joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mainostoimisto Ilme

Mainostoimisto Ilme Oy on vuonna 1996 perustettu markkinoinnin ja viestinnän strateginen toimisto, joka toimii Lahdessa ja Tampereella sekä Floridan Naplesissa. Ilme avasi Floridan toimiston syyskuussa 2016 yhtiön 20-vuotisjuhlavuotena. 

Yhtiön palveluihin lukeutuvat strateginen- ja konseptisuunnittelu, digitaalinen markkinointi, viestintä, graafinen suunnittelu, verkkosuunnittelu ja sosiaalisen median palvelut. Yhtiö kerää ymmärrystä, jonka pohjalta muodostaa näkemyksen yhdessä asiakkaiden kanssa ja tarjoaa oivalluksia asiakkaille.

Tunnustukset ja ehdokkuudet 
 Vuoden toimisto 2021 -kilpailun osallistuja
 Vuoden toimisto 2020 -kilpailun finaali
 Kultajyvä 2012, Hopeajyvä-palkinto

Historia 
Vuonna 2008 perustetun osakeyhtiön perustajat olivat toimitusjohtaja Oskari Kariste ja suunnittelujohtajana toiminut Markus Heinonen. Kariste siirtyi 2012 hallituksen puheenjohtajaksi. Lahden Yrittäjät valitsi Karisteen vuoden 2009 yrittäjäksi. Vuosina 2013–2015 toimitusjohtajana toimi Mikko Eskelinen. Syksystä 2015 lähtien yrityksen operatiivisessa johdossa olivat Markus Heinonen, Jaakko Kaminen ja Joona Kallinen muodostaen Suomen oloissa harvinaisen toimitusjohtoryhmän. Vuosina 2017–2020 toimitusjohtajana toimi Joona Kallinen. Vuodesta 2020 alkaen yhtiö on toiminut Lahden ja Tampereen yksikönjohtajavetoisesti.

Talous 
Vuonna 2021 yrityksen liikevaihto oli 2,8 miljoonaa euroa ja liikevoitto 6,3 %. Ilmeessä oli 35 työntekijää vuonna 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mainostoimisto Ilmeen verkkosivut 

Suomalaiset mainostoimistot
Sigurd (nimi)

Sigurd on pohjoismainen miehen etunimi. Nimen muinaisskandinaavinen alkumuoto oli Sigurðr, joka on yhdistetty voittoa tarkoittavasta sanasta sigr ja vartijaa tarkoittavasta sanasta varðr. Nimen on tehnyt suosituksi skandinaavisen mytologian ja Völsungain saagan sankari Sigurd (isl. Sigurðr). Nimi on ollut 1100-luvulla myös kahdella Norjan kuninkaalla.

Suomessa nimi Sigurd on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 880 miehelle ja muutamalle naiselle. Sigurdin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 10. tammikuuta.

Tunnettuja Sigurdeja

Hallitsijoita 

 Sigurd I Jerusaleminkävijä, Norjan kuningas 1103–1130
 Sigurd II Munn, Norjan kuningas 1136–1155

Muita 

 Sigurd Andersson, ruotsalainen maastohiihtäjä
 Sigurd Björkstén, suomalainen oikeustieteen professori
 Sigurd Boman, suomenruotsalainen runoilija
 Sigurd Christiansen, norjalainen kirjailija
 Sigurd Erixon, ruotsalainen etnologi
 Sigurd Wilhelm Forss, Jyväskylän kaupunginvaltuuston pitkäaikainen puheenjohtaja
 Sigurd Frosterus, suomalainen arkkitehti
 Sigurd Gadolin, suomenruotsalainen pakinoitsija
 Sigurd Hiiliranta, suomalainen jääkäriluutnantti
 Sigurd Hoel, norjalainen kirjailija, yhteiskunnallinen keskustelija ja kirjallisuuskriitikko
 Sigurd Jansen, norjalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti
 Sigurd Johannessen, norjalainen voimistelija
 Sigurd Juslén, suomalainen kilpapurjehtija
 Sigurd Jørgensen, norjalainen voimistelija
 Sigurd Klockare, ruotsalainen lehtimies ja historioitsija
 Sigurd von Koch, ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkikriitikko
 Sigurd Laesvirta, suomalainen taiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija
 Sigurd Markusfostre, norjalainen vallantavoittelija ja vastakuningas 1100-luvulla
 Sigurd Mattsson, suomalainen agronomi, maaherra ja ministeri
 Sigurd Moen, norjalainen pikaluistelija
 Sigurd Nordenstreng, suomalainen historioitsija
 Sigurd von Numers, suomalainen diplomaatti
 Sigurd Pettersen, norjalainen mäkihyppääjä
 Sigurd Portin, suomalainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja
 Sigurd Ribbung, norjalainen keskiaikainen vallantavoittelija
 Sigurd Roos, suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Sigurd Rushfeldt, ruotsalainen jalkapalloilija 
 Sigurd Savonius, suomalainen keksijä
 Sigurd Slembe, norjalainen vallantavoittelija 1100-luvulla
 Sigurd Slåttebrekk, norjalainen pianisti
 Sigurd Stenius, suomalainen toimitusjohtaja
 Sigurd Söderberg, suomalainen jääkärieverstiluutnantti
 Sigurd Törnudd, suomalainen liikemies, lähetystövirkailija ja kirjailija
 Sigurd Vestad, norjalainen maastohiihtäjä
 Sigurd Wegelius, suomenruotsalainen kirjailija
 Sigurd Wenelius, suomalainen jääkäriluutnantti
 Sigurd Wettenhovi-Aspa, suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari, kirjailija ja pseudotieteellinen kielentutkija
 Sigurd Wikström, suomalainen linja-autoliikennöitsijä ja liikenneneuvos

Kuvitteellisia Sigurdeja 

 Sigurd (Sigurd Hafnesbane), skandinaavisen mytologian sankari
 Sigurd, pelihahmo Fire Emblem: Genealogy of the Holy War -pelissä
 Sigurd Käärmesilmä (), hahmo Viikingit -televisiosarjassa

Nimen muita merkityksiä 

 HMS Sigurd, Ruotsin laivaston Vidar-luokan hävittäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Junkkari (täsmennyssivu)

Junkkari voi viitata johonkin seuraavista:

Arvo
 junkkari, muun muassa venäläinen upseerinarvo
 hovijunkkari, Ruotsissa käytössä ollut hovivirkamies, myöhemmin arvonimi
 kamarijunkkari, arvonimi eri maissa
 faanjunkkari eli lippujunkkari, sotilasarvo
 tykkijunkkari, sotilasarvo

Paikannimi
 Junkkari, kylä Kouvolassa

Sukunimenä
 Antti Junkkari, suomalainen jääkärikapteeni
 Marko Junkkari, suomalainen toimittaja
 Virva Junkkari, suomalainen jalkapalloilija

Organisaatioita
 Junkkari, suomalainen maatalous- ja metsäkoneiden valmistaja
 Junkkari Muovi, suomalainen muoviosien valmistaja
 Junkkarit HT eli JHT Kalajoki

Katso myös
 junkkeri
Written in Blood

Written in Blood on suomalaisen metalliyhtyeen Gloomy Grimin kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2001 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lord Heikkinen – kitara
 Agathon – laulu, rummut, kosketinsoitin
 Ceasar McLaunone – basso
 Mörgoth – kitara

Muut tekijät 
 Dr. Cox – äänittäjä
 Minerva Pappi – masteroija

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2001 albumit
Gloomy Grimin albumit
The Grand Hammering

The Grand Hammering on suomalaisen metalliyhtyeen Gloomy Grimin neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2004 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Agathon – laulu, kosketinsoitin
 Lord Heikkinen – kitara
 Mörgoth – kitara
 Nuklear Tormentörr – basso
 Suntio – rummut

Vieraileva muusikko 
 Louhi – laulu kappaleessa "Bedtime Story"

Muut tekijät 
 Bruno Gruel – masteroija
 Nino Laurenne – miksaaja
 Adriana Dvorska – kansitaide, design
 Jean-Claude Fourez – valokuvat

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2004 albumit
Gloomy Grimin albumit
Under the Spell of the Unlight

Under the Spell of the Unlight on suomalaisen metalliyhtyeen Gloomy Grimin viides studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2008 levymerkillä Anticulture Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Nuklear Tormentörr – basso
 Mörgoth – kitara
 Agathon – laulu, kosketinsoitin
 Lord Heikkinen – kitara
 Suntio – rummut

Vieraileva muusikko 
 Louhi the Beast – laulu, kantele

Muut tekijät 
 Lea Heikkinen – kannen valokuva
 James Caygill – taide, design
 Jarno Hänninen – miksaaja, masteroija
 Toni Näykki – äänittäjä
 Toni Salminen – valokuvat

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2008 albumit
Gloomy Grimin albumit
Reborn Through Hate

Reborn Through Hate on suomalaisen metalliyhtyeen Gloomy Grimin kokoelma-albumi. Se on julkaistu vuonna 1998 levymerkillä Holy Records.

Albumin kappaleet 1–2 on otettu yhtyeen albumilta Blood, Monsters, Darkness, kappaleet 3–6 demolta Friendship is Friendship, War is War sekä 7–10 demolta Fuck the World, Kill the Jehova. Albumista julkaistiin myös 3000 kappaleen rajoitettu musiikkiboksi, joka sisälsi VHS:n.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen VHS

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1998 kokoelma-albumit
Gloomy Grimin albumit
Iser

Iser (saksaksi), Jizera (tšekiksi) eli Izera (puolaksi) on 171 kilometriä pitkä Elben sivujoki. Se alkaa Tšekin ja Puolan rajalta Krkonoševuorilta, virtaa etelään mm. Turnovin ja Mladá Boleslavin kautta ja yhtyy Elbeen Prahan koillispuolella.

Lähteet

 
Tšekin joet
Puolan ja Tšekin raja
Rajajoet
Alfred Mjøen

Jon Alfred Mjøen (12. heinäkuuta 1860 Oppdal – 30. kesäkuuta 1939 Vestre Aker, Oslo) oli norjalainen rotubiologi ja lääkäri.

Vuonna 1894 Mjøen valmistui filosofian tohtoriksi Leipzigissä pääaineista biologia ja kemia. Hän oli Norjan apteekkien ylitarkastaja vuosina 1901–1910. Vuonna 1905 hän perusti Vinderens biologiske laboratoriumin. Mjøen valmisti muutamia kokaiinivalmisteita lääkekäyttöön. Tämän jälkeen hän kohdisti kiinnostuksensa rotubiologiaan. 

Mjøenillä oli alusta alkaen hyvät yhteydet Alfred Ploetziin. Molemmat olivat kulttuuripessimistisen aatteen kannattajia väestöbiologien joukossa ja paheksuivat teollistumisen seurauksia.

Teokset 
 Über die Polymethacrylsäure (1897)
 Racehygiene (1914)
 Germaner oder Slaven? (1917)
 Det norske program for rasehygiene (1932)
 Vern våre landegrenser (1933)
 Racehygiene (1938)
 Hormonene. Den biokjemiske personlighet (Arne Y. Brantenbergin kanssa, 1939)

Lähteet

Norjalaiset lääkärit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Erie Otters

Erie Otters on yhdysvaltalainen juniorijääkiekkojoukkue, joka pelaa OHL-junioriliigassa. Joukkueen kotipaikka on vuodesta 1996 lähtien ollut Erien kaupunki, joka sijaitsee Pennsylvanian osavaltiossa.

Otters on yksi kahdeksasta Yhdysvalloissa sijaitsevasta joukkueesta, jotka pelaavat Kanadan pääjunioriliigoissa, Canadian Hockey Leaguen alaisuudessa.
NHL:n draftissa 2015 joukkueesta varattiin ykköskierroksella pelaajat Connor McDavid (Edmonton Oilers) ja Dylan Strome. (Arizona Coyotes)

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: B.J. Adams 
 Apuvalmentaja: Vince Laise 
 Maalivahtivalmentaja: Shane Clifford 
 Fysiikkavalmentaja: Andrew Kupniewski 
 Huoltopäällikkö: Jonathan Polanco 
 Puheenjohtaja: Jim Waters 
 Toimitusjohtaja: Dave Brown 
 Pelaajakehityksenjohtaja: Ryan Berard 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Mike Battah 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Devin Brown 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Erie Ottersin verkkosivut 
 Erie Ottersin EliteProspects-sivut

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Pennsylvanian urheilu
Descension

Descension on Twilight Opheran ja Order of the Sanguine Diademin studioalbumi, joka julkaistiin 9. lokakuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikko Häkkinen – laulu
 Toni Näykki – kitara
 Mikko Kaipainen – kitara
 Lord Heikkinen – basso
 Janne Ojala – rummut
 Timo Puranen – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 8.5/10 (J.Grym) ja 4/10 </small>(Serpent)</small>

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Twilight Opheran albumit
Kahjokatti

Kahjokatti (engl. Bonkers) on Disneyn vuosina 1993–1994 valmistunut 65-osainen piirrossarja. 

Disneyn piirrossarjat
1990-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Bloodtorn

Bloodtorn on suomalaisen death metal -yhtyeen Fleshredin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2011 levymerkillä Violent Journey Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Pekka Okuloff – laulu
 Paavo Mikkola – kitara
 Jani Hentilä – kitara
 Jussi Heikkinen – basso
 Petri Mäkipää – rummut

Arvostelut 
 Kaaoszine:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 esikoisalbumit
Suomalaiset death metal -albumit
Purppuranätkelmä

Purppuranätkelmä (Lathyrus cicera) nätkelmiin kuuluva hernekasvilaji. Sitä käytetään rehukasvina.

Laji esiintyy Euroopassa ja Aasiassa: Etelä-Euroopassa Portugalista Kreikkaan, Sveitsissä, Ukrainassa, Makaronesiassa, Pohjois-Afrikassa, Aasiassa länsiosasta Keski-Aasiaan sisäosaan. Purppuranätkelmä on löydetty Suomen alueella kerran, Helsingin Lauttasaaressa vuonna 1940, Marokosta tuodun korkkikaarnan mukana levinneenä tulokaskasvina.

Lähteet 
 United States Department of Agriculture, Germplasm Resources Information Network (GRIN), Taxonomy for Plants: Lathyrus cicera L.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Lathyrus cicera 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lathyrus cicera 
 Agriculture Western Australia: Growing dwarf chickling (Lathyrus cicera) (pdf) 

Nätkelmät
Ruunarinteet

Ruunarinteet on vuonna 1965 avattu laskettelukeskus Savonlinnassa. Keskus sijaitsee 9 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Rinteitä on kuusi, joista neljä on valaistu, ja rinteiden pituudet ovat 200-630 metriä ja korkeusero on enimmillään 85 metriä. Ruunarinteillä on lasten rinne, pulkkamäki ja laskijoille Snow Park, välinevuokraamo, rinnekahvio ja laavu. Ankkurihiihtohissin kapasiteetti on 1400 henkilöä tunnissa. Ruunarinteen huipulta aukeaa maisema Pihlajavedelle.

Aiheesta muualla
Ruunarinteiden sivut

Savonlinnan urheilu
Suomen talviurheilukeskukset
Altum

Altum on suomalaisen metalliyhtyeen Silentiumin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2001 levymerkillä Spikefarm Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matti Aikio – laulu, bassokitara
 Tiina Lehvonen – laulu
 Juha Lehtioksa – kitara
 Toni Lahtinen – kitara
 Janne Ojala – rummut
 Sami Boman – kosketinsoitin
 Jani Laaksonen – viulu

Muut tekijät 
 Arttu Sarvanne – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Janne-Matti Nurminen – kansikuva

Aiheesta muualla 
 
 Altum discogs.com -sivustolla

Vuoden 2001 albumit
Silentiumin albumit
Jauhe

Jauhe on hienojakoista ainetta. Sitä voi tehdä kiinteästä aineesta jauhamalla.

Erilaisia jauheita elintarvikkeissa:
 Kaakaojauhe
 Ruisjauho
 Vehnäjauho

Muita jauhoja
 Rautajauho
 Kuparijauho

Tiettyjä jauhoja käytetään myös tekniikassa ja maalaamisessa. 

Sovelluksia:
 Jauhemetallurgia
 Jauhemaali

Raaka-aineet

cs:Prášek (léková forma)
Amortean


Amortean on Silentiumin viides studioalbumi, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2008.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Matti Aikio – laulu, basso
 Riina Rinkinen – laulu
 Toni Lahtinen – kitara
 Juha Lehtioksa – kitara
 Jari Ojala – rummut
 Sami Boman – kosketinsoitin, soitinnus

Vierailevat muusikot 
 Jyväskylän Naislaulajat – kuorolaulu
 Rita Varonen – kuoronjohtaja
 Hannu Honkonen – orkesterinjohtaja

Tuotanto 
 Kärtsy Hatakka – tuottaja
 Sami Niittykoski – äänittäjä
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Mikko Murtoniemi – kuoron äänitys
 Tuomo Povelainen – kuvat, grafiikka

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Keskisuomalainen: positiivinen
 Lammaszine: positiivinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Amortean discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 albumit
Silentiumin albumit
Vekaransalmen lossi

Vekaransalmen lossi oli Saimaan Vekaransalmessa Sulkavan kunnassa Virmutjoki–Sulkava seututietä 438 liikennöinyt lossi, joka yhdisti Ruokolahden ja Sulkavan. Vekaransalmella maantie ylitti Saimaan syväväylän, jonka syväys on vähintään 4,2 metriä. 

Vekaransalmen lossin oli rakentanut Uudenkaupungin Työvene Oy vuonna 1995. Ennen Vekaransalmea lossi palveli Turun saaristossa. Lautan kantavuus oli 70 tonnia ja se otti kerrallaan enintään 21 henkilöautoa. Vekaransalmen virran leveys lauttapaikan kohdalla on 252 metriä.

Lossi lopetti liikennöinnin 16. lokakuuta 2019, kun Vekaransalmen silta avattiin liikenteelle.

Liikenne 
Liikennemäärät Vekaransalmen (vuonna 2011) kohdalla noin 650 ajon./vrk, josta raskaan liikenteen osuus on noin 5 %. Kesäisin liikennemäärät ovat merkittävästi suuremmat, noin 900 ajon./vrk, johtuen kesäasukkaista ja turisteista. Lossi liikennöi tarvittaessa ja kuljettaja piti työehtosopimuksen mukaiset tauot määräajoin. Vekaransalmen lossin käytöstä aiheutuvat kustannukset tienpitäjälle oli vuonna 2011 yhteensä 960 000 euroa. Syväväyläliikenteen määrä Vekaransalmen kohdalla on noin 800–1000 alusta vuodessa. Vekaransalmen kautta uitetaan noin 0,7–1,0 miljoonaa kuutiometriä puuta vuodessa.

Siltahanke 
Pohjois-Savon ely-keskus käynnisti keväällä 2012 tiesuunnitelman Vekarasalmen lossin korvaamiseksi sillalla. Lossin korvasi noin 620 metriä pitkä kiinteä silta, joka sijoittuu lossin pohjoispuolelle noin 80 metrin päähän lossista. Siltaa varten suunniteltiin uutta maantietä noin 1,9 kilometriä. Vekaransalmen sillan tiesuunnitelma valmistui keväällä 2013. Tiesuunnitelman laatimiseen saatiin EU-rahoitusta EAKR-ohjelmasta.

Sillan rakentaminen aloitettiin vuoden 2018 alussa ja se avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vekaransalmen lossin aikataulu ja tekniset tiedot 
http://www.fjordfaehren.de/ssf/foto_sf/sf200.htm

Sulkavan liikenne
Suomen lautta-alukset‎
Pihlajavesi (Saimaa)
Ruohola

Ruohola on suomenkielinen sukunimi. Ruohola-nimisiä henkilöitä:

 Laura Ruohola (s. 1970), suomalainen toimittaja
 Lauri Ruohola (1899–1976), suomalainen pesäpalloilija
 Matti Ruohola (1940–2014), suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä
Häivänirkko

Häivänirkko (Leucodonta bicoloria) on lähes valkoinen yöperhoslaji ja suvun Leucodonta ainoa laji.

Koko ja ulkonäkö 
Häivänirkko on keskikokoinen, valkoinen perhonen, jota ei voi sekoittaa muihin lajeihin. Etusiivet ovat puhtaan valkoiset ja siiven keskiosassa sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat vaihtelevasti mustina, katkeilevina juovina. Poikkiviirujen väliin jäävällä alueella on vaihtelevissa määrin kirkkaan oranssia väriä, joka muodostaa yleensä L-kirjaimen muotoisen alueen. Aivan siiven takareunassa on pientä mustaa täplitystä. Takasiivet ovat puhtaan valkoiset. Perhosen ruumis on valkoisen karvan peittämä, mutta etenkin keskiruumiin etuosa voi olla kellertävänsävyinen. Siipiväli 34–40 mm.

Etenkin Suomessa lajilla esiintyy värimuoto albida, jolta puuttuu oranssi väri ja joka saattaa olla muutenkin lähes kuvioton.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajia tavataan Euroopasta Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan maan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Kokkola-Lieksa-linjalle saakka, eEi kuitenkaan Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun loppupuolelle. Lennon huippu lienee juhannuksen aikoihin, mutta valoisassa kesäyössä perhosten houkuttelu valolle on vaikeaa, joten arviointi on vaikeaa. Lentoaika yksittäisellä havaintopaikalla on melko lyhyt.

Elinympäristö ja elintavat 
Häivänirkko on melko paikoittainen laji, joka elää kosteissa, runsaasti aluskasvillisuutta kasvavissa lehtimetsissä sekä soilla ja niiden reunamilla. Pohjoiseen päin mentäessä lajin tyypilliset elinympäristöt muuttuvat kuitenkin kuivemmiksi ja lämpimämmiksi. Perhosia tavataan lähes ainoastaan niiden tyypillisessä elinympäristössä, ja ne lentävät pääasiassa lyhyen aikaa iltahämärissä, joskin naaraat voivat olla aktiivisia myös päivisin. Koiraat tulevat valolle, naaraat erittäin harvoin.

Naaras munii 200–400 munaa ryhmiksi lehtien alapinnoille puiden latvustoihin. Munat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua, ja toukat elelevät yksittäin lehtien alapinnoilla. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun alussa ja koteloituvat yhteensidottujen lehtien väliin kehräämänsä kotelokopan sisään. Kotelo putoaa lehtien pudotessa maahan ja talvehtii, joskus kahdestikin.

Juuri ennen koteloitumistaan toukka jyrsii asuttamansa oksan kuoren rikki koko oksan ympäri aiheuttaen oksan kuihtumisen. Tämän käyttäytymisen syytä ei tunneta.

Ravintokasvi 
Toukka elää koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Ceviche

Ceviche on Etelä-Amerikasta kotoisin oleva limetillä raakakypsytettävä kalaruoka. Cevichen raaka-aineeksi sopivat esimerkiksi kuha, lohi tai tonnikala.

Cevichen annetaan marinoitua sitrushedelmistä peräisin olevasta happamassa mehussa. Näissä oleva sitruunahappo denaturoi merenelävien proteiinit ja saa ne näyttämään lähestulkoon kypsennetyiltä, ja luonnollisesti mehu maustaa raaka-aineen samanaikaisesti. (Hapan marinadi ei toki kuitenkaan tapa mahdollisia bakteereja tai loismatoja.)

Perinteistä cevicheä marinoidaan jopa kolmen tunnin ajan, mutta 1970-luvulla yleistynyttä nykyaikaista cevicheä valmistettaessa marinointiaika on lyhyempi. Sopivaa kalaraaka-ainetta käytettäessä aika voi lyhentyä aineksien sekoittamisen ja pöytään tuomisen vaatimaan aikaan.

Ceviche on Perun kansallisruoka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kalaruoat
Perulainen keittiö
Isonirkko

Isonirkko (Peridea anceps) on kookas nirkkoihin kuuluva yöperhoslaji. Suomessa se on tavattu vain muutaman kerran harhailijana.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat muodoltaan pitkänomaiset, hieman läpikuultavat ja niiden pohjaväri on likaisen harmaanruskea, jota kellertävät siipisuomut sävyttävät. Sisempi poikkiviiru on tumma, kaareva ja terävästi mutkitteleva. Ulompi poikkiviiru erottuu heikosti. Siiven ulko-osassa siipisuonten väleissä on tummat, siivensuuntaisesti venyneet laikut. Keskitäplä on ruskea ja muodoltaan pitkulainen. Siiven takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat kuviottomat ja kellertävän valkoiset, vain etureunastaan tummanharmaat. Siipiväli 50–67 mm naaraiden ollessa koiraita kookkaampia ja ruumiiltaan rotevampia.

Levinneisyys ja lentoaika 
Isonirkon levinneisyys kattaa suurimman osan Eurooppaa, pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös Pohjois-Afrikassa ja idässä Kaukasukselle saakka. Suomessa lajia on tavattu vain satunnaisena harhailijana, ensimmäisen kerran Nurmijärveltä vuonna 2003. Sittemmin perhosia on tavattu muutamia kertoja Uudeltamaalta ja kerran Varsinais-Suomesta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Isonirkon elinympäristöjä ovat valoisat ja lämpimät metsät, joissa kasvaa tammia. Sitä tavataan harvoin kaukana tyypilliseltä elinpaikaltaan. Perhoset aloittavat lennon illan hämärtyessä ja jatkavat keskiyölle saakka. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla tai oksilla. Valolle tulevat yksilöt ovat pääasiassa koiraita naaraiden osuuden ollessa 20–30 %. Valopyyntihavaintojen perusteella naaraat myös lopettavat lentonsa koiraita aikaisemmin illalla ja ne liikkuvat joskus tavanomaista elinympäristöään tiheämmissäkin metsissä. Laji voi sopivalla paikalla olla melko runsaslukuinen.

Naaras munii 150–250 munaa muutaman kymmenen munan ryhmiksi oksille ja lehtien alapinnoille. Toukat viihtyvät aluksi pienissä ryhmissä, mutta erakoituvat kasvaessaan. Ne oleskelevat pääasiassa lehtien alapuolella keskiruodin vieressä. Toukat ovat täysikasvuisia elo-syyskuussa, jolloin ne muuttuvat pinnaltaan öljyisiksi ja vaeltavat etsimään koteloitumispaikkaa. Kotelo on maa-aineksella naamioidun kotelokopan sisällä aivan maanpinnan alla. Kotelo talvehtii, joskus kahdestikin.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat tammet (Quercus), etelämpänä myös pyökit (Fagus) sekä koivut (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: ohjeita tummien nirkkolajien tunnistamiseen 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Surutyö

Surutyö on henkinen prosessi ja vähittäinen mukautuminen tilanteeseen, joka ihmisellä seuraa läheisen kuolemaa tai muuta vaikeaa menetystä.

Saattohoidon aikana niin kuoleva ihminen kuin hänen omaisensa käyvät läpi luopumista ja kokevat surutyön eri vaiheita, mutta omaisen kuoltua voimakkaimmat tunteet tulevat esiin.

Voimakas suru voi tulla myös oman lemmikin kuoleman johdosta.

Suruun liittyviä vaiheita ovat järkytys tapahtuneesta, voimakkaiden tunteiden vaihe, tyhjyyden tunne ja halu mukautua uuteen tilanteeseen. Surutyön etenemisessä voi tapahtua takaiskuja. Sureva henkilö saattaa tuntea itsensä uudelleen epätoivoiseksi, vaikka luuli päässeensä tietyn vaiheen yli.
Mutta se on normaalia tapahtuneeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuolema
Suru
Hagert

Hagert on seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Allan Hagert (1939–1999), liikemies
 Kalle Hagert (1911–1970), liikemies
 Gabriel Hagert (1706–1774), Porvoon pormestari
 Saska Helmikallio (e. Hagert, s. 1980), iskelmälaulaja
Blackoustic


Blackoustic on Timo Kotipellon ja Jani Liimataisen musiikkialbumi, joka sisältää pääasiassa lainakappaleita. Se julkaistiin 19. lokakuuta 2012 levymerkillä earMusic.

Blackoustic nousi viikolla 43/2012 Suomen virallisen listan sijalle 13. Suomen virallisella listalla Blackoustic pysyi 3 viikko, sijoitukset: 43/2012 13., 44/2012 22., 45/2012 38.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu, kitara
 Jani Liimatainen – kitara, taustalaulu

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Inferno: suopea
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 earMUSIC 
 Kotipelto 

Vuoden 2012 albumit
Suomalaiset rockalbumit
Kuninkaanhaan koulu

Kuninkaanhaan koulu on Porissa Kuninkaanhaan kaupunginosassa toimiva koulu, joka järjestää opetusta vuosiluokille 6.–9.

Koulussa toimi aikaisemmin myös lukio, joka lakkautettiin kevätlukukauden 2009 jälkeen. Kuninkaanhaan lukio oli perustettu vuonna 1974 peruskoulu-uudistuksen yhteyssä. Sen edeltäjä oli vuonna 1880 perustettu Porin tyttölyseo.

Kuninkaanhaan lukiossa oli pitkään myös erityinen urheilijoille tarkoitettu linja.

Lähteet 
 Kuninkaanhaan koulun kotisivut

Viitteet 

Porin oppilaitokset
Kuninkaanhaka
Espanjan moottoritieverkko

Espanjan moottoritieverkko yhdistää maan suurimmat kaupungit toisiinsa. Maassa on yksi Euroopan pisimmistä moottoritieverkoista.

Maksulliset moottoritiet (Autopista)

Moottoritiet (Autovía)

Moottoritiet (Radial)

Lähteet 
 http://maps.google.fi/
 http://motorways-exitlists.com/
 http://www.fomento.es/

Moottoritiet
Moottoriverkko
Foxconn

Hon Hai Precision Industry Co, Ltd eli Foxconn on taiwanilainen monikansallinen maailman suurin elektroniikan sopimusvalmistaja. Foxconnin pääkonttori sijaitsee Tuchengissa. Foxconn on eräs maailman suurimmista työnantajista, sillä yrityskonsernin henkilökuntaan raportoitiin kuuluvan noin 1,2 miljoonaa työntekijää (2015), toisen lähteen mukaan 1,06 miljoonaa työntekijää. Talouslehti Fortune luokitteli Hon Hai Precision Industry -yrityksen vuonna 2015 maailman 31. suurimmaksi pörssiyhtiöksi. Sen liikevaihto oli tällöin 139,0 miljardia USD ja nettovoitto 4,2 miljardia dollaria.

Foxconn on useiden tunnettujen elektroniikkabrändien, kuten Applen, Nokian ja HP:n suuri valmistaja. Helmikuussa 2016 Foxconn ilmoitti ostavansa enemmistön Sharpista 3,9 miljardilla eurolla.

Foxconn on ollut mukana useissa kiistoissa, liittyen siihen, kuinka se kohtelee työntekijöitä Kiinassa. Vuonna 2012 Apple palkkasi Fair Labor Associationin tarkastamaan työoloja Foxconnin tehtailla Chuangdongissa ja Chengdussa.

Vuonna 2016 Foxconn korvasi 60 000 työntekijää roboteilla. Ennen muutosta työntekijöitä oli 110 000 ja jälkeen 50 000.

Vuonna 2019 Foxconn aikoo leikata kuluja 20 miljardia Kiinan juania eli 2,88 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Foxconn aikoo rakentaa tehtaan Kiinan Zhuhainiin. Investoinnin arvo on yhdeksän miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 About Hon Hai. Group Profile  
 Foxconnin kotisivut  
 

Taiwanilaiset elektroniikkayhtiöt
Matkapuhelinvalmistajat
Bjørnstadin laivapiirrokset

Bjørnstadin laivapiirrokset sijaitsevat Sarpsborgissa Norjan Østfoldissa. Vinon ja matalan sivukallion kylkeen on hakattu laivaa esittäviä kalliopiirroksia. Suurin laiva, joka tunnetaan Norjassa nimeltä Bjørnstadskipet, on 4 metriä pitkä ja 1,5 metriä korkea. Samassa kalliossa on myös pienempiä laivoja, joilla on kuitenkin pituutta noin metrin. Suurin laiva lienee Fennoskandian suurin laivapiirros. Laivapiirrokset ajoitetaan pronssikaudelle noin 1 000 eaa.

Piirroksen voi nähdä kulkemalla maantietä 583 (fylkevei) Skjebergeniin ja noin 3.5 kilometriä Hafslundin kirkosta Haugeveieniin, jossa on opastus parkkipaikalle.

Valokuvia

Aiheesta muualla 
 Arild Hauge: HELLERISTNINGER ROCK CARVING (halristinger), 2005
 Geocatshing: The Antiquity” Bjørnstadskipet – kjom #39
 Østfold: Sarpsborg
 Kulturminnesøk: Bjørnstadskipet

Norjan kalliopiirrokset
Skandinavian pronssikauden kalliopiirrokset
Sarpsborg
Lockerz

Lockerz on internetissä toimiva yhteisöpalvelu. Seattlessa, Yhdysvalloissa perustetulla yrityksellä oli toukokuussa 2011 lähes 19 miljoonaa käyttäjää.

Sivustolla käyttäjät voivat kerätä pisteitä (PTZ) mm. kirjautumalla sisään, katsomalla lyhyitä videoita, kutsumalla ystäviä ja vastaamalla päivittäisiin kysymyksiin. Pisteillä käyttäjät voivat ostaa kaupasta erilaisia tuotteita, kuten vaatteita ja elektroniikkaa.

Vuonna 2011 Lockerzissa esitettiin 12-osainen The Homes -niminen web-sarja, jonka pääosassa oli Chelsea Kane.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lockerz.com

Yhteisöpalvelut
Melanie Amaro

Melanie Ann Amaro (s. 26. kesäkuuta 1992 Sunrise, Florida) on yhdysvaltalainen laulaja, joka voitti X Factor USA:n ensimmäisen kauden vuonna 2011. Häntä valmensi ohjelmassa Simon Cowell.

Amaron ensimmäinen studioalbumi "Truly" oli tarkoitus julkaista vuoden 2012 joulukuussa, mutta sitä ei ole julkaistu vielä kesään 2014 mennessä. Levyn ennakkomyynnin on kerrottu olleen niin heikkoa, ettei levystä luultavasti tulisi menestystä. Myöskään Amaron toistaiseksi julkaistut singlet eivät ole menestyneet listoilla. Hän ei myöskään ole ehkä saanut X Factorin voitosta luvattua viittä miljoonaa dollaria, sillä sen ehtona on tietty määrä julkaistuja albumeja.

Diskografia

Singlet 
 Don’t Fail Me Now (2012)
 Long Distance (2012)
 Fuel My Fire (feat. Fabolous) (2014)
 Dust (2015)
 The One (2016)

Vierailevana artistina 
 Girl Code (Rocki Boulis feat. Melanie Amaro) (2012)
 Can’t Wait (Konshens feat. Melanie Amaro) (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian moottoritieverkko



Moottoritiet (Autostradale) A1-A49

Moottoritiet (Autostrada) A50-A99

Lähteet 
http://maps.google.fi/

http://motorways-exitlists.com/
Riivaajat (elokuva)

Riivaajat (Ossessione) on Luchino Viscontin ohjaama vuonna 1943 ensi-iltansa saanut italialainen elokuva. James M. Cainin romaaniin Vahinko kello kaulassa perustuvaa elokuvaa pidetään usein Italian ensimmäisenä neorealistisena elokuvana.

Tuotanto 
Visconti työskenteli Jean Renoirin kanssa ennen omaa ohjausuraansa. Toscan valmistuttua 1941 Visconti päätti ohjata itse seuraavan elokuvansa. Giuseppe De Santisin, Pietro Ingraon ja Mario Alicatan kanssa hän teki useita käsikirjoitusluonnoksia, joista osan sensorit kuitenkin hylkäsivät. Viscontin ensimmäisen elokuvan pohjaksi tuli lopulta James M. Cain romaani Vahinko kello kaulassa, jonka ranskankielisen käännöksen hän oli saanut Renoirilta elokuvan Virta kuvausaikana. Visconti, De Santis, Alicata ja Gianni Puccini viimeistelivät käsikirjoituksen vuosien 1941–1942 aikana. Käsikirjoituksen tuottamiseen osallistui myös muita kirjoittajia, kuten Alberto Moravia.

Käsikirjoitus, joka tunnettiin vielä nimellä Paluda, sai ennakkosensuurin jälkeen hyväksynnän. Se hyväksyttiin todennäköisesti, koska sensorit uskoivat elokuvan olevan melodraama, jonka opetus on, että ”rikos ei kannata”. Elokuvan käsikirjoittajat olivat kuitenkin eri mieltä elokuvan luonteesta, ja nykyään ei ole täyttä varmuutta siitä, mikä on Viscontin ja mikä on muiden panos elokuvan käsikirjoitukseen. Alicatan mukaan hän, De Santis ja Puccini tekivät pääosan poliittisista viittauksista, joista osaa Visconti kuitenkin muutti. Visconti puolestaan ohjasi elokuvaa enemmän yhteiskunnallisesti huomioivan melodraaman puoleen, kun muut käsikirjoittivat olisivat halunneet elokuvan olevan manifesti.

Elokuva kuvattiin vuonna 1942, ja sen pääosissa olivat Clara Calamai ja Massimo Girotti. Naispääosaan Visconti oli ensin halunnut Anna Magnanin, mutta päätyi lopulta Calamaihin, sillä Magnani oli raskaana.

Ensi-ilta ja vastaanotto 
Riivaajien ensi-ilta oli toukokuussa 1943 Benito Mussolinin pojan Vittorion järjestemässä tilaisuudessa. Reaktioista ensi-illan jälkeen on hieman ristiriitaista tietoa. Käsikirjoittaja De Santisin mukaan reaktio oli positiivinen ja Vittorio Mussolini olisi kehunut elokuvaa Viscontille esityksen jälkeen. Toisen usein esitetyn tarinan mukaan Vittorio olisi lähtenyt ensi-illassa kesken esityksen pois ja huutanut ”Tämä ei ole Italia!” Joka tapauksessa elokuva ei päässyt Italiassa kovinkaan laajaan esitykseen, ja kaikkialla se sai virkamiehiltä ja uskonnollisilta vaikuttajilta negatiivisen vastaanoton sen moraalittomuuden takia. Laajempaan levitykseen se pääsi vuonna 1945, kun sitä alettiin pitää neorealististen elokuvien edeltäjänä.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Riivaajat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Neorealistiset elokuvat
Vuoden 1943 italialaiset elokuvat
Rikosdraamaelokuvat
Skene

Skene voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Skene, vuonna 2004 valmistunut suomalainen elokuva
 Musiikkiteatterikoulu Skene, oppilaitos Helsingissä
 Skene, entinen kauppala Markin kunnassa
 skene, antiikin Kreikan teatterinäyttämön takana oleva rakennus

Täsmennyssivut
Iivo Hallakorpi

Iivo Artur Hallakorpi, vuoteen 1935 Schröder, (3. syyskuuta 1873 Liperi – 5. lokakuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maanviljelystekniikan insinööri ja Teknillisen korkeakoulun maanviljelysteknologian professori.

Henkilöhistoria
Hallakorven vanhemmat olivat sotakomissaari Aron Schroeder ja Mathilde Emilie Jankowsky. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1891. Hallakorpi valmistui maanmittausinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1891, agronomiksi Mustialasta 1894 ja maanviljelystekniikan insinööriksi 1897.

Hallakorpi oli asutusneuvoksena 1917–1923 ja toimi Teknillisen korkeakoulun kulttuuritekniikan opettajana 1907–1922. Hän oli maanviljelystknologian virkaatekevänä ja sittemmin vakinaisena professorina 1923–1940.

Hallakorpi oli naimisissa 1900–1940 Elin Aschanin (k. 1940) kanssa.

Julkaisuja
Nimellä I. A. Schroeder:
 Om bevattningsmetoderna : föredrag . Nylands och Tavastehus läns Landtbrukssällskap, Helsingfors 1913
Nimellä I. A. Schroeder-Hallakorpi:
 Tauluja kuutiomäärien laskemiseksi ojitus- ja kuivatustöissä - Tabeller för beräkning av kubikinnehåll vid avdiknings- och torrläggningsarbeten. Suomen senaatti, Helsinki 1912
Maan kuivatus : kuivatus, avo-ojitus, salaojitus, yhteiset kuivatustyöt. WSOY 1917
Salaojitus : lyhyt esitys salaojituksen merkityksestä voimaperäisessä maanviljelyksessä ja salaojitustöitten suorittamisesta. WSOY 1918
Nimellä I. A. Hallakorpi:
 Väestön sijoittaminen asutustoiminnan avulla. Porvoo 1922
 Kustannusten teknillinen suoritus maanparannusyrityksissä. Suomen maataloustieteellisen seuran julkaisuja Vihko n:o 10. Helsinki 1923
 Maanviljelysinsinöörien opetus Saksassa ja meillä. Porvoo 1925
 Salaojituskokeista ja niiden suunnittelusta pohjoismaissa. Porvoo 1927
 Maatalouden vesirakennus. WSOY 1932
 Maatalouden vesirakennus 2, Perusparannusten arvioiminen ja kustannusten jako maankuivatusyrityksissä. Tekijä, Helsinki 1932

Lähteet

Suomalaiset insinöörit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Cornelia Hütter

Cornelia Hütter (s. 29. lokakuuta 1992) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SV St. Radegund -seuraa. Hän on voittanut kolme maailmancupin osakilpailua. Hän on sijoittunut aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi ja olympiakisoissa seitsemänneksi.

Arvokilpailut 

Vuonna 2011 Hütter saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa 24:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui supersuurpujottelussa neljänneksi ja syöksylaskussa 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa kahdeksas ja syöksylaskussa kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa jälleen kahdeksas.

Maailmancup 

Maailmancupissa Hütter kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2013 oltuaan kymmenes Sankt Antonin syöksylaskussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2013. Hän sijoittui supersuurpujottelun maailmancupissa neljänneksi kaudella 2014–2015.

Joulukuussa 2015 Hütter saavutti Lake Louisen syöksylaskuissa sijat kaksi ja kolme. Lake Louisen supersuurpujottelussa hän oli kolmas. Hän oli samalla kaudella Altenmarkt-Zauchenseessa kolmas sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa. La Thuilen syöksylaskussa hän sijoittui toiseksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Lenzerheiden supersuurpujottelussa maaliskuussa 2016. Sankt Moritzissa hän oli supersuurpujottelussa kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi, supersuurpujottelucupissa neljänneksi ja syöksylaskucupissa viidenneksi kaudella 2015–2016

Kaudella 2016–2017 Hutter sijoittui toiseksi Val d’Isèren syöksylaskussa. Kaudella 2017–2018 hän voitti Lake Louisen syöksylaskun sekä oli kolmas Bad Kleinkirchheimin supersuurpujottelussa ja Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa. Syöksycupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2018–2019 hän oli Lake Louisen syöksylaskussa toinen. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui tammikuun lopulla Garmisch-Partenkirchenissa syöksylaskussa kolmanneksi ja jakoi voiton Federica Brignonen kanssa seuraavan päivän supersuurpujottelussa. Helmikuun lopulla hän sijoittui Crans-Montanan ensimmäisessä syöksylaskussa kolmanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähteet 

Itävaltalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Miss FBI – aseistettu ja ihana

Miss FBI - aseistettu ja ihana () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut John Pasquinin ohjaama elokuva, joka on jatkoa elokuvalle Miss Kovis.

Lähteet 

Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Batepán verilöyly

Batepán verilöyly tapahtui 3. helmikuuta 1953 Batepán kylässä São Tomén saarella Portugalin siirtomaassa São Tomé ja Príncipessa. Portugalilaiset siirtomaaisännät surmasivat verilöylyssä yli tuhat sãotomélaista työläistä.

Tausta 

Orjuus São Tomé ja Príncipessä loppui vuonna 1875, jonka jälkeen saarten kahvi- ja kaakaoplantaaseille hankittiin kymmeniätuhansia sopimustyöntekijöitä () aluksi Angolasta ja myöhemmin myös Mosambikista ja Kap Verdeltä. Työtä tehtiin monesti orjuutta muistuttavissa oloissa. Lukutaidottomille sopimustyöläisille oli sopimuksessa luvattu paluumatka muutaman vuoden kovan työn jälkeen, mutta ne eivät toteutuneet. Plantaasien työvoimaongelma johti protesteihin.

Verilöyly ja sen seuraukset 

Siirtomaavirkamies tapettiin 3. helmikuuta viidakkoveitsellä Batepán kylässä, jonka jälkeen portugalilaiset keräsivät alueen sãotomélaiset (myös nimellä forrot) työläiset yhteen. Useat kuljetettiin Fernão Diasin pakkotyöleirille ja osa paloi elävältä yrittäessään piiloutua kaakaopapujen kuivauslaitteisiin. Portugalilaiset kohdistivat sãotomélaisiin fyysistä ja psyykkistä kidutusta. Yksi tunnetuimmista tapauksista oli 46 ihmisen ahtaminen kymmenelle hengelle tarkoitettuun vankikoppiin, jossa vain 18 selviytyi yön yli. Useita tunnettuja sãotomélaisia ja heitä tukevia valkoisia plantaasinomistajia karkotettiin Príncipen saarelle. Tarkkaa kuolonuhrien määrää ei tiedetä, mutta usein puhutaan 1 032 uhrista. Lukua pidetään kuitenkin suurelti symbolisena, sillä kaksi viimeistä numeroa viittaa verilöylyn tapahtumapäivämäärään 3.2.

Verilöylyn katsotaan synnyttäneen sãotomépríncipeläisen nationalismin ja aiheuttaneen epäsuorasti myös vuonna 1960 perustetun CLSTP:n (Comité de Libertação de São Tomé e Príncipe) muodostamisen. CLSTP oli São Tomén ja Príncipen vapautusliikkeen () edeltäjä. Verilöylyn vuosipäivä on kansallinen vapaapäivä, ja sitä juhlitaan vuosittain muun muassa puhein, nuorisomarssein sekä mediakeskusteluin verilöylyn merkityksestä ja perinnöstä. Lisäksi kerrotaan tarinoita Fernão Diasin työleiriltä.

Lähteet 

São Tomé ja Príncipe
Vuoden 1953 rikokset
Joukkosurmat
Konela

Oy Konela Ab oli Suomessa vuosina 1948–2003 toiminut auto- ja konealan maahantuontiyritys, joka oli suuren osan toiminta-ajastaan neuvostoliittolaisen V/O Avtoexportin omistuksessa. Yrityksen toiminta on jatkunut nimellä Delta Motor Group Oy brittiläisen pääomasijoittajan omistuksessa. 

Yrityksen alkuna oli vuonna 1937 perustettu Lauttasaaren Autokorjaamo Oy. Yhtiö tunnettiin Oy Löfström Ab:na vuosina 1940–1948. Tämän jälkeen yhtiöstä tuli Oy Konela Ab (1948–2003). Konelassa oli 1950-luvulta 1980-luvulle saakka noin 2000 työntekijää. Korjaamoon liittynyt, Oy Löfström Ab:lta peritty konepajatoiminta lopetettiin vuonna 1954. Konelan maahantuontikeskus Lappeenrannassa aloitti toimintansa vuonna 1971. Vuoteen 1966 mennessä Konela oli tuonut Suomeen yhteensä 75 000 autoa. Konelan varaosavarastossa oli tilaa yhteensä 28 hyllykilometriä ja siinä oli liki 20 000 nimekettä. Huoltokorjaamon kapasiteetti oli 60 kuntoonpanohuoltoa vuorokaudessa. Eri puolilla maata toimi enimmillään yli tuhat Konelan huoltopistettä. Vuonna 1970 Konelan osuus Suomen henkilöautomarkkinoista oli 4,8 prosenttia ja vuonna 1980 se oli noussut 11,5 prosenttiin. Viimeksi mainittuna vuonna Konela oli Aro-Yhtymän jälkeen Suomen toiseksi suurin henkilöautojen maahantuoja.

Konelan edustamia tuotteita olivat Pobeda-, Moskvitš-, Volga-, Uaz-, KamAZ- ja Lada-autot sekä Belarus-traktorit. Vuonna 1981 Konelassa työskenteli 181 henkilöä ja sen liikevaihto oli 253,6 miljoonaa markkaa. Konelan asiakaslehti oli Konelan Uutiset.

Vuoden 1994 alussa Konelan osake-enemmistö siirtyi Ladan ja Samaran valmistajalle AO Avto-VAZ:lle, ja entiselle pääomistajalle, Kauppahuone Atexille, jäi 30 prosentin omistusosuus. Vuonna 1991 oli perustettu Konelan tytäryhtiö Italkon Oy, joka toi maahan italialaisen Fiat Auto -konsernin valmistamia Fiat-, Alfa Romeo- ja Lancia-autoja. Vuonna 1996 Konelan liikevaihto oli 729 miljoonaa markkaa ja henkilöstöä sillä oli noin 400. Vuodesta 2003 lähtien yhtiö on toiminut nimellä Delta Motor Group Oy.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Nokia 6260

Nokia 6260 on Nokian vuonna 2004 julkaistu matkapuhelin.

Ominaisuudet 
ennakoiva tekstinsyöttö
äänimuistiinpanot
äänikomennot
värit: hopea, musta

Katso myös
Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Nokia 6260 - GSMArena

Aiheesta muualla 
 Nokia 6260 - Tuki
 Käyttöohjeet 

6260
Vuoden 2004 matkapuhelimet
Nokia 6270

Nokia 6270 on Nokian vuonna 2005 julkaistu matkapuhelin.

Ominaisuudet 
ennakoiva tekstinsyöttö
pelit: Snake 3, lisää ladattavissa internetistä
värit: sininen, tummanruskea

Katso myös
Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet
 Nokia 6270 – GSMArena

Aiheesta muualla 
 Nokia 6270 – Tuki
 Käyttöohjeet

6270
Vuoden 2005 matkapuhelimet
Pikkupystyperä

Pikkupystyperä (Clostera pigra) on nirkkoihin kuuluva yleinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Pikkupystyperä on pienehkö, harmaanruskea perhonen. Etusiivet ovat vaihtelevan sävyisesti violetinharmaat ja niissä on epäsäännöllisiä ruskeita varjostumia. Siipien poikki kulkee kolme ohutta, vaaleankellertävää viirua, joista ulommaisen kohdalla siiven etureunassa on valkoinen täplä. Aivan siiven kärkiosassa etureunan tuntumassa on punertavan ruskea laikku ja siiven ulkosyrjän tuntumassa näkyy tavallisesti jono mustia täpliä. Takasiivet ovat tumman ruskeanharmaat, joskus vaalealla poikkiviirulla. Perhosen ruumis on ruskeanharmaa lukuun ottamatta keskiruumiin selkäpuolen punaruskeaa pitkittäisjuovaa. Siipiväli 22–27 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Pikkupystyperän levinneisyys ulottuu Euroopasta Lähi-itään sekä Venäjän poikki kaukoitään ja Pohjois-Kiinaan. Isoilta Välimeren saarilta laji puuttuu. Suomessa pikkupystyperää tavataan jokseenkin koko maassa. Perhoset lentävät kahtena, ehkä jopa kolmena sukupolvena, joista runsaslukuinen ensimmäinen sukupolvi on lennossa toukokuun alusta heinäkuulle ja vähälukuisempi toinen sukupolvi heinä-elokuussa. Mahdollinen kolmas sukupolvi lentää syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Pikkupystyperä on avoimien ympäristöjen, kuten avoimien lehti- ja sekametsien, kulttuuriympäristöjen sekä metsänreunusten asukki. Elinpaikkansa suhteen se ei ole yhtä vaatelias kuin muut pystyperät. Lajilla ei ole erityistä vaeltelutaipumusta, ja sitä tavataan yleensä melko vähälukuisena. Perhoset lentävät illalla ja yöllä, naaraat aikaisemmin illalla ja koiraat riittävän lämpimällä säällä jopa pitkälle aamuyöhön. Satunnaisia havaintoja on myös iltapäivällä lentävistä yksilöistä. Koiraat tulevat hyvin valolle, mutta naaraita valolle tulevista yksilöistä on vain 5–10 %.

Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieniksi ryhmiksi ravintokasvien lehdille. Munat kuoriutuvat 10–14 päivän kuluttua, ja toukat elävät joko yksittäin tai pieninä ryhminä. Aluksi toukat oleskelevat yhteensitomiensa lehtien välissä mutta myöhemmin vapaina lehden sivulla. Täysikasvuisia toukat ovat kesäkuun lopulla tai syys-lokakuussa, jolloin ne koteloituvat kotelokoppaan yhteensidottujen lehtien väliin. Kotelo koppineen putoaa syksyllä lehtien mukana maahan ja talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka syö haapaa (Populus tremula) ja pajuja (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot
Punapystyperä

Punapystyperä (Clostera curtula) on yleinen, nirkkojen heimoon kuuluva keskikokoinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Helposti tunnistettava perhoslaji. Etusiipien pohjaväri vaihtelee vaaleanharmaasta vaalean harmaanruskeaan. Siipien poikki kulkee kolmesta neljään melko suoraa, vaaleaa poikkiviirua, joista uloimmainen on varsinkin etuosastaan hieman muita leveämpi. Uloimman poikkiviirun ulkopuolelta siiven kärkiosa on etuosastaan laajalti tumman punaruskea. Siiven kärkiosassa voi erottua ohutta mustaa poikkiviirua. Takasiivet ovat kuviottomat ja etusiipien väriset, mutta hieman vaaleammat. Perhosen ruumiin väritys vaihtelee siipien tapaan harmaasta ruskehtavaan, mutta keskiruumiin selkäpuolella on tummanruskea taaksepäin kapeneva, kolmionmuotoinen laikku. Siipiväli 28–36 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Punapystyperän levinneisyysalue Välimeren alueelta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopasta Etelä-Siperiaan ja Pohjois-Kiinaan. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta likimain Kemi-kajaani-linjalle saakka. Yksilömäärältään runsas ensimmäinen sukupolvi on lennossa toukokuun alkupuolelta heinäkuun alkupuolelle huipun ollessa kesäkuun alkupuoliskolla. Toinen sukupolvi on paljon vähälukuisempi ja lentää heinäkuusta lokakuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Punapystyperää tavataan lehti- ja sekametsissä, metsänreunamilla, kulttuuriympäristöissä ja pensaikoissa, joissa kasvaa toukan ravintokasveja eli haapaa ja pajuja. Yksilömäärät vaihtelevat vuosittain jonkin verrat, mutta vaihtelu ei yleensä ole kovin suurta. Päivisin perhoset lepäävät oksilla tai lehtien alapinnoilla. Naaraat aloittavat lennon illan hämärtyessä, mutta koiraat usein vasta myöhään illalla ja koiraiden lento voi lämpiminä öinä jatkua aina aamuhämärään saakka. Koiraat tulevat hyvin valolle, naaraat harvoin, mutta sopivalla paikalla yön aikana valon luokse voi kertyä kymmeniä yksilöitä.

Läheistä sukua olevan harmopystyperän naaraiden erittämä feromoni houkuttelee niiden oman lajin koiraiden lisäksi myös punapystyperäkoiraita.

Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se laskee ravintokasvien lehtien alapinnoille yksitellen tai pieniksi ryhmiksi. Toukat kehräävät lehtiä yhteen ja piilottelevat niiden välissä. Toukka poistuu suojastaan syödäkseen ympäristön lehtiä ja jättää suojapaikkansa lehdet koskemattomiksi. Toukat ovat aktiivisia sekä päivällä että yöllä ja saattavat lämmitellä auringonpaisteessa. Täysikasvuiset toukat koteloituvat heinäkuussa tai lokakuussa yhteenkiedottujen lehtien väliin rakennettuun kotelokoppaan. Syksyllä kotelokoppa putoaa lehtien mukana maahan ja talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka elää pääasiassa haavalla (Populus tremula) sekä pajuilla (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Nirkot