joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Clunyn luostari

Clunyn luostari on ranskalainen luostari. Se perustettiin 900-luvulla Burgundiin ja siellä toimi aikoinaan Clunyn liike. Akvitanian herttua lahjoitti vuonna 910 maata luostarin rakentamista varten sillä ehdolla, että luostarin toiminnan tuli olla itsenäistä maallisesta tai kirkollisesta esivallasta (eksemptio), kun yleisesti tuohon aikaan luostarit oli valjastettu hallitsijoiden tarkoituksiin. Luostarinsa aseman ansiosta sen toinen apotti Odo saattoi yhdistämällä alaisuuteensa muita luostareita luoda eräänlaisen monastisen keisarikunnan.

Luostaria laajennettiin ensimmäistä kertaa vuonna 955, jolloin rakennettiin uusi kiviholvikirkko ja sen ympärille luostaripihoja, makuusaleja, ruokasali ja maatalousrakennuksia. Rakennuksissa noudatettiin selkeää suorakulmaista pohjakaavaa. Clunyn suurinta kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1085, ja se oli pitkään maailman suurin kirkko. Se kuitenkin tuhoutui melkein kokonaan vuonna 1810.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Benediktiiniluostarit
Ranskan luostarit
Saône-et-Loire
Frankfurter Kreuz

Frankfurter Kreuz eli ”Frankfurtin risteys” on Euroopan vilkkaimpiin kuuluva moottoriteiden solmukohta Saksassa Frankfurt am Mainin lounaispuolella lentoaseman välittömässä läheisyydessä. Se yhdistää moottoritiet A 5 ja A 3, joista jälkimmäinen kulkee ensin mainitun yli. Myös valtatie B 43 kulkee risteyksen vaikutusalueella. Frankfurter Kreuzin kautta kulkee noin 320 000 ajoneuvoa päivittäin. Risteys on rakennettu neliapilamallin mukaan. Sen alla sijaitsee Frankfurter-Kreuz-tunneli, josta kulkee Köln–Rhein/Main -rautatieyhteys. Ramppijärjestely on ollut risteyksen kriittinen kohta, sillä noin puolet liikenteestä siirtyy risteyksessä moottoritieltä toiselle. Frankfurter Kreuzia on pidetty symbolina Frankfurtin asemalle Euroopan liikenteen solmukohtana.
 
Risteyksen historia liittyy läheisesti Saksan moottoritieverkoston alkuvaiheisiin 1920-luvulla. Ajatuksen neliapilamallisesta risteyksestä esitti sveitsiläinen Willy Sarbach. Toisen maailmansodan vuoksi risteyksen rakentaminen siirtyi lopulta 1950-luvulle. Frankfurter Kreuz avattiin 10. heinäkuuta 1956. Sitä rakennettiin kahden vuoden ajan noin 35 hehtaarin kokoiselle alueelle, rakennustöiden aikana siirrettiin 600 000 kuutiometriä maata. Vuonna 1956 risteyksestä kulki 46 000 ajoneuvoa päivittäin, vuonna 1967 jo 130 000. Risteystä uudistettiin 1970-luvun alussa. 1980-luvun lopulle tultaessa risteyksestä kulki yli neljännesmiljoona ajoneuvoa päivittäin ja se tukkeutui toistuvasti. Frankfurter Kreuz rakennettiin täysin uudelleen vuosina 1995–2000. Tällöin rakennettiin myös rautatietunnelit risteysalueen alitse. Risteyksen A 3 -suuntaisten neljän yksittäissillan yhteisleveydeksi tuli lähes 80 metriä.

Aiheesta muualla

Kreuzung mit Geschichte (saksaksi) 
Richard Vahrenkampin julkaisuja (saksaksi)
Frankfurt.de 
Video uudelleenavaamistilaisuudesta vuodelta 2000

Frankfurtin liikenne
Saksan moottoritiet
Fila

Fila tai Phila voi viitata seuraaviin::

 Fila, antiikin aikainen kaupunki Makedoniassa
 Fila, Filippos II:n vaimo
 Fila, Antiokhos II:n ja Stratonike I:n tytär
 Fila brasileiro, Brasiliasta kotoisin oleva koirarotu
 FILA, Kansainvälinen painiliitto
 Fila, vaateyritys
 Fila Helsinki, helsinkiläinen kaupunkiseurakunta
Pyhän Fransiskuksen basilika

Pyhän Fransiskuksen basilika () on fransiskaanien pääkirkko, joka sijaitsee Franciscus Assisilaisen kotikaupungissa Assisissa, Italiassa. Basilika on yhdessä muiden Assisin fransiskaanikohteiden kanssa osa Unescon maailmanperintöluetteloa.

Historia 
Basilika on kaksoiskirkko, jonka rakentaminen aloitettiin pari vuotta Franciscus Assisilaisen kuoleman jälkeen. Paavi Gregorius IX asetti alemman basilikan ensimmäisen kiven 17. heinäkuuta 1228 päivän sen jälkeen, kun Franciscus oli kanonisoitu. Kaksi vuotta myöhemmin Franciscuksen ruumis tuotiin haudanryöstäjien pelossa väliaikaisesta hautapaikastaan keskeneräiseen kirkkoon. Ylemmän basilikan rakennustöiden aloitusajankohdasta ei ole varmaa tietoa, mutta ne aloitettiin todennäköisesti vuoden 1239 jälkeen. Paavi Innocentius IV vihki kummatkin kirkot käyttöön vuonna 1253. Paavi Nikolaus IV nosti kirkon aseman paavilliseksi vuonna 1288.

Kirkot ovat sisustettu myöhäiskeskiajan roomalaisten, umbrialaisten ja toscanalaisten mestareiden töillä. Alemmassa basilikassa on Cimabuen ja Giotton freskoja ja ylemmässä kirkossa on Giotton ja tämän seuraajien freskosarja, joka kuvaa Franciscus Assisilaisen elämää.

Syyskuussa 1997 Umbrian alueella tapahtunut maanjäristys aiheutti Assisin kirkoille vahinkoa. Pyhän Fransiskuksen basilika kärsi suurimmat tuhot, kun ylemmän basilikan katto romahti osittain. Onnettomuudessa kuoli neljä ihmistä. Cimabuen ja Giotton freskot kokivat myös suurta vahinkoa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Basilikan kotisivut 
Assisin fransiskaanikohteet Unescon sivuilla  

Italian katedraalit
Assisi
Kivikirkot
Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Raimo Hartzell

Raimo Kalevi Hartzell (s. 24. helmikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen elokuvaaja ja runoilija. Hartzell oli Yleisradion palveluksessa kuvaajana. Hän oli kuvaajana muun muassa televisioelokuvassa Manillaköysi ja televisiosarjassa Kukkivan roudan maat. Hartzell on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.

Teoksia 
  Joku soittaa pianoa : runoja.  Otava 1965
  Myöhemmin samana kesänä : runoja.  Otava 1967
  Koiraa muistuttava pilvi.  Otava 1968
  Yksi onnellinen kevät : runoja.  Otava 1974
  Katu laulaa : runoja.  Otava 1976

Lähteet 
 Suomen kirjailijat -tietokanta

Viitteet

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset elokuvaajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Halonen (kirjailija)

Pekka Ensio Halonen (s. 19. lokakuuta 1962 Sievi) on oululainen biologi ja kirjailija. Fantasiaan keskittynyt pienkustantamo Vaskikirjat julkaisi Halosen esihistorialliseen Suomeen sijoittuvan esikoisromaanin Peuraheimo vuonna 2008. Peuraheimo oli ehdolla vuoden 2009 Kuvastaja-palkinnon saajaksi.

Elämä ja kirjailijanura 

Halonen on väitellyt filosofian tohtoriksi Oulun yliopiston biologian laitokselta vuonna 2000. Hän on työskennellyt Oulun yliopiston kasvimuseon intendenttinä. 

Halonen sijoittui Nova-kirjoituskilpailussa neljänneksi vuonna 2003 novellilla, joka liittyy hänen myöhempään romaaniinsa. Novelli julkaistiin Spin 3–4/2004:ssa nimellä ”Peuraheimo”.

Julkaistu romaani

Aiheesta muualla 
 Oulun kaupunginkirjaston Pakkala-kirjailijahakemisto
 Pekka Halonen. Risingshadow.net.
 Peuraheimo-novellin arvostelu. Kosmoskynä.
 Pekka Rahko: Fantasia vie lukijan kivikaudelle. Kaleva 21.7.2008. 
 Juha K. Tapio: Elämää Suuren Peuran varjossa. Kaleva 21.7.2008. 
 Anne Leinonen: Peuraheimon tarina. Usva 4/2008. (PDF-tiedosto, s. 39)

Suomalaiset historiallisten romaanien kirjoittajat
Suomalaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Ella Holm Bull

Ella Holm Bull (12. lokakuuta 1929 – 21. syyskuuta 2006) oli eteläsaamelainen opettaja ja kirjailija, joka omisti monta vuotta elämästään eteläsaamen kielen edistämiseen. Vuonna 1974 hän ja Knut Bergsland loivat etelänsaamen kirjakielelle ortografian, jota kutsutaan heidän kunniakseen Bergsland-Bull-ortografiaksi. Holm Bull sai useamman palkinnon työstään, muun muassa ensimmäisen Gollegiella-palkinnon vuonna 2004.

Tuotanto

Kirjallinen
 Manne joe maahtam lohkedh. 1989 
 Åarjel-saemien Gåalmede gærja. 1987 
 Åarjel-saemien Vijhtede gærja. 1986 
 Åarjel-saemien Nubpie gærja. 1986 
 Åarjel-saemien Nealjede gærja. 1986 
 Ovmese veareldh. 1985 
 Suhtjegh. 1984 
 Tsååbpe-niejlen jih Tsååbpe-baernien bijre. 1984 
 Brorke. 1984 
 Åarjel-saemien Voestes gærja. 1982 
 Lohkede Saemien (yhdessä Knut Bergslandin kanssa). 1974

Musikaalinen
Iđut-levy-yhtiö julkaisi kaksi hänen LP-levyään:
 Jåvle-Laavlomh (1996). ISBN 82-7601-023-7. (joululauluja)
 Laavlomh-Maanide (1997). ISBN 82-7601-038-5. (lastenlauluja, joiden nauhoittamisessa auttoi Frode Fjellheim.)

Palkinnot
 Ensimmäinen pohjoismaalainen saamenkielen palkinto, Gollegiella (2004).
 Ensimmäinen Pohjois-Trøndelagin läänin kulttuuripalkinto (1982). 
 Saamelaisneuvoston myöntämä palkinto (1996)
 Norjan kulttuuri- ja kirkkoministeriön myöntämä Lasten ja nuorten kirjallisuuden käännöspalkinto Jakob og Joakim -kuvakirjan kääntämisestä eteläsaameksi (1976).

Lähteet 

Saamelaiskirjailijat
Saamelaiset muusikot
Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Jarno Laasala

Jarno Laasala (s. 19. syyskuuta 1979 Seinäjoki) on suomalainen kuvaaja ja ohjaaja sekä Duudsonit-stunttiryhmän jäsen ja sen luoja. Laasala on kuvannut ja ohjannut Duudsonit-televisio-ohjelmat. Laasala toimi perustamansa Rabbit Films -tuotantoyhtiön toimitusjohtajana syyskuuhun 2014 saakka, jonka jälkeen hänen tilalleen tuli Olli Suominen. Laasala on Rabbit Filmsin hallituksen puheenjohtaja.

Laasala oli vastaanottamassa palkintoa tammikuussa 2011, kun Duudsonit palkittiin Kultaisella Venlalla parhaasta kotimaisesta tv-ohjelmasta. Vuonna 2018 Laasala palkittiin Tubeconissa vuoden parhaasta vlogista.

Yksityiselämä 
Laasala oli naimisissa vuoteen 2020 saakka Hanne Laasalan kanssa ja heillä on kolme yhteistä lasta. Keväällä 2017 Laasalalla todettiin lääkärintarkastuksessa melanooma. Hänet leikattiin kesäkuun alussa, eikä syöpä ehtinyt levitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Suomalaiset televisio-ohjaajat
Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset sijaisnäyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Duudsonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalevi Marjamaa

Martti Kalevi Marjamaa (s. 29. tammikuuta 1953 Nivala) on entinen suomalainen nyrkkeilijä. Hän otteli huippuvuosinaan 63,5:n, 67:n ja 71 kilon sarjoissa.

Marjamaa oli parhaimmillaan 1970-luvun puolivälissä. Hän voitti 67 kilon sarjassa Euroopan mestaruuden Katowicessa 1975. Loppuottelussa hän voitti Romanian Victor Zilbermanin tuomariäänin 5–0. Kaksi vuotta myöhemmin Hallen EM-kilpailuissa hän sai 71-kiloisissa pronssia hävittyään välierässä Länsi-Saksan Markus Intlekoferille pistein 4–1. Olympialaisiin hän osallistui Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980 mutta ei menestynyt, ja sama kohtalo koitti Havannan MM-kilpailuissa 1974. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vuosina 1972, 1974, 1976 ja 1980. Suomen mestaruuden hän voitti seitsemän kertaa.

Marjamaa edusti Nivalan Urheilijoita, Lohjan Voimailijoita ja Tapanilan Erää. Hän joutui usein kilpailemaan arvokisapaikasta Kalevi Kosusen kanssa, ja näiden kahden nyrkkeilijän keskinäistä taistoa kuumensi vielä se, että Marjamaa edusti Nyrkkeilyliiton ja Kosunen Työväen Urheiluliiton seuraa.

Kalevi Marjamaan isoveli Tapio Marjamaa oli myös maaottelunyrkkeilijä ja toimi myöhemmin Suomen edustusjoukkueen urheiluhierojana muun muassa olympialaisissa sekä nyrkkeilyn ja yleisurheilun arvokisoissa.

Lähteet 

 

Suomalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Muiston pysyvyys

Muiston pysyvyys (, suom. myös Pehmeät kellot ja Ajan kuluminen), on espanjalaisen taidemaalari Salvador Dalín tunnettu maalaus. Kooltaan 24×33 senttimetriä oleva surrealistinen öljyvärimaalaus on tehty vuonna 1931.

Maalauksessa pääosassa on kolme taskukelloa, jotka näyttävät sulavan. Etualalla on kiinteä kello, joka kuhisee muurahaisia, jotka Dalín tuotannossa symboloivat lahoamista. Maalauksessa kaikki ihmisen luoma on katoavaista, ainoaa pysyvää on taustalla kohoavat rantakalliot, missä muiston todellinen pysyvyys on. Kellot näyttävät eri aikaa, sillä Dalín unimaailmassa lakkaamatta etenevällä ajalla ei ole merkitystä. Cap Creusin kallioiden ikuisuuden rinnalla ajan tekninen mittaaminen on loppujen lopuksi joutavaa ja merkityksetöntä. Samat Cap Creusin kalliot esiintyvät toistuvasti Dalín maalauksissa. 

Muiston pysyvyys asetettiin näytteille vuoden 1932 alussa Julien Levyn galleriassa New Yorkissa, ja se oli alkusysäys Salvador Dalín menestykselle Yhdysvalloissa. Maalaus on ollut vuodesta 1934 asti New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmassa.

Lähteet
 Weyers, Frank: Salvador Dalí Elämä ja tuotanto

Aiheesta muualla 
Muiston pysyvyys MoMAn sivuilla 

Salvador Dalín maalaukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
The Secrets of the Black Arts

The Secrets of the Black Arts on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeralin vuonna 1996 julkaistu debyyttialbumi.

Kappaleluettelo

Kokoonpano
 Lord Ahriman - kitara
 Blackmoon - kitara (laulu 10. kappaleella)
 Themgoroth - basso ja laulu
 Equimanthorn - rummut

Vuoden 1996 albumit
Vuoden 1996 esikoisalbumit
Dark Funeralin albumit
Beat Breu

Beat Breu (s. 23. lokakuuta 1957) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän voitti Züri-Metzgeten 1981 sekä Sveitsin ympäriajon 1981 ja 1989. Hän saavutti myös etappivoittoja Ranskan ja Italian ympäriajoissa. 

Breu voitti cyclocrossissa pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa 1988. Hän oli lajin Svetsin-mestari vuosina 1988 ja 1994.

Aiheesta muualla 
 Beat Breu velo-club.orgissa 

Sveitsiläiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Val di Noto

Val di Noto on maantieteellinen alue Italiassa, Sisilian kaakkoisosassa. Se on tunnettu barokkityyliin uudelleenrakennetuista kaupungeista vuoden 1693 tuhoisan maanjäristyksen jälkeen. Alueella käytetty tyyli tunnetaan sisilialaisena barokkina.

Val di Noto on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, johon on otettu seuraavat kahdeksan paikkakuntaa: Caltagirone, Militello in Val di Catania, Catania, Modica, Noto, Palazzolo Acreide, Ragusa ja Scicli.

Historia 

Val di Noton kaupungit ovat kaikki kehittyneet viimeistään keskiajan aikana linnan tai luostarin ympärille. Vuonna 1693 maanjäristys aiheutti suuret tuhot ja noin 93 000 ihmistä menetti henkensä.

Kaupungeissa suoritettiin laajoja rakennustöitä 1700-luvun aikana. Osa kaupungeista rakennettiin kokonaan uudelleen joko vanhalle tai uudelle paikalle, osa kaupungeista hylättiin osittain ja osassa yhdistettiin vanhoja ja uusia rakennuksia. Töitä tehtiin etenkin kirkkojen, suurten julkisten rakennusten ja palatsien kohdalla.

Vuonna 1990 uusi maanjäristys aiheutti pieniä tuhoja etenkin Ragusassa.

Alueen kuvaus 

Val di Noton alueen kaupunkikeskukset ovat erityisen yhtenäisiä ja laadukkaita. Niissä on suuri määrä barokinaikaisia rakennuksia ja rakennelmia, jotka kaikki on rakennettu vuoden 1693 maanjäristyksen jälkeen. Uudelleenrakentaminen oli suuri taiteellinen mahdollisuus.

Kaakkois-Sisilian uudessa kaupunkisuunnittelussa otettiin ensimmäisenä huomioon seismiset tuhot. Alueella tekivät töitä mm. kuuluisat arkkitehdit Rosario Gagliardi ja Giovan Battista Vaccarini sekä monet taiteilijat ja tuhannet käsityöläiset.

Caltagirone on itäisin alueen kaupungeista. Se on tunnettu kaupunkisuunnittelustaan ja julkisivuarkkitehtuuristaan. Militello in Val di Cataniassa on säilynyt arkkitehtuuria 1300-luvulta lähtien ja kaupungin asemakaava toteutettiin uskollisesti maanjäristystä edeltäneen ajan mukaan. Catanian kaupunki rakennettiin geometristä asemakaavaa mukailleen vanhan kaupungin raunioille.

Modican kaupunki muodostuu kahdesta keskuksesta, joista vanhempi on kukkulalla ja uudempi maanjäristyksen jälkeen entisöity keskusta alempana rinteessä. Noto rakennettiin kokonaan uudelleen toiseen paikkaan lähelle vanhaa kaupunkia. Palazzolo Acreide ja Ragula koostuvat Modican tavoin kahdesta keskuksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Val di Noto Unescon sivuilla  
Val di Noto 
Matkakertomuksia Val di Notoon  

Sisilia
Sora-aavikko

Sora-aavikko ja kivikkoaavikko ovat hiekattomia aavikkoalueita, joilla peruskallio ei ole ainakaan jatkuvana pinnassa, ja jossa ei ole hiekkaa. Ne ovat yleensä melko tasaisia. Näistä aavikoista käytetään arabiankielistä nimeä reg, serir, ja berberikielessä nimitystä idehan. Reg on karkeaa soraa ja kiviä sisältävä tasanko, seririssä on pyöreäkivistä somerikkoa. Saharan reg-alueet ovat erityisen kuolleita seutuja, jotka Saharassa liikkuvat tuaregipaimentolaiset ohittavat nopeasti

Soraiset ja kivikkoiset aavikkoalueet lienevät yleisimpiä aavikoita. Ne muodostavat Saharan pinta-alasta 50–70 %. Loppu Saharasta on hiekka-aavikkoa, vuoria ja muita kallioisia aavikoita sekä keitaita. Saharan regit ovat muun muassa mustia, punertavia ja ruskeita riippuen pohjakivilajista. Tunnettuja sora-aavikoita ovat muun muassa 320 000 km² alainen Tanezrouft Etelä-Algeriassa ja Pohjois-Malissa Ahaggarvuorten länsipuolella Suuri on myös Libyan reg, jonka ala on 540 000 km². Asumaton Tanezrouft on hyvin kuiva ja siellä ei ole kasveja, se on yksi kuolleimmista paikoista maailmassa. Alueella ei ole vettä eikä selviä maamerkkejä. Tanezrouft nousee kohti itäisiä Ahaggervuoria. Tanezrouftin sisällä on kaksi pientä hiekka-aavikkoa, Erg Mehedjibat ja Erg Tassegefit.

Melko tunnettu kivikkoinen ja sorainen aavikko on Perun Nazcan lähellä sijaitseva kuiva alue, missä intiaanit tekivät suuria kuvioita nostelemalla niiden kohdalta sivuun tummia kiviä, jolloin vaalea pohja paljastui. Muilla taivaankappaleilla on Saharan soraisten ja kivisten aavikoitten tyyppisiä alueita muun muassa Marsissa, Venuksessa ja Saturnuksen kuussa Titanissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Aavikot
Viva la Vida or Death and All His Friends

Viva la Vida or Death and All His Friends on englantilaisen rockyhtye Coldplayn neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 12. kesäkuuta 2008 Britanniassa ja 17. kesäkuuta 2008 Pohjois-Amerikassa. Albumin on tuottanut Brian Eno, Markus Dravs ja Rik Simpson.

Albumin kansitaiteessa esiintyy Eugène Delacroix’n maalaus Vapaus johtaa kansaa.

Kappaleet
Kaikki kappaleet tehneet Berryman, Buckland, Champion ja Martin, ellei toisin mainittu.

 "Life in Technicolor" (Berryman/Buckland/Champion/Martin/Hopkins) – 2:29
 "Cemeteries of London" – 3:21
 "Lost!" – 3:55
 "42" – 3:57
 "Lovers in Japan/Reign of Love" – 6:51
"Lovers in Japan" – 3:56
"Reign of Love" – 2:55
 "Yes" – 7:06
"Yes" – 4:04
"Chinese Sleep Chant" – 3:02 (piilotettu kappale)
 "Viva la Vida" – 4:01
 "Violet Hill" – 3:42
 "Strawberry Swing" – 4:09
 "Death and All His Friends" – 6:18
"Death and All His Friends" – 3:32
"The Escapist" (Berryman/Buckland/Champion/Martin/Hopkins) – 2:46 (piilotettu kappale)

Bonuskappaleet:
 "Lost?" – 3:39 (Japanin julkaisun ja iTunesin bonuskappale)
 "Lovers in Japan (akustinen versio)" – 3:54 (iTunes ennakkotilauksen bonukappale)

Julkaisupäivät

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Coldplayn albumit
Brian Enon tuottamat albumit
Muumion kirous

Muumion kirous eli faaraon kirous on oletettu kirous, jota puitiin iltapäivälehdistössä 1920-luvulla faarao Tutankhamonin haudan avaamisen jälkeen. Hautaa tutkinut harrastaja-arkeologi lordi Carnarvon kuoli äkillisesti noin kuukausi haudan avaamisen jälkeen. Kuolinyönä Kairossa oli koko kaupungin pimentänyt sähkökatkos. Kotona Englannissa lordi Carnarvonin koiran kerrottiin juuri tällä hetkellä ulvoneen villisti ja sitten kuolleen. Haudan tutkimuksiin tavalla tai toisella liittyneiden henkilöiden keskuudessa ilmeni myöhemmin muitakin kuolemantapauksia. Tämä antoi eräille journalisteille aiheen vihjailla yliluonnollisten voimien vaikutuksesta. Spekuloitiin myös ajatuksella, että faaraon hautaan kertyneet homeitiöt tai kaasut olisivat aiheuttaneet kuolettavia myrkytyksiä, mutta tästä ei ole todisteita.

Howard Carter, jonka ansiota Tutankhamonin haudan löytyminen ensisijaisesti oli, eli 17 vuotta haudan avaamisen jälkeen. Carter ei uskonut kiroukseen, vaan hänen kerrotaan harmistuneen spiritisteistä, jotka ottivat häneen yhteyttä tarjotakseen neuvoja kiroukselta suojautumiseen.

Lähteet

Muinaisen Egyptin mytologia
Taikuus
Roland Penrose

Sir Roland Penrose (14. lokakuuta 1900 – 23. huhtikuuta 1984) oli brittiläinen taidemaalari, runoilija ja historioitsija. 

Penrose oli yksi Institute of Contemporary Artsin perustajista Lontoossa vuonna 1946. Hän oli lisäksi organisoimassa Lontoon kansainvälistä surrealistinäyttelyä vuonna 1936. 

Penrose oli kveekari. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1960, ja hänet lyötiin ritariksi saavutuksista kuvataiteessa vuonna 1966. Hän sai Sussexin yliopiston kunniatohtorinarvon 1980. 

Penrose oli Lionel Penrosen veli. Hän oli naimisissa valokuvaaja Lee Millerin kanssa.  Oliver, Roger ja Jonathan Penrose ovat hänen veljenpoikiaan.

Lähteet  

Englantilaiset taidemaalarit
Englantilaiset runoilijat
Brittiläiset historioitsijat
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Surrealistit
Peter Lee

Peter Nicholas Lee (s. 21. marraskuuta 1943) on englantilainen shakinpelaaja. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Oxfordin yliopistossa. 

Lee voitti shakin Britannian-mestaruuden vuonna 1965. Hän edusti maataan shakkiolympialaisissa vuosina 1966, 1968 ja 1970. Myöhemmällä iällään hän on menestynyt tyystin toisenlaisessakin lajissa, bridgessä.

Aiheesta muualla

Englantilaiset shakinpelaajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen Kirjasäätiö

Suomen Kirjasäätiö on Suomen Kustannusyhdistyksen ja opetusministeriön vuonna 1983 perustama säätiö. Sen tehtävänä on edistää ja tukea kirjallisuutta ja lukemista Suomessa.

Säätiö jakaa vuosittain kaunokirjallisuuden, tietokirjallisuuden sekä lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnot ja rahoittaa myös muita kirjallisuuspalkintoja.

Säätiön pääsihteeri on Elina Lahdenkauppi.

Palkinnot
Säätiö jakaa seuraavat palkinnot:
 Kaunokirjallisuuden Finlandia vuodesta 1984
 Tietokirjallisuuden Finlandia vuodesta 1989
 Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia vuodesta 1997

Säätiö on mukana myös Äidinkielen opettajain liiton järjestämässä Pikku-Finlandia-kilpailussa, joka on vuodesta 1984 toisen asteen oppilaille tarkoitettu kilpailu parhaasta kirjallisuusaiheisesta esseestä. 

Lisäksi säätiö rahoittaa seuraavat palkinnot:
 Eino Leinon palkinto, valinnan tekee Eino Leinon Seura
 Mikael Agricola -palkinto on Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton palkinto ansioituneelle kääntäjälle
 ja on mukana jakamassa Alvar Renqvist -palkintoa, tunnustus ansioituneelle kustannustoimittajalle sekä Jarl Hellemann -palkintoa, joka jaetaan vuosittain korkeatasoiselle suomennetulle kaunokirjalliselle teokselle.

Vuosina 1986–1996 säätiö jakoi myös Topelius- ja Rudolf Koivu -palkinnot.

Lähteet

Suomalaiset säätiöt
Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Gyges (Lyydia)

Gyges () oli historiallinen kuningas, josta kerrottiin kuitenkin myös myyttisiä tarinoita. Hän hallitsi Vähän-Aasian Lyydiassa noin 680–644 eaa. ja oli mermnadien hallitsijasuvun perustaja, johon kuului viisi sukupolvea myöhemmin myös rikkauksistaan kuuluisa kuningas Kroisos.

Gygeen valtaannoususta on olemassa antiikin lähteissä useita hyvinkin erilaisia tarunomaisia kertomuksia. Erityisesti Platonin versiota, jossa Gyges nousee paimenesta Lyydian kuninkaaksi näkymättömäksi tekevän sormuksen avulla, on antiikista nykyaikaan tultaessa käsitelty moneen otteeseen kirjallisuudessa.

Historiallinen tausta 
Tyranniksi kutsuttu Gyges oli kantaisä lyydiaa puhuneille mermnadeille, mutta hänen alkuperänsä on jäänyt epäselväksi. Hän sai Lyydian kuninkuuden avioliiton kautta naimalla edeltäjänsä Kandauleen, jonka hän murhasi, leskeksi jääneen puolison. Hänen hallituskaudellaan käytiin sota joonialaisia Miletoksen ja Smyrnan kaupunkeja vastaan ja Kolofon valloitettiin, mutta muuten Herodotoksen mukaan suurempia ihmeitä ei tapahtunut. Tämän lisäksi hän salli monien joonialaisten ja kaarialaisten alamaistensa liittyä palkkasotureiksi Egyptin faaraon Psammetikin armeijaan, jonka seurauksena hän vaurastui ja tuli tunnetuksi rikkauksistaan, joita hän sitten antoi runsaskätisesti Delfoin oraakkelille pyhityslahjoina.

Kimmerialaiset, indoeurooppalainen paimentolaiskansa, joita vastaan Gyges kävi sotavaunujen ja falangien kanssa, uhkasivat hänen valtaansa. Gyges haki turvaa Assyrian kuningas Assurbanipalilta, jolle hän alistui vasalliksi ja maksoi veroa. Kimmerialaisten paine hellitti hetkesi alkaakseen uudelleen, kun Gygeen liitto assyrialaisten kanssa purkautui. Nämä valloittivat Lyydian pääkaupungin Sardiin sen jälkeen, kun Gyges oli yrittänyt kohdata heidät armeijansa kanssa ilman menestystä ja saanut surmansa taistelussa. Hän aloittamansa mermnadien hallitsijasuku pysyi kuitenkin vallassa, joskin hänen poikansa Ardys hallitsi valtakuntaa Assyrian vasallina.

Lähteet 

Lyydian kuninkaat
Strontium 90

Strontium 90 oli entisen Gong-basisti Mike Howlettin lyhytaikainen kokoonpano 1976–1977. Kokoonpano syntyi demoäänityksiä varten hänen uusista punk-vaikutteisista lauluistaan. Demosessioon osallistuivat Sting (oik. Gordon Mathew Sumner), Andy Summers ja Stewart Copeland (ent.Curved Air) Howlett tunsi Stingin tuolloisen musiikkikustantamossa työskentelevän tyttöystävänsä kautta tämän nähtyä Stingin keikalla. Andy Summers oli Howlettille tuttu ammatti- ja sessiokitaristi. Sting suositteli Copelandia tilatun rumpalin saadessa yllättäen kiertuetarjouksen muualle.

Strontium 90 muistetaankin myöhemmin The Police -yhtyeessään kansainvälisen läpimurron tehneiden  Stingin, Summersin ja Copelandin ensimmäisenä yhteisenä studiosessiona. The Police toimi tähän aikaan kitaristinaan Henry Padovani.

Kokoonpano soitti ensimmäisen konserttinsa 28. toukokuuta 1977 Pariisissa tapahtumassa, joka oli suunniteltu Gong-yhtyeen entisten jäsenten yhtyeiden ja projektien sekä sirkustaiteilijoiden ympärille itse yhtyeen ollessa pääesiintyjä eri kokoonpanoissaan.

Howlett lähetti demonauhan useisiin merkittäviin levy-yhtiöihin huonoin tuloksin. Jälkeenpäin Virgin- levy-yhtiön toinen perustaja Simon Draper hämmästeli päästettyä tilaisuutta, mutta Howlett toteaa:

"Tiedän miksi niin kävi. Punk tapahtui kaikkialla ja kukaan ei halunnut kuulla yhtyettä jossa olivat Gong- ja Curved Air -miehet, monien nimien kanssa soittanut sessiomuusikko ja ei-kukaan. Niinpä hajoitin yhtyeen ja siirryin onnistuneesti tuottajaksi."

Demosessio sekä yllä mainittu miksauspöydästä äänitetty konsertti on julkaistu 1997 Strontium 90:n albumina Police Academy (Pangaea Records/Ark 21).

Albumin kappaleet

 Visions of the Night - 2:56 (Sting)
 New World Blues - 4:00 (Howlett)
 3 O'Clock Shot live - 5:17 (Sting)
 Lady of Delight - 4:26 (Howlett)
 Electron Romance - 5:05 (Howlett)
 Every Little Thing She Does Is Magic - 3:18 (Sting) 
 Towers Tumbled - 5:30 (Howlett)
 Electron Romance live - 7:50 
 Lady of Delight live - 4:20

"Every Little Thing She Does is Magic" on Stingin yksin keväällä 1976 Howlettin kodissa tekemä demo. Kappaleesta tuli yksi The Policen albumin Ghost in the Machine lauluista ja singlehitti. Muista kappaleista "Visions of the Night" päätyi The Police single "Walking on the Moon" b-puoleksi. "3 O' Clock Shot" - kuului myös The Policen alkuajan lavaohjelmistoon. Sting sanoi myöhemmin kuuluttaneensa "Visions of the Nightin" nimellä "3 O' Clock S**t"

Lähteet

1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset yhtyeet
Miehenä olemisen taito

Miehenä olemisen taito on Thomas Finkin vuonna 2006 ilmestynyt tapaopas miehille. Kirjan on suomeksi toimittanut Juha Virkki ja kustantanut vuonna 2008 Atena. Alkukielellä teoksesta on ilmestynyt päivitetty laitos vuonna 2008.

Aiheesta muualla 
 Kustantajan sivut.
 Heisi Pyhälahti: Sudenpentujen käsikirja miehenä olemiseen. Turun sanomat 2.5.2008.

Kirjat käytös- ja tapatiedosta
Brittiläiset tietokirjat
Mies
Vuoden 2006 kirjat
UNAMID

UNAMID () on Yhdistyneiden kansakuntien ja Afrikan unionin yhteinen rauhanturvaoperaatio Darfurissa, Sudanissa. Sen toimeenpano vahvistettiin 31. heinäkuuta 2007 YK:n turvallisuusneuvoston päätöksellä. Operaation tehtävänä on vakauttaa konfliktin koettelema Darfur rauhanneuvotteluiden jatkuessa. Operaatiolla oli alustavasti vuoden toimeksianto 31. heinäkuuta 2008 loppuun, mutta YK pidensi sitä lisävuodella turvallisuusneuvoston päätöksellä. Operaatio on jatkunut ulottumaan 30. kesäkuuta 2017 saakka.

Joukkojen levitys alueelle alkoi lokakuussa 2007. Johtava, noin 9 000 sotilaan vahvuinen UNAMIS (African Union Mission in Sudan) yhdistettiin 31. joulukuuta YK:n joukkoihin, ja yhdessä ne muodostavat 19 555 hengen suuruisen operaation, UNAMID:n. Henkilöstöön kuului 360 sotilastarkkailijaa, 3772 kansainvälistä poliisia ja 19 erikoispoliisiyksikköä, joista jokaisessa on 140 poliisia. Joukoille myönnettiin oikeudet käyttää tarvittaessa voimaa siviiliväestön puolustamisessa.

UNAMID on ensimmäinen YK:n ja Afrikan unionin yhteisoperaatio ja samalla suurin rauhanturvaoperaatio. 31. elokuuta 2008 joukkojen todellinen määrä Darfurissa oli 10 337, joista 8 315 on sotilaallisia joukkoja, 177 sotilastarkkailijoita, 1 845 poliiseja ja 204 YK:n vapaaehtoisia. 10. lokakuuta 2008 joukkojen määrä oli noussut 10 527:ään. Operaatiolla on valtuutus 26 000 vahvuisiin joukkoihin, mutta tavoitteeseen on päästy hitaasti. Alueelle odotettiin 3 600 uutta rauhanturvaajaa vuoden 2008 loppuun mennessä. Vuonna 2016 operaatioon oli valtuutettu osallistumaan yhteensä 19 248 vahvuiset joukot, joista sotilaallisia joukkoja 15 845, poliisihenkilökuntaa 1 583 ja lisäksi 13 poliisierikoisyksikköä, joista jokaisessa palvelee 140 henkilöä.

Operaation budjetti ajalle 1. heinäkuuta 2008 – 30. kesäkuuta 2009 oli 1569,26 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kaudelle heinäkuusta 2016 kesäkuuhun 2017 budjetti on 1039,57 miljoonaa dollaria.

Osallistuvat maat
12. elokuuta 2007 Afrikan unionin puheenjohtaja Alpha Oumar Konaré ilmoitti olevan todennäköistä, että operaatiosta tulee täysin afrikkalaisten joukkojen muodostama. Seuraavat maat ovat kuitenkin varmistaneet ottavansa osaa operaation jossain vaiheessa:

Lähteet

Aiheesta muualla
 UNAMID-operaation verkkosivut

Rauhanturvaoperaatiot
Vobiscum Satanas

Vobiscum Satanas on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeralin toinen studioalbumi.

Kappaleluettelo

Albumilla soittavat muusikot 
 Lord Ahriman – kitara
 Emperor Magus Caligula – basso ja laulu
 Alzazmon – rummut
 Typhos – kitara

Vuoden 1998 albumit
Dark Funeralin albumit
Asus Eee PC

Asus Eee PC on ASUSTeK Computer Inc:in valmistama minikannettava. Eee PC sijoittuu kannettavien uuteen luokkaan, jossa tehoa tärkeämpiä ominaisuuksia ovat alhainen paino ja edullinen hinta. Asus Eee PC:hen liitetään usein akronyymit UMPC (Ultra-Mobile PC) tai ULCPC (Ultra Low Cost PC), joiden väliset erot ovat tulkinnanvaraisia ja vakiintumattomia. Tuotteella on joitakin mielleyhtymäkohtia myös OLPC -hankkeeseen.

Lyhenne "Eee" tulee englanninkielisestä lauseesta "Easy to learn, Easy to work, Easy to play".

Eee 700 -sarja (2G Surf, 4G Surf, 4G ja 8G)

Asus julkisti Eee PC 701 ja Eee PC 1001 -mallit ensi kerran Computex Taipei 2007 -tapahtumassa. Myöhemmin kuitenkin Asus luopui Eee PC 1001:n kehittämisestä.  701-malli, joka tunnetaan paremmin Eee PC 4G -mallina, julkaistiin 16. lokakuuta 2007 Taiwanissa. Jo samana vuonna Asus myi 300 000 Eee PC:tä .
Eee PC 700 -sarjalaisilla on 7 tuuman (178 mm) ja resoluutioltaan 800×480 pikselin näyttö, Intelin 900 MHz Celeron M ULC -suoritin alikellotettuna 630 MHz:iin (2G-mallissa 571 MHz), 512 megatavua DDR2-keskusmuistia (lisättävissä 2 Gt asti) ja massamuistia mallista riippuen 2–8 gigatavun SSD-kiintolevy sekä MMC/SD-kortinlukija, johon saa SD- tai MultiMediaCard-muistikortin lisäkapasiteetiksi.

Eee 900 -sarja

Asus Eee 900 -linja julkaistiin 16. huhtikuuta 2008, jolloin kannettavan hinnaksi Englannissa ilmoitettiin n. 410 €.

Suomessa Eee PC 4G:ä kameralla varustettuna versiona on myyty 2008 Elisan jälkeenmyyjien kautta 249 €:lla kappaleelta ja loppukesästä PricePoint:ssa 199 €:lla kappaleelta. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitos jakaa syksyllä 2008 opiskelijoilleen EEE PC 900 minisylikoneet, joissa on tavanomaisen Xandrosin asemasta Ubuntuun perustuva Eeebuntu-käyttöjärjestelmä. 

Eee 900 -kannettavat ovat 225 × 165 × 35 mm mitoillaan hieman suurempia kuin 700-sarjan edeltäjänsä. Painoa 900-sarjalaisilla on yksi kilo . Uudessa sarjassa on uudistettu kosketuspinta, joka lisää tuotteeseen multi-touch-ominaisuuden ja on saatavilla sekä  Linux- ja Windows XP -versioina. Linux-versiota kutsutaan EeePC 900:ksi ja tulee sisältämään 20 Gt SSD-kiintolevyn, kun taas Windows XP -versio on nimetty EeePC 900 Win:ksi ja sisältää 12 Gt SSD-kiintolevyn. Kummassakin versiossa on 1 Gt RAM-muistia, 8,9 tuuman ja 1024×600 pikselin nestekidenäyttö sekä 1,3 megapikselin kamera. Eee PC:stä on myös pöytäkoneversio, Eee Box.

Katso myös
 MSI Wind PC

Lähteet

Aiheesta muualla

 Asuksen Eee PC-verkkosivut 
 EeeUser.com 
 Asus Eee PC:n ylikellotus 

Kannettavat tietokoneet
Linux-pohjaiset laitteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen tietokoneet
Asus
Sisilialainen barokki

Sisilialainen barokki on barokkiarkkitehtuurin Sisilian saarella, Italiassa, kehittynyt tyylisuunta, joka vaikutti 1600- ja 1700-luvuilla.

Sisilialainen barokki nousi nopeasti kukoistukseen, kun Sisiliassa jouduttiin laajoihin uudelleenrakennustöihin vuoden 1693 maanjäristyksen jälkeen. Aiemmin barokkityyliä oltiin käytetty Sisiliassa lähinä paikallisesti ja se oli kehittynyt alueen arkkitehtuurista ilman suurempaa vaikutusta Italian kuuluisilta barokkiarkkitehdeilta.

Maanjäristyksen jälkeen monet Roomassa opiskelleet paikalliset arkkitehdit saivat mahdollisuuden kehittää barokkiarkkitehtuuria, joka oli suosittua muualla Italiassa. Paikallisten arkkitehtien työ ja uusi arkkitehtuurin tyyli inspiroi monia muita sisialaisia arkkitehteja seuraamaan uutta tyyliä. Vuoden 1730 tienoilla sisialaiset olivat jo kehittäneet barokkityylin omaan selvään suuntaansa. Heidän ansiostaan saaren taide muuttui edelleen persoonallisempaan ja alueellisempaan tyyliin. Sisialainen barokki korvautui hiljalleen 1780-luvulta eteenpäin uusklassismilla.

Erityisen koristeellinen sisialainen barokki oli suosiossa noin 50 vuotta. Se heijasti saaren yhteiskuntajärjestystä aikana, jolloin se oli nimellisesti Espanjan alaisuudessa. Todellisuudessa saarta hallitsivat ylimystö, jonka käsiin pääosa maanviljelyyn perustuvasta taloudesta oli keskittynyt.

Barokki
Barokin arkkitehtuuri
Skotlannin parlamentti

Skotlannin parlamentti (engl. Scottish Parliament, gaeli. Pàrlamaid na h-Alba, skot. Scots Pairliament) on vuonna 1999 perustettu Skotlannin yksikamarinen itsehallintoelin Edinburghissa. Siitä käytetään Britanniassa ajoittain nimeä Holyrood sijaintinsa mukaan. Parlamenttiin kuuluu 129 vaaleilla nelivuotiskaudeksi valittua edustajaa.

Parlamentaarista työtä tehdään 19 komiteassa.

Parlamentin istuntoja voi seurata suorina lähetyksinä Scottish Parliament TV -kanavalla, jota parlamentti ylläpitää.

Historia 
Parlamentin perustamisesta päätettiin vuoden 1997 kansanäänestyksellä. Se päättää monista Skotlantia koskevista asioista kuten koulutuksesta ja terveydenhuollosta, muttei ole samassa asemassa kuin Westminsterin parlamentti. Skotlannin parlamentti aloitti toimintansa 1999. 

Vuosina 1999–2004 parlamentti kokoontui Skotlannin kirkon käyttämässä kokoontumistilassa.

Parlamentti on kokoontunut syksystä 2004 lähtien Edinburghin Holyroodissa katalonialaisen Enric Mirallesin suunnittelemassa rakennuksessa, jonka arkkitehtuuri on herättänyt runsaasti keskustelua ja mielipiteitä suuntaa ja toiseen.

Viimeisimmät vaalit 
Edelliset vaalit pidettiin 5. toukokuuta 2016. Äänioikeus oli ensimmäistä kertaa 16-vuotiailla.

Suurin puolue on Skotlannin itsenäisyyttä kannattava Skotlannin kansallispuolue (SNP), joka sai 63 paikkaa. konservatiivit sai 31 paikkaa ja Työväenpuolue 24 paikkaa. Lisäksi vihreät saivat kuusi paikkaa ja liberaalidemokraatit viisi paikkaa. Sitoutumaton ehdokas sai yhden paikan.

Toukokuussa 2016 parlamentin puhemieheksi valittiin Ken Macintosh, joka oli ensimmäinen työväenpuolueesta tuleva puhemies.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Skotlannin politiikka
Parlamentit
Azorientulkku

Azorientulkku (Pyrrhula murina) eli aiemmalta nimeltään azorienpunatulkku on vaarantunut São Miguelin saarella Azoreilla elävä varpuslintu. Sitä on pidetty joko omana lajinaan tai punatulkun alalajina. Nykyisin azorientulkulla on lajistatus, jonka on tehnyt Euroopan rariteettikomitea AERC TAC vuonna 2012.

Kooltaan azorientulkku on noin 17 cm. Lintu on rakenteeltaan tukeva ja pääväritykseltään ruskea. Koiraan vatsa on hieman vaaleanpunertava. Azorientulkun pää ja siivet ovat mustat. Lisäksi siivissä on valkoista ja hieman sinistä. Nokka on tukeva. .

Azorientulkun elinympäristöä ovat metsät ja pensaikkoiset maat. Tyypillisiä kasveja, joiden siemeniä se käyttää ravintonaan ovat sugi ja aaltokielopuu. Azorientulkut ovat erityisen riippuvaisia sugin siemenistä tiettyinä kuukausina .

Azorientulkkukannan kooksi arvioitiin vuonna 2016 630–2000 sukukypsää yksilöä. Suurin kantaan kohdistuva uhka on elinympäristön hakkaaminen. Lisäksi saarelle levinneet kissat ja rotat ovat saalistajia. Suojelutoimien ansiosta kannan koko on saatu vakiinnetettua, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli lajin vuonna 2016 vaarantuneeksi erittäin uhanalaisen sijaan.

Lähteet 

Peipot
Uhanalaiset linnut
Azorit
Alfonso III (Aragonia)

Alfonso III lisänimeltään Vapaamielinen oli Aragonian kuningas vuosina 1285-1291 isänsä Pietari III:n jälkeen. Hän valloitti vuonna 1286 Mallorcan kuningaskunnan. Alfonso II joutui kohtaamaan veljensä Jaakko II:n, paavin sekä Ranskan kuninkaan vihamielisyyttä, mutta vaaran hetkellä Englannin kuninkaan Edvard I:n onnistui saada rauha aikaiseksi. 

Alfonsolla ei ollut lapsia, joten häntä seurasi ennenaikaisen kuoleman jälkeen hänen veljensä. 

Alfonso III on haudattu Barcelonaan, Kataloniaan.

Lähteet

Viitteet
 

Aragonian kuninkaalliset
Vuonna 1265 syntyneet
Vuonna 1291 kuolleet
Panik

Panik on vuonna 2007 perustettu saksalainen nu metal -yhtye. Aiemmin yhtyeen nimi oli Nevada Tan, joka viittasi japanilaiseen murhaajaan, Nevada-taniin. Yhtye vaihtoi nimensä tammikuussa 2008.

Jäsenet

Yhtyeen julkaisut

Singlet

'Nevada Tan - nimellä

Panik - nimellä

Albumit 

Nevada Tan - nimellä

Panik - nimellä

DVD:t

Aiheesta muualla
 Viralliset Internet-sivut
 Viralliset MySpace sivut
 Virallinen fani sivu (German)
  Davidin virallinen  Myspace
  Frankyn virallinen Myspace

Saksalaiset metalliyhtyeet
Jaakko II (Aragonia)

Aragonian Jaakko II (10. elokuuta 1267 – 2. marraskuuta 1327) oli Pietari III:n ja Constantia Sisilialaisen poika. Isänsä kuoltua hän toimi Sisilian kuninkaana vuodesta 1285, kunnes luopui siitä sopimuksella 1296. Aragonian ja Valencian kuninkaan ja Barcelonan kreivin asema periytyi ensin Jaakon vanhemmalle veljelle Alfonso III lle, mutta tämän kuoltua 1291 Jaakko peri myös ne valtaistuimet.

Häntä  seurasi poikansa Alfonso IV. 

Jaakko oli neljästi naimisissa, ja hänellä oli useita lapsia.

Lähteet 

Aragonian kuninkaalliset
Vuonna 1267 syntyneet
Vuonna 1327 kuolleet
Alfonso IV (Aragonia)

Aragonian Alfonso IV (Alfons 'el Benigne'; 1299 – 24. tammikuuta 1336) oli Aragonian ja Valencian kuningas sekä Barcelonan kreivi (Alfonso III) vuodesta 1327 kuolemaansa. Hän oli Jaakko II:n ja Blanche Anjoulaisen poika.

Alfonsoa seurasi hänen poikansa Pietari IV.

Aragonian kuninkaalliset
Vuonna 1299 syntyneet
Vuonna 1336 kuolleet
Péter Bácsi

Péter Bácsi (s. 15. toukokuuta 1983 Budapest) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on paininut aikuisten arvokilpailuissa sarjoissa 74–85 kg.

Bácsi aloitti painin harrastamisen vuonna 1991 ja debytoi aikuisten arvokilpailuissa Bakun MM-kilpailuissa 2007, jossa hän sijoittui seitsemänneksi 74 kilon sarjassa. Vuotta myöhemmin hän oli maailmancupissa toinen ja saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton ja -mitalin voittamalla 74 kilon Euroopan mestaruuden Tampereella voitettuaan finaalissa turkkilaisen Seref Tüfenkin. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Bácsi oli viides. Bakun EM-kilpailuissa 2010 Bácsi saavutti 74-kiloisissa pronssia ja Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 hopeaa. MM-kilpailuissa 2011 hän oli kahdeksas ja Lontoon olympialaisissa 2012 neljästoista.

Bácsi voitti 80 kg:n painoluokassa 2014 sekä Euroopan-mestaruuden Vantaalla että maailmanmestaruuden Taškentissa. Hän oli 75-kiloisissa kahdeksas MM-kilpailuissa 2015 ja viides Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden 82 kg:n painoluokassa Budapestissa 2018.

Bácsi edustaa FTC Budapest -seuraa ja häntä on valmentanut vuodesta 1999 lähtien olympiavoittaja András Sike.

Lähteet 
 Profiili foldeak.com:in painitietokannassa 
 Profiili FILA:n sivustolla 
 Péter Bácsi Biography and Olympic Results  Sports Reference LLC. 

Unkarilaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Naisten Mestarien liiga

Naisten Mestarien liiga () on ensimmäinen naisten jalkapallokilpailu Euroopan jalkapalloliiton alaisille seurajoukkueille. Kilpailu perustettiin nimellä Naisten UEFA Cup () kaudelle 2001–2002 naisten jalkapalloa kohtaan kasvaneen kiinnostuksen myötä. Kaudeksi 2009–2010 kilpailun nimi muuttui Naisten Mestarien liigaksi. Mestarien liiga on toistaiseksi ainoa Uefan seurajoukkuekilpailu naisille.

Sarjajärjestelmä 

Joukkueet pääsevät mukaan voittamalla kansallisen sarjansa, joka voi olla liiga tai cup-kilpailu mikäli liigaa ei pelata. Lisäksi kahdeksasta korkeimmalle rankatusta maasta pääsee mukaan myös toinen joukkue. Mestarien liigan ensimmäisellä kierroksella pelaa 32 joukkuetta. Parhaiden maiden mestarit pääsevät suoraan ensimmäiselle kierrokselle. Heikoimpien maiden mestarit sekä mukana olevat maiden toiset edustajat karsivat liigaan pääsystä karsintalohkoissa, joiden voittajat pääsevät ensimmäiselle kierrokselle.

Naisten Mestarien liiga pelataan cup-muotoisena siten, että kukin pari pelaa keskenään kaksi ottelua, yhden kummankin kotikentällä. Maalieron perusteella parempi joukkue pääsee jatkoon. Maalieron ollessa tasan voittaja on joukkue, joka on tehnyt enemmän maaleja vierasottelussa. Mikäli tällä ei saada eroa, pelataan jatkoaika ja vielä tarvittaessa rangaistuspotkukilpailu.

Finaali pelataan yksiosaisena otteluna puolueettomalla kentällä. Vuoteen 2018 saakka se pelattiin samalla seudulla kuin miesten Mestarien liigan finaali, kaksi päivää ennen miesten ottelua.

Finaalit

Naisten UEFA Cup

Naisten Mestarien liiga

Eniten voittoja

Lähteet

Viitteet 

Jalkapallon seurajoukkuekilpailut
UEFAn kilpailut
Eurocupit
Martin Tomczyk

Martin Tomczyk (s. 7. joulukuuta 1981 Rosenheim, Saksa) on saksalainen autourheilija. Tomczyk kilpaili kartingin jälkeen Formula BMW:ssä ja Saksan Formula 3 -sarjassa ennen kuin siirtyi DTM-sarjaan vuonna 2001. DTM:ssä hän on ajanut monet vuodet Audilla, nykyään hän ajaa BMW:llä. Vuonna 2011 Tomczyk voitti DTM-sarjan mestaruuden, kun hänen paras loppusijoituksensa oli ollut tätä ennen kolmas sija vuodelta 2007.

Tomczykin isä Hermann on Deutscher Motor Sport Bundin presidentti.

Uran tilastot 

*kausi käynnissä

Aiheesta muualla 

 Martin Tomczykin viralliset kotisivut 

Saksalaiset autourheilijat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
David Mitchell (kirjailija)

David Mitchell (s. 12. tammikuuta 1969) on englantilainen kirjailija. Hän oli Booker-palkintoehdokas romaaneistaan number9dream ja Pilvikartasto. Mitchell on valmistunut Kentin yliopistosta ja työskennellyt opettajana Japanissa.

Pilvikartasto (2004) on voittanut useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa British Book Awards -palkinnon. Romaanin pohjalta julkaistiin samanniminen elokuva vuonna 2012.

Luukellot sai parhaan romaanin World Fantasy -palkinnon vuonna 2015.

Teokset 

 Ghostwritten (1999)
 number9dream (2001)
 Pilvikartasto (Cloud Atlas, 2004. Suom. Vesa Suominen 2008)
 Black Swan Green (2006. Suom. Tarja Lipponen 2008)
 Jacob de Zoetin tuhat syksyä (The Thousand Autumns of Jacob de Zoet, 2010. Suom. Tuukka Toppari & Erkki Värrälä, 2014.)
 Luukellot (The Bone Clocks, 2014. Suom. Einari Aaltonen 2017)
 Slade House (2015)
 Utopia Avenue (2020)

Lähteet 

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Run Run Shaw

Sir Run Run Shaw CBE (, alun perin 邵仁楞; ; 23. marraskuuta 1907 – 7. tammikuuta 2014) oli hongkongilainen liikemies, mediamoguli ja hyväntekijä. 

Run Run Shaw perusti veljensä Run Me Shawin kanssa Shaw Brothers Studion, jolla on nimissään useita kuuluisia elokuvia. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 Hong Kongin elokuvapalkintotilaisuudessa palkinto elämäntyöstä. Lisäksi hän sai vuonna 1998 Suuren Bauhinia-mitalin. Shaw loi Shaw-palkinnon ("idän Nobel"), jota on jaettu vuodesta 2004 lähtien merkittäville tieteilijöille tähtitieteen, lääketieteen ja matematiikan aloilla.

Asteroidi 2899 Runrun Shaw on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet 

Hongkongilaiset henkilöt
Hyväntekeväisyyden harjoittajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Yli satavuotiaiksi eläneet hongkongilaiset
Immonen

Immonen on savolainen sukunimi. Sen arvellaan olevan kansanomainen muunnos ortodoksisesta pyhimysnimestä Immanuel. Nimi on jo varhain levinnyt kautta koko Savon sekä savolaisen muuttoliikkeen mukana Pohjanmaalle ja paikoin Hämeeseenkin. Stolbovan rauhan 1617 jälkeen Immosia siirtyi sankoin joukoin Käkisalmen lääniin, nykyiseen Pohjois-Karjalaan ja Laatokan-Karjalaan.

Tunnettuja Immosia 

 Anna Immonen (s. 1984), sopraanolaulaja
 Antero Immonen (s. 1935), mäkihyppääjä
 Antti Immonen (s. 1973), kuopiolainen kuvataiteilija
 Emma Immonen (s. 2001), jalkapallomaalivahti
 Helena Immonen (s. 1986), kirjailija ja viestinnän ammattilainen
 Helena Vatanen, o.s. Immonen (1871–1937), SDP:n kansanedustaja
 Ida Aidanpää-Immonen (s. 1988), aitajuoksija
 Janne Immonen (s. 1968), hiihtäjä
 Jarkko Immonen (s. 1982), jääkiekkoilija
 Jarkko Immonen (s. 1984), jääkiekkoilija
 Jorma Immonen (s. 1952), jääkiekkoilija
 Jukka Immonen (s. 1978), muusikko, äänitetuottaja ja säveltäjä
 Jyrki Immonen (s. 1945), koripalloilija
 Kari Immonen (s. 1945), historiantutkija, professori
 Kari Immonen (s. 1967), taidemuseonjohtaja
 Kathryn Immonen, kanadalainen sarjakuvakirjoittaja
 Kati Immonen (s. 1971), kuvataiteilija 
 Keijo Immonen (1929–2013), kustantaja ja kirjallinen johtaja
 Kyllikki Immonen (1912–1998), opettaja ja kirjailija
 Lauri Immonen (1913–1979), kirjailija
 Lauri Immonen (1932–2009), keihäänheittäjä
 Lotta Immonen (s. 1996), pesäpalloilija 
 Mika Immonen (s. 1972), biljardinpelaaja
 Mikko Immonen (s. 1950), kansanedustaja (Vasemmistoliitto)
 Mikko Immonen (1933–2017), puoluesihteeri (Keskustapuolue)
 Mikko Immonen (s. 1994), salibandyn pelaaja
 Minna Immonen (s. 1964), kuvataiteilija
 Olli Immonen (s. 1986), kansanedustaja (Perussuomalaiset)
 Outi Immonen (s. 1987), lentopalloilija
 Pentti Immonen (1917–1994), jääpalloilija
 Perttu Immonen (s. 1973), psykologi, historiantutkija ja tietokirjailija
 Riitta Immonen (1918–2008), muotitaiteilija
 Riku Immonen (s. 1972), tanssija ja koreografi
 Riku Immonen (s. 1974), thainyrkkeilijä
 Santeri Immonen (s. 1972), jääkiekkoilija
 Seppo Immonen (s. 1951), kilpakävelijä
 Severi Immonen (s. 2000), jääkiekkoilija
 Stuart Immonen, kanadalainen sarjakuvataiteilija
 Tapani Immonen (s. 1945), kansakoulunopettaja ja jännityskirjailija
 Tuomas Immonen (s. 1983), jääkiekkoilija
 Viljo Immonen (1915–1970), tekniikan tohtori, Teknillisen korkeakoulun professori ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun rehtori
 Viljo Immonen (1919–1979), kitaristi
 Ville Immonen (s. 1976), jääkiekkoilija
 Visa Immonen (s. 1977), arkeologian professori 
 Väinö Immonen, Immu (s. 1949), kirjallisuustoimittaja ja pakinoitsija
 Waltteri Immonen (s. 1967), jääkiekkoilija.

Lähteet
Patrick Huisman

Patrick Huisman (s. 23. elokuuta 1966) on alankomaalainen autourheilija. Hän on ajanut urallaan monessa eri sarjassa ja kilpailutapahtumassa. Huisman on kilpa-autoilija Duncan Huismanin isoveli.

Huisman voitti vuonna 1991 Hollannin Touring Car -mestaruuden, ja hänet valittiin vuonna 1992 Porsche Carrera Cupin vuoden tulokkaaksi. Hän ajoi 1992 myös Nürburgringin 24 tunnin ajossa luokkavoittoon. Hän on osallistunut eri vuosina myös Span 24 tunnin ajoon, Sebringin 12 tunnin ajoon, Daytonan 24 tunnin ajoon ja Le Mansin 24 tunnin ajoon. Huisman on ajanut monet kaudet Porsche Supercupissa aina vuoteen 2011 asti. Hän on ajanut jonkin verran myös DTM:ää.

Porsche Supercup -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Patrick Huismanin viralliset kotisivut 

Alankomaalaiset autourheilijat
DTM-kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt