joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
One for Sorrow


One for Sorrow on suomalaisen metalliyhtye Insomniumin vuonna 2011 julkaistu viides studioalbumi. Metallilehti Inferno nimesi One for Sorrow’n vuoden suomalaiseksi metallialbumiksi 2011. Suomen albumilistalla albumi sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi. Levy oli ensimmäinen, jolla kuultiin kitaristi Ville Frimanin puhdasta laulua Niilo Seväsen örinän rinnalla.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Niilo Sevänen – bassokitara, murinalaulu
 Ville Friman – rytmikitara, koskettimet, akustinen kitara, puhdas laulu
 Markus Vanhala – soolokitara
 Markus Hirvonen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Daniel Antonsson – kitarasoolo kappaleessa ”Only One Who Waits”
 Aleksi Munter – koskettimet

Arvostelut 
 Inferno: 
 Imperiumi.net: 8–

Lähteet 
 https://www.allmusic.com/album/one-for-sorrow-mw0002223514

Aiheesta muualla 
 
 Insomniumin viralliset kotisivut

Musiikkivideot 
 Through the Shadows
 Regain the Fire

Insomniumin albumit
Vuoden 2011 albumit
Lefter Küçükandonyadis

Lefter Küçükandonyadis (22. joulukuuta 1925 Istanbul – 13. tammikuuta 2012 Istanbul) oli turkkilainen jalkapalloilija. Hänellä oli isänsä puolelta kreikkalaisia sukujuuria. 

Küçükandonyadis aloitti uransa Taksim SK:ssa, mutta siirtyi vuonna 1947 Fenerbahçe SK -seuraan. Hänestä tuli myöhemmin ensimmäinen ulkomailla pelannut turkkilainen jalkapalloilija; vuosien 1951–1953 aikana hänen seuroinaan olivat ACF Fiorentina Italiassa ja OGC Nice Ranskassa. Turkkiin palaamisensa jälkeen hän pelasi jälleen Fenerbahçessa. Kaikkiaan Küçükandonyadis teki sille 423 maalia yhteensä 615:ssä ottelussa. Hän oli paras maalintekijä Turkin Superliigassa kaudella 1953–1954.

Küçükandonyadis oli mukana voittamassa Turkin Superliigan mestaruutta vuosina 1959, 1961 ja 1964. Hän lopetti uransa Turkissa vuonna 1964 ja pelasi yhden kauden Kreikan AEK Ateenassa. Loukkaantuminen pakotti Küçükandonyadisin vetäytymään.

Küçükandonyadis pelasi Turkin jalkapallomaajoukkueessa 46 ottelua ja toimi myös joukkueen kapteenina. Hän osallistui jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1954. Hän teki maajoukkueuransa aikana 21 maalia ja oli Turkin paras maalintekijä, kunnes hänet ohitti Hakan Şükür. Hän oli ensimmäinen turkkilainen jalkapalloilija, joka sai kultaisen kunniamitalin Turkin jalkapalloliitolta.

Küçükandonyadis toimi 1960–1970-luvuilla Egaleo FC:n (Kreikka), Supersport Unitedin (Etelä-Afrikka) ja lukuisien turkkilaisseurojen valmentajana. Hän kuoli vuonna 2012 kärsittyään sydämen vajaatoiminnasta.

Lähteet 

Turkkilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Zhuangologia

Zhuangologia (Zhuangin.: Hagcueŋь / Hagcuengh; yksink.: 壮学, perint.: 壯學; pinyin: Zhuàngxué) on zhuangien kieltä, kirjallisuutta, historiaa, uskontoa, taidetta, taloutta, etiikkaa ja kulttuuria tutkiva monitieteinen ala. Nykyajan zhuangologia tieteellisen tutkimuksen muodossa sai alkunsa jo 1900-luvun, mutta todellisesti se alkoi kehittyä vasta, kun Huang Xianfan julkaisi teoksen Zhuangin historiasta (1957).

Kuuluisia zhuangologeja
 Huang Xianfan (1899-1982)
 Huang Zengqing (1918-1995)
 Ban Xiouwen (1920-)
 Ouyang Ruoxiu (1928-) 
 Liang Tingwang (1937- ) 
 Pan Qixu (1938-) 
 Fan Ximu (1939-) 
 Qin Naichang (1947-2010) 
 Qin Cailuan (1950- ) 
 Qin Shengmin (1950-)  
 Zheng Chaoxiong (1951-) 
 Huang Guiqiu (1957-) 
 Huang Zhennan（1957-) 
 Liao Mingjun (1961-) 
 Wei Suwen (1963-) 
 Jeffrey Barlow
 David Holm

Lähteet

Aiheesta muualla 

The Zhuang Study Centre of Guangxi University for Nationalities  
David Holm  
Mo Juansheng, Kiinan zhuangologia. 

Kansatiede
Guangxi
Puistonurmikka

Puistonurmikka (Poa chaixii) on monivuotinen heinäkasvi, joka kasvaa Euroopassa.

Ulkonäkö 
Puistonurmikka kasvaa 60–90 senttimetriä korkeaksi ja tiheään mätästäen. Ulkonäöltään se muistuttaa korpinurmikkaa (Poa remota), johon verrattuna puistonurmikan väri on sinivihreä ja lehden kieleke lyhyempi. Puistonurmikan korren lehdet ovat 8–15 millimetriä leveitä ja lyhytsuippuisia. Kukintona on röyhy, tavallisesti melko tiheä. Tähkylöissä on neljästä viiteen kukkaa. Puistonurmikan ja korpinurmikan risteytyminen on mahdollista.

Levinneisyys 
Suomessa puistonurmikka on harvinainen, maan eteläosassa vakiintunut tulokaskasvi. Se kasvaa puistojen nurmikoilla ja lähimetsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2021: Puistonurmikan levinneisyys Suomessa.
 Den virtuella floran: Parkgröe (Poa chaixii) 
 ITIS: Poa chaixii 
 United States Department of Agriculture (USDA): Poa chaixii 

Nurmikat
Isä meidän (elokuva)

Isä meidän on Veikko Aaltosen ohjaama ja käsikirjoittama vuonna 1993 ilmestynyt suomalainen elokuva. Iiro Küttner toimi elokuvan dramaturgina.

Juoni
Isä meidän sijoittuu suomalaiselle maaseudulle. Hannu Kiviojan näyttelemä Juhani palaa lapsuudenkotiinsa vietettyään useita vuosia merellä. Hän lämmittää kylmän talon, jonka katon alla hänen lapsuudenmuistonsa heräävät henkiin. Juhani hakee myös vanhainkodista dementoituneen, pyörätuoliin joutuneen isänsä (Martti Katajisto) ja ryhtyy elämään tämän kanssa. Fragmentteina esitetyt lapsuuden muistot kuitenkin piinaavat Juhania ja vähitellen selviää, että isä on aikoinaan käyttänyt häntä hyväkseen.

Isä meidän on elokuva rakastamisesta ja anteeksiannosta sekä menneisyyden ja nykyisyyden välisestä suhteesta. Kysymys on siitä, pystyykö Juhani antamaan anteeksi isälleen sen, mitä tämä on hänelle tehnyt. Läsnä on takaumissa esiintyvä hirviö-isä (Matti Onnismaa) ja Martti Katajiston vanha mies, joka ei tunnu tajuavan nykymaailman tapahtumista enää mitään. Isä meidän on myös elokuva unohtamisesta ja siitä pystyykö menneisyyden jättämään taakseen. Elokuvan lopussa Juhani vie isänsä takaisin vanhainkotiin ja tulee itse isäksi. Vasta sitten kun menneisyyden kauhut on käyty läpi, hän pystyy aloittamaan oman elämänsä isänä ja aviomiehenä.

Palkinnot
Elokuva sai kolme Jussi-palkintoa, Kivioja parhaasta miespääosasta, Aaltonen ohjauksesta ja Olavi Tuomi kuvauksesta.

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset draamaelokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Veikko Aaltosen ohjaamat elokuvat
Vuoden 1993 suomalaiset elokuvat
Tyttö Harlemista

Tyttö Harlemista (engl. Hollow Image) on vuonna 1979 julkaistu draama/televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Robert Hooks, S. Pearl Sharp, Dick Anthony Williams, Hattie Winston, Morgan Freeman, Anna Maria Horsford, Samuel E. Wright, Minnie Gentry, Laurie Chock, Ted Beniades, Lea Scott, Arthur French ja Pat McNamara. Elokuvan on ohjannut Marvin J. Chomsky.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1979 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset televisioelokuvat
Kitron pesäpallostadion

Kitron pesäpallostadion on Alajärven kaupungissa sijaitseva pesäpallostadion, joka on valmistunut vuonna 1990. Kitron Stadion toimii Superpesis-seura Alajärven Ankkureiden kotikenttänä. Stadionin katsojakapasiteetti on 4000 katsojaa.

Stadionin hiekkatekonurmi vaihdettiin kesällä 2012, Ankkurien noustua edellisenä keväänä takaisin korkeimmalle sarjatasolle Superpesikseen.

Kuvagalleria

Lähteet 

Kitro 
Kitro
Alajärven rakennukset ja rakennelmat
Mikrokosmos (sarjakuva)

Mikrokosmos on strippisarjakuva, joka on ilmestynyt Ylioppilaslehdessä 1998–2000. Sen päähenkilöt ovat Hilja-Inkeri ja hänen ystävänsä Pjotr. Näsäviisas Hilja-Inkeri kyseenalaistaa aikuisten maailman käytäntöjä. Sarjakuvat on käsikirjoittanut Jenni Janatuinen, piirtänyt Petteri Tikkanen ja värittänyt sekä tekstannut Hans Nissen. Sarjan kokoelma-albumi ilmestyi 2005 Tammen kustantamana.

Albumi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kerttu Aitola: Tenavien Tellun sivistynyt sielunsisko. Ylioppilaslehti 2.9.2005.
 Anne Muhonen: Näsäviisastelua. Kvaak.fi 19.9.2005.
 Heikki Jokinen: Rakkaus hiipuu, mutta Hilja-Inkeri ei hiljene. Helsingin Sanomat 1.10.2006.

Strippisarjakuva
Suomalaiset sarjakuvat
Mirwais Ahmadzaï

Mirwais Ahmadzaï (syntynyt 1960) on sveitsiläissyntyinen sanoittaja, säveltäjä ja tuottaja. Hänen äitinsä on italialainen ja isänsä afganistanilainen. Hän on johtava ranskalaistyylisen progressiivinen housen käyttäjä. 1980-luvulla Ahmadzaï oli Taxi Girl -yhtyeen jäsen. 1990-luvun lopulla hän lähetti demon Madonnan omalle levy-yhtiölle, Maverick Recordsille. Madonna päätti ottaa Ahmadzaïn tuottamaan ja kirjoittamaan kappaleita tulevalle albumilleen Music (2000). Siitä tuli valtava menestys, ja se sai ehdokkuuksia ja palkintoja. Kolmea vuotta myöhemmin ilmestyi American Life, joka oli pääasiassa vain Ahmadzaïn ja Madonnan yhteistyötä. Se ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista menestystä johtuen sen ankarasta politisoivasta teemasta. Vuonna 2005 julkaistiin Madonnan kymmenes studioalbumi, Confessions on a Dance Floor, jonka tekemisessä Ahmadzaï oli myös mukana, joskin huomattavan paljon pienemmässä roolissa kuin edeltävillä albumeilla.

Ahmadzaï on tehnyt myös omaa soolouraansa. 1990 julkaistiin hänen oma albuminsa, Mirwais, joka piti sisällään yhdeksän kappaletta ranskaksi. 1999 hän teki sopimuksen Naïve Recordsin kanssa ja julkaisi singlen ”Disco Science”. Kappale oli menestyksekäs erityisesti klubeilla, ja sitä käytettiin myöhemmin Guy Ritchien elokuvan Snatch – hävyttömät soundtrackilla. Vuonna 2000 julkaistiin Ahmadzaïn toinen studioalbumi, Production, joka sisälsi myös Madonnan kanssa yhteistyönä tehdyn singlen ”Paradise (Not for Me)”. Myöhemmin Ahmadzaï on toiminut eri artistien laulunkirjoittana ja tuottajana.

Aiheesta muualla 

Viralliset kotisivut

Ranskalaiset muusikot
Ranskalaiset lauluntekijät
Ranskalaiset säveltäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Vavož

Vavož ( ja ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Valan sivujoen Uvan rannalla 133 kilometriä Iževskistä länteen. Kylä on Vavožin piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).

Kylä on perustettu vuonna 1716. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja ja venäläisiä.

Vavožista on maantieyhteydet Iževskiin ja Možgaan. Vavožin rautatieasemalle on matkaa 12 kilometriä. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Kylässä on keskikoulu, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vavožin piirin sivusto 

Vavožin piiri
Udmurtian kylät ja taajamat
Jar

Jar ( ja ) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkan sivujoen Tšeptsan rannalla 225 kilometriä Iževskistä luoteeseen. Taajama on Jarin piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2010).

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1836. Vuonna 1901 sen kautta rakennettiin rautatie. Vuonna 1938 Jar sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Taajaman kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Pudemin kautta Lesnajaan. Glazoviin on maantieyhteys. Jarissa toimii metsäteollisuusyritys, pellavanjalostuslaitos, tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja leipomo. Siellä on musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, ammattikoulu, opettajaopisto, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jarin piirin sivusto 

Jarin piiri
Udmurtian kaupunkityyppiset taajamat
Artturi Joulu – joulupukin poika

Artturi Joulu – joulupukin poika on yhdysvaltalais-englantilaisena yhteistyönä valmistunut animaatioelokuva vuodelta 2011. Elokuvan ohjasi Sarah Smith, ja suomi-dubbauksen ohjaajana toimi Antti L. J. Pääkkönen.

Suomenkieliset ääninäyttelijät

Lähteet
 http://www.imdb.com/title/tt1430607/
 http://www.biorex.fi/movie/6081/
 

Brittiläiset animaatioelokuvat
Vuoden 2011 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jouluelokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
3D-elokuvat
Vuoden 2011 brittiläiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Suomen Väestönsuojelujärjestö

Suomen Väestönsuojelujärjestö ry perustettu 20.11.1927, toiminta siirtyi osaksi Suomen Pelastusalan Keskusjärjestöä (SPEK) vuonna 1992.

Suomalaiset järjestöt
Säkylän yhteiskoulu

Säkylän yhteiskoulu on koulu, joka toimii Iso-Säkylässä Säkylässä. Rakennuksessa on luokat 7-9 luokille ja lukiolle.

Historia

Säkylän yhteiskoulun toiminta alkoi jo 1950-luvulla, mutta silloin koululla ei ollut omia tiloja. Koulukeskus rakennettiin alun perin 1970-luvulla, jolloin Säkylän yhteiskoulu muutettiin Säkylän yläasteeksi, jonka nimi vaihtui takaisin Säkylän yhteiskouluksi 27.4.2000. Tuolloin tontti koostui vain läntisimmästä rakennuksesta, jonka yhteyteen rakennettiin myöhemmin toinen osio, jossa sijaitsee lukion tilat, pienryhmän luokat ja auditorio. Isommassa ja vanhemmassa osiossa sijaitsee puolestaan ruokala, liikuntasali ja kaikki muut mahdolliset teorialuokat. Tontille rakennettiin ajan myötä myös pohjoisrajan viereen punainen tiilirakennus, jossa ovat teknisen työn tilat. Koulun rakentamiseen käytetyt materiaalit eivät olleet kovin kestäviä ja pitkäikäisiä, sillä 1990-luvulta lähtien rakennus alkoi kärsiä homevaurioista. Sen myötä koko koulurakennus ja sen tontti teknisten töiden rakennusta lukuun ottamatta koki vuosien 2010-2011 aikana mittavan saneerauksen, jossa poistettiin kaikki homevauriot, paranneltiin koulun pihaa ja sekä luokkien että käytävien järjestystä muutettiin. Teknisen työn luokka sai saneerauksessa omat uusitut tilansa myöhemmin ns. Taitotalosta.

Muuta

Koulussa opiskelee joka lukuvuosi yhteensä noin 350 oppilasta joista noin 200 (Säkylän ja Köyliön kuntien yhdistymisen jälkeen Lallin koulun luokat 7-9 siirtyivät Säkylän yhteiskouluun) on yläkoululaisia ja lukiolaisia on noin 150.

Lähteet

Suomen peruskoulut
Säkylän rakennukset ja rakennelmat
Lavotškin La 400 Dal

Lavotškin La-400 Dal oli Neuvostoliiton korkeatorjuntaa varten suunnittelema, mutta epäonnistunut ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Lavotškinin suunnittelutoimisto teki harvoja ohjushankkeita. Dal-hanke peruutettiin vuonna 1973. Ohjusjärjestelmätyyppiä ei siten hyväksytty lainkaan aktiiviseen palveluskäyttöön. Ohjustyypin ns. Nato-tunnus oli SA-5 Griffon, joka korvautui myöhemmin toisella (SA-5 Gammon, S-200). Itse ohjusosan nimitys oli V-1000.

Ohjusjärjestelmä oli raskas ja vaikeasti liikuteltava, mutta sen etuna oli muun muassa hyvin korkea pystyulottuvuus (apogee), noin 30 kilometriä. Vaakaulottuvuus oli noin 200 kilometriä. Ohjustyypin taisteluosa oli tarkoitus varustaa ydinlatauksella. Ydinkärki oli luultavasti tyypiltään RDS-4 Tatjana. Tatjana oli taktinen plutonium-pohjainen imploosioon pohjautuva fissioräjähde, voimakkuudeltaan noin Fat Man -pommin tasoa (30 kT).

Ohjusjärjestelmä oli täysin tutkaohjattu ja korkeatorjuntaan tähdätty (muun muassa korkealla lentävät tiedustelukoneet, kuten U-2).

Suunnittelutoimiston johtaja Semjon Lavotškin kuoli 9. kesäkuuta 1960, mikä vaikeutti ohjushankkeen toteutumista.

Lavotškin La-400 Dal oli syy siihen, ettei esimerkiksi S-50 tai S-100 -tunnuksia käytetty vastaavasti. Suomalaisen eversti Ahti Lapin mukaan La-400 Dalin oli tarkoitus olla S-50/S-51, La-420 Dal M:n puolestaan S-100. Lapin mukaan vastaavia tyyppinimityksiä lienee käytetty lähinnä Nato-maita hämäämään, sillä sellainen salaperäisyyteen verhoutuminen oli yleinen käytäntö Neuvostoliitossa.

Ohjustyypin suora perillinen oli S-200, mutta se vaikutti myös muiden it-ohjustyyppien (muun muassa S-125) kehittelyyn. Jatkoversio oli tyypiltään La-420 Dal M, jota ei sitäkään hyväksytty aluetorjuntaan.

La-400 Dalin suojauspiirin eli -katveen oli ilmeisesti tarkoitus kattaa Neuvostoliiton reunamilla sijaitsevista kaupungeista Tallinna, Leningrad ja Baku.

Lähteet

Lappi, Ahti: Ilmatorjunta Kylmässä Sodassa, Ilmatorjuntasäätiö, Jyväskylä, 2003 (Gummerus). ISBN 951-95594-4-2. (s. 96–98)

Aiheesta muualla 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": История создания 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Испытания 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Модернизация 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Боевые средства 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Зенитная управляемая ракета "400" 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Технические средства 
 ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС "ДАЛЬ": Иллюстрации 
 Encyclopedia Astronautica: Dal  
 http://www.fas.org/spp/starwars/program/soviet/v-1000.htm 

Ilmatorjuntaohjukset
Neuvostoliittolaiset ohjukset
Rohtomesikkä

Rohtomesikkä (Melilotus officinalis) on hernekasveihin kuuluva keltakukkainen ruohokasvi.

Ulkonäkö 
Rohtomesikkä kasvaa 30–150 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto on pitkä ja kapea, runsaskukkainen terttu. Kukat ovat keltaiset, 4–7 millimetriä pitkät. Palko on kurttuinen, 3–5 mm pitkä. Ulkomuodoltaan rohtomesikkä muistuttaa valkomesikkää (Melilotus albus) ja kukkivana se muistuttaa toista keltakukkaista lajia isomesikkää (Melilotus altissimus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Rohtomesikän (Melilotus officinalis) levinneisyys Suomessa.
 Luontoportti: Rohtomesikkä (Melilotus officinalis)
 Den virtuella floran: Gul sötväppling (Melilotus officinalis) 
 ITIS: Melilotus officinalis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Melilotus officinalis 
 Flora of China: Melilotus officinalis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Melilotus officinalis 

Mesikät
Ajannäyttäjä

Ajannäyttäjä eli ajannäyttäjähibiskus (Hibiscus trionum) on itäisen Välimeren alueella alkuperäisenä kasvava yksivuotinen hibiskuksiin (Hibiscus) kuuluva ruohokasvi.

Ajannäyttäjä kasvaa 15–60 cm korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen ja harvaan tähti- ja pitkäkarvainen. Lehdet ovat syvästi 3–5-liuskaiset. Kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Ne ovat 3–5 cm leveät ja väriltään kellanvalkoiset, terälehdet ovat tyveltä tummanvioletit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Ajannäyttäjä (Hibiscus trionum) Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Ajannäyttäjä – Hibiscus trionum
 Den virtuella floran: Timvisare (Hibiscus trionum L.) 
 ITIS: Hibiscus trionum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Hibiscus trionum 
 Flora of China: Hibiscus trionum 

Hibiskukset
TV4-gruppen

TV4-gruppen (viralliselta toiminimeltään TV4 AB, aiemmin Nordisk Television) on ruotsalainen kaupallinen televisioyhtiö, jonka omistaa ruotsalainen teleoperaattori Telia Company. TV4-gruppeniin kuuluvat televisiokanavat TV4, Sjuan, TV12, TV4 Sport, TV4 Fakta, TV4 Fakta XL, TV4 Film, TV4 Komedi, TV4 Guld ja TV4 HD.

Heinäkuussa 2018 Telia osti ruotsalaiselta Bonnierilta Bonnier Broadcastingin, johon kuuluivat Ruotsin TV4, C More ja suomalainen MTV. Kauppahinta oli 9,2 miljardia kruunua (888 miljoonaa euroa) käteisellä.
Kaupan jälkeen Ruotsin valtio tulee hallitsemaan yleisradioyhtiö SVT:n lisäksi maan suurinta yksityistä kanavaa. Maan poliitikot pitivät median keskittymistä valtion käsiin ongelmallisena. 

Marraskuussa 2019 kauppa sai hyväksynnän Euroopan komissiolta, ja 2. joulukuuta TV4-gruppen siirtyi Telian omistukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 TV4-gruppenin kotisivut  

TV4 Media
Ruotsalaiset televisioyhtiöt
Timur Ibragimov

Timur Taštursunovitš Ibragimov (; s. 12. lokakuuta 2000 Pietari, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura San Jose Sharksin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue San Jose Barracudassa. Ibragimov on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura 
Ibragimov vietti juniorivuotensa kotikaupungissaan Pietarissa. Hän oli kaudella 2015–2016 SKA Serebrjanye Lvyn C-nuorten paras maalintekijä 22 osumallaan. Kaudella 2016–2017 Ibragimov debytoi seuran A-nuorissa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi samassa liigassa pelaavaan toiseen pietarilaisjoukkueeseen, SKA-1946:een. Hän oli tehoilla 17+24=41 joukkueen neljänneksi paras pistemies Vladislav Tsitsjuran kanssa.

San Jose Sharks varasi Ibragimovin viidennellä kierroksella 164. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudella 2019–2020 hän debytoi miesten peleissä Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-joukkue SKA-Nevassa, jossa tulokaskausi toi 35 runkosarjaottelussa tehot 5+8=13. Ibragimov pelasi kauden aikana myös seitsemän ottelua SKA-1946:n MHL-joukkueessa.

Toukokuussa 2020 Ibragimov teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Kesäkuussa hänen vahvistettiin siirtyvän kaudeksi 2020–2021 lainalle SM-liigajoukkue Turun Palloseuran riveihin. Siirron taustalla oli myös joukkueen pelaajakoordinaattori Tomi Kallio, joka toimii myös Sharksin kykyjenetsijänä. Ibragimov teki miesten pääsarjadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 2. lokakuuta 2020 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin TPS:n kolmosketjun oikeaan laitaan Ruslan Ishakovin ja Topias Haapasen viereen. Ibragimov sai ottelussa jääaikaa 13.15 minuuttia. Hän teki myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa ja keräsi ottelusta teholukeman +2. Kaikkiaan Ibragimov pelasi ensimmäisen pääsarjakautensa aikana 51 runkosarjaottelua tehopistein 8+6=14 ja kuusi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hänen oli kuitenkin vaikea löytää vakituista roolia ja hänen ketjukaverinsa vaihtelivat paljon, joten Ibragimov ei onnistunut näyttämään täyttä potentiaaliaan. Pudotuspeleissä hän esiintyi varsin heikosti ja Ibragimov pelasi alle puolet TPS:n otteluista. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. SM-liigakauden päätteeksi, toukokuussa 2021 Ibragimov siirtyi AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuuteen. Hän pelasi siellä neljä playoff-ottelua ilman tehopisteitä.

Pelityyli 
San Jose Sharksin GM Doug Wilsonin mukaan Ibragimov on nopea ja fyysinen laituri, joka haistaa maalitilanteet. Wilsonin mukaan hän käyttää nopeuttaa vastustajien ohittamisessa ja häntä vastaan on vaikea pelata. Ibragimov on luonnehtinut itseään pelaajaprofiililtaan voimahyökkääjäksi, jolta löytyy myös nopeutta ja työmoraalia ajaa vastustajan maalille.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Venäläiset jääkiekkoilijat
San Jose Sharksin pelaajat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Johann Carl Fuhlrott

Johann Carl Fuhlrott (31. joulukuuta 1803 Leinefelde, Saksa – 17. lokakuuta 1877 Elberfeld, nyk. Wuppertal) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän tajusi Neanderthalista luolasta kalkkikiveä kaivaneiden työmiesten vuonna 1856 löytämien luiden merkityksen. Hänen maineensa perustuu siihen, että hän arvioi niiden olevan aiemmin tuntemattoman ihmislajin luita. Kaivostyöläiset olivat luulleet luiden kuuluvan karhulle, mutta Fuhlrott huomasi, että ne poikkesivat tavallisista ihmisenluista ja näytti niitä Bonnin yliopiston professorille Hermann Schaaffhausenille. He julkistivat löydön yhdessä 1857. Heidän näkemyksiään ei aluksi hyväksytty, koska ne poikkesivat Raamatusta, eikä Darwin ollut vielä julkaissut ajatuksiaan evoluutiosta. Fuhlrottia ja Schaaffhausenia pidetään nyisin paleoantropologian perustajina, ja heidän löytönsä on nimetty Homo neanderthalensis -nimellä löytöpaikan kunniaksi.

Aiheesta muualla

Fuhlrott Museum 
Neanderthal Museum

Saksalaiset antropologit
Saksalaiset paleontologit
Vuonna 1803 syntyneet
Vuonna 1877 kuolleet
Mauro Alanís

Mauro Alanís González (s. 15. tammikuuta 1934 Ciudad Madero) on meksikolainen entinen painonnostaja.

Alanís voitti vuonna 1959 Pan-Amerikan kisoissa pronssia alle 60-kiloisten sarjasta ja osallistui seuraavana vuonna samassa sarjassa olympialaisiin, joissa hän sijoittui viidenneksitoista. Hän oli alle 60-kiloisissa seitsemästoista Tokion olympialaisissa 1964 ja Méxicon kisoissa 1968 viidestoista alle 67,5 kilon sarjassa.

Lähteet 

Meksikolaiset painonnostajat Vuonna 1934 syntyneet Elävät henkilöt
Samettisumakki

Samettisumakki eli virginiansumakki (Rhus typhina, synon. Rhus hirta) on itäisessä Pohjois-Amerikassa alkuperäisenä kasvava ja Euroopassa koristepensaana viljelty sumakkikasvilaji.

Samettisumakki kasvaa 2–5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäiset. Suikeita sahalaitaisia lehdyköitä on 5–10 paria. Samettisumakin kukinto on pysty ja kapeasti kartiomainen, kukkiessaan väriltään vihertävä. Hedelmät ovat punaisia, tiheästi karvaisia luumarjoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arboretum Mustila: Samettisumakki (Rhus typhina)
 Suomen Lajitietokeskus: Samettisumakki (Rhus typhina)
 ITIS: Rhus hirta 
 United States Department of Agriculture (USDA): Rhus typhina 

Sumakkikasvit
Keinotekoinen juusto

Keinotekoiset juustot ovat pääasiassa soijapavuista valmistettuja juustomaisia tuotteita. Keinotekoisia juustoja valmistetaan myös riisistä ja manteleista. Keinotekoisia juustoja, kuten kasvipohjaisia maidottomia tuotteita yleensä, on saatavilla useissa eri muodoissa. Keinotekoisia juustoja käytetään yleensä erilaisista ruokavaliollisista syistä, esimerkiksi vegaanissa ruokavaliossa. Myös uskonnollisista syistä ja maitoallergian johdosta voidaan käyttää keinotekoisia juustoja.

Keinotekoisten juustojen rasvapitoisuus on normaaleihin juustoihin verrattuna alhainen. Rasvapitoisuus on samaa luokkaa vähärasvaisten juustojen kanssa. Keinotekoiset juustot eivät sisällä kolesterolia ja sisältävät yleensä soijaproteiinia ja isoflavoneja. Useisiin soijapohjaisiin juustoihin lisätään kalsiumia.

Juustot
Kari Saaren-Seppälä

Kari Saaren-Seppälä (s. 1940) on suomalainen diplomi-insinööri, systeemisuunnittelija ja muotoilija. 

Saaren-Seppälä kävi koulun Turussa ja valmistui ylioppilaaksi 1960. Tämän jälkeen hän kävi armeijan rannikkotykistössä 1960-1961. Saaren-Seppälä opiskeli Helsingin Teknillisessä Korkeakoulussa arkkitehtuuria 1961-1963 ja valmistui talo- ja sillanrakennuksen rakennusinsinööriksi vuonna 1970. Tämän jälkeen Saaren-Seppälän elämä suuntautui atk-alalle.

Seinätaulutekniikka eli Seinätekniikka
Kari Saaren-Seppälä tunnetaan systeemisuunnitteluun kehitetyn Seinätekniikan  uranuurtajana. Seinätekniikkaa kutsutaan myös nimillä Seinätaulutekniikka, Seinätaulumenetelmä sekä Wall Chart Technique. Menetelmässä neuvotteluhuoneiden seinille tehdään suunnitelmia suurina havainnollisina värikuvina pienistä tarrakiinnitetyistä osista, joita voi nopeasti siirtää, lisätä ja poistaa.  

Kun käyttäjät ymmärsivät systeemikuvaukset, he osallistuivat suunnittelutyöhön aktiivisesti. Saaren-Seppälä suunnitteli systeemien käyttäjien kanssa Seinätekniikalla kymmeniä atk-järjestelmiä mm. Unicille, Nesteelle, Imatran Voimalle ja Kemiralle, piti aiheesta seminaareja ja kirjoitti siitä kaksi suomenkielistä kirjaa. Teokset mainitaan Scandinavian Journal of Information Systems -lehdessä Juhani Iivarin ja Kalle Lyytisen (1998) katsauksessa skandinaaviseen tietojärjestelmätutkimukseen. 

Saaren-Seppälä osallistui keskusteluun käyttöliittymän ominaisuuksista 1990-luvun alkupuolella.

Seinätekniikkamenetelmän käytöstä on raportoitu esimerkiksi vanhusten palvelukeskuksen laatutyön yhteydessä
 ja terveydenhuollon tietojärjestelmien kehittämisen oppaassa , molemmat mainitut esimerkit vuodelta 2007.

Tuotesuunnittelu
Vuodesta 2005 lähtien Kari Saaren-Seppälä on suunnitellut Mestari™-tuotteita.

Polttopuiden kantamiseen ja säilyttämiseen suunniteltu Mestari-kantoteline palkittiin Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN-palkinnolla 2011 ja saksalaisella iF Product Design -palkinnolla 2012. 

Portaattomasti säädettävä Mestari-grilli sai 2009 Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN-palkinnon vuonna 2009. Mestari-grilli pääsi myös The Industrial Designers Society of American International Design Excellence Award –finalistiksi 2010.

Kirjat

Lähteet

Kirjallisuutta
 

 

Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset keksijät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
New Orleansin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

New Orleansin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on roomalaiskatolisen kirkon hiippakunta, jonka toimialuetta on Itä-Louisiana. Paavi Pius VI korotti sen hiippakunnaksi Espanjan hallintoaikana 25. huhtikuuta 1793, mikä tekee siitä Yhdysvaltojen toiseksi vanhimman hiippakunnan. Hiippakunnan katedraali on nimetty Ranskan kuninkaan Ludvig Pyhän mukaan. Nykyinen arkkipiispa on vuodesta 2009 ollut Gregory Michael Aymond.

Arkkipiispat
Antoine Blanc (1850–1860)
Jean-Marie Odin (1861–1870)
Napoléon-Joseph Perché (1870–1883)
Francis Xavier Leray (1883–1887)
Francis Janssens (1888–1897)
Placide Louis Chapelle (1897–1905)
James Blenk (1906–1917)
John Shaw (1918–1934)
Joseph Rummel (1935–1964)
John Cody (1964–1965)
Philip Hannan (1965–1989)
Francis Bible Schulte (1989–2001)
Alfred Clifton Hughes (2002–2009)
Gregory Michael Aymond (2009– )

Lähteet 

Louisiana
Yhdysvaltain katoliset hiippakunnat
Tietokonemuseo

Tietokonemuseo on tietokoneiden ja ohjelmistojen historian säilyttämiseksi tarkoitettu museo eli pysyvä, taloudellista hyötyä tavoittelematon, yhteiskuntaa ja sen kehitystä palveleva laitos. Jotkin tietokonemuseot sijaitsevat osana laajempaa kokonaisuutta, kuten lontoolaisessa Science Museumissa tai müncheniläisessä Deutsches Museumissa. Kaliforniassa sijaitseva Computer History Museum, Paderbornissa sijaitseva Heinz Nixdorf MuseumsForum ja Bletchley Parkissa sijaitseva The National Museum of Computing taas ovat pelkästään tietokoneille omistettuja museoita. Jotkin museot ovat erikoistuneet tietokoneiden varhaishistoriaan, joka alkoi ensimmäisten henkilökohtaisten tietokoneiden kehittymisen myötä. Toiset museot keskittyvät enemmän tutkimukseen ja historian säilyttämiseen, toiset opetukseen ja viihteeseen. 

Suomen tietokonemuseo toimii Jyväskylässä. Myös Tekniikan museossa Helsingissä on esillä Suomen tietokoneiden historiaa.

Termiä "museo" käytetään myös verkossa olevien kokoelmien yhteydessä. Verkossa toimivien museoiden laatu ja toimintapa vaihtelevat laajalti. Jotkin verkkomuseot esittelevät tietokoneiden kuvia, ja toiset taas keräävät kokoelmaa ja pyrkivät säilyttämään tietokoneiden historiaa. Verkkomuseot poikkeavat perinteisistä museoista lähinnä siinä, että verkkomuseoiden kokoelmiin ei voi tutustua fyysisesti.

Verkkomuseoita 

Alla on lueteltu verkossa toimivia merkittäviä tietokoneisiin keskittyneitä museoita. 
 bitsavers - kattava ohjelmisto- ja dokumenttiarkisto
 http://www.feb-patrimoine.com/english/bull_computer_index.htm
 Charles Babbage Institute
 Computer History Museum
 Columbia University Computing History
 Early Office Museum
 ENIAC Museum, University of Pennsylvania
 IBM Archives
 Information Processing Society of Japan – IPSJ Computer Museum
 Living Computer Museum - sallii rekisteröityneiden käyttäjien kirjautua telnet-yhteydellä museon kokoelmissa oleviin laitteisiin
 old-computers.com
 Russian Virtual Computer Museum
 The Apple Museum - museon kokoelmissa on yli 350 Applen tuotetta
 The Computer Collector
 Virtual Museum of Computing
 Tietokonemuseo.net

Museot
Gallianruusu

Gallianruusu (Rosa gallica) on keski- ja eteläeurooppalainen pensasruusu, joka on myös koristekasvi.
Gallianruusun risteymälajikkeita (Rosa Gallica-ryhmä) kutsutaan ranskanruusuiksi tai tarhagallianruusuiksi.

Gallianruusu kasvaa 1–1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen varressa on nystykarvoja ja harvassa käyriä piikkejä. Lehden muodostavat lehdykät ovat kooltaan 3–7 senttimetriä. Ne ovat nahkeita ja muodoltaan leveänsoikeasta lähes pyöreään. Gallianruusun kukat ovat suuret, ne voivat olla yksinkertaiset tai kerrotut, väriltään monen sävyiset. Kiulukka on kalju tai nystykarvainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Gallianruusu (Rosa gallica)
 Kasviatlas 2020: Gallianruusun (Rosa gallica) levinneisyys Suomessa.

Ruusulajit
Unkarin taideteollisuusmuseo

Unkarin taideteollisuusmuseo () on käyttö- ja koriste-esineitä esittelevä taidemuseo Budapestissa. Vuonna 1872 perustettu kokoelma sijaitsee nykyään Ödön Lechnerin suunnittelemessa museorakennuksessa.

Unkarin parlamentti päätti vuonna 1872 myöntää 50 000 forinttia taideteollisuusesineiden hankkimiseksi Wienin maailmannäyttelystä 1873. Esineiden oli tarkoitus muodostaa perusta uuden museon kokoelmille. Kokoelma oli alkuun esillä Kansallismuseossa, mutta sitten se siirrettiin vanhaan taidegalleriaan. Noin vuonna 1890 taideteollisuusmuseolle alettiin suunnitella omaa rakennusta. Suunnittelukilpailun voitti Ödön Lechnerin ja Gyula Pártosin ehdotus. Keisari Frans Joosef I avasi museon 1896 tuhatvuotisjuhlallisuuksien aikana.

Museon kokoelmissa on useita käyttö- ja koriste-esineitä. Kokoelmissa on noin 4 000 huonekalua, joista merkittäviä ovat erityisesti ranskalaiset renessanssihuonekalut 1700-luvulta ja art nouveauta edustavat esineet 1800- ja 1900-lukujen taitteesta. Keramiikka- ja lasikokoelmassa on noin 23 000 esinettä. Kultaseppäkokoelmassa on 11 000 esinettä, joiden valmistamisessa on käytetty esimerkiksi hopeaa, pronssia, tinaa ja rautaa. Esineistöön kuuluu kelloja, koruja ja ruokailuvälineitä. Tekstiili- ja vaatekokoelmassa on noin 17 000 työtä, ja siihen kuuluu maailman toiseksi suurin osmanimattojen kokoelma. Vanhimmat esineet ovat koptien tekstiilejä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Museon kotisivut 

Unkarin taidemuseot
Budapestin museot
The Artist

The Artist on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut ranskalainen Michel Hazanaviciusin ohjaama mustavalkoinen romanttinen mykkäkomedia. Sen pääosissa ovat Jean Dujardin ja Bérénice Bejo. Elokuvan tarina sijoittuu Hollywoodiin vuosien 1927–1932 väliseen ajanjaksoon. Jean Dujardin näyttelee George Valentinia, mykkäelokuvien tähteä, jonka ura uhkaa tyssätä äänielokuvan nousuun. Samaan aikaan näyttelijä Peppy Miller (Berenice Bejo) on nousemassa suureen suosioon. Valentinin ja Millerin tarinat kietoutuvat yhteen elokuva-alan myllerryksessä. Dujardinin ja Bejon rinnalla näyttelevät muiden muassa yhdysvaltalaiset John Goodman ja James Cromwell sekä englantilainen Malcolm McDowell studiomogulina, autokuskina ja hovimestarina. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 2. maaliskuuta 2012.

Elokuva palkittiin parhaan näyttelijän palkinnolla vuoden 2011 Cannesin elokuvajuhlilla, jossa elokuvan maailman ensi-iltanäytös järjestettiin. Elokuva sai kuusi Golden Globe -ehdokkuutta ja myöhemmin kymmenen Oscar-ehdokkuutta. Vuoden 2012 Bafta-palkintogaalassa The Artist palkittiin vuoden elokuvana sekä parhaasta ohjauksesta, käsikirjoituksesta, miespääosasta, kuvauksesta, musiikista ja puvustuksesta. Oscar-gaalassa elokuva sai viisi palkintoa muun muassa sekä parhaan elokuvan että parhaan ohjauksen palkinnon.

Näyttelijät

Vastaanotto

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut 
 
 The Artist Box Office Mojossa 
 The Artist Rotten Tomatoesissa 
 The Artist Metacriticissä 

Vuoden 2011 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset mustavalkoelokuvat
Ranskalaiset romanttiset komediat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat

Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
SAG-palkitut elokuvat
Taupo (tulivuori)

Taupo on tulivuori Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Sen keskellä on  supertulivuoren kaldera, joka nykyään on Uuden Seelannin suurin järvi Taupojärvi. Tulivuori on osa Taupon vulkaanista aluetta. Tulivuori purkautui ensimmäisen kerran arviolta 300 000 vuotta sitten. Noin vuonna 180 sattunut purkaus, joka tunnetaan myös nimellä Hatepen purkaus, oli yksi suurimmista purkauksista mikä on kirjattu ylös. Purkaus oli arviolta luokkaa 7. Tämän jälkeen vuori ei ole purkautunut. Tulivuoren lähistöllä on kuumia lähteitä ja Horomatangin, Rotokawan ja Turangin hydrotermisesti aktiiviset alueet.

Aiheesta muualla
 Taupo Uuden-Seelannin GeoNetin sivustolla

Uuden-Seelannin tulivuoret
Hollisterin mellakka

Hollisterin mellakka oli American Motorcyclist Associationin "Gypsy tour" -ajoissa vuonna 1947 tapahtunut välikohtaus, joka kesti noin 40 tuntia.

Tapahtumien kulku

Yhdysvaltain moottoripyöräharrastajien keskusliitto AMA järjesti Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä 4. heinäkuuta 1947 suuren ajotapahtuman Hollisterissa, Kaliforniassa. Noin 4 500 asukkaan Hollisteriin tuli 4 000 motoristia. Ajoihin osallistui myös sotaveteraaniryhmä, jonka nimi oli The Pissed Off Bastards of Bloomington, P.O.B.O.B. eli lyhyesti P.O.B. Ryhmää johti Otto Friendl. Muita osallistujia olivat muun muassa Market Street Commandos ja Boozefighters. Väkijoukko rikkoi Hollisterin keskustan katuun kaljapulloja, ja motoristit pitivät pääkadulla nopeuskilpailuja. Juovuksissa olevat nahkatakkiset, farkkuhousuiset motoristit ajelivat ympäri kaupunkia holtittomasti ja jopa ravintoloiden ovista sisään. Motoristeja loukkaantui kaatumisissa ja törmäyksissä. Varsinaisen mellakan käynnistivät Boozefighters. Syntyi joukkotappelu, humalaiset rähinöijät yritettiin vapauttaa väkivalloin, kaupungin seitsenhenkinen poliisi menetti tilanteen hallinnan ja osavaltion liikkuva poliisi tuli apuun. 40 tuntia kestäneessä riehunnassa loukkaantui 60, joista kolme vakavasti. 50 pidätettiin, pääosin rauhan häiritsemisestä, ja suurin osa häiriöteoista oli Boozefighters-moottoripyöräkerhon tekemisiä. Noin 20 poliisin joukko sai tilanteen hallintaansa 5. heinäkuuta 1947 mennessä. Rangaistusten kovuus vaihteli 25 dollarin liikennesakosta kolmen kuukauden vankilatuomioihin.

Mellakan jälkeisiä tapahtumia

Life-lehti julkaisi kuuluisaksi tulleen kuvan juopuneesta motoristista, mikä ei kuitenkaan ollut koko totuus tapahtumista. Hollisterin tyyppinen tapahtuma toistui pari kuukautta myöhemmin Riversiden kaupungissa.

AMA:n silloisen pääsihteerin väitetään tapahtuman jälkeen sanoneen, että prosentti moottoripyöräilijöistä oli huligaaneja, mutta sitä on mahdoton todistaa. Joka tapauksessa Riversiden sheriffi kutsui häiritseviä motoristeja lainsuojattomiksi.

Mellakka populaarikulttuurissa

Hollisterin ja Riversiden tapahtumat innoittivat Marlon Brandon tekemään elokuvan Hurjapäät, joka sai ensi-iltansa vuonna 1953.

Lähteet

Viitteet 

1947
Rikokset Kaliforniassa
Mielenosoitukset ja levottomuudet Yhdysvalloissa
Svart Records

Svart Records (virallisesti Oy Svart Musik Ab) on vuonna 2009 Turussa perustettu vinyylien julkaisuun keskittyvä riippumaton levy-yhtiö.

Svart Records -levymerkin pääasiallisiin tyylilajeihin kuuluvat muun muassa black metal, death metal, doom metal ja punk, ja se julkaisee sekä kotimaisia että ulkomaisia artisteja. 

Svart on myös tuonut ulkomaisia artisteja esiintymään Suomeen. Svart Records on ollut mukana järjestämässä konsertteja muun muassa artisteille Diamanda Galas ja Current 93.

Yhtyeitä

 Abhorrence
 Abyssion
 Acid King
 Ajattara
 Atomikylä
 Arktau Eos
 Axegrinder
 Baron
 Beastmilk
 Callisto
 Cardinal Wyrm
 Church of Void
 Circle
 Cult of Endtime
 Dark Buddha Rising
 The Deathtrip
 Death Hawks
 Death With a Dagger
 Domovoyd
 Essenz
 Garden of Worm
 The Gathering
 The Golden Grass
 Hard Action
 Heavydeath
 Hexvessel
 High Priest of Saturn
 The House of Capricorn
 Jess and the Ancient Ones
 Kalmah
 Katatonia
 Kesä
 Killing Joke
 Kimi Kärki
 Kimmo Kuusniemi Band
 Kohti Tuhoa
 Kollaa kestää
 Kovaa Rasvaa
 Kuolemanlaakso
 K-X-P
 Lama
 Lasten hautausmaa
 Lotus Thief
 Legend
 M.O.T.O.
 Malady
 Mantar
 Messenger
 Metsatöll
 Morbid Evils
 Mr. Peter Hayden
 Musta Risti
 My Dying Bride
 Nightsatan
 Night Viper
 Nyrkkitappelu
 Opium Warlords
 Oranssi Pazuzu
 Paavoharju
 Pentagram
 Pombagira
 Problems?
 Punaisen Kuningattaren Periaate
 Pyhä Kuolema
 Ratsia
 Reverend Bizarre
 Riitaoja
 Rippikoulu
 Sabbath Assembly
 Sammal
 Sarcofagus
 Seremonia
 Sink
 Skepticism
 Speedtrap
 Sweatmaster
 Sähkö-Isku
 Tombstoned
 Tusmørke
 Tähtiportti
 Uhrijuhla
 Unicef

Aiheesta muualla
 Svart Recordsin kotisivut 

Suomalaiset metallimusiikin levy-yhtiöt
Suomalaiset rockmusiikin levy-yhtiöt
Hardcore punk -levy-yhtiöt
USS Borie (DD-704)

USS Borie (runkonumero DD-704) oli Yhdysvaltain  laivaston Allen M. Sumner -luokan hävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Kearnystä New Jerseystä, missä köli laskettiin 29. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta kumminaan rouva Albert Nalle ja otettiin palvelukseen 21. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään N. Adair junior.

Palvelus 
Alus liitettiin Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon ja saapui Pearl Harboriin 4. tammikuuta 1945. Alus osallistui 24. tammikuuta Iwo Jiman tulitukeen sekä maihinnousuun 19.–23. tammikuuta. Liityttyään Task Force 38:aan alus osallistui Tokioon suunnattuihin iskuihin 16.–17. ja 25. helmikuuta, Okinawalle tehtyyn iskuun 1. maaliskuuta sekä Okinawan miehitykseen tähdänneisiin iskuihin 17. maaliskuuta – 14. toukokuuta. Alus osallistui taisteluosastonsa mukana Japanin kotisaarille tehtyihin iskuihin 9. heinäkuuta alkaen 9. elokuuta saakka, jolloin japanilainen itsemurhalentäjä osui koneineen aluksen kansirakenteisiin maston ja viiden tuuman tykkien tulenjohtotornin väliin. Alus kärsi merkittäviä vaurioita ja sen miehistöstä sai surmansa 48 ja 66 haavoittui.

Vaurioitunut alus palasi Saipanille ja tilapäiskorjauksia varten edelleen Pearl Harboriin. Alus vastaanotettiin 10. syyskuuta varsinaisia korjauksia varten kuivatelakalle Hunter's Pointissa Kaliforniassa, mistä se vapautui 20. marraskuuta. Alus lähti 4. helmikuuta 1946 San Diegosta Yhdysvaltain Atlantin laivastoon, missä se oli lukuun ottamatta yhtä palvelusrupeamaa Koreassa 6. syyskuuta 1950 – 9. kesäkuuta 1951 Task Force 77:ssä. Alus osallistui Hungnamin evakuointiin.

Alus osallistui viiteen partiomatkaan Euroopassa ja Välimerellä. Viimeisen matkansa 28. heinäkuuta – 4. joulukuuta 1956 aikana alus osallistui Yhdysvaltain kansalaisten ja Yhdistyneiden kansakuntien avustushenkilöstön evakuointiin Haifasta ja Gazasta.

Palvelus Argentiinan laivastossa 
Alus myytiin 1. heinäkuuta 1972 Argentiinalle, joka liitti sen samana päivänä laivastoonsa nimellä ARA Hipólito Bouchard. Alus osallistui Falklandin sotaan, jossa se saattoi muun muassa risteilijä ARA General Belgranoa kohtalokkaalla matkalla. Alus poistettiin alusluettelosta 1984 ja myytiin romutettavaksi vielä samana vuonna.

Lähteet

Viitteet 

Allen M. Sumner -luokan hävittäjät
Yhdysvaltalaiset Korean sodan sotalaivat
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan hävittäjät
Mies Marseillesta

Mies Marseillesta on vuonna 1937 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Tapio Ilomäki. Elokuva perustuu Simo Penttilän samannimiseen näytelmään vuodelta 1936. Elokuva kuvattiin Jäger-Filmin uudella studiolla Haagassa.

Elokuvan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 1937 Helsingissä Astor- ja Rea-teattereissa. Sen yleisömenestys oli kehno, ja kriitikot pitivät sitä pitkäveteisenä "elokuvattuna teatterina". Elokuvasta ei ole tiedossa säilynyttä materiaalia.

Juoni 
Tekniikan ylioppilas Petteri ja kapteeni evp. Jere Renkonen saapuvat Terijoelle arkkitehti Matti Marraksen vieraiksi tämän vuokraamaan huvilaan. Kesken kaiken paikalle saapuu huvilan omistaja venäläinen emigranttiruhtinas Asatiánts sisarentyttärensä Darjan kanssa. Petteri saa salakuuntelun avulla selville, että ruhtinas odottaa huvilaan "miestä Marseillesta". Tämän on määrä viedä salin suureen kaappiin kätketty salainen paperi rajan yli Moskovaan. Paperi sisältää tiedon ruhtinaan sukukalleuksien piilopaikasta.

Illan kuluessa selviää, että huvilaa on käytetty vakoiluliikenteen etappina ja kaapista on haettu papereita säännöllisin väliajoin. Lopulta paikalle saapuu myös "mies Marseillesta", joka osoittautuu kenraali Velikoviksi. Velikov aikoo kaapista saadun asiakirjan avulla todistaa uskollisuutensa uusille neuvostoisännilleen. Hän joutuu kuitenkin lähtemään rajan yli ilman papereita. Oikea salainen paperikin löytyy, ja ruhtinas Asatiánts saa selville sukunsa aarteen kätköpaikan.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1937 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset vakoiluelokuvat
Adoptioperheet

Adoptioperheet ry on kotimaasta ja ulkomailta adoptoitujen, adoptiota harkitsevien, adoptioprosessissa mukana olevien ja adoptiovanhempien yhdistys, joka pyrkii toiminnallaan tukemaan adoption koskettamia ihmisiä, ottamaan kantaa julkisuudessa käytävään adoptiokeskusteluun ja parantamaan adoptoitujen ja adoptioperheiden yhteiskunnallista asemaa. 

Yhdistys sai alkunsa vuonna 1997 nimellä Adoptiolasten vanhemmat ry, kun joukko adoptiolasten vanhempia törmäsi epäkohtiin, joihin halusi vaikuttaa. Vapaaehtoisuus on ollut merkittävä resurssi koko yhdistyksen toiminnan ajan, vaikka sillä nykyään on jo palkattuakin henkilökuntaa. Yhdistys järjestää muun muassa koulutus- ja keskustelutilaisuuksia ja tutustumismahdollisuuksia adoptioperheiden kesken sekä julkaisee jäsenlehteä. Yhdistys on valtakunnallinen, adoptiopalvelunantajista riippumaton ja sen jäseniksi voivat kuulua sekä kotimaasta että ulkomailta adoptoidut, adoptiota harkitsevat sekä adoptoineet ja adoptioperheen läheiset.

Adoptioperheet ry on Nordic Adoption Council (NAC), SOSTEn, Lastensuojelun keskusliiton (LSKL) ja Väestöliiton jäsen.

Aiheesta muualla
 Adoptioperheet ry

Suomalaiset järjestöt
Saamelainen korkeakoulu

Saamelainen korkeakoulu (virallinen nimi , ) on korkeakoulu Norjan Koutokeinossa. Saamelainen korkeakoulu on perustettu vuonna 1989 ja se on sijainnut vuodesta 2009 lähtien Diehtosiida-nimisessä tiederakennuksessa. Korkeakoulussa on noin 200 opiskelijaa ja 80 työntekijää, ja se on maailman ainoa korkeakoulu, jossa (pohjois)saamen kieli on koko oppilaitoksen pääasiallinen opetus- ja hallintokieli. Pohjoismainen saamelaisinstituutti (Sámi Instituhtta) on yhdistetty Saamelaiseen korkeakouluun vuonna 2005.

Rehtorit 
 1989–1996 Jan Henry Keskitalo
 1996–2000 Asta Balto
 2000–2003 Kjell Kemi
 2003–2007 Mai Britt Utsi
 2007–2011 Steinar Pedersen 
 2011–2015 Jelena Porsanger
 2015–2019 Gunvor Guttorm
 2019-2023 Láilá Susanne Vars

Lähteet 

Saamelaiset
Norjan yliopistot ja korkeakoulut
Koutokeinon oppilaitokset
Britt Robertson

Brittany Leanna ”Britt” Robertson (s. 18. huhtikuuta 1990 Charlotte, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen nuorena kotikaupungissaan Greenvillessä. Hän seurusteli näyttelijä Dylan O’Brienin kanssa.

Varhainen elämä 
Robertson syntyi huhtikuun 18. päivä 1990, North Carolinassa, Charlottessa. Hänen vanhempansa ovat Beverly ja Ryan Robertson, ja heillä oli yhteensä seitsemän lasta joista hän on vanhin. Hänellä on kolme sisarusta sekä kolme veljeä. Kaikki heidän lapsensa ovat käyneet kotikoulua.

North Carolinasta hän muutti Los Angelesiin yhdessä isoäitinsä Shuler Robertsonin kanssa ollessaan 14-vuotias. Hänen isoäitinsä muutti takaisin North Carolinaan hänen ollessaan 16-vuotias, ja jälkeen hän on asunut omillaan.

Ura 

Ensimmäisiä kertoja Robertson esiintyi erilaisissa rooleissa kotikaupunkinsa Greenvillen Little Theather nimisessä teatterissa.  Jonka jälkeen hän 12-vuotiaana aloitti koe-esiintymisissä käymisen ja sai roolin televisio ohjelmasta joka ei kuitenkaan ikinä saavuttanut suurta yleisöä.

Ensimmäinen kunnon roolin hän sai Crowing Pains nimisestä TV-elokuvasta vuonna 2004 jossa hän näytteli Michelle Seaversia.

Robertson myös esiintyy CSI ohjelman jaksossa "Go to Hell".

Vuonna 2008 Robertson näytteli päähenkilöä elokuvassa Trixie Stone.

Vuonna 2010 hän aloitti näyttelemisen sarjassa Under the Dome ja jatkoi aina vuoteen sarjan loppumiseen asti vuonna 2015.

Vuonna 2011 hän sai päähenkilön roolin elokuvaan The First Time jossa hän näytteli yhdessä tulevan poikaystävänsä Dylan O’Brienin, kanssa.

Vuonna 2015 hän näytteli yhdessä Scott Eastwoodin kanssa elokuvassa The longest ride sekä elokuvassa Tomorrowland yhdessä George Clooney ja Hugh Laurien kanssa.

Filmografia

Televisiosarjat

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 Clark, Cindy: It's a luxe life for Britt Robertson USA Today, 15.2.2010. 
 https://en.wikipedia.org/wiki/Britt_Robertson#cite_note-1

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Varjoluste

Varjoluste eli varjolehtoluste (Brachypodium sylvaticum) on monivuotinen heinäkasvi, joka kasvaa Euroopassa ja Aasiassa.

Ulkonäkö ja koko 
Varjoluste kasvaa 60–100 senttimetriä korkeaksi ja mätästäväksi. Sen lehtilavat ovat 4–12 millimetriä leveät, pitkäsuippuiset ja karvaiset. Varjolusteen kukinto on 6–15 cm pitkä tähkä, joka muuttuu yläosastaan nuokkuvaksi. Tähkässä on yleensä 5–10 tähkylää. Vihneet ovat yli senttimetrin pituiset.

Varjoluste Suomessa 
Suomessa varjoluste kasvaa ainoastaan Ahvenanmaalla, missä se on yleinen. Heinän kasvupaikkoja ovat rantalehdot ja -pensaikot. Se vaatii kalkkipitoisen kasvupaikan. Suomessa tavattavia varjolustetta muistuttavia heiniä ovat mäkiluste ja lehtokattara.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Varjoluste (Brachypodium sylvaticum)
 Kasviatlas 2021: Varjolusteen (Brachypodium sylvaticum) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Varjoluste (Brachypodium sylvaticum)
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Brachypodium sylvaticum 

Heinäkasvit
Scottish Rite Temple

Scottish Rite Temple, tunnetaan myös nimellä The Temple Downtown, on vapaamuurareiden valmistama rakennus skottilaiselle riitille. Rakennus sijaitsee Mobilen kaupungissa Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen ulkoasu on tehty muinaisegyptiläis-tyyliseksi ja nykyään rakennus on yksityisessä käytössä.

Rakennuksen suunnitteli amerikkalainen arkkitehti George Bigelow Rogers, rakentaminen aloitettiin vuonna 1921 ja päättyi vuonna 1922. Rakennus pääsi vuonna 1984 National Register of Historic Places -rekisteriin.

Lähteet 

Mobilen rakennukset ja rakennelmat
National Register of Historic Places -kohteet Alabamassa
Vapaamuurarius