joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jonathan Edwards (teologi)

Jonathan Edwards (5. lokakuuta 1703 – 22. maaliskuuta 1758) oli Britannian Pohjois-Amerikan siirtokunnissa vaikuttanut teologi, saarnaaja ja lähetystyöntekijä. Häntä on kuvattu Amerikan mantereen merkittävimmäksi filosofiseksi teologiksi. Edwards kirjoitti monista aiheista, mutta hänet tunnetaan erityisesti kalvinistisen teologian puolustamisesta sekä teologisen determinismin metafysiikasta.

Orjuus oli Edwardsin aikaan hyvin polttava kysymys, jonka keskelle hän itsekin joutui. Hänellä oli orjia, mutta hänen poikansa Jonathan Edwards nuorempi vastusti orjuutta hyvin voimakkaasti.

Tutkijoiden mukaan hänellä oli esifeministisiä näkemyksiä.

Edwardsin kaikki teokset, myös aiemmin julkaisemattomat, ovat saatavissa verkossa.

Edwardsin tyttärenpoika on Yhdysvaltojen varapresidentti Aaron Burr. Burrin isä, myös nimeltään Aaron Burr, kuoli hyvin varhain, ja Edwards kutsuttiin tämän seuraajaksi New Jerseyn collegen (nykyinen Princetonin yliopisto) rehtorinvirkaan.

Edwards kuoli isorokkorokotuksen jälkiseurauksiin.

Teoksia 

 Christian Charity or The Duty of Charity to the Poor, Explained and Enforced (1732)
 Reality of Spiritual Light (1734)
 A Faithful Narrative of the Surprising Work of God (1737)
 Discourses on Various Important Subjects (1738)
 The Distinguishing Marks of a Work of the Spirit of God (1741)
 Thoughts on the Revival in New England eli Some thoughts concerning the present revival in New England and the way it ought to be acknowledged and promoted (1742)
 A Treatise Concerning Religious Affections (1746)
 An Humble Attempt to Promote Explicit Agreement and Visible Union of God's People in Extraordinary Prayer for the Revival of Religion and the Advancement of Christ's Kingdom on Earth (1747)
 The Life and Diary of David Brainerd, Missionary to the Indians (1749)
 An Inquiry into the Modern Prevailing Notions Respecting that Freedom of the Will which is supposed to be Essential to Moral Agency (1754)
 Original Sin
 The Nature of True Virtue
 Concerning the End for Which God Created The World
 Freedom of the Will
 A History of the Work of Redemption including a View of Church History
 Charity and its Fruits

Suomeksi 

 Oikea hengellinen kokemus!, eli, Hengellinen kokemus, totta vai valhetta? Toimittanut N. R. Needham, Suomennos Jouni Forsström. Kristityt Raamatun puolesta, 1995.
 Syntiset ihmiset vihastuneen Jumalan käsissä : kaikkien aikojen tunnetuin saarna. Suomennos Oili Räsänen. Kristillinen Kirja- ja Musiikkikustannus KKJMK, 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stanford Encyclopedia of Philosophy: Jonathan Edwards 

Teoksia:
 Jonathan Edwards Center, Yale University. Complete Online Critical Edition of Edwards 
 Works by Jonathan Edwards.  Christian Classics Ethereal Library, Calvin College 
 Works by Jonathan Edwards  
 Sermons by Jonathan Edwards 
 A collection of links to Jonathan Edwards' works 

Yhdysvaltalaiset filosofit
Yhdysvaltalaiset teologit
Vuonna 1703 syntyneet
Vuonna 1758 kuolleet
Jonathan Edwards

Jonathan Edwards voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 Jonathan Edwards (1703–1758), amerikkalainen teologi
 Jonathan Edwards (1745–1801), teologi
 Jonathan Edwards (s. 1966), brittiläinen kolmiloikkaaja
Espanjan Grand Prix 1990

Espanjan Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. syyskuuta 1990 toistaiseksi viimeistä kertaa Jerezin radalla Espanjassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Alain Prost.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.18,387
Nopein kierros: Riccardo Patrese – 1.24,513 (kierroksella 53)
20. Espanjan Grand Prix
Ayrton Sennan uran 50. paalupaikka
 YLE näytti koosteen TV1:ssä klo 17-17.50.
 Kilpailun selosti TV1:ssä Juha Jokinen.

Lähteet 
 Helsingin Sanomat 30.9.1990.
 Uusi Suomi 30.9.1990.

Viitteet

1990
Jerez de la Frontera
Hans von Essen

Hans Olof von Essen (31. joulukuuta 1900 Lappeenranta – 23. elokuuta 1973 Halikko) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 30. Mannerheim-ristin ritarin arvo hänelle myönnettiin 22. lokakuuta 1941.

Ura
Hans von Essenin isä oli kenraalimajuri Didrik von Essen. Von Essen osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan 1918 ja kävi Kadettikoulun 1. kadettikurssin 1919–1920. Sotakorkeakoulun 10. kurssilta hän valmistui 1935. Hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä (URR) nuorempana upseerina ja adjutanttina 1920–1927 sekä eskadroonanpäällikkönä 1927–1930. Ratsuväkiprikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1931. RemK:n johtajana hän oli 1931–1933. Ratsukoulua hän johti 1935–1937. Sotilasasiamiehenä Varsovaan, Prahaan ja Bukarestiin hän oli 1937–1939. 

Talvisodassa von Essen johti JR 26:a 1939-1940. Välirauhan aikana hän toimi pataljoonankomentajana 6. prikaatissa 1940–1941. Jatkosodassa hän komensi Uudenmaan rakuunarykmenttiä 1941–1944, jona aikana hän haavoittui Säämäjärvellä 2.9.1941. Hänen Mannerheim-ristin nimityksessään mainitaan syksyn taisteluissa nopea 50 kilometrin takaa-ajohyökkäyksen johtaminen. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä everstiluutnantti.

Jatkosodan jälkeen hän toimi sotilasasiamiehenä Tukholmassa 1944–1946. Uransa päätteeksi hän toimi Porin sotilaspiirin päällikkönä vuoden 1946 aikana, ja erosi tämän jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Vuodesta 1946 alkaen hän toimi Vakuutusyhtiö Teollisuus-Palossa vuoteen 1959 asti. Hän oli mukana perustamassa Suomen Teollisuuden Vartiointi Oy:tä (nyk. Securitas) 1959 ja toimi yhtiössä toimistusjohtajana vuoteen 1968 asti.

Von Essen edusti Suomea kenttäratsastuksessa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui viidenneksi, mikä on edelleen suomalaisratsastajien parhaita sijoituksia kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän oli myös Suomen joukkueen johtajana vuoden 1939 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa.

Hans von Essenin puoliso vuodesta 1940 oli Kira Brunou (1911–2010), Andrej Rudnevin tytär.

Lähteet

Kirjallisuus

 http://www.mannerheim-ristinritarit.fi/ritarit?xmid=16
 Kuka kukin on 1954, s. 126.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Mannerheim-ristin ritarit
Suomalaiset aateliset
Suomalaiset everstit
Suomalaiset kenttäratsastajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Dormagen

Dormagen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Düsseldorf–Köln–Mönchengladbach -alueella ja kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin sekä Rhein-Kreis Neussin piirikuntaan.

Kaupunki on jaettu 16 kaupunginosaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 62 208 asukasta, Sen pinta-ala on 85,4 neliökilometriä ja asukastiheys 743 as./km². Asukkaista noin 50 prosenttia on roomalais-katolisia ja noin 20 prosenttia evankelisia.

Nimi Dormagen juontuu nimestä Durnomagus, jota antiikin roomalaiset käyttivät paikalla olleesta sotilastukikohdasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Dormagenin viralliset sivut

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Japanin Grand Prix 1990

Japanin Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. lokakuuta 1990 Suzukan radalla Japanissa. Kilpailun voitti Benettonilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.

Ayrton Senna varmisti uransa toisen kuljettajien maailmanmestaruuden kolaroimalla Alain Prostin ulos kilpailusta.

Aguri Suzuki ajoi uransa ensimmäisen ja ainoan palkintosijan ollen kolmas.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.36,996
Nopein kierros: Riccardo Patrese – 1.44,233 (kierroksella 40)
Roberto Morenon	ensimmäinen palkintosija ja ensimmäiset MM-pisteet
Roberto Morenon ainoa palkintosija
Aguri Suzukin ensimmäinen ja ainoa palkintosija
McLarenin kuudes valmistajien mestaruus ja kahdeksas kuljettajien mestaruus
Benettonin ensimmäinen kaksoisvoitto
Honda-moottoreiden neljäs kuljettajien mestaruus ja viides valmistajien mestaruus
Lamborghini-moottoreiden ensimmäinen palkintosija
Renault-moottoreiden 30. nopein kierros

Lähteet 

Japanin Grand Prix
Laivauutisia

Laivauutisia on Lasse Hallströmin ohjaama elokuva vuodelta 2001. Se perustuu Annie Proulx’n Pulitzer-palkittuun romaaniin Laivauutisia (The Shipping News, 1993).

Näyttelijät 

Vuoden 2001 yhdysvaltalaiset elokuvat 
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Lasse Hallströmin ohjaamat elokuvat
Australian Grand Prix 1990

Australian Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan historian 500. osakilpailu ja kauden  päätösosakilpailu, joka ajettiin 4. marraskuuta Adelaiden radalla Australiassa. Kilpailun voitti Benettonilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden toinen.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1.15,671
Nopein kierros: Nigel Mansell – 1.18,203 (kierroksella 75)
Andrea de Cesarisin 150. Grand Prix
Nigel Mansell ylitti 200 MM-pisteen rajan
Tyrrellin 300. Grand Prix

Lähteet 

Australian Grand Prix
Seppo Hentilä

Seppo Juhani Hentilä (s. 10. huhtikuuta 1948 Oulu) on valtiotieteen tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian emeritusprofessori sekä tunnettu entisen Itä-Saksan tuntija.

Hentilä oli vuosina 2007 ja 2008 virkavapaalla poliittisen historian professorin virastaan työskennellessään vierailevana professorina Berliinin Humboldt-yliopiston laitoksessa Kolleg für Vergleichende Geschichte Europas. Hentilän puoliso, Marjaliisa Hentilä, on niin ikään työskennellyt vuodesta 2005 alkaen Berliinissä Finnland-Institut in Deutschland für Kultur, Wissenschaft und Wirtschaftin johtajana.

Hentilä toimi vuosina 2002–2007 Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtorina.

Hentilä valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005. Lokakuussa 2018 Hentilä sai Tietokirjailijapalkinnon Helsingin kirjamessuilla. Sittemmin hänen kirjoittamansa, Suomen sisällissodan kokemuksia ja niiden jälkiä käsittelevä Pitkät varjot. Muistamisen historia ja politiikka (2018) nimettiin vuoden tiedekirjaksi 2018, ja hän sai siitä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.

Opiskellessaan Hentilä toimi Akateemisen Sosialistiseuran johtokunnassa ja vuodesta 1973 oli SDP:n jäsen. Hän jatko-opiskeli DDR:ssä.

Teokset 
Otteita:
 
  Vuoden tiedekirja 2018
 
Berliiniin – Retkiä lähihistoriaan, 2008 (Marjaliisa Hentilän kanssa)
 
 
  
 
Kirja on julkaistu myös latviaksi 2005.
  (Osmo Jussilan ja Jukka Nevakiven kanssa)
Kirja on käännetty myös venäjäksi 1998, ruotsiksi 1998 ja 2000, saksaksi, ranskaksi, espanjaksi ja englanniksi 1999, kiinaksi 2001, puolaksi ja ukrainaksi 2002, italiaksi 2004.
  
 
  (Erkki Karjalaisen ja Raija Vallan kanssa)

Lähteet 
 Professori Seppo Hentilän kotisivut Helsingin yliopistossa

Viitteet

Aiheesta muualla
 Seppo Hentilä: Suomi ja jaettu Saksa 1960- ja 1970-luvulla (45 min äänitallenne, 2005)
Kansalliskirjaston julkaisuhaku tekijälle Seppo Hentilä (finna.fi)

Suomalaiset historioitsijat
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Bruchsal

Bruchsal on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä pohjoiseen Karlsruhen kaupungista ja kuuluu Karlsruhen piirikuntaan sekä hallintopiiriin. Kaupungin pinta-ala on 93,02 neliökilometriä ja asukastiheys on 464 as./km². Vuoden 2008 lopussa Bruchsalin asukasluku oli 43 267. Asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1955.

Historia 
Varhaisin maininta Bruchsalista virallisissa asiakirjoissa sijoittuu vuoden 976 tienoille. Vuonna 1056 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik III lahjoitti asutuksen Speyerin piispalle. Se pysyi osana Speyerin hiippakuntaa vuoden 1802 sekularisaatioon asti. Vuonna 1248 Bruchsaliin viitattiin ensimmäisen kerran kaupunkina. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1622 Bruchsal tuhottiin täysin. Vuosina 1676 ja 1689 kaupunki joutui jälleen ranskalaisten tuhoamaksi.

1720-luvulla aloitettiin Bruchsalin linnan rakennustyöt. Linnasta rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispan residenssi, ja täten Bruchsalista tuli vaikutusvaltainen kaupunki. Vuonna 1796 ranskalaisjoukot miehittivät kaupungin. Vuoden 1802 sekularisaatiossa kaupunki menetti vaikutusvaltaisen asemansa. Vuonna 1841 valmistui Bruchsalin, Heidelbergin ja Karlsruhen yhdistävä rautatie. Kaupunki kasvoi teollistumisen myötä.

Vuoden 1945 maaliskuun ensimmäisenä päivänä liittoutuneet pommittivat Bruchsalia. Kaupunki tuhottiin raunioiksi. Vuonna 1956 Bruchsalille myönnettiin niin kutsutun suuren piirikaupungin () status kaupungin asukasluvun ylittäessä 20 000 rajan. Vuosina 1971–1974 viisi naapurikuntaa liitettiin Bruchsalin kaupunkiin. Vuonna 1973 Bruchsalin piirikunta liitettiin osaksi Karlsruhen piirikuntaa, ja täten Bruchsal menetti asemansa piirikaupunkina.

Nähtävyyksiä 
 Bruchsalin linna, 1720-luvulla rakentamaan aloitettu Speyerin ruhtinaspiispain linna
 Peterskirche, 1700-luvulla rakennettu kirkkorakennus
 Martin-Luther-Kirche, kaupungin evankelis-luterilainen pääkirkko
 Kaupunginpuutarhat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut

Baden-Württembergin kunnat
Karlsruhen piirikunta
Saksan kaupungit
Tarjoustalo

Tarjoustalo oli suomalainen halpakauppaketju, joka on nykyisin osa Tokmannia. Sen perustivat Arja Hautanen ja Kari Hautanen vuonna 1980. Ketjun mottona oli ”laatutavaraa halvemmalla”, ja edullisista hinnoista huolimatta asiakkaille pyrittiin tarjoamaan mahdollisimman suuri valikoima hyvän hinta-laatusuhteen tuotteita selkeissä ja siisteissä myymälöissä.

Vuonna 2005 Tarjoustalo sulautettiin osaksi Tokmannia. Vuoteen 2015 mennessä kaikki Tarjoustalot olivat muuttuneet Tokmanneiksi.

Historia 
Tajoustalon perusti Kari Hautanen yhdessä vaimonsa Arja Hautasen kanssa vuonna 1980 Hyvinkäälle. Ensimmäinen Tarjoustalo-ketjun myymälä avattiin samana vuonna 12. toukokuuta Hyvinkään Hämeenkadulle. Myöhemmin Tarjoustalo-ketju laajentui tasaisesti aluksi eteläisen Suomen ja sittemmin Varsinais-Suomen alueelle. Tarjoustalo kasvoi niin, että 1990-luvun alun lamaan mennessä se oli noussut Suomen 500 suurimman yrityksen joukkoon. Vuonna 1992 Talouselämä-lehti teki näistä yrityksistä taseanalyysin. Tarjoustalo sai ainoana yrityksenä täydet pisteet. Suhdanteiden parannuttua Tarjoustalo säilytti hyvän sijoituksensa, mutta täysiin pisteisiin pääsivät sittemmin myös monet muut menestyvät suomalaiset yritykset.

Vuonna 2003 Eliisa ja Seppo Saastamoisen omistamat Maxi-Makasiinit ja Maxi kodintukut yhdistyivat Tarjoustalon kanssa. Fuusioituneen yrityksen nimeksi tuli Tarjousmaxi, josta Saatamoiset omistivat puolet ja Hautaset puolet.

Tokmanni osti Tarjousmaxin vuosien 2005 ja 2006 vaihteessa. Tokmanniin sulautui tällöin myös monia muita halpakauppoja, jotka olivat tehneet jo aiemmin tiivistä yhteistyötä Pick-Import Oy Ltd:n kautta. Kaikki nykyisen Tokmanni-konsernin halpakaupat siirtyvät Tokmanni-nimen alle vuoden 2015 loppuun mennessä. Tarjoustalon nimi poistui, vaikka vielä vuonna 2013 Tarjoustalo oli Markkinointi & Mainonta -lehden Taloustutkimuksella teettämän mielipidetutkimuksen mukaan Suomen arvostetuin halpakauppabrändi. Pääomasijoitusyhtiö Nordic Capital omistaa yli 95 % Tokmannin osakkeista.

Myymälät 
Tarjoustalolla oli 20 myymälää pääosin Uudellamaalla (lisäksi yksi Kanta-Hämeessä). Ne sijaitsivat Espoossa (Espoontori, Mankkaa), Helsingissä (Arabia, Itäkeskus, Kaisaniemi, Malmi), Hyvinkäällä, Järvenpäässä, Kaarinassa,  Karjaalla, Keravalla, Klaukkalassa, Maskussa, Riihimäellä, Tuusulassa ja Vantaalla (Hakunila, Isomyyri, Petikko, Porttipuisto, Tammisto, Tikkurila).

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
Anttila, Kitte - Mainonnan merkitys Tarjoustaloissa Espoon talousalueella

Tokmanni
Entiset suomalaiset yritykset
Otto Mäkilä

Otto Fredrik Mäkilä (9. elokuuta 1904 Turku – 19. kesäkuuta 1955 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Mäkilän tunnetuimpia teoksia ovat He näkevät mitä me emme näe 1939 ja Poésie 1938.

Ura
Mäkilä aloitti taideopintonsa 16-vuotiaana Turun piirustuskoulussa ja opiskeli siellä vuosina 1920–1924 Ragnar Ungernin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Pariisin Académie de la Grande Chaumièressä ja Académie Colarossissa vuosina 1930–1931. Oleskelu ulkomailla innoitti Mäkilän syventymään sisäiseen maailmaan ja sen ilmentämiseen. Myös runous oli Mäkilälle tärkeä inspiraation lähde. Hän toimi vuosina 1950–1955 Turun piirustuskoulun opettajana ja rehtorina.

Mäkilän työt ovat unenomaisia, mystisiä ja runollisia. Myöhemmässä tuotannossaan hän etääntyi esittävyydestä ja koki abstraktin muotokielen itselleen aidoimmaksi. Mäkilän tunnetuin teos He näkevät, mitä me emme näe (1939) kuuluu Turun taidemuseon kokoelmiin. Hän maalasi samasta aiheesta pienemmän version, joka oli ensi kertaa esillä Turun taidemuseon näyttelyssä keväällä 2011. Se on yksityisessä omistuksessa, ja sen aitous on varmistettu omistushistorialla. Muita tunnettuja teoksia ovat Satu (1933) ja Vaellus (Kolmijalkainen mies, 1940).

1950-luvulla Mäkilän siirtyi uuteen tyyliin ja teki erikoisia "konesommitelmia". Ennen kuolemaansa hän teki muutamia abstrakteja maalauksia. 

Mäkilä on tunnetuimpia suomalaisia surrealisteja ja Turun surrealistisen koulukunnan, Ryhmä 9:n perustaja. Häntä on pidetty suomalaisen surrealismin ensimmäisenä edustajana 1930-luvulla.
Mäkilä oli vuonna 1934 perustamassa myös Pro Arte -taiteilijaryhmää, joka pyrki edistämään modernistista taidetta. 

Mäkilä toimi myös taidekriitikkona sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana ja johtajana vuosina 1950–1955. Mäkilällä oli ulkomailla näyttelyitä muun muassa Tukholmassa, Oslossa, Kööpenhaminassa, Pariisissa ja Firenzessä.

Suku
Mäkilän isä oli turkulainen puutarhuri Joakim Mäkilä. Hän asui lähes koko ikänsä synnyinkodissaan Ruissalon Villa Romassa. Mäkilän puoliso oli vuodesta 1936 Toimi Mattsén. Heillä on kaksi lasta.

Teoksia
 Ystävykset 1931
 Satu 1933
 Kesäyö (maalaus) 1938
 Poésie 1938
 He näkevät mitä me emme näe, 1939
 Naisia rannalla 1939
 Vene vesille 1939
 Vaellus 1941
 Kevät 1945
 Maahinen 1945
 Omega I 1945
 Ukkospilvi 1949
 Torni 1950
 Konesommitelma 1951

Elokuva
 Andell, Pia (ohj.): Havahtuminen – Otto Mäkilän uneksittu ja ajateltu maailma. 2011. Dokumenttielokuva. (YLE Areena.)

Kirjallisuutta
Haltia, Mia – Rosenlöf, Anna-Mari – Vihanta, Ulla – Tihinen, Juha-Heikki: Punainen levoton kipinä. Turun taidemuseo, 2011.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hovinheimo, Petja: Otto Mäkilä: Taiteilijasta ja hänen teoksistaan. Valtion taidemuseo.
 Mäkilä Turun taidemuseon sivuilla. 
 Otto Mäkilä Valtion taidemuseon kokoelmissa.
 

Suomalaiset taidemaalarit
Surrealistit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Ralf Friberg

Ralf Hjalmar Mikael Friberg (s. 17. huhtikuuta 1936 Helsinki) on suomenruotsalainen toimittaja, suurlähettiläs ja entinen sosialidemokraattinen kansanedustaja.

Ura
Fribergin vanhemmat olivat vääpeli Rudolf Mikael Friberg ja libristi Astrid Ingeborg Tuominen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1955 ja suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen kandidaatin tutkinnon 1964. Friberg oli 1950-luvun lopulla toimittajana Västra Nyland-, Östra Nyland- ja Vasabladet-lehdissä. Östra Nylandissa hän toimi kaikkien aikojen nuorimpana suomalaisen sanomalehden päätoimittajana.

Friberg toimi Hufvudstadsbladetin eduskunta- ja työmarkkinatoimittajana 1959–1963, ulkoasiainministeriön sanomalehtiasiaintoimiston tiedotussihteerinä 1963–1965 ja Yleisradion uutispäällikkönä 1965–1970. 1970-luvulla hän oli Svenska social- och kommunalhögskolanin lehtorina 1972–1979 ja puolustusministeriön maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan pääsihteerinä 1979–1980.

1980-luvulla Friberg toimi Pohjoismaiden ministerineuvoston tiedotuspäällikkönä Oslossa 1980–1982, lehdistöneuvoksena Suomen Tukholman-suurlähetystössä 1982–1984 sekä ulkoministeriön lehdistö- ja kulttuuriosaston neuvottelevana virkamiehenä ja osastopäällikkönä 1988–1992. Hän oli myös välillä päätoimittajana Iltalehdessä 1984–1987 ja Finnish Business Report -lehdessä 1987–1988. 1990-luvulla Friberg toimi Suomen suurlähettiläänä Ateenassa 1992–1995 ja Kööpenhaminassa 1995–2001.

Friberg oli SDP:n kansanedustajana 1970–1979 Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1968 ja 1978 presidentinvaaleissa sekä jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965 ja Suomen ruotsalaisten kansankäräjillä 1964–1975. Friberg oli mukana parlamentaarisessa puolustuskomiteassa 1971 ja 1975 sekä Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnassa 1972–1979.

Friberg on ollut naimisissa vuodesta 1956 Senny Britt-Marie Liewendahlin kanssa. Heillä on kaksi lasta, poika ja tytär.

Lähteet

Hakuteokset

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ralf Fribergin kotisivu.
 Fribergin 70-vuotishaastattelu Demarissa.
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset televisiotoimittajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Batagurkilpikonna

Batagurkilpikonna eli mangrovekilpikonna (Batagur baska) on äärimmäisen uhanalainen kilpikonna, joka elää Bangladeshissa, Intiassa, Indonesiassa, Kambodžassa ja Malesiassa. Sukupuuttoon se on kuollut Myanmarissa, Singaporessa, Thaimaassa ja Vietnamissa.

Kooltaan batagurkilpikonna kasvaa korkeintaan 60 senttiä pitkäksi. Kilpikonnan pää on pieni ja ylöspäin suuntautunut.

Batagurkilpikonna elää Etelä-Aasian joissa, erityisesti Malesiassa Kedahin, Perakin ja Terengganun osavaltioiden joissa, jotka ovat myös se n tärkeimpiä lisääntymisalueita. Batagurkilpikonnat ovat vähentyneet voimakkaasti niiden metsästyksen ja laittoman maasta kuljetuksen vuoksi. Lisäksi kilpikonnia on perinteisesti käytetty ravintona, muun muassa Kambodžassa batagurkilpikonnan munat ovat suurta herkkua, ja kansanlääketieteen parissa.

Lähteet 

Kilpikonnat
Uhanalaiset matelijat
Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Liitokiekko

Liitokiekko on yleensä muovista valmistettu kiekonmuotoinen esine, jonka läpimitta on 20–25 cm ja jossa on pyöristetyn kannen tapaan taitettu reuna. Muotonsa ansiosta kiekon kannen alapuolinen tila muodostaa kantavan, ilman nostetta synnyttävän pinnan, kun kiekko heitetään pyörivään liikkeeseen. Ultimatessa käytettävä kiekko painaa yleensä 175 grammaa.

Liitokiekosta käytetään yleisesti myös nimeä Frisbee, joka on kuitenkin leluja valmistavan Wham-O -yhtiön rekisteröity tavaramerkki.

Historia
Nykyaikaisen liitokiekon historia alkaa vuodesta 1871, jolloin yhdysvaltalaisen William Russell Frisbien The Frisbie Baking Company -niminen piirakkatehdas aloitti myymään tuotteitaan peltisissä vuoissa. Asiakkaat havaitsivat, että tyhjät vuoat lensivät hyvin ja pian vuokia heiteltiin useilla kampuksilla "Frisbie!" -huutojen kera.

Yhdysvaltalainen keksijä Walter Frederick Morrison –  yhdessä liikekumppaninsa Warren Franscionin kanssa – kehittelivät ideaa "lentävästä lautasesta."  He toivat markkinoille tuolloin melko uudesta materiaalista – muovista – valmistetun version nimeltä Pipco Flying-Saucer vuonna 1948. Kumppanuus Franscionin kanssa päättyi ja Morrison jatkoi tuotteen kehittelyä yksin. Vuonna 1955 hän esitteli uuden mallin nimellä Pluto Platter. Morrison myi keksintönsä oikeudet Wham-O -nimiselle yritykselle, joka aloitti liitokiekkojen massatuotannon tammikuussa 1957. Vuotta myöhemmin tuotteen nimeksi vaihdettiin "myyvempi" Frisbee. Ensimmäinen ammattilaismalli liitokiekosta esiteltiin vuonna 1964.

Liitokiekkoon perustuvia pelejä 
 Ultimate, enintään seitsenjäsenisten joukkueiden liitokiekkopeli
 Freestyle-liitokiekko (tai freestyle frisbee, jos käytetään vain Wham-O -yhtiön valmistamia kiekkoja)
 Liitokiekkogolf, eli frisbeegolf
 Tuplakiekkokenttä (), kahden kaksijäsenisen joukkueen kenttäpeli
 Friskee, kahden joukkueen ja kahden maalin lentokiekkopeli

Lähteet

Aiheesta muualla 

Leikkikalut
Urheiluvälineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Under Jolly Roger

Under Jolly Roger on saksalaisen Running Wild -yhtyeen kolmas studioalbumi vuodelta 1987. Levyn nimikappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista julkaisuista. Vasta tällä levyllä Running Wild otti kappaleisiin mukaan merirosvoteeman, joka on säilynyt uusimpiin julkaisuihin asti.

Kappaleet
 "Under Jolly Roger" – 4:42 
 "Beggars' Night" – 5:05 
 "Diamonds of the Black Chest" – 3:07 
 "War in the Gutter" – 3:19 
 "Raise your Fist" – 5:30 
 "Land of Ice" – 4:56 
 "Raw Ride" – 4:39 
 "Merciless Game" - 3:45

Kokoonpano
Rock'n'Rolf - laulu, kitara
Majk Moti - kitara
Stephan Boriss - basso
Hasche - rummut

Vuoden 1987 albumit
Running Wildin albumit
Branded and Exiled

Branded and Exiled on saksalaisen Running Wildin toinen albumi. Albumi jatkaa samaa teemaa mitä debyytissä kuultiin. Majk Moti esiintyy ensi kertaa tällä levyllä.

Kappaleet:

"Branded And Exiled" (Rolf Kasparek)  – 3:54
"Gods Of Iron" (Rolf Kasparek)  – 4:00
"Realm Of Shades" (Rolf Kasparek/Stephan Boriss - Rolf Kasparek)  – 4:29
"Mordor" (Rolf Kasparek)  – 4:50
"Fight The Oppression" (Rolf Kasparek)  – 4:46
"Evil Spirit" (Stephan Boriss)  – 3:20
"Marching To Die" (Rolf Kasparek)  – 4:36
"Chains And Leather" (Rolf Kasparek)  – 5:46

Kokoonpano
Rock'n'Rolf - laulu, kitara
Majk Moti - kitara
Stephan Boriss - basso
Hasche - rummut

Vuoden 1985 albumit
Running Wildin albumit
Incubus (yhtye)

Incubus on viisihenkinen yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin Calabasasissa, Kaliforniassa.  Yhtyeen tunnetuimmat singlet ovat "Drive", "Wish You Were Here", "Anna Molly", "Dig" ja "Pardon Me". Yhtye on saavuttanut myynnissä moninkertaista platinaa albumeilla Make Yourself, Morning View, ja A Crow Left of the Murder...

Jäsenet

Nykyiset
 Brandon Boyd — laulu, lyömäsoittimet (1991–). Kitara (kappaleissa kuten "Pantomime")
 Mike Einziger — kitara, taustalaulu, piano (1991–)
 Jose Pasillas — rummut (1991–)
 Chris Kilmore — DJ, piano, sämpläys, urut, fonografi (1998–)
 Ben Kenney — bassokitara, taustalaulu (2003–)

Entiset
 Alex Katunich — bassokitara (1991–2003)
 Gavin Koppell — DJ (1996–1998)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t 
Enjoy Incubus (7. tammikuuta 1997)
When Incubus Attacks Volume 1 (22. elokuuta 2000) - U.S. #41
Friends and Lovers (2012)

 Livealbumit Live at Lollapalooza 2003 (2003)Live in Japan 2004 (2004)Live in Sweden 2004 (2004)Live in Malaysia 2004 (2004)

 DVD:t When Incubus Attacks Volume 2 (11. joulukuuta 2001) - KultaaMorning View Sessions (28. toukokuuta 2002) - PlatinaaAlive at Red Rocks (23. marraskuuta 2004) - PlatinaaLook Alive'' (2007)

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla
 Incubus World Headquarters – Virallinen sivusto 
 
 Make Yourself Foundation – Incubusin hyväntekeväisyyssivusto
BBC Radio 3

BBC Radio 3 on BBC:n omistama radiokanava, jolla esitetään pääasiassa klassista musiikkia. Kanavan motto on "As long as it takes".

Historia

Kanava aloitti 29. syyskuuta 1946 nimellä The BBC Third Programme, ja nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa 30. syyskuuta 1967, jolloin myös muille kolmelle BBCn pääradiokanavalle annettiin nimet Radio 1, Radio 2, Radio 4.

Ohjelmisto
BBC Radio 3:n ohjelmisto sisältää klassista musiikkia, oopperaa, jazzia ja draamoja, joissa esitetään erityisesti William Shakespearen näytelmiä. Vuonna 2007 kanava vähensi suoria konserttilähetyksiä. Nykyisin konsertit ovat yleensä nauhoitettuja, ja näitä konsertteja tallennetaan yleensä julkisista musiikkitapahtumista.

Radio 3:n pitkäikäisimpiin ohjelmiin kuuluu Composer of the Week, jota esitetään nykyisin klo 12.00 ja uusintana samana iltana klo 20.45. Ohjelma kestää tunnin viitenä päivänä viikossa, jona aikana esitetään vain tietyn säveltäjän musiikkia.

Toinen pitkään jatkunut ohjelma on vuonna 1997 aloittanut Private Passions – viikoittainen haastatteluohjelma, jota juontaa Michael Berkeley.

Radio 3:a voi kuunnella nykyisin ympäri maailmaa internetin välityksellä, Britanniassa DAB-radioiden kautta sekä antenniverkon digilähetysten kautta.

Aiheesta muualla
 BBC Radio 3:n kotisivut. 
 BBC Radio 3:n fanisivut. 

Radio 3
Stefan Ingves

Stefan Nils Magnus Ingves (s. 23. toukokuuta 1953  Turku) on Ruotsin keskuspankin pääjohtaja vuoden 2022 loppuun saakka. Hän on viettänyt lapsuutensa Närpiössä, Vaasassa ja Oravaisissa. Hänen sukunsa on isän puolelta Lapväärtistä. Ingves on toiminut Ruotsin keskuspankin pääjohtajana vuodesta 2006 lähtien.

Ingves on valmistunut maisteriksi vuonna 1976 ja väitellyt taloustieteen tohtoriksi vuonna 1984 Tukholman kauppakorkeakoulusta.

Ingves on Euroopan keskuspankin yleisneuvoston jäsen ja on Kansainvälisen järjestelypankin (BIS) hallituksessa.

Lähteet 

Ruotsalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
A Crow Left of the Murder...

A Crow Left of the Murder... on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Incubusin viides studioalbumi, joka julkaistiin 3. helmikuuta 2004. Se on yhtyeen ensimmäinen levy, jolla on mukana Ben Kenney, Kenney korvasi Dirk Lancen bassossa.

Albumilta julkaistiin singlet: "Megalomaniac" ja "Talk Shows on Mute". "Agoraphobia" ja "Sick Sad Little World" julkaistiin vain radiosingleinä.

Albumi pääsi ensimmäiselle viikollaan toiseksi Yhdysvaltojen listalla Billboard 200 ja sitä myytiin noin 332 000 kappaletta ensiviikollaan. Levy on myynyt Yhdysvalloissa platinaa ja yhteensä 1,5 miljoonaa kappaletta. Suomessa albumi ylsi virallisen albumilistan sijalle 16.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Incubus.

Bonus-DVD 
Lollapalooza
Bridge Benefit 
While We Were Out
Brandon's Injury

Kokoonpano 
 Brandon Boyd – laulu
 Mike Einziger – kitara
 Ben Kenney – basso
 Chris Kilmore – DJ-mikseri
 Jose Pasillas – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: C–
 Rolling Stone: 
 USA Today:

Listasijoitukset
Albumi

Singlet

Lähteet 

Incubusin albumit
Vuoden 2004 albumit
Brendan O’Brienin tuottamat albumit
Sinfonia nro 8 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 8 F-duuri (op. 93) syntyi vuosina 1812–1814. Hän viittasi itse tähän työhön nimikkeellä "pikku teokseni" sinfonian lyhyyden — se kestää noin 26 minuuttia — ja hilpeyden vuoksi. Toisin kuin muita sinfonioita, tätä ei ole omistettu kenellekään. Beethoven arveli itse, että tätä sinfoniaa tultaisiin soittamaan enemmän kuin mitään muita hänen sinfonioitaan sen lyhyyden ja yksinkertaisuuden takia, mutta tälle sinfonialle kävi täysin päinvastaisesti.
Teos on sävyltään valoisa, sen kaikki osat ovat duurissa, ja siinä pilkahtelee huumoria (toisen osan tikittävä rytmi on kunnianosoitus tuon ajan uutuudelle, metronomille). 

Beethoven sävelsi sinfonian samoihin aikoihin kun sävelsi seitsemättä sinfoniaansa. Vuonna 1812 Linzissä Beethoven aloitti kahdeksannen sinfoniansa ja päätti seitsemännen sinfoniansa. Sinfonia kantaesitettiin vuonna 1814.

Osat 
 Allegro vivace e con brio
 Allegretto scherzando
 Tempo di Menuetto
 Allegro vivace.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Symphony No.8, Op.93 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

Ludwig van Beethovenin sinfoniat
1810-luvun musiikkiteokset
Light Grenades

Light Grenades on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Incubusin 28. marraskuuta 2006 julkaistu kuudes studioalbumi. Sitä myytiin 229 000 kappaletta maailmanlaajuisesti ensimmäisellä viikollaan.

Light Grenades debytoi Billboard 200 -listan sijalla 1. myyden 165 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan Yhdysvalloissa; se on yhtyeen ensimmäinen listaykkönen. Kuitenkin Light Grenades pitää hallussaan myös suurinta pudotusta sijalta 1. Billboard 200 Albumsin historiassa: se putosi sijalta 1. sijalle 37. toisella listaviikollaan rikkoen Marilyn Mansonin ennätyksen. Albumi on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Heinäkuun 11. päivään 2007 mennessä albumi on myynyt 645 000 kappaletta Yhdysvalloissa.

Kappaleluettelo
Kaikki kappaleet ovat Brandon Boydin, Michael Einzigerin, DJ Kilmoren, Ben Kenneyn, ja Jose Pasillas II:n tekemiä.

Japanin bonuskappaleet

Akustiset & Live -bonusraidat 
"Love Hurts" (akustinen) - 3:57 Julkaistu "Anna-Molly" UK -singlellä ja US Best Buy -versiolla.
"Anna Molly" (akustinen) - 3:59 Julkaistu iTunes-bonusraitana.
"Anna Molly" (live) - 3:55 Julkaistu Best Buy -versiolla
"Drive" (live) - 4:07 Julkaistu Best Buy -versiolla

Kokoonpano 
 Brandon Boyd – laulu, lyömäsoittimet
 Mike Einziger – kitara
 Jose Pasillas – rummut
 Ben Kenney – basso
 Chris Kilmore – DJ-mikseri, koskettimet, piano
 Brendan O'Brien – tuottaja

Singlet
"Anna Molly" - julkaistiin 16. lokakuuta, mutta oli saatavilla internetissä jo 20. syyskuuta 2006. Debytoi sijalla 19.  Billboardin Modern Rock Tracks -listalla.  Anna Molly sijoittui sijalle 1. Modern Rock -listalla, sijalle 4. Mainstream Rock Tracks listalla ja 66. Billboard Hot 100 -listalla.

"Dig" on toinen single albumilta.

"Love Hurts" julkaistiin kolmantena singlenä joillakin markkina-alueilla.

"Oil and Water" oli Yhdysvaltojen kolmas single. Se julkaistiin 5. kesäkuuta 2007.

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 Entertainment Weekly: B+
 Rolling Stone:

Listasijoitukset
Albumi

Singlet

Lähteet

Incubusin albumit
Vuoden 2006 albumit
Brendan O’Brienin tuottamat albumit
Ring Ring (kappale)

”Ring Ring” on Abba-yhtyeen kappale ja järjestyksessään kolmas single vuodelta 1973. Alkuperäisen, ruotsinkielisen version kirjoittivat yhteistyössä Björn Ulvaeus, Benny Andersson sekä yhtyeen manageri Stig Anderson. Englanninkielisen version työstöön osallistuivat lisäksi Neil Sedaka ja Phil Cody.

Abba pyrki kappaleella Eurovision laulukilpailuun, mutta jäi Ruotsin karsinnoissa kolmanneksi huolimatta yhtyeen vankasta asemasta esikarsinnan ennakkosuosikkeina; heidän sijastaan Ruotsia lähti Eurovision laulukilpailuun edustamaan tuona vuonna yhtye nimeltä Nova and the Dolls. Yhtyeen asema tuon vuoden Ruotsin ennakkokarsinnan ennakkosuosikkina oli niin vankka, että siitä vastedes Ruotsin edustajat Eurovision laulukilpailuun valittiin tavallisesta kansasta koostuneiden alueraatien avulla asiantuntijaraadin sijaan.

Ruotsinkielisen singlen b-puoli oli ”Åh, Vilka Tider”. Vuonna 1973 ilmestyi myös englanninkielinen single, jonka b-puoli oli ”She’s My Kinda Girl”. Vuonna 1974 Abba julkaisi englanninkielisestä versiosta uudelleenmiksauksen, joka ei oleellisesti juuri eronnut edellisen vuoden julkaisusta muutoin kuin äänityksen parantelun osalta.

Vuonna 2009 kappale pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

Lähteet 

ABBAn kappaleet
Vuoden 1973 kappaleet
Riccardo Riccò

Riccardo Riccò (s. 1. syyskuuta 1983 Formigine) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän sijoittui Alberto Contadorin jälkeen toiseksi Italian ympäriajossa 2008.

Ranskan antidopingjärjestö AFLD ilmoitti 17. heinäkuuta 2008, että Riccò oli antanut EPOa sisältäneen dopingnäytteen Ranskan ympäriajon neljännen etapin jälkeen. Hän oli voittanut kilpailussa kaksi etappia. Lopulta hän sai potkut tallista Leonardo Piepolin kanssa. 30. heinäkuuta 2008 Riccò myönsi käyttäneensä urheilussa kiellettyjä aineita. Lokakuussa 2008 Italian Olympiakomitea langetti Riccòlle kahden vuoden kilpailukiellon. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin, CAS, lyhensi maaliskuussa 2009 kilpailukiellon pituudeksi 20 kuukautta. 

Kilpailukieltonsa aikana Riccò teki sopimuksen Professional Continental -tason Flaminia-joukkueen kanssa ja palasi kilpailemaan Coppi & Bartali -kilpailussa maaliskuun lopussa 2010. Saman vuoden elokuussa hän siirtyi Vacansoleil-talliin.

Riccò joutui helmikuussa 2011 sairaalaan hengenvaarallisessa šokkitilassa. La Gazzetta dello Sport -lehden mukaan hän oli kertonut lääkäreille tankanneensa omaa vertaan, jota oli säilönyt 25 vuorokautta jääkaapissa. Vacansoleil-talli erotti Riccòn pian tämän jälkeen. Maaliskuussa 2011 hän kielsi Gazzetta dello Sport -lehden haastattelussa myöntäneensä verensiirtoa lääkäreille ja ilmoitti, ettei jatka pyöräilyuraansa. Vain muutamaa kuukautta myöhemmin hän teki kuitenkin sopimuksen kroatialaisen Meridiana-Kamen-tallin kanssa.

Italian antidopingtuomioistuin määräsi huhtikuussa 2012 Riccon 12 vuoden kilpailukieltoon.

Saavutuksia

2005
Settimana Ciclista Lombarda, kokonaiskilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto 
2006
 Japan cup, voitto
 Settimana Ciclistica Internazionale Coppi e Bartali, 5. etapin voitto
2007
 Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, 15. etapin voitto, 4. etapilla toinen
 Tirreno-Adriatico, pistekilpailun sekä 3. ja 4. etapin voitto
 Settimana Ciclistica Internazionale Coppi e Bartali, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin voitto
 Tour de San Luis, 4. etapin voitto
 Lombardian ympäriajo, toinen
 La Flèche Wallonne, viides
2008
 Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun sekä 2. ja 8. etapin voitto, 15. etapilla kolmas
2010
Settimana Ciclista Lombarda, kokonaiskilpailussa toinen, 3. ja 5. etapin voitto
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen, 2. etapin voitto
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä etappien 2 ja 4 voitto
Coppa Sabatini, voitto

Lähteet
Riccardo Riccò Trap–Friis-tietokannassa 
Riccardo Riccò cyclingarchives.com-tietokannassa

Viitteet

Aiheesta muualla
Profiili Flaminia-tallin kotisivulla 

Italialaiset maantiepyöräilijät
Dopingrikkomuksesta tuomitut italialaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut pyöräilijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Raphael Edereho

Raphael Edereho (s. 21. maaliskuuta 1983 Delta State, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Edereho on pelannut Veikkausliigassa yhteensä 37 ottelua ja tehnyt 7 maalia.

Edereho siirtyi Suomeen vuonna 2005, jolloin hän pelasi Rovaniemen Palloseurassa sekä Tervareissa. Tätä ennen hän oli kotimaansa Nigerian lisäksi Saudi-Arabiassa ja Kosovossa. 

Kaudeksi 2006 Edereho siirtyi Kuopion Palloseuraan. Hän ehti pelata kuitenkin vain Liigacupin otteluja, sillä iranilainen FC Persepolis osti hänet 100 000 euron siirtosummalla. Persepolis ei kuitenkaan maksanut summaa KuPS:lle ennen maaliskuuta 2008, jolloin Kansainvälisen urheilun oikeusturvalautakunnan (CAS) ja Fifan päätökset, sekä kuuden pisteen menetysuhka mestaruustaistelussa olevalle iranilaisseuralle tehosi. KuPS:n saama siirtokorvaus on seuran ennätys.

Vuonna 2007 Edereho pelasi kazakstanilaisessa Šahtjor Karagandassa, jota Juha Malinenkin valmensi. AC Ouluun Edereho siirtyi kesän 2007 lopussa. Tämän jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2008 Vaasan Palloseuraan. Vierailu VPS:ssa jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi.

Loukkaantumiset estivät aktiisen pelaamisen hetken aikaa. Edereho palasi Suomeen kaudeksi 2011, jolloin hän aloitti oululaisesa Ykkösen OPS:ssä. Samalla kaudella elokuussa 2011 Ykkösessä pelanneet OPS ja PS Kemi tekivät vaihtokaupat Adrianon siirtyessä OPS:ään ja Ederehon PS Kemin.

Lähteet

Nigerialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Steveco

Steveco Oy on suomalainen logistiikka-alan yhtiö. Steveco on Suomen suurin satamaoperaattori, joka tarjoaa muun muassa laivojen purku- ja lastauspalveluja sekä huolinta- ja laivanselvityspalveluita. Stevecon operoimat satamaterminaalit sijaitsevat Kotkan Mussalon ja Hietasen satamien lisäksi Helsingin Vuosaaren satamassa. Tytäryhtiönsä Saimaa Terminalsin kautta yhtiö toimii myös Saimaan alueen satamissa, Haminassa. ja Kotkan Mussalon satamassa. Steveco Logistics operoi myös maaliikenneterminaalia Kouvolassa.

Stevecon historia ulottuu 1800–1900-lukujen vaihteeseen. Nykyinen Steveco Oy aloitti toimintansa vuonna 1988 Kotka Stevedoring Oy:n ja Hamina Oy:n fuusion myötä. Stevecon omistivat vuonna 2019 Stora Enso (34,4 %), UPM-Kymmene (34,3 %), Finnlines (25,4 %) ja Myllykoski (5,9 %).

Steveco päätti vuoden 2007 lopussa lopettaa Haminan yksikkönsä toiminnan. Lopettamisen syyksi yhtiö ilmoitti, että Haminan liiketoiminta oli ollut pitkään tappiollista, samaan aikaan myös UPM-Kymmene päätti merikuljetustensa siirtämisestä Kotkaan. Stevecolla oli Haminassa yhteensä noin 300 työntekijää. Toiminnan keskittäminen Kotkaan toteutettiin vuoden 2008 kevään aikana.

Marraskuussa 2008 Steveco käynnisti uuden yksikön Vuosaaren satamassa Helsingissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Steveco

Suomalaiset yritykset
Logistiikkayhtiöt
Suutulehdus

Suutulehdus eli stomatiitti on mikä tahansa tulehdus, joka on kohdistunut suuhun, erityisesti suun tai ikenien limakalvoihin. Suutulehdusta voi hoitaa muun muassa huuhtelemassa suu desinfioivalla huuhteluaineella. Suutulehduksesta paranee yleensä muutamassa päivässä.

Suutulehdus on hyvin yleinen vaiva, ja sille voi olla monia syitä. Yleisimpiä lienevät kova stressi sekä muut yleissairaudet.

Aiheesta muualla 
 Hoitamattomat hampaat ja hammaslääkärin pelko vievät nuoria teho-osastolle Yle 4.4.2017.
 Akuutit sairaalahoitoa vaativat hammasperäiset infektiot sic! 4/2013.

Suupatologia
Kai Kustaa Vähäkallio

Kai Kustaa Vähäkallio (10. maaliskuuta 1940 Orivesi − 20. heinäkuuta 1979 Hyvinkää) oli Kytäjän kartanon omistaja, joka muistetaan niin sanotun Kytäjän kolmoissurman tekijänä vuonna 1972.

Kai Vähäkallio oli koulutukseltaan ylioppilas ja omisti laajan keräilyaseiden kokoelman. Hän oli arkkitehti Väinö Vähäkallion pojanpoika. Vähäkallion isä Kai Väinö Vähäkallio (1916–1940) kaatui talvisodassa, poikansa syntymäpäivänä. Vähäkallio sai kartanon omistukseensa vuonna 1962, muutama vuosi isoisänsä kuoleman jälkeen. Kai Vähäkallio oli vuodesta 1962 naimisissa Irma Loukolan kanssa ja heillä oli vuosina 1964 ja 1967 syntyneet pojat. Irma ja Kai Vähäkallion avioliitto päättyi eroon vuonna 1975.

Vähäkallio surmasi 12. toukokuuta 1972 kolme kartanon maille luvatta majoittunutta telttailijaa, hyvinkääläiset Veijo Ilmari Häkkisen, Esa Tapani Hyväkän ja Kai Tapani Hyväkän. Surmatyötä kutsutaan nimellä Kytäjän kolmoissurma. 

Hyvinkään kihlakunnanoikeus ja Helsingin hovioikeus tuomitsivat Vähäkallion kolmesta täyttä ymmärrystä vailla olevana tehdystä taposta 15 vuodeksi kuritushuoneeseen. Surmattujen poikien omaiset olivat vaatineet Vähäkalliolle rangaistusta kolmesta murhasta. Korkein oikeus alensi tuomion 12 vuodeksi vankeutta. 

Vähäkallio vapautui vuonna 1978 ja teki itsemurhan vuotta myöhemmin ampumalla.

Lähteet

Viitteet
 

Suomalaiset joukkomurhaajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Rauni Pekkala

Rauni Pekkala (s. 2. maaliskuuta 1942 Pieksämäki) on suomalainen iskelmälaulaja, joka oli varsin suosittu 1960-luvulla. Hänen uransa alkoi vuonna 1960 hänen sijoituttuaan iskelmälaulukilpailussa Pieksämäellä toiseksi. Hän toimi Herbert Katzin yhtyeen solistina viisi vuotta ja osallistui vuonna 1963 Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan. 1960-luvun jälkeen esiintymiset vähenivät selvästi, mutta Pekkala tekee edelleen keikkoja. Harrastuksista mainittakoon lentopallo.

Pekkala on esiintynyt elokuvassa Käpy selän alla (1966) laulajana ja elokuvassa Käyntikorttini (1964) näyttelijänä sekä ollut mukana MTV3:n BumtsiBum!-ohjelmassa 14. marraskuuta 1998. Myös Rauni Pekkalan sisko Raili Tuttujew on levylaulaja ja on esiintynyt nimellä Tutta Jew.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Muusikko Online 9/2003

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Duudsonit-elokuva

Duudsonit-elokuva () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Duudsonit-aiheinen elokuva. Duudsonit-elokuvan maailmanensi-ilta pidettiin Tuurin kyläkaupalla. Itse elokuvan ensi-ilta oli 31. maaliskuuta 2006. Elokuva voitti katsojaäänestyksen tuloksena vuoden parhaan kotimaisen elokuvan tittelin Jussi-gaalassa. 

Duudsonit-elokuva esittelee sekalaisen joukon duudsonien stuntteja, piilokamerapiloja sekä itse duudsonit. Ryhmään kuuluu neljä jäsentä: Jukka Hildén, Jarno Leppälä, Hannu-Pekka Parviainen ja Jarno Laasala. 

Elokuvassa esiintyy Viva La Bam -viihdeohjelmasta tuttu Bam Margera, Steve-O sekä Bloodhound Gang -yhtyeestä tutut Jimmy Pop ja Jared Hasselhoff. Elokuvassa esiintyy myös katsojille ennestään tuntemattomia henkilöitä, joista kuuluisin on Duudsoneiden entinen naapuri "Mr. Hitler".

Elokuvaan on lisätty materiaalia, jota ei ole näkynyt Duudsoneiden tv-ohjelmissa, mutta pääosin elokuva koostuu suomalaisille katsojille jo tutuiksi tulleista stunteista. Elokuvan yhdysvaltalaisena levittäjänä toimi Warner. Elokuva kuvattiin suurimmalti osin Suomessa, mutta sitä kuvattiin myös ulkomailla: Meksikossa ja eri puolilla Yhdysvaltoja. Duudsonit-elokuvan pohjalta Duudsonit alkoivat tehdä kansainvälistä The Dudesons -tv-ohjelmaa, jonka ensimmäinen tuotantokausi pohjautuu pitkälti elokuvaan. Suurin osa elokuvan materiaaleista on kuvattu Duudsoni elämää -televisiosarjan aikana vuonna 2004.

Lähteet 
 Duudsonien suomalaiset kotisivut

Vuoden 2006 suomalaiset elokuvat
Toimintakomediat
Duudsonit
Bergheim

Bergheim on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Kölnistä, ja kuuluu Kölnin hallintopiiriin sekä Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan.  Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 58 922 asukasta.  Pinta-alaltaan se on 96,33 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys on 653 as./km². Kaupunki on jaettu 15 eri kaupunginosaan.

Bergheimille myönnettiin kaupunginoikeudet vuoden 1300 tienoilla. Sen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa vallihaudan ympäröimä Paffendorfin linna, Aachener Tor, Niederaußemin voimalaitos ja Sankt-Pankratius-Kirche.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bergheimin kaupungin viralliset Internet-sivut

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Exhumed of the Earth

Exhumed of the Earth (WIHU 9417) on australialaisen doom metal -yhtye Paramaeciumin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Exhumed of the Earth kuuluu sekä doom metalin että kristillisen metallimusiikin merkkiteoksiin.

Äänitys ja yleiskatsaus
Exhumed of the Earth äänitettiin Toybox Studiosissa, Northcoressa, Melbournessa 12. huhtikuuta ja 1. toukokuuta välisenä aikana. Albumin tuotti Paramaecium. Ääniraidat yhdisti Paramaecium ja Mark Tulik, joka vastasi myös studion laitteistosta. Äänityksissä yhtye sovitti muun muassa eeppisen, 17 minuutin "The Unnatural Conception"  -kappaleen alkuun taidemusiikin soittimia, joista vastasi kaksi vierailevaa muusikkoa. Rosemary Sutton soitti viulua ja Judy Hellemons huilua. Kitarasäröissä yhtye käytti ainoastaan Marshall-vahvistinta eikä muita tehokeinoja.

Paramaecium julkaisi Exhumed of the Earthin itsenäisesti, jonka jälkeen yhtye teki jakelusopimuksen Witchhunt Recordsin kanssa. Myöhemmin yhtye on antanut jakeluoikeuksia useammallekin levy-yhtiölle, mutta Exhumed of the Earthin kopioita ei ole nykyisin helppoa löytää. Albumin musiikki on doom metalia, jossa on death metal -vaikutteita. Jälkeen mainittua on kuultavissa Andrew Tompkinsin murinalaulussa, ja esimerkiksi kappaleella "Injudicial". Albumin tyyliä on usein verrattu My Dying Briden vanhaan tuotantoon varsinkin sen vuoksi, että sanoitusten raamatulliset viittaukset on toteutettu aistikkaasti.

Exhumed of the Earth sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton ja keräsi yhtyeelle ihailijoita eri maista. Albumin musiikki on sen verran arvostettua, että Paramecium julkaisi siitä myöhemmin nuottikirjan.

Kappalelista
  "The Unnatural Conception in Two Parts: The Birth and the Massacre of the Innocents"   – 17:00  
  "Injudicial"  – 4:38  
  "The Killing"  – 6:29  
  "Untombed"  – 10:38  
  "The Voyage of the Severed"  – 9:24  
  "Haemorrhage of Hatred"  – 7:20  
  "Removed of the Grave"  – 10:37

Muusikot
Andrew Tompkins - laulu, bassokitara
Jayson Sherlock - rumpusetti
Jason De Ron - kitara
Rosemary Sutton - naislaulu, viulu
Judy Hellemons - huilu

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1993 esikoisalbumit
Australialaiset doom metal -albumit