joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juliste

Juliste (vanh. afišši, , tai plakaatti, , nyk. arkik. posteri, ) on yleensä julkiselle paikalle tarkoitettu viestinnän väline, jota käytetään jonkin asian julkituomiseen tai mainostamiseen. Julisteen viesti voi olla pelkästään kuvallinen tai pelkästään kirjallinen, mutta useimmiten se on näiden yhdistelmä. Juliste kiinnitetään yleensä seinään, muuriin, ikkunaan, ilmoitustaululle tai muuhun näkyvään paikkaan, sillä julisteen tarkoituksena on kiinnittää huomiota.

Kirjallispainotteisia julisteita sanottiin aikanaan julistuksiksi eli julkisiksi tiedonannoiksi, jotka olivat kaikelle kansalle osoitettuja asiakirjoja. Tällainen oli esimerkiksi Punainen julistus, joka annettiin vuonna 1905. Juliste voi olla myös esimerkiksi konferenssissa esillepantu kirjallinen tai kuvallinen esitys erotuksena suullisesta esityksestä. Juliste on useimmiten painettu paperille, muoville tai jollekin muulle alustalle. Käsintehtyjä julisteita on saatettu käyttää julistepylväissä, mutta vasta kivipaino ja värilitografia mahdollistivat julisteiden suuret painokset.

Moderni julistetaide syntyi Ranskassa 1880-luvulla, ja sen kukoistuskausi ajoittui 1800- ja 1900-lukujen vaihteeseen. Sen tunnetuimpia edustajia olivat Ranskassa Henri de Toulouse-Lautrec, Honoré Daumier, Pierre Bonnard ja Puvis de Chavannes, Englannissa taas Aubrey Beardsley. Suomessa Akseli Gallen-Kallela oli ensimmäisiä julistetaiteen harrastajia. Häntä seurasivat pian monet muut taiteilijat, jotka saattoivat jopa erikoistua julistetaiteeseen. Vuosisadan vaihteen merkittäviin suomalaistaiteilijoihin kuuluivat muun muassa Alexander Federley (1865–1932) ja Oscar Furuhjelm (1880–1963).

Nykyään julisteet ovat graafisen muotoilun tuotteita, joita kerätään ja joihin liittyen järjestetään näyttelyitä ja biennaaleja. Monilla museoilla ja arkistoilla on julistekokoelmia. Lahden taidemuseon yhteydessä toimii Julistemuseo.

Tunnettuja julisteita

Katso myös 
Plakatstil
Ulkomainonta

Lähteet  
 Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

Viitteet

Aiheesta muualla 

Julistemuseo
 Come to Finland -kulttuuriprojekti

Kirjallisuutta 
 Helmiriitta Honkanen: Placatista julisteeksi, 1983.

Graafinen suunnittelu
Peter Høeg

Peter Høeg (s. 17. toukokuuta 1957 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi teoksellaan Lumen taju joka julkaistiin vuonna 1992. Se nousi kansainvälisille bestseller-listoille kun se käännettiin englanniksi.

Lapsuus, nuoruus ja opiskelu 
Høeg syntyi vuonna 1957 Kööpenhaminassa. Hänen isänsä oli lakimies ja hänen äitinsä opetti latinaa. Hän pääsi lukiosta vuonna 1976 jonka jälkeen hän jatkoi opiskelua Kööpenhaminan yliopistossa josta valmistui maisteriksi vuonna 1984.

Opiskelun jälkeen 
Ennen kirjailijanuraa hän työskenteli muun muassa balettitanssijana Tanskan kuninkaallisessa baletissa ja merimiehenä. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa vuonna 1992 teoksella Lumen taju, joka käännettiin englanniksi ja joka nousi myöhemmin kansainvälisille bestseller-listoille. Suomessa Høegin kustantaja on Tammi, ja monet hänen kirjoistaan ovat ilmestyneet Keltaisessa kirjastossa.

Lolwe-säätiö 
Høeg on perustanut Lolwe-säätiön, jolle hän lahjoittaa huomattavan osan tuloistaan. Säätiö rahoittaa naisten ja lasten tukemiseen tarkoitettuja hankkeita Afrikassa ja Tiibetissä. Time-lehti valitsi hänet yhdeksi eurooppalaisista sankareista. Sana Lolwe tarkoittaa äärettömyyttä, joka avautuu Victoriajärven yli länteen, taivaan ja maan kohtaamispaikkaan. Sana on luo-heimon kieltä. Høegin kenialainen puoliso kuuluu luo-heimoon.

Teokset 
  Keltainen kirjasto 303
  Keltainen kirjasto 283
 
 
 
  Keltainen kirjasto 377
  Keltainen kirjasto 420
  Keltainen kirjasto 460
Sinun silmiesi kautta. (Gennem dine øjne, 2018). Suomentanut Sanna Manninen. Helsinki: Tammi, 2019. ISBN: 978-9520406943. Keltainen kirjasto 501

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
 Ulkomaisia nykykertojia 1. Toim. Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998. 

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Coventry City FC

Coventry City Football Club, lempinimeltään Sky Blues on jalkapalloseura Coventrysta, Englannista. Coventry oli yksi vuonna 1992 perustetun Englannin Valioliigan alkuperäisjoukkueista. Kaudella 2021–2022 se pelaa Englannin toiseksi ylimmällä sarjatasolla mestaruussarjassa. Coventry Cityn managerina toimii Mark Robins.

Coventry pelasi Englannin pääsarjassa vuosina 1967–2001, sijoittuen parhaimmillaan kuudennelle sijalle. Joukkueen historian suurin saavutus on FA Cupin voitto kaudella 1986–87. Loppuottelussa Coventry kaatoi Tottenham Hotspurin jatkoajan jälkeen numeroin 3–2. Coventry ei kuitenkaan päässyt seuraavalla kaudella pelaamaan Cup-voittajien Cupia, koska UEFA oli kieltänyt englantilaisjoukkueiden osallistumisen eurooppalaisiin seurajoukkueiden turnauksiin.

Vuodesta 1899 vuoteen 2005 Coventry pelasi kotiottelunsa Highfield Roadilla. Stadion oli aikoinaan ensimmäinen täysin katettu stadion Englannissa. Tämän jälkeen joukkue siirtyi pelaamaan 32 500 -paikkaiselle Ricoh Arenalle, joka avattiin elokuussa 2005. Vuonna 2013 seuran omistajat eivät päässeet sopimukseen stadionin vuokrasta ja joukkue siirtyi vuokralle Northamptonin Sixfields Stadiumille.

Tammikuussa 2005 seuran johdon ehdotus vaihtaa seuran logo modernimpaan herätti kovaa vastarintaa seuran kannattajien keskuudessa. Kannattajien painostuksesta seuran johto veti pois esityksensä logon vaihtamisesta.

14. joulukuuta 2007 seura oli vain puolen tunnin päässä selvitystilaan joutumisesta. Seuran velkojen arvellaan olevan jopa 38 miljoonaa puntaa. Seuran pelasti entisen ammattilaisjalkapalloilija Ray Ransonin ja hedgerahastoyhtiö SISUn hyväksytty ostotarjous.

Seura joutui stadionin omistajaosapuolen kanssa riitaan vuokrasta ja siksi siirtyi väliaikaisesti pelaamaan Sixfields Stadium stadionille Northamptoniin kauden 2013–14 alussa. Riita sovittiin elokuussa 2014 ja seura palasi kotiotteluihin Ricoh Areenalle.

Saavutukset 

FA Cup
Voitto: 1986–87
FA Nuorten Cup
Voitto: 1986–87
2. divisioona
Mestaruus: 1966–67
3. divisioona
Mestaruus: 1963–64
3. divisioona (Etelä)
Mestaruus: 1935–36
4. divisioona
2-sija: 1958–59
Birmingham Senior Cup
Mestaruudet: 1911, 1923
3. divisioonan South Cup
Mestaruus: 1935–36
Southern Professional Floodlit Cup
Mestaruus: 1959–60

Tunnettuja entisiä pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Coventry
Englantilaiset jalkapalloseurat
Länsi-Midlandsin urheilu
Vuonna 1883 perustetut urheiluseurat
Tropojë

Tropojë on kaupunki Koillis-Albaniassa noin viisi kilometriä Kosovon rajalta. Tropojë sijaitsee Kukësin maakunnsa. Kaupungissa on joitain rakennuksia ottomaanien ajalta. Kuuluisin tropojëlainen on Albanian pitkäaikainen pääministeri Sali Berisha.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Pogradec

Pogradec eli Pogradeci on kaupunki Itä-Albaniassa Ohridjärven rannalla. Se on suosittu rantalomakohde. Vuonna 2004 väestönlaskennassa kaupungissa oli 23 700 asukasta.

Kaupungin historia alkaa illyrialaisheimojen ajoilta. Läheisellä kukkulalla on Kalaja e Podgradecit -niminen illyrialaisten linnoitus 500-luvulta eaa. Sitä ovat miehittäneet vuosisatojen varrella lukemattomat armeijat. Albanialle se on kuulunut vuodesta 1912. Kommunistihallinnon aikana kaupunki oli korkeiden virkamiesten ja Enver Hoxhan suosima lomapaikka.

Järvi- ja vuorimaisemien lisäksi Podgarecin nähtävyyksiin kuuluvat illyrialaisten linnoituskukkula, roomalaisajoilta peräisin oleva Golikin kaarisilta ja sen yli kulkeva Via Ignatia (Rooman ja Konstantinapolin yhdistäneen tien jäänne) sekä varhaiskristillinen Linin basilika, jonka mosaikkiilattia on erityisen hieno.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pogradecin turistiopas 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Janne Parviainen

Janne Olavi Parviainen (s. 1973) eli Pannu Hanhi on suomalainen rumpali. Hän soittaa yhtyeissä Ensiferum ja Liekehtivät Torsionit, joka on Notkean Rotan taustayhtye. Hän on uransa aikana soittanut myös Waltarissa, Sinergyssä, Barathrumissa, Jimsonweedissä ja Zwanzigerissä.

Parviaisen pitkäaikaisin yhtye on ollut Waltari, jossa hän soitti vuodet 1990–2002. Barathrumissa Parviainen soitti 2000-2007 ja Sinergyssä 2002-2006. Hän liittyi Ensiferumiin vuonna 2005. Parviaisen Ensiferumin kanssa tekemä ensimmäinen albumi oli vuoden 2006 EP Dragonheads, jolla hän korvasi yhtyeen edellisen rumpalin Oliver Fokinin. Sinergyyn Parviainen liittyi heidän tuoreimman albuminsa, Suicide by My Siden, julkaisun jälkeen.

Aiheesta muualla
Barathrum 
Ensiferum
 

Suomalaiset metallimusiikin rumpalit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Johanna Pakonen

Satu Johanna Desiree Pakonen (s. 2. toukokuuta 1976 Oulu) on vuoden 2002 tangokuningatar. Pakonen oli mukana Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2006. Pakonen keikkailee aktiivisesti Lauantain Toivotut -bändin kanssa. Hän on opiskellut klassista laulua ja kitaran- ja klarinetinsoittoa konservatoriossa.

Pakonen juonsi vuoden 2009 Tangomarkkinat yhdessä Mikko ”Peltsi” Peltolan kanssa. Pakosella oli naispääosa Rauman Kaupunginteatterissa esitetyssä Vexi Salmen elämästä kertovassa musikaalissa Villit vuodet. Pakonen on työskennellyt myös juontajana Iskelmäradiossa ja Radio Pookissa Oulussa.

Yksityiselämä 
Pakonen oli naimisissa kuljetusalan yrittäjän Juha Laihoniemen kanssa vuosina 2010–2015.

Pakosella on vuonna 2012 syntynyt tytär Nelli. Hän menetti jo 23. raskausviikolla syntyneet kaksospoikansa vuonna 2010, kun toinen heistä syntyi kuolleena ja toinen menehtyi elettyään vain puoli tuntia. 

Pakonen seurusteli vuosina 2016–2019 Hunks-tanssija Antti Lehdon kanssa. Vuodesta 2020 Pakonen on ollut kihloissa Samu Leppisen kanssa. Pari asuu Kauhajoella, missä Pakonen myös opiskelee puutarhurin perustutkintoa syksystä 2021 lähtien ja valmistuu pihasuunnittelijaksi.

Diskografia

Albumit 
Anna yksi yö (2003)
 Niin kiire rakkauteen (2004)
 Kosketus jää (2007) 
 Jälkeen kaiken suuren (2010)
 Vähän Valoa (2021)

Kokoelma-albumit 

 Kaikkien aikojen parhaat (2012) (Kokoelma)

Singlet 
 "Simsalabim" (2014)
 "Sitä et koskaan kysynyt" (2014)
 "Vieläkö tanssii nainen" (2015)
 "Nämä päivät" (2016)
 "HittiMedley 2017" (2017)
 "Metsämiehen laulu" (2020)
 "Kummitus" (2021)
 "Missä vaan" (2021)
 "Sumutorvet" (2021)
 "Vähän valoa" (2021)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Johanna Pakosen kotisivu

Suomalaiset iskelmälaulajat
Tangokuningattaret
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Sigmasidos

Sigmasidos (σ-sidos) on kovalenttinen sidos, joka yhdistää molekyylien atomit toisiinsa. Sigmasidos on piisidoksen kanssa kaksoissidoksen toinen osapuoli. Sigmasidos muodostuu elektroniparista, joka on hybridiorbitaaleista tai hybridiorbitaalista ja vedyn 1s-orbitaalista muodostuneella sidosorbitaalilla.

Aiheesta muualla 
Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, σ- ja π-sidokset

Kemiallinen sitoutuminen
Bajram Curri

Bajram Curri on pieni kaupunki Pohjois-Albaniassa, lähellä Kosovon rajaa. Vuonna 2004 siellä oli 7 500 asukasta. Se sijaitsee syrjäisellä vuoristoisella alueella, joka tunnetaan kirkkaista jokivesistään. Kaupunki on nimetty vuosina 1862–1925 eläneen kansallissankarin mukaan.

Jugoslavian hajoamissotien aikana 1990-luvun lopussa alue kärsi pahoin, ja sinne oli vaikea saada kansainvälistä apua.

Lähteet

Aiheesta muualla

www.bashkiabajramcurri.al  Albaniaksi

Albanian kaupungit
Matkalaukku

Matkalaukku on useimmiten suorakulmion muotoinen laukku, jossa on pyöristetyt kulmat. Se on tarkoitettu lähinnä matkoilla tarvittavien tavaroiden, kuten vaatteiden, kuljettamiseen. Laukun päällä on kantokahva. Matkalaukut valmistetaan kovasta muovista tai jostakin muotonsa pitävästä pehmeästä materiaalista. Alun perin ne valmistettiin mm. nahkasta tai pahvista.

Useimmissa nykyaikaisissa matkalaukuissa on pohjalla pienet pyörät, jotka helpottavat laukun kuljettamista kovilla ja tasaisilla alustoilla. 

Pienempää, yleensä teräväreunaisempaa matkalaukkua muistuttavaa laukkua kutsutaan salkuksi. Siinä kuljetetaan usein asiakirjoja tai esimerkiksi kannettavaa tietokonetta.

Matkailuvälineet
Laukut
The Blueprint Dives

The Blueprint Dives (lyhennetään usein Blueprint) on norjalaisen Extol-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. helmikuuta 2005.

Yleiskatsaus

Ennen äänitystä yhtyeen riveistä poistuivat kitaristit Ole Børud ja Christer Espevoll. Tilalle tulivat rockyhtye Gangliónissa vaikuttaneet Tor Magne S. Glidje ja Ole Halvard Sveen.

Albumilla yhtyeen tyyli vaihtui enemmän progressiiviseen metalliin ja post-hardcoreen. The Blueprint Divesin tunnelmaa on luonnehdittu "rauhalliseksi ja seesteiseksi", ja Imperiumi.net kuvaili tyyliä "fuusioksi yhtyeiden kuten Cult of Luna, Muse ja Porcupine Tree musiikkia".

Kappaleesta Pearl kuvattiin musiikkivideo,jonka ohjasivat Helmet Productionsin Øystein Moe ja Alexander Somma. The Death Sedative oli alun perin kirjoitettu Lengsel-yhtyeen kappaleeksi mutta se päätettiin kuitenkin äänittää Extolin albumille. The Blueprint Divesilla on myös kaksi Ganglión-yhtyeen materiaaliksi kirjoitettua kappaletta.

Vastaanotto
The Blueprint Dives oli ehdolla Norjan Grammy-palkinnon, Spellemannsprisenin saajaksi vuoden 2005 parhaan norjalaisen metallialbumin kategoriassa. Albumi ylsi lisäksi sijalle viisi Norjan suurimman sanomalehden Dagbladetin järjestämässä äänestyksessä, jossa valittiin vuoden metallialbumit.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Tor Magne S. Glidje – sähkö- ja akustinen kitara
 Peter Espevoll – laulu, akustinen kitara
 Ole Halvard Sveen – sähkö- ja akustinen kitara, laulu
 John Robert Mjåland – basso
 David Husvik – rummut

Muut muusikot
 Anders Salomon Lidal – koskettimet kappaleilla Soul Deprived, Pearl, In Reversal, The Things I Found ja The Death Sedative
 David Wallumrød – piano kappaleilla In Reversal ja Another Adam's Escape, rhodes kappaleella Lost in Dismay
 Magnus Westgaard – etualan basso kappaleilla The Things I Found ja Lost in Dismay

Lähteet

Aiheesta muualla
Albumin arvio Korroosio.Fi-sivulla 
Albumin arvio Noise.Fi-sivulla
Albumin arvio Rokkizine.Fi-sivulla 
Albumin arvio The Metal Observer -sivulla
Albumin arvio Sea of Tranquility -sivulla
Albumin arvio MusicOHM.Com-sivulla 
Albumin arvio Progressive World -sivulla 
Pearl-musiikkivideo Youtube-sivulla
Sanoituksia Dark Lyrics -sivulla

Extolin albumit
Vuoden 2005 albumit
Vanhin (mormonismi)

Vanhin (engl. elder) on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä eräs pappeuden viroista. Kyseessä on Melkisedekin pappeuden alin aste. Yleensä nuoret miehet, mikäli he osoittautuvat kelvollisiksi, saavat vanhimman viran täytettyään 18 vuotta tai lähtiessään lähetystyöhön. Kirkkoon aikuisiällä liittynyt mies voi saada vanhimman arvon oltuaan kirkon jäsen vuoden ajan ja osoittauduttuaan pappeuden arvon mukaiseksi. Vanhimmalta odotetaan muiden kirkon pappeuden haltijoiden tapaan uskoa Jumalaan ja evankeliumiin, uskollisuutta kirkon toiminnassa, siveyden lain noudattamista sekä alkoholista, huumausaineista, tupakasta, kahvista ja teestä pidättäytymistä.

Opin ja liittojen mukaan vanhimman kutsumuksena on ”kastaa ja asettaa muita vanhimmiksi, papeiksi, opettajiksi ja diakoneiksi ja palvella leivän ja viinin, Kristuksen ruumiin ja veren vertauskuvien, siunaamisessa 
ja konfirmoida kirkkoon kasteessa otetut kätten päällepanon kautta tulen ja Pyhän Hengen kasteen saamiseksi, kirjoitusten mukaan ja opettaa, selittää, kehottaa, kastaa sekä valvoa kirkkoa ja vahvistaa kirkkoa kätten päällepanemisella ja Pyhän Hengen antamisella.” (20:39-43) Lisäksi vanhinten tulee johtaa kokouksia, sen mukaan kuin Pyhä Henki heitä ohjaa Jumalan käskyjen ja ilmoitusten mukaisesti (20:45). Käytännössä vanhimmat hoitavat siis seurakunnassa pyhien toimitusten toimittamista, se kastavat ja toimittavat sakramentin sekä johtavat tarvittaessa sakramenttikokouksia. Vanhimmilla on myös valtuus konfirmoida kirkon kastetut jäsenet kätten päälle panemisella. Konfirmaatiossa kastettu tulee Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon täysivaltaiseksi jäseneksi ja hänelle annetaan Pyhän Hengen lahja. Vanhimmat johtavat Aaronin pappeuden eri koorumeita niiden johtajina ja neuvonantajina. He toimivat myös kotiopettajina yhdessä ylipappien kanssa, pappien ja opettajien kanssa. Vanhimmat voivat myös siunata sairaita kätten päälle panemisella. Mormonismin käsityksen mukaan tällainen siunaus ja rukous sairaan puolesta voi parantaa sairaan.

Muiden pappeuden haltijoiden tavoin vanhimmat on järjestetty koorumeiksi. Vanhimpien koorumiin voi kuulua peräti 96 jäsentä, joten seurakunnassa on vain yksi vanhimpien koorumi. Koorumilla on johtaja ja tällä kaksi neuvonantajaa sekä sihteeri. Käytännössä kaikki seurakuntien täysi-ikäiset miespuoliset jäsenet saavat osallistua vanhinten koorumin kokoukseen pappeuskokouksen aikana, vaikkei heillä olisikaan Melkisedekin pappeutta. Myös miespuoliset vierailijat saavat ottaa osaa vanhinten koorumin kokoukseen. 

Vaikka suurimmalla osalla MAP-kirkon täysi-ikäisistä miespuolisista jäsenistä on vanhimman arvo, tätä ei yleensä käytetä puhuttelussa ja muutenkaan sukunimen yhteydessä arvonimenä. Vain lähetystyötään tekeviä miehiä kutsutaan vanhimmiksi (esimerkiksi ”vanhin Smith”), samoin kirkon kahtatoista apostolia ja kirkon yleisauktoriteetteja.

Mormonismi

de:Elder
Eugene Shoemaker

Eugene Merle Shoemaker (28. huhtikuuta 1928 Los Angeles, Kalifornia – 18. heinäkuuta 1997) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän oli yksi planeettatutkimuksen uranuurtajista. Shoemaker tunnetaan parhaiten yhtenä Shoemaker-Levy 9 -komeetan löytäjistä yhdessä vaimonsa Carolyn Shoemakerin ja kollegansa David Levyn kanssa.

Shoemaker halusi aikanaan päästä astronautiksi Apollo-ohjelmaan, mutta terveyssyistä tämä ei onnistunut. Myöhemmin hän muun muassa etsi meteoriittikraattereita maapallolta. Eräällä tällaisella matkalla Australiassa hän kuoli auto-onnettomuudessa. Hänen ruumiinsa tuhkattiin ja laitettiin pieneen koteloon avaruusluotain Lunar Prospectorin sisään. Kun luotain iskeytyi Kuuhun, Shoemakerin tuhka levisi Kuun etelänavalle.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tähtitieteilijät
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Ylipappi (mormonismi)

Ylipappi on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä eräs pappeuden asteista. Ylipappi kuuluu Melkisedekin pappeuden kutsumuksiin. Ylipapin valtuutena pidetään ennen muuta hallitsemista ja paimennustyön tekemistä. Ylipapit ovat yleensä vastuussa seurakuntien ja niitä suurempien hallinnollisten yksiköiden, vaarnojen hallinnosta. Lisäksi ylipapit vastaavat seurakunnissa paimennus- eli sielunhoitotyön johtamisesta ja nuorten miesten valmentamisesta vanhimman virkaan. Myös sukututkimus- ja temppelityön johtaminen on ylipappien vastuulla.

Ylipapit on muiden MAP-kirkon pappeuksien tapaan järjestetty koorumeihin. Ylipappien koorumi ei kuitenkaan ole paikallisseurakunnan tasolla, vaan vaarnan tasolla. Vaarnan johtaja on samalla vaarnansa ylipappien johtaja. Häntä auttaa hänen työssään kaksi neuvonantajaa. Yhdessä seurakunnan piispan kanssa vaarnanjohtaja järjestää kuhunkin seurakuntaan ylipappien ryhmän.

Mormonismi
Mikko Hyppönen

Mikko Hermanni Hyppönen (s. 13. lokakuuta 1969) on suomalainen tietoturva-asiantuntija ja tietoturvayhtiö F-Securen tutkimusjohtaja. Hänet tunnetaan tietoturvan kansantajuistajana lukuisista julkisista esiintymisistään ympäri maailmaa.

Ura
Hyppönen asui lapsuutensa Tuusulassa ja hänen äitinsä oli töissä Valtion tietokonekeskuksessa. Hyppösen ensimmäinen julkaistu tietokoneohjelma oli Ari-veljen kanssa vuonna 1987 tehty ja seuraavan vuonna julkaistu Paha Juttu -tekstiseikkailupeli. 

Hyppönen aloitti F-Securessa vuonna 1991, kun yritys toimi nimellä Data Fellows. Vuonna 2011 hän oli 61. sijalla Foreign Policy -lehden sadan merkittävimmän kansainvälisen ajattelijan listalla. Hyppönen on ollut Computer Antivirus Researcher's Organisationin jäsen vuodesta 1995 alkaen. 

Hyppönen on myös ensimmäinen suomalainen, joka on pitänyt puheen TED-konferenssissa. Heinäkuussa 2011 Hyppönen piti puheen tietokoneviruksista ja lokakuussa 2013 NSA:n harjoittamasta maailmanlaajuisesta joukkovalvonnasta.

Hyppönen on koulutukseltaan datanomi ATK-instituutista. Hän on myös opiskellut tietojenkäsittelytiedettä Helsingin yliopistossa.

Hyppösen esikoiskirja Internet ilmestyi 5. lokakuuta 2021.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hyppösen kotisivut
 Hyppösen Twitter-tili
 Suomenkielisiä sitaatteja Wikisitaatit-palvelussa
 Englanninkielisiä sitaatteja WikiQuote-palvelussa
 Hyppösen sivusto Internet Archive -palvelussa
 Malware Museum -palvelu

Internetin kehitykseen vaikuttaneet suomalaiset
Tietoturva-asiantuntijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Viritystila

Viritystila on kvanttimekaniikassa systeemin eli atomin, molekyylin tai esimerkiksi atomiytimen kvanttimekaaninen tila, joka on energialtaan korkeammalla kuin sen perustila. Perustila on siis systeemin alin energiatila ja muut tilat ovat viritystiloja.

Atomi voi virittyä elektronin noustessa perustilaansa korkeammalle energiatilalle esimerkiksi säteilyn antaessa sille tarvittavan energian. Viritystila on epästabiili ja pyrkii purkautumaan takaisin perustilaan, jossa energia on minimissään. Yleensä atomin viritystilan purkautuessa syntyy karakteristista säteilyä eli luminesenssia, mutta viritystila voi purkautua myös esimerkiksi fononina.

Lähteet

Kvanttimekaniikka
Suomi talviolympialaisissa 1936

Suomi osallistui vuoden 1936 talviolympialaisiin Garmisch-Partenkirchenissä noin 30 hengen joukkueella. Se sai yhteensä kuusi mitalia: yhden kullan, kaksi hopeaa ja kolme pronssia.

Mitalistit

Kultaa 
 Miesten 4 × 10 km:n hiihdon viestijoukkue: Sulo Nurmela, Klaus Karppinen, Matti Lähde ja Kalle Jalkanen

Hopeaa 
 Birger Wasenius, 5 000 metrin pikaluistelu
 Birger Wasenius, 10 000 metrin pikaluistelu

Pronssia 
 Pekka Niemi, 18 kilometrin hiihto
 Antero Ojala, 5 000 metrin pikaluistelu
 Birger Wasenius, 1 500 metrin pikaluistelu

Joukkue

Hiihto 
 Viljo Forsell
 Frans Heikkinen
 Kalle Heikkinen
 Kalle Jalkanen
 Klaus Karppinen
 Matti Lähde
 Sulo Nurmela
 Pekka Niemi
 Pauli Pitkänen

Pikaluistelu 

 Ossi Blomqvist
 Åke Ekman
 Antero Ojala
 Jorma Ruissalo
 Birger Wasenius

Mäkihyppy ja yhdistetty 
 Pertti Marttila
 Timo Murama
 Niilo Nikunen
 Sauli Pälli
 Väinö Tiihonen
 Lauri Valonen

Taitoluistelu 

 Marcus Nikkanen

Sotilaspartio (näytöslaji) 
 Kalle Arantola
 Uuno Hietala
 Olli Huttunen
 Eino Kuvaja
 Erkki Lehto
 Eino Kohonen
 Olli Remes

Joukkueen johto, valmennus ja huolto 

Juho Hillo
Ilona Hillo
Armas Palamaa (Palmros)
Yrjö Kaloniemi (Calonius)
Tapani Niku
Lauri Helanterä
Esa Rossi

Luistelutuomarit 

Ludovika Jakobsson (Tuomarina: Pariluistelu)
Walter Jakobsson (Tuomarina: Taitoluistelu naiset ja miehet, sekä pikaluistelun kaikkien lajien teknisessä delegaatiossa)

Jääkiekon lajitarkkailijat 

 Aaro Kivilinna
 Niilo Tammisalo

Lähteet 
 Suomen Kuvalehti, 6/1936.
 IV. Olympische Winterspiele 1936 – Amtlicher Bericht – Virallinen raportti (450 sivua)

Valtiot talviolympialaisissa 1936
1936
Jaakko Heinimäki

Jaakko Juhani Albinus Heinimäki (s. 8. elokuuta 1965 Pori) on suomalainen Kirkko ja kaupunki -lehden päätoimittaja, tietokirjailija ja pappi. Hänet valittiin lokakuussa 2022 Benelux-maiden suomalaisen merimieskirkon johtajaksi ja Brysselin merimiespapiksi vuoden 2023 alusta alkaen. Hän on kirjoittanut muun muassa pyhimyslegendoista, kuolemansynneistä sekä uskonnon ja huumorin suhteesta. Ennen vapaaksi kirjailijaksi ryhtymistään 2001 Heinimäki työskenteli tiedottajana Kirkkopalveluissa, pappina Helsingin tuomiokirkkoseurakunnassa ja toimittajana Kirkko ja kaupunki -lehdessä.

Heinimäki valmistui ylioppilaaksi 1984 ja teologian maisteriksi 1992 Helsingin yliopistosta. Hänen esikoisteoksensa Pieni mies jalustalla ilmestyi vuonna 1994. Outo hartauskirja valittiin vuoden kristilliseksi kirjaksi 1997. Seitsemän syntiä oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokkaana ja voitti historian viimeisen Koskenkorva-palkinnon vuonna 1999.

Heinimäki on käsikirjoittanut Aira Samulinin elämäntarinaan perustuvaan elokuvaan Tango Kabaree (2001) sekä Mikko Kuustosen elämäkerran Q – lauluntekijän tarina (2006). Hän on kirjoittanut myös uskonnon oppikirjoja lukioon ja peruskouluun sekä kolumneja Kotilieteen, Metro-lehteen, Viini-lehteen ja ExpressBussiin.

Heinimäki toimi Eino Leinon Seuran johtokunnassa 2002–2003 ja puheenjohtajana 2003–2008. Vuosina 2003–2009 hän oli Mukkulassa pidettävän Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen hallituksen varapuheenjohtaja. Heinimäki on toiminut myös Suomen tietokirjailijat ry:n hallituksen jäsenenä.

Heinimäki oli valtakunnallisen sosiaali- ja terveysalan eettisen neuvottelukunnan ETENE:n kaudella 2006–2010 aluksi varajäsen ja siirtyi varsinaiseksi jäseneksi tammikuussa 2010. Kauden 2010–2014 hän oli varsinainen jäsen ja kauden 2014–2018 varapuheenjohtaja. 

Heinimäki oli Uutisvuoto-tietokilpailuohjelman toinen kapteeni helmikuussa 2007. Keväällä 2008 hän esiintyi Kata Kärkkäisen kanssa Eilen, tässä ja nyt -visailuohjelmassa. 

Heinimäki oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saajista vuonna 2009. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin Luterilaisen kulttuurin säätiön tunnustuspalkinto ja vuonna 2011 Kirkon tiedonvälityspalkinto.

Heinimäki soittaa mandoliinia ja banjoa Petty Pilgrims folk-yhtyeessä. Yhtyeen ensilevy Eedeniksi luultiin (Turenki Records) ilmestyi vuonna 2015.

Teokset 
 
 
 	
 
 
  (kirjan uudistettu kolmas painos julkaistiin vuonna 2013)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heikki Valkama: Uskonto on hauska asia. Ylioppilaslehti 14/2000.

Suomalaiset kolumnistit
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Isabella d’Este

Isabella d’Este (18. toukokuuta 1474 – 13. helmikuuta 1539) oli Mantovan markiisitar. Hän oli Italian renessanssiajan vaikutusvaltaisimpia naishenkilöitä. Hän kuului Esten aatelis- ja hallitsijasukuun ja tuli tunnetuksi muun muassa taiteellisena mesenaattina.

D’Esten vanhemmat, Ferraran herttua Ercole I d'Este ja Aragonin Isabella, olivat varakkaita taiteen tukijoita.  Vanhemmat kouluttivat tyttäriään yhtä paljon kuin poikiaan, ja Isabella oppi kreikkaa ja latinaa sekä musiikkia ja väittelytaitoa.

D’Este meni 16-vuotiaana naimisiin Mantovan markiisi Francesco II Gonzagan kanssa. He saivat seitsemän lasta, joista Federicosta tuli seuraava markiisi ja Ercolesta kardinaali.  Eleanorasta tuli Urbinon kreivitär, kun taas Ippolita ja Livia Osanna vetäytyivät luostariin. Ferrantesta tuli upaseeri Kaarle V:n armeijaan. Isabella d’Este oli syntyperänsä ja avioliittonsa kautta sukua useille sen ajan Italian hallitsijoille. Hänen sisarensa oli Beatrice d’Este, Milanon herttuatar.

Hallitsija 
Avioliitto nosti Isabella d’Esten Mantovan hallitsijaksi puolisonsa rinnalle, ja tämän pitkien poissaolokausien aikana markiisitar käytti valtaa niin lainsäädännön, kansantalouden maatalouspolitiikan, kansanterveyden kuin vakoilunkin aloilla. Hän raportoi miehelleen kirjeitse, ja tuli näin dokumentoineeksi ajan vallankäyttöä. Francescon ollessa kotona Isabella puolestaan matkusteli diplomaattisissa tehtävissä ja edusti Montovaa Rooman, Milanon, Napolin ja Venetsian hoveissa. Mantovan arkistoissa on 12 000 Isabellan kirjoittamaa kirjettä.

Markiisi joutui sotavangiksi vuonna 1509, ja markiisittaresta tuli virallinen sijaishallitsija. Hän neuvotteli miehensä vapaaksi.

D’Este jäi leskeksi markiisin kuoltua maaliskuussa 1519. Hänen poikansa oli liian nuori hallitsemaan, joten Isabella toimi sijaishallitsijana,  Hän nousi tämän jälkeen Mantovassa poliittiseksi voimahahmoksi ja kuoli Ferrarassa 1539.

Taiteiden tuki 

D’Este keräsi poikkeuksellisen laajan taidekokoelman. Vuonna 1542 siihen laskettiin kuuluneen 1 620 esinettä, joiden joukossa oli yli kaksisataa kirjaa, kolikoita, jalokiviä ja maljakoita.  Hän tuki muun muassa Rafaelia, Andrea Mantegnaa, Bartolomeo Tromboncinoa ja Marchetto Caraa. 

Leonardo da Vinci piirsi d’Estestä  muotokuvan vuonna 1499 vieraillessaan Mantovassa. Tizian maalasi muotokuvansa vasta vuonna 1534, jolloin Isabella oli jo 60-vuotias. Hän ei enää istunut mallina, vaan Tizianin piti käyttää aikaisempia kuvia pohjana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IDEA

Sijaishallitsijat
Italialaiset henkilöt
Mesenaatit
Vuonna 1474 syntyneet
Vuonna 1539 kuolleet
Chris Vermeulen

Chris Vermeulen (s. 19. kesäkuuta 1982) on australialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa Superbiken MM-sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2004 neljänneksi ja kaudella 2005 toiseksi. Vermeulen ajoi Superbike-sarjassa Hondalla, ja hän pääsi ajamaan kauden 2005 lopulla kaksi MotoGP-kisaa (Australiassa ja Turkissa) Camel Honda Pons -tallin pyörällä. Hän sijoittui molemmissa kilpailuissa 11:nneksi. Vermeulen oli ehtinyt uransa aikana leimautua Hondan mieheksi, joten olikin yllätys, kun Suzuki ilmoitti palkanneensa Vermeulenin kuljettajakseen kaudelle 2006. Vermeulen otti ensimmäisen MotoGP-paalupaikkansa kauden 2006 kolmannessa kilpailussa Turkissa märällä radalla. Toinen paalupaikka, ja ensimmäinen kuivalla kelillä, irtosi heinäkuussa Yhdysvaltain Laguna Secassa. Vermeulen johti Laguna Secan kisaa pitkään ja olisi luultavasti ajanut palkintokorokkeelle, mutta hän hiipui teknisen ongelman takia kuudenneksi. Kotikisassaan Phillip Islandilla Vermeulen otti MotoGP-uransa ensimmäisen palkintopallisijoituksen ajettuaan sadekelillä kakkoseksi. MM-sarjan loppupisteissä Vermeulen oli 11. kerättyään 98 pistettä. Kaudella 2007 Vermeulen jatkaa Suzukilla amerikkalaisen John Hopkinsin tallitoverina.

Australialaiset ratamoottoripyöräilijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Impi Muroma

Impi Karoliina Muroma (12. joulukuuta 1925 Jyväskylän maalaiskunta – 17. toukokuuta 1999) oli suomalainen kansanedustaja ja herätyssaarnaaja Urho Muroman miniä. Hän edusti Suomen Kristillistä Liittoa 1975–1987 Uudenmaan vaalipiiristä. Presidentin valitsijamies Muroma oli 1978. Hän toimi kristillisen liiton varapuheenjohtajana ja puolueen naisjärjestön puheenjohtajana sekä istui Espoon kaupunginvaltuustossa. Koulutukseltaan hän oli farmaseutti.

Muroman tytär on entinen pankinjohtaja ja Keskon hallituksen jäsen Maarit Näkyvä.

Ura 
Ennen kansanedustajuutta Muroma työskenteli farmaseuttina 1947–1948 ja lääketehdas Orionilla vuosina 1948–1951 sekä opettajana Suomen Raamattuopistossa 1964–1971.

Politiikka 
Muroma keskittyi kansanedustajana lasten, äitien ja perheen aseman parantamiseen. Suomen Kristillisen Liiton 3. puheenjohtajana, Muroma vei naisjärjestön esittämiä asioita puolueen ohjelmiin ja kannanottoihin. Naisjärjestön puheenjohtajana Muroma koulutti naisia ja perheitä koskevissa asioissa.

Muroma vaati kokonaisvaltaista perhepoliittista uudistusta, jossa äideillä olisi mahdollisuus valita kodin ja työn välillä. Muroma piti valtakunnallista kotihoidontukea välitavoitteena "äidinpalkalle". Laki valtakunnallisesta kotihoidosta tuli voimaan 1985. Muroma vaati myös kotiapulaisen palkan verovähennysoikeutta. Kolmas Muroman tavoite oli kotiäitien sosiaali- ja eläketurva.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Suomen Kristillisdemokraattien poliitikot
Espoon kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Di

DI, Di tai di tarkoittaa seuraavia:

 diplomi-insinööri, DI, korkeakoulututkinto.
 di, numeerinen etuliite
 
 Dagens Industri, DI, ruotsalainen talouslehti
 
 Di, kiinalainen tähtikuvio
 D.I., yhdysvaltalainen yhtye
 Digitally Imported, elektroniseen musiikkiin perehtynyt radiokanava
Menhaden

Menhaden (Brevoortia tyrannus) on pohjoisamerikkalainen sillien heimon kalalaji. Sen arvo ihmisravintona ei kuitenkaan ole yhtä suuri kuin sillin, koska sen liha on varsin öljyistä, mutta se on tärkeä osa valaiden, merilintujen ja haiden ruokavaliota. Sitä käytetäänkin yleensä syöttinä kalastuksessa. Lisäksi siitä tehdään kalajauhoa, kalaöljyä ja lannoitetta.

Koko ja ulkonäkö 

Menhaden on silliä korkeaselkäisempi, ja sen suomut ovat kampamaisia. Kyljissä on tummia täpliä. Se on noin 30 cm pitkä.

Ravinto 

Menhaden ei ole nirso ravintonsa suhteen vaan syö kaiken sopivankokoisen planktonin. Sen suu on suuri, joten se pystyy tehokkaasti hyödyntämään tämän ravinnonlähteen. Se siivilöi ravintoa myös merenpohjan lietteestä.

Levinneisyys ja elinympäristö 

Menhaden elää Atlantissa Pohjois-Amerikan rannikon tuntumassa Kanadan Nova Scotiasta aina Floridan Indian-joen suulle. Se liikkuu useimpien muiden sillikalojen tapaan pintavesissä valtavina parvina. Se siirtyy talveksi syvemmälle. Poikaset kasvavat jokisuiden murtovedessä,

Lähteet 

Sillit
Yksiulotteisuus

Kappaleen, jonka ominaisuus on yksiulotteisuus, sisältämät pisteet voidaan nimetä yhden lukusuoran lukuja käyttäen. Yksiulotteinen kappale pysyy yksiulotteisena, vaikka se "kaartuilisi" useassakin ulottuvuudessa. Pisteiden nimeäminen ratkaisee.

Yksiulotteisia kappaleita ovat ainakin viivat, suorat, puolisuorat, janat ja kehät. Yhteiseltä nimeltään kaikki yksiulotteiset kappaleet ovat viivoja.

Katso myös
 Kaksiulotteisuus
 Kolmiulotteisuus

Lähteet 

Geometria
Media & viestintä

Media & viestintä, vuoteen 2009 asti Tiedotustutkimus, on tieteellinen julkaisu, joka sisältää artikkeleita median, viestinnän ja journalismin tutkimuksen alalta. Media & viestintä on koko mediakenttää tutkiva tieteellinen aikakauskirja. Lehteä julkaisevat Media- ja viestintätieteellinen seura Mevi. (entinen Tiedotusopillinen yhdistys TOY) ja Pohjoismainen viestintätutkimuksen tietopalvelu Nordicom. Journalismikritiikin vuosikirja ilmestyy lehden ensimmäisenä numerona aina vuoden alussa.

Lehti on perustettu vuonna 1978. Sitä julkaistiin aluksi uutiskirjeenä, mutta sen sisältö laajeni nopeasti, ja 1980-luvulla se kasvoi tieteelliseksi aikakauslehdeksi. Vertaisarviointiin lehti siirtyi 1990-luvulla. Journalismikritiikin vuosikirjoja on julkaistu vuodesta 1998 lähtien.

Entisiä päätoimittajia 
 Liina Puustinen
 Heikki Heikkilä
 Sinikka Torkkola
 Iiris Ruoho
 Hannu Nieminen
 Tuomo Mörä
 Katja Valaskivi
 Erkki Karvonen
 Esa Väliverronen
 Ullamaija Kivikuru
 Pertti Suhonen
 Pertti Hemánus

Lähteet 

Suomalaiset tiedelehdet
Benjamin Bratt

Benjamin George Bratt (s. 16. joulukuuta 1963 San Francisco, Kalifornia)  on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura 
Bratt opiskeli Kalifornian yliopistossa näytteleminen pääaineena, josta hän sai teatteritaiteen kandidaatin paperit.

Bratt tunnetaan parhaiten roolistaan etsivä Rey Curtiksena Kova laki -televisiosarjassa vuosina 1995–1999. Vuonna 1999 Bratt sai Emmy-ehdokkuuden roolistaan Kovassa laissa. Bratt tunnetaan myös rooleistaan elokuvissa Traffic ja Miss Kovis. Hän myös näytteli tohtoria ja gynekologia  Jake Reillya televisiosarjassa Rakkauden anatomia vuosina 2011-2013.

Yksityiselämä 
Brattin äiti on perulainen. Brattilla on neljä sisarusta, joista yksi on veli Peter.

Bratt seurusteli Julia Robertsin kanssa vuosina 1997–2001. Vuonna 2002 Bratt meni naimisiin näyttelijä Talisa Soton kanssa. Parilla on kaksi lasta, Sophia Rosalinda (s. 2002) ja Mateo Bravery (s. 2005). Bratt asuu perheineen San Franciscossa.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Amerikanenglantilaiset
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Libido

Libido tarkoittaa yleismerkityksessään seksuaalista halua. Psykoanalyyttisena käsitteenä libido merkitsee viettienergiaa. Libido liittyi kehittäjänsä Sigmund Freudin ajattelussa aiemmin erityisesti elämänviettiin eli Erokseen. Libido oli Erosta ylläpitävä voima. Myöhemmin Freud yleisti käsitteen alaa niin, että myös kuolemanvietillä eli Thanatoksella on sitä ylläpitämässä oma libidonsa. Libidon käsitteellä on Freudin ajattelussa peruskäsitteen ja apuvälineen luonne. Se kuuluu metapsykologian piiriin.

Lähteet

Viitteet 

Psykoanalyyttinen teoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pepe (jalkapalloilija, 1935)

José Macia (s. 25. helmikuuta 1935, Santos, São Paulo, Brasilia), tunnettu myös nimellä Pepe, on brasilialainen jalkapalloilija ja jalkapallomanageri. Hän oli vasen keskikenttäpelaaja Brasilian jalkapallomaajoukkueessa ja Santos FC:ssä, jossa hän pelasi koko pelaajan uransa maajoukkueen ohella.

Hän voitti Brasilian maajoukkueen riveissä vuosien 1958 ja 1962 Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut, vaikkei osallistunut yhteenkään peliin. 

Pepe aloitti Santos FC:n managerina vuonna 1973 ja joukkue voitti samana vuonna Campeonato Paulista-turnauksen.

Pepe
Pepe
Pepe
Pepe
Pepe
Eurooppatie E67

E67 eli Eurooppatie 67 on Helsingin ja Prahan välinen eurooppatie. Baltian maissa ja Puolan pohjoisosissa kulkeva osuus (Tallinna–Varsova) tunnetaan myös nimellä Via Baltica.

 

Eurooppatiet määrittelevässä kansainvälisessä sopimuksessa E67 on määritelty alkamaan Helsingistä. Käytännössä E67 ei kuitenkaan näy Helsingin kartoissa tai tieopasteissa muutoin kuin Helsingissä Länsisatamassa joissain satama-alueen sisäisissä ajokaistoissa.

Reitti

Suomi
Helsinki
Länsisatama

Viro
Tallinna (Valtatie 4)
Pärnu (Valtatie 4)

Latvia

Vidzeme
Ainaži (A1)
Salacgrīva (A1)
Skulte (A1)
Saulkrasti (A1)
Lilaste (A1)
Gauja (A1)
Ādaži (A1)
Baltezers (A1)
Riika (A1 ja A7)
Ķekava (A7)

Zemgale
Iecava (A7)
Bauska (A7)
Grenctāle (A7)

Liettua
Panevėžys
Kaunas

Puola
 Augustów
 Białystok
Varsova
Piotrków Trybunalski
 Wieluń
Wrocław
Klodzko

Tšekki
Náchod
Hradec Kralové
Praha

Lähteet

Aiheesta muualla

 Autoliiton vinkit Via Balticalle  

67
Suomen valtatiet
Viron valtatiet
Latvian liikenne
Liettuan tiet
Puolan liikenne
Tšekin liikenne
Sähkötalo

Sähkötalo on Helsingin Kampissa sijaitseva rakennus, jossa alun perin toimi Helsingin kaupungin sähkölaitoksen, nykyisin Helenin pääkonttori. Alvar Aallon suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1973. Rakennuksen julkisivut on päällystetty kuparipellillä. Alun perin rakennus oli kokonaan sähkölaitoksen käytössä, mutta nykyisin sen alimmissa kerroksissa on myös muita liiketiloja, kahvila ja ravintoloita.

Kortteli varattiin sähkölaitoksen uudisrakennukselle vuonna 1963, ja suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1965. Rakennus on Finlandia-talon lisäksi ainoa toteutunut osa Alvar Aallon Helsingin keskustasuunnitelmasta.

Sähkötaloon liittyy kiinteästi myös samassa korttelissa Malminrinteen (Kampintorin) puolella sijaitseva Gunnar Taucherin suunnittelema vuonna 1939 valmistunut punatiilinen rakennus, joka alun perin rakennettiin Kampin sähköasemaksi. Sähköaseman lisäksi siinä oli myös muuntamo ja toimistoja. Sähkötalo ja vanha sähköasemarakennus yhdessä täyttävät koko Malminrinteen, Fredrikinkadun, Kampinkujan ja Runeberginkadun välisen korttelin.

Aikaisemmin suunnilleen samalla paikalla olivat sijainneet Kampin villat, ryhmä vuonna 1876 rakennettuja puisia työväen asuintaloja. Niistä osa purettiin jo vuonna 1938 Kampin sähköaseman tieltä ja viimeisetkin vuonna 1960. Korttelin pohjoisosassa oli lisäksi venäläisten 1800-luvulla rakennuttama kasarmirakennus.

Sähkötalon alimpiin kerroksiin, jotka Fredrikinkadun alittava jalankulkutunneli yhdistää Kampin keskukseen, avattiin lokakuussa 2007 liiketiloja. Helenin asiakaspalvelutila siirtyi samalla alakerrasta rakennuksen kolmanteen kerrokseen. Talossa on myös kaksi maanalaista kerrosta, joissa sijaitsevat sähkön- ja kaukolämmöntuotannon keskusvalvomot, sähköasema sekä väestönsuojat.

Lähteet

Aiheesta muualla

Helsingin Energia - Sähkötalo, selailtava PDF-tiedosto

Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Kamppi
Helen
Toimistorakennukset
Reinhold Glière

Reinhold Moritzovitš Glière (; 11. tammikuuta 1875 (J: 30. joulukuuta 1874) Kiova – 23. kesäkuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen  taidemusiikin säveltäjä, jolla oli saksalaisia sukujuuria.

Glière oli puhallinsoittimenrakentaja Ernst Moritz Glierin ja hänen vaimonsa Józefa Korczakin toinen poika. Hän muutti vuoden 1900 tienoilla sukunimensä kirjoitusmuotoon Glière. Tämä synnytti huhun hänen ranskalaisesta tai belgialaisesta alkuperästään.

Glière opiskeli Kiovan musiikkikoulussa vuodesta 1891 ja Moskovan konservatoriossa vuodesta 1894. Hän valmistui vuonna 1900, jolloin oli jo kirjoittanut yksinäytöksisen oopperan. 

Glière itse opetti vuoteen 1941 saakka Moskovassa. Hän työskenteli muun muassa Siperiassa ja muualla Neuvostoliiton syrjäseuduilla, Azerbaidžanissa sekä Uzbekistanissa, joista viimeksi mainitussa hän teki sävellystyötä yhdessä Talib Sadikovin kanssa. 

Glièren tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonioita, konserttoja, baletteja ja kamarimusiikkia. Hän oli kolmesti Stalin-palkittu Neuvostoliiton kansantaiteilija. Glièren tunnetuin yksittäinen kappale lienee vuonna 1927 sävellettyyn balettiin Punainen unikko sisältyvä Venäläinen merimiestanssi.

Venäläiset säveltäjät
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Linzin lentoasema

Linzin lentoasema (myös Blue Danube Airport)  sijaitsee 12 kilometriä Linzin kaupungista Itävallassa. Lentoasemalla on yksi 3 000 metriä pitkä kiitotie (09/27).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lentoaseman kotisivut

Itävallan lentoasemat
Linz
Palovartija

Palovartija on sittemmin kadonnut ammattikunta, jonka tehtävänä oli tulipalojen ennalta ehkäiseminen ja jo alkaneista hälyttäminen.

Ammattikunta on hyvin vanha. Alun alkaen palovartijan tehtävä kuului  Rooman vallan aikana vigiles -joukoille jotka partioivat kaupungissa hoitamassa myöhemmin poliisille siirrettyjä tehtäviä. Vigilesin varsinainen perustaja ja organisoija oli keisari Augustus.

Keskiajalla tehtävä eriytettiin ja kaupunkeihin alettiin nimittää erityisiä palovartijoita, joiden piti nimenomaan havainnoida kaikki mahdolliset tulipalon alut ja hätätilassa toimittaa hälytys. 

Palovartijan tehtäväkenttä oli hyvin moninainen; keskiajalla siihen kuului mm. erityisen suuren kellon lyöminen auringonnousun aikaan kaupungin asukkaiden herättämiseksi. Joissakin maissa palovartija kantoi mukanaan käsikelloa tai puista kumistinta, jota soittaen hän ilmoitti julkiset tiedotuksensa. 

Myöhemmin tehtäviin kuului mm. kaasujohtojen ja kaasulla toimivien katuvalojen valvonta; heidän tehtäviinsä kuului sulkea kaasujohdot väliasemilla, jos havaitsivat vuodon tai jos heidän alueellaan oli tulipalo. Aamun tullen he erityisen aikataulukon mukaan sammuttivat reitillään olevat kaasuvalot sulkemalla kaasuhanat, ellei hiukan aiemmin alueella kiertänyt poliisi ollut jo tehnyt sitä. Palovartijan varustuksiin kuuluikin mittava kimppu erilaatuisia yleisavaimia.  

Ammattikunta säilyi Suomessa aina 1930-luvulle asti; kun ammattipalokunnat – eli kuten tuolloin sanottiin "vakinaiset palokunnat" – saivat enemmän kalustoa ja miehistöä sekä palotarkastukset tulivat käyttöön ja hälytysjärjestelmätkin alkoivat kehittyä, ammattikunta hävisi sulautumalla hiljalleen palokuntiin. 

Palo- ja pelastustoimi
Turvallisuusalan ammatit
Wallenius

Wallenius tai Vallenius on Suomessa käytössä oleva sukunimi. Se voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:

 Wallenius, yksi suomalaisista Wallenius-nimisistä suvuista
 Alice Wallenius (1888–1966), suomalainen opettaja ja kielenkääntäjä
 Allan Wallenius (1890–1942), suomalainen kirjastonhoitaja, toimittaja ja runoilija
 Amalia Wallenius (1867–1975), yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista
 Asser Wallenius (1902–1971), suomalainen pikaluistelija
 Bror-Erik Wallenius (s. 1943), suomalainen urheilutoimittaja
 Edward Wallenius (1869–1943), suomalainen yritysjohtaja, kenkätehtailija
 Eino Wallenius (1888–1971), suomalainen kolmiloikkaaja ja pikajuoksija
 Erik Wallenius, Erik Wallensköld (1779–1846), suomalainen senaattori, kuvernööri, valtioneuvos ja Turun hovioikeuden presidentti
 Erkki Valkeila, vuoteen 1935 Wallenius (1896–1964), kirjailija ja kääntäjä
 Gabrial Wallenius (1648–1690), ruotsalaissyntyinen Turun akatemian kirjastonhoitaja ja Turun linnansaarnaaja
 Gabriel Wallenius (1725–1808), kruununvouti ja talousmies, Pohjois-Karjalan kehittäjä
 Iivari Wallenius (1869–1937), suomalainen rehtori ja suomentaja
 Inkeri Wallenius (s. 1947), suomalainen ääninäyttelijä
 Isak Alexis Wallenius (1826–1883), suomalainen pappi ja kirjailija
 Ivar Wallenius (1750–1818), suomalainen pappi, hovisaarnaaja ja valtiopäivämies
 Ivar Ulrik Wallenius (1793–1874), suomalainen orientalisti
 Jaakko Wallenius (1958–2013), suomalainen tietokirjailija ja toimittaja
 Jami Wallenius (s. 1967), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Jeremias Wallenius, Jeremias Wallén (1693–1772), suomalainen lakimies, valtiopäiväedustaja ja maaherra
 Johan Wallenius (1698–1746), suomalainen teologian tohtori, Turun akatemian professori
 Johan Fredrik Wallenius (1765–1836), suomalainen lääkäri, kanslianeuvos ja kaunopuheisuuden professori
 Juhani Wallenius (1956–2014), suomalainen jääkiekkoilija
 Kurt Martti Wallenius (1893–1984), suomalainen kenraaliluutnantti, yleisesikunnan päällikkö ja kirjailija
 Jukka Wallenius (1919–2000), suomalainen rehtori ja virkamies
 Kyllikki Wallenius (1913–1995), suomalainen lastenkirjailija
 Martin Johan Wallenius (1731–1773), suomalainen matematiikan professori
 Mia Vallenius (s. 1997), suomalainen salibandyn pelaaja
 Otto Vallenius (oik. Wallenius) (1855–1925), suomalainen oopperalaulaja ja taidemaalari
 Paul Wallenius (1889–1918), suomalainen jääkärikapteeni
 Sakke Wallenius, suomalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkialan yrittäjä
 Toivo Wallenius (1881–1919), suomalainen kääntäjä ja kirjailija
 Ville Wallenius, suomalainen kitaristi
 Waldemar Wallenius, oik. Jukka Wallenius (s. 1948–2021), suomalainen rock-journalisti
 William Wallenius (1860–1939), suomalainen juristi ja virkamies, Isak Alexis Walleniuksen poika
 Yrjö Aukusti Wallinmaa (1892–1943, s. Wallenius) Oulun piispa.
Ruokala Lokki

Ruokala Lokki () on Naoko Ogigamin ohjaama elokuva, joka kertoo Helsingin Punavuoressa kuppilaa pitävästä japanilaisnaisesta. Elokuva perustuu Yōko Muren samannimiseen romaaniin. Suomalaisista näyttelijöistä elokuvassa esiintyvät muun muassa Jarkko Niemi, Markku Peltola ja Tarja Markus.

Kahvila Lokki on tyylikkään yksinkertainen, mutta japanilaisnaisen pitämä ruokala on kummajainen eikä asiakkaita sinne uskaltaudu. Ensimmäinen ja pitkään ainoa asiakas on japania harrastava Tommi. Vasta korvapuustien lisääminen valikoimaan onnistuu houkuttelemaan sinne muita paikallisia. Kuppilasta kehkeytyy myös kohtauspaikka kahdelle muulle japanilaiselle naiselle. Elokuvaa kantavat eteenpäin toisilleen eksoottisina näyttäytyvät suomalaiset ja japanilaiset tavat ja kulttuuri. 

Elokuvassa Helsinki näyttää lempeät kesäiset kasvonsa. Matkailun edistämiskeskus oli mukana rahoittamassa elokuvaa, ja siinä vilahtelee Helsingin nähtävyyksiä ja suomalaisia tuotemerkkejä (kotisivulla on Iittalan, Marimekon ja Artekin logot). Elokuva on esimerkki tuotesijoittelusta. 

Ruokala Lokki oli ensimmäinen Suomessa kuvattu japanilainen elokuva.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Elokuvan kotisivut
 Arvostelu

Vuoden 2006 japanilaiset elokuvat
Pianokonsertto nro 5 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianokonsertto nro 5 Es-duuri op. 73 on Beethovenin viimeinen pianokonsertto. Konsertolla on myös lisänimi Keisari, joka ei ole Beethovenin itsensä antama. Teos on sävelletty pääosin syksyn 1809 ja talven 1810 aikana. Konserton julkaisi Breitkopf & Härtel vuonna 1811 ja se on omistettu Itävallan arkkiherttua Rudolphille. 

Konsertto on ainoa Beethovenin pianokonsertoista, jota hän ei itse esittänyt julkisesti, johtuen hänen kuuroudestaan ja vetäytymisestään pianistin soolo-uralta. Konserton ensimmäinen julkinen esitys oli Leipzigin Gewandhausissa 28. marraskuuta 1811. Solistina oli Friedrich Schneider ja johtajana Johann Philipp Christian Schulz. Beethovenin oppilas Carl Czerny esitti teoksen julkisen Wienin kantaesityksen vuonna 1812. Beethoven johti itse orkesteria.

Osat

Teoksessa on kolme osaa:

 Allegro maestoso
 Adagio un poco mosso
 Rondo: Allegro

Lähteet

Aiheesta muualla

 Piano Concerto No.5, Op.73 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

Ludwig van Beethovenin teokset
1810-luvun musiikkiteokset
Pianokonsertot