joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lyyra Filmi

Lyyra Filmi oli vuosina 1910–1922 toiminut suomalainen elokuvavalmistamo, elokuvien maahantuoja ja levittäjä sekä elokuvateatteriketjun omistaja.

Historia 

Lyyra Filmin perusti vuonna 1910 puutavarakaupoilla ja sahamestarina rikastunut Hjalmar V. Pohjanheimo. Aluksi toiminta oli Lyyra-nimisten elokuvateatterien ketjun pyörittämistä ja ulkomaisten elokuvien maahantuontia ja levitystä. Oma elokuvanvalmistustoiminta yhtiössä alkoi vuonna 1911. Vuoteen 1919 mennessä lyhytelokuvia valmistui kaikkiaan 30, näiden joukossa ensimmäiset suomalaiset uutiskatsaukset, neljä Lyyran Viikkolehteä keväällä 1914. 

Yhtiö hankki elokuvakameran vuonna 1913 ja näytelmäelokuvien valmistustoiminta alkoi myöhemmin samana vuonna . Yhtiön taide-elokuvista vastasi lähinnä teatterinjohtaja Kaarle Halme, ja viihteellisistä lyhytelokuvista vastasivat Pohjanheimon neljä poikaa Adolf Pohjanheimo, Hilarius Pohjanheimo, Asser Pohjanheimo ja Birger Pohjanheimo). Elokuvia valmistui vuosina 1913–1921 kaikkiaan 17 näytelmäelokuvaa, joista kolme viimeistä elokuvaa Hjalmar ohjasi itse. 

1910-luvulla Lyyra Filmi olikin näytelmäelokuvien valmistajana Suomen suurin, ja lyhytelokuvienkin osalta neljänneksi suurin. Lyyran Filmin toiminta loppui vuonna 1922 jolloin Hjalmar myi viimeisen elokuvateatterinsa Erik Estlanderille ja jättäytyi pois alalta. 

Lyyra Filmin koko elokuvatuotanto on tuhoutunut. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Helsingissä osoitteessa Erottajankatu 15–17.

Elokuvatuotantoa 

 Kosto on suloista, 1913
 Nuori luotsi, 1913
 Verettömät, 1913
 Vieraalla maaperällä, 1914
 Käpäsen rakkausseikkailu, 1914
 Nainen, jonkas minulle annoit, 1914
 Salainen perintömääräys, 1914
 Se kolmas, 1914
 Kaksi sankaria, 1914
 Pirteä ja kadonnut kori, 1914
 Tuiskusen kuherruskuukausi, 1914
 Väärennetty osoite, 1914
 Rikosten runtelema, 1915
 Kesä, 1915
 Kilu-Kallen ja Mouku-Franssin kosioretki, 1920
 Sunnuntaimetsästäjät, 1921
 Kun solttu-Juusosta tuli herra, 1921

Lähteet 

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Elokuvan historia
Kybersodankäynti

Kybersodankäynti on sodankäynnin muoto, jossa sotaa käyvät maat yrittävät vakoilla ja häiritä toistensa internetliikennettä, yleensä hakkeroiden vaikeuttaakseen viestintää, sabotoidakseen sotilaskalustoa ja vuotaakseen valtiosalaisuuksia. Onnistunut kyberhyökkäys voi vahinkojen lisäksi heikentää iskun kohteen taistelutahtoa ja kasvattaa henkistä painetta. Yhä useammalla valtioilla on nykyään kybersodankäynnin joukot, jotka ovat valmiudessa joko puolustamaan maataan kyberhyökkäykseltä tai hyökkäämään toiseen maahan kyberhyökkäyksellä.

Katso myös
 Naton kyberpuolustuksen osaamiskeskus
 Kyberturvallisuus
 Kyberhyökkäys

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Sodankäynti
Tiedustelu
Vakoilu
Pasquino

Pasquino eli Pasquin () on hellenistiseltä ajalta peräisin oleva patsas Roomassa lähellä Piazza Navonaa. Se esittää kreikkalaista sankarihahmoa Menelaosta. Nykyiselle paikalleen se sijoitettiin 1500-luvulla. Patsas on tunnetuin niin sanotuista puhuvista patsaista (statue parlanti): patsaan tuntumaan on kautta aikojen kiinnitetty pilkkarunoja, joilla on osoitettu tyytymättömyyttä vallanpitäjiä kohtaan.

Patsaan nimestä johtuu solvauskirjoitusta tarkoittava sana paskilli.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Rooman rakennukset ja rakennelmat
Pasilan poliisitalo

Pasilan poliisitalo on Helsingin Länsi-Pasilassa sijaitseva Helsingin poliisilaitoksen pääpoliisiasema. Se käsittää nykyään kaksi korttelia Pasilankadun varrella: alkuperäinen Pasilan poliisitalo Radiokadun kulmassa on nykyään nimeltään Poliisitalo 1 ja sen laajennusosaksi muutettu entinen Helsingin käräjäoikeuden talo on Poliisitalo 2.

Pasilan vanha poliisitalo on valmistunut vuonna 1982 ja sen on suunnitellut Toivo Korhosen arkkitehtitoimisto. Suunnitteluun osallistui arkkitehti Timo Kannisto. Talon alkuperäinen kerrospinta-ala oli 25 800 neliömetriä.

Historia

Pasilan poliisitalo (nykyinen Poliisitalo 1) rakennettiin, jotta Helsingin poliisilaitoksen toimintoja voitaisiin keskittää useista hajallaan olleista toimipaikoista ja siirtää pois vanhanaikaisista tiloista Aleksanterinkadulta Leijona-korttelista. Aluksi uusi talo aiottiin rakentaa vain rikospoliisin käyttöön, mutta lopulta sinne päätettiin keskittää myös järjestyspoliisin johto ja hälytystoiminta. Helsingin kaupunginvaltuusto teki päätöksen talon rakentamisesta Länsi-Pasilaan vuonna 1979. Talo otettiin käyttöön toukokuussa 1982, jolloin Helsingin poliisilaitos luopui 1800-luvulta saakka käytössä olleista Aleksanterinkadun tiloista. Myöhemmin Pasilaan keskitettiin lisää toimintoja, kuten Kalliossa Pengerkadulla toiminut II alueosasto vuonna 1995.

Viereisessä korttelissa sijaitseva Poliisitalo 2 oli Helsingin käräjäoikeuden toimipaikkana vuosina 1984–2004, kunnes oikeus muutti Salmisaaren oikeustaloon. Oikeustalo annettiin lisätiloja tarvinneen poliisin käyttöön ja sitä laajennettiin. Alkuperäisen poliisitalon ollessa remontissa vuosina 2010–2012 sen toiminnot olivat entisessä oikeustalossa. Remontin jälkeen vuonna 2012 näihin kahteen rakennukseen siirrettiin kaikki Helsingin poliisin toiminnot Malmin poliisiasemaa lukuun ottamatta. Tuolloin lakkautettiin myös Pienellä Roobertinkadulla sijainnut Keskustan poliisiasema ja Punanotkonkadulla sijainnut Kaartin poliisitalo, joiden toiminnot siirrettiin Pasilaan. Myös Töölön kisahallissa sijainnut juopuneiden säilytyssuoja ja selviämishoitoasema siirrettiin Pasilan poliisitaloon, kun uudet putkatilat valmistuivat vuonna 2021.

Pasilan poliisitalon edessä olevalla pysäköintialueella räjäytettiin 25. elokuuta 1995 vastaisena yönä autopommi, joka vaurioitti osaa talon toimistohuoneista. Iskun tekijää ei ole saatu selville.

Katso myös
Pasila (televisiosarja)

Lähteet

Länsi-Pasila
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Suomen poliisitoimi
Poliisitalot
Theodor Lennström

Theodor Lennström (s. 8. elokuuta 1994 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Frölunda HC:ssä lainalla NHL-seura Edmonton Oilersista.

Ura

Seuraura 
Lennström on AIK IF:n kasvatti. Kaudella 2011–2012 hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja sekä J18 Elitissä tehoilla 3+11=14 että J18 Allsvenskanissa tehoilla 7+8=15, joilla Lennström voitti myös AIK:n sisäisen pistepörssin. Hän voitti myös J18 Allsvenskanin pohjoisen lohkon puolustajien piste- ja maalipörssin. Kaudella 2013–2014 Lennström debytoi AIK:n SHL-joukkueessa, jossa hän sai tililleen 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Lennström teki SHL-debyyttinsä 28. lokakuuta 2013 Växjö Lakers HC:tä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 43 sekuntia. SHL-uransa avausmaalin Lennström teki 28. tammikuuta 2014 Örebro HK:ta vastaan. Hänen osumansa ratkaisi AIK:lle 2–1-jatkoaikavoiton ajassa 60.30. Lennström ei saanut kuitenkin peliaikaa kevään Kvalserienissä, jonka päätteeksi joukkue putosi HockeyAllsvenskaniin.

Toukokuussa 2014 Lennström teki AIK:n kanssa vuoden mittaisen ammattilaissopimuksen. Hän pelasi kaudella 2014–2015 Allsvenskanissa 33 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja yhdeksän Kvalserien AS:n ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kaudeksi 2015–2016 Lennström siirtyi jatkamaan Allsvenskan-pelejään kaksivuotisella sopimuksella BIK Karlskogaan. Kaudella 2016–2017 hän sijoittui tehoilla 11+15=26 koko sarjan puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain IK Panternin Johan Björk sekä puolustajien pistepörssissä neljänneksi.

Kaudeksi 2017–2018 Lennström siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Färjestad BK:hon. Hän pelasi ensimmäisellä kokonaisella SHL-kaudellaan 47 runkosarjaottelua tehden myös liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+11=16 sekä kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudeksi 2019–2020 Lennström siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Frölunda HC:hen. Hän jakoi kolmella osumallaan Mestarien liigan puolustajien maalipörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa. Lennström voitti CHL:n mestaruuden. Hänen kautensa jäi kuitenkin 31 runkosarjaottelun mittaiseksi ja päättyi CHL:n finaalin jälkeen leikkaushoitoa vaatineen peukalon murtuman vuoksi helmikuussa 2020.

Huhtikuussa 2020 NHL-varaamaton Lennström teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Heinäkuussa hänen vahvistettiin pelaavan kauden 2020–2021 lainalla Frölundan SHL-joukkueessa.

Pelityyli 
Elite Prospects -sivuston David Enbomin mukaan Lennström on hyökkäävä puolustaja, joka liikkuu jäällä nopeasti ja on erinomainen luistelija. Enbomin mukaan hänellä on hyvä laukaus ja hän on melko hyvä alivoimapelaaja. Enbomin mukaan Lennströmin tulisi kuitenkin kehittää oman puolustuspään pelaamista sekä sijoittumista, jotta hän voisi ulosmitata täyden potentiaalinsa joukkueensa kärkipuolustajana.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Philippe Gaubert

Philippe Gaubert (5. heinäkuuta 1879 Cahors – 8. heinäkuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen huilisti, säveltäjä ja kapellimestari.

Gaubert aloitti lapsena huilunsoiton opiskelun yksityisesti Paul Taffanelin johdolla ja siirtyi Taffanelin mukana Pariisiin tämän saatua työpaikan Pariisin konservatoriosta vuonna 1893. Gaubert sai vuonna 1894 konservatorion ensipalkinnon huilunsoitossa. Hän pääsi jo teini-ikäisenä ensihuilistiksi Pariisin oopperaan ja Orchestre de la Société des concerts du Conservatoireen. Hän sai myös sävellysopetusta Raoul Pugnolta ja pääsi Orchestre de la Société des Concerts du Conservatoiren apulaiskapellimestariksi vuonna 1904. Vuonna 1905 hän sijoittui Prix de Rome -jaossa toiseksi. Gaubert palveli Ranskaa ensimmäisessä maailmansodassa, taisteli Verdunin taistelussa ja sai Croix de Guerren. Päästyään armeijasta kroonisen bronkiitin perusteella Gaubert palasi Pariisin konservatorioon, jossa aloitti työskentelyn huilunsoiton professorina. Hän teki ensimmäiset äänityksensä vuosina 1918–1919. Nämä ovat myös ainoat äänitteet, joilla Gaubert on soittanut huilusolistina. Kapellimestarina hän teki levytyksiä 1930-luvun loppuun saakka.

Gaubert sai vuonna 1920 nimityksen Pariisin oopperan musiikilliseksi johtajaksi. Huilunsoiton opettajana konservatoriossa häntä seurasi Marcel Moyse. Vuonna 1930 hän sai Vincent d'Indylta vapaaksi jääneen paikan orkesterinjohtoluokan opettajana. Tässä tehtävässä hän toimi, kunnes häntä seurasi Charles Münch vuonna 1938. Gaubert työskenteli opettajana myös École normale de musique de Parisissa. Hän johti Pariisin oopperaa vielä kun se evakuoitiin kesäkuussa 1940 Cahorsiin, josta se palasi Pariisiin kesän lopussa.

Gaubert kuoli aivoverenkiertohäiriöön tunteja ennen kuin hänen olisi ollut määrä johtaa oman balettinsa Le chevalier et la demoiselle kantaesitys. Hän sävelsi myös monia kappaleita huiluohjelmistoon, lauluja, oopperoita ja orkesterimusiikkia.

Lähteet 
 

Ranskalaiset huilistit
Ranskalaiset säveltäjät
Ranskalaiset kapellimestarit
Oopperasäveltäjät
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Tottumiskysymys

Tottumiskysymys on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva. Se on koostettu kuudesta erillisestä lyhytelokuvasta, jotka seuraavat kuuden eri naisen päiviä. Elokuvan tarinat kertovat arjen kokemuksista joista ei yleensä puhuta: siitä miten ihmiset käsittelevät vaikeita tilanteita, seksuaalista häirintää tai väkivaltaa.

Tottumiskysymystä edelsi yksitoista erillistä Yksittäistapaus-lyhytelokuvaa, joista kuusi valittiin muokattavaksi pitkäksi elokuvaksi. Lopullista elokuvaa, jonka teossa käytettävissä oli kaikki kuuteen lyhytelokuvaan kuvattu materiaali, oli lopulta tekemässä yhteistyönä seitsemän ohjaajaa. Elokuvassa on yhteensä kymmeniä suomalaisia näyttelijöitä.

Elokuva on ehdolla Jussi-palkinnon 2020 saajaksi neljässä eri kategoriassa. Elokuva ei saanut yhtään Jussi-palkintoa, mutta se palkittiin Jussi-gaalassa rahallisesti Suomen suurimmalla elokuvapalkinnolla, Nordisk Film -palkinnolla.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Hannu Koskivuori

Hannu Kalevi Koskivuori (6. tammikuuta 1922 Virolahti – 8. maaliskuuta 2000 Kotka) oli suomalainen yritys- ja urheilujohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa liikuntaneuvoksen arvonimen, vuonna 1979.

Henkilöhistoria
Koskivuoren vanhemmat olivat työnjohtaja, maanviljelijä Toivo Koskivuori ja Linnea Hellin Kivelä ja puoliso vuodesta 1950 Irene Meri Virta. Keskikoulun käynyt Koskivuori oli yritysjohtaja Haminassa vuodesta 1945. Veikkauksen palveluksessa aluejohtajana Kuopiossa hän toimi 1974–1987. Urheilujohtajana ja urheilun monissa luottamustehtävissä toiminut Koskivuori oli Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana vuodesta 1967 vuoteen 1985, jolloin hänet kutsuttiin liiton kunniapuheenjohtajaksi. Hän toimi myös Suomen olympiakomitean varapuheenjohtajana ja SVUL:n liittovaltuuston puheenjohtajana sekä hallituksen jäsenenä, samoin kuin Kansainvälisen hiihtoliiton luottamustehtävissä. Suomen talviolympiajoukkueen ylijohtajana Koskivuori toimi viisissä eri kisoissa. Hän oli Haminan kaupunginvaltuuston jäsen 1960–1974.

Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristin Koskivuori sai 1987. Vuonna 1985 hän sai itse sai ensimmäisen Hannu Koskivuori -mitalin.

Julkaisuja
 Hiihtäjä. Suomen hiihtoliiton vuosikirja, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1982, 1984, Hannu Koskivuori, ym. (toim.)
 Vuokatin Urheiluopisto 25 vuotta, 1970, Hannu Koskivuori, ym. (toim.)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kiveen hakatut: Hiihtovaikuttaja Hannu Koskivuori Yle Areena

Suomalaiset urheilujohtajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset yrittäjät
Haminan kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Itämies

Itämies on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Iiro Itämies (s. 1972), jääkiekkomaalivahti
Juhani Itämies, hyönteistutkija, tietokirjailija ja Oulun yliopiston eläinmuseon intendentti
Lauri Itämies (1916–2002), virkamies ja ylikamreeri
Sergio Higuita

Sergio Andrés Higuita García (s. 1. elokuuta 1997 Medellín) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän edusti kolumbialaista Team Manzana Postobónia 2016–2018, espanjalaista Team Euskadia alkuvuoden 2019 sekä yhdysvaltalaista EF Pro Cycling / EF Education–Nippo -joukkuetta toukokuusta 2019 vuoden 2021 loppuun. Kaudesta 2022 alkaen hän on ajanut saksalaisessa Bora-Hansgrohessa.

Higuita voitti Becerril de la Sierraan päättyneen 18. etapin Espanjan ympäriajossa 2019. Hän voitti maantieajon Kolumbian-mestaruuden 2020 ja 2022. Hän voitti 2022 Katalonian ympäriajon 16 sekunnin erolla Richard Carapaziin.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2017
Vuelta Asturias, mäkikirikilpailun voitto
2018
Tour of China I, mäkikirikilpailun voitto
Kolumbian ympäriajo, 3. etapin voitto
2019
Volta a la Comunitat Valenciana, nuorten kilpailun voitto
Volta ao Alentejo, 5. etapin voitto
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, 18. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa neljäs
Giro dell'Emilia, kolmas
2020
Maantieajon Kolumbian-mestaruus
Tour Colombia, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 4. etapin voitto
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailun voitto
2021
Ranskan ympäriajo, 14. etapilla kolmas
2022
Maantieajon Kolumbian-mestaruus
Volta ao Algarve, 5. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, kokonais- ja mäkikilpailun sekä nuorten kilpailun voitto
Liège–Bastogne–Liège, viides
Tour de Romandie, 4. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Puolan ympäriajo, 3. etapin voitto
Tre Valli Varesine, toinen
Lombardian ympäriajo, neljäs

Lähteet 

Kolumbialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Muuttohaukat (yritys)

Muuttohaukat on muutto- ja muutospalveluihin erikoistunut muuttopalveluyhtiö. Muuttohaukat tekee toimitilan muutos-, poisto- ja kierrätyspalvelut sekä kalusteasennukset.  Muuttohaukkojen toiminta rakentuu muuttopalveluun tyytyväisen asiakkaan kokemuksen myötä. Muuttohaukkojen asiakaslupaus kiteytyy tunnettuun iskulauseeseen - Muutamme käsityksesi muuttamisesta®

Muuttohaukat Oy on perustettu vuonna 1992. Aikanaan kun muuttoyrityksen perustamista suunniteltiin, yksi päätettävistä asioista oli toimintaa osuvasti kuvaavan nimen keksiminen. Lopulta asia kirkastui ja muuttoyritys sai nimensä luonnon oman muuttajan mukaan, Muuttohaukka.

Lähteet 
 Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä, Muuttohaukat Oy
 Taloussanomat, yritystiedot, Muuttohaukat Oy 
 Kauppalehti, yrityshaku, Muuttohaukat Oy

Aiheesta muualla 
 Muuttohaukkojen verkkosivut

Suomalaiset yritykset
Camille Chamoun

Camille Chamoun (3. huhtikuuta 1900 Deir-el-Qamar, Libanon – 7. elokuuta 1987 Beirut, Libanon) oli Libanonin presidentti 1951–1958.

Poliittisen uransa alussa Chamoun vaikutti lähinnä kristittyjen muodostamassa Perustuslaillisessa ryhmässä. 1940-luvun lopulla Chamoun oli noussut ryhmän keskiöön. Hän pyrki presidentiksi jo 1948, mutta se ei onnistunut, sillä Bishara al-Khuri valittiin toiselle kaudelle, joten hän ryhtyi rakentamaan poliittista oppositiota. Khuri joutui syksyn 1952 yleislakon vuoksi eroamaan, ja Chamoun valittiin presidentiksi. Hänen valtakaudellaan maassa vallitsi todellinen demokratia, lehdistö oli vapaa ja poliittinen oppositio saattoi toimia, mutta hänen uudistuksensa eivät jääneet pysyviksi.

Kun muslimien tukema aseellinen kapina puhkesi Beirutissa 1958, hänen eroaan alettiin vaatia. Hän kuitenkin toimi kautensa loppuun mutta ei asettunut ehdokkaaksi toiselle kaudelle, ja lyhyen tauon jälkeen hänet valittiin 1960 parlamenttiin. Sisällissodan puhjettua 1975 hän nousi vaikutusvaltaiseen asemaan ja oli ministerinä useaan otteeseen.

Chamous kirjoitti useita muistelmateoksia, muun muassa Crise au Leban (1977) ja Mémoires et souvenirs (1979).

Lähteet

Aiheesta muualla

Libanonin presidentit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Freddy Fazbear’s Pizzeria Simulator

Freddy Fazbear's Pizzeria Simulator (FFPS, Five Nights at Freddy's 6, FNaF 6) on Scott Cawthonin luoma selviytymiskauhupeli. Peli on kuudes osa Scott Cawthonin luomasta Five Nights at Freddy's-sarjasta. Peli julkaistiin 4. joulukuuta 2017 Steam-palvelussa.

Tarina 

Michael Afton on uudistetun Fazbear Entertainment Inc. yhtiön franchise-ravintolan omistaja. Yhtiön pääkonttorit sijaitsevat Washingtonissa, Utahissa. Sijoitettuaan ravintolaan pelaajalle on jäänyt 100 dollaria, jotka hän voi käyttää uuteen ravintolaansa. Pelaajan on selviydyttävä 6 kokonaista yötä ja päivää saadakseen pelin suoritettua. 

Viimeisen yön jälkeen Scrap Baby kertoo pelaajalle, että he (Scrap Baby, Molten Freddy ja Lefty) ovat tulleet ravintolaan saamaan lahjan, ja tekemään mihin he ovat luotu (tappamaan lapsia), jotta hänen isänsä olisi ylpeä heistä. Kasettimies (varmistettu myöhemmin olevan Henry Five Nights at Freddy's: The Silver Eyes kirjasta), keskeyttää hänet, kutsuen häntä Elizabethiksi ja kertoo hänelle, että hän ja muut animatronicit ovat loukussa labyrintissa venttiileissä pizzerian sisällä. Kasettimies kertoo pelaajalle, että hän on luonut pelaajalle tien pizzeriasta ulos, mutta hänellä on tunne, että pelaaja tahtoo mieluummin jäädä pizzerian sisälle. Hän kertoo pelaajalle, että hän on myös ravintolassa ja aikoo jäädä sinne.

Kasettimies kertoo pelaajalle, että muisto ravintoloista (viitaten pizzeroihin sarjan aikaisemmista) ja siitä, mitä niissä tapahtui alkaa pikku hiljaa kadota. 

Pelissä tulee välianimaatio, jossa näkyy kun Pizzeria palaa, ja animatroniset robotit yrittävät paeta, onnistumatta siinä. Kun pizzeria palaa, kasettimies kertoo, että pizzeria oltiin luotu houkuttelemaan animatronisia robotteja, jotta niiden sisällä olevien lasten sielut saisivat rauhan. Ainut, jonka sielu ei saisi rauhaa olisi William Afton. 

Kasettimies sanoo "Helvetin syvin aukko on avautunut nielläkseen sinut. Älä anna Demonien odottaa sinua, vanha kaverini. Kasetti mies sen jälkeen puhuu lapselleen (Eniten Charlielle kirjoista), joka on lefty/marionette, sanoen hänelle "Tiesin että sinä palaisit, että hän ei katoaisi. Sinä olet aina puolustanut viattomia. Olen pahoillani että kukaan ei ollut siellä auttamassa sinua, niinkuin sinä autoit muita. En pystynyt pelastamaan sinua silloin, joten anna minun pelastaa sinut nyt. Sinun ja niiden joita sinä autoit on aika levätä. Tämä loppuu nyt meidän kaikkien osalta."

Selviytymiskauhupelit
Vuolijoen kartano

Wuolijoen kartano eli Wuolijoen rustholli sijaitsee Hauholla Vuolijoen kylässä. Kartano toimi Hella Wuolijoen kirjoittaman Niskavuori-näytelmäsarjan esikuvana. Kartano on valtakunnallisesti arvokas kulttuuriympäristö.

Historia 
Vuolijoen kantatila on Paulin rustholli, jonka 1600-luvulla omisti Paulinuksen pappissuku ja sen jälkeen Herkepeuksien suku. Jatkossa tila vaihtoi useasti omistajaa ja lopulta sen omistajiksi tuli Luopioisten talonpoikia.

Juho Erkinpoika Wuolijoki (1798–1869) alkoi isännöidä tilaa vuonna 1830. Hänen puolisonsa oli Henriika Loviisa Erkintytär (1814–1882). Heidän poikansa Juho Wuolijoki isännöi Wuolijoen tilaa 1870–1911 puolisonsa Serafina Lagervikin kanssa. Pariskunnan vanhin poika, Wäinö Wuolijoki, isännöi tilaa 1911–1947. Nuorempi poika Sulo Wuolijoki avioitui vuonna 1908 virolaisen ylioppilaan Ella Maria Murrikin (sittemmin Hella Wuolijoki) kanssa. Avioliitto päättyi eroon 1923. Myöhemmin Hella Wuolijoki kirjoitti kuuluisan Niskavuori-sarjansa käyttäen esikuvanaan Vuolijoen kartanoa ja siinä asuneita henkilöitä.

Rakennukset 
Vuosina 1741–1886 tila oli jaettu kahteen osaan, Vanhaantaloon ja Eerontaloon. Vanhantalon päärakennuksen vanhimmat osat on rakennettu 1700-luvun lopulla. Sen suuri tupa on mahdollisesti 1830-luvulta. Rakennus on saanut klassistisen ulkoasun vuonna 1921, ja sen suunnitteli professori Carolus Lindberg. Vanhatalo on nykyinen Vuolijoen kartano. Eerontalon pitkä päärakennus on 1800-luvun keskivaiheilta. Lindberg suunnitteli myös Eerontalon korjauksen 1920-luvulla. Eerontalo on nykyään Alitalo. Harmaakivinen navetta on vuodelta 1899 ja luhtiaitta on rakennettu vuonna 1793. Vuolijoen kulttuurimaisemaan kuuluu myös Syrjäsen tilan vanha riihi.

Nykypäivä 
Wuolijoen kartanoa isännöi nykyään Erkki Wuolijoki, joka on Wäinö Wuolijoen pojanpoika ja kuudes saman suvun isäntä Wuolijoen kartanossa. Kartano on pelkästään yksityiskoti eikä se ole avoinna yleisölle.

Lähteet 
 Wuolijoki, Erkki: Niskavuoren henki. Hämeenlinna: Karisto Oy, 2015. ISBN 978-951-23-5877-9.
 Häme-Wiki: Vuolijoen kartano https://www.hamewiki.fi/wiki/Vuolijoen_kartano
 Sydän-Hämeen Lehti (2015): Niskavuorelaisuuden ytimessä https://shl.fi/2015/07/01/niskavuorelaisuuden-ytimessa/#cebd1720

Viitteet

Suomen kartanot
Air Force Academy (Colorado)

Air Force Academy on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP) El Pason piirikunnassa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden  väestönlaskennassa 6 608. Yhdysvaltain ilmavoimien akatemia sijaitsee kunnassa. 

Air Force Academy kuuluu Colorado Springsin suurkaupunkialueeseen.

Väestö 
Kunnan asukkaista 70 prosenttia on valkoisia, 9,95 prosenttia afroamerikkalaisia, 8,87 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 4,07 prosenttia aasialaisia. 97,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 20,9 vuotta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Yhdysvaltain ilmavoimien akatemian viralliset kotisivut

Coloradon väestönlaskennalliset asuinpaikat
Punkaharjun terveysasema

Punkaharjun terveysasema on eteläsavolaisen Savonlinnan kaupungin Punkaharjun pitäjässä sijaitseva julkisen palvelun terveysasema. Se palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-15 ja perjantaisin kello 8-14. Ajanvarauksella saatavat lääkäriajat on tarkoitettu ei-kiireellistä hoitoa varten. Palvelujen tuottamisesta vastaa Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntayhtymä (Sosteri). 

Puurunkoinen, osin kaksikerroksinen terveyskeskusrakennus valmistui vuonna 1978. Tiiliverhoiltua rakennusta on sittemmin kunnostettu, esimerkiksi vuonna 2015.

Kiireellisen hoidon tarpeessa Punkaharjulta voi hakeutua Savonlinnan keskussairaalan ympärivuorokautisesti palvelevaan yhteispäivystykseen (Keskussairaalantie 6, Savonlinna).

Lähteet

Aiheesta muualla
Punkaharjun lääkärin vastaanotto (suomi.fi)

Punkaharju
Savonlinnan rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Itä-Savon sairaanhoitopiiri
Doug Rogers

Alfred Harold Douglas ”Doug” Rogers (26. tammikuuta 1941 Truro – 20. heinäkuuta 2020) oli kanadalainen judoka ja olympiamitalisti. Hän oli maansa ensimmäinen judon olympiamitalisti.

Muun muassa Masahiko Kimuran valmennuksessa harjoitellut Rogers saavutti yli 80-kiloisten painoluokassa olympiahopeaa Tokiossa 1964 häviten harjoituskumppanilleen, Japanin Isao Inokumalle. Rio de Janeirossa 1965 Rogers voitti MM-pronssia. Rogers kilpaili myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972, missä hän kantoi Kanadan lippua kisojen avajaisissa. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 judossa ei kilpailtu. Rogers kuoli 79-vuotiaana 20. heinäkuuta 2020.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Kanadalaiset judokat
Kanadalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Hakonen (yritys)

Hakonen Solutions Oy on vuonna 1918 perustettu suomalainen logistiikka-alan palveluyritys, jonka palvelutarjontaan kuuluvat niin muutto- ja toimitilapalvelut kuin jakelu-, asennus-, huolto-, käyttöönotto-, ylläpito- ja kierrätyspalvelut. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Vantaalla. Vuonna 2021 yrityksen liikevaihto oli 28,7 miljoonaa euroa ja se työllisti 320 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hakosen verkkosivut

Suomalaiset yritykset
Friedrich von Matthisson

Friedrich von Matthisson (1761–1831) oli saksalainen runoilija. Hän oli teatterinjohtajana ja kirjastonhoitajana Stuttgartissa 1812–1828. Matthissonin luontoa kuvailevat lyyriset runoelmat, joissa hän liikkui Albrecht von Hallerin ja Ewald Christian von Kleistin aloittamalla uralla (Gedichte, 1787), herättivät aikalaistensa, muun muassa Christoph Martin Wielandin ja Friedrich Schillerin, ihailua. Hänen muistelmissaan Erinnerungen on mielenkiintoisia paikka- ja henkilötietoja.

Matthissonin runoja on sävelletty. Suomennetut runot Adelaide ja Muistelo on julkaistu kokoelmassa Sata kuuluisaa yksinlaulua: keskiäänelle pianosäestyksin 1 (runot suom. Kyllikki Solanterä, WSOY 1984)

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset runoilijat
Vuonna 1761 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet
Lycenchelys kolthoffi

Lycenchelys kolthoffi on kivinilkkojen (Zoarcidae) heimoon kuuluva syvissä merivesissä elävä kalalaji, jota tavataan Islannin, Venäjän, Huippuvuorten, Kanadan ja Grönlannin aluevesillä 1–4-asteisessa vedessä. Laji elää 202–930 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Se voi kasvaa maksimissaan noin 23 senttimetrin mittaiseksi standardipituutta. Laji saavuttaa sukukypsyyden 14–18, keskimäärin 16 senttimetrin mittaisena. Sen ravintoa ovat simpukat.

Lähteet 
 Taksonomian lähde heimon sukuun asti: 
 Taksonomian lähde suvusta alaspäin:

Viitteet 

Kivinilkat
Moussa Timbiné

Moussa Timbiné (s. 14. heinäkuuta 1974 Bandiagara) on malilainen poliitikko. Hänet valittiin maan kansalliskokouksen puheenjohtajaksi vuonna 2020.

Timbiné syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Sévaréssa, opiskeli luonnon- ja kauppatieteitä Bamakon yliopistossa ja suoritti matkailu- ja markkinointitutkinnon Soussessa. Opiskeluaikanaan Timbiné osallistui Association des élèves et étudiants du Mali -opiskelijajärjestön toimintaan. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana Bamakossa.

Timbiné osallistui Rassemblement pour le Mali -puolueen perustamiseen vuonna 2001. Hän toimi sen nuorisojärjestön ja paikallisosaston puheenjohtajana sekä Bamakon kaupunginvaltuutettuna. Timbiné valittiin Malin kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 2013 ja sen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi vuonna 2017.

Timbiné uusi edustajanpaikkansa vuoden 2020 vaaleissa vasta kun perustuslakituomioistuin oli hylännyt osan äänistä. Hänet valittiin kansalliskokouksen puheenjohtajaksi 134 äänellä vastaehdokas Moussa Maran saadessa kahdeksan ääntä. Timbinéä pidettiin presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan luottomiehenä.

Presidentti Keïta ilmoitti kansalliskokouksen hajoittamisesta Malin armeijan tekemän vallankaappauksen yhteydessä 18. elokuuta 2020. Sotilaiden pidättämä Timbiné vapautettiin kymmenkunta päivää myöhemmin.

Lähteet

Malilaiset poliitikot
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjois-Karjalan pelastuslaitos

Pohjois-Karjalan pelastuslaitos on yksi Suomen 22:sta aluepelastuslaitoksesta. Se vastaa palo- ja pelastustoimesta Pohjois-Karjalan maakunnassa. Hallinnollisesti se on osa Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymää (Siun sote). 

Pohjois-Karjalan pelastuslaitoksen päätoimipiste on Joensuun paloasema, joka sijaitsee Joensuun Noljakan kaupunginosassa (Noljakantie 4). Maakunta on jaettu viiteen palvelualueeseen, joissa on yhteensä 26 paloasemaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaisu Puranen (22.3.2019) Pohjois-Karjalan ensihoidossa kaikki voittavat – ”Asiakas on tyytyväinen, ensihoitaja on tyytyväinen, ja palomieskaveri on erittäin tyytyväinen” (pelastustieto.fi)

Suomen pelastuslaitokset
Pohjois-Karjala
Virginia (nimi)

Virginia on monissa länsimaissa käytetty naisen etunimi. Se on latinaa ja tarkoittaa ’Virginius-sukuun kuuluvaa naista’. Toisen tulkinnan mukaan nimen pohjana on latinan sana virgo, jonka merkityksiä ovat ’neitsyt’, ’neito’ ja ’nuori nainen’.

Virginialla ei ole virallista suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää. Vuosina 1901–1918 ilmestyneessä suomenkielisessä Luulajan almanakassa Virginian nimipäivä oli 8. joulukuuta, joka katolisessa perinteessä tunnetaan Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen juhlapäivänä.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tilastoitu vuoteen 2020 mennessä 615 Virginia-nimistä naista.

Tunnettuja Virginioita
Virginia H. Aksan (s. 1946), kanadalais-yhdysvaltalainen historioitsija
Virginia C. Andrews (1923–1986), yhdysvaltalainen kirjailija
Virginia Apgar (1909–1974), Apgar-pisteet kehittänyt yhdysvaltalainen lääkäri
Virginia Balistrieri (1888–1960), italialainen näyttelijä
Virginia Bonci (1949–2020), romanialainen yleisurheilija
Virginia Cherrill (1908–1996), yhdysvaltalainen näyttelijä
Virginia Dare (1587–?), ensimmäinen Pohjois-Amerikassa englantilaisille vanhemmille syntynyt lapsi
Virginia Davis (1918–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä
Virginia De Martin Topranin (s. 1987), italialainen maastohiihtäjä
Virginia Duenkel (s. 1947), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Virginia Gómez (s. 1991), argentiinalainen jalkapalloilija
Virginia Hall (1906–1982), yhdysvaltalainen vakooja
Virginia Kirchberger (s. 1993), itävaltalainen jalkapalloilija
Virginia Lee (s. 1965), australialainen soutaja ja olympiamitalisti
Virginia Leng (s. 1955), brittiläinen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti
Virginia Madsen (s. 1961), yhdysvaltalainen näyttelijä
Virginia Mayo (1920–2005), yhdysvaltalainen näyttelijä
Virginia McKenna (s. 1931), brittiläinen näyttelijä
Virginia Nyambura (s. 1993), kenialainen estejuoksija
Virginia Oldoini (1837–1899), italialainen kreivitär, valokuvataiteilija ja keisari Napoleon III:n rakastajatar
Virginia Raggi (s. 1978), italialainen poliitikko
Virginia Ruano Pascual (s. 1973), espanjalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti
Virginia Ruzici (s. 1955), romanialainen tennispelaaja
Virginia Satir (1916–1988), yhdysvaltalainen psykoterapeutti ja tietokirjailija
Virginia Thrasher (s. 1997), yhdysvaltalainen ampuja ja olympiavoittaja
Virginia Torrecilla (s. 1994), espanjalainen jalkapalloilija
Virginia Valli (1898–1968), yhdysvaltalainen näyttelijä
Virginia Vezzi (1601–1638), italialainen taidemaalari
Virginia Wade (s. 1945), brittiläinen tennispelaaja
Virginia Woolf (1882–1941), englantilainen kirjailija, kriitikko ja feministi
Virginia Zeani (s. 1925), romanialainen oopperalaulaja

Lähteet

Aiheesta muualla

 Etunimien taivutus: Virginia (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
2 Days & 1 Night

2 Days & 1 Night on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen tositelevisiosarja.

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Eteläkorealaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
KBS:n televisio-ohjelmat
Marc E. Platt

Marc E. Platt (s. 14. huhtikuuta 1957 Pikesville, Maryland) on yhdysvaltalainen tuottaja.

Valikoitu filmografia tuottajana 

 Pimeä nousee (2007)
 Wanted (2008)
 Rachel Getting Married (2008)
 Nine (2009)
 Pari kyttää (2010)
 Scott Pilgrim vastaan maailma (2010)
 Charlie St. Cloud (2010)
 Drive (2011)
 2 Guns (2013)
 Talvinen tarina (2014)

 Lost River (2014)
 Ricki and the Flash (2015)
 Vakoojien silta (2015)
 La La Land (2016)
 Nainen junassa (2016)
 Billy Lynn’s Long Halftime Walk (2016)
 Maija Poppasen paluu (2018)
 Aladdin (vastaava tuottaja, 2019)
 Dear Evan Hansen (2021)
 Pieni Merenneito (2023)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat
Vuonna 1957 syntyneet
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Luettelo suomalaisten kommunistien salanimistä

Luettelo suomalaisten kommunistien salanimistä sisältää Suomen kommunistisessa liikkeessä vaikuttaneiden henkilöiden pseudonyymit. Salanimiä käytettiin Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) maanalaisella eli illegaalisella kaudella vuosina 1918–1944, jolloin puolueen toiminta Suomessa oli kielletty. SKP:n (ja nuorisoliiton) jäsenten ohella luettelo sisältää joitakin henkilöitä, jotka toimivat puolueen johtamissa joukkojärjestöissä tai olivat muuten läheisesti tekemisissä joko maanalaisen tai Neuvostoliitossa toimineen organisaation kanssa. Luettelo ei sisällä suomalaisissa lehdissä käytettyjä nimimerkkejä, mutta osa kommunisteista käytti puoluenimeä myös kirjoituksissaan.

Peitenimillä suojauduttiin ilmiantoja vastaan ja niitä käytettiin muun muassa kirjeenvaihdossa sekä Neuvostoliitossa ja Ruotsissa järjestetyissä puoluekokouksissa ja -opinnoissa. Ulkomaille siirryttiin usein väärennettyjen henkilöllisyysasiakirjojen turvin. Oikeat henkilöllisyydet salattiin myös toisilta kommunisteilta. SKP:n Suomessa tehdyssä maanalaisessa työssä käytettiin nopeasti vaihtuvia (usein yksiosaisia) salanimiä, jotka saattoivat myös siirtyä henkilöltä toiselle. Neuvostoliitossa käytetyt puoluenimet olivat pysyvämpiä, ja niitä käytettiin oikeiden nimien tapaan, mutta nimiä muutettiin yleensä toimipaikan ja aseman vaihtuessa. Sisällissodassa johtavissa asemissa toimineet eivät yleensä käyttäneet puoluenimiä, mutta hekin käyttivät salanimiä kirjeissä.

Kominternissä ja sen kansainvälisessä Lenin-koulussa suosittiin salanimiä, joiden kääntäminen kyrillisille kirjaimille sujui ilman (suomen äänteistä tai venäjän sukupuoliperusteisista nimikäytänteistä johtuneita) sekaannuksia. Opiskelijat saivat usein ruotsalaisperäisiä nimiä. Osa nimistä oli sekakielisiä tai täysin keksittyjä kansallisuuden päättelemisen vaikeuttamiseksi. Venäjänkielisiä nimiä annettiin toisen maailmansodan aikana.

SKP:n julkisella kaudella peitenimiä käyttivät kansainvälisille nuorisofestivaaleille 1950-luvun alussa osallistuneet urheilijat, jotka pyrkivät välttämään Työväen Urheiluliiton osallistumisesta langettamia kilpailukieltoja.

Luettelo on järjestetty aakkosittain salanimen sukunimiosan perusteella. Käyttö-sarakkeessa esitetyn tarkoituksen lisäksi nimiä on voitu käyttää myös muissa yhteyksissä. Luettelosta on jätetty pois ne lähteissä mainitut nimet, joiden käyttäjästä ei ole varmuutta.

Katso myös 
Luettelo Suomen Kommunistisen Puolueen johtoelinten jäsenistä

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Luettelot suomalaisista poliitikoista
Salanimet
Lannan Eacott

Lannan Eacott (s. 14. joulukuuta 1994) on australialainen tubettaja, joka tunnetaan paremmin käyttäjänimellään LazarBeam.

Ura 
Ennen YouTube-uraansa Eacott työskenteli perheensä rakennusfirmassa jätettyään lukion kesken. Eacott aloitti YouTube-videoiden teon julkaisemalla palveluun videoita hidastetuista räjähdyksistä. Videoiden teko loppui hetkellisesti, kun Eacottin kuvausvälineet varastettiin.

Eacott loi nykyisen YouTube-kanavansa, LazarBeamin, tammikuussa 2015 ja on saavuttanut nykyhetkeen mennessä kanavalleen 20 miljoonaa tilaajaa. Alkuaikoina videot koostuivat useimmiten pelivideoista, ja noin viiden kuukauden jälkeen Eacottin kanavalle oli kertynyt yli 50 000 tilaajaa. Vuonna 2018 Eacottin kanava tuli tunnetuksi Fortnite-pelivideoiden kautta, ja hänen kanavalleen kertyi ainoastaan kahdessa kuukaudessa 3 miljoonaa uutta tilaajaa.

Ensimmäisen julkaistun Fortnite-videon jälkeen Eacott keskittyi pitkään samanlaisten videoiden tekoon. Elokuussa 2019 Eacott aloitti Minecraft-videosarjan, koska hän koki Fortniten tuolloin uuden kauden turhauttavaksi. Nykyisin hän tekee satunnaisia pelivideoita sekä videosarjoja. Eacott omistaa myös toisen YouTube-kanavan, LazarLazarin, jolle hän julkaisee videoita harvemmin.

Perhe 
Eacottin perheeseen kuuluu tiettävästi ainakin hänen kaksi veljeään, sisko sekä isä. Hänen siskonsa Tannar on myös tubettaja. Eacottin isä on sen sijaan esiintynyt hänen vanhoilla videoillaan.

Filmografia 
Eacott esiintyy itsenään elokuvassa Free Guy. Hänellä on myös tuntematon sivurooli elokuvassa Lazer Team.

Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Tubettajat
Rafael Roos

Gustav Rafael Roos (9. huhtikuuta 1895 Kotka – 26. syyskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen teollisuusvalokuvaaja, joka tuli tunnetuksi tehdastiloista otetuista valokuvistaan. Hänen puolisonsa on Ingrid Granit.

Roos opiskeli insinööriksi Teknillisessä korkeakoulussa, mutta opinnot katkesivat valokuvausharrastuyksen astuessa etualalle. Roos perusti 1928 teollisuus- ja arkkitehtuurikuvauksiin erikoistuneen Foto Roos-ateljeen Helsinkiin, ateljee toimi aluksi Bulevardin varrella ja sitten Rautatientorin varrella Mikonkatu 15 B:ssä lähes 50 vuoden ajan. Ateljeen asiakkaina oli suomalaisia paperi-, metalli-, voimala-, elintarvike- ja kaivosteollisuuden yrityksiä ja Roos teki myös lyhytelokuvia asiakkailleen. Roos palkittiin Grand Prix -palkinnolla Brysselin valokuvanäyttelyssä 1935 ja kultamitalilla Pariisin valokuvanäyttelyssä 1937.

Roos oli vuonna 1924 valmistuneen Polyteekkarifilmi-dokumenttielokuvan käsikirjoittajana, kuvaajana ja leikkaajana. Hän ohjasi, tuotti ja kuvasi 1950-luvulla kymmenen lyhytelokuvaa, muun muassa 1953 valmistuneen lyhytelokuvan Kemijokea tutkitaan ja 1956 valmistuneen lyhytelokuvan Vanhaa ja uutta Kuusamoa. Roos oli kuvaajana elokuvissa Helsingin kuuluisin liikemies (1934) ja Dollari-miljoona (1942) sekä valokuvaajana elokuvissa Kyllä kaikki selviää (1926), Kun isä tahtoo... (1935) ja Sininen varjo (1933).

Rafael Roosin poika oli dokumenttivalokuvaaja ja journalisti K. G. Roos.

Lähteet

Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset elokuvaajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Jerry Dodgion

Jerry Dodgion (s. 29. elokuuta 1932) on yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti ja -huilisti.

Dodgion liittyi vuonna 1958 Red Norvon kvintettiin, jonka jäsenenä oli vuoteen 1961. Tänä aikana kokoonpano teki yhteistyötä muiden muassa Frank Sinatran ja Benny Goodmanin kanssa. Dodgion osallistui Goodmanin Neuvostoliitossa tekemällä kiertueelle. 1960–1970-luvuilla hän oli Thad Jonesin ja Mel Lewisin orkesterin jäsen. Dodgion ei ole johtanut omia levytyssessioita, mutta hän on ollut kysytty sideman big bandeissa, pienemmissä jazzkokoonpanoissa ja studiotyössä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet mainittujen ohella muiden muassa Gerald Wilson, Benny Carter, Oliver Nelson, Herbie Hancock, Duke Pearson, Count Basie ja Marian McPartland.

Dodgion oli kahdenkymmenen vuoden ajan naimisissa muusikko Dottie Dodgionin kanssa, mutta pariskunta erosi.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit
Yhdysvaltalaiset huilistit
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Alliance pour la solidarité au Mali – Convergence des forces patriotiques

Alliance pour la solidarité au Mali – Convergence des forces patriotiques (ASMA–CFP) on poliittinen puolue Malissa.

Adéma–PASJ:n johtajiin kuulunut Soumeylou Boubèye Maïga perusti ASMA–CFP:n vuonna 2013. Puolue luonnehtii itseään sosialistiseksi.

ASMA–CFP sai kolme edustajaa Malin kansalliskoukseen vuoden 2013 vaaleissa. Puolueen puheenjohtaja Maïga toimi maan pääministerinä vuosina 2017–2019. Vuoden 2020 kansalliskokousvaaleissa puolue sai neljä edustajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 ASMA–CFP:n sivusto 

Malilaiset puolueet
Yéléma

Yéléma (”muutos”) on poliittinen puolue Malissa.

Moussa Mara perusti Yéléman vuonna 2010. Se sai Malin kansalliskokoukseen yhden edustajan vuoden 2013 vaaleissa ja kaksi edustajaa vuonna 2020. 

Puolueen puheenjohtaja Mara osallistui vuoden 2013 presidentinvaaleihin saaden 1,5 prosenttia äänistä. Hän toimi Malin pääministerinä vuosina 2014–2015. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa Mara luopui ehdokkuudestaan ja kampanjoi entisen pääministerin Cheick Modibo Diarran puolesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yéléman sivusto 

Malilaiset puolueet
Mouvement pour le Mali

Mouvement pour le Mali (MPM) on poliittinen puolue Malissa.

Varakas liikemies Hadi Niangadou perusti MPM:n vuonna 2018 tukemaan presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan uudelleenvalintaa. Vuoden 2020 vaaleissa se sai kymmenen edustajaa Malin kansalliskokoukseen.

MPM on ohjelmaltaan samanlainen kuin presidentti Keïtan puolue Rassemblement pour le Mali. Sitä on pidetty osana suunnitelmaa, jonka avulla presidentin pojasta Karim Keïtasta ollaan tekemässä hänen valtansa perijää vuonna 2023.

Lähteet

Malilaiset puolueet
Karim Keïta

Karim Keïta (s. 31. elokuuta 1979 Pariisi) on malilainen poliitikko ja liikemies. Hän on maan elokuussa 2020 syrjäytetyn presidentin Ibrahim Boubacar Keïtan poika.

Keïta opiskeli kauppatieteitä Belgiassa ja Kanadassa. Palattuaan Maliin vuonna 2006 hän perusti autovuokraamon ja konsulttitoimiston.

Keïta valittiin Malin kansalliskokouksen edustajaksi isänsä puolueen Rassemblement pour le Malin listalta vuonna 2013. Vuonna 2014 hänestä tuli kansalliskokouksen puolustus- ja turvallisuusvaliokunnan puheenjohtaja. Keïta valittiin uudelleen kansalliskokoukseen vuonna 2020.

Vaikutusvaltaisesta Keïtasta muodostui Malia vaivaavan nepotismin symboli. Hän joutui eroamaan puolustusvaliokunnan puheenjohtajan tehtävästä julkisuuteen vuotaneen videon aiheuttaman skandaalin ja kesän 2020 mielenosoitusten takia. Elokuun 2020 vallankaappauksen yhteydessä sotilaat yrittivät pidättää Keïtan, mutta hän onnistui pakenemaan Norsunluurannikolle.

Keïta on naimisissa kansalliskokouksen entisen puheenjohtajan Issaka Sidibén tyttären kanssa.

Lähteet

Malilaiset poliitikot
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Lippisch P.13b

Lippisch P.13b oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen ramjetillä varustettu, suunnitteluasteelle jäänyt hävittäjälentokone, jonka suunnitteli Alexander Lippisch.

Suunnittelu 
P.13b: n suunnittelu aloitettiin marraskuussa vuonna 1944, ja ensimmäiset piirrokset olivat jo valmiina joulukuussa. Se oli jatkokehitys samankaltaisesta Li P.13a ramjet-hävittäjästä. Koneen ohjaamo sijaitsi rungon etuosassa, deltasiiven edessä. Deltasiiven nuolikulma oli 60° ja sen kärjet olivat taivutettu alaspäin. Laskutelineenä toimivat sisäänvedettävä jalas rungon etuosassa, sekä alaspäin taivutetut vahvistetut deltasiiven kärjet.

Ilmanottoaukot sijaitsivat ohjaamon molemmin puolin siiven etureunassa. Kasvavan polttoainepuutteen vuoksi sodan loppuvaiheissa, päätettiin polttoaineena käyttää hiiltä. Koneen keskelle siiven sisälle tuli asentaa pyöreä tai kuusikulmainen keraamisista aineista valmistettu polttokammio, jota olisi voinut tankata yläpuolelta. Koneen kiihdytti ramjetin toimimiseen edellyttäville nopeuksille siipiin asennetut rakettimoottorit.

Projekti lakkautettiin ennen kuin aseistuksesta oli päätetty, mutta 2 x 30mm MK 108 tykkiä oli ehdotettu. Nämä olisivat mahdollisesti asennettu ohjaamon alapuolelle.

Tekniset tiedot 

 Miehistö: 1
 Pituus: 7.2 m
 Korkeus: n.2.1 m
 Kärkiväli: 6.9 m

Aseistus

 2 x 30mm MK 108 tykki

Katso myös 

 Lippisch P.13a
 Lippisch P.09
 Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945

Lähteet 
Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945
Saksalaiset hävittäjälentokoneet
Apoli-tunnustus

Apoli-tunnustus on Lahden kaupungin vuosittain luovuttama palkinto, joka myönnetään ansiokkaimmasta yksityisestä rakennus- tai ympäristörakentamishankkeesta tai laadukkaasta ympäristön hoidosta. Palkinto on jaettu vuodesta 2010. Apoli-tunnustus on yksi Lahden arkkitehtuuripoliittisen ohjelman toimenpiteistä. 

Palkinnon saajille myönnetään tunnuspalkinto Betoni, jonka ovat suunnitelleet muotoilijat Marko Luoma ja Heli Kauhanen. Tunnuspalkinto valittiin vuonna 2011 suunnittelukilpailulla.

Tunnustuksella palkittuja 

 2020 Tutkija Riitta Niskanen, "ansiokkaasta ja pitkäjänteisestä työstä arkkitehtuuripolitiikan ja erityisesti rakennetun ympäristön kulttuurihistoriallisten arvojen puolesta"
2019 Svenska Gården i Lahtis -hanke ja sen taustayhteisö, Anttilanmäen yli satavuotiaan koulun kunnostamisesta ja sen ympäristön kehittämisestä
 2018 Lahden Rakentajien yhdistys, Liisa Ruusuvaaran Kukkatervehdys-taideteoksen kunnostamisesta
 2017 UPEA17-taidefestivaali, muraalien toteuttamisesta Lahteen
 2016 Jouko Koivisto ja työryhmä, Unto Ojosen suunnitteleman Olavinlinnan (Aleksanterinkatu 29, Lahti) parvekkeiden kunnostustyö
 2015 Lahden Rautatienkadun kivijalkakauppiaat, mm. hyvän mielen tuottamisessa Rautatienkadun jalankulkijoille
 2014 Lasten ja nuorten taidekoulu TAIKA, mm. monivuotisesta ja innostuneesta työstä lasten ja nuorten kanssa
 2013 Open Mind ry:n INSPIS-hanke
 2012 Markku Tonttila ja Pro puu ry
 2011 Riku Routo, "toiminut moottorina rakennetun ympäristön vaalimisessa sekä vastuun kantajana kaupunkikuvan kerroksellisuuden jatkumisessa"
 2010 Uusi Lahti -lehti, juttuformaatista Tunnetko Lahtea

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lahden kaupungin arkkitehtuuripoliittinen ohjelma vuodelta 2010 
 Apoli Lahden verkkosivut
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Arkkitehtuuripalkinnot
Lahden kulttuuri
Henri Meilhac

Henri Meilhac (1831–1897) oli ranskalainen huvinäytelmänkirjoittaja. Hän toimi aluksi pilakuvien piirtäjänä. Kuvia selittävien sukkeluuksien kirjoittaminen saattoi hänet kiintymään kirjallisuuteen ja näyttämöön. Meilhacin esikoisnäytelmä oli yksinäytöksinen La Sarabande du Cardinal, mutta ensimmäinen suuri menestys yksinäytöksinen L’autographe, joka ivaa tekijän turhamaisuutta.

Parasta Meilhac loi yhdessä Ludovic Halévyn kanssa, varsinkin operettilibretistinä. Heidän yhteisistä tuotteistaan tällä alalla ovat merkittäviä etenkin La belle Hélène (1865), Barbe bleue (1866), La vie parisienne (1868), La grandeduchesse de Gérolstein (1867), Les brigands (1869); lisäksi komediat Fanny Lear (1868) ja Pariisin tapoja kuvaava näytelmä Frou-frou (1869). Yhdessä Philippe Gillen kanssa Meilhac muun muassa kirjoitti tekstin Massenet'n oopperaan Manon (1884). Vasta myöhemmin Meilhac uskalsi yksin kirjoittaa huvinäytelmiä, joista paras on Ma cousine (1890). Meilhacille luonteenomaista on hieno huomiokyky ja sukkelat päähänpistot.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset näytelmäkirjailijat
Ranskalaiset libretistit
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1897 kuolleet
Kelja (artisti)

Kelja (oik. Petri Vanninen, s. 9. joulukuuta 1959) on Pohjois-Karjalassa asuva laulunkirjoittaja ja laulaja. Kelja on julkaissut kolme albumia: Kyllä maailma hieroo ja kirput kuppaa (2021), Horjuvan miehen karavaani (2019) ja Lauluja pienestä huoneesta (2017).  Albumien lisäksi Keljalta on ilmestynyt joitakin singlejulkaisuja. Vuonna 2020 Keljan musiikista valmistui 43-minuuttinen dokumentti, Horjuvan miehen karavaani, joka on valittu Suomen suurimman musiikkielokuvafestivaalin Rokumentin ohjelmistoon. Kelja on tehnyt yhteistyötä muun muassa säveltäjä Yarin sekä kulttuurin moniottelija Atik Ismailin kanssa. Kelja on säveltänyt musiikin Cisse the Tiger -musiikkinäytelmään, joka on kertomus Hurriganes-basisti Cisse Häkkisen ja Atik Ismailin ystävyydestä.

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Kossot

Kossot (Hagenia) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu mahdollisesti yksi tai kaksi lajia. Suvun lajit on toisinaan myös sijoitettu muihin sukuihin kuuluviksi.

Lajeja 
 Hagenia abyssinica – kosso
 Hagenia filiformis

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Plant List: Hagenia 

Ruusukasvit