joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anatoli Aleksin

Anatoli Georgijevitš Aleksin (, oikea sukunimi Goberman, Гоберман; 3. elokuuta 1924 Moskova – 1. toukokuuta 2017 Luxemburg) oli Israelissa asunut venäläinen kirjailija.

Anatoli Aleksin syntyi Stalinin vainoissa vangitun puoluevirkailijan perheeseen. Hän valmistui Moskovan orientalistiikan instituutista vuonna 1950 ja julkaisi samana vuonna ensimmäisen lastenkirjansa Kolmekymmentä yksi päivää: pioneeripojan päiväkirja (Tridtsat odin den: dnevnik pionera Saši Vasilkova). Vuoteen 1966 saakka Aleksin kirjoitti lastenkirjoja ja sen jälkeen nuorisolle tarkoitettuja moraalikysymyksiin keskittyneitä psykologisia kertomuksia. Osa niistä julkaistiin Junost-kirjallisuuslehdessä, jonka toimituskuntaan Aleksin kuului vuodesta 1969. Myöhemmin hän alkoi laatia kertomuksiensa pohjalta näytelmiä. Vuodesta 1970 lähtien Aleksin toimi Venäjän kirjailijaliiton sihteeristön jäsenenä. Vuonna 1978 hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon, minkä jälkeen hänen kootut teoksensa ilmestyivät kolmensadan tuhannen kappaleen painoksena.

Aleksin muutti 1993 Israeliin, jossa hän kirjoitti aikuisille tarkoitettuja romaaneja sekä muistelmia.

Suomennettuja teoksia
 Kolmekymmentä yksi päivää: pioneeripojan päiväkirja. Suom. Inkeri Letonmäki. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
 Myöhäinen lapsi. Suom. Ulla-Liisa Heino. Moskova: Raduga, 1985 (Maailma ja me -lehden novelliliite).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Anatoli Aleksinin sivusto 
 Anatoli Aleksinin teoksia Lib.ru-sivustolla 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Seitsemän veljestä (täsmennyssivu)

Seitsemän veljestä voi liittyä seuraaviin:

Aleksis Kiven romaani ja sen sovitukset 
 Seitsemän veljestä, Aleksis Kiven romaani vuodelta 1870
 Seitsemän veljestä, Wilho Ilmarin ohjaama, Aleksis Kiven romaaniin perustuva suomalainen elokuva vuodelta 1939
 Seitsemän veljestä, televisiotaltiointi Turun kaupunginteatterissa 1970-luvulla esitetystä näytelmäsovituksesta
 Seitsemän veljestä, Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin luoma Aleksis Kiven romaaniin perustuva animaatioelokuva vuodelta 1979
 Seitsemän veljestä, Jouko Turkan ohjaama, Aleksis Kiven romaaniin perustuva suomalainen televisiosarja vuodelta 1989

Muita 
 Seitsemän veljeksen morsiamet  (), Stanley Donenin ohjaama yhdysvaltalainen elokuvamusikaali vuodelta 1954
 Noin 7 veljestä, Jukka Virtasen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1968
 Seitsemän seinähullua veljestä (myös Pentti Oskari Kankaan Seitsemän Seinähullua Veljestä), Pentti Oskari Kankaan johtama suomalainen huumorimusiikkiyhtye
Alma Hjelt

Alma Evelina Hjelt (30. syyskuuta 1853 Helsinki – 1907 Tukholma) oli suomalainen naisasialiikkeen vaikuttaja ja ensimmäisiä Suomessa fysioterapian alalla. Hän oli Suomen Naisyhdistyksen ensimmäinen sihteeri vuodesta 1884. Hän valmistui Tukholman voimistelu-keskuslaitoksesta (Gymnastiska centralinstitutet) 1899.

Helsingin yliopiston Lääketieteen rahastossa on Alma Hjeltin nimikkorahasto. Hän perusti sen testamentillaan, jonka hän teki Tukholmassa 1907. Stipendien tarkoituksena oli tukea lääketieteen opettajiksi aikovia naisopiskelijoita. Testamentissaan Hjelt antoi ohjeita myös siltä varalta, että naisilta myöhemmin kiellettäisiin opiskeluoikeus Helsingin yliopistossa. Silloin stipendit tulisi jakaa naisille, jotka haluavat kouluttautua opettajiksi tai lääkäreiksi ulkomailla.

Lähteet

Suomalaiset feministit
Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Valencianrottaterrieri

Valencianrottaterrieri (val. Gos Rater Valencià tai Ratera Valencià, esp. Ratonero Valenciano) on espanjalainen koirarotu. Se on FCI:n hyväksymä.

Ulkonäkö
Rotumääritelmän mukaan valencianrottaterrieri on hännätön, ja häntä tulee rodun kotimaassa typistää joko noudattamatta tiettyä pituutta tai vaihtoehtoisesti typistää vain yksi kolmasosa pois. Karvapeitteen tulisi olla lyhyt, pituudeltaan korkeintaan 2 cm. Yleisimmät värit ovat musta-tricolor (musta-valkoinen tan-merkein) ja ruskea-tricolor (ruskea-valkoinen tan-merkein), joista molemmissa värilliset alueet ovat valkoisia dominoivammat. Muut sallitut värit ovat black & tan (musta punaruskein merkein), ruskea-valkoinen ja brown & tan (ruskea punaruskein merkein). Urosten sallittu säkäkorkeus on 30–40 cm (ihanne 36 cm) ja narttujen 29–38 cm (ihanne 33 cm). Molemmille sukupuolille on määritetty sama paino, joka vaihtelee 4–8 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
Valencianrottaterrieriä käytetään nykyisin metsästykseen, erityisesti kaniinien.

Alkuperä
Rotu on peräisin Valencian maakunnasta, missä sitä on perinteisesti käytetty rottien ja muiden tuhoeläinten pyydystämiseen. Sen uskotaan olleen olemassa 16. vuosisadalta lähtien. Sen alkuperästä on useita teorioita, joista erään mukaan brittiläinen kettuterrieri olisi sekoittunut paikallisten koirien kanssa, kun taas toiset uskovat rotujen muistuttavan toisiaan vain koska niiden jalostaminen samaan käyttötarkoitukseen on vaatinut samanlaisia ulkoisia ominaisuuksia. 

Vuonna 2004 Espanjan Kennelliitto tunnusti rodun virallisesti. FCI:n jäsenenä järjestö käyttää FCI:n luokittelua, minkä vuoksi se sijoittaa valencianrottaterrierin ryhmään 3 eli Terrierit ja alajaostoon 3.1, Isot ja keskikokoiset terrierit. 31.12.2010 mennessä Espanjan Kennelliittoon oli rekisteröity 523 yksilöä. Rodunedustaja nimeltä Kike de Ca Batiste voitti marraskuussa 2011 Espanjan kansallisen koiranäyttelyn best in show -tittelin, joka oli rodulle ensimmäinen.

Kesäkuussa 2022 myös FCI tunnusti rodun virallisesti, ja antoi englanninkieliseksi nimeksi Valencian Terrier suoran käännöksen Valencian Ratter sijasta.

Katso myös
Andalusianrottakoira
Mallorcanrottaterrieri

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Espanjan kansallinen rotujärjestö 
Espanjan Kennelliiton rotumääritelmä 

Espanjalaiset koirarodut
FCI 3 Terrierit
Terrierit
The Divinity of Purpose

The Divinity of Purpose on yhdysvaltalaisen hardcore punk -yhtye Hatebreedin kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin 29. tammikuuta 2013.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jamey Jasta – laulu
 Frank Novinec – kitara
 Wayne Lozinak – kitara
 Chris Beattie – bassokitara
 Matt Byrne – rummut

Tuotanto
 Zeuss – tuottaja, äänittäjä
 Josh Wilbur – tuottaja, miksaaja
 Brad Blackwood – masteroija
 Eliran Kantor – grafiikka

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Loudwire: 
 Metal Injection: 8/10
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 The Divinity of Purpose discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2013 albumit
Hatebreedin albumit
Luettelo Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen otteluista

Tämä luettelo sisältää Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen ottelut. Mukana ovat kaikki ottelut, jotka Suomen Palloliitto laskee virallisiksi A-maaotteluiksi.

1973–1979

1973

1974

1975

1976

1977

1978

1979

1980–1989

1990–1999

2000–2009

2010–2019

2020–

2020

2021

2022

Katso myös
Luettelo Suomen naisten maajoukkueessa A-maaotteluita pelanneista jalkapalloilijoista
Luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista

Lähteet

Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen otteluista
Suomen jalkapallo
Naisten jalkapallo
Urban Hjärne

Urban Hjärne t. Hiärne (1641–1724) oli ruotsalainen lääkäri, kirjailija ja luonnontieteilijä. Nevanlinnassa syntynyt Hjärne opiskeli Tarton yliopistossa, mutta pakeni vuonna 1656 Ruotsiin. Hänestä tuli Kaarle XI:n henkilääkäri ja hän sai vuonna 1696 nimityksen arkkiatriksi ja collegium-lääkäriksi. Hänen ansiostaan noitajutut lakkautettiin, ja hän oli perustamassa Tukholmaan kemiallista laboratoriota, jonka esimies ja tutkija hän oli. Vuorikollegion asessorina hän edisti Ruotsin vuoriteollisuutta. Nuorena hän kirjoitti kaunokirjallisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Svenskt biografiskt lexikon

Ruotsalaiset lääkärit
Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset luonnontieteilijät
Vuonna 1641 syntyneet
Vuonna 1724 kuolleet
Straight Out of Hell

Straight Out of Hell on powermetal-yhtye Helloweenin 15. studioalbumi, joka julkaistiin 18. tammikuuta 2013.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 4.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Andi Deris – laulu
 Michael Weikath – kitarat, taustalaulu
 Sascha Gerstner – kitarat, taustalaulu
 Markus Grosskopf – bassokitara, taustalaulu
 Daniel Löble – rummut

Vieraileva muusikko 
 Matthias Ulmer – kosketinsoitin

Arviot 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Helloweenin albumit
Vuoden 2013 albumit
Honkasalo

Honkasalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Armas Honkasalo (1891–1918), Porin punakaartin johtomiehiä
 Brynolf Honkasalo (1889–1973), rikosoikeuden professori 
 Jorma Honkasalo (1916–2009), vuorineuvos, Outokumpu Oy:n varapääjohtaja, hallituksen puheenjohtaja
 Laura Honkasalo (s. 1970), kirjailija 
 Pirjo Honkasalo (s. 1947), elokuvaohjaaja 
 Tauno Honkasalo (1912–1975), geodeetti, dosentti
 Veronika Honkasalo (s. 1975), valtiotieteen tohtori, vasemmistopoliitikko, kansanedustaja, feministi ja nuorisotutkija

Nimen muita merkityksiä
 1699 Honkasalo, asteroidi
Alholman saha

Alholman saha on Pietarsaaressa sijaitseva UPM-Kymmene-konserniin kuuluva sahalaitos. Sahan tuotantokapasiteetti oli vuonna 2013 200 000 kuutiometriä kuusi- ja mäntysahatavaraa vuodessa ja sen palveluksessa oli 80 henkilöä.

Sahan perusti 1896 Wilhelm Schauman. Se yhdistettiin 1960 Wilhelm Schauman Oy:hyn ja vuonna 1987 siitä tuli osa Kymmene-konsernia Schaumanin fuusion yhteydessä. Vuosina 1990–2001 saha toimi Wisatimberin nimellä.

Lähteet 
 Alholman sahan yhteystiedot

 Suomen sahateollisuus
 Pietarsaaren rakennukset ja rakennelmat
UPM
Korkeakosken saha

Korkeakosken saha on Juupajoen Korkeakoskella sijaitseva UPM-Kymmene-konserniin kuuluva sahalaitos. Sahan tuotantokapasiteetti vuonna 2013 oli 330 000 kuutiometriä sahatavaraa vuodessa ja sen palveluksessa oli noin 80 henkilöä. Tuotettu sahatavara menee pääasiassa puusepän- ja huonekaluteollisuuteen sekä rakentamiseen.

Korkeakosken saha perustettiin 1960, perustaja oli Valkjärveltä kotoisin ollut Teodor Kopra. Teodor Kopran kuoltua 1964 sahaa alkoivat hoitaa hänen poikansa Keijo Kopra (s. 1942) ja Tenho Kopra. Sahan ( Kopran Saha K. ja T. Kopra Ky) vuosituotanto oli aluksi 3 000–5 000 kuutiometriä mutta jo 1960-luvun lopulla se nousi 10 000 kuutiometriin. Vuonna 1975 valmistui vanhan sahan viereen uusi sahalaitos ja sen myötä vuosituotanto kohosi jo yli 100 000 kuutiometriin. 

Uusi sahalaitos tuhoutui tulipalossa helmikuussa 1981 ja korjausten jälkeen sahaustoiminta pääsi jatkumaan syksyllä 1983. Koprat myivät loppuvuodesta 1989 Korkeakosken sahan ja Pieksämäellä sijainneen Nikkarilan sahan 90 miljoonan markan hinnasta Yhtyneet Paperitehtaat Oy:lle. Tässä vaiheessa Korkeakosken sahan vuosituotanto oli 130 000 kuutiometriä ja sahalla työskenteli 150 työntekijää.

Vuodesta 2004 Korkeakosken saha toimi osana UPM-Kymmene Wood Oy:tä ja vuonna 2007 kun UPM-Kymmenen saha- ja vaneriliiketoiminnat eriytettiin, Korkeakosken saha tuli osaksi UPM-Kymmene Oyj:tä. Helmikuussa 2011 sahalla oli tulipalo jossa tuhoutui osittain särmäysosaston rakennus.

Lähteet 
 Korkeakosken sahan yhteystiedot 
 
 Korkeakosken saha toimii taas, YLE uutiset Tampere 3.3.2011

Suomen sahateollisuus
Juupajoki
UPM
Kaukaan saha

Kaukaan saha on Lappeenrannassa sijaitseva UPM-Kymmene-konserniin kuuluva sahalaitos joka on yksi Suomen suurimpia. Sahan tuotantokapasiteetti vuonna 2013 oli 500 000 kuutiometriä sahatavaraa vuodessa ja höyläämön 60 000 kuutiometriä. Sahan ja höyläämön palveluksessa on noin 160 henkilöä. Tuotanto menee pääasiassa puusepän- ja huonekaluteollisuuteen sekä rakentamiseen.

Saha perustettiin 1891 Lauritsalan sahan nimellä Varkaansaarelle Saimaan kanavan suun itäpuolelle ja se oli T. & J. Salvesen -yhtiön omistuksessa. Salvesenin Lauritsalan saha siirtyi 1916 Kaukas Oy:n omistukseen. Sahan pitkäaikainen johtaja eli isännöitsijä vuodesta 1922 lähes kolmenkymmen vuoden ajan oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut, värikkäänä persoonana tunnettu ja Suomen yhtenä kokeneimmista puutavara-alan asiantuntijoista pidetty Georg Höij.

Saha toimi Lauritsalassa aina vuoteen 1959 jolloin se siirtyi Kaukaan muiden tuotantolaitosten yhteyteen. Vuonna 1956 nykyisen sahan alueella aloitettiin ensimmäisenä Suomessa sahatavaran keinokuivaus. Kaukaalle valmistui vuosina 1967–1971 Lappeenrantaan uusi sahalaitos, joka lisäsi sahatavaran tuotantokapasiteettia 330 000 kuutiometriin. 

Saha toimi vuodesta 1996 Yhtyneet Sahat Oy, Kaukaan saha nimellä ja vuonna 2000 sahan yhteydessä aloitettiin myös sahatavaran jatkojalostus. Vuodesta 2004 Kaukaan saha toimi osana UPM-Kymmene Wood Oy:tä ja vuonna 2007 kun UPM-Kymmenen saha- ja vaneriliiketoiminnat eriytettiin, Kaukaan saha tuli osaksi UPM-Kymmene Oyj:tä.

Kirjallisuutta 
 Tiina Nyyssönen, Arja Pervala, Kari Qvist : UPM-Kymmene oyj Kaukaan saha : Salveseneista UPM-Kymmeneen. UPM-Kymmene, Kaukaan saha 2007

Lähteet 
 Kaukaan sahan ja höyläämön yhteystiedot 
 Museoviraston inventointi Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY : Kaukaan teollisuusympäristö sekä Kanavansuun ja Mälkiän asuntoalueet
 Kaukaan tehdasmuseo

Viitteet

 Suomen sahateollisuus
Lappeenranta
UPM
Minority Front

Minority Front on poliittinen puolue Etelä-Afrikan tasavallassa joka perustettiin National People's Party-puolueesta vuonna 1994. Vaikka puolue edustaa kaikkia Etelä-Afrikan vähemmistöjä, sen kannatus tulee lähes täysin Etelä-Afrikan intialaisyhteisöltä. Puolueen kannatus on voimakkainta KwaZulu-Natalin provinssissa etenkin Durbanin kaupungissa, joka on Etelä-Afrikan intialaisten kulttuurillinen ja väestöllinen keskus. Puolueen johtaja oli Amichand Rajbansi kuolemaansa asti joulukuussa 2011.

Vaalimenestys

Aiheesta muualla 
Minority Front (viralliset sivut )

Etelä-Afrikan puolueet
Nomima barbarika

Nomima tai Nomima barbarika (, ”Barbaarien tavat”) oli Aristoteleen kirjoittama antiikin kreikkalainen teos, joka käsitteli eri ei-kreikkalaisten kansojen tapoja. Se on eräs esimerkki Aristoteleen koulukunnan suorittamista historiallisista tutkimuksista. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.

Historia 

Aristoteles piti etnografis-maantieteellistä tutkimusta tärkeänä oikeudenmukaisen lainsäädännön laatimisen kannalta. Samannimisiä teoksia kirjoittivat myös muut kreikkalaiset kirjailijat, muun muassa Hellanikos (teos Barbarika nomima), joka kirjoitti myös useita muita teoksia eri kansoista. Tällaiset teokset voidaan lukea sofististen teosten joukkoon.

Aristoteleen teos liittyi muiden kansojen tapojen tutkimisen perinteeseen kreikkalaisessa kirjallisuudessa. Kiinnostus oli herännyt sitä mukaa kun kreikkalaiset tulivat tietoisiksi muista kansoista ja näiden erilaisista tavoista. Edelläkävijöitä tässä olivat olleet Hekataios Miletoslainen sekä Herodotos, jonka Historiateos kuvaa laajasti skyyttien, persialaisten, lyydialaisten, egyptiläisten ja muiden kansojen tapoja. Sofistit korostivat usein muiden kansojen tapojen keskinäistä ristiriitaisuutta argumentoidessaan relativismin puolesta. Esimerkiksi sofistinen teos Dissoi logoi hyödyntää kansojen päinvastaisia tapoja käsitellessään lakien suhteellisuutta.

Teokseen viittaavat muun muassa Varro, Cicero ja Didymos Aleksandrialainen. Plutarkhos käytti teosta lähteenään ja Herakleides Lemboslainen kirjoitti siitä tiivistelmän.

Kreikkalaisten alueiden lakeja Aristoteleen koulukunta kokosi puolestaan kokoelmaan nimeltä 158 kaupungin valtiomuodot.

Sisältö 

Nomima barbarika oli eräänlainen etnografinen kokoelma, jonka aineiston olivat mahdollisesti koonneet Aristoteleen oppilaat tämän ohjauksessa. Teos sisälsi ainakin kolme kirjaa.

Säilyneiden katkelmien perusteella voidaan päätellä, että aristoteelinen Nomima barbarika käsitteli muun muassa skyyttien ja etruskien tapoja. Eräässä katkelmassa Aristoteles mainitsee, että etruskeilla oli — päin vastoin kuin kreikkalaisilla — tapana ruokailla yhdessä vaimojensa kanssa samalla leposohvalla maaten. Tämä tosiseikka tunnetaan myös etruskien kuvanveistosta.

Lähteet 

Aristoteleen teokset
Kadonneet kirjat
Kirjat kansatieteestä
Suikka

Suikka on ennen kaikkea sotilaskäytössä oleva päähine. Tyypillinen suikka on litteäksi taittuva, ympärikäännetyn veneen muotoinen hattu, jossa ei ole lippaa eikä korvasuojuksia. Yleensä suikka on valmistettu kankaasta ja olemukseltaan päänmyötäinen ja litteä.

Suikka kuuluu tai on kuulunut usean valtion asevoimien univormuun. Nykyisiä tai entisiä suikan käyttäjiä ovat esimerkiksi Yhdysvaltain armeija, Ruotsin puolustusvoimat, Saksan armeija ja Neuvostoliiton armeija. Päähine on alun perin kuulunut skotlantilaiseen sotilasperinteeseen, josta se ensimmäisen maailmansodan jälkeen levisi länsimaisten armeijoiden käyttöön. Suikan ensimmäisiä sotilaallisia käyttäjiä Ison-Britannian ulkopuolella oli Yhdysvaltain armeija.

Suomen puolustusvoimat 
Suomen puolustusvoimissa suikka tuli käyttöön 1930-luvun lopulla nimellä Kesälakki m/39. Suomalainen suikka on maavoimilla harmaa, merivoimilla tumman sininen ja ilmavoimilla teräksensininen. Kesälakissa on maavoimilla aselajin värinen tere eli reunusnauha. Ilmavoimilla reunusnauha on kirkkaansininen ja merivoimilla keltainen. Puolustusvoimien suikassa on nahkainen leukaremmi, jota yleensä pidetään yläasennossa lakin etureunan päällä. Suikan etuosassa on päällystö- tai miehistökokardi. Suomen puolustusvoimissa suikkaa käyttävät lähinnä ammattisotilaat kevyen palveluspuvun (m/83) ja meripalveluspuvun (m/95) kanssa. Varusmiehillä suikka on käytössä meripalveluspuvun kanssa.

Merenkulkulaitos 
Suomen Merenkulkulaitos siirtyi suikan käyttäjäksi toisen maailmansodan jälkeen. Aiemmin laitoksen alusten miehistöllä oli samankaltainen merimiespuku aluksen nimellä varustettuine pyöreine merimieslakkeineen kuin laivastollakin; erot olivat vähäisiä. Nämä puvut ja lakit takavarikoitiin sotavuosina laivastolle.

Sodan jälkeen, kun yleinen ilmapiiri oli joka suhteessa sodanvastainen, vanhaa merimiespukua pidettiin aivan liian sotilaallisena. Tämän vuoksi myös Merenkulkulaitos sai miehistöilleen uudet virkapuvut. Itse puku oli tavallinen kavaijipuku ja lakiksi tuli merenkulkuviranomaisten merkillä varustettu tummansininen suikka. Vain majakkalaivuri säilytti entisen koppalakkinsa; senkin kokardi uusittiin jälleen vuonna 1963

Lähteet

Aiheesta muualla 

Päähineet
Affiliate-markkinointi

Affiliate-markkinointi (affiliate marketing) tai suomeksi kumppanuusmarkkinointi on tulospohjainen markkinointimuoto, jossa maksetaan vain toteutuneista tavoitteista. Tavoite voi olla esimerkiksi verkkokaupan ostotapahtuma, rekisteröityminen verkkopalveluun, yhteydenottopyyntö, uutiskirjeen tilaus tai rahapeliautomaatin tai loton pelaaminen. Affiliate-markkinoinnista saadut tulot ovat pääasiallinen tai merkittävä tulonlähde monilla verkkosivustoilla. Netissä toimivassa affiliate-markkinoinnissa tarvitaan kolme osapuolta: affiliate-verkosto, mainostaja ja julkaisija. Affiliate-markkinointia on myös esimerkiksi Veikkauksen rahapeliatuomaatit tai loton ja pitkävedon myyminen kioskeista

Affiliate-verkosto 
Affiliate-verkosto tuo yhteen mainostajat ja julkaisijat. Mainostajat voivat liittyä verkostoon ajamaan tulospohjaista mainontaa ja tarjota julkaisijoille mainosmateriaaleja. Affiliate-verkosto toimii välittäjänä julkaisijan ja mainostajan välillä. Affiliate-verkko laskuttaa mainostajaa julkaisijan tekemistä toteutuneista myynneistä tai liideistä. Julkaisija puolestaan laskuttaa verkostoa tekemistänsä myynneistä. Suomessa toimii tällä hetkellä noin 10 eri affiliate-verkostoa, joita ovat esimerkiksi TradeTracker, Adtraction, Performission ja Adservice.

Mainostaja 
Mainostajana affiliate-markkinointi tapahtuu siten, että mainostaja liittyy johonkin affiliate-verkostoon mainostajaksi. Kun mainostaja on rekisteröitynyt verkkoon ja asettanut mainosmateriaaliset saataville affiliate-ohjelmaan, voivat eri verkkosivujen / blogien julkaisijat liittyä mainostajan kampanjaan. Affiliate-markkinointia voi kuitenkin tehdä myös ilman verkostoa, etenkin pienemmät verkkokaupat hoitavat affiliate-kumppanuudet usein itse.

Julkaisija 
Julkaisija on verkkosivuston tai muun internetissä toimivan verkkomedian omistaja. Julkaisija liittyy affiliate-verkkoon, esittääkseen sivuillansa mainostajan mainosmateriaalia. Julkaisija tienaa sivustonsa kautta toteutuneista myynneistä mainostajan määrittelemän komission kustakin myynti- tai ostotapahtumasta. Tyypillisiä julkaisijoiden omistamia sivustoja ovat alennuskoodi-, hintavertailu- ja blogisivustot.

Affiliate-markkinointia hyödyntäviä verkkopalveluita 
Bonusway.fi
Rantapallo.fi

Lähteet 

Markkinointi
Seelowin kukkuloiden taistelu

Seelowin kukkuloiden taistelu oli osa Berliinin-Seelowin offensiivia (16. huhtikuuta – 2. toukokuuta 1945) toisessa maailmansodassa. Se kesti yli kolme vuorokautta, 16.–19. huhtikuuta 1945. Lähes miljoona marsalkka Georgi Žukovin johtamaa Neuvostoliiton1. Valko-Venäjän rintaman ja 78 556 Puolan 1. armeijan sotilasta hyökkäsi asemaan, jota kutsuttiin myös ”Berliinin porteiksi”. Heitä vastassa oli 110 000 Saksan 9. armeijan sotilasta komentajanaan Theodor Busse. Armeija oli osa armeijaryhmä Veikseliä.

Taistelu yhdistetään usein Oder-Neissen taisteluun. Seelowissa kuitenkin käytiin ankarimmat taistelut ja Oder-Neissen taistelu oli ainoastaan Berliinin taistelun alkuvaihe.

Tuloksena oli 9. armeijan saartaminen ja Halben taistelu.

Tilanteen kehittyminen 
9. huhtikuuta 1945 neuvostojoukot valtasivat Itä-Preussissa Königsbergin, mikä mahdollisti 2. Valko-Venäjän rintaman, komentajanaan Konstantin Rokossovski etenemisen Oderille. Huhtikuun kahtena ensimmäisenä viikkona puna-armeija toteutti nopeimman uudelleenjärjestelynsä sodan aikana. 2. Valko-Venäjän rintama vastaanotti rintamavastuun 1. Valko-Venäjän rintamalta Schwedtistä Itämerelle, jolloin 1. Valko-Venäjän rintama voitiin keskittää Seelowia vastapäätä. Etelässä 1. Ukrainan rintama komentajanaan Ivan Konev, siirsi pääosan joukoistaan Ylä-Sleesiaan, luoteeseen Neisse-joesta.

Taistelu 
Puna-armeija aloitti hyökkäyksen aamuyöllä 16. huhtikuuta massiivisella tykistökeskityksellä, johon osallistui tuhansia tykkejä ja katjushoja. Jo ennen auringonnousua Valko-Venäjän 1. rintama aloitti hyökkäyksensä Oderin yli, ja Ukrainan 1. rintama Neissen yli.
Ensimmäinen 1. Valko-Venäjän rintaman yritys muuttui katastrofiksi. Heinrici ja Busse olivat odottaneet hyökkäystä, ja olivat vetäneet joukkonsa ensimmäisen puolustuslinjan juoksuhaudoista ennen kuin venäläinen tykistö olisi tuhonnut heidät. Soinen maa tarjosi hyvän esteen, ja saksalaisten vastatykistöisku aiheutti puna-armeijalle suuria tappioita. Turhautuneena hitaaseen etenemiseen Zhukov lähetti reservinsä taisteluun muuttaen aiempia suunnitelmiaan, joissa niitä olisi pidätelty ennen odotettua läpimurtoa.
Alkuiltaan mennessä oli puna-armeija edennyt 4-6 kilometriä, mutta saksalaisten toinen puolustuslinja oli edelleen murtamatta. Zhukovin oli raportoitava, ettei taistelu edennyt suunnitelmien mukaisesti. Etelämpänä Ukrainan 1. rintama oli kuitenkin edennyt suunnitelmien mukaan. Kannustaakseen Zhukovia Stalin kertoi hänelle, että antaisi Konevin edetä suoraan pohjoiseen kohti Berliiniä.

Toisena päivänä 1. Valko-Venäjän rintama jatkoi etenemistään alkuperäisen suunnitelman mukaisesti.
Illalla 17. huhtikuuta Saksan toinen puolustuslinja murtui Neuvostoliiton 5. iskuarmeijan ja 2. kaartinpanssariarmeijan hyökkäyksessä.

Toisen maailmansodan itärintaman taistelut
Covers All – The 25th Anniversary Album

Covers All – The 25th Anniversary Album on suomalaisen heavy metal -yhtyeen Waltarin cover-albumi. Se on julkaistu vuonna 2011 yhtyeen 25-vuotisen taipaleen kunniaksi.

Kappaleet 

Kappaleet "Duke" on englanninkielinen versio Dingon kappaleesta "Levoton Tuhkimo", sekä "Plastic Ships" on englanninkielinen versio Hassisen Koneen kappaleesta "Muoviruusuja omenapuissa". Kappaleet on sanoittanut Kärtsy Hatakka.

Kokoonpano

Yhtye 
 Kärtsy Hatakka – laulu, basso, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Jariot Lehtinen – kitara, taustalaulu
 Sami Yli-Sirniö – kitara, taustalaulu
 Ville Veikko Vehviläinen – rummut
 Janne Immonen – kosketinsoitin, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Markus Pajakkala – saksofonit
 Ville Nissinen – pasuuna
 Aki Himanen –trumpetti
 Lari Lius – lyömäsoittimet (kappaleet 5 & 9)
 Kimmo Korhonen – kitara (kappale 10), muu laulu (kappale 9)

Tuotanto 
 Santeri Kallio – tuottaja, äänittäjä
 Petri Majuri – miksaaja, masteroija
 Sirkku Haikonen – kansitaide, valokuvat
 Santtu Särkäs – valokuvat

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 albumit
Waltarin albumit
Cover-albumit
Adrián San Miguel del Castillo

Adrián San Miguel del Castillo, yleensä vain Adrián (s. 3. tammikuuta 1987 Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa englantilaista Liverpoolia, johon hän siirtyi vuonna 2019 pelattuaan kuusi vuotta West Ham Unitedissa.

Seurajoukkueura 
Adrián on sevillalaisseura Betisin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 29. syyskuuta 2012 ottelussa Málagaa vastaan. Hän pelasi kauden 2012−2013 aikana kaikkiaan 32 Primera Divisiónin ottelua.

Adrián siirtyi West Hamiin vapaalla siirrolla kesällä 2013. Seuraavien viiden kauden aikana hän pelasi yhteensä 125 Englannin Valioliigan ottelua. Kaudella 2014−2015 hän pelasi West Hamin kaikki 38 liigaottelua ja seuraavallakin kaudella vielä 32. Kaudella 2018−2019 hän 
pelasi vain viisi cupottelua, eikä hänen sopimustaan jatkettu.

Adrián siirtyi Liverpooliin ilmaissiirrolla kesällä 2019. Hän pelasi 11 Valioliigaottelua Liverpoolin mestaruuskaudella 2019–2020. Hän oli voittamassa myös UEFA Super Cupia. Mestarien liigassa hän pelasi kolme ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi kolme ottelua Valioliigassa ja yhden Mestarien liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi vain yhden Liigacupin ottelun.

Maajoukkueura 
Adrián on ollut kahdessa Espanjan maaottelussa vaihtomaalivahtina: maaottelussa Belgiaa ja MM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan syyskuussa 2016. Kummassakaan pelissä hän ei päässyt pelaamaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Adriánin tilastot BDFutbol-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruch Chorzów

Ruch Chorzów () on puolalainen jalkapalloseura Chorzówin kaupungista. Kaudella 2021/22 se pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla mutta lukeutuu maan menestyksekkäimpiin.

Ruch perustettiin alun perin vuonna 1920.

Saavutuksia 

Puolan mestaruus (14): 1933, 1934, 1935, 1936, 1938, 1951, 1952, 1953, 1960, 1967/68, 1973/74, 1974/75, 1978/79, 1988/89 
Puolan cup (3): 1950/51, 1973/74, 1995/96

Entisiä pelaajia

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu
 Ruch Chorzów (90minut.pl)

Puolalaiset jalkapalloseurat
Elektroninen polttoaineen ruiskutus

Elektroninen polttoaineen ruiskutus (, EFI) on polttomoottoreissa käytetty polttoaineen syöttämisestä palotilaan huolehtiva elektroninen järjestelmä.

EFI-järjestelmissä polttoaineen ja ilman seos lasketaan erilaisten anturien antamien tietojen avulla. EFI-yksikkö laskee polttoaineen määrän oikeaksi suhteutettuna erilaisiin olosuhteisiin moottorin sisällä ja ympäröivässä ulkoilmassa.

Polttomoottorit
Sofia Palaiologos

Zoe Palaiologina (), joka vaihtoi myöhemmin nimekseen Sofia Palaiologos () (1448/1456 – 7. huhtikuuta 1503) oli Moskovan suuriruhtinatar ja Venäjän hallitsijan Iivana III Suuren toinen vaimo. Hän oli Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentytär. 

Sofian isä oli Morean despootti Tuomas Palaiologos. Mehmed II:n johtamien osmanien vallattua Morean hänet vietiin kahden veljensä kanssa Roomaan, jossa hänen nimensä muutettiin Zoesta Sofiaksi.

Vuonna 1469 paavi Paavali II tarjosi Sofian puolisoksi Iivana III:lle yhdistääkseen ortodoksi- ja katoliset kirkot. Hän saapui Venäjälle suuren seuralaiskaartin kanssa ja hänet otettiin juhlallisesti vastaan Pskovin kaupungissa. Aiemmin leskeksi jäänyt venäläisruhtinas vei Sofian vihille Uspenskin katedraalissa Moskovassa 12. marraskuuta 1472. 

Ajan myötä juonikas Sofia omasi kasvavasti vaikutusvaltaa miehensä päätöksenteossa ja huhuttiin, että Iivana antoi Sofian ohjailla häntä ehdotuksillaan. Hänen sanotaan myös tuoneen Bysantin seremonioita sekä tarkan hovietiketin Kremliin, sillä ajatus Moskovasta kolmantena Roomana oli hänen mieleensä. Iivana myös myöntyi Sofian pyyntöön uudelleenrakentaa Moskova käyttäen italialaisia arkkitehteja. Hänen ei myöskään tarvinnut olla eristäytyneenä hoviin perinteisen tavan mukaan, vaan hän oli mukana ottamassa ulkomaisia edustustoja vastaan länsi-eurooppalaisten kuningattarien tapaan. Hieman ennen kuolemaansa hän suostutteli miehensä luovuttamaan kruunun pojalleen Vasilille Iivanan pojanpojalle Dimitrin sijasta, jota hallitsija oli aiemmin kaavaillut tehtävään.

Perhe 

Iivanalle ja Sofialle syntyi yhteensä 11 lasta, mutta Vasili III:n lisäksi vain viidennelle pojalle Andreille syntyi jälkeläisiä. Sofian viimeinen tunnettu jälkeläinen Maria Vladimirovna kuoli 1610.

Tyttäret:
Jelena (1474-1476)
Feodosia (1475, kuoli nuorena)
Jelena (1476)-1513), naimisiin Alexander Jagiellonin kanssa, mutta liitto oli lapseton
Eudokia (1483-1513), naimisiin Kazanin tataarien tsaarin Pjotrin kanssa, mutta liitto oli lapseton
Jelena (1484, kuoli nuorena)
Feodosia (1485-1501), naimisiin Holmin prinssin Vasilin kanssa, mutta liitto oli lapseton

Pojat:

Vasili III (1479-1533), Moskovan suuriruhtinas
Juri (1480-1536), nääntyi nälkään vankilassa
Dmitri (1481-1521), Uglitšin prinssi
Semjon (1487-1518), pakeni Liettuaan syytettynä maanpetoksesta. Hänen jälkensä katosivat paon yhteydessä.
Andrei Ivanovitš (1490-1537), avioitui liettualaiseen Geminidien dynastiaan kuuluneen Eufrosinan kanssa ja heille syntyi jälkeläisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 kokoelma lyhytelämänkertoja venäjäksi

Venäläiset aateliset
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1503 kuolleet
Ambato

San Juan de Ambato on kaupunki Ecuadorin keskiosassa. Se sijaitsee Andien vuoristossa noin 2 600 metrin korkeudessa. Yli 300 000 asukkaan Ambato on Tungurahuan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 1698 perustettu kaupunki on kärsinyt vaurioita useissa maanjäristyksissä historiansa aikana. Viimeisen suuri järistys tapahtui vuonna 1949, jolloin lähes koko kaupunki tuhoutui. 

Ambatoa ympäröivä maaseutu on tärkeää hedelmänviljelyaluetta. Muita merkittäviä elinkeinoja ovat elintarvike- ja tekstiiliteollisuus. Kaupunki on myös merkittävä maantieliikenteen solmukohta, Ambaton kautta kulkee muun muassa Kanadasta Argentiinaan johtava Panamericana-valtatie. Matkustajaliikenteelle tarkoitettua lentokenttää tai rautatieasemaa kaupungissa ei ole.  

Ambatossa toimivat teknillinen korkeakoulu Universidad Técnica de Ambato sekä Quiton katoliseen yliopistoon kuuluva Pontificia Universidad Catolica del Ecuador.

Katso myös
Ambaton maanjäristys 1949

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ecuadorin kaupungit
Dunajská Streda

Dunajská Streda (, ) on kaupunki Slovakian lounaisosassa. Kaupungissa oli noin 22 700 asukasta vuoden 2019 arvioiden mukaan.

Noin 23 000 asukkaan Dunajská Stredan väestöstä yli 80 prosenttia eli lähes 19 000 on unkarilaisia. Slovakkeja kaupungissa asuu nelisen tuhatta ja romaneja on muutamia satoja. Kaupungissa asuu myös muutaman kymmenen hengen suuruinen saksalainen vähemmistö. Toiseen maailmansotaan asti kaupungissa oli huomattava määrä juutalaista väestöä. Vuoden 1930 väestönlaskennassa he muodostivat noin 40% osuuden Dunajská Stredan asukkaista, unkarilaisia oli puolet ja slovakkeja noin 10%.

Dunajská Stredan kaupunkikuva on muodostuu pääosin modernista rakennuskannasta. Sen vanhat rakennukset purettiin lähes kokonaan 1950–1980-luvuilla ja korvattiin sosialistista realismia edustavalla arkkitehtuurilla. 1990-luvulla Dunajská Stredan keskusta rakennettiin uudelleen unkarilaisen arkkitehdin Imre Makoveczin suunnitelmien pohjalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaupungin verkkosivusto

Slovakian kaupungit
Kiisumalmi

Kiisumalmi (, kiisu) on malmi, joka sisältää eri metallien sulfidimineraaleja. Tällaisessa mineraalissa metalli on sitoutunut rikkiin sulfidiksi. Kiisumalmeja ovat esimerkiksi
arseenikiisu
kuparikiisu
rikkikiisu
magneettikiisu; magneettikiisun ja rikkikiisun yhteisnimitys on rautakiisut
lyijyhohde
molybdeenihohde
sinkkivälke
pentlandiitti

Lähteet

Malmigeologia
Huber (yritys)

Vesijohtoliike Huber oli sveitsiläissyntyisen Robert Huberin Helsinkiin 1800-luvun lopulla perustama yritys. Yritys aloitti tällä nimellä toimintansa vuonna 1891, jolloin vuonna 1879 perustettu Helsingin Vesi
johtokonttori vaihtoi nimeä.

Robert Huber ja hänen yrityksensä oli mukana useiden suomalaisten kaupunkien ensimmäisissä vesilaitoshankkeissa :
 Helsinki (1876) - suomen ensimmäinen vesijohtolaitos
 Tampere (1882)
 Turku (1903)
 Hämeenlinna (1910)
 Sortavala (1914)

Huber oli vesi- ja lämpöjohtoalan asennus- ja tukkuliike. Sillä oli 1960-luvulla eri puolilla Suomea 19 sivuliikettä. Sen 1955 suurasiakkaita varten perustettu tytäryhtiö Oy Huberko Ab oli vesi- ja lämpöjohtoalan tukkuliike ja öljypoltintehdas. 

Äitinsä puolelta Huberin sukuun kuuluva vuorineuvos Claes Wahlberg kehitti toimikaudellaan Huberista alan johtavan yrityksen.

Yrityksen osti vuonna 1995 YIT, ja se on nykyisin osa YIT:sta vuonna 2013 irronnutta Caverion-konsernia.

Sanontoja

Yrityksen nimi muodostui jopa synonyymiksi vedelle kansankielessä. Vettä kutsuttiin huuperiksi, ja sitä käytettiin sanonnoissa, esimerkiksi puhuttiin "huuperin kaljasta" (vesijohtovesi) tai vielä yleisemmin vedestä: "juakka huuperi vaa, kyll sitä kaivos piissa" .

Lähteet

Kirjallisuutta
Norrmén, G. W.: Oy Huber Ab 1879–1979. Helsinki 1979.

Aiheesta muualla
Huberista Pörssitiedon nettisivuilla

Suomalaiset yritykset
Veromies
Pohjoismainen passivapaus

Pohjoismainen passivapaus on Pohjoismaiden kesken sovittu käytäntö, jonka mukaan Pohjoismaiden kansalaiset eivät tarvitse passia tai muuta matkustusasiakirjaa liikkuessaan Pohjoismaasta toiseen.

Passivapaus astui voimaan 12. heinäkuuta 1952. Uudempi sopimus solmittiin vuonna 1954 Suomen, Ruotsin, Norjan ja Tanskan kesken. Islanti liittyi sopimukseen vuonna 1955 ja Färsaaret vuonna 1966.

Passivapaus on sisällöltään laajempi kuin Schengenin sopimus; Schengen-alueenkaan sisärajoillakaan ei yleensä tarkasteta matkustusasiakirjaa, mutta matkustajalla on kuitenkin oltava sellainen mukana.

Vaikka Huippuvuoret kuuluvat Norjaan, se ei ole osa Schengen-aluetta ja rajatarkastusta edellytetään maahan saapuessa myös pohjoismaalaisilta.

Lähteet

Pohjoismaat
Rajavalvonta
Henrik Huggut

Henrik Matinpoika (t. Matsinpoika t. Mattsson) Huggut (noin 1540 – noin 1617) oli suomalainen kuninkaallinen sihteeri. Hän oli Juhana III:n niin sanotun sihteerihallituksen merkittävimpiä jäseniä noin vuodesta 1571. Hän kääntyi katoliseksi, ja hänet aateloitiin 1583. Hän toimi vuodesta 1593 Suomessa ja Ruotsissa Sigismundin hyväksi, mutta Kaarle-herttuan valloitettua Suomen hän pakeni ensin 1599 Viroon ja sieltä Puolaan.

Huggut on toisinaan sekoitettu kuninkaan kansliassa työskennelleeseen Erik Matssoniin, eikä aikalaislähteistä aina selvästi ilmene kummasta on kysymys. Hän oli kotoisin Pernajasta ja oli Käkisalmen linnanpäällikkö.

Kirjallisuutta
Terhi Kiiskinen, The library of the Finnish nobleman, royal secretary and trustee Henrik Matsson (ca. 1540-1617) Finnish Academy of Science and Letters, 2004 299 s. ISBN 951-41-0944-9 Sarja: Suomalaisen tiedeakatemian toimituksia. Sarja Humaniora, 1239-6982 ; 329 
Terhi Kiiskinen, Suomalaisen aatelisherran Henrik Matsinpojan (n. 1540-1617) lääketieteellinen kirjasto 1500-luvulla : auktoreita antiikista renessanssiin. Hippokrates : Suomen lääketieteen historian seuran vuosikirja. 2001, Volume 18 (2001),
s. 64-80 ISSN 0781-5859

Lähteet

Suomalaiset virkamiehet
Ruotsalaiset virkamiehet
Vuonna 1540 syntyneet
Vuonna 1617 kuolleet
Kevätniemen saha

Kevätniemen saha on Lieksassa sijaitseva Vapo Timberin omistama sahalaitos joka tuottaa kuusisahatavaraa. Sahan vuosituotantokapasiteetti oli vuonna 2013 250 000 kuutiometriä ja sen palveluksessa oli noin 50 henkilöä.

Saha rakennettiin 1902–1903 ja sen ensimmäinen omistaja oli Pankakosken ja Kuokkastenkosken ruukit omistanut Ab Kuokkastenkoski Järnverk joka teki kuitenkin konkurssin kesällä 1903. Metsähallitus vuokrasi 1908 sahan Joensuu-Nurmes rautatierakennustyömaan tarvitseman puutavaran sahausta varten ja osti sitten sahan vuonna 1909. Saha tuhoutui tulipalossa joulukuussa 1910 ja uusi sahalaitos valmistui keväällä 1911. Sahatavaran vienti ulkomaille alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen. 

Vuonna 1932 saha siirtyi valtioenemmistöisen Veitsiluoto Oy:n omistukseen. Saha paloi uudelleen 1956 ja uusi saha rakennettiin 1958. Veitsiluoto myi sahan 1985 Vapo Oy:lle, sahan vuosituotantokapasiteetti oli Veitsiluodon omistajakaudella noussut 60 000 kuutiometristä 140 000 kuutiometriin. Vielä 1950-luvulla saha työllisti 350 työntekijää ja 50 toimihenkilöä sekä epäsuorasti puunhankinnassa 600–1000 metsätyömiestä ja 200–300 hevosta. Vuodesta 1963 alkaen sahalle alettiin tuoda puuta myös Venäjän Karjalasta ja tätä jatkui aina vuoteen 1986 jolloin Lieksanjoen uitto loppui. Puun tuonti Venäjältä alkoi taas uudelleen 1994. 

Kevätniemen sahaa on uudistettu useita kertoja, viimeksi 2019, jolloin valmistui uusi sahalinja. 

Vapo Timber myi tammikuussa 2016 Kevätniemen ja Nurmeksen sahalaitokset itävaltalaiselle Binderholz GmbH:lle, joka jatkaa sahausta molemmilla paikkakunnilla.

Kirjallisuutta 
 Unto Palokas : Kevätniemen saha 100 vuotta : Kevätniemen saha 1902-2002. Vapo Timber 2002  ISBN 9515323991

Lähteet 
 Vapo Timber Kevätniemen saha
 Vapo Timberin sahoista merkittävä asiakas Harvestialle, Harvestia Metsänomistajan lehti : kevät 2011, s. 8-11
 Asko Saarelainen : Rajakauppaa, metsäteollisuutta ja kulttuurimatkailijoita - Lieksa 1800-1900-luvun vaihteessa, esitelmä XIII Pielisen altaan symposiumissa Suomen sota ja sen merkitys Suomelle, erityisesti Karjalalle pidetty Vuonislahden Seurojentalossa 19.9.2008 
 Pielisen museo opetussivusto : Lieksan seudun teollisuus 
 Binderholz laajentaa Kevätniemen sahaa

Lieksa
Neova
Chad Henne

Chad Steven Henne (s. 2. heinäkuuta 1985, Wyomissing, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa tällä hetkellä NFL-liigassa pelaavaa Kansas City Chiefsiä, ja on ammattilaisurallaan pelannut myös Miami Dolphinsissa ja Jacksonville Jaguarsissa.

Ennen NFL-uraansa Henne toimi Michiganin yliopiston joukkueen aloittavana pelinrakentajana neljän kauden ajan.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Kukkamessut

Kukkamessut on Uudessakaupungissa toukokuussa järjestettävä on puutarha-alan messu- ja festivaalitapahtuma. Myynnissä on muun muassa kukkia ja taimia sekä käsityötuotteita. 

Kukkamessujen ohjelmassa on asiantuntijoiden tietoiskuja, erilaisia kilpailuja ja omaa ohjelmaa lapsille. Näytteilleasettajien ja myyjien yhteismäärä on yli 100. 
Vuonna 2013 messut järjestettiin 25.-26.5.2013.

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 Kukkamessujen blogi

Suomen tapahtumat
Uusikaupunki
Luettelo yleisluistelun Suomen-mestareista

Pikaluistelun Suomen-mestaruuksista on kilpailtu vuodesta 1897 lähtien vuosittain muutamia lähinnä sota-ajan poikkeuksia lukuun ottamatta. Naiset ovat kilpailleet vuodesta 1933 lähtien. Alusta alkaen on ratkaistu ns. yleismestaruus. Alkujaan mestaruuteen vaadittiin vähintään kaksi matkavoittoa. Nykyisin mestaruus ratkeaa neljän matkan yhteispisteillä, eikä yhtään matkavoittoa välttämättä tarvita. Matkamestaruuksia on jaettu miehille vuodesta 1932 ja naisille vuodesta 1962 lähtien.

Suomen Luisteluliitto perustettiin 1908, sitä aiemmin mestaruuskilpailujen järjestäjinä olivat seurat.

Yleisluistelun Suomen-mestarit

Matkamestarit
Luettelo sisältää Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailujen yhteydessä ratkaistut matkamestaruudet.

Miehet

Miesten matkamestaruudet 1967-1970 ratkaistiin erillisessä kilpailussa, jonka jälkeen matkamestaruuksien jakamisesta luovuttiin aina talveen 1995-1996 saakka.

Naiset

Vuoden 1970 naisten matkamestaruuksista järjestettiin erillinen kilpailu, jonka jälkeen matkamestaruuksien jakamisesta luovuttiin talveen 1995-1996 saakka.

Lähteet
 Suomen mestarit  Suomen Luisteluliitto.
 Luisteluliiton julkaisu
 Juhani Pihlaja: Urheilun käsikirja, TietoSportti (ISBN 951-97170-0-5)
 Voitto Raatikainen: Talviurheilun sankarit
 Miesten tulokset 2012 
 Naisten tulokset 2012 
 Miesten ja naisten tulokset 2013

Viitteet

Luistelun Suomen-mestareista
Pikaluistelun Suomen-mestaruuskilpailut
Lacrimae Mundi

Lacrimae Mundi on suomalaisen dark metal -yhtyeen Evemasterin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1999 levymerkillä KTOK Records.

Albumi menestyi hyvin, ja puolalainen AMP Records julkaisi siitä uusintapainoksen vuonna 1999.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jarno Taskula – laulu, miksaaja
 Tomi Mykkänen – kaikki instrumentit, miksaaja

Vierailevat muusikot 
 Mika Lindberg – puhdas laulu
 Nazgul – murinalaulu (kappaleet 5 & 7)
 Laihanen – soolokitara (kappale 2)

Muut tekijät 
 Anssi Kippo – miksaaja, kosketinsoitin
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Graal – kansikuva

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1998 albumit
Vuoden 1998 esikoisalbumit
Evemasterin albumit
Wither

Wither on suomalaisen dark metal -yhtyeen Evemasterin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2003 levymerkillä Low Frequency Records.

Albumin musiikki on edeltäjäänsä verrattuna melodisempi sekä on sisältää musiikillisesti raskaampia osuuksia.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomi Mykkänen – kaikki instrumentit, laulu
 Jarno Taskula – laulu

Vierailevat muusikot 
 Marco Hietala – puhdas laulu (kappale 9)
 Lauri Penttilä – laulu
 Jaska Raatikainen – rummut
 Mika Lindberg – puhdas laulu

Tuotanto 
 Anssi Kippo – äänittäjä, miksaaja, kosketinsoitin
 Mika Jussila – masteroija
 C. Schmidt – valokuvat
 P. Mykkänen – valokuvat
 Jason Juta – grafiikka, design

Arvostelut 
 Deadtide.com: ylistävä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Wither discogs.com -sivustolla

Vuoden 2003 albumit
Evemasterin albumit
III (Evemasterin albumi)

III on suomalaisen dark metal -yhtyeen Evemasterin neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2010 levymerkillä Supernova Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomi Mykkänen – kaikki instrumentit, laulu, tuottaja
 Jarno Taskula – laulu

Vierailevat muusikot 
 Markus Vanhala – soolokitara
 Ville Sorvali – basso
 Enrico Annus – rummut
 Ismo Monola – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Ville Sorvali – tuottaja
 Dan Swanö – miksaaja, masteroija, puhdas laulu (kappaleet 2 & 9)

Arvostelut 
 Blistering: 8.5/10
 Metal Temple: 
 Sea of Tranquility:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 albumit
Evemasterin albumit
Saivon lapsi


Saivon Lapsi on suomalaisen sinfonisen death metalin yhtyeen Eternal Tears of Sorrow'n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. helmikuuta 2013. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.

Kappaleesta Swan Saivo julkaistiin single ja musiikkivideo ennen varsinaisen albumin julkaisua.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Jarmo Kylmänen – laulu
 Altti Veteläinen – laulu, basso
 Jarmo Puolakanaho – kitara
 Mika Lammassaari – soolokitara
 Juho Raappana – rummut
 Janne Tolsa – kosketinsoitin, äänittäjä

+

 Miriam Renvåg – laulu

Tuotanto 
 Ahti Kortelainen – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Travis Smith – kansitaide

Arvostelut 
 Inferno: neutraali
 Kaaoszine: 9/10
 Miasma: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 albumit
Eternal Tears of Sorrow’n albumit
Paddy Considine

Patrick George ”Paddy” Considine [konsidain] (s. 5. syyskuuta 1973 Burton upon Trent, Staffordshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, muusikko ja elokuvaohjaaja, joka aloitti uransa vuosituhannen vaihteessa. Hän on usein esittänyt synkkiä ja moraalisesti haastavia rooleja.

Lapsuus ja nuoruus 
Considine syntyi Keski-Englannissa Staffordshiressa. Hän ryhtyi opiskelemaan näyttämötaidetta Burton Collegessa mutta ei suorittanut loppututkintoa. Opiskeluaikanaan hän tutustui Shane Meadowsiin, jonka kanssa hän on tehnyt usein yhteistyötä. Vuonna 1994 Considine siirtyi Brightonin yliopistoon opiskelemaan valokuvausta.

Ura 
Yliopistosta valmistumisen jälkeen Considine esiintyi Shane Meadowsin elokuvissa. Roolit toivat hänelle kuuluisuutta ja uusia työtilaisuuksia: Michael Winterbottomin 24 Hour Party People (2002) ja Jim Sheridanin In America (2003). Vuonna 2004 hänen roolinsa Meadowsin elokuvassa Dead Man’s Shoes sai Britanniassa Empire-lehden palkinnon vuoden parhaana näyttelijäsuorituksena. Cinderella Man (2005) ja Medusan sinetti (2007) kuuluivat hänen ensimmäisiin suuren budjetin elokuviinsa.

Näyttelijäntyön ohella Considine on myös käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvia sekä esiintynyt musiikkivideoissa. Hänen ohjaamansa lyhytelokuva Dog Altogether (2007) sai lukuisia palkintoja; myös ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva Tyrannosaur (2011) sai useita palkintoja. Vuonna 2017 hän ohjasi nyrkkeilydraaman Journeyman, jossa hän esitti pääosaa. Vuonna 2022 Considine esitti pääosaa fantasiasarjassa House of the Dragon.

Meadowsin kanssa Considine perusti rock-yhtyeen She Talks to Angels.

Yksityiselämä 
Considinen puoliso on Shelley Considine, ja perheessä on kolme lasta. Considinella on diagnosoitu aspergerin oireyhtymä.

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Brittiläiset elokuvaohjaajat
Englantilaiset muusikot
Autismin kirjon henkilöt
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Fjodor Volkov

Fjodor Grigorjevitš Volkov (, 20. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1729 Kostroma – 15. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1763 Moskova) oli venäläinen näyttelijä, joka tunnetaan Venäjän ensimmäisen ammattiteatterin perustajana. Kriitikko Vissarion Belinski on kutsunut häntä ”venäläisen teatterin isäksi”.

Elämäkerta 

Fjodor Volkov syntyi kauppiasperheeseen. Isän kuoltua perhe muutti Jaroslavliin, jossa äiti meni uusiin naimisiin. Asuessaan Moskovassa vuosina 1741–1749 Volkov kiinnostui teatterista. Palattuaan Jaroslavliin hän perusti kotiteatterin, joka vuonna 1750 muuttui julkiseksi.

Keisarinna Elisabet kutsui vuonna 1752 Volkovin näyttelijäseurueen Pietariin, jossa he esittivät muun muassa Aleksandr Sumarokovin näytelmiä. Volkov määrättiin veljensä Grigorin kanssa maasotakouluun, jossa he opiskelivat kieliä, taideaineita ja osallistuivat kadettien teatteriesityksiin. Vuonna 1756 jaroslavlilaisen näyttelijäseurueen pohjalta muodostettiin Venäjän ensimmäinen ammattiteatteri. Sen repertuaari käsitti teatterin johtajana toimineen Sumarokovin näytelmiä, joissa Volkov esitti pääosia. Sumarokovin erottua virastaan vuonna 1761 Volkovista tuli teatterin johtaja.

Vuonna 1762 Volkov osallistui Katariina II:n valtaannousuun liittyneisiin tapahtumiin. Palkinnoksi hänelle myönnettiin aatelisarvo ja 700 maaorjaa. Tammi-helmikuun vaihteessa 1763 Volkov ohjasi Moskovassa uuden keisarinnan kruunajaisiin liittyneen suuren naamiaisjuhlan. Tarinan mukaan hänen ennenaikaisen kuolemansa syynä oli vilustuminen juhlan aikana.

Tiedot Volkovin kaunokirjallisesta ja käännöstoiminnasta ovat epämääräisiä ja kyseenalaisia. Varmuudella hänet tunnetaan vain kahden aikoinaan suositun laulun sanoittajana.

Jaroslavlin kaupunginteatteri nimettiin Volkovin mukaan vuonna 1911.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Entsiklopedija ”Krugosvet”: Fjodor Volkov 

Venäläiset näyttelijät
Vuonna 1729 syntyneet
Vuonna 1763 kuolleet
Yearning

Yearning oli riihimäkeläinen doom metal -yhtye, joka toimi vuosina 1994–2010.

Yhtyeen nimi oli alun perin Flegeton vuoteen 1996 saakka, minkä nimen alaisena yhtye julkaisi yhden demon.

Alkuvuodet (1994–1996) 
Vuoden vaihteessa vuonna 1994 kitaristi-laulaja Juhani Palomäki ja rumpali Toni Kalliomäki (aka Toni Kristian) perustivat silloisen Flegetonin. Muutaman kappaleen kirjoitettuaan kitaristi Tero Kalliomäki liittyi yhtyeeseen ja Flegeton nauhoitti neliraiturilla demon Trough the Desolate Lands. Heinäkuussa 1995 basisti Petri Salo (aka Mr. Woodland) liittyi Flegetoniin, ja yhtye nauhoitti MDM Studiosissa demon "The Temple of Sagal".

Helmikuussa 1996 yhtye meni Tico Tico Studiolle nauhoittamaan uutta materiaalia, jolloin se oli jo muuttanut nimensä Yearningiksi. Studiossa nauhoitettu kappale "Autumn Funeral" ilmestyi myös Holy Recordsin kokoelma-albumilla The Holy Bible.

Viimeinen tunnettu kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kitara, basso, kosketinsoitin (1996–2010)
 Aki Kuusinen – rummut (2006–2010)

Entiset jäsenet 
 Petri Salo (aka Mr. Woodland) – basso (1995–1999)
 Toni Kostiainen (aka Toni Kristian) – rummut (1996–2005)
 Tero Kalliomäki – kitara (1994–1999)
 Lady Tiina Ahonen – huilu (sessio) (1997), laulu, huilu (1999), laulu (2007)

Diskografia 
Studioalbumit
 
 
 
 
 

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset doom metal -yhtyeet