joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Metsävirvilä

Metsävirvilä eli metsävirna (Vicia sylvatica, syn. Ervilia sylvatica) on monivuotinen hernekasvi, joka kuuluu terttuvirnojen tai sieponvirvilöiden sukuun.

Ulkonäkö 
Metsävirvilä on rentovartinen köynneliäs ruoho, joka kasvaa 50–200 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdissä on 5–12 paria lehdyköitä, lehtien kärjissä kasvaa kärhet. Lehdykät ovat soikeita. Korvakkeet ovat hampaisia. Kukinto on pitkäperäinen harsu terttu, joka koostuu 5–20 kukasta. Kukan teriö on 12–18 millimetriä pitkä, valkoinen mutta suonista sininen tai violetti. Palko on 2,5–3 cm pitkä, karvaton, musta, sisällä neljästä viiteen siementä. Suomessa metsävirvilä kukkii heinä–elokuussa.

Metsävirvilä on myrkyllinen.

Levinneisyys 
Metsävirvilää tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, Britteinsaarilla ja paikoin Venäjän itäosassa.

Suomessa metsävirvilä on maan etelä- ja keskiosassa yleisenä kasvava lehtokasvi. Harvinaisena lajia kasvaa Koillismaan korkeudelle asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luontoportti: Metsävirvilä (Ervilia sylvatica)
 United States Department of Agriculture (USDA): Vicia sylvatica 

Virnat
Mäkiluste

Mäkiluste eli mäkilehtoluste (Brachypodium pinnatum) on 40–100 cm korkea heinäkasvi. Pitkien rönsyjensä avulla se muodostaa laajoja kasvustoja, jotka kukkivat usein niukasti. Se suosii kalkkipitoista maata kasvualustanaan.

Mäkilustetta tavataan alueella, joka ulottuu Espanjan pohjoisosista pitkälle Itä-Venäjälle ja Etelä-Suomesta Italiaan.

Mäkilustetta käytetään myös puutarhoissa monivuotisena koristeheinänä.

Lähteet 
 Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliitto. ISBN 951-8942-57-9

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Mäkiluste – Brachypodium pinnatum

Lusteet
Tesmayrtti

Tesmayrtti (Adoxa moschatellina) on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Sen varsi on suomuinen ja suikertava. Kukat ovat 6–8 mm halkaisijaltaan. Kukat ovat vihertävän keltaiset ja ne tuoksuvat myskiltä.

Tesmayrttiä tavataan Euroopassa sekä paikoin myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on hemiboreaalisen vyöhykkeen laji, jota tavataan myös Hämeen lehtokeskuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tesmayrtti (Adoxa moschatellina)
 Kasviatlas 2020: Tesmayrtin levinneisyys Suomessa.
 United States Department of Agriculture (USDA): Adoxa moschatellina 

Tesmayrttikasvit
Alan Stubbs

AlanStubbs (s. 6. lokakuuta 1971 Kirkby, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesästä 2018 lähtien hän on toiminut skotlantilaisseura St. Mirrenin päävalmentajana.

Stubbs aloitti pelaajauransa Bolton Wanderersissa, josta siirtyi toukokuussa 1996 melkein 200 liigaottelun jälkeen Celticiin. Celticin riveissä tuplamestaruudenkin voittanut Stubbs siirtyi heinäkuussa 2001 takaisin Englantiin Evertoniin. Kirkbylainen vakiinnutti nopeasti paikkansa vakiokokoonpanossa. Hieman loukkaantumisistakin kärsinyt Stubbs käväisi vuonna 2005 Sunderlandissa, mutta palasi Evertoniin jo 10 ottelun jälkeen.

Ennen St. Mirreniä Stubbs on valmentanut Hiberniania ja Rotherham Unitedia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Profiili soccerbase.comissa   

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Koiranvehnä

Koiranvehnä eli koiranvehniö (Elymus caninus) on 50–120 cm korkea mätästävä, tuulipölytteinen, monivuotinen heinäkasvi, joka kukkii kesä-heinäkuussa. Se on yleensä vihreä, mutta voi olla myös punavioletti tai sinivihreä.

Koiranvehnää kasvaa lähes koko Euroopassa.

Koiranvehnällä on kolme muunnosta: lehtokoiranvehnä (Elymus caninus var. caninus), pahtakoiranvehnä (Elymus caninus var. behmii) ja tenonkoiranvehnä (Elymus caninus var. macrourus). Koiranvehnä voi risteytyä joskus lapinvehnän (Elymus mutabilis) ja siperianvehnän (Elymus fibrosus) kanssa Pohjois-Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Koiranvehniö (Elymus caninus)
 Luopioisten kasvisto: Koiranvehnä (Elymus caninus)
 E.Nenonen (kuvia)
 Skye Flora Paljon valokuvia
 ITIS: Elymus caninus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Elymus caninus 
 Flora of China: Elymus caninus 
 Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H: GrassBase – The Online World Grass Flora 

Vehniöt
Gladbeck

Gladbeck on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoisella laidalla, osavaltionsa luoteisosassa. Se kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Recklinghausenin piirikuntaan. Kaupunkia rajaavat Bottropin, Dorstenin, Essenin ja Gelsenkirchenin kaupungit.

Gladbeck jaetaan yhdeksään eri kaupunginosaan, Brauckiin, Butendorfiin, Ellinghorstiin, Mitteen, Ostiin, Rentfortiin, Rosenhügeliin, Schultendorfiin ja Zweckeliin. Kaupungin asukasluku oli 73 974, ja pinta-ala 35,91 neliökilometriä. Sen ystävyyskaupunkeihin lukeutuvat Turkin Alanya, Englannin Enfield, Kiinan Fushun, Ranskan Marcq-en-Barœul, Itävallan Schwechat sekä Puolan Wodzisław Śląski (saks. Loslau).

Yksi Gladbeckin suurimmista nähtävyyksistä on Wittringenin linna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Recklinghausenin piirikunta
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Tuoksumatara

Tuoksumatara (Galium odoratum) on 15–30 cm korkea monivuotinen kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi ja Euroopassa elinvoimaiseksi.

Ulkonäkö ja koko 
Tuoksumatara voi kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen poikkileikkaukseltaan nelikulmaiset varret ovat pystymmät kuin muilla mataralajeilla. Esimerkiksi paimenmatara ja lehtomatara ovat varsin rentoja, lähes köynnöksiä. Vaaleanvihreät, soikeat lehdet kasvavat kahdeksan kappaleen tähtimäisinä ruusukkeina. Tuoksumataran teriö on valkoinen ja halkaisijaltaan 4–6 mm pitkä. Tuoksumatara tuoksuu kumariinilta varsinkin kuivattuna.

Käyttö
Puutarhoissa tuoksumataraa käytetään maanpeitekasvina. Sitä on käytetty tuoksunsa vuoksi myös liinavaatekaappien hajusteena ja tuholaisten karkotteena. Keski-Euroopassa tuoksumataralla maustetaan hyytelöitä ja juomia, etenkin viiniboolia. Kasville tuoksun antava kumariini on suurina määrinä nautittuna myrkyllistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tuoksumatara (Galium odoratum)
Kasviatlas 2021: Tuoksumataran levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Tuoksumatara (Galium odoratum)
UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja  (pdf)
ITIS: Galium odoratum 
United States Department of Agriculture (USDA): Galium odoratum 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Galium odoratum 

Matarat
Anna (täsmennyssivu)

Anna tarkoittaa seuraavia:

 Anna, naisen etunimi
 Anna (1665–1714), Englannin, Skotlannin ja Irlannin hallitseva kuningatar 1702–1714
 Anna (1693–1740), Venäjän hallitseva kuningatar 1730–1740

 Anna, suomalainen aikakauslehti
 Anna, sukunimenä:
 Luigi de Anna (s. 1946), italialainen kulttuurihistorioitsija, Turun yliopiston professori
 anna, vanha intialainen rahayksikkö
 Anna, käteisautomaattiketju
 Anna, Alberto Lattuadan ohjaama vuoden 1951 elokuva
 Anna, Jörn Donnerin ohjaama vuoden 1970 elokuva
 Anna, Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama elokuva vuodelta 1997
 Anna, kaupunki Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Anna, kaupunki Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Anna, kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa
 Anna, kunta Valenciassa, Espanjassa.
 Kuunari Anna, suomalainen vuonna 1925 kaatunut kaksimastoinen kuunari
 Hotel Anna, hotelli Helsingissä
Britannian kuninkaallinen laivasto
HMS Anna, 8-tykkinen varastolaiva
HMS Anna, 10-tykkinen kuunari
Katso myös: HMS Anne
Hannah Frank

Hannah Frank (23. elokuuta 1908 Glasgow, Skotlanti – 18. joulukuuta 2008 Glasgow, Skotlanti) oli skotlantilainen kuvataiteilija. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Glasgow School of Artssa ja sai jo nuorena mainetta piirrostöillään. 1950-luvulla hän siirtyi kuvanveistoon, jonka taitajana hän menestyi yli 90-vuotiaaksi saakka. Viimeiset vuotensa hän eli skotlantilaisessa hoitokodissa.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Brittiläiset kuvanveistäjät
Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Nnamdi Azikiwe

Benjamin Nnamdi Azikiwe (16. marraskuuta 1904 – 11. toukokuuta 1996) oli nigerialainen nationalisti ja maan ensimmäinen presidentti vuodesta 1963–1966. Azikiwe syöstiin vallasta vallankaappauksessa 1966, joka johti sisällissotaan kesäkuussa 1967 Biafran yrittäessä itsenäistyä Nigeriasta.

Azikiwe syntyi Zungerussa Pohjois-Nigerian protektoraatissa. Hänen isänsä oli brittien siirtomaavallan palveluksessa. Azikiwe kävi lähetyskoulua, ennen kuin lähti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincolnin yliopistossa, Pennsylvaniassa ja Pennsylvanian yliopistossa. 

Rahoittaakseen opintonsa hän teki sekalaisia töitä hissinkuljettajana, kaivoksessa ja tiskaajana ja sai myöhemmin paikan yliopistolta. Hän sai tutkinnon filosofiasta ja ylemmän antropologiasta ja lempinimen ”Zik”. Ensimmäisen artikkelinsa Liberia in World Politics hän julkaisi 1931.

Hän palasi Afrikkaan 1934 ja oli African Morning Postin toimittajana Accrassa Kultarannikolla (nyk. Ghana) ja perusti 1937 West African Pilot -lehden Lagosissa ja myöhemmin viisi muuta. Hän perusti 1946 Nigerian ja Kamerunien kansallisen neuvoston ja johti sitä 1946–1960 ja kohosi kansallisen liikkeen messiashahmoksi. 

Hänet nimitettiin Itä-Nigerian pääministeriksi 1954–1959 ja maan itsenäistyttyä Nigerian liittovaltion ensimmäiseksi syntyperäiseksi kenraalikuvernööriksi 1960–1963 ja kun maa julistettiin tasavallaksi ensimmäiseksi presidentiksi. Nigerian itsenäisyyttä hän piti elämäntyönsä täyttymyksenä.

Azikiwe ja kollegansa poistettiin vallasta sotilasvallankaappauksella 15. tammikuuta 1966. Biafran sodan aikana hän tuki aluksi Biafran separatisteja, jotka edustivat hänen kansaansa igboja, mutta vaihtoi keskushallituksen tukijaksi 1969. 

Hän oli mm. Lagosin yliopiston kanslerina 1972–1976. Hän johti Nigerian kansanpuoluetta vuodesta 1978 ja yritti uudelleen presidentiksi 1979 ja 1983. Kun puolueet kiellettiin uuden sotilasvallankaappauksen jälkeen 1984, hän jätti politiikan.

Azikiwen poliittista filosofian alettiin kutsua zikismiksi. Hän hahmotteli sitä teoksissaan kuten Renascent Africa (1973).

Lähteet 
 Dr. Nnamdi Azikiwe (Online Nigeria)
 Obituary: Nnamdi Azikiwe
 Azikiwe, Nnamdi (1904–1996) (Hutchinson Encyclopedia)

Viitteet

Nigerian presidentit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Pähkinäpensaslehto

Pähkinäpensaslehto on lehtometsän kasvillisuustyyppi, joka on Suomessa yksi luonnonsuojelulain mukaan suojeltavista luontotyypeistä. Luontotyyppikriteerit täyttäväksi pähkinäpensaslehdoksi katsotaan alue, jolla on vähintään kaksikymmentä kahden metrin korkuista tai levyistä pähkinäpensasta hehtaarin pinta-alalla yhtenä tai useampana ryhmänä yhtenäisellä rajattavalla olevalla alueella. Pähkinäpensaslehtoja esiintyy Suomessa ainoastaan Etelä-Suomessa. Niitä esiintyy rehevällä ja tuoreella tai kuivahkolla lehtomaalla. Pähkinäpensaslehdoille tyypillisiä kasveja ovat jalot lehtipuut (kuten metsälehmus tai metsätammi), kuusi, koivu ja sinivuokko. 

Luonnontilaisia pähkinäpensaslehtoja on Suomessa säilynyt vain vähän. Niitä on raivattu muun muassa pelloiksi ja uhkana voivat nykyisin olla myös uudisrakentaminen ja hakkuut. Ilman hoitotoimia niitä voi uhata myös kuusettuminen, joten lehtoja voidaan hoitaa kuusten ja mahdollisten muiden pähkinää varjostavien puiden hyvin suunnitellulla poistolla. Pähkinäpensas kuitenkin viihtyy yleensä hyvin jalojen lehtipuiden sekä haavan ja raidan kanssa, ja siksi näitä on säästettävä. Itse pähkinäpensaita ei yleensä pidä harventaa, ja lehto pysyy elinvoimaisena kun kuolleet rungot jätetään lahoamaan. Pensaat kukkivat ja tuottavat pähkinöitä vain saadessaan sopivasti valoa. 

Pähkinäpensaslehdot ovat yleensä varsin pienialaisia, mutta paikallisesti ne ovat voivat olla melko yleisiäkin, kuten Lohjan seudulla. Uudellamaalla suojeltuja lehtoja on yhteensä useita kymmeniä. Helsingissäkin pieniä lehtoja on muun muassa Pasilassa, Jakomäessä, Maunulassa ja Viikissä.

Pähkinäpensaslehtojen eliöstö 
Pähkinäpensaslehtojen eliöstö on hyvin monimuotoista. Kasvillisuus on tavallisesti käenkaali-oravanmarjatyyppiä, mutta voi olla myös esimerkiksi käenkaali-mesiangervotyyppiä tai sinivuokko-käenkaalityyppiä. Aluskasvillisuuteen kuuluu siten lehdoille tyypillisiä lajeja, kuten käenkaali, oravanmarja, mesiangervo, sini- ja valkovuokko, kielo, lehto-orvokki, hentokiurunkannus, kivikkoalvejuuri, kevätlinnunherne, mustakonnanmarja, sudenmarja, jänönsalaatti, hiirenporras, metsäimarre, korpi-imarre, nuokkuhelmikkä, metsäkastikka, lillukka ja vuohenputki.

Pensaskerroksessa pähkinäpensaan seurassa kasvaa usein taikinamarjaa ja korpipaatsamaa sekä tuomia, haapoja ja pihlajia. 

Alus- ja pensaskasvillisuuden ohella pähkinäpensaan lähiympäristössä tai itse pensaalla viihtyy useita uhanalaisia eliöitä. Suomessa harvinainen lintu, pähkinähakki, on riippuvainen pähkinäpensaista. Kuolleiden pensaiden lahot rangat ovat monien sienten ja hyönteisten elinpiiriä. Pähkinäpensaalle ominainen juuriloinen on suomukka, joka on rauhoitettu loiskasvi.

Lähteet 
 Pähkinäpensaslehdot (Suomen ympäristökeskus)
 List of Protected Habitat: Finland
 Uudenmaan ympäristökeskus

Aiheesta muualla 
 
 Lounaisluonto

Suojeltavat luontotyypit
Lehto
Pähkinäpensaat
Henry Harris

Sir Henry Harris (28. tammikuuta 1925 – 31. lokakuuta 2014) oli australialaissyntyinen lääketieteilijä. Hän oli Oxfordin yliopiston lääketieteen professori ja 1960-luvun johtavia syöpätutkijoita ja geneetikkoja. Hän oli vuodesta 1968 Royal Societyn jäsen.

Lähteet 

Australialaiset lääkärit
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Puronieriä

Puronieriä (Salvelinus fontinalis) on lohikala, joka on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sieltä se tuotiin Eurooppaan vuonna 1869. Alkuinnostus oli suuri: kalan maine mainiona urheilukalastuksen kohteena oli kiirinyt Atlantin yli. Siksi puronieriää istutettiin runsaasti ympäri Eurooppaa. Se kuuluu myös yleisöakvaarioiden vakiokaloihin ympäri maailmaa.

Tuntomerkit

Selkä ja kyljet ovat oliivinvihreitä tai ruskehtavia ja vatsa vaalea, kutuasussa (katso kuva) kuitenkin punainen. Vihertävillä kyljillä on runsaasti vaaleankellertäviä ja joskus punertavia laikkuja, joita on myös selkä- ja pyrstöevissä. Puronieriän suomut ovat todella pienet: kylkiviivalle niitä mahtuu jopa 220 kappaletta. Pituutta puronieriällä on tavallisesti 30–40 cm ja painoa 1–2 kg.

Levinneisyys

Laji on kotoisin itäisestä Pohjois-Amerikasta. Muualla se elää oikeastaan vain istukkaana. Levinneisyys Amerikassa rajoittuu Suurten järvien ja Hudsoninlahden länsipuolella oleviin vesistöihin. Istutukset Euroopassa ovat olleet menestyksekkäitä. Puronieriä on kotiutunut moniin puroihin ja järviin Alpeilla, Pyreneiden vuoristoalueella, Karpaateilla, Britanniassa ja Pohjoismaissa. Suomen kantojen levinneisyydestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta tiedetään, että se on kotiutunut useisiin vesistöihin eri puolella maata.

Ravinto ja elintavat

Puronieriän ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista eläimistä, vaikka vatsoista on löytynytkin kasvien ja pikkukalojen jäänteitä. Sille kelpaavat äyriäiset, hyönteistoukat, pintahyönteiset ja madot. Nopean kasvun edellytyksenä on kalaravinnon käyttö. Kanadassa on havaittu puronieriöiden syövän jopa sopuleita, hiiriä ja myyriä.

Puronieriä on kylmän veden kala, kuten kaikki nieriälajit. Puronieriä onkin sopeutunut kylmiin vesiin paremmin kuin taimen. Kesällä vesien ollessa lämpimät ja matalat, puronieriät kokoontuvat pohjalähteiden luo tai hakeutuvat syvänteisiin.

Lisääntyminen ja elinikä

Kutuaika on normaalisti syys-lokakuussa. Kutupaikkana puronieriä suosii nopeavirtaista paikkaa jossa on sorapohja. Valoisaan aikaan tapahtuvassa kutuaktissa kala laskee vain osan munistaan. Munat ovat hetken aikaa takertuvia, mikä estää niiden lähdön virran mukaan. Kun hedelmöitys on tapahtunut, naaras peittää munat soralla ja alkaa kaivaa uutta kutukuoppaa.
Sukukypsyyden koiraat saavuttavat yleensä 2 vuoden ja naaraat 3 vuoden iässä. Munat kehittyvät talven yli ja kuoriutuvat jäiden lähdön aikoihin.

Puronieriä on lyhytikäisin nieriälajimme. Ikää kertyy tavallisesti vain 5–6 vuotta.

Merkitys ihmiselle

Puronieriän liha on kirkkaanpunaista ja sitä pidetään maukkaana. Suomessa sen taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen kalan koon ja harvinaisuuden vuoksi. Puronieriä onkin enemmän urheilu- ja virkistyskalastajien suosiossa, sillä se on koukkuun tartuttuaan sitkeä taistelija.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos: Puronieriä (Salvelinus fontinalis)
Luontoportti: Puronieriä (Salvelinus fontinalis)
Luonnontieteellinen keskusmuseo: Salvelinus fontinalis
ITIS: Salvelinus fontinalis 

Nieriät
Pohjois-Louko

Pohjois-Louko () on Suomen rataverkon liikennepaikka Seinäjoen kaupungissa 17 kilometriä Seinäjoen rautatieasemalta etelään Parkanon radalla. Liikennepaikka sijaitsee entisen Peräseinäjoen kunnan Louonmäen kylän pohjoispuolella. 

Pohjois-Louosta alkaa kaksiraiteinen rataosuus Seinäjoelle. Liikennepaikalla kaksoisraideosuuden eteläpäässä sijaitseva vaihde on Suomen ensimmäinen suurnopeusvaihde, ja sen suurin sallittu nopeus on 140 kilometriä tunnissa poikkeavalle raiteelle.

Aiheesta muualla
vaunut.org: Kuvia Pohjois-Louosta

Seinäjoen rautatieliikennepaikat
Alkiolaisuus

Alkiolaisuus on poliittinen ideologia, joka perustuu kirjailija-poliitikko Santeri Alkion ajatuksiin. Alkio pyrki monitahoisella julkisella toiminnallaan herättämään maaseutuväestössä tietoisuuden sen omasta merkityksestä. Alkio oli nuorisoseuraliikkeen aattellinen ja käytännöllinen johtaja sekä eräs maalaisliiton perustajista. Alkio toimi puolueen edustajana valtiopäivillä ja eduskunnassa sekä sosiaaliministerinä. Alkio perusti myös Ilkan ja toimi sen päätoimittajana.

Kansanvalistus 
Alkio nousi nuorisoseuraliikkeen johtohahmoksi 1890-luvulla. Alkion myötä harrastus- ja edistysseuratoiminta sai tiiviin aattellisen linjan, joka tiivistyy sanapareissa "hyvä ihminen" ja "kunnon kansalainen". Alkiolainen nuorisoseura-aate perustui edistysuskoon, eli ihmisen kykyyn kehittyä kasvatuksen ja varsinkin itsekasvatuksen avulla. Yhteiskunnallisesti nuorisosta haluttiin kasvattaa kansalaisia, jotka veljeyden hengessä ja säätyrajat poistaneina rakentaisivat kansakuntaa.

Raittiusaatteen leviämisessä yhteiskunnalliset rajat murtuivat: raittiutta ajoivat sekä työväenliike, nuorisoseuraliike että herätysliikkeet.

Alkoholin saannin rajoittamisen kannalla ollut Santeri Alkio esitteli kieltolain vuonna 1919 ollessaan Castrénin hallituksen sosiaaliministeri.

Poliittinen aate 
Alkujaan Alkio oli poliittisesti nuorsuomalainen, mutta liike oli pääosin kaupunkilaisväestön puolue, josta ei tullut maaseudun valtapuoluetta. Alkion mielestä nuorsuomalaisuus liukui oikealle ja "yhteiskunnalliseen värittömyyteen". Alkio ja nuorisoseuralaiset perustivat vastaliikkeenä Etelä-Pohjanmaan oikeistolaiselle lehdistölle uuden sanomalehden, Ilkan, vuonna 1906. Lehti oli osa uudistusmielisen maalaisväestön järjestäytymistä Etelä-Pohjanmaalla. Alkiosta muodostui uuden maalaisväestön poliittisen liikkeen henkinen ja aatteellinen keulakuva, jonka ajatukset levisivät nuorisoseurojen kautta ympäri maata.

Alkiolaisuuden johtoajatuksena on edistyksen kannattaminen. Nuorsuomalaiset olivat innokkaampia uudistajia kuin suomettarelaiset. Sosialistista ajattelua Alkiossa liittyy köyhän asiaan. Tämä tiivistettiin kahteen asiaan: köyhän asiaan ja edistyksen lipun kantamiseen.

Suomen itsenäistymisen ja torpparivapautuksen jälkeen vahvistunut maalaisliitto pyrki lisäämään pienviljelijöiden viljelemää pinta-alaa. Tähän liittyi muun muassa Lex Kallio -laki.

Keskustelu alkiolaisuudesta 
Suomen Keskustan piirissä ei keskustelu alkiolaisuudesta ole dogmaattista, mutta ajoittain se johtaa kysymyksenasetteluun Keskustan ja Perussuomalaisten välillä, sillä Perussuomalaisten edeltäjä Suomen Maaseudun Puolue erkaantui aikanaan Keskustapuolueesta. Kesällä 2007 Keskustan puoluesihteeri Jarmo Korhonen totesi, että Perussuomalaiset ja Keskusta voisivat yhdistyä, koska niillä on samaa aateperinnettä. Suomen Keskustan historiankirjasarjan yhden osan kirjoittajan, Tytti Isohookana-Asunmaan mukaan yhteyttä ei ole, koska Perussuomalaiset on suvaitsematon puolue. Kari Hokkanen puolestaan kirjoitti, että yhteinen aateperintö on olemassa.

Lähteet

Viitteet

Suomen Keskusta
Poliittinen ideologia
Greatest Hits (Alice in Chains)

Greatest Hits (tunnettu myös nimellä Alice in Chains Greatest Hits) on grunge-yhtyeen Alice in Chains "Greatest Hits" -kokoelmalevy. Se julkaistiin 24. heinäkuuta 2001 levy-yhtiöstä Columbia Records. Se on yhtyeen toinen hittikokoelma, lyhyempi kuin edellinen; Nothing Safe: The Best Of The Box.

Kappaleet

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
Alice in Chainsin albumit
The Essential Alice in Chains

The Essential Alice in Chains on kaksilevyinen kokoelma-albumi yhtyeeltä Alice in Chains. Se suunniteltiin alun perin julkaistavan 30. maaliskuuta 2004, mutta se myöhästyi, ja albumi julkaistiin lopulta vasta 5. syyskuuta 2006.

Kappalelista
CD 1
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

CD 2
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 2006 kokoelma-albumit
Alice in Chainsin albumit
The Essential
Grimstad

Grimstad on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Sen rajanaapureita ovat Arendal idässä, Froland ja Birkenes pohjoisessa ja Lillesand lännessä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Grimstadin kunnassa oli 21 594 asukasta.

Historia 
Grimstadin puutavarasatama tunnetaan jo vuodelta 1528. Se oli luotsiasema () vuonna 1791 ja sai kaupunkioikeudet () vuonna 1816. Purjelaivojen aikakaudella kaupunki kukoisti laivanrakennus- ja varustamotoiminnan ansiosta. Fjæren ja Landvikin kunnat liitettiin Grimstadiin vuonna 1971.

Elinkeinoelämä 
Kaupungissa on huomattavaa laivanvarustamotoimintaa sekä öljynporaus- ja informaatioteknologian tuotekehitystä ja tuotantoa. Hedelmien, marjojen ja vihannesten tuotanto on tärkeää. Kaupungissa toimii erikoisoluistaan myös Norjan rajojen ulkopuolella tunnettu pienpanimo Nøgne Ø.

Koulutus 
Grimstadissa toimii Agderin yliopiston tekninen tiedekunta ja osa taloustieteellistä tiedekuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nina Lundström

Nina Lundström (s. 26. lokakuuta 1961, Savonlinna) on ruotsinsuomalainen poliitikko, joka istui vuosina 2002–2006, 2010–2012 ja jälleen vuodesta 2016 alkaen liberaalien edustajana Ruotsin valtiopäivillä. Hänet valittiin Tukholman läänin vaalipiiristä. Paikallispolitiikassa hän on ollut kotikuntansa Sundbybergin kunnanvaltuustossa 1994–2003 ja 2006–2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://sundbyberg.liberalerna.se/liberaler/nina-lundstrom/

Ruotsin liberaalien poliitikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Alicia Alonso

Alicia Ernestina de la Caridad del Cobre Martinez Hoya eli Alicia Alonso (21. joulukuuta 1920 Havanna – 17. lokakuuta 2019) oli kuubalainen balettitanssija ja koreografi. Hänen perustamastaan tanssiryhmästä muodostui Kuuban kansallisbaletti, jota hän johti lähes 70 vuotta.

Elämäkerta 
Hoya syntyi Havannassa 21. joulukuuta 1920. Hän oli toinen upseeriperheen kahdesta tyttärestä. Hän aloitti flamencon tanssimisen nuorena espanjalaisen isoisänsä suosituksesta. Baletin tanssimisen hän aloitti 8-vuotiaana. 

Hoya rakastui 16-vuotiaana baletin opiskelija Fernando Alonsoon. Pari meni naimisiin ja he muuttivat New Yorkiin. Alonso synnytti pian Laura-tyttären ja jatkoi balettiopintojaan Yhdysvalloissa ja Lontoossa.

Ollessaan 19-vuotias Alonso menetti näkönsä osittain verkkokalvon irtauman takia. Hänelle tehtiin useita korjausleikkauksia mutta ne epäonnistuivat, ja Alonso eli suurimman osan elämästään vaikeasti näkövammaisena. Tästä huolimatta hän pystyi luomaan uran tanssijana ja koreografina. 

Alonso kuoli 98-vuotiaana vuonna 2019.

Ura 
Alonso aloitti ammattiuransa balettitanssijana New Yorkissa 1930-luvun lopulla. Hän oli yksi vuonna 1941 perustetun American Ballet Theatren perustajajäsenistä. 1940-luvulla hän nousi maineeseen mm. Gisellen tulkitsijana. 

Menestyksestä huolimatta Alonso palasi vuonna 1948 Kuubaan ja perusti oman balettiryhmän.  Tästä ryhmästä kehittyi myöhemmin Kuuban kansallisbaletti (Ballet Nacional de Cuba). Hän teki kiertueen Etelä-Amerikassa ja esiintyi myös Venäjällä vuonna 1952 sekä Pariisin oopperassa vuonna 1953. Vuosina 1955–1959 hän esiintyi joka vuosi vierailevana tähtenä Monte Carlon Ballets Russessa. Hän saavutti lopulta menestystä Amerikassa ja Euroopassa Neuvostoliitto mukaan lukien. Näkövamman takia muiden esiintyjien oli oltava lavalla aina sovitussa ja Alonson ennalta tietämässä paikassa. Lisäksi hän käytti näyttämövaloja apunaan tilan hahmottamisessa. 

Alonso johti Kuuban kansallisbalettia vielä yli 90-vuotiaana. Kaikkiaan hän johti kansallisbalettia ja sen edeltäjää melkein 70 vuoden ajan, ja hän nosti sen kansainvälisesti arvostetuksi balettiryhmäksi. Alonso jatkoi myös tanssijanuraansa vanhuuteensa saakka; vielä vuonna 1995 hän esiintyi muiden ikääntyvien balettitanssijoiden kanssa San Franciscossa Middle of the Sunsetissa. Hän voitti uransa aikana lukuisia palkintoja ja julkaisi myös omaelämäkerrallista kirjallisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Alicia Alonson muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kuubalaiset henkilöt
Balettitanssijat
Koreografit
Sokeat henkilöt
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Mikel Astarloza

Mikel Astarloza Chaurreau (s. 17. marraskuuta 1979 Guipúzcoa, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä.

Astarloza aloitti ammattilaisuransa AG2R Prévoyance -joukkueessa vuonna 2002. Hän voitti seuraavana vuonna Tour Down Under -etappikilpailun Australiassa ennen Lennie Kristenseniä. Vuonna 2003 hän sijoittui lisäksi Ranskan ympäriajon nuorten kilpailussa toiseksi.

Astarloza edusti vuoden 2007 alusta Euskaltel-Euskadi-tallia. Hän sijoittui tuona vuonna seitsemänneksi Dauphiné Libéréssä, yhdeksänneksi Ranskan ympäriajossa ja kuudenneksi Clásica de San Sebastiánissa. Kaudella 2008 hän oli kuudes Baskimaan ympäriajossa, viides Tour de Romandiessa
ja kuudestoista Ranskan ympäriajossa. Vuonna 2009 hän sijoittui neljänneksi Katalonian ympäriajossa ja viidenneksi Dauphiné Libéréssä. Ranskan ympäriajossa hän voitti 16. etapin ja oli kahdeksannella etapilla kolmas. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 11:nneksi.

Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ilmoitti 31. heinäkuuta 2009, että Astarlozan 26. kesäkuuta antamasta dopingnäytteestä oli löytynyt merkkejä EPO-hormonin käytöstä. Hänet asetettiin välittömästi kilpailukieltoon. Vapauduttuaan kahden vuoden kilpailukiellosta hän teki paluun Euskaltel-Euskadi-joukkueeseen kesällä 2011. Hän lopetti uransa kauden 2013 jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto

Espanjalaiset maantiepyöräilijät
Baskiurheilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Piippopaksupää

Piippopaksupää (Ochlodes sylvanus) on paksupääperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Piippopaksupää on suurimmassa osassa Suomea varsin yleinen alku- ja keskikesän perhonen ja Valtakunnallisessa päiväperhoslaskennassa 2013 Suomen kymmenenneksi yleisin päiväperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Piipopaksupään koiraan siipien yläpinta on väriltään oranssin punaruskea ja siivet ovat ulkoreunasta laajalti tummavarjosteiset. Naaraalla varjostumaa on laajempaa, tummempaa ja näkyy selvästi sekä ulkoreunan että tyven alueella, jolloin siipien pohjaväri erottuu vain vaalean ruskeanoranssina täplärivinä. Siipisuonet ovat molemmilla sukupuolilla tummat. Värisävyn lisäksi sukupuolet erottaa koiraan etusiivessä olevasta koirastäplästä eli mustasta, naarasyksilöitä houkuttelevia hajusteita erittävästä juovasta, joka erottuu lajilla selvästi. Siipien alapinnat ovat likaisen kellanruskeat ja niiden täplät ovat epäselviä ja vain aavistuksen pohjaväriä vaaleammat. Siipien kärkiväli on 26–34 mm.

Piippopaksupää muistuttaa erityisen paljon läheistä sukulaislajiaan, valkotäpläpaksupäätä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin levinneisyys kattaa koko Euroopan Islantia, Irlantia ja joitakin Välimeren saaria lukuun ottamatta aina Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyyden pohjoisraja on suunnilleen Tornio-Kajaani-linjalla, mutta pohjoisimmat havainnot ovat Rovaniemen korkeudelta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun lopulle, mutta lämpiminä kesinä mahdollisesti toisen sukupolven yksilöitä voidaan tavata elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Piippopaksupäätä tavataan melko kosteilla, runsaskukkaisilla paikoilla, kuten teiden varsilla, niityillä ja kedoilla. Perhonen on nopea lentäjä, mutta lepäilee usein kasveilla auringonpaiseessa erikoisessa lepoasennossa, jossa takasiivet ovat lähes vaakatasossa ja etusiivet vinottain näiden päällä. Laji ei ole erityisen arka, mutta lentää häirittynä helposti kadoksiin. Perhoset aterioivat ahkerasti kukilla. Yksilömäärät eivät kuitenkaan ole yleenäs yksittäisellä paikalla kovin suuria, mikä johtunee koiraiden tiukasta reviirijaosta, johon liittyy keskinäisiä kamppailuja lennossa. Koiraat etsivät naaraita sekä aktiivisesti lennellen että tähystäen korkealta kasvilta-

Naaras munii munat heinien lehdille yksitellen ja parin viikon kuluessa kuoriutuvat toukat sitovat heinän lehden suojaksi itselleen. Toukka talvehtii keskenkasvuisena ja koteloituu keväällä. Kotelovaihe kestää 2–4 viikkoa.

Ravintokasvi 
Toukat käyttävät ravinnokseen erilaisia heiniä kuten esimerkiksi nurmipuntarpäätä (Alopecurus pratensis), metsälauhaa (Deschampsia flexuosa) ja ruokohelpeä (Phalaris arundinacea).

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Piippopaksupää (Ochlodes sylvanus)
Suomen Perhoset: Piippopaksupää
Keskisuomalainen: Piippopaksupää
Iltalehti: Piippopaksupää (Ochlodes sylvanus) 
UniProt, Taxonomy: Ochlodes sylvanus 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums  
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Vlindernet.nl 

Paksupäät
Lillesand

Lillesand on kunta ja kaupunki Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Kunnan rajanaapureita ovat Kristiansand lännessä, Birkenes pohjoisessa ja Grimstad koillisessa. Kaupunki tunnetaan erityisesti tyypillisenä Sørland-kaupunkina, jossa valkoiset puutalot heijastavat auringonvaloa idyllisessä ja pittoreskissa keskustassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lillesandin kunnassa oli 10 032 asukasta.

Historia 
Lillesand mainitaan ensimmäisen kerran puutavaran lastaussatamana 1600-luvulla. Paikkakunnan nimi oli aluksi vain Sanden, mutta Kristiansandin perustamisen jälkeen 1641 nimeen lisättiin erotukseksi etuliite lille (pieni).

Lillesand sai kaupankäyntioikeudet 1688 ja sen myötä oikeuden viedä viljaa ja puutavaraa. 1700-luvulla kaupunkiin muutti paljon tanskalaisia kauppiaita ja käsityöläisiä, jotka rakensivat useimmat kaupungin keskustaa edelleen leimaavista valkoisista puutaloista.

Kaupungissa oli Kristian Lofthusin aikaansaamia talonpoikaislevottomuuksia virkamiesten ja porvarien mielivaltaa vastaan 1786–87, minkä johdosta Lofthus vangittiin loppuiäkseen Akershusin linnakkeeseen. Lillesand sai luotsiasemaoikeudet () ja kiinteät rajat 1830. Kaupungin kulta-aika oli purjelaivojen rakentamistoiminnan aikana 1875–95. Höyrylaivojen aikakauden alettua 1900-luvun alussa kaupunki taantui ja monet muuttivat Yhdysvaltoihin.

Knut Hamsun vietti paljon aikaa Lillesandissa 1890-luvun alussa, Storgata 16:ssa vuokraamassaan hotellihuoneessa, jossa hän kirjoitti muun muassa teoksensa Mysteerioita ().

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjan kaupungit
Itä-Agderin läänin kunnat
Metalogy

Metalogy on Judas Priestin julkaisema neljä cd:tä ja yhden dvd:n sisältävä boksi. Se sisältää kappaleita yhtyeen kaikilta albumeilta sekä ennenjulkaisemattomia live-versioita ja demoja. Yhtyeen jäsenet ovat valinneet kokoelman kappaleet.

Kappaleet 

CD 1

CD 2

CD 3

CD 4

CD 5
 Live Vengeance '82 -DVD

Vuoden 2004 kokoelma-albumit
Judas Priestin kokoelma-albumit
The Essential Judas Priest

The Essential Judas Priest on Judas Priestin kokoelmalevy vuodelta 2006. Se sisältää kappaleita vuosilta 1976–1990 sekä vuodelta 2005, mutta Tim "Ripper" Owensin aikaisilta albumeilta ei ole yhtään kappaletta.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2006 kokoelma-albumit
Judas Priestin kokoelma-albumit
Judas Priest
Autojuna

Autojuna on juna, jossa voi kuljettaa autoja. Useimmiten autojunissa on matkustajavaunujen perässä kulkevia autonkuljetusvaunuja, joissa autot ovat matkan ajan. Aikatauluihin tällaiset junat on merkitty omalla piktogrammilla.

Suomessa autovaunuja on etelän ja pohjoisen välillä kulkevissa yöjunissa. Auton voi lastata junaan vain asemilla, joille on rakennettu erityinen autojunan lastausramppi. Tällainen ramppi on Etelä-Suomessa Helsingissä (Pasilan autojuna-asema), Tampereella ja Turussa sekä Pohjois-Suomessa Oulussa, Rovaniemellä, Kemijärvellä ja Kolarissa. Kolari on Suomen pohjoisin rautatieasema.

Kanaalitunnelissa sekä Alppien rautatietunneleissa liikennöi runsaasti autojunia.

Junat
Leverage

Leverage on suomalainen power metal -yhtye.

Historia 
Yhtye sai alkunsa, kun solisti Pekka Heino tapasi vuonna 2002 kitaristit Tuomas "Tuoppi" Heikkisen ja Torsti Spoofin. Yhdessä he alkoivat kehittää Tuomas Heikkisen alulle panemia kappaleita, ja ensimmäinen albumi Tides julkaistiin 2006. Seuraava albumi Blind Fire julkaistiin vuonna 2008. Tuomas Heikkinen on säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan kappaleista yhtyeen kaikille levyillä.. Vuonna 2009 basisti Pekka Lampinen jäi sivuun ja hänet korvasi Sami Norrbacka. Vuonna 2009 julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi Circus Colossus.  Vuonna 2018 yhtye julkaisi pitkän tauon jälkeen singlen Red Moon Over Sonora, uudella kokoonpanolla.Torsti Spoof ja Pekka Heino ovat väistyneet sivuun, yhtyeen uutena laulajana aloittaa Kimmo Blom ja toisena kitaristina Mikko Salovaara.

Diskografia

Albumit

Singlet ja EP:t 
 
 ”Red Moon Over Sonora” (2018)
 ”The Devil’s Turn” (2018)

Musiikkivideot 
 ”Mister Universe” (2008)
 ”Wolf and the Moon” (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Metalfromfinland haastattelu  
Pekka Heino Melodicrock.comin haastattelussa  

Suomalaiset power metal -yhtyeet
Horten

Horten (vuosina 1988–2002 nimellä Borre) on Norjan rannikkokaupunki ja samanniminen kunta Vestfoldin läänissä Oslonvuonon länsirannalla. Kunnan rajanaapureita ovat Re ja Tønsberg. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Hortenin kaupungissa oli 26 595 asukasta.

Historia 
Horten–Moss-lauttayhteys on toiminut vuodesta 1582 saakka Oslonvuonon ylitse. Paikkakunnalle perustettiin vuonna 1818 Karljohansvernin laivastotukikohta ja vuonna 1849 merivoimien päätelakka, joka myöhemmin kehittyi Norjan merivoimien päämajaksi ja merisotakouluksi 1950-luvulle saakka. Paikkakunnalla toimi myös Norjan ensimmäinen lentokonetehdas 1950-luvulle asti. 

Hortenista tuli luotsiasema () vuonna 1858 ja se sai kaupunkistatuksen 1907. Vuonna 1988 Hortenin ja Borren kunnat liitettiin yhteen ja kunnan nimenä oli Borre vuoteen 2002 saakka, jolloin nimeksi palautettiin kansanäänestyksen perusteella Horten.

Elinkeinoelämä 
Horten on ollut merkittävä elektroniikkateollisuuden keskus, joka on tuottanut viime vuosina jopa 25 % Norjan elektroniikkateollisuuden arvosta. Kaupungissa on myös muuta pienteollisuutta, esimerkiksi puutavarateollisuutta ja valimoja. Kaupungissa toimii myös Vestfoldin korkeakoulu ja laivaston upseerioppilaitos.

Liikenne
Tie numero 19 menee autolauttayhteytenä Oslonvuonon ylitse Mossiin, yhdistäen Eurooppatie E18:n Vestfoldista E6:een Østfoldissa. Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–6.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Horten-Moss-lauttayhteyden aikataulut
Moss

Moss on Norjan kunta ja sen samanniminen keskustaajamakaupunki Østfoldin läänissä Oslonvuonon itärannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Vestbyn, idässä Vålerin ja etelässä Ryggen kuntiin.

Vuoden 2013 alussa Mossissa oli 30 998 asukasta, mikä teki kunnasta asukasluvilla vertailtuna Norjan 27. suurimman.

Historia 
Kaupungin nimi on lähtöisin muinaisnorjan sanasta Mors, joka on ollut alun perin kaupungin läpi menevän Moss-joen () nimenä.

Kaupunki on kasvanut jo keskiajalta lähtien, koska se on ollut luonteva liikenteen solmukohta keskellä Oslonvuonoa. Kaupungissa oleva Mossinputous on jo varhain tarjonnut vesivoimaa myllyille ja sahalaitoksille. Tanska-Norjan valtakunnan päätie meni Mossin läpi yhdistäen Kristianian ja Kööpenhaminan kaupungit. Jo vuonna 1584 perustettiin vakituinen lauttayhteys Oslonvuonon ylitse Horteniin. Rautatieyhteydet tulivat 1879. 

Kaupungin jo 1500-luvulla perustettu käsityöläisperinne oli sysäyksenä voimakkaaseen teollisuuden kasvuun 1800–1900-lukujen vaihteessa. Kaupunkioikeudet Moss sai vuonna 1720. Jeløyn kunta liitettiin Mossiin 1943.

Liikenne 
Moss on tärkeä satamakaupunki, josta kulkee laivoja koko Norjan rannikolle, Britteinsaarille, Islantiin ja Manner-Eurooppaan.

Autolauttayhteys Horteniin yhdistää Eurooppatie E-6:n Østfoldista E-18:een Vestfoldissa (tie numero 19). Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–06.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.

Rautatieyhteydet yhdistävät kaupungin Osloon ja Etelä-Ruotsin kautta nyttemmin koko Euroopan rautatieverkkoon.

Muuta 
Mossin ystävyyskaupunki Suomessa on Nokia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bastø-lauttojen kotisivut, mm. Horten-Moss yhteydet aikatauluineen 

Norjan kaupungit
Østfoldin läänin kunnat
Dramaturgi

Dramaturgi on teatterialan ammattinimike, jolla on eri maissa eri merkityksiä. Suomessa dramaturgilla tarkoitetaan useimmiten henkilöä, joka järjestää materiaalin teatteriesitykseksi eli tekee esityksen dramaturgian. Monesti tämä tarkoittaa valmiin materiaalin, esimerkiksi romaanin, sovittamista teatteriesitykseksi eli dramatisointia.

Angloamerikkalaisessa maailmassa dramaturgilla tarkoitetaan yleensä teatterin kirjallista asiantuntijaa, ohjelmiston suunnittelijaa tai tutkijaa, joka toimii ohjaajan tai käsikirjoittajan apuna. Sielläkin dramaturgit tosin ovat myös useimmiten itse näytelmäkirjailijoita. Isossa-Britanniassa tällä ammatilla on pitkät perinteet, mutta Yhdysvalloissa se on yleistynyt vasta viime vuosina.

Suomessa dramaturgeja koulutetaan Teatterikorkeakoulussa, joskin dramaturgian koulutusohjelma ei kouluta pelkästään dramaturgin, vaan myös näytelmäkirjailijan ja draaman kääntäjän tehtäviin. Esimerkiksi Outi Nyytäjä, Juha-Pekka Hotinen ja Laura Ruohonen ovat tunnettuja suomalaisia dramaturgeja. Monesti dramaturgeiksi koulutetut saattavat toimia myös ohjaajan tehtävissä; yksi Suomen tunnetuimmista nykyohjaajista, Kristian Smeds, opiskeli hänkin Teatterikorkeakoulussa juuri dramaturgiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Teatterialan ammatit
Spike Milligan

Terence Alan Patrick Seán ”Spike” Milligan (16. huhtikuuta 1918 Ahmednagar, Brittiläinen Intia – 27. helmikuuta 2002 East Sussex, Englanti) oli irlantilainen koomikko, kirjailija, näyttelijä, muusikko ja runoilija. Parhaiten hänet muistetaan BBC Home Servicen humoristisesta radio-ohjelmasta The Goon Show, jossa hän esiintyi vuosina 1951–1960 Peter Sellersin ja Harry Secomben kanssa. Ryhmään kuului vuoteen 1953 asti myös Michael Bentine. Milliganilla oli suuri vaikutus myöhempään brittiläiseen komediaan ja kulttuuriin, kuten Monty Pythoniin.

Ura
Milligan aloitti radiossa 1940-luvun lopulla. Hän kirjoitti radioon The Goon Show’n kaltaisia sketsisarjoja. Usein radionäytelmät olivat varsin musiikkipitoisia ja niistä paistoi läpi Milliganin musiikkiharrastukset. The Goon Show’ssa hän toimi Sellersin ja Secomben kanssa sen perustamisesta lähtien. Radiouransa Milligan lopetti vasta vuonna 1987, joten hän teki radiotöitä lähes 40 vuotta. Vuonna 2004 tehdyssä Peter Sellersin elämäkertaelokuvassa The Life and Death of Peter Sellers Milligania näytteli Edward Tudor-Pole. Milliganin ja The Goon Show'n ihailijoihin kuuluivat muun muassa Monty Pythonin jäsenet ja John Lennon. Milligan teki televisiolle 1960-luvun lopulta aina 1980-luvun alkuun sketsisarjaa nimeltä Q..., jonka ensimmäinen tuotantokausi (Q5) antoi vaikutteita hieman myöhemmin alkaneen Monty Pythonin lentävän sirkuksen vapaamuotoiseen ja tajunnanvirtatekniikkaa hyödyntäneeseen rakenteeseen.

Milligan kirjoitti jo lapsena runoja, ja myöhemmin hän julkaisi säännöllisesti runollisia äänilevyjä. Hän kirjoitti usein Sellersin ja Secomben kanssa parodioita The Beatlesin kappaleista. Milligan osasi soittaa ainakin saksofonia, pianoa, trumpettia ja kitaraa.

Yksityiselämä 

Milligan oli naimisissa kolmesti. Ensimmäisestä avioliitosta June Marlow’n kanssa Milligan sai kolme lasta ja toisesta avioliitosta Patricia Milliganin kanssa yhden. Avioliittojen ulkopuoliset suhteet mukaan luettuna Milliganilla oli kuusi lasta. Hän kärsi toistuvista vaikeista masennuskausista huolimatta menestyksekkäästä urastaan koomikkona.

Lähteet

Irlantilaiset näyttelijät
Irlantilaiset muusikot
Radiokoomikot
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Perinnöllinen monarkia

Perinnöllinen monarkia on monarkian muoto, jossa kruunu siirtyy hallitsijaperheen jäseneltä toiselle. Esimerkiksi kuninkaan tai kuningattaren kuollessa tai luopuessa kruunusta muusta syystä siirtyy valta seuraavalle sukupolvelle. Uusi hallitsija valitaan jonkin käytännön mukaisesti entisen hallitsijan lasten joukosta. Lapsen kuollessa valta siirtyy tämän lapselle tai jos lapsia ei ole, veljelle, sisarelle, veljenpojalle, serkulle tai muulle sukulaiselle. Perinnöllisissä monarkioissa kruununperimysjärjestys säädetään yleensä lailla. Nykyisin yleisin valintatapa pohjautuu jollain tapaa esikoisuuteen, mutta aiemmin on käytetty myös muita valintaperusteita.

Periytyvissä monarkioissa on ollut eroavaisuuksia sen suhteen ovatko tyttäret tasa-arvoisia poikien kanssa.

Katso myös
 Kruununtavoittelija
 Perimyssota

Lähteet 

Monarkia
We Die Young

We Die Young on yhtyeen Alice in Chains single EP. Se julkaistiin heinäkuussa  1990.

Kappaleen "We Die Young" musiikkivideo sisältää yhtyeen soittamassa samalla kun ihmisiä hukkuu omaan vereensä.

Kappaleet 
 
 
 

Kappaleet "We Die Young" ja "It Ain't Like That" ovat myös Alice in Chainsin ensimmäisellä albumilla Facelift. Demo kappaleesta "Killing Yourself" julkaistiin myöhemmin boksilla Music Bank.

Vuoden 1990 EP:t
Alice in Chainsin albumit
Vuoden 1990 kappaleet
United Underworld

United Underworld on suomalainen alternative metal- ja alternative rock -yhtye, joka on kotoisin Helsingistä.

Historia

United Underworld sai alkunsa Helsingissä vuoden 1999 kesällä. Tuolloin raskasta psykedeelistä metallia soittaneen Infinity Machinen jäsenistö alkoi vaihtua, ja perustajat Sami Hassinen ja Mäihä jäivät miettimään uutta kokoonpanoa ja uutta suuntaa. Ensiksi basistiksi löytyi aiemmista projekteista tuttu Tommi Polón, jonka mukana rumpuihin päätyi pian Nemeh's Od:ssa soittanut Mika Tolvanen. Toista kitaraa soittamaan seurasi HIM:inkin riveissä vaikuttanut Hyge. Yhtyeen käynnistyttyä jutusta kiinnostui vanha ystävä Ville Tuomi (ex-Kyyria, ex-Suburban Tribe), joka liittyi täydentämään porukan sointia omalla tulkinnallaan. 

Yhtye on esiintynyt mm. Sörkän vankilan SörkkaRockissa. Yhtye päätti piristää vapausrangaistusta kärsiviä kansalaisia keikallaan, joka päättyi osuvasti Judas Priest -coveriin "Breaking the Law". 

Vuonna 2005 United Underworld julkaisi live-DVD:n keikastaan Helsingin Gloriassa.
Vuoden 2006 lopulla yhtye kävi nauhoittamassa debyyttialbuminsa Unshackled ja alkuvuodesta 2007 Finnish Metal Expossa levy päätyi Dreams Untouched Music -yhtiön käsiin ja päätös julkaista levy DUM:in kautta syntyi. Levy julkaistiin lopulta 5. syyskuuta 2007.

Musiikki ja lavaesiintyminen
United Underworld on moderni yhdistelmä melodista metallia ja underground-rockia punk-vaikutteilla. Yhtyeessä yhdistyy metallin raskas soundi, punkin rosoisuus, groove ja suuret laulumelodiat sekä grungen melankolia. 

Visuaalisuus on aina ollut yksi johtava tekijä United Underworldin maailmassa. Ryhmän mukaansatempaava, primitiivinen lavashow on toteutettu toisinaan mm. pimeässä hohtavien vartalomaalauksien ja UV-valaistuksen avulla. Myös ilman visuaalisia tehosteita tehdyt keikat ovat saaneet riehakkaan vastaanoton ja todistettavasti rikkoneet baarien myyntiennätyksiä.

Jäsenet

 Ville Tuomi
 Tommi Polón 
 Matti Lehikoinen -  Jericho Fuzz, ex-Hidria Spacefolk, ex-Sunny Otherside
 Ilu Järvinen - Litium

Diskografia

Albumit
 Unshackled, 5.9.2007

Singlet

Omakustanteet

 Astral Pilot, CD-single                                   
 Into The Sun, CD-single
 Equality/ Road2Burn, demo/CD-single
 Live at Gloria, live-DVD

Lähteet

Aiheesta muualla 
 United Underworldin virallinen sivusto 
 United Underworldin MySpace-sivusto 
 Unshackled-levyn eKortti 

Suomalaiset alternative rock -yhtyeet
Suomalaiset alternative metal -yhtyeet
Clásica de San Sebastián

Clásica de San Sebastián () on UCI World Tour -sarjaan kuuluva maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan vuosittain Baskimaalla Espanjassa. Vuodesta 1981 järjestetty kilpailu kuului aiemmin maantiepyöräilyn maailmancupiin ja UCI ProTouriin. 

Clásica de San Sebastián ajetaan noin 230 kilometrin reitillä, joka on kuuluisa kauniista rannikkonäkymistään sekä kiemuraisesta ja kumpuilevasta maastostaan, joka suosii hyökkäävää ajotapaa. Kilpailun ratkaisupaikkana on toiminut usein Alto de Jaizkibelin nousu, joka sijaitsee noin 200 kilometrin kohdalla.

Voittajat
 1981  Marino Lejarreta
 1982  Marino Lejarreta (2.)
 1983  Claude Criquielion
 1984  Niki Rüttimann
 1985  Adri van der Poel
 1986  Inaki Gaston
 1987  Marino Lejarreta (3.)
 1988  Gert-Jan Theunisse
 1989  Gerhard Zadrobilek
 1990  Miguel Induráin
 1991  Gianni Bugno
 1992  Raúl Alcalá
 1993  Claudio Chiappucci
 1994  Armand de las Cuevas
 1995  Lance Armstrong
 1996  Udo Bölts
 1997  Davide Rebellin
 1998  Francesco Casagrande
 1999  Francesco Casagrande (2.)
 2000  Erik Dekker
 2001  Laurent Jalabert
 2002  Laurent Jalabert (2.)
 2003  Paolo Bettini
 2004  Miguel Ángel Perdiguero
 2005  Constantino Zaballa
 2006  Xavier Florencio
 2007  Leonardo Bertagnolli
 2008  Alejandro Valverde
 2009  Carlos Barredo
 2010  Luis León Sánchez
 2011  Philippe Gilbert
 2012  Luis León Sánchez (2.)
 2013  Tony Gallopin
 2014  Alejandro Valverde (2.)
 2015  Adam Yates
 2016  Bauke Mollema
 2017  Michał Kwiatkowski
 2018  Julian Alaphilippe
 2019  Remco Evenepoel
 2020 Kilpailua ei järjestetty
 2021  Neilson Powless
 2022  Remco Evenepoel

Lähteet 
Tulokset memoire-du-cyclisme.net-sivustolla  

Maantiepyöräilyn klassikot
UCI ProTour
Pyöräilykilpailut Espanjassa
Baskimaa (itsehallintoalue)
San Sebastiánin urheilu
Jean Stablinski

Jean Stablinski (21. toukokuuta 1932 – 22. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen, syntyperältään puolalainen pyöräilijä. Hän syntyi ranskalaiskylässä  nimeltä Thun Saint-Armand ja sai nimekseen Jean Stablewski. Myöhemmin hän sai Ranskan kansalaisuuden ja muutti nimekseen Jean Stablinski. Hän voitti useita kilpailuja mm. Espanjan ympäriajon, oli maantieajon maailmanmestari sekä nelinkertainen Ranskan mestari. Stablinski osallistui Ranskan ympäriajoon 12 kertaa ja voitti etappeja kaikissa suurissa ympäriajoissa. Hänen lempinimensä oli Le Polac (Puolalainen).

Merkittävimmät voitot
1954
Pariisi-Bourges
1957
Ranskan ympäriajon 12. etappi
1958
Espanjan ympäriajon kokonaiskilpailu
Espanjan ympäriajon 5. ja 8. etapit
1960
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Italian ympäriajon 13. etappi
1961
Ranskan ympäriajon 7. etappi
1962
Ranskan ympäriajon 14. etappi
Maantiepyöräilyn maailmanmestari (maantieajo)
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Espanjan ympäriajon 11. etappi
1963
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Pariisi-Bryssel
Espanjan ympäriajon 10. etappi
Dauphiné Libéré 4. etappi
1964
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Ranskan ympäriajon 21. etappi
1965
Rund um den Henninger Turm
Belgian ympäriajon kokonaiskilpailu
Grand Prix du Midi Libre, 4. etappi
1966
Amstel Gold Race
1967
Ranskan ympäriajon 19. etappi
Italian ympäriajon 8. etappi

Ranskalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Isabel Soveral

Isabel Soveral (s. 1961, Porto) on portugalilainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Jorge Peixinhon ja Joly Braga Santosin johdolla. 

Soveral aloitti vuonna 1988 opinnot Yhdysvalloissa. Tähän aikaan hän alkoi työstää laajamittaista, osin elektronista Morphoses-teosta. Soveralin musiikkia on esitetty paitsi eri puolilla Eurooppaa, myös Hongkongissa, Macaossa, Argentiinassa, Brasiliassa, Kuubassa ja Yhdysvalloissa.

Soveral on opettanut vuodesta 1995 musiikkianalyysiä ja sävellystä Aveiron yliopistossa.

Lähteet 

Portugalilaiset säveltäjät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt