Huhtiniemen joukkohaudat

Huhtiniemen joukkohaudoiksi kutsutaan Lappeenrannan Huhtiniemestä löydettyjä kahta joukkohautaa. 

Huhun mukaan kaupungissa toimi kesällä 1944 salainen kenttäoikeus, joka tuomitsi satoja suomalaisia rintamakarkureita kuolemaan. Aiheesta on liikkeellä satoja kertomuksia, mutta kertomukset vahvistavia dokumentteja tai teloitukset nähneitä silminnäkijöitä ei ole löytynyt. Toistaiseksi löydetyt vainajat ovat peräisin jatkosotaa edeltäneeltä ajalta, eivätkä he ole kuolleet väkivaltaisesti. 

Joukkohauta liittyy 1800-luvun alkupuolen ortodoksiseen sotilashautausmaahan. Vainajat ovat venäläisiä, ja he ovat voineet kuolla esimerkiksi kulkutautiin.

Huhu 
Suomalaisissa tiedotusvälineissä, kirjallisuudessa sekä etelä-karjalaisessa kertomusperinteessä kierteli 1970-luvulta saakka vahvistamaton tieto, jonka mukaan Lappeenrannassa olisi kesäkuun 1944 loppupuolella toiminut salainen kenttäoikeus. . 
Oikeuden toiminta olisi perustunut yleisesikunnan päällikkö Erik Heinrichsin allekirjoittamaan käskyyn, jonka mukaan karkureiden pysäyttämisessä tuli käyttää epäröimättä voimakeinoja. Tarpeen tuomioistuimelle olisi luonut Neuvostoliiton suurhyökkäys Kannaksella muutamaa viikkoa aiemmin. Tämän seurauksena rintamalta oli kadonnut noin 30 000 karkuria ja joukostaan harhautunutta, joista 8 000 oli luokiteltu karkureiksi.

Salaisessa tuomioistuimessa puheenjohtajana olisi toiminut lappeenrantalainen lakimies Toivo Tapanainen, joka oli johtanut jo vuonna 1918 toiminutta kenttäoikeutta. Huhun mukaan Huhtiniemessä kesällä 1944 teloitetut olisivat olleet Viipurissa muutamaa päivää aikaisemmin aiemmin hajalleen lyödyn 20. Prikaatin sotilaita. Yksiköstä kadoksiin taisteluiden aikana ja välittömästi sen jälkeen joutuneiden noin 450 sotilaan määrää pidettiin epäilyttävän suurena. Teloitukset Huhtiniemessä antoivat selityksen 20. Prikaatista kadonneiden sotilaiden suurelle määrälle. Laittomien teloitusten motiivi olisi ollut sodanjohdon kostotoimi Viipurin häpeällisen pikaisen menettämisen vuoksi.

Viipurin taisteluiden ja Huhtiniemen teloitushuhun yhteyttä horjutti syksyllä 2006 julkaistu lehtiuutinen, jonka mukaan Viipurissa kadonneita on tuntuvasti vähemmän, mitä siihen saakka oli luultu. Lehtiartikkeli osoitti, että historiateoksissa esiintyvä luku Viipurissa kadonneesta noin 450 sotilaasta ei voi pitää paikkaansa, koska se voitiin osoittaa kopioiduksi väärästä alkuperäislähteestä. Huhtiniemen huhua ylläpitänut virheellinen käsitys Viipurin epäilyttävän suurista katoamisluvuista oli syntynyt, kun 20. Prikaatin tilannekatsauksessa esitetty väliaikainen tieto yksikön kateissa olevista miehistä oli erheellisesti kirjattu lopulliseksi kadonneiden luvuksi. Luvun kirjaamisen aikoihin kaksi päivää taistelun jälkeen osa miehistä oli vasta palailemassa takaisin yksikköönsä. Virheellinen tieto esiintyi ensimmäisessä jatkosodan taisteluita käsittelevään kokonaisesityksessä Suomen Sota 1941-1945, mistä se edelleen kopioitiin alkuperäislähdettä tarkistamatta seuraaviin lähdeteoksiin. Jäljelle jääneiden kadonneiden määrät olivat varsin tavanomaisia suhteessa siihen, että prikaati oli lyöty hajalle Viipurissa.

Vaikka Viipurin katoamismysteerin ratkeaminen horjutti teloitushuhun uskottavuutta, sai se runsaasti tukea erilaisista silminnäkijäkertomuksista. Niissä veteraanit kertoivat nähneensä ruumiita Lappeenrannassa. Ympäri Itä-Suomea löytyi hajanaisia vihjeitä mahdollisista hautausmaista ja teloituspaikoista. Suojeluskuntalaisten kerrotaan esimerkiksi ampuneen tavoittamiaan karkureita Lemillä ja Saimaan saaristossa ja haudanneen vainajat metsään. Samaten Lappeenrannan varuskunnassa karkureita vartioineet nuoret asevelvolliset olettivat karkureita kuljetettavan teloitettaviksi, kun kuorma-autot veivät näitä ulos varuskunnan portista. Vartijoita oli varoitettu hiiskumasta karkureista: "...tai sammaa kuoppaa jouvutta työkii!" Myöhemmin kerrotaan Huhtiniemestä ajetun suuria määriä maa-ainesta Kuutostien pohjalle ja Lappeenrannan lentokentän alle tasoitusmaaksi. Samalla on oletettu näin hävitetyn karkureiden hautapaikkoja. Yhtään teloituksia nähnyttä ei kuitenkaan ilmaantunut. Älymystön keskuudessa aiheen käsittely oli varsin suosittua. Ainakin Veijo Meri, Paavo Haavikko ja Heikki Hietamies käsittelivät aihetta huhun pohjalta. Erityisesti Paavo Haavikko kytki Huhtiniemessä sattuneiksi uskomansa teloitukset osaksi suurempaa Viipurin menettämiseen liittynyttä kuviota.

Löydöt ja kaivaukset 
21. lokakuuta 1971 löydettiin kymmenen luurankoa vesijohtotöiden yhteydessä ja Etelä-Saimaa-lehdessä kirjoitettiin 30. lokakuuta aiheesta artikkeli, jonka mukaan paikalta oli löytynyt joukkohauta. Luita on löytynyt myös Huhtiniemen leirintäalueen rakennusten rakentamisen aikaan sokkelin kaivutöiden yhteydessä. Kun sokkeli oli valettu ja muotti purettu, rakentajat laittoivat luut takaisin peitemaiden mukana.

Alueella suunniteltiin aloitettavaksi arkeologisia kaivauksia syksyllä 2005. Lupaa olivat hakeneet Ylen toimittaja Juha Portaankorva sekä Lauri Törnin perinnekilta. Kaivauksia ei kuitenkaan silloin päästy aloittamaan aika- ja rahapulan takia. Lappeenrannan kaupungin rahoittamat kaivaukset aloitettiin lopulta 19.12.2005 kaupunginjohtajan määräyksellä. Kaivauksissa löydettiin joitakin luunkappaleita, mutta niiden ikää ei pystytty määrittämään. Asiantuntijat arvostelivat kaupungin suorittamien kaivausten metodiikkaa. 

Helsingin yliopiston kulttuurien tutkimuksen laitos ja oikeuslääketieteen laitos aloittivat uudet, Suomen Kulttuurirahaston rahoittamat kaivaukset 2. lokakuuta 2006. Kaivauksissa löytyi ihmisluita ja sotilaspuvun kappaleita ja sen jälkeen vähintään 11 miehen ruumiin joukkohauta noin 80-100 cm syvyydestä ja sen vierestä toinen samansuuntainen hieman syvemmälle kaivettu joukkohauta. Ruumiit oli haudattu kädet rinnalla vierekkäin ilman arkkua kasvot ylöspäin. Joukkohaudan löytymisen jälkeen keskusrikospoliisi alkoi tutkia tapausta.  Kaivauksissa löytyneen joukkohaudan ja aiheesta nousseen keskustelun seurauksena Lappeenrannan poliisilaitos sai runsaasti kyselyjä kadonneitten sotilaiden omaisilta. Kyselyt lähetettiin edelleen tutkijoille . Kaivauksista vastaaville ilmoitettiin myös useista muista mahdollisista joukkohaudoista Huhtiniemen vesilaitoksen alueella.

28.10.2006 ruotsalainen lehti Dagens Nyheter kirjoitti vainajien olevan todennäköisesti venäläisiä. Tähän viittaavat lehden mukaan hautaustapa, jossa kädet ovat ristissä rinnan päällä sekä joukkohaudasta löytyneet ortodoksiset ristiriipukset. Lappeenrantaan rakennettiin venäläinen sotilassairaala vuonna 1830 ja seudulla toimi jatkosodankin aikaan sotilassairaala, jossa hoidettiin myös venäläisiä sotavankeja. Neuvostoliittolaiset sotavangit tuskin kantoivat ristejä, joten lehden mukaan on todennäköisempää, että vainajat ovat Venäjän vallan ajalta. Lehden mukaan keskusrikospoliisin rikosylikomisario Tero Haapala oli sanonut lehden olevan oikeilla jäljillä.. Historiantutkija Heikki Rantatupa epäili, että Huhtiniemessä olisi unohdettu ortodoksinen hautausmaa. Hän sanoo löytäneensä merkinnän hautausmaasta vuoden 1838 kartasta Pallo-Tyysterniemessä.   KRP kertoi 20. joulukuuta 2006, että Huhtiniemestä löydetyt jäännökset ovat todennäköisesti 1800-luvulta. Niissä ei myöskään ole väkivallan merkkejä. Myös kaivauksia johtanut professori Mika Lavento pitää jäännöksiä jatkosotaa vanhempina. Huhtikuussa 2007 valmiiksi saatujen radiohiiliajoitusten sekä arkeologisten tutkimusten perusteella vainajat ovat varsin varmasti 1800-luvulla haudattuja venäläisiä sotilaita.

Loka- ja syyskuun 2007 aikana Huhtiniemessä suoritettiin jatkotutkimuksia, joiden aikana tutkittiin kaikki Huhtiniemen alueella joukkohaudoiksi maaperätutkimusten tai "silminnäkijäkertomusten" perusteella epäillyt kohteet. Tuloksena löydettiin eri aikakausille sijoittuvaa keramiikkaa. Jäänteitä ihmisruumiista ei löytynyt. Tutkijaryhmä pitää varmana, ettei Huhtiniemessä voi olla toisen maailmansodan aikaisia joukkohautoja. Lokakuussa 2007 Ilta-Sanomien toimittaja Pasi Jaakkonen julkaisi kirjan Huhtiniemi - 400 kadonneen miehen mysteeri, jossa hän esittää eläkkeellä olleen lappeenrantalaisen, Syväkurkku-nimellä kutsutun putkimiehen laittaneen huhun liikkeelle 1990-luvulla.Hän myös kyseenalaistaa silminnäkijäkertomusten luotettavuuden: Lappeenrannassa nähdyt vainajat saattoivat yhtä hyvin olla kaatuneita. Myös professori Heikki Ylikangas ja aiemmin teloituksiin uskonut tutkija Juhani Tashinin katsovat, että kyseessä on harvinaisen pitkälle levinnyt huhu.

Myöhempiä kommentteja 
Uusimpien tietojen mukaan on mahdollista että teloitetut, jos niitä tässä asiassa ylipäätään oli, haudattiin kotikuntiensa multiin ja merkittiin sotapäiväkirjoihn kaatuneina. Siksi arkistoista ei löydy mainintoja teloituksista eikä hautoja ole löydetty. Pekka Visurin mukaan pikateloituksista ei välitetty tietoja omaisille. Asiasta kertoi Ylen uutiset  31.1.2014

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 
  (saatavana myös äänikasettina)
  "Kesäsodan" taustaa, tapahtumia ja lähikuvia patterinpäällikön näkökulmasta, 3. painos
  Sotilaskarkuruus Suomen armeijassa jatkosodan aikana
  
  Lappeenrannan suojeluskunta 1917-1944.
 
 
  Kannaksen läpimurtotaisteluista 1944 / Yleisradion ääniarkistosta koonnut Paavo Rintala

Aiheesta muualla 
 Sanomalehti Etelä-Saimaan Huhtiniemi-arkisto
 Ylen Elävä arkisto: Huhtiniemen mysteeri
 Huhtiniemen vainajien evakkomatka jatkuu

Lappeenranta
Suomi 1939–1945
Etelä-Karjalan historia