joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gymnasiet Lärkan

Gymnasiet Lärkan on ruotsinkielinen lukio Helsingin Etelä-Haagassa Eliel Saarisen tien vieressä ja Huopalahden aseman lounaispuolella. Koulussa oli noin 420 opiskelijaa vuonna 2021. Se sijaitsee samassa rakennuksessa Hoplaxskolanin Haga-enhetenin kanssa.

Gymnasiet Lärkan on muun muassa Yleisradion ja MTV3:n lukiovertailujen mukaan ylioppilaskirjoituksissa parhaiten pärjännyt ruotsinkielinen lukio Suomessa, ja maanlaajuisesti koulu on ollut yleensä kärkikymmenikössä. Vuonna 2022 opiskelupaikan saamiseen tarvittiin vähintään 7,75:n peruskoulutodistuksen keskiarvo.

Historia 

Lärkan perustettiin Nya svenska läroverket -nimisenä yksityisenä poikakouluna vuonna 1882. Perustajat olivat professori Axel Olof Freudenthal, dosentti Magnus Gottfrid Schybergson ja uskonnonopettaja Karl Theodor Broberg, joista viimeksi mainittu toimi vuoden ensimmäisenä rehtorina. Koulu oli Suomen johtavia yksityiskouluja koko autonomian ajan lopun. Se toimi 1887–1962 Kaisaniemenpuiston laidalla osoitteessa Mikonkatu 25. Sen jälkeen valmistui entisen oppilaan, Woldemar Baeckmanin suunnittelema uusi koulurakennus Etelä-Haagan Isonnevantielle. Koulu muuttettiin yhteiskouluksi 1971. Peruskouluun siirtymisen yhteydessä syksyllä 1977 Nya svenska läröverket kunnallistettiin ja yhdistettiin samalla niin ikään kunnallistetun Munksnäs svenska samskolan kanssa, jolloin syntyi nykyinen Gymnasiet Lärkan. Keskikoulut yhdistettiin ja se sijoitettiin Munkkiniemeen yläasteeksi nimelle Munksnäs högstadieskola.

Tunnettuja koulun entisiä oppilaita
Riko Eklundh, näyttelijä
Nils Elfving, kauppaneuvos
Christina Gestrin, kansanedustaja, rkp
Jens Kyllönen, pokeriammattilainen
Henrik Lax, europarlamentaarikko, rkp
Herman Lindqvist, historioitsija, toimittaja, kirjailija
Algoth Niska, salakuljettaja
Göran Schildt, kirjailija
Alexander Stubb, entinen pääministeri, kokoomus
Nils Törnqvist, fyysikko
Paul Uotila, muusikko
Kjell Westö, kirjailija

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gymnasiet Lärkan 
 Gymnasiet Lärkanin lähialueet Google Maps karttapalvelun sivustossa 

Helsingin lukiot
Suomen ruotsinkieliset lukiot
Haaga
Superjoukko

Superjoukot koostuvat monista galaksijoukoista. Superjoukot muodostavat avaruuteen niin sanottuja seinämiä, jotka muodostavat maailmankaikkeuteen saippuavaahtomaisen rakenteen. Toisin sanoen seinämät ovat kuin saippuakuplien reunoja, joiden keskelle jää paljon tyhjää tilaa, missä ei ole galakseja. Oma galaksimme, linnunrata, kuuluu paikallinen ryhmä -nimiseen galaksijoukkoon, joka puolestaan kuuluu Laniakean superjoukkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Method Man

Method Man (oikealta nimeltään Clifford Smith, s. 2. maaliskuuta 1971 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen rap-muusikko ja näyttelijä. Hän on yksi newyorkilaisen Wu-Tang Clan -hip hop-yhtyeen tunnetuimmista jäsenistä. Hänet tunnetaan myös soolourastaan ja yhteistyöstään Redmanin kanssa. Lisäksi Method Man on esiintynyt esimerkiksi elokuvassa Pilvessä ja televisiosarjoissa Kylmä rinki ja Langalla.

Varhaiset vaiheet 
Smith syntyi Hempstedissä Long Islandissa vuonna 1971. Lapsena hän asui vuorottain isänsä luona Long Islandissa ja äitinsä luona Staten Islandin Park Hillissä. Hän on kertonut nuorena myyneensä ja kokeilleensa huumeita. Park Hillissä hän tapasi paikallisia rap-artisteja, joiden kanssa hän perusti Wu-Tang Clan -hip hop-yhtyeen. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Enter the Wu-Tang (36 Chambers) vuonna 1993 ja Smith julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Tical vuonna 1994.

Diskografia

Soolo

Yhteisalbumit

Singlet

Osittainen filmografia

Elokuva
 1996 - Tyrmäävä komedia (engl. The Great White Hype) - Omana itsenään
 1997 - 187 – koodi murhalle (engl. One Eight Seven) - Dennis Broadway
 1997 - Cop Land - Shondel
 1998 - Belly - Shameek
 1999 - Black and White - Omana itsenään
 2001 - Pilvessä (engl. How High) - Silas
 2002 - Stung - Omana itsenään
 2003 - Scary Movie 3 - Omana itsenään
 2004 - Volcano High - Mr.Ma:n äänenä
 2004 - Hip Hop faijat (engl. My Baby’s Daddy) - No Good
 2004 - Garden State - Diego
 2004 - Päin pilveä (engl. Soul Plane) - Muggsy
 2005 - Mind of Mencia - Omana itsenään (kausi 1, jakso 8)
 2005 - Venom - Deputy Turner
 2006 - Wild ’N Out - Omana itsenään
 2006 - Yo' Mama - Omana itsenään
 2008 - Mitäs me spartalaiset - Persialaisena lähettiläänä
 2008 - The Wackness - Pers
 2014 - The Cobbler
 2016 - Keanu
2019 - Shaft

Televisio 

 2001 - Kylmä rinki (engl. Oz) - Tug Daniels
 2004 - Langalla (engl. The Wire) - Cheese
 2004 - Method & Red - Omana itsenään
 2006 - CSI - Drops
 2011 - Good Wife
 2015–2017 - Blue Bloods - Mario Hunt
 2016 - Luke Cage
 2017 - Rebel
 2017–2018 - The Deuce

Lähteet

Aiheesta muualla
 Wuforever Method Man Interview
 Method Man at the Original Hip-Hop Lyrics Archive
 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Grammy-palkinnon saajat
Wu-Tang Clan
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Konveksi funktio

Funktio  voi olla konveksi eli alaspäin kupera, konkaavi eli ylöspäin kupera, kumpikin, tai ei kumpikaan, kun  on vektoriavaruus

Konveksi funktio 
Funktio  on konveksi, jos

 ,

kun  ja . Tämä on yhtäpitävää sen kanssa että funktion arvot ovat suurempia kuin sen tangenttisuorien arvot samassa kohdassa (sivuamispistettä lukuun ottamatta).

Ominaisuuksia
Konveksilla funktiolla on seuraavat ominaisuudet:
Kahden konveksin funktion summa on konveksi funktio.
Konveksi funktio kerrottuna positiivisella vakiolla on konveksi funktio.
Konveksi funktio on jatkuva, muttei välttämättä differentioituva.
Lineaarinen funktio on konveksi funktio.
Kahdesti derivoituva funktio on konveksi välillä  jos ja vain jos  välillä .

Konkaavi funktio 
Funktio  on konkaavi, jos

 , 

toisin sanoen jos -f on konveksi.

Lähteet 

Analyysi
Silvia

Silvia on latinalaisperäinen naisen etunimi, Silvius-nimen naispuolinen vastine, joka esiintyy myös muodossa Sylvia. Nimi on johdettu latinan metsää tarkoittavasta sanasta silva., 

Suomessa nimi Silva on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1323 henkilölle.

Tunnettuja Silvia-nimisiä 

 Silvia, Ruotsin kuningatar
 Pyhä Silvia, paavi Gregorius Suuren äiti, pyhimys
 Sílvia Alberto, portugalilainen televisiojuontaja ja näyttelijä
 Silvia Andersen, saksalainen näyttelijä
 Silvia Calvó i Armengol, andorralainen poliitikko ja ministeri
 Silvia Cartwright, Uuden-Seelannin entinen kenraalikuvernööri
 Silvia Chivás, kuubalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja 
 Silvia Di Pietro, italialainen vapaa- ja perhosuimari
 Silvia Federici, italialais-yhdysvaltalainen historiantutkija, kansalaisaktivisti ja marxilainen feministi
 Silvia Hosseini, suomalais-iranilainen esseisti, kriitikko ja opettaja
 Silvia Meseguer, espanjalainen jalkapalloilija
 Silvia Modig, suomenruotsalainen radio- ja televisiotoimittaja, Vasemmistoliiton kansanedustaja 
 Silvia Neid, saksalainen jalkapallovalmentaja
 Silvia Parera, espanjalainen uimari
 Silvia Pinal, meksikolainen näyttelijä ja poliitikko
 Silvia Poll, nicaragualais-costaricalainen uimari
 Silvia Rannamaa, virolainen kirjailija
 Sílvia Rebelo, portugalilainen jalkapalloilija
 Silvia Richards, yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja
 Silvia Rupil, italialainen hiihtäjä
 Silvia Saint, tšekkiläinen pornonäyttelijä
 Silvia Soler Espinosa, espanjalainen tennispelaaja
 Silvia Sperber, saksalainen ampuja
 Silvia Ziche, italialainen sarjakuvataiteilija

Kuvitteellisia Silvia-nimisiä 

 Rhea Silvia, roomalaisen legendan mukaan Romuluksen ja Remuksen äiti
 Silvia, Valentinen rakastettu William Shakespearen näytelmässä Kaksi nuorta veronalaista
 Silvia, Kauko Röyhkän romaanissa Silvia
 Silvia Marklund, tv-sarjassa Salatut elämät
 Silvia Night, henkilöhahmo televisio-ohjelmassa Sjáumst með Silvíu Nótt

Nimen muita merkityksiä 
 Nissan Silvia, Nissanin automalli
 Silvia Regina, Silja Linen autolautta, nykyään M/S Stena Saga
 Silvia, Kauko Röyhkän romaani vuodelta 1997.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Johann Friedrich Fasch

Johann Friedrich Fasch (15. huhtikuuta 1688 – 5. joulukuuta 1758) oli saksalainen säveltäjä. 

Fasch syntyi Buttelstädtissä ja opiskeli Johann Kuhnaun johdolla Leipzigissä. Vuonna 1714 hän pääsi viulistiksi bayreuthilaiseen orkesteriin. Vuodesta 1722 lähtien Fasch toimi kapellimestarina Zerbstissä. Hän toimi tässä virassa kuolemaansa saakka.

Fasch sävelsi muun muassa kantaatteja, konserttoja, sinfonioita ja kirkkomusiikkia. Hän sävelsi myös neljä oopperaa, mutta ne ovat kadonneet.

Aiheesta muualla 
 
 Baroque Composers and Musicians 

Saksalaiset säveltäjät
Vuonna 1688 syntyneet
Vuonna 1758 kuolleet
Giuseppe Meazza

Giuseppe Meazza (23. elokuuta 1910 Milano – 21. elokuuta 1979 Lissone) oli italialainen jalkapalloilija. 

Meazza pelasi Interissä 361 ottelua, joissa teki 243 maalia. Italian mestaruuden hän saavutti joukkueessa vuosina 1930, 1938 ja 1940. Myöhemmin urallaan hän pelasi myös verivihollisen AC Milanin paidassa, samoin kuin Juventuksessa ja Atalantassa.

Meazza oli mukana Italian maajoukkueessa sekä 1934 että 1938 MM-kisoissa, joissa molemmissa Italia saavutti maailmanmestaruuden. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 53 ottelua ja teki 33 maalia.

Meazzan mukaan on nimetty Milanon Stadio Giuseppe Meazza.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset jalkapalloilijat
Italialaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Pepi II

Pepi II eli Phiops II Neferkara oli muinaisen Egyptin faarao 6. dynastian loppupuolella. Hänen pitkä hallituskautensa oli vuosina 2215–2157 eaa. ja hän hallitsi lähes satavuotiaaksi asti. Hän oli vasta lapsi noustessaan valtaistuimelle velipuolensa Merenran jälkeen ja hallitsi aluksi äitinsä holhouksessa. Eygyptin suhteet naapurimaihin heikentyivät selvästi tämän hallituskauden aikana. Edeltäjiensä tavoin Pepi II rakensi pyramidinsa Sakkaraan, mutta virkamiehet eivät enää halunneet tulla haudatuksi hallitsijan pyramidin juurelle, vaan komeisiin kalliohautoihin perintömaittensa tuntumaan. 

Pepi II on muinaisen Egyptin pisimpään hallinnut faarao. Hänellä oli pitkän elämänsä aikana monia vaimoja. Pepi II:ta pidetään viimeisenä suurena Egyptin faaraona ennen toista välikautta, sillä pian hänen kuolemansa jälkeen maa hajosi keskenään taisteleviin osiin, ja alkoi hajanainen Egyptin ensimmäinen välikausi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Egyptin faaraot
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Tiber

Tiber () on Italian kolmanneksi pisin joki. Se virtaa Fumaiolo-vuorelta Tyrrhenanmereen 405 kilometrin matkan. Joen valuma-alue 18 000 km². Joki virtaa muun muassa Rooman halki.

Jokea pitkin voi purjehtia Välimereltä Roomaan asti, ja menneinä aikoina se tarjosi paljon paremman kulkureitin kuin maantiet. Niinpä kaupunki voitiin rakentaa niin syvälle sisämaahan, että sitä oli helppo puolustaa laivastohyökkäyksiltä. Toisaalta ennen tulvavallien rakentamista joki tulvi säännöllisesti kaupungin alaviin osiin. Sen vesi ei ollut juomakelpoista, joten talousvesi hankittiin kaivoista ja myöhemmin akvedukteja pitkin kaukaa vuoristoista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Italian joet
Italian vesistöt
Välimereen laskevat vesistöt
Diego Ortiz

Diego Ortiz (n. 1525 – 1570) oli espanjalainen säveltäjä. Vuodesta 1555 lähtien hän toimi Napolissa. Ortizin tuotantoon kuuluu muun muassa hymnejä ja motetteja. Hän kirjoitti myös tutkielman Tratado de glosas sobre cláusulas y otros géneros de puntos en la música de violones.

Espanjalaiset säveltäjät
Renessanssisäveltäjät
Reckoning Night

Reckoning Night on Sonata Arctican neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 11. lokakuuta 2004. Se äänitettiin keväällä 2004. Levyyn sisältyy piilotettu kappale ”Jam”'. Japanin painoksessa on mukana bonuskappale ”Wrecking the Sphere”. Kappale ”Don’t Say a Word” on julkaistu myös Edel Recordsin kokoelmalevyllä Suomimetallia.

Reckoning Night debytoi Suomen virallisen albumilistan sijalla kaksi, jolla se pysytteli kaksi viikkoa. Listaviikkoja kertyi yhteensä kahdeksan. Albumi myi Suomessa kultaa ja se on Sonata Arctican siihen mennessä kansainvälisesti myydyin albumi yli 100 000 kappaleen myynnillään. Saksassa listasijoitus oli 77., Norjassa 69., Sveitsissä 85, Ruotsissa 57. ja Espanjassa 92.

Reckoning Nightilta julkaistiin kaksi singleä. Esikoissinglestä ”Don't Say a Word” tuli yhtyeen toinen ensimmäiselle sijalle singlelistalla yltänyt single ja ensimmäinen, joka ylsi tähän ensimmäisellä listaviikollaan. Samaisesta kappaleesta julkaistiin myös nelikappaleinen EP, joka oli samoihin aikoihin singlen kanssa singlelistalla, parhaimmillaan neljännellä sijalla. Toinen single, ”Shamandalie”, oli listalla yhdeksän viikkoa, joista kaksi sijalla kolme.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Tony Kakko – laulu
 Jani Liimatainen – kitarat
 Henrik Klingenberg – koskettimet
 Marko Paasikoski – basso
 Tommy Portimo – rummut

+

 Nik Van-Eckmann – miesääni (kappaleet ”Don’t Say a Word”, ”White Pearl, Black Oceans” ja ”Wildfire”)

Tuotanto
 Ahti Kortelainen – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja (Finnvox)
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Janne Pitkänen – kansikuva
 Toni Härkönen – valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla
 sonataarctica.info, sanoitukset
 Levyarvio Imperiumi.netissä
 

Vuoden 2004 albumit
Sonata Arctican albumit
Nadežda Krupskaja

Nadežda Krupskaja (, 26. helmikuuta (J: 14. helmikuuta) 1869 Pietari, Venäjä – 27. helmikuuta 1939 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja bolševikki sekä Neuvostoliiton perustajan Vladimir Leninin puoliso.

Krupskajan isä oli vapaamielinen upseeri.  Krupskaja toimi monissa Venäjän Sosiaalidemokraattisen Työväenpuolueen johtotehtävissä puolueen perustamisesta asti. Vallankumouksen jälkeen hänet nimitettiin koulutuksesta vastanneen kansankomissaarin Anatoli Lunatšarskin apulaiseksi. Krupskajan suhde Leniniin oli enemmän ammatillinen kuin romanttinen, ja Aleksandra Kollontai kuvaili sitä jopa orjuudeksi. 

Vaikka Krupskaja oli arvostettu NKP:n piirissä, hän ei pystynyt estämään Josif Stalinin valtaannousua eikä Leninin ympärille rakennettua henkilökulttia. Stalin ja hänen kannattajansa pyrkivät eristämään Krupskajan. 

Krupskaja oli alkujaan opettaja, ja vuodet 1929–1939 hän oli kansansivistystyön varakansankomissaari. Koulutus ja kirjastolaitos olivat hänen työssään keskeisellä sijalla. Hän loi Neuvostoliiton kirjastolaitoksen.

Suomennetut teokset 
 Elämäntapakysymyksistä, artikkelikokoelma, 1931
 Kasvatuksesta, valittuja kirjoituksia ja puheita, 1965
 Koulujen itsehallinnosta, 1932
 Lenin propagandistina ja agitaattorina, 1933
 Lenin puoluelehdistön toimittajana ja järjestäjänä, 1935
 Leninin elämänvaiheet, 1969
 Muistelmia Leninistä. Bolshevikkien maanalaista toimintaa ja Toveri Lenin Suomessa vv. 1905-1907, 1931
 N. Krupskajan Kirjeitä pioneereille, 1933
 Toverit, työläiset taistelkaa polyteknillisen koulun puolesta, 1931
 Varhaiskoulukasvatuksesta maaseudulla (III Yleisvenäläinen varhaiskoulukasvatuksen konferenssi), 1926

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Bolševikit
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Neuvostoliiton johtajien puolisot
Vladimir Lenin
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Ulkoministeri

Ulkoministeri on hallituksen jäsen, jonka päävastuulla ovat kansainväliset suhteet. Ulkoministeri on monissa maissa yksi merkittävimmistä ministerinviroista. Joissakin tapauksissa pääministeri tai presidentti ottaa itse ulkoministerin tehtävät hoidettavakseen.

Suomessa ulkoministerin nimike on ulkoasiainministeri, Isossa-Britanniassa Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs ja Yhdysvalloissa Secretary of State.

Nykyisiä ulkoministerejä
 Dominic Raab, Britannia 2019–
 Jean-Yves Le Drian, Ranska 2017–
 Ann Linde, Ruotsi 2019–
 Pekka Haavisto, Suomi 2019–
 Sergei Lavrov, Venäjä 2004–
 Urmas Reinsalu, Viro 2019–
 Antony Blinken, Yhdysvallat 2021–
 Wang Yi, Kiina 2013–

Huomattavia ulkoministerin tehtävissä ansioituneita
Nikita Panin, Venäjä 1762–1781
Charles-Maurice Talleyrand, Ranska 1797–1807
Klemens von Metternich, Itävalta 1809–1848
Sergei Sazonov, Venäjä 1910–1916
Raymond Poincaré, Ranska 1912–1913, 1922–1924
Edvard Beneš, Tšekkoslovakia 1918–1935
George Curzon, Yhdistynyt kuningaskunta 1919–1924
Gustav Stresemann, Saksa 1923–1929
Austen Chamberlain, Yhdistynyt kuningaskunta 1924–1929
Frank B. Kellogg, Yhdysvallat 1925–1929
Aristide Briand, Ranska 1925–1932
Joachim von Ribbentrop, Saksa 1938–1945
Anthony Eden, Yhdistynyt kuningaskunta 1935–1938, 1940–1945, 1951–1955
Vjatšeslav Molotov, Neuvostoliitto 1939–1949, 1953–1956. (vuoteen 1946 ulkoasian kansankomissaari)
Andrei Gromyko, Neuvostoliitto 1957–1985
Ahti Karjalainen, Suomi 1961–1975
Henry Kissinger, Yhdysvallat 1973–1977
Cyrus Vance, Yhdysvallat 1977–1980
Huang Hua, Kiinan kansantasavalta, 1976–1983
Qian Qichen, Kiinan kansantasavalta 1988–1998
Tarja Halonen, Suomi 1995–2000 (ulkoasiainministeri)
Wolfgang Schüssel, Itävalta 1995–2000
Colin Powell, Yhdysvallat 2001–2005
Jack Straw, Yhdistynyt kuningaskunta 2001–2006
Paavo Väyrynen, Suomi 1977–1982, 1983–1987, 1991–1993

Ministerit
Ulkopolitiikka
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars

The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars (usein käytetään myös nimeä Ziggy Stardust) on David Bowien vuonna 1972 julkaisema konseptialbumi, joka äänitettiin vuosina 1971–1972. Se on Bowien läpimurto- ja kenties myös tunnetuin albumi. Tyyliltään se edustaa glam rockia.

Albumi sijoittui parhaimmillaan Britannian listalla viidenneksi ja Yhdysvalloissa sijalle 75. Melody Maker -lehti nimesi Ziggy Stardustin 1970-luvun keskeiseksi albumiksi. Vuonna 1997 Ziggy Stardust sijoitettiin 20. parhaimmaksi albumiksi HMV:n, Channel 4:n, The Guardianin ja Classic FM:n järjestämässä Music of the Millennium -äänestyksessä. Albumin tunnetuin kappale on ”Starman”, joka julkaistiin singlenä 28. huhtikuuta 1972 b-puolenaan ”Suffragette City”. Kappale nousi Britanniassa listan sijalle 10. Hyvän menestyksen siivittämänä Bowie pääsi myös esittämään sen suosittuun Top of the Pops -televisio-ohjelmaan. 

Levyn kansikuvan otti Brian Ward -niminen valokuvaaja kylmänä, sateisena yönä Lontoossa osoitteessa 23 Heddon Street. Siitä on tullut Bowien faneille lähes pyhiinvaelluspaikka. Kuva otettiin alun perin mustavalkofilmille, joka myöhemmin väritettiin.

Albumin vinyyliversion takakannessa on merkintä ”To be played at maximum volume” eli ”soitettavaksi täysillä”.

Ziggy Stardust -hahmo
Bowie loi levyä ja lavaesiintymisiään varten itselleen alter egon nimeltä Ziggy Stardust, joka oli ulkoavaruudesta maan pinnalle laskeutunut rocktähti. Ziggyn hahmossa Bowie hyödynsi japanilaista kabuki- ja nō-teatteria, pantomiimia ja androgyynisyyttään, johon kuului vahva meikki, punaiseksi värjätty piikkikampaus ja kimaltavat asusteet. Media kritisoi usein Bowien keksimää Ziggy Stardust -hahmoa kopioksi amerikkalaisesta glam/shock rock -yhtye Alice Cooperista ja yritti luoda yleisölle käsitystä, että Cooper ja Bowie olivat ilmiriidoissa keskenään. Bowie oli ennen Ziggy-hahmonsa keksimistä ollut Cooperin konsertissa ja nähnyt androgyynin, silmämeikkiä käyttäneen Cooperin teatraalisen esityksen ja vaikuttunut siitä suuresti. Bowien entisen managerin Tony Zanettan mukaan Bowie oli äärimmäisen kateellinen Alice Cooperille, koska ei keksinyt ideaa ensin.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Bowie paitsi "It Ain't Easy". 

A-puoli
 
 
 
 
 
B-puoli

Vuoden 1990 uusintapainoksen bonuskappaleet (Rykodisc)

30th Anniversary Reissue -bonuslevy
 Moonage Daydream (Arnold Corns -versio) 
 Hang on to Yourself (Arnold Corns -versio) 
 Lady Stardust (demo) 
 Ziggy Stardust (demo) 
 John, I'm Only Dancing 
 Velvet Goldmine 
 Holy Holy (äänitetty 1972) 
 Amsterdam 
 The Supermen (äänitetty 1971) 
 Round and Round 
 Sweet Head (otto 4) 
 Moonage Daydream (uusi miksaus)

Kokoonpano
David Bowie – laulu, kitarat, saksofoni
Mick Ronson – kitara, piano, laulu
Trevor Bolder – basso
Mick Woodmansey – rummut
Dana Gillespie – taustalaulu kappaleessa "It Ain't Easy"

Arvostelut
Allmusic: () linkki
Blender: () linkki
Pitchfork: 10/10

Lähteet

Viitteet

David Bowien albumit
Vuoden 1972 albumit
Konseptialbumit
Henni

Henni on suomalainen naisen etunimi, joka on ollut almanakassa vuodesta 1973. 

Henni on vanha länsisuomalainen muunnos nimestä Henriikka, joka on Henrikin sisarnimi.

Vuoteen 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on kaikkiaan ollut kirjoilla 1 546 Henni-nimistä naista ja noin 20 miestä. Lisäksi Henny-nimisiä naisia on ollut 313. Nimi on yleisempi Pohjois-Suomessa kuin Etelä-Suomessa.

Tunnettuja Hennejä ja Hennyjä

Henni Malinen, suomalainen jalkapalloilija
Henny Meijer, alankomaalainen jalkapalloilija
Henny Porten, saksalainen elokuvanäyttelijä
Henni Rinkinen, suomalainen jalkapalloilija
Henni-Liisa Stam, suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä
Henny Waljus, suomalainen näyttelijä

Lähteet 

Etunimet
Dinosaurus Stereophonicus

Dinosaurus Stereophonicus on CMX-yhtyeen studioalbumi vuodelta 2000. Sitä äänitettiin toukokuusta elokuuhun 2000 ja se julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi on kaksoislevy. Se edustaa tyylillisesti progressiivista rockia, kuten yhtye ilmoitti jo ennen levyn nauhoituksia. Yhtye on ilmaissut albumin olevan perinteisiltä progeartisteilta vaikutteita ottavaa musiikkia ilman varsinaista uutta kokeilua. Albumi julkaistiin yhtyeen kahden vuoden keikkatauon aikana, eikä yhtye keikkaillut levyn julkaisun tiimoilta.

Kappaleet

CD 1
 "Kreetan härkä" – 4:58
 "Kansantalouden saavutusten näyttely" – 4:12
 "Ei koskaan" – 6:21
 "Iliman pielet" – 4:21
 "Ohjelmansiirtoketjun mittaustauko" – 2:24
 "Pelon enkeli" – 5:36
 "Loputtomasti samaa" – 5:43
 "Ilmestyskirjanpitäjä" – 1:57
 "Kylmänmarja" – 8:59
 "Baikonur" – 10:08
 "Negatiivinen alkusoitto" – 1:18

CD 2
 "Jatkuu niinkuin sade" – 4:29
 "Tuonen lintu" – 5:29
 "Luuhamara" – 4:18
 "Tämän runon tahtoisin unohtaa" – 4:47
 "Kultaiset portaat" – 5:27
 "Meidän syntimme" – 4:52
 "Myrskyn ratsut" – 6:27
 "Karsikkopuu" – 5:33
 "Olkoon täysi sinun maljasi" – 10:00
 "Suurta yötä päin" – 3:40
 "Tähdet sylissään" – 7:55

Kaikki laulut on säveltänyt CMX ja sanoitukset on kirjoittanut A. W. Yrjänä.

Tekijät

Yhtye
A. W. Yrjänä – basso ja laulu
Tuomas Peippo – rummut
Janne Halmkrona – kitarat
Timo Rasio – kitarat

Vierailijat
Martti Salminen
Ann Bell Fell
Aki Eronen
Risto Salmi
Teropekka Virtanen
Illusion Rake
Gabi Hakanen
Kampin Laulu

Arvostelut 
 City: 
 Rytmi: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 CMX keväisessä haastattelussa. Soneraplaza 8.5.2000. (Internet Archive)
 Luukkanen, Antti: CMX legotehtaan kehittelyosastolla. Soundi 11/2000. (Internet Archive)
 Mattila, Pertti: ”Osaamme onneksi vieläkin yllättää”. Savon sanomat 30.10.2000.
 Talvio, Otto: CMX ja öljykriisin raikas tuulahdus. Nöjesguiden 20.11.2000. (Internet Archive)
 

CMX:n albumit
Vuoden 2000 albumit
Rauli Eskolinin tuottamat albumit
Hohmannin siirtorata

Hohmannin siirtorata määrittää ratamekaniikassa lisänopeuden ja vastaavan ajoaineen määrän, joka tarvitaan planeetalta toiselle matkaamiseen. Teorian kehitti saksalainen Walter Hohmann vuoteen 1916 mennessä. 

Hohmann-ratoja on käytetty eniten satelliittien siirtoon Maata kiertävältä matalalta radalta (LEO) geosynkrooniselle kiertoradalle (GEO). Rata määrittää myös siirtoon kuluvan ajan. LEO-radalta GEO-radalle kuluu viisi tuntia, LEO-radalta Kuuhun viisi päivää. Kaukaisille planeetoille ei yleensä voida lentää Hohmannin ratoja pitkin vaikka ne olisivat nopeimpia. Tällöin yleensä lennetään eri planeettojen ohi ottaen niiden vetovoimasta lisänopeutta luotaimelle Painovoimalinko-periaatteella. Tällä säästetään merkittävä määrä ajoainetta ja tehdään luotaimen laukaisu Maasta avaruuteen mahdolliseksi. 

Hohmannin siirtorata on puolikas ellipsistä, joka koskettaa rataa, jolta lähdetään ja rataa, jolle halutaan päästä. Radan muuttaminen vaatii kaksi luotaimen rakettimoottorin polttoa, joilla lisätään tai vähennetään ratanopeutta. 

Oletuksena on impulssimainen ratanopeuden lisääminen. Todellisuudessa rakettimoottorin poltot kestävät kymmeniä sekunteja, mutta oletus toteutuu suhteellisen tarkkaan.

Matematiikka 
Luotaimen nopeus ympyräradalla on

jossa:
  luotaimen nopeus
 keskuskappaleen gravitaatiovakio
  luotaimen etäisyys massakeskiöstä
  radan puoliakselin pituus

Hohmannin siirron vaatima lisänopeus, deltaV, on 
, nopeuslisä periapsiksessa (2)

, nopeuslisä apoapsiksessa (3).
jossa:
  matalamman radan säde,
  ylemmän radan säde.

Siirto korkeammalta radalta matalammalle kestää Keplerin lakien mukaan

jossa:
 Siirtoradan puoliakselin pituus.

Aiheesta muualla 
 Ratamekaniikka, Mr. Braeunig 

Avaruustoiminta
Freedom House

Freedom House on yhdysvaltalainen laitos, joka sanoo työskentelevänsä demokratian ja vapauden puolesta. Järjestön perustivat lukuisat henkilöt vuonna 1941, perustajien joukossa oli muun muassa Eleanor Roosevelt.

Freedom House julkaisee raportissaan vuosittain luettelon, jossa arvioidaan maailman maat vapaiksi, osittain vapaiksi ja ei-vapaiksi. Luokittelussa otetaan huomioon niin poliittinen kuin ihmistenkin vapaus. Freedom House on muun muassa pudottanut Vladimir Putinin aikana Venäjän osittain vapaasta ei-vapaaksi maaksi. Esimerkiksi Kuuba on mainittu koko sosialistisen historiansa ajan ei-vapaaksi huonoimmilla mahdollisilla arvosanoilla. Samaan arvosanaan pääsevät muun muassa Pohjois-Korea, Sudan, Turkmenistan, Uzbekistan, Libya, Syyria ja Tiibet.

Freedom House ei anna objektiivisia perusteluja luokitteluilleen, vaan pisteyttää maita pistein 1–7 erilaisten kysymysten perusteella, esimerkiksi: ”Kohdellaanko väestöä yhdenvertaisesti lain edessä?” niin, että 7 on heikoin tilanne ja 1 on paras tilanne.

Freedom Housea rahoittavat lukuiset säätiöt, kuten Lynde and Harry Bradley Foundation, Sarah Scaife Foundation ja Soros Foundation. Se saa 2/3 tuloistaan Yhdysvaltain hallitukselta, National Endowment for Democracyn, Yhdysvaltain kehitysyhteistyöviraston ja sisäministeriön kautta. Koska sillä on läheiset yhteydet Yhdysvaltain hallintoon, muun muassa Noam Chomsky ja Edward S. Herman kritisoivat kirjassaan Manufacturing Consent sen suhtautuvan arvioitaviin maihin sen mukaan, ovatko ne hyödyksi Yhdysvaltojen intresseille. Räikeimpänä esimerkkinä Chomsky ja Herman pitävät sitä, kun Freedom House kuvaili El Salvadoria 1980-luvulla hallinneen ja omia kansalaisiaan murhanneen hallinnon järjestämiä vaaleja ”ihailtavaksi”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Freedom House
  Freedom House: when "freedom" is only a pretext, Voltaire Network, September 2004
 What is "good" press freedom? The difficulty of measuring freedom of the press worldwide, Christina Holtz-Bacha, 2004.
 Freedom House Publications

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Magnetiitti

Magnetiitti (Fe3O4) on spinelliryhmään kuuluva oksidimineraali ja tärkeä rautamalmimineraali. Kemiallisesti se on rauta(II,III)oksidia. Puhdas magnetiitti sisältää 72 % rautaa. Magnetiitti voi myös sisältää prosentin verran vanadiinia tai titaania. Nimensä mukaisesti magnetiitti on vahvasti magneettinen materiaali, tarkemmin sanottuna ferrimagneetti.

Kidejärjestelmältään magnetiitti on kuutiollinen. Kiteet ovat usein oktaedreja tai rakeisia aggregaatteja. Magnetiitin väri on raudanmusta tai harmaanmusta. Viirun väri on musta. Kiilto on himmeä metallinkiilto. Magnetiitin kovuus on 5,5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,9–5,2 g/cm³. Se ei sula kaasuliekissä, mutta liukenee suolahappoon.

Magnetiittimalmeja esiintyy magmakivissä ja metamorfiiteissa. Esiintymiä on muun muassa Kolarin ja Kemijärven alueilla. Myös Ruotsissa, Intiassa ja Yhdysvalloissa on suurehkoja esiintymiä.

Myös eliöiden aivoissa esiintyy magnetiittia, ja sitä löytyy ihmisellä etenkin aivokalvosta. Monet eläimet suunnistavat magnetiittihiukkasten fysikaalisiin ominaisuuksiin perustuvan magneettikompassinsa avulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Webmineral data
 Mineral galleries
 Mindat.org: Magnetiitti

Ferrimagneettiset aineet
Magnetismi
Malmimineraalit
Oksidimineraalit
Oksidit
Rautamineraalit
Rautayhdisteet
Väriaineet
Sampo Karpo

Sampo Karpo (s. 1976) on suomalainen luovan työn ja markkinointiteknologian yrittäjä sekä toimittaja. 

Sampo teki isänsä Hannu Karpon kanssa Karpolla on asiaa -televisio-ohjelmaa vuosina 2002–2007. Hänen äitinsä on laulajatar Raita Karpo ja vaimo elokuvatuottaja Liisa Karpo. Karpo on myös ohjannut, käsikirjoittanut sekä kuvannut lyhytelokuvia kuten Beavi - Aurinko. Karpo tunnetaan Formula-Neppis -autojen ja neppiksen lähettiläänä. Hän on tuottanut neppisaiheista taidetta ja -tapahtumia useissa maissa. Aikaisemmin hän on työskennellyt kehitystehtävissä Dentsu Aegiksella, luovana johtajana Digitoimisto Kuubissa sekä sisältömarkkinointijohtajana Omnicom Media Groupissa sekä toiminut muotoilun, luovan työn ja markkinointiteknologian yrittäjänä. Nykyään Karpo työskentelee digitoimisto Tulos Helsingin luovana johtajana ja tehnyt palvelunkehitystyötä muun muassa taksiyhtiö Menevälle. Hän toimii myös neuvonantajana suomalaisissa kasvuyrityksissä.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Oleg Viisas

Oleg Viisas () oli Novgorodin ruhtinas vuodesta 879 ja Kiovan suurruhtinas vuodesta 882 lähtien. Tarinan mukaan viikinki Rurik perusti Novgorodin vuonna 862. Rurikin seuraajaksi tuli hänen sotapäällikkönsä Olav eli Oleg Viisas. Hän halusi laajentaa valtakuntaansa ja sen vuoksi hän järjesti sotaretken vuonna 882. Varjagit alistivat valtaansa koko seudun väestön ja surmasivat paikallisruhtinaat. He valloittivat Smolenskin, Ljubetsin ja sitten etenivät kohti Kiovaa. Sitä hallitsivat varjagiruhtinaat Askold ja Dir. Oleg saapui joukkoineen Kiovan luo. Hän kutsui viekkaudella paikalle Askoldin ja Dirin, jotka surmattiin joenrantaan ja hän otti haltuunsa Kiovan,josta tehtiin Kiovan ruhtinaskunnan eli Kiovan Rusj- valtion pääkaupunki. Varjagit keräsivät slaaveilta veroina hunajaa, humalaa ja turkiksia, ja vastineeksi tarjosivat suojelusta.

Oleg lähti sotaretkelle Bysanttiin vuonna 907 ja jätti Igorin sijaishallitsijaksi. Hän varusti 2 000 venettä ja 40 miestä jokaiseen (80 000 miehen armeija). He lähtivät Konstantinopolia valloittamaan. Päästyään sinne Bysantin keisari Leo VI käski sulkemaan kaupungin portit ja sulkemaan sataman kettingillä. Näin varjagit eivät pääsisi ryöstelemään ja tuhoamaan esikaupunkeja. Oleg keksi laittaa laivoihinsa pyörät alle ja myötätuulessa he menivät laivoilla kaupunkiin. Kreikkalaiset säikähtivät ja ehdottivat rauhansopimusta ja lunnaita varjageille. Sopimuksen mukaan Oleg sai 12 griveniä jokaisesta venehankaimesta sekä maksaa veroja rusien kaupungeille. Voitonmerkiksi Oleg naulasi kilpensä Konstantinopolin porttiin. Sotaretken tärkein tulos oli kuitenkin vapaakauppasopimus Rusin ja Bysantin välillä. Tämä on historiallisesti kiistanalainen kysymys, koska Rusin ja Bysantin sopimuksessa vuonna 911 ei mainita enää mitään vapaakaupasta. Sopimuksessa Oleg nimitettiin Rusin suurruhtinaaksi. Siinä hänet määriteltiin täysivaltaiseksi hallitsijaksi eikä pelkästään ruhtinas Igorin (Rurikin pojan) sijaishallitsijaksi. 

Nestorin kronikan mukaan vuonna 912 Oleg kuoli käärmeen puremaan. Novgorodin kronikan mukaan vuonna 922. Hänen oletettu hautakumpunsa on Staraja Ladogan lähellä.

Lähteitä 
 Gorodok-sivusto 
 Viking-Nevo kerho-sivusto
 Austr í Görðum: tulkintoja viikinkiajalta

Katso myös
 Gardariki
 Varjagit
 Radzivillin kronikka

Aiheesta muualla
 Radzivillin kronikka

Kiovan ruhtinaat
Venäjän hallitsijat
Viikingit
Viikinkiaika
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 912 kuolleet
Laila Schou Nilsen

Laila Schou Nilsen (18. maaliskuuta 1919 – 30. heinäkuuta 1998) oli norjalainen pikaluistelija, alppihiihtäjä, tennispelaaja ja käsipalloilija.

Schou Nilsen voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Lisäksi epävirallisen maailmanmestaruuden 1935. Davosin MM-kisoissa 1937 Schou Nilsen voitti jokaisen matkan ja teki neljä maailmanennätystä (500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metrin matkalla). Näistä 500 metrin ennätys 46,4 kesti aina vuoteen 1955.

Schou Nilsenin epäonneksi olympialaisten ohjelmaan naisten pikaluistelu tuli vasta 1960. Hän osallistui kuitenkin Garmisch-Partenkirchenin 1936 kisoihin alppihiihdossa, jossa hänen päälajinsa oli syöksylasku. Alppiyhdistetty oli ainoa alppilaji kisoissa. Schou Nilsen oli syöksyn ykkönen, mutta pujottelun viides sija pudotti hänet lopputilastoissa pronssille.

Schou Nilsen on myös tenniksen Norjan mestari, käsipallossa maajoukkuepelaaja. Lisäksi hän osallistui vuonna 1963 Monte Carlon ralliin.

Lähteet

Norjalaiset pikaluistelijat
Norjalaiset alppihiihtäjät
Norjalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Norjalaiset tennispelaajat
Svjatopolk I

Svjatopolk I (ven. Святополк Окаянный) (n. 980 – 1019) oli Kiovan ruhtinas vuosina 1015–1019. Svjatopolk nousi valtaan isänsä Vladimir Suuren kuoleman jälkeen. Hänen veljensä Jaroslav Viisas syrjäytti Svjatopolkin vallasta vuonna 1019.

Svjatopolkin äiti oli kreikkalainen nunna, jonka Svjatopolkin isoisä Svjatoslav I oli vanginnut Bulgariassa ja tuonut vaimoksi pojalleen Jaropolk I:lle, Svjatopolkin sedälle. Vladimir Suuren tapatettua veljensä raiskasi hän tämän vaimon, joka myöhemmin synnytti Svjatopolkin. Svjatopolk syntyi kuitenkin ennen laskettua aikaa, mistä syystä on epäselvää, kuka lopulta oli hänen isänsä. Svjatopolkia onkin kutsuttu "Kahden isän pojaksi".

Vladimir Suuren kuoltua 1015 Svjatopolk peri Kiovan valtaistuimen. Kiovalaiset eivät pitäneet uudesta hallitsijasta. Tästä syystä voittaakseen kansan sympatiat puolelleen, Svjatopolk surmasi suositun veljensä Boriksen ja myöhemmin vielä kaksi veljeään, Glebin ja Svjatoslavin. Svjatopolkin velisurmat antoivat hänelle lisänimen "Kirottu".

Uutiset murhista kantautuivat myös nuoremman veljen, Jaroslavin, korviin. Jaroslav lähti sotaan veljeään vastaan ja onnistui voittamaan tämän. Svjatopolk pakeni tappionsa jälkeen appinsa, Boleslaus I:n luo Puolaan. Boleslaun avulla Svjatopolk palasi takaisin Kiovaan ja onnistui voittamaan Jaroslavin 1017. Boleslaus joutui kuitenkin palaamaan armeijoineen takaisin Puolaan ja Svjatopolk joutui vetäytymään Kiovasta. Svjatopolk taisteli vielä kahdesti veljeään Jaroslavia vastaan, mutta jälkimmäisen taistelun jälkeen, paluumatkalla Puolaan hän menehtyi.

Kiistanalaisuuksia

 On esitetty, että Svjatopolkin veli Boris olisi seurannut Vladimiria Kiovan hallitsijaksi Svjatopolkin ollessa tuolloin vankilassa.
  Eymundin saagassa Jaroslav on syyllinen veljensä Burizlafin (Boris) murhaan. Tämän perusteella on esitetty, että Svjatopolk nousi valtaistuimelle Boriksen murhan seurauksena ja yritti puolustautua Jaroslavin hyökkäyksiä vastaan.
 Thietmar Merseburgilaisen kronikassa annetaan ymmärtää, että Svjatopolk pakeni Puolaan välittömästi isänsä kuoleman jälkeen. Svjatopolkin syyllisyyteen veljiensä Boriksen ja Glebin murhiin viittaa se tosiasia, että murhien tapahtumahetkellä Svjatopolkin appi Boleslaus soti Saksan keisari Henrik II:ta vastaan, joten oli epätodennäköistä, että Svjatopolk olisi voinut olla Boleslaun hovissa vuodesta 1015.

Kiovan ruhtinaat
Vuonna 980 syntyneet
Vuonna 1019 kuolleet
Tukinheitto

Tukinheitto on perinteinen skotlantilainen urheilulaji, jossa heitetään suurta tukkia (caber) ja annetaan heitosta pisteitä tukin loppuasennon mukaan.

Tukin heittäminen 
Kilpailija aloittaa nostamalla tukin pystyyn kämmentensä päälle. Tämän jälkeen hän yrittää pitää tukin hetken tasapainossa samalla valmistautuen juoksemaan eteenpäin. Sopivan matkan juostuaan kilpailija heittää tukin ilmaan. Heitto yritetään tehdä niin, että aluksi ilmassa ollut tukin pää osuu ensimmäisenä maahan, niin että aluksi käsissä ollut pää tekee 180 asteen pyörähdyksen.

Perinteisillä säännöillä tarkoituksena ei ole heittää tukkia mahdollisimman kauas, vaan tehdä tyylipuhdas heitto niin, että maahan putoamisen jälkeen tukki kaatuu suoraan heittäjästä poispäin. Mahdollisia lopputuloksia on kolme:

1) Heitto onnistuu täydellisesti, kun heittäjä ja tukin molemmat päät ovat samalla kuvitellulla viivalla.

2) Jos näin ei käy, heitto arvostellaan vertaamalla sitä tähän kuviteltuun viivaan: mitä pienempi kulma, sitä parempi. Tukin asennon voi näin ajatella kuten kellon viisarin; täydellinen olisi kello 12.00, ja esimerkiksi 11.00 asentoon heitetty tukki olisi paremmin onnistunut kuin 10.30 asentoon jäänyt.

3) Tukki osuu maahan mutta kaatuukin takaisin heittäjää kohti eikä hänestä poispäin. Heitto arvostellaan tukin suurimmalla saavutetulla kulmalla maahan nähden; 85 asteen kulmassa käynyt tukki on näin paremmin heitetty kuin 75 asteesta takaisin kaatunut.

Joskus heittoja saatetaan kuitenkin pisteyttää heiton pituudella, mutta tämä ei ole alkuperäisen kilpailun hengen mukaista.

Tukki 
Perinteinen tukki on 5-6 metriä pitkä ja painaa 35-60 kg. Tukin koon vuoksi sen tasapainottelemiseen ja etenkin heittämiseen tarvitaan paljon voimaa. Joissakin vähemmän harjaantuneiden kilpailuissa käytetään lyhyempää ja kevyempää tukkia. Ei ole harvinaista että tukki joskus hajoaa kesken kilpailun.

Kilpailun alkuperä 
Kilpailu sai alkuunsa Skotlannissa satoja vuosia sitten, ja on perinne usein järjestettävissä Ylämaan kisoissa. Sen historia ei ole enää selvässä muistissa, mutta nykyisessä muodossaan se on ollut ainakin 1600-luvulla. Monet uskovat, että tukkeja heitettiin alun perin sodankäynnissä tai siltojen teossa.

Aiheesta muualla 

Kilpailulaji tuli monelle tutuksi 80-luvun tietokonepelistä World Games. Peli perustui Kansainvälinen olympiakomitean tunnustamiin World Games -kilpailuihin, joissa ei kuitenkaan joka kerta nähdä tukinheittokisaa.

Skotlannin urheilu
Kanadan Arktinen saaristo

Kanadan Arktinen saaristo () tai Arktinen saaristo () on Kanadan pohjoisosassa, Nunavutissa ja Luoteisterritorioissa sijaitseva runsaslukuinen, kylmä saaristo. Alue on enimmäkseen tundraa ja sen alkuasukkaat ovat inuiitteja. Suurimpia arktisia saaria ovat Baffininsaari, Ellesmerensaari sekä Victoriansaari.

Pitkän Baffininsaaren eteläpuolella on Hudsoninlahti. Länsipuolella saaret erottaa Grönlannista Baffininlahti ja Davisinsalmi, jonne Golfvirta virtaa pitäen salmea suureksi osaksi jäättömänä.

Saaret löysi 1570 brittiläinen tutkimusmatkailija Martin Frobisher. Kanadassa on arktisia saaria leveyasteiden 62-83 välillä. Alue on kylmyyden takia harvaanasuttu ja asukkaat ovat pääasiallisesti inuitteja. Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsee arktisten saarten alueella. Magneettinen pohjoisnapa liikkuu noin 40 km vuodessa luoteeseen ja viimeisen arvion mukaan oli vuonna 2005 Ellesmerensaaren luoteispuolella ().

Kanadan arktiset saaret ovat kylmiä, koska varsinkin saarten pohjoisosia ympäröi yhtenäinen merijää ja kylmä merivirta jäähdyttää ilmastoa.

Alueeseen kuuluu 94 suurempaa saarta (suurempia kuin 130 km²), mukaan lukien kolme maailman kymmenestä suurimmasta saaresta, sekä 36 469 pienempää saarta.

Saariston saaria 
Saariston pohjoisosalla on nimi Kuningatar Elisabetin saaret (aikaisemmin Parrysaaret). Ryhmään kuuluvat yhtenä osana Sverdrupinsaaret: Axel Heibergin saari, Amund Ringnesin saari ja Ellef Ringnesin saari.

Koko saariston suurimmat saaret ovat:

Katso myös 
Nunavut
Luoteisväylä

Lähteet

Luoteisterritorioiden saaret
Nunavutin saaret
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lajien synty

Lajien synty luonnollisen valinnan kautta eli luonnon suosimien rotujen säilyminen taistelussa olemassaolosta (, lyhyemmin The Origin of Species eli Lajien synty) on Charles Darwinin kirjoittama luonnonvalintaa käsittelevä tietokirja. Siitä tuli evoluutioteorian eli kehitysopin perusteos. Kirja julkaistiin ensimmäisen kerran 24. marraskuuta 1859.

Julkaisuhistoria 
Lajien synty maksoi julkaisuvuonna 15 šillinkiä, ja koko ensimmäisen painoksen 1 250 kappaletta myytiin loppuun muutamassa päivässä. Teoksesta julkaistiin toinen, tarkistettu laitos 7. tammikuuta 1860, kolmas 1861, neljäs 1866 ja viides 10. helmikuuta 1869. Jokaiseen uuteen laitokseen lisättiin aineistoa ja tietoja päivitettiin. Kirjan kuudes, lopullinen laitos julkaistiin 19. helmikuuta 1871. Siinä Darwin käytti ensimmäisen kerran sanaa evoluutio, ja kirjaan lisättiin VII luku, jossa keskityttiin tarkastelemaan teorian kohtaamaa arvostelua.

Sisältö 

Darwin esitti teoksessa ajatuksensa hyvin johdonmukaisesti ja keräsi niitä tukemaan valtavan määrän todistusaineistoa ja esimerkkejä, joten hän pystyi puolustamaan käsitystään lajinkehityksestä hyvin. 1800-luvulla luonnontieteellinen tietämys oli noussut riittävälle tasolle, ja ajan henki alkoi olla sopiva luonnontieteellistä näkemystä mullistavalle julkaisulle.

Suomennokset 

Kirja on suomennettu kolmesti. Ensimmäinen suomennos (Aarno Rafael Koskimies) julkaistiin erillisinä vihkoina vuodesta 1913 alkaen. Anto Leikola suomensi vuonna 1979 Richard E. Leakeyn lyhennelmän. Kolmas suomennos (Pentti Ranta) vuodelta 2009 perustuu alkuteoksen ensimmäiseen, ei kuudenteen laitokseen.

Kirjallisuutta

Alkuteos

Suomenkieliset laitokset

Muuta kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 

Charles Darwin
Kirjat evoluutiosta
Vuoden 1859 kirjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Shadowgrounds

Shadowgrounds on suomalaisen Frozenbyten esikoispeli. Se on ylhäältä alaspäin kuvattu räiskintäpeli, hiukan Alien Breedin tyyliin. Shadowgrounds julkaistiin aluksi vain Suomessa ja Saksassa. Frozenbyte on solminut levityssopimuksia maakohtaisesti, eli pelillä ei ole yksittäistä julkaisijaa. Shadowgroundsin voi myös ostaa Valve Corporationin Steam-palvelun kautta.

Peli on saatavilla myös Linux-alustalle.

Pelille on tehty myös jatko-osa Shadowgrounds Survivor.

Vastaanotto 
Metacritic -kerääjäsivustolla pelillä on 74/100 pistettä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pelin kotisivut

Ampumapelit
Scifipelit
Linux-pelit
Mac OS -pelit
Windows-pelit
Vuoden 2005 videopelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Indie-videopelit
Frozenbyte
Giulio Caccini

Giulio Caccini (n. 1545 – 10. joulukuuta 1618) oli italialainen säveltäjä, soittaja ja laulaja. Myös hänen tyttärensä, Francesca Caccini oli säveltäjä.

Caccini syntyi mahdollisesti Roomassa, jossa hän opiskeli luutun, viola da gamban ja harpun soittoa. 1560-luvulla Caccini lähti Firenzeen jatkamaan musiikinopintojaan. Pian hän myös aloitti uransa laulajana. Hän säesti itseään usein viola da gamballa. Vuonna 1600 Caccini osallistui Jacopo Perin oopperan Euridice säveltämiseen. Euridice on maailman vanhin näihin päiviin asti säilynyt ooppera. Caccinin omiin sävellyksiin kuuluu muun muassa madrigaaleja, oopperoita ja lauluja. Säveltäjä kuoli Firenzessä vuonna 1618. 

Italialaiset säveltäjät
Italialaiset laulajat
Renessanssisäveltäjät
Viola da gamban soittajat
Haukiputaan rautatieasema

Haukiputaan rautatieasema () sijaitsee Kiiminkijoen pohjoisrannalla Oulun kaupungin Haukiputaan Asemakylässä rataosalla . Liikennepaikan etäisyys ratakilometreinä Helsingin päärautatieasemalta Haapamäen kautta on 775,2. Asemarakennuksen on suunnitellut Bruno Granholm, ja se edustaa rataosalle tyypillistä kansallisromanttista arkkitehtuuria. Asemarakennus on valmistunut vuonna 1903. Vuosina 1938–1986 Haukipudas oli myös risteysasema, kun Martinniemen radalla oli vielä runsaasti tavaraliikennettä.

Haukiputaalla oli vielä 1970-luvulla runsaasti tavara- ja henkilöliikennettä, mutta jo 1980-luvun puolessa välissä henkilöliikenteen pysähdykset vähenivät sekä tavaraliikenne loppui. Henkilöliikenteen vähentäminen johtui lättähattuliikenteen päättymisestä vuonna 1986, tavaraliikenne päättyi liikenteen siirtyessä maanteille. Henkilöliikenne loppui 31.5.1990, samaan aikaan Tuiran, Kempeleen ja Limingan kanssa. Haukiputaan henkilöliikenteen päättymistä edesauttoi myös rautatieaseman sijainti: asema sijaitsee kolmen kilometrin päässä Haukiputaan kuntakeskuksesta, josta on hyvät linja-autoyhteydet niin etelään kuin pohjoiseenkin.

Nykyisin Haukiputaan liikennepaikka on miehittämätön, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä keskitetysti Oulusta käsin. Liikennepaikalla ei ole lainkaan henkilö- tai tavaraliikennettä, vaan se palvelee ainoastaan junakohtauspaikkana. Asemarakennus on myyty yksityiselle vuonna 2009, ja liikenteenohjauksen vaatimat tilat on siirretty erilliseen laitetilaan.

Ratapiha
Nykyisin Haukiputaan asemalla on käytössä pääraiteen lisäksi yksi pitkä läpiajettava sivuraide junien kohtaamisia varten. Näiden lisäksi liikennepaikan eteläpäässä on myös kolmas lyhyt raide, jota voidaan käyttää esimerkiksi ratatyökoneiden seisotukseen ja siirtymiseen pois muun junaliikenteen tieltä. Tälle raiteelle ei voida ohjata junaliikennettä. Muut raiteet purettiin pois vuosina 2001 ja 2005. 

Aiemmin ratapihalla oli kaikkiaan neljä läpiajettavaa raidetta sekä yksi pitkä pistoraide. Tuolloin raiteelle kolme voitiin liikennöidä etelästä, sen sijaan raidetta 4 ja pistoraidetta käytettiin vain vaihtotöissä. Raiteen 4 vierellä ollut kivireunainen kuormauslaituri on yhä tallella.

Martinniemen radan erkanemisvaihde sijaitsi pääraiteella miltei ratapihan pohjoispäässä olevan ylikulkusillan alla. Vaihde purettiin vuonna 1999 Martinniemen radan purkamistöiden yhteydessä.

Turvalaitteet
Haukiputaan asemalla on ollut kampiasetinlaite, joka korvattiin Siemensin valmistamalla releasetinlaitteella ratapihan pidentämisen yhteydessä 1960-luvulla. Tällöin tärkeimmät vaihteet varustettiin sähkökääntölaittein. Tämä releasetinlaite purettiin liikennepaikan siirtyessä kauko-ohjaukseen uuden asetinlaitteen käyttöönoton myötä kesällä 2004.

Lähteet 

Haukiputaan liikenne
Haukipudas (kaupunginosa)
Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
Oulun rautatieliikennepaikat
Tutkimuksen ja innovoinnin pääosasto

Tutkimuksen ja innovoinnin pääosasto (DG-RTD) on Euroopan komission Brysselissä sijaitseva tutkimuksesta vastaava osasto, jota johtaa Von der Leyenin komission innovoinnista ja nuorisoasioista vastaava komissaari Mariya Gabriel.

Pääsoaston johtajana toimii Jean-Eric Paquet ja varapääjohtajina Wolfgang Burtscher, Patrick Anthony Child ja Signe Ratso

Organisaatio 
Pääosasto jakautuu seuraaviin direktoraatteihin
 Direktoraatti A - Koordinointi
 Direktoraatti B - Eurooppalaisen tutkimusalueen (European Research Area, ERA) rakentaminen
 Direktoraatti C - Tiede ja yhteiskunta
 Direktoraatti D - Ihmiset, liikkuvuus ja Marie Curie-aktiviteetit
 Direktoraatti E - Biotekniikka, maatalous ja elintarvikkeet
 Direktoraatti F - Terveys
 Direktoraatti G - Teollisuuden teknologiat
 Direktoraatti H - Liikenne
 Yksikkö 1: Strategia ja politiikka
 Yksikkö 2: Pintaliikenne
 Yksikkö 3: Ilmailu
 Yksikkö 4: Hallinto 
 Direktoraatti I - Ympäristö
 Direktoraatti J - Energia
 Direktoraatti K - Yhteyskuntatieteet
 Direktoraatti M - Investoinnit tutkimukseen
 Direktoraatti N - Kansainvälinen tieteellinen yhteistyö
 Direktoraatti R - Resurcsit

Katso myös 
 Tutkimuksen toimeenpanovirasto
 Euroopan tutkimusneuvosto
 Innovoinnin ja verkkojen toimeenpanovirasto
 Pienistä ja keskisuurista yrityksistä vastaava toimeenpanovirasto

Aiheesta muualla 
 Tutkimusosaston sivusto (englanniksi)

Euroopan komission pääosastot