joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mikael Aleksandrovitš Romanov

Suuriruhtinas Mikael  Aleksandrovitš Romanov (; 4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1878 – 12. kesäkuuta 1918) oli Aleksanteri III:n ja Maria Fjodorovnan poika ja keisari Nikolai II:n veli. Mikaelin isoisä oli Aleksanteri II. Nikolain lisäksi Mikaelilla oli neljä sisarusta

 suuriruhtinas Aleksanteri Aleksandrovitš Romanov (7. kesäkuuta 1869 – 2. toukokuuta 1870), kuoli lapsena
 suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanov (6. toukokuuta 1871 – 9. elokuuta 1899)
 suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova (6. huhtikuuta 1875 – 20. huhtikuuta 1960)
 suuriruhtinatar Olga Aleksandrovna Romanova (13. kesäkuuta 1882 – 24. marraskuuta 1960).

Veljensä Georgin kuoleman jälkeen vuonna 1899 Mikaelista tuli kruununperillinen kunnes Nikolaille syntyi poika Aleksei vuonna 1904.

Mikael aloitti suhteen Natalja Sergejevna Wulffertin (o.s. Šeremetervskaja), kahdesti eronneen aatelittoman naisen kanssa. He saivat pojan Georgin vuonna 1910. Mikael nimesi pojan veljensä Georgi Aleksandrovitš Romanovin mukaan. Georgi tunnettiin nimellä kreivi Brasov. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 22. heinäkuuta vuonna 1931. 

Mikael matkusti naisen kanssa ulkomaille ja he menivät salaa naimisiin Wienissä Pyhän Savvan serbialaisessa kirkossa 30. lokakuuta 1911. Ulkomaiset tiedustelupalvelut kuitenkin seurasivat paria tiukasti, ja Mikael menetti perintöruhtinas Aleksein syntymän jälkeen vuonna 1904 saamansa sijaishallitsijan arvonimen eikä saanut palata kotimaahansa.

Mikael sai palata Venäjälle sodan sytyttyä. Hänen vaimonsa käytti nyt arvonimeä kreivitär Brasova. Hän puheli duuman vasemmistoedustajien kanssa, jopa asioita, joista kuka tahansa muu olisi kyyditty pariksikymmeneksi vuodeksi Siperiaan. Suuriruhtinas Mikael komensi ensimmäisessä maailmansodassa ratsuväen ”Villiä divisioonaa” ja palkittiin Pyhän Yrjön ristillä.

Monarkian loppu 
Nikolai II luopui kruunusta veljensä hyväksi Pihkovassa 15. maaliskuuta (J: 2.. maaliskuuta) 1917. Seuraavana päivänä Mikael allekirjoitti Pietarissa manifestin, jossa hän sanoi suostuvansa hallitsijaksi vain, jos perustuslakia säätävä kokous niin päättäisi. Mikaelin manifesti:

Helmikuun vallankumouksen jälkeen helmi-maaliskuussa 1917 Mikael Aleksandrovitš asui Hatsinassa eikä osallistunut maan poliittiseen elämään. Elokuusta 1917 lähtien hän oli kotiarestissa. Loka-marraskuussa 1917 valtaan nousseet bolševikit antoi Mikaelin olla Hatsinassa maaliskuuhun 1918 saakka. Sen jälkeen hänet päätettiin lähettää Permin alueelle.
Luotettavimpien arkistolähteiden mukaan Mikael teloitettiin Permin lähistöllä 12. kesäkuuta 1918 Permin Tšekan käskystä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanov-suku
Venäläiset teloitetut
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Keskinäisen taloudellisen avun neuvosto

Keskinäisen taloudellisen avun neuvosto  () eli SEV oli vuosina 1949–1991 sosialististen valtioiden talousyhteisö ja vastine Euroopan talousyhteisölle. Yhteisöstä käytettiin joissakin yhteyksissä sen englanninkielisen nimen (The Council for Mutual Economic Assistance) mukaista lyhennettä Comecon.

Yleistä 

Euroopassa SEV:hen kuuluivat samat itäblokin valtiot, jotka olivat myös Varsovan liiton jäseniä. Muiden maanosien valtioista SEV:hen liittyivät myöhemmin Mongolian kansantasavalta, Kuuba ja Vietnam. Lisäksi Suomi, Irak, Meksiko, Nicaragua ja Mosambikin kansantasavalta tekivät SEV:n kanssa yhteistyötä. Suomen EEC-vapaakauppasopimus tasapainotettiin ulkopoliittisesti Kevsos-sopimuksella.

Alkujaan SEV oli lähinnä Neuvostoliiton vastaveto Marshall-avulle, mutta sai pian käänteisiä piirteitä. Itäisen Keski-Euroopan kehittyneet teollisuusmaat, ennen muuta Tšekkoslovakia ja Saksan demokraattinen tasavalta, olivat taloudellisesti nettomaksajan roolissa, mutta myös ne nauttivat Neuvostoliiton maailmanmarkkinahinnat kolmanneksella tai puolella alittavista energianhinnoista.

Erityisen tärkeä SEV oli Kuuballe, joka onnistui sen kautta vuosikymmenien ajan korvaamaan Yhdysvaltain kauppasaarrosta johtuvan länsimarkkinoiden puutteen. Neuvostoliitto korvasi Kuuballe sen markkinamahdollisuuksien puuttumisen ostamalla Kuubasta sokeria maailmanmarkkinahinnat ylittävään hintaan.

SEV:n organisaatio pyrki saavuttamaan kaikki päätökset yksimielisesti. Erillistä veto-oikeutta jäsenillä ei ollut, vaan erimielisyyden ilmetessä ne saattoivat jättäytyä pois projekteista, joihin eivät halunneet osallistua. Näin tehdyt päätökset tyydyttivät kaikkia, mutta eivät voineet sitouttaa haluttomia maita toimintaan. Tämä oli yksi SEV:n pääheikkouksista jäsenmaiden huomattavan erilaisten teollisten kehitysasteiden ohella. SEV:tä pidettiinkin lännessä yleisesti heikohkona talousliittona, eikä sen toimivuus ollut Euroopan talousyhteisön tasoa. 

SEV lakkautettiin sen jäsenvaltioiden enemmistön luovuttua sosialistisesta suunnitelmataloudesta kylmän sodan päättymisen myötä. Päätös SEV:in lakkauttamisesta tehtiin tammikuun alussa 1991 ja sen toiminta päättyi saman vuoden kesäkuun lopussa.

Jäsenvaltiot 
Tammikuu 1949
  
 
  
  
 
 

Helmikuu 1949
  

1950
 

1962
  

1972
 

1978

Entiset jäsenvaltiot 
  (erosi 1987, de facto jo Neuvostoliiton ja Albanian välirikon aikana vuonna 1961)

Tarkkailijavaltiot 
1950
  (lopetti toiminnan vuodesta 1961 Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon takia)

1956
 

 1973
 

 1975
 
 

1976
 

1984
 

1985
 

1986

Liitännäisvaltiot 
1964

Galleria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Sateenkaarilippu

Sateenkaarilippu on monivärinen lippu, joka kuvaa sateenkaaren eri värejä. Sitä on käytetty useissa eri yhteyksissä lähinnä kuvaamaan moniarvoisuutta. Nykyään tunnetuimpia ovat seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen, rauhanliikkeen sekä osuustoimintaliikkeen käyttämät liput.

Pridelippu 

Pridelippu () on seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen tunnetuimpia symboleja. Lipun suunnitteli sanfranciscolainen taiteilija Gilbert Baker vuonna 1978 paikallisten aktivistien pyynnöstä sikäläisen gay-yhteisön symboliksi.

Alun alkujaan lipussa oli kahdeksan väriä symboloimassa eri asioita (vaaleanpunainen seksiä, punainen elämää, oranssi parantavaa voimaa, keltainen aurinkoa, vihreä luontoa, turkoosi taidetta, indigonsininen harmoniaa ja violetti yhteishenkeä), mutta silloisen painotekniikan rajoittuneisuuden vuoksi vaaleanpunainen jouduttiin jättämään pois, koska myöhemmin lippua oli tarkoitus valmistaa teollisesti.

Syksyllä 1978 San Franciscon ensimmäinen avoimesti homoseksuaali kaupunginvaltuuston jäsen Harvey Milk murhattiin. Paikallinen pridekomitea päätti tragedian jälkimainingeissa, että seuraavassa paraatissa käytetään Bakerin suunnitteleman lipun värejä niin, että turkoosi poistettiin ja sinisen sävyä muutettiin. Näin saatiin kolme väriä molemmin puolin paraatireittiä. Nykyään lippu tunnetaankin kuusivärisenä:
 punainen – elämä
 oranssi – parantava voima
 keltainen – aurinko
 vihreä – luonto
 sininen – harmonia
 violetti – yhteishenki.

Sateenkaarilipusta poistuneet värit:
 vaaleanpunainen – seksi
 turkoosi – taikuus/taide
 indigonsininen – tyyneys

Intersektionaalinen sateenkaarilippu 

Vuonna 2017 Philadelphian kaupunki Yhdysvalloissa lisäsi pride-lippuunsa kaksi uutta raitaa, mustan ja ruskean, jotka edustavat mustia, ruskeita ja rodullistettuja LGBTQIA+ ihmisiä. Raitojen tarkoitus oli tehdä lipusta intersektionaalisempi lisäämällä siihen lisää ihmisryhmiä.

Vuonna 2018 suunnittelija Daniel Quasar julkaisi "Progress" (suom. edistys) nimisen uuden sateenkaarilipun, johon on klassisten sateenkaarten värien lisäksi lisätty vasempaan reunaan kolmio, jossa esiintyy jo viime vuonna lippuun lisätty musta ja ruskea, sekä uutena transvärit eli vaaleansininen, vaaleanpunainen ja valkoinen. Toisin kuin vapaassa käytössä oleva tavallinen sateenkaarilippu, Progress-lippu on Quasarin omistama tekijänoikeuslakien suojaama teos.

Osuustoiminta 
Kansainvälisen Osuustoimintaliiton ICA:n sateenkaarilippu otettiin käyttöön vuonna 1925. Alkuperäinen oli samanlainen kuin nykyinen pridelippu. Se korvattiin sekaannusten välttämiseksi uudella mallilla vuonna 2001.

Ensimmäiset ehdotukset ICA:n sateenkaarilipusta oli tehty jo järjestön toisessa konferenssissa vuonna 1896. Ajatus tuli ranskalaiselta utopistilta Charles Fourierilta, joka oli ottanut sen ihanneyhteiskuntiensa tunnukseksi. Suomessa lippu on esiintynyt muun muassa vuonna 1973 julkaistun Sateenkaarilipun alla -albumin kannessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Liput
Osuustoiminta

ja:平和の旗
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen kulttuuri
Ingman (tuotemerkki)

Ingman on Unileverin omistama jäätelötuotemerkki jonka tuotteita valmistaa Unilever Ingman Production.

Ingman-jäätelöillä on pitkä historia ja yritys on aikanaan tuonut Suomen markkinoille monia uutuuksia, muun muassa ensimmäisen premium-jäätelöpuikon, pakatut jäätelötuutit, jättituutit ja soijapohjaisen jäätelön. Unileverin ostettua Ingman-jäätelöt vuonna 2011 Ingman-jäätelöiden symboliksi tuli Unileverin kansainvälisenä jäätelösymbolina toimiva pelkistetty sydänkuvio, joka oli aiemmin GB Glacen käytössä. Sydänkuvio on näkynyt Ingmanin jäätelöpakkauksissa, jäätelöaltaissa ja markkinointimateriaaleissa vuodesta 2012 alkaen. 

Ingman toimii Unileverin Suomen jäätelöiden kattobrändinä ja sen alta löytyy laaja valikoima erilaisia jäätelöitä. Suosituimpiin merkkeihin kuuluu muun muassa suomalaisten kestosuosikki Kingis, joka on ollut markkinoilla 1. huhtikuuta 1980 alkaen. Kingis oli Suomen ensimmäinen iso jäätelöpuikko, joka oli kääritty aikanaan harvinaiseen metallinhohtoiseen kääreeseen. Muita pitkään markkinoilla olleita tuotteita ovat muun muassa Jättis ja litran jäätelöpakkaukset.

Unileverin jäätelöitä tuotetaan eri puolilla Eurooppaa, muun muassa Sipoossa, missä tuotetaan Suomessa pitkään markkinoilla olleita tuotteita kuten Kingis, Jättis ja yhden litran jäätelöt. Maaliskuussa 2022 Unilever ilmoitti lakkauttavansa Sipoon tehtaan heinäkuun 2022 loppuun mennessä ja siirtävänsä tuotannon Ruotsiin.

Tuotteet

Puikkojäätelöt 
 Kingis
 Ingman Eskimo
 TofuLine
 Panda-lakujäätelöt
 Magnum
 Marabou Vanilla
 Solero Exotic

Mehujäät 
 Hartwall Jaffa
 Lipsi
 Calippo
 Twister
¨

Tuutit 
 Jättis
 Ingman-tuutit
 Panda-suklaatuutit
 TofuLine
 R-ice
 Daim

Välipalat 
 Ingman-pikarit
 Ingman-vohvelit
 TofuLine-pikari 
 Magnum-pikarit
 Magnum Sandwitch
 Ingman-smoothiet

Monipakkaukset 
 Ingman-tuutit
 Kingis 
 Magnum
 Daim
 Ville Vallaton

Kotipakkaukset 
 Carte d'Or
 Ingman 
 Ingman Creamy
 Ingman Premium
 Kingis 
 TofuLine
 R-ice
 Magnum

Jäätelökakut 
 Viennetta

Irtojäätelöt 
 Ingman
 TofuLine

Softis 
 Ingman Softis
 Cornetto Soft

Frozen Yogurt 
 Ingman Frozen Yogurt

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Ingman.fi
 Ingman Unileverin sivuilla

Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Jäätelöt
Unileverin tuotemerkit
Keiju (margariini)

Keiju-margariini on Bunge Finland Oy:n omistama tuotemerkki. Keiju tuoteperheeseen kuuluu erilaisia kasvirasvalevitteitä, margariineja, kasviöljyjä sekä juokseva rypsiöljyvalmiste. Liki kaikki Keiju-tuotteet valmistetaan Suomen ainoassa margariinitehtaassa Raisiossa, joka on ollut toiminnassa yli 60 vuotta. Tehdas työllistää yli 90 henkilöä tuotannon, tuotekehityksen ja myynnin tehtävissä. 
Bunge Finland Oy on perustettu lokakuussa 2009, jolloin yhtiö osti Raisio Oyj:ltä margariiniliiketoiminnan. Keiju-levitteiden ja Keiju-öljyjen lisäksi muita Bunge Finlandin valmistamia tunnettuja tuotteita ovat Sunnuntai-leivontamargariinit sekä kolesterolia alentava rypsiöljypohjainen Alentaja-levite.

Tuotteet 

Margariinit ja kasvirasvalevitteet

Liki kaikille Keijun kasvirasvalevitteille ja margariineille on myönnetty Sydänmerkki, mikä tarkoittaa sydämelle parempia valintoja rasvan laadun ja suolan suhteen. Tuotteet sisältävät runsaasti tärkeitä omega-3-rasvahappoja sekä D2-vitamiinia.  Keijun kasvirasvalevitteitä ja margariineja on useita eri vaihtoehtoja, joiden ominaisuudet vaihtelevat hieman toisistaan. Tuotteista löytyy maidottomia ja laktoosittomia sekä vähälaktoosisia vaihtoehtoja. Tuotteet sopivat leivälle, ruoanlaittoon ja leivontaan. 

Keiju Juokseva rypsiöljyvalmiste

Keiju Juokseva rypsiöljyvalmiste on maidoton, laktoositon ja säilöntäaineeton. Keiju Juokseva sisältää runsaasti omega-3-rasvahappoja ja D2-vitamiinia sekä sille on myönnetty Sydänmerkki. Tuote soveltuu hyvin ruoanlaittoon, leivontaan sekä paistamiseen. 

Muut Levitteet

Keiju Paahdetut siemenet rypsiöljy-kasvirasvalevite 50 % on maidoton ja laktoositon sekä soveltuu leivälle, ruoanlaittoon ja leivontaan. Sisältää D2-vitamiinia ja tuotteelle on myönnetty Sydänmerkki. 

Öljyt

Keijun tuotteisiin kuuluu laaja valikoima rypsiöljyjä sekä muita kasviöljyjä, jotka soveltuvat kaikki ruoanlaittoon, leivontaan ja salaatinkastikkeisiin. Usealle Keijun öljytuotteelle on myönnetty Sydänmerkki, mikä tarkoittaa sydämelle parempia valintoja rasvan laadun ja suolan suhteen. Rypsiöljyssä on lisäksi runsaasti tärkeitä omega-3-rasvahappoja.

Lähteet 

Ravintorasvat
Levitteet
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Richard Cromwell

Richard Cromwell (4. lokakuuta 1626 – 12. heinäkuuta 1712) oli Oliver Cromwellin kolmas poika. Hän oli kahdeksan kuukautta Englannin, Irlannin ja Skotlannin lordiprotektori, asema johon hallitus oli hänet Oliver Cromwellin aikana nimittänyt. Oliver Cromwellin kuoltua 3. syyskuuta vuonna 1658 häntä seurasi lordiprotektorina hänen poikansa Richard. Tämä ei kuitenkaan suuremmin  välittänyt hallitsemisesta, saati nauttinut parlamentin eikä armeijan tukea, vaan vetäytyi maatilalleen. Hänet pakotettiin luopumaan vallasta vuonna 1659. Englannin protektoraatti lakkautettiin ja tasavalta elvytettiin. Tätä seuranneiden levottomuuksien aikana Skotlannin kuvernööri George Monck marssi armeijoineen Lontooseen ja pakotti pitkän parlamentin hajottamaan itsensä. Ensi kertaa yli kahteenkymmeneen vuoteen parlamentin jäsenet joutuivat vaalien eteen. Maa ajautui poliittiseen sekasortoon, ja lopulta uudelleen koottu parlamentti nimitti Englannin Kaarle II:n kuninkaaksi toukokuussa 1660.

Richard Cromwell avioitui vuonna 1649 Dorothy Maijorin kanssa. 1650-luvulla heille syntyi yhdeksän lasta, joista viisi selvisi aikuisikään saakka. Richard lähti Englannista vuonna 1660 Ranskaan. Hänen vaimonsa jäi Englantiin eikä koskaan enää tavannut miestään, vaan kuoli vuonna 1675. Richard palasi Englantiin vuonna 1680 tai vuotta myöhemmin ja kuoli Cheshuntissa vuonna 1712 85-vuotiaana.

Lähteet

Viitteet 

Englannin lordiprotektorit
Valtionhoitajat
Vuonna 1626 syntyneet
Vuonna 1712 kuolleet
Liivate

Liivate eli gelatiini on proteiinista koostuva ruoka-aine, jota valmistetaan yleensä sian nahasta tai sian tai naudan luuytimistä, suolista ja jänteistä pitkään keittämällä. Ulkoisilta ominaisuuksiltaan puhdas liivate on kiinteää ja haurasta, läpikuultavaa tai kellertävää, lähestulkoon hajutonta ja mautonta ainetta. Kotikäytössä liivate on ohuita levyjä tai jauhetta. Se liotetaan kylmässä vedessä, jossa se turpoaa, ja liuotetaan sitten kuumaan nesteeseen, jossa se muodostaa kolloidisen liuoksen. Jäähtyessään liivate jähmettyy.

Liivatetta käytetään lukuisissa elintarvikkeissa kuten jogurteissa ja makeisissa hyytelömäisen rakenteen aikaansaamiseksi. Kiille on kerros liivatteesta tai hyytelösokerista kakkujen tai leivosten päällä. Lisäksi liivatetta käytetään lääkkeiden ja luontaistuotteiden kuorena, valokuvauksessa filmin takapinnassa sekä kosmetiikkatuotteissa.

Liivatetta ei luokitella lisäaineeksi vaan valmistusaineeksi, minkä takia sillä ei ole E-koodia. EU:n lainsäädännössä liivate luokiteltiin aiemmin lisäaineeksi E-koodilla E441, mutta luokitus muutettiin ja elintarvikkeeseen käytetty liivate pitää nykyään aina mainita pakkauksessa E-koodin sijasta nimellään.

Muita käyttötarkoituksia
Aseteollisuus ja metsästäjät käyttävät jähmettynyttä liivatetta simuloimaan luodin käyttäytymistä kudososumassa. Mahdollisuus simuloida luodin käyttäytymistä osumassa auttaa kehittämään tehokkaampia metsästysluoteja, jolloin luodin vaikutuksen kasvaessa saaliseläimen kärsimys pienenee. Luuosumaa voidaan simuloida upottamalla liivatepalan valmistusvaiheessa sen sisään luu. Aseharrastajien keskuudesta jähmettyneestä liivatteesta käytetään nimitystä ballistinen hyytelö.

Katso myös
Kasviperäisiä hyytelöintiaineita
Perunajauho
Arrowjuuri
Pektiini
Guarkumi
Inuliini
Johanneksenleipäpuu
Karrageeni
Hyytelösokeri
Konjak
Pieneliöperäisiä hyytelöintiaineita
Agar

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sakeuttamisaineet
Proteiinit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Egbert (Wessex)

Egbert (myös muodossa Ecgberht tai Ecgbryht n. 770–839) oli Wessexin kuningas 802-839, joka nosti maansa Britannian mahtavimmaksi ohi Mercian ja yhdisti Englannin kuningaskunnat vuonna 829. Häntä pidetään usein ensimmäisenä Englannin kuninkaana, tosin ei tiedetä millä nimellä hän kutsui itseään. Hänestä käytettiin nimeä bretwalda, "brittien hallitsija". Hänen lapsenlapsensa Alfred Suuri oli ensimmäinen, joka käytti nimitystä Englannin kuningas.

Egbert oli Kentin kuninkaan Ealhmundin poika ja kuului sukuun, joka oli aiemmin ollut Wessexin hallitseva kuningassuku. Wessexin kuningas Beorhtric ja Mercian kuningas Offa ajoivat Egbertin maanpakoon mantereen puolelle, mutta Egbert onnistui kuitenkin nousemaan Beorhtricin jälkeen Wessexin valtaistuimelle vuonna 802. Hän rikkoi heti kuninkaaksi tultuaan liiton Mercian kanssa ja varmisti valtansa itsenäisenä hallitsijana. Egbert palveli luultavasti kolme vuotta Kaarle Suuren armeijassa. Egbert oli naimisissa frankkiprinsessa Redburgan kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa ja tytär. Egbertin vaiheista kertoo Anglosaksien kronikka. Hän nousi Wessexin kuninkaaksi vuonna 802 ja sai Cornwallin valtansa alle 810-luvulla. Hän voitti mercialaiset Ellendunin taistelussa vuonna 825, miehittäen Mercian vuoden ajaksi vuonna 829, ja samana vuonna Northumbria hyväksyi hänen valtansa. Egbert menetti Mercian jo seuraavana vuonna Mercian kuninkaalle Wiglafille.

Ellendunin taistelu oli yksi Englannin historian käännekohtia, sillä se päätti Mercian hallitsevan aseman ja nosti Wessexin Englannin vahvimmaksi kuningaskunnaksi. Kent, Sussex, Surrey ja Essex alistuivat Egbertin ja Wessexin ylivaltaan pitkään unohduksissa olleiden perimysvaateiden perusteella. Vuotta ennen kuolemaansa Egbert löi vielä tanskalaiset ja Cornwallin britit Hingston Downissa.

Lähteet 

Englannin anglosaksikuninkaat
700-luvulla syntyneet
Vuonna 839 kuolleet
Anote Tong

Anote Tong (s. 11. kesäkuuta 1952 Fanninginsaari, Kiribati) oli Kiribatin presidentti ajalla 10. heinäkuuta 2003 - 11. maaliskuuta 2016. Hänet valittiin presidentiksi kolmesti; ensimmäiselle kaudelle 2003, toiselle kaudelle 2007 ja kolmannelle 2012. Perustuslain mukaan kolme kautta on maksimi.

Tong on korostanut maansa kokemaa uhkaa ilmastonmuutoksen ja sen aiheuttaman meriveden nousun takia.   

Anote Tongin isä oli kiinalainen siirtolainen ja äiti kiribatilainen. 

Tong opiskeli nuorena London School of Economicsissa.

Lähteet 

Kiribatin presidentit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Gladstone

Gladstone voi tarkoittaa:

Paikannimenä:
 Gladstone, Etelä-Australia, Australia
 Gladstone, Queensland, Australia
 Gladstone, Manitoba, Kanada
 Gladstone, Michigan, Yhdysvallat
 Gladstone, Missouri, Yhdysvallat
 Gladstone, New Jersey, Yhdysvallat
 Gladstone, Oregon, Yhdysvallat
 Gladstone, Virginia, Yhdysvallat

Henkilönimenä:
 William Ewart Gladstone, Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri useita kertoja 1860–1890-luvuilla.
 Joey Gladstone, televisiosarja Full Housen päähahmoista.
 Gladstone (Gladstone Pereira della Valentina), brasilialainen jalkapalloilija.

Yhtiöitä:
 Gladstone, sarjakuvakustantamo, joka julkaisi Disney-sarjakuvia 1985–1998.
Malvales

Malvales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko, johon kuuluu noin 6000 lajia kymmenessä heimossa. Malvakasvien (Malvaceae) heimossa on yli 4000 lajia, ja seuraavaksi suurimmassa, näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimossa, 750 lajia.

Malvales-lahkon kasvien fytokemiaa luonnehtii flavonien ja myrisetiinin esiintyminen. Anatomisia piirteitä ovat kerroksellinen jälsi, putkiloiden yksinkertaiset perforaatiot, vetopuun puuttuminen ja limasolujen esiintyminen.

Monilla lahkon kasveilla on kierteinen lehtiasento, pulvinukselliset lehtiruodit ja kourasuoniset lehdet. Yleensä kasvit ovat tähtikarvojen peittämiä. Kaarna on usein hyvin kuituinen (vrt. metsälehmus eli niinipuu) ja sitkeä. 

Malvales-lahkon lajien kukassa on kierteinen (kontortti) teriö ja siitä puuttuu diskus eli pohjuskehrä. Heteitä on tavallisesti paljon. Sikiäimessä on muutama siemenaihe kutakin emilehteä kohden ja vartalo on pitkä. Hedelmä on kota, jonka pinta on joskus kuhmurainen tai piikkinen, ja siemenet tai hedelmän sisäpinta ovat karvaiset. Siemenkuoren anatomiaan kuuluu hyvin paksuuntunut ja ligniinipitoinen, pylväsmäisistä soluista rakentuva eksotegmen-kerros.

Heimot 
Lahko käsittää noin 3,2 % kaikista aitokaksisirkkaisista ja kaikkiaan 10 heimoa. Suomen kasvistossa on edustajia päivännouto-, malva- ja näsiäkasveista.

 Neuradaceae – okakiekkokasvit
 3 sukua, 10 lajia Afrikasta Intiaan
 synonyymi: Grielaceae
 Thymelaeaceae – näsiäkasvit
 46–50 sukua, 891 lajia yleismaailmallisesti
 synonyymit: Daphnaceae, Gnidiaceae, Gonystylaceae, Phaleriaceae, Tepuianthaceae
 Sphaerosepalaceae
 2 sukua, 18 lajia Madagaskarilla
 synonyymi: Rhopalocarpaceae
 Bixaceae – annattokasvit
 2 suku, 15 lajia tropiikissa
 synonyymit: Cochlospermaceae, Diegodendraceae
 Cistaceae – päivännoutokasvit
 8 sukua, 175 lajia enemmän tai vähemmän yleismaailmallisesti
 synonyymi: Helianthemaceae
 Sarcolaenaceae
 8 sukua, 60 lajia Madagaskarilla
 synonyymit: Rhodolaenaceae, Schizolaenaceae
 Dipterocarpaceae – siipipuukasvit (dipterokarpuskasvit)
 17 sukua, 680 lajia tropiikissa
 synonyymi: Monotaceae
 Cytinaceae
 2 sukua, 10 lajia Meksikossa, Välimeren maissa, Etelä-Afrikassa ja Madagaskarilla
 Muntingiaceae
 3 sukua, 3 lajia
 Malvaceae – malvakasvit
 243 sukua, ainakin 4225 lajia yleismaailmallisesti
 synonyymit: Berryaceae, Bombacaceae, Byttneriaceae, Chiranthodendraceae, Dombeyaceae, Grewiaceae, Helicteraceae, Hermanniaceae, Hibiscaceae, Lasiopetalaceae, Melochiaceae, Pentapetaceae, Philippodendraceae, Plagianthaceae, Sparmanniaceae, Sterculiaceae, Theobromataceae, Tiliaceae, Triblobaceae, Triplochitonaceae

Lähteet
Suviseuraradio

Suviseuraradio on vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen radiokanava, jonka kautta lähetetään ohjelmaa suviseuroista. Ohjelmana ovat pääasiassa seurapuheet, mutta väliajoilla on toimitettua ohjelmaa. Suviseuraradio oli ensimmäisen kerran käytössä Tornion suviseuroissa vuonna 1994. Suviseuraradio lähetetään myös internetissä. Internet-radiointi mahdollistaa kuuntelun radion kuuluvuuslueen ulkopuolelta, myös ulkomailta. Ensimmäisen kerran Suviseuraradio oli kuunneltavissa internetissä Maaningan suviseuroista vuonna 2002. Suviseuraradion taajuudet vaihtelevat vuosittain.

Lähteet

Viitteet

Vanhoillislestadiolaisuus
Suomalaiset radioasemat
Ontariojärvi

Ontariojärvi (, ) on yksi Pohjois-Amerikan Suurista järvistä ja maailman 13. suurin järvi. Sitä ympäröivät Kanadan Ontarion provinssi pohjoisessa ja Yhdysvaltain New Yorkin osavaltio etelässä.

Järven nimi on irokeesien kieltä ja tarkoittaa joko ’kaunista järveä’ tai ’kimmeltävää vettä’. Ontarion provinssi Kanadassa on nimetty järven mukaan.

Perustiedot
Ontariojärvi on itäisin ja pinta-alaltaan pienin (18 960 km²) Suurista järvistä. Se kuitenkin ylittää Eriejärven tilavuudessa (1 640 km³). Järven keskisyvyys on 86 metriä ja suurin syvyys 244 metriä. Sen korkeustaso 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Ontariojärveen laskee Niagarajoki ja sen vedet virtaavat Saint Lawrencejoen kautta Saint Lawrencen lahteen Atlantin valtamereen.

Kaupunkeja järven rannalla
Ontariojärven rannalla sijaitsee muun muassa Kanadan suurin kaupunki Toronto sekä Hamilton, Yhdysvaltain puolella New Yorkin osavaltiossa sijaitsee Rochester.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ontarion järvet
New Yorkin järvet
Suuret järvet
Kanadan ja Yhdysvaltain raja
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bön

Bön tai Bon on tiibetiläinen uskonto, joka syntyi 1000-luvulla. Tiibetin lisäksi bön-luostareita on myös Intiassa, jonne uskonto tuli vuoden 1950 jälkeen Tiibetistä. Bön muistuttaa paljon buddhalaisuutta, mutta siinä on joitain erityispiirteitä.

Nimellä bön on kutsuttu myös Tiibetin alkuperäistä uskontoa, joka edelsi buddhalaisuuden tuloa ja taantui 700- ja 800-luvuilta alkaen kun buddhalaisuus pääsi kuninkaan suojelukseen. Ei kuitenkaan tiedetä varmasti, pohjautuuko 1000-luvulla syntynyt bön siihen ja onko näiden uskontojen välillä jatkumoa.

Bön verrattuna muihin tiibetiläisiin perinteisiin
Bön-opetukset sisältävät samantyyppisiä harjoituksia kuin jotkin tiibetinbuddhalaiset perinteet, ja länsimaissa vaikuttava lama Tenzin Wangyal Rinpoche kutsuukin perinnettä bön-buddhalaisuudeksi vaikka perinteen hengellinen johtaja Lungtok Tenpai Nyima onkin todennut, että toivoisi vain 'bön'-sanaa käytettävän. Bön-uskonnon perustajana ei pidetä Siddharta Gautamaa ja esimerkiksi stupaa kierretään bönissä päinvastaiseen suuntaan kuin buddhalaisuudessa.

Opetusten tasot
Opetukset jaotellaan yleisesti yhdeksään tasoon, joista alimmat neljä sisältävät harjoituksia, joilla pyritään harmonisoimaan ihmisen ja ympäristön välistä suhdetta – näitä neljää ensimmäistä opetustasoa voitaisiin kaiketi pitää šamanistisina. Ylemmät opetustasot sisältävät sutra-, tantra- ja dzogchen-opetuksia. Länsimaissa opetetaan lähinnä näiden ylempien tasojen harjoituksia.

Suomessa
Suomessa bön-uskontoa harjoitetaan muutamilla paikkakunnilla Tenzin Wangyal Rinpochen perustaman Ligmincha-järjestön alaisuudessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uskonnot
Tiibet
Suna

Suna on Espoon keskuksen kaupunginosan asuinalue Tuomarilan kainalossa, sen eteläpuolella, Saarniraivion ja Espoon keskuspuiston välissä. Suna on rivitalovaltaista pientaloaluetta, josta löytyy myös vanhempia omakotitaloja. Alue on laaksoa, jossa on omakotitalojen lisäksi nurmikenttiä ja metsikköjä muodostaen näin vastapainon kerrostalojen Suvelalle.

Suna jakautuu kolmeen osaan:
 Hösmärinmäki
 Sunanniitty
 Alakallio

Palveluina ovat päiväkoti ja ala-aste, Sunan koulu. Yläaste, Saarnilaakson koulu, toimii Sunan välittömässä läheisyydessä.

Jalkapallo 

Jalkapalloilija Laura Österberg Kalmari on käynyt Sunan koulun.

Sunan koulu on menestynyt Espoon kuudesluokkalaisten koulujen välisissä jalkapallokisoissa:

Kulta 2005 Pojat.
Hopea 2005 Tytöt.
Kulta 2007 Tytöt.
Kulta 2008 Tytöt.

Liikenne 

Seutubussi 136 kulkee Sunan ja kauppakeskus Ison Omenan väliä. Tuomarilasta Pitkänotkon pysäkiltä ei ole pitkä kävelymatka Sunan pohjoisosaan; pysäkille kulkee sisäinen bussi 169 ja seutubussi 134.

Aiheesta muualla 
 Espoon keskuksen kaupunkipolut 
 
 Hösmärinpuiston pienten lasten koulu ja päiväkoti

Espoon keskus
Wilhelm Frick

Wilhelm Frick (12. maaliskuuta 1877 Alsenz, Saksa – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg, Saksa) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko ja oikeustieteen tohtori, joka toimi muun muassa sisäministerinä vuosina 1933–1943.

Frick syntyi 12. maaliskuuta 1877 Alsenzissa, Saksassa. Hän opiskeli yhden lukukauden filologiaa Münchenissä, minkä jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä Göttingenin ja Berliinin yliopistoissa 1897–1900. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli Heidelbergin yliopistosta vuonna 1901. Vuonna 1903 hän työskenteli juristina poliisin päämajassa Münchenissä. Hänestä tuli piiriassessori vuonna 1907 ja hän yleni hallitusassessoriksi 1917. Ollessaan Münchenin rikospoliisin johdossa Frick osallistui oluttupavallankaappaukseen. Hänet vangittiin vallankaappausyrityksen johdosta ja vapautettiin poliisitehtävistään. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1924 ja työskenteli vakuutusyhtiössä.

Frick valittiin Saksan valtiopäiville toukokuussa 1924. Hän teki yhteistyötä kansallissosialistisen puolueen vasemmistosiipeen kuuluneen radikaalin Gregor Strasserin kanssa. Strasser oli ollut puolueen puheenjohtajana vuodesta 1927. Frick nimitettiin Thüringenin osavaltion sisä- ja opetusministeriksi vuonna 1930.

Adolf Hitlerin tullessa valtaan tammikuussa 1933 Frick nimitettiin sisäministeriksi, ja hän oli vastuussa useista laeista, jotka vakiinnuttivat kansallissosialistista hallintoa. Aluksi, ollessaan sisäministerinä, Frick johti Saksan poliisivoimia, mutta menetti sen toimen Heinrich Himmlerille vuonna 1936. Hän pysyi sisäministerinä ilman vastuullisia tehtäviä, kunnes lopulta hävisi valtataistelun Himmlerille. Hänet nimettiin seremonialliseen Böömin ja Määrin valtakunnanprotektorin virkaan.

Saksan hävittyä toisen maailmansodan Frick vangittiin ja Nürnbergin oikeudenkäynnissä hänet todettiin syylliseksi rikoksiin ihmiskuntaa vastaan ja tuomittiin kuolemaan. Hän oli ainoa syytetty, joka kieltäytyi puolustamasta itseään oikeudessa. Wilhelm Frick hirtettiin 16. lokakuuta 1946.

Aiheesta muualla

NSDAP:n poliitikot
Saksan valtakunnanministerit
Natsi-Saksan miehityshallinnon johtajat
Böömin ja Määrin valtakunnanprotektoraatti
Saksalaiset teloitetut
Sotarikoksista teloitetut
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Vilhelm III Oranialainen

Vilhelm III Oranialainen (14. marraskuuta 1650 Haag – 8. maaliskuuta 1702) oli hollantilainen Oranian ruhtinas, Alankomaiden käskynhaltija (stadhouder) ja vuodesta 1689 kuolemaansa asti Englannin, Irlannin ja Skotlannin (nimellä Vilhelm II) kuningas. Vilhelm oli Kaarle I:n tyttärenpoika.

Elämäkerta 

Vuonna 1672 Ranskan kuningas Ludvig XIV teki Englannin tuella hyökkäyksen Hollantiin valloittaen siitä suurimman osan. Silloinen Hollannin hallitsija Johan de Witt epäonnistui rauhanteossa ja hänet murhattiin. Vilhelm nousi Hollannin käskynhaltijaksi ja jatkoi menestyksekkäästi taistelua Englantia ja Ranskaa vastaan. Englannin kanssa hän solmi rauhan vuonna 1674. Vahvistaakseen asemaansa hän meni vuonna 1677 naimisiin  Jaakko II:n tyttären Marian kanssa. Vuonna 1678 myös Ludvig XIV päätyi tekemään Hollannin kanssa rauhan, koska pelkäsi joutuvansa sotaan sekä Hollantia että Englantia vastaan.

Vuonna 1685 Jaakko II nousi Englannissa valtaan ja aiheutti pian vastustusta parlamentinvastaisilla ja katolisuutta suosivilla toimillaan. Parlamentti kääntyi Vilhelmin puoleen pyytäen tätä turvaamaan Englannin protestanttisuuden. Vilhelm nousi vuonna 1688 maihin Englantiin ja suoritti niin sanotun mainion vallankumouksen. Jaakko II kaatui, mutta parlamentti joutui ongelmalliseen tilanteeseen. Se olisi halunnut pelkästään Marian hallitsijaksi, mihin Vilhelm ei suostunut. Lopulta päädyttiin ratkaisuun, jossa Vilhelm ja Maria hallitsivat yhdessä. Vastineeksi Vilhelmin oli kuitenkin allekirjoitettava Bill of Rights -julistus, joka nosti parlamentin vallankäyttäjänä ensimmäistä kertaa monarkin yläpuolelle. Näin mainio vallankumous tuli välillisesti edistäneeksi parlamentaarisen järjestelmän kehitystä Englannissa.

Vuonna 1701 astui voimaan myös uusi Ison-Britannian vallanperimyslaki, jonka mukaan parlamentti päätti tarvittaessa maan tulevan hallitsijan. Laki oli seurausta pelosta kruunun joutumisesta katolisten käsiin, sillä sukulinjan katkeaminen oli odotettavissa.

Ollessaan helmikuussa 1702 ratsastamassa Hampton Courtin kuninkaallisen palatsin puistossa Vilhelm putosi hevosen selästä sen astuttua myyränkoloon. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän kuoli Kensingtonin palatsissa putoamisen aiheuttamiin jälkiseurauksiin. Hän ja Maria olivat lapsettomia, joten kruunu siirtyi Marian sisarelle Annalle ja Annan kuoleman jälkeen v. 1714 Hannover-suvulle.

Lähteet 
 William III (r. 1689–1702) and Mary II (r. 1689–1694) The British Monarchy

Aiheesta muualla 

Englannin Stuart-suvun hallitsijat
Skotlannin hallitsijat
Vuonna 1650 syntyneet
Vuonna 1702 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Finnoo

Finnoo (aiemmin Suomenoja, ) on alue Espoossa Kaitaan ja Nöykkiön kaupunginosissa, Länsiväylän varrella.

Historia 
Siitepölyanalyysien perusteella Espoon vanhin suomalainen maata viljelevää asutus sijaitsi juuri Finnoossa 1000-luvun alussa. Ruotsalainen asutus levisi alueelle kolonisaation myötä myöhemmin keskiajalla. Muun Espoon tavoin alue ruotsalaistui nopeasti voimakkaan siirtolaisuuden myötä. 

Alueen nimi ruotsinkielinen nimi Finno juontaa juurensa sanaan Finnevik, mikä on tarkoittanut suomalaisten lahtea. Nimenantajina ovat mahdollisesti olleet itäisen naapurikylän Gräsan Ruotsista saapuneet siirtolaiset. Lahden nimi on antanut nimen myös siihen luoteesta laskevalle ojalle, Finnålle.

Rakentaminen 2020-luvulla 
Finnoon alueelle ja on suunniteltu asuntoja 17 000 asukkaalle sekä 1 800 uutta työpaikkaa. Alueesta tavoitellaan kestävän kaupunkirakentamisen edelläkävijää. Rakentamista ja liikkumista ohjataan vähäpäästöisiin ja kestäviin muotoihin. Asuntorakentaminen alkoi keväällä 2020. Pääosiltaan alueen on tarkoitus olla valmis 2030-luvulla.

Kerrostaloasuntoja rakennetaan neljälle erilaiselle alueelle: metrokeskukseen, Djupsundsbäckeniin ja Finnoonsatamaan sekä pohjoisosan Finnoonkartanoon. Alueelle tulee omistusasuntoja, asumisoikeusasunto sekä vuokra-asuntoja. Alueelle rakennetaan myös useampi koulu ja päiväkoti.

Liikenne 

Länsimetron asema Finnoo sijoittuu Finnoon keskustaan. Asema on tarkoitus avata 3. joulukuuta 2022.

Uuden asuinalueen rakentamisen myötä Finnoon alueelle rakennetaan paljon uusia teitä ja siltoja. Pysäköinti on keskitetty pysäköintilaitoksiin, minkä lisäksi alueen pysäköinti järjestyy kannenalaisena pysäköintinä ja kadunvarsipysäköintinä.

Luonto 

Finnoon alueelle on suunniteltu erilaisia puistoja, merellisiä ulkoilureittejä, kattava pyörätieverkosto ja palvelut kävelyetäisyydelle. Alueen luontoarvojen suojelemiseksi virkistäytymiseen rakennetaan selkeät reitit ja paikat.

Finnoossa on pienvenesatama ja satamassa pysähtyvien saaristolaivojen kyydissä pääsee kesäaikaan kaupungin lukuisiin ulkoilusaariin.

Alueella sijaitsee arvokas, valtakunnallisestikin lintuharrastajien suosiossa oleva lintukosteikko. Suomenojan luontopolut ja lintutornit ovat suosittuja vapaa-ajan retkikohteita. Alueelta on yhteys myös Espoon keskuspuistoon ja kymmeniä kilometrejä pitkälle rantaraitille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rakkaalla Finnoolla on monta nimeä, Espoo.fi
Ruotsinkielisestä nimestä Finno. Bebyggelsenamn.sls.fi
Finno, Finnå, Finnoo vai Suomenoja? 
 Espoon kaupungin verkkosivut

Espoon kylät
Kaitaa
Nöykkiö
Dm11

Dm11 (lempinimeltään Mandolino) oli sarjamerkintä VR:n tilaamalle uudelle moottorijunalle. Tämän kalustosarjan kiskobusseja tilattiin 16 kappaletta vuonna 1995 GEC-Alsthomin Espanjan tehtaalta. Tilaus kuitenkin peruttiin matkustamon 12 dB liian kovan melun ja 9 tonnin liikapainon vuoksi. 

Suomeen tuodut Dm11-sarjan moottorijunat palautettiin valmistajalle, joka yritti myydä niitä useille rautateille, muun muassa Liettuaan, kunnes yksiköt saatiin lopulta myytyä Kuubaan.

Tekniset tiedot 

Leveys: 3,3 m
Korkeus: 3,9 m
Pituus: 23,6 m
Akselien lukumäärä: 4
Suurin nopeus: 120 km/h
Paino ajokunnossa (tilauksessa): 37,7 t
Paino ajokunnossa (toimitetussa versiossa): n. 46 t
Moottori: Cummins KTA 19 R3
Jatkuva teho: 410 kW
Vaihteisto: Voith T 311 R

Aiheesta muualla 
Kuvia Dm11:sta

Suomalaiset koeveturit ja -junayksiköt
Kansantanssi

Kansantanssi on tanssi, jota kansa, rahvas, tanssii tai tapasi tanssia. Käsitettä käytetään erotuksena hovien ja ylempien säätyjen tansseista. Osissa Aasian maita kansallistanssin asemassa on hovien ammattitanssijoiden tanssit, sillä kansan tapaa tanssia ei ole muistiinmerkitty tai ollut. Nykyään kansantansseilla on paikoin voimakas kansallista identiteettiä luova merkitys. Esimerkiksi israelilainen kansantanssi on keinotekoisesti luotu kohottamaan kansallista itsetuntoa.

Lähes kaikilla kansoilla on tansseja, joissa liikutaan musiikin kanssa tai ilman. Tanssiin liittyy usein rituaalitarkoituksia (häävalssi, uskonnolliset tanssit) mutta tanssi voi olla myös tapa rentoutua, tavata vastakkaista sukupuolta ja juhlia.

Pohjoiseurooppalaiset kansantanssit muistuttavat vahvasti toisiaan. Toisaalta tanssi on muuttuva, muotien ja aatteiden riepottelema kulttuuri-ilmiö. Suomessakin on eri aikoina on tanssittu erilaisia tansseja.

Katso myös 
 Suomalainen kansantanssi
 Irlantilainen tanssi

Kansantanssi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paikallislehti

Paikallislehti on yleisesti käytetyn määritelmän mukaan yhden tai useamman kunnan alueella yhden tai useamman kerran viikossa ilmestyvä tilattava sanomalehti. Kansainvälisen määritelmän mukaan paikallislehtiä ovat 1–3 kertaa viikossa ilmestyvät tilattavat lehdet.

Paikallislehti keskittyy sisällöltään paikallisiin, ilmestymiskuntiensa uutisiin. Paikallislehti uutisoi paikallisten asukkaiden asioista, tulevista ja menneistä tapahtumista, paikallisesta urheilusta, politiikasta, ruohonjuuritason asioista. Paikallislehden mainokset ovat paikallisia, jolloin ne saavuttavat levikkialueen asukkaat. Paikallislehdissä ilmoitusten osuus on yleensä alle puolet lehden kokonaissisällöstä ja toimituksellisen sisällön osuus yli puolet sisällöstä.

Paikallislehdellä tulee olla virallinen ja vuosittain tarkastettava levikki. Ilmaiseksi jaettavat mainoslehdet eli ilmaisjakelut eivät ole paikallislehtiä. Jotkin ilmaisjakelut voidaan laskea kuuluvaksi ns. kaupunkilehtien ryhmään. Ilmaisjakelut eivät voi käyttää itsestään paikallislehti-nimikettä, koska niillä ei ole tarkistettua levikkiä.

Suurin osa Suomen paikallislehdistä ilmestyy 1-3 kertaa viikossa, jotkut useammin (esimerkiksi Itä-Häme ja Borgåbladet). Vähintään neljä kertaa viikossa ilmestyvä sanomalehti on päivälehti.

Paikallislehtien muodostama Suomen Paikallislehtien Liitto ry liittyi Sanomalehtien Liittoon, ja liiton sisälle muodostettiin erillinen Paikallislehtineuvottelukunta. Suomessa ilmestyy 163 paikallislehteä.

Paikallislehtien päätoimittajilla on oma yhdistys, jonka nimi on Paikallislehtien Päätoimittajayhdistys ry (PPY) . Siihen hyväksytään jäseniksi tilattavien paikallislehtien päätoimittajat, joiden johtamilla lehdillä on Levikintarkastus Oy:n tarkastama virallinen levikki. Paikallislehtien yhteinen ilmoitusmyyntiyhtiö on Suomen Paikallismediat Oy , jonka paikallislehdet omistavat. 

Paikallislehdet ovat järjestäneet vuodesta 1963 alkaen Paikallislehtikilpailun. Tilasto kilpailussa menestyvistä lehdistä on saatavilla Sanomalehtien Liitosta.

Paikallislehtien Päätoimittajayhdistys PPY jakaa vuosittain 3000 euron suuruisen paikallislehdistön journalistipalkinnon, jota ovat lisäksi rahoittamassa Paikallislehtineuvottelukunta ja paikallislehtien kustantajat. Vuonna 2009 palkinnon sai Suupohjan Sanomien pitkäaikainen toimittaja Tauno Riihiluoma, vuonna 2010 Laukaa-Konnevesi-lehden päätoimittaja Arja Korpela, vuonna 2011 Jämsän Seudun toimittaja Ilkka Palmu, vuonna 2012 Loviisan Sanomien päätoimittaja Arto Henriksson.

Paikallislehtiä Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla
Sanomalehtien liitto, jäsenet
 Paikallismediat Oy, Luettelo paikallislehdistä
Paikallislehtien Päätoimittajayhdistys

Lehdistö
Buddhalainen meditaatio

Buddhalaisuudessa meditaatiolla tarkoitetaan "vaivatonta pysyttelemistä siinä, mitä on". Tämä tila on mahdollista tuoda esiin
 tyynnyttämällä mieli ja pitämällä se aloillaan (hinayana, theravada, zazen)
 lepäämällä myötätuntoisessa avaruudessa (mahayana)
 työskentelemällä kehon energiakanavien parissa ja meditoimalla buddhien valohahmoja (timanttipolku, vajrayana)
 keskittymällä paradoksaaliseen kysymykseen (zazen).

Kun näkijän, näkemisen kohteen ja näkemisprosessin erottamattomuus on katkeamaton niin meditaatiossa kuin meditaatioiden välisenä aikanakin, tällöin päämäärä eli valaistuminen (nirvana) on saavutettu.

Meditaatiotekniikoita

Hengityksen tarkkaaminen

Hengityksen tarkkaaminen, , on meditaatiotekniikka, jossa meditaation kohteena on sisään- ja uloshengitys. Hengitystä voidaan tarkkailla laskemalla tai keskittymällä hengityksen aiheuttamaan tuntemukseen.

Mettā bhāvanā

Buddhalaisen meditaation harrastajat yhdistävät usein hengityksen tarkkaamiseen mettā bhāvanā -meditaation. Paalinkielinen sana mettā () tarkoittaa kaikkialle ulottuvaa ja ehdotonta rakastavaa ystävällisyyttä. Mettā bhāvanā -meditaatiossa pyritään mettān ulottamiseen itsestä lähtien,  ensin perheeseen, sitten ystäviin ja vähitellen koko maailmaan.

Aiheesta muualla

Buddhalaisia meditaatioryhmiä Suomessa
Ohjattu buddhalainen meditaatio 

Buddhalaisuus
Meditaatio

cs:Bhávaná
th:ภาวนา
Egmont Kustannus

Egmont Kustannus Oy Ab on kustantamo, joka julkaisee sarjakuva-, lasten- ja urheilulehtiä sekä sarjakuva- ja lastenkirjoja ja puuha- ja värityskirjoja. Lasten kirja-, puuha- ja pelituotteita julkaistaan aputoiminimellä Kirjalito. Egmont Kustannus on kansainvälisen Egmont-konsernin ja Sanoma Media Finlandin puoliksi omistama yhteisyritys ja osakeyhtiö. Entinen sarjakuvajulkaisija Semic on nykyisin osa Egmontia. Egmont Kustannus lopetti suomenkielisen mangan julkaisun vuoden 2013 lopussa. Vuonna 2015 taas loppui DC Comicsin ja Vertigon sarjakuvien suomentaminen, joka siirtyi RW Kustannukselle.

Lisenssituotteet 
Egmont Kustannuksella on lisenssejä useiden yritysten kanssa, kuten Disney, Mattel ja Hasbro. Lisenssituotteina julkaistaan paitsi sarjakuvia ja lehtiä, myös kirja-, väritys- ja puuhatuotteita useista tutuista hahmoista ja brändeistä, kuten: 
 Autot 
 Barbie 
 Frozen 
 Keijut 
 Lentsikat 
 Monster High 
 Movie Star Planet 
 Muumi 
 My Little Pony 
 Nalle Puh 
 Sofia Ensimmäinen 
 Teenage Mutant Ninja Turtles 
 Tohtori Pehmola

Egmont Kustannuksen nykyisiä sarjakuva- ja lehtijulkaisuja 

 Asterix
 Bamse
 Barbie
 GOAL
 Hevoshullu 
 Hämähäkkimies
 Karvinen
 Ken Parker
 Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga
 Korkeajännitys
 LEGO
 Lucky Luke
 Muumi
 Natasha
 Nemi
 Niilo Pielinen
 Piko ja Fantasio
 Pro Hockey
 Systeri
 Systeri Plus
 Tex Willer
 Tex Willer Kronikka
 Yoko Tsuno

Aiemmin julkaistuja Egmont Kustannuksen sarjakuva, lehti- ja mangajulkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 
Egmont Kustannuksen virallinen sivusto
Egmontin Verkkokauppa
Egmont Kustannuksen sarjakuva-aiheinen blogi, Mustaa Valkoisella. Blogista löytyy kuukausittain päivitettävä julkaisukalenteri.
Egmont Kustannus Facebookissa
 Juha Sihto: Mustanaamio lähtee – 16 jää ilman työtä . Aamulehti 2.9.2010.

Suomalaiset sarjakuvakustantamot
Suomalaiset lehtitalot
Egmont
Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Lehmus

Lehmus tarkoittaa seuraavaa:

 lehmukset (Tilia), kasvisuku.

Sukunimi
Lehmus on seuraavien henkilöiden nimi:

 Antti Lehmus (k. 1938), Neuvostoliitossa toiminut suomalaissyntyinen kommunistipoliitikko
 C. L. Lehmus (1780–1863), saksalainen matemaatikko
 Heikki Lehmus (1884–1939), suomalainen toimittaja ja toimitussihteeri
 Jaakko Lehmus (1913–2006), suomalainen yritysjohtaja, Kemira Oy:n varapääjohtaja
 Joona Lehmus (s. 2002), suomalainen jääkiekkoilija
 Juho Lehmus (1858–1918), suomalainen suutari ja SDP:n kansanedustaja
 Kaarle (Kalle) Lehmus (1907–1987), suomalainen eversti
 Kyösti Lehmus (s. 1871), suomalainen latoja, runoilija ja arkkiveisujen tekijä
 Matti Lehmus (s. 1974), suomalainen yritysjohtaja
 Orvo Lehmus (1914–2007), suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos, Unilever-yhtiöiden pääjohtaja 1963–1978
 Ville Lehmus (s. 1936), suomalainen pesäpalloilija
 Väinö Lehmus (1886–1936), suomalainen koomikko, kuplettilaulaja ja elokuvanäyttelijä.
Roska

Roska on epäsiisteyttä aiheuttava tai muu asiaankuulumaton pieni esine. Roskien hylkääminen asuttuun tai asumattomaan ympäristöön muualle kuin roskille osoitetulle paikalle, esimerkiksi roskakoriin, on roskaamista. Roskat koetaan usein rumiksi, kiusallisiksi ja häiritseviksi, ja ne voidaan kokea ympäristöltään roskatun yhteisön häpeäksi. Roskattua ympäristöä voidaan pitää pilattuna ympäristönä. Muun muassa tämän vuoksi yhteiskunnat suhtautuvat roskiin kielteisesti. Ympäristön roskaaminen onkin Suomessa kielletty.

Ihmiset ovat aina roskanneet, mutta vasta muovien ja muiden hitaasti maatuvien keinotekoisten materiaalien ja massatuotannon keksimisen jälkeen roskaamisesta on tullut todellinen ongelma. Osa entisajan roskista on sitä paitsi arkeologian kannalta kiinnostavaa aineistoa. Osa nykyajan roskista maatuu erittäin hitaasti, joten jos niitä ei kerätä pois tai ne eivät peity, ne ovat ympäristöä rumentamassa jopa vuosituhannet.

Vaikutukset lehmille 
Ihmiset heittävät tölkkejä, lasipulloja ja muoviroskia teiden varsille, kuten pelloille. Pelloilla esineet voivat silppuuntua ensin heinää niitettäessä, toisen kerran, kun heinää kerätään pois pellolta ja kolmannen kerran, kun ravintoa jauhetaan rehuseokseksi. Tölkkien terävät riekaleet voivat aiheuttaa lehmille sisäistä verenvuotoa ruoansulatusjärjestelmään, minkä seurauksena voi olla kuolema.

Kaakkois-Ruotsin tuottajaliiton puheenjohtaja Lars-Ove Johansson arvioi toukokuussa 2017, että Ruotsissa joudutaan tappamaan noin 5 000 kituvaa lehmää vuodessa luontoon heitettyjen tölkkien takia. Myös Suomessa tehtiin sen jälkeen nautatilallisille kysely. 394 vastanneesta nautatilallisesta 31 % (yli 120 tilallista) kertoi lehmänsä kuolleen luontoon heitetyn tölkin vuoksi, 76 % kertoi löytäneensä tölkkejä pelloiltaan ja 58 % oli joutunut poistamaan alumiininsirpaleita rehusta. Toisaalta lehmille, joiden kuolinsyyn uskotaan tiedettävän, ei tehdä ruumiinavausta, eikä omistajan tai eläinlääkärin arvelu kuolinsyystä tavallisesti vastaa ruumiinavaajan havaintoa.

Lehmien ruoasta on Suomessa löytynyt myös jääkiekkomailan palasia, rautalankaa ja lasinsirpaleita.

Katso myös
Roska päivässä -liike

Lähteet

Jätteet
Mezen (joki)

Mezen (, ) on Vienanmereen laskeva joki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 966 kilometriä, valuma-alueen laajuus 78 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 886 kuutiometriä sekunnissa. Joki on jäässä lokakuusta toukokuun alkuun, keväällä esiintyy jääpatoja. Kevättulva osuu touko-kesäkuulle.
Mezen saa alkunsa Timanin selänteen länsiosan soista. Se virtaa ensin etelään, kääntyy sitten pohjoiseen ja lopulta luoteeseen. Joki laskee Vienanmeren Mezeninlahteen Kaninin niemimaan länsipuolella.

Virtaus on suurimmillaan touko-kesäkuussa. Mezen on liikennöintikelpoinen 201 kilometrin matkalla Vaškan suuhun (toisen lähteen mukaan 371 km), keväisin 681 kilometrin (650 km) matkalla Makar-Ibiin saakka. Joen suussa harjoitetaan kalastusta. Tärkeimmät sivujoet ovat Mezenskaja Pižma, Peza, Sula ja Vaška. Joen alajuoksu on 64-90 kilometrin etäisyydelle merenpinnan vuorovesivaihtelun piirissä. Vuorovesivaihtelu on kaikista Venäjän joista metrimääräisesti suurinta; vedenkorkeus voi muuttua jopa 7-12 metriä.

Joen varrella sijaitsevat Koslanin ja Lešukonskojen piirikeskukset. Noin 40 km joen suulta  oikealla rannalla on Mezenin kaupunki ja piirikeskus, ja vasemmalla tästä vähän alavirtaan Kamenkan kaupunkimainen taajama.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Brittain et al, 2009: Arctic rivers, Chapter 9. See section 9.8: The Mezen river (pdf)  (notendur.hi.is)

Arkangelin alueen joet
Komin tasavallan joet