joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kultainen Harmonikka

Kultainen Harmonikka on viihdeharmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailu. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1983 lähtien. Kilpailu järjestetään Sata-Häme Soi -juhlilla ja vuoteen 2011 saakka kilpailu näytettiin suorana lähetyksenä televisiossa. Kilpailua ei televisioitu vuosina 2012–2014, kunnes se palasi televisioon vuonna 2015 AlfaTV-kanavalla. Vuosina 1993–1999 kilpailtiin erikseen miesten ja naisten sarjoissa. Kilpailun lähtökohtana oli Sata-Häme Soi ja MTV Oy:n yhteistyö, joka alkoi vuonna 1982. Saman yhteistyön tuloksena kehitettiin myös Hopeinen Harmonikka -kilpailu. MTV Oy vastasi kilpailun televisioinnista runsaat 15 vuotta.

Kilpailun kulku 
Osanottajat valmistavat äänitteen soitostaan, joiden pohjalta valitaan semifinalistit viime vuosina niin sanotun harmonikkaristeilyn yhteydessä ruotsinlaivoilla järjestettyyn semifinaaliin. Semifinaalissa valitaan finalistit suoraan televisiolähetykseen, jonka vuonna 2008 televisioi TV2. Finaalissa on tyypillisesti kuusi soittajaa, joista tuomaristo valitsee voittajan. Voittaja edusti 2000-luvun lopulla Suomea kansainvälisessä Primus Ikaalinen -kilpailussa, joka televisioitiin niin ikään suorana lähetyksenä.

Kilpailu keräsi yhdessä Hopeisen Harmonikan kanssa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla yli puoli miljoonaa televisiokatsojaa. Yleisradio lopetti kilpailun televisioinnin vuonna 2012. Vuonna 2015 kilpailun televisioi kolmen vuoden tauon jälkeen AlfaTV-kanava ja sitä voitiin seurata myös internetin välityksellä. Kilpailua ei järjestetty vuonna 2020, johtuen koko Sata-Häme Soi -tapahtuman peruuttamisesta koronaepidemian vuoksi vallinneissa poikkeusoloissa.

Voittajat
Lähde vuoteen 2016:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu 

Harmonikka
Musiikkikilpailut
Musiikkiohjelmat
Musiikkitapahtumat Suomessa
Ikaalisten tapahtumat
Skotlannin klaanit

Skotlannin klaanit (clann, gaeliksi perhe tai jälkeläiset) ovat Skotlannin Ylämaan sukukuntia (ks. klaani), joilla on ollut suuri merkitys Skotlannin historiassa. Skotlannin Ylämaalla klaanien asema oli perinteisesti vahvempi kuin Alamaalla. Tappio 1700-luvun jakobiittikapinassa mursi klaanien vallan. Saman klaanin jäsenten kiltin tartaanikuvio on samanlainen.

Klaaneja
 Armstrong
 Baird
 Barclay
 Brodie
 Bruce
 Buchanan
 Cameron
 Campbell
 Chisholm
 Chattan
 Colquhoun
 Cumming
 Cunningham
 Davidson
 Douglas
 Drummond
 Duncan
 Elliot
 Erskine
 Farquharson
 Fergusson
 Fletcher
 Forbes
 Fraser
 Gordon
 MacGowan
 Graham
 Grant
 Gunn
 Hamilton
 Hay
 Henderson
 Innes
 Johnston
 Keith
 Kennedy
 Kerr
 Lamont
 Leslie
 Lindsay
 Livingstone
 Logan
 MacAndrew
 MacAlister
 MacArthur
 MacAulay
 MacBain
 MacCallum
 MacDonald
 MacDonell
 MacDougall
 MacDuff
 MacEwen
 MacFarlane
 Macfie
 MacGillivray
 MacGregor
 MacInnes
 Macintyre
 MacIver
 MacKay
 MacKenzie
 MacKinnon
 Mackintosh
 MacLachlan
 MacLaine
 MacLaren
 MacLean
 MacLeod
 Macmillan
 Macnab
 MacNaughton
 MacNeill
 Macpherson
 Macquarrie
 Macqueen
 Macrae
 Matheson
 Maxwell
 Menzies
 Montgomery
 Morrison
 Munro
 Murray
 Napier
 Nesbitt
 Nicolson
 Ogilvie
 Oliphant
 Ramsay
 Robertson
 Rose
 Ross
 Scott
 Shaw
 Sinclair
 Skene
 Stewart
 Sutherland
 Urquhart
 Wallace

Lähteet 
Rantala, Risto (toim): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993. ISBN 951-1-12579-6

Aiheesta muualla
Erik Johnson

Erik Robert Johnson (s. 21. maaliskuuta 1988 Bloomington, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoammattilainen. St. Louis Blues varasi Johnsonin varausnumerolla 1 NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2006. Ennen siirtymistään Bluesin joukkueeseen Johnson oli pelannut kaksi kautta Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden joukkueessa puolustajana ja on voittanut joukkueessa kaksi kultamitaliakin. Johnson edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta olympialaisissa 2010, jossa Yhdysvallat sijoittui toiseksi. Johnson voitti Stanley Cup mestaruuden kesällä 2022.

Lähteet 

  Viitattu 31.7.2010
  Viitattu 31.7.2010
  Viitattu 31.7.2010

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Colorado Avalanchen pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Boris Tadić

Boris Tadić  (Борис Тадић, s. 15. tammikuuta 1958 Sarajevo) toimi Serbian presidenttinä vuosina 2004–2012. Koulutukseltaan Tadić on psykologi.

Nuoruus 
Tadić syntyi Bosnia-Hertsegovinassa, Jugoslaviassa. Hänen isovanhempansa surmattiin heidän serbikansallisuutensa vuoksi toisen maailmansodan aikana natsi-Saksan ja fasistisen Italian kontrolloimaa itsenäisen Kroatian valtiota hallinnut kroaattinationalistinen Ustaša. Tadić kävi koulua Belgradissa ja valmistui Belgradin yliopistosta sosiaalipsykologian laitokselta. Hän opetti psykologiaa belgradilaisessa lukiossa.

Poliitikkona
Tadić liittyi keskustavasemmistolaiseen, sosiaalidemokraattiseen Demokraattiseen puolueeseen vuodesta 1990 hoitaen useita tehtäviä puolueessa ja hänet valittiin kaksi kertaa sen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2000 hänestä tuli Jugoslavian liittotasavallan (myöh. Serbia ja Montenegro) viestintäministeri ja 2003 Serbia ja Montenegron puolustusministeri.

Tadić valittiin 2003 Serbia-Montenegron parlamenttiin ja 2004 Serbian parlamenttiin, kansalliskokoukseen sekä myöhemmin samana vuonna puolueensa puheenjohtajaksi edellisvuonna murhatun Zoran Đinđićin seuraajaksi.

Vuoden 2004 presidentinvaalissa hän sai ensimmäisellä kierrokselle 27,3 % äänistä ja voitti toisella kierroksella 27. kesäkuuta 2004 Tomislav Nikolićin 53,24 %:n äänisaaliilla. Hän vannoi virkavalansa 11. heinäkuuta 2004.

Tadić on ensimmäinen enemmistöltään ortodoksisen Serbian valtionpäämies, joka on tavannut katolisen kirkon päämiehen, paavin. Tämä tapahtui 28. syyskuuta 2005 vierailulla Vatikaanissa, jossa hän tapasi paavi Benedictus XVI:n.

Boris Tadić oli myös ensimmäinen ulkomainen presidentti, joka vieraili Montenegrossa maan itsenäistyttyä erottuaan valtioliitosta Serbian kanssa 2006 - samalla Tadićista tuli ensimmäinen itsenäisen Serbian presidentti. Montenegron-vierailua pidettiin tärkeänä symbolisena eleenä. Tadić oli ainoa Serbian edustaja, joka tapasi Yhdistyneiden kansakuntien Kosovon erityislähettilään presidentti Martti Ahtisaaren hänen esitellessään helmikuun 2007 alussa suunnitelman maakunnan kohtalosta. Serbian hallitus kieltäytyi tapaamasta Ahtisaarta vedoten siihen, että maassa oli juuri järjestetty vaalit, eikä uusi parlamentti ollut vielä kokoontunut.

Boris Tadić valittiin uudelleen Serbian presidentiksi helmikuussa 2008 presidentinvaalin toisella kierroksella. Hänen äänisaaliinsa oli 51 % äänistä kilpakumppanin Tomislav Nikolićin jäädessä noin 48 %:iin äänistä.

Tadić vieraili ortodoksisena jouluna (7. tammikuuta 2010) Decanin luostarissa Kosovossa, mikä herätti ristiriitoja kosovolaisten ja serbien kesken.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Serbian presidentin kotisivut   
 Tadićin presidentinvaalisivut 2008 

Jugoslavialaiset poliitikot
Serbian presidentit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Äes

Äestä käytetään maanviljelyssä maan pehmentämiseen ja hienontamiseen kyntämisen jäljiltä, joskin joskus myös joutomaata voidaan äestää rikkaruohojen kasvun vähentämiseksi.

Äes itsessään on hyvin vanha keksintö, kenties peräisin jo 1100-luvulta, mutta se on aikojen saatossa muuttunut hyvin paljon, kun maatalous on kehittynyt. Ensimmäiset äkeet olivat mahdollisesti yksinkertaisia risukarhia eli risuäkeitä, jotka valmistettiin kiinnittämällä hyvin oksaisia puita yhteen ja joita sitten vedettiin vaikkapa hevosella pitkin peltoa. Karhi oli alun perin Savossa kehitetty suurkaskille soveltuva äestyyppi, mutta nimitystä käytetään nykyisinkin äkeen yleisnimenä jossain puolilla Suomea.

Nykyisin äestä vedetään traktorilla. Ennen traktoreita vetojuhtana käytettiin hevosia ja kaikkein varhaisimmassa maataloudessa härkiä.

Metsän uudistamisen yhteydessä avohakkuun jälkeen käytetään järeää, erityisesti metsäpohjan äestämiseen tarkoitettua pyörivää äestä, joka tekee 60–80 cm leveän ja 5–10 cm syvän vaon peittäen hakkuutähteet alleen, johon puun siemenet kylvetään tai taimet istutetaan.

Äestyyppejä
Äkeet jaetaan kahteen päätyyppiin, kultivaattoreihin eli syvä-äkeisiin ja varsinaisiin äkeisiin. Varsinaisten äkeiden työsyvyys ei ole niin suuri kuin kultivaattoreiden.

joustopiikkiäes eli S-piikkiäes
tasausäes
lapiorullaäes eli hankmo
lautasäes
rikkaäes
juurikashara
lautasmuokkain
Metsä-äes

Katso myös 

aura

Lähteet 

Maatalouskoneet
Maanmuokkaustyöt
Backyard wrestling

Backyard wrestling on harrastus, jossa pääosin vapaapainista innostuneet kannattajat harjoittavat vapaapainia omatoimisesti.

Moni nykyään kansainvälisesti tunnettu painija, kuten Hardyn veljekset ja Gregory Helms, ovat alun perin ponnistaneet huipulle Backyard wrestling:in pohjalta.

Suomessa laji alkoi yleistyä 2000-luvun alkupuolella, jolloin federaatioita oli jo ympäri Suomen. Tunnetuimmat federaatiot keräsivät runsasta julkisuutta internetissä, ja joissakin tapahtumissa saattoi olla jopa kymmeniä katsojia. Myös muissakin medioissa tuli julkisuutta, kuten esimerkiksi porilaisen Ultimate Hardcore Wrestling Federationin yhden sivun mittainen juttu Satakunnan Kansassa. Federaatiot perustivat omia nettisivuja, joilla ylläpidettiin videoita, kuvia, sekä rostereita ja tapahtumainfoa.

Suomessa toiminta alkoi kuolla lopullisesti viimeistään 2007-2008 -luvulla yleisen kiinnostuksen laskiessa, ja viranomaisten puuttuessa tapahtumien aiheuttamiin roskaamisiin. Lisäksi pari vakavampaa loukkaantumista saivat internetissä näkyvyyttä, ja huolestuneet vanhemmat liikkeelle. Tähän asti avoimesti takapihoilla, urheilutaloilla ja sivummalla metsiköissä tapahtuneet ottelut koettiin negatiivisena joka johti tapahtumien rajoittamiseen ja lopulta koko toiminnan lopettamiseen. Samaan aikaan, pari vuotta aiemmin, oli Suomeen perustettu myös ammattilais/showpainiin keskittynyt federaatio, PWF, joka koki backyard wrestlingin huonona mainoksena heidän toiminnalleen, ja avoimesti taisteli lajin hengissä säilymistä vastaan. Toiminnan hiipuessa innokkaimmat harrastajat selvittivät tiensä Pro Wresting Finlandin listoille. 

Nykyään backyard wrestling Suomen maaperällä on lähes kokonaan kadonnut laji. Se pysyy täysin undergroundina, ja lajin nykysuosiota on vaikea siksi määritellä. Tiedossa on vain kourallinen pieniä yhteisöjä, jotka lajia harrastavat.

Tunnetuimpia suomalaisia federaatioita olivat:

Combat Championship Wrestling (Pori)
tunnettu myös nimellä TDW (Total Destruction Wrestling)
Ultimate Hardcore Wrestling Federation (Pori)
tunnettu myös nimellä PBW (Pori Backyard Wrestling)
Total XTreme Wrestling (Helsinki)
Finnish Fighting Federation (Helsinki)
Coarse XTreme Wrestling (kaupunki tuntematon)
Lahti Backyard Wrestling (Lahti)
Helsinki Championship Wrestling (Helsinki)

Liikunta
Honkanen

Honkanen esiintyy seuraavissa yhteyksissä:

Sukunimenä
 Adam Honkanen (1835–1913), kansanrunoilija ja ennustaja
 Anssi Honkanen, radiojuontaja, kosketinsoittaja ja DJ
 Esko Honkanen (1925–2010), opettaja, toimittaja ja kirjailija
 Hannu Honkanen (s. 1965), jalkapalloilija
 Helmiriitta Honkanen (1920–2018), taidemaalari
 Hjalmar Honkanen (1884–1967), varatuomari, everstiluutnantti ja Helsingin poliisimestari
 Ilmari Honkanen (1909–1987), kaukopartiomies, Mannerheim-ristin ritari 
 Jaakko Honkanen (1947–2017), juoksija
 Jaakko Honkanen (s. 1942), jääkiekkoilija
 Jaakko Honkanen, koripalloilija
 Jakke Honkanen (s. 1960), autourheilun kartanlukija
 Jani Honkanen (s. 1979), jääkiekkoilija
 Jarkko Honkanen (s. 1972), iskelmälaulaja
 Juhani Honkanen (s. 1947), kuvanveistäjä ja taidemaalari
 Kaarina Honkanen (s. 1929), lasten- ja nuortenkirjailija
 Kalevi Honkanen (1939–1988), näyttelijä
 Katriina Honkanen (s. 1960), näyttelijä
 Lasse Honkanen (s. 1948), kirjailija
 Lauri Honkanen (1935–2019), piirisihteeri, kirjailija ja estejuoksija
 Maire Honkanen (s. 1925), professori, kodin taloustieteen tutkija
 Manu Honkanen (s. 1996), jääkiekkoilija
 Mauno Honkanen (s. 1931), hopeaseppä, muotoilija
 Matti Honkanen (s. 1941), pikajuoksija 
 Matti Honkanen, tietokirjailija
 Miika Honkanen (s. 1989), maalipalloilija
 Miikka Honkanen (s. 1983), moottoriurheilija
 Mika Honkanen (s. 1964), näyttelijä
 Minna Honkanen (s. 1965), jalkapalloilija
 Miro Honkanen, näyttelijä
 Osmo Honkanen (s. 1964), säveltäjä ja kirkkomuusikko
 Pertti Honkanen (s. 1965), Suomen miesten lentopallomaajoukkueen kakkosvalmentaja
 Raimo Honkanen (1938–2020), maantie- ja ratapyöräilijä
 Reino Honkanen (1909–1995), everstiluutnantti
 Reino Honkanen (1924–2008), näyttelijä
 Riikka Honkanen (s. 1998), alppihiihtäjä
 Sulo Honkanen, kuvataiteilija
 Tauno Honkanen (s. 1927), ampumahiihtäjä
 Teemu Honkanen (s. 1972), muusikko, kapellimestari ja kuoronjohtaja
 Veikko Honkanen (s. 1942), näyttelijä
 Veikko Honkanen (1908–1999), kansanedustaja ja kunnallisneuvos
 Velimatti Honkanen (s. 1968), toimittaja

Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Honkanen:

 Erja Häkkinen (o.s. Honkanen, s. 1961), televisiojuontaja, malli ja matkaopas
 Nina Kiiskinen (o.s. Honkanen, s. 1968), kirjailija ja toimittaja
 Jenni Mikkonen (o.s. Honkanen, s. 1980), kilpameloja

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Daniela Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
 Marika Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
 Siru Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
 Susu Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät

Paikannimenä
 Honkanen, kylä Juankoskella
 Honkanen, asuinalue Kempeleen Ylikylän osa-alueella 

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ketolanperä

Ketolanperä on Kempeleen kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä Kempeleen keskustaajamasta kaakkoon Tyrnävälle johtavan paikallistie 18637 eli Ketolanperäntien varrella. 

Ketolanperä on levittäytynyt Limingan–Tyrnävän peltolakeuksien reunaa seuraavan yhdystien sekä sen tärkeimpien sivuteiden varsille. Ketolanperän alue rajoittuu luoteessa Ylikylään ja Metsärinteen asuinalueelle sekä kaakossa Tyrnävän kunnanrajaan ja siellä sijaitsevaan Murron kylään. Ketolanperän itälaidalla sijaitsee myös Murto-niminen alue, joka jakanut nimensä Tyrnävän puolella olevan kylän mukaan mutta sittemmin Kempeleen kunnan kaavoituksessa kuulunut Ketolanperän osa-alueeseen. Ketolanperän Murron osa-alueella oli asukkaita vuoden 2020 lopussa Tilastokeskuksen tietojen mukaan 43.  

Kylässä sijaitsee oma koulu; Ketolanperän koulu, joka aloitti toimintansa alun perin kansakouluna vuonna 1938. Ketolanperäntien varrella sijaitsee Murron Rauhanyhdistyksen tilat. Ketolanperässä sijaitsee myös vuonna 1987 avattu Kempeleen metsästys- ja kennelyhdistyksen ylläpitämä ampumarata, josta löytyy skeet- ja trap-radat, 100 metrin kiväärirata, pistooli ja pienoiskivääriradat (25 metriä ja 50 metriä), hirvirata sekä jouselle tarkoitettuja taustoja ja maaleja.

Ketolanperällä on toiminut vuodesta 1980 lähtien Ketolanperän kylätoimintakunta. Kylätoimintakunta on muun muassa rakentanut koulun läheisyyteen luontopolun, laavun ja makkaranpaistopaikan talkootyönä vuonna 1995.

Lähteet

Kempeleen kylät ja alueet
’Patafysiikka

’Patafysiikka on ranskalaisen kirjailijan Alfred Jarryn kehittämä filosofian haara, joka tutkii metafysiikan tuolla puolen olevia asioita.

Historia 

Termi ’patafysiikka () esiintyi painettuna ensi kerran Alfred Jarryn artikkelissa ”Guignol”, joka julkaistiin L’Écho de Paris littéraire illustré -lehden 28. huhtikuuta 1898 ilmestyneessä numerossa. Myöhemmin Jarry määritteli ’patafysiikan näin: ”kuvitteellisten ratkaisujen tiede, joka liittää symbolisesti virtuaalisuutensa kuvailemien olioiden ominaisuudet niiden luonteenomaisiin piirteisiin” (Gestes et opinions du Docteur Faustroll, osa II, kappale VIII). Raymond Queneau on kuvaillut ’patafysiikan lepäävän ”ristiriitaisuuksien ja poikkeuksien totuudessa”. Se on modernin tieteen metodien parodiaa, ja käyttää usein nonsensen kielellistä ilmaisutapaa. ’Patafysiikan harjoittajaa kutsutaan ’patafyysikoksi.

Jarry edellytti kirjoitusasuun heittomerkkiä ”välttääkseen yksinkertaisen sanaleikin”, joka olisi ehkä ollut ”patte à physique” (fysiikan jalka) tai mahdollisesti ”pas ta physique” (ei sinun fysiikkasi).

Collège de ’pataphysique on Pariisissa 11. toukokuuta 1948 perustettu patafyysisestä filosofiasta kiinnostuneiden taiteilijoiden ja kirjailijoiden ryhmittymä. Collègen motto on Eadem mutata resurgo (”Nousen uudelleen samana, mutta muuttuneena”) ja sen päällikkönä toimii Hänen Suuruutensa, paroni Jean Mollet. Collègen julkaisuihin kuuluvat muiden muassa Cahiers du Collège de ’Pataphysique ja Dossiers du Collège de ’Pataphysique. Collège valitsee satraappeja, jotka ovat kunnostautuneet ’patafysiikan edistäjinä. Kuuluisia satraappeja ovat esimerkiksi Marcel Duchamp, Man Ray ja Umberto Eco.

Ranskalaiset kirjailijat Raymond Queneau, Jean Genet, Boris Vian ja Jean Ferry ovat määritelleet itsensä ’patafyysiseen traditioon kuuluviksi. Filosofi Jean Baudrillard lasketaan usein ’patafyysikoiden joukkoon. Amerikkalainen kirjoittaja Pablo Lopez on laajentanut ’patafysiikkaa kehittelemällä pataforan, jonka suhde metaforaan on kuin metaforan suhde todellisuuteen.

Katso myös 
 Absurdismi
 Dada
 Situationismi

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Novum Organum du Collège de ’Pataphysique 
 The London Institute of 'Pataphysics  
 Patakosmos, the complete ‘Pataphysics Institute map of the world 
 Ognois, Claude: 'Pataphysique et Philosophie 
 Ricciardi, Giovanni: CHRIS MY BODY! Gioco Patafisico – where is your body? – A ‘Pataphysical game 
 Williams, Jonathan: Pata or Quantum: Duchamp and the End of Determinist Physics. Tout-fait. 

Surrealismi
Filosofinen huumori
Henry Campbell-Bannerman

Sir Henry Campbell-Bannerman (7. syyskuuta 1836 – 22. huhtikuuta 1908) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1905–1908. Hän oli ensimmäinen, jota kutsuttiin virallisesti arvonimellä "Prime Minister".

Elämäkerta 

Henry Campbell syntyi Kelvinside Housessa Glasgow'ssa. Hänen isänsä Sir James Campbell oli Glasgow'n kaupunginjohtaja (Lord Provost of Glasgow) vuosina 1840–1843. Campbell kävi Glasgow'n yliopistoa (1851) ja Cambridgen yliopiston Trinity Collegea (1854–1858). Valmistuttuaan hän hoiti perheen varastoa ja tavarakauppaa Glasgow'ssa. Hän otti sukunimeensä lisän Bannerman vuonna 1871, mikä oli ehtona, että hän sai periä setänsä omistaman Hunton Courtin Kentissä.

Vuonna 1868 hänet valittiin alahuoneeseen liberaalien edustajana Stirling Burghsista. Hän toimi sotatoimistossa talousvastaavana ja amiraliteetin ministerin avustajana ja talousvastaavana, ja hänet valittiin William Ewart Gladstonen toiseen hallitukseen Irlannin ministeriksi 1884.

Gladstonen kolmannessa ja neljännessä hallituksessa ja jaarli Roseberyn hallituksessa hän oli sotaministerinä, jona hänen merkittävin saavutuksensa oli saada uudistusten esteenä ollut kuningattaren serkku, Cambridgen herttua eroamaan armeijan komentajan tehtävistä. Sotaministerinä hänet lyötiin ritariksi 1895 (GCB). Hän puhui vankien kohtelusta buurisodassa ja vastusti keskitysleirejä, mikä rikkoi välit puolueen imperialisteihin.

Sir Henry nousi helmikuussa 1899 Sir William Vernon Harcourtn jälkeen alahuoneen liberaalien johtoon ja piti jakaantuneen puolueen koossa. Kun liberaalit palasivat valtaan 1906, Edvard VII kutsui hänet maan pääministeriksi.

Campbell-Bannermanin hallitusta pidettiin tehokkaana, vaikka ylähuone estikin esitykset uudesta koululaista. Ulkoministeri Sir Edward Greyn johdolla solmittiin entente Venäjän kanssa 1907. Samana vuonna Campbell-Bannermanista tuli pitkäaikaisin parlamenttiedustaja (Father of the House), ainoana pääministerinä tähän mennessä. Eteläafrikkalaisille Transvaalin (1906) ja Oranjejoen siirtokunnille (1907) annettiin itsehallinto. Hänen hallitukseensa kuuluivat myös nousevat tähdet Asquith, Lloyd George ja Winston Churchill.

Campbell-Bannermanin terveys huononi pian, ja hän erosi pääministerin tehtävistä 3. huhtikuuta 1908, jolloin hänen tilalleen tuli valtiovarainministeri Herbert Henry Asquith. Campbell-Bannerman asui edelleen osoitteessa 10 Downing Street, ja pian eronsa jälkeen hänestä tuli ainoa pääministeri, joka on kuollut siellä, 22. huhtikuuta 1908.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Campbell Bannerman in liberalhistory.org.uk 

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerit
Brittiläisten puolueiden puheenjohtajat
Bathin ritarikunta
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Pain Confessor

Pain Confessor on hämeenlinnalainen yhtye, joka yhdistelee ilmaisussaan useita metallimusiikin eri tyylilajeja. Kokonaisuutena yhtyeen musiikin voidaan lukea kuuluvan melodisen death metalin tyylin piiriin. Ensimmäisellä levyllään Turmoil yhtyeen musiikissa oli myös paljon thrash metal -elementtejä, jotka jo toisella levyllä, Fearrage, olivat antamassa tietä muulle ilmaisulle. Kolmannella levyllä Purgatory of the Second Sun oli jo havaittavissa death metalin kaikuja ja mainittujen tyylilajien koko kirjo oli esillä yhtyeen neljännellä Incarcerated -pitkäsoitolla.

Historia 
Pain Confessor perustettiin elokuussa 2002. Yhtye allekirjoitti 31. lokakuuta 2003 levy-yhtiö Megamanian kanssa kolmen albumin levytyssopimuksen.

Pain Confessor vieraili Japanissa ensimmäisen kerran 24.–28. toukokuuta 2006. Yhtyeellä oli kaksi konserttia Tokion alueella yhdessä Amoralin ja Northerin kanssa.

Vuoden 2006 Tuska Open Air Metal Festivalin jälkeen Pain Confessor aloitti kolmannen täyspitkän studioalbumin työstämisen. Albumin nimeksi tuli Purgatory of the Second Sun, ja se julkaistiin 14. maaliskuuta 2007.

Pain Confessor lopetti yhteistyön Megamanian kanssa 2008 ja äänitti kahden kappaleen demon, joka ladattiin Internetiin eri sivustoille vapaasti kuunneltavaksi.

Yhtye kiinnitettiin Spinefarm Recordsin talliin keväällä 2012. Neljäs levy Incarcerated ilmestyi 12. lokakuuta 2012. Levyn bonusraidoiksi tarkoitetut kappaleet Jade ja Hope julkaistiin 2013 loppuvuodesta omana digijulkaisunaan. Yhteistyö Spinefarmin kanssa päättyi julkaisun myötä.

Kokoonpano
 Markku "Make" Kivistö – laulu 
 Mikko Kivistö – basso, taustalaulu 
 Aki Kuusinen – rummut
 Tuomas Kuusinen – kitara
 Tomy Laisto – kitara
 Pasi Laihanen – koskettimet

Diskografia

Studioalbumit

CD-singlet 
Poor Man's Crown (2004)
Fall on Evil Days (2006)
Ne Plus Ultra (2007)
Jade / Hope (2013)

Videot
Lake of Regret (2004)
Fall on Evil Days (2006)
Ne Plus Ultra (2007)Oceans of Sickness (2012)

Demot
Promo '03 (2003)Demo 2008 (2008)
Demo 2009 (2009)

Listasijoitukset
CD-single Fall On Evil Days albumilta Fearrage nousi Suomen virallisella Top 20 -singlelistalla heti sijalle 15 ja toisella listaviikolla sijalle 6.
Toinen albumi Fearrage nousi Suomen virallisella Top 40 -albumilistalla heti sijalle 26.
Kolmannelta albumilta Purgatory of the Second Sun julkaistu single Ne Plus Ultra nousi heti Suomen virallisen singlelistan kärkeen.
Kolmas albumi Purgatory of the Second Sun nousi Suomen virallisella Top 40 -albumilistalla heti sijalle 15.
Neljäs albumi Incarcerated'' nousi Suomen virallisella Top 50 -albumilistalla sijalla 28 ja Rumban TOP20:ssä sijalle 4.

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu
 Reverbnation/painconfessor
 
 

Suomalaiset thrash metal -yhtyeet
Suomalaiset death metal -yhtyeet
Piero Liatti

Piero Liatti (s. 7. maaliskuuta 1962) on italialainen entinen rallikuljettaja.

Liatti ajoi 51 MM-rallia ja voitti yhden kerran, Monte Carlo -rallin kaudella 1997 ajaessaan Subarun tehdaskuskina. Vuonna 1998 Liatti menetti tallimääräyksellä Sanremon rallin voiton Colin McRaelle. Pisteitä Liatti keräsi kaikkiaan 162. 

Liatti lopetti uransa vuoteen 2003.

WRC voitot

Aiheesta muualla 
Liattin tulokset 
Tietoa Liattista 

Italialaiset ralliautoilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Chris Atkinson

Chris Atkinson (s. 30. marraskuuta 1979) on australialainen rallikuljettaja. Hän aloitti toimimalla veljensä kartturina, mutta siirtyi nopeasti kuljettajan paikalle. Koulutukseltaan Atkinson on tilintarkastaja ja toimi siinä työssä perheyrityksessä. Ralliharrastuksesta alkoi muotoutua ammatti ja kaudella 2004 N ryhmässä, Atkinson vakuutti Subaru-tallin. Hänet otettiin tehdaskuljettajaksi ajamaan Subaru Impreza WRC:tä.

Huhtikuusta 2007 lähtien Atkinsonin kartanlukijana on toiminut belgialainen Stéphane Prévot. Heidän ensimmäinen yhteinen rallinsa oli Argentiinan MM-ralli toukokuussa. Ennen Prevotia Atkinsonin kartanlukijana toimi Glenn MacNeall.

Subarun vetäydyttyä rallipoluilta kauden 2008 jälkeen jäi Atkinson ilman vakituista työpaikkaa. Kauden 2009 avanneessa Irlannin rallissa hän ajoi pisteille Citroen C4 WRC:llä, mutta ei ajanut muita MM-ralleja 2009. Vuonna 2010 Atkinson kilpaili IRC-sarjassa ja seuraavana vuonna hän kiersi Aasian-Tyynenmeren rallisarjaa, jossa sijoittui toiseksi.

Vuonna 2012 Atkinson palasi MM-sarjaan Meksikon rallissa autonaan Ford Fiesta WRC. Kilpailu päättyi kuitenkin keskeytykseen. Atkinson osallistui myös Suomen MM-ralliin vuonna 2012 autonaan Citroën DS3 WRC. Loppukauden ajaksi Atkinson siirtyi Minin kuljettajaksi. Vuoden 2013 alussa Atkinsonin ilmoitettiin kilpailevan jälleen Citroenin kalustolla Meksikon MM-rallissa, jossa hän tuursi Khalid Al Qassimia. Kaudella 2014 Atkinson ajoi Huyndain leivissä Meksikon ja Australian MM-rallit ja kilpaili niiden ohella menestyksellisesti Kiinan rallisarjassa. Atkinson ajoi Kiinassa myös kaudella 2015.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Aiheesta muualla
WRC.com - Chris Atkinson 
Chris Atkinson stats
Atkinsonin tuloksia 
Tietoa Atkinsonista 

Australialaiset ralliautoilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Mozzarella

Mozzarella on italialainen juusto, jota voidaan valmistaa joko vesipuhvelin tai lehmän maidosta. Se on pasta filata eli kehrätty juustomassa -tyyppinen miedon makuinen puolipehmeä tuorejuusto. Nykyisen tyyppistä mozzarellaa on valmistettu Italiassa jo 1500-luvulta.

Mozzarellaa ei ole EU:n nimisuojajärjestelmässä suojattu, joten mozzarella-nimellä saa markkinoida myös Italian ulkopuolella tuotettuja juustoja. Kuitenkin Mozzarella di Bufala Campana on suojattu ja sitä saa valmistaa vain tietyillä alueilla Italiassa.

Ruoanvalmistuksessa 
Mozzarella-juustoa käytetään muun muassa salaateissa, pizzassa ja lasagnessa, tai sitä tarjoillaan usein siivutettujen tomaattien ja basilikan kanssa tomaatti–mozzarella-salaattina (insalata caprese). Mozzarella sopii kuorruttamiseen ja se ruskistuu kypsennettäessa tasaisesti.

Ravintoarvot 
Mozzarella-juustossa on rasvaa noin 20 prosenttia ja valkuaista suunnilleen yhtä paljon. Energiaa on 100 grammassa 1 091 kJ (261 kcal).

Mozzarellan eri tyypit 
Mozzarellaa valmistetaan joko isona pallomozzarellana tai pienempinä juustopalleroina (bocconcini). Ne pakataan tavallisesti suolaveteen. Mozzarellaa on saatavilla myös valmiiksi siivutettuna ja raasteena.

Puhvelinmaidosta valmistettu Mozzarella di Bufala Campana on alkuperäisnimisuojattu tuote, jota valmistetaan Campanian alueella Etelä-Italiassa sekä pienissä osissa ympäröiviä alueita. Tärkeimpiä tuotantoalueita ovat Battipaglia Salernon maakunnassa ja Aversa Casertan maakunnassa. Perinteiseen tapaan valmistettu puhvelinmaitomozzarella säilyy huonosti, ja se tulisi syödä muutaman päivän sisällä valmistuksesta, mieluimmin jo samana päivänä.

Takaisinvedot 
Napolin seuduilla valmistettua mozzarellaa on jouduttu aika ajoin vetämään pois myynnistä liian korkeiden myrkkypitoisuuksien takia, sillä mafia on haudannut maaperään suuria määriä ympäri Eurooppaa tuotuja myrkkyjätteitä, muun muassa Saksasta tuotua ydinjätettä, esimerkiksi puhveleiden laidunalueille.

Katso myös 
 Mozzarellatikut

Lähteet 
 Fineli

Viitteet

Aiheesta muualla 

Euroopan unionin aidot perinteiset tuotteet
Italialaiset juustot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Danny Pino

Daniel "Danny" Pino (s. 15. huhtikuuta 1974 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kuubalaiset sukujuuret. Danny Pino tunnetaan Suomessa parhaiten hänen roolistaan tv-sarjassa Todistettavasti syyllinen. Vuonna 2003 Pino näytteli Desi Arnazia Lucille Ballista kertovassa ohjelmassa, Lucy. Pino valmistui Floridan International Universitystä vuonna 1996. 

Pino näytteli myös TV-sarjassa Kova laki: Erikoisyksikkö sen 13. tuotantokauden alusta kaikkiaan 94 jaksossa. Hänen hahmonsa etsivä Nick Amaro korvasi aiemman etsivä Elliot Stablerin, jota esitti Christopher Meloni.  

Pino näyttelee musikaalielokuvassa Dear Evan Hansen (2021).

Yksityiselämä 
Pinolla ja hänen vaimonsa, Lilly Pino Bernal ovat olleet naimisissa helmikuusta 2002 lähtien, ja heillä on kaksi poikaa (s. 2006 ja 2007).

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Amerikankuubalaiset
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Milonoff

Petr ”Pekka” Milonoff (s. 22. helmikuuta 1947  Helsinki) on suomalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän toimii KOM-teatterin taiteellisena johtajana.

Milonoff pääsi ylioppilaaksi 1968, jonka jälkeen kävi Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjan 1968–1971. KOM-teatterin näyttelijä-ohjaajana hän on ollut vuodesta 1971 asti ja taiteellisena johtajana 1977–1981 ja taas vuodesta 1982 alkaen.

Elämänvaiheet ja ura 
Pekka kasvoi monikulttuurisessa kodissa ja oppi isovanhemmiltaan ensimmäiset sanansa venäjäksi. Hänen isovanhempansa isän puolelta pakenivat Venäjän vallankumousta Suomeen. Äidinäiti oli ruotsalainen ja äidinisä tullut Saksasta.

Milonoff aloitti koulunkäynnin Saksalaisessa koulussa, mutta siirtyi viiden vuoden jälkeen suomenkieliseen kouluun. Teini-ikäisenä hän liittyi Sadankomiteaan. Tovereineen hän keräsi 3 000 nimeä aseistakieltäytymiseen kehottavaan vetoomukseen, jonka vuoksi kerääjät joutuivat oikeuteen. Kekkonen armahti heidät, vaikka asepalveluksesta kieltäytymiseen yllyttäminen oli kiellettyä.

Uranvalinnan aikoihin psykologiastakin kiinnostunut Milonoff oivalsi, että myös teatterin kautta pystyy tutkimaan itseään ja muita. Teiniteatterin ja Kellariteatterin kautta Milonoff päätyi 1971 perustamaan KOM-teatteria.

Milonoff liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen vuonna 1974. Huhtikuussa 1986 hänet valittiin SKP:stä erotetun taistolaisen opposition muodostaman SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan.

Kunnianosoitukset
Milonoffille on myönnetty Pro Finlandia -palkinto vuonna 2003 ja Suomen arvostelijain liiton Kritiikin Kannukset vuonna 1974.

Yksityiselämä 
Milonoffin Satu-vaimo on kääntäjä. Pekka Milonoffilla on neljä poikaa: Aleksi, Juho, Tuomas ja Eero, jotka työskentelevät kaikki isänsä tavoin teatterin tai TV-tuotannon parissa. Aleksi toimii muun muassa näytelmien suomentajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Pekka Milonoff (2005)
 Marko Gustafsson: Miten minusta tuli minä. WSOY (2009) 
 yle.fi/klassinen -blogi: Teatteriohjaaja Pekka Milonoffin suhde oopperaan (2010)

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomen venäläiset
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Killinkoski

Killinkoski on kylä Virroilla ja entinen taajama. Kilinkoski sijaitsee kantatie 68:n varrella, Virtain ja Ähtärin puolessavälissä. Se on Hämeen pohjoisin kylä. Siellä asuu noin 300 ihmistä.

Palveluja Killinkoskella on ala-aste, päiväkoti ja kyläkauppa Killinjätti. Syyskuuhun 2014 asti kylässä oli Osuuspankin konttori.

Killinkosken perinteinen työnantaja on P. G. Holmin vuonna 1886 perustama nauhatehdas, josta on kehittynyt nykyinen Inka Oy. Kun tehdas ei ollut vielä automatisoitu, kylän koulussa oli parhaimmillaan yli 400 oppilasta. Nykyään koulussa on vain noin 50 oppilasta, mutta toimintaa koululla on paljon. Koulun yhteydessä on myös päiväkoti.

Killinkoskella on puukirkko, jonka on suunnitellut Josef Stenbäck, ja se valmistui 1928. Stenbäck piirsi myös alkuperäisen nauhatehtaan. Kylässä on ollut myös puuhiomo ja Suomen ensimmäinen makaronitehdas. Killinkoski valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2005.

Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Katso myös 
Killinkosken työväentalo

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kylän kotisivu, Killinkoski.fi
 Killinkosken rakennusinventointi 2009 pdf

Kirjallisuutta
Postinen, Vesa ym. (toim.): Killinkosken kyläkirja. Killinkosken kyläyhdistys, 2005. ISBN 952-91-8822-6.

Virtain kylät
Pirkanmaan vuoden kylät
Pirkanmaan maakunnan entiset taajamat
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Viiskulma

Viiskulma ( eli "Viisreuna") on tunnettu viiden kadun (Laivurinkatu, Pursimiehenkatu, Fredrikinkatu, Laivurinrinne ja Tarkk’ampujankatu) risteys Helsingissä, Punavuoren ja Ullanlinnan kaupunginosien rajalla. Viiskulma on perinteisesti tunnettu maamerkkinä ja nykyisin useista sen lähistölle keskittyneistä eri musiikkityyleihin erikoistuneista levykaupoista. Sen ympärillä on kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia. Yhdessä kulmassa oli aikoinaan elokuvateatteri Merano.

Lähellä Viiskulmaa Pursimiehenkadun varrella sijaitsee myös Viiskulman terveysasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin aukiot ja torit
Punavuori
Ullanlinna
Operaatio Mobilisaatio

Operaatio Mobilisaatio (lyh. OM) on kansainvälinen kristillinen lähetysjärjestö, joka toimii yli 110 maassa ja Logos Hope -lähetyslaivalla. OM:n näkynä on, että Jeesusta seuraavia yhteisöjä syntyisi sinne, missä evankeliumia on julistettu vähiten. OM haluaa osoittaa Jumalan rakkautta evankelioiden, istuttamalla seurakuntia, opetuslapseuttamalla, edistämällä oikeudenmukaisuutta sekä tehden kokonaisvaltaista kehitys- ja avustustyötä.

Maailmanlaajuisesti OM tekee yhteistyötä paikallisen seurakunnan kanssa, rohkaisten ja tukien paikallisia uskovia. Mikäli kohdemaassa ei ole kristittyjä tai kristittyjen keskinäistä yhteyttä, OM pyrkii istuttamaan uusia seurakuntia.

Suomessa OM on Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.

Historia 

OM:n juuret löytyvät Yhdysvalloista, missä rouva Clapp rukoili 15 vuotta, että Jumala pelastaisi paikallisen lukion oppilaita ja lähettäisi heitä lähetystyöhön. Eräänä päivänä hän lähetti Johanneksen evankeliumin George Verwerille, joka oli yksi lukiolaisista. Kolme vuotta myöhemmin George antoi elämänsä Jeesukselle. Kesällä 1957 19-vuotias George ja hänen kaksi ystäväänsä ajoivat pakettiautolla Meksikoon mukanaan 15 000 espanjankielistä Johanneksen evankeliumia. Ihmiset olivat niin avoimia Meksikossa evankeliumille, että maahan avattiin kristillinen kirjakauppa ja evankelioivat radiolähetykset alkoivat.

1960-luvun alkupuolella George muutti Espanjaan ja näky kansainvälisestä evankeliointi- ja koulutusjärjestöstä sai alkunsa. Työ levisi nopeasti Euroopassa ja alkoi Lähi-idässä vuonna 1963 ja seuraavana vuonna Intiassa. OM:n laivatyö alkoi vuonna 1970 ja niin kaikki maailman rannikkomaat olivat saavutettavissa.  Työssä korostettiin voimakkaasti kansallista johtajuutta ja läheistä yhteistyötä muiden lähetysjärjestöjen ja paikallisseurakuntien kanssa.

Syksyllä 1965 nuoret miehet; Frank Dietz ja John Hymus olivat evankeliointimatkalla Neuvostoliitossa. Heidän autonsa hajotessa he tulivat hakemaan varaosia Suomesta.  Varaosien hakumatka venyi muutamiksi viikoiksi. Sinä aikana nuorilla miehillä oli mahdollisuus kertoa OM:n työstä suomalaisille opiskelijoille. Alkuperäisessä vuoden 1966 OM:n vuosiraportissa George Verwer kertoo näin: "Ensimmäinen suomalaisryhmä osallistui OM:n kesäristiretkeen ja siinä oli yli 50 osanottajaa ". Tuosta kesästä lähtien suomalaiset ovat olleet innokkaasti mukana OM:n työssä.

Keväällä 1977 perustettiin Operaatio Mobilisaatio ry niminen yhdistys. OM:n toimisto on ollut vuodesta 1985 lähtien Tampereella. Toiminnan aikana yli 3000 ihmistä on osallistunut Suomesta käsin maailmanlaajuiseen lähetystyöhön.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Operaatio Mobilisaation kotisivu

Kansainväliset lähetystyöjärjestöt
Evankelis-kristilliset järjestöt
In the Rectory of the Bizarre Reverend

In the Rectory of the Bizarre Reverend on suomalaisen doom metal-yhtye Reverend Bizarren ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002. Albumin nimi viittaa progressiivinen rock -yhtyeen, King Crimsonin debyyttialbumin, In the Court of the Crimson King, nimeen. Julkaisun kantta koristaa Francisco de Goyan varhaisempi, vuoden 1798, Noitasapatti (El aquelarre) teos.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Albert Witchfinder (oik. Sami Hynninen) – basso, laulu
 Peter Vicar (oik. Kimi Kärki) – kitara
 Earl of Void (oik. Jari Pohjonen) – rummut, kitara, kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi: 9½/10
 Kulttuuritoimitus: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Reverend Bizarren albumit
Sörnäisten kurvi

Sörnäisten kurvi (), jota kutsutaan myös Sörkan kurviksi tai vain Kurviksi, on alue Helsingin itäisessä kantakaupungissa, Sörnäisten, Kallion ja Alppiharjun kaupunginosien kohtauspaikassa. Alue sijoittuu sen kohdan välittömään läheisyyteen, jossa Hämeentie tekee mutkan oikealle pohjoiseen mentäessä ja jossa siltä länteen haarautuu Helsinginkatu. Kurvi käsittää koko alueen Helsinginkadun ja Hämeentien risteyksessä. Sörnäisten kurvi on lukuisien joukkoliikenneyhteyksien solmukohdassa, jossa sijaitsee myös Sörnäisten metroasema. Yksi Kurvin maamerkeistä oli vakuutusyhtiö Kansan rakennus ja sen katolla sijainnut valotorni.

Sodan jälkeen suomalaiset aikakauslehdet ylläpitivät Kurvin, Vaasankadun ja Linjojen seudun perinteisesti huonoa mainetta. Tuolloin Kurvin levoton maine johtui pääosin siitä, että pientalovaltaisen asuinalueen tuhannet lapset ja nuoret ottivat katutilan haltuunsa omasta ”vaarallisuudestaan” tietämättöminä. Levottomuuteen vaikuttivat myös alueen yömajat ja asuntolat. Apu-lehti julkaisi erityisesti 1950-luvulla rajuja reportaaseja Sörkan alamaailmasta, mutta 1960-luvulla kirjoittelu hiljeni, ja julkisuuskynnyksen ylittivät enää Vaasankadun viinatrokarit. ”Rieha-Helsinki” alkoi keskittyä enemmän Rautatieaseman seudulle. Kurvin läheisyydessä sijaitsevalla Vaasanpuistikolla on ollut 2010-luvulle asti levoton maine. Sitä on kutsuttu puhekielessä myös nimellä Piritori.

Hieman etelämmäksi silloisen Itäisen Viertotien (nyk. Hämeentien) varteen oli 1870-luvulla rakennettu niin sanotut Suruttomain villat, ryhmä työläisten asuintaloja, jotka pääosin purettiin 1930-luvun alussa. Talvisodan toisena päivänä Vaasanpuistikkoon osui viisi räjähdyspommia, mikä aiheutti lähitaloihin varsin suuret sirpale- ja ikkunavauriot.

Hämeentien ja Helsinginkadun kulmaan valmistui vuonna 1937 suuri rakennus, jota kutsuttiin Perämiehen taloksi siinä olleen ravintolan johdosta. Elanto osti talon 1950-luvulla, myi asunnot osakkeiksi ja antoi talolle nimen Hämeentähti. Myöhemmin taloa alettiin kutsua Kurvin taloksi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kurvi
Kallio
Alppiharju
II Crush the Insects


II: Crush the Insects on suomalaisen doom metal -yhtye Reverend Bizarren toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Albumi sisältää lyhemmän version Suomen virallisen singlelistan kakkoseksi nousseesta "Slave of Satan" -kappaleesta. Singleversion kesto on 20:59 minuuttia.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 36.

Kappaleet

Muusikot 
 Albert Witchfinder (Sami Hynninen) – basso ja laulu
 Peter Vicar – kitara
 Earl of Void – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 9+/10
 Soundi:

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Reverend Bizarren albumit
Jürgen Stroop

Jürgen Stroop (alkuaan Josef Stroop, 26. syyskuuta 1895 Detmold, Saksa – 6. maaliskuuta 1952 Varsova) oli SS-Gruppenführer ja Waffen-SS:n kenraaliluutnantti, joka palveli SS- ja poliisijohtajana Puolan alueella 1943–1944. Hän kukisti verisesti Varsovan ghetossa tapahtuneen kansannousun vuonna 1943. Stroop osallistui myös Ukrainassa partisaanien vastaisiin operaatioihin. 

Sodan jälkeen Stroop tuomittiin syyllisenä sotarikoksiin ja teloitettiin Varsovassa 1952.

Lähteet

SS-kenraalit
Saksalaiset teloitetut
Sotarikoksista teloitetut
Puolan historia
Ukrainan historia
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Paul Blobel

Paul Blobel (13. elokuuta 1894 Potsdam, Saksa – 8. kesäkuuta 1951 Landsberg am Lech, Länsi-Saksa) oli SS-Standartenführer ja SD:n jäsen.

Blobel otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja saavutti ansiostaan ensimmäisen luokan rautaristin. Sodan jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja työskenteli ammatissa vuoteen 1931, jolloin hänet erotettiin. Tämän jälkeen Blobel liittyi natsipuolueeseen ja SS:ään.

Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Blobel komensi Einsatzgruppe C:n Sonderkommando 4a:ta, joka toimi Ukrainassa. Blobelin joukkio syyllistyi Kiovan juutalaisten joukkomurhaan Babi Jarin rotkossa. Hänet vapautettiin palveluksesta alkoholismin vuoksi tammikuussa 1942. Heinäkuusta 1942 vuoteen 1945 hän työskenteli niin sanotun Aktion 1005:n johdossa tehtävänään polttaa kaikki miehitettyjen alueiden joukkohautojen ruumiit niin, ettei uhrien lukumäärää pystyttäisi koskaan selvittämään. Tämä työ tehtiin rautatiekiskoista rakennetuissa kehikoissa, joissa polttopuina käytettiin bensiinillä kasteltuja ratapölkkyjä. 

Blobel tuomittiin kuolemaan Nürnbergin prosessiin kuuluneessa Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä. Hänet teloitettiin hirttämällä Landsbergin vankilassa 8. kesäkuuta 1951.

Populaarikulttuurissa
Paul Blobelin hahmo esiintyy Gerald Greenin kirjassa Polttouhrit ja siitä tehdyssä TV-sarjassa.

Lähteet 
 HolocaustChronicle - 1941: Mass Murder 

Holokaustin toteuttamiseen osallistuneet
Saksan siviilihallinto valloitetuilla alueilla toisen maailmansodan aikana
Sotarikoksista teloitetut
SS-sotilaat
Sicherheitsdienst
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Da Weasel

Da Weasel on vuonna 1993 Almadassa perustettu portugalilainen hip hop -yhtye. Sen keulahahmoina toimivat MC:t Pacman ja Virgul.

Da Weasel sai vuonna 2004 MTV Europe Music Awardsin palkinnon "parhaana portugalilaisena yhtyeenä".

Diskografia 
 1993: More Than 30 Motherf*****s
 1994: Dou-lhe Com A Alma
 1997: 3º Capítulo
 1999: Iniciação A Uma Vida Banal - O Manual
 2001: Podes Fugir Mas Não Te Podes Esconder
 2004: Re-Definições
 2005: Ao Vivo Coliseus (livelevy)
 2006: Amor, Escarnio e Maldizer

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Portugalilaiset hip hop -yhtyeet
Codex Tchacos

Codex Tchacos on muinainen koptilainen papyruskäsikirjoitus, koodeksikirja, joka on kirjoitettu noin vuonna 300. Se sisältää seuraavat kristilliset gnostilaiset kirjoitukset:

 Juudaksen evankeliumi
 Ensimmäinen Jaakobin ilmestys
 Pietarin kirje Filippukselle
 Allogeneen katkelma

Koodeksi on merkittävä siksi, että se sisältää ainoan tunnetun kappeleen Juudaksen evankeliumista, jonka alkukirkko hylkäsi harhaoppisena ja joka oli kadoksissa 1700 vuotta ennen sen löytymistä uudelleen.

Koodeksi löytyi El Minyasta Egyptistä 1970-luvulla, mutta sen tutkiminen ja käännöstyö alkoivat vasta vuonna 2001, kun sen omistaja Frieda Nussberger-Tchacos, joka hankki sen syyskuussa 2000, huolestui sen rappeutuvasta kunnosta ja siirsi sen baselilaiselle Maecenas-säätiölle. Koodeksi on nimetty Dimaratos Tchacoksen, koodeksin myyjän isän mukaan. Koodeksin ja erityisesti Juudaksen evankeliumin tutkimusta johti National Geographic Society, ja tutkimustulokset julkistettiin huhtikuussa 2006.

Aiheesta muualla 

National Geographic: Codex Tchacos, Frequently Asked Questions  

Gnostilaisuus
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tallinna)

Aleksanteri Nevskin katedraali () on Viron pääkaupungissa Tallinnan Toompealla sijaitseva, vuonna 1900 valmistunut ortodoksikatedraali. Katedraalin rakennutti Vironmaan kuvernööri Sergei Šahovskoi ja sen suunnitteli arkkitehti Mihhail Preobraženski. Katedraalin rakennuttaminen liittyi Baltian venäläistämispolitiikkaan ja se onkin nähty joskus sorron symbolina.

Historia

Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennuttaminen liittyi 1800-luvun lopun venäläistämispolitiikkaan. Aleksanteri III:n valtakauden luterilaisuuden vastaiseen politiikkaan vaikutti etenkin pyhän synodin yliprokuraattori Konstantin Pobedonostsev, jonka mielestä vain ortodoksit olivat todellisuudessa uskollisia valtiovallalle ja luterilainen kirkko muodosti näin hidasteen Baltian sulauttamisessa muuhun valtakuntaan. Vironmaan kuvernööri Sergei Šahovskoi oli erityisen aktiivinen venäläistämisen kannattaja ja myös hän piti uskonnon roolia oleellisena venäläistämisprosessin kannalta. Tallinnassa häntä huolestutti myös se, että kaupungin siluetti poikkesi venäläiskaupungeista. Venäläiskaupungit tunnisti hänen mukaansa erityisesti kirkkojen ja luostarien kupoleista, jollaiset puuttuivat Tallinnan kaupunkikuvasta. Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennustyöt muodostuivatkin Šahovskoin lempihankkeeksi. Katedraalin suunnitteli arkkitehti Mihhail Preobraženski (1854–1930) ja sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1894. ja ne valmistuivat vasta Šahovskoin kuoleman jälkeen vuonna 1900 valmistunut katedraali sai nimensä vuonna 1242 Saksalaisesta ritarikunnasta Peipsijärven taistelussa voiton ottaneesta Aleksanteri Nevskistä.

Toompealle rakennettu katedraali hallitsi sittemmin kaupunkikuvaa hieman Helsinkiin vuonna 1860 valmistuneen Uspenskin katedraalin tapaan. Katedraalista muodostui paikallisten silmissä sorron symboli ja tähän liittyen se päätettiin purkaa vuonna 1924. Purkutöitä ei kuitenkaan koskaan toteutettu rahan puutteen takia. Neuvostoaikana katedraali oli puolestaan käyttämätön valtion uskonnon vastaisen politiikan takia ja Neuvostoliiton hajottua katedraalia on kunnostettu useaan otteeseen.

Rakennus
Katedraalin tapuleissa on 13 kirkonkelloa, joista painavin on painoltaan 15 tonnia. Katedraalin sisätilat on koristeltu ikoneilla ja mosaiikeilla. Sen tilat on suunniteltu 1 500:lle kävijälle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Katedraalit
Tallinnan kirkot
Tallinnan nähtävyydet
Kivikirkot
Andrea Bargnani

Andrea Bargnani (s. 26. lokakuuta 1985 Rooma) on italialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija ja pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä.

Kaudet 2003–2006 Bargnanin pelasi italialaisessa Benetton Trevisossa. Toronto Raptors varasi Bargnanin ensimmäisenä vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuudessa, tehden hänestä ensimmäisen eurooppalaisen pelaajan, joka varattiin NBA:han varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana.

Bargnani pelasi Raptorsissa seitsemän kautta. Hänen pistekeskiarvonsa näiden vuosien ajalta on 15,2, levypallokeskiarvonsa 4,8 ja syöttökeskiarvonsa 1,3. Heinäkuussa 2013 hän siirtyi New York Knicksiin pelaajakaupassa, jossa Raptors sai vaihdossa muun muassa Steve Novakin ja kolme varausvuoroa.

Kaudella 2014–2015 Bargnanilla oli jalkavaivoja, ja hän pelasi vain 29 ottelussa. Heinäkuussa 2015 Bargnani siirtyi arvioiden mukaan yhden vuoden ja 1,4 miljoonan dollarin minimisopimuksella Brooklyn Netsiin, jossa hän voi halutessaan jatkaa vielä toisen vuoden. Hän siirtyi kuitenkin vuonna 2016 Laboral Kutxa Baskoniaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu  
 NBA:n pelaajaprofiili 
 Lega Basketin pelaajaprofiili 

Italialaiset koripalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Lella Lombardi

Maria Grazia "Lella" Lombardi (26. maaliskuuta 1941 Frugarolo, Italia – 3. maaliskuuta 1992 Milano, Italia) oli italialainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.

Lella Lombardi on edelleen ainoa naispuolinen kuljettaja, joka on yltänyt pisteille Formula 1 -sarjan MM-osakilpailussa. 

Lombardi sijoittui kuudenneksi vuoden 1975 Espanjan GP:ssä. Koska 75 kierroksen mittaiseksi aiottu kilpailu keskeytettiin onnettomuuden takia jo 29 kierroksen jälkeen, kaikki pisteet puolitettiin, ja Lombardikin sai kuudennesta tilastaan vain puoli pistettä.

Lombardi kilpaili Formula-ykkösissä vuosina 1974–1976, ja osallistui kaikkiaan 12 osakilpailuun Brabham-, March- ja Williams-talleissa. Viisi kisaa päättyi keskeytykseen; kahdesti hän karsiutui kilpailusta. Pistesija irtosi Marchilla. Lombardin toiseksi paras sijoitus oli seitsemäs, mutta siitä ei vielä tuolloin annettu pisteitä.

Lombardi menestyi kohtalaisesti Formula Monza- ja Formula 3 -luokissa 1970-luvun alkuvuosina. Kaudella 1973 hän voitti Italian Ford Mexico -mestaruuden. Hän tuli F1-kuvioihin vuoden 1974 Brands Hatchsin osakilpailussa, mutta karsiutui aika-ajossa. Samassa karsiutuneiden joukossa oli muiden ohella myös Suomen Leo Kinnunen. F1-uransa jälkeen Lombardi kilpaili eri urheiluautoluokissa kuten amerikkalaisessa Nascar-sarjassa aina 1980-luvulle saakka, kunnes sairastui syöpään. Hän kuoli hieman ennen 51-vuotispäiväänsä vuonna 1992.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Grandprix.com / Lombardi

Italialaiset Formula 1 -kuljettajat
Italialaiset autourheilijat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet