joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaaliperhonen

Kaaliperhonen (Pieris brassicae) on kookas kaaliperhosten (Pieridae) heimoon kuuluva päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Kaaliperhosen siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraalla etusiiven yläpinnan yläreuna ja siiven kärjet ovat mustat. Kärkitäplä ulottuu siiven ulkoreunan puolivälin yli. Takasiiven etureunassa on molemmilla sukupuolilla musta täplä. Naaraalla on lisäksi etusiiven yläpinnalla kaksi täplää ja alareunassa musta juova. Siipien kärkiväli on 49–65 millimetriä. Toukka on väriltään keltaisenvihertävä ja siinä on mustia pisteitä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Länsi-Aasian Himalajalle saakka. Esiintymisalue vaihtelee vaellusten myötä, pohjoisosissa sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana. Suomessa kaaliperhosella ei ole vakituista kantaa, ainoastaan lauhoina talvina sen on todettu pystyneen talvehtimaan. Vaeltavia yksilöitä tavataan vuosittain Etelä-Suomessa, Keski-Suomessa harvemmin ja Pohjois-Suomessa vain voimakkaimpien vaellusten yhteydessä.
Kaaliperhosella on kaksi sukupolvea. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on huhtikuusta heinäkuuhun ja toisen heinäkuusta syyskuuhun. Ensimmäiset vaeltavat yksilöt on tavattu Suomessa yleensä toukokuun jälkipuoliskolla, satunnaisesti aikaisemminkin. Suomessa kehittyneiden yksilöiden lentoaika on yleensä heinäkuun lopulta syyskuun puoliväliin. Suomessa on havaittu myös takaisin etelään vaeltamista.

Elinympäristö ja elintavat 
Kaaliperhosen elinympäristöä ovat niityt, peltoaukeat ja puutarhat, myös merenrannikot. Kaaliperhonen talvehtii kotelona.

Ravintokasvi 
Toukan eli kaalimadon ravintokasveja ovat monet ristikukkaiskasvit, varsinkin kaalit (Brassicae) sekä morsingot (Isatis tinctoria) ja harmiot (Berteroa incana).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laji.fi: Kaaliperhonen (Pieris brassicae)
LuontoPortti: Kaaliperhonen (Pieris brassicae)
Suomen Perhoset: Kaaliperhonen
Keskisuomalainen: Kaaliperhonen
Iltalehti: Kaaliperhonen (Pieris brassicae) 
UniProt, Taxonomy: Pieris brassicae 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pieris brassicae (Large cabbage white) 
Pherobase: Semiochemicals of Pieris brassicae, the Large white butterfly 

Kaaliperhoset
Nimetön (täsmennyssivu)

Nimetön voi tarkoittaa seuraavia:

 nimetön, yksi ihmisen sormista
 Nimetön, kauhuelokuva vuodelta 1999
 Nimetön, lahtelaisen Raaka-Aine -yhtyeen EP-levy vuodelta 2009
 Nimetön, rap-artisti Eevil Stöön EP-levy vuodelta 2020
 Nimetön, saari Joutenvedellä Enonkoskella
 Nimetön, saari Haukiputaan edustalla Perämerellä
 Nimetön, saari Naantalin Rymättylässä
 Nimetön, järvi Heinolassa
 Nimetön, järvi Heinävedellä
 Nimetön, järvi Hyrynsalmella
 Nimetön, lampi Jämsän Hallin kylässä
 Nimetön, järvi Kinnulassa
 Nimetön, lampi Sysmän Kappelinkylässä
 Nimetön, järvi Sysmän Karilankulmalla
 Nimettömänmatala (myös Nimetön), matalikkoalue Perämerellä.
 Nimetön, helsinkiläinen vuonna 2008 perustettu yhtye

Paikannimiä, joihin sisältyy sana nimetön 

 Nimetönjärvi, järvi Ylöjärvellä lähellä Kurun kylää
 Nimetönlammi, lampi Ruovedellä
 Nimetönlampi, lampi Kannonkoskella lähellä Lakomäkeä
 Nimetönlampi, lampi Keurun ja Virtain rajalla
 Nimetönriipi, lampi Pellossa lähellä Koutuksen kylää.

Katso myös
Anonyymi
W. S. Merwin

William Stanley Merwin (30. syyskuuta 1927 New York, Yhdysvallat – 15. maaliskuuta 2019 Maui, Hawaiji, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. 

Merwin valmistui Princetonin yliopistosta 1948. Julkaistuaan esikoisteoksensa A Mask for Januksen vuonna 1952 hän sai 1960-luvulla huomattavaa mainetta sodanvastaisena kirjoittajana. Hän on runouden ohella julkaissut proosaa ja käännöskirjallisuutta. Hänet on palkittu muun muassa Pulitzer-palkinnolla sekä Tanning-palkinnolla, ja hän on ollut American Academy of Arts and Lettersin jäsen vuodesta 1972. Hän sai vuonna 2003 akatemian kultamitalin runoudesta.

Merwin asui Havaijilla ja on julkaissut saaristoa käsittelevän kirjan The Folding Cliffs: A Narrative (1998). Hän voitti vuonna 2005 National Book Awardin teoksellaan Migration: New & Selected Poems. Hän toimi vuosina 1999–2000 yhtenä Yhdysvaltain kolmesta Poet Laureate Consultanteista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Yhdysvaltalaiset runoilijat
Kirjallisuuden Pulitzer-palkinnon saaneet
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Yrjö Saarinen

Yrjö Vihtori Saarinen (13. joulukuuta 1899 Rauhanniemi, Jyväskylän maalaiskunta – 9. tammikuuta 1958) oli suomalainen taidemaalari. Saarinen ei käynyt taidekouluja eikä matkustanut ulkomailla vaikutteita saamassa vaan hän etsi itse oman tiensä. Toimeentulon hänelle toi kilpimaalarin ammatti.

Saarinen kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1937–1953 välillä. Saarisen töitä oli myös esillä ulkomaisissa näyttelyissä Ruotsissa, Norjassa ja Italiassa 1940- ja 1950-luvuilla. Kirjailija Mika Waltari tutustui 1942 Saarisen maalauksiin Unioninkadun taidesalongissa. Hän alkoi kerätä Saarisen taidetta omaan kokoelmaansa ja kirjoitti Saarisen taidetta käsitelleen esseen Taiteen vuosikirjaan 1945. Waltari tuki myös taloudellsesti Saarista.

Saarinen asui aluksi Jyväskylässä ja sitten Hyvinkäällä vuodesta 1929 alkaen. Hyvinkään taidemuseossa säilytetään professori Carl-Erik Sonckin keräämää Yrjö Saarisen taiteen kokoelmaa, johon kuuluu 60 maalausta ja 200 piirustusta. 

Saarisen ekpressionistiselle taiteelle oli ominaista voimakas värien käyttö. Hän maalasi muotokuvia, maisemia ja asetelmia. Saarinen sai omana aikanaan mainetta myös eroottisilla naismuotokuvillaan.

Saarinen sai Pro Finlandia -mitalin 1955 ja valtion taiteilijaeläkkeen.

Saarisen puoliso oli Signe Emerentia (Meeri) o.s. Kallio. Hänen vanhempansa olivat seppä Johan Victor Saarinen ja Emma o.s. Kallio.

Teoksia 
 Lepohetki, 1942
 Auringonkukkia, 1943
 Omakuva inspiraatiopaidassa, 1943
 SYP:n Joutsenon konttorin seinämaalaus 1950

Kirjallisuutta 
 Yrjö Saarinen : elämäkertaa, kuvia, kirjeitä, tarinoita, koonnut Carl Eric Sonck. Hyvinkään kaupunki 1977   ISBN 951-99129-9-1
 Johanna Helin: Boheemi temperamenttimaalari - Yrjö Saarisen taiteilijakuva.  Taidehistorian pro gradu, Jyväskylän yliopisto, Taiteen ja kultturin tutkimuksen laitos 2002

Lähteet
 
 Valtion taidemuseo
 Keski-Suomen maakunta: henkilögalleria - Yrjö Saarinen
 Hyvinkään taidemuseon kokoelmat 
  Elise Saarikko: Saarinen oli Waltarille dynamiittipanos, Aamuposti 17.10.2008 
 Otavan Iso Fokus, Kertovasti kuvitettu 8-osainen tietosanakirja, Osa 6, s. 3632, Otava 1974 ISBN 951-1-01236-3

Viitteet
 

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
We’ve Come for You All

We’ve Come for You All on thrash metal -yhtye Anthraxin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2003 levymerkillä Sanctuary Records. Sen tuotti yhtye yhdessä Scrap 60:n kanssa. Albumilta julkaistiin singlet ”What Doesn’t Die”, ”Safe Home”, ja ”Taking the Music Back”. Albumia edeltäneet kaksi yhtyeen albumia olivat kaupallisesti epäonnistuneita, mutta tämä onnistui kohtalaisesti, vaikkakin se nousi vain sijalle 122 Billboard 200 -listalla. Se on myös Anthraxin ensimmäinen albumi, jolla on Rob Caggiano soittamassa kitaraa.

Albumin kannen on tehnyt kuuluisa sarjakuvataiteilija Alex Ross.

Kappaleet 

CD-version lisäkappaleet

Kokoonpano 
 John Bush – laulu
 Rob Caggiano – kitara
 Scott Ian – kitara, laulu
 Frank Bello – basso, laulu
 Charlie Benante – rummut, kitara

Lähteet 

Anthraxin albumit
Vuoden 2003 albumit
Bluff Brothers

Bluff Brothers oli Spede Pasasen luoma kuvitteellinen musiikkiyhtye. Ensimmäistä kertaa Bluff Brothers esiintyi vuonna 1961 elokuvassa Mullin mallin. Elokuvassa yhtyeen kokoonpano oli Matti Kuusla, Spede Pasanen ja Pentti Nevaluoma. Myöhemmin yhtye tuli tunnetuksi Spede-ohjelmien (Spede Show, Spedevisio, 50 pientä minuuttia) sketseistä. Bluff Brothers -sketsejä tehtiin vuoteen 1987, jolloin viimeinen Spede Show valmistui. Sketsien mukaan Bluff Brothers on suomeksi ”hänen erittäin kova sininen leipänsä” (blu = sininen, ff = erittäin kovaa, brot = leipä, hers = hänen).

Vuonna 1984 kuvattua Bluff Brothersin -musiikkiesitystä käytettiin Speden Spelit -peliohjelman alku- ja lopputunnuksena vuosina 1994–2001.

Jäsenet 
 Spede Pasanen 1961–2001
 Pentti Nevaluoma 1961
 Matti Kuusla 1961
 Simo Salminen 1964–2001
 Vesa-Matti Loiri 1968–2001

Lähteet 

Spede Pasanen
Suomalaiset huumoriyhtyeet
Televisiohahmot
Kuvitteelliset yhtyeet
Tummien vesien tulkit

Tummien vesien tulkit on vuonna 2002 esitetty 10-osainen komediallinen draamasarja, jonka on käsikirjoittanut Kari Hotakainen. Sarjan on tuottanut Tuotanto Oy Säihky ja se esitettiin Nelosella. Sarja on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä ja se palkittiin kolmella Venla-palkinnolla vuonna 2003. Sarjan tunnusmusiikki on Martti Servon säveltämä.

Jaksot 
 Pientä laittoa (pääosassa autokauppias Raimo Virtanen (Hannu-Pekka Björkman))
 Kahdella täytteellä (pizzeriayrittäjä Mehmed / Martti Pelkonen (Martti Suosalo))
 Sulle mä en siltaa rakenna (hammaslääkäri Klaus Siren (Mikko Reitala))
 Sopuneliöt (kiinteistövälittäjä Sirpa Uitto (Henriikka Salo))
 Renkaanvaihtaja (Mika Häkkisen renkaanvaihtaja Seppo Malinen (Juha Kukkonen))
 Keskellä lattiaa sinun kanssasi (pornokauppias Kyllikki Saarenvirta (Saara Pakkasvirta))
 Minkkitarha
 Kuin horsmat tuulessa
 Jos hyljettä hieroa sais
 Hyvä vainaja

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Leppävirran Kiekko -75

Leppävirran Kiekko -75 (LeKi-75) on vuonna 1975 perustettu leppävirtalainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 III-divisioonassa. Seurassa on lisäksi juniorijoukkueita sekä naisjoukkue. Seura pelaa kotipelinsä Leppävirran jäähallissa.

Historia
Leppävirran Kiekko -75 perustettiin 3. lokakuuta 1975, ja seuran ensimmäinen sarjaottelu pelattiin 13. joulukuuta samana vuonna. 

Kaudella 2006–2007 miesten edustusjoukkue pelasi Suomi-sarjan karsintasarjassa, muttei noussut Suomi-sarjaan. Kaudella 2007–2008 joukkue pelasi taas karsintasarjassa, ja kauden päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa Suomi-sarjaan. Seura otti vastaan sarjapaikan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 LeKi-75:n sivut

Leppävirta
Suomalaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1975 perustetut urheiluseurat
Oskari Lylykorpi

Oskari Valerian Lylykorpi (aik. Jeriko, 14. kesäkuuta 1880 Mäntsälä – 14. toukokuuta 1917 Hämeenlinna) oli suomalainen puuseppä, päätoimittaja ja kansanedustaja. Lylykorpi toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1909 ja 1911–1914.

Lylykorpi toimi puuseppänä Mäntsälässä vuoteen 1914, jolloin hänet valittiin Hämeen Voiman päätoimittajaksi Hämeenlinnaan. Tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Aikaisempaa lehtityökokemusta Lylykorvella oli Työläisen väliaikainen toimittajana.

Kunnallispolitiikassa Lylykorpi toimi Mäntsälän kunnanvaltuustossa. Muita luottamustehtäviä hänellä oli Torpparien keskustoimikunnassa ja Palvelijain liittotoimikunnassa.

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Mäntsälän kunnanvaltuutetut
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
J. K. Simmons

Jonathan Kimble Simmons (s. 9. tammikuuta 1955 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Kylmä rinki -televisiosarjan Vernon ”Vern” Schillingerinä sekä Kova Laki -sarjasta tohtori Emil Skodana. Vuonna 2014 hän näytteli elokuvassa Whiplash, josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla.

Hän on esiintyy myös videopelissä Portal 2 Cave Johnssonin äänenä.

Biografia 
Simmons syntyi vuonna 1955 Detroitissa, Michiganin osavaltiossa. Hänellä on laulajana ja sanoittajana toimiva veli David ja sisar Elizabeth. Simmons valmistui Montanan yliopistosta.

Valikoitu filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Videopelit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Arnsberg

Arnsberg on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee Ruhr-joen laaksossa, pohjoisessa Sauerlandissa. 

Kaupunkia rajaa pohjoisessa Ensen ja Möhnesee kunnat sekä Warsteinin kaupunki, idässä Mescheden kaupunki, etelässä Sundernin kaupunki ja lännessä Balven ja Mendenin kaupungit. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 74 383 asukasta. Pinta-alaltaan se on 193,45 neliökilometrin kokoinen. Asukastiheys on 392 as./km². Kaupunki on jaettu 15 eri kaupunginosaan, joista väkirikkain on Neheim. Kaupungin pohjois–etelä-suuntainen pituus on noin 13 kilometriä, itä–länsi-suuntainen puolestaan noin 24 kilometriä.

Arnsberg sai kaupunginoikeudet 1200-luvulla. Historiansa aikana kaupunki on toiminut muun muassa Westfalenin herttuakunnan pääkaupunkina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Arnsbergin kaupungin viralliset Internet-sivut

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Auroraperhonen

Auroraperhonen (Anthocharis cardamines) on kaaliperhosten (Pieridae) heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö
Siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraan etusiiven kärki on laajalti oranssinvärinen, mutta naaraalla ei ole oranssia värialuetta. Etusiiven kärjessä on molemmilla sukupuolilla musta täplä. Takasiiven alapinnalla on vihreänkeltaista kuviointia. Siipien kärkiväli 30–50 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
Auroraperhosen esiintymisalue on Länsi-Euroopasta Aasian lauhkeiden osien kautta Kiinaan. Euroopassa sitä tavataan pohjoisessa suunnilleen napapiirille asti. Suomessa se on yleisin maan etelä- ja kaakkoisosissa. Lentoaika on huhtikuusta kesäkuuhun ja pohjoisessa heinäkuuhun asti yhtenä sukupolvena.

Elinympäristö ja elintavat
Auroraperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt, metsäaukeat, puutarhat, pellot ja rannat. Se talvehtii kotelona.

Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat ristikukkaiskasvit (Brassicaceae), kuten luhtalitukka (Cardamine pratensis), lituruohot (Arabidopsis), taskuruohot (Thlaspi), kanankaalit (Barbarea), lutukka (Capsella bursa-pastoris), pölkkyruoho (Turritis glabra) ja nenätit (Rorippa).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Auroraperhonen (Anthocharis cardamines)
Ötökkätieto: Auroraperhonen (Anthocharis cardamines)

Suomen Perhoset: Auroraperhonen
Iltalehti: Auroraperhonen (Anthocharis cardamines) 
LuontoPortti: Auroraperhonen (Anthocharis cardamines)
UniProt, Taxonomy: Anthocharis cardamines 

Kaaliperhoset
The Sound of Revenge


The Sound of Revenge on Chamillionairen esikoisalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 22. marraskuuta 2005. Albumi saavutti platinarajan myyden avausviikollaan 130,000 kappaletta. Kokonaismyynti on kohonnut tähän mennessä 1,5 miljoonaan kappaleeseen.

Kappaleet 
 The Sound of Revenge
 In the Trunk
 Turn It Up (feat. Lil’ Flip)</small>
 Ridin’ (feat. Krayzie Bone)
 No Snitchin' (feat. Bun B)</small>
 Southern Takeover (feat. Killer Mike & Pastor Troy)
 Radio Interruption
 Frontin’
 Grown and Sexy
 Think I’m Crazy (feat. Natalie)
 Rain (feat. Scarface & Billy Cook)
 Picture Perfect (feat. Bun B)
 Fly as the Sky (feat. Lil Wayne & Rasaq)
 Peepin’ Me
 Void in My Life
 Outro

Bonuskappaleet

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Chamillionairen albumit
Vuoden 2005 esikoisalbumit
Haapaveden kirkko

Nykyinen Haapaveden kirkko on Haapaveden seurakunnan kirkko, joka rakennettiin vuonna 1981 palaneen vanhan kirkon läheisyyteen. Rakennus on seurakuntakeskus, jossa on kirkko, seurakuntasali, kirkkoherranvirasto ja pienryhmätiloja. Kirkko vihittiin käyttöön adventtina 1984. 

Seurakuntakeskuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio. Kirkkosalissa on 500 istumapaikkaa. Kirkkosali on arkkitehtuuriltaan pylväistön jakama kaksilaivainen leveä basilika. Kirkkosaliin on siirtoseinän avulla liitettävissä vierellä oleva seurakuntasali, jolloin tila muodostuu kolmilaivaiseksi.

Haapaveden vanha kirkko

Haapaveden vanha kirkko oli tasavartinen ristikirkko. Vanhan kirkon ensimmäiset piirustukset laati kalajokinen rakennusmestari Simon Silvén vuonna 1781. Piirustuksia kuitenkin muutettiin yli-intendentinvirastossa Tukholmassa. Kirkon rakensi myös kalajokinen Sigfrid Silvasti. Kirkko valmistui vuonna 1784.

Vanha kirkko tuhoutui tuhopoltossa toukokuussa 1981. Kirkon vieressä oli jo vuonna 1751 rakennettu kellotapuli, joka säilyi tulipalossa ja on edelleenkin nähtävillä Haapavedellä.

Lähteet 

Haapavesi
Pohjois-Pohjanmaan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Tarinatuokio

Tarinatuokio (alkuperäiseltä nimeltä Janoschs Traumstunde) oli vuosina 1986–1990 puolalaisen kirjailijan Janoschin satuihin perustuva 26-osainen animaatiosarja.

Sarjassa esiintyneitä hahmoja olivat muun muassa Pikku Karhu ja Pikku Tiikeri. Jokaisessa jaksossa esiintyy myös hapsutukkainen karhu, joka esittelee tulevan jakson tarinan ja pitää välipuheita. 

Suomessa sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV1 -kanavalla 1990-luvun alussa, sen jälkeen uusintana muutamia kertoja Yle TV1:llä ja Yle TV2:lla. FST:n puolella sarjaa esitettiin ruotsin kielellä. Yleisradion dubbauksessa ääninäyttelijöinä olivat Risto Aaltonen ja Inkeri Wallenius. SF Film Finland Oy uudelleen dubbasi sarjan jaksoja 2000-luvulla. Uudelleendubattuja jaksoja on esitetty MTV Juniori -maksukanavalla sekä julkaistu DVD:nä ja VHS:nä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sarjaan liittyvä YouTube-kanava
 Eläköön kuvat!: Janoschin Tarinatuokio

Animaatiosarjat
Saksalaiset televisiosarjat
1980-luvun piirrossarjat
1990-luvun piirrossarjat
ARD:n televisio-ohjelmat
Aeronautics

Aeronautics on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 AFM Recordsin kautta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jørn Lande – laulu
 Roland Grapow – kitarat
 Jan S. Eckert – basso
 Uli Kusch – rummut
 Axel Mackenrott – koskettimet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Masterplanin albumit
Hämmäauteensuo

Hämmäauteensuo on suo Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Suo sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta. Suon pinta-ala on 49 hehtaaria.

Suo on rauhoitettu luonnonsuojelulain nojalla.

Lähteet 

Lappeenrannan luonto
Etelä-Karjalan luonnonsuojelualueet
Suomen suot
Rocka Merilahti

Rocka Merilahti (s. 1975) on suomalainen kitaristi. Hän on toiminut muun muassa Remu Aaltosen yhteistyökumppanina ja soittanut hänen soololevyillään. Lisäksi Merilahti vaikutti 1990-luvulla Hurriganesin taustajoukoissa ja oli yhtyeen jäsen vuosina 1998–2004. Nykyään hän soittaa Zookissa sekä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Myös hänen isänsä Harri Merilahti oli muusikko.

Lisäksi Rocka toimii myös säveltäjänä muutamille artisteille, esimerkiksi Tuure Kilpeläisen
kanssa Rocka on tehnyt sävellyksiä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani-yhtyeen tuotannolle.

Lähteet 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Hurriganesin jäsenet
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Harri Merilahti

Harri Jaakko Antero Merilahti (1953 – 22. lokakuuta 2009) oli suomalainen basisti. Hän soitti useissa yhtyeissä ja toimi studiomuusikkona. Merilahti soitti muun muassa Hurriganesissa sekä Pepe Willbergin, Remu Aaltosen, Sami ja Maarit Hurmerinnan, Tuomari Nurmion ja M. A. Nummisen taustayhtyeissä. Merilahti oli mukana myös Ernos-yhtyeen kolmannella albumilla Ernos (1972). Myös hänen poikansa Rocka Merilahti on muusikko. Merilahti soitti Remun Sound Of Hurrigane, Zin Khan ja Message For You -soololevyillä sekä kirjoitti yhdessä Remun kanssa kappaleita Hurriganesin levyille Fortissimo ja Rockin'. Merilahti myös soittaa komppikitaraa levyllä Seven Days, Seven Nights.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Harri Merilahden muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 
 

Suomalaiset basistit
Suomalaiset sessiomuusikot
Suomalaiset lauluntekijät
Hurriganesin jäsenet
Vuonna 1953 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
M/S Statengracht

M/S Statengracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Klippergracht & C.V. Scheepvaartonderneming Koningsgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2004 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Statengrachtilla on 21 449 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 

Statengrachtin sisaraluksia ovat:

 M/S Scheldegracht
 M/S Schippersgracht
 M/S Singelgracht
 M/S Slotergracht
 M/S Snoekgracht
 M/S Spaarnegracht
 M/S Spiegelgracht
 M/S Stadiongracht
 M/S Sluisgracht
 M/S Spuigracht
 M/S Suomigracht
 M/S Saimaagracht
 M/S Sampogracht

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aluksen sijainti  
Kuva laivasta 
Spliethoff: S-type S2  

Statengracht
Laatikko

Laatikko on esineiden tai kuiva-aineiden säiliö. Ne ovat useimmiten suorakulmion tai neliön muotoisia ja niillä on usein irrotettava tai saranallinen kansi.  Laatikkoon voi kuulua kansi, mutta se ei ole välttämätön. 

Laatikkoa kuvataan usein valmistusaineensa mukaan: puhutaan esimerkiksi pahvi-, puu-, muovi- ja metallilaatikoista. Toisaalta laatikkoa voidaan luonnehtia sen sisällön mukaan (esimerkiksi heinälaatikko). Muuttolaatikko-nimitys viittaa käyttötarkoitukseen. Muuttolaatikko on vakiomittainen, pinoutuva muovilaatikko, joita myydään ja vuokrataan muuttoja tai muuta kuljetus- tai varastointitarvetta varten. Vetolaatikko on huonekaluista kuten lipastosta esiin vedettävä säilytyslaatikko.

Pientä laatikkoa kutsutaan yleensä rasiaksi tai lippaaksi. Suurta, kannellista laatikkoa puolestaan nimitetään arkuksi tai kirstuksi. Suomenkielen sana laatikko on neutraali, niinpä sitä ei käytetä ylätyyliä edellyttävissä yhteyksissä, vaan puhutaan esimerkiksi ruumisarkusta ja öylättirasiasta.

Laatikko-termiä käytetään myös kuvaamaan rakenteita, jotka ovat laatikon kaltaisia, vaikka niiden pääasiallinen merkitys ei liitykään varastointikykyyn. Niinpä paperikoneen eräs osa on perälaatikko ja vaihteistoa (oikeammin sen osaa) voidaan kutsua vaihdelaatikoksi. Kojeiden ja laitteiden ympärille asennettua usein suorakulmaista suojakuorta kutsutaan koteloksi tai koteloinniksi.

Toisella tavalla laatikko-sanan merkitys on laajentunut ruoanlaitossa. Sen yhteydessä laatikko tarkoittaa uunivuoassa – eräänlaisessa laatikossa – kypsennettäviä laatikkoruokia, kuten peruna-, maksa- tai silakkalaatikkoa. Ruoanlaitossa välineenä käytettävä laatikko on keittolaatikoksi tai heinälaatikoksi kutsuttu hauduttamisväline.

Laatikko on lainasana muinaisruotsista, jossa oli pientä laatikkoa merkitsevä sana "Lâdika". Se on johdos alun perin kirstua merkitsevästä sanasta. Suomen kirjakielessä laatikko-sanaa on ensi kertaa käytetty 1637 asussa "laitikka". Nykyasu on tullut käyttöön 1700-luvulla.

Lähteet 

Logistiikka
Säiliöt
Pakkaus
Pontevat pommaripojat

Pontevat pommaripojat on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. 

Elokuvan ensi-ilta oli 23. joulukuuta 1948 Riihimäen Riihilinnassa. Helsingissä sitä esitettiin 28. tammikuuta 1949 alken viikon ajan Bio-Biossa ja Kalevassa. 

Ohjaaja Salminen on jälkikäteen haastattelussa kuvaillut elokuvaa kamalaksi ja katsonut sen sisältävän lähes kaikki amerikkalaisten komediaelokuvien kliseet. Hänen mukaansa se oli olevinaan jonkinlainen suomalainen versio Ohukaisen ja Paksukaisen slapstickkomiikasta. Salminen itse ei nähnyt elokuvassa mitään hauskaa, Särkkä sen sijaan piti sitä hauskana. 

Vaikka elokuva oli selvästi kepeä komedia ja juoneltaan hyvinkin lapsellinen, heikon yleisömenestyksen varmisti sille määrätty 16 vuoden ikäraja. Tuottajan mukaan se oli tehty nimenomaan lapsia ja nuorisoa silmällä pitäen. Elokuvassa on sen muusta sisällöstä poikkeava suoraviivainen murhakohtaus, jossa mies saa surmansa konepistoolitulessa.

Juoni
Elokuva kertoo kansainvälisen rikollisliigan sieppaaman tiedemiehen jäljillä olevista yksityisetsivistä. Kaksi yksinkertaista, rahapulassa olevaa tyhjäntoimittajaa perustaa yksityisylietsivätoimiston ja ryhtyy tavoittelemaan luvattua 100 000 markan palkkiota.

Arviot 
Aikalaiskritiikki tyrmäsi elokuvan parodian epäonnistuneena. Jotain hyvääkin siinä on nähty: Heikki Aaltoilan musiikki myötäilee tapahtumia taidokkaasti, ja joukossa on hyviä kasvotyyppejä. 

Myöhemmissä arvioissa elokuvaa on luonnehdittu vaatimattomaksi törmäilyfarssiksi, jonka parodia ontuu. Mallia on haettu niin suosituista Ohukaisesta ja Paksukaisesta kuin tanskalaisesta Majakka ja Perävaunu -parivaljakostakin. Eräässä arviossa juonta sanotaan ontoksi, jota korvaa koominen kohkaaminen ja rikas tyyppivalikoima. Salmisen ohjaus saa kiitosta visuaalisesta kekseliäisyydestä.

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1948 suomalaiset elokuvat
Ville Salmisen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Pieni merenneito (patsas)

Pieni merenneito on Kööpenhaminan satamassa sijaitseva pientä merenneitoa esittävä kuvanveistäjä Edvard Eriksenin pronssiveistos. Se on sijoitettu rantakiville keskeisen Churchill-puiston merenpuoleiseen reunaan. Patsas paljastettiin elokuussa 1913.

Edvard Eriksen veisti patsaan Carlsbergin panimosukuun kuuluneen Carl Jacobsenin toimeksiannosta. Jacobsen oli ihastunut H. C. Andersenin satuun ”Pieni merenneito” perustuvaan balettiin. Vuonna 1909 pääosaa esittänyt ballerina Ellen Price ei suostunut patsaan malliksi, joten veistoksen mallina oli Eriksenin vaimo Eline Eriksen.

Pieni merenneito on nykyisin Kööpenhaminan symboli ja kaupungin tunnetuimpia turistinähtävyyksiä.

Ilkivaltaa ja ongelmia 

Pieni merenneito on joutunut useasti ilkivallan kohteeksi, ja sen pää on sahattu kahdesti irti. Ensimmäinen vakava ilkityö sattui vuonna 1964, kun joku sahasi merenneidolta pään kaulasta poikki. Päätä ei löydetty, ja patsaalle jouduttiin valamaan uusi pää. Vuonna 1984 merenneidon oikea käsi oli sahattu poikki, mutta kaksi katuvaa nuorta palautti käden parin päivän kuluttua. Vuonna 1998 merenneidon pää oli jälleen sahattu irti, mutta myöhemmin tuntematon henkilö palautti pään läheiselle televisioasemalle, ja se saatiin takaisin paikoilleen. Toukokuussa 2017 merenneito oli puolestaan maalattu punaiseksi vastalauseena Färsaarten valaiden pyynnille.

Kesäkuussa 2020 patsasta oli töhritty ja sen jalustaan spreijattu sanat "racist fish" (rasistinen kala).

Vierailu Shanghain maailmannäyttelyssä 

Pientä merenneitoa on siirretty vain kerran, kun se vuonna 2010 vieraili Shanghain maailmannäyttelyssä.  Patsaan puolivuotisen poissaolon ajan sen tilalla oli videoinstallaatio.

Jäljennökset 

Pienestä merenneidosta on tehty jäljennös Yhdysvalloissa Michiganin Greenvillen kaupunkiin. Toinen jäljennös on tehty Iowaan Kimballtonin pikkukaupunkiin. Kummassakin kaupungissa on merkittävä tanskalaisperäinen väestö. Eriksenin perilliset ja oikeudenomistajat nostivat syytteen Greenvillen kaupunkia vastaan ja vaativat korvauksia, mutta myöhemmin syytteet peruttiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Danes want royalties for Michigan mermaid, Politiken.dk 
 The Little Mermaid. Photo gallery from Denmark. Hans Christian Andersen Information.
 Solodtshenko, Larisa: Tanskan Pieni merenneito täytti sata vuotta . Radio Venäjän ääni 25.8.2013.

Veistokset
Kööpenhaminan kulttuuri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pieni merenneito (täsmennyssivu)

Pieni merenneito voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Pieni merenneito, tanskalaisen satukirjailijan Hans Christian Andersenin satu
 Pieni merenneito, Kööpenhaminassa sijaitseva kuuluisa patsas
 Pieni merenneito, Varsovan kaupungin vaakunan symboli

Hans Christian Andersenin satuun perustuvat sovitukset:
 Pieni merenneito, vuonna 1989 valmistunut Disneyn piirroselokuva
 Pieni merenneito, elokuvan jälkeen tehty televisiosarja
 Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus, vuonna 2000 julkaistu jatko-osa
 Pieni merenneito 3: Arielin tarina, vuonna 2008 julkaistu jatko-osa
 Pieni merenneito, John Neumeierin vuonna 2005 ensiesityksensä saanut, H. C. Andersenin satuun ja Lera Auerbachin sävellykseen perustuva balettiteos
 Pieni merenneito, vuonna 2007 ensiesityksensä saanut, H. C. Andersenin samannimiseen satuun perustuva Broadway-musikaali
 Pieni Merenneito, vuonna 2023 valmistuva yhdysvaltalainen musikaalifantasiaelokuva.
Mediapeli

Mediapeli oli MTV3-kanavalla vuosina 1994–1997 esitetty ajankohtaisohjelma. Sitä esitettiin arkipäivinä iltapäivisin. Ohjelmaa juonsi myöhemmin Uutisvuoto-ohjelmasta tutuksi tullut juontaja Peter Nyman. Ohjelmassa keskusteltiin ajankohtaisista aiheista ja studiossa oli myös vieraita. Televisiokatsojat pystyivät osallistumaan myös ohjelmassa esitettyyn mielipidekyselyyn, johon pystyi vastaamaan puhelimitse.

Ohjelman nimi perustuu sanontaan, jonka teki tunnetuksi Paavo Väyrynen. "Mediapelillä" Väyrynen tarkoitti sitä negatiivista julkisuutta, joka hänen mukaansa esti hänen voittonsa vuoden 1994 presidentinvaaleissa.

Lähteet

Makasiiniohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Ranskan Grand Prix 2003

Ranskan Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. heinäkuuta 2003 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla Ranskassa. Kilpailun voitti Williamsin Ralf Schumacher ja hänen tallikaverinsa Juan Pablo Montoya oli toinen.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

Renault'n 150. kilpailu
Williams ylitti 2300 MM-pisteen rajapyykin
BMW-moottorit saavuttivat 500 MM-pisteen rajapyykin

Lähteet 

Ranskan Grand Prix
M/S Spuigracht

M/S Spuigracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Bakengrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Spuigrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 

Spuigrachtin sisaraluksia ovat:

 M/S Scheldegracht
 M/S Schippersgracht
 M/S Singelgracht
 M/S Slotergracht
 M/S Snoekgracht
 M/S Spaarnegracht
 M/S Spiegelgracht
 M/S Stadiongracht
 M/S Sluisgracht
 M/S Statengracht
 M/S Suomigracht
 M/S Saimaagracht
 M/S Sampogracht

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aluksen sijainti  
Kuva laivasta 
Spliethoff: S-type *  

Spuigracht
In Depths of Dreams Unconscious


In Depths of Dreams Unconscious on ruotsalaisen Crimson Moonlight -yhtyeen EP, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2007.

Äänitys
In Depths of Dreams Unconscious äänitettiin keväällä 2006 studio Undergroundissa. EP:n tuotti Pelle Saether ja Crimson Moonlight.

In Depths of Dreams Unconsciousin virallinen painos sisältää instrumentaalisen nimi-intron, jonka on toteuttanut Peter Bjärgö ja neoklassinen yhtye Arcana, joka on Cold Meat Industry -levy-yhtiön artisti. Kappaleessa on vaikutteita keskiajan musiikista. 

EP-levyn kaksi kappaleet "The Advent of the Grim Hour" ja "Shiver of Fear" jatkavat vuoden 2005 Veil of Remembrancen death ja black metal -linjalla mutta ovat aiempaa melodisempia. Kappaleilla kuullaan aiempaa enemmän murinavokalisointia vastapainona Simon Rosénin kirkunaulosannille. Murinalaulun hoitaa basisti Johan Ylenstrand. Sanoitukset painottuvat sisäänpäin kääntyneeseen pohdintaan pelon olemuksesta ("Shiver of Fear") ja henkisestä kamppailusta ("The Advent of the Grim Hour").

"Alone in Silence" on uudelleensovitettu versio Crimson Moonlightin ensimmäisen demon Glorification of the Master of Light kappaleesta. Musiikillisesti se on perinteisempi black metal -tyylinen kappale.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Simon "Pilgrim" Rosén – laulu
 Per Sundberg – kitara
 Erik Tordsson – kitara
 Johan Ylenstrand – basso, murinalaulu
 Gustav "Gurra" Elowsson – rummut

Vuoden 2007 EP:t
Crimson Moonlightin albumit
Venäjän translitterointi

Venäjän translitterointi on venäjänkielisen tekstin esittämistä jollakin muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä venäjän translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.

SFS 4900
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia suositetaan käytettäväksi kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä, kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua venäjänkielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.

ISO 9
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Standardi otettiin käyttöön vuonna 1954, ja sitä uudistettiin vuosina 1968 ja 1995. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitteroitu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.

SFS 4900:n ja ISO 9:n erot 
Tiivistelmä SFS 4900- ja ISO 9 -standardien eroavaisuuksista:

SFS 4900 -standardin rajoitukset 

SFS 4900 -standardin mukaan kansallista translitterointitapaa ei sovelleta tapauksessa, jossa julkisuuden henkilö kirjoittaa tai on kirjoittanut nimensä aina samalla tavalla, niin että sille on muodostunut sovinnainen muoto. Standardi antaa esimerkkinä seuraavat nimet: Anastasia, Nikolajeff, Sinebrychoff, Brailowsky, Cherkassky, Horowitz.

Katso myös 
Wikipedian ohje translitteroinnista
Suomalaisten nimien translitterointi venäjään

Lähteet

Aiheesta muualla

Jukka Korpela: Venäjän ja muiden slaavilaisten kielten translitterointi
Transliteration of the Russian alphabet 
Siirtokirjoituksesta Kielitoimiston ohjepankissa
 Kotimaisten kielten tutkimuskeskus: Venäläisten henkilönimien opas: Oikeinkirjoitus- ja painotusohjeita (pdf) (2005)
 Kotimaisten kielten tutkimuskeskus: Venäjän federaation paikannimiä (pdf) (2010)

Translitterointi
Venäjän kieli
Seulonnan keskeiset artikkelit

de:Kyrillisches Alphabet#Russisch
Salt Laken temppeli

Salt Laken temppeli () on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon suurin ja parhaiten tunnettu temppeli. Järjestyksessään se on kuudes kirkon rakennuttama temppeli. Se sijaitsee Utahin pääkaupungissa Salt Lake Cityssä Yhdysvalloissa. Uusgoottilaista arkkitehtuuria edustava temppeli rakennettiin vuosina 1853–1893 arkkitehti Truman O. Angellin piirustusten pohjalta. Se vihittiin 4. huhtikuuta vuonna 1893 kirkon presidentin Wilford Woodruffin johdolla. Temppeli yltää 64 metrin korkeuteen ja sillä on lattiapinta-alaa 23 506 neliömetriä. Temppelissä on myös kaikkein pyhin.

Aiheesta muualla 

 Salt Laken temppelin viralliset internetsivut

Mormonitemppelit
Uskonnolliset rakennukset Yhdysvalloissa
Salt Lake City
Utahin rakennukset ja rakennelmat
OOPArt

OOPArt-lyhenne (Out-Of-Place Artifact, ) tarkoittaa historiallista, arkeologista tai paleontologista esinettä, joka on löydetty hyvin epätavallisesta tai jopa mahdottomasta paikasta. Käsitteen keksi skotlantilais-amerikkalainen kasvitieteilijä, geologi ja  kryptozoologi Ivan T. Sanderson (1911–1973). Käsitettä ei käytetä tieteellisessä tutkimuksessa, vaan se liittyy enemmän tieteen popularisointiin ja näennäistieteeseen. Vaikka useita OOPArteista kehiteltyjä teorioita pidetään näennäistieteenä, jotkut OOPArtit, kuten Kensingtonin riimukivi ja Mainen penny, ovat tai ovat olleet tieteellisen kiistelyn kohteena.

Useimpien mielestä OOPArteissa on kyse virheellisistä tulkinnoista ja toiveajattelusta, osassa myös väärennöksistä. Toisten mielestä ne ovat todisteita siitä, että tiede jättää huomioimatta laajoja tiedon alueita, joko tahallisesti tai välinpitämättömyyttään.

Muun muassa Charles Fort, Erich von Däniken, Peter Kolosimo, Graham Hancock ja Zacharia Sitchin ovat käsitelleet OOPArteja teoksissaan.

OOPArteja 
Artefakteja, joiden väitetään liittyvän tunnistettuihin kulttuureihin, mutta jotka on löydetty yllättävistä paikoista
 Kensingtonin riimukivi, Pohjois-Amerikka
 Piri Reisin kartta
 Tecaxic-Calixtlahuacan pää, Meksiko
 Ohion roomalaiset kolikot
 Fuente Magna, Bolivia
 Gympien pyramidi, Australia
 Sakkaran lintu, Egypti
Artefakteja, joiden käyttötarkoituksesta tai alkuperästä on erimielisyyttä
 Bagdadin paristo, Irak
 Baigongin piiput, Kiina
 Coson artefakti
 Kristallikallot Lubaantunissa, Jukatanilla ja Belizessä 
 Dorchesterin ruukku, Yhdysvallat
 Denderan lamppu, Egypti
 Dropakivet, Kiina
 Naradan metallikierteet, Venäjä
 Rautamies, Saksa 
 Winnipesaukeejärven mysteerikivi, Yhdysvallat
 Wolfseggin rauta, Itävalta

Artefakteja, joiden on väitetty olevan tietoisesti tehtyjä, mutta jotka ovat vanhempia kuin ihmiskunta
 Acambaron hahmot, Meksiko
 Ican kivet, Peru
 Kingoodien vasara, Skotlanti, 360–400 miljoonaa vuotta
 Klerksdorpin pallot, Etelä-Afrikka, 2,8 miljardia vuotta

Katso myös 
Anakronismi
Pseudoarkeologia
Muinaiset keksinnöt

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Salon article: "Archaeology from the dark side" 
 Free Ebook by Tedd St. Rain on OOPArts "Mystery of America: Enigmatic Mysteries and Anomalous Artefacts of North America - A Connection to the Ancient Past 
 Extensive website on OOPArts from a Creationist perspective  
 The 10 Most Puzzling Ancient Artefacts 
 Goodbye Columbus  
 Shell Middens Along the Coast  
 MMMGroup Photo Gallery 
 Out of place artifacts 
 Conspiracyresearch.org
Karin Mamma Andersson

Karin Mamma Andersson (s. 28. helmikuuta 1962 Luulaja Norlanti Ruotsi) on ruotsalainen taiteilija.

Andersson on käynyt Ruotsin Kuninkaallisen taidekorkeakoulun 1986-1993. Hän asuu ja työskentelee Tukholmassa. Hänen avopuolisonsa on taiteilija Jockum Nordström (s. 1963). Andersson alkoi käyttää lisänimeä Mamma vitsin vuoksi oppilasnäyttelyn yhteydessä 1992, mutta siitä on tullut taiteilijanimi, jota hän käyttää edelleen.

Hän on tehnyt Nobel-palkinnon diplomin 2004 ja 2005 Elfriede Jelinekille ja Harold Pinterille, ja hän sai 2006 pohjoismaisen Carnegie Art Awardin ensipalkinnon, jonka suuruus oli miljoona kruunua.

Tyylillisesti Anderssonin voi yhdistää ruotsalaisen luonnonlyriikan perinteeseen, ja maalauksissa on nähty samoja sävyjä kuin Ernst Josephsonin ja Carl Fredrik Hillin maalauksissa sekä Gunnar Frödingin runoissa, mutta myös mediamaailman nykyaikaa. Värimaailma tuo myös mieleen Aasian.

Karin Mamma Anderssonin näyttely oli Helsingin Taidehallissa syksyllä 2007. Vuonna 2003 hänen tuotantoaan oli esillä Venetsian biennaalissa. Vuonna 2009 Andersson sai ansioistaan pohjoismaisille taiteilijoille jaettavan Prinssi Eugenin mitalin.

Lähteet

Ruotsalaiset taiteilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Bergenin rautatieasema

Bergenin rautatieasema () on Bergenin radan pääteasema norjalaisessa Bergenin kaupungissa. Rautatieasema avattiin vuonna 1913, neljä vuotta sen jälkeen kun Bergenin rata oli avattu. Asemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jens Zetlitz Monrad Kielland. Kiellandin ehdotus voitti rakennuksesta vuonna 1900 järjestetyn arkkitehtikilpailun.

Aiheesta muualla 

 Tietoa rautatieasemasta Kulturnett.no-sivustolla 

Norjan rautatieliikennepaikat
Bergenin rakennukset ja rakennelmat
Bergenin liikenne
Umbajoki

Umbajoki (, ) on 123 km pitkä joki Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Joki virtaa Umbajärvestä Vienanmeren Kantalahteen, johon se laskee Umban taajaman kohdalla. 

Umban sivujokia ovat joen keskijuoksulla sijaitsevaan Kanozero-järveen laskevat Muna ja Kana.

Umba on perinteisesti ollut hyvä lohijoki, jonne 1990-luvulla ryhdyttiin järjestämään kalastusmatkailua. Viime vuosina kalansaaliit ovat kuitenkin vähentyneet paikallisen väestön ylikalastuksen seurauksena.

Lähteet 

Murmanskin alueen joet
Giuseppe Abbati

Giuseppe Abbati (13. tammikuuta 1836 – 21. helmikuuta 1868) oli italialainen kuvataiteilija, joka kuului 1800-luvun jälkimmäisen puoliskon Macchiaioli-ryhmän keskeisiin nimiin. 

Abbati syntyi Napolissa ja sai varhaisimman taiteellisen opetuksensa veljeltään Vincenzolta. Hän osallistui Garibaldin "vuoden 1860 kampanjaan" ja menetti oikean silmänsä taistellessaan Capuassa. Hän siirtyi Firenzeen, jossa hän tutustui Giovanni Fattorin ja Silvestro Legan kaltaisiin suuriin aikalaisiinsa.

Abbati jatkoi uraansa taidemaalarina loppuikänsä. Vuoden 1866 kuluessa hän kuitenkin liittyi jälleen armeijaan Preussin-Itävallan sotaa varten. Itävaltalaiset pitivät häntä vangittuna Kroatiassa. Vapauduttuaan Abbati palasi Italiaan ja jatkoi työtään, mutta kuoli vain 32-vuotiaana sairaalta koiralta saamaansa vesikauhuun.

Abbati, Giuseppe
Abbati, Giuseppe
Abbati, Giuseppe
Isokatu (Oulu)

Isokatu on katu Oulussa sekä eräs keskustan pääliikenneväylistä. Se johtaa lähes pohjois-eteläsuuntaisena halki kaupungin ruutukaavakeskustan, alkaen Myllytullin kaupunginosasta, johtaen halki Pokkisen, Vanhantullin ja Leverin kaupunginosien, päättyen Nuottasaaren kaupunginosaan. Kadun pituus on noin 2,25 kilometriä, ja sen pinnoitteena on käytetty pääosin asfalttia, mutta osalla matkaa katu on päällystetty noppakivin.

Katu alkaa Heinäpään urheilukeskuksen pysäköintialueelta Liikuntakeskus Hukan luota, jatkuen suorana pohjoiskoilliseen halki kaupungin ruutukaavakeskustan. Liikenteellisesti merkittävät ja ruuhkaherkimmät poikkikatujen liittymät ovat Puistokadun, Saaristonkadun, Kajaaninkadun ja Linnankadun risteykset, joissa kaikissa on liikennevalo-ohjaus. Isokaduksi nimetty osuus päättyy Myllytulliin Mannenkadun ja Valjastehtaankadun liittymään, josta väylä jatkuu suoraan Kasarmintienä Oulujoen etelärantaa seuraten Erkkolan sillan liittymään saakka.

Isokadun osuus Saaristonkadulta Linnankadulle on aiemmin ollut käytössä keskustan halki pohjoiseen kulkevan linja-autoliikenteen väylänä. Joukkoliikenne siirtyi kuitenkin pääosin joukkoliikennekaduksi muutetulle Torikadulle 22. syyskuuta 2007. Saaristonkadun ja Pakkahuoneenkadun välinen osuus muuttui kävelykaduksi vuonna 2016.

Historiaa 
Aiemmin katu tunnettiin nimellä Iso Uusikatu. Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi.. Isokatu oli myös vuoden 1990 nuorisomellakoiden päätapahtumapaikka (ks. Oulun kristalliyö).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Leveri
Myllytulli
Oulun kadut
Pokkinen
Vanhatulli
Lagos (osavaltio)

Lagos on Nigerian pinta-alaltaan pienin mutta asukasluvultaan toiseksi suurin osavaltio. Se perustettiin 27. toukokuuta 1967, jolloin Nigeriaan luotiin 12 osavaltiota. Osavaltion pääkaupunkina on vuodesta 1976 ollut Ikeja. Sitä ennen pääkaupunkina toimi Lagos, joka oli vuoteen 1991 saakka myös koko Nigerian pääkaupunki. 

Osavaltion pinta-ala on 3 345 neliökilometriä. Vuoden 2016 arvion mukaan Lagosin osavaltiossa oli noin 12 550 600 asukasta. Suurin osa asuu Lagosin metropolialueella.

Osavaltion kuvernöörinä on vuodesta 2007 toiminut Babatunde Fashola.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Osavaltion viralliset kotisivut 

Nigerian osavaltiot
Inkereenjoki

Inkere eli Inkereenjoki () on Nevan sivujoki Leningradin alueen Hatsinan ja Tusinan piireissä sekä Pietarin Kolpinan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 76 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1000 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Inkerin ylängöllä Skuoritsan kylän lähellä olevasta lähteestä, virtaa tasangon keskellä jyrkkäreunaisessa uomassa ja laskee Nevaan Ust-Ižoran taajaman luona. Sen keskisyvyys on 1,5–2 metriä, suurin syvyys 4 metriä ja suurin leveys joen suussa 60 metriä. Joessa on paljon karsti-ilmiöitä. Tärkeimmät sivujoet ovat Paritsa, Verevka, Tšornaja, Vinokurka ja Bolšaja Ižorka.

Inkereenjoki on yksi Nevan saastuneimmista sivujoista. Sen kalalajeja ovat hauki, ahven ja särki. Varsinkin alajuoksu Suurlopotista (ven. Antropšino) Kolpinaan on suosittu melontakohde. Joen varrella sijaitsevat Puutostin, Patamäen ja Telmanin kuntakeskukset sekä Kommunarin ja Kolpinan kaupungit.

Joesta on saanut nimensä inkeroisten kansanheimo. Se muodostaa ”parin” viereisen Venjoen (< Venäjä) kanssa. Vuonna 1240 Aleksanteri Nevskin johtamat Novgorodin ja Laatokankaupungin joukot löivät ruotsalaisten armeijan Nevan taistelussa Nevan ja Inkereenjoen yhtymäkohdassa. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Inkereen pogostaan. 1600-luvulla joen rannoille syntyi suomalaisasutus, joka kuului Inkereen, Venjoen ja Skuoritsan luterilaisiin seurakuntiin. 1700-luvun alussa perustettiin Isoran Lopotin postiasema ja joelle rakennettiin ”sahamyllyjä”, joista saivat alkunsa Inkereen tehtaat nykyisessä Kolpinassa. Näihin aikoihin joen rannalle syntyi myös saksalaisia siirtokuntia. Suomalaisasutus tuhoutui toisen maailmansodan aikaisten pakkosiirtojen seurauksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Inkerin joet
Leningradin alueen joet
Nevan alue
Pietarin joet ja kanavat
The Sims: Hot Date

The Sims: Hot Date on EA:n julkaisema The Sims-pelisarjan kolmas lisäosa.

Peli tuo mukanaan mahdollisuuden rakentaa ravintoloita ja yökerhoja, joihin simit voivat mennä. Peli tuo mukanaan myös paljon uusia esineitä, joilla voi sisustaa ravintolan tai yökerhon. Peli tuo myös mukanaan uuden alueen Keskusta ().

Lisäosa tuo peliin 125 uutta esinettä, kuten tapetteja, lattioita, lamppuja ja muita huonekaluja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Sims: Hot Date – MobyGames 

Vuoden 2001 videopelit
Sims-pelit
Tim Howard

Timothy Matthew "Tim" Howard (s. 3. kesäkuuta 1979 North Brunswick, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapallomaalivahti. Howard pelaa tällä hetkellä MLS:n Colorado Rapidsissa.

Seurajoukkueura 
Howardin ammattilaisura alkoi North Jersey Imperialsissa, josta hän siirtyi ensimmäisen kauden jälkeen MetroStarsiin. Howard pelasi MetroStarsissa kuusi vuotta nousten yhdeksi MLS:n suosituimmista pelaajista. Myös hänen peliesityksensä olivat vakuuttavia ja vuonna 2003 Manchester United osti hänet Valioliigaan.

Ura Manchester Unitedissa alkoi Howardilta lupaavasti, mutta hän menetti paikkansa ykkösmaalivahtina peliesitysten heikennyttyä ja Edwin van der Sarin tultua seuraan. Kaudeksi 2006–2007 Howard lainattiin Evertoniin, jonne hän siirtyi kauden jälkeen pysyvästi. Evertonissa Howard oli lainasiirrostaan lähtien ykkösmaalivahti ja yksi liigan tasaisimmista maalivahdeista.

Maajoukkueura 
Howard on ollut pitkään myös Yhdysvaltojen maajoukkueen ykkösmaalivahti. Hän debytoi maajoukkueessa 2002 ja on sen jälkeen pelannut MM-kisoissa 2006, 2010 ja 2014 sekä Maanosaliittojen cupissa 2003 ja 2009. Yhdysvallat voitti CONCACAF Gold Cupin 2007 ja Howard valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Kaikkiaan Howard on pelannut vuoden 2017 loppuun mennessä 121 maaottelua.

Yksityiselämä 
Howardilla on Touretten syndrooma, joka todettiin hänen ollessa 9-vuotias. Perhetaustaltaan Howard on unkarilainen hänen yksinhuoltajaäitinsä ja isovanhempiensa paettua Unkarista Yhdysvaltoihin vuoden 1956 kansannousun jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset jalkapallomaalivahdit
Tourette-henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Keksijäkylän Lotta

Keksijäkylän Lotta (Leiutajateküla Lotte) on virolainen animaatioelokuva, joka kertoo Lotta-koiran seikkailuista Keksijäkylässä.

Juoni 

Suuren meren rannalla on pieni merkillinen kylä; Kylä, jonka asukkaat harrastavat eriskummallisten vimpaimien keksimistä. Vuoden huipennus on kilpailu, jossa paras vimpain palkitaan ja palkintona on kunniaa ja mainetta.

Rooleissa 

Vuoden 2006 elokuvat
Virolaiset elokuvat
Animaatioelokuvat
Perry Mason

Perry Mason on amerikkalainen kirjasarja, jonka on kirjoittanut Erle Stanley Gardner. Perry Mason-kirjoja on 85, joista monet on suomennettu. Kaikkien kirjojen loppuratkaisu tapahtuu oikeussalissa yleensä dramaattisten käänteiden jälkeen.

Perry Masonista on tehty useita televisiosarjoja ja -elokuvia, joissa useimmissa Masonia näytteli Raymond Burr. Televisiosarjoista ensimmäinen oli 1957–1966 esitetty Perry Mason yllättää.

Päähenkilöt 

 Perry Mason: Lakimies, joka puolustaa murhasyytteen saaneita viattomia.
 Della Street: Perry Masonin sihteeri
 Paul Drake: yksityisetsivätoimiston johtaja
 Hamilton Burger: yleinen syyttäjä
 Luutnantti Tragg: Murharyhmän vetäjä, pätevä poliisimies

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://members.ozemail.com.au/~jsimko/ 
 http://www.thrillingdetective.com/mason.html 
 http://www.perrymasontvseries.com 

Rikoskirjallisuuden henkilöhahmot
Elokuvahahmot