joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Le Jeune Ahmed

Le Jeune Ahmed (kirjaimellisesti ’Nuori Ahmed’) on Dardennen veljesten ohjaama vuonna 2019 ensi-iltansa saanut belgialainen draamaelokuva. Elokuva kertoo belgialaisesta maahanmuuttajataustaisesta pojasta, joka radikalisoituu. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2019 Cannesin elokuvajuhlilla. Le Jeune Ahmed palkittiin Cannesissa parhaasta ohjauksesta.

Tuotanto 
Dokumenttielokuvilla aloittaneiden Dardennen veljesten ohjaama Le Jeune Ahmed käyttää ohjaajakaksikon muista elokuvista tuttuja keinoja. Elokuva on kuvattu pääosin käsivarakameralla. Useiden muiden veljesten elokuvien tavoin Le Jeune Ahmed on rakenteeltaan pelkistetty draama, joka keskittyy yhden ihmisen moraalisiin valintoihin. Taustalla on laajempi sosiaalisten ongelmien viitekehys. Tarinan ja Ahmedin taustoja ei kuitenkaan selitetä elokuvassa lainkaan.

Juoni 
Ahmed on nuori poika, joka kieltäytyy kättelemästä naispuolista opettajaansa, koska hänen uskonsa kieltää sen. Ahmed käy jihadia levittävän radikaalin imaamin moskeijassa. Hän on myös apulaisena imaamin pienessä sekatavarakaupassa. Ahmedin opettaja yrittää aloittaa koulussa arabian kielen oppitunnit, että nuoret muslimit oppisivat kieltä muualtakin kuin koraanista. Ahmed päättää yrittää puukottaa opettajaansa, mutta epäonnistuu.

Imaami käskee Ahmedia olemaan kertomatta mitään moskeijasta. Ahmed joutuu nuorisovankilaan ja siellä töihin maatilalle. Hän kertoo psykologille muuttuneensa ja pyytää saada tavata opettajansa. Hän valmistelee kuitenkin salassa opettajansa puukottamista terotetulla hammasharjalla. Yritys kuitenkin epäonnistuu, sillä opettaja murtuu pelosta nähdessään Ahmedin ja tapaaminen keskeytyy.

Maatilalla työskentelee myös nuori tyttö, joka suutelee Ahmedia. Ahmed pyytää tyttöä kääntymään muslimiksi, koska muuten hän on tehnyt syntiä. Tyttö kieltäytyy. Matkalla maatilalta takaisin nuorisovankilaan Ahmed pakenee. Hän menee opettajansa kodin luokse, mutta putoaa yrittäessään kiivetä talon ulkoseinää opettajan asunnolle. Ahmed loukkaantuu vakavasti ja opettaja soittaa ambulanssin. Ahmed pyytää anteeksi opettajalta.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2019 Cannesin elokuvajuhlilla. Le Jeune Ahmed palkittiin Cannesissa parhaasta ohjauksesta. Kansainväliset kritiikit olivat pääsääntöisesti hyviä. Elokuvaa pidettiin kuitenkin Dardennen veljesten välityönä. The Guardian -lehden Peter Bradhawn mukaan elokuva on vähäeleinen, eikä päästä katsojia Ahmedin ajatuksiin. Elokuvan kuitenkin pelastaa pääosan esittäjän intensiivisyys. New York Timesin A.O. Scott mielestä elokuvan kerronta on taloudellista ja tehokasta, mutta siitä puuttuu kuitenkin jotain, ehkä syvempi luotaus Ahmedin persoonallisuuteen.

Lähteet 

Draamaelokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Vuoden 2019 belgialaiset elokuvat
Ben Sasse

Benjamin Eric Sasse (s. 22. helmikuuta 1972) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2015 lähtien toisena Nebraskan senaattoreista. Hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2027.

Ennen politiikkaan lähtemistä hän opiskeli Harvardin yliopistossa, St. John’s Collegessa ja Yalen yliopistossa. Hän toimi viisi vuotta Midlandin yliopiston presidenttinä ennen kuin hänet valittiin senaattiin.

Sasse on naimisissa Melissa McLeodin kanssa ja heillä on kolme lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ben Sassen kotisivut

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Pat Toomey

Patrick Joseph Toomey (s. 17. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen liikemies ja republikaanipoliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2011 lähtien toisena Pennsylvanian senaattoreista. Hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2023.

Toomey valmistui Harvardin yliopistosta ja on toiminut aiemmin finanssitoimialalla. Ennen senaattiin valitsemista hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1999–2005. Hän ei hakenut uudelleenvalintaa neljännelle kaudelle vuonna 2004.

Toomey on ilmoittanut jäävänsä eläkkeelle toimikautensa päätyttyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pat Toomeyn kotisivut

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Sierra (täsmennyssivu)

Sierra voi tarkoittaa seuraavia:
 Sierra Entertainment (myös Sierra On-Line), yhdysvaltalainen videopeliyritys
 Ford Sierra, automalli
 Sierra, S-kirjaimeen viittaava radioliikennelyhenne
 macOS Sierra, käyttöjärjestelmän julkaisuversio
 Projekti 945, NATO-nimi Sierra, venäläinen sukellusvene

Maantieteessä 
 Sierra Leone
 Sierra Madre
 Sierra Nevada

Henkilöitä 
 Jessica Sierra
 Roberto Sierra
 Sierra McCormick
Georg Neumark

Georg Neumark (16. maaliskuuta 1621 Langensalza, Thüringen, Saksa - 18. heinäkuuta 1681, Weimar, Saksa) oli saksalainen luterilainen virsirunoilija, säveltäjä, kirjastonhoitaja ja hovirunoilija Weimarissa.

Neumark kävi koulua Schleusingenissä ja Gothassa. 1641 hän lähti joidenkin liikematkalle lähtevien kauppiaiden kanssa Köningsbergiin, jossa hän suunnitteli jatkavansa opintojaan. Matkalla seurue kuitenkin joutui ryöstetyksi ja hänelle jäi vain rukouskirja sekä vähän rahaa, jonka hän oli piilottanut vaatteisiinsa. Hän palasi Magdeburgiin ja etsi työtä, mutta tuloksetta. Kielissä hän lopulta sai apua kirkkoherralta, joka oli kotoisin Neumarkin kotiseudulta. Hän sai kotiopettajan paikan ja saattoi lopulta 1643 jatkaa opintojaan Köningsbergissä. 

Hän opiskeli lakitiedettä ja runousoppia Köningsbergissä ja viipyi siellä vuoteen 1648. Hän oleskeli sen jälkeen mm. Varsovassa, Danzigissa ja Hampurissa kunnes palasi 1651 takaisin Thüringeniin ja hänestä tuli Saksin-Weimarin ruhtinas Wilhelm II:n kirjastonhoitaja ja hovirunoilija. Lopulta hänestä tuli arkistosihteeri ja sai arvonimen pfalzgreve. 

Hän on kirjoittanut maallisia pastoraalirunoja ja tilapäisrunoja ja hän oli taitava gamban soittaja, mutta hänet tunnetaan virsirunoilijana. Hän on säveltänyt kirjoittamiaan virsiä ja hän on kirjoittanut 34 virttä, mutta niistä on säilynyt käytössä vain yksi, jonka hän kirjoitti Kielissä saatuaan siellä kotiopettajan paikan, joka innoitti hänet kirjoittamaan tunnetuimman virtensä "Wer nur den lieben Gott lässt walten". Virsi on vuodelta 1741, mutta se on julkaistu 1657. Hänen teoksiaan ovat mm. Fortgepflantzer Musikalisch Poetischer Lustwald, 1657 ja Der Neu-Sprossende Teutsche Palmbaum 1669. 

Johann Sebastian Bach on käyttänyt Neumarkin virsirunoja ja koraalia teoksissaan mm kantaateissaan BWV 21, BWV 88, BWV 93 (Wer nur den lieben Gott läßt walten) sekä BWV 197 ja BWV 434. 

Neumarkin virsi "Wer nur den lieben Gott läßt walten" on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 370 "Ah, tiesi usko haltuun Herran" (Ruots. Gustaf Ållon 1684, suom. arkkivirtenä 1700, uud. Niilo Rauhala 1984 Sävelmä: Georg Neumark 1657). Neumarkin sävelmä on myös virsillä 245 "Nyt sydän luopuu kalleimmastaan" (Jochen Klepper 1940, suom. Anna-Maija Raittila 1983) ja 479 "Sinussa, Kristus, luotiin kerran" (Niilo Rauhala 1984). 

Ruotsin kirkon virsikirjassa Neumarkin virsi on 575 "Ah, tiesi usko haltuun Herran" (Ruots. Gustaf Ållon 1684, Olov Hartman 1978, uud. suom. Hartmanin ruotsinkielisen tekstin mukaan Anna-Mari Kaskinen 1999, säv. Georg Neumark 1641). Sävelmä on myös virrellä 270 "Kun yhä viipyy aamurusko". (Ernst M. Arndt 1819, suom. Pekka Kivekäs 1997).

Lähteet 

Vuonna 1621 syntyneet
Vuonna 1681 kuolleet
 Saksalaiset virsirunoilijat
 Saksalaiset runoilijat 
 Saksalaiset henkilöt
Lylykylä

Lylykylä on kylä Kainuun maakunnassa Puolangan kunnan itäisessä osassa. Kylässä on noin 70 vakituista asukasta ja 60 vapaa-ajan asukasta. Kylässä sijaitsee rakennushistoriallisesti arvokas 1899 tai 1901 rakennettu Paasikosken mylly. Lylykylän koulu perustettiin 1930-luvun puolivälissä, mutta lakkautettiin jo vuonna 1970. Kylällä on toiminut myös ruokakauppa (Myllyn kauppa) sekä posti. Kylällä vaikuttaa nykään Lylykylän kyläyhdistys, joka järjestää kesäisin erilaisia tapahtumia. Lylykylällä on muutama suurempi asutus alue; Levävaara, Hilturanta sekä Seipivaara.

Lähteet 

Puolangan kylät
John Hoeven

John Hoeven (s. 13. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen pankkiiri ja republikaanipoliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2011 lähtien toisena Pohjois-Dakotan senaattoreista. Hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2023.

Hoeven valmistui kandidaatiksi Dartmouth Collegesta ja sai MBA-tutkinnon Northwestern-yliopistosta. Ennen politiikkaa hän toimi Bank of North Dakotan toimitusjohtajana ja presidenttinä vuosina 1993–2000.

Hoeven toimi Pohjois-Dakotan kuvernöörinä vuosina 2000–2010. Hän on naimisissa Mical ”Mikey” Hoevenin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 John Hoeven kotisivut 

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Pohjois-Dakotan kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Catherine Cortez Masto

Catherine Marie Cortez Masto (s. 29. maaliskuuta 1964) on yhdysvaltalainen juristi ja demokraattipoliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2017 lähtien toisena Nevadan senaattoreista. Hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2023.

Cortez Masto toimi Nevadan oikeusministerinä vuosina 2007–2015. Cortez Masto voitti republikaanipuolueen Joe Heckin vuoden 2016 senaatin vaaleissa. Cortez Mastosta tuli ensimmäinen nainen, joka valittiin edustamaan Nevadaa senaatissa.

Cortez Masto on naimisissa Paul Maston kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Catherine Cortez Maston kotisivut

Yhdysvaltalaiset juristit
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Onni Tawaststjerna

Onni Fredrik Tawaststjerna (29. tammikuuta 1871 Jyväskylä – 30. elokuuta 1956 Jyväskylä) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies, joka sai professorin arvonimen. 

Tawaststjernan vanhemmat olivat lääninmaanmittari Adolf Fredrik Tawaststjerna ja Sofia Lovisa Sandman ja puoliso vuodesta 1909 Paula Greuling (k. 1940). Tawaststjerna tuli ylioppilaaksi 1890 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1899, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1905. Oltuaan ensin lääkäri useilla eri paikkakunnilla Tawastsjerna toimi Savonlinnan yleisen sairaalan lääkärinä 1904–1912 ja Hämeenlinnan lääninsairaalan ylilääkärinä 1912–1938 sekä samalla Hämeenlinnan keskusvankilan lääkärinä 1912–1940. Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1908–1912 ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1915–1934, toimien valtuuston puheenjohtajana 1923–1928. Professorin arvonimen Tawaststjerna sai 1931.  Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1897.

Opettaja, historiantutkija ja kuvernööri Werner Tawaststjerna oli Onni Tawaststjernan veli.

Lähteet
 

 Suomalaiset lääkärit
 Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
 Savonlinnan kaupunginvaltuutetut
 Hämeenlinnan kaupunginvaltuutetut
 Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Ersin Tatar

Ersin Tatar (s. 7. syyskuuta 1960) on kyproksenturkkilainen ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan presidentti. Hänestä tuli Pohjois-Kyproksen pääministeri Tufan Erhürmanin koalitiohallituksen hajottua toukokuussa 2019, ja hän toimi virassa kunnes nousi presidentiksi. Hän on myös Kansallisen yhtenäisyyspuolueen (UBP) johtaja. Tatar valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1982 ja toimi televisio-ohjelmien tuottajana vuosina 1992–2001.

Lähteet 

Pohjois-Kypros
Kyproslaiset poliitikot
Presidentit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vuorensola

Vuorensola on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Ahti Vuorensola  (1918–1994), sotilas ja Mannerheim-ristin ritari
 Kauko Vuorensola (1923–2007), näyttelijä, televisio-ohjaaja ja järjestäjä
 Markku Vuorensola (s. 1948), poliitikko
 Timo Vuorensola (s. 1979), elokuvaohjaaja, näyttelijä ja muusikko.
Ruska (täsmennyssivu)

Ruska tarkoittaa seuraavia asioita:
 ruska, kesävihantien kasvien syksyinen väriloisto
 Ruska, kylä Länsi-Halikossa Salon kaupungissa
 Ruska, suomalainen etunimi
 Ruska Ensemble, kokkolalainen teatteri
 Ernst Ruska (1906–1988), saksalainen fyysikko ja sähköinsinööri
 Wim Ruska (1940–2015), alankomaalainen judoka ja olympiavoittaja
 Ruska, Suomen ilmavoimien pääsotaharjoitus
Pentti Soinne

Pentti Sakari Soinne (6. maaliskuuta 1927 Kuopio – 17. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja urkuri, Ilmari Hannikaisen ja Enzio Forsblomin oppilas, Liisa ja Paavo Sointeen veli.

Pentti Soinne opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja suoritti siellä pianodiplomin vuonna 1949 sekä urkudiplomin vuonna 1961. Pianoensikonserttinsa hän piti vuonna 1961 Helsingissä. Soinne opiskeli myös Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1972. Hän kävi Pariisissa opiskelemassa urkujensoittoa Marie-Claire Alainin johdolla.

Soinne opetti Sibelius-Akatemiassa liturgista soittoa ja urkujensoittoa vuodesta 1959 lähtien. Hän työskenteli kanttori-urkurina Helsingin Munkkiniemen seurakunnassa vuodesta 1962 ja Munkkivuoren seurakunnassa vuodesta 1967. Hänelle myönnettiin arvonimet director cantus 1972 ja director musices 1973.

Pentti Sointeen tytär Elina Soinne-Kervinen on viulisti ja Keskisen Uudenmaan musiikkiopiston lehtori.

Lähteet
 Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5, s. 267. Helsinki 1979. ISBN 951-1-05295-0
 

Suomalaiset pianistit
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset kanttorit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Oulun poliisilaitos

Oulun poliisilaitos on yksi Suomen poliisin alueellisista hallintoyksiköistä. Se toimii Kainuun ja Pohjois-Pohjanmaan alueella 38 kunnassa. Alueen asukasluku on noin 480 000. Oulun poliisilaitoksen pääpoliisiasema sijaitsee Oulussa. Yhteensä asemia on 15. Laitoksella työskentelee noin 700 henkilöä, joista alle 600 on poliiseja. Laitosta johtaa poliisipäällikkö Mika Heinilä.

Poliisilla on tiloja eri puolilla Oulua. Poliisille ja vankilalle suunnitellaan yhteistä kampusta Oulun Ruskonselkään. Vanhassa poliisitalossa oli vakavia sisäilmaongelmia.

Lähteet 

Kainuu
Pohjois-Pohjanmaa
Suomen poliisitoimi
Mari Rantasilan diskografia

Tämä artikkeli on Mari Rantasilan diskografia.

Studioalbumit

Singlet

Mukana levyillä 

 
 YUP: 
 Samuli Edelman:

Aiheesta muualla 

 
 

Diskografiat
Mari Rantasila
Etuvartiokansojen klubi

Etuvartiokansojen klubi oli suomalainen vuosina 1920–1928 toiminut yhdistys, joka pyrki luomaan yhteistyötä Venäjän vähemmistökansojen ja Venäjästä irtautuneiden uusien valtioiden välille. Etuvartiokansoihin luettiin Suomi, Viro, Liettua, Latvia ja Puola sekä lisäksi Unkari, Ukraina ja Romania. Reunavaltiopolitiikkaa ajanut klubi pyrki vaikuttamaan suomalaisiin päättäjiin ja Suomen ulkopolitiikkaan. Klubin geopoliittisena ideologina oli professori Yrjö Ruuth. 

Reunavaltiopolitiikka koki epäonnistumisen kun vuoden 1921 lopulla klubin jäsenenä ollut ulkoministeri Rudolf Holsti ei onnistunut aloittamaan Itä-Karjalan kriisin seurauksena sotilaallista puolustusliittoa koskeneita neuvotteluja Puolan kanssa. Vennolan II hallitus johon Holsti kuului erosi tämän vuoksi talvella 1922.

Yhdistyksen puheenjohtajana toimi koko sen toiminta-ajan kansanrunoudentutkija Viljo Mansikka ja varapuheenjohtajana oli professori Yrjö Jahnsson. Yhdistyksen jäseniä olivat muun muassa ulkoministeri Rudolf Holsti, ulkoministeriön kansliapäällikkö Pontus Artti, heimoaktivistit Martti Haavio ja Niilo Kärki, kansanedustajat Antti Juutilainen, Ilmari Auer, Mikko Erich, Tekla Hultin, Vihtori Vesterinen sekä K. E. Linna, ylijohtaja V. M. J. Viljanen, Yrjö Ruuth, Iltalehden ja Uuden Suomen päätoimittajat Yrjö Koskelainen ja Kaarlo Koskimies, lähettiläs Boris Gyllenbögel, ministeri Oskari Mantere ja professorit E. N. Setälä ja J.  J.  Mikkola.

Lähteet 

Suomen politiikka 1920-luvulla‎
Suomalaiset poliittiset järjestöt
Landeli Group

Landeli Group (Lihajaloste Korpela) on satakuntalainen liha-alan yritys. Se on perustettu vuonna 1958. Yrityksellä on tehtaat Huittisissa ja Honkajoella sekä myymälät Kankaanpäässä ja Huittisissa.

Lihajaloste Korpela myytiin Landeli Groupille vuonna 2020. Korpelan liikevaihto on ollut noin 30 miljoonaa euroa vuodessa.

Vuonna 2001 Korpela osti konkurssiin menneen Huittisten Lihapoikien tuotantotilat ja tuotemerkit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Landeli Group > Korpela

Suomalaiset elintarvikeyritykset
Béla Vikár

Béla Vikár (1859–1945) oli unkarilainen kirjailija ja kansanrunoudentutkija. Hän toimi vuodesta 1880 pikakirjoittajana ja myöhemmin pikakirjoitusviraston kansliapäällikkönä Unkarin parlamentissa ja vuodesta 1886 pikakirjoituslehden Gyorsírászati Lapok toimittajana. Hän oli mukana perustamassa 1891 yhteiskunnallisia uudistuksia ajavaa Élet (’Elämä’) aikakauskirjaa, jota hän toimitti ja kustansi myöhemmin yksin. Hän perusti 1894 West-östliche Rundschau -nimisen aikakauskirjan, jota ilmestyi Berliinissä kolme vuosikertaa. Hän kirjoitti toimittamiinsa aikakauskirjoihin ja muuallekin poliittisia, yhteiskunnallisia ja kaunokirjallisia kirjoituksia sekä runoja (esimerkiksi Arany ember, Árpád és Habsburg) ja käänsi unkariksi muun muassa Henrik Ibsenin Kansanvihollisen.

Vikárin huomattavimmat saavutukset koskevat kuitenkin kansanrunoutta. Vikár aloitti 1896 Unkarissa kansanlaulujen ja kansansävelmien järjestelmällisen keräämisen fonografin avulla, ja tulokset olivat niin hyvät, että hän oli jo 1901 koonnut Unkarin kansallismuseota varten 500 fonografilieriön suuruisen kokoelman. Hän julkaisi uudesta keräystavastaan selonteon A népköltési gyüjtés új módszeréröl (1897). Hän on julkaissut tutkielmia myös kansanrunoustieteen alalta, muun muassa A szentiváni ének (’Juhannuslaulu’, Magyar Nyelvör 1901), Das Lied von der Marie Szücs (Suomalais-ugrilaisen seuran aikakirja XXIII, 1906) ja lspiláng, ispilángi rózsa (Magyar Nyelvör 1907).

Vikár aloitti Kalevalan unkarintamisen 1886–1887 uudestaan. Aiemmin Kalevalan oli kokonaisuudessaan kääntänyt Ferdinánd Barna. Tutustuakseen henkilökohtaisesti runonlaulantaan, runonlaulajiin sekä Karjalan maahan ja kansaan Vikár oleskeli 1889 puoli vuotta Suomessa ja Venäjän Karjalassa. Hän julkaisi 1901 unkariksi Lemminkäisrunot (A Kalevalából. A Lemminkäjnen-rúnók), 1908 Kullervorunot (Kullervo énekei) Julius Krohnin Inkerin runoista lisäämän laitoksen mukaan ja Akseli Gallén-Kallelan kuvittamana loistopainoksena, ja vihdoin 1909 Unkarin tiedeakatemian kustannuksella koko Kalevalan unkarinnoksen. Käännöksessä ilmenevät Vikárin perehtyneisyys Kalevalan henkeen sekä suomalaiseen ja unkarilaiseen kansanrunouteen, samoin kuin hänen kielenkäyttötaitonsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unkarilaiset kirjailijat
Folkloristit
Unkarilaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Juan Antonio Jiménez Muñoz

Juan Antonio Jiménez Muñoz (29. maaliskuuta 1951 Valladolid – 22. lokakuuta 1995 Madrid) oli espanjalainen laulaja-lauluntekijä. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä espanjalaisista lauluntekijöistä 1970- ja 1980-luvuilla.

Veljekset Emilio ja Julio González Gabarre perustivat Los Chichos -nimisen yhtyeen, johon Jiménez Muñoz liittyi aluksi lyömäsoittajaksi. Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1974. Jiménez Muñoz oli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä. Los Chichosin levyjen ja kasettien myynti ylittää 20 miljoonaa kappaletta. Hän oli yhtyeen jäsen vuoteen 1989.

Jiménez Muñoz teki noin 200 kappaletta. Julkaisemattomia lauluja on hänen poikansa mukaan satakunta. Musiikissaan hän kuvasi arjen tapahtumia ja parisuhteen ongelmia ja sisällytti sanoituksiinsa huumeiden, rikollisuuden, taloudellisen kurjuuden ja työttömyyden todellisuuden. Rumba vallecana (suom. vallecasilainen rumba) on musiikin alatyylilaji, jonka Madridin Vallecasin kaupunginosan romaniyhteisö kehitti 1970-luvun puolivälistä.

Jiménez Muñoz aloitti soolouran nimellä Jeros, joka oli hänen varhainen lisänimensä. Hän teki toisen ja viimeisen sooloalbumin Agua y veneno (1992) yhdessä poikansa, muusikko Julio Jiménez Borjan (alias Chaboli) kanssa, mutta albumi ei menestynyt.

Jiménez Muñoz kuoli pudottuaan terassilta toisen kerroksen asunnostaan. Hän oli yrittänyt itsemurhaa useita kertoja.

Diskografia

Sooloalbumit
 Tembló pero no calló (1990)
 Agua y veneno (1992)

Lähteet
 Discogs Juan Antonio Jiménez
 Discogs Los Chichos

Viitteet 

Espanjalaiset laulajat
Espanjalaiset lauluntekijät
Espanjalaiset säveltäjät
Sanoittajat
Romanit
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Kouvolan kaupunginvaltuusto

Kouvolan kaupunginvaltuusto on Kouvolan ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuusto kokoontuu kaupungintalolla (Torikatu 10).  Kaupunginvaltuustossa on 59 valtuutettua. 

Vuoden 2017 vaaleissa äänestysprosentti oli 57,6 %. Suurin puolue oli sosiaalidemokraatit (25,2 %, 16 paikkaa). Muita valtuustoon paikkoja saaneita puolueita oli Kokoomus 21,9 % (13 paikkaa), Keskusta (14,7 %, 9 paikkaa), Vihreät (10,2 %, 6 paikkaa), Perussuomalaiset (9,2 %, 5 paikkaa), Kristillisdemokraatit (6,4 %, 4 paikkaa), Kouvolan Sitoutumattomat yhteislista (4,5 %, 2 paikkaa), Vasemmistoliitto (4,4 %, 2 paikkaa) ja Suur-Kouvolan Sitoutumattomat yhteislista (3,3 %, 2 paikkaa)

Kaupunginjohtaja 
 Erkki Tuuli (1949–1963)  
 Eino Brofeldt (1963–1987)
 Aimo Ahti (1994–2008)
 Lauri Lamminmäki (2009–2017)
 Marita Toikka (2017–)

Kaupunginvaltuuston puheenjohtajat 
 Harri Helminen (2013–2017)
 Jouko Leppänen (2017–2021)
 Paula Werning (2021–)

Lähteet 

Suomen kunnanvaltuustot
Kouvola
Douglas Walton

Douglas Walton (2. kesäkuuta 1942 – 3. tammikuuta 2020) oli kanadalainen akateemikko, joka tunnetaan teoksistaan koskien argumentaatiota, ajattelun vinoumia sekä epävirallista logiikkaa.  

Hän on ollut tuottelias erityisesti 1990-luvun vaihteessa ja pohtinut argumentaatiota ja virhepäätelmiä pragmaattisesta näkökulmasta. Waltonin ajatuksia on pidetty läheisinä pragma-dialektikoille, mutta hän on kuitenkin käsitellyt argumentaatioon liittyviä teemoja varsin itsenäisesti. 

Walton on tunnistanut useita erilaisia argumenttiskeemoja. Jokaista argumenttiskeemaa kohden hän antoi joukon kriittisiä kysymyksiä, jotka auttavat arvioimaan argumenttia tilanteessa, jossa argumentti esiintyy.

Argumenttiskeemat 

 Asiantuntijaan vetoaminen: Onko henkilö asiantuntija kyseisellä alalla?
 Populaarisuus: Onko relevanttia olettaa tiedon yleisyyden perusteella argumentin uskottavuus?
 Analogia: Onko X:n ja Y:n välillä samankaltaisuutta merkitsevällä tarkkuudella?
 Korrelaatiosta kausaatioon: Onko X:n ja Y:n välillä todella vastaavuutta, vai voiko jokin esim. Z selittää X:n ja Y:n välisen näennäisen korrelaation?
 Kalteva taso: Johtaako premissi  X0:sta todella X1:een, X2:een ja lopulta loppupäätelmä Xn saakka?
 Suora Ad hominem: X:n karaktääri on arveluttava.
 Epäsuora Ad hominem: x esittää argumentin, jonka konkluusio on X.
 Kielellinen luokittelu: X:lla on ominaisuus Y (instanssi-premissi), kaikki joilla on ominaisuus Y, on myös ominaisuus Z (luokittelu-premissi), konkluusio: X:lla on ominaisuus Z.
 Seurauksiin vetoaminen: Jos X esiintyy, niin hyvät / huonot seuraukset Y todennäköisesti seuraavat.
 Sitoumukseen vetoaminen: X on sitoutunut Y:hyn.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 dougwalton.ca  - kotisivut

Kanadalaiset filosofit
Akateemikot
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Tornion kaupunginvaltuusto

Tornion kaupunginvaltuusto on Tornion ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuustossa on 43 valtuutettua. 

Vuoden 2017 vaaleissa äänestysprosentti oli 58,0 %. Suurin puolue oli Keskusta (47,4 %, 22 paikkaa). Muita valtuustoon paikkoja saaneita puolueita oli Vasemmistoliitto (16,7 %, 7 paikkaa), Kokoomus (8,5 %, 3 paikkaa), Perussuomalaiset (5,3 %, 3 paikkaa), Vihreät (2,7 %, 1 paikka) ja Tornio meidän kunta (2,3 %, 1 paikka).

Lähteet 

Suomen kunnanvaltuustot
Tornio
Porvoon kaupunginvaltuusto

Porvoon kaupunginvaltuusto on Porvoon ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuustossa on 51 valtuutettua. 

Vuoden 2017 vaaleissa äänestysprosentti oli 60,6 %. Suurin puolue oli RKP (29,7 %, 16 paikkaa). Muita valtuustoon paikkoja saaneita puolueita oli SDP (22,5 %, 12 paikkaa), Vihreät (15,2 %, 8 paikkaa), Kokoomus (13,8 %, 7 paikkaa), Keskusta (7,6 %, 4 paikkaa), Perussuomalaiset (4,4 %, 2 paikkaa), Vasemmistoliitto (3,3 %, 1 paikka) ja Kristillisdemokraatit (2,4 %, 1 paikka).

Lähteet 

Suomen kunnanvaltuustot
Porvoo
Atsorellat

Atsorellat (Azorella) on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 30–45 lajia.

Atsorelloja ei kasva Suomessa luonnonvaraisina, mutta mattoatsorellaa eli atsorellaa (Azorella trifurcata) käytetään koristekasvina.

Lajeja 
 Azorella aretioides
 Azorella compacta
 Azorella crassipes
 Azorella glacialis
 Azorella pectinata
 Azorella selago
 Azorella trifurcata – mattoatsorella eli atsorella

Lähteet

Aiheesta muualla 
iNaturalist: Suku Azorella
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Azorella
Taramptos

Taramptos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Salih Ada) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.

Taramptoksen kaupunkivaltion alue käsitti oletettavasti lähinnä samannimisen pienen saaren, eli se oli suhteellisen pienikokoinen. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Taramptos saattoi kuulua klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Sen nimen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa., tosin kyseinen kohta on piirtokirjoituksessa hyvin rikkonainen. Kaupungin nimi esiintyy varmuudella toisessa, Halikarnassoksesta löydetyssä piirtokirjoituksessa.

Lähteet 

Kaarian kaupungit
Teuthrania

Teuthrania (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Aşağıkırıklaria.

Maantiede 

Teuthranian poliksen kaupunkikeskus sijaitsi samannimisellä alueella Myysian länsiosassa Kaikos-joen (nyk. Bakırçay) pohjoispuolella, suunnilleen Elaian, Atarneuksen ja Pergamonin kaupunkien keskellä. Itse kaupungista tiedetään vain vähän, ja usein nimellä viitataan ennemmin koko Myysian länsiosaan.

Historia 

Kreikkalaisessa perinteessä Teuthranian katsottiin saaneen nimensä myysialaisesta kuninkaasta nimeltä Teuthras. Tämän katsottiin ottaneen Herakleen pojan Telefoksen ottopojakseen ja seuraajakseen, mistä syystä Telefoksesta tuli koko seudun heeros. Telefoksen poika Eurypylos esiintyy Odysseiassa.

Teuthranian varsinaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Kaupungin tiedetään olleen olemassa arkaaiselta kaudelta myöhäisantiikkiin saakka. Ksenofonin aikaan 400-luvun eaa. lopussa kaupunki oli valtiomuodoltaan oletettavasti tyrannia, ja sitä hallitsivat Spartasta maanpakoon tulleen Demaratoksen jälkeläiset Prokles ja Eurysthenes. Kaupunki oli ilmeisesti yksi niistä, jotka persialaiset antoivat Demaratoksen valtaan vuonna 486 eaa. Teuthrania löi omaa hopea- ja pronssirahaa ainakin noin vuoden 400 eaa. tienoilla.

Lähteet 

Myysian kaupungit
Miko Bergbom

Miko Bergbom (s. 1996 Nokia) on suomalainen poliitikko, joka toimii Perussuomalaisen Nuorison puheenjohtajana vuodesta 2020 alkaen. Hän oli Sebastian Tynkkysen kampanjapäällikkönä vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa.

Kuntavaaleissa 2021 Bergbom oli ehdokkaana Sastamalassa ja tuli valituksi 387 äänellä. Vuoden 2022 aluevaaleissa Bergbom valittiin 2 002 äänellä Pirkanmaan hyvinvointialueen aluevaltuustoon.

Bergbomilla on YouTube-kanava, TikTok-tili, sekä Facebook- ja Instagram-sivut, joille hän jakaa poliittista sisältöä. Hänen YouTube-kanavallaan on yli miljoona näyttökertaa. Hänet on nähty myös Perussuomalaisen verkkomedian lähetyksissä haastattelijana.

Yksityiselämä 
Bergbom on kotoisin Sastamalasta.

Lähteet 

Perussuomalaiset poliitikot
Perussuomalaisen Nuorison puheenjohtajat
Suomalaiset tubettajat
Sastamalan kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Karl Wilén

Karl Wilén (12. marraskuuta 1842 Korpilahti – 17. toukokuuta 1916 Valkeala) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
Wilénin vanhemmat olivat  torppari Wilhelm Fredrikinpoika Wilén ja Ulla Juhontytär ja puoliso vuodesta 1869 Wilhelmina Elisabet Nordström. Wilén tuli ylioppilaaksi 1862 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1865. Hän sai rovastin arvon 1893. Toimittuaan pappina eri paikkakunnilla hän tuli kappalaiseksi Lammille  1871 ja Raudun kirkkoherraksi 1882. Valkealan kirkkoherrana Wilén toimi vuodesta 1892 ja Lappeenrannan rovastikunnan lääninrovastina vuodesta 1907. Wilén oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1891, 1894 ja 1897.

Julkaisuja
 Hedningarnes nödrop till kristenheten: predikan wid Missionsfesten 1878, 1878

Lähteet
 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1842 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Amanda Spratt

Amanda Spratt (s. 17. syyskuuta 1987 Penrith, Uusi-Etelä-Wales) on australialainen maantiepyöräilyn MM-mitalisti. Hän on edustanut vuodesta 2012 samaa australialaistallia, jonka pääsponsoreina ovat olleet Orica,  Mitchelton ja vuodesta 2021 BikeExchange.

Spratt saavutti maantieajon MM-hopeaa 2018 Innsbruckissa kolme minuuttia 42 sekuntia Anna van der Breggenille hävinneenä. Seuraavana vuonna hän saavutti MM-pronssia Yorkshiressa. Hän voitti vuonna 2018 UCI Women's World Tour -kilpailu Emakumeen Euskal Biran 48 sekunnin erolla Annemiek van Vleuteniin.

Saavutuksia

Maantiepyöräily 

Lähteet: Olympedia, Pro Cycling Stats, Cycling Archives, The-Sports.org
2004
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa pronssia
2008
Alle 23-v. aika-ajon Australian-mestaruus
2011
Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
2012
Maantieajon Australian-mestaruus
2013
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa pronssia
2014
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa hopeaa
2015
Giro del Trentino Alto Adige-Südtirol, voitto
2016
Maantieajon Australian-mestaruus
Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto
Thüringen Rundfahrt der Frauen, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Olympialaiset, maantieajossa 15:s
2017
Women's Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Emakumeen Euskal Bira, 2. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa viides
2018
Women's Tour Down Under, kokonais- ja mäkikirikilpailun ja 3. etapin voitto
Amstel Gold Race, kolmas
Liège–Bastogne–Liège, toinen
Emakumeen Euskal Bira, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Cham-Hagendorn, voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailun ja 6. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa hopeaa
2019
Women's Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, kolmas
Trofeo Alfredo Binda, toinen
Emakumeen Euskal Bira, kokonaiskilpailussa toinen, 2. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia, aika-ajossa 11:s
2020
Maantieajon Australian-mestaruus
Women's Tour Down Under, 2. etapin voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, kolmas

Ratapyöräily 

Lähteet: Cycling Archives, The-Sports.org
2004
Nuorten MM-kilpailut, pisteajossa kultaa
2006
Oseanian kisat, takaa-ajossa pronssia
2007
Joukkuetakaa-ajon Australian-mestaruus

Lähteet 

Australialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Anastasija Voinova

Anastasija Sergejevna Voinova (, s. 5. helmikuuta 1993 Tula) on venäläinen ratapyöräilyn olympiamitalisti sekä moninkertainen maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 162 cm.

Voinova saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 parinsa Darja Šmeljovan kanssa hopeaa joukkuesprintissä. Keirinissä hän sijoittui neljänneksi ja eräajossa kahdeksanneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai Šmeljovan kanssa joukkuesprintin pronssia.

Voinova on saavuttanut MM-kilpailuissa 500 metrin aika-ajossa kultaa 2015 ja 2016, hopeaa 2021, pronssia 2014 ja 2017 sekä ollut viides 2013 ja 2020. Joukkuesprintissä hän sai kultaa 2016 ja 2017, hopeaa 2015, 2019 ja 2021 sekä pronssia 2018. Lisäksi hän on ollut neljäs 2014 ja 2020 sekä kuudes 2012 ja 2013. Eräajossa hän saavutti hopeaa 2020, sijoittui kuudenneksi 2015 ja 2019 sekä seitsemänneksi 2017. Keirinissä hän oli kahdeksas 2017. 

Ratapyöräilyn EM-kilpailuissa Voinova on saavuttanut joukkuesprintissä kultaa seitsemän kertaa peräkkäin 2014–2020 sekä lisäksi hopeaa 2012 ja pronssia 2021. Eräajossa hän sai kultaa 2014, 2019 ja 2020, hopeaa 2012, 2015, 2016 ja 2018 sekä oli viides 2017. 500 metrin aika-ajossa hän on saavuttanut kultaa 2014, 2015 ja 2019, hopeaa 2020 ja pronssia 2016. Keirinissä hän oli kuudes 2017 ja 2019. Euroopan kisoissa hän voitti kultaa eräajossa ja joukkuesprintissä 2019.

Voinova voitti nuorten maailmanmestaruuden joukkuesprintissä 2010 ja 2011 sekä eräajossa, 500 metrin aika-ajossa ja keirinissä 2011. Lisäksi hän saavutti MM-pronssia 500 metrin aika-ajossa 2010.

Voinova voitti nuorten Euroopan-mestaruuden joukkuesprintissä 2010, 2011 ja 2012, keirinissä 2011 ja 2012 sekä eräajossa 2011. 500 metrin aika-ajossa hän saavutti EM-kultaa 2011 ja 2012 sekä hopeaa 2010. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai joukkuesprintissä kultaa 2012, 2014 ja 2015, hopeaa 2013 ja pronssia 2010. Hän voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden 500 metrin aika-ajossa 2012, 2014 ja 2015, eräajossa 2013, 2014 ja 2015 sekä keirinissä 2012.

Voinova on voittanut maailmancupin osakilpailun 500 metrin aika-ajossa Guadalajarassa 2014, joukkuesprintissä Hongkongissa 2016, Los Angelesissa 2017, Saint-Quentin-en-Yvelines'ssa ja Berliinissä 2018 sekä eräajossa Cambridgessa 2019.

Voinova on voittanut Venäjän-mestaruuden eräajossa 2013, 2018 ja 2019, joukkuesprintissä 2011, 2018 ja 2019 sekä 500 metrin aika-ajossa 2013.

Lähteet 

Venäläiset ratapyöräilijät
Venäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiiltopensaat

Kiiltopensaat (Aucuba) on Garryaceae-heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 10–13 lajia.

Suvun lajeja kasvaa luonnossa Aasiassa. Aucuba japonica -lajia käytetään koristekasvina ja siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön erilaisia lajikkeita.

Lajeja 
 Aucuba albopunctifolia
 Aucuba chinensis
 Aucuba chlorascens
 Aucuba confertiflora
 Aucuba eriobotryifolia
 Aucuba filicauda
 Aucuba himalaica
 Aucuba japonica – kiiltopensas
 Aucuba obcordata
 Aucuba robusta

Lähteet 

Garryales
Moment Digital

Moment Digital Oy on suomalainen teknologian ja asiakaskohtaamisten asiantuntijaorganisaatio. Moment Digital Oy syntyi 1.8.2020, kun Oy Capnova Ltd sulautui samaan konserniin kuuluvan Moment Group Oy:n kanssa.  

Oy Capnova Ltd:n liiketoiminta ja sopimukset siirtyivät Moment Digitalille sulautumisen myötä, minkä lisäksi Capnovan henkilökunta jatkoi Moment Digitalin palveluksessa. 

Yrityksen pääkonttori sijaitsee Tampereella ja muut toimipisteet Iisalmessa, Pieksämäellä ja Fuengirolassa. Inspecta on myöntänyt Moment Digitalin laatujärjestelmälle ISO 9001:2015 -sertifikaatin ja tietoturvallisuusjärjestelmä täyttää ISO 27001:2013 standardin vaatimukset .

Moment Group Oy oli vuonna 2017 perustettu B2B-asiantuntijayritys. Yritys syntyi Midas Touch Oy:n ja Ina Finland Oy:n yhdistyttyä 1.2.2017. Yritys tuotti contact center -palveluja.  Contact centerit sijaitsivat Iisalmessa, Pieksämäellä, Tampereella ja Fuengirolassa. Pääkonttori oli Tampereella ja myyntikonttori Espoossa.  

Moment Group työllisti noin 250 henkilöä. Inspecta myönsi 11.4.2017 Moment Group Oy:n Asiakaspalvelukeskustoiminnalle ISO 9001:2015 -laatusertifikaatin. Moment Groupin liikevaihto oli lähes 10 miljoonaa euroa.  

Vuonna 2020 Moment Group sulautui Oy Canova Ltd:n kanssa Moment Digital Oy -nimiseksi yritykseksi.

Moment Digital työllistää n. 200 henkilöä ja toiminta on ympärivuorokautista. Työkielinä ovat suomi, ruotsi, englanti, norja ja tanska.

Lähteet 

Suomalaiset telemarkkinointiyritykset
Raymond Khoury

Raymond Khoury (s. 1960 Beirut, Libanon) on libanonilainen kirjailija, joka kirjoittaa englannin kielellä.

Elämä ja ura
Libanonissa syntynyt Khoury vietti lapsuutensa Yhdysvalloissa mutta palasi Libanoniin opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän teki työkseen lastenkirjakuvituksia. Muutettuaan Lontooseen hän opiskeli taloustiedettä ja työskenteli rahoitusalalla.

Khouryn esikoisromaani Viimeinen temppeliherra julkaistiin vuonna 2005. Eri aikatasoilla Lähi-idässä ja länsimaissa tapahtuvasta kirjasta tuli kansainvälinen bestseller. Romaanien lisäksi Khoury kirjoittaa elokuva- ja televisiokäsikirjoituksia BBC:lle ja Hollywoodiin.

Romaanit
 Viimeinen temppeliherra (The Last Templar, 2005)
 Pyhien jäljillä (The Sanctuary, 2007)
 Merkki (The Sign, 2009)
 The Templar Salvation, 2010
 The Devil's Elixir, 2011
 Rasputin's Shadow, 2013
 The End Game, 2016
 The Ottoman Secret aka Empire of Lies, 2019

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Libanonilaiset kirjailijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko

Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko (ELCB) on Aasian Bangladeshissa toimiva luterilainen kirkko.

Historia 
Suomalainen Lähetysyhdistys Kylväjä aloitti lähetystyön Bangladeshissa vuonna 1976 ja järjestön työ keskittyi suurimmaksi osaksi Luoteis-Bangladeshiin oraon-heimon keskuuteen. Työn tuloksena syntyi 1980-luvulla luterilaisia seurakuntia, jotka järjestäytyivät Bangladeshin evankelisluterilaiseksi kirkoksi vuonna 2014.

Hallinto ja jäsenmäärä 
Kirkon työtä johtaa kahdesti vuodessa kokoontuva yleiskokous. Paikallisseurakuntien johdosta huolehtivat seurakuntakomiteat. Vuoden 2011 lopussa seurakuntia oli yhteensä 18, joitten lisäksi oli 13 kappeliseurakuntaa. Jäseniä oli vuonna 2012 noin tuhat. He kuuluvat Bangladeshin etnisiin vähemmistöihin ja suurin osa heistä kuuluu oraon-heimoon.

Lähteet 

Uskonto Bangladeshissa
Evankelis-luterilaiset kirkot
Tuulen poika

Tuulen poika on kirjailija Joni Skiftesvikin kirjoittama novellikokoelma, joka ilmestyi syksyllä 1985 WSOY:n kustantamana. Kokoelma sisältää 12 novellia. Niminovellin lisäksi kirjan tunnetuin novelli on Katsastus, joka on yksi niistä kolmesta novellista, joita Skiftesvik käytti alkuperäismateriaalina kirjoittaessaan käsikirjoitusta Matti Ijäksen ohjaamaan tunnettuun tv-elokuvaan Katsastus. Skiftesvik palkittiin kirjasta Kalevi Jäntin palkinnolla. 

Tuulen poika on kirjoitettu rahtilaivamatkalla Etelä-Amerikkaan, Brasiliaan ja Argentiinaan. Siinä on kaksi sisällöltään rahtilaivamatkaan sijoittuvaa novellia, Metku ja Nainen joka halusi nähdä albatrossin.

Lähteet 

Suomalaiset novellikokoelmat
Aulai

Aulai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Orhaniyeta.

Aulain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Aulai kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–415/414 eaa.

Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Auliatēs (), Auliētēs () ja Auleatēs ().

Lähteet 

Kaarian kaupungit
Filadelfeia (Kilikia)

Filadelfeia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kilikiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan itään nykyisestä Karamanin maakunnan Gokcesekistä.

Filadelfeian kaupunki sijaitsi lähellä Kalykadnos-jokea (nyk. Göksu) Kilikian sisäosissa, roomalaisella kaudella Cilicia Asperana tunnetulla alueella. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Sen asukkaasta käytettiin etnonyymiä Filadelfeus (), latinaksi Philadelpheus. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin.

Kaupunkia ei tule sekoittaa tunnetumpaan Lyydian Filadelfeiaan eikä antiikin muihin Filadelfeia-nimisiin kaupunkeihin.

Lähteet 

Hellenistiset kaupungit Turkissa
Kilikian kaupungit
Darja Šmeljova

Darja Mihailovna Šmeljova (, s. 26. lokakuuta 1994 Moskova) on venäläinen ratapyöräilyn olympiamitalisti sekä moninkertainen maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 164 cm.

Šmeljova saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 parinsa Anastasija Voinovan kanssa hopeaa joukkuesprintissä.  Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai Voinovan kanssa joukkuesprintin pronssia.

Šmeljova on saavuttanut MM-kilpailuissa 500 metrin aika-ajossa kultaa 2017 ja 2019, hopeaa 2018, pronssia 2021 sekä ollut neljäs 2016, kuudes 2020 ja kahdeksas 2015. Joukkuesprintissä hän sai kultaa 2016 ja 2017, hopeaa 2015, 2019 ja 2021, pronssia 2018 ja oli neljäs 2020. Keirinissä hän saavutti pronssia 2019 ja oli kuudes 2021. Eräajossa hän sijoittui viidenneksi 2018.

Šmeljova saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa joukkuesprintissä 2011 ja 2012. 500 metrin aika-ajossa hän sai kultaa 2012 ja pronssia 2011. Hän voitti eräajon ja keirinin nuorten maailmanmestaruuden 2012.

Šmeljova on saavuttanut EM-kilpailuissa joukkuesprintissä kultaa seitsemän kertaa peräkkäin 2014–2020 sekä lisäksi hopeaa 2012 ja pronssia 2021. 500 metrin aika-ajossa hän sai kultaa 2016, 2018, 2020 ja 2021, hopeaa 2019 sekä pronssia 2015 ja 2017. Eräajossa hän saavutti kultaa 2018, hopeaa 2020 ja pronssia 2017 sekä keirinissä pronssia 2018 ja 2019. Euroopan kisoissa hän sai 2019 kultaa 500 metrin aika-ajossa ja joukkuesprintissä sekä pronssia eräajossa ja keirinissä.

Šmeljova voitti 2012 nuorten Euroopan-mestaruuden 500 metrin aika-ajossa ja keirinissä sekä sai hopeaa eräajossa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuesprintissä 2014 ja 2915 sekä hopeaa 500 metrin aika-ajossa 2013, 2014 ja 2015.

Šmeljova on voittanut maailmancupin osakilpailun joukkuesprintissä Calissa 2015, Hongkongissa 2016, Los Angelesissa 2017, Saint-Quentin-en-Yvelines'ssa ja Berliinissä 2018 sekä Minskissä ja Glasgow'ssa 2019. 500 metrin aika-ajon hän voitti Manchesterissa 2017.

Šmeljova on voittanut Venäjän-mestaruuden eräajossa 2017, joukkuesprintissä 2017 ja 2018, 2019 sekä keirinissä 2017 ja 2019.

Lähteet 

Venäläiset ratapyöräilijät
Venäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Thasthareis

Thasthareis () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyisen Muğlan maakunnan Bozbükiä.

Thasthareisin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Thasthareis kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–440/439 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Thasthareus ().

Lähteet 

Kaarian kaupungit
Hippolyte de Villemessant

Jean Hippolyte Cartier de Villemessant (1812 Rouen, Ranska – 1879 Monaco) oli ranskalainen toimittaja ja lehdenkustantaja. Hän aloitti kauppiaana mutta menestys jäi huonoksi, ja hän muutti 1839 Pariisiin ja ryhtyi lehtialalle. Hän otti vastuulleen 1844 La Pressen muotipalstan ja perusti 1840-luvulla useita lehtiä, jotka jäivät lyhytikäisiksi. Hänen ensimmäinen onnistumisensa oli hänen 1854 henkiinherättämänsä lehti Le Figaro, joka ilmestyi kaksi kertaa viikossa, kunnes se 1866 muuttui päivälehdeksi. Hänestä tuli sen päätoimittaja vuoteen 1875 asti. Villemessant saavutti tavoitteensa: huomion herättäminen ja rahan ansaitseminen, mutta joutui myös kaksintaisteluihin ja oikeudenkäynteihin ja oli Pariisin vihatuimpia miehiä. Työssään hän oli uupumaton. Hän harjoitti hyväntekeväisyyttä lehdistön puutteenalaisia kohtaan. Hänen muistelmansa Mémoires d’un journaliste (1867–1878) kirjoitti osittain Philip Gille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset toimittajat
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Johann Andreas Rothe

Johann Andreas Rothe (12. toukokuuta 1688 Lissa, Görlitz, Saksa (nykyään Lasów, Puola) - 6. heinäkuuta 1758, Timmendorf, nykyään Tomisław, Puola) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Rothe oli papin poika. Hän aloitti opintonsa 1708 Breslaussa ja valmistui teologian kandidaatiksi Leipzigin Yliopistosta 1711. Hän toimi kotiopettajana ja apulaisena Görlitzin Kolminainsuuden kirkossa.

Rothe tutustui herrnhutilaisuuden perustajaan kreivi Nikolaus Ludvig van Zinzendorfiin, ystävystyi hänen kanssan ja 1722 Zinzendorf kutsui hänet kirkkoherraksi Bethelsdorfiin. Rothe oli siellä pidetty sananjulistaja, mutta vähitellen hänen ja Zinzendorfin välille tuli erimielisyyksiä. Rothe ei voinut hyväksyä sitä, että Zinzendorf ei kaikin kohdin seurannut voimassa olevaa kirkkojärjestystä ja hän hakeutui 1737  papiksi Hermsdorfiin Görlizin lähellä, sen jälkeen Thommesdorfiin Breslaun lähelle, jossa hän toimi kuolemaansa saakka. 

Rothe kirjoitti lukuisia virsiä, joista muutama liitettiin herrnhutilaisen yhteisön virsikirjoihin, mm. Berthelsdorfer Gesangbuch: Sammlung Geistlicher und lieblicher Lieder, Leipzig 1725, jossa oli kolme ja myöhäisemmässä painoksessa niiden lisäksi viisi Rothen virttä. Virsiä ei aluksi hyväksytty  virallisiin virsikirjoihin, niitä epäiltiin Zinzendorfin kirjoittamiksi, kunnes tämä lisäsi virsien yhteyteen tiedon niiden kirjoittajasta. 

Tunnetuin Rothen virsi on virsi "Ich habe nun den Grund gefunden", vuodelta 1722. Hänen kerrotaan kirjoittaneen sen syntymäpäivälahjaksi Zinzendorfille. Toisten tietojen mukaan se olisi kuitenkin kirjoitettu syntymäpäivälahjaksi henkilölle, jonka luona Rothe toimi kotiopettajana. Virsi painettiin ensimmäisen kerran Zinzendorfin julkaisemassa kokoelmassa "Christ-Katolisches Singe-und Bet Büchlein". Nykyään virsi on useiden eri kirkkojen virsikirjoissa. 

Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 245 "Sain perustuksen varman löytää" (Ruots. C. D. af Wirsén 1889, Britt G. Hallqvist 1984, suom. Niilo Rauhala 1995, Säv. Hampuri 1690)

Se on myös Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa laulu 185 ("On perustus niin vahva mulla", suom. J. E. Forsman 1900. säv. saksalainen 1788) ja Siionin kanteleessa laulu 283 ("Nyt löysin pohjan varman, vankan"  suom. Otto Perko 1961, uud. Lauri Thurén, säv. Vesa Erkkilä 1996).

Lähteet 

Vuonna 1688 syntyneet
Vuonna 1758 kuolleet
Saksalaiset virsirunoilijat
Saksalaiset teologit
Saksalaiset papit
Hengityslaitepotilaat

Hengityslaitepotilaat ry () on vammaisjärjestö, joka toimii elämää ylläpitävää hengityslaitetta käyttävien yhdyssiteenä ja oikeuksien edistäjänä. Yhdistys on perustettu vuonna 1956. Hengityslaitepotilaat ry on SOSTEn jäsenjärjestö.

Toiminta 
Hengityslaitepotilaat ry järjestää jäsentapaamisia ja erilaisia tilaisuuksia. Tapaamisissa saatavan vertaistuen lisäksi jäsenistön kesken pidetään yhteyttä jäsenkirjeillä ja sosiaalisen median kautta. Järjestö tekee oikeuksienvalvontatyötä pyrkien vaikuttamaan niin lainsäädäntöä valmistelevaan sosiaali- ja terveysministeriöön kuin hengityslaitetta käyttäville palveluita tuottaviin tahoihinkin. Tiedon jakaminen hengityslaitekotihoidosta verkkosivujen, seminaarien ja koulutusten kautta on merkittävä osa toimintaa.

Historia 
Tarve perustaa oma yhdistys hengityslaitetta käyttäville liittyy 1950-luvulla olleeseen polioepidemiaan. Silloin mekaanisessa hengitystukihoidossa oli kehitytty niin, että polion aiheuttaman hengityshalvauksen saaneet eivät kuolleet. Suurin hoitokeskittymä oli Helsingissä oleva Auroran sairaala, jossa oli enimmillään yli 100 hengityslaitepotilasta.

Ajatus oman yhdistyksen perustamisesta syntyi sairaalan oleskelutiloissa iltakeskusteluissa. Yhdistys perustettiin 15. toukokuuta vuonna 1956. Paikalle oli saatu valtiovallan edustajana sosiaaliministeri Tyyne Leivo-Larsson.

Hengityshalvauspotilaiden kotihoidon mahdollistaminen 
Yhdistyksen alkuajan vaikuttamistyön merkittävin saavutus oli vuonna 1962, jolloin yhdistyksen aloitteiden myötä eduskunta vahvisti lakimuutoksen vuonna 1957 voimaan tulleeseen lakiin hengityshalvauspotilaiden hoitokustannuksista. Se takasi hengityshalvauspotilaalle mahdollisuuden päästä maksuttomaan kotihoitoon, jonka kustannukset korvataan valtion varoista. Kotihoitojärjestelmän syntysanat oli lausuttu yhdistyksen ensimmäisessä tiedotustilaisuudessa, jolloin professori Erkki Klemola korosti esityksessään, että olisi mitä tärkeintä kroonisen potilaan sekä fyysisen että psyykkisenkin kunnon kannalta ja myös yhteiskunnalle taloudellisesti edullista saada kroonikko ainakin osaksi vuotta kotihoitoon.

Puheenjohtajat
Lähde:  
 Olli Aro 1956–1964
 Jaakko S. Tola 1964–1968, 1972–1974
 Anneli Vesterinen 1968
 Juhani Kivi 1969–1971, 1974–1995
 Liisa Rautanen 1995–1997
 Kalle Könkkölä 1997–1998
 Jukka Sariola 1998–

Lähteet 

Suomalaiset potilas- ja vammaisjärjestöt