joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tapio Bergholm

Tapio Bergholm (s. 14. kesäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja poliitikko. Bergholm on tutkimuksessaan keskittynyt lähinnä suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen historiantutkimukseen.

Suomen liittyessä vuonna 1994 Euroopan unionin jäseneksi oli Bergholm eräs näkyvimmistä sosialidemokraattisista EU-kriitikoista ja kannatti jäsenyyden hylkäämistä asiasta järjestetyssä kansanäänestyksessä.

Bergholm väitteli 1997 filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Vuodesta 2000 lähtien hän on ollut SAK:n päätoimisena historiankirjoittajana.

Bergholm on Järvenpään kaupunginvaltuuston jäsen SDP:n edustajana vuodesta 1996. Hän oli kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja 2004–2008 ja puheenjohtaja vuodet 2009-2012.

Bergholm oli ehdolla Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:n puheenjohtajaksi loppuvuodesta 2012. Työväen sivistysliiton hallintojohtaja Marko Piirainen (sd) voitti liiton valtuuston äänestyksessä Bergholmin äänin 31–3.

Julkaisuja
Forssan Alun historia I: Forssan työläisurheilun vaiheet 1902-1944 (1983), Auranen, ISBN 951-99454-8-2
Punaisista apostoleista opiskelijaradikalismiin (1983), SONK, ISBN 951-9120-01-7
Kovaa peliä kuljetusalalla I: Kuljetusalan ammattiyhdistystoiminta vuoteen 1924 (1988), AKT, ISBN 951-9118-62-4
Avauksia vasemmalle (1994), ISBN 952-90-5810-1
Hajanainen ja sekava sukupuu : kuljetusalan ammattiliitot 1905-1995 (1995), AKT, ISBN 951-9407-90-1
Halpatyövoimasta hyvinvointiin : Suomen merimiesten ammattiyhdistystoiminta 1916-1996 (1996), Suomen Merimies-Unioni
Kovaa peliä kuljetusalalla II: Kuljetusalan ammattiyhdistystoiminta 1925-1960 (1997), AKT, ISBN  951-9407-00-6
Ammattiliiton nousu ja tuho : kuljetusalan ammattiyhdistystoiminta ja työmarkkinasuhteiden murros 1944-1949 (1997), Suomen Historiallinen Seura, ISBN 951-710-051-5
Kovaa peliä kuljetusalalla III: kuljetusalan ammattiyhdistystoiminta 1960-1990 (2000), AKT, ISBN 951-1-17135-6
SAK:n vuosisata : Suomen ammattijärjestö 1907-1930. Suomen ammattiyhdistysten keskusliitto 1930-1969, Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö 1969- (2001), SAK, ISBN 951-714-204-8
Satamillaan maa hengittää : Suomen satamaliiton historia 1923-2000 (yhdessä Ali Pitkäsen ja Kari Teräksen kanssa) (2002), Gummerus, ISBN 952-91-4496-2
Sopimusyhteiskunnan synty: Työehtosopimusten läpimurrosta yleislakkoon. SAK 1944-1956 (2005), Otava, ISBN 951-1-20418-1
Sopimusyhteiskunnan synty 2: Hajaannuksesta tulopolitiikkaan. Suomen ammattiyhdistysten keskusliitto 1957-1969 (2007), Otava, ISBN 978-951-1-21744-2
Kohti tasa-arvoa: Tulopolitiikan aika I. Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö 1969-1977 (2012), Otava, ISBN 978-951-1-26252-7 
Kiihkeä Koivisto: Nuoruus sota onni 1923-1959 (2020), Otava, ISBN 978-951-1-36820-5

Aiheesta muualla 
Tapio Bergholm 375 humanistia -sivusto 24.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Lähteet

Suomalaiset historioitsijat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Järvenpään kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Fat Pipe

Fat Pipe on suomalaisen salibandymailoja valmistavan Power Stick Oy:n aputoiminimi, joka perustettiin vuonna 1996 Exelille myydyn ProStickin tilalle. Fat Pipen ensimmäinen täysin oma mallisto ilmestyi vuonna 1996. Jo aiemmin vuonna 1995 EM-kisojen pelaajista suuri osa käytti Fat Pipen varsia, joissa oli Unihocin kourulapa. Salibandyliigassa Fat Pipella pelaavat muun muassa KooVee, Welhot, Eräviikingit, TPS ja OLS.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fat Pipe Suomessa
 Fat Pipe Ruotsissa

Salibandy
Urheiluvälinemerkit
Jäätee

Jäätee on tavallisesti lasista juotavaa kylmää teetä. Sitä saatetaan maustaa mintulla, sitruunalla tai limetillä sekä makeuttaa sokerilla. Tavallisesti jäätee valmistetaan ceylonin teestä mutta sitä voidaan valmistaa kaikista teelaaduista. Nykyisin jääteetä valmistavat lukuisat valmistajat sitä saa kaupoista valmiina jäätee -jauheena ja myös valmiiksi pullotettuna.

Valmistusaineet 
Jääteetä voidaan valmistaa kaikista teelaaduista kuten: musta tee, vihreä tee, valkoinen tee, oolong ja maustettu tee. Jopa rooibos käy sen valmistamiseen. Jääteetä voidaan valmistaa eri tavoilla haudutettuna, kylmässä vedessä huoneen lämmössä tai jääkaapissa, tai hauduttaa sitä kuumassa vedessä. Kylmään veteen haudutettaessa veteen liukenee vähemmän kitkeriä aineita kuten katekiinia ja kofeiinia ja se maistuu sen vuoksi pehmeämmältä kun kuumassa vedessä haudutettu.

Valmistamisen jälkeen sitä voidaan maustaa hedelmillä, marjoilla ja yrteillä, esimerkiksi mintulla, sitruunalla tai limetillä. Se voidaan myös makeuttaa. Kylmään veteen haudutettu makeutetaan yleensä valmiilla sokeriliuoksella joka on tehty erikseen sokeria ja vettä keittämällä jonka jälkeen se on jäähdytetty, koska sokeri liukenee huonosti kylmään veteen. Kotona valmistettu jäätee säilyy jääkaapissa juotavana 2–3 päivään.

Historia 
Jäätee keksittiin Yhdysvalloissa ja se on siellä suosittua maan eteläisissä osissa. Sitä pystyttiin tekemään 1800-luvun puolivälin jälkeen kun jäälohkarekaapit tulivat käyttöön, mutta sitä ennenkin jo juotu teetä kylmänä ilman että sitä olisi erityisesti jäähdytetty. Ensimmäisen kerran jääteeresepti oli keittokirjassa Housekeeping in old Virginia vuonna 1879. Jäätee alkoi kuitenkin yleistyä 1900-luvun alkupuolella, kun jääkaapit alkoivat yleistyä. Tuolloin alkoi jääteereseptejä ilmestyä myös keittokirjoihin. 

Jäätee nousi siellä suosioon 1900-luvun alussa, lähinnä vuoden 1904 Saint Louisin maailmannäyttelyn jälkeen. Kieltolain aikana yhdysvaltalaiset joutuivat etsimään alkoholijuomien tilalle alkoholittomia seurustelujuomia. Kieltolain myötä lisääntyivät myös jäätee- reseptit keittokirjoissa.

Yhdysvalloissa jäätee valmistettiin yleensä vihreästä teestä vuoteen 1941 asti, jolloin Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan ja yhteydet tärkeimpiin vihreän teen tuontimaihin katkesivat. Vihreän teen sijaan alettiin käyttää Intiasta tuotua mustaa teetä. Sodan loputtua oli vihreän teen käyttö miltei loppunut ja sitä käytettiin enää prosentin verran.

Lipton toi Yhdysvaltain markkinoille jääteejauheen vuonna 1964, ja vuonna 1978 sitä alettiin myydä Euroopassa. Pullotettua jääteetä Lipton alkoi myydä vuonna 1991. Nykyisin pullotetun jääteen valmistajia on useita.

Huomiot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

 

Tee
Virvoitusjuomat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Broman Group

Broman Group Oy on suomalainen autojen varaosa- ja tarvikekaupan yritys. Pääkonttori sijaitsee Joensuussa. Konsernilla on yli 70 toimipistettä, toimintaa kaikkiaan yli 30:llä paikkakunnalla ja henkilöstöä lähes 1 700 (kokoaikaiseksi muutettuna).

Konsernissa toimii viisi itsenäistä tytäryhtiötä: Motonet Oy, VaraosaMaailma Oy, Finntest Oy, Broman Logistics Oy sekä Broman Yhtiöt Oy.

Motonet-ketjussa oli maaliskuussa 2021 tavarataloja 37, AD VaraosaMaailma -ketjussa oli maaliskuussa 2021 itsenäisiä liikkeitä 5. Aiemmat itsenäiset VaraosaMaailman liikkeet ovat muuttaneet pääosin saman katon alle Motonet-tavaratalojen yhteyteen.

Konsernin ensimmäinen logistiikkakeskus valmistui Hyvinkäälle vuonna 2011 ja sittemmin sitä on laajennettu useaan kertaan. Lisäksi voimakkaan kasvun tukemiseksi Broman Group osti kesällä 2018 Keskolta Anttilan entisen logistiikkakeskuksen Keravalta.

Finntest on korjaamolaitteiden maahantuontiyritys. Broman Yhtiöt vastaa konsernin kiinteistöjen hallinnasta.

Maaliskuussa 2007 Broman Group osti Motonet-varaosaketjun koko osakekannan.

Broman Group sai vuonna 2000 valtakunnallisen Yrittäjäpalkinnon. Vuonna 2013 ranskalainen Société Générale -pankki palkitsi Bromanin vuoden parhaana perheyrityksenä Campden European Family Business Awards 2013 -tilaisuudessa Pariisissa.

Yhtiön perustaja on kauppaneuvos Väinö H. Broman. Yhtiön hallituksen puheenjohtaja on Eero Broman, hallituksen varapuheenjohtaja kauppaneuvos Harri Broman ja toimitusjohtaja Toni Stigzelius.

Historia
Pielisen auto Oy:n ensimmäinen liike avautui 14.5.1965. Nykyisen nimensä yritys sai vuonna 2002. Liike sijaitsi Joensuun Suvantokadulla. Broman Group pitää tätä päivää syntymäpäivänään. Alkuun yritys myi Datsun- ja Dodge-merkkisiä autoja ja varaosia. Vuonna 1995 yritys alkoi tuoda maahan autojen varaosia ja tarvikkeita aputoiminimella Broman Group ja samalla siitä tuli yrityksen markkinointinimi.
 
Yhtiön alkuperäinen toimiala oli autojen vähittäismyynti. Kuitenkin varaosa- ja tarvikemyynnin kasvaessa tästä toimialasta luovuttiin. Yhtiö laajeni vuonna 1977 ensimmäistä kertaa Pohjois-Karjalan ulkopuolelle, jolloin se avasi liikkeen Kajaaniin. Tekniseen kauppaan yhtiö laajensi 1980-luvulla yritysostojen kautta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Broman Group

Suomalaiset yritykset
Joensuu
Drive (televisiosarja)

Drive on yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka loivat Tim Minear ja Ben Queen. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa Fox-kanavalla ja Kanadassa CTV:llä. Keväällä 2007 esitetty sarja jäi vain kuuden jakson pituiseksi.

Sarja on toiminnantäyteinen draamasarja, joka seuraa erilaisten ihmisten kisailua salaisessa ja laittomassa autokisassa Yhdysvaltojen halki. Panoksena on heidän elämänsä tai jonkun elämä heidän lähipiiristään. Jotkut heistä on pakotettu mukaan kisaan, kun taas toiset ovat kuulleet kisasta ja pääpalkinnosta, joka on 32 miljoonaa dollaria. Jokaisella on syy kisata. Mutta mitä ihmiset ovat valmiita maksamaan omasta paikasta kisassa?

Lokakuussa 2006 Fox tilasi sarjaan 12 jaksoa jo aiemmin kuvatun pilotin lisäksi. Drivea alettiin esittää huhtikuussa 2007, mutta katsojaluvut eivät tyydyttäneet Foxia, ja neljän jakson esittämisen jälkeen sarja päätettiin lopettaa. Televisiossa esitettyjen jaksojen lisäksi ehdittiin tuottaa kaksi jaksoa, jotka julkaistiin lopulta internetissä heinäkuussa 2007.

Driven alkutekstijakso sai Emmy-ehdokkuuden erikoistehosteistaan minisarjan, televisioelokuvan tai erikoisjakson kategoriassa, sillä sarja ei ollut lyhyytensä vuoksi oikeutettu varsinaisiin televisiosarjojen palkintoihin, mutta alkutekstijakso julkaistiin kokonaisuudessaan Foxin verkkosivuilla.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
Official FOX Site 
Drive on CTV 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Lauha (nimi)

Lauha on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu sanasta lauha, joka ihmisestä käytettynä tarkoittaa lempeää, ystävällistä tai rauhallista. Lauha on myös luontonimi tarkoittaen erästä heinäkasvia. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa oli rekisteröity 292 Lauhaa. Lauhan nimipäivä on 20. huhtikuuta.

Tunnettuja Lauhoja
 Lauha Männistö (1934–2017), poliitikko (SKDL, Vasemmistoliitto)
 Lauha Peltola (s. 1930), pappi, uskonnon lehtori ja oppikirjojen tekijä

Kuvitteellisia Lauhoja
Lauha MacAnkka, Roope Ankan äiti ja siten siis Aku Ankan isoäiti.

Nimen muita merkityksiä
Lauha, (Lauhanvuori), ulkoilualue ja kansallispuisto Isojoen ja Kauhajoen rajalla.

Lähteet
Nikotiinipurukumi

Nikotiinipurukumi on nikotiinikorvaushoidossa käytettävä purukumi, jonka tarkoitus on vähentää vieroitusoireita tupakoinnin lopettamisen jälkeen. Hoito aloitetaan yleensä 2 mg purukumilla, mutta yli 25 savuketta päivässä polttaneet saattavat alkaa käyttää 4 mg purukumia. On mahdollista käyttää nikotiinipurukumia säännöllisesti aluksi yhden tai kahden tunnin välein, mutta joskus sitä aletaan pureskella aina, kun tupakasta vieroittautuja kokee tupakanhimoa.

Tupakan käyttäminen samanaikaisesti nikotiinipurukumin kanssa voi aiheuttaa nikotiiniyliannoksen.

Sveitsiläisten vuosina 2004–2006 tekemän kyselytutkimuksen mukaan 80 % nikotiinipurukumin käyttäjistä oli entisiä, 18 % silloisia tupakoitsijoita, ja 1,2 % ei ollut koskaan tupakoinut. Tutkimuksen mukaan nikotiinipurukumia käyttäneille henkilöille, jotka eivät koskaan olleet polttaneet, oli kehittynyt huomattavasti voimakkaampi nikotiiniriippuvuus kuin mikä oli niillä käyttäjillä, jotka olivat aikaisemmin polttaneet.

Nikotiinipurukumia pureskeltaessa nikotiini imeytyy elimistöön suun limakalvojen kautta, joten pureskelun on oltava hidasta ja jaksoittaista (noin 10–15 kertaa). Taukoa pureskelujen välillä on joitain minuutteja. Nikotiinipurukumin mahdollisia haittavaikutuksia ovat esimerkiksi kipeytynyt vatsa, suu tai nielu, ja myös hikkaa esiintyy. Näitä haittoja vähentää suun huuhtelu, joka lisäksi edistää nikotiinin normaalia imeytymistä elimistöön suusta. Tupakoimattomat nikotiinipurukumin käyttäjät kokevat mielialan kohoamista nikotiinin stimuloivan vaikutuksen johdosta. On silti tavallista, että nikotiiniin tottumaton kokee aluksi huonovointisuutta.

Vaikka jotkut entiset tupakoitsijat käyttävät nikotiinipurukumia vuosia, tästä tavasta ei ole läheskään niin suurta haittaa kuin tupakanpoltosta; nikotiini itsessään ei esimerkiksi ole karsinogeenistä. Nikotiinilaastarin käyttäminen nikotiinipurukumin ohella voi olla hyödyksi. Muita tupakoinnin lopettamista edistäviä hoitoja ovat imeskeltävät tabletit, kielen alle sijoitettavat resoribletit ja nikotiini-inhalaattori.

Lähteet 

Tupakointi
Purukumi
Lloyd Price

Lloyd Price (s. 9. maaliskuuta 1933 Kenner, Louisiana) on yhdysvaltalainen rhythm and blues -muusikko. Hänen ensimmäinen levytyksensä "Lawdy Miss Clawdy" nousi hitiksi Specialty Records -levy-yhtiöllä vuonna 1952. Laulaja valittiin Rock and Roll Hall of Fameen 1998. 

Pricen musiikillinen yhteistyökumppani Harold Logan kuoli henkirikoksen uhrina vuonna 1969. Price muutti ulkomaille ja palasi Yhdysvaltoihin vasta 1980-luvun alussa. Tämän jälkeen hän ei juuri esiintynyt ennen vuoden 1993 kiertuetta Euroopassa.

Aiheesta muualla 
 All Music Guide: Lloyd Price 

Rock and Roll Hall of Fame
Vuonna 1933 syntyneet
Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat
Elävät henkilöt
Baklava

Baklava (turk., ) on filo-taikinasta valmistettu makea leivonnainen, jota syödään erityisesti Turkissa, Kreikassa, muualla Balkanilla, Lähi-idässä sekä muilla entisillä Osmanien valtakunnan alueilla ja myös Etelä-Aasiassa.

Baklavan pääraaka-aineet ovat filo-taikinan lisäksi pähkinät ja siirappi. Pähkinät voivat olla esimerkiksi jalopähkinöitä, pistaasipähkinöitä tai pinjansiemeniä. Siirappina käytetään sokerisiirappia, hunajaa tai taatelisiirappia. Siirappi voidaan maustaa esimerkiksi sitruunalla, vaniljalla tai ruusuvedellä.

Baklava-leivos on usein vinoneliön tai suorakaiteen muotoinen, ja sen ohuiden taikinakerrosten väleissä on hienona murskeena pähkinää. Jotkin baklavat ovat pieniä vihreitä rullia. Niiden väri johtuu pistaasipähkinästä, jota arvokkaimmissa baklavissa on runsaasti. Joskus taikinakerrosten väliin ja päälle ripotellaan kaakaota. Baklava on kosteaa, rapeaa ja hyvin makeaa.

Baklavan alkuperän on esitettu olevan muinaisessa Assyriassa, jossa vastaavanlaisia leivonnaisia on valmistettu viimeistään 700-luvulla eaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanin keittiö
Kreikkalaiset ruokalajit
Leivonnaiset
Lähi-idän keittiö
Turkkilainen keittiö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rita Varonen

Rita Varonen on unkarilaissyntyinen kuoronjohtaja. Hän toimii nykyään kuoronjohtajana Jyväskylässä. Hän on valmistunut diplomikuoronjohtajaksi Budapestin Liszt-Akatemiasta vuonna 1987, ja nykyisin toimii Jyväskylän Ammattikorkeakoulussa (JAMK) kuoronjohdon lehtorina ja opettaa myös orkesterinjohtoa sekä säveltapailua.  Hänen johtamiaan kuoroja ovat Kamarikuoro Cantinovum, Jyväskylän Naislaulajat, Harjun Laulu  ja Suomen Ortodoksinen Kanttorikuoro.  Varonen on johtanut Jyväskylän Puhallinorkesteria vuosina 2012-2016. Tällä hetkellä hän johtaa perustamansa Puhallinorkesteri Aaltoa.   

Varoselle on myönnetty Suomen Kulttuurirahaston Harald Andersén -palkinto suomalaisen kuorokulttuurin ansiokkaasta kehittämisestä vuonna 1996. Hän on saavuttanut toisen palkinnon kansainvälisessä Mariele Ventre -kuoronjohtajakilpailussa Italiassav. 2001. Suomen Kuoronjohtajayhdistys ry. on valinnut hänet Vuoden kuoronjohtajaksi 2004. Keväällä 2009 Varonen sai parhaan kuoronjohtajan palkinnon sekä Slovakia Cantat -festivaaleilla että akateemisten kuorojen festivaaleilla Banská Bystricassa Slovakiassa. Vuonna 2012 Sulasol myönsi Varoselle Klemetti-palkinnon hänen kuorojen ja kuorolaulun parissa tekemänsä tuloksekkaan työn johdosta. 

Hän toimi  Suomen Naiskuoroliiton taiteellisena  johtajana v. 2007-2015. Hän johti silloin Naiskuoro Louhea.

Lähteet
 Kamarikuoro Cantinovum
 Jyväskylän Naislaulajat
 Harjun Laulu

Suomalaiset kuoronjohtajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Veli Granö

Veli Matti Juhani Granö (s. 29. marraskuuta 1960 Kajaani) on suomalainen valokuvaaja, elokuvaaja ja kuvataiteilija. Hän on ollut elokuusta 2014 valokuvauksen- ja nykytaiteen professori (osin osa-aikaisena) Kuvataideakatemiassa.

Henkilöhistoria 
Granö vietti lapsuutensa Ahlaisissa ja Porissa. Hän opiskeli Porin taidekoulussa vuosina 1976–1978 sekä Lahden muotoiluinstituutissa vuosina 1983–1986, jossa hän on toiminut myös visuaalisen suunnittelun, kokeellisen elokuvan ja valokuvauksen opettajana. 

Granö tunnetaan yhtenä kansantaiteen eli niin sanotun ITE-taiteen esiintuojista. Ilmiö tuli ensimmäisen kerran laajempaan tietoisuuteen hänen valokuvanäyttelystään (1986) ja kirjastaan Onnela (1989). Granö toimii edelleen omaehtoisen taiteen tekijöiden parissa ja hän on ollut järjestämässä monia Ite-aiheisia näyttelyitä. Venetsian biennalessa 2001 hän esitti muun muassa suomalaisia ITE-taiteilijoita esitteleviä valokuviaan. Hänen teoksiaan on esitetty monissa merkittävissä näyttelyissä, kuten New Yorkin MOMA:ssa ja Whitney Museum of American Artissa sekä Manifesta- ja Sydney-biennaleissa. Granö käyttää taiteellisessa tuotannossaan usein lähtökohtana dokumentaarisuutta, joka päätyy monesti taiteellisesti vapaampiin muotoihin, kuten installaatioon tai veistoksellisiin kappaleisiin. 

Hän on koonnut myös suomalaisia keräilijöitä esittelevän näyttelyn ja kirjan Esineiden valtakunta (1997). Näyttely oli esillä Ateneum-rakennuksen Nykytaiteen museon tiloissa vuonna 1997. Vuonna 2008 Granö toimi Mäntän kuvataideviikkojen ”Ihmisyyden taito” -näyttelyn kuraattorina.

Teoksia
 Veijo Rönkkösen todellinen elämä. The real life of Veijo Rönkkönen. Maahenki, Helsinki, 2007. ISBN 978-952-5652-11-6. Toinen painos, 2018, Patsaspuisto.
 ITE-taide: Arjen luovuutta. Teksti: Satu Itkonen. Julkaisijat: Maahenki oy ja Nykytaiteen museo Kiasma. Maahenki 2005.
 Rien: Siinäkö kaikki? Veli Granö & Tuovi Hippeläinen. Porin taidemuseon julkaisuja, 70. Porin taidemuseo, 2004. 
 Between the worlds: Photographs, installations and films. Artikkeli Otso Kantokorpi. Julkaisijat Taide ja Veli Granö, 2003.
 Itse tehty elämä – ITE. DIY lives. Veli Granö, Martti Honkanen, Erkki Pirtola. Maaseudun sivistysliitto & Maahenki, 2000.
 Esineiden valtakunta: Keräilijöitä ja kokoelmia. Teksti Pasi Falk, Maria Koskijoki. Pohjoinen, 1997.
 Onnela. Julkaisija V. Granö, Lahti, 1989.

Palkintoja ja tunnustuksia

 Suomen taideyhdistyksen Dukaattipalkinto, 1992
 Pronze award, 23th Houston International Film Festival, USA, 1999 kulttuuridokumenttien sarjassa, elokuvalla Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä

 Valokuvataiteen valtionpalkinto 2002
 Risto Jarva -palkinto 2003 elokuvalla Tähteläiset

Lähteet
 Veli Granön sivusto.
 Veli Granön CV. Helsinki School.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Apateismi

Apateismi on asenne, jonka mukaan kysymys jumalan tai jumalien olemassaolosta on merkityksetön. Apateistisen agnostismin mukaan riittävää todistusaineistoa jumalan tai jumalien olemassaolon todistamiseksi tai kiistämiseksi ei voida antaa ja siksi tämänkaltaisilla uskonkysymyksillä ei ole merkitystä henkilön elämälle. 

Esimerkiksi 1700-luvulla Denis Diderot, jota syytettiin ateistiksi, totesi, ettei häntä yksinkertaisesti kiinnostanut jumalan olemassaolo. Voltairelle kirjoittamassaan vastauksessa hän totesi: ”On tärkeää, ettei sekoita myrkkykatkoa persiljaan, mutta ei lainkaan, uskooko vai ei Jumalaan.”

Katso myös 

 Ateismin määritelmä
Ignostismi

Lähteet 

Ateismi
Unikulma

Unikulma on suomalainen Vesa Tuomisen vuonna 1985 perustama perheyritys. Unikulma valmistaa yksilöllisesti räätälöityjä patjoja ja on huomattava toimija myös hoiva- ja sairaalavuodepuolella. Vuonna 2021 yrityksellä on noin 100 työntekijää. 

Yrityskonsernissa on yhteensä 11 Unikulma-liikettä, joista kaksi sijaitsee Baltiassa. 

Unikulma valmistaa kaikki vuoteet omalla tehtaallaan Vantaan Petikossa.

Lähteet

Suomalaiset huonekalukaupat
Suomalaiset perheyritykset
Huonekaluvalmistajat
Sisustusalan tuotemerkit
Petikko
Yrjö Taajamaa

Yrjö Taajamaa (s. 26. helmikuuta 1984) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän aloitti salibandyuransa Nurmijärven SB-Pro:ssa. Hän pelasi seitsemän kautta miesten salibandyliigassa HIFK:n riveissä ja toimi HIFK:n kapteenina kausina 2005-2006 ja 2006-2007. Hän pelaa puolustajana, ja hänen pelinumeronsa on 14. 

Kautena 2008-2009 hän siirtyi vahvistukseksi liiganousijan Nokian KrP:n riveihin, ja pelasi siellä myös toisen kauden.

Taajamaalle kertyi kaikkiaan 215 liigaottelua. Hän pelasi myös poikien maajoukkueessa.

Lähteet
 Salibandyliiga
 Nokia Krp
 HIFK Salibandy
 SB-Pro

Viitteet

Aiheesta muualla 
Pelaajakortti salibandyliigan sivulla 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Vihteljärvi

Vihteljärvi on Kankaanpäässä sijaitseva kylä. Se sijaitsee kantatie 44:n eli niin sanotun Pohjanmaantien varrella vajaat 10 kilometriä Kankaanpään keskustasta Lavian suuntaan. Vihteljärvellä on noin 850 asukasta.

Maantiede ja historia 
Vihteljärvi kuuluu Satakunnan pohjoisosan järviseutuun. Kylää halkoo Kuninkaanlähteen vesistö, johon kuuluvat Kuninkaanlähteenoja, Vihteljärvi, Isojoki ja Kaukojärvi. Vesistö jatkuu Lavian Karhijärveen Susikosken kautta. Alue on syntynyt ruhjelaaksoon, johon jääkauden jälkeen on kulkeutunut hienojakoisia maa-aineksia, kuten savea, hietaa ja hiesua. Pohjoisreunastaan kylä rajautuu Hämeenkankaan harjualueeseen. Hämeenkankaan reuna-alueella purkautuu pohjavettä lähteinä ja Kuninkaanlähde on Suomen runsasvetisin lähde. Vihteljärvi on vesilintujen, kuten hanhien ja laulujoutsenten, levähdyspaikka niiden muuttomatkoilla ja kalasääsken pesimäaluetta.

Historiallisissa lähteissä kylästä käytetään usein muotoa Wihteljärwi tai nimitystä Vihtiläjärvi. 1500-luvulla käytettiin myös ruotsinkielistä nimitystä Vichtisträsk. Kylästä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja, mutta ensimmäiset nykyiset asukkaat asettuivat Vihteljärvelle 1500-luvulla. Vuodesta 1992 lähtien kylä on ollut osa kansallisesti arvokkaaksi arvioitua kulttuurimaisema-aluetta.

Kankaanpään kenkäteollisuus on sai syntynsä Vihteljärvellä, kun Iisak Koskela aloitti kenkä- ja nahkatukkuliikkeensä vuonna 1906. 1970-luvulle asti Vihteljärvellä toimi useita pieniä kenkätehtaita. Iisak Koskelan kuoltua perheyritys Koskelan Kenkätehtaan toimitusjohtajaksi tuli Jorma Koskela, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1978.

Palvelut ja tapahtumat 
Vihteljärvellä sijaitsevat Kuninkaanlähteen caravan-alue, kylätalo sekä kyläkauppa. Vihteljärven koulu on peruskoulun ala-aste, jonka koulurakennus on valmistunut vuonna 1961. Aikaisemmin Vihteljärvellä ovat toimineet myös Ruonin, Polven ja Kiviniemen kansakoulut. Kylässä toimivia yhdistyksiä ovat urheiluseura Vihteljärven Urheilijat, Vihteljärven metsästysseura, Vihteljärven maatalousnaiset sekä Vihteljärven kylätoimikunta.

Vihteljärven ympärijuoksu järjestetään vuosittain syyskuussa. Vuodesta 1960 lähtien järjestetty tapahtuma on Satakunnan vanhin yhtäjaksoisesti järjestetty juoksutapahtuma.

Muuta 
Kansanedustajat Arvo Sävelä ja Jari Koskela ovat kotoisin Vihteljärveltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kankaanpään kylät
Parhaan naispääosan Jussi

Parhaan naispääosan Jussi on yksi Jussi-palkinnoista, joita Filmiaura ry jakaa vuosittain suomalaisille elokuville.

Vuosina 1944–1965 sekä vuodesta 1981 eteenpäin palkinnon nimi on ollut parhaan naispääosan Jussi-palkinto, ja se on jaettu vuosittain yhdelle näyttelijälle; lisäksi sen rinnalla on jaettu parhaan naissivuosan Jussi-palkintoa. Vuosina 1966–1981 ei ollut erikseen pää- ja sivuosa-Jusseja, vaan ainoastaan parhaan naisnäyttelijän Jusseja, joita voitiin jakaa vuosittain useammalle näyttelijälle. Alla on listattu molemmat palkinnot. 

Keväällä 2022 Filmiauran hallitus ilmoitti, että sukupuoliperusteisista näyttelijäpalkinnoista luovutaan 2023. Jatkossa jaetaan parhaan pääosan ja parhaan sivuosan palkinnot sekä mahdollisesti muita näyttelijäpalkintoja niin, että näyttelijä-Jussien lukumäärä säilyy neljänä.

Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

Neljä
Emma Väänänen

Kolme
Outi Mäenpää
Kati Outinen
Eeva-Kaarina Volanen 

Kaksi
Eeva Eloranta
Tea Ista
Leea Klemola
Krista Kosonen
Liisamaija Laaksonen
Elena Leeve
Rauni Luoma
Tuula Nyman

Voittajat

1944–1998

1999–

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Lähteet 

Naispääosa
Staplerfahrer Klaus

Staplerfahrer Klaus – Der erste Arbeitstag on vuonna 2001 valmistunut saksalainen lyhytelokuva trukinkuljettajana työskentelevän Klausin ensimmäisestä työpäivästä. Elokuva on parodia työturvallisuuden edistämiseen tähdätyistä opetusfilmeistä. Vajaan kymmenen minuutin pituisen splatter-elokuvan ohjasivat Stefan Prehn ja Joerg Wagner. Pääosassa trukinkuljettaja Klausina esiintyy näyttelijä Konstantin Graudus. Juontajan äänenä on – hirtehistä autenttisuuden tuntua luomassa – kotimaassaan television liikennevalistuksen tietoiskujen juontajana tunnettu Egon Hoegen. Elokuva kohosi nopeasti genrensä klassikoksi. Se sai useita palkintoja ja osallistui vuoden 2001 Cannesin festivaaleille. Vuodesta 2003 se on ollut saatavilla digitaalisena versiona DVD-levyllä Saksassa. Kansainväliseen DVD-levitykseen se on tulossa vuonna 2007. Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että jotkin saksalaiset yritykset ovat alkaneet käyttää elokuvaa trukinkuljettajien koulutukseen – huumoria käyttäen turvaohjeet jäävät helpommin oppilaan mieleen. Paikallinen ammattiliitto on kuitenkin kehottanut olemaan käyttämättä elokuvaa opetustarkoituksiin, koska sen näkeminen on aiheuttanut joidenkin oppilaiden pyörtymisen.

Sisältö 
Elokuva on tehty 1980-luvun alun työturvafilmien tyyliin käyttäen trukkia aidossa ympäristössään. Päähenkilö Klaus on juuri saanut trukin ajamiseen oikeuttavan ajokortin. Ensimmäisenä työpäivänään hän tekee jokseenkin kaikki mahdolliset virheet trukkia kuljettaessaan. Tämä johtaa lukuisiin onnettomuuksiin, joissa irtoilee käsiä, putoilee päitä ja ihmisiä lävistyy trukin haarukkaan. Elokuvan opetuksellisuus paljastuu pian näennäiseksi, ja alkaa verinen splatter, joka tosin on koko ajan tunnistettavissa yliampuvasta toteutustavastaan parodiaksi, mutta ylittää joidenkin katsojien kestokyvyn.

Komediaelokuvat
Opetuselokuvat
Saksalaiset lyhytelokuvat
Vuoden 2001 saksalaiset elokuvat
Vefsn

Vefsn (eteläsaameksi Vaapste) on kunta Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa. Sen rajanaapureita ovat luoteessa Leirfjord, pohjoisessa ja idässä Hemnes, kaakossa Hattfjelldal, etelässä Grane sekä lännessä Brønnøy, Vevelstad ja Alstahaug.

Kunnan hallinnollinen keskus on Mosjøenin kaupunki (9 686 as. 2014). Muutoin kunnan väestö on hajautunut suhteellisen tasaisesti kunnan alaville alueille.

Lähteet
Mikin Ketkuteatteri

Mikin ketkuteatteri (engl. Mickey's House of Villains) on Disneyn piirroselokuva. Elokuvan päähenkilöt ovat Mikki Hiiri, Aku Ankka, Minni Hiiri, Hessu, Iines Ankka ja monet muut Disneyn elokuvissa aiemmin esiintyneet hahmot. Elokuva julkaistiin videolla Yhdysvalloissa syyskuussa 2002.

Elokuvassa Mikki järjestää teatterissaan halloween-juhlat. Niihin osallistuu erilaisia ketkuja, joilla on omat suunnitelmansa.

Suomenkielisissä äänirooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Disneyn animaatioelokuvat
Vuoden 2002 yhdysvaltalaiset elokuvat
Kotiseutupolku

Suomen Kotiseutuliitto on valinnut ”Vuoden kotiseutupolun” vuodesta 2009 alkaen. Ensimmäiseksi vuoden kotiseutupoluksi valittiin Tampereella sijaitseva ”Pate Mustajärven Ikuri – Suomirockin legendan kotiseutupolku”. Vuoden 2010 kotiseutupoluksi valittiin Suomussalmen Ämmänsaaren kulttuurikävely ”Kotiseutukävelyllä Suomussalmella”.

Katso myös 
 Kotikaupunkipolku

Lähteet

Kotiseututyö
Retkeily
Neliö (algebra)

Luvun neliö on algebrassa luku, joka saadaan, kun alkuperäinen luku kerrotaan itsellään. Luvun  neliö on . Luvun neliöön korottaminen tarkoittaa siis luvun kertomista itsellään.

Nimitys tulee siitä, että jos geometrisen neliön sivun pituuden mittaluku (eli sivun pituus) on , niin tämän neliön muotoisen kuvion pinta-ala on .

Kaikkien nollasta eroavien kokonais- ja reaalilukujen neliö on positiivinen luku.

Kokonaislukua, joka on jonkin kokonaisluvun neliö, kutsutaan neliöluvuksi (tai joskus täydelliseksi neliöksi). Esimerkiksi 25 on neliöluku, koska .

Neliöiden erotus 
Kahden neliöluvun  ja  erotus on laskettavissa helposti kaavalla . Esimerkiksi . Lasketaan .

Neliöjono 
Neliöjonon summa lasketaan kaavalla (n*(n+1)*(2*n+1))/6. n tarkoittaa lukujen määrää.

Yleisiä poikkeuksettomia säännönmukaisuuksia neliöillä 
Kokonaislukujen neliöt päättyvät poikkeuksetta seuraaviin numeroihin: 1, 4, 5, 6, 9, 0.

Jos potenssiin korotettava kantaluku päättyy numeroon 5, neliön kaksi viimeistä numeroa ovat aina 25, siis viitoseen päättyvien neliöitten kaksi viimeistä numeroa ovat aina 25. Esimerkiksi:

 

Nollaan päättyvien lukujen neliöt päättyvät aina kaksinkertaiseen määrään nollia verrattuna alkuperäiseen, esimerkiksi:

 

Jos alkuperäiseen potenssiin korotettavaan lukuun lisätään 50, sen neliö päättyy aina kahteen samaan numeroon. Tästä voidaan myös johtaa sääntö, että jos luku päättyy kahteen tiettyyn numeroon, myös sen neliöt päättyvät poikkeuksetta samoihin kahteen numeroon, koska 50+50 = 100. Esimerkkejä:

 
 

Tästä voidaan siis johtaa sääntö, että kaikkien numeroihin 24 tai 74 päättyvien kokonaislukujen neliöt päättyvät aina numeroihin 76. Toinen esimerkki parittomilla luvuilla:

 
 

Jälleen saadaan johdettua sääntö, että kaikkien numeroihin 09 tai 59 päättyvien kokonaislukujen neliöt päättyvät aina numeroihin 81. Ylläolevassa ylemmässä esimerkissä yhdeksikön eteen voidaan ajatella nolla.

Parilliset neliöt ovat aina jaollisia neljällä tai jollakin neljän potenssilla.

Jos parittomasta neliöstä vähennetään luku 1, saadaan aina kahdeksalla jaollinen luku. Esimerkiksi:

Katso myös
 Toisen asteen polynomifunktio ja Potenssifunktio
 Neliöjuuri
 Kuutio (algebra)
 Analyyttinen geometria

Lähteet

Algebra
Parhaan naissivuosan Jussi

Parhaan naissivuosan Jussi on yksi Jussi-palkinnoista, joita Filmiaura ry. jakaa vuosittain suomalaisille elokuville ja elokuvantekijöille.

Parhaan naissivuosan Jussia on jaettu vuosina 1944–1965 ja uudelleen vuodesta 1981 alkaen. Vuosina 1966–1981 ei jaettu erillisiä pää- ja sivuosa-Jusseja vaan ainoastaan parhaan naisnäyttelijän Jusseja. Nämä on listattu artikkelissa parhaan naispääosan Jussi-palkinto. 

Keväällä 2022 Filmiauran hallitus ilmoitti, että sukupuoliperusteisista näyttelijäpalkinnoista luovutaan 2023. Jatkossa jaetaan parhaan pääosan ja parhaan sivuosan palkinnot sekä mahdollisesti muita näyttelijäpalkintoja niin, että näyttelijä-Jussien lukumäärä säilyy neljänä.

Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

Kolme
Rauha Rentola
Senni Nieminen
Elina Salo

Kaksi
Salli Karuna
Rakel Laakso
Seela Sella

Voittajat

1944–1998

1999–

Lähteet 

Naissivuosa
Harjankylä

Harjankylä on yksi Kauhajoen kuudesta virallisesta kylästä. Se sijaitsee kunnan pohjoisosassa ja on tyypillinen jokirantakylä, jossa vanhimmat talot sijaitsevat nauhamaisesti Kyrönjoen rannoilla. Kylässä rakennukset on rakennettu tien ja joen väliin, jolloin molemmat kulkuväylät ovat helposti käytettävissä ja ne myös rajaavat tontin. Laajojen peltoaukeiden ja joen lisäksi kylässä on myös suuria yhtenäisiä nevoja sekä metsiä. Harjankylässä on myös vireää kylätoimintaa.

Yhdystie 6900 ja Suupohjan rata kulkevat etelä-pohjoissuuntaisesti kylän läpi Kauhajoen keskustan suunnasta kohti Kurikkaa.

Suomen sota 

Suomen sodan aikana Kauhajoki ja varsinkin Harjankylä oli venäläisten tuhovimman kohteena. Venäläinen kuormasto joutui jäämään 7. ja 8. heinäkuuta 1808 väliseksi yöksi Harjankylässä sijainneeseen Harjan taloon. Pohjalaisia talonpoikia oli pitkin päivää saapunut kylään noin sata. Talonpojat ryöstivät onnistuneesti venäläisten kuormaston. Parin päivän kuluttua venäläisen kenraali Vasili Orlov-Denisovin kasakat saapuivat tuhoamaan Kauhajokea kostoksi.

Harjankyläläiset ovat pystyttäneet kylään Suomen sodan muistomerkin, jolla he kunnioittavat kylänsä esi-isien työtä. Muistomerkin paljastus tapahtui 16. elokuuta 1998. Kivessä olevan laatan teksti on Liisa Ruismäen käsialaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muistomerkin sijainti

Kirjallisuutta
Yli-Harja, Pekka (toim.): Harjankylän kyläkirja. Kauhajoki : Harjankylän historiaryhmä, 1995. ISBN 952-90-6985-5.

Kauhajoen kylät
Tampereen kansainvälinen koulu

Tampereen kansainvälinen koulu (), entinen Amurin koulu, on Tampereen keskustan lähettyvillä, Amurin kaupunginosassa sijaitseva, lähes kokonaan englanninkielinen peruskoulu. Samassa rakennuksessa toimivat 1.–9.-luokat. Lukuvuodesta 2007–2008 lähtien kouluun ei ole tullut uusia suomenkielisiä ensimmäisiä luokkia. Lukuvuodella 2021–2022 koulussa on noin 930 oppilasta.

Koulurakennuksessa on viisi kerrosta, ylimmässä kerroksessa on yläaste ja kolmannessa sijaitsee opettajainhuone. Toinen, kolmas ja neljäs kerros ovat pääosin ala-asteen käytössä. Toisessa ja kolmannessa kerroksessa on kuitenkin myös yläasteen käytössä olevia luokkia. Viimeinen suomenkielinen luokka kävi yhdeksännen luokkansa koulussa lukuvuonna 2012–2013. Amurin koulua remontoitiin 2014–2017. Yläaste siirtyi Keskustorilla sijaitsevaan rakennukseen remontin ajaksi. Koulurakennus koostuu A-, B-, ja C-siivistä. B-siipeen sisältyvät ruokala ja liikuntasali. Liikuntasalissa järjestetään myös monia kerhoja. A-siivessä sijaitsevat puu -ja tekstiilitöiden luokat. C-siivessä on pääosin luokkia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tampereen kansainvälisen koulun kotisivut
Nuortenohjelma Kasmasiinin lystisunnuntai Amurin koululla vuonna 1983 (Yle Elävä arkiston video)

Tampereen peruskoulut
Kansainväliset koulut
Amuri
Färingit

Färingit tai färsaarelaiset () ovat pieni pohjoiseurooppalainen etninen ryhmä, joilla on skandinaaviset sukujuuret. He muodostavat pääosan Färsaarten väestöstä. Suurin osa färingeistä on uskonnoltaan muiden skandinaavien tavoin luterilaisia. Färingit puhuvat äidinkielenä fääriä, joka on pohjoisgermaaninen kieli ja erityisen läheistä sukua islannille.

Historia
 
Färsaaret asutettiin Norjasta käsin 800-luvun alkupuolella ja kristinusko saapui alueelle samalla kun saaret liitettiin Norjan kuningaskuntaan 1000-luvulla. Uskonpuhdistus vuosien 1535-1540 välillä tapahtui rauhallisesti ja sen aikana Tanska-Norjan kuningas takavarikoi katolilaisen kirkon omistamat maat, joille muodostettiin torpparitiloja. 1600-luvulla saaria alettiin hallita Norjan Bergenin kaupungin sijaan Tanskan Kööpenhaminasta käsin. Vuonna 1816 Färsaarista tuli Tanskan maakunta eli amt. Vuonna 1816 saarten vanha parlamentti eli Løgting lakkautettiin. Se perustettiin uudestaan neuvoa antavana elimenä 1852 ja lopulta se sai myös lainsäädännöllistä valtaa. Saarten kauppa vapautettiin tanskalaisesta monopolista vuonna 1856 ja tämä johti kalateollisuuden kasvuun, sekä paikallisen älymystön ja keskiluokan syntyyn. Kansallisuusaate sai laajaa kannatusta 1890-luvulla ja sen myötä syntyi myös paikallinen separatistinen liike. Toisen maailmansodan aikana Yhdistynyt kuningaskunta miehitti saaret ja sodan jälkeen saarille myönnettiin itsehallinto Tanskan alaisuudessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tanskan etniset ryhmät
Germaaniset kansat
Jon Nödtveidt

Jon Nödtveidt (28. kesäkuuta 1975 – 13. elokuuta 2006) oli vuonna 1989 perustamansa ruotsalaisen death metal/black metal -yhtye Dissectionin kitaristi-laulaja. Hän oli myös MLO:n (Misanthropic Luciferian Order) jäsen.

Nödtveidt esiintyi myös muutamissa muissa yhtyeissä, muun muassa Necrophobic, The Black, De Infernali, Nifelheim, Ophthalamia, Satanized, Siren's Yell ja Terror (grindcore-yhtye jossa oli mukana At the Gatesin jäseniä).

Hän myös kirjoitti Metal Zone -lehteen artikkeleita black metal -aiheista.

Vuonna 1997 Nödtveidt tuomittiin vankilaan 38-vuotiaan homoseksuaalin algerialaismiehen, Josef Ben Maddourin murhan avunannosta. Vankilassa hän sävelsi ja sanoitti Reinkaos -levyn sekä opiskeli ja tutki okkultismia. Hänet vapautettiin vankilasta vuonna 2004, jonka jälkeen hän kokosi Dissectionin uudelleen.

Nödtveidt löydettiin kuolleena asunnostaan Hässelbysta, Tukholman lähiöstä 16. elokuuta 2006. Hän oli ampunut itseään haulikolla päähän palavista kynttilöistä muodostetun ympyrän sisällä. Dissectionin virallinen kotisivu vahvisti kuoleman myöhemmin. 

Ensimmäiset artikkelit tapahtumasta kertoivat Nödtveidtin löytyneen kuolleena auki oleva Saatanallinen raamattu edessään, mutta Dissectionin kitaristi Set Teitan kumosi väitteen myöhemmin. Hänen mukaansa Nödtveidtin edessä ollut kirja ei ollut Anton Szandor LaVeyn kirjoittama 'Saatanallinen raamattu', vaan MLO:n suurmestari Frater Nemidialin Liber Azerate.

Jon Nödtveidtin kotisivut ilmoittivat hänen itsemurhastaan 19. elokuuta vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Dissection kotisivu
 MLO:n kotisivu
 Jon Nödtveidtin viimeinen haastattelu 

Ruotsalaiset metallimusiikin laulajat
Ruotsalaiset metallimusiikin kitaristit
Ruotsalaiset rikolliset
Dissection
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1975 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Villa Elfvik

Villa Elfvikin luontotalo on Espoon kaupungin ympäristövalistuskeskus. Luontotalo tarjoaa luonto- ja ympäristötietoutta eri muodoissaan. Elfvikissä on luontopolkuja, joista osalla voi kulkea pitkospuita pitkin, ja lintutorni. Elfvik on Laajalahden luonnonsuojelualueen pohjoisreunassa.

Villa Elfvikin rakennutti asuintalokseen vapaaherratar Elvira Standertskjöld vuonna 1904, ja sen suunnitteli arkkitehti Mauritz Gripenberg. Rakennus edustaa englantilaisvaikutteista jugendia ja on rakennushistoriallisesti arvokas. Standertskjöldien kuoltua rakennus päätyi monien välivaiheiden kautta Espoon kaupungin omistukseen vuonna 1985, minkä jälkeen se kunnostettiin. Vuonna 1992 se avattiin yleisölle.

Nimi Elfvik lienee yhdistelmä Elvirasta ja keijua tarkoittavasta ruotsin kielen sanasta ”älva” sekä paikannimestä Bredvik. Nimi lausutaan Elviik.

Villa Elfvik sijaitsee Laajalahden rannalla, Leppävaaran ja Tapiolan kaupunkikeskusten välillä. Alkujaan sen lähettyvillä oli myös venelaituri, jonne kulki höyrylaiva, mutta koska sen edustalla oleva osa Laajalahtea on vähitellen kasvanut täyteen ruovikkoa, sinne ei nykyisin enää pääse vesitse. Rannassa on kivilaituri.

Villa Elfvikin alueella on myös Pajamäen aurinkokuntamalliin kuuluva planeetta Uranuksen malli. Planeetta sijaitsee vanhassa huvimajassa. Huvimajan graniittisen perustuksen kivet on louhittu Villa Elfvikin lähistöllä olleesta graniittilouhoksesta. Louhoksen jäänteet ovat vieläkin jäljellä.

Standertskjöldin perhe 
Villa Elfvikin rakennuttaja Elvira Sofia Wilhelmina o.s. Hallgren syntyi Gävlessä Ruotsissa vuonna 1868. Hän avioitui vuonna 1892 vapaaherra Emil Albert Mauritz Standertskjöldin kanssa. Emil Standertskjöld oli syntynyt Tulassa Venäjällä vuonna 1864 Carl August Standertskjöldin poikana. Pariskunnalla oli kaksi tytärtä: Helsingissä syntyneet Fanny Lise Thérese (s. 1893) ja Thelma Elvira Emelie (s. 1897).

Emil Standertskjöld osti Bredvikin kartanon ja aikoi rakennuttaa huvilan Laajalahden rannalle. Suunnitelma jäi toteutumatta, koska hän kuoli varsin nuorena vuonna 1900. Muutaman vuoden kuluttua hänen leskensä Elvira Standertskjöld rakennutti huvilan, josta tuli hänen ja hänen lastensa koti. Elvira Standertsjöld kuoli Elfvikissä vuonna 1955.

Kuvanveistäjäksi kouluttautunut Thelma ja näyttelijä ja kuvataiteilija Lise elivät Elfvikissä elämänsä loppuun saakka. Kumpikaan heistä ei avioitunut eikä saanut lapsia. Thelma kuoli vuonna 1957 ja Lise vuonna 1974. Sisarusten yhteinen testamentti määräsi, että Villa Elfvikiin oli tehtävä huoneistoja ruotsinkielisten näyttelijöiden ja taiteilijoiden asunnoiksi. Jos se ei mitenkään olisi mahdollista, asuntoja olisi hankittava heidän testamenttivaroillaan muilla keinoin testamentin tarkoituksen mukaisesti. Kävi ilmi, että Villa Elfvik ei soveltunut tarkoitukseen muun muassa paloturvallisuussyistä, joten huvila myytiin, ja se päätyi lopulta Espoon kaupungin omistukseen.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Espoon rakennukset ja rakennelmat
Suomen luontokeskukset
Laajalahti (Espoo)
Jugend
Parhaan miespääosan Jussi

Parhaan miespääosan Jussi on yksi Jussi-palkinnoista, joita Filmiaura ry. jakaa vuosittain suomalaisille elokuville.

Vuosina 1944–1965 sekä vuodesta 1981 eteenpäin palkinnon nimi on ollut parhaan miespääosan Jussi-palkinto, ja sen rinnalla on jaettu parhaan miessivuosan Jussi-palkintoa. Vuosina 1966–1981 sekä eräinä muina yksittäisinä vuosina ei jaettu erikseen pää- ja sivuosa-Jusseja, vaan ainoastaan parhaan miesnäyttelijän Jusseja. Alla on luetteloitu molemmat palkinnot. 

Keväällä 2022 Filmiauran hallitus ilmoitti, että sukupuoliperusteisista näyttelijäpalkinnoista luovutaan 2023. Jatkossa jaetaan parhaan pääosan ja parhaan sivuosan palkinnot sekä mahdollisesti muita näyttelijäpalkintoja niin, että näyttelijä-Jussien lukumäärä säilyy neljänä.

Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

Kolme
Tommi Korpela
Tauno Palo
Lasse Pöysti

Kaksi
Martti Kainulainen
Hannu Lauri
Vesa-Matti Loiri
Paavo Pentikäinen
Joel Rinne
Martti Suosalo
Rauli Tuomi

Voittajat ja ehdokkaat

1944–1998

1999–

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Lähteet 

Miespääosa
Lampaansyöjät

Lampaansyöjät on Veikko Huovisen 1970 kirjoittama humoristinen romaani, alaotsikoltaan ”suomalainen reippailutarina”. Se kertoo kahdesta miehestä, Sepestä ja Valtterista, jotka lähtevät elokuussa varsin erikoiselle autoretkelle. Tarkoituksena on metsästää lampaita, tosin kirjan loppupuolella he saavat lampaanlihasta tarpeekseen ja retkeilevät muuten vain, myös naapurimaissa. Siinä sivussa pohditaan maailman menoa ja tosiasiassa tapahtumat toimivat vain kehyksenä kirjan olennaiselle sisällölle, eli ”koirasihmisten” keskusteluille, joita leimaa Huoviselle tyypillinen, kansan- ja korkeakulttuurin rajoja sekoitteleva huumori.

Romaani teki tunnetuksi rosvopaistin, jota Sepe ja Valtteri saaliistaan valmistivat.

Sovitukset
Kirjasta tehtiin myös samanniminen elokuva. Sen ohjasi Seppo Huunonen 1972. Pääosissa olivat Leo Lastumäki (Valtteri) ja Heikki Kinnunen (Sepe). Leo Lastumäen mukaan elokuvan jälkeen sattui tapauksia, joissa todellisuudessa oli otettu mallia Sepen ja Valtterin lampaanmetsästyksestä. Elokuva oli menestys, se sai katsojia enemmän kuin vuoden kaikki muut kotimaiset elokuvat yhteensä.

Teatterissa Lampaansyöjät on nähty vuonna 2006 Pyynikin kesäteatterissa, jossa päärooleissa nähtiin Kai Lehtinen ja Antti Raivio.

Lähteet

Veikko Huovisen teokset
Vuoden 1970 kirjat
Kotiviini

Kotiviini on omaan käyttöön pienimuotoisesti valmistettua viiniä. Useimmiten kyse ei ole rypäleviinistä vaan marjaviinistä, jonka raaka-aineena käytetään tuoreita, pakastettuja tai kuivattuja marjoja. Saatavana on myös viinin valmistukseen sopivaa rypälemehua.

Suomen laki
Maaliskuussa 2018 voimaan tulleen alkoholilain (Asetus 28.12.2017/1102) mukaan yksityinen henkilö saa valmistaa mietoja alkoholijuomia (korkeintaan 22 alkoholitilavuus-%) yksityiseen käyttöön muutoin kuin tislaamalla. Vuoden 1994 asetuksessa raaka-aineet rajattiin tuoreisiin tai kuiviin hedelmiin, rypäleisiin, marjoihin, raparperiin siten, että viljaa tai viljatuotteita ei saanut käyttää valmistuksessa. Uusi laki poisti raaka-ainerajoitukset.

Viinityypit
Kotiviininä on mahdollista valmistaa puna-, valko- ja roséviiniä sekä vahvoja viinejä. Näiden valmistus eroaa raaka-aineiden, sokerin määrän, hiivan sekä säilöntäaineiden osalta.

Valmistus

Tarvittavat välineet ja raaka-aineet
Valmistuksessa tarvitaan muun muassa seuraavia välineitä:
 tiivis käymisastia
 toinen samankokoinen astia
 lappo
 ominaispainomittari
 vesilukko tiivisteineen
 siiviläpussi marjoille
 tavanomaisia pesuvälineitä
 desinfiointiainetta
 pulloja ja korkkeja

Valmistusaineina tarvitaan:
 marjoja, rypäleitä (viininvalmistukseen sopivia) tai rypälemehua
 eräitä marjoja käytettäessä pektolaasi-entsyymiä
 sokeria
 viinihiivaa
 hiivan ravintosuolaa
 käymisen pysäytysaineita
 sitruunahappoa
 selkeytysaineita
 säilöntäaineita (sisältyvät toisinaan pysäytysaineisiin)

Välineitä ja raaka-aineita myyvät suuret tavaratalot sekä viinintekoon erikoistuneet liikkeet.

Prosessi
Valmistusprosessi vaihtelee riippuen käytettävistä aineksista ja samoistakin aineksista valmistus voi tapahtua eri tavoin. Esimerkiksi marjat voidaan ensin keittää mehuksi, josta valmistetaan sitten viini. Erilaisten valmispakkausten mukana on omat ohjeet, samoin käymisainepakkauksissa, jotka sisältävät hiivan, ravintosuolan, pysäyttäjän ja kirkasteet. Tavallisesti pakkaukset on mitoitettu runsaan 20 litran erää varten.

Käyminen saadaan aikaan viinihiivalla, jotka eroavat mm. alkoholinkestonsa mukaan. Leivontahiivaa ei tule käyttää, koska se tuottaa liikaa sikuna-aineita (muun muassa amyylialkoholi).

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Jukka Korpelan kotiviinisivut https://jkorpela.fi/beerwine.html
 Eräs kotiviinifoorumi http://www.jaxpe.com/viini/forum/index.php

Viini
Anita Page

Anita Page (4. elokuuta 1910 – 6. syyskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. 

Page syntyi New Yorkissa ja aloitti uransa 1920-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Hän oli 1930-luvun alkuvuosina Hollywoodin aktiivisimpia tähtiä, mutta ilmoitti lopettavansa uransa jo vuonna 1933, 23 vuoden iässä. Hän esiintyi vielä brittiläisessä elokuvassa 1936, mutta vetäytyi sitten hiljaiseloon. 

Page palasi valkokankaalle vuonna 1996 kuuden vuosikymmenen tauon jälkeen.  Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Ennen kuolemaansa 98-vuotiaana hän oli ainoa elossa ollut vuoden 1929 Oscar-palkintojen jakotilaisuuteen osallistunut.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Karl Alexander Müller

Karl Alexander Müller (s. 20. huhtikuuta 1927) on sveitsiläinen fyysikko. Hän ja Johannes Bednorz saivat vuonna 1987 Nobelin fysiikanpalkinnon suprajohtavuuteen liittyvästä työstä.

Karl Müller syntyi Baselissa Sveitsissä vuonna 1927. Perhe muutti Itävaltaan pian Karlin syntymän jälkeen perheen isän musiikinopintojen vuoksi. Karl Müllerin äiti kuoli vuonna 1938 Karlin ollessa 11-vuotias. Tutustuttuaan Ingeborg Marie Louise Winkleriin Müller meni naimisiin hänen kanssaan vuonna 1956. Suhteeseen syntyi yksi poika ja yksi tytär. Müller opiskeli ETH Zürich -yliopistossa, opettajanaan Wolfgang Pauli. Tuolloin hän kiinnostui sähkötekniikasta. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoden ja palasi takaisin opiskelemaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Biografia Nobel-säätiön sivuilla 

Sveitsiläiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Karl Müller

Karl Müller voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:

 Karl Müller, itävaltalainen korpraali, joka osallistui Suomen sisällissotaan väärällä nimellä Karl von Zedtwitz
 Karl Müller (1818–1899), bryologiaan erikoistunut saksalainen kasvitieteilijä
 Karl Alexander Müller (s. 1927), sveitsiläinen fyysikko, Nobelin fysiikan palkinnon saaja 1987
 Karl Otfried Müller (1797–1840), saksalainen filologi ja antiikin mytologian tutkija
 Karl von Müller (1873–1923), saksalainen meriupseeri
 Karl Müller-Berghaus (1829–1907), Suomessa vaikuttanut saksalainen kapellimestari ja säveltäjä
Marina Denikina

Marina Antonovna Denikina, tunnettu kirjailijanimellä Marina Grey (20. helmikuuta 1919 Jekaterinodar, Venäjä– 16. marraskuuta 2005 Versailles, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli venäläisen valkoisen kenraalin Anton Denikinin tytär ja kirjoitti useita kirjoja isästään ja Venäjän sisällissodasta. Kenraali Denikin johti valkoisen armeijan joukkoja sisällissodan aikana. 

Denikina syntyi kesken sisällissodan 1919 Jekaterinodarissa (nyk. Krasnodar) ja asui maanpaossa vuodesta 1920, Ranskassa vuodesta 1926. Hän toimi journalistina Ranskan radiossa ja televisiossa ja kirjoitti nimellä Marina Grey. 

Denikina oli avioliitossa ranskalaisen historiaroitsijan Jean-François Chiappen kanssa.  

Denikina tapasi presidentti Putinin tämän Ranskan-vierailun aikana. Hän pyysi, että hänen isänsä kenraali Denikinin ruumis haudattaisiin uudelleen Venäjälle Donskoin luostariin Moskovaan, ja näin tapahtuikin lokakuussa 2005. Kenraali Denikin oli kuollut vuonna 1947 Yhdysvalloissa ja alkujaan haudattu New Jerseyiin, 

Marina Denikina kuoli itse marraskuussa 2005; hän oli saanut Venäjän kansalaisuutensa takaisin aiemmin samana vuonna.

Teoksia 

 Mon père le général Dénikine (Isäni kenraali Denikin)
 Le Général meurt à minuit  (Kenraali kuolee keskiyöllä)
 Enquête sur le massacre des Romanov (Romanovien murhan tutkinta)

Venäläiset kirjailijat
Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet