Profeettojen sinetti

Profeettojen sinetti () on islamissa profeetta Muhammedin kunnianimi, joka tarkoittaa sitä, että Muhammed oli profeetoista viimeinen ja vertauskuvallisesti "sinetti", jonka jälkeen uusia profeettoja ja ilmoituksia ei enää tule. Metafora profeettojen "sinetistä" on islamissa tärkeä, koska sitä käytetään kuvaamaan, että Muhammed on viimeinen profeetta, jonka myötä Jumalan antamat ilmoitukset ovat myös lopullisessa ja täydellisessä muodossa. Toisin kuin muitten lähettiläitten kirjat, jotka ovat kaikki turmeltuneet, Muhammedin Koraani on myös turmeltumaton ja ikuisesti muuttumaton.

Islamin  profeettaparadigma 
Islaminuskon mukaan Jumala oli lähettänyt maan päälle profeetan toisensa jälkeen julistamaan Jumalan tahtoa ja varoittamaan ihmiskuntaa. Islamin profeettanäkemys tulee katkelmittain ilmi Koraanissa, mutta ensimmäisen profeettojen historian kirjoitti Ibn Ishaq (k. 767) laajassa kirjassaan, jonka osia on säilynyt referaatteina muissa kirjoissa. Profeettojen tarinat ovat rakenteeltaan samanlaisia. Tutkijat puhuvat "profeettaparadigmasta", missä profeettojen toiminta toistaa samaa kaavaa: Jumala lähettää profeetan tuomaan varoituksen kansalle. Valtaosa ihmisistä kieltää profetian, mutta pieni osa uskoo siihen. Profeetta ja tosiuskovat pakenevat Jumalan ohjeiden mukaan. Tuhoisa rangaistus kohtaa uskottomia. Uusi kansa "perii maan".

Koraanin mukaan "Jokaisen kansan luo on tullut varoittaja" (35: 24). Sellainen puuttui vain arabeilta, jotka Muhammedin myötä saivat lopulta oman profeettansa. Hän oli samalla viimeinen profeetta, jonka myötä Jumalan pelastussuunnitelma täydellistyi. Muhammedin asema vastaa tässä suhteessa Jeesuksen roolia kristinuskossa. Aikaisemmat profeetat myös ennakoivat Muhammedin tuloa aivan kuten kristityt näkivät Vanhan Testamentin ennakoivan Jeesusta. Muhammed ei kuitenkaan muissa suhteissa ole Jeesuksen symmetrinen vastine.

Viimeisellä profeetalla ei voi olla poikaa 
Islamilaisen profeettakäsityksen mukaan profeetan poika on myös profeetta. Tämä käy ilmi myös šiiamuslimien imaamiketjuista, jotka päättyvät katkeamiseen eli imaamin kätkeytymiseen (seitsemännen tai kahdennentoista imaamin kohdalla) vasta, kun sukulinja sammuu. Säännöllä on ollut vaikutuksia Muhammedin elämäkertaan, sillä se tarkoitti, ettei viimeisellä profeetalla voinut olla aikuisikään ehtinyttä poikaa. Juuri näin kävikin, sillä kaikki profeetan miespuoliset jälkeläiset kuolivat ennen täysi-ikäisyyttä.

Ongelmaksi muodostui kertomus Muhammedin ottopojasta Zaidista. Häntä koskeva tarina on ainoa, joka Muhammedista kerrotaan Koraanissa. Tarinan mukaan ottopoikasuhde purettiin siten, että Muhammed meni naimisiin Zaidin vaimon kanssa. Näin päästiin ryhmien suuran (33:40) julistamaan tilanteeseen: "Muhammed ei ole kenenkään miehenne isä, vaan Jumalan lähettiläs ja profeettojen sinetti.”  Kohta on Koraanin ainoa, jossa varmuudella puhutaan profeetasta nimeltä Muhammed.

Manikealainen tausta 
Metafora sinetistä ei ole alkuperältään islamilainen. Israelilainen orientalisti G. Stroumsa on osoittanut, että islam sai oppinsa viimeisestä profeetasta manikealaisuudesta.  200-luvulla elänyt Mani piti itseään Aatamista alkaneen vanhatestamentillisten profeettojen sarjan jatkajana. Manikealaiset käyttivät hänestä kunnianimeä ”profeettojen sinetti”. Sillä ei kuitenkaan tarkoitettu, että Mani olisi ollut viimeinen, vaan että hän vahvisti eli sinetöi oikeaksi aikaisempien profeettojen sanoman. Islamilaisissa lähteissä kielikuva ymmärrettiin niin, että Mani olisi pitänyt itseään lopullisen tiedon ilmoittajana. Metafora ja sen uusi tulkinta siirrettiin koskemaan myös Muhammedia Koraanin jakeessa 33:40.

Lähteet

Viitteet 

Muhammed