Mänty

Mänty eli metsämänty (Pinus sylvestris) on mäntyjen (Pinus) sukuun kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa.

Männystä käytettyjä nimityksiä suomen kielessä ovat myös länsimurteissa käytetty honka ja itämurteissa käytetty petäjä. Honka tarkoitti vanhan kansan kielessä tarkemmin vanhaa pystyyn kuivunutta mäntyä ja petäjä suureksi kasvanutta mäntyä.

Ulkonäkö ja koko 
Mänty on ikivihreä puu, jonka neulaset pysyvät puussa yleensä 3–5 vuotta. Vanhin neulasvuosikerta varisee pois puusta syksyllä. Neulaset ovat pareittain kääpiöversoissa. Mänty kasvaa 15–30 metriä korkeaksi, harvoin 40-metriseksi. Karuilla seuduilla se jää usein huomattavasti matalammaksi. Mänty elää tavallisesti 200–300-vuotiaaksi, mutta yli 600-vuotiaita yksilöitä tunnetaan. Suomen tiettävästi vanhin mänty on iältään noin 780 vuotta.

Mänty on tuulipölytteinen ja paljassiemeninen. Männyn kukinta-aika sijoittuu kesäkuun alkupuolelle ja sen siitepöly on keltaista ja värjää paikoin vesiä. Männyn kävyt ovat kartiomaisia, lyhyitä ja melko pieniä. Kävyn ja siemenen kehitys kestää kaksi kesää.

Männyllä on voimakkaat juuret, jotka pureutuvat syvälle maahan. Isolla männyllä on paksu, suoraan alaspäin työntyvä pääjuuri. Arvellaan, että mikäli pääjuuri vahingoittuu esimerkiksi istutuksen yhteydessä, mänty jää kitukasvuiseksi. Sienistä muun muassa voitatti elää symbioosissa männyn kanssa.

Vanhoissa, vähintään 150 vuoden ikäisissä männyissä on kilpikonnankuvioinen paksu kaarna eli niin sanottu kilpikaarna, joka suojaa puuta metsäpaloilta. Kaarnassa voi näkyä metsäpalojen aiheuttamia haavautumia eli palokoroja.

Levinneisyys ja kasvupaikat 
Männyn levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan kautta Fennoskandiaan ja itäiseen Siperiaan. Se on ollut aiemmin tavallinen myös Britteinsaarilla, mutta liikahakkuiden takia jäljellä on enää hajanaisia alkuperäisesiintymiä Skotlannissa. Mänty on karujen olosuhteiden puu, joka kestää kylmää, kuivuutta ja ravinteiden niukkuutta, mutta valokasvina edellyttää paljon valoa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa mänty kasvaa merenpinnan tasolta 1 000 metrin korkeudelle, mutta eteläosissa se on korkeiden vuoristoalueiden puu, kasvaen 1 200–2 500 metrin korkeudella.

Metsämännystä on olemassa kolme virallisesti hyväksyttyä muunnosta: var. mongolica Mongoliassa sekä läheisillä Etelä-Siperian ja Kiinan alueilla, var. hamata Balkanilla, Pohjois-Turkissa ja Kaukasuksella sekä tavallisin muunnos var. sylvestris muualla männyn levinneisyysalueella. Suomessa mänty muodostaa lähes puolet maan puustosta, ja se kasvaa kaikkialla maassa korkeimpia tuntureita ja uloimpia saaristoluotoja lukuun ottamatta.

Käyttö 
Mänty on tärkeä puulaji metsätaloudessa ja metsäteollisuudessa. Metsänviljelyssä männyt hakataan yleensä keskenkasvuisina, noin 50–120-vuotiaina. Mäntymetsät uudistuvat luontaisesti kylväytymällä, mutta metsätaloudessa käytetään myös paljon jalostettuja istutustaimia. Suomessa mänty oli tärkeä raaka-aine tervanpoltossa ennen teollistumisen aikaa. Nälkävuosina männyn jälsi- ja nilakerroksesta tehtiin pettujauhoja.

Männyn puuaines on pehmeähköä. Sydänpuu on lahonkestävää ja selvästi pintapuuta tummempaa. Puuaines on väriltään vaaleanruskeasta punaruskeaan. Mäntyä käytetään rakennuspuuna ja se sopii hyvin ulkorakenteisiin. Sitä käytetään myös paperipuuna ja huonekalujen valmistukseen.

Metsämännyn muotoja ja lajikkeita 
 Pinus sylvestris f. aurea – kultamänty 
 Pinus sylvestris f. condensata – luutamänty 
 Pinus sylvestris ’Globosa’ – pallomänty 
 Pinus sylvestris ’Watereri’ – kääpiömänty 
 Pinus sylvestris f. virgata – käärmemänty

Selkärankaisia männyn tuholaisia

Nisäkkäät 
 hirvi (Alces alces) syö varsinkin kevättalvisin nuoria taimia.
 lapinmyyrä (Microtus oeconomus) vioittaa mäntyjä talvisin lumen alla.
 metsämyyrä (Clethrionomys glareolus) syö toisinaan männyn silmuja.
 peltomyyrä (Microtus agrestis) on taimikoissa suuri tuhontekijä etenkin runsaana esiintyessään noin nelivuotiskausittain.
 vesimyyrä (Arvicola terrestris) tuhoaa taimikoiden juuristoja tappaen taimia.

Linnut 
 metso (Tetrao urogallus) voi vioittaa pieniä silmuja, mutta on harvinaistunut.
 teeri (Tetrao tetrix) syö neulasia ja silmuja.

Männyn tuhohyönteisiä 
 aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus)
 havukantojäärä (Rhagium inquisitor)
 havununna (Lymantria monacha)
 havutikaskuoriainen (Trypodendron lineatum)
 jättipuupistiäinen (Urocerus gigas) 
 kirjokudospistiäinen (Acantholyda hieroglyphica)
 kirvat (Aphididae)
 kuusentähtikirjaaja (Pityogenes chalcographus)
 käpypikikärsäkäs (Pissodes validirostis)
 laakakolva (Pytho depressus)
 latvapikikärsäkäs (Pissodes piniphilus)
 männynniluri (Hylastes brunneus)
 männynversokääriäinen (Rhyacionia buoliana)
 mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
 mäntykirva (Pineus pini)
 mäntymittari (Bupalus piniarius)
 mäntypistiäiset (Diprionidae)
 mänty-yökkönen (Panolis flammea)
 nelihammaskirjaaja (Pityogenes quadridens)
 neulassarviainen (Calomicrus pinicola)
 okakaarnakuoriainen (Ips acuminatus)
 papintappaja (Callidium violaceum)
 parihammaskirjaaja (Pityogenes bidentatus)
 peltolude (Lygus rugulipennis)
 pihkakääriäinen (Retinia resinella)
 Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)
 pikkukirjanpainaja (Ips duplicatus)
 pilkkumäntypistiäinen (Diprion pini)
 punalatikka (Aradus cinnamomeus)
 pystynävertäjä (Tomicus piniperda)
 ranskanräätäli (Monochamus galloprovincialis)
 ruskomäntypistiäinen (Neodiprion sertifer)
 sarvijaakko (Acanthocinus aedilis)
 sinipuupistiäinen (Sirex juvencus)
 suutari (Monochamus sutor)
 taimipikikärsäkäs (Pissodes castaneus)
 tukkimiehentäi (Hylobius abietis)
 tyvipikikärsäkäs (Pissodes pini)
 täplätoukkakäpymittari (Eupithecia abietaria)
 töpöneulassääski (Thecodiplosis brachyntera)
 ukkoniluri (Dendroctonus micans)
 vaakanävertäjä (Tomicus minor)
 vaippaniluri (Hylurgops palliatus)
 ytimennävertäjät (Tomicus spp.)

Hiljattain pystyy kuolleesta männystä voi löytää monia sarvijäärälajeja. Männyn juurissa voi elää nelitäpläjäärä (Pachyta quadrimaculata), rungon tyvestä paksun kaarnan alueelta voi löytyä sarvijaakko (Acanthocinus aedilis) ja havukantojäärä (Rhagium inquisitor) sekä ruskojäärä (Arhopalus rusticus). Puun keskirungosta voi löytyä ranskanräätäli (Monochamus galloprovincialis) sekä latvapuolesta pikkujaakko (Acanthocinus griseus) ja oksistosta oksajääriäinen (Pogonocherus fasciculatus).

Männyn tuhosieniä 
 kuplamörsky (Rhizina undulata)
 mesisienet (Armillaria spp.)
 mäntykoro eli männynsyöpä (Lachnellula pini)
 männynharmaakariste (Lophodermella sulcigena)
 männynjuurikääpä (Heterobasidion annosum)
 männynlumihome (Phacidium infestans)
 männynneulaskariste (Lophodermium seditiosum)
 männynneulasruoste (Coleosporium tussilaginis)
 männynversosyöpä (Ascocalyx abietina)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Metsämänty (Pinus sylvestris)
 LuontoPortti: Mänty (Pinus sylvestris)
 Metsäntutkimuslaitos, METLA: Metsätuho-opas
 iNaturalist: Mänty (Pinus sylvestris)
 ITIS: Pinus sylvestris 
 United States Department of Agriculture (USDA): Pinus sylvestris 
 USDA Forest Service: Scotch Pine (Pinus sylvestris) 
 Flora of China: Pinus sylvestris 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pinus sylvestris 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pinus sylvestris 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pinus sylvestris (Scots pine)

Kirjallisuutta 
 

Männyt
Seulonnan keskeiset artikkelit