joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Enduro

Enduro on moottoripyörien luotettavuusajo. Kuljettajat taituroivat mitä erilaisimmissa maastoissa tiukan minuuttiaikataulun mukaan. Myöhästyminen aikatarkastusasemalta tietää sakkominuutteja. Reitin varrella on erikoiskokeita, joiden aikojen perusteella paremmuus ratkaistaan. Sekunteja mitataan niin motocrossradoilla, liukkailla nurmiradoilla sekä kunkin järjestäjämaan maastonmukaisella pätkällä. Portugalissa saattaa joutua ajamaan jyrkkiä vuorenrinteitä, kun taas Suomessa ylitellään soita kaksipyöräisellä.

Menestyneimpiä suomalaisia endurokuljettajia kautta aikojen ovat Juha Salminen, Kari Tiainen, Samuli Aro ja Mika Ahola.

Korkein kilpailutaso on Enduron maailmanmestaruussarja ja arvostetuin yksittäinen kilpailu ja samalla maajoukkueiden mm-kilpailu on kansainvälinen kuuden päivän ajo ISDE. Se järjestettiin Suomessa Haminan ja Kotkan seudulla vuonna 2011.
Suomessa ajetaan Enduron Suomenmestaruussarjaa.

Eräs tunnettu kansainvälinen kilpailu on ISDE Six Days MM-joukkuekilpailu. Kilpailutyyppejä ovat yhteislähtökisa Cross country ja Enduro sprint-kilpailu.

Lähteet

Katso myös 
 Enduron maailmanmestaruussarja

Aiheesta muualla

https://www.offroadpro.fi
Fin-Enduro
Suomen moottoriliitto
Xracing.fi

Seulonnan keskeiset artikkelit
Reima Pietilä

Frans Reima Ilmari Pietilä (25. elokuuta 1923 Turku – 26. elokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953. Vuosina 1973–1979 Pietilä toimi Oulun yliopiston arkkitehtiosaston professorina.

Ura 
Pietilä työskenteli opiskeluaikana vuonna 1947 Ilmari Niemeläisen toimistossa sekä vuosina 1948–1949 Einari Teräsvirran ja Ragnar Ypyän toimistoissa ja oli valmistuessaan lähes 30-vuotias. Hänen läpimurtotyönsä oli Brysselin maailmannäyttelyn (1958) Suomen paviljonki, johon hän on kertonut saaneensa innoituksen Aulis Blomstedtilta. Sen suunnittelussa hän käytti tilamoduuleja ja pyrki siinä sekä luonnonmukaiseen että älylliseen tulokseen.

Akateemikon arvonimen vuonna 1982 saanut Pietilä oli Suomen merkittävimpiä nykyarkkitehteja. Hänen työnsä ovat omaleimaisia ja rohkeasti tavanomaisista normeista poikkeavia suomalaisessa rakennustaiteessa. Useimmat töistään Pietilä teki yhdessä vaimonsa Raili Pietilän kanssa. Pietilöitä pidetään usein kansainvälisesti tunnetuimpina suomalaisina arkkitehteina Alvar Aallon jälkeen. Pietilä sai vuonna 1987 elämäntyöstään UIA-kultamitalin (Union internationale des architectes).

Tyyliltään Pietilät edustavat orgaanista arkkitehtuuria.

Reima Pietilä sai 70-vuotissyntymäpäiväjuhlassaan sairauskohtauksen, johon hän kuoli seuraavana päivänä.

Pietilän mukaan on nimetty Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva Pietilänkatu. Koska etunimi ei esiinny kadunnimessä, kaupunki on mahdollisesti halunnut kunnioittaa samalla Raili Pietilän työtä. Pietilät suunnittelivat Hervantaan niin sanotun keskusakselin, ja se on heidän laajin rakennuskokonaisuutensa Suomessa.

Taiteilija Tuulikki Pietilä oli Reima Pietilän sisar. Pietilän ensimmäinen puoliso vuosina 1955–1963 oli kirjailija Maire Harme. Pietilä avioitui arkkitehti Raili Paatelaisen kanssa vuonna 1963. Arkkitehti Annukka Pietilä (s. 1963) on Reima ja Raili Pietilän tytär.

Töitä 
 Suomen paviljonki Brysselin maailmannäyttelyssä 1958
 Branderin kahvila, Tampere 1963
 Kalevan kirkko, Tampere 1966
 Dipolin kongressikeskus, Otaniemi, Espoo 1966
 Suvikummun asuntoalue, Tapiola, Espoo 1969–1982
 Reidar Särestöniemen ateljee ja galleria Särestö, Kittilä 1972
 Hvitträskin sauna, Kirkkonummi 1975
 Seurakunta- ja vapaa-aikakeskus sekä liikekeskus, Hervanta, Tampere 1979
 Sief Palace Area Buildings: Sief Palacen laajennus, Kuwait 1982
 Lieksan kirkko, Lieksa 1982
 Taikurinhattu-päiväkoti, Pori 1984
 Suomen suurlähetystö, New Delhi, Intia 1985
 Metso, Tampereen kaupungin pääkirjasto, Tampere 1986
 Vanhainkoti Himmeli, Pori 1988–1990
 Hervannan toimintakeskus, Tampere 1989
 Mäntyniemi, tasavallan presidentin virka-asunto, Meilahti, Helsinki 1993

Valokuvia suunnittelutöistä

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Kalevan kirkko. Virtual Tampere. 
 Kirjastotalo Metso. Virtual Tampere.
 Hervannan elokuvateatteri. Virtual Tampere.
 

Suomalaiset arkkitehdit
Akateemikot (Suomi)
Oulun yliopiston professorit
Postmodernistit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomalaiset professorit
Tampereen kaupungin pääkirjasto

Tampereen kaupungin pääkirjasto (tunnetaan myös nimellä Metso) sijaitsee Tampereen keskustassa Hämeenpuiston puolivälissä. Se on Tampereen kaupunginkirjaston päätoimipiste. 

Vuonna 1978 järjestettyyn Tampereen uuden pääkirjaston arkkitehtikilpailuun osallistui 120 ehdotusta, joista voittajaksi valittiin arkkitehtien Raili ja Reima Pietilän ehdotus ”Soidinmenot”. Nimitys Metso tulee kirjaston ulkomuodosta ylhäältä katsottuna.

Palkintolautakunta piti Pietilöiden ehdotusta yksimielisesti selvästi muita ehdotuksia ansiokkaampana. Palkintolautakunta uskoi, että kaupunki saisi ehdotuksesta nykyaikaisen ja hyvin toimivan kirjastorakennuksen, joka samalla toisi kaupunkikuvaan mieliinpainuvasti omaleimaisen ja monumentaalisen lisän. 

Metson tieltä purettiin F. L. Caloniuksen suunnittelema Kaipion talo. Kirjastotalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1983, ja ne kestivät kolme vuotta. Rakennus avattiin yleisölle 21. elokuuta 1986 ja vihittiin 10. lokakuuta 1986.

Kirjaston yhteydessä toimii kirjastokahvila Café Metso. Rakennuksen alakerrassa sijaitsi pitkään myös kaksi museota, Tampereen taidemuseon Muumilaakso ja Tampereen Kivimuseo. Ne joutuivat kuitenkin muuttamaan pois talon remontin vuoksi. Muumilaakso toimi tammikuun 2013 alusta vuoteen 2016 Tampereen taidemuseon alakerrassa. Vuonna 2017 Muumilaakso muutti Tampere-taloon ja sai uudeksi nimekseen Muumimuseo. Kivimuseo avattiin uudelleen Vapriikissa joulukuussa 2014.

Metson remontti vuonna 2017 
Kirjastossa tehtiin vuosina 2015–2017 perusteellinen remontti, joka maksoi 11,5 miljoonaa euroa. Remontissa päivitettiin kirjaston kaikki toiminnot. Alakerran museoiden tilalle valmistui hiljainen tila, mikrofilmihuone ja avara oleskelutila sekä muutama luentosali. Lisäksi kirjaston parvikerrokseen siirtyi aiemmin Frenckellin vanhassa pannuhuoneessa toiminut Frenckellin Lehtilukusali.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tampereen kaupunginkirjasto, Pääkirjasto Metso
 Ilmapanoraamakuva Tampereen kaupungin pääkirjastosta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
 Panoraamakuvia Tampereen kaupungin pääkirjastosta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
 Metson näköinen kirjasto - Yle Areena

Pääkirjasto
Pääkirjasto
Reima ja Raili Pietilän suunnittelemat rakennukset
Vuoden betonirakenne
Amuri
Sirukortti

Sirukortti (myös älykortti tai toimikortti) on muovinen kortti, johon on upotettu mikropiiri. Suurin osa sirukorteista on ISO-7816-standardin mukaisia luottokortin kokoisia muovikortteja, joiden toisessa päässä keskellä on yhdeksän kullanväristä kontaktipintaa. Yleisin ISO-7816-kortti nykyisin on tavallinen matkapuhelimesta löytyvä SIM-kortti. Sirukortit yleistyvät myös etenkin yrityskäytössä PKI-avainlaitteina.

Kortin päällä on yleensä korttinumero ja alla omistajan allekirjoitus.

Toistaiseksi kaikissa tavallisissa automaatti-, pankki- ja Visa Electron -korteissa on sirun lisäksi perinteinen magneettiraita.

Historiaa 

Suomessa älykorttien tutkimus alkoi 1985 Otaniemessä. Vuonna 1987 alkoi Otaniemessä Otakortin koekäyttö. Kortille saattoi tallettaa rahaa, jolla voi maksaa ostoksia paikallisissa kaupoissa. Otakortti toimi myös kopiokorttina ja avainkorttina.

Sirukortit otettiin käyttöön 1990-luvun alussa puhelukorteissa sekä 1993 Avant-kortissa. Luottokorteissa siru tuli käyttöön 2000-luvun alussa.

Linja-autoliikenteessä Koskilinjat Oy otti ensimmäisenä maailmassa käyttöön etäkortin paikallisliikenteen maksuvälineenä 7.1.1992 Oulussa.

Teknologia 

Erilaisia sirukortti-käyttöjärjestelmiä:
 Java Card, ilmainen ja avoin
 MultOS, avoin C/Assembler-tyylinen
 Windows for Smart Cards, Visual Basic -ohjelmoitava, eikä oikeastaan käytetty missään
 SetCOS, suomalaisen SETECin valmistajakohtainen käyttöjärjestelmä, jota käytetään muun muassa HST-korteilla

Sirukorteilla voi olla erityyppisiä sovelluksia:
 Subscriber Identity Module (SIM): matkapuhelinverkoissa käyttäjän identiteetin todentamiseen käytetty sovellus.
 Electronic ID (EID): PKI-sovellus, jolla henkilö tai laite voidaan tunnistaa sähköisesti tietoverkoissa. EID-sovellus voi myös tehdä digitaalisia allekirjoituksia tai salata tietoa ja sisältää PKI-varmenteita. Suomessa myönnettävät henkilökortit sisältävät EID-toiminnallisuuden.
 EMV-sirukortit (Europay, Mastercard ja Visa): luottokorttisovellus, jota voi käyttää tavallisen luottokortin tapaan. Suomessakin EMV-sirukortit ovat pakollisia vuodesta 2005 lähtien.
 HSL:n matkakortti

Lähteet

Aiheesta muualla 

Äly on kortilla (Tietokone-lehti, 2001)
Koskilinjat Oy

Maksukortit
Mikrokivikausi

Mikrokivikausi on Harri "Wallu" Vaalion MikroBitti-lehdelle piirtämä sarjakuva, joka on ilmestynyt vuodesta 1985. Se kertoo Kivisten ja Sorasten tyyliin kivikauden ihmisistä. Sarja tapahtuu kuitenkin vuonna 3000 jaa., jolloin Yhdysvallat on pommittanut maailman kivikauden tasolle. Siksi tietokoneet ovat hahmoille tuttuja.

Päähenkilöt ovat tulivuoressa asuvat tietokoneguru Guru ja tämän vaimo Helka. MikroBitti-lehti tosin järjesti numeroissaan 3/89 ja 5/89 lukijakilpailun sarjakuvan tietokonegurun nimestä, jolloin hahmon nimeksi valikoitui Hannu. Gurua on kutsuttu Mikrokivikausi-sarjakuvissa monilla nimillä, mutta ei kuitenkaan koskaan Hannuksi.

Vuosina 2014–2015 Mikrokivikautta julkaistiin Skrolli-lehdessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikrokivikausi
 Mikrokivikausi Tekniikan museossa 
 Mikrobitti-haku: Mikrokivikausi
 Skrolli-lehdet (2014.1–2015.4)

Sanoma
Suomalaiset sarjakuvat
Isoisäparadoksi

Isoisäparadoksi on populaarikulttuurissakin tunnettu aikaparadoksi eli aikamatkustukseen liittyvä paradoksi: mitä tapahtuisi, jos henkilö matkustaisi ajassa taaksepäin ja tappaisi isoisänsä? Lakkaisiko hän olemasta? Tällöinhän hän ei olisi syntynyt eikä tehnyt aikamatkaa, jossa tappaisi isoisänsä. Näin ollen isoisä eläisi, ja aikamatkaaja tulisi syntymään normaalisti, jolloin hän taas pystyisi tekemään tämän aikamatkan. Tämän paradoksin jokainen päätelmä tuntuu kieltävän itsensä.

Isoisäparadoksia käytetään perusteluna sille, että aikamatkustus menneisyyteen olisi mahdotonta. Nykyisin tunnetaan kuitenkin muitakin vaihtoehtoja. Stephen Hawkingin laskujen mukaan todennäköisyys sille, että ihminen pystyy matkaamaan menneisyyteen ja murhaamaan isoisänsä, olisi yhden suhde kymmenen potenssiin miljoona triljoonaa triljoonaa triljoonaa.

Isoisäparadoksin selitysyrityksiä

"Ojasta allikkoon"-selitys
Tämän teorian mukaan aikamatkaaja ei voi estää isoisäänsä lisääntymästä. Matkustaessaan ajassa taaksepäin, hänestä tulee osa isoisänsä aikaa, jolloin isoisän on lisäännyttävä, jotta aikamatkaaja voi palata ajassa taaksepäin. Tästä päästään johtopäätökseen, ettei ole mahdollista vaikuttaa menneisyyden tapahtumien lopputulokseen matkustamalla ajassa taaksepäin.

Tieteellisiä teorioita
Novikovin itsekonsistenssin periaate sekä lukuisat Kip Thornen viimeaikaiset laskelmat perustelevat, että massa, joka on matkannut ajassa taaksepäin, ei kykene aikaansaamaan paradokseja. Ei ole mitään tiettyjä ehtoja, jotka johtaisivat paradoksiin sen jälkeen, kun ajassa alettaisiin matkailla. Jos näitä oletuksia voidaan pitää luotettavina, olisi lopputulos mielenkiintoinen: mitään yleisesti tunnetuista aikamatkustusparadokseista ei olisi mahdollista jäljentää fyysisellä tasolla.

Selityksiä tieteisfiktiossa
Tieteisfiktiossa isoisäparadoksi jätetään yleensä selittämättä, mikä johtaa juonen paradoksaalisuuteen. Ehkä yleisin tapa selittää isoisäparadoksi tieteisfiktiossa on "rinnakkaismaailma". Sen mukaan paradoksia ei synny, koska on olemassa useita vaihtoehtoisia ulottuvuuksia tai aikalinjoja. Taaksepäin matkustava avaa menneeseen aikaan uuden aikalinjan, jolloin isoisän surmaaminen tai vastaava ei vaikuta häneen.

Johtopäätös 
Yleisesti paradoksiin on esitetty vastaukseksi että ajassa ei olisi mahdollista mennä menneisyyteen tai tulevaisuuteen, ja aikaa voisi ainoastaan hidastaa tai nopeuttaa aikamatkaajan näkökulmasta.

Lähteet

Viitteet 

Fysiikan paradoksit
Aikamatkustus
Kaikkivoipaisuuden paradoksi

Kaikkivoipaisuuden paradoksi eli kaikkivoivan paradoksi (omnipotentin paradoksi) on ryhmä paradokseja, jotka käsittelevät sitä, mitä kaikkivoipa olento voi tehdä. Erityisesti ne käsittelevät sitä, pystyykö kaikkivoipa olento toimimaan siten, että se rajoittaa hänen kaikkivoipaisuuttaan. Pystyi olento siihen tai ei, kaikkivoipaisuus voidaan kyseenalaistaa molemmissa tapauksissa. On esitetty erilaisia näkemyksiä paradoksin premissien virheellisyydestä.

Paradoksi esitetään usein muodossa ”Voiko Jumala luoda niin suuren kiven, ettei hän itsekään voi sitä nostaa?”. Jos hän voi luoda sellaisen kiven, hän ei voi nostaa sitä ja kääntäen. Molemmissa tapauksissa on olemassa teko, jota hän ei voi tehdä, joten hän ei ole kaikkivoipa.

Ehdotettuja ratkaisuja

Savage 

C. Wade Savagen mukaan siitä, että ”x voi luoda niin suuren kiven, ettei x voi sitä nostaa”, seuraa, ettei x ole kaikkivoipa.

Sen sijaan siitä, että ”x ei voi luoda niin suurta kiveä, ettei x voi sitä nostaa”, ei seuraa, että olisi jokin teko, jota x ei voisi tehdä. Kyseinen lause tarkoittaa loogisesti samaa kuin ”Jos x voi luoda kiven, x voi sen nostaa.”

Savage tekee asiasta ymmärrettävämmän erottamalla toisistaan kiven tekijän ja sen nostajan. Oletetaan ensin, että y jaksaa nostaa korkeintaan 70 paunan painoisen kiven. Jos x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Mutta jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x voi tehdä minkä tahansa painoisen kiven, niin x ei voi tehdä niin painavaa kiveä ettei y voisi sitä nostaa, mutta x:n kyvykkyydessä ei silti ole rajoitusta.

Lähtökohtana peruslogiikka 
Ludwig Wittgensteinin mukaan kysymys, johon ei millään keinolla voida saada järkevää vastausta, on itsessään virheellinen ja epälooginen. Tällöin kysymyksen muotoa tulisi muuttaa. Peruslogiikan kannalta katsottuna Jumala ei voi tukistaa kaljua, koska teko on mahdoton eikä mahdotonta ole olemassa. Jumala ei siis inhimillisestä näkökulmasta katsottuna kykene luomaan nelikulmaista ympyrää.

Tämä ei silti tarkoita, että kaikkivaltiaan Jumalan täytyisi rajoittua peruslogiikan sääntöihin, jos hän on ajan ja materian ulkopuolella. Tällöin Jumala kykenisi tekemään asioita, jotka ovat hänelle mahdottomia siitä yksinkertaisesta syystä, että hän pystyy mihin vain. Inhimillisestä näkökulmasta ei siis ole väliä kuinka tämä tapahtuu, koska sen ei tarvitse olla loogisesti mahdollista. Raamatun Jumalan kaikkitietävyyttä ei selvästikään rajoita ihmisen vapaa tahto, sillä Jumala tietää huomisen samoin tavoin kuin ihminen muistaa eilisen.

Katso myös 

 Pahan ongelma
 Russellin paradoksi

Lähteet 

Argumentit jumalan olemassaoloa vastaan
Ateismi
Paradoksit
Uskonnonfilosofia
Uskontokritiikki
Hanlonin partaveitsi

Hanlonin partaveitsi on sääntö, jonka mukaan ei ikinä pitäisi selittää pahantahtoisuudella sitä, minkä voi selittää yhtä lailla tyhmyydellä. Sanonnasta on eri muunnelmia. Robert J. Hanlonin versio, josta sääntö on saanut nimensä, kuuluu: Never attribute to malice that which can be adequately explained by stupidity. 

Hanlonin partaveitsi on Finaglen lain sivumuunnelma.

Katso myös

 Armeliaisuusperiaate
 Sturgeonin laki

Lähteet

Lentävät lauseet
Periaatteet
Baath

Baath () on arabisosialistinen, arabinationalistinen panarabialainen ideologia. Se ei kuitenkaan ole islamistinen, vaan sekularistinen liike. Ideologian isä oli syyrialainen kristitty Michel Aflaq (1910–1989). Baath-puolue on hallinnut Syyriaa vuodesta 1963 nykyhetkeen ja Irakia Saddam Husseinin kukistumiseen asti.

Ideologia 
Baath tarkoittaa arabiaksi uudelleensyntymää. Sen ideologiset tavoitteet ovat maallisuus, sosialismi ja panarabialaisuus, arabikansojen yhtenäisyys. Puolueen motto on: "Wahdah, Hurriyah, Ishtirrakiyah" (Yhtenäisyys, vapaus, sosialismi). Yhtenäisyydellä tarkoitetaan panarabialaisuutta ja vapaudella vapautta länsimaisista vaikutteista. Nationalismista liike omaksui luokattoman kansan yhtenäisyyden ja se oli siten anti-marxilainen. Tavoitteena oli kuitenkin talouden kansallistaminen kansan palvelukseen. Siten liike vastusti länsimaista kapitalismia.

Panarabismin tavoitteena on ollut yhdistää eri arabivaltiot, kehitystä kuitenkin hidastivat häviöt Israelille sodissa ja arabivaltioiden heikko talouskasvu. Saddam Husseinin Irakin pitkällinen taloussaarto ja nykyinen miehitys ovat haudanneet yhdistymishaaveet ja panarabismin tilalle ovat tulleet erilaiset islamilaiset liikkeet.

Kehitys 
Michel Aflaq kehitti ideologiansa opiskellessaan 1930-luvulla Sorbonnen yliopistossa. Salah al-Din Bitarin kanssa, josta tuli myöhemmin Syyrian pääministeri, hän perusti Baath-puolueen vuonna 1947 Damaskoksessa Ranskan Syyriassa vastustamaan länsimaiden siirtomaahallintoa. Se oli aluksi lähinnä muutaman intellektuellin liike, kunnes se vuonna 1952 yhdistyi Akram al-Hawranin arabisosialistisen puolueen kanssa, jolloin nimeksi tuli Arabisosialistinen Baath-puolue (). Puolue kattoi kaikki arabimaat kansallisen johtonsa alaisuudessa (kansallinen tarkoittaa tässä arabikansaa). Jokaiseen valtioon perustettiin alueellinen osasto.

Irakin Baath-puolueen alueellinen osasto perustettiin 1954. Baathistit nousivat valtaan Syyriassa ja Irakissa 1963. Irakissa valta jäi lyhytaikaiseksi, mutta baathistit nousivat uudelleen valtaan heinäkuussa 1968.

Vallassa ollessaan baathistien oli solmittava suhteet vastustamaansa Neuvostoliittoon aseiden saamiseksi. Irakin ja Syyrian baathistit ajautuivat nopeasti toisiaan vastaan ja syyttelivät toisiaan yhteisen asian pettämisestä. Maallisuutensa vuoksi Irakin Baath-hallinto ei koskaan tullut toimeen radikaalien islamilaisten liikkeiden kuten al-Qaidan kanssa. 

Baath-puolue hallitsi Irakia Irakin sotaan asti ja on nykyäänkin Syyrian hallitseva puolue. Kun Saddam Husseinin hallinto syrjäytettiin, USA:n miehityshallinto kielsi puolueen Irakissa kesäkuussa 2003. Nykyisin puolueen entisten jäsenten on sallittu palata työpaikkoihinsa, korkeimpiin johtaviin asemiin pääsy on kuitenkin kielletty.

Jordaniassa Baath-puolueella oli vuosina 1997–2001 yksi edustaja parlamentissa.

Katso myös
Arabisosialismi

Lähteet 
 Ruling party learned from Nazis (Skotsman) (kirjoitettu maaliskuussa 2003 ennen hyökkäystä Irakiin, mistä propagandistinen otsikko)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Irakilaiset puolueet
Syyria
Nationalistiset puolueet
Impedanssi

Impedanssi (tunnus Z) on sähköopissa suure, joka kuvaa virtapiirin vaihtovirralle aiheuttamaa vastusta. Impedanssin SI-järjestelmän mukainen yksikkö on ohmi, jota merkitään symbolilla Ω.  Virtapiirin impedanssi riippuu yleensä virran/jännitteen taajuudesta.

Impedanssin teoriaa
Vaihtovirtapiirissä impedanssi on piirin yli vaikuttavan jännitteen U amplitudin ja saman piirin läpi kulkevan virran I amplitudin suhde.  Impedanssi voidaan esittää yhtälönä muodossa

.

Vaihtovirtapiirin impedanssi riippuu piirin resistanssin R lisäksi sen kapasitanssin C ja induktanssin L aiheuttamasta reaktanssista X:
 .

Koska vaihtosähkössä virralla ja jännitteellä on vaihekulma ne esitetään piiriteoriassa kompleksilukujen avulla.  Siten niiden suhde, impedanssi, on myös kompleksisuure eli impedanssilla on reaaliosa (resistanssi R) ja imaginääriosa (reaktanssi X).  Usein kuitenkin riittää pelkästään impedanssin itseisarvon |Z| tunteminen.   Se lasketaan resistanssista R ja reaktanssista X seuraavasti:

Impedanssi, kuten muutkin kompleksisuureet, voidaan vaihtoehtoisesti esittää polaarimuodossa vaihekulman ja amplitudin avulla. 

Koska kapasitanssin C ja induktanssin L sähkölle aiheuttama vastus riippuu vahvasti taajuudesta, reaktanssi X on taajuusriippuva ja siten myös impedanssi Z on taajuusriippuva.

Impedanssin käytännön sovelluksia

Kaiuttimen impedanssi
Kaiuttimen impedanssilla kuvataan kuormaa, jonka kaiutin muodostaa vahvistimelle. Mitä pienempi on kaiuttimen impedanssi sitä enemmän vahvistimelta vaaditaan virranantokykyä. Tavallisia nimellisarvoja kaiuttimille ovat 4 ja 8 ohmia.

Vahvistimille ilmoitetaan yleensä siihen kytkettäviltä kaiuttimilta vaadittava minimi-impedanssi.  Kaiuttimien impedanssin tulee olla vähintään minimi-impedanssin suuruinen, mutta se voi olla suurempikin.  Tällöin vahvistimesta ei saada täyttä tehoa.

Elektronisten laitteiden tulo- ja lähtöimpedanssit
Hifi-laitteiston tuloliitännät (AUX IN, TAPE IN) ovat yleensä suhteellisen suuri-impedanssisia, luokkaa 100 kΩ, ja lähtöliitännät (AUX OUT, TAPE OUT) pienempi-impedanssisia, muutamia kilo-ohmeja.  Kaiutinliitännän lähtöimpedanssi on hyvin pieni, joten kaiutinlähtöä on varottava oikosulkemasta - muuten virta voi kasvaa hyvin suureksi ja rikkoa vahvistimen.

Kaapelin impedanssi
Radiotaajuuisia signaaleita siirrettäessä tärkeäksi muodostuu käytetyn koaksiaalikaapelin tai parikaapelin impedanssi.  Signaali siirtyy mahdollisimman vähä-häviöisenä ja puhtaana kun kaapelin ja sen päihin liitettyjen laitteiden impedanssit on sovitettu yhteen, eli on toteutettu impedanssisovitus.

Katso myös 
 Resistanssi
 Admittanssi, symboli Y, joka on impedanssin käänteisluku, .
 Verkkoimpedanssi
 Ohmin laki
 Impedanssisovitus
 Värähtelypiiri

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
 

Sähkötekniikka
Elektroniikka
Suureet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Äänentoisto
Pätöteho

Vaihtovirtapiireissä pätöteho (tunnus P) on piirissä todellisuudessa kulutettu teho. Pätöteho on varsinainen työtä tekevä (esimerkiksi vastuskuormassa lämmöksi muuttuva) teho. Sen SI-yksikkö on watti. Jos vaihtovirran jännite U ja virta I eivät ole samassa vaiheessa, pätöteho on pienempi kuin näennäisteho. 
Pätötehon ja näennäistehon suhde on tehokerroin.

Sinimuotoisille jännitteille ja virroille pätee:
Näennäisteho² = pätöteho² + loisteho² eli S² = P² + Q².

Pätöteho voidaan laskea tehollisen jännitteen, tehollisen virran ja tehokertoimen cosφ tulona:

P = U·I·cosφ

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Loisteho, mitä se on? STEK

Sähkötekniikka
Suureet
Seulonnan keskeiset artikkelit

de:Wirkleistung
pl:Moc czynna
Luettelo Suomen valtionyhtiöistä

Tämä on luettelo suomalaisista valtionyhtiöistä eli Suomen valtion osittain tai kokonaan omistamista yhtiöistä. Tilanne 3. marraskuuta 2022:

Kokonaan tai enemmistöllä omistetut valtionyhtiöt 

Omistajaohjaus:

Alaraja tarkoittaa osakkeiden myyntioikeuksien alarajaa.

Vähemmistöosakkuusyhtiöt

Liikelaitokset 
Metsähallitus
Senaatti-kiinteistöt

Katso myös 
Suomen talous

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Valtioneuvoston kanslian Valtion omistajaohjaus -sivusto

Valtionyhtiöt
Loisteho

Vaihtovirtapiireissä loisteho (tunnus Q) kuvaa jännitteen U ja sähkövirran I vaihe-erosta johtuvaa näennäistehon S ja pätötehon P vektoreiden erotusta. Loistehon yksikkö on vari.

Jos jännitteet ja virrat ovat sinimuotoisia, loisteho voidaan laskea tehollisen jännitteen, tehollisen sähkövirran ja niiden välisen vaihe-eron sinin tulona:

Loisteho ei ole työtä tekevää tehoa (toisin kuin pätöteho), vaan se värähtelee edestakaisin kuorman ja siirtoverkon välillä. Loistehon siirtäminen kuormittaa sen aiheuttaman virran takia siirtojohtoja.

Kapasitiivinen kuorma aiheuttaa kapasitiivista loistehoa, ja induktiivinen kuorma induktiivista loistehoa. Samassa virtapiirissä syntyessään nämä kumoavat toisensa ollessaan yhtä suuria (rinnakkaisresonanssi). Tällöin loisteho sykkii kelan ja kondensaattorin välillä, eikä siirtoverkosta tarvitse ottaa loistehoa. Koska esimerkiksi sähkömoottorin toiminnan kannalta välttämätön magneettikenttä aiheuttaa induktiivista kuormaa, sen aiheuttamaa loistehoa voidaan kompensoida kondensaattorilla. 

Voidaan ajatella myös niin, että induktiivinen kuorma kuluttaa loistehoa ja kapasitiivinen kuorma tuottaa loistehoa. Loistehoa tuotetaan yleensä sähkökeskuksiin asennettavilla automaattisilla kondensaattoriparistoilla, jotka kytkevät verkkoon kondensaattoreita aina tarvittaessa.

Pätötehon ja näennäistehon suhde on tehokerroin.

Resistiiviset kuormat, kuten sähkötoimiset lämpöpatterit ja muut sähkövastukset kuluttavat vain pätötehoa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Loisteho, mitä se on? STEK

Sähkövoima
Suureet
Seulonnan keskeiset artikkelit

en:Reactive power
es:Potencia eléctrica
sv:Skenbar effekt
Yhteiskunta

Yhteiskunta on kansa tai muu ihmisyhteisö sosiaalisena, (esimerkiksi valtioksi, kunniksi) järjestyneenä kokonaisuutena. Se koostuu ihmisistä ja heidän yhteisöistään, jotka asuvat ja ovat vuorovaikutuksessa tietyllä maantieteellisellä alueella; myös erilaiset instituutiot, poliittiset käytännöt tai valtarakenteet, infrastruktuuri ja kulttuuri ovat osa yhteiskuntaa. Yhteiskuntaan kuuluvat myös ihmisyksilöt, perheet ja suvut.  

Yhteiskunta muodostuu ihmisten kaikkien (nykyisten ja siihen mennessä institutionalisoituneiden) vuorovaikutussuhteiden verkostoista. Yhteiskunta jaetaan muun muassa hegeliläisessä ja liberalistisessa perinteessä valtioon ja kansalaisyhteiskuntaan. Uudemmissa teorioissa yhteiskunta jaetaan usein kolmeen osa-alueeseen: valtiolliseen eli julkiseen sektoriin, (yksityiseen) taloudelliseen toimintaan eli yksityiseen sektoriin ja vapaaehtoistyöhön (kolmas sektori). Vielä uudempi laajennus tähän jaotteluun on neljäs sektori, jolla tarkoitetaan perhettä, sukua ja ystäväpiiriä.

Yhteiskuntien tyyppejä 
Sosiologiassa yhteiskunnan kehitystaso määritellään sen käyttämän teknologian avulla. Alhaisen teknologian yhteiskunnat ovat ympäristön vaihteluiden kuten viljasadon onnistumisen  arvoilla, kun taas kehittyneemmät yhteiskunnat voivat hallita ympäristöään enemmän. Pääjako on esiteollisiin, teollisiin ja jälkiteollisiin yhteiskuntiin, ja näistä voidaan erottaa alajakoja.. 
 esiteolliset yhteiskunnat
 metsästäjä-keräilijät
 pastoraaliset nomadit
 puutarhaviljelijät eli hortikulturalistit
 maatalousyhteiskunta
 teollisuusyhteiskunta 
 tietoyhteiskunta.

Tunnettu on myös esimerkiksi marxilainen käsitys eri yhteiskuntatyypeistä:

 ”Alkuperäinen yhteiskunta”
 Orjayhteiskunta
 Feodaalinen yhteiskunta
 Kapitalistinen yhteiskunta
 Sosialistinen yhteiskunta

Katso myös 
 Yhteisö
 Yhteiskuntafilosofia
 Politiikka
 Ideologia
 Kulttuurievoluutio
 Yhteiskunnallinen romahdus
 Rinnakkaisyhteiskunta

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 Yhteisö internetix

Seulonnan keskeiset artikkelit
Hatikva

Hatikva (, tarkemmalla transkriptiolla HaTiqva, toivo) on Israelin kansallislaulu. 

Hatikvan sanoitus perustuu galitsianjuutalaisen runoilijan Naftali Herz Imberin 9-säkeistöiseen runoon Tikvateynu ("Meidän toivomme"). Imber kirjoitti runon ensimmäisen version Zolotšivissä vuonna 1878, ja runo julkaistiin hänen esikoiskirjassaan Barkai vuonna 1886. Runossa kirjoittaja kuvaa Petah Tikvan perustamista koskevia ajatuksiaan ja tunteitaan. Petah Tikva oli ensimmäisiä juutalaisia siirtokuntia turkkilaisten vallassa olleessa Palestiinassa.

Hovevei Zion -liike ja myöhemmin siionistit ottivat runon tekstin käyttöön ensimmäisessä siionistikongressissa vuonna 1897. Myöhemmin Rishon LeZionin kaupungin uudisasukkaat päivittivät tekstiä, jonka jälkeen teksti on käynyt läpi myös muita muutoksia. Nykyinen teksti perustuu alkuperäisen runon ensimmäiseen säkeistöön. Hallitseva teema jäljellä olevassa sanoituksessa on juutalaisten kaksi tuhatta vuotta vanha toivo itsenäisestä ja vapaasta kansasta Israelin maassa.

Shmuel (Samuel) Cohen sovitti runon sanat sävelmään vuonna 1888. Sävel perustuu todennäköisesti romanialaiseen kansanlauluun Carul cu boi ("Härän vetämät vaunut"), jonka Cohen kuuli lapsena Romaniassa.

Virallinen kansallislaulu
Kun Israelin valtio perustettiin vuonna 1948, Hatikvasta tuli maan epävirallinen kansallislaulu. Laulusta tuli maan virallinen kansallislaulu vasta marraskuussa 2004, kun Israelin parlamentti knesset hyväksyi sen aseman muuttamalla niin kutsuttua Lippu ja vaakuna -lakia.

Juutalaiset kaikkialla maailmassa käyttävät Hatikvaa omana laulunaan. Sen vuoksi Hatikva on maailman ainoa kansallislaulu, jota lauletaan useammin sen valtion ulkopuolella, jonka kansallislaulu se on, kuin kyseisen valtion sisällä.

Sanat 

כל עוד בלבב פנימה
נפש יהודי הומיה,
ולפאתי מזרח קדימה
עין לציון צופיה -

עוד לא אבדה תקותנו,
התקוה בת שנות אלפים,
להיות עם חופשי בארצנו
ארץ ציון וירושלים.

Kol od balevav penima
Nefeš jehudi homija
'Ulfa'atej mizrach qadima
´Ain leTzijon tzofija
´Od lo 'avda tiqvatenu
HaTiqva bat šnot 'alpajim
Lehijot ´am chofši be'artzeinu
'Eretz Tzijon veJerušalajim

Kun Israelin lapset yössä kyynelten
aamua kohden silmät nostavat,
ja polttavina kaipuu rinnan tuskaisen,
Siionin vuoren nähdä soisivat,
ah, taas tulta syttyy sydämiin.
Kun tää toivo mielen kirkastaa,
Daavidin pyhään kotikaupunkiin
viel että riemuin saamme vaeltaa.
(suom. Yrjö A. Nummi)

Sanatarkempi suomennos voisi kuulua vaikkapa:
Niin kauan kuin sydämessä
juutalainen sielu vielä kaipaa,
ja kohti Idän äärtä,
silmä vielä katsoo Siionia.
Meidän toivomme ei ole vielä menetetty,
kahden tuhannen vuoden toivo,
olla vapaa kansakunta omassa maassa,
Siionin maassa ja Jerusalemissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Eri versioita Hatikvasta
MP3 file Yhdysvaltojen laivaston soittokunnan versio

Kansallislaulut
Israelilainen kulttuuri‎
Juutalainen musiikki
Adjektiivi

Adjektiivi eli laatusana on sanaluokka, joka kuuluu nomineihin eli sanoihin, jotka taipuvat sijamuodoissa. Adjektiivi ilmaisee asian tai esineen laatua. Se vastaa kysymykseen millainen. (Esim. auto on punainen, pallo on pyöreä, metsä on iso.)

Suomessa adjektiivi taipuu sijamuodon ja luvun mukaan. Muissa kielissä sitä voidaan taivuttaa myös esimerkiksi suvun eli genuksen mukaan.

Useimmista adjektiiveista voidaan muodostaa vertailuasteet. Adjektiivi sellaisenaan on positiivi eli perusaste. Suurempaa astetta ilmaisee komparatiivi eli voittoaste ja suurinta (tai erittäin suurta) astetta superlatiivi eli yliaste.

Suomen kielen komparatiivin tunnus on nominatiivissa -mpi ja muissa sijoissa astevaihtelullinen -mpA- : -mmA-. Kaksitavuisen vartalon loppuvokaalin a:n ja ä:n tilalla on komparatiivin tunnuksen edellä e (esimerkiksi paha : pahempi, kylmä : kylmempi mutta ei mahtava : *mahtavempi).

Superlatiivin tunnus on nominatiivissa ja partitiivissa -in, muissa sijoissa -impA- : -immA-.

Erikoistapaus on "hyvä"-adjektiivi, siinä taivutus menee hyvä, parempi, paras

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sanaluokat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pronomini

Pronominit eli asemosanat on sanaluokka, joka kuuluu nomineihin. Pronomineja käytetään jonkin substantiivin tai adjektiivin sijasta. Usein pronominilla viitataan johonkin, mikä on edellä mainittu, ja sanaa, johon se täten viittaa, sanotaan pronominin korrelaatiksi. Suomen kielessä pronominia taivutetaan sijan ja luvun mukaan. Indoeurooppalaisissa kielissä sitä voidaan taivuttaa myös esimerkiksi suvun eli genuksen mukaan.

Pronominien luokittelu 

 Persoonapronominit
 minä, sinä, hän, me, te, he
 Demonstratiivipronominit eli osoituspronominit
 tämä, tuo, se, nämä, nuo, ne
 Interrogatiivipronominit
 kuka, (ken), mikä, kumpi (ja kumpainen)
 Relatiivipronominit
 joka, mikä
 Indefiniittipronominit eli kvanttoripronominit, muun muassa seuraavat
 joka, jokainen, joku, jompikumpi, jokin, kukin, mikin, kumpikin, kumpainenkin, kukaan, kenkään, mikään, kumpikaan, kumpainenkaan, eräs, muuan, itse, kaikki, molemmat, moni, muu, muutama, toinen, sama, samainen, ainoa, usea, harva
 Refleksiivipronomini
 itse (hän paransi itsensä)
 Resiprookkipronomini
 toinen (toinen toistaan)

Monissa kielissä on lisäksi erityisiä possessiivipronomineja, jotka merkitykseltään – mutta eivät muodoltaan – vastaavat persoonapronominien genetiiviä.

Lähteet 
 Laaksonen, Kaino – Lieko, Anneli: Suomen kielen äänne- ja muoto-oppi. 2. korj. p. Oy Finn Lectura Ab, 1992. ISBN 951-8905-67-3.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Operaatio Gomorrah

Operaatio Gomorrah oli koodinimi sarjalle brittiläisten ja yhdysvaltalaisten toisen maailmansodan aikaisia ilmahyökkäyksiä Hampuriin 24. heinäkuuta – 2. elokuuta 1943. Se oli aikanaan ilmasodankäynnin historian raskain hyökkäys.

Operaation muotoili alun perin brittiläinen ilmamarsalkka Arthur Harris. Se toteutettiin Kuninkaallisten ilmavoimien ja Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (erityisesti 8th Air Force Bomber Command) yhteisoperaationa, jossa nämä suorittivat kolme päivää ja kaksi yötä kellon ympäri kestävän pommitustehtävän: päivällä hyökkäsivät yhdysvaltalaiset, pimeän aikaan britit.

28. heinäkuuta vastaisena yönä pommitukset huipentuivat tulimyrskyyn. Ensin talojen rakenteita rikottiin (eli ”avattiin”, kuten asia operaation suunnitelmissa ilmaistiin) räjähdyspommeilla ja sitten niihin pudotettiin palopommeja. Tulimyrskyn syntyyn vaikuttivat epätavallisen lämmin sää sekä hyökkäysten suunnittelu niin, että kaupungin palokunnat jäivät loukkuun kaupungin keskustaan kun pommituksia jatkettiin palopommeilla keskustan ympärillä. Valtava pintapalo (kaikkiaan noin 20 km² syttyi) aikaansai jopa 65 m/s tuulia sekä jopa 800 °C:n lämpötiloja. Myrskytuuli tempasi mukaansa puita, kattoja ja ulkona olevia ihmisiä. Katujen päällyste syttyi kuumuudesta ilmiliekkiin. Kuumuus ja hapen puute surmasivat paljon myös pommisuojiin hakeutuneita.

Operaatio Gomorrah johti noin 35 000–45 000 kuolemaan ja muihin henkilövahinkoihin 125 000:lle sekä jätti yli miljoona siviiliä asunnottomiksi. Pommeja pudotettiin yhteensä lähes 10 000. Liittoutuneiden tappiot olivat vähäiset.

Katso myös 
 luettelo sotilasoperaatioista

Gomorrah
Toisen maailmansodan lentopommitukset
Hampurin historia
1943
Sana

Kielitieteessä sana on kielen kirjoitettu tai puhuttu yksikkö, joka sisältää merkityksen. Usein on hyödyllistä tunnistaa kolme eri käsitettä, joita vapaassa kielenkäytössä kutsutaan sanaksi: 
 Lekseemi on käsite, joka sisältää yhteen kuuluvat sananmuodot; esimerkiksi koira, koiraa ja koiralla kuuluvat samaan lekseemiin. Lekseemiä edustaa lemma, eli hakusana, sananmuoto joka koetaan lekseemin perus- tai oletusmuodoksi. Hakusanoja, kuten koira, koiras, koiravaljakko luetellaan esimerkiksi sanakirjoissa.
 Sananmuoto, on jonkin lekseemin perusmuoto tai taivutusmuoto, esimerkiksi koira, koiran, koiravaljakoissakaan. Esimerkiksi suomen substantiiveilla on kullakin noin 2 000 eri taivutusmuotoa, kun mukaan lasketaan kaikki sellaisetkin muodot, jossa sen johonkin sijamuotoon on lisätty possessiivisuffiksi ja/tai yksi tai useampi liitepartikkeli.
 Sane eli tekstin juokseva sana, on tietyn sananmuodon esiintymä tekstissä. Vaikka sama sananmuoto esiintyisi tekstissä moneen kertaan, ne ovat eri saneita. Esimerkiksi virkkeessä "kesä kuivaa, kesä kastelee" esiintyy yksi sananmuoto "kesä" kahteen kertaan, siis kahtena eri saneena. Virkkeessä on siis kolme sananmuotoa ja neljä sanetta. Voidaan sanoa esimerkiksi että tietty kirja on 70 000 saneen mittainen tai että siinä on 70 000 juoksevaa sanaa.

Sanat jakautuvat morfeemeihin, jotka edelleen jakautuvat foneemeihin. Lauseet sisältävät yhden tai useamman sanan. Sana, jota ei voi edelleen segmentoida on ns. perussana.

Lähteet

Katso myös
Pisimmät sanat

Muoto-oppi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Virke

Virke on oikeinkirjoituksen perusteella määrittyvä tekstin jakso, joka alkaa suuraakkosella ja loppuu niin sanotusti isoon välimerkkiin eli pisteeseen, huutomerkkiin tai kysymysmerkkiin.

Lauseopillisesti tarkasteltuna virke yleensä muodostuu vähintään yhdestä päälauseesta, jonka lisäksi siinä voi olla muita päälauseita sekä sivulauseita. Tällaista toisiinsa liittyvien lauseiden kokonaisuutta voidaan kutsua myös yhdyslauseeksi. Virkkeestä puhuttaessa huomio kiinnittyy lauserakenteen sijasta laajempaan tekstirakenteeseen, jonka osana virke toimii. Arkikielessä virkkeen ja lauseen ero kuitenkin usein hämärtyy.

Etenkin puheenomaisessa tekstissä voi tavata myös virkkeitä, joissa ei ole yhtään varsinaista lausetta, eli vaillinaisia lauseita, joista puuttuu persoonamuotoinen verbi

 – Kuka?
 – Tuo tuolilla istuva mies.
 – Kiitos tiedosta. Hei, sinä siellä!
 – Ai minäkö? Mitä asiaa?

Lähteet 
 Ison suomen kieliopin verkkoversio (VISK): § 864

Viitteet 

Lauseoppi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Wattitunti

Wattitunti (tunnus Wh, W h tai W·h) on energian yksikkö, joka vastaa watin tehoa tunnin ajan. Sähköenergian määrää mitattaessa käytetään usein kilowattituntia (tunnus kWh tai kW·h). 1 kWh on 1000 Wh.

Isommassa mittakaavassa, esimerkiksi energian tuotannossa ja voimalaitoksista puhuttaessa, käytetään megawattituntia, MWh (1 MWh = 1 000 kWh), gigawattituntia, GWh (1 GWh = 1 000 000 kWh) tai terawattituntia, TWh (1 TWh = 1 000 000 000 kWh).

SI-järjestelmässä energian varsinainen yksikkö on joule, joka on toisessa muodossa wattisekunti; siten 1 kWh = 3,6 MJ.
1 MJ ≈ 0,277778 kWh tai 1 kWh = 3,6 MJ
1 GJ ≈ 0,277778 MWh ja 1 MWh = 3,6 GJ
1 TJ ≈ 0,277778 GWh ja 1 GWh = 3,6 TJ
1 PJ ≈ 0,277778 TWh ja 1 TWh = 3,6 PJ

Monikerrat 
Kilo, mega, giga, ja tera ovat useimmiten käytetyt etuliitteet.

Muunnokset

Lähteet 

Energian yksiköt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Merkantilismi

Merkantilismi eli merkantiilijärjestelmä oli itsevaltiuden ajan kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa, jota toteutettiin 1500-luvulta 1800-luvulle. Tavoitteena oli ylijäämäinen kauppatase, eli viennin oli oltava tuontia suurempi. Tämä saavutettiin monopoleilla, tulleilla ja kauppakielloilla, jotka estävät merkantilismin mielestä haitallista kilpailua. Lisäksi pyrittiin voimakkaasti edistämään teollisuutta, erityisesti tuonnin korvaamiseksi kotimaisella tuotannolla. Merkantilismin taustalla oli käsitys, jonka mukaan maailman varallisuus (ennen kaikkea jalometallivarat) on vakio, ja jokainen itseään kunnioittava valtio pyrkii haalimaan siitä itselleen mahdollisimman suuren osan.

Joskus merkantilistinen politiikka sai pikkumaisia piirteitä: saatettiin esimerkiksi kieltää kahvinjuonti tai määrätä kuinka leveät pitsit kauluksessa sai olla. Joissakin tapauksissa valtion virkamiehet puuttuivat jopa kankaan kuviointiin. Merkantilismi johtikin laajaan salakuljetukseen.

Tärkeimpänä tällaisen talouspolitiikan kehittäjänä oli 1600-luvulla elänyt Aurinkokuningas Ludvig XIV:n talousneuvoja Jean-Baptiste Colbert. Ranskalaista merkantilismia on hänen mukaansa nimitetty colbertismiksi. — Saksassa kehittyi merkantilismia vastaava oppi kameralismi, joka käsitteli ruhtinaiden valtionrahaston hoitamis- ja kartuttamisperiaatteita.

Suurimmat toiveet merkantilismin toimivuudesta murensi valistusfilosofi David Hume 1700-luvulla kehittämällään rahan kvantiteettiteorialla, jonka mukaan rahamäärän kasvu yhteiskunnassa ei johda tuotannon lisääntymiseen vaan ainoastaan inflaatioon.

Käsitettä pidetään anakronistisena, sillä aikalaiset eivät käyttäneet nimeä merkantilismi. Ensi kerran nimitystä käytti, hyvin kriittisesti, Adam Smith. Merkantilismi ei myöskään ollut yhtenäinen teoria tai talouspolitiikka.

John Locken Toinen tutkielma osoitti, että vauraus ei ole vakio, vaan ihmisten toiminta voi lisätä sitä, joten yhden kansakunnan hyöty ei ole toisilta pois.

Liberaalit ovat valistusajasta asti kritisoineet vahvasti merkantilismia ja sen myöhempää muunnelmaa uusmerkantilismia. Heidän mukaansa ne hyödyttävät vain valtion suosimia yrittäjiä, kun taas vapaakauppa olisi kansalaisten kokonaisedun mukaista. Liberaalien mukaan suhteellisen edun periaate todistaa, että kansakunnan kannattaa keskittyä siihen, mitä se tekee tehokkaimmin, ja tuoda ulkomailta se, minkä ulkomaat tekevät halvemmalla.

Britanniassa kauppaa vapautettiin 1700- ja 1800-luvun ajan ja päädyttiin lähes täyteen vapaakauppaan (klassinen liberalismi). Ranskassa kaupan vapauttaminen alkoi vasta Ranskan vallankumouksesta (1789), mutta Saksassa merkantilistinen politiikka säilyi vahvana myös 1800-luvulla, aina natsi-Saksan kukistumiseen asti.

Katso myös
 Kameralismi
 Kameraalitieteet
 Uusmerkantilismi
 Fysiokratismi
 Siirtomaa
 Organisaatiomuodot
 Taloudellinen liberalismi

Lähteet 

Kauppapolitiikka
Taloushistoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Munkkivuori

Munkkivuori () on noin 5 000 asukkaan osa-alue Munkkiniemen kaupunginosassa Länsi-Helsingissä.

Luonnehdinta alueesta 

Munkkivuori on Herttoniemen ohella hyvä esimerkki 1950-luvun lähiöstä. Rakennukset on sijoiteltu ympäristöön maaston muotoja mukaillen. Autoliikenne on järjestetty ulkosyötteisesti Ulvilantieltä, joka kiertää koko alueen. Lamellitalojen seassa on paljon 8-kerroksisia pistetaloja, Ulvilantie 19:ssä kolme kymmenkerroksista tornia. Jokaisen talon vieressä on metsäistä puistoa.

Munkkivuori sijaitsee kantakaupungin välittömässä läheisyydessä. Talin golfkenttä, Pajamäki, Niemenmäki ja Munkkiniemi ovat lähellä. Ostoskeskus oli Suomen ensimmäinen lajissaan vuonna 1959. Suunnittelussa otettiin huomioon mahdollinen metroasema. Ostoskeskus on edelleen elinvoimainen: palveluita on tarjolla paljon ja laajennusta suunnitellaan.

Talin urheilupuistossa sijaitsevat golfkentän lisäksi jalkapallohalli, tennishallit sekä keilahalli. Alue soveltuu monipuoliseen urheiluun ja liikuntaan.

Historia 
Munkkivuori on saanut nimensä Munkkiniemen mukaan. Nimi otettiin käyttöön vasta, kun Munkkivuoren lähiötä 1950-luvulla alettiin rakentaa. Munkkiniemen nimi periytyy sitä vastoin satojen vuosien takaa ja viitannee seudun useiden muiden munkkiaiheisten paikannimien tavoin virolaiseen Padisen luostariin. Nimen alkuperästä kerrotaan tarkemmin artikkelissa Munkkiniemi.

Munkkivuori rakennettiin metsälähiön periaatteilla. Munkkivuoreen avattiin 1959 Suomen ensimmäinen ostoskeskus. Olavi Kanteleen suunnittelema Munkkivuoren kirkko valmistui vuonna 1963. Munkkivuoren yhteiskoulu toimi vuosina 1959–1979.

Munkkivuoren kadut on nimetty länsisuomalaisten kaupunkien mukaan. Ulvila menetti kaupunkioikeudet Porille vuonna 1558 ja muuttui kaupungiksi uudelleen vuoden 2000 alussa. Keskiaikainen Teljän kauppapaikka sijaitsi Kokemäellä keskustaajaman Tulkkilan liepeillä.

Yleistietoa 
Alueella toimii kaksi koulua, Helsingin ranskalais-suomalainen koulu lukioineen sekä Munkkivuoren ala-aste.

Liikenne 
Munkkivuori sijaitsee hyvien liikenneyhteyksien varrella: Turun moottoritien päässä ja sen sekä Vihdintien liikenneympyrän välillä. Keskustaan pääsee bussilinjoilla 20 ja 30, Pasilaan ja Itäkeskukseen runkolinjalla 500 sekä Viikkiin ja Kontulaan linjalla 57. Lisäksi alueelle pääsee Jouko-linjoilla, linjalla 52 sekä runsaan kilometrin kävelyn päästä runkolinjalta 550.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Munkkiniemen rakennusinventointi
 Munkkivuori.com

Munkkiniemi
Helsingin lähiöt
Helsingin osa-alueet
Marjaniemi

Marjaniemi () on Helsingin 45. kaupunginosaan eli Vartiokylään kuuluva merellinen ja pientalovaltainen osa-alue Itä-Helsingissä.

Marjaniemi sijaitsee Strömsinlahden ja Vartiokylänlahden rannalla, Itäkeskuksen eteläpuolella. Marjaniemen rannan edustalla sijaitsevat Iso Koivusaari sekä pienemmät Pieni Koivusaari, Syvännesaari, Harjakari ja Härkäsaari luetaan myös Marjaniemen osa-alueeseen.

Asukkaita Marjaniemessä on 1964 (1.1.2005); työpaikkoja alue tarjosi 257:lle (31.12.2003).
Marjaniemeläiset maksoivat tuloveroja vuodessa keskimäärin  33 621 euroa taloutta kohti.

Marjaniemen lähialueita ovat pohjoispuolella sijaitsevan Itäkeskuksen ohella Roihuvuori lännessä, Puotila koillisessa sekä Tammisalon, Vartiosaaren ja Vuosaaren Meri-Rastilan osa-alueet merenlahden toisella puolella.

Marjaniemen länsiosissa on uimaranta (Kivalontien vierellä). Marjaniemessä toimii kaksi pursiseuraa (Marjaniemen purjehtijat ja Marjaniemen venekerho), sekä melontaseura (Marjaniemen melojat).

Historia ja nimen alkuperä
Marjaniemi on ollut Vartiokylään kuuluvan osa-alueen virallisena nimenä vuodesta 1959 lähtien. Nimi on ollut yleisesti käytössä vuodesta 1925, jolloin perustettiin Oy Marjaniemen Huvilayhdyskunta – Marudds Villasamhälle Ab. Nimen lähtökohtana on jo vuoden 1751 kartassa esiintyvä paikannimi Marängen, josta suomenkielisen nimen alkuosa Marja on äänteellinen mukaelma. Ruotsin kielen sana mar tarkoittaa 'märkää rantaniittyä, vesijättömaata'. Marjaniemi liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa osana Vartiokylää.

Marjaniemi oli 1900-luvun alkupuolella kesähuvila-aluetta, ja sitä käytettiin kieltolain aikana pirtun salakuljetuksen tukikohtana.

Liikenneyhteydet 

Bussi 98 tarjoaa liityntäyhteyden Rastilan sekä Itäkeskuksen metroasemalle. Öisin Marjaniemen kautta ajaa bussi 95N rettiä Rautatientori–Tammisalo–Marjaniemi–Mellunmäki–Länsimäki.

Myös Tulisuontietä pitkin kulkee bussi 82: Herttoniemen metroasema-Roihuvuori-Itäkeskuksen metroasema.

Populaarikulttuurissa 

J. Karjalainen Electric Sauna-yhtye julkaisi vuonna 2001 albumin Marjaniemessä, joka sisälsi singlen "Verinen mies". Laulu kuvailee tarinankertojan jännittäviä lapsuudenkokemuksia Marjaniemestä.

Katso myös 
Marjaniemen Uimarit ry

Lähteet
Helsinki alueittain 2011 Vartiokylä s173. (PDF)
Helsinki alueittain (2005). Vartiokylän peruspiiri. (PDF)
 Veneilijän opas (Helsinki). (PDF)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Marjaniemi-Seura ry
Tim Berners-Lee

Timothy ”Tim” John Berners-Lee (s. 8. kesäkuuta 1955 Lontoo, Iso-Britannia) on englantilainen tietojenkäsittelytieteilijä, joka tunnetaan parhaiten World Wide Webin (WWW) kehittäjänä. Keksinnöstään hänet on palkittu useita kertoja. Hän vastaanotti ensimmäisenä 15. kesäkuuta 2004 miljoonan euron suuruisen Millennium-palkinnon. Tim Berners-Lee sai myös toisen merkittävän kunniapalkinnon, kun 16. heinäkuuta 2004 kuningatar Elisabet II aateloi hänet myöntämällä hänelle Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon. Berners-Lee on saanut myös Turing-palkinnon vuonna 2016. Berners-Lee on valittu Internet Hall of Fameen vuonna 2012.

Berners-Lee työskentelee nykyään Massachusetts Institute of Technologyn yhteydessä toimivan World Wide Web Consortiumin johtajana. Berners-Lee on koulutustaustaltaan fyysikko, mutta hän on työskennellyt jo ennen WWW:n kehittämistä lähinnä tietotekniikan parissa.

Vuonna 2009 Berners-Lee pyysi anteeksi internetosoitteiden kauttaviivojen internetinkäyttäjille aiheuttamaa vaivaa ja ylimääräisten viivojen kuluttaman paperin ja musteen määrää.

Hän esiintyi Lontoon olympialaisten 2012 avajaisissa omana itsenään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Berners-Lee World Wide Web Consortiumin sivuilla 

Brittiläiset keksijät
Avoimuuden edistäjät
Internetin kehitykseen vaikuttaneet henkilöt
World Wide Web
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Turing-palkinnon saajat