joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Northwest Airlines

Northwest Airlines  oli yhdysvaltalainen lentoyhtiö. Sen solmukohdat olivat Minneapolis-Saint Paulin, Detroit Metropolitanin ja Memphisin kansainvälinen lentoasema. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Minnesotan Eaganissa.

Northwest Airlines oli maailman neljänneksi suurin lentoyhtiö tulojen, matkustajamäärien ja kilometrien mukaan. Northwest kuljetti matkustajia Tyynenmeren yli enemmän kuin mikään muu yhdysvaltalainen lentoyhtiö. Se kuljetti myös rahtia enemmän kuin mikään muu matkustajalentoyhtiö. Northwest Airlines liittyi SkyTeam Allianceen vuonna 2004. Yhtiö hakeutui Chapter 11 -velkasaneeraukseen syyskuussa 2005. Delta Air Lines osti Northwest Airlinesin vuonna 2009, ja vuoden 2010 alussa Nortwest lopetti toimintansa sen fuusioiduttua Deltan kanssa.

Nigerialaismies yritti 25. joulukuuta 2009 räjäyttää yhdysvaltalaisen Northwest Airlinesin lentokoneen lennolla 253. Hänellä oli käytössään PETN-nimistä ainetta.

Laivasto

Vuoden 2009 lopussa:
Airbus A319 57 kpl
Airbus A320-200 69 kpl
Airbus A330-300 11 kpl
Boeing 747-200 2 kpl
Boeing 747-200F 15 kpl
Boeing 747-400 16 kpl
Boeing 757-200 45 kpl
Boeing 757-300 16 kpl
McDonnell Douglas DC-9-30 27 kpl
McDonnell Douglas DC-9-40 7 kpl
McDonnell Douglas DC-9-50 34 kpl

Lähteet

Aiheesta muualla 

Northwest Airlines

Entiset yhdysvaltalaiset lentoyhtiöt
Léon Theremin

Léon Theremin (alk. Lev Sergejevitš Termen (); 28. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1896 Pietari – 3. marraskuuta 1993 Moskova) oli venäläinen keksijä.

Theremin keksi vuonna 1920 elektronisen soittimen, jonka hän nimesi itsensä mukaan thereminiksi (). Theremin siirtyi 1920-luvulla Yhdysvaltoihin, jossa hän soitti New Yorkin filharmonikkojen kanssa thereminiä. Theremin haki keksinnölleen patentin vuonna 1929.

Theremin palasi Neuvostoliittoon 1930-luvun loppupuolella ja joutui vangituksi. 1970-luvulla hän opetti thereminin soittoa sisaruksensa lapsenlapselle Lidija Kavinalle (s. 1967). Kavinasta tuli sittemmin thereministi.

Vuonna 1991 Theremin palasi joksikin aikaa Yhdysvaltoihin. Hän kuoli Moskovassa vuonna 1993. Léon Thereminin elämästä on tehty dokumenttielokuva Theremin: An Electronic Odyssey (1993), joka valmistui ennen hänen kuolemaansa.

Thereminin soittajia on muun muassa Carolina Eyck.

Lähteet 

Venäläiset keksijät
Venäläiset muusikot
Soitinten keksijät
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Stardust (luotain)

Stardust oli NASAn komeettaluotain, joka tutki Wild 2 -komeettaa. Se myös ohitti asteroidi Annefrankin 2. marraskuuta 2002.

Missio 

Aluksen kehitti NASAn Jet Propulsion Laboratory Kaliforniassa pääurakoitsijanaan Lockheed Martin -yhtiö. Avaruusaluksen laukaisu tapahtui 7. helmikuuta 1999 Boeingin Delta II -raketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta.

Luotain lensi komeetan pyrstön läpi 2. tammikuuta 2004 ottaen näytteitä siitä aerogeelillä pinnoitetulla näytteenkeräimellä. Aluksen näytekapseli laskeutui Yhdysvaltain ilmavoimien Utah Test and Training Range -koeampuma-alueelle 15. tammikuuta 2006. Kyseessä on ensimmäinen kerta, jolloin  komeettapölyä on tuotu tutkittavaksi maanpäällisiin laboratorioihin. Pölyn kemiallisen analyysin uskotaan lisäävät tietoa aurinkokunnan synnystä.

1800-luvun lopulla esiintyi uskomuksia, että komeetat ovat levittäneet elämän Maahankin. Edelleen ollaan varautuneita siihen, että komeetoissa olisi esimerkiksi viruksia – alus on erittäin törmäyksenkestävä (tosin sen "sisaralus" Genesis hajosi osiin, kun se laskeutui Maahan laskuvarjonsa aukematta) ja sen näytteet tutkitaan tiloissa, jotka vastaavat suojaukseltaan kulkutautien tutkimuslaboratorioita.

14. helmikuuta 2011 Stardust ohitti Tempel 1 -komeetan ja tutki, mitä Deep Impact -luotaimen iskeytymisosa sai aikaan komeetan pinnalle. Iskeytyjä oli tehnyt komeettaan arviolta noin 150 metrisen kraatterin.

Suomalainen osuus 

Aluksen CIDA (Comet and Interstellar Dust Analyzer) massaspektrometrissä on suomalainen tietokoneohjelmisto, jonka toteutti Ilmatieteen laitos. Se kuuluu Saksan avaruusjärjestön (DLR) rahoittamaa ja saksalainen von Hoerner & Sulger GmbH-yhtiön toteuttamaa laitetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Stardustin kotisivut 
 Stardust@home 
 NASAn sivusto 
 Ilmatieteen laitoksen sivu  
 IL: Näytteen palautus Maahan
Asteroid 5535 Annefrank size, shape, and orientation: Stardust first results 
Mission Information: STARDUST  

Avaruusluotaimet
Komeettaluotaimet
Asteroidiluotaimet
Mila Rodino

Mila Rodino (”Rakas isänmaa”) on Bulgarian kansallislaulu. Laulu perustuu Tsvetan Radoslavovin isänmaalliseen lauluun ”Gorda Stara Planina”, jonka hän kirjoitti ja sävelsi Serbialais-bulgarilaisen sodan aikaan 1885. Laulusta tuli kansallislaulu 1964. Tekstiä on muokattu useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1990.

Vuosina 1886–1944 Bulgarian kansallislauluna oli Shumi Maritsa — Шуми Марица (”Kuohu Maritsa, veren punaama”).
 

Мила Родино

Горда Стара планина,
до ней Дунава синей,
слънце Тракия огрява,
над Пирина пламеней.

Припев:
Мила Родино,
ти си земен рай,
твойта хубост, твойта прелест,
ах, те нямат край.

Паднаха борци безчет
за народа наш любим,
майко, дай ни мъжка сила
пътя им да продължим.

 
Mila Rodina

Gorda Stara planina,
do nej Donava sinej,
slantse Trakiya ogrjava,
nad Pirina plamenej,

Pripev:
Mila Rodino,
ti si zemen raj,
tvojta chobost, tvojta prelest,
ah, te njamat kraj.

Padnaha bortsi bezchet
za naroda nash ljubim,
majko, daj ni muzhka sila
putja im da produlzhim.

Epävirallinen suomennos:

Rakas isänmaa   
   
Jylhät Balkanin vuoret,   
vieressä siintää Tonava,   
aurinko paistaa Traakian yllä,   
heijastuen Pirinasta.   
    
Kuoro:   
Rakas isänmaa,   
olet paratiisi maan päällä,   
kauneutesi ja viehättävyytesi,   
ah, ne ovat loppumattomat.   
    
Monet soturit antoivat elämänsä   
rakkaan kansamme edestä,   
äiti, anna meille voimaa   
seurata heidän askelissaan. 

Toista säkeistöä ei juurikaan käytetä virallisissa yhteyksissä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuuntele Bulgarian kansallislaulu laulettuna

Kansallislaulut
Bulgarialainen kulttuuri
Bulgarialaiset musiikkikappaleet
Fantasiafilmi

Fantasiafilmi tai FantasiaFilmi oli suomalainen elokuviin ja tv-draamaan erikoistunut tuotantoyhtiö. Vuonna 1983 perustettu Fantasiafilmi on tuottanut yli 10 pitkää elokuvaa, 30 tv-elokuvaa sekä tv-sarjoja ja dokumentteja. MRP Matila Röhr Productions ja Fantasiafilmi fuusioituivat keväällä 2006, minkä jälkeen yrityksen kaikki elokuvat on tuotettu nimellä MRP Matila Röhr Productions.

Fantasiafilmin elokuvia, tv-elokuvia ja dokumentteja 
 Lupaus (2005)
 Torjutut muistot (2005)
 Espoon viimeinen neitsyt (2003)
 Mosku – lajinsa viimeinen (2003)
 Umur (2002)
 Kahakka (2001)
 Minäkin rakastan sinua (1998
 Poverty Stinks: Schräng! (1998)
 Eläinten päivä (1997)
 Pekka Parikka - ohjaaja ja kommodori (1997)
 Viola (1997)
 Tie naisen sydämeen (1996)
 Pastoraali (1995)
 Pirita (1995)
 Ruuvimies (1995)
 Anita (1994
 Rondaus (1994)
 Uskon vasta kun pää näkyy (1994)
 Hysteria (1993)
 Marskin risti (1993)
 Krigerens hjerte (Sotilaan sydän) (1992)
 Miehelä (1992)
 Musta enkeli ja tuhoojat (1992)
 Pin up (1992)
 Värttinä - musiikkia maailmalle (1992)
 Who is Joe Louis? (Kuka on Joe Louis?) (1992)
 Ei rakkautta kiitos (1991
 Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991)
 Rytmi (1991)
 Janne Kuutio (1990)
 Lehmännahkatakki (1990)
 Mies pimeästä (1990)
 Olinkin jo lähdössä (1990)
 Puistoja (1990)
 Töpärin kingi (1990)
 1249 km (1989
 Huolehtivainen rakastaja (1989)
 Insiders (1989)
 LEGENDA (1989)
 Musta enkeli (1989)
 Yksinäinen paikka (1998)
 Hukassa (1988)
 Ihan tavallinen ilta (1987)
 Satumaa (1986)
 60° -LEVEYSASTE (1985)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MRP Matila Röhr Productions -kotisivut
 Fantasiafilmi Elonetissä 

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Solera

Solera on sarja tynnyreitä tai muita astioita, joita käytetään vanhentamaan nesteitä, kuten sherryä, madeiraa, marsalaa, mavrodafnia (kreikkalainen tummanpunainen väkevöitetty jälkiruokaviini), muscatia, muscadelleä ja balsamiviinietikkaa.

Menetelmässä osa viiniä poistetaan ja pullotetaan vain soleran viimeisestä, vanhimmasta tynnyristä. Tyhjentynyt tynnyri täytetään viimeistä edeltävästä, toiseksi vanhimmasta tynnyristä ja niin edelleen, kunnes ensimmäinen, nuorin tynnyri on täytetty uudella viinillä. Tynnyrit jätetään sitten vanhenemaan, kunnes prosessi toistetaan. Solera voi olla viinitilan suurin pääoma, ja siinä käytetyt tynnyrit siirtyvät yleensä sukupolvelta toiselle.

Viini
Astiat
Laura Nyro

Laura Nyro (18. lokakuuta 1947 – 8. huhtikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen laulaja ja laulunkirjoittaja. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muun muassa ”And When I Die”, ”Stoney End”, ”Wedding Bell Blues”, ”Stoned Soul Picnic”, ”Sweet Blindness”, ”Save the Country” ja ”Eli's Coming”. 

Nyro kertoi 24-vuotiaana jättävänsä musiikkialan huonon kaupallisen menestyksen vuoksi. Viiden vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi julkaisemalla albumin Smile. Nyro kuoli munasarjasyöpään 49-vuotiaana.

Diskografia

Studioalbumit 
 More Than a New Discovery (1966)
 Eli and the Thirteenth Confession (1968)
 New York Tendaberry (1969)
 Christmas and the Beads of Sweat (1970)
 Gonna Take a Miracle (1971)
 Smile (1976)
 Nested (1978)
 Mother’s Spiritual (1984)
 Walk the Dog and Light the Light (1993)
 Angel in the Dark (julkaistu postuumisti 2001)

Livelevyt 
 Season of Lights (1977)
 Laura: Live at the Bottom Line (1989)
 Live at Mountain Stage (julkaistu postuumisti 2000)
 Live: The Loom's Desire (julkaistu postuumisti 2002)
 Live in Japan (julkaistu postuumisti 2003)
 Spread Your Wings and Fly: Live at the Fillmore East May 30, 1971 (julkaistu postuumisti 2004)

Kokoelmalevyt 
 Impressions (1980)
 Stoned Soul Picnic: The Best of Laura Nyro (1997)
 Time and Love: The Essential Masters (2000)

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Laura Nyro virallinen sivusto

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Rock and Roll Hall of Fame
Songwriters Hall of Fame
Petropavlovsk-Kamtšatski

Petropavlovsk-Kamtšatski () on noin 180 000 asukkaan kaupunki Kamtšatkan niemimaalla Venäjän kaukoidässä. Se on Kamtšatkan aluepiirin hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee korkeiden vuorten ja tulivuorten keskellä, idästä niemimaahan työntyvän Avatšanlahden pohjoisrannalla. Kaupungin perusti löytöretkeilijä Vitus Bering, joka löysi Avatšanlahden vuonna 1740.

Kaupungin ilmasto on hieman leudompi kuin Siperiassa, mutta kuitenkin talvisin varsin kylmä. Tammikuun keskilämpötila on noin –8 °C, elokuun runsaat + 12 °C. Seutu on erittäin maanjäristysherkkää.

Petropavlovsk-Kamtšatskiin ei ole tie- tai rautatieyhteyttä Kamtšatkan niemimaan ulkopuolelta. Noin 30 km kaupungin ulkopuolella Jelizovossa on kansainvälinen lentokenttä, josta lennetään muun muassa Vladivostokiin, Habarovskiin ja Moskovaan. Matkustajalaivaliikenne on kuihtunut.

Kaupungin naapurissa lahden toisella puolella Viljutšinskissä on Venäjän Tyynenmerenlaivaston ydinsukellusvenetukikohta.

Alueella sijaitsee muun muassa Suomesta katsottuna kaukaisin Hesburger.

Ystävyyskaupungit 
  Unalaska, Yhdysvallat (1990) 
  Kushiro, Japani (1998) 
  Sevastopol, Ukraina (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla

Petropavlovsk aluepiirin hallinnon sivuilla  
Kuvia Petropavlovksiksta  

Kamtšatkan aluepiirin kaupungit
Drapetomania

Drapetomania oli psykiatrinen termi, jolla tarkoitettiin mustaihoisten orjien taipumusta karata omistajiltaan. Termin keksi louisianalainen lääkäri Samuel A. Cartwright vuonna 1851. Drapetomania on tärkeä historiallinen esimerkki tieteellisestä rasismista.

Monet orjanomistajat uskoivat parantavansa orjien elämää, eivätkä siten käsittäneet miksi jotkut halusivat karata. Cartwright uskoi, että drapetomania oli hoidettavissa oleva sairaus. Tehokkaiksi parannuskeinoiksi hän ehdotti ruoskimista. Cartwright keksi myös termin Dysaethesia Aethiopica kuvaamaan orjien motivaationpuutetta, johon ruoskiminen myöskin oli parannuskeino.

Psykiatria
Näennäistiede
Hermès (sukkula)

Hermès [ermes] oli Ranskan avaruusjärjestön 1980-luvulla kehittämä avaruussukkula, josta tuli ESAn ohjelma 1990-luvulla. Hermès-ohjelma alkoi Ranskassa vuonna 1978. Nimettynä sukkulaprojektina se alkoi vasta marraskuussa 1987. Tällöin sen kaavaltiin olevan käytössä vuonna 1995. Ohjelma kuitenkin lopetettiin vuonna 1993 ohjelman kustannusylitysten ja ESAn rahoitusvaikeuksien vuoksi.  

Ohjelma oli syntynyt aikana, jolloin NASA Avaruussukkula oli operatiivisessa käytössä ja Neuvostoliitto rakensi Buran-sukkulaansa. Hermeksen piti lentää länsi-eurooppalaiselle avaruusasemalle (Man-Tended Free Flyer, MTFF), mutta tämäkään hanke ei toteutunut. 

Euroopan avaruusjärjestöllä ESAlla on kuitenkin edelleen oma avaruussukkulaohjelmansa, nimeltä Phoenix. Tavoitteena on saada sukkula käyttöön suunnilleen vuosina 2015–2020. ESA teki toukokuussa 2004 Kiirunassa sukkulan pienoismallilla koelennon, jolla testattiin onnistuneesti automaattista laskeutumista.

Muiden Euroopan maiden hankkeet
ESAn kehitellessä Hermès-sukkulaansa keskittyi Saksa omaan Sänger-avaruussukkulaansa. Myös Englanti suunnitteli HOTOL-sukkulan rakentamista. Molemmat projektit kuitenkin lopetettiin jo kauan ennen prototyypin rakentamista, syynä rahoitusongelmat.

Tekniikkaa
Hermès oli tarkoitus laukaista Ariane 5-kantoraketilla, eikä sukkulassa ollut lainkaan omia voimakkaita rakettimoottoreita.  

Hermès-sukkulassa on samoja piirteitä kuin amerikkalaisessa 1950-luvun lopun X-20 Dynasoar-sukkulasuunnitelmassa. Hermèsiin sopi kolme astronauttia ja 3 000 kg rahtia. Sen laukaisumassa oli 21 000 kg.

Hermès-sukkulan kehityksen päätekijät olivat ranskalaiset lentokonetehtaat Aérospatiale ja Dassault.

Tulevaa
ESAlla on käynnissä uusien kantorakettien kehitysohjelma (FLTP, Future Launcher Technology Programme). Siihen on vuosien ajan kuulunut esitutkimuksia myös avaruussukkuloista. NASAn Orion-alukseen ESA ei ole ottanut siihen kantaa, vaikka sen alkuvaiheessa oli mukana EADS ja Alenia. Venäjän Kliper-sukkulaa ESA on rahoittanut pienellä summalla 2000-luvulla.

Lähteitä
 Harrastelijasivu
 ESA:n suunnitelmat

Avaruussukkulat
Oravi

Oravi on kylä Haukiveden ja Joutenveden välissä sijaitsevalla kapealla kannaksella nykyisen Savonlinnan kaupungin, entisen Säämingin kunnan alueella. Asukkaita kylässä on ympärivuotisesti noin sata.

Oravin kylässä toimi 1900-luvun alkuun asti ruukki ja kylä olikin tuolloin asukkailtaan runsaslukuisempi. Oravi on perinteisesti elänyt vesiliikenteestä. Vuonna 1861 valmistui tukinuittoa varten Oravin avokanava, mutta se kävi pian ahtaaksi nippu-uitolle ja 1960 valmistui läheisyyteen Haponlahden kanava, joka ruopattiin myöhemmin syväväyläksi. Kanavan valmistuminen lyhensi Savonlinnan ja Joensuun välistä vesiyhteyttä 35 kilometrillä. Pitempi reitti kulkee Tappuvirran kautta.

Oravissa on kaksi matkailukohdetta: Linnansaaren kansallispuisto ja melontakeskus. Varsinkin kesäisin Oravissa vierailee mökkiläisiä ympäröiviltä alueilta, sekä turisteja muista Euroopan maista. Kylässä toimii kesäisin 1–2 ravintolaa, ravintola Ruukinranta, sekä satunnaisesti vastarannalla Makasiinirakennuksessa esim. pop-up Thai-ravintola.

Välimatkoja
Ahvensalmelle 9 km
Enonkoskelle 21 km
Savonlinnan lentoasemalle 35 km
Savonlinnan Pääskylahden rautatieasemalle 39 km
Savonlinnaan 42 km
Varkauteen 60 km.
Oravin kautta kulkee Savonlinnasta Varkauteen johtava seututie 468.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Oravin kanava
Oravin vanha kanava Google Mapsissa

Säämingin kylät
David Byrne

David Byrne (s. 14. toukokuuta 1952 Dumbarton, Skotlanti) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja muusikko. Hänet tunnetaan Talking Heads -yhtyeen laulaja-keulahahmona sekä soolouraltaan. Vuonna 2002 hänet nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen Talking Headsin mukana.

Elämä ja ura

David Byrne syntyi Skotlannin Dumbartonissa 14. toukokuuta 1952 mutta kasvoi Pohjois-Amerikassa, lähinnä Kanadan Ontarion provinssin Hamiltonissa ja Yhdysvaltojen Marylandin osavaltion Baltimoressa. Byrne opiskeli muotoilua Rhode Islandilla, mutta jätti opinnot kesken jo vuoden jälkeen. Taidekoulussa hän kuitenkin tapasi Chris Frantzin ja Tina Weymouthin, tulevat yhtyetoverinsa Talking Headsissa. Vuonna 1979 Talking Heads oli noussut new waven eturintamaan, ja yhtyeen lauluntekijä ja laulaja Byrne oli tunnettu ja arvostettu muusikko.

Talking Heads teki viimeisen albuminsa vuonna 1988. Byrne oli siihen mennessä tehnyt jo useita soololevyjä, joista ensimmäisen 1981. Hän on lisäksi säveltänyt elokuvamusiikkia esimerkiksi elokuviin Wall Street – rahan ja vallan katu ja Viimeinen keisari, kumpikin vuodelta 1987.

Byrne on muusikon uransa lisäksi myös muun muassa taidemaalari, valokuvaaja ja multimediataiteilija. Hän perusti 1990-luvun alussa oman levymerkkinsä Luaka Bop, joka keskittyy afrikkalaisiin esiintyjiin ja maailmanmusiikkiin.

Byrnellä on yksi tytär, Malu Valentine (s. 1990), vuonna 2004 päättyneestä avioliitostaan Adelle Lutzin kanssa.

Byrne on kertonut olevansa autismikirjolla ja kutsuu itseään "lieväksi aspergeriksi". Hän sanoo tämän näkyvän hänen omaperäisessä karjahtelua, vingahtelua ja vääntelehtimistä sisältävässä lavaesiintymisessään sekä epäsovinnaisissa lauluissaan.

Diskografia

Sooloalbumit
 The Catherine Wheel (1981)
 My Life in the Bush of Ghosts (Brian Enon kanssa) (1981)
 The Knee Plays (1985)
 Rei Momo (1989)
 The Forest (1991)
 Uh-Oh (1992)
 David Byrne (1994)
 Feelings (1997)
 In Spite of Wishing and Wanting (1999)
 Look into the Eyeballs (2001)
 Lead Us Not into Temptation (2003)
 Grown Backwards (2004)
 Everything That Happens Will Happen Today (Brian Enon kanssa) (2008)
 Love This Giant (St. Vincentin kanssa) (2012)
 American Utopia (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla

Artistin viralliset sivut

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Autismin kirjon henkilöt
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Dirk Bogarde

Sir Dirk Bogarde (28. maaliskuuta 1921 Lontoo – 8. toukokuuta 1999 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä ja kirjailija. Kasteessa nimen Derek Jules Gaspard Ulric Niven van den Bogaerde saaneesta Bogardesta tuli kolmilapsisen perheen kuuluisin jäsen. Bogarden puoliksi hollantilainen isä työskenteli sanomalehdessä ja äiti näyttelijättärenä.

Bogarde teki näyttämödebyyttinsä vuonna 1939 lontoolaisessa Q Theatressa. Toinen maailmansota vei Bogarden mukaan taisteluihin, joissa hän ansaitsi muutamia mitaleja ja saavutti lopulta majurin arvon. Hän palasi sodan jälkeen näyttelemään. Hänen elokuvadebyyttinsä oli elokuvassa Dancing with Crime (1947). Kuuluisaksi Bogarde tuli lopulta komediallisesta elokuvasarjasta, jossa hän esitti tohtori Simon Sparrow’ta (mm. Doctor in the House, 1954).

1960-luvulla Bogarde siirtyi kaupallisista elokuvista niin kutsuttuihin taide-elokuviin. Vuonna 1961 hänet nähtiin kohuelokuvassa Uhattu. Elokuvan aihepiiri, homoseksuaalisuus, vieraannutti Bogarden entisiä ihailijoita näyttelijästä. Näyttelijä teki vielä ennen lopullista eläköitymistään runsaasti kehutun roolisuorituksen elokuvassa Daddy Nostalgie (1990). Sekin oli hänen ensimmäinen elokuvatyönsä yli kymmeneen vuoteen.

Bogarde sai elinaikanaan Sir-arvonimen (1992) ja muun muassa kaksi Bafta-palkintoa.

Valikoitu filmografia 
 Kvartetti (Quartet, 1948)
 Sininen lyhty (The Blue Lamp, 1950)
 Kyseessä oleva nainen (The Woman in Question, 1950)
 Kiristäjä (Blackmailed, 1951)
 Yöpommittajat ("Appointment in London", 1953)
 Leivottiin lääkäri (Doctor in the House, 1954)
 Lääkäri merellä (Doctor at Sea, 1955)
 Kaksi kaupunkia (A Tale of Two Cities, 1958)
 Rakkauden unelma (Song Without End, 1960) – Franz Liszt
 Uhattu (Victim, 1961)
 Kapinalliset merellä (H.M.S. Defiant, 1962)
 Suuri voitto (I Could Go on Singing, 1963)
 Palvelija (The Servant, 1963)
 Modesty Blaise – pistävä perhonen (Modesty Blaise, 1966)
 Kuolema Venetsiassa (Morte a Venezia / Death in Venice, 1971)
 Yöportieri (Il Portiere di notte / The Night Porter, 1974)
 Yksi silta liikaa (A Bridge Too Far, 1977)
 Daddy Nostalgie (1990)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Ons Heemecht

Ons Heemecht (tai aiemmin Ons Hémécht) on Luxemburgin kansallislaulu. Sen luxemburginkielinen nimi on suomeksi ”Kotimaamme”. Laulun on säveltänyt Jean Antoine Zinnen vuonna 1864 Michel Lentzin vuonna 1859 kirjoittamiin sanoihin. Laulusta tuli kansallislaulu vuonna 1895.

Sanat

Wou d'Uelzecht durech d'Wisen zéit,
duerch d'Fielsen d'Sauer brécht.
Wou d'Rief laanscht d'Musel dofteg bléit,
den Himmel Wäin ons mécht.
Dat ass onst Land, fir dat mir géif,
heinidden alles won.
Onst Heemechtsland, dat mir sou déif
an onsen Hierzer dron,
onst Heemechtsland, dat mir sou déif
an onsen Hierzer dron.

An sengem donkle Bëscherkranz,
Vum Fridde stëll bewaacht,
Sou ouni Pronk an deire Glanz
Gemittlech léif et laacht;
Säi Vollek frou sech soe kann,
An 't si keng eidel Dreem:
Wéi wunnt et sech sou heemlech dran,
wéi ass 't sou gutt doheem!

Gesank, Gesank vu Bierg an Dall
Der Äerd, déi äis gedron;
D'Léift huet en treie Widderhall
a jidder Broscht gedon;
Fir d'Heemecht ass keng Weis ze schéin;
all Wuert, dat vun er klénkt,
gräift äis an d'Séil wéi Himmelstéin
an d'A wéi Feier blénkt.

O Du do uewen, deem seng Hand
duerch d'Welt d'Natioune leet,
behitt Du d'Lëtzebuerger Land
vru friemem Joch a Leed!
Du hues ons all als Kanner schonn
de fräie Geescht jo ginn.
Looss viru blénken d'Fräiheetssonn,
déi mir sou laang gesinn!
Looss viru blénken d'Fräiheetssonn,
déi mir sou laang gesinn!

Virallinen kansallishymni koostuu säkeistöistä 1 ja 4.

Suorasanainen käännös suomeksi:

Missä Else virtaa niittyjen läpi,
Sauer murtautuu halki kallioiden,
missä viinirypäleet kukkivat tuoksuen Moselin varsilla,
taivas antaa meille viinin:
Se on maamme, jonka edestä 
uskaltaisimme täällä kaikkemme,
kotimaamme, jota kannamme
niin syvällä sydämessämme.

Pimeiden metsiensä siimeksessä,
hiljaisen rauhan vaalimana,
niin vailla koreutta ja kallista loistoa,
se hymyää kotoisan vienosti.
Sen kansa voi kutsua itseään onnelliseksi,
eikä se ole pelkkä unelma:
kuinka kodikasta onkaan asua täällä,
kuinka ihanaa olla täällä kotonaan.

Laulu, laulu vuorilta ja laaksoista
maalle, joka on meitä kantanut,
rakkautesi saa kalliin vastauksen
jokaisen rinnassa.
Kotimaalle ei yksikään laulu ole liian kallis,
jokainen sanakin siitä,
valtaa sielun kuin ääni taivaasta
ja silmämme loistavat liekkien lailla.

Oi, Sinä taivaassa, jonka käsi
johtaa kansakuntia halki maailman,
varjele Sinä Luxemburgin maata
vieraan ikeestä ja piinasta.
Olethan antanut meille kaikille lapsinasi
vapaan hengen,
anna sen vapauden auringon paistaa edelleen,
jonka olemme jo nähneet niin pitkään.

Aiheesta muualla
Ons Heemecht instrumentaaliversiona

Kansallislaulut
Myyrmäen rautatieasema

Myyrmäen rautatieasema () on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenne- ja linja-autoasema Myyrmäessä Vantaankosken radalla Vantaalla. Se sijaitsee Malminkartanon ja Louhelan asemien välissä, noin 12 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen. Se on ensimmäinen Vantaan puolella oleva rautatieasema Vantaankosken radalla Helsingistä päin tultaessa. Lipunmyynti asemalla on lopetettu 2000-luvulla.

Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.

Heti aseman länsipuolella on kauppakeskus Myyrmanni ja Myyrmäkitalo (muun muassa Myyrmäen kirjasto, elokuvateatteri Kino Myyri ja Vantaan taidemuseo Artsi). Aseman itäpuolella sijaitsevat puolestaan Myyrinpuhos, Myyrmäen linja-autoasema sekä Myyrmäen sosiaali- ja terveysasema. Asemalla toimii ravintola Mike's Diner.

Aseman peruskorjaus
Myyrmäen rautatieaseman suunnitteli Arkkitehtitoimisto Lehtovuori, Tegelman ja Väänänen. Asema valmistui vuonna 1975.
 
Aseman tilat pääsivät vuosien varrella heikkoon kuntoon, mutta Kehäradan valmistumista ennen radan vanhan osan asemat perusparannettiin. Aseman peruskorjaus alkoi vesieristysten korjauksella vuoden 2013 aikana. Seuraavaksi remonttiin menivät laiturialueet sekä bussiterminaali. Laiturialueiden päällyste uusittiin ja opastusta parannettiin. Bussiterminaaliin rakennettiin uusia linja-autopysäkkejä Jönsaksentien varteen sekä siirrettiin taksitolppa pois bussiterminaalin alueelta. 

Neljä Kilterin koulun oppilasta maalasi kokeneen graffitimaalarin ohjauksessa huhtikuussa 2013 graffitteja Myyrmäen asemahalliin. Työt pysyivät esillä remontin käynnistymiseen saakka. Myyrmäen asemahallin remontti alkoi kesäkuussa 2014 ja koko sen ajan asemahalli oli poissa käytöstä. Asemahallin remontin oli tarkoitus olla valmis vuoden 2014 marraskuussa. Työt kuitenkin viivästyivät ja asemahalli päästiin avaamaan vasta vuoden 2015 puolella. Maaliskuussa 2015 päättyneen remontin yhteydessä asemalle asennettiin liukuportaat, uudet hissit sekä lisättiin kameravalvontaa. Vanhassa lipunmyyntihallissa avattiin grilli-kahvila Mike’s Diner. Aseman avajaisissa paljastettiin aseman sisätiloihin toteutettu, tuolloin Suomen suurin pysyvä julkisen tilan katutaideteos. MCD x 01600 -nimisen teoksen maalasi viiden viikon aikana kymmenen Multicoloured Dreams -ryhmän taiteilijaa. Loppukeväästä 2015 aseman seinämaalauksia täydennettiin asemarakennuksen kolme seinää kattavalla ulkoteoksella, jonka maalasi chileläinen Un Kolor Distinto -katutaidekaksikko. 

Myyrmäen asema on ollut tunnettu myös kaikkien käytössä olleista pianoista. Niitä jouduttiin ilkivallan vuoksi vaihtamaan useaan kertaan, mutta lopulta syksyllä 2022 pianot poistettiin.

Asemalla pysähtyvät junat
  (Helsinki–Tikkurila–Lentoasema–Huopalahti–Helsinki)

  (Helsinki–Huopalahti–Lentoasema–Tikkurila–Helsinki)

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Matka.fi
 HSL:n reittiopas
 Myyrmäki kuvin : Kuvia Myyrmäen asemalta 

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Rautatieasema
Aljaksandr Hleb

Aljaksandr Paulavitš Hleb (, , s. 1. toukokuuta 1981 Minsk) on valkovenäläinen jalkapalloilija, joka on tällä hetkellä vapaa pelaaja ja etsii uutta seuraa. Hleb on keskikenttämies ja pelaa säännöllisesti maansa edustusjoukkueessa.

Ura 

Hleb aloitti ammattilaisuransa kaudella 1999–2000 Valko-Venäjän liigan BATE:ssa, josta hän siirtyi Saksan Bundesliigan VfB Stuttgartiin noin 150 000 Yhdysvaltain dollarin siirtosummalla vuonna 2000. Hleb nousi nopeasti yhdeksi VfB:n kantavista pelaajista.

Kesäkuun 28. 2005 Hleb siirtyi Valioliigan Arsenaliin. Pelaajan sopimus englantilaisseuran kanssa oli nelivuotinen. Hleb tunnetaan erikoistilanneosaajana ja hänestä kaavailtiin kulma- ja vapaapotkujen vakioantajaa. Hleb teki ensimmäisen maalinsa ”Gunnersille” jo kahden minuutin kuluttua tulostaan kentälle toisen puoliajan alussa ennen kauden alkua käydyssä harjoitusottelussa.

Hleb pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa Arsenalissa 21. elokuuta 2005 Stamford Bridgellä Chelsean vieraana. Hänen esitystään ylistettiin, mutta hieman tämän jälkeen hän loukkasi polvensa edustaessaan Valko-Venäjää maaottelussa. Hleb palasi sairauslomalta 7. joulukuuta Mestarien liigan otteluun Ajaxia vastaan. Kaudella 2005–2006 hänen onnistui vakiinnuttaa paikkansa Arsenalin aloituskokoonpanossa.

Kesällä 2008 Hleb siirtyi 15 miljoonan euron siirtosummalla Espanjan pääsarjassa pelaavaan FC Barcelonaan. Kesällä 2009 hän siirtyi lainasopimuksella Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfB Stuttgartiin, jossa hän oli pelannut aikaisemminkin vuosina 2000–2005. Elokuussa 2010 hän siirtyi lainalle Valioliiga-seura Birmingham Cityyn. Elokuussa 2011 hän siirtyi loppuvuoden ajaksi lainalle Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfL Wolfsburgiin.

Helmikuussa 2012 Hleb siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan Krylja Sovetoviin. Saman vuoden heinäkuussa hän siirtyi Valko-Venäjän liigan BATE:en, jossa oli pelannut aikaisemminkin vuosina 1999–2000.Vuonna 2019 BATE vapautti Hlebin ja hän on nyt vapaa pelaaja

Muuta 

Hlebin veli Vjatšaslau Hleb on myös jalkapalloilija. Hän pelaa seuratasolla Kreikan Kallonissa sekä edustaa Valko-Venäjän maajoukkuetta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hlebin virallinen sivusto 
 Hlebin esittely Arsenalin sivustolla 
 Hlebin haastattelu ESPN Soccernetissä 

Valkovenäläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä

Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä (Alde) () oli vuosina 2004-2019 toiminut kahden Euroopan unionin poliittisen puolueen, Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen ja Euroopan demokraattisen puolueen liitto. Se oli vuoden 2014 eurovaalien jälkeen neljänneksi suurin puolue Euroopan parlamentissa 67 jäsenellä 20 eri maasta. Suomesta ryhmään kuuluvat keskustan ja RKP:n europarlamentaarikot.

Ryhmä henkilöityi loppuaikoinaan vahvasti puheenjohtajaansa Guy Verhofstadtiin ja tämän liberaaliin federalistiseen linjaan. Alde-ryhmä oli yleisesti arvoliberaali sekä ajoi yksilönvapautta, vapaita markkinoita ja sääntelyn purkamista.

Euroopan parlamentin lisäksi Alde oli edustettuna myös alueiden komiteassa, Euroopan neuvoston parlamentaarisessa yleiskokouksessa sekä Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa.

Alde ja Emmanuel Macronin johtama En Marche! -puolue muodostivat Euroopan parlamenttiin 12. kesäkuuta 2019 uuden ryhmän, jonka nimi on Uudistuva Eurooppa.

Alde-ryhmä Euroopan parlamentissa

Taustaa
Liberaalidemokraattisen Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen parlamenttiryhmän kokouksessa, joka pidettiin Brysselissä 13. heinäkuuta 2004, hyväksyttiin suositus uuden ryhmän luomisesta. Ryhmä muodostettiin niistä Euroopan parlamentin jäsenistä, jotka kuuluivat François Bayroun johtaman UDF-puolueen perustamaan Euroopan demokraattiseen puolueeseen, Liettuan työväenpuolueeseen ja Italian Margherita-puolueeseen. Kaksi Euroopan poliittista puoluetta olisivat edelleen erillisiä puolueita Euroopan parlamentin ulkopuolella. Ryhmällä oli alun perin 88 jäsentä.

Alde-ryhmän järjestäytymiskokouksessa, joka pidettiin välittömästi ELDR-puolueen kokouksen jälkeen, ryhmän johtajaksi valittiin Euroopan parlamentin jäsen Graham Watson Yhdistyneen kuningaskunnan liberaalidemokraattisesta puolueesta. Lisäksi kokouksessa hyväksyttiin kymmenestä kohdasta koostuva ”ohjelma Euroopalle”.

Ohjelma
Alde hyväksyi eurovaaliohjelmansa vuodelle 2014 Lontoon kongressissa marraskuussa 2013. Ohjelmassa korostetaan yksinkertaisempaa, vahvempaa ja vähemmän byrokraattista Eurooppaa. Alde-puolueen kärkiehdokkaat kevään 2014 eurovaaleissa olivat ryhmän puheenjohtaja Guy Verhofstadt sekä komission varapuheenjohtaja Olli Rehn.

Alden vaaliohjelmassa painotetaan vihreän talouden merkitystä, kestävää kasvua, työllisyyttä, hallinnon avoimuutta ja tehokkuutta sekä läheisyysperiaatetta. Alden ensisijainen tavoite on voittaa Eurooppaa uhkaavat vakavat taloudelliset haasteet. Vaaliohjelmassa esitellään toimia, jotka johtavat ulos nykyisestä kriisistä vauhdittamalla taloutta ja luomalla uusia työpaikkoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alde-ryhmän verkkosivut
 Alde-puolueen verkkosivut
 Euroopan demokraattisen puolueen verkkosivut
 Alliance of Liberals and Democrats for Europe in the Committee of the Regions 
 Alliance of Liberals and Democrats for Europe in Pace

Europarlamenttiryhmät
Europuolue

Europuolue on Euroopan unionissa kansalliset rajat ylittävä poliittinen toimija. Europuolueilla ei ole henkilöjäseniä, vaan niihin kuuluu kansallisia puolueita.

Europuolueen perustamiseksi sillä on oltava kannatusta vähintään neljänneksessä jäsenvaltioista. Koska Euroopan unionissa on 28 valtiota, tarvitaan kannatusta seitsemässä jäsenvaltiossa.

Kannatukseksi luetaan joko europarlamenttiedustajat, parlamentti- tai alueparlamenttiedustajat tai vähintään kolmen prosentin kannatus europarlamenttivaaleissa. Europuolueet rekisteröidään ja ne saavat puoluetukea. Niiden on kuitenkin hankittava vähintään 15 prosenttia rahoituksestaan ulkopuolelta.

Europuolueet 

Helmikuussa 2020 rekisteröityjä europuolueita oli kymmenen:

Europuolueiksi rekisteröitymättömät puolueen kaltaiset ryhmät 

Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liitto, johon Suomesta kuuluu Vasemmistoliitto, ei ole rekisteröitynyt europuolueeksi.

Lähteet
Kungssången

Kungssången eli Ur svenska hjärtans djup en gång () on Ruotsin virallinen – tosin nykyään harvoin käytetty – kuningashymni, joka lauletaan virallisissa tilaisuuksissa kuninkaan läsnä ollessa. Laulun sanoitti ruotsalainen runoilija C. V. A. Strandberg kuningas Oskar I:n kruunajaisjuhliin vuonna 1844. Laulun alkuperäinen nimi on ”Kungssången” (Kuninkaan laulu). Vapaamielinen runoilija odotti kuninkaasta vapaamielistä hallitsijaa, ja hänen toiveensa käyvät ilmi myös tekstistä. Samoin tekstistä käy ilmi epäsuora kannanotto Suomen kysymykseen. Strandberg elätteli toiveita, että kuningas Oskar I saisi aikaan Suomen jälleenyhdistämisen Ruotsin kruunun alaisuuteen, mitä Strandberg kuvitteli suomalaisten itsensäkin toivovan. Laulun sävelsi Otto Lindblad. Se julkaistiin ensi kerran Strandbergin kokoelmassa Sånger i Pansar vuonna 1845.

Kungssångenin sanat

Ur svenska hjärtans djup en gång 
en samfälld och en enkel sång, 
    som går till kungen fram! 
Var honom trofast och hans ätt, 
gör kronan på hans hjässa lätt, 
och all din tro till honom sätt, 
    du folk av frejdad stam! 

O konung, folkets majestät 
är även ditt: beskärma det 
    och värna det från fall! 
Stå oss all världens härar mot, 
vi blinka ej för deras hot: 
vi lägga dem inför din fot - 
    en kunglig fotapall. 

Men stundar ock vårt fall en dag, 
från dina skuldror purpurn tag, 
    lyft av dig kronans tvång 
och drag de kära färger på, 
det gamla gula och det blå, 
och med ett svärd i handen gå 
    till kamp och undergång! 

Och grip vår sista fana du 
och dristeliga för ännu 
    i döden dina män! 
Ditt trogna folk med hjältemod 
skall sömma av sitt bästa blod 
en kunglig purpur varm och god, 
    och svepa dig i den. 

Du himlens Herre, med oss var, 
som förr du med oss varit har, 
    och liva på vår strand 
det gamla lynnets art igen 
hos sveakungen och hans män. 
Och låt din ande vila än 
    utöver nordanland!

Suomenkielinen käännös

Ruotsalaisten sydämistä kerran 
nousee yhteen ääneen yksinkertainen lauluu, 
kuninkaallemme! 
Ole hänelle ja suvulleen uskollinen, 
tee kruunu hänen kutreillaan keveäksi, 
usko yksin häneen, 
sinä rauhassa elävä kansa! 

Oi kuningas, kansan valta 
on sinunkin, siis suojaa sitä 
ja estä sitä lankeemasta! 
Vastusta tähtemme kaikkia maailman sotajoukkoja, 
mekään emme kavahde heidän uhkaansa: 
vaan laskemme ne jalkojesi juureen - 
kuninkaan jalkojen alustaksi. 

Mutta jos häviömme näyttää joskus koittavan, 
ota harteiltasi purppuraviitta, 
nosta kruunun paino yltäsi 
ja pue yllesi rakkaat värit, 
vanhat keltainen ja sininen, 
ja käy miekkä kädessäsi 
taistelua, tuhoakin kohti! 

Ja tartu viimeiseen lippuumme 
ja uhmassakin johda vielä
miehesi aina kuolemaan! 
Uskollinen kansasi kutoo urheasti 
sydänverestänsä
lämpimän ja jalon purppuraviitan, 
ja kietoo sinut siihen. 

Taivahan Herra, ole kanssamme, 
niin kuin olet ollut kanssamme aiemminkin, 
ja elähdytä rannoillamme 
vanha mielemme jälleen 
ruotsalaisten kuninkaalle ja hänen miehillensä. 
Ja anna Henkesi vieläkin levätä
pohjoisen maan yllä!

Ruotsin kuninkaalliset
Kansallislaulut
Ruotsalaiset musiikkikappaleet
Valitsijayhdistys

Valitsijayhdistys on yhteisö, jonka tarkoituksena on asettaa ehdokas vaaleihin. Valitsijayhdistykset ovat harvinaisempi tapa asettua ehdokkaaksi poliittisiin vaaleihin. Suurimman osan ehdokkaista asettavat puoluerekisterissä olevat rekisteröityneet puolueet. 

Valitsijayhdistykset voivat asettaa ehdokkaita kaikkiin Suomessa järjestettäviin poliittisiin vaaleihin. Eri vaaleissa vaaditaan valitsijayhdistykseltä eri määrä ehdokkaan kannattajia:

 Kuntavaalit ja seurakuntavaalit: 10 äänioikeutettua henkilöä ehdokkaan kunnasta
 Aluevaalit: 50 äänioikeutettua henkilöä ehdokkaan hyvinvointialueelta
 Eduskuntavaalit ja maakuntavaalit: 100 äänioikeutettua henkilöä ehdokkaan vaalipiiristä
 Europarlamenttivaalit: 2 000 äänioikeutettua henkilöä
 Presidentinvaali: 20 000 äänioikeutettua henkilöä

Valitsijayhdistykset voivat yhdessä muodostaa alue-, kunta-, eduskunta- ja europarlamenttivaaleissa yhteislistoja ja toimia ko. vaaleissa samoin kuin puolue. Yhteislista tarkoittaa usean valitsijayhdistyksen muodostamaa yhteistä listaa, hieman samaan tapaan kuin puolueet voivat tehdä keskenään vaaliliiton. Yhteislistat ovat usein välttämättömiä, sillä Suomen suhteellinen vaalitapa suosii puolueiden ehdokkaita yksittäisten ehdokkaiden kustannuksella. Puolueet ja valitsijayhdistykset eivät voi muodostaa yhteistä listaa.

Valitsijayhdistykseen liitytään täyttämällä vaaleihin halutun ehdokkaan kannattajakortti. Eduskuntavaaleissa allekirjoitetaan ja täytetään valitsijayhdistyksen jäsenlistaan syntymäaika, osoite ja allekirjoitus, jolla korvataan erilliset kannattajakortit. Kannattajakortin täyttäminen ei edellytä ehdokkaan äänestämistä varsinaisissa vaaleissa. Yli vuoden vanhaa kannattajakorttia ei hyväksytä.

Lähteet 

Vaalit
Iskander (ohjus)

Iskander (, ) on venäläinen lyhyen kantaman ballistinen ohjus.

Alkuperäinen Scud-ohjusten korvaajaksi aiottu OTR-23 Oka kiellettiin Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisellä INF-sopimuksella. Ohjuksen kantamaa jouduttiin sopimuksen mukaan rajoittamaan 500 kilometriin eli Iskander on lyhyen kantaman ohjus SRBM. 

Ohjuksen kehitystyö aloitettiin NKP:n keskuskomitean ja ministerineuvoston päätöksellä 21. joulukuuta 1988.
Ohjuksen kehitti KBM pääsuunnittelijanaan Sergei P. Nepobedimyi.
Iskanderin ensimmäinen onnistunut laukaisu tapahtui vuonna 1996 ja järjestelmä esiteltiin MAKS-messuilla 1999.
Päivitettyä Iskander-M-järjestelmää testattiin 2011.

Ohjuksen vientiversio Iskander-E kantaa 50–280 km ja sen tarkkuus CEP on 20 m. Ohjuksen kärki painaa 480 kg. Venäjän asevoimien käytössä oleva versio Iskander-M eli Tender omaa suuremman kärjen, on tarkempi ja kantaa pidemmän matkan.

Ohjus on tarkka ja siinä on tavanomainen taistelukärki. Taktinen ohjus Iskander on yksivaiheinen ja kiinteäpolttoaineinen.
Ohjuksessa on elektronis-optinen pääteohjausjärjestelmä, joka lisää ohjuksen tarkkuutta samoin kuin inertiajärjestelmän lisäksi GPS/GLONASS-paikannin.

Kesällä 2014 uutistoimisto Tass kertoi Venäjän asevoimille toimitetun jo monelle paikkakunnalle 500 kilometrin kantaman Iskander-M-ohjuksia. Ohjusten tuotannosta vastaa Venäjän valtionkonsernin Rostehin tytäryhtiö Vysokototšnyje kompleksy (lyh. NPO VK, toiselta nimeltään High Precision Systems).
Venäjä on päivittämässä ohjusta, ja se saataneen operatiiviseen käyttöön viimeistään vuoteen 2020 mennessä.

Iskander eli SS-26 Stone

Vastaavia järjestelmiä 
MGM-140B\E ATACMS
LORA

Lähteet
Nezavisimaja Gazeta 30. syyskuuta 1999  
Nuclear Threat Initiative 
Global Security 
Missile Threat  
http://www.astronautix.com/lvs/iskander.htm
http://www.fas.org/nuke/guide/russia/theater/ss-26.htm
http://www.russianspaceweb.com/iskander.html
http://www.defense-update.com/products/i/iskander.htm
http://www.warfare.ru/?catid=265&linkid=1769
http://www.dtig.org  Übersicht ballistischer Lenkwaffen aus russischer Produktion (deutsch)

Viitteet

Aiheesta muualla

Maria Pettersson: Venäjä siirsi ohjuksia keskelle EU- ja Nato-maita (16.12.2013) (hs.fi)
Venäjä sijoitti ballistisia ohjuksia EU-rajalleen - EU harkitsee vastatoimia (16.12.2013) (yle.fi)

Ballistiset ohjukset
Venäläiset ohjukset
Palomaresin lento-onnettomuus

Palomaresin lento-onnettomuus oli Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikoneen ja KC-135 Stratotankerin yhteentörmäys 17. tammikuuta 1966 Välimerellä lähellä Espanjan rannikkoa.

Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikone valmistautui ilmatankkaukseen KC-135 Stratotankerin kanssa lähellä Cuevas del Almanzoran kuntaan kuuluvaa Palomaresin kalastajakylää Almerían maakunnassa. Pommikoneen lähestyessä tankkeria se törmäsi päin tankkauspuomia, jolloin pommikoneen yläosa repesi. Pommikone syttyi tuleen ja alkoi syöksyä mereen hajoten samalla kappaleiksi. Miehistön seitsemästä jäsenestä neljä onnistui pelastautumaan heittoistuimilla. Stratotankerin polttoainekuorma räjähti, ja koneen koko nelihenkinen miehistö menehtyi. Koneiden romut levisivät yli kahdensadan neliökilometrin alueelle.

B-52:n aseistuksena oli neljä vetypommia. Kaksi pommeista putosi maahan ilman laskuvarjon avautumista Palomaresin kylään ja niiden perinteinen räjähdysainelataus räjähti levittäen plutoniumia ympäristöön. Kukaan kylän 1 500 asukkaasta ei loukkaantunut, mutta pommit levittivät plutoniumia 226 hehtaarin alueelle. Palomaresin pelloilta kaivettiin noin 1 400 tonnia plutoniumin saastuttamaa maata ja kasvillisuutta, jotka lähetettiin Etelä-Carolinaan, ydinaselaboratorion ongelmajätealueelle. 

Yksi pommeista putosi laskuvarjo osittain auenneena mereen. Pommin löysi pienoissukellusvene Alvin kahden kuukauden kuluttua noin kahdeksan kilometrin päästä rannikolta 869 metrin syvyydestä. Pommi onnistuttiin nostamaan 7. huhtikuuta 1966 kauko-ohjattavan laitteen avulla. Neljäs pommeista leijui ilman suuria vaurioita maahan laskuvarjon varassa ja löytyi kuivasta joenuomasta.

Lokakuussa 2006 Espanjan viranomaiset raportoivat mitanneensa normaalia korkeampia säteilyarvoja Palomaresin etanoista. Jos jatkotutkimuksissa maan alta löydetään vaarallisia määriä plutoniumia, saattaa tiedossa olla mittava puhdistusoperaatio.

Katso myös
Ydinaseonnettomuus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Spain Program, Palomares, Spain 

Lento-onnettomuudet Espanjassa
Vuoden 1966 lento-onnettomuudet
Ydinaseonnettomuudet
Euroopan vasemmistopuolue

Euroopan vasemmistopuolue on radikaali vasemmistolainen europuolue. Euroopan parlamentissa sen jäsenpuolueiden edustajat kuuluvat GUE-NGL-parlamenttiryhmään.

Euroopan vasemmistopuolue perustettiin 8. toukokuuta 2004. Puolueen perustaminen kävi ajankohtaiseksi lähestyvien europarlamenttivaalien johdosta. Uudenlaista yhteistyötä vasemmistopuolueiden kesken oli valmisteltu erilaisissa tapaamisissa jo vuosia. Uuden puolueen perustaminen kuitenkin jakoi Euroopan vasemmistoa, sillä osa GUE/NGL:n keskeisistä puolueista ei halunnut siihen liittyä. Erimielisyyksiä puolueiden välillä on syntynyt mm. siitä, tulisiko puolueen toimia vain Euroopan unionin alueella. Puolue piti ensimmäisen yleiskokouksensa 30. lokakuuta 2005 Ateenassa.

Euroopan vasemmistopuoluetta johti saksalainen poliitikko ja ekonomisti Gregor Gysi, joka edustaa Saksan Vasemmisto (Die Linke) -puoluetta. Euroopan vasemmiston nykyinen puheenjohtaja on saksalainen poliitikko ja ekonomisti Die Linken Heinz Bierbaum Vasemmistoliitto ja Suomen kommunistinen puolue liittyivät jäseniksi Geneven kokouksessa lokakuussa 2009.

Jäsenpuolueet 

Lähteet:

Lähteet

Aiheesta muualla 
Euroopan vasemmistopuolue

Euroopan vasemmistopuolue
Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liitto

Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liitto (NGLA) on pohjoismainen vasemmistolainen punavihreiden puolueiden liittouma, joka perustettiin 1. helmikuuta 2004 Reykjavíkissä.
NGLA:n jäsenten edustajat kuuluvat GUE/NGL-ryhmään Euroopan parlamentissa. NGLA:n puolueet osallistuvat Uuden eurooppalaisen vasemmistofoorumin tapaamisiin. NGLA:n puolueista vain Suomen Vasemmistoliitto kuuluu Euroopan vasemmistopuolueeseen.

Jäsenpuolueet 
  Vasemmistoliitto
  Vihreä vasemmisto (Vinstrihreyfingin)
  Vasemmistopuolue (Vänsterpartiet)
  Sosialistinen vasemmistopuolue (Sosialistisk Venstreparti)
  Sosialistinen kansanpuolue (Socialistisk Folkeparti)

Kansainväliset vasemmistolaiset järjestöt
Pohjoismaiset järjestöt
Sosialistiset puolueet
Maria Bagrationi

Maria Bagrationi (n. 1050 – vuoden 1103 jälkeen) oli Bysantin keisarinna. Hän oli Georgian kuninkaan Bagrat IV:n tytär ja Bysantin keisari Mikael VII:n ja Nikeforos III:n vaimo. Häntä kutsutaan joskus myös nimellä Alanian Maria. Hänen nimensä oli alun perin Martha. Maria oli tunnettu kauneudestaan ja siitä, että hän rahoitti monien luostareiden rakentamisen.

Maria lähetettiin vuonna 1056 Konstantinopoliin, jossa hänet kasvatettiin keisarinna Theodoran suojeluksessa. Vuonna 1065 Maria meni naimisiin keisari Konstantinos X:n pojan Mikaelin kanssa. Mikaelista tuli keisari vuonna 1067, mutta hänet syrjäytti Nikeforos III vuonna 1078. Maria lupautui menemään naimisiin Nikeforoksen kanssa, jos tämä vuorostaan antaisi Marian ja Mikaelin pojan Konstantinoksen seurata häntä valtaistuimella. Nikeforos ei kuitankaan pitänyt kiinni lupauksestaan. Maria liittyi tämän jälkeen Aleksios Komnenoksen ja tämän veljen Isaakin suunnittelemaan salaliittoon. Aleksios oli myös huhujen mukaan Marian salainen rakastaja. Vuonna 1081 Aleksios syrjäytti Nikeforoksen, ja hänet julistettiin keisariksi. Aleksios julisti myös nuoren Konstantinoksen omaksi seuraajakseen. Maria asui vielä keisarillisessa palatsissa pitkän aikaa sen jälkeen kun Aleksios ja tämän vaimo Irene Dukaina muuttivat sinne asumaan. Kun Aleksioksen vaimo synnytti hänelle tyttären Annan, antoi Aleksios kihlata hänet Konstantinoksen kanssa. Vuonna 1087 Aleksios sai kuitenkin pojan Johanneksen, jonka hän julisti heti kruununperillisekseen. Annan ja Konstantinoksen kihlaus purettiin, ja Maria joutui vetäytymään luostariin.

Bysantin keisarinnat
1050-luvulla syntyneet
Bagrationien dynastia
1100-vuosikymmenellä kuolleet
Joe Sacco

Joe Sacco (s. 2. lokakuuta 1960) on maltalainen sarjakuvan tekijä ja toimittaja. Hänet tunnetaan sotareportaasisarjakuvistaan.

Sacco matkusteli laajasti ympäri maailmaa ennen muuttamistaan Yhdysvaltoihin 1972. Hän opiskeli journalismia Oregonin yliopistossa ja valmistui 1981. Valmistuttuaan hän jatkoi matkustelua ja eli Yhdysvalloissa, Maltalla ja eri puolilla Eurooppaa. Hän teki töitä piirtäjänä ja toimittajana monelle eri taholle, esimerkiksi Comics Journal -lehdelle.

Saccon ensimmäinen laajempi sarja oli Yahoo, julkaistu alun perin 1988–1992. Parhaat palat on kerätty Notes from a Defeatist -albumiin. Tänä aikana Sacco kiinnostui Lähi-idän arasta tilanteesta ja matkusti Israeliin sekä miehitetyille alueille, missä hän aloitti ensimmäisen suuremman teoksensa tekemisen. Palestiina on päiväkirjamainen kokoelma Saccon matkakertomuksia ja keskittyy tapaamisiin palestiinalaisten kanssa ja heidän kertomuuksiinsa. Teoksella Sacco voitti American Book Award -palkinnon 1996.

Tämän jälkeen Sacco matkusti Sarajevoon ja Goraždeen Bosnian sodan loppuvaiheilla ja teki kolme sotareportaasisarjakuvaa: Safe Area Goražde, The Fixer ja War's End. Safe Area Goražde voitti Eisner-palkinnon parhaana sarjakuvaromaanina vuonna 2001.

Valittuja teoksia
 
 Safe Area Goražde: The War in Eastern Bosnia 1992–1995, 2002
 The Fixer: A Story from Sarajevo, 2003
 Notes from a Defeatist, 2003
 War's End, 2005
 Footnotes In Gaza, 2009
 Paying the Land, 2020

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laura Honkasalo: Sarjakuvajournalismista skandaalisarjakuvaan. Kulttuurivihkot 3/2000.

Sarjakuvantekijät
Maltalaiset henkilöt
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kannattajakortti

Kannattajakorteilla todistetaan puolueen tai valitsijayhdistyksen perustamiseen tarvittavien kannattajien määrä. Kannattajakorttiin tulee merkitä kannattajan henkilötiedot, vakuutus äänioikeudesta seuraavissa vaaleissa, päivämäärä, joka saa olla enintään vuoden vanha, ja kannattajan omakätinen allekirjoitus. Puolueen perustamiseen ja rekisteröintiin sekä puoluerekisteristä poistetun puolueen uudelleenrekisteröintiin vaaditaan kannattajakortteja 5 000.

Ehdokkaan valitsijayhdistyksen perustamiseen vaaditaan kannattajakortteja:
 Kuntavaalit: 10 ehdokkaan kunnassa äänioikeutettua henkilöä, eräissä pienissä kunnissa oikeusministeriön asetuksella vähintään kolme
 Aluevaalit: 50 ehdokkaan hyvinvointialueessa äänioikeutettua henkilöä
 Eduskuntavaalit: 100 ehdokkaan vaalipiirissä äänioikeutettua henkilöä
 Europarlamenttivaalit: 2 000 äänioikeutettua henkilöä
 Presidentinvaali: 20 000 äänioikeutettua henkilöä

Sähköinen kannatusilmoitus 
1.1.2021 tuli mahdolliseksi antaa kannatusilmoitus puoluerekisteröintiä hakevalle puolueelle sähköisesti tunnistautuen puoluerekisteri.fi-verkkopalvelussa.

Aiheesta muualla 
 Puolueen perustaminen - Oikeusministeriö
 Vaalilaki - Valtion säädöstietopankki Finlex
 Puoluelaki
 Kuntalaki
Puoluerekisteri.fi

Suomen vaalit ja kansanäänestykset