joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carl Eneas Sjöstrand

Carl Eneas Sjöstrand (11. syyskuuta 1828 Tukholma, Ruotsi – 14. helmikuuta 1906 Tukholma) oli ruotsalaissyntyinen kuvanveistäjä, joka saapui Suomeen Fredrik Cygnaeuksen kutsusta tehtävänään suunnitella Turkuun Henrik Gabriel Porthanin patsas. Hän toimi sitten yli 40 vuotta kuvanveiston opettajana Suomessa, ja häntä on kutsuttu suomalaisen kuvanveiston isäksi.

Elämäkerta
Sjöstrandin vanhemmat olivat historiamaalari Carl Johan Sjöstrand ja Johanna Sofia Morberg. Hän opiskeli kuvanveistoa ensin Tukholman taideakatemiassa 1847–1855 ja sitten Kööpenhaminassa 1853 ja uudelleen Herman Wilhelm Bissenin johdolla 1855–1856 sekä vielä Münchenin taideakatemiassa 1857–1858 ja Roomassa 1860–1863.

Sjöstrand oleskeli Suomessa vuosina 1857–1858, jolloin hän teki Turkuun Henrik Gabriel Porthanin patsasta. Se on Suomen ensimmäinen kansalaiskeräyksellä rahoitettu muistomerkki, joka paljastettiin 26. toukokuuta 1864. Vuonna 1863 Sjöstrand muutti Suomeen pysyvästi ja asui täällä aina vuoteen 1904 saakka. Suomen muutettuaan hän toimi Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana vuosina 1863–1881 ja polyteknisen opiston muovailun opettajana vuosina 1865–1904.

Sjöstrandin veistokset edustivat tyylisuunnaltaan klassismia ja romantiikkaa. Hän teki useita Kalevalasta aiheensa saaneita teoksia.

Sjöstrand kuoli Tukholmassa, mutta hänet on haudattu Helsinkiin.

Teoksia 

Muita teoksia:
 Henrik Gabriel Porthan (marmoririntakuva), 1858.
 Väinämöisen laulu (friisi), Helsingin yliopiston päärakennuksen aula 1865.
 Suomalaisen kirjallisuuden seuran talon ja valtionarkiston julkisivun veistokuvat.
 Zachris Topeliuksen rintakuva.

Palkinnot 
 Kunniapalkinto pohjoismaisessa taide- ja taideteollisuusnäyttelyssä Tukholmassa 1866
 Pietarin taideakatemian kunniamaininta Toisen luokan taiteilija 1872
 I palkinto valtion kuvanveistokilpailussa 1873 ja 1883
 Hopeamitali Suomen yleisessä näyttelyssä 1876
 II palkinto valtion kuvanveistokilpailussa 1879
 III palkinto Aleksanteri II:n patsaskilpailussa 1884

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
 Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli.
 Turun kaupungin taidekokoelma: Ulkoveistokset - Henrik Gabriel Porthan.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Tolvanen, Jouko: Carl Eneas Sjöstrand. Suomen uudemman kuvanveistotaiteen uranuurtaja. WSOY, 1952.

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Ruotsalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1906 kuolleet
Romantiikan taiteilijat
Undead Indeed


Undead Indeed on suomalaisen Tarot-yhtyeen konserttitallenne. Se ilmestyi CD:llä ja DVD:llä 11. kesäkuuta 2008 ja sisältää Kuopion Työnkulman Rupla-klubilla 17. elokuuta 2007 järjestetyn konsertin. Konserttielokuvan ohjasi Harri Mielonen.

Julkaisu sijoittui Suomen albumilistalla sijalle 18 ja DVD-listalla sijalle 1.

Kappaleet

CD1 
 Crows Fly Black
 Traitor
 Pyre of Gods
 Wings of Darkness
 Back in the Fire
 Tides
 Bleeding Dust
 Veteran of the Psychic Wars
 Angels of Pain
 Warhead

CD2 
 Follow Me into Madness
 Before the Skies Come Down
 Ashes to the Stars
 Undead Son
 You
 Crawlspace
 Kitarasoolo
 Rider of the Last Day
 I Rule
 Guardian Angel (bonus)
 Things That Crawl at Night (bonus)

DVD1 
 Crows Fly Black
 Traitor
 Pyre of Gods
 Wings of Darkness
 Back in the Fire
 Tides
 Bleeding Dust
 Veteran of the Psychic Wars
 Angels of Pain
 Warhead
 Follow Me into Madness
 Before the Skies Come Down
 Ashes to the Stars
 Undead Son
 You
 Crawlspace
 Kitarasoolo
 Rider of the Last Day
 I Rule

DVD2 
 Promotionals
 Tarot-historia Marco ja Zachary Hietalan sanoin
 Pyre of Gods -musiikkivideo
 Ashes to the Stars -musiikkivideo

 Stigmata Archives
 Behind the Scenes: Tavastia-soundcheck ’95
 Nummirock ’96: As One, Iron Stars, No Return, E.T.I., Sleepless

 21st Century Live Scenes
 Nosturi ’03: Descendants of Power
 Puijonsarvi ’05: Beyond Troy, Midwinter Nights, Convulsions
 Behind the Scenes: Heavy Metal on Ice
 Heavy Metal on Ice ’08: Guardian Angel, Things That Crawl at Night

Kokoonpano 
 Pecu Cinnari – rummut
 Marco Hietala – laulu, basso
 Zachary Hietala – kitara
 Tommi Salmela – laulu, sampleri
 Janne Tolsa – koskettimet

Lähteet 

Vuoden 2008 konserttitallenteet
Tarotin albumit
Musiikki-DVD:t
Olbia (Skyytia)

Olbia oli kreikkalainen siirtokunta Borysthenesjoen (nykyinen Dnepr) varrella Skyytiassa nykyisen Ukrainan alueella. Se perustettiin luultavasti noin 645 eaa. Olbia oli 400-200 luvuilla eaa. tärkeä vilja-, kala-, ja orjakaupan keskus. Se välitti myös attikalaista keramiikkaa skyyteille. Daakialaiset olivat kuningas Burebistan johdolla hyökänneet Olbiaan ensimmäisellä vuosisadalla eaa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Kreikan kaupungit Ukrainassa
Skyytian kaupungit
Rinnakkaisliitäntä

Rinnakkaisliitäntä (myös: Centronics-portti, kirjoitinportti, LPT) on nykyään jo vanhentunut tietokoneiden oheislaiteliitäntä, joka on kehitetty tulostimille. Myöhemmin porttia käytettiin myös muille oheislaitteille kuten kuvanlukijoille tai Zip-asemille. Rinnakkaisporttia ja siihen liitettävää vastakappaletta, "dongelia", on käytetty myös teollisuusohjelmistojen ja suosittujen pelien fyysisessä kopiosuojauksessa. Rinnakkaisporttia hyödynnettiin myös digitaalisen äänen toistossa (Covox Speech Thing).

Rinnakkaisportin vaihtoehtoinen nimi Centronics-portti viittaa Centronics Data Computer Corporation -yhtiöön, joka otti liittimen ensimmäisenä käyttöön valmistamassaan pistematriisitulostimessa Model 101 vuonna 1970. Kytkennän kehittivät An Wang, Robert Howard ja Prentice Robinson Wang Laboratories -yhtiössä. 1981 IBM valitsi liittimen henkilökohtaisen tietokoneensa tulostinportiksi. Dataproducts-yhtiö esitteli Centronics-liitännästä poikkeavan standardinsa DD-50 tai M-50 (Winchester-liitin), jonka tulostimen puoleisessa päässä oli 37-nastainen DC-37. Dataproductsin liitäntä oli yleinen suurtietokoneissa.

Alkuperäinen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisliitäntä oli yksisuuntainen, mutta PS/2-tietokoneessa siirryttiin kaksisuuntaiseen tiedonsiirtoon, jota määrittelee IEEE 1284 -standardi. Alkuperäisen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisportti kykeni siirtämään dataa 150 kilotavua sekunnissa, mutta uudemmat ECP- ja EPP-tiloja hyödyntävät portit pystyivät siirtämään dataa 400 kilotavusta kahteen megatavuun sekunnissa. Nykyään USB- tai FireWire-liitäntä on huomattavasti nopeampana ja monikäyttöisempänä korvannut rinnakkaisliitännän.

Katso myös
Oheislaiteliitännät

Lähteet

Aiheesta muualla 

Centronics-liitin IBM PC/AT:ssa ja yhteensopivissa (Tomi Engdahl, 29.12.1992)

Väylät ja liitännät
United Steelworkers of America

United Steelworkers of America tai USW () on yhdysvaltalainen ammattiliitto, johon nykyään kuuluu erilaisten teollisuualojen ja ammattien jäseniä mm. paperi- ja metsäteollisuuden, kumiteollisuuden, käsityöläisiä, yhdistynyt teollisuus- ja palvelutyöntekijöiden kansainvälinen liitto, metalliteollisuuden, kemikaaliteollisuuden, lasi-, kuljetus-,rengas-, liikenne-, lääketeollisuuden, puhelinkeskusten ja terveydenhoidon työntekijöitä. 

Liitto on Pohjois-Amerikan suurin teollinen ammattiliitto. Jäseniä on yli 1,2 miljoonaa. Pääkonttori on Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Yhdistyneet terästyöläiset edustaa työntekijöitä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Karibialla. Järjestö on perustettu 22. toukokuuta 1942. Ammattiliiton avainhenkilö on Leo Gerard. 2. heinäkuuta 2008 United Steelworkers tekivät sopimuksen yhdistymisestä Britannian ja Irlannin liiton, Uniten kanssa muodostaen uuden globaalin liikkeen Workers Uniting.

Aiheesta muualla 
 United Steelworkersin kotisivut

Yhdysvaltalaiset ammattiliitot
Työmarkkinajärjestöt
Niittyheinäsirkka

Niittyheinäsirkka (Omocestus viridulus) on heinäsirkkalaji. Sen tunnistaa oliivinvärisestä selästä ja ruskeankellertävistä kyljistä. Selkäkilvissä on juovia. Niittyheinäsirkan ääni on hyvin kuuluva. Se viihtyy kosteikoissa, ojanpientareilla ja myös rehevillä ja kuivilla niityillä. Se syö kasviravintoa ja talvehtii munana. Niittyheinäsirkka aikuistuu sukulaisiaan aiemmin, jo kesäkuun lopulla. Naaras munii maahan muutaman munaryhmän loppukesällä. Niittyheinäsirkkaa esiintyy Suomessa yleisesti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on hyvin yleinen laji. Niittyheinäsirkan koiras on kooltaan 14–16 millimetriä ja naaras 18–23 millimetriä.

Lähteet 
Tietoa niittyheinäsirkasta  Parikkalan eläimet
ZipcodeZoo: Omocestus viridulus

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Niittyheinäsirkka (Omocestus viridulus)

Heinäsirkat
Nuijaheinäsirkka

Nuijaheinäsirkka (Myrmeleotettix maculatus) on heinäsirkkalaji. Laji on Suomessa paikoin yleinen. Se on Suomessa esiintyvistä heinäsirkoista pienikokoisin, vain noin 1–1,5 senttimetrin kokoinen.

Lähteet 
 Tietoa heinäsirkoista

Aiheesta muualla 
 Kuva nuijaheinäsirkasta
ZipcodeZoo: Myrmeleotettix maculatus 

Heinäsirkat
Sinisiipisirkka

Sinisiipisirkka (Sphingonotus caerulans) on Suomessa tavattava uhanalainen heinäsirkkalaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi (EN).

Koko ja ulkonäkö 
Sinisiipisirkka on sirkaksi keskikokoinen laji ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Väriltään se on vaalean ruskean tai harmahtavan kirjava ja väritys naamioi sirkan hiekkamaastoon erittäin hyvin. Etusiivissä erottuu pari epäsäännöllistä, tummaa poikkivyötä. Takasiivet ovat vaaleansiniset, mutta lepoasennossa takasiivet jäävät kokonaan piiloon eikä väri erotu lentävälläkään sirkalla kovin hyvin. Pää on muodoltaan melko suorakulmainen ja sen takana on selvä kurouma. Etuselässä on heikko keskiharjanne.

Levinneisyys 
Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin ja idässä Keski-Aasiaan saakka. Suomessa sinisiipisirkka viihtyy muutamilla hiekkadyynipaikoilla. Tunnetut esiintymät rajoittuvat pienille alueille Hankoniemelle sekä Tammisaareen ja pariin paikkaan Kaakkois-Suomen sisämaassa. Se on viime vuosina käynyt selvästi harvinaisemmaksi, ja hävinnyt kokonaan muutamalta vanhalta elinpaikaltaan, kuten Kotkan Mussalosta. Toisaalta laji esiintyi yleisenä Suomeen ennen toista maailmansotaa kuulunenilla Suomenlahden saarilla, Lavansaaressa, Tytärsaaressa, Peninsaaressa ja Seiskarissa joissa oli runsaasti rantahiekkadyynejä.

Elinympäristö ja elintavat 
Elinpaikaltaan sinisiipisirkka vaatii avointa hiekkamaata ja harvaa kasvillisuutta. Sen tyypillinen elinpaikka onkin hiekkadyynialue. Sirkat liikkuvat usein kävelle, mutta koiraat ovat hyviä lentäjiä. Ne lentävät yleensä lyhyitä matkoja lähellä maanpintaa, mutta joskus myös pitemmälle ja korkeammalla. Koiraat sirittävät kilpaa, joskin lajin siritys on melko hiljaista.

Suomessa sinisiipisirkka on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja sen merkittävin esiintymä sijaitsee suojelualueella. Lajia uhkaa rantojen rakentamisen lisäksi kurtturuusun leviäminen hiekkarannoille ja tunnettuja esiintymiä onkin hoidettu ruusukasvustoja hävittämällä. Ruotsissa laji on ollut silmälläpidettävä, mutta nykyisin se katsotaan elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tietoa heinäsirkoista 
 ZipcodeZoo: Sphingonotus caerulans 
 Orthoptera Species File 

Heinäsirkat
Rantaheinäsirkka

Rantaheinäsirkka (Chorthippus albomarginatus) on Suomessa yleisenä tavattava heinäsirkkalaji. Se esiintyy merenrantojen rantaniityillä. Sukulainen on esimerkiksi ketoheinäsirkka.

Lähteet 
 Tietoa heinäsirkoista 
ZipcodeZoo: Chorthippus albomarginatus 

Heinäsirkat
Haapaseitikki

Haapaseitikki (Cortinarius lucorum) on nimensä mukaisesti haavan seuralaisena viihtyvä seitikkilaji. Lajia esiintyy Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Sitä tavataan myös Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius lucorum, haapaseitikki @ Natural Fungi in Finland
MushroomHobbyCortinarius lucorum 

Seitikit
Pienet soturit

Pienet soturit () on vuonna 1998 valmistunut koko perheen toimintakomedia. Se kertoo lelusotilaisiin asennetuista aseprosessoreista, joka tekee niistä älykkäitä ja murhanhimoisia, ja sotilaiden ja gorgonimutanttien välisestä sodasta tavallisessa lähiössä. Elokuvan on ohjannut Joe Dante. Sen pääosissa nähdään mm. Gregory Smith, Kirsten Dunst, Tommy Lee Jones (ääniroolissa), Frank Langella (ääniroolissa) ja Denis Leary. Suomessa elokuva julkaistiin 16. lokakuuta 1998. Se sai kehnohkot arvostelut heti ilmestyessään.

Juoni

Puolustusministeriön leivissä oleva Globotech-niminen yritys fuusioituu Heartlandin leikkikalutehtaan kanssa. Kaksi Heartlandin leikkivälineen tuotantopäällikköä, Irwin ja Larry, tapaavat Globotechin johtajat kokouksessa ja päättävät tuoda markkinoille aivan uudenlaisen lelusarjan. Larryn tehdessä leluihin paristotilausta hän tilaa puolustusministeriöltä X1000-prosessorit, jotka joutuvat leluihin. Prosessorit on suunniteltu käytettäväksi aseissa ja niin leluista tulee kuin aitoja sotilaita.

Osa leluista päätyy ohiolaiseen leluliikkeeseen, jossa juuri kaupunkiin muuttanut 13-vuotias Alan Abernathy hoitaa isänsä liikettä. Alan kysyy lelurekan kuljettajalta, Joelta, voisiko ostaa joitakin näistä leluista ja maksaa myöhemmin. Pienen suostuttelun jälkeen Joe antaa periksi ja antaa yhden mutanttinuken Alanille. Hahmo on nimeltään Archer, sotilaiden vastassa olevien mutanttien eli Gorgoneiden johtaja. Kauppaan tulee pikkuveljensä Timmyn kanssa 14-vuotias naapurintyttö, Christy, joka on tullut katsomaan veljelleen syntymäpäivälahjaa. Timmyn mennessä varastoon yksi leluista ampuu häntä imukupilla otsaan ja Timmy ihastuu leluihin heti. Christyn huomatessa lelujen korkean hinnan hän lähtee raahaamaan kiukuttelevaa Timmyä kotiin. Alanin mentyä kotiin hän tajuaa että hänen ostamansa lelu ei ole pelkästään muutamia lauseita puhuva ja kävelevä ukko, vaan älykäs olento, jonka kanssa hän pystyy käymään jopa keskusteluita.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset toimintakomediat
Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Joe Danten ohjaamat elokuvat
DreamWorksin elokuvat
Jouko Rikkinen

Jouko Kalevi Rikkinen (s. 15. elokuuta 1961) on Helsingin yliopiston kasvitieteen professori.

Rikkinen nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professorin virkaan vuoden 2005 alusta lukien. Hänen edeltäjänsä tässä oppituolissa on Timo Koponen. Sitä ennen hän oli vuodesta 2000 kasvitieteen dosentti.

Rikkinen on julkaissut lukuisia tieteellisiä tutkimuksia kasvi- ja sienitieteen eri osa-alueilta. Hänet tunnetaan erityisesti levien ja sienten symbiooseja koskevista tutkimuksistaan. Hän on myös kirjoittanut oppikirjoja ja tietoteoksia sekä ansioitunut luontovalokuvaajana.

Rikkinen kirjoitti ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta 1981 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1982. Hän opiskeli biologiaa ja maantiedettä ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1986 ja filosofian maisteriksi 1987. Rikkinen väitteli filosofian tohtoriksi kasvitieteestä 1995. Hän oli post doc -tutkijana Yhdysvalloissa Oregon State Universityssa 1997–1998, ja hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon 1999. Vuonna 2014 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Rikkiselle Tietokirjailijapalkinnon tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta.

Jouko Rikkisen vanhemmat ovat Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen emeritusprofessori Kalevi Rikkinen ja Helsingin yliopiston maantieteen didaktiikan professori emerita Hannele Rikkinen.

Teoksia 
 Suot Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2021.
 Sienten kirjo. Helsinki: Suomen Biologian Seura Vanamo, 2019.
 Metsät Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2019.
 Villivihannekset Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2018. 
 Heinät ja sarat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2014. 
 Suomalaiset perinnekasvit. Helsinki: Otava, 2011. 
 Puut ja pensaat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2010. 
 Jäkälät ja sammalet Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2008. 
 Värvid aias. Tallinna: Varrak, 2008. 
 Värien puutarha. Helsinki: Otava, 2007. 
 Puutarha pikkurahalla. Helsinki: Helmi Kustannus, 2004.
 
 What's behind the pretty colours? A study on the photobiology of lichens. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino, 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rikkinen, J. ym. 2006–2012: Pinkka – lajintuntemuksen oppimisympäristö.
 https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/jouko-rikkinen

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset kasvitieteilijät
Suomalaiset professorit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulla Virtanen (juoksija)

Ulla Karoliina Virtanen (o.s. Tuimala, s. 27. huhtikuuta 1982 Karstula) on suomalainen juoksija. Hän edustaa Vaajakosken Kuohua. Aikaisemmin hän edusti Äänekosken Urheilijoita ja häntä valmensivat Mauri Kangaskesti (vuoteen 2004) ja Juha Väätäinen (2005–2006).

Virtanen sijoittui 17:nneksi maastojuoksun 19-vuotiaiden EM-kilpailussa Malmössä 2000. Joukkuekilpailussa Suomi oli viides. Vuonna 2001 hän saavutti pronssia 19-vuotiaiden EM-kilpailujen 3 000 metrillä Grossetossa ajalla 9.07,35. Seuraavana vuonna hän sai aikuisten sarjassa maastojuoksussa PM-hopeaa ja sijoittui EM-kilpailuissa 24:nneksi. Vuonna 2003 hän oli 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 5 000 metrillä viides ajalla 16.25,20. Seuraavana vuonna hän voitti Fredrikstadissa 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden 1 500  ja 5 000 metrillä.

Virtanen edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2001–2006. Hän voitti maaotteluissa 3 000 metrin estejuoksun Göteborgissa 2001 (Suomen ennätysajalla 10.04,99) ja Helsingissä 2002 sekä 5 000 metriä Göteborgissa 2004. Lisäksi hän voitti hallimaaottelussa 3 000 metriä Tallinnassa 2002. Virtasen viimeinen arvokisa oli Suomi-Ruotsi maaottelu vuonna 2006, jolloin hän osallistui  5 000 ja 10 000 metrin juoksuihin. 5 000 metrillä hän oli kuudes ja 10 000 metrillä kolmas.

Virtanen palkittiin vuonna 2001 Vuoden nuori urheilija -palkinnolla.

Virtasen kaksoissisar Anni Tuimala on myös juoksija.

Aikuisten SM-mitalit  
Ulkoradat
1 500 metriä: 2002 pronssia
5 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 hopeaa, 2004 hopeaa, 2006 kultaa
10 000 metriä: 2006 hopeaa
3 000 metrin estejuoksu: 2002 kultaa
10 km tiejuoksu: 2000 hopeaa
6 km maastojuoksu: 2004 hopeaa
Maastojuoksun sekajoukkuekilpailu: 2022 pronssia
Sisäradat
1 500 metriä: 2002 pronssia, 2003 kultaa, 2004 pronssia, 2005 pronssia
3 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 kultaa, 2004 kultaa, 2005 kultaa

Ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Suomalaiset estejuoksijat
Suomalaiset maastojuoksijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Åkerblom-liike

Åkerblom-liike tai åkerblomilaisuus oli lahko Suomessa 1910-luvun lopulla ja 1920-luvun alussa. Liikkeen johtajana toimi Maria Åkerblom yhdessä muun muassa Eino Vartiovaaran kanssa.

Liike sai alkunsa Snappertunassa vuonna 1917, jolloin kaksitoistavuotiaan Åkerblomin uskottiin saavan profetioita Jumalalta. Åkerblom oli vakavasti sairas ja saarnasi nukkuessaan transsinkaltaisessa tilassa. Åkerblom alkoi saada kannattajia.

Maria Åkerblom aloitti toimintansa Etelä-Suomessa, mutta suuren kannatuksen hän sai vasta siirryttyään Pohjanmaalle. Kokkolan ruotsinkielisten parissa liike kasvoi, samaten muun muassa Teerijärven kylässä. 

1910-luvun ja 1920-luvun taitteessa kritiikki liikettä vastaan kasvoi. Huhujen mukaan liikkeen jäsenet pahoinpitelivät ihmisiä. Väitettiin myös, että liikkeen jäsenet varastelivat. Oikeuden käsittelyyn tuli myös tapaus, jossa Maria Åkerblom olisi ampunut yleisellä paikalla nimismiestä päin. Paikalla olleet liikkeen jäsenet todistivat tätä vastaan. Rikokset ja väärät valat johtivat yhä useampien jäsenten vangitsemiseen.

Åkerblom-liikkeen johtajat olivat vaatineet jäseniään luovuttamaan omaisuutensa liikkeelle. Ensin jäsenet muuttivat Helsinkiin, ja tavoitteena oli myöhemmin siirtyä Pyhään Maahan. Rikokset, vankeustuomiot ja niitä seuranneet ongelmat johtivat kuitenkin liikkeen kuihtumiseen. Åkerblom itse joutui vankilaan kahdeksaksi vuodeksi, jona aikana liike oli pirstaloitunut. Ainoastaan pieni ryhmä pysyi Åkerblomille uskollisena hänen kuolemaansa (1981) asti.

Muu toiminta 
Kansalaissodan jälkeen vallinneen elintarvikepulan aikana åkerblomilaiset harjoittivat Kokkolassa hyväntekeväisyyttä. He kutsuivat luokseen varattomien perheitten nälkää näkeviä lapsia ja tarjosivat heille ruokaa. Myöhemmin liike järjesti leikki- ja askarteluiltoja, joita Maria Åkerblom johti.

Lähteet
Gustav Björkstrand, Maria Åkerblom : elämän ja kuoleman lähettiläs, suom.  Mirja Hovila Helsinki : Schildts, 2011
Gustav Björkstrand, Åkerblom-rörelsen : en finlandssvensk profetrörelses uppkomst, utveckling och sönderfall, 2. muuttamaton painos. Åbo akademis förlag (Tidningsbokhandeln, jakelija), 1990. (väitöskirja)
Lindqvist, Ulla: Maria Åkerbloms sekreterare (Sahlgrens, 1991)
Snickars, Peter, Under liten himmel : historien om Maria Åkerblom, Labbet, 2010

Aiheesta muualla
Yle Arkivet: Maria Åkerblom och rörelsen 

Uskonnolliset ryhmät ja liikkeet
Ensio Koivunen

Ensio Kalevi Koivunen (23. kesäkuuta 1930, Impilahti – 27. toukokuuta 2003, Varkaus) oli suomalainen sarjamurhaaja. Hän murhasi pakokaasulla kolme naispuolista liftaajaa kesällä 1971, tästä tulee hänen liikanimensä Häkä-Enska. Koivunen oli ammatiltaan kaivinkoneenkuljettaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilta-Sanomien artikkeli murhista
Ensio Koivusen kuva

Suomalaiset sarjamurhaajat
Vuonna 2003 kuolleet
Vuonna 1930 syntyneet
Perry King

Perry Firestone King (s. 30. huhtikuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kenties parhaiten roolistaan etsivä Cody Allenina sarjassa Riptide (1984−1986).

King teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1972 Kurt Vonnegutin kirjaan perustuvassa elokuvassa Teurastamo 5. Hän myös koe-esiintyi Han Solon roolia varten elokuvaan Tähtien sota (1977), mutta rooli meni lopulta Harrison Fordille.

Riptiden lisäksi King on myös esiintynyt kymmenissä muissa televisiosarjoissa, kuten Melrose Place ja Will & Grace.

King on myös intohimoinen moottoripyöräilyn harrastaja ja hän kuuluu American Motorcyclist Associationin hallitukseen.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
|}
Guillaume Sayer

Pierre Guillaume Sayer (1796 – toukokuun jälkeen 1849) oli métis-turkiskauppias, jonka oikeudenkäynti merkitsi loppua Hudson's Bay Companyn turkiskauppamonopolille Pohjois-Amerikassa.

Sayer kavi turkiskauppaa pembinalaisen kauppiaan Norman Kittsonin kanssa, joka oli Rupertinmaan turkiskauppamonopolin omistavan Hudson's Bay Companyn kilpailija. Sayeria syytettiin laittomasta turkiskaupasta, ja hänet tuotiin Fort Garryssä sijaitsevaan Assiniboian tuomioistuimen eteen 17. toukokuuta 1849. Oikeussalin ulkopuolelle saapui häntä tukemaan suuri aseistettu joukko métis-miehiä Louis Riel vanhemman johdolla. Joukko oli valmis puolustamaan Sayeria väkivallattomasti tai tarvittaessa myös voimaa käyttäen. Oikeudenkäynnissä tuomari Adam Thom totesi Sayerin syylliseksi laittomaan turkiskauppaan. Rikoksesta ei kuitenkaan langetettu sakkoa tai vankeusrangaistusta, minkä väitetään johtuneen oikeussalin ulkopuolella olleen joukon painostuksesta. Heidän kerrotaan huutaneen useita vaatimuksia kuten:  (Vapaa kauppa, Vapaa kauppa!). Oikeudenkäynnin tulos merkitsi ongelmia Hudson's Bay Companyn kauppamonopolille Redjoen alueella. Vuonna 1870 monopoli lakkautettiin kokonaan ja kauppa vapautui kaikille yrittäjille. Hudson's Bay Company luopui Rupertinmaan omistuksesta sopimuksella, joka vahvistettiin Ruupertinmaata koskevalla lailla vuonna 1868, jolloin alue yhdistettiin juuri luotuun Kanadan dominioon.

Historia ei tunne Guillaume Sayerin myöhempiä vaiheita.

Lähteet 
Elämäkerta Dictionary of Canadian Biography Onlinessa 

Kanadalaiset henkilöt
Kanadan historia
Turkiskauppiaat
Vuonna 1796 syntyneet
Vuonna 1849 kuolleet
Pauliina Hukkanen

Heidi Pauliina Hukkanen (s. 18. helmikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa ja teattereissa sekä televisiosarjassa Lehmän vuosi. Hänellä on ollut pieni rooli myös Kumman kaa -televisiosarjassa.

Ura 

Hukkanen kuuluu Mikkelin teatterin näyttelijöihin. Hän työskentelee myös freelancer-näyttelijänä kesäteattereissa ja komediaesityksissä. Lisäksi hän työskentelee korumuotoilijana.

Hukkanen on toiminut Juvalla teatterituottajana. Hän suunnittelee laulajaksi ryhtymistä, sillä hän on tehnyt sanoituksia yhdessä Inka Nousiaisen kanssa.

Pauliina avasi oman teatteriravintolan kauppakeskus Akselin alakertaan Mikkelissä.

Filmografia 

 Vares – yksityisetsivä (2004)
 Matti (2006)
 V2 – Jäätynyt enkeli (2007)

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Metsämäki

Mikko Verneri Metsämäki (s. 1974) on suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka työskentelee Kauppalehti Option toimituspäällikkönä. Hän on työskennellyt aiemmin Kauppalehden uutispäällikkönä ja toimittajana, Markkinointi & Mainonta -lehden toimituspäällikkönä, toimitussihteerinä Ulkopoliittisessa instituutissa ja toimittajana Ylioppilaslehdessä ja Yleisradiossa. .

Metsämäki kirjoitti "otsikkoasiantuntijana" blogia Elämää otsikoissa, jonka aiheena olivat otsikot. Blogi oli osa Markkinointi & Mainonta -lehden hanketta, jossa selvitettiin itsensä brändäämistä.

Vuosituhannen vaihteessa Metsämäki kuului yhdessä Vesa Sisätön ja Anu Ala-Korpelan kanssa ryhmään, joka kirjoitti teoksen Urho Kekkosen kuvitellusta vaihtamisesta nuorempaan henkilöön Senegalissa 1969. "Gonzoa, huumoria", arvioi Kekkos-asiantuntija Juhani Suomi teoksen tuoreeltaan. Metsämäki kirjoitti vuosina 2006–2010 Vihreään Lankaan media-aiheista kolumnia nimimerkillä Vihreät lasit. Ensimmäisen vuoden ajan nimimerkin takana oli Metsämäen lisäksi toimittaja Esa Mäkinen.

Metsämäki on ollut useasti vieraana Raimo Tyykiluodon juontamassa Yleisradion 12 Diktaattoria podcastissa. . Hän on suomentanut vuonna 2007 suomeksi ilmestyneen Karl Shaw'n teoksen Hullut diktaattorit.

Teokset 
 Kuka kukin luulee olevansa 07 (Ajatus 2007) on matrikkeli suomalaisista julkkiksista (toinen kirjoittaja Esa Mäkinen)
 Aktivistit : suomalaisten kansalaisliikkeiden tarina (Edita 2006) on suomalaisen aktivistiliikkeen historia (toinen kirjoittaja Petteri Nisula)  
 Kuka kukin luulee olevansa 05 (Ajatus 2005) on matrikkeli suomalaisista julkkiksista (toinen kirjoittaja Esa Mäkinen)
 Pasifistin taskukirja (Grafia 2003) on opas rauhantyöhön (toinen toimittaja Kalle Kallio)
 Operaatio Kekkonen (Tammi 2000) on humoristinen tutkimus Urho Kekkosesta (toiset kirjoittajat Vesa Sisättö ja Anu Ala-Korpela)

Lähteet
 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Esa Mäkinen

Esa Mäkinen (s. 1980) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Helsingin Sanomien toimituspäällikkönä. Hän on aikaisemmin työskennellyt HS:n kulttuuritoimituksessa, Ylioppilaslehden päätoimittajana, Kansan Uutisten toimittajana ja kirjallisuuslehti Kerberoksen toimitussihteerinä. Mäkisen esikoisromaani Totuuskuutio ilmestyi 2015.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Nationalliga A (salibandy)

Nationalliga A (lyh. NLA) on Sveitsin salibandyn korkein sarjataso sekä miehillä että naisilla. Liigasta käytettiin vuosina 2007–2013 nimeä Swiss Mobiliar League, mutta kaudesta 2013–2014 alkaen on käytetty uutta nimeä. Miesten liigassa pelaa kaksitoista joukkuetta ja naisten liigassa kahdeksan joukkuetta.

NLA joukkueet 2018 - 2019

Miehet 
 Alligator Malans
 SV Wiler-Ersigen
 Unihockey Tigers
 Chur Unihockey
 GC Zürich
 Floorball Köniz
 HC Rychenberg Winterthur
Zug United
 UHC Waldkirch-St.Gallen
 Kloten-Bülach Jets
 UHC Thun
 UHC Uster

Naiset 
 Piranha Chur
 Zug United
Kloten-Dietlikon Jets
 Red Ants Rychenberg Winterthur
Red Lions Frauenfeld
 UH Skorpion Emmental-Zollbrück
Wizards Bern Burgdorf
 Aegera Giffers-Marly
UHC Laupen ZH
Unihockey Berner Oberland

Sveitsin mestarit
Miesten mestaruuden voittaneet.

 1984–1985 - UHT Zäziwil
 1985–1986 - UHC Giants-Kloten
 1986–1987 - UHT Zäziwil
 1987–1988 - UHT Zäziwil
 1988–1989 - Chur Unihockey
 1989–1990 - Chur Unihockey
 1990–1991 - Chur Unihockey
 1991–1992 - Chur Unihockey
 1992–1993 - Chur Unihockey
 1993–1994 - Chur Unihockey
 1994–1995 - Chur Unihockey
 1995–1996 - Chur Unihockey
 1996–1997 - Alligators Malans
 1997–1998 - Chur Unihockey
 1998–1999 - Alligators Malans
 1999–2000 - Chur Unihockey
 2000–2001 - Chur Unihockey
 2001–2002 - Alligators Malans
 2002–2003 - Chur Unihockey
 2003–2004 - SV Wiler-Ersigen
 2004–2005 - SV Wiler-Ersigen
 2005–2006 - Alligators Malans
 2006–2007 - SV Wiler-Ersigen
 2007–2008 - SV Wiler-Ersigen
 2008–2009 - SV Wiler-Ersigen
 2009–2010 - SV Wiler-Ersigen
 2010–2011 - SV Wiler-Ersigen
 2011–2012 - SV Wiler-Ersigen
2012–2013 - Alligator Malans
2013–2014 - SV Wiler-Ersigen
2014–2015 - SV Wiler-Ersigen
2015–2016 - GC Zürich
2016–2017 - SV Wiler-Ersigen
2017–2018 - Floorball Köniz

Eniten mestaruuksia

Lähteet 
 Salibandyliiton kotisivu 

Sveitsin salibandy
Salibandysarjat
Niittyhepokatti

Niittyhepokatti eli kenttähepokatti (Decticus verrucivorus) on Euroopassa ja Siperiassa esiintyvä suurehko ja raskasrakenteinen hepokattilaji.

Koko ja ulkonäkö 
Niittyhepokatin yleisväritys vaihtelee harmaanruskeasta tummanvihreään ja etenkin siivissä ja takaruumiissa on voimakasta tummaa kuviointia. Satunnaisesti pohjaväri voi olla jopa punertava. Tuntosarvet ovat pitkät ja ohuet. Siivet ovat kapeat ja ulottuvat jonkin verran takaruumista pitemmälle. Naaraan ylöispäin kaartuva munanasetin ulottuu selvästi siipiä pitemmälle. Keskiruumiin selkäpuolella on koko selkäkilven pituinen keskiharjanne. Ruumiin pituus on koiraalla 27–34 mm ja naaraalla ilman munanasetinta 30–40 mm.

Levinneisyys 
Suomessa sitä tavataan maan etelä- ja keskiosissa, joissa se on yleinen. Laji kuitenkin harvinaistuu pohjoista kohti. Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan, vain pohjoisimmista ja eteläisimmistä osista se puuttuu. Idässä levinneisyys ulottuu Keski-Aasiaan.

Isossa Britanniassa laji on uhanalainen ja rauhoitettu.

Elinympäristö ja elintavat 
Niittyhepokatti elää nimensä mukaisesti lähinnä niityillä, kedoilla, kanervanummilla ja tienpientareilla kasvillisuuden joukossa. Joskus sitä tavataan soiltakin. Niittyhepokatti vaikuttaa suosivan jyrkkiä matalakasvustoisia rinteitä. Muista suurista hepokateista, kuten lehtohepokatista, poiketen laji sirittelee mieluiten kuumina kesäpäivinä auringonpaisteessa ja se sirittää vain päiväsaikaan. Äänenä on usein monta minuuttia yhtäjaksoisesti kestävä kirkas siritys. Koiraat saattavat kokoontua ryhmiksi, joissa ne kutsuvat naaraita yhdessä. Hepokatin siritys voi kuulua jopa 50 metrin päähän.

Ravinnokseen niittyhepokatti käyttää pääasiassa tuoreita kasvinosia, vain harvoin muita hyönteisiä. Laji kykenee lentämään, mutta tekee sitä varsin harvoin ja silloinkin vain aivan lyhyitä matkoja. Eläin viihtyy lähellä maanpintaa ja häirittynä pakenee hyppien ja kätkeytyy kasvillisuuden joukkoon.

Käsiteltäessä niittyhepokatti voi purra haavan.

Lähteet 
 Tietoa suorasiipisistä 
ZipcodeZoo: Decticus verrucivorus

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Niittyhepokatti (Decticus verrucivorus)

Hepokatit
Kaislahepokatti

Kaislahepokatti (Conocephalus dorsalis) on Suomessakin tavattava hepokattilaji. Sen tunnistaa hoikasta ulkomuodostaan ja pitkistä jaloistaan. Kaislahepokatti on rannoilla viihtyvä laji.

Lähteet 
 Tietoa suorasiipisistä 
 ZipcodeZoo: Conocephalus dorsalis 

Hepokatit
Joulupukki matkaan jo käy

Joulupukki matkaan jo käy () on J. Fred Cootsin ja Haven Gillespien säveltämä joululaulu. Kaksikko myös sanoitti alkuperäisen englanninkielisen version. Suomenkielisen version sanoituksen teki Saukki.

Englanniksi kappale esitettiin ensimmäisen kerran radiossa marraskuussa 1934. Suomessa Saukin käännöksen levytti ensimmäisenä Vieno Kekkonen vuonna 1959, minkä jälkeen sitä on levytetty lukuisia kertoja. Saukki levytti kappaleen myös itse "Pikkuoravien" kanssa sikermässä Pikkuoravien joulupotkuri 1 vuonna 1964.

Lähteet 

Vuoden 1934 kappaleet
Joululaulut
J. Fred Cootsin säveltämät kappaleet
Sauvo Puhtilan sanoittamat kappaleet
Paul d' Arnot

Paul d'Arnot on Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa ranskalainen meriupseeri.

Tarzan pelastaa d'Arnotin M' Bongan ihmissyöjäkylän kidutuspaalusta kesken kuolemantanssin säikyttelemällä ihmissyöjät tiehensä ja hoitaa hänet kuntoon viidakossa. Koska Tarzan osaa lukea ja kirjoittaa englantia, mutta ei puhua, he alkavat kommunikoida kirjoittamalla Tarzanin isän mökistä peräisin olleilla lyijykynillä puunkuorelle. D'Arnot opettaa Tarzanin puhumaan ranskaa, koska osaa sitä itse parhaiten. Upseeri vie Tarzanin Eurooppaan ja opastaa hänet sivistyneen maailman tavoille. Aivan loppuun asti Paul d'Arnot on Tarzanin uskollisin ystävä.

 Kirjallisuuden henkilöhahmot
 Edgar Rice Burroughsin romaanit
13 (Junon albumi)

13 on rap-artisti Junon ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 10. joulukuuta 2008. Albumin ensimmäinen näytekappale "Matkamies" julkaistiin syksyllä 2008. Albumin kannen on taiteillut rap-artisti Heikki Kuula ja albumin kaikista biiteistä vastaa Sakke Aalto.

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi: 
 Tuoreet Platat:

Lähteet 

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Junon albumit
Sakke Aallon tuottamat albumit
Pekolan Isku

Pekolan Isku (PIsku) on hattulalainen urheiluseura, joka perustettiin vuonna 1946. Seura keskittyy nykyään salibandyyn, jalkapalloon ja kuntoliikuntaan. Ennen lajeja olivat muun muassa hiihto, suunnistus, lentopallo ja yleisurheilu.

Jalkapallo
Edustus (Tampereen piirin 5.divari)
Ikämiehet 

Salibandy
Pisku edustus: Miehet (5-divari)
Edustus: Naiset (2-divari)
Team Pekis (3-divari)
Team Pekis 2 (5-divari)
Prostata (6-divari)
Ikämiehet
Juniorit

Aiheesta muualla 
 Pekolan Iskun kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Hattulalaiset urheiluseurat
Kaarle III

Nimitys Kaarle III voi viitata useaan eri hallitsijaan:

 Kaarle III, Espanjan kuningas 1759–1788
 Kaarle III, Lothringenin herttua 1543–1608.
 Kaarle III Paksu, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija 881–887
 Kaarle III Yksinkertainen, Ranskan kuningas 898–923
 Kaarle III, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle VI:n hallitsijanimi Unkarin kuninkaana
 Kaarle III, Itävallan keisarin Kaarle I:n hallitsijanimi Böömin kuninkaana
 Kaarle III, Monacon ruhtinas 1856–1889.
 Kaarle III, Bourbonin herttua 1521–1527.
 Kaarle III, Savoijin herttua 1504–1553.

Muita
 Charles Edward Stuart, kannattajiensa mukaan Kaarle III, pyrki epäonnistuneesti Englannin ja Skotlannin kuninkaaksi jakobiittikapinassa 1745
 Charles III (”Kaarle III”), Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas 2022–
Simon Sundsten

Simon Andreas Sundsten (s. 27. toukokuuta 1978 Pietarsaaren maalaiskunta) on suomalainen pituushyppääjä. Hän edustaa IK Falkenia ja häntä valmentaa Karl Sundsten.

Sundsten voitti 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden Göteborgissa 2000. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuodesta 1999 lähtien. Hän hyppäsi ennätyksensä 796 cm Lahdessa 2004. Halliennätyksensä 760 cm hän hyppäsi voittaessaan sisäratojen Suomen mestaruuden Oulussa 2001.

Aikuisten SM-mitalit 
Ulkoradat
1999 pronssia, 2000 hopeaa, 2001 hopeaa, 2002 pronssia, 2004 hopeaa, 2005 hopeaa, 2006 hopeaa, 2007 pronssia
Sisäradat 
2001 kultaa, 2002 pronssia

Lähteet 

Suomalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjoinen kiillotettu musta keramiikka

Pohjoinen kiillotettu musta keramiikka (Northern Black Polished Ware, NBPW) on keramiikkatyyli, joka liitetään intialaiseen noin 700–100 eaa. kukoistaneeseen kulttuuriin. Kausi voidaan jakaa vielä kahteen vaiheeseen, varhais- (700–400 eaa.) ja myöhäisvaiheeseen (400–100 eaa.)

Keramiikkatyylin nimi on hieman harhaanjohtava, sillä esineistöä on löytynyt muualtakin kuin Pohjois-Intiasta ja ne eivät aina ole mustia. Tyypin keramiikka on laajimmilla levinnyt keramiikkatyyli historiallisessa Intiassa. Sen leviäminen on yhdistetty Maurya-valtakunnan leviämiseen. Ensimmäiset NBPW-keramiikan tuotteet löydettiin 1800-luvulla ja Taksilasta 1913. Sittemmin melkein 1 500 kohteesta on löytynyt tämän tyylin keramiikkaa. Punjabissa, Haryanassa, Rajasthanissa ja läntisessä Uttar Pradeshissa NBPW-keramiikkaa edelsi maalattu harmaa keramiikka ja itäisessä Uttar Pradeshissa sekä Biharissa punamusta keramiikka.

Pohjoiseen kiillotetuun mustaan keramiikkaan liittyy monenlaisia astioita, jotka oli tehty hyvin hienojakoisesta savesta. Esineet olivat melko ohuita, joskus vain 1,5 senttimetriä paksuja. Astioilla oli kiiltävä pinta, mutta pinnoituksen tekotapaa ei nykyään varmuudella tiedetä. Esineet olivat yleensä maalaamattomia, mutta niissä sattoi olla erilaisia kuvioita, jotka oli maalattu usein keltaisella tai vaalealla sinooperilla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
http://lakdiva.org/coins/ruhuna/ruhuna_elephant_srivasta_disk.html

Intian historia
Keramiikan historia
Linn Ullmann

Linn Ullmann (alk. Karin Beate Ullmann, s. 9. elokuuta 1966 Oslo) on norjalainen kirjailija, kirjallisuusarvostelija ja toimittaja.

Ullmann on opiskellut Englannin kirjallisuutta New Yorkin yliopistossa, josta suoritti loppututkinnon. Ullmann on toiminut Norjan suurimman sanomalehden Aftenpostenin toimittajana ja kolumnistina.

Ullmanin teos De urolige (2015) on Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2016.

Yksityiselämä 
Ullmann on ohjaaja Ingmar Bergmanin ja näyttelijä Liv Ullmannin tytär. Hän on naimisissa Niels Frederick Dahlin kanssa, ja heillä on yhteinen lapsi. Ullmannilla on myös lapsi aiemmasta liitostaan ja kaksi adoptiolasta. Perhe asuu Oslossa.

Suomennettu tuotanto 
 
 
 
 
 
Rauhattomat. (De urolige, 2015). Suomentanut Katriina Huttunen. Like, 2016. ISBN 9789520115326.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Linn Ullmannin kotisivut 

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Joe Pavelski

Joseph "Joe" Pavelski (s. 11. heinäkuuta 1984 Plover, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelaa Dallas Starsissa, NHL:ssä. Pavelski on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. 

Sukutaustaltaan hän on amerikanpuolalainen.

Ura

Junioriura 
High schoolissa Pavelski pelasi koulunsa joukkueessa ja voitti Wisconsinin osavaltion mestaruuden vuonna 2002.

Pavelski aloitti junioriuransa USHL-liigan Waterloo Blackhawksissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 69 pistettä 60 ottelussa, ja kauden jälkeen San Jose Sharks varasi hänet vuoden 2003 NHL:n varaustilaisuudessa. Toisen kauden jälkeen hän siirtyi Wisconsinin yliopistoon pelaamaan kahdeksi vuodeksi yliopistosarjaan ja oli molempina vuosina joukkueensa paras pistemies.

Ammattilaisura 
Kaudeksi  Pavelski teki sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän aloitti kauden farmijoukkueessa Worcester Sharksissa AHL-liigassa, mutta nousi pian San Josen kokoonpanoon ja pelasi 12 ottelua tehoin 7 maalia ja 3 syöttöä ennen kuin loukkaantui. Koko kautena hän pelasi 46 ottelua.

Seuraavaksi kaudeksi Pavelski oli vakiinnuttanut pelipaikkansa San Josessa ja pelasi koko kauden jokaisen ottelun aina pudotuspeleissä karsiutumiseen saakka. Hänet valittiin Sharksin kapteeniksi kauden 2015–2016 alussa. Pavelski pelasi San Josessa 13 kautta, joiden aikana pelasi 965 ottelua joukkueen paidassa.

Heinäkuussa 2019 Pavelski siirtyi vapaana pelaajana Dallas Starsiin. Hän teki Starsin kanssa kolmevuotisen sopimuksen.

Maaliskuussa 2022 Pavelski teki Starsin kanssa yksivuotisen ja 5,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Dallas Starsin pelaajat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Amerikanpuolalaiset
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Adrastea

Adrastea voi viitata seuraaviin asioihin:
 Adrastea, Jupiterin kuu
 239 Adrastea, asteroidi
 Adrasteia, nymfi kreikkalaisessa mytologiassa
Waziri

Waziri on kuvitteellinen musta afrikkalaisheimo Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.

Kirjassa Tarzanin paluu Tarzan palaa "sivistyksestä" rakkaaseen viidakkoonsa. Hän on kuitenkin muuttunut: hän ei surmaa oikopäätä kohtaamaansa mustaa soturia, vaan pelastaa tämän hengen leijona Numan kynsistä . Soturi kuuluu Waziri-heimoon. Tarzanille käy ilmi, että kysymyksessä on sivistynyt heimo, joka inhoaa ihmissyöjiä, kuten niitä, joita Tarzan nuorempana surmasi ja joilta hän varasteli muun muassa myrkkynuolia. Tarzan hyväksytään heimon jäseneksi, kun hän opettaa heille uuden ja toimivan tavan metsästää norsuja. Nämä kaksi metsästystä ovat ainoat maininnat, joissa hän tappaa norsuja.
 
Arabialaiset orjarosvot ja heidän ihmissyöjäorjansa hyökkäävät wazirien kylään. Vanha päällikkö ja moni muu saa surmansa. Tarzanin johdolla kylän polttaminen estetään. Arabit surmataan tehokkaalla sissitaktiikalla, jossa heitä surmataan yksi kerrallaan. Nyt hänestä tulee heimon kuningas, ja tästä alkaen uljaat waziri-soturit liittyvät olennaisesti Tarzanin kohtaloihin. 

Wazirien alipäällikkönä toimii vanha soturi Muwiro. Hänen poikansa Wasimbu uhraa henkensä Janen puolesta, kun saksalaiset hyökkäävät Tazanin kotiin 1. maailmansodan aikana, mutta Muwiro pysyy mukana tarinoissa loppuun asti.   

Kirjan Tarzan ja Oparin aarteet tapahtumiin mennessä heimo on kuitenkin siirtynyt heimokulttuurista feodaaliseen suuntaan. He elävät Tarzanin ja Janen kanssa näiden plantaasilla, ja siellä he huolehtivat kokkauksesta, siivoavat ja hoitavat Janen ruusutarhaa .

He eivät enää kutsu Tarzania Wazirien kuninkaaksi, vaan puhuttelevat häntä "Suureksi Bwanaksi" (swahilia: tarkoittaa 'herraa'). Vastaavasti hän kutsuu heitä "lapsikseen". 

Afrikan kartan mukaan, joka esittää maanosaa kuten Burroughsin sen kuvitteli, Wazirien kylä sijaitsi jossain Angolassa; he kuitenkin muuttivat Tarzanin tilalle jonka sijaitsi Victoriajärven itäpuolella Brittiläisessä Itä-Afrikassa (tunnetaan nykyään Keniana).

Kuten Burroughs monta kertaa kirjoittaa, huolimatta vähäisestä lukumäärästään Wazirit ovat Afrikan pelätyimpiä sotureita, heitä pelkäävät niin arabiorjakauppiaat kuin ihmissyöjäheimotkin ja heidän maineensa tunnetaan niin läntisessä kuin itäisessäkin Afrikassa

Nimen alkuperä
Burroughs käytti Henry Morton Stanleyn kirjoituksia lähteenään kirjoittaessaan ensimmäisiä Tarzan-kirjoja. Hän on voinut yhdistää kahden historiallisen afrikkalaisen heimon nimet, jotka olivat Stanleyn mukana hänen matkatessaan kuuluisan orjakauppiaan Tippu-Tipin seurassa, nimittäin Wangwana, Ugandasta ja Wanyamwezi Tansaniasta.

Lähteet

Aiheesta lisää 
 Google Books esikatselu: Gone primitive By Marianna Torgovnick. Chapter 2: Taking Tarzan Seriously page 55. ISBN 9780226808321 
 
 Tarzanin Afrikan karttoja

 Kuvitteelliset kansat
 Edgar Rice Burroughsin romaanit
Malachor V

Malachor V on kuvitteellinen planeetta George Lucasin Tähtien Sota -universumissa. Planeetta esiintyi pelissä Star Wars: Knights of the Old Republic II: The Sith Lords ja se mainittiin ensimmäisen kerran pelissä Star Wars: Knights of the Old Republic.

Planeetan rakenne ja elämä
Malachor V on erittäin karu ja musta planeetta. Planeetta on itse asiassa vain iso kivenjärkäle, jonka sisuksissa virtaa myrkyllisiä kaasuja. Kaukaa katsottuna se näyttää asteroidilta, mutta sillä on kuitenkin elämälle soveltuva ilmakehä. Planeetan taivaalla on käynnissä päättymätön ukkosmyrsky, mutta se ei sisällä sadetta. Ainoa elävä älyllinen olento planeetalla on myrskypeto (Storm Beast). Ne ovat valtavia hirviöitä, jotka eivät halua muuta kuin lihaa ja verta.

Planeetalla tapahtunutta
Malachor V:llä sijaitsee myös muinainen sith-akatemia, Trayus Academy, ja tämän vuoksi Voiman pimeä puoli virtaa planeetalla voimakkaana. Akatemia on jäänyt jäljelle muinaisen Sith-imperiumin jäännöksenä, kuten Korribanin akatemia. Akatemia oli kuitenkin rakennettu lähelle planeetan sydäntä ja siksi se pysyi hyvin piilossa. Ei kuitenkaan tiedetä, miksi akatemia aikoinaan hylättiin.

Vuonna 3961 BBY planeetan kiertoradalla käytiin eeppinen Mandalorialaissotien viimeinen taistelu. Mutta taistelu ei kestänyt kovinkaan pitkään, sillä Malachor V:n voimat tekivät suurimman työn. Trayus Academy kykeni imemään vihaa ja kuolemaa itseensä ja Tasavallan ja mandaloriaanien taistelu ruokki sitä voimakkaasti, niin voimakkaasti, että monet kuolivat planeetan voimien vaikutuksesta. Tasavallan joukkojen johtaja, jediritari Revan ja hänen oppilaansa Malak kävivät planeetan pinnalla taistelun jälkeen ja löysivät akatemian. Voiman pimeä puoli alkoi vaikuttaa heissä voimaakkaasti ja tämä toimikin ensiaskeleena heidän lankeamiselleen pimeälle puolelle. Muutamia vuosia myöhemmin jedi Kreia saapui Malachoriin ja hän perusti oman sith-veljeskunnan. Tämä veljeskunta syntyi Malachorin taistelun yhtenä seurauksena, sillä Malachor ruokki itseään elämällä ja näiden sithien voima perustui samaan nälkään. Jos tämä veljeskunta olisi pysynyt vallassa, galaksista olisi aikanaan kadonnut kaikki elämä. Mutta sitten salaperäinen pakolaisjedi, joka toimi myös kenraalina Malachorin taistelussa, onnistui tuhoamaan veljeskunnan ja sen mahtavimat sithlordit Darth Trayan (Kreia), Darth Sionin ja Darth Nihilusin. Tämän jälkeen hän aktivoi planeetalle asennetun suuren varjogeneraattorin, joka repi planeetan kappaleiksi. Nykyään Malachor V on vain asteroidipilvi.

Tähtien sodan planeetat

en:List of Star Wars planets (M–N)#Malachor V
fr:Planètes de Star Wars: Knights of the Old Republic#Malachor V
Eureka (televisiosarja)

Eureka on yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, jonka loivat Andrew Cosby ja Jaime Paglia. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin yhdysvaltalaisella Sci Fi Channelilla 18. heinäkuuta 2006. Suomessa sarjan esittäminen alkoi lokakuussa 2008 Subin kanavalla.

Scifisarjojen Eureka, Warehouse 13 ja Alphas tapahtumat on linkitetty samaan maailmaan useiden crossover-jaksojen avulla.

Vuonna 2006 Sci Fi Channel julkaisi kahdeksan jakson pituisen Eureka: Hide and Seek -websarjan, jossa seikkailevat televisiosarjasta tutut näyttelijät.

Juoni 
Sarja kertoo kuvitteellisesta Eurekan pikkukaupungista, jonka asukkaat ovat lähes poikkeuksetta neroja. Heistä suurin osa työskentelee Global Dynamics -nimisessä Yhdysvaltain hallituksen tutkimuskeskuksessa, jonka sarjan pilotissa sanotaan olevan vastuussa suurimmasta osasta suurista teknisistä läpimurroista viimeisen 50 vuoden aikana. Koko kaupungin olemassaolo ja sijainti ovat tarkoin vartioituja salaisuuksia.

Sarja alkaa, kun US Marshal Jack Carter törmää Eurekaan kuljettaessaan karkulaista, omaa teini-ikäistä tytärtään Zoea, takaisin tämän äidin luokse Los Angelesiin. Pieleen menneen kokeen seurauksena kaupungin seriffi menettää jalkansa ja Carter huomaa päätyneensä kaupungin uudeksi seriffiksi. Vaikka Carter ei yllä samalle älylliselle tasolle muiden kaupungin asukkaiden kanssa, onnistuu hän silti yhdistelemään asioita muita paremmin ja siten toistuvasti pelastamaan Eurekan ja koko maailman potentiaalisilta katastrofeilta.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjaa kuvattiin eri kaupungeissa Kanadan Brittiläisen Kolumbian provinssissa.

Ensin 5. elokuuta 2011 Syfy ilmoitti tilanneensa kuusi jaksoa sarjan kuudetta kautta varten, mutta muutaman päivän jälkeen he ilmoittivat lopettavansa sarjan viidenteen kauteen. Tuon ilmoituksen jälkeen Syfy tilasi viidenteen kauteen yhden jakson lisää, jotta sarjalle saatiin kunnollinen lopetusjakso fanien suuren Twitter-viestityksen jälkeen.

Tuotantokaudet

Menestyminen 
Eurekan pilottijakso oli Sci Fi Channelin parhaiten arvosteltu scifisarjan pilotti. Myös toisella kaudella se oli Sci Fi Channelin eniten katsojia kerännyt sarja.

Palkinnot ja ehdokkuudet 
Vuonna 2007 Eureka oli ehdolla Emmy-palkinno saajaksi televisiosarjojen visuaalisten efectien johdosta. Samana vuonna sarja voitti Leo Awards -palkinnon visuaalisten efectien avulla. Vuonna 2009 sarja sai myös ASCAP-palkinnon.

Muissa medioissa 
26. elokuuta 2008 La-La Land Records julkaisi Eureka: Original Soundtrack From the Sci-Fi Channel Television Series -nimisen soundtrackin. 28 raitaa omaava albumi on suurimmaksi osaksi Bear McCrearyn säveltämä.

Vuoden 2009 alkupuolella Boom! Studios julkaisi kaksi Eureka-maailmaan sijoittuvaa sarjakuvalehteä.

Aaron S. Rosenberg (taiteilijanimellä Cris Ramsay) on kirjoittanut kolme Eureka-aiheista romaania; Eureka: Substitution Method (2010), Eureka: Brain Box Blues (2010) ja Eureka: Road Less Traveled (2011).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto  
 

Yhdysvaltalaiset draamakomediasarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Syfyn televisio-ohjelmat