Kveenin kieli

Kveenin kieli on yksi Norjan virallisista vähemmistökielistä. Sitä puhuvat kveenit Ruijassa Tromssan ja Finnmarkin läänissä. Kveenin puhujia oli vuonna 2013 noin 1 500 henkilöä. Kielitieteellisesti kveeni muodostuu suomen kielen peräpohjalaisiin murteisiin lukeutuvista Ruijan murteista. Kveeniä pidetään itsenäisenä kielenä kielisosiologisista ja kielipoliittisista syistä. Kveenin kielen päivää vietetään 26. päivänä huhtikuuta.

Norjan ja pohjoissaamen kielet ovat vaikuttaneet kveeniin sanastollisesti. Esimerkiksi kveenin sana tyskäläinen tarkoittaa norjan tavoin saksalaista. Kveenissä on đ-äänne (), jota ei esiinny suomen yleiskielessä.

Historia 
Suomen kieltä arvostettiin Pohjois-Norjassa vielä 1800-luvun alussa. Alueella vallitsi luonnollinen kolmikielisyys norjan, suomen ja pohjoissaamen välillä ja kieltä vaihdettiin sen mukaan millä kysyttiin. Se, että norjalaiset, suomalaiset ja saamelaiset harjoittivat eri alojen elinkeinoja, mahdollisti kullekin kielelle oman erikoisalueensa. Kalastuksesta puhuttiin norjaksi, maanviljelystä suomeksi ja poronhoidosta pohjoissaameksi. Norjan kirkko ja koulu järjestivät suomen- ja pohjoissaamenkielistä opetusta lapsille. Tromssan seminaarissa suomen ja pohjoissaamen kielet olivat oppiaineina.

Suomen kielen opetus sekä puhuminen kiellettiin koulujen asuntoloissa ja välitunneilla 1800-luvun lopulla. Myös kielen käytöstä rangaistiin oppilaita. Opetuskielto oli voimassa vuoteen 1940, vaikka joissakin kouluissa suomea käytettiinkin apukielenä vuoteen 1936. Kielen ja kveenien aseman jyrkkä heikkeneminen johtui 1800-luvun lopun äärikansallisuuden ja sosiaalidarvinismin vaikutteista sekä Suomen itsenäistymisen alkuvuosikymmenien Suur-Suomi -aatteen aiheuttamasta suomalaisesta vaarasta Norjassa.

Omakielisen opetuksen puute ja yhteiskunnalliset muutokset aiheuttivat sen, että kveenien puhuma kieli alkoi eriytyä Suomessa puhutusta suomesta. Yhteiskunnan erikoisalojen sanasto siirtyi norjan kielestä. Koska omakielistä opetusta ei saatu, kirjoitus- ja lukutaito kehittyivät norjaksi. Vapaaehtoisena kielenä suomea oli mahdollisuus opettaa vuodesta 1969. Suomen kielen opetus aloitettiin uudelleen Tromssan yliopistossa ja Ruijan korkeakoulussa 1977.

Norjalaisen tutkijan Terje Aronsenin mukaan kveenien puhuma kieli ei ollut suomea, ja hän antoi sille nimen kveeni. Opetuskieleksi suomen rinnalle kveeni otettiin Porsangin Pyssyjoella 1983. Se kohtasi tuolloin lujaa vastustusta, koska monien mielestä kveeni oli haukkumasana. Ajan kuluessa nimitys kuitenkin vakiintui käyttöön. Teoriat kveenien ja historiallisten kainulaisten välisistä yhteyksistä ovat johtaneet myös kainu-nimen käyttöönottoon. Tätä nimeä käyttää muun muassa Ruijan Kaiku -lehti. Toisaalta kveeni on hyväksytty viralliseksi nimeksi kansainväliseen tiedesanastoon.

Kveeni sai virallisen vähemmistökielen aseman 2005, ja se mahdollisti kveenin opiskelun Tromssan yliopistossa vuoden 2006 alusta.

Nykytilanne 
Tromssan yliopiston kveenin opetus jakaantuu kveenin kieleen ja kveenien kulttuurihistoriaan. Tavoitteena on myös luoda kveenille oma kirjakieli ja elvyttää puhuttua kieltä sekä tehdä yhteistyötä Ruotsin meänkielisten kanssa.

Vuonna 1987 perustetun Ruijan Kveeniliiton tavoitteena on kveenien kielen ja kulttuurin säilyttäminen ja kehittäminen.

Kveenin kielen ja kulttuurin kansallisena keskuksena on Kainun instituutti, joka avattiin Pyssyjoella 2007. Instituutin työtehtäviin kuuluvat kveenin kieliraadin hallinnointi sekä kielestä ja kulttuurista tiedottaminen. Keskeisinä päämäärinä on kehittää, dokumentoida ja tehdä tunnetuksi kveenin kieltä ja kulttuuria sekä edistää kielen käyttöä yhteiskunnassa.

Vuonna 2011 Agnes Eriksen julkaisi ensimmäiset kveeninkieliset lastenkirjat Kummitus ja Tähtipoika 1 sekä Kummitus ja Tähtipoika 2. Ensimmäisen kveenin kielen kieliopin on laatinut Eira Söderholm Tromssan yliopistosta, ja se julkaistiin Suomessa vuonna 2014.

Vuonna 2021 Oulun yliopisto aloittaa kveenin kielen kääntäjäkoulutuksen.

Totuus- ja sovintokomissio 
Norjan viranomaiset toteuttivat 1900-luvun loppupuolelle asti toistuvaa kveeneihin ja norjansuomalaisiin kohdistuvaa politiikkaa, jonka vaikutukset näiden kulttuurille, kielelle, identiteetille ja elinoloille ovat olleet erittäin kielteisiä. Politiikkaa kutsutaan usein norjalaistamispolitiikaksi, ja sitä asetettiin vuonna 2017 tutkimaan Norjalaistamispolitiikkaa ja saamelaisten, kveenien ja norjansuomalaisten epäoikeudenmukaista kohtelua tutkiva komissio (totuus- ja sovintokomissio). Sen tavoitteena on saavuttaa yhteinen käsitys siitä, miten viranomaiset ja Norjan yhteiskunta ovat kohdelleet kveeniväestöä ja heidän kulttuuriaan.

Murteet 
Murrealueita on kaksi: Itä-Ruijan murteet ja Länsi-Ruijan murteet, jälkimmäisten aluetta on myös Tromssan fylken pohjoisosa. Alueiden erojen taustalla on eri aikoihin tapahtunut muutto Ruijaan ja yhteydet Suomen alueelle. Länsi-Ruijassa, jonne ensimmäiset suomenkieliset asukkaat saapuivat jo keskiajalla, kielen kehitys suomesta omaksi kielekseen oli paljon pidemmällä kuin Itä-Ruijassa, jonne muutti ihmisiä Suomen alueelta huomattavasti myöhemmin. Itä-Ruijan kveeneillä on ollut tiiviimmät yhteydet Suomeen kuin lännessä. Idässä useimmat mieltävät kielensä suomeksi eivätkä kveeniksi.

Näyte kveenin kielestä

Lähteet

Aiheesta muualla
   Kveeninkielinen Wikipedia hautomossa
Ruijan kaiku
 Kveenin kielen e-sanakirja
 Hannele Muilu (25.11.2017) Tiedätkö, mitä ovat kläppi, maapruuki ja fiskus? Suomesta Norjaan muuttaneiden kveenien kieli sinnittelee parin tuhannen puhujan voimin (yle.fi)
 Tapani Leisti (18.9.2017) Norjassa totuuskomissio tutkii saamelaisten ja kveenien sorron (yle.fi)

Peräpohjalaiset murteet
Norjan kielet
Vähemmistökielet
Kveenit