joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sirpa Tolonen

Sirpa Tolonen (27. marraskuuta 1900 Mikkeli – 25. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

Tolonen kävi Mikkelissä  ruotsinkielistä Antellien koulua. Hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin vuonna 1920. Alkuun hän näytteli lähinnä yksinkertaisia naisrooleja, mutta sai vuonna 1921 merkittävän roolin Ferenc Herczegin komediassa Sinikettu, jossa hänen lahjakkuutensa pääsi esiin. 

Teuvo Puron johtajakaudella Tolonen sai runsaasti päärooleja. Puro oli muutoinkin kiinnostunut Tolosesta. He tekivät kävelyretkiä  Pyynikille, mutta Tolonen otti aina siskonsa Elli Tolosen esiliinakseen. Tolonen näytteli vuoden verran Viipurissa, josta palasi Tampereelle 1923. Ammattilaisnäyttelijän ura oli verraten lyhyt jakso Tolosen yli satavuotisesta elämästä. Avioiduttuaan vuonna 1928 Tolonen muutti Ranskaan ja lopetti uransa. Hänen jäähyväisnäytelmänsä oli Kunniallinen hekuma.

Toloseen kohdistui teatterissa kateutta, joka myrkytti ilmapiirin. Tolonen käytti asemaansa hyväksi esimerkiksi pitämällä sisarensa puolia roolijaoissa. Hän sai myös muutettua  Erkki Kivijärven komedian Eeva loppuratkaisun mieleisekseen. Tolosen tulkitsema Eeva Ström meni hänen ratkaisussa naimisiin toisen miehen kanssa kuin Kivijärven alkuperäistekstissä.

1930-luvulla Tolonen oli vielä sivuosassa kahdessa elokuvassa. Risto Orkon elokuvassa Minä ja ministeri (1934) hänet nähdään palveluspaikkaa hakevana neitinä. Valentin Vaalan komediaklassikossa Vaimoke (1936) hänellä on niin ikään sivuosa.

Jarno Pennanen mainitsi jäähyväiskirjoituksessa Aamulehdessä Tolosen olleen näyttämöllä sekä tyttönen että daami, joka laajensi asteikkoaan aina  tragedienneen asti. Pennanen näki Tolosen olleen vasta puhkeamassa kukkaan uransa lopussa.

Lähteet 

 Rajala, Panu: Tunteen tulet, taiteen tasot – Tampereen Teatteri 1904 – 2004, ISBN 952-99437-0-9
Vuosisadanalun Mikkeli Sirpa Tolosen kuvaamana (arkistoitu versio) Mikkeli.fi
Elonet

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Syntipukki (vuoden 1957 elokuva)

Syntipukki on Matti Kassilan ohjaama mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1957. Se perustuu Agapetuksen näytelmään Syntipukki vuodelta 1930.

Samasta aiheesta ohjasi Erkki Karu elokuvan Syntipukki. Helsingin hienointa tavarataloa esittää molemmissa elokuvaversioissa Aleksanterinkadun Stockmann.

Kassilan ohjaama elokuva tehtiin parissa kuukaudessa. Kassila oli Elokuun jälkeen sitoutunut tekemään kaksi elokuvaa, joista tämä oli toinen. Hän kommentoi elokuvaa Elokuva-Aitassa: ”Häpeän Syntipukkia, olisi siitä sentään saanut enemmän irti. Sellaisella kiireellä ei saisi yleensä elokuvaa tehdä...” Samassa lehdessä väitettiin, että elokuva olisi myyty Saksan demokraattiseen tasavaltaan, mutta tieto ei pidä paikkaansa. Elokuva oli vuoden parhaita yleisömenestyksiä.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvaa sekä kritisoitiin että kiitettiin. O. Henriksson kirjoitti Maakansassa, että se sisältää ”kutakuinkin naiiveja ja yksioikoisia nauratusmomentteja”. Bengt Pihström taas kirjoitti Nya Pressenissä, että ”hetkittäin elokuvassa näkyy oikeaa Kassilaa, tämän sujuvaa kuvakieltä, yksityiskohtien tajua ja henkilöohjauksen hienoja sävyjä”.

Myöhemmistä kriitikoista yksi kehuu Kassilan varmaotteisuutta ja silmää merkityksellisille yksityiskohdille.

Tarina
Tarina alkaa Frans ”Mussu” Koikkalaisen haaveesta perustaa oma maitokauppa. Hänellä on pääomanaan enoltaan saamansa perintö, mutta se ei riitä – pitää lähteä kaupunkiin ansaitsemaan lisää rahaa. Koikkalainen saa paikan Helsingin hienoimmasta tavaratalosta, mutta työnkuva on hieman erikoinen: Hän saa toimia syntipukkina, jonka tiliin pannaan muiden työntekijöiden tekemät virheet ja johon vihaiset asiakkaat voivat purkaa kiukkunsa. Ajatuksen syntipukista kehittää kosmetiikkaosaston tasokas myyjätär Irja Salo, joka on saanut runsaasti valituksia asiakkailta.

Irjan ja erään kauppamatkustajan välille syntyy samassa tohinassa romanssi. Irjalla ei ole aavistustakaan, että kauppamatkustaja onkin tavaratalon johtaja Herbert Vaara. Koikkalainen saa pian tarpeekseen syntipukin töistä ja yrittää hankkia potkut itselleen. Siitä seuraa uusia kahinoita, varsinkin kun Koikkalaisella on alusta alkaen mennyt sukset ristiin vahtimestari Miettisen kanssa.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1957 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Matti Kassilan ohjaamat elokuvat
Hermann Kutter

Hermann Kutter (12. lokakuuta 1863 – 31. maaliskuuta 1931) oli sveitsiläinen protestanttinen teologi. Yhdessä Leonhard Ragazin kanssa hän oli yksi kristillisen sosialismin perustajista Sveitsissä. Christoph Blumhardt vaikutti suuresti Kutterin ajatuksiin. Kutterin mukaan sosialistiseen ohjelmaan sisältyvä taloudellinen muutos oli kristinuskoisten keino saavuttaa Jumalan valtakunta. Hän näki sosiaalidemokratian Jumalan kanssa elämisen tienä, ja sen seuraajat tahattomina Jumalan palvelijoina. Kutter kirjoitti elämänsä aikana 11 kirjaa.

Elämäkerta 
Kutter syntyi Bernissä. Hänen isänsä oli Wilhelm Rudolf Kutter (1818–1888) ja äitinsä Marie Albertina König (1833–1923). Hän avioitui Lydia Rohnerin (1868–1936) kanssa vuonna 1891. Hän kasvoi pietistisessä kodissa ja opiskeli teologiksi Baselissa, Bernissä ja Berliinissä. Vuonna 1844 hänestä tuli pastori Bernissä ja 1898 Zürichissä.

Filosofia 
Saaden vaikutteita Blumhardtin aikaisesta jumalakäsityksestä, elämänfilosofioista, sosialistisista ajatuksista ja lisäksi saksalaisesta idealismin opista Kutter kehitti dynaamisen kuvan Jumalasta. Tällainen Jumala, joka Kristuksen kautta paljastuu ihmiskunnalle ja maailmalle äärettömässä todellisuudessa on elämän ainoa todellisuus. Tällä uskonkeskeisellä teologiallaan Kutter pohjusti tien ns. dialektiselle teologialle. Kutterin mukaan paluu "suoraan elämään" on toteutunut historian aikana, mistä osoituksena sosialismi on. Kutterin mielestä sosiaalidemokraatit olivat elävän Jumalan työkaluja: hänen kirjansa Sie müssen (1903) mukaan heidän pitää julistaa maailmalle viimeisestä tuomiosta ja "suuresta käännekohdasta". Kutter yhdistetään dialektisen teologian koulukunnan kannattajiin kuten Karl Barth, Emil Brunner ja Friedrich Gogarten. Hän hyväksyi sosiaalidemokratian, mutta hän ei kuitenkaan koskaan liittynyt Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen kuten Leonhard Ragaz ja Karl Barth olivat tehneet.

Lähteet 

Sveitsiläiset teologit
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Rob Caggiano

Robert ”Rob” Caggiano (s. 7. marraskuuta 1976 New York) on yhdysvaltalainen metallimuusikko. Caggiano on entinen yhdysvaltalaisen Anthraxin kitaristi. Hän on soittanut yhtyeessä vuosina 2001–2005 ja uudestaan 2007–2013. Vuodesta 2013 Caggiano on soittanut tanskalaisessa Volbeat-yhtyeessä.

Caggiano on työskennellyt tuottajana muun muassa Cradle of Filthille ja Ill Niñolle.

Diskografia

Anthrax
 2003 We’ve Come for You All 
 2004 Music of Mass Destruction
 2004 The Greater of Two Evils
 2011 Worship Music

Lähteet

Aiheesta muualla 

Anthraxin jäsenet
Yhdysvaltalaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Avorenkainen auto

Avorenkaisella autolla tarkoitetaan kilpa-autoa, jonka pyörät ulkonevat auton rungosta. Avorenkaiset autot on yleensä valmistettu vain kilpailemista varten. Suomen puhekielessä yksipaikkaisia avopyöräisiä kutsutaan tyypillisesti formuloiksi.

Rakenne
Tyypillisessä avopyöräisessä on hyvin minimaalinen ohjaamo, jonka ainoana tehtävänä on suojata kuljettajan vartaloa, pään jäädessä ulkopuolelle. Moderneissa avopyöräisissä moottori sijaitsee kuljettajan takana taka-akselin etupuolella. Riippuen kunkin sarjan säännöistä, autoissa on yleensä etu -ja takasiivekkeet maksimaalisen pitovoiman saavuttamiseksi. Pohja on yleensä muotoiltu litteäksi.

Kilpasarjoja ja -luokkia, joissa ajetaan avorenkaisilla autoilla
 Formula 1
 Formula Ford
 Formula 3
 GP2
 GP3
 Indy Racing League
 World Series by Renault

Autourheilu
Honoré Daumier

Honoré Daumier (26. helmikuuta 1808 Marseille – 10. helmikuuta 1879 Valmondois, Val-d'Oise) oli ranskalainen vedostaja, pilapiirtäjä, taidemaalari ja kuvanveistäjä.

Daumier’n vanhemmat muuttivat vuonna 1814 Pariisiin, jossa hänen piirtäjänlahjansa havaittiin. Hän opiskeli litografian laattojen tekemistä Charles Ramelet’n opastuksella ja alkoi pian kaivertaa näitä musiikkikustantamoille. Hän myös työsti nimettömiä kuvituksia ja mainoslehtisten koristepiirroksia. Kun Ranskassa alkoi ilmestyä pilalehti La Caricature, Daumier liittyi sen toimittajakuntaan.

Daumier oli viivankäytön mestari, samalla kertaa sekä iskevä että herkkä. Hän ansaitsi elantonsa tekemällä kuvalehdille litografiapiirroksia. Kuuluisimmaksi hän tuli poliittisena pilapiirtäjänä 1830-luvulta alkaen Ludvig Filip I:n ja Napoleon III:n aikana. Töitä pidettiin niin vaarallisina, että hän joutui vuonna 1832 puoleksi vuodeksi vankeuteen. Lopulta valtionjohtajien pilkkaaminen kiellettiin, jolloin Daumier ryhtyi ivailemaan porvariston, tuomarien, perhe-elämän ja rahamiesten moraalia.

Daumier’n ura jakaantuu kahtia: vuosina 1830–1847 hän oli pilapiirtäjä, graafikko ja kuvanveistäjä, kun taas vuosina 1847–1871 impressionistinen taiteilija. Myös tauluissaan hän pyrki ilmentämään totuutta, olipa se sitten kaunista tai rumaa. Kuvat tavoittavat myös liikkeen eloisuuden ja muotojen täyteläisyyden. Ilmaisun voimakkuudessa ja piirrosten terävyydessä hän muistuttaa Goyaa.  Taidemaalarina Daumier oli yksi varhaisista naturalisteista, mutta ei saavuttanut menestystä elinaikanaan. Häneltä on säilynyt lähes neljätuhatta litografiaa ja neljätuhatta piirrosta..

Katso myös
Pilapiirros

Lähteet 

Ranskalaiset taidemaalarit
Ranskalaiset pilapiirtäjät
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Charles-François Daubigny

Charles-François Daubigny (15. helmikuuta 1817 Pariisi – 19. helmikuuta 1878 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja yksi Barbizonin koulun johtavista taiteilijoista sekä impressionismin merkittävimmistä edeltäjistä.

Daubigny sai oppia maalaamiseen isältään ja enoltaan, ja maalasi aluksi perinteiseen tyyliin. Asetuttuaan Barbizonin kylään lähelle Fontainebleaun metsää hän alkoi työskennellä luonnossa ateljeen sijaan. Myöhemmin hän muutti avoveneen pikkuateljeeksi ja purjehti sillä Seine- ja Oise-jokea maalausretkillään.

Daubignyn maalausten tyypillinen aihe on jokimaisema, jossa on puita ja sorsia.

Lähteet

Daubigny
Daubigny
Daubigny
Impressionistit
Adrienne Shelly

Adrienne Shelly (24. kesäkuuta 1966 – 1. marraskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tuotantoonsa näyttelijänä kuuluu komedia Luota minuun (1990). 

Shellyn aviomies löysi vaimonsa kuolleena marraskuussa 2006 asunnosta, jota Shelly käytti toimistona. Aluksi tapausta epäiltiin itsemurhaksi, mutta pian poliisi pidätti henkirikoksesta epäiltynä 19-vuotiaan laittoman siirtolaisen Diego Pillcon. Pillco myönsi surmanneensa Shellyn tämän valitettua alemmasta asunnosta kuuluneesta melusta. Oikeudessa hän muutti kertomustaan, ja sanoi yrittäneensä ryöstää Shellyn ja tappaneensa naisen, kun tämä yritti soittaa poliisille. Pillco tunnusti ensimmäisen asteen tapon välttääkseen murhaoikeudenkäynnin, ja hänelle luvattiin 25 vuoden tuomio.

Shellyn kuoleman aikaan pariskunnan tytär oli kolmevuotias. Hänen leskensä Andy Ostroy perusti Adrienne Shelly Foundationin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

The Adrienne Shelly Foundation

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1966 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Keski-Häme

Keski-Häme on Hauholla, Hämeenkoskella, Lammilla ja Tuuloksessa torstaisin ilmestyvä tilattava paikallislehti. Lehti on perustettu 19.4.1956. Lukijamäärä vuonna 2020 oli 8 000 henkilöä (KMT 2020). Lehden toimisto sijaitsee Lammilla. Keski-Hämeen julkaisija on Hämeen Media ja painopaikka Lehtisepät Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla

Keski-Häme
Mediatalo Keskisuomalainen osti Keski-Häme-lehden
Keski-Hämeellä uusi omistaja ja päätoimittaja

Suomalaiset paikallislehdet
Hauho
Hämeenkoski
Lammi
Tuulos

Keskisuomalainen
Mark Donohue

Mark Donohue (18. maaliskuuta 1937 Summit, New Jersey, Yhdysvallat – 19. elokuuta 1975 Graz, Steiermark, Itävalta) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja.

Jo nuoruudessaan Donohue tapasi Roger Pensken, jonka kanssa hän päätyi tekemään yhteistyötä ja ajoi tämän tallissa monissa eri kilpasarjoissa. Hän menestyi hyvin pohjoisamerikkalaisissa sarjoissa, kuten Trans-Amissa, CanAmissa ja NASCARissa, kunnes siirtyi kokeilemaan Formula 1:iä Pensken tukemana vuonna 1971 ja ajoi Kanadan GP:ssä kolmanneksi. Donohue kuitenkin palasi nopeasti takaisin Amerikaan, jossa voitti Indianapolis 500:n 1972 ja IROC-mestaruuden 1974. Donohue kuitenkin palasi Penske Racingin mukana yrittämään uudelleen läpimurtoa Formula 1:ssä. Yritys päättyi surullisesti 1975 Itävallan GP:ssä Donohuen menetettyä autonsa hallinnan. Hän löi päänsä ulosajossa, vaipui seuraavana päivänä koomaan ja kuoli.

F1-tulokset

Kunnianosoitukset
Donohue on valittu useaan moottoriurheilun kunniajäsengalleriaan. Hänet valittiin International Motorsports Hall of Fameen 1990, Motorsports Hall of Fame of Americaan 1990 ja Sports Car Club of Americaan eli SCCA:aan 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Formula 1 -autoilussa surmansa saaneet kuljettajat
Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Jules Dassin

Jules Dassin (alk. Julius Dassin, 18. joulukuuta 1911 Middletown, Connecticut Yhdysvallat – 31. maaliskuuta 2008 Ateena, Kreikka) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten 1940-luvulla tekemistään film noir -elokuvista. Dassin oli joutumaisillaan epäamerikkalaisen toiminnan komission kuulusteltavaksi, mutta lähti Eurooppaan. Dassin työskenteli Ranskassa ja asui viime vuotensa Ateenassa. Hän oli naimisissa Melina Mercourin kanssa. Heidän yhteinen elokuvansa Ei koskaan sunnuntaisin oli ehdokkaana kahden Oscarin ja Bafta-palkinnon saajaksi.  

Dassinin isä oli venäjänjuutalainen parturi. Hänen poikansa Joe Dassin (1938–1980) oli tunnettu ranskalainen laulaja.

Filmografia 
Niin tapahtui Pariisissa (Reunion in France) 1942, Yhdysvallat
Cantervillen kummitus (Canterville Ghost), 1944, Yhdysvallat
Two Smart People, 1946, Yhdysvallat
Raakaa voimaa (Brute Force), 1947, Yhdysvallat
Alaston kaupunki (The Naked City), 1948, Yhdysvallat
Varkaiden markkinat (Thieves' Highway), 1949, Yhdysvallat
Suurkaupungin laki (Night and the City),  1950, Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta
Rififi (Du Rififi chez les hommes), 1955, Ranska
Ikuinen vaellus (Celui qui doit mourir), 1957, Ranska, Italia
Laki (La Loi), 1958, Ranska
Ei koskaan sunnuntaisin (Ποτέ Την Κυριακή), 1960, Kreikka
Fedra (Phaedra), 1962, Kreikka, Yhdysvallat
Topkapi, 1964, Yhdysvallat
22.30 kesäiltana (10:30 P.M. Summer), 1966, Yhdysvallat
Kiristyvä kierre (Up Tight!), 1968, Yhdysvallat
Lupaus aamunkoitteessa (Promesse de l'aube), 1970, Ranska
Suhde (Circle of Two), 1980, Kanada

Katso myös
Hollywoodin musta lista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Jules Dassinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywoodin musta lista
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
William Markus

Karl William Markus (oik. Marcus, ent. Söderström; ) oli suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.

Tausta 
Karl William Söderström syntyi Liverpoolissa suomalaiselle isälle ja englantilaiselle äidille. Hänellä oli Suomen ja Britannian kaksoiskansalaisuus ja hän puhui sujuvasti kolmea kieltä: suomea, englantia ja ruotsia. Hänen viralliseksi sukunimekseen vakiintui kirjoitusmuoto Marcus 1940-luvun lopussa.

Elokuvaura 
Söderström työskenteli välirauhan aikana Suomen Petsamossa ulkomaankirjanpidon hoitajana. Tällöin hän tutustui kirjailija Usko Kemppiin, joka ehdotti häntä koekuvattavaksi ohjaaja Valentin Vaalan komedian Dynamiittityttö miespääosaan vuonna 1944. Saatuaan roolin hänen taiteilijanimekseen keksittiin William Markus. Hän toimi aluksi näyttelijänä ja vuodesta 1954 ohjaajana.

Markus näytteli kymmenessä elokuvassa, sekä sankarirooleissa että konnien osissa. Vuonna 1950 hän näytteli brittiläisessä elokuvassa The Wooden Horse (esitetty Suomessa nimillä Puuhevonen ja Hyppyarkku). Suomessa hän esiintyi muun muassa elokuvissa Maaret – tunturien tyttö (1947), Teuvo Tulion elokuvassa Hornankoski (1949) sekä Roland af Hällströmin elokuvassa Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952).

Markus ohjasi Suomen Filmiteollisuudelle kahdeksan elokuvaa vuosina 1954–1960. Niistä neljä perustui Walentin Chorellin teksteihin. Markuksen ohjauksia olivat muun muassa Neiti Talonmies (1955), Miriam (1957) ja Verta käsissämme (1958). Näissä hän toimi myös yhtenä käsikirjoittajana. Yllättävän moniin Markuksen ohjauksista puuttui Suomen filmisensuuri. Muun muassa Rakas varkaani-elokuvan loppu oli kuvattava uudelleen niin, että rikos sai selvästi rangaistuksensa. Hänen elokuvansa odottivat esitysvuoroaan tuottajien hyllyillä niin pitkään, että elokuvateatterien katsojamäärät 1950-luvun lopussa jäivät vaatimattomiksi.

Oltuaan huono-onninen elokuvaohjaajana Markus toimi vuodesta 1958 itsenäisenä yritysten mainoselokuvien tuottajana. Vuonna 1966 hän ohjasi televisiolle jouluaiheisen lyhytelokuvan Tomten. Valtion taiteilijaeläkkeen puolikkaan hän sai 1981.

Filmografia

Elokuvaroolit

Ohjaukset 
 Varsovan laulu (1953) (apulaisohjaaja)
 Tyttö kuunsillalta (1953) (apulaisohjaaja)
 Hilja – maitotyttö (1953) (apulaisohjaaja)
 Sininen viikko (1954) (apulaisohjaaja)
 Taikayö (1954)
 Neiti talonmies (1955)
 Rakkaus kahleissa (1955)
 Miriam (1957)
 Rakas varkaani (1957)
 Autuas eversti (1958)
 Lumisten metsien tyttö (1958)
 Verta käsissämme (1958)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomen britit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Ulosmarssi

Ulosmarssi on työtaisteluissa käytetty toimenpide. Ulosmarssissa työntekijät poistuvat joukolla työpaikaltaan protestiksi kesken työajan. Ulosmarssi voi merkitä myös poistumista koulusta, tapaamisesta, neuvotteluista tai järjestöstä kesken kaiken, jos tarkoituksena on halu ilmaista tyytymättömyyttä ulosmarssin kohteen toimintaan. Ulosmarssi on laiton, jos työehtosopimus on voimassa.

Ulosmarssi voidaan järjestää spontaanisti tai suunnitellusti. Usein työntekijät äänestävät etukäteen ulosmarssista ja yritystä informoidaan etukäteen mahdollisesti tulevasta ulosmarssista. Toisinaan ulosmarssiin saattaa osallistua vain osa työntekijöistä.

Katso myös
Lakko

Lähteet

Viitteet 

 

Työtaistelut
Jonathan Hutchinson

Sir Jonathan Hutchinson (23. heinäkuuta 1828 – 26. kesäkuuta 1913) oli brittiläinen lääkäri. Hän havaitsi ensimmäisenä tutkijana progerian vuonna 1886  epätavallisen ikääntyneen näköisellä 3-vuotiaalla pojalla. Hänen ja Hastings Gilfordin mukaan sairautta nimitetään joskus "Hutchinson-Gilfordin oireyhtymäksi".

Progerian lisäksi Hutchinson tunnetaan mm. hänen synnynnäistä kuppaa käsittelevistä tutkimuksistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset lääkärit
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
2 Brothers on the 4th Floor

2 Brothers on the 4th Floor on alankomaalainen elektronista musiikkia esittävä, erityisesti 1990-luvulla suosiossa ollut yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat veljekset Martin ja Bobby Boer, sekä laulaja Désirée ”Des’Ray” Claudette Manders ja rap-osuuksista vastaava Rede ”D-Rock” Phillips.

Yhtyeen menestynein listahitti on "Dreams (Will Come Alive)". Muita tunnettuja kappaleita ovat "Fly (Through the Starry Night)" ja "Come Take My Hand".

Musiikillinen ura
Martin ja Bobby Boer olivat vuosia kokeilleet musiikin tekoa, kunnes kokeilu sai vauhtia vuonna 1990, kun alankomaalainen radioasema poimi "Can't Help Myself" -singlen taajuudelleen. Kahden singlen jälkeen projekti sai odottaa, kun Martin muutti ammattimaiseen studioon ja aloitti musiikin miksauksen nimellä Dancability Productions. Vuonna 1994 Bobby ja Martin elvyttivät projektinsa nimeltä 2 Brothers on the 4th Floor, jonka uudistuneen tyylin ja ennen kaikkea musiikkityylin alankomaalaisyleisö otti hyvin vastaan.

Diskografia

Albumit
 1994 Dreams
 1996 2

Singlet
 1990 Can't Help Myself
 1991 Turn Da Music Up
 1993 Never Alone
 1994 Dreams
 1994 Let Me Be Free
 1995 Fly (Through The Starry Night)
 1995 Come Take My Hand
 1996 Fairytales
 1996 Mirror of Love
 1996 There Is A Key
 1996 Christmas Time (Christmas version of There Is A Key)
 1997 One Day
 1997 I'm Thinkin' of U
 1998 Do You Know
 1998 The Sun Will Be Shining
 1999 Heaven Is Here
 1999 Living In Cyberspace
 2000 Wonderful Feeling
 2001 Stand Up And Live

Alankomaalaiset eurodanceartistit ja -yhtyeet
Esko Mattila

Esko Väinö Kalervo Mattila (15. elokuuta 1920 Ii – 23. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä-ohjaaja.

Esko Mattila oli kiinnitettynä Oulun Näyttämöllä 1946–1948, Joensuun kaupunginteatterissa 1948–1950, Lahden kaupunginteatterissa 1950–1951 ja Jyväskylän Työväen Teatterissa 1951–1955. Vuosina 1955–1961 Mattila toimi Kotkan kaupunginteatterin ohjaaja-näyttelijänä ja sitten Joensuun kaupunginteatterin johtajana vuoteen 1965, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi MTV-teatteriin. Mattila näytteli paljon Pyynikin kesäteatterissa, esimerkiksi Niskavuoren Aarnea ja Jussi Koskelaa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla. Hän näytteli pitkään myös Intimiteatterissa. Vuonna 1983 Mattilalle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen ansiomerkki.

Mattila on näytellyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat punapäällikkö Kalle Ylöstalo elokuvissa Täällä Pohjantähden alla ja Pohjantähti, kirkkoherran rooli elokuvassa Mies joka ei osannut sanoa ei sekä Vorošilovin rooli minisarjassa Sodan ja rauhan miehet. Hän oli aviossa Raija Järvisen kanssa vuodesta 1950 alkaen.

Filmografia 

Täällä Pohjantähden alla (1968)
Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (1968) (tv-sarja)
Mummoni ja Mannerheim (1971-1973) (tv-sarja)
Se on sitten kevät (1972) (tv-elokuva)
Pohjantähti (1973)
Mies joka ei osannut sanoa ei (1975)
Sodan ja rauhan miehet (1978–1979) (minitv-sarja)
Natalia (1979)
Poltettu oranssi (1980) (tv-elokuva)
Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)
Jousiampuja (1982)
Valtuuskunta (1986) (tv-elokuva)
Poliisijuttu (1988) (tv-sarja)
Sokko (1989)
Kuolleita unelmia (1991)

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Mary Cassatt

Mary Stevenson Cassatt (22. toukokuuta 1844 – 14. kesäkuuta 1926) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän vietti pääosan aikuisiästään Ranskassa, missä ystävystyi ensin Edgar Degas'n kanssa ja myöhemmin asetti töitään näytteille impressionistien kanssa. 
Monet Cassatin töistä esittävät naisia, varsinkin äitejä ja lapsia arkipäivän askarissa. 

Cassatt kasvoi Pennsylvaniassa melko varakkaassa perheessä. Niissä piireissä Euroopan matkojen katsottiin olevan tärkeä osa yleissivistystä. Niinpä Cassattkin vieraili jo alle kymmenvuotiaana Lontoossa, Pariisissa ja Berliinissä. Perhe vastusti Cassattin antautumista taiteilijan uralle, mutta hän onnistui pääsemään Pennsylvanian taidekouluun. Hän tuskastui hitaaseen etenemiseen ja miesten suojelevaan asenteeseen ja päätti opiskella vanhojen mestarien töitä omin päin. Cassatt lähti Pariisiin vuonna 1866 22-vuotiaana. 

Kun Saksan-Ranskan sota alkoi vuonna 1870, Cassatt palasi Yhdysvaltoihin, mutta taidetarvikkeiden ja mallien saaminen oli vaikeaa. Isä maksoi tyttärensä ruoan ja asunnon, mutta ei taidetarvikkeita. Cassatt palasi Eurooppaan vuonna 1871 maalamaan italialaisten mestariteosten kopioita Pittsburghin arkkipiispan tilauksesta. Saadakseen rahaa hän lähetti maalauksiaan taidekauppiaalle Chicagoon, missä ne tuhoutuivat tulipalossa.  

Eurooppaan Cassatt palasi vuonna 1871. Hän asettui ensiksi Parmaan. Opiskeltuaan Euroopan tärkeissä museoissa hän kehitti tyylinsä vuoteen 1872 mennessä. Hän opiskeli lisää Pariisissa Camille Pissarron johdolla. Hän sai enimmäisen maalauksensa Pariisin salonkiin 1872. Arvostelijat pitivät hänen värejään liian kirkkaina. Cassatt löysi kaltaistaan seuraa impressionisteista ja maalasi ja asetti töitään näytteille heidän kanssaan vuosina 1874–1886.  Vuonna 1891 hän toi esille litografiatöitä, jotka olivat saaneet vaikutteita japanilaisesta taiteesta. Niistä alkoi erkaantuminen impressionistien piiristä.  

1890-luku oli Cassattin kulta-aikaa. Hän oli nuorempien naistaiteilijoiden esikuva ja tuki. Hän toimi myös taiteenostajien, etenkin yhdysvaltalaisten mesenaattien, asiantuntijana ja auttoi näitä kartuttamaan kokoelmiaan impressionistien töillä. 

Vuodesta 1910 tuli käännekohta Cassattin elämässä. Hän teki tuolloin yhdessä veljensä Gardnerin kanssa matkan Egyptiin. Muinaisen taiteen katselu sai Cassattin kyseenalaistamaan oman taiteellisen työnsä arvon. Pian matkan jälkeen hänen veljensä kuoli yllättäen. Tämä heikensi hänen mielenterveyttään ja sai hänet lopettamaan vuodeksi maalaamisen. Pian tämän jälkeen hänellä todettiin diabetes joka vei häneltä vähitellen näön. Cassatt maalasi aktiivisesti sokeutumiseensa vuoteen 1914 asti.

Valikoituja teoksia

Lähteet

Lisää aiheesta 
 http://www.marycassatt.org/

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Kauhajoki-lehti

Kauhajoki-lehti on Kauhajoella kaksi kertaa viikossa, keskiviikkoisin ja perjantaisin ilmestyvä puolueeton sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1925. Lehden nimi oli vuoteen 2011 asti ”Kauhajoen Kunnallislehti”; nimenmuutoksen taustalla oli Kauhajoen muuttuminen kunnasta kaupungiksi 10 vuotta aikaisemmin. Lehden päätoimittaja-toimitusjohtaja on Tuomas Koivuniemi. Koivuniemi saapui Kauhajoki-lehden palvelukseen vuonna 2010 Suomen Keskustaa lähellä olevan Verkkoapila-julkaisun päätoimittajan paikalta. Edellinen toimitusjohtaja oli  Kimmo Leppänen ja päätoimittaja Hannu Honkaranta. Molemmat olivat lehden palveluksessa yli 30 vuotta.

Lehteä kustantaa Kauhajoen Kunnallislehti Oy, ja lehti painetaan I-Print Oy:n painossa Seinäjoella.

Lehden levikki oli vuonna 2014 yhteensä 6 381 kappaletta. Kauhajoki-lehti on Sanomalehtien liiton jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kauhajoki-lehti

Kauhajoki
Suomalaiset paikallislehdet
Mastercutor


Mastercutor on U.D.O.:n albumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2007.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonuskappaleet 
 
 
 The Wrong Side of Midnight (Video)

Japanin bonuskappaleet 
  
 {{kappale|Platchet Soldat (Venäjän bonuskappale)

Venäjän bonuskappaleet 
  
  
  
  
 The Wrong Side of Midnight (Video)

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider – laulu
 Stefan Kaufmann – kitara
 Igor Ginola – kitara
 Fitty Wienhold – basso
 Francesco Jovino – rummut

Arvostelut 
 Jukeboxmetal.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mastercutor discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 2007 albumit
U.D.O.:n albumit
Animal House

Animal House on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1988.

Kappaleet

Kokoonpano
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Mathias Dieth (soolokitara)
 Peter Szigeti (rytmikitara)
 Frank Rittel (basso)
 Thomas Franke (rummut)

Aiheesta muualla 
 Animal House discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 1988 albumit
Vuoden 1988 esikoisalbumit
U.D.O.:n albumit
Holy

Holy on saksalaisen raskasta metallia soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 1999.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider – laulu
 Igor Gianola – kitara
 Stefan Kaufmann – kitara
 Fitty Wienhold – bassokitara
 Lorenzo Milani – rummut

Arviot 
 Metalcrypt.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Holy discogs.com -sivustolla 
 

U.D.O.:n albumit
Vuoden 1999 albumit
Marlon Wayans

Marlon L. Wayans (s. 23. heinäkuuta 1972 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, koomikko, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. 

Wayans on valmistunut Howardin yliopistosta. Hän kuuluu tunnettuun näyttelijäperheeseen, ja Shawn Wayans, Keenen Ivory Wayans, Damon Wayans sekä Kim Wayans ovat hänen sisaruksiaan. Hän on tehnyt sisarustensa kanssa yhteistyötä mm. elokuvissa Scary Movie (2000), Scary Movie 2 (2001) ja White Chicks (2004). 

Wayans esiintyi vuosina 1995–1999 TV-sarjassa The Wayans Bros., jonka toisena tähtenä oli hänen veljensä Shawn. Hän on afroamerikkalainen, ja hänellä on tyttöystävänsä Angelican kanssa kaksi lasta.

Filmografia

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Mean Machine

Mean Machine on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 1989.

Kappaleet

Kokoonpano
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Mathias Dieth (soolokitara)
 Andy Susemihl (rytmikitara)
 Thomas Smuszynski (basso)
 Stefan Schwarzmann (rummut)

Aiheesta muualla 
 Mean Machine discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 1989 albumit
U.D.O.:n albumit
Faceless World

Faceless World on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 1990.

Kappaleet

Kokoonpano
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Mathias Dieth (kitarat)
 Thomas Smuszynski (basso)
 Stefan Schwarzmann (rummut)

Aiheesta muualla 
 Faceless World discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 1990 albumit
U.D.O.:n albumit
Timebomb

Timebomb on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 1991.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Mathias Dieth (kitarat)
 Thomas Smuszynski (basso)
 Stefan Schwarzmann (rummut)

Aiheesta muualla 
 Timebomb discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 1991 albumit
U.D.O.:n albumit
No Limits

No Limits on saksalaisen raskasta heviä soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 1998.

Kappaleet

Kokoonpano
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Jürgen Graf (kitara)
 Stefan Kaufmann (kitara)
 Fitty Wienhold (basso)
 Stefan Schwarzmann (rummut)
 Mathias Dieth (soolot biisissä One Step To Fate)

Aiheesta muualla 
 No Limits discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 1998 albumit
U.D.O.:n albumit
Kurikka-lehti

Kurikka-lehti on Kurikassa kaksi kertaa viikossa, maanantaisin ja torstaisin ilmestyvä puolueeton sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1928. Lehden toimitusjohtajana toimii Mikko Hissa ja päätoimittajana Johannes Ujainen. Kurikka-lehti on myös Sanomalehtien Liiton jäsen. Lehden painatus tapahtuu I-Print Oy:n painossa.

Lehden jakelun Kurikassa hoiti aiemmin Kurikan Ryhti ja Kurikan ulkopuolella Suomen Posti. Nykyään jakelusta vastaa Posti.

Historia 

Kurikka-lehden perustivat asemapäällikkö Lasse Simelius, opettaja J.E. Ujainen ja kauppias Juho Oksa 1. joulukuuta 1928. Lehti jouduttiin lopettamaan muutaman vuoden kuluttua perustamisesta taloudellisten syiden vuoksi. J.E. Ujainen liitti 1930-luvun puolivälissä levikkialueeseen Jalasjärven ja elvytti näin lehden uudelleen henkiin. Lehden nimeksi tuli Kurikan ja Jalasjärven kunnallislehti. 

1940-luvulla lehden kustantajaksi perustettiin perheosakeyhtiö. Vuonna 1956 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa. Lehti palasi ilmestymään kerran viikossa vuonna 1970. Vuonna 1976 lehden nimi muutettiin Kurikka-lehdeksi. Jälleen vuonna 1983 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa.

Tammikuussa 1985 syntyi Radio Paitapiiska, kun Kurikka-lehti sai luvan aloittaa paikallisen radiotoiminnan. Vuonna 1998 Kurikka-lehti siirtyi Kurikan alueella omaan jakeluun. Kevyt Kanava Oy osti Radio Paitapiiskan vuonna 2003.

Tammikuussa 2022 lehden näköislehtiarkistossa julkaistiin vanhat Kurikka-lehdet digitoituina näköislehtinä.

Päätoimittajat 
 1929–1932: Vilho Lauttajärvi 
 1932–1936: E. V. Leskelä 
 1936–1965: Johannes Elias Ujainen 
 1956–1983: A. E. Ujainen 
 1983–?: Jaakko Ujainen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kurikka-lehti

Kurikka
Suomalaiset paikallislehdet
Best of (U.D.O.)

Best of on saksalaisen raskasta heviä soittavan U.D.O.:n ensimmäinen kokoelma vuodelta 1999.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 
 Discogs

Vuoden 1999 kokoelma-albumit
U.D.O.:n albumit
Live from Russia

Live From Russia on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n ensimmäinen konserttitallenne vuodelta 2001.

Kappaleet
CD1
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

CD2

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider – laulu
 Igor Gianola – kitara
 Stefan Kaufmann – kitara
 Fitty Wienhold – basso
 Lorenzo Milani – rummut

Aiheesta muualla 
 Live from Russia discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 2001 konserttitallenteet
U.D.O.:n albumit
Man and Machine

Man and Machine on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 2002.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider – laulu
 Stefan Kaufmann – kitara
 Igor Giandola – kitara
 Fitty Wienhold – basso
 Lorenzo Milani – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Man and Machine discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 2002 albumit
U.D.O.:n albumit
Nailed to Metal – The Missing Tracks

Nailed To Metal - The Missing Tracks on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O.:n livealbumi vuodelta 2003.

Kappaleet
 Holy
 Raiders Of Beyond
 Metal Heart
 X T C
 Drum Solo
 Fast As A Shark
 Princess Of The Dawn
 Restless And Wild
 Thunder In The Tower
 Hard Attack
 Balls To The Wall

Kokoonpano
 Udo Dirkschneider (laulu)
 Stefan Kaufmann (kitara)
 Igor Giandola (kitara)
 Fitty Wienhold (basso)
 Lorenzo Milani (rummut)

Aiheesta muualla 
 Nailed to Metal (The Missing Tracks) discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 2003 konserttitallenteet
U.D.O.:n albumit
Thunderball (albumi)

Thunderball on saksalaisen heavy metal -yhtye U.D.O.:n pitkäsoitto vuodelta 2004.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (**)
 
 
 
  (*)
 Blind Eyes (videoclip) (*)

(**) Bonusraitana ainoastaan Japanissa ilmestyneessä albumilla
(*) mukana ainoastaan Digi-Pack albumilla

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider – laulu
 Stefan Kaufmann – kitara
 Igor Ginola – kitara
 Fitty Wienhold – basso
 Francesco Jovino – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Thunderball discogs.com -sivustolla 
 

Vuoden 2004 albumit
U.D.O.:n albumit
Mission No. X

Mission No. X on saksalaisen heavy metal -yhtye U.D.O:n pitkäsoitto vuodelta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Udo Dirkschneider ‎– laulu
 Stefan Kaufmann ‎– kitara
 Igor Ginola ‎– kitara
 Fitty Wienhold ‎– bassokitara
 Francesco Jovino ‎– rummut

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Mission No. X discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
U.D.O.:n albumit
Ahti Paunu

Ahti Paunu (s. 27. marraskuuta 1975 Espoo) on suomalainen laulaja ja Rajaton-yhtyeen baritoni. 

Paunu on levyttänyt sooloalbumit Lähtevien laivojen satama (2002), joka sisältää Kaj Chydeniuksen lauluja, sekä albumin Haaveita ja särkyneitä unelmia (2013).

Hän esiintyi MTV3:n TV-draamassa Sydän toivoa täynnä 1997–1999 Trio Toivo -kokoonpanossa. Paunu on ollut Classic Radion toimittaja ja suositun Oopperaillan juontaja. Nykyisin hän toimii ajoin Yle Radio 1:n toimittajana ja on tunnettu Mielimaisema -ohjelmastaan. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolta ja opettanut laulajia freelancerina esimerkiksi Ranskassa.

Ahti Paunu on edesmenneen laulaja Päivi Paunun veljenpoika.

Aiheesta muualla 
 
 Rajattoman kotisivut

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Castellammare di Stabia

Castellammare di Stabia (napolin kielellä Castiellammare eli Castllammare) on satamakaupunki Italiassa Napolinlahden rannalla. Vuoden 2015 lopussa siellä asui 66 681 asukasta. Kaupunki on Circumvesuviana-radan varrella Sorrenton ja Pompeijin välillä noin 30 kilometriä Napolista etelään. 

Castellammare di Stabia on rakennettu muinaisen roomalaiskaupungin Stabiaen paikalle. Stabiae tuhoutui Vesuviuksen tulivuoren purkauksessa vuonna 79. Kunnan nimi oli aluksi Castellamare, vuodesta 1863 Castellammare ja nykyinen nimi sillä on ollut vuodesta 1912.

Castellammare di Stabia on perinteinen telakkakaupunki. Siellä on tehty aluksia varsinkin laivaston tarpeisiin.

Nähtävyyksiin kuuluvat terveyslähteet ja kylpylät, keskiaikainen linna, Farnesen palatsi  ja  monet kirkot, joista kuuluisimpia ovat katedraalin lisäksi Santuario della Madonna della Libera, Chiesa di Portosalvo ja Basilica Madonna di Pozzano.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Campanian kaupungit
Napolin metropolikaupungin kunnat
Reptile Ride

Reptile Ride on helsinkiläisen death metal -yhtyeen Amoralin vuonna 2007 ilmestynyt kolmas studioalbumi. Se sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle 5.

Levyltä julkaistiin kaksi nettisingleä; ”Mute” ja ”Leave Your Dead Behind”, joista jälkimmäisestä kuvattiin myös musiikkivideo.
__notoc__

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Amoralin albumit
Vuoden 2007 albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Kigalin kansainvälinen lentoasema

Kigalin kansainvälinen lentoasema  on Ruandan pääkaupungin, Kigalin lentoasema. Se on Ruandan tärkein lentoasema ja palvelee myös Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa sijaitsevia Goman ja Bukavun kaupunkeja.

Lentoasema sijaitsee Kanombessa Kigalin itäosissa noin 12 kilometriä Kigalin keskustasta.

Lentoyhtiöt ja kohteet
 Brussels Airlines (Bryssel, Nairobi)
 Ethiopian Airlines (Addis Abeba, Bujumbura)
 Kenya Airways (Bujumbura, Nairobi)
 Rwandair Express (Bujumbura, Cyangugu, Entebbe, Johannesburg, Kilimanjaro, Nairobi)
 Air Burundi (Bujumbura, Entebbe)

Lähteet

Aiheesta muualla

WINNE – tietoa lentoasemasta 
The A-Z World Airports – Kigali International 

Ruandan lentoasemat
Kigali
Sulo Hokkanen

Sulo Hokkanen (1922–1995) oli suomalainen Konginkankaalla asunut amatöörinäyttelijä, joka esiintyi useissa Mikko Niskasen elokuvissa. Hänen tunnetuin roolinsa oli Sulo Kokki elokuvassa Kahdeksan surmanluotia. Varsinaiseltaan ammatiltaan hän oli panostaja.

Pienikokoinen, polkupyörällä liikkunut Sulo Hokkanen tunnettiin Konginkaakaalla ravintola Killingin kanta-asiakkaana. Hänen kerrotaan nuorempana keittäneen pontikkaa ja hän oli Kahdeksan surmanluotia -elokuvan pontikankeittokohtauksessa asiantuntijana. Sulo Hokkanen vietti viimeiset aikansa Konginkankaan vanhainkodissa ja hän kuoli keuhkosyöpään.

Elokuvarooleja 
 Laulu tulipunaisesta kukasta (1971), tukkilainen
 Kahdeksan surmanluotia (1972), Sulo Kokki
 Pulakapina (1977), Taneli Konttila
 Syksyllä kaikki on toisin (1978), hautakiviyrittäjän apulainen
 Nuoruuteni savotat (1988), Huttu-Heikki

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Lilja (etunimi)

Lilja on suomalainen naisen nimi, joka johtuu kasvin nimestä lilja. Vuoden 2019 loppuun mennessä Lilja-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut Suomessa 12 575 naista ja ainakin kaksi miestä. Liljaa tarkoittava sana on etunimi monissa muissakin kielissä, kuten englannissa Lily.

Liljoja 
Lilja Brik  (1891–1978), Vladimir Majakovskin rakastettu
Lilja Erikkilä (1916–1987), suomalainen pikajuoksija
Iris-Lilja Lassila (1938–2011), suomalainen näyttelijä
Lilja Lehto (s. 2004), näyttelijä
Lilja Tamminen (s. 1987), julkishallinnon konsultti, kunnallispoliitikko ja tietokirjailija

Kuvitteellisia Liljoja

Lilja, Lukas Moodyssonin ohjaamassa elokuvassa Lilja 4-ever (2002)

Veistos
Lilja, Wäinö Aaltosen vuonna 1926 valmistunut veistos Turussa

Lähteet

Etunimet
Juurussuo

Juurussuo on Kempeleen kunnassa lähellä Oulun kaupungin ja Tyrnävän kunnan rajoja sijaitseva haja-asutteinen kylä. Kylä sijaitsee Kempeleen keskustaajamasta itään, reitistä riippuen noin 15–20 kilometrin ajomatkan päässä. Kylä rajoittuu pohjoisessa Oulun Juurusojan ja Madekosken kaupunginosiin, lännessä Kokko- ja Linnakankaaseen, ja idässä Tyrnävän kuntaan sekä Oulun Hangaskankaaseen ja Pikkaralaan.  

Alueen rakennuskanta on 1950-luvulla rakennettuja rintamamiestaloja sekä niiden lomaan rakennettuja uudenlaisia omakotitaloja. Alueen asutus on keskittynyt lähinnä kylän päätien Juurussuontien ja Mourungintien varrelle. Pääosin Juurussuo on asumatonta metsä- ja suomaata. Juurussuon asutustila-alueen eteläpuolella sijaitsee Kempeleen kunnan ainoa järvi, Mourunginjärvi.

Juurussuolla toimii kylätoimikunta. Vuonna 1990 käyttöön vihitty kylätalo on rakennettu kunnan kustantamana ja kyläläisten talkootyönä. Kylätalon pihalla sijaitseva Raivaajapatsas on Matti Lahtisen suunnittelema. Kylässä on myös vanha entinen vinttikoirarata. Kylällä on aikoinaan toiminut Oulun Osuuskaupan kyläkauppa.

Kylään on tieyhteydet Pikkaralasta, Madekoskelta, Tyrnävän Murrosta, Metsärinteeltä Mourunginjärven kautta ja Linnakankaalta. Aikaisemmin Kokkokankaalta, nykyisin Linnakankaalta lähtevä Tahkoseläntie on yksi merkittävimpiä tieyhteyksiä kyläläisille. Nykyisin kyseinen tie on luokiteltu yksityistieksi, jota valtio ei ylläpidä. Kyseisellä tiellä arvion mukaan kulkee noin 350 autoa vuorokaudessa. Toinen merkittävä tieyhteys juurussuolaisille on Kempeleen ja Tyrnävän kuntien rajalla Murron taajamassa Ketolanperäntieltä lähtevä Oulun Pikkaralaan valtatielle 22 johtava Pikkaralantie. 

Juurussuon kylän postinumero on 90310 Oulu.

Historiaa
Juurussuo kuului aiemmin suurimmalta osin vuoden 1964 loppuun asti silloiseen Oulujoen kuntaan. Kyläalue ulottui myös tuolloin Tyrnävän ja Kempeleen kuntien puolelle: esimerkiksi Juurussuolla vuosina 1952–1970 toiminut Metsäalueen kansakoulu sijaitsi Kempeleen kunnan puolella. Vuonna 1965 Oulujoen kunnan lakkautumisen yhteydessä suurin osa Juurussuosta liitettiin Kempeleeseen. Kylän asukkaat olivat kylläkin tehneet jo vuonna 1953 aloitteen alueensa liittämisestä Kempeleeseen, mutta hanke sai odottaa pitkään toteutumistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Juurussuon kylän kotisivut

Kempeleen kylät ja alueet
Oulujoen kylät
Camsek Chin

Elias Camsek Chin (s. 10. lokakuuta 1949) on palaulainen poliitikko, joka toimi maansa varapresidenttinä vuosina 2005–2009. Tullessaan valituksi hän voitti Sandra Pierantozzin 71,1 %:n äänienemmistöllä. Tammikuussa 2009 hänen seuraajakseen astui Kerai Mariur.

Chin syntyi Peleliun saarella. Hän tapasi Havaijilla opiskellessaan Miriam Rudimchin, jonka kanssa hän meni naimisiin 21. toukokuuta 1977. Hän on luonut pitkän sotilaallisen uran ja toiminut mm. Palaun oikeusministerinä vuosina 1997–2000. Marraskuussa 2000 hänet valittiin senaattoriksi Palaun kansalliseen kongressiin. 

Chinillä on kaksi aikuista lasta: Lalii Antolina ja Nathan Lee Beches.

Palaun varapresidentit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Radio-televizija Srbije

Radio-televizija Srbije tai RTS/PTC () on Serbian yleisradio, jolla on koko maassa näkyvä televisiokanava.

RTS toimi Eurovision laulukilpailu 2008 isäntämaan toimittajana.

Aiheesta muualla 

RTS:n internetsivut
Mammuttikoti

Mammutikoti on Pohjois-Suomen hirsitalokeskus-nimisen suomalaisen hirsirakenteisia valmistaloja valmistavan ja myyvän yrityksen markkinointinimi.   

Yritys valmistaa ja toimittaa vuosittain 150 omakotitaloa. Vuonna 2018 yrityksellä oli tilinpäätöksen mukaan 65 työntekijää.   

Yrityksen pitkäaikainen toimitusjohtaja ja omistaja Vesa Nylander luopui yrityksestä konkurssiuhan alla ja myi koko yrityksen Kiinteistö Oy Syrkohille tammikuussa 2019. Toimitusjohtajaksi tuli Vesa Syri. Kesäkuussa Vesa Syri vetäytyi toimitusjohtajan tehtävistä ja uudeksi toimitusjohtajaksi tuli Pasi Kohtala.   

Yrityksen talotehdas ja pääkonttori sijaitsevat Rekikylässä Vesalan kaupunginosassa Oulussa (ent. Ylikiiminki), noin 25 kilometrin päässä Oulun keskustasta seututien 833 varrella. Yrityksen uusi pääkonttori valmistui vuonna 2006. Pääkonttori rakennettiin yhdessä tuotantokapasiteetin kasvattamiseen tähtäävien rakennusinvestointien yhteydessä. Investointien kustannukset olivat noin 4,5 miljoonaa euroa ja niiden myötä tehtaan tuotantomäärä nelinkertaistui. Talotehdas toimii toimintansa lopettaneen sahalaitoksen Veljespuu Oy:n saha-alueella.

Vuonna 2014 Mammuttihirsi otti käyttöön uuden markkinointinimen Mammuttikoti. Vuonna 2019 Mammuttikoti- ja Mammuttihirsi-aputoiminimet poistuivat käytöstä. Markkinoinnissaan yhtiö käyttää nimimuotoa "MammuttiKoti". Vuonna 2019 on palattu vanhaan Mammuttihirsi-nimeen.
Vuoden 2019 syyskuussa yhtiö hakeutui velkasaneerauksen , yhtiöllä on velkaa yli 17 Miljoonaa euroa.

Yritys hakeutui konkurssiin 30.10.2019. 

Vuoden 2020 syyskuussa veljekset Ilpo ja Hermanni Nylander ostivat konkurssipesältä yrityksen liiketoiminnan ja kiinteistöt. Kaupan myötä suurin osa osakkeista siirtyi Ilpo Nylanderille.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Valmistajan sivusto 
 Pohjois-Suomen Hirsitalokeskus Oy YTJ:ssä.

Suomessa toimivat rakennusyritykset
Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Vesala
Rakentamisen tuotemerkit
Äijät

Äijät oli Subilla toukokuussa 2007 alkanut, perjantaisin klo 21.30 esitetty ohjelma, jossa Jone Nikula ja Kotiteollisuus-yhtyeen keulahahmo Jouni Hynynen kävivät läpi erilaisia perinteisesti miehisinä pidettyjä "äijäammatteja" kaikkiaan 24 eri jaksossa. Ohjelmassa on runsaasti alatyylistä kielenkäyttöä, kirosanoja ja niin sanottua "äijämeiningiksi" luonnehdittua toimintaa.

Ammatit 
2007
 Maatilan isäntä, asfalttimies ja seppä (20.4)
 Panssarivaunun kuljettaja, lasinpuhaltaja ja veneenveistäjä (27.4)
 Kaivosmies ja nuohooja (4.5.)
 Lihanleikkaaja, roskakuski ja lautturi (11.5.)
 Hirvenmetsästäjä, metsuri ja sahaaja (18.5.)
 Purkuäijä ja raviohjastaja (25.5.)
 Ahtaaja ja suutari (1.6.)
 Nosturinkuljettaja ja pintapelastaja (8.6.)
 Leipuri ja valimoäijä (15.6.)
 Kivimies ja kalatukkuri (22.6.)
 Palomies (26.6.)
 Hävittäjälentäjä (6.7.)

2008
 Pintapelastaja (8.2.)
 Romurallikuljettaja (15.2.)
 Poromies ja bootsintekijä (22.2.)
 Tykistö ja kiekonammunta (29.2.)
 Helikopterilentäjä ja suojelukoiran kouluttaja (7.3.)
 Automaalari (14.3.)
 Hitsaussukeltaja ja parturoija (21.3.)
 Konttilukkien ja metsäkoneiden ohjaaja (28.3)
 Monsteriautojen ja kilpaveneiden kuljettaja (4.4)
 Eläintentäyttäjä ja aseseppä (11.4)
 Perhokalastus ja olutpanimo (18.4)
 Hautakivien tekijä (25.4)

Ohjelman soundtrack 
Äijät-ohjelmassa kuultua musiikkia julkaistiin 30. toukokuuta 2007 Spinefarmin kautta. Soundtrack on nimeltään "Äijät".

Kappalelista 
 Children of Bodom: Are You Dead Yet?
 Kalmah: Defeat
 Collarbone: The Last Call
 Eternal Tears of Sorrow: Sakura No Rei
 Ensiferum: Deathbringer from the Sky
 Naildown: Silent Fall
 Noumena: Misanthropolis
 Entwine: My Serenity
 Kalmah: The Groan of Wind
 Sólstafir: Ljósfari
 Finntroll: Nedgång
 Twilightning: Vice Jesus
 Swallow the Sun: Hope
 Amoral: Leave Your Dead Behind
 MyGrain: Pitch-Black
 April: Stain
 Ensiferum: Ad Victoriam

Ohjelmassa esitetyt, ei soundtrackilla olevat kappaleet 
 Kalmah: Man of the King
 Amoral: Apocalyptic Sci-Fi Fun
 Noumena: Fire and Water
 Nightwish: The Islander
 Nightwish: 7 Days to the Wolves
 Twilight Guardians: Out of Our Hands
 Machinae Supremacy: Edge and Pearl
 Machinae Supremacy: Dark City

Lähteet 
 http://iltasanomat.fi/viihde/uutinen.asp?id=1406323

Aiheesta muualla 
 Subin Äijät -ohjelman kotisivut.
 StoryOfin Äijät -kotisivut.
 Äijät IMDb:ssä. 

Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
Subin televisio-ohjelmat
Tiramisu

Tiramisu () on pehmeä italialainen jälkiruoka, johon käytetään muun muassa espressokahvia, sokeria, sokerikakkutaikinasta valmistettuja savoiardi-keksejä, kananmunia ja mascarpone-juustoa. Jälkiruoan pinnalle sihdataan kaakaojauhetta.

Tiramisusta on tullut suosittu jälkiruoka muissakin kuin italialaisruokaa tarjoavissa ravintoloissa.

Historia 
Tiramisun alkuperästä ei ole yksimielisyyttä, sillä siitä ei ole kirjallisia mainintoja ennen vuotta 1983. Vuonna 2021 uutisoitiin ”tiramisun isän” Ado Campeolin kuolemasta. Jälkiruoka keksittiin uutisen mukaan hänen trevisolaisessa Le Beccherie -ravintolassaan vuonna 1972 vahingossa, kun vaniljajäätelöä valmistettaessa lusikallinen mascarponea putosi sokerista ja munankeltuaisista tehtyyn seokseen. Jälkiruoka oli alun perin alkoholiton ja sopi siksi kaikenikäisille asiakkaille, mutta myöhemmissä resepteissä mukana on usein amaretto-mantelilikööriä tai marsala-viiniä.. Samoja tietoja annettiin jo vuonna 2007 The Washington Postin artikkelissa.

Lähteet

Jälkiruoat
Italialainen keittiö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hoo-Jii-Koo

Hoo-Jii-Koo on vuonna 1973 julkaistu Helsingin Jalkapalloklubin kannatuslaulu. Vexi Salmen sanoittama kappale tunnetaan nykyään paremmin avaussanojensa mukaan nimellä Taas kansa täyttää..., jota esimerkiksi seuran kannatusryhmä Forza HJK laulaa otteluissa. Se perustuu Daniel Boonen ja Rod McQueenin säveltämään kappaleeseen Blue is the Colour, joka on englantilaisen Chelsean kannatuslaulu. Singlen B-puolella on Jukka Virtasen sanoittama Pitkä potku - kaikki perään. 

Hoo-Jii-Koon esittäjänä on seuran vuoden 1973 edustusjoukkue, orkesteria levyllä johtaa Eino Virtanen. B-puolen kappaleen esittää Kai Pahlmanin johtama HJK:n futiskvartetti. Molemmat laulut ovat mukana myös vuonna 1986 julkaistulla albumilla Musiikkiklubi.

Singlen kappaleet 
A-puoli

B-puoli

Lähteet 

Helsingin Jalkapalloklubi
Suomalaiset musiikkikappaleet
Kannatuslaulut
Vexi Salmen sanoittamat kappaleet
Vuoden 1973 kappaleet