joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Heikki Häkkä

Heikki Juhani Häkkä (s. 14. joulukuuta 1959 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän on koulutukseltaan teatteritieteen maisteri.

Häkkä on vuodesta 1981 toiminut useissa tehtävissä helsinkiläisessä Lähiöteatterissa, muun muassa Lomovina Tšehovin Kosinnassa 1991, Olavina Laulussa tulipunaisesta kukasta 2003 sekä Röllinä, Herra Huuna ja monien produktioiden lavastajana. Vuoden 2000 Nakit ja muusa oli hänen kirjoittamansa ja ohjaamansa.

Televisiossa Häkkä on nähty muun muassa Kotikatu-, Salatut elämät- ja Sydänjää-sarjoissa.

Elokuvat 
 Fievel matkalla Amerikkaan (1986) - Papa (ääni)
Basil Hiiri – Mestarietsivä (1986) - Tohtori Dawson (ääni)
 Itsestään selvä (1988)
 Fievel matkalla villiin länteen (1991) – Papa (ääni)
 Kuolema käy kuusi beessä (1993) - Jehovan todistaja
 Abrahamin poika (2012) – Abraham

Lähteet 

Suomalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset näyttelijät
Suren Erzinkjan

Suren Erzinkjan (ar. Սուրեն Երզնկյան, Ruotsissa Sourène Erzinkian-Lorelli, salanimet Imam Raguza, H. Lorelli ja Arzen tai Arsene Azatiani. 1881 Tiflis, Georgia – 1963 Ruotsi) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka loikkasi 1920–1930-lukujen vaihteessa Suomeen. 

Armenialaissyntyinen Erzinkjan toimi 1920-luvulla Neuvostoliiton kauppavaltuutettuna Suomessa ja häntä pidettiin Anastas Mikojanin suojattina. Erzinkjanin ja Neuvostoliiton Suomen-lähettilään Ivan Maiskin välinen valtataistelu johti lopulta siihen, että Erzinkjan loikkasi 1930.   

Erzinkjan kirjoitti Stalinista vuonna 1938 salanimellä Imam Raguza kirjan, joka julkaistiin Suomessa 1941 nimellä Moskovan hirmuvaltias. Teos kuului Suomessa sotien jälkeen niin sanottuihin kiellettyihin kirjoihin.  

Erzinkjan muutti Ruotsiin vuonna 1944 vaaran vuosien aikana. jossa hän jatkoi kirjoittamista. 

Hänen puolisostaan  Göta Fjäll-Erzinkianista, johon hän tutustui Helsingissä asuessaan, on tehty  dokumentti  Hennes armeniske prins vuonna 1997.

Vekselipetosjuttu 
Vuonna 1931 hänet tuomittiin kahdeksaksi kuukaudeksi vankeuteen yllytyksestä petokseen ns. vekselijutussa. Tapauksessa Ersinkian oli luovuttanut talonomistaja Herman Valentin Schalinille vekselin, jonka arvoa tämä taas oli vaatinut Neuvosto-Venäjän kauppavaltuuskunnan maksamaan. Valtuuskunnan mukaan Ersinkian ei kirjoitushetkellä ollut enää ollut sen palveluksessa. Schalin esitettiin petosyrityksessä vekselin omistajaksi, koska hän oli neuvotellut kauppavaltuuskunnan kanssa suurehkosta metsäkonsessiosta ja olisi siten ollut uskottava vekselin omistajaksi. Schalin tuomittiin petoksesta täyttä ymmärrystä vailla olevana kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen. Lääninvankilan lääkärin todistuksen mukaan hän oli psykopaatti ja vanhuuden tylsistyttämä. Oikeudenkäynnin kuulusteluissa Ersinkian ja Schalin kertoivat, että Itä-Karjalan metsäkonsessioneista kilpaillut Hella Vuolijoki oli suhteissa Tshekan kanssa ja antoi sille poliittisia tietoja. Tapauksessa tuomittiin kuritushuonerangaistuksiin myös liikemies Lauri Raikas sekä rouvat Hilma Koskinen ja Anna Niskanen (Eerola).

Teokset
Salanimellä Imam Raguza
 La vie de Staline, Paris : Fayard, 1938.; engl. The Life of Stalin; suomeksi Moskovan hirmuvaltias,  WSOY, 1941 
 Iivana mushikka ja kunnon neuvostolehmä, Omakustanne 1941
 Sovetismin luhistuminen Suur-Saksan iskuista, Omakustanne 1941
 Kaukasien min fosterjord, Dagens böcker, Malmö, tryckt i Lovisa 1944
  Kaukasiska folksagor, Helsingfors Söderström 1945 ja Stockholm : Koop. förb., 1945
Muilla salanimillä
Lorelli, H.: Kamo – tsaarivallan vihollinen. Gummerus 1934
Lorelli, Kamó tsarismens bekämpare, Lenins vän och lärjunge, Stalins kamrat och landsman. – Helsingfors, 1934.
Azatiani, Arsene, Stalin och Sovjetunionen. Uppsala : Nyblom & Hårshagen,1945.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kimmo Rentola: Neuvostodiplomaatin loikkaus Helsingissä 1930. Supo, 2007. (Ei myynnissä, saatavana Suposta)

Neuvostoliittolaiset diplomaatit
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Armenialaiset henkilöt
Göran Bergman

Göran Gustaf Konstantin Bergman (31. tammikuuta 1919 Helsinki – 9. heinäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) biologi, erityisalanaan lintutiede.

Henkilöhistoria
Göran Bergmanin vanhemmat olivat filosofian maisteri Gustaf Konstantin Bergman ja Esther Maria Stenbäck ja puoliso vuodesta 1943 Kajsa Ulla Forss. Bergman tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1946 ja lisensiaatiksi 1949. 

Bergman tutki etenkin Suomenlahden saaristolinnustoa ja hylkeitä. Hän oli Helsingin yliopiston eläinmuseon museonhoitaja 1958–1968 ja kustos 1968–1986. ja luonnonsuojeluaatteen voimahahmoja. Bergman julkaisi kymmeniä, pääasiassa saaristolinnustoa käsitteleviä, kirjoituksia sekä kotimaisissa että ulkomaisissa tieteellisissä sarjoissa. Hän oli Suomen lintuatlas -kirjan työryhmän jäsenenä 1970–1980-luvuilla. Työryhmä sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 1984.  Bergmanin etologinen lintututkimus sai myös jatkoa koiran etologiaa käsittelevässä kirjassa Koiran käyttäytyminen, joka oli ensimmäisiä alansa teoksia. Hän oli mukana ruotsinkielisen Naturväktarna-radio-ohjelman kaikissa lähetyksissä ohjelman alusta vuonna 1971 vuoteen 1990 saakka. Bergman oli myös innokas purjehtija ja saariston tuntija. Hän vietti kaiken vapaa-aikansa omassa saaressaan Porkkalassa, ja siellä hän teki myös suurimman osan kenttätyöstään vuoden 1963 jälkeen.

Bergman sai professorin arvonimen vuonna 1976, Suomen Tiedeseuran jäsen hänestä tuli 1955.

Teoksia 
 Lintujen elämä. Otava, Helsinki, 1953.
 Vår fågelskärgård. Söderström & C:o Förlags Ab, 1968.
 Linnut ja saaristomme. 1969.
 Koiran käyttäytyminen (Varför gör hunden så) , 1968 (uudistettu laitos 1980).

Lähteet

Suomalaiset ornitologit
 Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
 Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Durbanin kaupungintalo

Durbanin kaupungintalo on rakennus Durbanin kaupungissa, Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalissa. Se on järjestyksessään toinen rakennus, joka toimii Durbanin kaupungintalona. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Stanley G. Hudson. Hudson oli mieltynyt Pohjois-Irlannin pääkaupungin Belfastin kaupungintalon (rakennettu 1898–1906) suunnitteluun, ja suunnittelikin Durbanin kaupungintalosta lähes täysin samanlaisen. Uusbarokkinen kaupungintalo valmistui vuonna 1910.

Aiheesta muualla 
 Tietoa kaupungintalosta Durbanin kaupungin virallisilla sivuilla  (arkistoitu)

Etelä-Afrikan rakennukset ja rakennelmat
Kaupungintalot
1900-luvulla rakennetut hallintorakennukset
Reginald Pole

Reginald Pole (maaliskuussa 1500 – 17. marraskuuta 1558) oli Canterburyn arkkipiispa sekä katolisen kirkon kardinaali. Reginald Pole oli myös viimeinen katoliseen kirkkoon kuulunut Canterburyn arkkipiispa, sillä hänen jälkeensä virka siirrettiin anglikaaneille.

Reginald Pole oli katolisen kirkon historiassa poikkeuksellinen kardinaali, sillä hän ehti toimia kardinaalina 18 vuotta ennen kuin hän sai pappisvihkimyksen ja pääsi papiksi.

Englantilaiset kardinaalit
Canterburyn arkkipiispat
Cambridgen yliopiston kanslerit
Vuonna 1500 syntyneet
Vuonna 1558 kuolleet
Prosessi (täsmennyssivu)

Yleisesti prosessi tarkoittaa edistymistä tai toimenpiteiden sarjaa. Prosessi voi myös olla:
 kemiallinen prosessi, systeemin termodynaamisen tilan muuttuminen
 prosessi (tietotekniikka), suoritettavan tietokoneohjelman ilmentymä
 stokastinen prosessi, ajassa sattumanvaraisesti eteneviä todellisuuden prosesseja kuvaava matemaattinen prosessi
 Prosessi, oikeudenkäynti, jota käsittelevä lainsäädäntö tai oikeustieteen ala tunnetaan nimellä prosessioikeus
 prosessi, teollisuustuotannon termi
Jonsu

Jonsu (oik. Leena Johanna Salomaa, s. 18. tammikuuta 1984 Espoo) on suomalainen laulaja-lauluntekijä-muusikko, Indica-yhtyeen perustajajäsen, laulaja, viulisti ja kitaristi.

Elämä ja ura 
Jonsun isä on hiukkasfyysikko ja äiti musiikkileikkikoulun opettaja. Jonsu aloitti musiikin harrastamisen jo varhaislapsuudessaan. Hän on säveltänyt kuusivuotiaasta saakka, esikuvinaan Mozart ja Chopin. Neljävuotiaana ensimmäisen viulunsa saanut Jonsu siirtyi myöhemmin rockmusiikin pariin ja perusti Indican pienenä Minijousissa tapaamansa Heinin kanssa. Hän on käyttänyt lempinimeä ”Jonsu” lapsesta saakka. Se on ollut hänen muusikon salanimensä jo hänen äänitettyään vuonna 1992 lastenlauluja Tapiolan koulussa.

Jonsu lauloi muiden artistien mukana kappaleella ”Eternal Flame” (alkuperäinen esittäjä The Bangles). Kappale julkaistiin Lastenklinikoiden Kummit ry:n julkaisemalla levyllä Elämä lapselle 2004. Hän vieraili laulajana Nightwishin kappaleella ”Erämaan viimeinen”, joka julkaistiin singlenä joulukuussa 2007. Kappale on suomeksi laulettu versio yhtyeen Dark Passion Play -albumilla ilmestyneestä instrumentaalista ”Last of the Wilds”.

Jonsu on naimisissa Jesse Hietasen kanssa, ja heillä on yhteiset, vuonna 2015 ja vuonna 2019 syntyneet lapset. Anne Pohtamo-Hietanen on Jonsun anoppi.

Myöhempien aikojen esikuvakseen Jonsu on maininnut ainakin Kate Bushin. Indica esittää silloin tällöin Bushin "Wuthering Heights" -kappaleen keikoillaan.

Indican lisäksi Jonsu on esiintynyt myös duoyhtyeessä JED, jonka hän muodostaa yhdessä Tiktak-yhtyeestä tunnetuksi tulleen Empun kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Indican virallinen sivusto
 Jonsun diskografia Discogsissa

Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Indica
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heikki Saari (sanoittaja)

Heikki Juhani Saari on suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuinta tuotantoa ovat kappaleet ”Vain merimies voi tietää” ja ”Menen enkä meinaa”. Hän on myös tehnyt suomenkieliset sanat kappaleeseen "Hiljainen satama.

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Itä-Karibian dollari

Itä-Karibian dollari (valuuttakoodi ISO 4217 XCD, symboli $ tai EC$) on useimpien Itä-Karibian valtioiden järjestön (OECS) jäsenmaiden käyttämä rahayksikkö, joka otettiin käyttöön 1965. Itä-Karibian dollari jakautuu sataan senttiin. Vuodesta 1976 Itä-Karibian dollarin arvo on ollut kiinnitetty kiinteällä kurssilla suhteessa Yhdysvaltain dollariin 1 USD = EC$ 2,7. Ennen Yhdysvaltain dollariin kiinnittämistä Itä-Karibian dollari oli sidottu Englannin puntaan kurssilla $4,80 = 1 punta.

Itä-Karibian dollaria käyttävät valtiot ja alueet

Itä-Karibian dollaria käyttävistä alueista seuraavat kuusi ovat itsenäisiä saarivaltioita: Antigua ja Barbuda, Dominica, Grenada, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia ja Saint Vincent ja Grenadiinit. Kaksi on epäitsenäisiä alueita: Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvat merentakaiset alueet  Anguilla ja Montserrat. OECS:n jäsenvaltioista ainoana Brittiläiset Neitsytsaaret käyttää maksuvälineenään Yhdysvaltain dollaria.

Historia

Yhdistyneen kuningaskunnan Karibian meren omistuksilla (Brittiläinen Länsi-Intia) muodostettiin 1950 rahaliitto British Caribbean Territories Eastern Group, joka alkoi julkaista dollari-määräisiä kolikoita ja setelirahoja. Alueen valtioiden itsenäistyttyä Länsi-Intian dollari (BWI$) korvattiin 1965 nimellisarvostaan uudella Itä-Karibian dollarilla. Uudesta rahaliitosta jättäytyivät pois Trinidad ja Tobago, sekä myöhemmin myös Barbados.

1965–1983 Itä-Karibian maiden paperirahat laski liikkeeseen Itä-Karibian valuuttaviranomainen (engl. East Caribbean Currency Authority) ja vuodesta 1981 alkaen myös metallirahat. Nykyään Itä-Karibian dollarit julkaisee Itä-Karibian keskuspankki, (engl. Eastern Caribbean Central Bank)  jonka toimipaikka on Basseterressä Saint Kitts ja Nevisillä. Pankki perustettiin sopimuksessa, joka allekirjoitettiin 5. heinäkuuta 1983 Port of Spainissa.

Kolikot

Vuoteen 1981 saakka alueella olivat käytössä Brittiläisen Länsi-Intian kolikot. 1981 esiteltiin uusi kolikkosarja nimellisarvoiltaan 1, 2, 5, 10 ja 25 senttiä ja 1 dollari. Pyöreä alumiinipronssinen kolikkotyyppi muutettiin 1989 kymmenkulmaiseksi ja seos kuparinikkeliksi. Kolikoista on lyöty suurempiakin nimellisarvoja, mutta ne ovat keräilyrahoja, joita ei tapaa liikkeessä.

Setelirahat 
Vuonna 1965 East Caribbean Currency Authority julkaisi seuraavat paperirahat: 1, 5, 20 ja 100 dollaria. Itä-Karibian keskuspankki (Eastern Caribbean Central Bank) otti paperirahat painaakseen 1985, jolloin lisättiin 10 dollarin seteli. Yhden dollarin paperiraha korvattiin kolikolla 1989, ja 50 dollarin seteli julkaistiin 1993.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Itä-Karibian maiden keskuspankki 
 Setelit 
 Kolikot 

Amerikan rahayksiköt
Rahaliitot
Karibia
Taolaiset uskonnot

Taolaiset uskonnot määritellään usein Kiinassa kolmena tienä, jotka johtavat tasapainoon eli taoon. Niitä ovat taolaisuus, buddhalaisuus ja kungfutselaisuus. Jokainen näistä uskoista määrittelee omalla tavallaan sen, miten tao voidaan elämässä saavuttaa, ja tavallaan nirvanaan pyrkimistä voi verrata taon tavoitteluun.

Uskonnot
Pauanne

Pauanne on rakennusryhmä Kaustisella kirkonkylän eteläpuolella, Puhkionkallion laella. Se rakennettiin aikanaan kansanparantajien kokoontumis- ja hoitopaikaksi. Paikan rakentamisen aloitti 1983 perinteisin menetelmin Tapani Hietalahti. Hänen sanojensa mukaan

Rakennuksessa on järjestetty kansanparantajien kokoontumis- ja hoitotoimintaa sekä konsertteja. Paikka on tarjonnut matkailijoille majoitus- ja ravintolapalveluja.

Päärakennuksessa on käytetty luonnonkiveä ja puuta. Katto on paanukatto, joka on joskus tervattu. Alueella on myös paja, jossa takojat ovat järjestäneet kilpailuja, sekä puinen kotamainen yöpymismaja ja savusauna. Pauanteen rakentaminen paikallisin voimin alkoi vuonna 1983. 

Pauanne pakkohuutokaupattiin vuonna 1992 puolen miljoonan markan (n. 100 000 euroa) velkojen vuoksi. Se päätyi lopulta Aulis Junekselle.

Pauanteen saunarakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 2010, kun voimakas syöksyvirtaus ja kova ukkosmyrsky tekivät tuhojaan Kaustisella.

Viime vuosien tapahtumia 
 Sammon päivitys, muinaistaidetapahtuma 2006.
 Kaustisen Kamarimusiikkiviikko järjesti vuonna 2007 Pauanteella konsertin.

Lähteet 

Kaustisen nähtävyydet
Kaustisen rakennukset ja rakennelmat
Mynäjoki

Mynäjoki () on Mynäjoen vesistössä Mynämäen (aiemmin myös Mietoisten) ja Pöytyän (aiemmin Yläneen) kuntien alueella kulkeva joki, joka virtaa Mynämäen keskustan ja Mietoisten laajojen peltoaukeiden halki Mietoistenlahteen. Se saa alkunsa Kurjenrahkan kansallispuiston laidalla sijaitsevasta Mynäjärvestä. Joen toinen päähaara alkaa nimillä Raasinoja ja Raasinjoki Yläneeltä Raasin suoalueilta. Mynäjokeen tuovat vettä myös monet muut alueen soilta alkavat pienet joet ja purot, joten joen vesi on ruskeaa ja humuspitoista. Koska valuma-alueen järvisyys on vain 0,3 prosenttia, ovat virtaaman vaihtelut suuria. Niitä ovat lisänneet myös viime vuosikymmenten tehokkaat ojitukset joen alkuosien metsä- ja suoalueilla. Lähes kaikkiin Mynäjoen alajuoksun pieniin koskiin on joskus rakennettu saha tai mylly.

Vesistön tila 

Maatalous on Mynäjoen suurin ravinnekuormittaja, fosforista lähes 70 prosenttia ja typestä yli 60 prosenttia on peräisin maataloudesta. Peltojen osuus valuma-alueesta on suuri etenkin Mynäjoen alajuoksulla. Pistemäistä ravinnekuormitusta jokeen tulee Mietoisten jätevedenpuhdistamolta, Yläneen ja Mynämäen jätevedet johdetaan nykyään puolestaan Säkylän ja Raision puhdistamoihin. Mynäjoen veden laatu on välttävää ja sitä heikentävät valumavesien runsasravinteisuus ja savisuus. Keskimäärin joen fosforikuormitus oli vuosina 2000–2005 arviolta 4 tonnia ja typpikuormitus 88 tonnia vuodessa. Nykyisellään Mynäjoki, Laajoki ja  Hirvijoki kuljettavat mukanaan kymmenen prosenttia Saaristomereen tulevasta vuotuisesta typpi- ja fosforikuormasta.

Eläimistö
Mynäjokeen on istutettu aikaisempina vuosina jokirapuja, mutta ne kuolivat rapuruttoon ja liian happamaan veteen. Vuonna 2008 jokeen istutettiin täplärapua, jonka odotetaan menestyvän paremmin. Jokeen nousee Mynälahdelta jonkin verran taimenia, siikaa ja lohia. Paikallinen kalastusalue ja kalatalouskeskus ovat suunnitelleet myös lohi-istutuksia jokeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mynäjoen vesirakentamisen historiatietoja Turun ja Porin lääninkanslian vesiasioiden hakemistossa 

Mynämäen luonto
Pöytyän luonto
Yläne
Mietoinen
Suomen joet
Dollari

Dollari (symbolina usein $) on rahayksikkö ja rahayksikön nimi, jota käytetään useissa maissa käytössä olevista valuutoista. 

Näihin maihin kuuluvat esimerkiksi Yhdysvallat ja Equador.

Historia 

Dollari-nimitys tulee taalerista, saksalaisesta rahasta, jota käytettiin keski- ja uudella ajalla nykyisen Saksan ja Itävallan alueella. Sanan taustalla on saksankielinen ”laaksoa” merkitsevä sana Thal, ja tässä yhteydessä se viittaa ilmeisesti Böömin Sankt Joachimsthalin (nykyisen Jáchymovin) hopeakaivoksiin, joiden tuottamasta hopeasta lyötiin rahaa. Samanjohteisia rahayksiköitä oli käytössä myös Hollannissa (daalder) ja Ruotsissa (daler).

Yhdysvallat otti dollarin valuuttansa nimeksi vuonna 1792. Nykyään nimeä dollari käytetään yleisesti, kun tarkoitetaan nimenomaan Yhdysvaltojen dollaria.

Valtiot, joissa dollari on käytössä

Territoriot, joissa dollari on käytössä

 : Itä-Karibian dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari (Englannin punnan rinnalla)
 : Yhdysvaltain dollari
 : Kanadan dollari (Tanskan kruunun rinnalla)
 : Itä-Karibian dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Kanadan dollari (euron rinnalla)
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari

Valtiot, joissa dollari on epävirallisesti käytössä
 
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Hongkongin dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari
 : Yhdysvaltain dollari

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aasian rahayksiköt
Afrikan rahayksiköt
Amerikan rahayksiköt
Oseanian rahayksiköt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lähteettömät_artikkelit
Carpark North

Carpark North on tanskalainen alternative/electropop-yhtye. Sen jäsenet ovat Lau Højen (laulu, kitara), Søren Balsner (laulu, basso) ja Morten Thorhauge (rummut). 

Carpark North julkaisi ensimmäisen demonsa, Carstereon, vuonna 2001 ja siitä tuli Tanskan kautta aikojen eniten myyty demo. Debyyttialbumillaan Carpark North (2003) yhtye antoi uuden elämän tanskalaiselle electropopmusiikille. Albumia myytiin yli 50 000 kappaletta. Kyseisen albumin tuotti Jon Schumann, joka on tuottanut levyjä muun muassa Kashmirille ja Mewille. Albumi sisälsi singlenäkin julkaistun kappaleen ”Transparent and Glasslike”, josta tuli hitti ja joka soi elokuvassa Midsommer.

Carpark Northin toinen albumi All Things to All People (2005) myi Tanskassa kultalevyrajan rikki. Samana vuonna yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa.

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

EP:t

Singlet 
 Transparent and Glasslike 
 There's a Place
 Human 
 Best Day
 Shall We Be Grateful
 More

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu 
 
 Carpark North EMI:n sivuilla

Tanskalaiset rockyhtyeet
Soi-tin-me-not

Soi-tin-me-not on televisiosarjaan Soitinmenot perustuva albumi, joka sisältää sarjassa esitettyjä kappaleita. Albumin on julkaissut MTV Oy levymerkillä MTVLP 007 vuonna 1986. Albumi on julkaistu LP-levynä ja c-kasettina. Kaikki laulut sävelsi Aarno Raninen salanimellä George Romain ja sanoitti Pertsa Reponen salanimellä Alan Dorkin. Soitinmenot -sarjan lauluja julkaistiin lisää albumeilla Uffaffaa! ja Hui-Hai.

Kappaleet 

A-puoli
 
 
 
 
 
 
 

B-puoli

Laulajat 
 Eija Ahvo
 Susanna Haavisto
 Heikki Kinnunen
 Erkki Saarela

Tekijät 
Aarno Raninen (tuottaja, sävellys, sovitus, orkesterin johto)
Pertsa Reponen (sanoitus)
Harri Sutinen (äänitys)
Per Wallenius (äänitys)
Jorma Hämäläinen (äänitys)
Sirpa Haapaoja (kannen valokuvat)
Pike Rautiainen (kannen grafiikka)

Aiheesta muualla 
 "Soi-tin-me-not" -albumi Suomen äänitearkiston tietokannassa

Vuoden 1986 albumit
Soitinmenojen albumit
Uffaffaa!

Uffaffaa! on toinen studioalbumi televisiosarjassa Soitinmenot esitetyistä lauluista. Albumi on julkaistu Polarvox levymerkillä AMX 1057 vuonna 1986. Albumi on julkaistu LP-levynä ja C-kasettina. Albumin laulut sävelsi paria lukuun ottamatta Aarno Raninen salanimellä George Romain ja sanoitti Pertsa Reponen salanimellä Alan Dorkin. Soitinmenot -sarjan lauluja julkaistiin vielä kolmannella albumilla Hui-Hai, aiemmin on julkaistu albumi  Soi-tin-me-not.

Kappaleet 

A-puoli
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

B-puoli

Artistit 
 Heikki Kinnunen
 Eija Ahvo
 Susanna Haavisto
 Erkki Saarela

Katso myös
 Uffa Hintman

Aiheesta muualla 
 "Uffaffaa!" -albumi Suomen äänitearkiston tietokannassa

Vuoden 1986 albumit
Soitinmenojen albumit
Haukkavuoren näkötorni

Haukkavuoren näkötorni on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva näköalatorni. Tornin huippu on noin 72 metriä merenpinnan yläpuolella (toisten lähteiden mukaan 75 metriä). Näkötornista näkee selkeällä säällä hyvin pohjoiseen Kouvolan keskustaan (noin 47 km) ja etelään Suomenlahdelle Suursaareen (noin 40 km) asti. Rakennuksen arkkitehtuurityylit ovat jugend ja klassismi.

Historia

Haukkavuoren näkötorni on rakennettu alun perin vesitorniksi. Arkkitehti Jussi Paatelan suunnitteleman tornin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1914, mutta torni valmistui vasta 1920. Toisen maailmansodan aikana tornista valvottiin ilmatilaa. Se muunnettiin näkötorniksi 1960-luvulla, kun Metsolaan valmistui uusi vesitorni.

Oheistoiminnat

Haukkavuoren näkötorni on avoinna kesäkuukausina. Alatasanteella on ravintola. Tornissa on Kotkan kulttuuriasiainkeskuksen ylläpitämä taidenäyttelytila, joka on rakennettu entiseen vesisäiliöön. Näyttelytila on halkaisijaltaan 7,5 metriä ja korkeudeltaan 12 metriä.

Lähteet

Kotkan nähtävyydet
Kotkan rakennukset ja rakennelmat
Suomen näkötornit
Suomen vesitornit
Laikon lentokenttä

Laikon lentokenttä oli Rautjärvellä talvisodan aikana käytössä ollut lentokenttä. Kentältä operoi Lentolaivue 14.

Laikon sotalentotukikohta saatiin käyttöön juuri talvisodan alkuun mennessä, kun Lentolaivue 14 sai siirtokäskyn Suur-Merijoelta Laikkoon 10. lokakuuta 1939. Toiminta alkoi kymmenellä koneella, ja miehistöä reserveineen oli yhteensä 140.

Lentolaivue 14 teki pääasiallisesti tiedustelulentoja sekä osittain myös tiedustelukoneiden suojaus-lentoja  omalla vaatimattomalla hävittäjäkalustollaan. Koneet joutuivat lentämään pääasiassa öisin, sillä lentäminen päivänvalossa  vihollisalueella oli äärimmäisen vaarallista ja tappiot olisivat olleet suuret. Onnistuneen naamiointinsa vuoksi Laikon lentokenttä oli yksi harvoja tukikohtia, joka ei koskaan paljastunut viholliselle.

Sodan loputtua 13.3.1940 lentokenttä jouduttiin rauhanehtojen mukaan tuhoamaan.

Laikon sotalentotukikohdan muistomerkki paljastettiin 16.9.2001.

Aiheesta muualla 

Willimiehen jäljillä blogi: Rautjärvi / Lentolaivue 14

Suomen sodanaikaiset lentokentät
Talvisodan suomalainen ilmapuolustus
Rautjärven rakennukset ja rakennelmat
Rautjärven liikenne
Pienet-Antillit

Pienet-Antillit on saaristo Karibialla. Saariryhmä käsittää useita tuliperäisiä saaria, jotka muodostavat Karibianmerta idässä rajaavan ketjun. Saaristo sijaitsee Karibian laatan reunamilla.

Pienet-Antillit jaetaan paikallisesti eteläisiin tuulenpuoleisiin (Windwardsaariin) ja pohjoisiin suojanpuoleisiin (Leewardsaariin) saariin. Vallitseva tuulensuunta on etelästä pohjoiseen, joten tuulenpuolen saaret joutuvat ensimmäisenä myrskyjen armoille suojanpuolen saarten ollessa suojaisemmalla alueella.

Itsenäiset valtiot

Epäitsenäiset alueet

Saaret 
Pienten-Antillien merkittävimmät saaret pohjoisesta etelään ovat:
Leewardsaaret
 Yhdysvaltain Neitsytsaaret (Yhdysvallat)
 St. Thomas
 St. John
 St. Croix
 Brittiläiset Neitsytsaaret (Yhdistynyt kuningaskunta)
 Tortola
 Virgin Gorda
 Anegada
 Jost Van Dyke   
 Anguilla (Yhdistynyt kuningaskunta)
 Saint Martin / Sint Maarten (Ranska / Alankomaat)
 Saint Barthélemy (Ranska)   
 Saba (Alankomaat)
 Sint Eustatius (Alankomaat)
 Saint Kitts (Saint Kitts ja Nevis)
 Nevis (Saint Kitts ja Nevis)
 Barbuda (Antigua ja Barbuda)
 Antigua (Antigua ja Barbuda)
 Redonda (Antigua ja Barbuda)
 Montserrat (Yhdistynyt kuningaskunta)
 Guadeloupe (Ranska)
 Basse-Terre ja Grande-Terre
 La Désirade
 Les Saintes
 Marie-Galante
 Dominica (Dominica)
    
Windwardsaaret
 Martinique (Ranska)   
 Saint Lucia (Saint Lucia)
 Barbados (Barbados)
 Saint Vincent (Saint Vincent ja Grenadiinit)
 Grenadiinit (Saint Vincent ja Grenadiinit / Grenada)
 Grenada (Grenada)
 Tobago (Trinidad ja Tobago)
 Trinidad (Trinidad ja Tobago)
   
    
Leewardantillit, saaret Venezuelan rannikon pohjoispuolella lännestä itään:
 Aruba (Alankomaat)
 Curaçao (Alankomaat)
 Bonaire (Alankomaat)
 Venezuelan saaristo

Lähteet 
 Rogonzinski, Jan. A Brief History of the Caribbean.  New York: Facts on File, 1992.

Viitteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Massive Luxury Overdose

Massive Luxury Overdose on Army of Lovers-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991 Euroopassa ja Yhdysvalloissa alkuvuodesta 1992. Se on yhtyeen kaikkien aikojen myydyin studioalbumi. Albumia on myyty Suomessa yli 24 000 kappaletta.

Kappaleet

Standardipainos 
 Crucified
 Candyman Messiah
 Obsession
 We Stand United
 Say Goodbye to Babylon
 Ride the Bullet (1991 Remix)
 I Cross the Rubicon
 Supernatural (1991 Remix)
 Flying High
 Walking With a Zombie
 My Army of Lovers

Yhdysvaltain painos 
 Dynasty of Planet Chromada
 Crucified
 Candyman Messiah (US Version)
 Obsession
 We Stand United
 Say Goodbye to Babylon
 Ride the Bullet (US Version=
 The Particle Son)
 Someone Somewhere
 I Cross the Rubicon
 Flying High
 Walking With a Zombie
 Judgment Day

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1992 albumit
Army of Loversin albumit
Rapperswil-Jona Lakers

Rapperswil-Jona Lakers (entinen SC Rapperswil-Jona) on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka on perustettu vuonna 1945. Se pelaa Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla National League:ssa.

Raimo Summanen valmensi joukkuetta puolitoista kautta, saaden potkut joulukuussa 2009.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Stefan Hedlund 
 Apuvalmentaja: Sven Berger 
 Apuvalmentaja: Bert Robertsson 
 Maalivahtivalmentaja: Marc Eichmann  
 Fysiikkavalmentaja: Thomas Weber 
 Huoltopäällikkö: Andi Vogt 
 Puheenjohtaja: Claudio Bayer 
 Toimitusjohtaja: Janick Steinmann 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Markus Bütler 
 Pelaajakehitysjohtaja: Vjeran Ivankovic 
 Joukkueenjohtaja: Benno Lehmann 

Lähde: EliteProspects

Menestys Sveitsin pääsarjassa

Seurassa pelanneet suomalaiset
Janne Niinimaa
 Mikko Eloranta
 Tom Koivisto
 Kari Martikainen
 Mikko Peltola
 Jarno Peltonen
 Niki Sirén
 Marko Tuulola
 Jarkko Varvio
 Pekka Rautakallio

Seuraa valmentaneet suomalaiset

 Kari Eloranta 
 Raimo Summanen
 Pekka Rautakallio

Lähteet 
 Jääkiekkokirja (1993/1994 – 2008/2009)
 KalPa:n uutissivut

Viitteet

Aiheesta muualla
 Joukkueen kotisivu

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Rapperswil-Jonan urheilu
Bann

Bann (, ulsterinskotiksi Bann Wattèr) on pisin joki Pohjois-Irlannissa kokonaispituudella 129 km. Joki virtaa provinssin kaakkoisosasta luoteisrannikolle pysähtyen matkalla valtavaan Lough Neaghiin.

Joki on ollut merkittävässä asemassa Pohjois-Irlannin teollistumisessa, erityisesti koskien puuteollisuutta. Nykyään lohi-ja ankeriaskalastamot ovat joen taloudellisesti tärkeimmät laitokset. Jokea käytetään usein itäisen ja läntisen Pohjois-Irlannin rajana ja se kantaa nimeä "Bann Divine" (Jumalainen Bann). Kaupungit, piirit ja liiketoiminta Bannin länsipuolella nähdään usein köyhempänä kuin sen itäpuolella.  Ennen se nähtiin myös poliittisena ja uskonnollisena rajana, katolisten ja nationalistien asuessa enemmän lännessä ja protestanttien sekä unionistien enemmän idässä.

Ylempi Bann 

Ylempi Bann saa alkunsa Mournen vuoristosta Downin kreivikunnasta ja virtaa Lough Neaghiin Banngootin edustalla Armaghin kreivikunnassa. Pätkä on yksi suosituimmista kalastusalueista Euroopassa. Portadownin lähellä se yhtyy Newry Canaliin, joka ennen mahdollisti pääsyn Irlanninmeren eteläosiin.

Alempi Bann 

Alempi Bann virtaa virtaa Lough Neaghista Toomen kohdalta ja virtaa sieltä Atlanttiin johon se yhtyy Portstewartissa. Joki on kanalisoitu vesitie viiden sulun kera 51 kilometrin matkalla. Joki on suosittu vesiurheilujen sekä kalastuksen parissa jonka mahdollistaa vähäinen kauppaliikenne. Se myötäilee pääosin Antrimin ja Londonderryn kreivikuntien rajaa. Sen ainoa kaupallinen satama on Coleraine. Laivat Londonderryn ja Belfastin satamasta siirtävät hiiltä ja romumetallia sitä pitkin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Discover Northern Ireland - Ylempi Bann
Discover Northern Ireland - Alempi Bann
Waterways Ireland  - Alempi Bann

Pohjois-Irlannin joet
Callan

Callan on joki Pohjois-Irlannissa, joka yhtyy Blackwateriin 1,6 km ylävirtaan Bond's Bridgeltä. Se on purjehduskelpoinen jollille ja kanooteille 2 kilometriä Fairlwan Bridgelle. Se virtaa pääasiassa etelään Tullynawoodin järveltä, Darkleyn, Keadyn, Tassaghin läpi kohti Armaghia. Yläjuoksu Armaghin lähettyvillä on useita entisiä vesimyllyjä, jotka rakennettiin vesivoiman takia. Joen yli menee myös rautatiesilta Tassaghin kohdalla, joka kerran kantoi rautatielinjaa Armaghista Keadyyn.

Lähteet 
Culture Northern Ireland

Aiheesta muualla 

Pohjois-Irlannin joet
Bannin vesistö
Kotiteollisuus

Kotiteollisuus on pääasiassa käsityönä tapahtuvaa myyntituotteiden valmistusta kotona. Toisinaan jopa synonyymina pidettävä käsiteollisuus on kotiteollisuudelle hyvin läheinen käsite. Käsiteollisuus on kuitenkin elinkeinona harjoitettavaa aineenjalostustoimintaa, jota suoritetaan pääasiassa käsin ja työkaluilla paikallisissa pikkuliikkeissä välittömästi kuluttajia varten. Kotiteollisuuden tuotantokomitea on määritellyt kotiteollisuus-käsitteen vuonna 1949 seuraavasti: ”Kotiteollisuutta on sellainen kansan työnä suoritettu käsityö sekä vastaava työaineksien muokkaaminen, jolla on yksilöllinen sävy, jossa käytetään valikoituja työaineksia ja jossa käsityön ohella konevoimaa käytettäessä kaikki työn vaiheet huomioon ottaen kuitenkin yli puolet on käsityötä.”

Kotiteollisuus voidaan jakaa viiteen pääryhmään, jotka ovat puutyö, metallityö, kutoma- ja kehruutyö, ompelutyö sekä muut sekalaiset työt. Puutyön tärkeimpiä tuotteita ovat rakennukset, kalusteet, liikennevälineet, astiat, työkalut ja erilaiset tarve-esineet. Metallityö tuottaa pääasiassa raudasta, pronssista ja messingistä maataloustyökaluja, hevosenkenkiä, koruja ja koriste-esineitä. Kutoma- ja kehruutyö jalostaa kasveista saatavia kuituja ja eläimistä saatavaa villaa langaksi ja edelleen kankaiksi ja ryijyiksi. Ompelutyö on pääasiassa vaatteiden ja laukkujen valmistusta. Muihin töihin kuuluvat nahanjalostustyö, savenvalanta, kirjansidonta, kalastusvälineiden valmistus, kivenhakkaus ja sarvi- ja luuesineiden valmistus.

1900-luvun alussa Suomen taiteen kansallisromanttisena kautena löydettiin uudelleen kansan käsityö, taito joka oli opittu isiltä ja äideiltä. Taiteilijoiden innoittamina alettiin kopioida ja säilyttää perinteisiä malleja. Perinne erotti kotiteollisuuden taideteollisuudesta. Kotiteollisuuden ja ammattikäsityön erotti hallinnon kahtiajako: kotiteollisuutta hallinnoitiin maataloushallituksessa, ammattikäsityötä kauppa- ja teollisuushallituksessa. Kaupungeissa harjoitettu käsityö ei ollut sivutoimista, vaan tiukoilla ammattikuntasäädöksillä säädelty.

Sota- ja pula-aikana omatarvekotiteollisuuden ja luonnonmateriaalien merkitys kasvoi. Kotiteollisuus nähtiin perinteen ylläpitäjänä sekä taloudellisena ja työllistävänä toimintana, joka lisäksi tuotti viihtyisyyttä ja työn iloa. 1970-luvulla kotiteollisuutta ja paikallisuutta tuettiin valtion varoilla ja alan koulutus ammatillistui. Koulutuksen saaneet ammattilaiset toimivat itsenäisinä yrittäjinä, usein myös ohjaajina, koska kotiteollisuudesta oli tullut myös kodin ulkopuolella tapahtuvaa harrastustoimintaa.

Lähteet

Kotiteollisuus
Syyshortensia

Syyshortensia (Hydrangea paniculata 'Grandiflora') on japaninhortensian lajike, joka on suosittu koristepensas. Japaninhortensia (Hydrangea paniculata) on kotoisin alun perin Aasian itäosista.

Syyshortensia on pystykasvuinen pensas tai pikkupuu. Lehdet ovat 5–12 cm pitkät, soikeat ja hammaslaitaiset. Kukinto on 15–30 cm pitkä. Lähes kaikki kukat ovat neuvottomia. Väriltään ne ovat aluksi valkoisia, mutta muuttuvat myöhemmin punertaviksi ja lopulta ruskeiksi säilyen pensaassa kiinni pitkälle talveen.

Kasvupaikkavaatimuksiltaan syyshortensia menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla ravinteikkaassa maaperässä. Sitä voidaan pitää matalana leikkaamalla vuosiversoja keväällä, jättäen niihin 2–3 silmuparia. Yksittäisistä kukinnoista kehittyy tällöin myös kookkaampia. Syyshortensiaa voidaan talvenkestävyytensä vuoksi kasvattaa pohjoisempana kuin monia muita hortensioita. Suomessa se menestyy maan etelä- ja keskiosissa.

Lähteet 
 

Hortensiat
Leukippos (mytologia)

Leukippos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Periereen ja Gorgofonen poika ja Messenian kuningas. Vaimonsa Filodiken kanssa heillä oli tyttäret Foibe ja Hilaeira – joidenkin lähteiden mukaan myös Arsinoe.

Leukippos lupasi tyttärensä vaimoiksi Idakselle ja Lynkeukselle, mutta Kastor ja Polydeukes ryöstivät morsiamet. Tällöin sulhaset tarttuivat aseisiin hakeakseen neitonsa takaisin, ja seuranneessa taistelussa Lynkeus ja Kastor saavat surmansa. Lisäksi yleensä kerrotaan Zeuksen lyöneen Idaksen salamallaan. Polydeukes luopuu tämän jälkeen kuolemattomuudestaan voidakseen vaihtaa paikkaa vuorotellen veljensä kanssa.

Muita saman nimisiä mytologian hahmoja 
 Thespiadi, Herakleen ja Eurytelen poika
 Hippokoonin poika, joka osallistui Kalydonin metsäkarjun metsästykseen.
 Lamproksen ja Galateian tytär, jonka Leto muutti pojaksi.
 Oinomaoksen poika, joka rakastui Dafneen, ja tämän vältettyä miesseuraa, pukeutui naiseksi voidakseen ystävystyä tämän kanssa.
 Pomandroksen ja Tanagran poika
 Thurimakhoksen, Sikyonin kuninkaan, poika
 Ksanthioksen poika, joka rakastui omaan sisareensa ja tappoi vahingossa oman isänsä.

Lähteet 

Kreikkalainen mytologia
Moskovan Metro-2

Metro-2 on kaupunkitarina Moskovan alla oletettavasti sijaitsevasta salaisesta metroverkostosta. Tarinan mukaan järjestelmän rakentaminen aloitettiin Stalinin valtakaudella, ja se tunnettiin KGB:n antamalla koodinimellä D-6.

Rakennushankkeen alkamisen ajankohdasta on esitetty monenlaisia arvauksia. Kaukaisimmilaan ehdotetaan vuotta 1947. Tuona aikana mahdollisesti rakennettiin kapearaiteinen linja Kremlistä yhdelle Stalinin datšalle Moskovan ulkopuolella.

Venäläisten toimittajien mukaan Venäjän turvallisuuspalvelu FSB tai Moskovan (julkisen) metron virkamiehet eivät ole kieltäneet tai myöntäneet Metro-2:n olemassaoloa.

Huhujen mukaan Metro-2:n linjasto on jopa julkista metroverkkoa pidempi. Metro-2:ssa kerrotaan olevan neljä linjaa, jotka sijaitsevat seitsemän kerrosta maanpinnan alapuolella. Verkoston sanotaan yhdistävän Moskovassa ja sen läheisyydessä sijaitsevia, kansallisesti tärkeitä paikkoja kuten Kremliä, Lubjankaa, hallituksen lentokenttää (Vnukovo-2) ja Ramenkin maanalaista kaupunkia.

Urbaanin löytöretkeilyn harrastajaryhmä Diggers of the Underground Planetin johtaja väitti sattumalta löytäneensä erään verkoston sisäänkäynneistä vuonna 1994.

Erään lähteen mukaan kaikki Metro-2:sta saatavilla oleva tieto on spekulaatiota, jonka tueksi ei ole esitetty asiakirjalähteitä tai valokuvia. Metro-2:sta ovat kertoneet ihmiset, jotka ovat sanoneet olleensa rakentamassa sitä tai jotka ovat löytäneet sen osia sattumalta urbaanin löytöretkeilyn yhteydessä. Luotettavat todisteet verkoston olemassaolosta kuitenkin puuttuvat.

Vuonna 1991 Yhdysvaltain puolustusministeriö julkaisi raportin poliittisen ilmaston muutoksesta. Sen mukaan neuvostoliittolaiset ovat rakentaneet syvällä kulkevan metroverkoston Moskovaan, joka vie kaupungin ulkopuolelle. Eri laitoksia yhdistää toisiinsa maanalainen linjaverkko, minkä kautta johtajisto voidaan evakuoida nopeasti ja turvallisesti. Lisäksi viime vuosina useampikin entinen neuvostovirkailija on vahvistanut, että jotakin Metro-2:n tapaista löytyy maan alta.

Joidenkin lähteiden mukaan linja kulkee myös Ramenkiin, valtaisaan bunkkeriin, johon ydinsotatilanteessa voisi majoittaa yli 15 000 henkeä jopa 30 vuoden ajaksi.

Populaarikulttuurissa Metro 2 on esiintynyt esimerkiksi Metro 2033 -kirjasarjassa ja -videopeleissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aiheeseen liittyvä artikkeli (venäjäksi) 
 Yksityiskohtainen analyysi verkostosta (venäjäksi)
 GlobalSecurity.org:n artikkeli (englanniksi)
 BBC-uutisten artikkeli (englanniksi)
 Verkkosivusto Metro-2:sta (venäjäksi)
 Verkoston oletettu kartta (venäjäksi)
 Moscow's "Metro-2": The Ultimate "Secret Subway", Moscow's Metro-2: Fact or Fantasy? commentary about various aspects of Metro-2 lore, sometimes smug, sometimes satirical but readable. 
 Google Video claiming to show Metro 2's existence

Kaupunkitarinat
Moskovan metro
Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto

Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto () on Trondheimissa sijaitseva Norjan toiseksi suurin yliopisto, joka kantaa päävastuun maan teknillisestä korkeakouluopetuksesta. Yliopistossa voi opiskella teknillisten aineiden lisäksi muun muassa yhteiskuntatieteitä, humanistisia tieteitä, arkkitehtuuria, lääketieteitä ja luonnontieteitä.

Oppilaitoksessa on yhdeksän tiedekuntaa, joissa on 55 laitosta.  Yliopiston päätoimipaikka on Trondheimissa (jossa on 11 kampusta) ja sivukampukset Ålesundissa ja Gjøvikissä. Vuonna 2022 NTNU:n verkkosivu ilmoitti opiskelijamääräksi noin 42 000 ja henkilökunnan suuruudeksi 9 000. Yliopiston vuosibudjetti oli 9,4 miljardia Norjan kruunua.

Kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi NTNU:n tieteellisten näyttöjen perusteella maailman huippuyliopistojen listan sijaluokkaan 101-150.

Historia
Yliopiston historia alkaa vuodesta 1870, jolloin Trondheimin teknillinen opettajakoulutus alkoi. Vuonna 1910 se osaltaan muodosti tuolloin perustetun Norjan teknillisen korkeakoulun.

Nykyinen teknis-luonnontieteellinen yliopisto perustettiin 1996, jolloin Norjan teknillinen korkeakoulu (NTH), Allmenvitenskapelige høgskole (AVH), Lääketieteellinen tiedekunta (Det medisinske fakultet (DMF)), Trondheimin taideakatemia (Kunstakademiet i Trondheim) ja Trondheimin konservatorio liittyivät yhteen. Aikaisemmin muut yksiköt AVH:ta lukuun ottamatta muodostivat löyhemmin yhteenliittyneen Trondheimin yliopiston.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston kotisivut

Norjan yliopistot ja korkeakoulut
Trondheim
2 Fast 2 Furious

2 Fast 2 Furious on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut elokuva, joka on jatko-osa elokuvalle Hurjapäät. Elokuvalle on tehty kuusi jatko-osaa: Hurjapäät: Tokio Drift, Fast & Furious, Fast & Furious 5, Fast & Furious 6, Fast & Furious 7 ja Fast & Furious 8.

Juoni 

Autokilpailukohtauksen päätteeksi poliisi nappaa Brian O’Connerin ja uhkaa tätä vankilatuomiolla lähinnä ykkösosassa tehtyjen tekojen perusteella – ellei hän suostu auttamaan virkavaltaa soluttautumalla huumekeisari Carter Veronen palvelukseen ja auttamalla poliisia nappaamaan tämän.

Brian suostuu, mutta poliisin hänelle tarjoama pari ei kuitenkaan kelpaa, vaan sellainen pitää hakea vanhasta kaverista Roman Pearcesta. He soluttautuvat roiston palvelukseen kuljettaakseen tämän huumerahoja, samalla kun poliisi valmistautuu pidättämään tämän heti, kun tämä ottaa likaiset rahat vastaan. Verone pakenee veneellä ja Brian sekä Roman aikovat hypätä Yenkolla veneeseen. He onnistuvat, mutta Roman murtaa kätensä ja Brian saa lievän aivotärähdyksen. Verone osoittaa kaksikkoa haulikolla, mutta Roman antaa Brianille pistoolin. Brian ampuu Veronea olkapäähän, ja kun tämä yrittää ottaa vielä haulikkoa, Monica tulee kannelle ja ottaa sen itse.

Rooliluettelo

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä 2 Fast 2 Furious on yhtä tympeä autorymistely kuin edeltäjänsäkin: ”Keskiössä ovat komeat ja coolit mutta tarinahenkilöinä täysin yksiulotteiset kukkoilijat, joiden lakia uhmaava elämäntapa ja toinen toistaan kiillotetummat kaarat ovat vähä-älyisen glorifioinnin kohteena.”

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Leffatykin arvostelu

Hurjapäät
Vuoden 2003 yhdysvaltalaiset elokuvat
John Singletonin ohjaamat elokuvat
Loits

Loits on virolainen metallimusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen musiikki on alalajiltaan black metallia. 

Bändi on toiminut useista vaikeuksista huolimatta jo vuodesta 1996 lähtien. Yhtyeeltä on julkaistu  kolme albumia: Ei kahetse midagi, Vere kutse kohustab ja Must album. 

Kantaa ottavien kansallismielisten sanoitustensa vuoksi yhtye on herättänyt ristiriitaista huomiota. Yhtyeen sanoitukset kertovat kansallisesta ylpeydestä, patriotismista ja esi-isen kunnioittamisesta.

Kokoonpano 
Laulu, kitara: Lembetu 
Basso: M. Divine 
Kitara: Karmo 
Kitara: Kuriks 
Koskettimet: Karje 
Rummut: Atso

Diskografia

Albumit
Must album (2007)
Vere Kutse Kohustab (2004)
Ei Kahetse Midagi (2001 / 2006)

EP:t
Ei Kahetse Midagi (2007)
Vere Kutse Kohustab (2004)
Legion Estland (2003)
Meeste muusika (2004)
Mustad laulud (2007)
Raiugem ruunideks (2009)

DVD:t
Leegion laval 12.01.2007 (2007)
Vere Kutse (2006)

Musiikkivideot
Aeg Ärgata
Kodu

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtyeen kotisivut
Imperiumi.net bändin haastattelu

Virolaiset metalliyhtyeet
ITIN

ITIN eli IT-instituutti on teknillinen korkeakoulu, joka sijaitsee Cergyssä lähellä Pariisia. Koulu on perustettu vuonna 1988 ja siellä on noin 700 opiskelijaa, joista osa on vaihto-oppilaita.

ITIN on yhteistyössä eurooppalaisten ja muiden maiden yliopistojen sekä korkeakoulujen kanssa, Suomessa esimerkiksi Jyväskylän yliopiston ja Seinäjoen sekä Kemi-Tornion ammattikorkeakoulujen kanssa. ITIN toimii myös yhteistyössä turkulaisten korkeakoulujen tieto- ja viestintätekniikan opetus- ja tutkimuskäytön verkoston (eRappu) kanssa.

Kampus

ITIN:in kampus sijaitsee Cergy Saint Christophen Technoparcissa noin 25 kilometriä Pariisista.

Pariisista pääsee kampukselle noin 40 minnuutissa RER -paikallisjunan A-linjalla läheiselle Cergy-Saint Christophen asemalle ja Charles de Gaullen kansainväliseltä lentoasemalta sinne pääsee bussilla noin tunnissa.

Koulutusohjelma

Master 

 Master M2IRT, IT Management and Engineering, (ITIN).
 Master MTIC, Management of information and communication technologies, (ITIN, Cergy-Pontoisen yliopisto)
 Master Computer networks, (ITIN, Pierre ja Marie Curien yliopisto)
 Master Networks and systems engineering, (ITIN, Versailles-Saint-Quentin-en-Yvelinesin yliopisto
 Master Security of Contents, Networks, Telcos and Systems, (ITIN, Versailles-Saint-Quentin-en-Yvelinesin yliopisto)
 Master SIIC (Intelligents and communicant Systems, (ITIN, Cergy-Pontoisen yliopisto)
 European Master in Interactive Multimedia EMIM, (kuuden eurooppalaisen yliopiston master)
 Master TIM (Mobile Telecommunication and IT), (ITIN, ENSEA)

Aiheesta muualla 

 ITIN:in verkkosivut  
 ITIN:in verkkosivut 
 ITIN alumnien sivut 
 Wiki 
 Oppilaskunnan (BDE) sivut  
 Kansainvälisen oppilaskunnan sivut  

Ranskan yliopistot ja korkeakoulut
Val-d’Oise
Isaac Herzog

Isaac Herzog (, s. 22. syyskuuta 1960) on työväenpuoluetta edustava israelilainen poliitikko ja oli vuoteen 2011 hyvinvointipalveluista vastaava ministeri.

Herzog valittiin knessetiin ensimmäisen kerran 2003 ja nimitettiin asuntoministeriksi Ariel Sharonin hallitukseen 2005. Vuoden 2006 vaalien jälkeen hänet nimitettiin perusturvaministeriksi Ehud Olmertin tultua pääministeriksi. Vuonna 2009 muodostetussa hallituksessa hän jatkoi hyvinvointipalveluista vastaavana ministerinä.

Isaacin isä oli Israelin entinen presidentti Chaim Herzog.

Kesäkuussa 2021 Herzog valittiin Israelin presidentiksi. Hän astui virkaansa 7. heinäkuuta 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelin presidentit
Knessetin jäsenet
Israelin ministerit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Taito (lehti)

Taito on suomalainen malli- ja aikakauslehti, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehteä julkaisee Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry. Lehdessä olevat asusteiden ja koristeiden yms. mallit ovat uusia ja suomalaisten suunnittelijoiden tekemiä.

Lehti päätettiin perustaa Kuopiossa vuonna 1906 nimellä Käsiteollisuus. Lehti alkoi ilmestyä seuraavana vuonna ja aluksi lehden toimitus sijaitsi Sortavalassa ja painotyö tehtiin Viipurissa, mutta vuonna 1908 lehden toimitus siirtyi Helsinkiin. Vuosina 1932–1935 lehti ilmestyi nimellä Lastu ja lanka ja vuosina 1936–1991 nimellä Kotiteollisuus. Vuonna 1991 lehteä julkaissut Kotiteollisuusjärjestöjen keskusliitto muutti nimensä Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry:ksi, jolloin myös lehden nimeksi tuli nykyinen Taito.

Lähteet

Aiheesta muualla
Taito-lehden kotisivut
Sata taidon vuotta verkkonäyttely 

Suomalaiset harrastelehdet
Shas

Shas () on vuonna 1984 perustettu haredijuutalaisia edustava poliittinen puolue Israelissa. Parlamenttivaaleissa 2020 Shas sai 9 paikkaa knessetiin.

Shasin hengellinen johtaja on rabbi Ovadia Yosefia, joka on tunnettu äärimmäisistä lausunnoistaan ja mielipiteistään koskien palestiinalaisten hävittämistä. Rabbi Ovadia Yosef oli aikaisemmin Israelin sefardien päärabbi ja on Shasin perustaja.

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.shasnet.org.il/

Israelilaiset puolueet
Garry’s Mod

Garry’s Mod (tunnetaan myös nimellä GMod) on Facepunch Studiosin kehittämä ja Valven julkaisema hiekkalaatikkopeli. Pelaajat pystyvät kehittää itse modeja tai ladata niitä Steam Workshopista.

Pelaaminen 
Pelissä on mahdollista pelata yksin- tai moninpelinä. Pelissä on kaksi valmista ja suurta kenttää. Pelaajalla on käytössään valmiiksi Half-Lifestäkin tuttu painovoima-ase ja uutuutena physgun tai physics gun (), jolla pelaaja voi mm. siirtää lähes mitä tahansa luomaansa asiaa tai olentoa, sekä lukittaa ne paikoilleen. Juonta ei pelissä ole, mutta pelaaja voi luoda sellaisen millaiseksi haluaa.

Pelaajalla on useita mahdollisuuksia käyttää modin työkaluja ja esineitä. Peliin on mahdollista ladata lisäosia Steam Workshopista. Monet pelaajat rakentavat esineiden ja erilaisten valmiiksi koodattujen asetuksien kanssa esimerkiksi autoja ja robotteja. Pelaajat voivat myös asetella räsynukkeina toimivia pelihahmoja erilaisiin asentoihin ja ilmeisiin. Modin avulla on tehty esimerkiksi sarjakuvia ja machinima-elokuvia. Itse Garry’s Mod sisältää vain työkalut, sisällön pelaaja saa omistamistaan Source-peleistä. Kun esimerkiksi pelaajalla on tietokoneella asennettuna Team Fortress 2, hän saa kyseisestä pelistä kaikki kartat sekä hahmot sekä kosmeettiset esineet Garry’s Modiin.

Garry’s Modissa on paljon erilaisia toimintoja ja työkaluja kuten Wheels (pyöriä ja pyöriviä esineitä), NPC Spawn (hahmojen luominen), Face Poser (kasvojen muokkaaminen), Balloons (ilmapallot). Pelissä voi myös säädellä painovoimaa ja rakentaa omia rakennuksia.

Kehitys 
Garry's Modin kehitti Garry Newman vuonna 2004. Hän alkoi kehittämään harrastuksena pelejä studionimellä Facepunch Studios lähdettyään collegesta.

Garry's Mod 9.0.4 julkaistiin vuonna 2005, joka on viimeisin ilmaiseksi ladattava versio.

Garry’s Modiin tuli 15. tammikuuta 2008 kattava päivitys, joka päivitti Garry’s Modin käyttämään Orange Boxin uutta grafiikkamoottoria ja lisäsi erilaisia esineitä Team Fortress 2, Portal ja Half-Life 2 -peleistä.

Vastaanotto 
Vuonna 2005 GameSpy palkitsi Garry’s Modin "Vuoden PC-modiksi". Vuonna 2017 Rock, Paper, Shotgun kuvaili Garry’s Modia "pakko omistaa hiekkalaatikkopeliksi" ja PCGamesN sisällytti pelin vuoden 2019 "parhaimmat hiekkalaatikkopelit tietokoneella" luetteloonsa.

Lähteet 

 Garry's Mod (Facepunch Studios 2006)

Viitteet

Aiheesta muualla
Garry’s Modin kotisivu
Garry’s Modiin ladattavia lisäosia
Concerned - Garry’s Modin avulla tehty humoristinen sarjakuva

Half-Lifen modit
Avoin pelimaailma -pelit
Source-pelit