joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kanadan Grand Prix 1994

Kanadan Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. kesäkuuta 1994 Circuit Gilles Villeneuve -radalla Kanadassa. Kilpailun voitti Michael Schumacher, joka johti kilpailua alusta loppuun. Voitto oli Schumacherille kauden viides. Christian Fittipaldi hylättiin alipainoisen auton takia. JJ Lehto saavutti uransa viimeiset pisteet, sillä hän nousi kuudenneksi Fittipaldin hylkäyksen jälkeen.

Radan takasuoralle oli rakennettu väliaikainen shikaani eli hidastemutka nopeuksien laskemiseksi.

Tulokset

Muuta 
Nopein kierros: Michael Schumacher 1m 28.927s
Ensimmäiset pisteet: David Coulthard

Lähteet

Formula 1 -kausi 1994
Kanadan Grand Prix
Neliraajahalvaus

Neliraajahalvaus (myös tetraplegia, vanh. kvadriplegia) on oire, jossa ihmisen kaikki neljä raajaa halvaantuvat. Neliraajahalvaus ei välttämättä ole täysi halvaus, sillä käsissä saattaa säilyä toimintaa.

Syyt
Neliraajahalvaus johtuu aivoihin tai selkäytimeen kohdistuneesta vauriosta, jonka vuoksi henkilö menettää osittain tai kokonaan kykynsä liikuttaa käsiään ja jalkojaan. Selkäydinvamman saattavat aiheuttaa muun muassa liikenteessä, urheilussa tai kotioloissa sattuneet tapaturmat mutta myös tietyt sairaudet.

Terminologia
Neliraajahalvaus tunnetaan myös nimellä tetraplegia ja kvadriplegia. Molemmat termit tarkoittavat neljän raajan halvaantumista, joskin tetraplegia on nykyään hyväksyttävämpi termi. Tetraplegia, jota käytetään yleisesti Euroopassa, on etymologisesti parempi versio, koska sekä sanat tetra että plegia ovat kreikkalaisperäisiä sanoja, kun taas sana quadra on latinalaisperäinen.

Tunnettuja neliraajahalvaantuneita
 Stephen Hawking – fyysikko, halvaantui ALS-taudin takia.
 John Callahan – pilapiirtäjä ja muusikko.
 Curtis Mayfield – soul-muusikko, laulaja ja lauluntekijä, halvaantui onnettomuudessa vuonna 1990.
 Roy Campanella – baseballin pelaaja
 Jaroslav Otevřel – jääkiekkoilija, vammautui kesken ottelun törmättyään vastustajaan.
 Chuck Close – yhdysvaltalainen taidemaalari, fotorealismin edustaja, joka halvaantui sairauden takia 48-vuotiaana.
 Kira Grünberg – itävaltalainen seiväshyppääjä
 Pekka Hyysalo – suomalainen freestylehiihtäjä
 Jari Mönkkönen – suomalainen telinevoimistelija
 Sam Sullivan – kanadalainen poliitikko, halvaantui lasketteluonnettomuudessa 19-vuotiaana.
 Christopher Reeve – näyttelijä, vammautui ratsastusonnettomuudessa.
 Ramón Sampedro – merimies ja kirjailija, vammautui sukellusonnettomuudessa. Oscar-palkitun elokuvan Meri sisälläni keskeinen hahmo.
 Frank Williams - englantilainen  Williams  Formula 1-tallin perustaja ja tallipäällikkö
 Ahmad Yasin – Israelin salamurhaama Hamasin perustaja ja hengellinen johtaja.

Katso myös
 Toispuolihalvaus
 Alaraajahalvaus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Terveyskirjasto - Selkäydinvamma 

CP-oireyhtymä ja muut halvausoireyhtymät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jo-Anne Knowles

Jo-Anne Knowles (s. 1971 Oldham) on englantilainen näyttelijä. Tällä hetkellä hän näyttelee Mia Perrya televisiosarjassa The Bill. Aiemmin hän on esiintynyt muun muassa sarjoissa Emmerdale ja Holby Cityn sairaala. Kymppikerhossa (2003–2005) hän oli Janis Steelen roolissa. Hän on myös näytellyt Mina Van Helsingin roolia  nuortensarjassa Teinidracula (2007–2008).

Aiheesta muualla 

 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Vääpelin kauhu

Vääpelin kauhu on Esko Töyrin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1957. Se jäi kuvaajana pääasiallisen uransa tehneen Töyrin viimeiseksi ohjaukseksi.

Elokuvan on tuottanut Fennada-Filmi, ja se kuuluu yhtiön vuosina 1952–1958 tuottamaan seitsemän sotilasfarssin sarjaan. Spede on siinä yhdessä ensimmäisistä rooleistaan.

Juoni 
Teknikko Olavi Kaukonen saa yllättäen palvelukseenastumismääräyksen, jonka olisi kuulunut saada insinööri Kautonen. Kautoselta on jäänyt varusmiespalvelus suorittamatta, mutta Kaukonen vanhana sotaveteraanina ihmettelee, miksi hän on saanut kutsun. Hän lähtee kasarmille selvittämään asiaa. Samaan saapumiserään on sattunut myös "pärinäpoikia", joita kantahenkilökunta katselee tyytymättömänä, mutta toteaa heidänkin väessä oppivan tavoille.

Jatkossa edetään tuttujen sotilasfarssien kaavojen mukaan, ja juoneen on lisätty Kaukosen ja Liisan välille annos romantiikkaa. Välillä esitetään ajan henkeen kuuluvaa rock-musiikkia. Kaukosen poistuttua luvatta yksiköstään oikea Kautonen haetaan kotoaan varuskuntaan ja sekaannus selvitetään. Kaukonen kertoo olevansa sotaveteraani ja kertoo terveisensä Itä-Karjalasta. Muiden alokkaiden jäädessä suorittamaan palvelustaan Kaukonen lähtee kotimatkalle.

Arviot
Vaikka aikalaisarvioissa alkoi jo olla kyllästymistä sotilasfarsseihin, saa tämä elokuva kiitostakin, ja sitä jopa pidettiin siihenastisista sotilasfarsseista parhaana. Kaikki eivät pitäneet siitä, esimerkiksi Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) luonnehtii: "Kevyt kuin valtion kukkaro ja suruton kuin poliitikon omatunto."

Erään myöhemmän kriitikon mukaan elokuvassa on avointa asennekasvatusta. Toinen näkee siinä tarkasteltavan sodan käyneen sukupolven ja elokuvan tekoajan nykynuorison välistä kuilua, mutta kriitikko katsoo, että yhteiskunnallinen ajattelu ei yllä pitkälle. Hauskimpana kohtauksena pidetään jaksoa, jossa tanssitaan rokkia.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena: Vääpelin kauhu

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1957 suomalaiset elokuvat
Sotilasfarssit
Esko Töyrin ohjaamat elokuvat
Viitatiainen

Viitatiainen (Poecile palustris) on pieni tiaisiin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Viitatiaisen pituus on 12–13 cm ja paino 11–12 g. Se muistuttaa suuresti hömötiaista. Siiven päällä ei kuitenkaan erotu vaaleaa panelia, ja viitatiaisen päälaki on kiiltävänmusta, kun hömötiaisella se on himmeänmusta. Ääni on erilainen: iskevä ”pitsjä” tai pitempi tiititys. Myös laulu poikkeaa hömötiaisen laulusta. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Euroopan vanhin rengastettu viitatiainen on ollut ruotsalainen, vähintään 11 vuoden 11 kuukauden ikäinen yksilö.

Esiintyminen 
Pesii suurimmassa osassa Eurooppaa, Irlantia, Islantia, Portugalia, Suomea ja pääosaa Espanjasta lukuun ottamatta. Toinen alalaji pesii Kaukoidässä. Euroopan kanta on 6,1–12 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Tavataan Suomessa nykyisin vuosittain, mutta ei pesi ainakaan säännöllisesti. Pesii melko yleisenä jo Virossa ja Etelä-Ruotsissa.

Elinympäristö 
Kosteat lehti- ja sekametsät, soiden reunat, puutarhat ja puistot.

Lisääntyminen 

Pesä on kolossa tai pöntössä. Munia on tavallisesti 7–9. Naaras hautoo noin 13 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 17–18 päivän ikäisinä.

Ravinto 
Kesällä pääasiassa hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Muina vuodenaikoina myös erilaiset siemenet, marjat ja hedelmät. Kerää ahkerasti talvivarastoja.

Lähteet 

Tiaiset
Transworld Skateboarding

Transworld Skateboarding (TWS) on yhdysvaltalainen rullalautailun erikoislehti. Se ilmestyy kerran kuussa. Transworld Skateboarding sisältää artikkeleita, matkareportaaseja, kuvia, haastatteluja, kilpailuja, alan mainoksia ja muuta materiaalia.

Aiheesta muualla
 Lehden kotisivut

Rullalautailu
Yhdysvaltalaiset aikakauslehdet
Lashinda Demus

Lashinda Demus (s. 10. maaliskuuta 1983 Inglewood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija.

Demus voitti Pan-Amerikan alle 20-vuotiaiden mestaruuden 1999. Vuonna 2002 hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 400 metrin aidoissa Kingstonissa ajalla 54,70. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltain nuorten mestaruuden ja NCAA-mestaruuden. Hän osallistui 2004 Ateenan olympialaisiin, mutta karsiutui välierissä ajallaan 54,32. Vuonna 2005 Demus voitti maansa mestaruuden ja MM-hopeaa Helsingin MM-kisoissa ajalla 53,27. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän juoksi ensimmäiseksi. Hän voitti maansa mestaruuden ja IAAF:n yleisurheilufinaalin myös vuonna 2006. Saman vuoden yleisurheilun maailmancupissa hän oli toinen.

Demus voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2009. Berliinin MM-kilpailuissa hän sai hopeaa ajalla 52,96. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi kolmannen osuuden Yhdysvaltojen voittaessa maailmanmestaruuden ajalla 3.17,83. Hän voitti kotimaansa mestaruuden jälleen 2011. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Demus voitti maailmanmestaruuden 400 metrin aitajuoksussa Yhdysvaltain ennätyksellä ja kautta aikain kolmanneksi parhaalla ajalla 52,47.

Demus voitti 400 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen olympiakarsinnoissa 2012. Lontoon olympialaisissa hän sai hopeaa ajalla 52,77. Moskovan maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Demus saavutti pronssia 400 metrin aitajuoksussa ajalla 54,27.

Henkilökohtaiset ennätykset
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
 100 metrin juoksu: 11,61 (2013)
 200 metrin juoksu: 23,35 (2008)
 400 metrin juoksu: 51,09 (2010)
 800 metrin juoksu: 2.07,49 (2012)
 100 metrin aitajuoksu: 12,96 (2011)
 400 metrin aitajuoksu: 52,47 (2011)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Pallopeli

Pallopeli on urheilupeli, jossa pelivälineenä käytetään palloa. Jotkin pelit kuten jääkiekko ja sulkapallo lasketaan yleensä myös kuuluviksi pallopeleihin, vaikkei niitä pelata pallon muotoisella pelivälineellä. Pelaajia voi olla kaksi tai useampia; usein pelissä on kaksi toisiaan vastaan pelaavaa joukkuetta.

Pelejä voidaan ryhmitellä invaasio-/maalipeleihin (koripallo, jalkapallo), verkko- ja seinäpeleihin (padel, tennis, squash), lyönti- ja kotiutuspeleihin (baseball, pesäpallo) sekä tarkkuspeleihin (golf, keilailu).

Pelit voidaan luokitella myös pelivälineen ja toimintatavan mukaan seuraavasti:
 pelit, joissa pallo pitää saada toisen joukkueen suojaamaan maaliin (esimerkiksi jalkapallo, koripallo, käsipallo, vesipallo)
 mailapelit, joissa palloa lyödään mailalla (baseball, pesäpallo, golf)
 pelit, joissa palloa lyödään verkon yli sääntöjen mukaan ja pisteitä saa, kun vastustaja joutuu rikkomaan sääntöjä (pöytätennis, tennis, padel, lentopallo)
 pelit, joissa pallon on osuttava kohteeseen (keilaus, kriketti, polttopallo)

Suosittuja pallopelejä ympäri maailmaa
Baseball 
Koripallo
Biljardi
Boccia
Bossaball 
Footbag 
Golf
Haavipallo
Hurling – irlantilainen nurmipallo
Jalkapallo
Amerikkalainen jalkapallo
Australialainen jalkapallo
Kelttiläinen jalkapallo
Rugby
Jongleeraus
Jääkiekko 
Jääpallo
Kanoottipoolo
Keilailu
Koripallo
Kriketti
Kroketti
Käsipallo
Lentopallo 
Rantalentopallo (Beach volley)
Maahockey
Mesoamerikkalainen pallopeli 
Nurmikeilailu
Padel
Pelota
Petankki
Pickleball
Poolo 
Polttopallo
Pöytätennis
Rullaluistinhockey
Salibandy
Shinty 
Squash 
Sulkapallo
Tennis
Rantatennis (Beach tennis)
Uppopallo
Verkkopallo
Vesipallo

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Lucky Luciano

Charles “Lucky“ Luciano (alun p. Salvatore Lucania) (24. marraskuuta 1897 Lercara Friddi, Sisilia, Italia – 26. tammikuuta 1962 Napoli, Italia) oli merkittävä amerikanitalialainen gangsteri ja mafioso. Sisilialaissyntyinen Luciano muutti lapsena perheensä kanssa New Yorkiin, Lower East Siden naapurustoon, missä hän ajautui rikollisille teille jo nuorena. Lucianoa pidetään yhtenä järjestäytyneen rikollisuuden isänä ja toisen maailmansodan jälkeisen massiivisen heroiinin salakuljetuksen lisääntymisen organisoijana. FBI vapautti Lucianon vankilasta 1943, jotta tämä käyttäisi suhteitaan Sisiliassa vastarinnan luomiseen saksalaisia vastaan liittoutuneiden suunnitellessa maihinnousua. Tämä onnistuikin, mutta hintana oli mafian vaikutusvallan kasvu koko Italiassa sodan jälkeen. Mussolinin fasistinen poliisi oli poikkeuslakien nojalla onnistunut melkein tuhoamaan ensimmäistä kertaa Italian historian aikana koko mafian.

Luciano karkotettiin kotimaahansa Italiaan 1946 ja hän kuoli sydänkohtaukseen Napolin lentokentällä 1962.

Lähteet

Amerikanitalialaiset mafiosot
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tim Allen

Tim Allen (oikealta nimeltään Timothy Alan Dick) (s. 13. kesäkuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten tilannekomediasarjasta Koti kuntoon sekä roolistaan Toy Story -elokuvissa.

Tim Allen oli vain 11-vuotias, kun hänen isänsä Gerald M. Dick kuoli auto-onnettomuudessa. Kaksi vuotta myöhemmin hänen äitinsä Martha Katherine meni uusiin naimisiin entisen kouluihastuksensa kanssa ja Tim muutti viiden sisaruksensa kanssa Denveristä Michiganin Birminghamiin. Uusioperheessä oli yhteensä yhdeksän lasta. Allen kävi Ernest W. Seaholmin high schoolin Birminghamissa ja opiskeli sitten Länsi-Michiganin yliopistossa Kalamazoossa. 

Vuonna 1978 Allen jäi kiinni huumeiden, muun muassa kokaiinin myymisestä. Vuotta myöhemmin hänet pidätettiin uudelleen suuren kokaiinierän hallussapidosta ja tuomittiin vähintään kolmen ja enintään seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen suostuttuaan ilmiantamaan 21 liikekumppaniaan välttääkseen elinkautisen tuomion. Hän pääsi vankilasta ehdonalaiseen 28 kuukauden jälkeen. Vapauduttuaan Allen aloitti standup-koomikon uran.

Vuonna 1997 Allen pidätettiin rattijuopumuksen vuoksi. Hän on myös pidätetty kokaiinin hallussapidosta 1987.

Tim oli naimisissa Laura Deibelin kanssa vuodesta 1984 vuoteen 2003. Vuonna 1989 he saivat tyttären, Katherinen. 

Vuonna 2006 Allen meni naimisiin näyttelijätär Jane Hajdukin kanssa, seurusteltuaan ensin viisi vuotta.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat 
 Koti kuntoon (1991–1999) - Tim Taylor

Kirjat 
Don't Stand Too Close to a Naked Man (1994) - ISBN 0-7868-7988-2
I'm Not Really Here  (1996) - ISBN 0-7868-6257-2

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Tim Allenin virallinen sivusto

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Annie-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Neckarsulm

Neckarsulm on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Heilbronnin piirikunnassa. Lähin suurkaupunki on Stuttgart, ja Neckarsulm muodostaa Heilbronnin kanssa kaksoiskaupungin. Neckarsulm sijaitsee Neckar- ja Sulmjokien yhtymäkohdassa. Kaupungissa on arviolta 26 492 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 24,9 neliökilometriä.

Neckarsulmin suurimpia työnantajia ovat Audille kuuluva NSU:n autotehdas sekä Audin alumiinituotanto. Kauppaketju Lidlin pääkonttori sijaitsee kaupungissa.

Neckarsulmilla on ystävyyskaupunkeja Ranskassa (Carmaux), Italiassa (Bordighera), Sveitsissä (Grenchen), Saksassa (Zschopau) ja Unkarissa (Budakeszi).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin internetsivut
 Neckarsulmin museo

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Mika Kujala

Mika Jussi Kujala (s. 22. maaliskuuta 1960 Forssa) on suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa 18-vuotiaana Tammelan Rauhaniemen kesäteatterissa. Hän on ollut kiinnitettynä Turun Kaupunginteatteriin vuodesta 1991, jolloin kiinnityksen sai myös vaimo Riitta Salminen. Aikaisemmin Kujala on ollut kiinnitettynä myös Tampereen Teatterissa ja Hämeenlinnan kaupunginteatterissa.

Kujala on palkittu työstään näyttelijänä Naamio-reliefillä ja Turun kaupungin vuoden taidepalkinnolla vuonna 2006. Kujalalla on kolme lasta.

Rooleja

Teatterirooleja 
Sven (Hääkeikka)
Pastori T.Lawrence Shannon (Liskojen yö)
Mestari Kirsikka, Kissa, Pieni mies, Signor Tenore de Cantabilis (Sirkus Pinokkio)
Aatu (Föribeat)
Wittgenstein (Einstein, Weinstein, Wittgenstein)
Kuolema (Elisabeth)
Mika (Konkurssisirkus)
Charley (Kauppamatkustajan kuolema)
Ertsi (Pyhä keikka)
Myyrä (Kaislikossa suhisee)
Balthazar/Juudas/Barabbas/Luukas (Stand up, Jesus!)
Tuhkimon prinssi, susi (Pimeä metsä)
Oscar Lindquist (Sweet Charity)
Lordi Evelyn Oakleigh (Yli Atlantin)
Peter Pan (Peter Pan)
Seremoniamestari (Cabaret)
Brick (Kissa kuumalla katolla)
Hlestakov (Reviisori)

Televisiorooleja 
Valtapeliä Elokuussa 1940 (Adjutantti Slöör)
Lämminveriset (Kristian Meriläinen)
Hovimäki (Gustaf Wilhelm Finnberg)

Ohjaukset 
Emmauksen tiellä (Rauhaniemen kesäteatteri)
Onnen maa (Rauhaniemen kesäteatteri)
Pikku Pietarin Piha (Rauhaniemen kesäteatteri)
Simpauttaja (Kaarina-Teatteri)

Lähteet

Aiheesta muualla
Turun kaupunginteatteri

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Zune

Zune oli Microsoftin digitaalisen musiikin brändi. Tuoteperhe sai alkunsa marraskuussa 2006 julkaistun musiikkisoittimen myötä.
Lokakuussa 2011 Microsoft ilmoitti lopettavansa kannettavien musiikkisoitinten valmistuksen ja markkinoinnin.
Myöhemmin brändillä tunnettiin musiikin latauspalvelu Zune Marketplace, josta voi ostaa musiikkia Microsoft Kin ja Windows Phone -puhelimiin sekä Xbox 360 -pelikonsolille. PC-koneissa sitä voi käyttää Zune Software -ohjelmiston avulla.

Microsoft tarjosi Zunen omistajille Zune Pass ja Zune Marketplace -tilauspalveluita, jotka sisältävät miljoonia ladattavia musiikkikappaleita. Microsoftin pistejärjestelmällä toimivasta Zune Marketplace -palvelusta mediatoistimen omistaja voi ladata yksittäisiä kappaleita 79 pisteen hintaan. Yhdelle kappaleelle tulee näin hintaa 0,99 dollarin verran.
Vaihtoehtoisesti Zunen omistaja voi tilata Zune Pass -palvelun 14,99 dollarin kuukausihintaan, josta voi ladata rajattomasti haluamiaan kappaleita. Tällöin käyttäjä ei kuitenkaan omista itse kappaleita eikä niitä voi polttaa esimerkiksi cd-levylle. Mikäli Zunen omistaja lopettaa palvelun tilauksen ei kappaleita pysty sen jälkeen enää toistamaan.

Ensimmäisen sukupolven Zune-laitteessa oli joitain sosiaalisia ominaisuuksia, kuten mahdollisuus jakaa kappale toiselle käyttäjälle langattomasti. Kappale toimi tämän jälkeen kolmen päivän ajan.
Kolmannen sukupolven soittimissa oli mahdollisuus ladata ja pelata XNA Frameworkille tehtyä pelejä.

Zune-palvelun musiikkikauppa on suljettu 2015.
Sen jatkajaksi tuli Groove Music -palvelu, joka lakkautettiin 1. tammikuuta 2018.

Ensimmäisen laitteen tekniset tiedot ja ominaisuudet
Mitat: 11,2 × 6,1 × 1,4 cm
Paino: 158,8 grammaa
802.11b/g sisäänrakennettu langaton yhteys
30 gigatavun kiintolevy
Kolmen tuuman 320×240 resoluutioinen (QVGA) nestekidenäyttö
Tukee videoita aina 640×480 resoluutioon asti
FM-radio, valittavissa kolme taajuusaluetta: Pohj. Amerikka, Eurooppa, Japani
Tuetut mediaformaatit: H.264, MP3, WMA, WMV, MPEG4, JPEG ja AAC
Akkukesto langaton yhteys kytkettynä pois päältä: 14 tuntia musiikkia toistettaessa, 4 tuntia videoita tai kuvia toistettaessa
Latausaika: 3 tuntia; 2 tuntia 90 % täyttöasteelle
Värivaihtoehdot: musta, vaaleanpunainen, ruskea ja valkoinen
Käyttäjät voivat vaihtaa joitain musiikkikappaleita tietyin rajoituksin keskenään sisäänrakennetun langattoman yhteyden kautta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Zunen virallinen sivu

Viihde-elektroniikka
Wi-Fi-laitteet
Microsoft
Partavaahto

Partavaahto on parranajossa käytetty aine, joka pehmentää partaa helpottamalla veden imeytymistä partakarvoihin. Ainetta käytetään partahöylän ja partaveitsen kanssa. Vaahto suojaa ihoa ärsyyntymiseltä ja toimii voiteluaineena, mikä suojaa myös parranajoon käytettyä terää tylstymiseltä. Aine voi sisältää ihoa hoitavia ja kosteuttavia ainesosia. Nämä ainesosat edistävät ihon palautumista parranajosta, ja ne ovat erityisen hyödyllisiä herkälle iholle. 

Partavaahtoa myydään yleensä suihkepullossa, johon se on pakattu geelinä tai nesteenä, joka vaahtoutuu joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Partavaahto voidaan myös valmistaa vaahdottamalla se partasudin avulla joko partasaippuasta tai helpommin vaahtoutuvasta partavoiteesta. Vaahto sisältää usein parfyymejä, jotta sen käyttö olisi miellyttävämpää.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Guide to Shaving Rash 
Razor Burn Prevention & Treatment
How to Get That Perfect Shave

Parranajo
Partavesi

Partavesi eli after-shave on kasvovettä, jota levitetään iholle parranajon jälkeen. Partaveden parfyymi antaa tuoksun, joka kestää yleensä useita tunteja. Partavesi myös rauhoittaa ja desinfioi ihoa parranajon jälkeen. Lisäksi arvellaan, että ihon pintaan parranajon jälkeen jäävä lyhyt karhea karva pehmenee partaveden avulla.

Partavedet sisältävät yleensä alkoholia vaikuttavana aineena, mutta on olemassa myös alkoholittomia partavesiä.

Partavesien tyypillinen pakkauskoko on noin desilitra. Suurempien pakkausten tehoaineet ja parfyymit väljähtyvät varsinkin halvemmissa partavesissä kuukausien kuluessa.

Partavesien tuotemerkkejä ovat esimerkiksi Tabac, Axe, Old Spice, Kouros, Global Gillette, Crabtree & Evelyn ja Brut. Edullisista partavesistä tunnetuimpia on Mennen.

Parranajo
Kosmetiikka
Partahöylä

Partahöylä on parranajoväline, jolla parran leikkaus suoritetaan käsin höyläysperiaatteella. Partahöylässä ihon ja terän välissä on suojus, joka vähentää haavautumista ja tekee parranajosta helpompaa verrattuna partaveitsen käyttöön. Partahöyliä on olemassa sekä kertakäyttöisiä että vaihtoteräisiä. Teriä on yleensä yhdestä kolmeen, mutta nykyään myös neljä- ja viisiteräiset höylät ovat yleisiä.

Höylällä partaa ajettaessa käytetään partavaahtoa, joka pehmentää partaa sekä parantaa terän liukumista estäen ihon ärsyyntymistä ja haavautumista. Ajon jälkeen ajetulle alueelle levitetään yleensä partavettä tai balsamia, jotta iho ei ärsyynny.

Partaa voidaan leikata myös partakoneella ja partaveitsellä.

Historia 

Höylätyyppisen parranajovälineen patentoi ensimmäisenä englantilainen keksijä William Henson vuonna 1847. Kyseinen patentti kuvailee kampamaisen suojuksen joka voidaan kiinnittää sekä partaveitseen että kuokkaa muistuttavaan pieneen välineeseen johon on kiinnitetty sopivassa leikkauskulmassa oleva terä. Vuonna 1876 yhdysvaltalaiset veljekset Frederick ja Otto Kampfe patentoivat Star-nimisen partahöylän, joka erosi sitä edeltäneistä höylistä lisäämällä terän lähelle syvennyksen johon saippua ja leikatut partakarvat kerääntyivät ajon aikana. Omintakeista oli myös koveraksi hiottu terä, joka kiinnitettiin paikalleen kahdella salpamaisella nipistinmekanismilla. Tästä tuli yksiteräisten höylien de facto -standardi noin 40:n vuoden ajaksi. Käytännössä terä oli lyhyt pätkä partaveistä joka piti ennen käyttöä kiinnittää erityiseen telineeseen, teroittaa nahkavyön avulla ja lähettää välillä ammattimiehen hiottavaksi.

Yhdysvaltalainen kauppamatkustaja King Camp Gillette patentoi kaksipuolisia, kertakäyttöisiä teriä käyttävän partahöylän vuonna 1901. Keksintö menestyi varsin hyvin ja vuoteen 1906 mennessä Gilletten perustama yhtiö The Gillette Company myi partahöyliä 300 000 kappaletta vuodessa. Yhdysvaltain markkinajohtajaksi Gillette päätyi kuitenkin vasta ensimmäisen maailmansodan aikana: vuonna 1918 Yhdysvaltain asevoimat päätti jakaa kaikille varusmiehille Gilletten valmistamat parranajovälineet. Sodan päätyttyä tämä loi suuren kysynnän partaterille Gilletten partahöylään tottuneiden sotilaiden kotouduttua.

Partaterät valmistettiin enimmäkseen hiiliteräksestä kunnes Wilkinson Sword toi vuonna 1962 markkinoille ensimmäisen ruostumattomasta teräksestä valmistetun partaterän. Käyttäjien mukaan Wilkinsonin terät pysyivät käyttökelpoisina kolme kertaa pidempään kuin hiiliteräksestä valmistetut terät. Gillette – joka oli jo aiemmin kehittänyt ja patentoinut menetelmän partaterien valmistamiseen ruostumattomasta teräksestä – viivytteli parempien terien tuomista markkinoille koska hiiliteräksiset terät kuluivat nopeammin ja tuottivat yhtiölle näin enemmän voittoa, mutta päätyi kuitenkin tuomaan oman ruostumattomasta teräksestä valmistetun partateränsä myyntiin noin vuosi Wilkinsonin jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Parranajajat.fi, suomalainen parranajosivusto

 

Parranajo
Sykes–Picot-sopimus

Sykes–Picot-sopimus oli Britannian ja Ranskan vuonna 1916 solmima salainen etupiirisopimus. Ensimmäisen maailmansodan aikana solmitussa sopimuksessa sovittiin Britanniaa ja Ranskaan vastaan taistelevalta Osmanien valtakunnalta vallattavien alueiden jakamisesta etupiireihin. Sopimuksessa luettiin Libanon ja Syyria kuuluviksi Ranskan etupiiriin, kun taas Irak ja Palestiina kuuluivat Britannialle. Sopimuksen mukaiset etupiirit toteutuivat Britannian ja Ranskan edustamien ympärysvaltojen voitettua sodan ja Kansainliiton vahvistaessa vuonna 1922 maiden mandaatit alueisiin.

Sopimus esitettiin myös ympärysvaltoihin kuuluvalle Venäjän keisarikunnalle. Lokakuun vallankumouksen seurauksena Venäjällä valtaan nousseet bolševikit kuitenkin julkaisivat salaiseksi tarkoitetun sopimuksen 1917.

Sopimuksen neuvottelivat ja allekirjoittivat ranskalainen diplomaatti François Georges-Picot ja brittiläinen Mark Sykes 1916.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ensimmäinen maailmansota
1916
Israelin historia
Palestiinan historia‎
Irakin historia
Libanonin historia
Syyrian historia
Turkin historia
Höylä

Höylä on kone tai käsityökalu, jolla tehdään lastuavaa työstöä. Höylän osia ovat terä, murtolevy, kita ja kiila. Teriä on yksi tai useampi, ja ne irrottavat kappaleen pinnasta lastua. Terän laskeminen ja nostaminen vaikuttaa lastujen paksuuteen. Murtolevyn etäisyyttä terästä säätämällä voidaan valita murtuuko lastu nopeammin vai myöhemmin, puulajin kovuudesta riippuen. Kiilalla säädetään höylänterää ja murtolevyä kidassa. . Makita kehitti ensimmäisenä vuonna 1958 sarjatuotantona käsisähköhöyliä. 

Höyläystä käytetään pintojen viimeistelytekniikkana, kappaleen ohentamisessa, pintakerroksen poistossa ja jopa kappaleen muotoiluissa. Tunnetuimpia höylän käyttökohteita on puuntyöstö. Puuntyöstössä höylääminen vaatii vähemmän energiaa kuin hiominen, koska kappaletta voidaan työstää hajottamatta sitä karkeaksi tai hienoksi puruksi.

Metalleja, esimerkiksi alumiinia tai terästä, voidaan höylätä pikateräs- ja kovametalliterillä. 

Kava ja koveli ovat erityismallisia käsihöyliä puuntyöstöön. Kavahöylää käytetään koverien pintojen tai kourujen höyläämiseen, kovelilla tehdään V-uraa.

Katso myös
 Valmistustekniikka
 Partahöylä
 Puuntyöstö
 Joseph Whitworth
 Juustohöylä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puuntyöstötyökalut
Rakennustyökalut

es:Guillame
Seinäjoen vapaaseurakunta

Seinäjoen Vapaaseurakunta on Suomen vapaakirkon jäsenseurakunta, joka toimii Seinäjoella ja sen ympäristössä.

Historia 
1890-luvun alkupuolella piti vapaakirkollinen saarnaaja Fredrik Nyreen hengellisiä kokouksia Seinäjoen asemanseudulla kaasumestari Buurin keittiössä. Muutama vuosi myöhemmin pidettiin samanlaisia kokouksia ruotsiksi ruotsinkielisellä koululla. Tuolloin puhujina olivat Alex Hällis ja A. Hector. Hällisin toiminnan vaikutuksesta tuli vuonna 1903 uskoon postinhoitaja Hildur Petterson. Samoihin aikoihin Seinäjoelle tulivat evankelistat Hanna Hoffren ja Julia Koskela. 17. maaliskuuta 1907 kahdeksan naista perusti Seinäjoen postitalolla Seinäjoen vapaaseurakunnan. Nämä valitsivat joukostaan seurakunnan johtajaksi Hildur Pettersonin.

Jo aiemmin, vuonna 1906, oli alettu suunnitella oman rukoushuoneen hankkimista. Pääasiassa rautatieläisten omistama "Torfvan" -yhtiö lahjoitti seurakunnalle tontin. 7. maaliskuuta 1908 vihittiin käyttöön seurakunnan ensimmäinen rukoushuone. Sen yläkerrassa oli tilat vierailevien saarnaajien yöpymiseen. Vuodesta 1916 lähtien alkoivat seurakunnalle levottomat ja vaikeat ajat, jolloin rukoushuone jouduttiin milloin vuokraamaan, milloin luovuttamaan rautatieläisten lukusaliksi, ruotsinkieliseksi kansakouluksi tai sotilaiden majoituspaikaksi. Sotilaiden jäljiltä rukoushuone oli huonossa kunnossa ja se vuokrattiin myöhemmin Vaasan pelastusarmeijalle. Tuolloin seurakunta itse kokoontui yhteiskoululla ja yhdessä Törnävän kartanon huoneessa. Vuonna 1936 vanha rukoushuone kunnostettiin ja sen kylkeen rakennettiin varsinainen kirkkosali. Tämän jälkeen rukoushuone oli käytössä 1960-luvun alkuun saakka. 12. toukokuuta 1963 vihittiin käyttöön nykyinen, arkkitehti Touko Saaren suunnittelema kirkkorakennus.

Toiminta 
Seinäjoen Vapaaseurakuntaan kuuluu useita satoja jäseniä. Seurakunnan johtavana pastorina toimii Ari Urhonen, nuorisotyöntekijänä Juha-Pekka Niemelä, seurakuntatyöntekijänä Jonna Mäntylä, lapsityöntekijänä Terhi Pernaa, vanhimmiston puheenjohtajana Kati Nummensalo ja toimistotyöntekijänä Jarno Halonen. Seurakunnan toimintaan kuuluu mm. rukouskokouksia, jumalanpalveluksia, lapsi- ja nuorisotyötä, partiotoimintaa sekä nuorille aikuisille ja muille ryhmille suunnattua toimintaa. Seurakunta avustaa Radio Deitä. Seinäjoen vapaaseurakunnalla on ystävyysseurakuntatoimintaa Israelissa sijaitsevan seurakunnan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seurakunnan sivu
Suomen Vapaakirkon kotisivu

Suomen vapaaseurakunnat
Seinäjoen seurakunnat
Kauklahden Pyrintö

Kauklahden Pyrintö eli KaPy on Kauklahden kaupunginosasta kotoisin oleva Espoon vanhin urheiluseura, joka nykyisin on keskittynyt juniorijalkapalloilun edistämiseen alueella. Seura on perustettu vuonna 1914 ja sen historiaan kuuluvat niin paikallinen lasitehdas, yleisurheilu kuin voimailulajit. Seura on erittäin aktiivinen pienseura.

Seuran alkuperäinen nimi oli ”Köklaksin Työväenyhdistys Rannikon voimistelu- ja urheiluseura Pyrintö”, paikkakunnan vielä silloisen ruotsinkielisen nimen mukaisesti. Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton jäseneksi seura liittyi elokuun 14. päivänä 1914 Helsingin piirin kautta. Seuran toiminta jatkui vilkkaana vuosikymmenen loppuun saakka, kunnes sisällissota keskeytti toiminnan useammaksi vuodeksi. Toiminta virittäytyi uudelleen käyntiin vuonna 1924.

30-luvulla tuli seuran toimintaan uusina lajeina nyrkkeily ja pesäpallo. Seuran juoksijat menestyivät hyvin piirin murtomaajuoksukilpailussa. He toivat sieltä useita piirin mestaruuksia. Voitokkaimpia henkilöitä olivat Matti ja Viljo Mentonen, Otto Lappalainen ja Eino Jokirinne.

Sota keskeytti seuran toiminnan 1939. Uusin voimin aloittamista yritettiin vuonna 1941 mutta jatkosodan vuoksi toiminta katkesi jälleen muutamaksi vuodeksi. Toiminta aloitettiin jälleen vuonna 1945 pesäpalloilun, yleisurheilun ja hiihdon parissa. 

Lasitehtaan toiminnan loputtua vuonna 1952 menetettiin mainiot toiminta- ja harjoitustilat. Toiminta siirtyi takaisin Rannikon tiloihin. Lisäksi suurin osa seuran parhaista toimihenkilöistä muutti pois paikkakunnalta. Kauklahden uusi kansakoulu valmistui vuonna 1958. Sieltä saatiin harjoitustiloja voimistelua ja lentopalloa varten.

Seuran painonnostajat saavuttivat piiriennätyksiä ja piirimestaruuksia kertyi vuonna 1957 kolmessa sarjassa ja 1958 kahdessa sarjassa. 

1960-luvun alkupuolella seurassa oli noin 230 jäsentä ja nuorten toiminta-aktiviteetti oli suuri. Jalkapalloilu otettiin nuorten ohjelmaan vuonna 1962. Seuran nuorten tyttöjen toiminta keskittyi voimisteluun, palloiluun ja ohjelmaharjoitteluun. 

1970-luvun alku oli toiminnan osalta vaimentaa mutta vilkastui muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen. Siirryttäessä 1980-luvulle seuran toiminta painottui yhä enemmän yksilölajeista joukkuelajeihin. Toiminta keskittyi lento- ja jalkapalloon sekä myös jääkiekkoon, joka tuli mukaan seuran toimintaan vuosikymmenen alkupuolella.

Seuran toiminnan elvyttämiseksi alettiin kartoittamaan mahdollisuuksia junioritoiminnan kehittämiseen. Paikkakunnalla toimineen toisen urheiluseuran Espoon Ankkurien toiminnan sulautuessa seuran toimintaan oli tilaisuus lähteä viemään eteenpäin juniorijalkapalloilua Kauklahdessa. 

Vuonna 1994 Kauklahden Pyrintö sai ainoana espoolaisena seurana oman kentän Räävelintielle. Siitä alkoi seuran uusi aktiivisuuden uusi nousu kohti nykyistä toimintaa. Tällä hetkellä seurassa on jo n. 400 lisensoitua juniorijalkapalloilijaa ja kokonaisjäsenmäärä on huomattavasti isompi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kauklahden Pyrintö (kapyfutis.net)

Suomalaiset jalkapalloseurat
Espoolaiset urheiluseurat
Kauklahti
Vuonna 1914 perustetut urheiluseurat
Steroidit

Steroidit ovat nelirenkaiseen sykliseen hiiliketjuun perustuvia yhdisteitä, jotka liukoisuusominaisuuksiensa puolesta luetaan lipideihin. Kemiallisen rakenteensa vuoksi se eroaa huomattavasti rasvahappojen ja glyserolin estereistä, jotka ovat toinen keskeinen biokemiallinen lipidiryhmä. Steroidihormoneiksi kutsutaan steroideja, jotka toimivat myös hormoneina.

Toisin kuin peptidihormoneja, steroidihormoneja ei varastoida solussa varastorakkuloihin. Rasvaliukoisina steroidihormonit kulkeutuvat vapaasti solukalvon lävitse verenkiertoon. Verenkierrossa ne tyypillisesti sitouvat kuljetusproteiineihin. Verenkierrosta ne siirtyvät sisään kohdesoluihin niin ikään vapaasti solukalvon lävitse sitoutuakseen solunsisäiseen reseptoriin solulimassa tai solun tumassa ja vaikuttavat sitä kautta geenien ilmentymiseen.

Steroidihormoneilla on hitaasti ilmenevien geenien transkriptiovaikutuksen lisäksi nopeasti, jopa muutamassa minuutissa, ilmeneviä vaikutuksia.

Tärkeimpiä steroideja 
Steroideja on sekä luonnollisia että synteettisiä ja ne voidaan jakaa eri ryhmiin.

ergosterolit kuten kolesteroli ja D-vitamiinin tapaiset aineet
kortikosteroidit, jotka ovat nimensä perusteella lisämunuaisen kuorikerroksen eli korteksin hormoneita
mineralokortikoidit kuten aldosteroni vaikuttavat elimistön elektrolyytti- ja nestetasapainoon
glukokortikoidit kuten kortisoli vaikuttavat hiilihydraattiaineenvaihduntaan, immuunijärjestelmään ja tulehdusreaktioon 
sukupuolisteroidit, joita erittyy sukuelimien soluista, vähäisemmässä määrin myös lisämunuaisesta
estrogeenit ja gestageenit vaikuttavat muun muassa naisen kuukautiskiertoon sekä raskauteen, synteettisiä valmisteita on muun muassa käytössä raskauden ehkäisyssä
androgeenit eli mieshormonit kuten testosteroni vaikuttavat lihasmassan kasvuun ja suorituskykyyn. Synteettisiä androsteroidijohdoksia sanotaan anabolisiksi steroideiksi
fytosterolit ovat kasvisperäisiä ja keinotekoisia steroideja

Steroidihormonien biosynteesi ihmisessä 
Kaikki ihmisen steroidihormonit tuotetaan kolesterolia lähtöaineena käyttäen. Steroidisynteesi tapahtuu steroidihormoneja erittävissä umpirauhasissa.

Steroidihormoneja tuottavia umpirauhasia ovat lisämunuaiskuori, sukurauhaset sekä naisilla istukka. Lisämunuaiskuori tuottaa yli 50 erilaista kortikosteroidia, jotka vaikutustensa perusteella jaetaan kahteen ryhmään, gluko- ja mineralokortikoideihin. Sukurauhasissa ja istukassa tuotetaan sukupuolihormoneja, joita ovat mm. naisilla kuukautiskiertoon ja raskauteen vaikuttava keltarauhashormoni eli progesteroni sekä toissijaisiin sukupuoliominaisuuksiin vaikuttavat testosteroni, estradioli sekä muut androgeenit ja estrogeenit.

Steroidisynteesin ensimmäinen tapahtuma on kolesterolin muuntaminen pregnonoloniksi. Tämä tapahtuu mitokondriossa monimutkaisessa P450-entsyymin syntetoimassa reaktiosarjassa, jossa kolesterolin C-17 -hiileen liittynyttä hiiliketjua lyhennetään. Pregnonolonista tuotetaan edelleen kaikki steroidihormonit erilaisissa hydroksylaatio- ja hapetusreaktioissa, joissa steroidin nelirenkaiseen rakenteeseen lisätään happiatomeja. Lisäksi C-17 -hiileen liittynyttä hiiliketjua voidaan lyhentää edelleen.

Lähteet 

Steroidit
Per Albin Hansson

Per Albin Hansson (28. lokakuuta 1885 Malmö – 6. lokakuuta 1946 Tukholma) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka pääministerinä johti maansa toipumista 1930-luvun alun lamasta, aloitti hyvinvointiyhteiskunnan keskeisen lainsäädännön valmistelut ja oli mukana pitämässä Ruotsia toisen maailmansodan ulkopuolella.

Hansson toimi Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueen johtajana 1930- ja 1940-luvuilla. Hansson toimi Ruotsin pääministerinä neljän hallituksen aikana vuosina 1932–1936 ja 1936–1946. Ensimmäiset hallitukset olivat sosiaalidemokraattien ja talonpoikaispuolueen punamultahallituksia. Toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1945 Hansson oli kaikki pääpuolueet paitsi kommunistit sisältäneen koalitiohallituksen pääministeri. Sodan jälkeen 1945–1946 hallitus koostui pelkistä sosiaalidemokraateista.

Välttääkseen Saksan hyökkäyksen Hansson antoi Adolf Hitlerin vaatimuksesta Saksan sotavoimille sodan alussa Ruotsin rautateillä kauttakulkuluvan Suomeen ja miehitettyyn Norjaan. Sodan aikana hallitus edisti muun muassa teräksen ja kuulalaakereiden vientiä kolmanteen valtakuntaan. Yhdysvaltain ilmavoimien pommitettua Saksan Schweinfurtin kuulalaakeritehtaat Ruotsin kuulalaakerivienti kolminkertaistui, ja asia nousi länsiliittoutuneiden kritiikin kohteeksi. Ruotsi sai tuotteistaan erinomaisen hinnan. Tästä yhteistoiminnasta tuli pysyvä tahra Hanssonin maineeseen. Toinen tahra syntyi kesällä 1945 2500 balttipakolaisen luovuttamisesta Neuvostoliittoon.

Poliittisesti Hansson suosi ja työskenteli kehittääkseen hyvinvointivaltiota, jota hän kutsui kansankodiksi  kuuluisassa puheessaan 1928:

"Hyvässä kodissa ei ole etuoikeutettuja eikä syrjäytettyjä perheenjäseniä, ei lellikkejä eikä kaltoinkohdeltujakaan. Siellä kukaan ei katso toiseen ylhäältä alaspäin, siellä kukaan ei yritä tavoitella itselleen etua toisten kustannuksella, vahva ei polje jalkoihinsa eikä ryöstä heikkoa. Hyvässä kodissa vallitsevat tasa-arvoisuus, toisista huolehtiminen, yhteistyö, avuliaisuus."

Hanssonin yhteistyösuhde kuningas Kustaa V:n kanssa läheni henkilökohtaiseksi ystävyydeksi. 

Hansson kuoli sydänkohtaukseen raitiovaunupysäkillä 6. lokakuuta 1946. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenille Tukholmaan.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Anders Isaksson, Per Albin. Del 1: Vägen till folkhemmet, (1985) ISBN 91-46-15026-9
 Anders Isaksson, Per Albin. Del 2: Revolutionären, (1990) ISBN 91-46-15295-4
 Anders Isaksson, Per Albin. Del 3: Partiledaren, (1995) ISBN 91-46-16886-9
 Anders Isaksson, Per Albin. Del 4: Landsfadern, (2000) ISBN 91-46-17683-7

Aiheesta muualla

Ruotsin pääministerit
Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Malmitalo

Malmitalo on yksi Helsingin kulttuurikeskuksen alueellisista toimipaikoista. Se avattiin vuonna 1994. Malmitalo sijaitsee Helsingin pohjois- ja koillisosien aluekeskuksessa, Malmilla. Osoite on Ala-Malmin tori 1, 00700 Helsinki.  

Malmitalo-rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehti Reino Huhtiniemi ja Kimmo Söderholm. Talon sisustuksen pääsuunnittelijana toimi sisustusarkkitehti Kaarina Huhtiniemi. Malmitalon tilavuus on 39 700 kuutiota ja kokonaiskerrosala 7 765 neliötä, josta hyötyalaa on noin 5 000. Talon yleisilme on ilmava, valoisa ja avoin. 

Malmitalossa toimivat kulttuurikeskuksen lisäksi Malmin kirjasto, Helsingin kaupungin suomenkielisen työväenopiston alueopisto ja Pohjois-Helsingin musiikkiopisto. Malmitalossa sijaitsevat myös Pohjois-Helsingin kuvataidekoulun, Helsingin käsi- ja taideteollisuus ry:n käsityökoulun ja Helsingin tanssiopiston opetuspisteet. Malmitalossa on myös ravintola Zoppa.

Helsingin kulttuurikeskus järjestää kahdessa esityssalissa, Malmisalissa (201 katsojapaikkaa) ja Juhlasalissa (120 paikkaa), konsertteja, elokuva-, teatteri- ja tanssiesityksiä. Kulttuurikeskus myös vuokraa saleja tapahtumien järjestäjille. 
Malmitalon gallerian näyttelyt kulttuurikeskus järjestää yhteistyössä Helsingin Taiteilijaseuran kanssa. Lisäksi näyttelyparvella on mahdollista järjestää pienimuotoisia näyttelyitä.

Aiheesta muualla 
Malmitalon kotisivu

 Helsingin kulttuurikeskus
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Malmi
Suomen konserttitalot
Gerry Cheevers

Gerald Michael "Gerry" Cheevers (s. 7. joulukuuta 1940 St. Catharines, Ontario, Kanada) on entinen National Hockey League ja World Hockey Association -liigoissa pelannut jääkiekkoilija. Vuosina 1961–1980 ammattilaisena pelanneen Gheeversin pelipaikka oli maalivahti. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi muutaman vuoden ajan.

1956, 16 vuoden ikäisenä, hän pelasi St. Michael's Majors -joukkueessa Ontario Hockey Association -sarjassa. NHL:ssä Toronto Maple Leafs omisti hänen oikeutensa, kunnes Boston Bruins varasi Cheeversin 1965. Vuonna 1967 hän saavutti ykkösmaalivahdin aseman. Gerry Cheevers oli keskeisessä roolissa Bruinsin voittaessa Stanley Cupin 1970 ja 1972. Kaudella 1971–72, hän pelasi 33 peräkkäisen tappiottomien ottelujen putken.

Vuonna 1972, hän siirtyi kilpailevan World Hockey Association -liigan leipiin ja pelasi kolme ja puoli kautta Cleveland Crusadersissa ja oli koko ajan liigan parhaita vahteja. Crusadersin ajauduttua talousvaikeuksiin Cheevers palasi Bostoniin 1976 ja pelasi siellä kauden 1980 loppuun, jolloin päätti pelaajauransa.

Cheevers pelasi 1974 Team Canadan joukkueessa Summit-74 series -sarjassa Neuvostoliittoa vastaan. 1976 hän oli varamaalivahti Kanada-cupissa. Vuonna 1979 Gerry Cheevers pelasi NHL All Starsin riveissä Challenge Cupissa.

Maalivahtina Cheevers oli tyyppiä "kolmas puolustaja"; rohkeasti ulos tuleva pelaaja. Hän oli aggressiivinen alueelleen tunkeilevia vastustajan pelaajia kohtaan. Hän meni usein polvilleen tai jopa kyljelleen torjuessaan.

Hänen NHL:ssä päästämiensä maalien ottelukeskiarvo on 2,89. Hän saavutti liigassa 230 voittoa kaikkiaan 419 ottelussa. Nollapelin hän pelasi NHL:ssä 26 kertaa.

1980–1985 hän oli Boston Bruinsin päävalmentaja. Sittemmin hän siirtyi Bruinsin kykyjentsintäorganisaatioon ja omistautui intohimolleen hevosurheilulle.

Saavutuksia
 1964–65 Harry (Hap) Holmes Memorial Award -palkinto AHL-liigan parhaalle maalivahdille
 Pelasi 1969 NHL:n tähdistöottelussa
 1973 WHA:n ykköstähtikentällisessä ja Ben Hatskin Awardin saaja liigan parhaana maalivahtina
 1974 ja 1975 WHA:n kakkostähtikentällisessä 
 1979–80 ehdolla NHL:n Vezina Memorial Trophyn saajaksi (paras maalivahti)
 Hyväksyttiin Hockey Hall of Fameen 1985

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Kanadalaiset jääkiekkovalmentajat
Hockey Hall of Fame
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian Grand Prix 1994

Italian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta 1994 Monzassa. Kilpailun voitti Damon Hill, jolle voitto oli kauden neljäs.

Kilpailun alussa ensimmäiseen shikaaniin tultaessa tapahtui iso kolari, joka alkoi kun Eddie Irvine törmäsi Johnny Herbertin auton perään. Kolarissa olivat osallisena myös muun muassa David Coulthard ja Rubens Barrichello. Kilpailu keskeytettiin, ja uusintalähdössä Johnny Herbert lähti varikolta.

Uuden lähdön jälkeen Gianni Morbidelli ajoi Curva Grande -mutkassa ulos ja joutui keskeyttämään. Samalla kierroksella myös Alessandro Zanardi ja Jos Verstappen joutuivat keskeyttämään. Molemmilta oli rengas rikki, ja autoissa oli muitakin kolarista aiheutuneita vaurioita.

Ennen Jean Alesin tuloa varikolle kierroksella 14 hän johti toisena ajanutta Gerhard Bergeriä kymmenellä sekunnilla. Varikkopysähdyksen jälkeen Alesi joutui kuitenkin keskeyttämään vaihdelaatikko-ongelmien takia.

Kilpailun loppuvaiheilla Williams-tallin Damon Hillillä ja David Coulthardilla oli melko turvallinen kaksoisjohto. Kolmantena ajanut Berger kuitenkin saavutti heitä koko ajan. Viimeisen kierroksen viimeisessä mutkassa Coulthardin vauhti äkkiä hyytyi polttoaineen loputtua ja hän putosi kuudenneksi. Kilpailun voittoon ajoi Hill, toiseksi tuli Berger ja kolmanneksi Mika Häkkinen.

Tulokset

Muuta 
Nopein kierros: Damon Hill 1,25.930
Kilpailu keskeytettiin ensimmäisen kierroksen kolarin takia, ja kilpailua jatkettiin uusintalähdön jälkeen. Kierrosmäärä ei vähentynyt uuden lämmittelykierroksen takia.

Video:
http://www.dailymotion.com/video/xq28cs_formula-1-san-marinon-grand-prix-1994-osa-1_sport

Formula 1 -kausi 1994
Italian Grand Prix
Australian Grand Prix 1994

Australian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. marraskuuta 1994 Adelaide Street Circuitilla. Kilpailun voitti Williamsin Nigel Mansell. Kilpailu oli JJ Lehdon viimeinen F1-osakilpailu.

Kilpailu muistetaan erityisesti Michael Schumacherin ja Damon Hillin kolarista, joka ratkaisi mestaruuden Schumacherin hyväksi. Schumacher ajoi ulos kierroksella 36, mutta palasi radalle ja kolaroi Hillin kanssa. Schumacher keskeytti heti, mutta Hill jatkoi matkaansa vaurioituneella autollaan varikolle, jonne hän lopulta keskeytti. Schumacher voitti mestaruuden yhden pisteen erolla Hilliin.

Tulokset

Muuta 
Nopein kierros: Michael Schumacher 1m 17.140s
Viimeinen voitto: Nigel Mansell
Jyrki Järvilehdon viimeinen maaliin ajettu kilpailu
Franck Lagorcen paras sijoitus

Formula 1 -kausi 1994
Australian Grand Prix
Schizophrenia

Schizophrenia on brasilialaisen thrash metal -yhtye Sepulturan toinen täyspitkä albumi ja kolmas studiojulkaisu, joka nauhoitettiin ja miksattiin yhtyeen kotikaupungissa Belo Horizontessa elokuussa 1987.

Albumilla debytoi Sepulturan uusi kitaristi Andreas Kisser. Tyylillisesti yhtyeen musiikki muuttui esikoislevyn alkukantaisesta death metallista hieman thrash-tyylisen ilmaisuun.

Yli seitsemän minuuttia pitkä raita "Inquisition Symphony" on instrumentaalikappale. Raita "Troops of Doom" lisättiin Roadrunner Recordsin vuoden 1990 uudelleenjulkaisuun.

Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepultura, ellei toisin mainita.

 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1990 CD-uudelleenjulkaisu
 

Vuoden 1997 uudelleenmasteroitu CD-julkaisu

Kokoonpano
 Igor Cavalera - Rummut
 Max Cavalera - Laulu, kitara
 Andreas Kisser - Soolokitara, akustinen kitara, taustalaulu
 Paulo Jr. - Basso

Muut muusikot
 Henrique - Syntetisaattorit
 Paulo Gordo - Viulut

Muut tekijät
 Tarso Senra - Äänitys
 Gauguim - Äänitys (raita 10)
 Scott Burns - Miksaus (raita 10)
 Fabiana - Valokuvat
 Jeff Daniels - Tuottaja (uudelleenjulkaisu 1990)
 George Marino - Uudelleenmasterointi (1997))
 Don Kaye - Kansitekstit (1990)

Sepulturan albumit
Vuoden 1987 albumit
California Institute of Technology

California Institute of Technology (Caltech) on yksityinen yliopisto Pasadenassa Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa. Se keskittyy luonnontieteisiin ja tekniikkaan. Siellä on myös NASAn yhteistyökumppanina toimiva Jet Propulsion Laboratory. Vaikka Caltech on pieni oppilaitos, (noin 2 100 opiskelijaa) se on useasti arvioitu maailman parhaaksi yliopistoksi. Yliopiston tutkijat ovat saaneet yhteensä 17 Nobel-palkintoa.

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Caltech sai vuonna 2014 sijaluvun 7. 

Yhdysvaltalaisen televisiosarjan Num3rot yliopistokohtaukset on kuvattu pääasiassa Caltechillä ja toinen yhdysvaltalaissarja Rillit huurussa sijoittuu osittain yliopistoon.

Nobel-palkinnot

Caltechin tutkijoiden saamat Nobel-palkinnot:

 1923 – Fysiikka, Robert Millikan
 1936 – Fysiikka, Carl Anderson
 1961 – Fysiikka, Rudolf Mößbauer
 1965 – Fysiikka, Richard Feynman
 1969 – Fysiikka, Murray Gell-Mann
 1983 – Fysiikka, William Fowler   
 2004 – Fysiikka, David Politzer

 1954 – Kemia, Linus Pauling 
 1992 – Kemia, Rudolph Marcus  
 1999 – Kemia, Ahmed Zewail 
 2005 – Kemia, Robert Grubbs

 1933 – Lääketiede, Thomas Morgan 
 1958 – Lääketiede, George Beadle  
 1969 – Lääketiede, Max Delbrück  
 1981 – Lääketiede, Roger Sperry  
 1995 – Lääketiede, Edward Lewis
 
 1962 – Rauha, Linus Pauling

Lähteet

Aiheesta muualla

Kalifornian yliopistot ja korkeakoulut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Puutarhasuunnittelu

Puutarhasuunnittelu on yksi arkkitehtuurin alalaji, jossa suunnitellaan esimerkiksi puutarhojen toimintoja ja kasvillisuutta. Oman puutarhansa voi suunnitella ja rakentaa kokonaan itse tai antaa kaiken tai vaan osan ammattilaisten hoitoon. 

Suunnittelussa huomioitavia asioita on puutarhan käyttötarkoituksen ja asukkaiden toiveiden lisäksi talon asukkaiden elämäntilanne: asuuko siellä vaikkapa lapsia tai huonosti liikkuvia vanhuksia. Joka pihassa siis pitäisi huomioida tontille tulevan ajotien paikka, lasten leikkipaikkojen sijainti, mahdolliset pyykinkuivatus- ja matontamppaustelineet. Onnistunein ratkaisu saadaan yleensä aikaan kun puutarha suunnitellaan samaan aikaan kuin talokin. 

Suunnittelussa onkin tärkeintä aloittaa juuri eri toimintojen sijoittelusta, kasvit kannattaa valita vasta sen jälkeen. Maasto on tärkeää ottaa kasvien valinnassa huomioon: esimerkiksi kuivalle harjumaalle eivät sopeudu samat kasvit, joille luonnollinen ympäristö on kosteassa kuusimetsässä. Kasvien pitäisi myös muuten sopia ympäristöön: vanhojen talojen pihoille sopivat erilaiset kasvit kuin nykyaikaisen tiilitalon pihaan. Sellaista puutarhaa ei pysty suunnittelemaan, mikä ei vaatisi säännöllistä hoitoa. Esimerkiksi puita ja pensaita pitää leikata, etteivät ne pääse varjostamaan liikaa. Talvi pitää myös ottaa huomioon, että miltä kasvit näyttävät talvella ja että Suomessa tulee paljon lunta. Kaavoitus vaikuttaa myös puutarhoihin: asemakaavassa on voitu määritellä esimerkiksi aidan korkeus ja väri.

Pihasta tehdään yleensä ainakin asemapiirros, joka esittelee muun muassa talon sijainnin tontilla ja tärkeimpiä korkeuslukuja. Erilaisia karttoja ja kuvia piirretään olemassa olevista rakenteista (tiet, kaapelit, valaisimet, kasvillisuus...) ja uusista asioista (esimerkiksi istutukset). Joitakin yksityiskohtaisia kuvia voidaan piirtää esimerkiksi päällystettävistä alueista. Piirustusten lisäksi suunniteltaessa tehdään myös kirjallinen työselitys, kustannusarvio, taimi- ja tarvikeluettelot.

Katso myös 

 Japanilainen puutarha
 Maisemapuutarha
 Hyötypuutarha
 Metsäpuutarha
 Kivikkopuutarha

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Kasviryhmien suunnittelusta
 Viheraluerakentajien sivu puutarhan suunnittelusta ja rakentamisesta
 Rakennusperintö.fi artikkeli: Omalla pihalla - omavaraisviljelyä, tyyppimalleja ja ekoajattelua

Seulonnan keskeiset artikkelit