joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lost Society

Lost Society on Samy Elbannan vuonna 2010 perustama nelihenkinen thrash metal -yhtye Jyväskylästä. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia, joista "Braindead" ylsi Suomen virallisen albumilistan sijalle 3. Yhtyeen musiikissa on thrash metallin lisäksi vaikutteita myös groove metallista ja metalcoresta.

Historiaa 
Yhtyeen perusti laulaja/kitaristi Samy Elbanna  vuonna 2010. Pian tämän jälkeen yhtyeeseen tuli rumpaliksi Ossi Paananen ja tämän jälkeen kitaristi Arttu Lesonen ja basisti Mirko Lehtinen. Yhtye äänitti omaa nimeään kantavan demon vuonna 2011 ja vuonna 2012 "Trash All Over You"- demon.

Yhtye kiinnitettiin vuoden 2012 GBOB (Global Battle of the Bands) bändikisan aikana Nuclear Blast Recordsille. Yhtye myös voitti kyseisen kisan Suomen karsinnan ja pääsi esiintymään Lontoon finaaleihin. Julkaisuaikaan alle 20-vuotiaiden soittajien ensijulkaisu Fast Loud Death sai positiivisen vastaanoton suomalaisessa mediassa. Yhtye lämmitteli Children of Bodomia syksyllä 2013 Suomen kiertueella.

Huhtikuussa 2014 julkaistiin yhtyeen toinen studioalbumi Terror Hungry, joka sijoittui Suomen virallisen listan kuudenneksi. Albumilta julkaistiin single Terror Hungry. Edeltäjäänsä nähden albumilla oli enemmän groove-metal -henkisiä riffejä.

Vuoden 2016 helmikuussa julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Braindead. Albumi nousi virallisen listan sijalle 3. Albumilla on aikaisempaan Lost Societyn tuotantoon nähden myös hitaampia ja pidempiä kappaleita.

Yhtyeen musiikissa voi kuulla vaikutteita mm. Megadethista tai Panterasta.

Yhtye esiintyi Hartwall Arenalla 7. joulukuuta 2015, kun se lämmitteli Slayeria ja Anthraxia. Keväällä 2016 se oli yhdysvaltalaisen Exoduksen kanssa Euroopan kiertueella kiertäen mm. Englannissa, Irlannissa, Saksassa ja Alankomaissa.

Vuonna 2017 yhtye kiersi Children Of Bodomin kanssa Yhdysvalloissa ja esiintyi vuoden 2018 kesällä mm. Savonlinnan oopperajuhlissa.

Keväällä 2019 yhtye lähtee pääesiintyjänä Euroopan kiertueelle. Yhtyeen neljäs albumi on nimeltään No Absolution ja se julkaistiin helmikuussa 2020. Ennen albumin ilmestymistä siltä julkaistiin neljä singleä, "No Absolution", "Deliver Me", "Into Eternity" ja "Artificial". "Into Eternity"-kappaleella vierailee myös Apocalyptica. 

Helmikuussa 2020 yhtye tiedotti myös rumpali Ossi Paanasen jättäneen yhtyeen, jonka tilalle uudeksi rumpaliksi kiinnitettiin Santa Cruzissa aiemmin soittanut Tapani Fagerström.

Jäsenet 
 Samy Elbanna – laulu, kitara
 Arttu Lesonen – kitara, taustalaulu
 Mirko Lehtinen – basso, taustalaulu
 Tapani "Taz" Fagerström – rummut (2020–)

Entiset jäsenet 
 Ossi Paananen – rummut (2010–2020)

Diskografia

Studioalbumit

Singlet 
 ”Trash All Over You” (2013)
 ”I Am the Antidote” (2015)
 ”Braindead” (2016)
 ”No Absolution” (2019)
 ”Deliver Me” (2019)
 ”Into Eternity,” mukana Apocalyptica (2019)
 ”Artificial” (2020)
 ”112” (2022)
 ”Stitches” (2022)
 ”What Have I Done” (2022)

Demot 
 ”Lost Society” (2011)
 ”Trash All Over You” (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut
Metal-archives.com -sivuston tietokortti.

2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Suomalaiset thrash metal -yhtyeet
Sinebrychoffin pokaali

Sinebrychoffin pokaali (virallisesti Kommodori Nicolas Sinebrychoffin Challengepokaali) on purjehduspalkinto, jonka Nyländska Jaktklubbenin kommodori Nicolas Sinebrychoff lahjoitti seuran 25-vuotisjuhlallisuuksiin vuonna 1886. Se on pääpalkintona 4–10-tonnisille veneille tarkoitetussa purjehduskilpailussa, joka järjestetään edelleen vuosittain Itämeren pursiseurojen välillä. Pokaali on jatkuva kiertopalkinto ja se on purjehdusurheilun toiseksi vanhin palkinto Americas Cup -palkinnon jälkeen  Aikansa mittapuulla kalliin ja hienon Pietarissa teetetyn pokaalin on suunnitellut merimaalari Oscar Kleineh.

Kilpailu purjehdittiin vuosina 1888–1909 ns. valööriveneillä ja vuosina 1911–1961 8mR-veneillä. Vuosina 1964–1998 purjehdittiin avomeripursilla IOR-säännön mukaan ja kahden veneen seurajoukkueilla Americas Cupin esikuvan mukaan. Vuodesta 2004 kilpailu on purjehdittu klassisten 6mR-veneiden luokassa, Americas Cupia muistuttaen. Kilpailu tunnetaan nykyään nimellä Nicolas Sinebrychoff Challenge.

Lähteet
Sinebrychoffpokalen  Uppslagsverket Finland

Viitteet

Purjehduskilpailut
Suomalaiset urheilupalkinnot
Pewit

Pewit on Pekka Pohjolan kolmastoista studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1997. 

Levyllä soittaa Pekka Pohjolan pitkäaikaisin yhtye, jossa olivat Pohjolan lisäksi mukana Markku Kanerva (kitara), Seppo Kantonen (koskettimet) ja Anssi Nykänen (rummut). Yhtye toimi 1992-2002, ja Pohjolan levytetyssä tuotannossa sillä on merkittävin rooli juuri Pewitillä. Levyllä soittaa myös monia muita keskeisiä suomalaisia muusikoita.

Levyn kappalemateriaali on melko vaihtelevaa. Kolme ensimmäistä kappaletta ovat ehkä levyn painavimmat sävellykset. Niiden jälkeen seuraavat mm. "Toy Rockin" rock'n'roll leikittelyä ja kirkkomusiikkivaikutteita ja aleatorisia kokeiluja sisältävä "Ordinary Music". Tässä kappaleessa muusikot saivat valita sattumanvaraisesti erilaisista musiikillisista vaihtoehdoista toisistaan tietämättä.

Pewit-levyä äänitettäessä tai miksattaessa ei käytetty ollenkaan kompressointia (Pohjola 2002). Tästä seuraa, että hiljaiset kohdat ovat todella hiljaisia ja toisaalta äänenvoimakkuudeltaan suuret tehot todella tuntuvat.

Turun Sanomien kriitikko Jarmo Wallenius kirjoittaa Pewit-levystä näin: ”Pekka Pohjola luottaa Pewitilläkin pitkiin sävelkaariin. Melodiat menevät eteenpäin pienin variaatioin hieman minimalistien ja ambientikkojen tyyliin. Pohjolan tavaramerkki on kuitenkin maisemallinen jylhyys. Musiikki ei nouse trendien hissistä tai usvaisesta kuulaudesta. Sen sijaan Pohjolassa tuulee. Aina.”

Kappaleet

Kokoonpano 
 Markku Kanerva – kitarat
 Seppo Kantonen – piano, kosketinsoittimet
 Pekka Pohjola – basso
 Anssi Nykänen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Jari Valo – viulu
 Jukka Pohjola – viulu
 Teemu Kupiainen – alttoviulu
 Olli Kilpiö – alttoviulu
 Timo Alanen – sello
 Matti Pohjola – sello
 Mongo Aaltonen – perkussiot
 Pepa Päivinen – tenorisaksofoni
 Heikki Keskinen – tenorisaksofoni
 Seppo Paakkunainen – tenorisaksofoni

Aiheesta muualla 
 Pewit discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Pekka Pohjolan albumit
Vuoden 1997 albumit
Medica

Oy Medica Ab oli 1911 perustettu helsinkiläinen lääketehdas, joka aloitti toimintansa nimellä Helsingin Apteekkarien Keskus-Laboratorio.

Historia
Ennen kuin yritys sulautui 1988 Leirakseen, se oli Suomen vanhin täysin oikeuksin toiminut lääketehdas. Sen synteettis-kemiallinen toiminta alkoi 1924. Medica oli aikoinaan insuliinin ainoa valmistaja Suomessa. Lisäksi sen valikoimiin kuuluivat maksalääkkeet, vitamiinivalmisteet, penisilliinivalmisteet ja matolääkkeet. 1900-luvun alkupuolella yritysten perustamiseen vaikutti kielipolitiikka, Medican kohdalla siten, että kun Medican palveluksessa olleet suomenkieliset proviisorit eivät päässet etenemään ruotsinkielisessä ja -mielisessä yrityksessä, he perustivat Orionin 1917.

Vuonna 1952 perustettu Oy Hesperus Ab tuli yrityksen holdingyhtiöksi. Hesperus omisti jo aiemmin Medican kiinteistön sekä erilaisia muita yrityksiä. Hesperus-yhtymän nimi muutettiin 1974 Medicaksi nimen tunnettuuden vuoksi. Siitä tuli 1985 Huhtamäki Oy:n tytäryhtiö, ja 1987 se sulautui Huhtamäkeen.

Vuonna 1961 Medican liikevaihto oli 927,7 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa sillä oli 280.

Toimitusjohtajia
Medican sotienjälkeisiä toimitusjohtajia olivat filosofian tohtori C. W. Chydenius 1945–, proviisori Erik Borg 1962–1975 ja kauppatieteiden maisteri Asko Sahrakorpi 1975–1985.

Lähteet

Kirjallisuutta
Medica: vanhastaan tunnettu – täysin uusittu lääketehdas. Helsinki 1947. 32 s.
Medica 70 v. Hämeenlinna 1981. 76 s.
Runar Urbans, Oy Medica Ab 1911–1961, Medica, 1961. 144 s.

Aiheesta muualla 
 Medica-osakkeen historiaa Pörssitiedon nettisivuilla

Lääkevalmistajat
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Terveydenhoitoalan tuotemerkit
Suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Stadin laivatunneli

Stadin laivatunneli () on suunnitteilla oleva kanava ja tunneli, joka läpäisisi Stadin niemen Seljessä, Norjan länsirannikolla. Laivatunnelin rakentamista on ehdotettu, koska alueella on voimakkaita virtauksia ja kovia tuulia, jotka vaikeuttavat merenkulkua. Tunnelin pituus tulee olemaan noin 1,8 kilometriä.

Ensimmäiset suunnitelmat tunnelin rakentamisesta tehtiin jo 1870-luvulla, mutta ajankohtaiseksi asia tuli uudelleen vuonna 2007. Maaliskuussa 2013 Norjan hallitus lupasi miljardin kruunun avustuksen hankkeelle. Tunneli valmistuu aikaisintaan vuonna 2025.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Skipstunnel.no 

Norjan tunnelit
Kanavat
Suunnitteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Mihail Pletnjov

Mihail Vasiljevitš Pletnjov (; s. 1957 Arkangeli) on venäläinen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän syntyi muusikkoperheeseen ja opiskeli 13-vuotiaasta lähtien pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Jakov Flijerin ja Lev Vlasenkon johdolla. Hän voitti vuonna 1978 kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun ja pääsi tämän mahdollistamana esiintymään lukuisiin länsimaihin. Hän teki ensiesiintymisensä kapellimestarina vuonna 1980.

Vuonna 1989 Pletnjov perusti Venäjän kansallisorkesterin, joka saavutti hänen johtamanaan kansainvälistä tunnustusta. Hän esiintyi myös useiden ulkomaalaisten orkesterien vierailevana kapellimestarina. Hän on levyttänyt sekä pianosolistina että kapellimestarina. Hän on menestynyt säveltäjänä muun muassa konsertollaan alttoviululle. Tämän teoksen kantaesitti vuonna 1998 Moskovassa Juri Bašmet Pletnjovin itsensä johtaman Venäjän kansallisorkesterin kanssa.

Pletnjov levytti Venäjän kansallisorkesterin kanssa muun muassa palkitusti Tšaikovskin kuusi sinfoniaa. Vuonna 2005 Pletnjov sai Grammyn levytyksestä, jolla hän soittaa itse sovittamansa Tuhkimon kahdella pianolla Martha Argerichin kanssa.

Lähteet 

Venäläiset kapellimestarit
Venäläiset pianistit
Venäläiset säveltäjät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Pungdon taistelu

Pungdon taistelu tai Feng-taon taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan ensimmäinen meritaistelu. Se käytiin 25. heinäkuuta 1894 Korean Chungcheongnam-don rannikolla Asanin edustalla keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston ja Kiinan keisarillisen laivaston Beiyangin laivaston osaston välillä.

Taustaa 
Qing-dynastian hallitsema Kiina ja Japani olivat kumpikin sekaantuneet Korean sisäisiin asioihin Donghak-kapinan aikana. Kiinan pyrkiessä ylläpitämään asemaansa Korean niemimaalla ja Japanin pyrkiessä sitä vastoin lisäämään omaansa.  Kummallakin valtiolla oli joukkoja alueella sisällissodan osapuolten pyytäminä. Kiinan Beiyangin armeijaan kuuluvista joukoista oli heinäkuussa noin 3000 miestä sijoitettu Asaniin. Näiden joukkojen huolto oli täysin merikuljetusten varassa.

Japanilaisten suunnitelmana oli sulkea Asaninlahden suu maajoukkojen edetessä ja piirittäessä kiinalaisjoukot ennen lisäjoukkojen saapumista alueelle. Kiinalaisjoukkojen komentajat olivat tiedostaneet vaikean tilanteensa ja ehdottaneet joko joukkojen siirtämistä pohjoisemmaksi Pyongyangiin tai siirtää koko Beiyangin laivaston Inchoniin torjumaan mahdolliset japanilaisten toimet alueella. Valitettavasti Qing-dynastian hallinto ei saanut päätöstä aikaiseksi varakuninkaan Li Hongzhangin laivaston turvassapitämisen ja keisari Guangxun vaatimus voimaakkaammista toimista riidellessä keskenään. Ratkaisuksi saatiin Asaniin sijoitettua osastoa vahvistettaisiin ja siirtoja  suojaisivat jo Korean vesillä olevat laivaston alukset. Päättämättömyys esti alueella olleiden joukkojen toiminnan sotatoimien alkaessa.

Taistelu 
Beiyangin laivaston risteilijä Jiyuan ja tykkivene Kwang Yi saapuivat 23. heinäkuuta 1894 Asanin satamaan, josta ne lähtivät aamulla 25. heinäkuuta kohdatakseen Tianjinistä saapuvan täydennysjoukkoja kuljettavan rahtialuksen SS Kowshingin ja sitä suojaavan tykkiveneen Tsao Kiangin. Pungdon lähistöllä Asanista lähteneet alukset kohtasivat kolme keisarillisen Japanin laivaston risteilijää Akitsuhiman, Naniwan ja Yoshinon.

Seuranneessa taistelussa Jiyuan vaurioitui menettäen ohjattavuuden. Aluksen ohjattavuus saatiin palautettua ja se pääsi pakenemaan Yoshinon ajaessa sitä takaa. Kwang Yi ajoi karille, jossa aluksen ruutivarasto räjähdys tuhosi sen täysin.

Hieman myöhemmin samalle alueelle saapui tuhatta kiinalaista sotilasta kuljettanut brittilipun alla purjehtinut SS Kowshing ja sitä suojannut Tsao Kiang. Rahtialus kieltäytyi seuraamasta japanilaisosastoa lähimpään japanilaisten hallussa olevaan satamaan, minkä jälkeen Naniwa upotti rahtialuksen, jolta pelastui ainoastaan kolme neljästäkymmenestä miehistönjäsenestä. Noin 1100 kiinalaissotilasta sai surmansa. Akitsuhima valtasi taistelun päätteeksi Tsao Kiangin, joka liitettiin Japanin laivastoon.

Lähteet

Viitteet 

Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan taistelut
1894
Seonghwanin taistelu

Seonghwanin taistelu () tai Asanin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan ensimmäinen maataistelu. Se käytiin 28.-29. heinäkuuta 1894 Koreassa Seonghwanissa lähellä Cheonania keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.

Taistelu 
Keisarillisen Japanin armeijan saatua käskyn luoda Koreaan uusi hallinto karkoittamalla Kiinan Beiyangin armeijan joukot alueelta tarvittaessa voimakeinoin. Japanin 1. armeijan 4000 miehen osasto kenraalimajuri Ōshima Yoshimasan johdolla marssi Soulista etelään Asaniin. Seonghwanissa olevat noin 3880 miehen kenraali Nie Schichengin komentamat kiinalaisjoukot pyrkivät estämään japanilaisten joukkojen etenemisen. Kiinalaiset kaivautuivat ja laskivat osan riisipelloista tulvan alle. Joukoille lähetetyt täydennykset kuitenkin tuhoutuivat Pungdon taistelussa 25. heinäkuuta.

Japanilaiset aloittivat hyökkäyksen pienellä pioneerikomppanialla vahvennettujen neljän jalkaväkikomppanian harhautuksella kiinalaisten asemiin yöllä 28. heinäkuuta, jolloin yhdeksän jalkaväkikomppanian, ratsuväkikomppanian sekä tykistöpatteriston muodostama pääjoukko kiersi kiinalaisten sivustaan ylittämällä Ansong-joen. Taistelu päättyi aamuyöllä puolustautujien paetessa Asaniin jättäen taakseen runsaasti aseita ja varusteita.

Japanilaisjoukot seurasivat pakenevia Asaniin, mutta Seonghwanin puolustuksen romahtamisen järkyttämien kiinalaisten puolustus murtui jo iltapäivällä 29. heinäkuuta. Eloonjääneet puolustajat pakenivat Pyongyangiin.

Seuraukset 
Kiinalaisjoukkojen poistuminen Asanista esti Soulin piirityksen. Taistelun jälkeen annettiin virallinen sodanjulistus maiden välillä. Sotaretkeen osallistuneet japanilaisjoukot palasivat Souliin 5. elokuuta.

Lähteet

Viitteet 

Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan taistelut
1894
Lihaliike Agali

Lihaliike Agali Oy on turkulainen lihatukku, joka on erikoistunut halal-lihan markkinoihin. Se valmistaa kebabvartaansa noudattaen islamin halal-säännöstöä, joka on käytännönläheinen ohjeistus ruuan hygieenisyyden varmistamiseen. Agalin leikkaamossa on käsitelty muun muassa lammasta, siipikarjaa ja kypsennettyjä lihatuotteita. Liikkeen toiminta keskeytyi loppuvuodesta 2011.

Lihaliike toimitti kebablihaa useille ravintoloille, ja Evira julkaisi niistä luettelon. Liikevaihto oli 215 000 euroa vuonna 2010.  Agali omistaa lihaliikkeen lisäksi kolme ravintolaa.

Lähteet 

Tukkukaupat
Suomalaiset elintarvikeyritykset
Tahiti (verkkolehti)

Tahiti – taidehistoria tieteenä on suomalainen taidehistoriaa käsittelevä tieteellinen verkkolehti, jota julkaisee Taidehistorian seura. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa, ja sen ensimmäinen numero julkaistiin syyskuussa 2011.

Tahiti pyrkii olemaan avoin ja tieteellinen taidehistorian julkaisufoorumi, joka palvelee mahdollisimman laajasti taidehistorian ja sen lähialojen tutkijoita, opiskelijoita, ammattilaisia sekä muita alasta kiinnostuneita. Lehti julkaisee artikkeleita sekä suomeksi että ruotsiksi. Kukin numero koostuu tavallisesti pääkirjoituksesta, aiemmin julkaisemattomista tieteellisistä artikkeleista, ”kentältä ja arkistoista” -osuudesta, väitöskirja-arvioista, kirja-arvosteluista ja kolumnista. Lehdessä voidaan julkaista myös teemanumeroita. Lehteä julkaiseva Taidehistorian seura on Suomen ainoa taidehistorian alan tieteellinen seura Suomessa. Tahiti-lehden vastaavana päätoimittajana toimii seuran puheenjohtaja, joka oli vuonna 2013 dosentti Johanna Vakkari. Lehden seitsenjäseninen toimituskunta koostuu suomalaisten yliopistojen taidehistorian asiantuntijoista ja Alvar Aalto -säätiön edustajasta.

Lähteet
Lehden toimitus
Tahiti – taidehistoria tieteenä 
Taidehistorian seura

Aiheesta muualla
https://tahiti.journal.fi/

Suomalaiset kulttuurilehdet
Suomalaiset tiedelehdet
Suomalaiset verkkolehdet
Kivivuori

Kivivuori on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Antti Kivivuori (s. 1940), lainsäädäntöneuvos ja oikeustieteen professori
 Eino Kivivuori (1900–1966), vuorineuvos, Mekes Oy:n perustaja
 Janne Kivivuori (s. 1967), sosiologian dosentti ja tietokirjailija
 Kristiina Kivivuori (1919–1992), kirjallisuuden suomentaja

Fiktiivisiä henkilöitä Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla:
 Anna Kivivuori
 Janne Kivivuori
 Oskari Kivivuori
 Otto Kivivuori
 Sanni Kivivuori
 Elina Koskela o.s. Kivivuori
Virtual Villagers

Virtual Villagers on peli, jossa kerrotaan Isola-nimisestä saaresta. Pelin tarkoitus on tehdä kylä, ratkaista ongelmia, selviytyä ja pelata pääpelin läpi. Sarjoja on tehty monenlaisia esim.: 
 Virtual Villagers: A New Home
 Virtual Villagers 2: The Lost Children
 Virtual Villagers 3: The Secret City
 Virtual Villagers 4: The Tree Of Life
 Virtual Villagers 5: New Believers.
Jokaisesta sarjasta kerrotaan hiukan alussa:
 Virtual Villagers: A New Home-pelissä kerrotaan, kuinka ihmiset löysivät Isola-nimisen saaren.
 Virtual villagers 2: The Lost Children-pelissä kerrotaan, kuinka kaksi ihmistä, mies ja nainen menivät luolaan, jota ei ole koskaan ennen tutkittu. Yhtäkkiä he putoavat vesiputoukseen ja päättyvät Isola-saaren toiselle puolelle. He näkevät nälkäisiä ja likaisia lapsia. He päättävät auttaa lapsia selviytymään.
 Virtual Villagers 3: The Secret City-pelissä kerrotaan, kuinka kyläläiset lähtevät merelle tutkimaan Isola-saaren toista puolta. He joutuvat myrskyyn ja laine heittää heidät takaisin Isola-saareen, mutta he silti joutuvat toiselle puolelle. He huomaavat, että paikka oli kerran asustettu. He päättävät jäädä sinne.
 Virtual Villagers 4: The Tree Of Life-pelissä kyläläiset lähtevät tutkimaan Isola-saarta, mutta samalla he eksyvät. He löytävät Elämän Puun, joka on melkein kuollut. Kyläläiset päättävät auttaa Elämän Puuta ja he jäävät sinne.
 Virtual Villagers 5: New Believers-pelissä eräs tyttö menee metsään ja löytää oudon maskin. Hän kertoo maskista muille ja kaikki alkavat ihmetellä sitä. Sen jälkeen oudot kyläläiset tulevat ja nappaavat toiset, hyvät kyläläiset. Ihmiset huomaavat, että oudoilla ihmisillä on maskit päällä ja ne ovat erilaisia. Sinisiä, keltaisia, violetteja ja punaisia. He saavat tietää, että oudot kyläläiset eivät usko heihin.

Pelin luoja on Last Day Of Work.

Aiheesta muualla 
Pelin sivusto

Vuoden 2006 videopelit
Musta kivi (kirja)

Musta kivi on vuonna 1995 ilmestynyt Markku Sadelehdon toimittama kauhunovellien antologia, joka sisältää kaksitoista H. P. Lovecraftin Cthulhu-tarustoon perustuvaa tarinaa.

Sisältö 
 Fred Chappell: ”Outoja tarinoita” (Weird Tales, 1984)
 Robert E. Howard: ”Musta kivi” (The Black Stone, 1931)
 Clark Ashton Smith: ”Ubbo-Sathla” (Ubbo-Sathla, 1933)
 Henry Kuttner: ”Kralitzin salaisuus” (The Secret of Kralitz, 1936)
 Robert Bloch: ”Autiosta talosta löytynyt muistikirja” (Notebook Found in a Deserted House, 1951)
 A. A. Attanasio: ”Tähtilammet” (The Star Pools, 1980)
 T. E. D. Klein: ”Musta torvensoittaja” (Black Man with a Horn, 1980)
 Ramsey Campbell: ”Rannan ääni” (The Voice of the Beach, 1982)
 Michael Shea: ”Läskinaama” (Fat Face, 1987)
 Thomas Ligotti: ”Harlekiinin viimeinen juhla” (The Last Feast of Harlequin, 1990)

Vastaanotto 

Portti-lehden arvostelijan Juho-Antti Tuhkasen mukaan Musta kivi on onnistunut kokoelma. Tarinoiden asteikko ulottuu hillityistä pastisseista omaperäisiin tulkintoihin.

Lähteet 

Cthulhu-antologiat
Markku Sadelehdon toimittamat kirjat
Suomalaiset kauhunovellikokoelmat
Vuoden 1995 kirjat
Kiia Laine

Kiia Laine (s. 19. toukokuuta 1985) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2013 Naisten Liigassa pelaavaa FC Honkaa. 

Hän on vuonna 2007 perustetun Naisten Liigan kaikkien aikojen seitsemänneksi paras maalintekijä. Pelaamassaan 130 ottelussa Laine on tehnyt yhteensä 49 maalia. Eniten otteluita pelanneiden tilastossa hän on kauden 2012 jälkeen kuudentena. A-maajoukkueessa Laine on toistaiseksi esiintynyt kerran.

Lähteet 
Suomen Palloliiton pelaajaesittely
Naisten Liigan tilastoja

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Krääsää

Krääsää on Kelpo Pojat -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin

Kappaleet 
 A-puoli
 Säteet – 2:36
 Katinkultaa – 2:37
 Mallinukke – 3:24
 Dandy – 2:44
 Et tuu – 2:50
 Housunpuntit – 3:31

 B-puoli
 Silmien vuoksi – 2:11
 Kahvilassa – 3:11
 Valo taipuu – 2:23
 Hei kulta – 2:42
 Harakanluu – 2:44
 Hei – 2:16
 Sä naurat – 1:39

M. Valtonen on tehnyt sävellykset ja T. Kontio sanoitukset, paitsi A5 ja B6 säv. & san. M. Valtonen sekä B4 säv. M. Valtonen, san. T. Kontio & M. Valtonen. Sovituksista vastaa esittävä yhtye eli nelikko Kannas – Mikkola – Roni – Valtonen. Kustantaja on PolyGram Finland Oy, paitsi A1, 2, 3, 6 ja B5 Bark Boat Music Oy.

Kokoonpano 
 Juha Kannas – laulu, kitara
 Sami Mikkola – basso
 Mika Roni – rummut
 Markku Valtonen – kitara, laulu

Yhtyeen entinen jäsen Pauli Sivonen on ollut taustalaulajana Samuli Laihon ohella. Laiho on myös soittanut eri instrumentteja.

Tuotanto 
 Riku Mattila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Kari Kalén – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Samuli Laiho – tuottaja
 Dile – tuottaja
 Antti Kirvesmäki – äänittäjä, miksaaja
 Samuli Laiho – äänittäjä, miksaaja
 Mikko Karmila – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Markku Valtonen – kannen suunnittelu ja toteutus
 Teemu Anttonen – yhtyekuva
 T. Kontio – muut kuvat

Lähteet 
 Kelpo Pojat MC Krääsää (Sonet 523.409-4) 1994

Kelpo Poikien albumit
Vuoden 1994 albumit
Riku Mattilan tuottamat albumit
Kari Kalénin tuottamat albumit
Jouko Blomberg

Jouko Blomberg (s. 1944) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa ja tuli tunnetuksi Perjantaiaamua-nimisestä ohjelmasta, jota hän teki vuodesta 1971 1980-luvun alkupuolelle.

Perjantaiaamua-ohjelma
Blomberg aloitti Perjantaiaamua-ohjelman joka kerran toivottamalla kuulijoille "Hyvää huomenta kaikille tasapuolisesti". Lause jäi elämään. Blomberg sanoo, että toivotuksen taustalla oli Yleisradion ohjelmatoiminnan säännöstö, jossa kehotettiin tasapuolisuuteen.

Blombergin tarkoitus oli kriittisellä ohjelmalla haastaa suomalainen yhden totuuden kulttuuri, ja tästä hän sai äärivasemmistolaisen leiman. Ohjelmalla oli pitkät ajat puoli miljoonaa kuulijaa.

Ura
Blomberg aloitti Yleisradiossa 1960-luvun puolivälissä uutis- ja ajankohtaistoimituksessa. 1960-luvun lopussa hän siirtyi Ylen Sävelradion toimitukseen. Hänestä tuli ns. juonnettujen ohjelmien vastaava tuottaja, joka kehitteli uusia musiikkiohjelmia ja yhteiskunnallisti niitä. Puhemusiikkiohjelmista suurin osa lakkautettiin Yleisradion hallintoneuvoston poliittisten erimielisyyksien vuoksi.

Blomberg teki myös dokumenttiohjelmia Radioteatterissa ja Dokumenttiryhmässä ja oli perustamassa nykyisin Sisuradiona tunnettua Ruotsin radion suomenkielistä toimitusta. Yhdessä radion ulkotuotannon kanssa hän aloitti suorat stereolähetykset studioitten ulkopuolelta. Terveisiä tehtiin Suomen syrjäkulmilta lähes 10 vuotta. 
Hän aloitti radiojournalismin koulutuksen Birzeitin yliopistossa Länsirannalla journalistijärjestöjen, Ulkoministeriön ja Ylen tuella. Hän oli UNESCOn viestintäasiantuntija Bosnia-Hertsegovinassa 1997-1998. Eläkkeelle Blomberg lähti Yleisradion kehitysyhteistyön (YLE Consulting) päällikön tehtävästä. Päähankkeet olivat Palestiinan television (PSC) ja Länsi-Balkanin (SEE) julkisen palvelun tv-uutistoimintojen kehittäminen. Sen osana aloitettiin Sarajevossa EBUn alueuutisvaihto ERNO, joka toimii yhä.  

Jouko Blombergin puoliso oli toimittaja Leena Kaskela.

Lähteet

Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Vihtorin kirjamessut

Vihtorin kirjamessut on Tampereella vuosittain järjestettävä kirjatapahtuma. Tapahtuman perustaja on tuottaja, ohjaaja, kirjailija Marko Kulmala.

Kirjamessuilla jaetaan Suomen pienin kirjallisuuspalkinto, Lause-Finlandia. Vuodesta 2013 alkaen tapahtumassa on jaettu myös Tulenkantaja-palkinto.

Lause-Finlandia
 2011: Petri Tamminen: ”Danny tuli Vääksyyn” (teoksesta Muita hyviä ominaisuuksia)
 2012: Jari Tervo: ”Minut kihlattiin kehdossa” (teoksesta Layla)
 2013: Pertti Jarla: ”Tahdon hehtaarin suota ja kymmenen kuutiota tilaa” (Fingerpori 6 -albumista)
 2014: Hanna Jensen: ”Isä eli hyvän kuoleman” (teoksesta 940 päivää isäni muistina)
 2015: Juha Hurme: ”Aimo oli laittanut aamiaiseksi kasvisruokaa ja pekonia” (romaanista Nyljetyt ajatukset)
 2016: Kari Hotakainen: ”Varokaa heikkoja” (romaanista Henkireikä)
 2017: Markus Leikola: ”Kaikesta, millä on tekemistä kielen kanssa on apua” (teoksesta Uuden maailman katu)
 2018: Sture Lindholm ja suomentaja Anu Koivunen: ”Ainakin yksi kansanedustajista päätyi Dragsvikin harjun joukkohautaan.” (teoksesta Vankileirihelvetti Dragsvik. Tammisaaren joukkokuolema 1918)
 2019: Tuija Välipakka: ”Kotimaan uutisia, kotimaan tisusia” (runoteoksesta Uutisia!)

Lähteet

Kirjallisuustapahtumat Suomessa
Tampereen tapahtumat
Kirjamessut
Heikki Miekk-oja

Heikki Malakias Miekk-oja (vuoteen 1931 Isaksson; 4. kesäkuuta 1908 Tampere – 30. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen metallifyysikko ja professori. 

Miekk-oja opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1949. Hän oli Outokumpu Oy:n metallitehtaiden tutkimuslaboratorion päällikkönä 1945–1950 ja  Teknillisen korkeakoulun metalliopin vt. professori 1950–1953 ja professori 1953–1972.

Miekk-oja toimi myös Teknillisen korkeakoulun vuoriteollisuusosaston johtajana vuodesta 1962. Hän oli Suomen fyysikkoseuran ja kuparikomitean puheenjohtaja sekä Suomalaisen Tiedeakatemian ja Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.

Miekk-oja voitti voimistelun Suomenmestaruuden vuonna 1928.

Julkaisuja
Metallioppi, 1960

Lähteet

Suomalaiset fyysikot
Suomalaiset professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Asp

Asp tai ASP voi tarkoittaa seuraavia:

 ASP, Active Server Pages, Microsoftin ohjelmointimenetelmä
 ASP.NET, Microsoftin web-ohjelmistokehys
 ASP Ship Management Scandinavia, laivojen hallintayritys
 ASP-laina, asuntosäästöpalkkiojärjestelmän mukainen valtion tukema asuntolaina
 Asparagiinihappo, jonka lyhenne on Asp tai D.
 Asp, sukunimenä:
 Bertel Asp (1873–1936), suomalainen insinööri ja arkkitehti, Georg Aspin poika
 Carl Henrik Asp (1779–1864), suomalainen juristi ja sotatuomari
 Emma Asp (s. 1987), ruotsalainen jalkapalloilija
 Erkki Asp (1930–2010), suomalainen sosiologian professori
 G. E. Asp (1866–1952), suomalainen arkkitehti ja teollisuuskoulun rehtori
 Georg Asp (1834–1901),  suomalainen anatomian professori, Carl Henrik Aspin poika ja Mathilda Aspin puoliso
 Hanna Asp (1868–1948), suomalainen kirjailija, opettaja ja suomentaja
 Hilda Asp (1862–1891), suomalainen näyttelijä, suomentaja ja kulttuurihenkilö
 Isa Asp (1853–1872), suomalainen runoilija
 Kaarlo Asp (1894–1979), suomalainen kirjailija
 Mathilda Asp (1840–1920), Suomen naisvoimistelun uranuurtaja, Georg Aspin puoliso
 Sami Asp (s. 1978), suomalainen kitaristi ja laulaja
 Sigurd Wettenhovi-Aspa, vuoteen 1939 Wetterhoff-Asp, alkuaan Asp (1870–1946), suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä, kirjailija ja kielimies, Georg Aspin poika
 Sirppa Sivori-Asp (1928–2006), suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja televisiotuottaja
 Thore Asp (1875–1947), suomalainen valtiotieteen tohtori, kauppakoulun johtaja ja päätoimittaja, Georg Aspin poika
 Vala Asp (1868–1953), suomalainen kirjailija

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan

de:Asp
Julija Natšalova

Julija Viktorovna Natšalova (, 31. tammikuuta 1981 Voronež, Venäjän SFNT – 16. maaliskuuta 2019 Moskova, Venäjä) oli venäläinen laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.

Elämä
Julija Natšalova syntyi muusikkoperheeseen ja osoitti jo varhain musiikillista lahjakkuutta. Lapsuudessaan hän osallistui menestyksellisesti useisiin television musiikkiohjelmiin, kuten suosittuun kilpailuohjelmaan Aamutähti vuosina 1991–1992. Teini-ikäisenä Natšalova juonsi nuorisolle suunnattua televisio-ohjelmaa Tam Tam -uutiset. Sittemmin hänestä tuli tunnettu televisiokasvo.

Natšalovan ensimmäinen studio-albumi Ах, школа, школа ("Ah, koulu, koulu" ), julkaistiin vuonna 1995. Samana vuonna hän osallistui kansainväliseen Big Apple 95 -laulukilpailuun New Yorkissa ja voitti Grand Prixin. Vuonna 2005 ilmestyi albumi Музыка любви ("Musiikkia rakkaudesta"), jota seurasivat Puhutaan rakkaudesta ja Erilaisia lauluja rakkaudesta. Laulaminen ei syrjäyttänyt opintoja: Natšalovalla on tutkinto säveltaiteessa ja näyttämötaiteessa.

Vuonna 2009 Natšalova aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisen säveltäjä-tuottaja Walter Afanasieffin kanssa. Tuloksena syntyi albumi Wild Butterfly.

Maaliskuussa 2019 Natšalova oli sairaalahoidossa verensokeritasonsa jyrkän nousun takia. Hän kuoli aivoödeemaan Moskovan sairaalassa 16. maaliskuuta 2019.

Diskografia 
Ах, школа, школа ("Ah, koulu, koulu") (1995)
Музыка любви ("Musiikkia rakkaudesta") (2005)
Давай поговорим о любви (2006)
Разные песни о главном (2006)
Лучшие песни. Песни Юлии и Виктора Началовых (2008)

Filmografia 
Герой её романа (2001)
Бомба для невесты (2004)
Три мушкетёра (2005)

Lähteet 
Julianachalova.com

Viitteet 

Venäläiset laulajat
Venäläiset näyttelijät
Televisiojuontajat
Vuonna 1981 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Majnoon

Majnoon on valtava öljykenttä Irakin  eteläosassa. Se on yksi Irakin neljästä todella suuresta öljykentästä. Vuonna 2009 siellä arvioitiin olevan 13 miljardia barrelia öljyä. Silloin Shella ja Petronas voittivat tarjouskilpailun ja saivat oikeuden hyödyntää tätä öljykenttää.

Majnoon sijaitsee Tigris-joen itäpuolella Basran maakunnassa. Se on Haziwahin suoalueella, pääosin täyttömaasta tehdyn Majnoonin saaren alla. Aulu ulottuu rannikolta 60 km sisämaahan.

Lähteet 

Irakin maantiede
Katumuoti

Katumuoti on muotia, jonka katsotaan syntyneen muotitalojen ulkopuolella. Katumuoti yhdistetään suuriin kaupunkeihin ja nuorisokulttuuriin. Esimerkkejä ovat hippimuoti, punk-muoti, goottilainen tyyli ja hip hop -muoti.

Muoti
Nuorisokulttuuri
Pasi Tuutti

Pasi Mikael Tuutti (s. 21. maaliskuuta 1979 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimi 2020 Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana noustuaan tehtävään apuvalmentajan paikalta toukokuussa 2019, kun Toni Koskela siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajaksi. Tuutti on toiminut Tampereen Ilveksen päätoimisena juniorivalmentajana, ja aiemmin hän valmensi Naisten Liigassa pelaavaa Kuopion Pallokissojen joukkuetta ja toimi myös seuran junioripäällikkönä vuodesta 2010 lähtien.

Omalla pelaajaurallaan Tuutti edusti muun muassa Kuopion Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi seitsemän Veikkausliigan ottelua kaudella 2001. Tuutti on aikaisemmin valmentanut myös Kuopion Kingsin joukkuetta jalkapallon Kakkosessa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto

Gandhin kansainvälinen palkinto ()  on vuodesta 1995 myönnetty intialainen rauhanpalkinto joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehitykselle. Rauhanpalkinto on noin 10  miljoonaa Intian rupiaa (n. 117 000 €). Palkinto on nimetty Mahatma Gandhiin mukaan. 
Rauhanpalkinnon myöntää Intian hallitus, jonka nimittämässä juryssä on maan pääministeri, parlamentin ns. virallisen opposition johtaja, Intian korkeimman oikeuden presidentti, Lok Sabhan puhemies ja yksi muu arvovaltainen henkilö.

Palkinnon saajat

Lähteet  

Rauhanpalkinnot
Allosauridae

Allosauridae (nimen merkitys "puukkohammasliskot") oli heimo keskikokoisia ja suuria lihansyöjädinosaurukset, jotkat kuulivat neoteropod kladiin ja nämä lajit elivät myöhäisjurakaudella.

Löytöhistoria 

Allosauridae-lajeja on löydetty paljon Afrikasta, Pohjois-Amerikasta, ja Aasiasta. Tämän ryhmän nimesi ensimmäisenä amerikkalainen paleontologi Othniel Charles Marsh vuonna 1878. Ensimmäinen laji, joka löydettiin oli Carcharodontosaurus, jonka löysi Ernst Stromer vuonna 1920 Egyptistä. Tietämys tästä dinosauruksesta melkein katosi kokonaan, koska Stromer tallensi tietonsa Müncheniin, mutta toisen maailmansodan pommituksissa kaikki piirustukset ja tiedot katosivat. Tämä oli ongelma, koska tämä laji ja esimerkiksi Spinosaurus tunnettiin pelkästään näiden piirustuksen avulla. Mutta vuonna 1995 paleontologi Paul Sereno löysi Saharasta, Kaakkois-Marokosta suuren kallon ja osittaisen luurangon ja nämä vastasivat Stromerin tietoja ja piirustuksien kuvausta.

Kuvaus 

Allosauridae-heimon dinosaurukset olivat lihaa syöviä teropodeja. Siihen kuuluivat suvut Allosaurus, Saurophaganax sekä huonosti tunnettu Epanterias, joka saattoi olla Allosauruksen laji. Allosauridae heimon lajeilla oli suuret harjaiset kallot ja niin kuin monella muullakin teropodi lajeilla, Allosauridae-heimollakin olivat pitkät kolmisormiset eturaajat. Niiden hännät auttoivat lajeja tasapainottelussa. Allosauridae-heimon lajit olivat noin 8,5–13 metrin pituisia ja painoivat noin 1 700–6 000 kilogrammaa. Monilla lajeilla oli todella kookkaat ja vahvat eturaajat. Niiden hampaat olivat veitsen terävät. Allosauridae lajit olivat todennäköisesti vahvoja ja kovia metsästäjiä, jotka pystyivät tarttumaan saaliiseen kynsillään ja repimään suuria lihakimpaleita suurilla leuoillaan.

Lähteet
Hemmer

Hemmer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Gerardo Hemmer (1970–1995), meksikolainen näyttelijä
 Jarl Hemmer (1893–1944), suomalainen kirjailija ja runoilija
 Pierre Hemmer (1912–), luxemburgilainen urheilija
 Rafael Lozano-Hemmer (s. 1967), elektroninen taiteilija
 Ragnar Hemmer (1891–1975), suomalainen oikeustieteilijä
Edgar Allan Poe: Lyhyt elämä

Edgar Allan Poe – Lyhyt elämä () on Peter Ackroydin vuonna 2008 julkaisema Edgar Allan Poen elämäkerta.

Vastaanotto 

Tähtivaeltajan Tiina Raevaara kirjoitti, että kiintoisuudestaan huolimatta kirja on ärsyttävä. Elämäkerturi suhtautuu kohteeseensa jonkinlaisena myyttisenä hahmona, jonka elämänpolku oli päällystetty enteillä. Ackroyd löytää outoja yhteyksiä esimerkiksi siitä, että Poe piti salakirjoitusten ratkaisemisesta. Poen henkisen tilan merkitystä hänen ruumiilliselle kunnolleen liioitellaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jussi Ahlroth: Elämäkerta valottaa Edgar Allan Poen kurjaa elämää. Helsingin sanomat 8.11.2008.
 Juri Nummelin: Poen lyhyt ja kiihkeä elämä. Turun sanomat 16.11.2008.
 Pauli Vesakas: Edgar Allan Poe: Lyhyt elämä . Keskisuomalainen 17.11.2008.
 Sinikka Vuola: Poe keittiöpsykologin silmin. Kiiltomato.net 21.1.2009.

Elämäkerrat ja muistelmat
Brittiläiset tietokirjat
Vuoden 2008 kirjat
Adolf Moberg

Adolf Moberg (5. syyskuuta 1813 Kemiö – 30. huhtikuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja fyysikko, vuodesta 1875 valtioneuvos. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulainen 1843, hoiti kemian professuuria 1838–1847, fysiikan professori 1849–1875, yliopiston rehtori 1872–1875. Hän oli kirkolliskokousedustaja 1876–1886 ja oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1873–1895. Hän julkaisi ilmastohavaintoja Suomesta. Hänen omaelämäkertansa ilmestyi postuumisti 1927, suomennettu nimellä Hyvä taival.

Lähteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Suomalaiset fyysikot
Suomalaiset kemistit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Teräskannus

Teräskannus (myös Hopeakannus; ) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Westernin pääosissa ovat James Stewart, Janet Leigh ja Robert Ryan. Teräskannus kertoo palkkionmetsästäjästä, joka jahtaa etsintäkuulutettua Coloradossa. Hän saa kaksi palkkion jakamisesta kiinnostunutta apulaista, ja vangiksi saatu rikollinen käyttää miesten keskinäisiä ristiriitoja häikäilemättömästi hyväkseen.

Teräskannus oli ehdokkaana vuonna 1954 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon, joka on harvinainen kunnia lännenelokuvalle. Teräskannus on myös Anthony Mannin ja James Stewart kolmas yhteinen western-elokuva.

Näyttelijät

Tuotanto
Teräskannuksen käsikirjoituksen laativat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom. Bronisław Kaper sävelsi elokuvan musiikin ja William C. Mellor toimi kuvaajana. Teräskannus kuvattiin Technicolor-menetelmällä Coloradon Kalliovuorilla, San Juan Mountainsilla ja Durangon kaupungissa sekä Kalifornian Lone Pinessa vuonna 1952.

50-vuotias Millard Mitchell kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1953 pian elokuvan jälkeen. Teräskannus jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvaksi.

Julkaisu ja vastaanotto
Teräskannus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. helmikuuta vuonna 1953. Coloradon Denverissä elokuva sai ensi-illan 6. helmikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 1. tammikuuta vuonna 1954. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer jakeli myös elokuvan.

Teräskannus oli ilmestyessään erittäin tuottoisa lippuluukuilla. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Käsikirjoittajat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom olivat ehdokkaina parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon vuonna 1954. Vielä vuosia julkaisunsa jälkeen Teräskannus on saavuttanut jatkuvaa menestystä ja ylistystä kriitikoilta. Leonard Maltin on ylistänyt Teräskannusta "yhdeksi parhaimmista westerneistä mitä on koskaan tehty."

Vuonna 1997 Teräskannus valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.

Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu 11:een arvosteluun.

Teräskannus julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 15. elokuuta vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 Teräskannus Rotten Tomatoesissa 

Vuoden 1953 yhdysvaltalaiset elokuvat 
Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Anthony Mannin ohjaamat elokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Eurooppalainen Latsis-palkinto

Eurooppalainen  Latsis-palkinto on Euroopan tiedesäätiön myöntämä innovaatiopalkinto jonka arvo on noin 100 000 Sveitsin frangia. Palkinnon myöntää geneveläinen Latsis säätiö.

Palkinnon saajat

Lähteet 

Latsis
Oulun Jousimiehet

Oulun Jousimiehet ry on oululainen 1955 perustettu jousiammunnan erikoisseura. Jäseniä seuralla on n. 150, joista noin 40 käy aktiivisesti seuran harjoitusilloissa. Seura on Suomen jousiampujain liiton (SJAL) ja Kansainvälisen jousiammuntaliiton (FITA) jäsen. Seura lukeutuu Suomen kolmen suurimman jousiammuntaseuran joukkoon. Jousimiehet järjestävät vuoden aikana neljä kilpailua joista kaksi käydään kesä- ja kaksi talvikautena.

Harjoituspaikat
Harjoituspaikkoja seuralla on kaksi. Kesäkautena harjoituspaikka on pääasiallisesti Hietasaaressa, jossa voi harjoitella ampumista jopa yhdeksästäkymmenestä metristä. Ampua voi myös sisällä. Talvikautena harjoitellaan Oulun palolaitoksella. Myös OSJMn (Oulun Seudun Jousimetsästäjät) jäsenet saavat harjoitella siellä sopimuksen mukaisesti

Opastus
OJM järjestää tiistaisin opastusiltoja, joissa saavat käydä kaikki pientä maksua vastaan. Myös torstai-iltaisin järjestetään seuraan liittyneille junioreille opastettuja harjoituksia yleensä 2-3 ohjaajan voimin. Torstai-illoissa kävijöitä on noin kymmenkunta.
Opastusiltoihin ei tarvitse omia välineitä. Jousen, nuolet ja muut tarvittavat välineet saa seuralta lainaan myös jäsenille.

Muuta
Seuralla on myös messuosasto Pohjois-Suomen Erämessuilla

Katso myös
Arcus (urheiluseura)
Pohjan Jousi

Lähteet 

 Oulun Jousimiehet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Popli.fi 

Suomalaiset jousiammuntaseurat
Oululaiset urheiluseurat
Vuonna 1955 perustetut urheiluseurat
Kamalakallio

Kamalakallio tai Kumismäki on kallio Myrskylän kunnan kirkonkylässä.

Kallio sijaitsee keskellä kunnan keskustaajamaa. Kalliota ympäröivät tiet ovat nimeltään Keskustie ja Kumismäentie.

Nimen synty 
Nimensä kallio on saanut tarinoiden mukaan siitä, että aikanaan 1800-luvulla kalliolla oli käymässä kaksi veljestä, joilla oli sama morsian. Veljekset tappelivat siitä kumpi saa morsiamen, ja tappelun seurauksena toinen veljistä tappoi toisen. Rinnakkaisnimi Kumismäki tarkoittaa myös kallion alapuolella olevaa maantiemäkeä, jota ajettaessa kuului kuminaa. Virastotien t-risteyksestä kumpaankin suuntaan kulkee Kumismäentie.

Nykyään kallio tunnetaan myös nimellä Mastomäki. Nimi johtuu siitä, että kalliolla on nykyään kunnan keskustan aggregatisoitu radiomasto. Toinekyn, melko korkea paikka, missä on masto, on Kentänmäen päällä, millä on Loviisanseudun Vesi Oy:n vedenpumppausasema. Se etäohjaamiseen käytetään radioyhteyttä, ja vedenpumppaamon aidatun alueen sisällä on noin 30 metriä korkea masto, mikä suunta-antennillaan kohoaa yli puunkorkeuden.

Lähteet

Myrskylän nähtävyydet
Myrskylän luonto
Suomen kalliot
Kateryna

Kateryna () on ukrainalainen etunimi. Kateryna-nimisiä henkilöitä ovat seuraavat:

 Kateryna Bondarenko
 Kateryna Burmistrova
 Kateryna Samohina
 Kateryna Serdjuk

Etunimet
Hill Climb Racing

Hill Climb Racing on suomalaisen Fingersoftin Androidille, iOS:lle ja Windows Phonelle kehittämä ajopeli, joka julkaistiin vuonna 2012. Ensimmäisen vuoden aikana ilmestymisestä sitä ladattiin yli sata miljoonaa kertaa.

Peliä ladattiin Androidille yli kymmenen miljoonaa kertaa, ja iPhonelle yli neljä miljoonaa kertaa marraskuuhun 2012 mennessä. Syyskuuhun 2021 mennessä peliä oli ladattu yhteensä jo yli 500 miljoonaa kertaa. Peli julkaistiin marraskuussa 2013 myös Windows Phonelle.

Pelin idea 
Pelissä on ideana ajaa mäkistä rataa ajoneuvolla niin pitkälle, kuin on suinkin mahdollista. Ratoja ja ajoneuvoja on monenlaisia. Ajoneuvoista esimerkkeinä jeeppi, rekka, traktori, kuuauto ja crossipyörä. Radoista esimerkkeinä luola, kuu, muta-allas, eksoplaneetta ja maaseutu.

Ohjaimina toimivat kaksi poljinta; kaasu ja jarru/peruutus. Pelinsisäistä rahaa saa keräämällä radan varrelta kolikoita ja tekemällä voltteja ja takaperinvoltteja. Rahan voi käyttää uusiin ajoneuvoihin, ajoneuvon virittämiseen tai uusiin ratoihin. Ajaessa kuluu polttoainetta, jota saa lisää radalla olevista kanistereista. Peli päättyy, kun polttoaine loppuu tai kuskin niskat taittuvat.

Jatko-osa 

Jatko-osa Hill Climb Racing 2 julkaistiin Android-käyttöjärjestelmälle 28. marraskuuta 2016. iOS:lle peli julkaistiin joulukuussa 2016.
Pelissä on 8 kulkuneuvoa ja 30 rataa.

Lähteet 
 Iltasanomat - Suomalaisille kolmoisvoitto USA:n iPhone-pelilistoilla – mukana uusi nimi 
 Iltalehti: Suomalaispelistä tuli jättihitti

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Google Play - Hill Climb Racing 
 App Store - Hill Climb Racing
 Windows kauppa - Hill Climb Racing
 Tilt - Hill Climb Racing 
 Yle.fi: Hill Climb Racing -mäkiautopeliä on ladattu yli 400 miljoonaa kertaa
 Dome.fi: Oulun sankarien Hill Climb –peli valittiin parhaaksi suomalaiseksi appiksi

Vuoden 2012 videopelit
Ajopelit
Android-pelit
IOS-pelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Windows Phone -pelit
Raija Talvio

Raija Talvio (s. 30. huhtikuuta 1959 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, leikkaaja, käsikirjoittaja ja professori.

Koulutukseltaan Talvio on taiteen tohtori Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelu korkeakoulusta (2015). Hän on työskennellyt vuosia tutkijana ja käsikirjoittamisen tuntiopettajana Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen laitoksella ja vuodesta 2019 elokuva- ja tv-käsikirjoituksen professorina.

Uransa alussa Talvio toimi leikkausassistenttina Aki Kaurismäen esikoiselokuvassa Rikos ja rangaistus (1983). Tämän jälkeen  leikkasi ohjaajan kaikki 1980-luvulla valmistuneet elokuvat. Talvio on leikannut myös useita Anssi Mänttärin elokuvia.

Talvio on käsikirjoittanut Taru Mäkelän ohjaamat elokuvat Pikkusisar (1999), josta Mäkelä ja Talvio saivat vuoden 2000 Suomi-palkinnon, ja Mieletön elokuu. (2013). Hän on käsikirjoittanut myös Kari Paljakan kaksiosaisen Hannu Salaman romaaniin perustuneen tv-sarjan Siinä näkijä missä tekijä (2012).

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Talvio

Talvio voi viitata ainakin seuraaviin:

talviot (Vinca), kasvisuku

Talvio on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Anita Talvio (1921–2015), pianotaiteilija ja yliopettaja
Fanny Talvio (1883–1969), kirjailija
Hilkka Talvio (s. 1928), pikajuoksija
Ilpo Talvio (s. 1961), jalkapalloilija
Konsta Talvio (1892–1970), kansanedustaja (SSTP, SKDL) ja maanviljelijä, vaikuttanut myös SKP:ssä
Maila Talvio (1871–1951), kirjailija ja kulttuurivaikuttaja
Oski Talvio, (1892–1949), elokuvaohjaaja ja -näyttelijä
Otto Talvio (s. 1973), musiikkitoimittaja
Pirkko Talvio-Jaatinen (s. 1943), kääntäjä ja kirjailija
Raija Talvio (s. 1959), käsikirjoittaja ja leikkaaja
Tuukka Talvio (s. 1948), arkeologi
Boris Hurtta, oik. Tarmo Talvio (1945–2021), kirjailija
Jussi Talvi, oik. Yrjö Talvio (1920–2007), kirjailija

Lähteet

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Dino Grandi

Dino Grandi (4. kesäkuuta 1895 Mordano – 21. toukokuuta 1988 Bologna) oli italialainen kreivi ja fasistipoliitikko, joka toimi fasistien vallan aikana useissa korkeissa asemissa kuten Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932. Hänellä oli ratkaiseva rooli diktaattori Benito Mussolinin syrjäyttämisessä vuonna 1943.

Grandi oli koulutukseltaan lakimies. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa hän liittyi mustapaitoihin, fasistien puolisotilaallisiin iskujoukkoihin. Kansallisen fasistipuolueen perustavassa kokouksessa marraskuussa 1921 hän asettui ehdolle puolueen johtoon, mutta hävisi Mussolinille. Grandi oli ensimmäisten Italian edustajainhuoneeseen valittujen 35 fasistin joukossa. Hän osallistui myös marraskuun 1922 kuuluisaan ”Rooman marssiin”, jonka seurauksena Mussolini nousi Italian johtoon.

Grandi nimitettiin vuonna 1924 apulaissisäministeriksi. Hän toimi Italian ulkoministerinä 1929–1932 ja suurlähettiläänä Lontoossa 1932–1939. Lähettiläskauden jälkeen hänet nimitettiin oikeusministeriksi sekä parlamentin alahuoneena toimineen fasistien ja korporaatioiden kamarin puhemieheksi. Grandi vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan natsi-Saksan liittolaisena. Hänet syrjäytettiin hallituksesta helmikuussa 1943. Fasistien suuren neuvoston kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 välisenä yönä Grandi hyökkäsi Mussolinia vastaan ja sai aikaiseksi epäluottamuslauseen Mussolinille. Tämän seurauksena kuningas Viktor Emanuel III erotti ja pidätti Mussolinin seuraavana päivänä, mikä mahdollisti Italialle puolen vaihtamisen sodassa.

Grandi pakeni pian näiden tapahtumien jälkeen Espanjaan ja sieltä edelleen Lissaboniin. Veronassa toiminut Italian sosiaalisen tasavallan alainen tuomioistuin tuomitsi hänet vuonna 1944 poissaolevana kuolemaan. Hän asui sodan jälkeen Argentiinassa ja Brasiliassa, kunnes palasi Italiaan 1960-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Italialaiset fasistiset poliitikot
Italian ulkoministerit
Suurlähettiläät
Kreivit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet