Scrolls of the Megilloth

Scrolls of the Megilloth on australialaisen death metal -yhtyeen Mortificationin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992 Nuclear Blast Records -levymerkillä. Scrolls on yhtyeen kuuluisin, ylistetyin, äärimmäisin, synkein ja raain julkaisu. Albumin musiikki on silkkaa death metalia, ja sanoitukset käsittelevät suuntauksen tyypillisiä aiheita kristillisestä näkökulmasta. The Metal Observerin mukaan Scrolls on "mestariteos", "palanen australialaisen metallimusiikin historiaa" ja toi yhtyeen "death metal -suuntauksen eliittiin 1990-luvun alussa". The Metal for Jesus! -sivuston mukaan Scrolls oli yhtä merkittävä kristillisen metallimusiikin teko 1990-luvulla kuin Stryperin To Hell with the Devil oli 1980-luvulla. Albumilta kuvattiin neljä musiikkivideota. Scrollsista tuli niin maineikas, että kaikkia Mortificationin myöhempiä albumeita tultaisiin vertaamaan siihen. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 17. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.

Äänitys
Albumi äänitettiin Studio RBX:ssä, Richmondissa, Melbournessa ja miksattiin Toybox Studiosissa Northcoressa, Melbournessa. Albumin tuotti Doug Saunders. Mortificationin kokoonpano koostui laulaja-basisti Steve Rowesta, kitaristi Michael Carlislesta ja rumpali Jayson Sherlockesta. Sekä Carlisle että Sherlock lauloivat taustoja albumilla, ja Sherlock soitti soolokitaraa albumin päättävällä kappaleella "Ancient Prophecy", koska Carlisle oli pätevämpi rytmikitaristi kuin soolokitaristi. Tällä albumilla yhtye jätti thrash metal -juurensa ja siirtyi täysin death metaliin.

Yleiskatsaus
Scrolls of the Megilloth alkaa "Nocturnal"-kappaleen introlla, joka käsittää yöllisiä ääniä heinäsirkkojen sirinästä sammakoiden kurnutukseen, luoden kulttikauhuelokuvatunnelmaa. Tätä seuraa hitaasti voimistuva, uhkaava rummutus. Dropped D -vireinen kitarariffi käynnistää kaoottisen nopeuden, ja Steve Rowe murisee sanat "Nocturnal/ Creatures of the Night", jossa sana "Creatures" on lausuttu erityisen raastavalla, riipivällä äänellä. Tämän jälkeen albumi jatkaa grindcore-vaikutteisella death metal -linjalla, muistuttaen osin brittiläisen suuntauksen deathgrind-tyyliä. Enimmäkseen nopeatempoisena pysyvästä otteesta poikkeavat lähinnä laahustavat "Raise the Chalice" ja eeppinen päätöskappale "Ancient Prophecy". Albumin tunnistettavimpia piirteitä ovat Jayson Sherlocken nopea ja erikoinen tuplabasarityöskentely, Michael Carlislen raaka mutta tarkka kitarointi sekä Steve Rowen groovaava, korkeavireinen basson soitto ja erittäin matala murinalaulu, joka on erityisen korisevaa "Ancient Prophecy" -kappaleen eräässä säkeistössä. Uhkaavalla urkumelodialla alkava nimikappale "Scrolls of the Megilloth" on albumin tunnetuimpia kappaleita ja se julkaistiin singlenä. "Death Requiem" sisältää kolkkoa puheääntä, joka kuvailee hautajaistilaisuutta.

Sanoitukset ja aiheet
Sanoitukset albumilla ovat yhtä äärimmäisiä kuin musiikki. Yhtye käsittelee death metalin tyypillisiä aiheita, kuolemaa, väkivaltaa, okkultismia ja kauhua kristillisestä näkökulmasta: "Eternal Lamentationilla" jumalattomat kirkuvat tuskaansa helvetin liekeissä, "Terminate Damnation" kertoo henkisestä sodankäynnistä pahuutta ja moraalittomuutta vastaan ja "Necromanicide" varoittaa harjoittamasta spiritismiä kuolleiden tavoittamiseen, koska "vain demonit vastaavat niiden kutsuun". Konseptin takaa löytyy raamatullinen pohja: Scrolls of the Megilloth on vanhan testamentin termi viidelle käärölle (alun perin juutalaisessa Raamatussa, Tanakhissa, "Viisi megillaa"), jotka ovat Ruut, Salomon, Ester, Valitusvirret  ja Saarnaaja. Kansilehden sivuhuomautuksissa Steve Rowe selostaa, että näillä kirjoilla oli erityisasema juutalaisessa perinteessä, ja niitä luetaan edelleen usein tärkeissä juutalaisissa juhlissa, esimerkiksi Esterin kirjaa luetaan Purimin aikana. Jayson Sherlocken maalaamasta kansitaiteesta Rowe kertoo, että hämähäkinseitit viittaavat siihen, kuinka jotkut eivät koskaan lue näitä kirjoja ja että luuranko kuvastaa monia kristittyjä, jotka ovat osittain kuolleita koska eivät tunne Jumalan koko Sanaa.

Vastaanotto
Scrolls of the Megillothia pidetään yleisesti Mortificationin magnum opuksena - uransa huippusaavutuksena. No Life 'til Metal -sivuston kirjoittajan Scott Watersin mukaan albumista tuli niin maineikas ja ylistetty, että yhtyeen kaikkia myöhempiä julkaisuja tultaisiin aina vertaamaan Scrollsiin. The Metal Observerin kriitikko Chris Kraemer luonnehtii albumia "mestariteokseksi". Kraemerin mukaan Scrolls of the Megilloth on "palanen australialaisen metallimusiikin historiaa", ja hänen mukaansa tämän albumin ansiosta yhtye "kuului death metal -suuntauksen eliittiin 1990-luvun alussa". The Metal for Jesus! -sivuston Johannes Jonssonin mukaan albumi oli yhtä uraauurtava kristillinen metalliteko 1990-luvulla kuin Stryperin To Hell with the Devil oli 1980-luvulla. Samoin The Whipping Postin ja HM Magazinen kriitikko Matt Morrow nimittää albumia "death metalin klassikoksi". All Music Guiden Kirk Dombekin mukaan albumi "toi yhtyeelle huomiota metallimusiikin alakulttuurissa" ja "sisältää joitain pelottavimmista koskaan äänitetyistä lauluäänistä." Suosion siivittämänä albumin neljästä kappaleesta tuotettiin musiikkivideot, jotka ohjasi ja kuvasi videokuvaaja Neil Johnson. Musiikkivideot julkaistiin videokokoelmalla Grind Planets.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet

Yhtyeen kokoonpano albumilla
Steve Rowe – basso ja murina
Michael Carlisle – kitara ja taustalaulu
Jayson Sherlock – rummut ja taustalaulu

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1992 albumit
Australialaiset metallialbumit
Grindcorealbumit