joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
European Students' Union

The European Students' Union (ESU) (aiemmin The National Unions of Students in Europe ESIB) on eurooppalaisten kansallisten opiskelijaliittojen yhteenliittymä, johon kuuluu 45 eurooppalaista kansallista opiskelijaliittoa 35 Euroopan valtiosta. Suomesta järjestön jäseninä ovat Suomen opiskelijakuntien liitto (SAMOK) sekä Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL).

ESU edustaa jäsenjärjestöjensä kautta yli 10 miljoonaa eurooppalaista opiskelijaa ja vaikuttaa koulutusta koskevaan päätöksentekoon. Vaikuttamisen kohteina ovat mm. Euroopan unioni, Euroopan neuvosto sekä Unesco.

Aiheesta muualla 
 Järjestön kotisivu
 SAMOKin kotisivu
 SYLin kotisivu

Kansainväliset järjestöt
Opiskelijajärjestöt
Saudi-Arabian lippu

Saudi-Arabian lipussa on vihreällä pohjalla arabiankielinen islamin uskontunnustus eli šahada valkoisin kirjaimin ja sen alla valkoinen miekka. Lipussa oleva uskontunnustus kuuluu seuraavasti: 

'لا إله إلا الله محمد رسول الله

lā ilāhā illā llāh; muḥammadun rasūlu llāh

Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala, ja Muhammad on hänen profeettansa.

Vihreä väri on islamin symboli. Miekka kuvaa Ibn Saudin voittoja.

Saudi-Arabian lipun etu- ja takapuoli eroavat toisistaan, koska uskontunnustuksen on oltava luettavissa molemmin puolin lippua. Täten Saudi-Arabian lippu kuuluu Paraguayn ja Moldovan lippujen ohella niihin harvoihin kansallislippuihin, joiden etu- ja kääntöpuoli ovat erilaisia. Lipusta on myös erillinen versio tilanteisiin, joissa lippu ripustetaan pystyasentoon, mutta tämä käytäntö on harvinainen Saudi-Arabiassa.

Saudi-Arabian lipussa käytettävä vihreä väri on 330C.

Koska lipussa on šahada, muslimit kohtelevat lippua erityisen kunnioittavasti. Suruliputus lipulla on kielletty. Lippua ei käytetä erilaisissa käyttöesineissä, kuten vaatetuksessa. Lipun käyttöä jalkapalloissa on protestoitu.

Historia 
Wahhabiitit käytivät jo 1800-luvulla vihreää lippua, jossa oli islamin uskontunnustus. Kun Saudin sukuun kuulunut Abdulaziz ibn Abdulrahman as-Saud tuli Nejdin kuninkaaksi vuonna 1902, hän lisäsi lippuun miekan. Lippu otettiin Saudi-Arabian lipuksi, kun valtio muodostettiin vuonna 1932. Lipun mittasuhteet vahvistettiin kuitenkin lailla vasta 15. maaliskuuta 1973. Sitä ennen siitä oli ollut käytössä useita toisistaan hieman poikenneita muunnelmia, joista varhaisimmissa oli ollut valkoinen raita tangonpuoleisessa reunassa. Vuonna 1938 lippu oli jo saanut käytännössä nykyisen muotonsa, kun valkoinen raita poistettiin.

Lähteet

Viitteet 

Saudiarabialainen kulttuuri
Valtioiden liput
Saudi-Arabian tunnus

Saudi-Arabian tunnus on Saudi-Arabian valtion tunnus, jota on käytetty vuodesta 1950. Tunnuksessa on palmu, jonka alla on kaksi miekkaa. Palmu on Saudi-Arabian tärkein puu ja miekat edustavat Saudi-Arabian muodostaneita Hijazin kuningaskuntaa ja Nejdin sulttaanikuntaa.

Välimerentaateli merkitsee elinvoimaisuutta sekä kasvua ja ristikkäiset sapelit symboloivat uskosta tulevaa oikeutta ja voimaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tunnus
Valtioiden tunnukset
Seinäjoen Jalkapallokerho-juniorit

Seinäjoen Jalkapallokerho-juniorit (SJK-juniorit) on seinäjokinen jalkapalloseura, joka vastaa Seinäjoen Jalkapallokerhon junioritoiminnasta.

Seuran alkuperäinen nimi oli Törnävän Pallo-55 (TP-55), mistä 1990-luvulta alkaen käytettiin myös lyhennettä TP-Seinäjoki. Seura pelasi kaudella 1997 Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa. Jalkapallon lisäksi seuran valikoimaan on aikoinaan kuulunut koripallo.

Historia 

Seinäjoen Törnävällä vuonna 1955 perustettu Törnävän Pallo-55 nousi useiden alasarjakausien jälkeen II divisioonaan kaudeksi 1987. Ensimmäisellä kaudellaan seura sijoittui toiseksi I divisioonaan nousseen Jaron jälkeen. TP-55 nousi I divisioonaan kaudeksi 1990, missä se pelasi neljä kautta ennen putoamista. Kauden 1993 jälkeen seura otti käyttöön nimen TP-Seinäjoki.

Kaudeksi 1996 TP-Seinäjoki nousi takaisin Ykköseen (aik. I divisioona) ja heti seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan voittamalla karsinnassa Hangö IK:n yhteismaalein 8–2. Näillä kausilla TP-Seinäjokea valmensi seuraa myös pelaajana edustanut Keith Armstrong, joka ei kuitenkaan seurannut seuraa liigaan, vaan siirtyi samaan aikaan Ykköseen pudonneeseen Valkeakosken Hakaan. Veikkausliigassa seura pelasi ainoastaan kauden 1997. TP-Seinäjoki jäi sarjan toiseksi viimeiseksi ja putosi Ykköseen hävittyään liigakarsinnassa Pallokerho-35:lle yhteismaalein 7–5. Liigakauden aikana tehtiin seuran yleisöennätys, kun Seinäjoen keskuskentällä Turun Palloseuraa vastaan pelattua ottelua oli seuraamassa 3 620 katsojaa.

Liigasta putoamisen jälkeen TP-Seinäjoki pelasi Ykkösessä kaudet 1998–2002 ja Kakkosessa 2003–2007. Vuonna 2007 TP-Seinäjoki ja niin ikään Kakkosessa pelannut paikallisvastustaja Sepsi-78 päättivät yhdistää edustusjoukkueensa uuden seuran Seinäjoen Jalkapallokerhon alaisuuteen. Vanhat seurat jatkoivat pääasiassa junioriseuroina, mutta niiden oli mahdollista jatkaa myös edustusjoukkuetoimintaa alemmilla sarjatasoilla. TP-Seinäjoki pelasikin kaudet 2008–2009 Nelosessa.

Huhtikuussa 2012 seura muutti nimensä muotoon Seinäjoen jalkapallokerho-juniorit, josta käytetään lyhennettä SJK-juniorit.

TP-Seinäjoen B-juniorit voittivat SM-sarjassa hopeaa kaudella 2006 ja pronssia kaudella 2009. Hyvästä juniorityöstään seura onkin saanut Nuoren Suomen sinettiseuran luokituksen. Seuran kasvatteja ja muita seuran kautta liigaan nousseita pelaajia ovat muun muassa Mikael Muurimäki, Toni Lehtinen, Jyri Hietaharju, Janne Salli, Jyrki Saranpää, Chris Cleaver, Lasse Männikkö, Ville Pajula ja Janne Ahola.

Seura on pelannut muutaman kauden myös Futsal-liigassa. Osan kausista se pelasi nimellä TP-Seurahuone. Myöhemmin TP-Seurahuone muutti Kokkolaan, jossa se toimii nykyään nimellä TP-Kaarle.

Saavutukset 

Edustusjoukkue
 Ykkösen voitto: 1996
 Kakkosen voitto: 1989 (pohjoislohko), 1995 (länsilohko)
 Ykköscupin toinen sija: 1992
 Lahti Cupin voitto: 1997

Juniorit
 B-juniorien SM-hopea: 2006
 B-juniorien SM-pronssi: 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seuran sivusto
 TP-Seinäjoki Urheilumuseon Veikkausliigan verkkonäyttelyssä 

Suomalaiset jalkapalloseurat
Seinäjokelaiset urheiluseurat
Laatokannorppa

Laatokannorppa eli laatokanhylje (Pusa hispida ladogensis, aiemmin Phoca hispida ladogensis) on norpan alalaji, jota elää vain Laatokan järvessä Venäjällä. Niitä on noin 2 000–3 000 yksilöä. Tärkeimmät elinalueet sijaitsevat pohjoisella Laatokalla Sortavalan ja Valamon saaristossa. 

Aikuinen laatokannorppa on noin 150 senttimetriä pitkä ja painaa 60–70 kilogrammaa. Kuutit ovat syntyessään 50–60 senttimetriä pitkiä ja painavat 4–5 kilogrammaa.  Naarasnorpat saavuttavat sukukypsyyden 4–5-vuotiaana ja urosnorpat 6–7-vuotiaana. Kuutit syntyvät helmi–maaliskuussa. Norppien elinikä on noin 30–35 vuotta.

Katso myös 

 Saimaannorppa
 Laatokan saariston kansallispuisto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ladoga Seal
 Seal Conservation Society
 Ladoga Seal in Brief

Hylkeet
Uhanalaiset nisäkkäät
V. C. Andrews

Cleo Virginia Andrews (6. kesäkuuta 1923 – 19. joulukuuta 1986), usein vain V. C. Andrews tai Virginia C. Andrews, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen kirjoissaan yhdistyy goottikauhu ja perhekronikka. Tyypillisiä juonenkäänteitä ovat insesti sisarusten välillä, ja kehitystarina rääsyistä rikkauksiin. Andrewsin kuoleman jälkeen kuolinpesä palkkasi haamukirjailijan (Andrew Neiderman) jatkamaan teossarjoja.

V. C. Andrewsilta on ilmestynyt kaikkiaan yli 60 romaania, joita on käännetty 22 kielelle.

Kirjan Pimeyden kukat (Flowers in the Attic) pohjalta on tehty elokuva vuonna 1987, mutta vuosina 2014 ja 2015 Lifetime tuotti Dollanganger-sarjasta neljä elokuvaa, jokaisesta kirjasta.

Suomennettuja teoksia

Casteel-sarja 
 Katkerat jäähyväiset, 1990 (Heaven)
 Kielletty rakkaus, 1991 (Fallen Heart, 1988)
 Paratiisin portit, 1992 (Gates of Paradise, 1989 Neidermanin viimeistelemä)

Cutler-sarja 
 Valheiden verkko, 1992 (Dawn, Neidermanin viimeistelemä)
 Intohimon kosketus, 1992 (Secrets of the Morning, 1991)
 Hämärän lapsi, 1994 (Twilight Child, 1992)
 Keskiyön kuiskeet, 1995 (Midnight Whispers, 1992)
 Pimeyden vangit (Darkest Hour, 1993)

Dollanganger-sarja 
 Pimeyden kukat, 1986 (Flowers in the Attic, 1979)
 Koston terälehdet, 1987 (Petals on the Wind, 1980)
 Verenpunaiset okaat (If There Be Thorns, 1981)
 Menneisyyden siemenet, 1988 (Seeds of Yesterday, 1984)

Landry-sarja 
 Villiruusu, 1996 (Ruby, 1994)
 Käärmeitä ruusutarhassa, 1997 (Pearl in the Mist, 1994)
 Ruusun hohde, 1998 (All That Glitters, 1995)

Logan-sarja 
 Sydämeni sävel, 1999 (Melody, 1996)
 Valheiden kukkaniityt, 2002 (Heart Song, 1997)

Muita suomennettuja teoksia 
 Perhonen, 1999 (Butterfly)
 Kristalli, 2000 (Crystal)
 Turkoosi, 2001 (Brooke, 1998)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Complete V. C. Andrews – Fanisivu

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Andrew Neiderman

Andrew Neiderman (s. 1940) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija. Hänestä tuli V. C. Andrewsin haamukirjailija tämän kuoleman jälkeen 1986.  

Neiderman tunnetaan romaanistaan Paholaisen asianajaja (The Devil's Advocate, 1997), josta tehtiin elokuvaversio.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Richard Frey

Richard Karl Hjalmar Frey (1. toukokuuta 1886 Helsinki – 7. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen hyönteistutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston eläinmuseossa entomologian osaston johtajana 1919–1955 ja sai professorin arvonimen vuonna 1951. Frey tutki erityisesti kaksisiipisiä ja keräsi aineistoa muun muassa Madeiran ja Kap Verden saarilta. 

Hän julkaisi Carl August Lundströmin 10-osaisen hyönteisiä käsittelevän julkaisun viimeisen osan Lundströmin kuoleman jälkeen.

Lähteet
 Hans Silfverberg: History of the Entomological Collections Luonnontieteellinen keskusmuseo

Viitteet 

Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset entomologit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Polttopiste

Polttopiste eli fokus () on optiikassa piste, jonka kautta kaikki linssin läpi tai peilin kautta tulevat säteet kulkevat. Valepolttopisteeksi kutsutaan polttopistettä, joka on peilin takana. Polttopisteen etäisyys peilin keskipisteestä on polttoväli, joka on noin puolet peilin säteestä.

Yhdensuuntaisesti kuperaan peiliin tulevat valonsäteet muodostavat peilin tai linssin taakse (jos niitä jatkettaisiin) valepolttopisteen (F), kun taas miinus-silmälasit muodostavat valepolttopisteen eteen. Polttopiste on aina polttotasolla, jolle eri suunnista tulevat yhdensuuntaiset valonsäteet muodostavat suuntakohtaiset polttopisteet.

Vastaavat käsitteet toimivat myös mikroaaltojen ja siten ns. satelliittilautasten kanssa.

Lähteet
Fysiikka 2-3, Lämpö, Aallot, Tammi

Aiheesta muualla 

Optiikka
Rolf Krogerus

Rolf Krogerus (1882 Turku – 1966 Helsinki) oli suomalainen hyönteistutkija. Krogerus väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1932 ja työskenteli Ruotsalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja maantiedon yliopettajana 1926–1952.

Krogerus oli ekologisen tutkimuksen edeltäjä Suomessa. Opettajan toimen ohella hän harjoitti vapaa-aikanaan biologian tutkimusta ja tieteellistä julkaisutoiminta. Hän oli innokas luonnonharrastaja ja oleskeli nuorena isoäitinsä luona Karjalohjalla. Hänen kiinnostuksensa kohteena eivät niinkään olleet lajiongelmat vaan erityisesti eläinlajien riippuvuus ympäristöstä ja se mitkä tekijät vaikuttavat siihen, että laji valitsee tietyn elinalueen. Krogeruksen sanotaan alkaneen ensimmäisenä Pohjoismaissa soveltaa kausaalisesti suuntautunutta ekologista tutkimusta. Hän oli erityisen kiinnostunut kovakuoriaisista, jotka usein ovat riippuvaisia tietystä kasvilajista.

Krogeruksen kiinnostus eliöyhteisöihin ja eläinlajien maantieteelliseen levinneisyyteen ilmenee useimmissa hänen julkaisuissaan alkaen hänen varhaisista teoksistaan, jotka käsittelivät eliöyhteisöjä Lohjan seudun kalkkipitoisessa maaperässä, aina hänen kahteen suureen teokseensa saakka, joista toinen käsitteli rantahietikkojen niveljalkaisia (1932) ja toinen kaksiosaiseksi suunnitellusta teoksesta aapasoiden niveljalkaisia (1960).

Opettajantyönsä ohella Krogerus teki väitöskirjan 50-vuotiaana. Sen lisäksi hän kokosi näytteitä alkuun rannikolta, myöhemmin sisämaan soilta.

Krogerus oli ahkerasti mukana Societas pro Fauna et Flora Fennican toiminnassa vuodesta 1900. Hän oli täysin kaksikielinen ja oli siksi mukana myös Vanamo-seurassa vuodesta 1904. Se ryhmä, jonka piirissä hän parhaiten viihtyi, oli kuitenkin Helsingin Entomologinen seura.

Teokset

Über die Ökologie und Verbreitung der Arthropoden der Triebsandgebiete an den Küsten Finnlands" - Acta Zoologica Fennica 12, 1-308. (1932)
Ökologische Studien über nordische Moorarthropoden. Artenbestand, ökologische Faktoren, Korrelation der Arten. - Comm. Biol. 21 (3), 1 - 238. (1960)

Kirjallisuutta
Brundin, L. 1965: Rolf Krogerus. - Entomologisk Tidskrift, 86: (1-2), 69-70
H. L. (Håkan Lindberg) 1965: Rolf Krogerus. - Notulae entomologicae, 45: 94-95
Helenius, H. 1965: Rolf Krogerus. - Kalender 1965, Svenska folkskolans vänner , 80: 80-81
Kühn, A. 1919: Die Orientierung der Tiere im Raum. 71 p. - Gustav Fisher Verlag, Jena
Lindberg, H. 1966: Rolf Krogerus. - Soc. Scient. Fennica Årsbok - Vuosikirja, 44 C: (2), 1-11
Lindroth, C. H. 1965: Rolf Krogerus - In memoriam. - Opuscula Entomologica 30: (3), 235-236
Precht, H., Christophersen, J., Hensel, H. 1955: Temperatur und Leben, 514 p. - Springer-Verlag, Berlin - Göttingen - Heidelberg
Saalas, U. 1963: Muistelmia lapsuuteni ja nuoruuteni ajoilta. 403 p. - Werner Söderström Osakeyhtiö, Porvoo, Helsinki 

Suomalaiset entomologit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Pekka Sihvola

Pekka Sihvola (s. 22. huhtikuuta 1984 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2020 Ykkösessä pelaavaa IF Gnistania. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 

Sihvola on espoolaisen FC Hongan kasvatti. Hän debytoi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa kaudella 2003 FC Jokereissa. Liigassa pelipaikan vakiinnuttaminen ei tällöin onnistunut, mutta alemmilla sarjatasoilla Sihvola oli ahnas maalintekijä. Hän voitti kaudella 2009 Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä lisäksi hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänen seuransa tuolloin oli FC Hämeenlinna, jota hän on edustanut Ykkösessä viiden kauden ajan.

Talven 2004–2005 Sihvola ja Panu Autio viettivät Chilessä tavoitteenaan olla ensimmäisiä suomalaisia eteläamerikkalaisessa pääsarjassa. He harjoittelivat toiseksi korkeimman sarjatason Magallanesissa sekä korkeimman sarjatason La Serenassa, johon eivät saaneet sopimusta.

Veikkausliigaa Sihvola on pelannut myös Hongassa kaudella 2006, FC Lahdessa kaudella 2010, Hakassa kaudella 2011 ja Myllykosken Pallossa kaudesta 2012 alkaen. Hakassa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, joukkueensa eniten. Sihvola on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös MYPAssa. Kaudella 2012 hän teki 28 ottelussa 14 maalia ja kaudella 2013 32 ottelussa 12 maalia. Hän voitti molemmilla kausilla Iltalehden Leijonapörssin.

Tammikuussa 2015 Sihvola solmi yksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen HIFK:n kanssa. Hän solmi seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen joulukuussa 2015 ja yksivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2018.

Maaliskuussa 2019 Sihvola siirtyi yksivuotisella sopimuksella Kakkosessa pelaavan Gnistanin riveihin.

Maajoukkueura 

Sihvola pelasi Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Suomen A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2014 harjoitusottelussa Omania vastaan.

Futsal 

Sihvola on pelannut myös futsalia espoolaisessa Golden Futsal Teamissa, jonka kanssa hän voitti lajin Suomen-mestaruuden kausilla 2007–2008 ja 2008–2009. Suomen futsalmaajoukkueessa Sihvola on pelannut neljä ottelua.

Saavutukset 

 Ykkösen paras maalintekijä 2009
 Ykkösen paras pelaaja 2009
 IL-Leijonapörssin voitto 2012, 2013
 Futsalin Suomen mestaruus 2007–2008, 2008–2009

Yksityiselämä 

Sihvola valmistui vuonna 2014 Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi ja diplomi-insinööriksi. KTM-tutkintonsa hän suoritti International Design Business Management -koulutusohjelmassa, jossa hänen pro gradu -työnsä nimi oli Multidisciplinary Education – Impact on Working Careers, Case IDBM.

Maaliskuussa 2014 Sihvola valittiin Suomen Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajaksi. Hän oli jo ennen puheenjohtajuuttaan toiminut yhdistyksen hallituksessa useita vuosia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset futsalpelaajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Kattila (Vihti)

Kattila on samannimisen maatilan, entisen Tervalammen kartanon torpan mukaan nimensä saanut retkeilyalue Vihdissä Nuuksion kansallispuistossa. Siellä on Kaitlampi-niminen suuri lampi, ja sen rannalla on retkeilyyn sopivia palveluita kuten sauna, nuotiopaikka, ekopiste ja ulkohuussi. Kaitlammen länsipuolella on korkea Haukkamäki, jolle johtaa Haukkamäentie. Kattilaan pääsee linja-autolla, ja siksi se on monien retkeilytapahtumien lähtöpiste. Alue palvelee myös koulujen luonto-opetuksen kohteena. Kattilan alueella onkin bussilinjan 245A päätepysäkki.  Partiolaisilla on leirikeskus Kattilassa. Green Window Oy vuokraa Kattilan päärakennusta sekä yli 100-vuotiasta Kattilan torppaa matkailutarkoituksiin.

Kattilan maatila

Kattilan retkeilyalue sijaitsee Kaitlammen eteläosassa. Kattilan on uskottu saneen nimensä hiidenkirnun mukaan. Hiidenkirnu muodostaa edelleen Espoon ja Vihdin välisen kunnanrajan. Kaitlammen eteläpuolisen Kattilan torpan alueen niityllä laiduntaa itäsuomenkarjaan kuuluvia lehmiä, sonneja ja vasikoita, joilla on lehmänkello, sekä lampaita.

Maatilan vaiheita
Tervalammen kartanon Kattilan torpasta tuli torpparienvapautuslain perusteella itsenäinen tila, joka ajautui pakkohuutokauppaan vuonna 1934. Sen osti yksi Sanoman merkittävistä omistajista, Eljas Erkko, tarkoituksenaan perustaa sinne sanomalehtimiesten lepokoti. Erkon Pietarissa syntynyt englantilainen rouva Violet Erkko sai alueella käärmeenpistoksen ja ryhtyi vierastamaan aluetta, minkä vuoksi Erkko luopui ajatuksesta alueen kehittämiseksi ja myi tilan Jehovan todistajista vuonna 1920 erkaantuneiden raamatuntutkijoiden Alsano-osuuskunnalle. Tarkoituksena oli viljellä voikukan sukulaiskasvia, mustajuurta, josta otettavaa juurta oli tarkoitus myydä luontaistuotekaupoissa. Vuoden 1935 apteekkitavaralaki teki mustajuuresta kuitenkin apteekkituotteen, minkä vuoksi osuuskunnan aikeet eivät toteutuneet. Osuuskunta rakennutti kuitenkin alueelle kivisen korkean erämaahotellin. Kun Alsano-osuuskunta luopui Kattilan tilasta, sen seuraavat omistajat olivat agronomi Hovila ja kuopiolainen kauppias, maisteri Karttunen. Heidän jälkeensä tilan osti vuonna 1932 perustettu Suomen Kauppaedustajain Liitto 

Ennen Helsingin kaupungin omistukseen päätymistään Kattilan tila oli vielä kustannusosakeyhtiö Otavan hallussa. Helsingin kaupungilta Kattilan tila luovutettiin aluevaihdon yhteydessä Suomen valtiolle, joka liitti sen osaksi Nuuksion kansallispuistoa.

Lähteet 

Nuuksion kansallispuisto
Retkeilyalueet
Vihti
Liikunnanohjaaja

Liikunnanohjaaja (AMK) on liikunnan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Koulutuksen laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan liikunnan ja vapaa-ajan koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 3–3,5 vuotta.

Liikunnanohjaaja suunnittelee ja ohjaa kuntien, liikuntajärjestöjen ja yksityisen sektorin liikunta- sekä vapaa-ajanpalveluja. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.

Liikunnanohjaajaksi voi valmistua seuraavista ammattikorkeakouluista:

Haaga-Helia ammattikorkeakoulu (Vierumäen yksikkö)
Haaga-Helia ammattikorkeakoulu (Turun yksikkö)
Kajaanin ammattikorkeakoulu 
Lapin ammattikorkeakoulu 
Yrkeshögskolan Arcada

Katso myös
 Liikuntatieteelliset yliopistotutkinnot

Lähteet

Ammattikorkeakoulututkinnot
Ammatit
Iris Uurto

Iris Uurto, oik. Lyyli Ester Ripatti, o.s. Mielonen (28. tammikuuta 1905 Kerimäki – 1. huhtikuuta 1994 Kivijärvi) oli suomalainen kirjailija ja runoilija, jonka tuotannolle oli ominaista miehen ja naisen suhteen pohdiskelu.

Henkilöhistoria
Uurron vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Mielonen ja Maria Pennanen.  Hänen puolisonsa oli kirjailija Aku Rautala (1896–1931, oik. August Ripatti). Pariskunnan poika oli kirjailija Aku-Kimmo Ripatti (1931–1994). Uurto tuli ylioppilaaksi 1929 ja opiskeli yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.

Kirjallinen tuotanto
Tulenkantajien ja myös kirjailijaryhmä Kiilan jäsen Uurto kuului siihen 1930-luvun lopun kirjailijoiden ryhmään, joka käsitteli teoksissaan vaistojen psykologiaa ja ruumiin viisautta. Hänen teostensa seksuaalisuutta pidettiin aikoinaan varsin rohkeana. Esikoisteos Ruumiin ikävä (julk. myöh. nimellä Villit henget) herätti huomiota aihepiirillään. Proosan lisäksi Uurto kirjoitti näytelmiä,  joille oli leimallista pasifismi, ja siksi hän ei saanut niitä esitetyksi sodan aikana. Lisäksi hän kirjoitti runoja, jotka ilmestyivät kokoelmana Sudet. Uurto asui myöhemmin ulkomailla, romaani Den brinnande ön ilmestyi ruotsiksi.

Teokset
Ruumiin ikävä, romaani, 1930
Tulta ja tuhkaa, novelleja ja runoja, 1930
Kypsyminen, romaani, 1935
Rakkaus ja pelko, romaani, 1936
Farväl Maria, 1936, alkuteos Kypsyminen, övers. av Olof Enckell 
Tappra kärleken, 1937, alkuteos Rakkaus ja pelko, övers. av Olof Enckell 
Timanttilakien alla, 1938
Ruumiin viisaus, romaani, 1942
Kroppens visdom, roman, 1943
Sudet, runokokoelma, 1944
Suomalainen kohtalonnäytelmä puolustuspuhe ja hyljätyt murhenäytelmät, 1945
Ihana lyhty, 1946
Joonas ei välittänyt, romaani, 1950
Kapteenin naiset, romaani, 1952
Brinnande ön, 1957, alkuteos Palava saari, övers. av Bo Carpelan
Armastus ja kartus, 1963, alkuteos Rakkaus ja pelko
Puut juuriltaan, 1968
Valitut teokset 1–3, 1965–1966

Palkinnot
Pro Finlandia -palkinto 1948

Lähteet
 Nyt tid
 Otavan kirjallisuustieto, 1990
 authorscalendar.info: Iris Uurto

Viitteet

Aiheesta muualla
 Orras, I.H.: Iris Uurto, rakkauden psykologi. Kiilan albumi 45:644–659.
 Mustonen, Terhi, Rakkaudessa on tämän ajan leima. Iris Uurto perheen ja parisuhteen kuvaajana. PG Oulu, 2004.
 Uusimäki, Marja-Liisa, Ruumiin ikävästä ruumiin viisauteen Iris Uurron proosatuotanto vv.1930–1942. PG Oulu, 1971.
 Spinkkilä Tuula, Elämän pitäisi olla toisenlaista – Iris Uurto ja sukupuolten sota, SKS, 2000 (väitöskirja)
 Tuula Spinkkilän haastattelu Turun Sanomat 16.1.2000 (arkistoitu versio)
 Aku-Kimmo Ripatti, Iris, dokumenttiromaani, Pohjoinen, 1988
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Pro Finlandia -palkitut
Tulenkantajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Karita Tykkä

Karita Hanna-Maria Tykkä (o.s. Tuomola, s. 22. syyskuuta 1976 Kuopio) on suomalainen malli, juontaja, korusuunnittelija ja henkinen valmentaja. Tykkä valittiin Miss Suomeksi vuonna 1997 ja Miss Baltic Seaksi vuonna 1998. Misseytensä lisäksi hän on tehnyt sekä mallin että juontajan töitä. Hän on juontanut monia televisio-ohjelmia, joita ovat muun muassa Noora menee naimisiin, Kaunis olo ja Tosi-tv. Tykkä oli juontajana myös Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2001. Samana vuonna hänellä oli rooli Ponterosa-elokuvassa. Hän on juontanut myös MTV3-kanavalla esitettävää Elixir-ohjelmaa.

Yksityiselämä 
Karitan aviomies on lisäravinneyrittäjä Petri Tykkä. Pari avioitui 2008 ja heille syntyi vuonna 2010 poika. Karita Tykkä valmistui helmikuussa 2016 life coachiksi eli henkiseksi valmentajaksi.

Kirja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset mallit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Aintree Racecourse

Aintree Racecourse on laukka- ja moottoriurheilurata Liverpoolissa Englannissa. Moottorirata sijaitsee 1800-luvun alkupuoliskolla rakennetun laukkaradan sisäpuolella, katsomorakennukset ovat yhteiset. Alueella on lisäksi 9-reikäinen golfkenttä sekä esteratsastuskeskus.

Laukkarata
Aintreen tunnetuin kilpailu on vuosittain huhtikuussa järjestettävä Grand National-estelaukkakilpailu, joka on yksi Ison-Britannian suurimmista urheilutapahtumista. Se kerää paikalle jopa 100 000 katsojaa ja television välityksellä sitä seuraa yli 500 miljoonaa ihmistä eri puolilla maailmaa.  Grand National järjestettiin ensimmäisen kerran virallisesti vuonna 1839. Radan tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä, mutta siellä on ilmeisesti kilpailtu jo muutamia vuosia aiemmin.

Laukkarata on poikkeuksellisti kolmion muotoinen ja se on noin 3 600 metriä (2 mailia ja 2 furlongia) pitkä. Radalla on yhteensä 16 kiinteää pensasestettä, joista yhdessä on lisäksi vesihauta. Sitä pidetään yhtenä maailman vaikeimmista ja myös vaarallisimmista estelaukkaradoista.

Moottorirata
Aintreen moottorirata valmistui laukkaradan yhteyteen vuonna 1954. Radalla ajettiin Britannian Grand Prix viisi kertaa, vuosina 1955, 1957, 1959, 1961 ja 1962. Vuonna 1955 Stirling Moss voitti ensimmäisen Britannian Grand Prix'nsä kyseisellä radalla. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen brittiläinen kuljettaja, joka voitti Britannian Grand Prix'n brittiläisellä autolla, Vanwallilla. Viimeisen kerran radalla ajettiin Formula 1 –kilpailu vuonna 1962. Muissa moottoriurheilukilpailuissa sitä käytettiin 1980-luvun alkuun asti. Osa radasta on edelleen auki ja sillä järjestetään erilaisia moottoriurheilutapahtumia muutamia kertoja vuodessa.

Formula 1 -voittajat

Lähteet 
 Grand National history

Viitteet

Aiheesta muualla
Aintreen radan kotisivut 

Laukkaradat
Yhdistyneen kuningaskunnan moottoriradat
Formula 1 -radat

Merseysiden rakennukset ja rakennelmat
Merseysiden urheilu
Saaristolaislääkäri

Saaristolaislääkäri (Skärgårdsdoktorn) on vuosina 1997–2000 kuvattu ruotsalainen televisiosarja. Se kertoo lääkäri Johan Steenista ja tämän tyttärestä Wilmasta, jotka palaavat Afrikasta Ruotsiin Johanin ja tämän Afrikkaan jäävän vaimon työkomennuksen loputtua. Johan ja Wilma asettuvat asumaan Tukholman saaristossa sijaitsevalle Saltölle, missä Johan jatkaa appensa Axel Holtmanin lääkäriklinikkaa. Sarja kuvaa Johanin ja Wilman hidasta sopeutumista saarelaisten yhteisöön.  Suomessa sarjaa on esittänyt Yleisradion Yle TV2 vuosina 1998–2000 sekä uusintana 2006. Kesäkuussa 2021 sarja lisättiin kokonaisuudessaan Yle Areenaan, jossa se on katsottavissa kolmen kuukauden ajan.

Saaristolaislääkäri oli Ruotsin SVT-televisiokanavan suosituin draamasarja  1990-luvulla. Sitä seurasi joka viikko 2,5 miljoonaa katsojaa.

Juoni

Ensimmäinen tuotantokausi 

Tohtori Johan Steen saapuu Saltölle 12-vuotiaan tyttärensä Wilman kanssa. Perheen äiti, Saltöllä kasvanut Eva Steen on jäänyt lääkäriksi Afrikkaan, vaikka puhetta paluusta Ruotsiin onkin ollut. Evan eläkkeelle jäänyt isä ja Saltön entinen lääkäri Axel Holtman ei ole täysin mielissään vävypoikansa ottaessa lääkäriklinikan haltuunsa. Myös saaren muilla asukkailla on ennakkoluuloja Johania kohtaan, sillä tämän menetelmät poikkeavat saarelaisia vuosikausia hoitaneen Axel Holtmanin vastaavista. Wilmaakin kiusataan aluksi koulussa Afrikassa vietettyjen vuosien takia. Eva Steen ei puheistaan huolimatta palaa Ruotsiin, vaikka hänen perheensä sitä toivoisi.

Toinen tuotantokausi 
Johan ja Wilma Steen ovat pikkuhiljaa alkaneet sopeutua Saltölle, vaikka varsinkin Johan joutuu vielä kohtaamaan ennakkoluuloja ja oppimaan saarelaisista kantapään kautta. Lisäksi isällä ja murrosikäisellä tyttärellä on tuon tuostakin konflikteja. Varsinkin isän lämpenevä suhde Wilman kuvaamataidonopettajaan Helena Solbergiin aiheuttaa perheessä kitkaa. Tuotantokauden lopussa Eva Steen palaa Ruotsiin.

Kolmas tuotantokausi 
Koko Steenin perhe elää Saltön lääkäriklinikalla. Wilma on iloinen äitinsä paluusta, mutta Eva Steen turhautuu työhönsä ja tarttuu tilaisuuteen saadessaan taas kiinnostavan työtarjouksen Afrikasta. Wilma aikoo Johanin suruksi lähteä äitinsä mukaan, mutta päättääkin lopulta jäädä isänsä luo Saltölle.

Sarjan näyttelijöitä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Ruotsalaiset draamasarjat
SVT:n televisio-ohjelmat
Martti Lindqvist

Martti Juhani Lindqvist (22. helmikuuta 1945 Rauma – 5. huhtikuuta 2004 Dar es Salaam, Tansania) oli suomalainen teologi, kirjailija ja eetikko.

Lindqvist opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa ja valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1966, teologian lisensiaatiksi vuonna 1972 ja teologian tohtoriksi vuonna 1976. Lindqvistin kirkkososiologian alan lisensiaatintyö käsitteli lääketieteen tarjoamia ihmisen muokkaamismahdollisuuksia. Väitöskirjan aihe oli taloudellisesta kasvusta, elämän laadusta ja  kehityksestä käyty keskustelu Kirkkojen maailmanneuvostossa.

Lindqvist toimi Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteerinä 1967–1969. Tämän jälkeen hän toimi tutkijana Kirkon tutkimuslaitoksessa 1971–1978.

Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan sosiaalietiikan apulaisprofessoriksi Lindqvist valittiin 1978. Hän toimi apulaisprofessorina ja vt. professorina vuoteen 1986, jolloin hän erosi toimesta ja ryhtyi vapaaksi kirjoittajaksi ja kouluttajaksi ja oli edelleen terveydenhuollon etiikan dosentti Tampereen yliopistossa ja sosiaalietiikan dosentti Helsingin yliopistossa.

Kouluttajana Lindqvist työskenteli erityisesti opettajien, sairaalateologien ja terveydenhuollon ammattilaisten kanssa. Lindqvist kouluttautui sosio- ja psykodraamaohjaajaksi ja toimi lisäksi työnohjaajana ja työnohjaajakouluttajana. 

Lindqvist toimi lukuisissa kirkollisissa ja sosiaali- ja terveydenhuollon alan asiantuntijaelimissä. Valtakunnallisen terveydenhuollon eettisen neuvottelukunnan (ETENE) puheenjohtajana Lindqvist toimi 1998–2004. Tansaniassa Lindqvist osallistui Afrikan kirkkojen AIDSin vastaiseen projektiin, jonka asiantuntija ja kouluttaja hän oli.

Suurelle yleisölle Lindqvist tuli tunnetuksi Helsingin Sanomien kolumnistina vuosina 1977–1994. Kolumneja Lindqvist kirjoitti muun muassa Eevaan, Sanaan, Hyvä terveys -lehteen sekä Kotimaahan,  viimeksi mainittuun myös nimimerkillä "Nyyti". Vuosina 1968–2004 Lindqvist piti radiohartauksia Yleisradion radiokanavilla.

Laajassa kirjallisessa tuotannossaan Lindqvist käsitteli kristinuskon, hyvän elämän, surun ja kuoleman kysymyksiä.

Teokset

Etiikka ja tutkimus

Proosa

Palkintoja 
Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiön tunnustuspalkinto 1978
Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1985
Kirkon tiedonvälityspalkinto 1985.
Saimaa-mitali 2000.

Aiheesta muualla 
 Heikki Tervonen: Martti Lindqvist. Matkalaukkueetikko. Kirjapaja, 2005
 Otava: Martti Lindqvist
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset teologit
Kirkon tiedonvälityspalkinto
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Paikallissanomat

Paikallissanomat oli Laviassa, Mouhijärvellä ja Suodenniemellä keskiviikkoisin ilmestynyt paikallislehti, jota julkaistiin vuosina 1925–2010. Lehti toimi vuonna 1924 nimellä Mouhijärven, Suodenniemen ja Lavian sanomat, ja vuodesta 1982 sitä julkaisi vammalalainen Tyrvään Sanomat Oy. Paikallissanomien tarkastettu nettolevikki oli vuonna 2005 4 890 kappaletta. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Heta Tuomisto. 

Paikallissanomien verkkosivut palkittiin Sanomalehtien liiton kilpailussa vuonna 2007. Lehti sai yksipäiväisten lehtien parhaan verkkolehden palkinnon.

Paikallissanomien julkaiseminen päättyi kesäkuun 2010 alussa, kun lehti yhdistettiin Tyrvään Sanomiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tyrvään Sanomien kotisivu

Suomalaiset paikallislehdet
Vilhelm III (Alankomaat)

Vilhelm III  (Willem Alexander Paul Frederik Lodewijk, 19. helmikuuta 1817 – 23. marraskuuta 1890) oli Alankomaiden kuningas ja Luxemburgin suurherttua vuosina 1849–1890.  Hänen vanhempansa olivat kuningas Vilhelm II sekä Anna Pavlovna, Venäjän keisari Aleksanteri I:n sisar.

Vilhelm inhosi isänsä tekemiä liberaaleja myönnytyksiä ja joutui heti valtaistuimelle noustuaan hankauksiin liberaalipuolueen kanssa. Vuonna 1862 hän lakkautti orjuuden Alankomaiden Länsi-Intiassa. 

Vilhelm oli naimisissa kahdesti, ensin serkkunsa Sophie von Württembergin kanssa (1839–1877). Tästä liitosta syntyi kolme poikaa, Vilhelm, Morits ja Aleksanteri. Toisesta liitosta 1879 Emma av Waldeck-Pymontin kanssa syntyi tytär Vilhelmiina, josta tuli seuraava kuningatar.

Vilhelm III kuoli munuaissairauteen vuonna 1890. Hänen tyttärestä Vilhelmiinasta tuli kuningatar, koska Vilhelmin pojat olivat kuolleet ennen isäänsä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Alankomaiden kuninkaat
Herttuat
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Simon Davies

Simon Davies (s. 23. lokakuuta 1979 Haverfordwest, Wales) on walesilainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edusti seuratasolla muun muassa Englannin Valioliigassa pelaavia Tottenhamia, Evertonia ja Fulhamia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

177-senttinen Davies aloitti uransa Peterborough Unitedissa vuonna 1997. 31. joulukuuta 1999 hän siirtyi 700 000 punnan siirtosummalla Tottenhamiiniin, jossa teki debyyttinsä 9. huhtikuuta 2000 ottelussa Liverpoolia vastaan. Vuodesta 2005 vuoteen 2006 Davies edusti Evertonia, josta siirtyi Fulhamiin.

Walesin maajoukkuetta Davies edusti 58 kertaa ja teki pelaamissaan otteluissa kuusi maalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Daviesin profiili uptheposh.comissa
Simon Davies Fulhamin sivuilla

Walesilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Intialainen elokuva

Intialainen elokuva on yleisnimitys kaikille Intian niemimaalla, nykyisen Intian alueella, tehdylle elokuville. Se jakaantuu edelleen useisiin alahaaroihin mm. kielien perusteella.

Intian elokuvateollisuus on tuotettujen elokuvien lukumäärällä mitattuna maailman suurin (877 pitkää elokuvaa ja 1177 lyhytelokuvaa vuonna 2003). Elokuvaliput Intiassa ovat hyvin halpoja, keskimääräinen hinta on noin 0,24 euroa. 73% kaikista Aasian-Tyynenmeren alueen elokuvalipuista ostetaan Intiassa (yhteisarvo arvioitu 3,6 miljardiksi euroksi). Intiassa on myös maailman suurin elokuvakaupunki, Ramoji Film City. Muita vastaavia ovat Intian elokuvapääkaupungin Mumbain elokuvakaupunki sekä Noida Film City, jossa majaansa pitää 50 satelliittikanavaa sekä kansainvälinen elokuvaoppilaitos Asian Academy of Film & Television. Elokuvateollisuutta pitää yllä suurelta osin maksava yleisö. The Central Board of Film Certification of Indian mukaan jokainen intialainen käy keskimäärin neljä kertaa vuodessa elokuvissa. Hiljattain intialainen elokuva on tullut tunnetummaksi myös muualla maailmassa, etenkin maissa joissa on intialaisperäistä väestöä.

Alueelliset filmiteollisuudet 

Virallinen tilastointi jaottelee Intiassa tuotetut elokuvat niiden kielten mukaan. Tämä käytäntö heijastelee osavaltioiden uudelleenjärjestelyä kielirajojen mukaan 1952-1970. Vaikka myös historioitsijat käyttävät tätä järjestelmää , se ei välttämättä kerro elokuvan tai sen ohjaajan maantieteellisestä alkuperästä. Esimerkiksi bengaliohjaaja Mrinal Sen ohjasi elokuvia orijaksi (Orissan osavaltion kieli), teluguksi (Andhra Pradesh) ja hindiksi (mm. Uttar Pradesh, Bihar, Madhya Pradesh). Intiassa tuotetaan elokuvia noin kolmellakymmenellä eri kielellä. Suurimmilla kielillä (hindi, bengali, marathi, kannada, tamili, telugu ja malajalam) on kaikilla oma elokuvateollisuutensa.

Katso myös 
 Bollywood, hindinkielinen elokuvateollisuus
 Kollywood, tamilinkielinen elokuvateollisuus
 Tollywood, telugunkielinen elokuvateollisuus
Tollywood, bengalinkielinen elokuvateollisuus (huomaa sama nimi)
Mollywood, malayalaminkielinen elokuvateollisuus
Ollywood, orijankielinen elokuvateollisuus  
Pollywood, punjabinkielinen elokuvateollisuus 
Jollywood, assaminkielinen elokuvateollisuus

Lähteet

Aiheesta muualla

 Bollywood and Globalization 
 Maailman kuvalehti: Intian elokuvateollisuus ei suosi taidetta
Hämeen vihreät

Hämeen Vihreät on Vihreän liiton piirijärjestö, joka toimii Hämeen vaalipiirin 20 kunnassa. Järjestön puheenjohtajana vuosina 2020-2021 toimii janakkalalainen Anssi Lepistö.

Jäsenjärjestöt

Asikkalan vihreät ry

Heinolan vihreät ry

Hollolan vihreät ry

Hämeen Vihreät Naiset ry

Hämeenlinnan vihreät ry

Janakkalan vihreät ry

Lahden Vihreät ry

Lahden vihreät nuoret ry

Lopen Vihreät ry

Lounais-Hämeen vihreät ry 
 Forssa, Humppila, Jokioinen, Tammela ja Ypäjä

Orimattilan vihreät ry

Padasjoen vihreät ry

Riihimäen vihreät ry

Vaalit

Eduskuntavaalit 

Vihreiden kansanedustajat Hämeen vaalipiiristä:

1991-1995 Pekka Räty (sit.)

1999-2007 Kirsi Ojansuu-Kaunisto

2019-         Mirka Soinikoski

Kuntavaalit

Eurovaalit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hämeen Vihreiden kotisivut

Vihreän liiton piirit
 Vihreät
Cloetta Fazer

Cloetta Fazer AB oli vuosina 2000–2009 toiminut pohjoismaiden suurin makeisvalmistaja 22 prosentin markkinaosuudellaan.

Oy Karl Fazer Ab yhdisti makeisten valmistuksen vuonna 2000 ruotsalaisen Cloetta AB:n kanssa uudeksi Cloetta Fazer AB -nimiseksi yritykseksi, josta tuli Fazerin tärkein osakkuusyhtiö. Cloetta Fazerilla oli tehtaita vuonna 2006 kolme: kaksi Suomessa (Vantaa ja Lappeenranta) sekä yksi Ruotsissa (Ljungsbro).

Vuoden 2009 alussa Cloetta Fazer jakautui takaisin kahdeksi yritykseksi, Fazer Makeiset Oy:ksi ja Cloetta AB:ksi.

Cloettan ja Fazerin historia ja tavaramerkit aikajanassa

 1862: Sveitsiläiset veljekset Christoffer, Nutin ja Bernhard Cloetta perustavat Cloettan Kööpenhaminassa.
 1887: Cloetta aloittaa Kehlet-suklaan myynnin.
 1891: Karl Fazer avasi ranskalais-venäläisen konditorian Helsingissä.
 1895: Fazerin Pihlajanmarja. Nimi lyhenee vuonna 1982 Pihlajaksi.
 1896: Mignon-muna 
 1897: Karl Fazer aloittaa makeisten teollisen valmistuksen.
 1901: Cloettan toiminta siirrettiin Ljungsbrohon.
 1904: Wienernougat
 1913: Guldnougat
 1922: Fazerin Sininen ja Tulo 
 1928: Tarragona 
 1929: Vihreät kuulat 
 1933: Mums-Mums 
 1935: Fazerin Parhain -karkkipussi tulee markkinoille 
 1937: Mellanmål 
 1938: Kexchoklad 
 1941: Center
 1949: Chymos tuo markkinoille Marianne-karkit, Cloetta Ploppin.
 1960: Dumle-tikkari 
 1961: Kina 
 1964: Geisha 
 1965: Polly 
 1966: Cloetta tuo markkinoille Bridgeblandning-makeisen, Fazer Suffelin ja Chymos Omarin.
 1969: Fazermint 
 1974: Kismet 
 1975: Fazer ostaa ruotsalaisen makeisyritys Mazettin.
 1977: Tyrkisk Peber
 1987: Dumle Original
 1990: Cloetta ja Fazer aloittavat yhteistyön.
 1993: Fazer osti Chymos Oy:n.
 1993: Fazer aloitti toiminnan Puolassa
 1994: Cloetta listautuu Tukholman pörssiin.
 1998: Cloetta osti Candelia-makeisyrityksen.
 2000: Cloettan ja Fazerin makeistuotanto yhdistetään Cloetta Fazer AB:ksi.
 2005: Puolassa sijaitseva tehdas ja Norrköpingin tehdas Ruotsissa lopetetaan, ja tuotantoa siirretään jäljelle jääneisiin tehtaisiin (Vantaa, Lappeenranta ja Ljungsbro).
 2008–2009: Cloetta Fazer AB jaetaan Cloettaksi ja Oy Karl Fazer Ab:n omistamaksi Fazer Makeisiksi. Cloettalla on tarkoitus hakea osakkeiden listausta Tukholman pörssissä.

Lähteet
 Cloetta Fazerin historiikki
 http://www.fundinguniverse.com/company-histories/Cloetta-Fazer-AB-Company-History.html

Viitteet

Aiheesta muualla
 Cloetta Fazerin kotisivut (arkistoitu)

Cloetta
Fazer
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Perussuomalaisten Hämeen piiri

Perussuomalaisten Hämeen piiri on Perussuomalaisten piirijärjestö, joka toimii Hämeen vaalipiirissä. Puolueella on kuluvalla (2019-2023) vaalikaudella 3 kansanedustajaa Hämeen vaalipiiristä.

2021 kunnallisvaaleissa Perussuomalaiset saivat 103 kunnanvaltuutettua Hämeen vaalipiirin kunnanvaltuustoihin. Orimattilan kaupunginvaltuustoon tuli kymmenen perussuomalaista kaupunginvaltuutettua, ja puolue oli siellä suurin.

Vaalit

Päijät-Hämeen maakunta

Lahden Perussuomalaiset
Lahdessa Perussuomalaisilla on kolme kaupunginvaltuutettua: Rami Lehto, Harri Nieminen ja Lasse Koskinen. Koskinen on toiminut aikaisemmin POP:ssä ja SMP:ssä.

Asikkalan Perussuomalaiset
Asikkalan Perussuomalaiset on Perussuomalaisten kunnallisjärjestö Asikkalan kunnassa. Kunnallisjärjestön puheenjohtaja on James Hirvisaari, sihteeri Katriina Nikula ja taloudenhoitajana Pertti Pohjoisvirta.

Heinolan Perussuomalaiset
Heinolassa valtuutettuna on Harri Kerijoki.

Hollolan Perussuomalaiset
Hollolassa valtuutettuina ovat Jari Ronkainen, Anne Louhelainen ja Jari Salminen. Kunnallisvaaleissa 2012 saivat Hollolan Perussuomalaiset lisäpaikkoja. Aikaisempien Jari Ronkaisen, Anne Louhelaisen ja Jari Salmisen lisäksi valittiin Kati Palm, Juhani Sirkiä, Veli-Matti Tanhuva, Mira Tiirikainen ja Timo Tuominen. Kunnallisvaalien jälkeen Hollolan Perussuomalaisten valtuustoryhmään siirtyi Hollolan Kokoomuksen valtuustoryhmästä Hannu Siljander, joka valittiin Hollolan kunnanhallitukseen.

Kärkölän Perussuomalaiset
Kärkölässä valtuutettuna on Matti Mäntylä.

Lopen Perussuomalaiset
Lopella valtuutettuna on Heimo Peltola.

Nastolan Perussuomalaiset
Nastolassa valtuutettuina ovat Raimo Peltola, Seppo Kaapro ja Sirpa Hassinen.

Orimattilan Perussuomalaiset
Orimattilassa perussuomalaisilla on viisi kaupunginvaltuutettua: Sirkka-Liisa Papinaho, Seppo Venesjärvi, Esko Heikkilä, Paavo Päivä ja Ville Saarinen.

Kanta-Hämeen maakunta
Maakunnan alueella toimii 6 paikallisyhdistystä:

 Forssan seudun perussuomalaiset (Forssa, Humppila)
 Tammelan perussuomalaiset (Tammela)
 Jokioisten ja Ypäjän perussuomalaiset (Jokioinen, Ypäjä)
 Kanta-Hämeen perussuomalaiset (Hämeenlinna)
 Janakkalan perussuomalaiset (Janakkala)
 Riihimäen perussuomalaiset (Riihimäki)

Lähteet 

 Perussuomalaiset
Häme
Sairaanhoitopiiri

Sairaanhoitopiiri on Suomen terveydenhoidossa hallinnollinen yksikkö, jonka  tehtävänä on tarjota jäsenkuntiensa asukkaille erikoissairaanhoidon palveluja. 

Sairaanhoitopiirit määritellään erikoissairaanhoitolaissa. Viimeisimmätkin sairaanhoitopiirit aloittivat toimintansa erikoissairaanhoitolain voimaanpanolain nojalla vuonna 1991.  Erikoissairaanhoidon järjestämisvelvoite on kunnilla. Sairaanhoitopiirin kuntayhtymät tuottavat erikoissairaanhoidon palvelut jäsenkuntiensa asukkaille.  Erikoissairaanhoitolain 3 § mukaan: "Kunnan, joka on kotikuntalain mukaan henkilön kotikunta, on huolehdittava siitä, että tämä saa tarpeellisen erikoissairaanhoidon terveydenhuoltolain mukaisesti. Tämän velvoitteen mukaisen erikoissairaanhoidon järjestämiseksi kunnan on kuuluttava johonkin sairaanhoitopiirin kuntayhtymään". Erikoissairaanhoidon lisäksi sairaanhoitopiirit vastaavat:

 ensihoidon järjestämisestä alueellaan
 kunnallisen terveydenhuollon tuottamien laboratorio- ja kuvantamispalvelujen, lääkinnällisen kuntoutuksen sekä muiden vastaavien erityispalvelujen kehittämisen ohjauksesta ja laadun valvonnasta
 tutkimus-, kehittämis- ja koulutustoiminnasta alueellaan
 kunnallisen terveydenhuollon tietojärjestelmien yhteensovittamisesta.

Piirit maakunnittain 

Jokainen sairaanhoitopiiri kuuluu jonkin yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueeseen. Nykyiset sairaanhoitopiirit ovat:

Sen lisäksi Ahvenanmaalla on Ålands hälso- och sjukvård, joka on maakuntahallituksen alainen laitos. Ahvenanmaalla on 16 kuntaa.

Sairaanhoitopiirien alueet noudattelevat pääosin nykymaakuntien rajoja, seuraavin poikkeuksin:

 Etelä-Savon maakunnassa Itä-Savo (Savonlinnan seutu) ja Lapin maakunnassa Länsi-Pohja (Kemi-Tornion seutu) on eriytetty omiksi sairaanhoitopiireikseen.
 Uudenmaan maakunnassa sijaitsevat Pukkila ja Myrskylä sekä Kymenlaakson maakunnassa sijaitseva Iitti kuuluvat Päijät-Hämeen sairaanhoitopiiriin.
 Keski-Suomen maakunnassa sijaitseva Jämsä on kuuluu Pirkanmaan sairaanhoitopiiriin.
 Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva Punkalaidun kuuluu Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiriin.
 Pohjanmaan maakunnassa sijaitseva Isokyrö kuuluu Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin ja Kruunupyy Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin.
 Etelä-Savon maakunnassa sijaitseva Heinävesi kuuluu Pohjois-Karjalan sairaanhoitopiiriin.
 Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa sijaitseva Reisjärvi kuuluu Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mari Sjöholm (2020) Sairaanhoitopiirien tammi-joulukuu 2019 (pdf) (kuntaliitto.fi)
Ruotsalaisuuden päivä

Ruotsalaisuuden päivä () on Suomessa 6. marraskuuta vietettävä yleinen liputuspäivä. Päivä juhlistaa suomenruotsalaisten oikeutta käyttää ruotsin kieltä Suomessa. Tarkoituksena on Folktingetin mukaan myös kunnioittaa Suomen kieliryhmien yhteistä kaksikielistä isänmaata.

Päivää vietetään radiossa lähetettävällä pääjuhlalla, ja siihen liittyviä tilaisuuksia vietetään myös muun muassa ruotsinkielisissä kouluissa, joissa juhlintaan kuuluu oleellisena osana äidinkielen laulu ”Modersmålets sång”. Päivää vietetään Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin juliaanisen kalenterin mukaisena kuolinpäivänä, joka on ollut merkittynä almanakkaan Kustaa Aadolfin nimipäiväksi jo 1600-luvulta lähtien. Kustaa II Aadolf kaatui Lützenin taistelussa vuonna 1632, gregoriaanisen kalenterin mukaan 16. marraskuuta.

Taustaa
Juhlapäivä sai alkunsa, kun vasta perustettu Ruotsalainen kansanpuolue päätti puoluekokouksessaan 8. kesäkuuta vuonna 1908 perustaa erityisen ruotsalaisuuden päivän, jonka tarkoituksena oli vahvistaa ruotsinkielisen kansanosan yhteenkuuluvuuden tunnetta. Päiväksi valittiin kuningas Kustaa II Aadolfin kuolinpäivä, sillä hän oli kaatunut kolmikymmenvuotisessa sodassa, jonka yhteydessä luotiin pohja Ruotsin suurvalta-asemalle. Alkuvuosina juhla keskittyikin voimakkaasti kuninkaan henkilön ympärille. Ruotsissa samaa päivää on vietetty 1800-luvulta saakka nimenomaan kaatuneen kuninkaan muistoksi ja juhlan nimi on Kustaa Aadolfin päivä (Gustav Adolfsdagen).

Kieliriitojen värittämällä 1930-luvulla ruotsalaisuuden päivän juhlintaa varjostivat äärimmillään jopa rajuiksi katutappeluiksi kärjistyneet Suomen kieliryhmien väliset kiistat. ”Suomalaisuusintoilijoiden” piirissä päivää pidettiin ”aggressiivisen imperialismin juhlapäivänä”. Aitosuomalaiset ylioppilaat ja lukiolaiset perustivat päivälle vuonna 1932 kilpailevan juhlan, hakkapeliittain päivän.  Toisen maailmansodan aikana pyrittiin korostamaan kansan yhteenkuuluvuutta kielirajoista huolimatta ja myös juhlien järjestäjä vaihtui puoluepolitiikan ulkopuoliseksi Folktingetiksi.

Yliopiston almanakkaan 6. marraskuuta on merkitty liputuspäiväksi vuodesta 1979 lähtien. Nimike svenska dagen (ruotsalaisuuden päivä) on ollut almanakassa vuodesta 1980.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yle Oppiminen: Ruotsalaisuuden päivä 6.11.
 Yle Areena: Ruotsalaisuuden päivä alle minuutissa
 Folktinget om Svenska dagen 
 Svenska Yle Arkivet: Behöver vi svenska dagen? 
 Svenska Yle Vetamix: Varför firas svenska dagen? 

Marraskuun juhlapäivät
Suomen liputuspäivät
Suomenruotsalainen kulttuuri
StumbleUpon

StumbleUpon on kaupallinen WWW-hakupalvelu, jossa yhdistyvät selainkäyttäjien välisen sosiaalisen verkoston periaatteet valikoista käsin luotaviin blogeihin. Internet-selaimeen asennettava lisäosa luo työkalupalkin, joka automatisoi WWW-sivujen keräämisen, jakelun ja arvioinnin eri kategorioihin perustuvalla menetelmällä. 

StumbleUponin käyttö muistuttaa television käyttäjille tuttua kanavasurffausta. Rekisteröidyt käyttäjät voivat asentaa StumbleUponin Firefox-, Mozilla Suite- ja Internet Explorer -selaimiin. StumbleUponin avulla käyttäjät arvioivat WWW-sivuja yksinkertaisella "peukalo ylös, peukalo alas"-menetelmällä. Kukin käyttäjä voi luoda kiinnostuksensa kohteita vastaavaan profiilin, jonka perusteella samankaltaisen profiilin omaaville StumbleUpon suosittelee hyvät arviot saaneita WWW-sivuja. Arvioita voi tehdä myös kirjallisesti, mutta sivujen luokittelu suosituimmuusjärjestykseen tapahtuu kumulatiivisesti käyttäjien "peukalo ylös"-suositusten perusteella.

Yhteisö 
StumbleUpon saavutti miljoonan käyttäjän rajan heinäkuussa 2006. StumbleUponin kotisivujen ja ystävähakusivujen mukaan StumbleUponilla on 26. syyskuuta 2006 tehtyjen tilastojen perusteella yli 1,3 miljoonaa käyttäjää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
StumbleUpon kotisivu
Unofficial StumbleUpon FAQ
Advanced Stumbling Wiki

Yhdysvaltalaiset verkkosivustot
Selainlaajennukset
Suosittelijajärjestelmät