joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tylisin kuningaskunta

Tylisin kuningaskunta oli kelttien Traakiaan perustama kuningaskunta 200-luvulla eaa. Kuningaskunnan perustaminen liittyi kelttien suurempaan liikehdintään antiikin Kreikkaan.

Historia
200–luvun alussa keltit olivat aloittaneet Tonavan keskialueiden valloituksen. Vuonna 281 eaa. he lähtivät levittäytymään etelään ja itään ryöstäen muun muassa Odrysian pääkaupunki Seuthepoliksen ja avaten näin tien hyökkäykselle Delfoihin. Tylisin kuningaskunta perustettiin näiden hyökkäysten ja sitä seuranneen kelttiasutuksen seurauksena. Kreikkalainen historioitsija Polybios kertoi kuningaskunnan sijainneen Byzantionin lähellä, mutta myöhemmin aiheesta kirjoittanut Stefanos Byzantionlainen mainitsi sen sijainneen lähempänä Balkanvuori. Tylisin tarkkaa aluetta on vaikeaa määritellä ja on mahdollista että keltit liikkuivat ympäri suurta aluetta. Muutamat alueelta löydetyt La Tènen kulttuurin tyyliset metalliesineet eivät ole auttaneet kelttien alueen selvittämisessä. Se tiedetään, että eräs kelttiryhmä saavutti Gallipolin 227 eaa., mutta Antigonos II:n joukot voittivat heidät. Kelttien valta Traakiassa kukistettiin lopullisesti vuosina 213–212 eaa.

Perintö

Vain kaksi sukupolvea kestänyt kelttivalta Traakiassa jätti jälkeensä vain vähän merkkejä. Alueelta on löydetty joitakin kelttiläistyylisiä esineitä, mutta on mahdotonta sanoa onko ne esimerkiksi saatu lahjaksi ja olivatko niiden omistajat kelttejä. Mezekistä on löydetty hautapaikka, jossa on sekä traakialaisia että kelttiläisiä piirteitä, mutta on jälleen vaikea sanoa olivatko sinne haudatut traakialaisia vai kelttejä. Hauta oli alun perin traakialainen, mutta sitä käytettiin uudestaan 200–luvulla eaa. Hautaan laitettiin mukaan ilmeisesti sotavaunut, joten se on ehkä ollut kelttiläisen päällikön hautapaikka.

Lähteet

Bulgarian historia
Vuoden nuori eurooppalainen

Vuoden nuori eurooppalainen on titteli jonka Eurooppanuoret ry on julkistanut vuosittain, useimmiten toukokuun 9. päivänä Eurooppa-päivän pääjuhlan yhteydessä Helsingissä.

Eurooppanuoret on hakenut vuodesta 2005 alkaen vuosittain avoimella kilpailulla ehdotuksia eurooppalaisesta 15–35-vuotiaasta henkilöstä, joka ehdottajien mielestä toimii merkittävästi kansainvälistä suvaitsevaisuutta ja rauhaa edistävällä tavalla. Kilpailussa haetaan nuorta henkilöä, joka ottaa aktiivisesti ja rakentavasti osaa Euroopasta käytävään keskusteluun. Vuoden nuori eurooppalainen tuo esille eurooppalaisille yhteisiä arvoja ja antaa positiivista kuvaa eurooppalaisuudesta. 

Kyseeseen voi tulla monen eri alan toimija: opiskelija, kansalaisjärjestöaktiivi, paikallistason toimija, urheilija, kirjailija, muusikko, yhteiskuntavaikuttaja tai jokin muu.

Palkitut

 2005: Eva Wahlström
 2006: Tommy Lindgren
 2007: Mikkâl Morottaja, taiteilijanimeltään Amoc
 2008: nuorisojärjestötoimija Jaakko Weuro
 2009: Koop Arponen
 2010: Laura Lepistö 
 2011: Sam Vaherlehto
 2012: Tuomas Enbuske
 2013: järjestöaktiivi Johanna Nyman, joka on toiminut kansainvälisessä järjestötoiminnassa muun muassa partioliikkeessä ja European Youth Forumissa.
 2014: Meeri Koutaniemi
 2015: Ida Bergmann, Tahdon2013-kampanjan perustaja.
 2016: Shawn Huff
 2017: Saara Aalto
 2018: Tuure Boelius
 2019: Atte Ahokas
 2020: aktivisti Kaisa Ojala
 2021: romaniaktivisti Leif Hagert

Lähteet 

Suomalaiset palkinnot
HjonTeatern

HjonTeatern:in (Hjon Teaterförening rf) perustivat vuonna 2011 tanssitaiteilija ja musikaaliartisti Sofie Lybäck sekä teatteri-ilmaisun ohjaaja ja laulaja Isa Lindgren-Backman.
HjonTeatern tuottaa ja esittää ruotsinkielistä musiikkiteatteria, musikaalia ja performanssitaidetta, sekä pienemmissä intiimeissä produktioissa että suuren luokan tuotannoissa.
Yhdistykset taiteilijat tarjoavat myös draamapedagogisia workshopeja ja opetusta muille yhdistyksille, harrastajille ja kouluille. 

Teatterin varsinainen kotikunta on Vaasa, mutta yhdistyksellä on myös kiertuetoimintaa.

Lähteet
Vaasassa uusi ammattiteatteri Pohjalainen 14.4.2012
Vasabladet 14.04.2012 / 20.04.2012
Kulturforum.fi: HjonTeatern

Aiheesta muualla
www.hjonteatern.com Viralliset kotisivut
Teater.fi 
Kordelinin Säätiö 
Stiftelsen Kulturfonden
Svenska Kulturfonden

Suomen teatterit
Baryšivka

Baryšivka (; ) on kaupunkityyppinen taajama ja Baryšivkan piirin kuntakeskus Ukrainan Kiovan alueen itäosissa, linnuntietä 58 kilometriä Kiovasta itään.

Vuoden 2011 alussa taajamassa arvioitiin asuvan 10 950 ja koko piirissä 37 125 henkeä. Piirin sisällä sijaitsee myös hallinnollisesti itsenäinen Berezanin pikkukaupunki (16 559 as.).

Baryšivkan rautatieasema sijaitsee taajaman eteläosissa, 2,5 kilometriä kunnantalolta. Kiovasta itään johtava valtatie P02 (osa keskieurooppalaista poikittaisväylää, Ranskan Calais aina Itä-Kazakstaniin vievää eurooppatie :ta) kulkee piirin läpi ohittaen keskustaajaman noin 8 kilometriä etelästä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuntakeskuksen eli Baryšivkan taajaman perustiedot Ukrainan parlamentin eli Verh'ovna Radan sivustolta  (rada.gov.ua)
 Piirin perustiedot Ukrainan parlamentin eli Verh'ovna Radan sivustolta  (rada.gov.ua)
 Piirin perustietoja Kiovan alueen tilastosivuilla  (oblstat.kiev.ua)
 Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta  (vlasenko.net) 
 Baryšivkaan keskittynyt portaali  (baryshivka.net.ua)
 Toinen Baryšivkaan keskittynyt sivusto  (baryshivka.org.ua)

Kiovan alueen kaupunkityyppiset taajamat
Mishima – elämän neljä lukua

Mishima – elämän neljä lukua (Mishima: A Life in Four Chapters) on Lucasfilmin tuottama ja Paul Schraderin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Elokuva käsittelee itsemurhan tehneen japanilaisen kirjailijan Yukio Mishiman viimeistä elinpäivää ja takaumin kuvattua elämää. Mishimaa esittää Ken Ogata.

Arvioita
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1993 Mishiman olevan mainettaan parempi elokuva: ”Amerikkalaisohjaaja on pureutunut tyydyttävästi japanilaiseen kulttuuriin. Tiheissä mustavalkoisissa otoksissa näkyy Nagisa Oshiman, Pojan ja Seremonian tekijän tyylillinen vaikutus.” Ogatan roolityötä hän kuvaa sykähdyttäväksi ja Glassin musiikkia jännitteiseksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen kuvaa Mishimaa silmiä hivelevän kauniiksi ja hallituksi, kehuu Philip Glassin musiikkia ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ohjaaja Paul Schraderin haastattelu 

Paul Schraderin käsikirjoittamat elokuvat
Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat
Elokuvat itsemurhasta
Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat
Harjavallan vanha kirkko

Harjavallan vanha kirkko on Harjavallassa sijaitseva puukirkko. Paikalle rakennettiin vuonna 1750 lounaissuomalaista tyyppiä edustanut pitkäkirkko, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen nykyiseen muotoonsa vuonna 1870. Tuolloin kirkkoon lisättiin myös torni. Oletettavasti samalla paikalla on sijainnut myös tätä vanhempi, noin vuonna 1670 rakennettu kappelikirkko.

Kirkon nykyisen ulkoasun suunnitteli Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti G. T. Chiewitz. Arkkitehtonisesti kirkko edustaa 1800-luvun lopun kertaustyyliä. Kirkon alttaritaulu on Alexandra Frosterus-Såltinin Jeesus ja Maria Magdalena vuodelta 1878. Kirkon 21+3-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1947 ja ne on rakentanut Kangasalan Urkutehdas.

KIrkon kellotornissa on kaksi kelloa, joiden valuvuodet ovat 1688 ja 1740.

Kirkkomaan sankarihautojen muistomerkin Vartijasotilas on suunnitellut harjavaltalainen kuvanveistäjä Emil Cedercreutz vuonna 1945.

Katso myös 
Kaikkien autuuksien kirkko

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Satakunnan kirkkorakennukset
Vanha kirkko
Suomen puukirkot
Suomen 1870-luvulla rakennetut kirkot
Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä

Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä () on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1887 ja yksi hänen pääteoksistaan. Se on myös tunnetuimpia hänen naturalistisista maalauksistaan, toinen tunnettu on Lapsen ruumissaatto. Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä noudattaa 1800-luvulle ominaista pyrkimystä aidon kansan tunteiden vapaaseen realistiseen kuvaamiseen.

Maalauksessa neljä karjalaisiin kansanpukuihin pukeutunutta talonpoikaisnaista istuu rentoutumassa nurmikolla Ruokolahden kirkon mäellä. Kaksi vasemmanpuoleista naista käy keskustelua, jota oikeanpuoleiset kuuntelevat. Kolmella naisista on valkoiset huivit. Taustalla näkyy lisää naisväkeä.

Teoksen historia
Edelfelt matkusti vuonna 1887 Itä-Suomessa keräten materiaalia Harper’s New Monthly Magazinen tilaamaan Suomesta kertovaan artikkeliin. 
Hän vieraili myös Ruokolahdella, jossa hän asui kansanparantaja Elli Jäppisen luona Jäppilänniemen Haapsiissa. Jäppinen auttoi häntä löytämään paikallisia asukkaita maalauksen malleiksi. Edelfelt luonnosteli maalausta Ruokolahden kirkolla heinäkuussa 1887, mutta ei ollut tyytyväinen hahmoihin. Hän teki lopullisen maalauksen loppukesällä kotonaan Porvoon Haikon kartanossa käyttämällä malleina lähiseudun asukkaita, joille hän puki Ruokolahdelta lainaamansa vaatteet. Maalauksen hahmoissa lienee sekä ruokolahtelaisten että haikkoolaisten mallien piirteitä, ja siitä voi väitetysti tunnistaa niin Jäppisen kuin Haikkoon Strömbergin ja Klangin vanhat emännät. Toisaalta etualan naisten sanotaan perustuvan haikkoolaisiin malleihin.

Edelfelt tiesi pohjoisten kansankuvausten vetoavan ulkomaisten taiteenostajien alkuperäisyyden kaipuuseen, mutta toisaalta hän suosi malleina uusmaalaisia rannikon ihmisiä ruotsinmielisyytensä vuoksi ja pyrki esittämään heidät mahdollisimman ihanteellisina vastustaakseen epäsuorasti venäläistämispyrkimyksiä.

Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä sai aikanaan kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Sitä moitittiin liiallisesta naturalismista ja Suomen kansan ominaispiirteiden kuvaamisesta pahansuovalla tavalla ylevän kuvauksen sijaan. Suomen senaatti osti teoksen valtiolle 4 000 markalla Helsingissä pidetystä näyttelystä vuonna 1888 ja lahjoitti vasta avatulle Ateneumin taidemuseolle. Se kuuluu nykyään kansallisgallerian kokoelmiin.

Teoksen muistaminen Ruokolahdella
Ruokolahti-Seura pystytti Ruokolahden kirkon luo Edelfeltin syntymän satavuotismuistoksi vuonna 1954 maalaukselle omistetun kaksiosaisen muistomerkin, jonka ovat suunnitelleet taiteilijat Gerda Qvist ja Erkki Pitkäpaasi. Muistomerkin kivet ovat peräisin Salpalinjan panssariesteestä. Ruokolahdella on vuodesta 1973 valittu joka toinen vuosi Ruokolahden Eukko.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Teos Kansallisgallerian sivuilla
 Luonnoksia maalaukseen

Albert Edelfeltin maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Ruokolahti
Cristina Calderón

Cristina Calderón (24. toukokuuta 1928 – 16. helmikuuta 2022) oli Chilessä asunut viimeinen yaghanin kieltä äidinkielenään puhunut henkilö.

Lähteet 

Kielten viimeiset äidinkieliset puhujat
Chileläiset henkilöt
Vuonna 1928 syntyneet
 Vuonna 2022 kuolleet
Kristus ja Mataleena

Kristus ja Mataleena on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1890. Maalaus perustuu suomalaiseen kansanrunouteen ja siinä on mukana ajankohtaista karelianismia.

Maalauksessa Jeesus seisoo tuohivirsut jalassaan syksyisessä koivumetsässä, ja hänen eteensä on polvistunut rukoileva tyttö. Mataleenan mallina toimi Edelfeltin palvelija, jonka kasvojen surullinen ilme syntyi, kun Edelfelt johdatteli keskustelua mallin vastikään kuolleeseen sulhaseen.

Edelfeltillä oli ollut aikeena maalata jokin Raamatun aihe. Karelianismi oli ollut hänelle vierasta ja Kalevala teoksena jopa vastenmielinen. Innoituksena toimikin Kantelettaren runo Mataleenan vesimatkasta, jossa ylpeä talon tytär tapaa orjapojan kaivolle mennessään. Poika pyytää häneltä juomavettä tuloksetta. Talon tytär kuitenkin nöyrtyy, kun poika tuntee hänen arveluttavan menneisyytensä. Mataleena sanoo "Itsepä lienet Herra Kiesus, kun mun elkeni (pahat teot) sanelet!" Tyttö itkee kiulun täyteen vettä, pesee Jeesuksen jalat ja kuivaa ne hiuksillaan. Jeesuksen yllättävää ilmestymistä kuvataan monissa muissakin kansanrunoissa, mikä kertoo kristinuskon saapumisesta ja sen törmäämisestä pakanuuteen.
Runo on tulkinta Maria Magdaleenasta, syntisestä naisesta. Taiteessa katuva Magdalena on ollut yleinen aihe ja maalauksen Mataleenan ylös suunnatulla ekstaattisella katseella onkin edeltäjiä vanhemmassa taiteessa.

Edelfelt maalasi aiheesta useita luonnoksia ja otti myös valokuvia. Aluksi hän maalasi kohtausta ulkoilmamaalauksena, mutta teki siihen muutoksia myöhemmin. Saadakseen Kristuksen kasvoihin enemmän henkevyyttä hän käytti Helsingissä Magnus Enckelliä mallina. Myös Mataleenan punainen hiusnauha muuttui mustaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Teos Valtion taidemuseon sivuilla
Edelfelt, Albert: Mataleena, 1890. (Luonnos Mataleenan hahmoon) Valtion taidemuseon kokoelmat

Albert Edelfeltin maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1979

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1979 pelattiin Ruotsissa ja maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto. Ensimmäistä kertaa mukana oli myös B-sarja, joka pelattiin Ranskassa.

Alkusarja

Gold group

Blue group

Putoamisarja

Mitalisarja

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat 
Paras maalivahti:  Pelle Lindbergh
Paras puolustaja:  Aleksei Kasatonov
Paras hyökkääjä  Vladimir Krutov

Turnauksen tähdistökentällinen 
Maalivahti:  Pelle Lindbergh
Puolustajat:  Aleksei Kasatonov,  Ivan Černý
Hyökkääjät:  Thomas Steen,  Anatoli Tarasov,  Vladimir Krutov

Lopputulokset 

 A-sarja

 B-sarja

Lähteet 

 Kisahistoriikki TSN:n sivuilla 
 Passionhockey.com: IIHF U20 1979 
 Hockeyarchives: IIHF U20 1979 

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 1979 jääkiekko
Ruotsin jääkiekko
Ruotsin urheilutapahtumat
Karlstadin kunta
Karlskogan kunta
Brachycereus nesioticus

Brachycereus nesioticus on kaktuslaji (heimo Cactaceae), ainoa laji suvussaan. Se on Galápagossaarten endeeminen kasvilaji. Se on verraten pienikokoinen ja kasvaa lähes paljailla laavakentillä, joilla ei monikaan kasvi tule toimeen. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikankielisestä lyhyttä tarkoittavasta sanasta brakhys.

Sukulaisuussuhteet
DNA-tutkimusten mukaan lajin läheisin sukulainen on Jasminocereus, joka sekin on endeeminen Galapagosilla. Yhdessä nämä suvut ovat läheisiä suvulle Armatocereus, joka esiintyy Ecuadorin ja Perun rannikoilla.

Tuntomerkit
Brachycereus-kaktus on monivartinen ja muodostaa tiheitä kasvustoja, joiden korkeus on 40–60 cm ja leveys jopa kaksi metriä. Varret ovat vaihtelevissa määrin pystykasvuisia, liereitä ja tiheäpiikkisiä. Läpimitta on 3–5 cm. Matalia varren pitkittäisharjuja on 16–22. Yhdessä ryhmässä (areolissa) on n. 40 piikkiä, jotka ovat erikokoisia, kellertäviä ja vanhemmiten tummuvia, jopa viiden sentin mittaisia.

Päivällä avautuvat kukat ovat kapean suppilomaisia, kermanvalkoisia, 6–11 cm pitkiä ja 2–5,5 cm leveitä. Kukkaperässä on paljon piikkisiä areoleja ja pieniä suomuja. Hedelmä on tumma, kypsänä mehevä, 1,5–3,5 cm pitkä, keltaisten piikkien peittämä ja siinä on jäljellä kuihtuneet terälehdet. Siemen on ruskeanmusta, pyöreä tai hieman soikea, 1–1,5 mm:n pituinen.

Ekologia
Brachycerus nesioticus kasvaa Galapagosin saarilla Bartolomé, Fernandina, Genovesa, Isabela, Pinta ja San Salvador. Sen kasvupaikat ovat hyvin kuivia laava-alustoja merenpinnan tasossa. Ecuadorin hallitus on kieltänyt kasvin keräämisen saariston muodostamasta kansallispuistosta. Niinpä kasvi on lähes tuntematon viljelyssä.

Lähteet
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet

Aiheesta muualla
 http://www.arkive.org/lava-cactus/brachycereus-nesioticus/ 

Kaktuskasvit
Galápagossaaret
Kristuksen legioona

Kristuksen legioona on katolinen veljeskunta.  

Veljeskunta on joutunut epäilysten kohteeksi, että sen jäsenet ovat raiskanneet alaikäisiä. Vuonna 2008 kuollutta perustajapappi Marcial Macielia on epäilty pappisseminaarilaisten raiskaamisesta. Veljeskunta on Vatikaanin holhouksessa ja on luvannut selvittää tapauksia.

Veljeskunta levisi paavi Johannes Paavali II:n aikana ja toimii nykyisin 22 maassa, lähinnä Etelä-Amerikassa. Sen jäseninä on 800 pappia, 2 500 pappisseminaarilaista ja sillä on yhteensä 70 000 jäsentä. Se ylläpitää 12 yliopistoa. Kun veljeskunnan perustaja Maciel kuoli, paavi Benedictus XVI päätti aloittaa veljeskunnan tutkinnan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Legion of Christ
 Regnum Christi
 Mission Network (Programs sponsored by the Legion of Christ)
 Papal Delegate 

Katolisen kirkon sääntökunnat
We’re Here Because We’re Here

We’re Here Because We’re Here on englantilaisyhtye Anatheman kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 31. toukokuuta 2010. Albumin myötä Anathemalta kuultiin ensimmäistä kertaa uutta materiaalia sitten vuoden 2003 A Natural Disaster -albumin. Albumin miksasi Porcupine Treen keulakuva Steven Wilson. Albumilla vierailee HIM-yhtyeen Ville Valo, jonka laulua kuullaan kappaleessa ”Angels Walk Among Us”.

Inspiraatio albumin nimeen We’re Here Because We’re Here tuli laulusta, jota laulettiin ensimmäisen maailmansodan aikaan Auld Lang Syne -kappaleen melodialla taistelutahdon kohottamiseksi. Sanojen tarina kosketti yhtyettä syvästi ja kuvasi jäsenten suhteita niin hyvin, että se päätettiin nostaa albumin nimeksi.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19.

Kappaleet 
Sävellys ja sanoitus Daniel Cavanagh, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Vincent Cavanagh – laulu, kitara
 Daniel Cavanagh – kitara
 Jamie Cavanagh – basso
 John Douglas – rummut
 Lee Douglas – laulu
 Les Smith – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Rock Sound: 8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anatheman viralliset sivut 
 
  

Vuoden 2010 albumit
Anatheman albumit
Valli

Valli tai Walli tarkoittaa muun muassa seuraavia:

valli, harjumainen suojavarustus tai yleensä maakohouma, kuten
Atlantin valli, toisen maailmansodan aikainen saksalaisten puolustuslinja
Antoninuksen valli, roomalaisajan rajavalli Britanniassa
Hadrianuksen valli, roomalaisajan rajavalli Britanniassa

Paikkoja
 Valli, Viipurin kaupunginosa
 Valli, kylä Virossa

Sukunimi
Suomalaisia
Aarno Walli (1920–2007), kapellimestari ja pianisti
Aino Valli (1902–1987), murretutkija 
Alli Walli (1904–1981), kirjailija
Arvo I. Walli (1896–?), toimittaja ja tietokirjailija
Atte Valli (s. 1984), jääkiekkoilija
Hasse Walli (s. 1948), muusikko
Heidi Walli (s. 1962), nykyaikainen viisiottelija
Johan Valli (1894–1966), jääkäriluutnantti
Jouko Valli (s. 1939), kilpapurjehtija ja autourheilija
Juhani Valli (s. 1954), eräkirjailija
Jukka Sakari Valli, J. S. Valli (s. 1970), rikoskirjailija ja opettaja
Juuso Walli (s. 1996), suomalainen jääkiekkoilija
Kaarlo Valli (1895–1936), kirjailija
Kalevi Valli (s. 1931), fyysikko
Outi Walli (s. 1943), sarjakuvien suomentaja
Petri Walli (1969–1995), muusikko
Sakari Valli (1936–2022), pappi ja poliitikko
Suvi Valli (s. 1977), suomalainen runoilija
Topi Martin Valli (1889–1955), kirjailija
Waldemar Walli, aik. Wallin (1847–1925), kirkkoherra ja valtiopäivämies
Valter Valli (1900–1969), suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan eversti
Veikko Valli (s. 1976), yrittäjä ja Suomen kunniakonsuli
Yrjö Valli (1897–1969), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Muita
Alida Valli (1921–2006), italialainen näyttelijä
Eusebio Valli (1755–1816), italialainen lääkäri ja sähkön tutkija
Frankie Valli (s. 1934), yhdysvaltalainen muusikko
Romolo Valli (1925–1980), italialainen näyttelijä
Virginia Valli (1898–1968), yhdysvaltalainen näyttelijä

Etunimi
Valli Raita, suomalainen näyttelijä
Máximo González

Máximo González (s. 20. heinäkuuta 1983 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 58 heinäkuussa 2009 ja nelinpelissä sijalla 46 syyskuussa 2008. Nelinpelissä hän on voittanut yhden ATP-turnauksen.

González voitti vuonna 2008 Valencian nelinpeliturnauksen yhdessä Juan Mónacon kanssa. Vuonna 2009 González pääsi Ranskan avoimissa kolmannelle kierrokselle voitettuaan Mardy Fishin ja Andreas Seppin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Tommy Robredolle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Máximo González ATP:n sivuilla
Máximo González ITF:n sivuilla

Argentiinalaiset tennispelaajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Kuikka

Markus Kuikka (s. 9. heinäkuuta 1959 Helsinki) on suomalainen gamban- ja sellonsoittaja, joka soittaa myös harvinaisempia instrumentteja kuten barytonia ja arpeggionea. 

Kuikka opiskeli sellonsoittoa Seppo Laamasen johdolla Sibelius-Akatemiassa. Musiikin maisterin tutkinnon hän suoritti 2003 ja valmistui 2009 tohtoriksi Sibelius-Akatemian DocMus-yksikön taiteellisessa tohtorikoulutuksessa. Kuikka on opiskellut gamban, barytonin ja arpeggionen soittoa yksityisesti ja myös osallistunut lukuisille mestarikursseille.

Kuikka on toiminut Sibelius-Akatemiassa DocMus-yksikössä erilaisissa opetustehtävissä. Hän on konsertoinut omissa ja eri yhtyeiden konserteissa, erityisesti Suomalaisen Barytontrion kanssa joka on vieraillut myös Saksassa, Venäjällä ja Ranskassa. 

Kuikka toimi 1978-2008  Kuopion kaupunginorkesterin soolosellistinä. Hän on ollut mukana perustamassa BarokkiKuopiota, vanhan musiikin festivaalia, ja toiminut sen taiteellisena johtajana. 

Markus Kuikan isä on sotilaskapellimestari Arvo Kuikka ja poika cembalisti Lasse Kuikka.

Lähteet

Aiheesta muualla
Taiteilijan omat sivut

Suomalaiset sellistit
Viola da gamban soittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Tšepelare

Tšepelare () on kaupunki ja kunta Smoljanin alueella Etelä-Bulgariassa. Tšepelaren asukasluku on 7 589 (vuonna 2011). Kunnan läpi virtaa Tšepelarejoki ja alueen ympäristöä hallitsevat Rodopivuoret.

Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Tarja Närhi

Tarja Närhi on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja. Hän työskentelee Yleisradiossa ja on ollut kommentaattorina muun muassa Eurovision laulukilpailuissa. Vuoden 2015 alusta Närhi on juontanut sunnuntaiaamuisin Tarja Närhin Iskelmäradiota. Muita hänen juontamiaan radio-ohjelmia ovat Sekahaku ja Levylautakunta.

Vuonna 2011 Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n palkitsi Tarja Närhin Prix Elvis -palkinnolla hänen ansiokkaasta työstään suomalaisen rytmimusiikin ja sen tekijöiden hyväksi. Palkintoperusteissa todettiin Närhin nostavan ohjelmissaan esiin artistien ohella myös sellaisia musiikintekijöitä, jotka eivät itse esitä laulujaan. Esimerkiksi hänen ohjelmansa Levylautakunta tutustuttaa kuulijansa suomalaisiin rytmimusiikin säveltäjiin, sanoittajiin ja sovittajiin.

Lähteet

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Suomi Eurovision laulukilpailussa
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ylen toimittajat
Salamurhaajien liiga

Salamurhaajien liiga (The League of Assassins) on fiktiivinen sarjakuvaryhmä, joka esiintyy DC Comics -sarjakuvakustantamon Batman-tarinoissa.

Sarjakuvissa

Darrkin johtoaika 
Ra's al Ghul perusti Salamurhaajien liigan, mutta ryhmän historiassa ei kerrota perustamisen tarkkaa aikaa tai paikkaa. Ryhmän jäsenet ovat äärimmäisen uskollisia johtajalleen, ja he ovat valmiita kuolemaan Ra'sin käskystä. Salamurhaajien liiga on kenties maailman vaarallisin salamurhaajien ryhmä, ja sen riveissä ovat taistelleet muun muassa huippuassassiinit Lady Shiva, David Cain ja Merlyn. Jokainen jäsen, joka on epäonnistunut surmaamaan kohteensa, on joutunut itse myöhemmin liigan maalitauluksi ja lopulta kokenut kuolemansa.

Dr. Ebeneezer Darrk ja kamppailulajien taitaja Sensei olivat tiettävästi ensimmäiset ryhmän johtoportaan jäsenet Ra'sin jälkeen. Vaikka liiga luottaakin Sensein kamppailulajien taitajiin, johtajaksi noussut Darrk suosi enemmän manipulointia ja taktikoituja hyökkäyksiä. Hänen aikansa liigan johtajana katkesi kuitenkin hänen napattuaan Ra'sin tyttären, Talia al Ghulin. Batman saapui pelastamaan Talian, ja Darrk kuoli yrittäessään surmata heidät. Talia ja Batman kohtasivat tuolloin ensimmäistä kertaa, ja tapaaminen loi pohjan heidän tulevaisuudessa käytävälle yhteiselle romanssilleen.

Sensein kuolema ja Ra'sin paluu johtajaksi 
Darrkin menehdyttyä Sensei nousi liigan johtajaksi. Hänen johtajavuosiensa aikana liiga muodostui entistä enemmän brutaalia väkivaltaa käyttäväksi huipputaistelijoiden yhteisöksi. Sensei sekosi kuitenkin valtakautenaan murhanhimoiseksi diktaattoriksi. Niin ikään hänkin menehtyi yrittäessään murhata diplomaatteja kesken tärkeän konferenssin, ja liigan valta-asema palasi takaisin Ra'sille.

Merkittävimmät jäsenet 
Ra's al Ghul - vuosisatoja elänyt ekoterroristi ja liigan perustaja, joka tietää Bruce Waynen olevan Batman. Selvinnyt hengissä yli 600 vuotta elämänkaivojensa, Lazarus Pitien, ansiosta,
Talia al Ghul - Ra'sin tytär ja yksi Batmanin rakkaussuhteista, joka on oletettavasti Brucen pojan Damian Waynen äiti.
Nyssa Raatko - toinen Ra'sin tyttäristä, ja hän syntyi vuonna 1775 Pietarissa. Menetti välinsä isäänsä jättäessään liigan, ja joutui myöhemmin omiensa surmaamaksi Etelä-Afrikassa. 
Ebeneezer Darrk - ensimmäinen tunnettu liigan johtaja ja jäsen Ra'sin jälkeen. Korkea-älyinen taktikko, joka menehtyi kuitenkin yrittäessään surmata Talian ja Batmanin. 
Sensei - Hongkongissa syntynyt kamppailulajien taitaja, joka kuitenkin sekosi päästyään vallankahvaan ja menetti välinsä Ra'sin kanssa.

Batmanin vastustajat
DC-universumin ryhmät
Kuvitteelliset salamurhaajat
BarokkiKuopio

BarokkiKuopio-festivaali on vuosittain vuodesta 2005 alkaen Kuopiossa järjestetty monipuolisesti vanhaan musiikkiin paneutuva tapahtuma. 

Tapahtuman taiteellisena johtajana on vuodesta 2017 alkaen toiminut cembalisti Matias Häkkinen. Vuosina 2005–2016 taiteellisena johtajana toimi Markus Kuikka. Tapahtuman järjestämisestä vastaa BarokkiKuopion kannatusyhdistys ry. Konserttipaikkoja ovat muun muassa Männistön kirkko (Pyhän Johanneksen kirkko) ja konsertteja on pidetty myös Männistön vanhassa puukirkossa, Puijon kirkossa ja Kuopion Tuomiokirkossa. Perinteisten konserttien lisäksi festivaali on levittäytynyt myös Kuopion katukuvaan, puistoihin, museoihin, ravintoloihin, kahviloihin ja kapakoihin.

Festivaalilla esiintyvät taiteilijat ovat kotimaisia ja ulkomaisia alansa tunnustettuja tekijöitä. Vuoden 2019 festivaalilla esiintyy muun muassa nokkahuiluyhtye The Royal Wind Music, Avanti!:n gambajouhiconsort ja sopraano Tuuli Lindeberg. Vuosien varrella festivaalilla ovat konsertoineet muiden muassa Jaye Consort, Ilpo Laspas, Bravade, Suomalaisen barokkiorkesterin yhtye, Jarmo Julkunen sekä sellisti Josetxu Obregón yhtyeensä La Ritiratan kanssa. BarokkiKuopiossa esiintyvät taiteilijat ovat kotimaisten ja ulkomaisten vanhan musiikin huippuammattilaisten lisäksi Itä-Suomesta lähtöisin olevia tai siellä työskenteleviä muusikoita. Varsinkin historialliset kosketinsoittimet, kuten klavikordi, cembalo ja urut ovat merkittävässä asemassa Kuopion seudulla.

Vanha musiikki tarkoittaa BarokkiKuopion yhteydessä 1600–1700-luvuilla sävellettyä musiikkia. Olennaista tapahtumalle on musiikin esittäminen kyseessä olevan ajan mukaisessa sointiasua edustavilla soittimilla. Käytännössä tämä tarkoittaa esimerkiksi barokkihuilua, barokkiviulua, viola da gambaa, cembaloa ja urkuja. Laulumusiikissa asiaan kuuluu perehtyneisyys ajanmukaiseen äänenmuodostukseen. Kesästä 2017 alkaen festivaalin tarjonta on laajentunut vanhan musiikin lisäksi myös elektronisen musiikin, rock-musiikin, kansanmusiikin ja nykymusiikin suuntiin. 

Tapahtumaa ovat tukeneet Taiteen edistämiskeskus, Suomen kulttuurirahasto, Musiikin edistämissäätiö, Kuopion seurakuntayhtymä ja seurakunnat sekä Kuopion kaupunki. Yhteistyökumppaneita ovat muun muassa Café Barock, Ensemble Nylandia ja Kuopion kaupunginorkesteri.

BarokkiKuopio on järjestänyt useana kesänä myös lapsille suunnattuja barokkimusiikin konsertteja ja elokuvanäytöksiä. Vuodesta 2018 alkaen konsertteja on järjestetty myös kesän festivaaliviikon ulkopuolella.

Festivaalin teemat 

 2020 talo/talous
 2019 urheus/urheilu
 2018 folk/kaikille
 2017 consort/yhdessä

Kantaesitykset festivaalilla 

 Eero Hämeenniemi: Kolme laulua rakkaudesta sopraanolle ja soitinyhtyeelle (Tuuli Lindeberg ja Ensemble Nylandia, 2019)
 Gustav Nyström: Sju ritualer renessanssinokkahuiluyhtyeelle (Q Consort, 2017–2019)
 J.S.Bach/P.Arvo: Preambulum nokkahuiluille ja live-elektroniikalle BWV821 (Petri Arvo, 2017)

Lähteet

Aiheesta muualla
 www.barokkikuopio.com
 www.vanhamusiikki.net 

Kuopion musiikki
Kuopion tapahtumat
Klassisen musiikin tapahtumat Suomessa‎
Team JVA

Team John Village Automotive (lyhennettynä Team JVA) on brittiläinen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1980 entinen Formula Ford mestari John Village. Talli on voittanut kaksi kuljettajien mestaruutta Formula Vauxhall-sarjassa vuosina 1991 ja 1996. Talli on kilpaillut mm Formula Ford, Italian F3000, International Formula Master ja A1 Grand Prix-sarjassa edustaen Kanadaa.

Brittiläiset autourheilutallit
Belek

Belek on matkailukaupunki Antalyan maakunnassa Turkissa, Välimeren rannalla. Belek tunnetaan golfausmahdollisuuksistaan. 

Belekissä on paljon pinjametsiä, ja kaupunki sijaitsee Taurusvuorten juurella.

Lähteet
Yerenet.org.tr 
Tjäreborg: Belek
Aurinkomatkat: Belek

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit
Supermarine Scimitar

Supermarine Scimitar on brittiläinen Supermarinen suunnittelema ja valmistama suihkuhävittäjä. Lentotukialuksilta toiminut Supermarine Attackerin seuraaja Scimitar oli Britannian ensimmäinen taktisiin ydinpommituksiin kykenevä hävittäjälentokone.

Scimitar oli käytössä vuosina 1958–1969, ja ensilento tapahtui vuonna 1956. Sitä valmistettiin 76 konetta.

Supermarine Scimitar kykeni kuljettamaan ainakin yhden 794 kg (1 750 lb) painoisen Red Beard -ydinpommin (suom. Punaparta). Koneen kapasiteetti salli periaatteessa kaksi. Konetyypillä oli kuitenkin vaikeuksia liikehtimisessä sekä toimintavarmuudessa. Tämän takia se jakoi ikävän kohtalon yhdessä edeltäjänsä Supermarine Swiftin kanssa, ja sille sattui melko useita lento-onnettomuuksia. Se vedettiin pois palveluksesta vuosikymmenen mittaisen käyttöiän jälkeen ja korvattiin Blackburn Buccaneer -tyypillä.

Suoritusarvot
Moottorit: 2 × Rolls-Royce Avon 202-suihkuturbiinit, työntövoima à 5 105 kg
Huippunopeus 1 143 km/h
Lakikorkeus 15 240 m
Toimintamatka 966 km (korkealla, ilman lisätankkeja)

Mitat
Miehistö: 1
Siipien kärkiväli 11,33 m
Siipipinta-ala 45,06 m²
Pituus 16,87 m
Korkeus 4,65 m
Tyhjäpaino 9 525 kg
Enimmäislentoonlähtöpaino 15 513 kg

Aseistus
(tykkien lisäksi muut valinnaisesti)
Tykkiaseistus: 4 × 30 mm ADEN -lentokonetykit

4 × 454 kg pommeja (max. kuorma 1 816 kg eli 4 000 paunaa)
4 × Bullpup (ilmasta maahan) tai Sidewinder (ilmasta ilmaan) -ohjukset
1-2 × Red Beard -tyyppinen taktinen ydinpommi
Lisäpolttoainesäiliöt

Lähteet
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 286) ISBN 1-84013-335-X

Viitteet

Aiheesta muualla
 Air Vectors: The Supermarine Attacker, Swift, & Scimitar 
 Military factory: Supermarine Scimitar, Carrier based Strike-Fighter 
 Thunder and Lightnings: Supermarine Scimitar 
 Supermarine Scimitar, un chasseur "un peu lourd" 
http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/scimitar.htm 
http://www.aviastar.org/air/england/vickers_scimitar.php 
http://www.fleetairarm.com/exhibit/vickers-supermarine-scimitar-f1/3-5-27.aspx 

Scimitar
Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Samuel Groth

Samuel Groth (s. 19. lokakuuta 1987 Narrandera) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 53 elokuussa 2015.

Vuonna 2009 Groth pelasi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen pääsarjassa. Hän hävisi Australian avointen ensimmäisellä kierroksella Mardy Fishille luvuin 7–6(3), 4–6, 5–7, 0–6.

Groth syötti toukokuussa 2012 Busanin Challenger-turnauksessa kaikkien aikojen nopeimman syötön, jonka nopeudeksi mitattiin 263 km/h. Entinen nopeusennätys, 251 km/h, oli Ivo Karlovićin nimissä.

Groth oli naimisissa tennispelaaja Jarmila Gajdošován kanssa vuodesta 2009 huhtikuuhun 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Samuel Groth ATP:n sivuilla
Samuel Groth ITF:n sivuilla

Australialaiset tennispelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Marco Venieri

Marco Venieri (tai Venier) oli 1200-luvulla Venetsian tasavaltaan kuulunutta Cerigon (nyk. Kythera) saarta hallinnut venetsialainen henkilö. Venieri kutsui itseään Cerigon kreiviksi tai toisen lähteen mukaan markiisiksi. Venieri kertoi polveutuvansa suoraan jumalatar Afroditestä.

Neljännen ristiretken (1201–1204) päätteeksi Venetsia liitti muun muassa Kytheran ja Elafónisoksen saaret sekä Länsi-Kreetan valtakuntaansa. Venetsia antoi alueet Marco Venierin perheen hallittavaksi vuonna 1207, ja alueet olivat perheen hallussa useiden vuosien ajan.

Marco Venierillä oli poika Bartolommeo Venieri.

Lähteet 

1200-luvulla kuolleet
Aateliset
Italialaiset henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Venetsian tasavalta
Diplulmaris antarctica

Diplulmaris antarctica on meduusalaji, joka elää Etelämantereen ympärillä. Sen uimakellon halkaisija voi kasvaa 18-senttiseksi.

Lähteet 

Kiekkomeduusat
Kuklen

Kuklen () on kaupunki Plovdivin alueella Etelä-Bulgariassa. Kuklenin kunnan asukasluku on 6 418 (vuonna 2011). Kunta sijaitsee 14 kilometriä alueen pääkaupungista Plovdivista.

Valtaosa Kuklenista on Rodopivuoristoa mutta kunnan pohjoisosa yltää Ylä-Traakian tasangolle, jonne myös kunnan keskusta on sijoittunut.

Lähteet

Bulgarian kaupungit
MM-rallikausi 1987

MM-rallikausi 1987 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 15. kausi. Kausi sisälti samat osakilpailut kuin edelliskautena, ainoana muutoksena Olympus rallin siirto joulukuulta heinäkuulle. 

Vuosi 1987 muutti rallin maailmanmestaruussarjaa radikaalisti, kun tehokkaat ja suositut B-ryhmän autot vaihtuivat A-ryhmän autoiksi. A-ryhmän autoilla ajettiin vuoteen 1997 asti kuljettajien maailmanmestaruudesta ja valmistajien maailmanmestaruudesta. Pistelaskujärjestelmä uudistettiin ja samalla palattiin vanhaan sääntöön, joka jätti laskuista kaksi osakilpailua valmistajien maailmanmestaruussarjasta. Nuo kilpailut vuonna 1987 olivat Uuden-Seelannin ralli sekä Norsunluurannikon ralli.

Yhteenveto 

Martini Lancia omaksui parhaiten uusien autojen säädökset ja italialaisvalmistaja Lancia Delta HF 4WD autollaan hallitsikin sarjaa, kuskeinaan Juha Kankkunen, Markku Alén ja Miki Biasion. Lancia keräsi kolmestatoista osakilpailusta yhdeksän voittoa, mutta kuljettajien mestaruustaisto oli tiukkaa kolmen Lancia kuskin välillä (Kankkunen voitti ensimmäisenä maailmanmestarina toisen maailmanmestaruuden peräkkäisenä vuotena).

Audi Sport luotti edelliskauden kuljettajiinsa Hannu Mikkolaan sekä Walter Röhrliin, mutta he eivät onnistuneet samanlaiseen menestykseen kun Audin B-ryhmä aikakaudella. Audi sai kuitenkin valmistajien pisteitä muilta Audi kuljettajilta ja sijoittui lopulta valmistajien taulukossa sijalle kaksi.

The Philips Renault Elf taisteli kauden läpi Renault 11 Turbollaan, mutta ei saavuttanut mitään merkittävää, lukuun ottamatta Jean Ragnottin toista sijaa Portugalin rallista.

Volkswagen Motorsport jatkoi edelliskausien hyvää menestystä A-ryhmässä Kenneth Erikssonin kanssa, joka voitti A-ryhmän kaudella 1986. Eriksson sijoittui kuljettajien taulukossa kolmen Lancian jälkeen neljänneksi, mutta toisen hyvän kuljettajan puutteen vuoksi se jäi valmistajien taulukossa Volkswagen Lancian, Audin ja Renaultin taakse.

Ford Motor Company palkkasi kuljettajikseen Ari Vatasen ja Stig Blomqvistin, mutta taistelut huonosti toimivan Sierra XR 4x4 kanssa lopetettiin heti kättelyssä. Ford kehitti loppukaudeksi Sierra RS Cosworthin, joka vastasi odotuksiin paljon paremmin, pistäen kampoihin jopa Lancialle viimeisissä kilpailuissa.

Kuljettajien MM-sarja

Valmistajien MM-sarja

Lähteet
Tazin piiri

Tazin piiri () on kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan koillisosassa Pohjois-Venäjällä. Piirin pinta-ala on 137 410 km2 ja sen hallintokeskus on Tazovskin kaupunkimainen taajama.

Tazin piirin läpi virtaa Tazinlahteen laskeva Taz-joki; piiri muodostettiin aikoinaan tämän joen vesistöalueen mukaan. Tazin piiriin sijoittuvalla paikalla, myöhemmän Gaz-Salen kylän lähistöllä löydettiin 27. syyskuuta 1962 suuri maakaasukenttä. Tämä oli ensimmäinen koko arktisen alueen ja Jamalin-Nenetsian maakaasulöytö. Nykyäänkin piirin alueella on merkittävää petrokemian tuotantoa. Kaikkia alueen maakaasu- ja öljykenttiä ei kuitenkaan suurten etäisyyksien, tiettömien taipaleiden, ikiroudan ja ankarien arktisten olojen takia ole hyödynnetty.

Tazin kunnallispiiri rajoittuu lounaassa Nadymin ja Purin piireihin, lännessä Obinlahteen, pohjoisessa Karanmereen, idässä Krasnojarskin aluepiiriin ja etelässä Krasnoselkupin piiriin.

Väestö
Tazin piirin keskustaajaman toimii Tazovskin kaupunkimainen taajama. Piirin yhteenlaskettu asukasluku oli 2010 väestönlaskennan mukaan 16 537 henkeä. Kyliä ovat muun muassa myös maalaiskuntiensa keskuksina toimivat Antipajuta, Gaz-Sale, Gyda ja Nahodka.

Liikenneyhteyksiä
Tazin piirin keskustaajama Tazovski on nykyään maantieyhteyden piirissä, paikallisteitä on muuallakin piirissä. Rautatie ei ulotu Tazin piirin alueelle. Tazovkista tieyhteys johtaa Urengoin kaupunkityyppiseen taajamaan ja sieltä Pur-joen takana sijaitsevaan Korotšajevon taajamaan (lähin rautatieasema). Lähin yli 100 000 asukkaan kaupunki on näistä noin 80 kilometriä itään sijaitseva Novyi Urengoi, jossa on rautatieaseman ohella lentoasema.  Tazovskissa sekä Gaz-Salen (Tibei-Salen), Antipajutan, Napalkovon ja Gydan kylissä on luokkaa 2-4 kuukautta kesäkaudella avoinna oleva piensatama. Enemmistö piirin alueesta on taigaa tai subarktista tai arktista tundraa ilman valmiita, ympärivuotsia tieyhteyksiä.

Katso myös
Gydan niemimaa

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tazin piirin sivut  (tasu.ru)
 Jamalo-Nenetski avtonomnyi okryg: Potštovnyje indeksy 
 Jamalo-Nenetski avtonomnyi okryg: Telefonnyje kody 
 Tazovskomu raiony 80 let. Juhlajulkaisu: Sem davov Tasy-Java, Moskova, 2010, ISBN 978-5-90-3330-24-9, 340 s., ladattavissa rar-pakattuna pdf-tiedostona. Sivulla 30 min video piiristä
Johannes Holopainen

Johannes Oskari Holopainen (s. 24. maaliskuuta 1988  Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa vuosina 2008–2013 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Saara Saarelan elokuvassa Väärät juuret (2009). Hän näytteli Kariluotoa Aku Louhimiehen elokuvassa Tuntematon sotilas (2017). Holopainen näytteli pääosan Juuso Laation ja Jukka Vidgrenin esikoiselokuvassa Hevi reissu, joka sai ensi-iltansa keväällä 2018.

Holopainen on esiintynyt television draamasarjoissa Sydänjää (2006–2008), Yleisradion rikossarjassa Tellus (ohjaus JP Siili), jossa hän esitti ekoterroristiryhmän johtohahmoa Rike Linnaa, sekä Elisa Viihteen rikossarjassa Kaikki synnit (ohjaus Mika Ronkainen). Holopainen esiintyi Yleisradion tuottamassa Jääkärit-dokumenttielokuvassa, joka esitettiin Suomen itsenäisyyspäivänä 2015.

Johannes Holopainen on KOM-teatterin vakituinen näyttelijä (2016–). Hän esitti Pasia Veikko Nuutisen kirjoittamassa ja Lauri Maijalan ohjaamassa menestysnäytelmässä Pasi was here (2016). Opintojensa aikana Holopainen näytteli Moritzin roolin Pirkko Saision ja Jussi Tuurnan menestysteoksessa HOMO! Suomen Kansallisteatterissa (2011–2012). Sittemmin Holopainen on vieraillut vakituisesti Kansallisteatterissa. Holopaisen esittämä Sotilaspoika-monologiesitys (ohjaus Essi Räisänen) voitti pääpalkinnon Pärnun kansainvälisillä Monomaffia-teatterifestivaaleilla elokuussa 2016.

Holopainen on vuonna 2014 perustetun kesäisin laivalla Saimaan rantojen kyliä kiertävän Saimaan teatterin perustajajäsen.

Holopainen oli ehdolla Suomen Näyttelijäliiton ja Krogerus-yhtiön Vuoden nuori näyttelijä -palkinnon saajaksi vuonna 2015.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Teatteritöitä

Lähteet

Aiheesta muualla 
Näyttelijän kotisivu 

Agentuurin kotisivu
KOM-Teatterin kotisivu

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1988 syntyneet
Luis Augusto Castro Quiroga

Luis Augusto Castro Quiroga (s. 8. huhtikuuta 1942 Bogotá) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Consolata-lähetyssaarnaajien papiksi 24. joulukuuta 1967 ja nimitettiin San Vicente-Puerto Leguízamon apostoliseksi vikaariksi sekä Aquae Flaviaen titulaaripiispaksi 17. lokakuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Mario Revollo Bravo ja José Luis Serna Alzate.

Castro Quiroga sai 2. helmikuuta 1998 nimityksen Tunjan arkkipiispaksi.

Lähteet 

Kolumbialaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Spiritualized

Spiritualized on englantilainen space rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1990 Rugbyssa, Warwickshiressä. Yhtyeen perustaja ja keulahahmo on Jason Piercen (alias J. Spaceman). Muut yhtyeen jäsenet ovat: Thomas Wayne, Tom Edwards, Doggen, John Coxon, Kevin 'Kevlar' Bales.

Diskografia

Studioalbumit 
 Lazer Guided Melodies (1992)
 Pure Phase (1995)
 Ladies and Gentlemen We Are Floating in Space (1997)
 Let It Come Down (2001)
 Amazing Grace (2003)
 Songs in A&E (2008)
 Sweet Heart Sweet Light (2012)
 And Nothing Hurt (2018)
 Everything Was Beautiful (2022)

Livealbumit 
Fucked Up Inside (1993)
Royal Albert Hall October 10, 1997 (1998)

Kokoelmat 
The Complete Works: Volume One (2003)
The Complete Works: Volume Two (2004)

Aiheesta muualla 

Brittiläiset rockyhtyeet
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset garage rock -yhtyeet
Space rock -yhtyeet
Luis Alberto Parra Mora

Luis Alberto Parra Mora (s. 22. maaliskuuta 1944) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan 9. lokakuuta 1971 ja nimitettiin Mocoa-Sibundoyn hiippakunnan johtoon 18. lokakuuta 2003. Hänet asetettiin virkaansa 16. tammikuuta 2004. Piispaksi konsekroinnin suoritti 11. joulukuuta 2003 Beniamino Stella, jota avustivat Misael Vacca Ramirez ja Olavio López Duque.

Lähteet 

Kolumbialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Paperibambu

Paperibambu (Bambusa vulgaris) on bambuihin lukeutuva heinäkasvi, jota voidaan pitää huonekasvina.

Ulkonäkö ja koko 
Paperibambu muodostaa melko harvavartisia kasvustoja ja on piikitön. Sen korret ovat sitruunankeltaisia ja vihreäraitaisia. Lehdet ovat tummanvihreitä. Varret eivät ole suoria eivätkä helposti halkaistavissa; ne ovat taipumattomia, paksuseinäisiä ja vahvoja. Korren pituus on täysikasvuisena 10–20 metriä ja paksuus 4–10 senttimetriä. Nivelet ovat hieman turvonneet. Nivelvälit ovat 20–45 senttimetrin mittaisia. Nivelissä on useita haaroja. Korren lehdet ovat karisevia ja tiheäkarvaisia. Lehtilapa on kapean keihäsmäinen.

Kukinta on harvinaista, eikä kasvi tuota siemeniä. Hedelmät ovat harvinaisia, mikä johtuu siitepölyn huonosta elinkyvystä. Koko kasvusto kukkii useiden vuosikymmenten väliajoin, ja kussakin korressa on runsaasti kukkia. Kasvullinen lisääminen tapahtuu jakamalla kasvustoja, juurakon avulla, varsi- ja haarapistokkaista ja taivukkaista. Helpoin ja käytetyin kasvatusmenetelmä on pistokaslisäys.

Levinneisyys 
Paperibambun alkuperä on tuntematon. Sen arvellaan olevan peräisin trooppisesta Aasiasta, Etelä-Kiinasta tai Madagaskarilta. Kaikkialla tropiikissa ja subtropiikissa paperibambu on bambulajeista viljellyin. Laji tunnetaan enimmäkseen viljeltynä, mutta viljelykarkulaisena ja villiytyneenä se on levinnyt kaikkialle tropiikkiin ja subtropiikkiin. Se on ensimmäinen Eurooppaan tuotu bambulaji ja 1700-luvulle mennessä siitä oli jo tullut suosittu kasvihuonekasvi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kasvien suomenkieliset nimet (Kassu): Paperibambu (Bambusa vulgaris)
iNaturalist: Paperibambu (Bambusa vulgaris)
ITIS: Bambusa vulgaris 
UniProt: Taxonomy - Bambusa vulgaris (Common bamboo) 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bambusa vulgaris 
Flora of China: Bambusa vulgaris 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bambusa vulgaris (common bamboo) 

Heinäkasvit

to:Pitu
Malabarinpinaattio

Malabarinpinaattio eli malabarinpinaatti (Basella alba) on basellakasvien (Basellaceae) heimoon kuuluva köynnöstävä ruohokasvi, jota käytetään huone- ja ravintokasvina.

Lähteet 
 Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliiton julkaisuja 328. ISBN 951-8942-57-9.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Malabarinpinaatti eli malabarinpinaattio (Basella alba)
 Suomen Lajitietokeskus: Malabarinpinaattio – Basella alba
 ITIS: Basella alba 
 United States Department of Agriculture (USDA): Basella alba 
 Flora of China: Basella alba 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Basella alba 

Basellakasvit
Kesäsuolukka

Kesäsuolukka eli kesäsypressi (Bassia scoparia, syn. Kochia scoparia) on revonhäntäkasvien heimoon (Amaranthaceae) kuuluva kasvilaji. Sen aiempi suomenkielinen nimi on harhaanjohtava: kasvi ei ole juuri mitään sukua havupuihin kuuluville sypresseille, enempää kuin koppisiemeniset kasvit paljassiemenisille.

Ulkonäkö 
Kesäsuolukka on yksivuotinen pystykasvuinen yleensä runsaasti haarova ruoho. Sen lehdet ovat suikeita ja kasvavat varressa kierteisesti. Latvakukinnot ovat tiheän tähkämäisiä ja koostuvat huomaamattoman pienistä kukista. Kukissa on viisi kehälehteä, esilehdet puuttuvat, kukintojen tukilehdet ovat varsilehtiä muistuttavia. Kesäsuolukan alalajeja ovat rikkakesäsuolukka (ssp. densiflora) ja tarhakesäsuolukka (ssp. scoparia). Rikkakesäsuolukka kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lajin koristemuodot voivat olla hyvin tiheähaaraiseksi säännöllisen muotoiseksi pensaaksi kasvavia kasveja, joiden koristeellisuus perustuu runsaaseen lehtimassaan. Lehtien väri vaihtelee kirkkaanvihreästä punaiseen.

Lajikkeita 
Kesäsuolukkaa viljellään yksivuotisena koristekasvina. Sen viljelylajikkeita ovat:

 viherkesäsypressi (B. scoparia ’Childsii’)
 rusokesäsypressi (B. scoparia ’Trichophylla’)

Lähteet 
 Stevens, P. F. 2001-: Angiosperm Phylogeny Website. http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/

Viitteet 

Revonhäntäkasvit
Leopardinkurjenmiekka

Leopardinkurjenmiekka eli leopardikurjenmiekka eli leopardinkukka (Iris domestica, syn. Belamcanda chinensis) on kurjenmiekkakasveihin kuuluva kasvilaji, jota viljellään huonekasviksi. Laji esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa, Intiasta Kiinaan, Indokiinaan, Filippiineille, Koreaan ja Japaniin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Leopardinkukka (Iris domestica)
 Suomen Lajitietokeskus: Leopardinkurjenmiekka – Iris domestica
 ITIS: Iris domestica 
 United States Department of Agriculture (USDA): Belamcanda chinensis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Belamcanda chinensis 

Kurjenmiekat‎
Burns

Burns on brittiläisperäinen sukunimi.

Henkilöitä

 Anna Burns (s. 1962), pohjoisirlantilainen kirjailija
 Bob Burns (1950–2015), yhdysvaltalainen rumpali
 Brent Burns (s. 1985), kanadalainen jääkiekkoilija
 Brooke Burns (s. 1978), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Charles Burns (s. 1955), yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja
 Edward Burns (s. 1968), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Edward James Burns (s. 1957), yhdysvaltalainen katolinen piispa
 George Burns (1896–1996), yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä
 Jacqueline Burns (s. 1997), pohjoisirlantilainen jalkapallomaalivahti
 Jake Burns (s. 1958), pohjoisirlantilainen muusikko
 Ken Burns (s. 1953), yhdysvaltalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja
 Laura J. Burns (s. ?), yhdysvaltalainen kirjailija
 Lindsay Burns (s. 1965), yhdysvaltalainen soutaja
 Marc Burns (s. 1983), trinidadtobagolainen pikajuoksija
 Marilyn Burns (1956–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Nathan Burns (s. 1988), australialainen jalkapalloilija
 Pat Burns (1952–2010), kanadalainen jääkiekkovalmentaja
 Pete Burns (1959–2016), englantilainen laulaja/lauluntekijä
 Richard Burns (1971–2005), englantilainen ralliautoilija
 Ricky Burns (s. 1983), brittiläinen nyrkkeilijä
 Robert Burns (1759–1796), skotlantilainen runoilija
 Scott Burns (s. ?), yhdysvaltalainen tietokoneinsinööri ja musiikkituottaja
 Thomas Matthew Burns (s. 1944), brittiläinen katolinen piispa
 Tommy Burns (1956–2008), skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja -pelaaja
 William Joseph Burns (s. 1956), yhdysvaltalainen diplomaatti ja CIA:n pääjohtaja

Kuvitteellisia henkilöitä

 Montgomery Burns, Simpsonit-piirrossarjan hahmo

Muita merkityksiä 

 USS Burns, yhdysvaltalainen sotalaiva
Vahakurpitsa

Vahakurpitsa eli vahakurkku (Benincasa hispida) on kurkkukasveihin (heimo Cucurbitaceae) kuuluva köynnöslaji, jota käytetään ravintokasvina.

Lähteet 
Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliitto. ISBN 951-8942-57-9

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vahakurpitsa (Benincasa hispida)
ITIS: Benincasa hispida 
United States Department of Agriculture (USDA): Benincasa hispida 
Flora of China: Benincasa hispida 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Benincasa hispida 

Kurkkukasvit