absorptio ja emissio keskittyvät aineessa erityisiin luminesenssikeskuksiin, jotka ovat kiderakenteessa olevia pistevikoja . Ennen rekombinaatiota elektronit ja aukot erotetaan joko douppauksella, jolloin syntyy pn-rajapinta (puolijohteissa kuten LED) tai kentässä kiihdytettyjen elektronien ja luminesenssikeskusten elektronien törmäytyksellä. Tällöin suora energia-aukkosiirtymä on mahdollinen ja jossa elektroni - aukko rekombinaatio synnyttää fotonien emission. Emissiofotonin energia on suunnilleen sama kuin energia-aukon suuruus:

,

missä Ec on johtavuusvyön energia, Ev on valenssivyön energia ja h on Planckin vakio.

Katso myös
Elektroluminesenssinäyttö

Kirjallisuutta
Vij&Vij, Handbook of electroluminescent materials, Inst of physics pub, 2004, ISBN 9780750309233.

Lähteet

Aiheesta muualla
Artikkelit ja määritelmät answers.com:issa
Talking Electronics sivusto
A History of Electroluminescent Displays

Luminesenssi
Skedsmo

Skedsmo on kunta Norjassa, Akershusin läänissä. Nykyisin se on käytännössä Oslon esikaupunki. Skedsmon keskustaajaman nimi on Lillestrøm. Lillestrøm sai kaupunkioikeudet 1997. Skedsmo on Norjan nopeimmin kasvavia alueita: vuonna 2005 väestönkasvua oli 2,6%, ja 2006 kasvuvauhdiksi arvioitiin 3,2 %. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Skedsmossa oli 50 532 asukasta ja Skedsmo oli Norjan 14. suurin kaupunki asukasluvulla mitattuna.

Skedsmolla on ollut merkittävä rooli Norjan teollistumisessa: Strømmenin konepajalla tehtiin maan ensimmäiset junat, ja Kjellerissä toimi lentokonetehdas toiseen maailmansotaan asti. Lillestrømissä on edelleen puunjalostusteollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Srilankannorsu

Srilankannorsu eli ceyloninnorsu (Elephas maximus maximus) on yksi aasiannorsun alalajeista. Se on alalajeista tummin ja suurin. Uhanalaisia srilankannorsuja on Sri Lankan saarella enää noin 3 160–4 405 yksilöä. Niistä 2000-2870 elää erilaisilla suojelualueilla, mutta tämä luku saattaa olla arvioitu liian alhaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 The IUCN Red List of Threatened Species: Elephas maximus 

Norsut
Uhanalaiset nisäkkäät
Maria Sid

Maria Charlotta Sid-Achrén (s. 13. toukokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja Tukholman kaupunginteatterin johtaja. Hän asuu ja työskentelee sekä Suomessa että Ruotsissa.

Sid on näytellyt Åbo Svenska Teaterissa, missä hänellä oli pääroolit musikaaleissa My Fair Lady ja Cancan. Helsingin Svenska Teaternissa hän on näytellyt muun muassa näytelmissä Topelius, Teaterbåten ja Cellofan. Sid on työskennellyt myös ohjaajana, ja hänen suurin ohjaustyönsä oli vuonna 2003 musikaalissa My Fair Lady Svenska Teaternissa. Hän on ohjannut myös 2009 Play Me -musikaalin (Svenska Teatern), sekä Äidinmaa-näytelmän 2017 Espoon kaupunginteatterissa ja Chess på Svenska -musikaalin Svenska Teaterniin vuonna 2018

Sid hän näytellyt televisiossa Donna Paukku -televisiosarjan nimiroolista sekä televisiosarjasta Karjalan kunnailla. SVT esitti 2008–2009 sarjaa Oikeutta ja rakkautta Fagervikissa, jossa Sid oli pääroolissa.

Sid toimi Tukholman kaupunginteatterin varajohtajana lokakuusta 2018 lokakuuhun 2019 ja johtajana ainakin vuoteen 2025 saakka.

Yksityiselämä 
Sid asuu Ruotsissa puolisonsa, oopperalaulaja-viulisti Peter Achrénin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, minkä lisäksi Sidillä on yksi lapsi ensimmäisestä avioliitostaan.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat 
 Salatut elämät (1999) – Eerika Palen
 Kätevä emäntä (2004–2015) – useita rooleja
 Vasikantanssi (2004) – Minna Vuorinen
 Kirkkaalta taivaalta (TV-elokuva, 2006) – Mimmu
 Donna Paukku (2006–2007) – Donna Paukku
 Karjalan kunnailla (2007–2009) – Kirsti Miettinen
 Oikeutta ja rakkautta Fagervikissa (2008–2009) – Annika
 Hymy pyllyyn (2008) – juontaja 
 Glenn (TV-elokuva, 2008) – Laila
 Sokkokokki (2010–2012) Nelosella juontaja
 Hotell Gyllene Knorren (2010) – Ritva Rantanen
 Moska (2011) – Touhu Lesonen
 Vedetään hatusta (2011) – oma itsensä
 Talent Suomi (2012) – oma itsensä (tuomari)
 Syrror (2016–2017) – Margot
 Kaikki synnit (2019) – Sanna Tervo

Ääniroolit

Palkintoja
 Suomi-Seuran myöntämä Vuoden ulkosuomalainen -tunnustus 2022

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 Anna.fi:n julkkispankista | Maria Sid

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Gump Worsley

Lorne John "Gump" Worsley (14. toukokuuta 1929 Montreal, Québec, Kanada – 26. tammikuuta 2007 St. Hyacinthe, Québec) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti.

Worsley pelasi NHL:ssä kaudet 1952–1974. Uransa hän aloitti New York Rangersissa, jossa voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Calder Trophyn NHL:n parhaana tulokkaana. Seuraavaksi kaudeksi hänet lähetettiin kuitenkin WHL-liigassa pelanneeseen Vancouver Canucksiin. Syksyllä 1954 Worsley palasi Rangersiin, jossa pelasi seuraavat yhdeksän kautta.

Vuonna 1963 Worsley kaupattiin Montreal Canadiensin yhdessä Leon Rochefortin, Dave Balonin ja Len Ronsonin kanssa. Vaihdossa Rangers sai toisen tulevan Hockey Hall of Fame -maalivahdin Jacques Planten, Phil Goyetten ja Donny Marshall. Montrealissa Worsley pelasi runsaat kuusi kautta, jonka aikana hän torjui Canadiensin neljään Stanley Cup -voittoon. Tuona aikana hänet palkittiin myös kahdesti Vezina Trophyllä, joka annettiin maalivahdille, jonka joukkue oli päästänyt vähiten maaleja.

Lentopelosta kärsinyt Worsley päätti lopettaa uransa kesken kautta 1969–1970, sillä NHL-ohjelma vaati jatkuvaa lentämistä. Minnesota North Starsin toimitusjohtaja Wren Blair onnistui kuitenkin taivuttamaan Worsleyn vielä palaamaan kaukaloon saman kauden aikana. Worsley lopetti virallisesti uransa 44-vuotiaana vuonna 1974. Hänet muistetaan myös viimeisinä maalivahteina, jotka pelasivat ilman kasvosuojusta. Worsley käytti kasvosuojusta vain viimeisissä kuudessa ottelussaan (Andy Brown oli viimeinen ilman kasvosuojusta pelannut NHL-maalivahti).

Yhteensä Worsley pelasi NHL:ssä 861 runkosarjan ottelua, joista voitti 335 ja hävisi 352. Hän jakaa 352 häviöllään NHL-ennätyksen Curtis Josephin kanssa. Nollapelejä Worsley torjui 43 ja pudotuspeleissä hän pelasi 66 ottelussa, joista voitti 40. Worsley valittiin vuonna 1980 Hockey Hall of Fameen.

Worsley kuoli 26. tammikuuta 2007 St. Hyacinthenessä. Hän oli aiemmin viikolla joutunut sairaalahoitoon saatuaan sydänkohtauksen.

Saavutuksia 
 Stanley Cup -mestaruus 1965, 1966, 1968, 1969
 Calder Trophy 1953 (paras tulokas)
 Vezina Trophy 1966 ja 1968
 NHL:n ykköstähdistössä 1968 ja kakkostähdistössä 1966
 NHL:n tähdistöottelussa 1961, 1962, 1965 ja 1972
 Hockey Hall of Fameen 1980

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Hockey Hall of Fame
Vezina Trophy -voittajat
Calder Memorial Trophy -voittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet