Bizertan tykit

Bizertan tykit olivat Venäjän keisarillisen laivaston Imperator Alexander III -taistelualuksen 12 Obuhovin 12 tuuman 52 kaliiperin merikanuunaa, jotka kulkeutuivat vaiheikkaan reitin kautta Suomen rannikkolinnakkeille ja Guyernseyn saaren Mirus-patteriin.

Historia

Tykkien reitti Bizertaan 
Saksalaiset kaappasivat neljää 12-tuumaista Obuhov-putkea kuljettaneen rahtialuksen Norjan rannikolla keväällä 1940. Putket olivat peräisin keväällä 1917 Mustanmeren Nikolain telakalta valmistuneesta Imperatritsa Marija -luokan Imperator Aleksander III -dreadnought-taistelulaivasta, joka oli päätynyt ensin Venäjän vallankumouksen pyörteissä vastavallankumouksellisten valkoisten haltuun ylipäällikkönään kenraali Wrangel, joka otti aluksen lippulaivakseen ja antoi sille uuden nimen General Alexjev. Punaiset valtasivat Sevastopolin marraskuussa 1920, mikä pakotti General Alexjevin pakenemaan Välimerelle, missä se purjehti Ranskan hallinnoiman Tunisian Bizertaan. Alus purettiin aseista vuonna 1924, myytiin romutettavaksi ja upposi hinauksessa Bizertanlahdella. Puretut aseet oli säilötty runsaissa varastorasvoissa Bizertan lähellä sijainneelle Sidi Abdullahin asevarikolle, missä ne odottivat mahdollista palautusta Neuvosto-Venäjälle maailmanpoliittisen tilanteen lintyessä.

Tykit Suomeen 
Bizertan tykit tulivat Suomen Meripuolustuksen esikunnan tietoon kansainvälisten asevälittäjien vihjeestä kesällä 1939. Seitsemän järeän tykin ostosta laadittiin esisopimus, mutta Ranska ei myöntänyt kalustolle vientilupaa saman vuoden syksyllä syttyneen toisen maailmansodan takia, sillä maa pelkäsi Suomen joutuvan saksalaismiehityksen alle. Ranskalaiset antoivatkin putkia noutamaan lähetetylle suomalaisalukselle lastiksi vain käsiaseita, joiden kanssa se palasi määräsatamaansa Narvikissa.

Ranska myöntyi antamaan vientiluvan Bizertan tykeille talvisodan interventiosuunnitelmiensa seurauksena 4. tammikuuta 1940. Tykit luovutettiin tällä kertaa vastikkeettomana aseapuna Suomelle, ja niitä lähti noutamaan kolme suomalaisalusta. Jokainen alus kuormattiin Bizertassa neljällä järeällä putkella, joiden lisäksi suurin aluksista, Nina, sai lastikseen 18 raskasta Vickers-tykkiä. Määräsatamaksi kaavailtiin Turkua, sillä Jäämeren rannalla sijainnut Petsamon satama oli jo talvisodan alussa joutunut Neuvostoliiton haltuun.

Ensimmäinen alus purjehti onnistuneesti Göteborgin kautta Turkuun, toisen (Nina) jäädessä odottamaan talvisodan päättymistä ja tilanteen selkenemistä Norjan Bergeniin 11. maaliskuuta 1940. Kolmas alus, Juliette, vaurioitui Atlantilla, kävi korjattavana telakalla Isossa-Britanniassa ja purjehti sieltä Petsamon satamaan toukokuussa 1940. Aluksen huono tuuri jatkui, sillä Petsamon satamanosturit eivät kyenneet siirtämään 52-tonnisia tykinputkia. Raskaampia nostureita ei saatu hankittua Petsamoon kesän aikana, minkä seurauksena Juliette lähti purjehtimaan Turkuun elokuussa 1940. Kuormana olleet tykinputket kätkettiin alukseen Petsamossa ahdattuun viljakuormaan.

Saksalaisten sotasaaliiksi 
Bergeniin jäänyt Nina ei lopulta päässyt määränpäähänsä Suomessa. Norjan miehittäneet saksalaisjoukot ulosliputtivat aluksen oman lippunsa alle ja ryöstivät rahtina olleet neljä järeää ja 18 raskasta tykinputkea. Järeät tykit laivattiin välittömästi Kruppin tehtaille Esseniin, missä ne huollettiin ja saivat mallinimen 30,5 cm K.14(r). Ensimmäinen luku oli tykkien kaliiperi (30,5 cm), toisen tarkoittaessa valmistusvuotta (1914). Sulkuihin merkatulla r-kirjaimella viitattiin tykkien alkuperämaahan, Venäjään.

Saksalaiset kehittivät venäläisiä putkia varten uuden Bettungsschiessgerüst C.40 -nimellä tunnetun lavetin, joka mahdollisti alkuperäisiä venäläisiä lavetteja huomattavasti suuremman ampumakoron. Venäläiset lavetit mahdollistivat putken korotuksen vain 15 asteen kulmaan, kun saksalaisessa lavetissa maksimikoro oli 48 astetta. Lavetti oli suojattu edestä 150 millimetrisellä panssaroinnilla ja sivuilta, päältä ja takaa 50 mm panssaroinnilla. Sähkökäyttöinen lavetti painoi kokonaisuudessaan 38 190 kilogrammaa.

Suomi ei kuitenkaan jäänyt tyhjin käsin ryöstettyjen putkien suhteen; saksalaiset antoivat niistä clearing-kaupassa 108 miljoonan markan korvaukset ennen jatkosodan alkua kesällä 1941.

Lähteet 

Venäjän keisarikunnan laivasto