joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Flight of the Amazon Queen

Flight of the Amazon Queen on Interactive Binary Illusionsin kehittämä ja Renegade Softwaren julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna  Amigalle ja DOSlle.

Peli julkaistu myöhemmin freewarena.
Peli on julkaistu uudelleen 25th Anniversary Edition -versiona. Vuonna 2022 ilmoitettiin, että pelille tulee seuraaja Return of the Amazon Queen.

Pelaaminen 
Pelaaja on Joe King, Amazon Queen -lentokoneen ohjaaja, joka tekee pakkolaskun Amazonin viidakkoon. Pelaajan on pelastettava elokuvatähti Faye Russel sekä viidakossa asuva heimo.

Kehitys 
Pelin kehitys alkoi vuonna 1991 ja kesti lähes neljä vuotta. Pelin kehitti kolme henkilöä pienellä budjetilla: John Passfield, Steve Stamatiadis ja Tony Ball. Tony Ball teki pelin käännöksen Amigalta DOS:lle siirtäen AMOS-koodin C-kielelle.

Inspiraatio peliin on peräisin elokuvasta Kadonneen aarteen metsästäjät ja eroksi pelin tapahtumat päätettiin sijoittaa 1950-luvulle, jossa on mukana tieteisfiktiota. Pelissä päätettiin hauskuuteen juonesta päätettiin tehdä naurettava.

Passfield käytti Amiga 500 -tietokonetta ja ohjelmoi pelin käyttäen AMOS:ta. Stamatiadis käytti myös Amigaa ja teki pelin taiteen Deluxe Paintilla. Passfield oli lukenut Lucasfilmin SCUMM-järjestelmästä ja päätti erilaisesta lähestymistavasta. Pelimoottorin nimeksi annettiin JASPAR.

Vastaanotto 
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 90 %. Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 88 %. Peli on saanut The One -lehden arvostelussa arvosanaksi 91 %.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 1995 videopelit
Seikkailupelit
Amiga-pelit
DOS-pelit
Sähkömalawinahven

Sähkömalawinahven (Placidochromis electra) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.

Koko ja ulkonäkö 

Sähkömalawinahven saavuttaa tavallisesti 16 senttimetrin pituuden (koiras) ja 13 senttimetrin pituuden (naaras). Koiraat ovat naaraita kookkaampia ja värikkäämpiä.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Sähkömalawinahven elää kotoperäisenä Malawijärvessä, missä sitä tavataan ainoastaan itärannikolla. Se elää keskimäärin seitsemän ja korkeintaan noin 15 metrin syvyisessä vedessä. Laji käyttää ravinnokseen leviä ja selkärangattomia. Naaras kutee noin 50 mätimunaa ja hautoo niitä suussaan. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sähkömalawinahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.

Lähteet 

Kirjoahvenet
Nuokkukeihäskukka

Nuokkukeihäskukka (Doryanthes palmeri) toinen keihäskukkien (Doryanthes) sukuun kuuluvista kasvilajeista.

Nuokkukeihäskukka on monivuotinen ja ainavihanta kasvi, joka kasvattaa pitkän yhden tai useamman lehtiruusukkeen. Lehtiruusukkeiden lehdet ovat muodoltaan miekkamaisia ja kolmesta neljään metriä pitkiä. Ruusukkeista kasvava varsi voi kasvaa viisimetriseksi ja joidenkin vuosien kasvun jälkeen varren päähän kehittyy kukinto. Kukinnan jälkeen yksittäisistä ruusukkeista muodostuneet kasvit yleensä kuolevat, mutta monista ruusukkeista koostuvat kasvit kasvattavat tavallisesti yhden tai useamman uuden lehtiruusukkeen ja jatkavat elämäänsä.

Nuokkukeihäskukka kasvaa rannikkoalueilla, tavallisesti jyrkkien rinteiden kosteissa ja avoimissa eukalyptusmetsissä. Laji on kserofyytti. Lajia tavataan luonnossa itäisessä Australiassa Uuden Etelä-Walesin koillisosissa sekä Queenslandin kaakkoisosissa.

Nuokkukeihäskukkaa kerätään luonnosta paikallisesti ravinnoksi. Ravinnoksi kasvista käytetään nuoria versoja sekä juuria. Kasvista voisi mahdollisesti saada myös vahvaa kuitua. Lisäksi lajia kasvatetaan koristekasvina. Koristekasvina laji pärjää kuivissa olosuhteissa, eikä se tarvitse paljoa vettä. Yli +40°C:n lämpötilassa lehdet voivat kuitenkin muuttua keltaisiksi. Kasvupaikan valoisuuden suhteen nuokkukeihäskukka kasvaa parhaiten täydessä auringon valossa tai vain vähäisessä varjossa. Maaperän suhteen laji pärjää monenlaisella maaperällä. Kukat kehittyvät keväällä, mutta yksittäisistä ruusukkeista koostuvien kasvien kehittyminen kukkiviksi voi kestää yli 13 vuotta.

Lähteet 
 Useful Temperate Plants: Doryanthes palmeri

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Nuokkukeihäskukka (Doryanthes palmeri)
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Doryanthes palmeri 

Asparagales
Liikennemajakka

Liikennemajakka oli Suomessa 1920-luvun loppupuolella käyttöön tullut liikenteenohjauslaite. Sen tehtävänä on ohjata kääntyvä liikenne siirtymään toiselle kaistalle riittävän ajoissa, jotta liikenne suoraan mentäessä tai käännyttäessä olisi sujuvampaa. Majakka osoittaa neljään eri suuntaan ja öisin se on valaistu. Ensimmäiset liikennemajakat tulivat Helsinkiin vuoden 1926 autonäyttelyyn, jonne A.B. Gasaccumulator (nyk. AGA Oy) oli toimittanut kaksi laitetta Maneesin eteen sekä Fabianinkadun ja Etelä-Esplanadin risteykseen. Nämä oli tarkoitus sijoittaa myöhemmin Hakasalmenkadun päähän Rautatientorin kulmaukseen ja toinen kokeiluja varten eri paikkoihin Erottajalle.. Arkadiankadun ja Läntisen Viertotien kulmaan sijoitettu majakka osoittautui niin tarkoituksenmukaiseksi, että kaupunginvaltuuston liikennekomitea päätti ostaa sen Helsingille.

Liikennemajakka oli ainakin vuonna 1937 Tampereella Hämeenkadun ja Rautatienkadun risteyksessä. Maailman pohjoisimman liikennemajakan sanottiin olevan vuonna 1938 Kemissä. Ulkomailla yleistyneistä liikennevaloista puhuttiin vielä 1930-luvulla yleisesti liikennemajakoina.

Lähteet 

62.41 Maaliikenne
Liikennesuunnittelu
Tieliikenne
Automaatio
Shamppanjadieetillä / Hölliikse

”Shamppanjadieetillä / Hölliikse” on suomalaisen rap-artistin Gettomasan tuplasingle, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2022. 
”Shamppanjadieetillä” -kappaleella vierailee rap-artisti Van Hegen.

”Shamppanjadieetillä” -kappaleelle kuvattiin musiikkivideo, jonka on ohjannut Mitro Boahene. Musiikkivideolla on tribuutti loppuvuodesta 2020 menehtyneelle rap-artisti Mike Molle.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2022 kappaleet
Francis Davis Millet

Francis Davis Millet (3. marraskuuta 1846 Mattapoiset - 15. huhtikuuta 1912 Atlantin valtameri) oli yhdysvaltalainen klassinen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän kuoli RMS Titanicin haaksirikossa.

Elämänvaiheita 
Milletin isä oli sotilaslääkäri ja poika osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan Unionin puolella nuorena rumpalipoikana. Kun Milletistä oli tullut taiteilija häneltä kysyttiin syy siihen, että miksi hän piti niin paljon punaisesta, niin hän vastasi sen muistuttavan häntä kokemuksistaan kenttäsairaaloista.   

Sodan jälkeen Millet opiskeli Bostonin yliopistosta ja valmistui maisteriksi. Vuonna 1876 hän oli John LaFargen mukana tekemässä muraalimaalauksia Bostoniin ja seuraavana vuonna hän matkusti Belgiaan opiskellakseen taidetta Antwerpenin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Opinnot sujuivat erittäin hyvin; hän sai jo ensimmäisenä vuotenaan hopamitalin, mitä ei ollut tapahtunut koskaan aikaisemmin. Seuraavana vuonna hän sai jo kultamitalin. Kun Turkin sota alkoi vuonna 1877 Millet lähti seuraamaan sotaa kolmen sanomalehden palkkaamana journalistina. Hän sai toiminnastaa urhoollisussmitalit sekä Venäjän että Romanian hallituksilta. Journalismin ohella hän oli auttamassa haavoittuneita sotilaita. 

Palattuaan Yhdysvaltoihin Millet sai taidealan luottamustoimia. Hän solmi avioliiton vuonna 1879. Hän pääsi Yhdysvaltain taiteilijajärjestön jäseneksi ja hänet valittiin National Academy of Designin jäseneksi vuonna 1885. Lisäksi hän oli asiantuntijana New Yorkin Metropolitan Museum of Artissa ja National Gallery of Artissa. Hän ohjasi Chicagon maailmannäyttelyn koristelua vuonna 1893 ja hänen väitetään keksineen spraymaalin. Taidemaalarin uran ohella Millet loi uraa kuvanveistäjänä sekä kirjailijana. Hän kirjoitti esseitä ja novelleja. Lisäksi hän käänsi Tolstoin tekstejä englanniksi ja oli myös journalisti. 

Vuonna 1912 Millet vieraili Euroopassa. Hän osti ensimmäisen luokan lipun RMS Titanicille ja nousi laivaan Cherbourgissa yhdessä ystävänsä, majuri Archibald Buttin kanssa. Hänet nähtiin auttamassa naisia ja lapsia pelastuveneisiin, kun alus alkoi upota. Hänen ruumiinsa löydettiin uppoamispaikalta ja tuotiin Yhdysvaltoihin, Massachusettsiin, missä se haudatttiin.

Teoksia

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.artrenewal.org/artists/francis-davis-millet/2718

 Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1846 syntyneet
 Vuonna 1912 kuolleet
Hautalehto: Kylmä syli

Hautalehto: Kylmä syli on C More -suoratoistopalvelussa vuonna 2021 julkaistu suomalainen rikosdraamasarja. Sarjan on ohjannut Petri Kotwica ja sen on käsikirjoittanut Veli-Pekka Hänninen. Sarja perustuu kirjailija Christian Rönnbackan suosittuun Antti Hautalehto -dekkarisarjan neljänteen osaan. Sarjan on tuottanut C Morelle ja MTV:lle tuotantoyhtiö Solar Films tuottajinaan Rimbo Salomaa, Jukka Helle ja Markus Selin. Sarjan pääosissa näyttelevät Mikko Leppilampi, Onni Parviainen, Antti Reini, Oona Airola ja Iikka Forss.

Hautalehto: Kylmä syli on rikkonut ennätyksiä nousemalla C More -suoratoistopalvelun kaikkien aikojen katsotuimmaksi alkuperäissarjaksi.

2020-luvun televisiosarjat
C More -alkuperäissarjat
Suomalaiset draamasarjat
Vilnohirsk

Vilnohirsk (; ) on kaivos- ja teollisuuskaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Kamjansken piirissä. Vilnohirsk sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Samotkanjoen yläjuoksulla, noin 65 kilometriä piirikeskus Kamjansken keskustasta länteen ja 100 kilometriä aluekeskus Dniprosta länteen.  Kaupungissa on Dnipron ja Kiovan välisen rautatien rautatieasema.

Ukrainan tilastokeskus arvioi Vilnohirskin väkiluvuksi 22 458 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 kaupungin väkiluku oli 23 782. Tuolloin 85,8 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia, 12,7 prosenttia venäläisiä, 1 prosentti armenialaisia ja 0,8 prosenttia valkovenäläisiä sekä monia muita kansalaisuuksia. 

Zaporižžjan sitšin aikakaudella kasakkajoukkojen reitti kulki paikkakunnan kautta; esimerkiksi vuonna 1648 hetmani Bohdan H’melnytskyin armeijan joukot kulkivat taisteluun tätä kautta.

Vilnohirsk on perustettu 1956 (toisen lähteen mukaan nimetty 1958) työläisten asutustaajamaksi, kaupungin aseman se sai 1964. Se on teollisuuskaupunki, jossa valmistetaan muun muassa lasia, vahvistettuja betonituotteita, tiiliä ja purkitettuja elintarvikkeita. Maaperässä on harvinaisten, Ukrainan taloudelle tärkeiden metallien esiintymiä. Kaupungissa toimiikin kaivos- ja metallikombinaatti, joka tuottaa muun muassa titaanimalmia. 

Vilnohirsk on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kamjansken piiriin; tätä ennen se kuulunut aiempaan Verh’nodniprovskin piiriin   ja ollut sitten suoraan Dnipropetrovskin alueen alainen, alueellisesti merkittävä kaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Linda Räisänen

Linda Räisänen (s. 25. maaliskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Räisänen pelasi juniorisarjoissa Vantaan Jalkapalloseurassa. Hän pelasi Kansallisessa Liigassa ensimmäisen ottelunsa Helsingin Jalkapalloklubissa kaudella 2021 vaikka edustikin tuolloin pääasiassa Nurmijärven Jalkapalloseuraa Ykkösessä. Hän edustaa kaudella 2022 Nurmijärven Jalkapalloseuraa Kansallisessa Liigassa.

Räisänen on pelannut Suomen juniorimaajoukkueissa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Anniina Jurvanen

Anniina Jurvanen (s. 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa Liigassa kaudella 2022 Nurmijärven Jalkapalloseuraa. Hän edusti juniorisarjoissa Hyvinkään Palloseuraa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2004 syntyneet
Elävät henkilöt
Vasylkivka

Vasylkivka () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Synelnykoven piirissä. Vasylkivka sijaitsee Dneprin sivujoki Samaran sivuhaaran Vovtšajoen varrella, 47 kilometriä piirikeskus Synelnykoven keskustasta ja 95 kilometriä aluekeskus Dniprosta itäkaakkoon.  

Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 11 439 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 taajaman väkiluku oli 12 111. Asukkaista ovat pääosin etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.

Vasylkivka on perustettu 1700-luvulla Zaporižžjan kasakoiden talviasutukseksi. 1800-luvulla se oli Jekaterinoslavin kuvernementin Pavlohradin kihlakunnan maaseutukylä. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa tuotetaan muun muassa juustoa ja säilykkeitä.

Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Synelnykoven piiriin. Aiemmin se oli osa Vasylkivkan piiriä ja toimi piirin hallintokeskuksena.

Lähteet 

Dnipropetrovskin alue
Ukrainan kaupunkityyppiset taajamat
Pia Olsen Dyhr

Pia Olsen Dyhr (s. 30. marraskuuta 1971 Vallensbæk) on tanskalainen sosialistisen kansanpuolueen poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja vuodesta 2014. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2007 ja toiminut Tanskan kauppa- ja sijoitusministerinä vuosina 2011–2013 sekä liikenneministerinä 2013–2014. Vuosina 1996–1998 hän johti puolueensa nuorisojärjestöä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pia Olsen Dyhr Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla 

Tanskan liikenneministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Finntop5

Finntop5 (lyh. FT; oikea nimi Kim) (s. 10. lokakuuta 1989) on suomalainen tubettaja, joka tuottaa YouTube-kanavalleen tieto- ja mysteerivideoita. Yleensä hän esiintyy videoillaan vain puheellaan, mutta joillakin videoillaan hän esiintyy ruttolääkärin asussa. Hänellä on myös toinen Youtube-kanava Finntopmusic, jolle hän ei ole enää pitkään aikaan tehnyt videoita. Aiemmin Finntop5:lla oli omat verkkosivut, mutta ne sittemmin lopetettiin. Marraskuussa 2022 Finntop5:n Youtube-kanavalla on yli 240 tuhatta tilaajaa ja yli 50 miljoonaa katselukertaa.

Ura

YouTube 
Finntop5 loi Youtube-tilinsä 16. syyskuuta 2015 ja julkaisi ensimmäisen videonsa 27. syyskuuta 2015. Finntop5:n Youtube-kanavan suosituin video kesäkuussa 2022 on 11. kesäkuuta 2016 julkaistu 5 Outoa asiaa M/S Estonian tragediasta, jolla on yli 1,3 miljoonaa katselukertaa.

Aloitettuaan Youtube-kanavansa ja julkaistuaan ensimmäisen videonsa vuonna 2015 Finntop5 ei tehnyt nopeasti uutta videota, vaan hän ei tiennyt mitä sen jälkeen pitäisi tehdä, ja unohti kanavansa melkein viideksi kuukaudeksi. Tämän ajan jälkeen hänen ensimmäisen videoonsa oli katsojalta tullut kommentti, jossa hän kertoi, että tykkäsi videosta ja halusi lisää. Tämän jälkeen Finntop5 alkoi julkaisemaan lisää videoita. Alun perin Finntop5:n videot olivat enimmäkseen top 5 -koosteita. Vuonna 2019 Finntop5 piti taukoa seitsemän kuukauden ajan. Tauon jälkeen hän ilmoitti, että top 5 -videoita ei enää tulisi, vaan tulisi eräänlaisia minidokumetteja. Hän kertoi myös, että kanavan logo muuttuisi. Hän kuitenkin sittemmin vaihtoi takaisin kanavan vanhan logon.

Finntop5 on tehnyt videoitaan yksin, mutta 12. elokuuta 2022 julkaistusta videosta Unihalvaus ja varjoihmiset lähtien häntä on videoiden teossa auttanut Erik niminen editoija. Tämän ansiosta mm. videoita on alkanut tulla tiheämmin. Ennen videoita tuli noin kerran kahdessa viikossa, mutta nykyisin niitä tulee kerran viikossa.

Muut 
Finntop5 on myös julkaissut Spotifyhyn videoillaan käyttämiään taustamusiikkejaan nimellä Bleakmend.

Finntop5 on myös tehnyt omaa Kasvoton Podcast nimistä podcastia nimellä Kim Kasvoton. Vuonna 2022 Finntop5 oli ehdolla Audio Awardsissa vuoden podcastaajaksi ja Kasvoton Podcast oli ehdolla vuoden podcastiksi ja true crime & mysteerit -podcastiksi.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Finntop5 Instagramissa
Finntop5 Twitterissä
Finntop5 Facebookissa

Suomalaiset tubettajat
YouTube-kanavat
Tunnistamattomat henkilöt
Elävät henkilöt
Vuonna 1989 syntyneet
Kaija Soini

Kaija Soini (s. 13. joulukuuta 1942, Tampere) on suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Soini toimi Lohjan seurakunnan kanttorina vuosina 1984-2007. Soinille on myönnetty director cantus -arvonimi.

Elämäkerta 
Kaija Soini syntyi Tampereella 13. joulukuuta 1943. Lukiota hän kävi Tammerkosken tyttölyseossa, josta hän valistui keväällä 1963. Samana vuonna Soini pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan. Vuonna 1963 Kirkolliskokous hyväksyi myös naiset kanttoreiksi. Urkuihin Soini kuitenkin tutustui jo paljon aiemmin. Soinin biologian opettajan puoliso oli Aleksanterin kirkon urkuri ja 14-vuotias Kaija Soini kävi usein siskonsa kuuntelemassa tämän soittoa. 15-vuotiaana Soini pääsi Tampereen musiikkiopistoon opiskelemaan urkujen soittoa.

Kaija Soini valmistui Sibelius-Akatemiasta kirkkomusiikkipuolelta kanttori-urkuriksi, koulumusiikin osastolta musiikinopettajaksi ja solistiselta osastolta urkutaiteilijaksi. Myöhemmin hän suoritti vielä musiikin maisterin tutkinnon ja sai osallistua Sibelius-Akatemian ensimmäiseen maisteripromootioon vuonna 1988.

Lohjan seurakunnassa Soini aloitti tammikuussa 1984 ja eläkkeelle hän jäi 2007. Hän johti Lohjan kirkkokuoroa vuosina 1996-2003. Kanttorina Soini on työskennellyt kaikkiaan 35 vuotta. Soini tunnetaan Lohjan ja Virkkalan kirkoissa järjestämistään urkukonserteista, joissa on kuultu useita kotimaalaisia ja myös ulkomaalaisia urkutaiteilijoita. Tunnettuja esiintyjiä on saapunut Soinin konsertteihin Keski-Eurooppaa myöten.

Kotonaan Kaija Soinilla on urut, piano ja cembalo. Kaija Soinin kotiurut ovat rakennettu vuonna 1998.

Lähteet 

Suomalaiset kanttorit
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Lennard Kämna

Lennard Kämna (s. 9. kesäkuuta 1996 Wedel) on saksalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Stölting Service Group -tallissa 2015–2016, ajoi Team Sunwebissa 2017–2019 ja on vuodesta 2020 edustanut Bora-Hansgrohea.

Kämna voitti junioreiden aika-ajon Euroopan- ja maailmanmestaruuden 2014 sekä alle 23-vuotiaiden aika-ajon Euroopan-mestaruuden 2016. Hän kuului joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Team Sunwebin joukkueeseen 2017. Hän voitti Villard-de-Lansiin päättyneen 16. etapin Ranskan ympäriajossa 2020 ja Etnalle päättyneen neljännen etapin Italian ympäriajossa 2022.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2014
Tour of Istria, 2. etapin voitto
Trofeo Karlsberg, 2b-etapin (aika-ajo) voitto
EM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa kultaa
Junioreiden aika-ajon Saksan-mestaruus
Grand Prix Rüebliland, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa kultaa
2015
Alle 23-v. aika-ajon Saksan-mestaruus
Giro della Valle d'Aosta, 4. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
2016
Circuit des Ardennes, nuorten kilpailun voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa kultaa
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa neljäs
2017
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa kultaa, alle 23-v. maantieajossa hopeaa
2020
Critérium du Dauphiné, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 16. etapin voitto, 13. etapilla toinen
2021
Katalonian ympäriajo, 5. etapin voitto
2022
Vuelta a Andalucía, 5. etapin voitto
Tour of the Alps, 3. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s, 4. etapin voitto
Aika-ajon Saksan-mestaruus

Lähteet 

Saksalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Pidhorodne

Pidhorodne (; ) on kaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Dnipron piirissä. Pidhorodne on aluekeskus Dnipron pientalovaltainen naapurikaupunki vain muutama kilometriä suurkaupungista pohjoiseen. Pidhorodne tunnetaan hedelmä- ja kasvihuonetuotannostaan.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 19 336 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 17 778.

Pidhorodnen alueelta on arkeologisissa kaivauksissa (1973) löydetty esihistoriallisia kupari- ja pronssikausien hautakumpuja Tripoljen kulttuurin, skyyttien, sarmaatien sekä 1000-1300 -luvulla vaikuttaneiden nomadien ajalta. 

Varhaisin tunnettu asutus on peräisin 1600-luvun alusta, jolloin sinne perustettiin kasakkaupseeriperheiden talviasutus. 1688 rakennettiin linnoitus suojaamaan kylää tataarien hyökkäyksiltä.  Prutin rauhansopimuksen (1711) seurauksena linnoitus tuhottiin. Seutu siirtyi Krimin kaanikunnan alaisuuteen 1735 saakka, jolloin Venäjän keisarikunta sai alueen hallintaansa. Zaporižžjan sitšin tuhoutumisen (1775) jälkeen paikkakunta asutettiin uudelleen. Slobodan perustamisen (1778). Vuonna 1782 siellä asui 896 ihmistä. Pidhorodnen kasakat palvelivat Jekaterinoslavin kasakka-armeijassa. Sen hajoittamisen (1796) jälkeen useat heistä muuttivat Kubanin seudulle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pidhorodnenska miska hromada (Ukrainan aluehallinnon 3. tason alue)  (gromada.info)

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Nukkeakileija

Nukkeakileija (Aquilegia ecalcarata) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon ja akileijojen (Aquilegia) sukuun kuuluva kasvilaji.

Nukkeakileijan varret kasvavat yksittäin tai muutaman varren ryhminä. Varret voivat kasvaa 20–80 cm korkeiksi ja ne ovat harvakarvaisia sekä yleensä yläosistaan haaroittuneita. Tyvilehtiä on useita ja niiden lehtiruodit ovat 7–15 cm pitkiä. Lehdet ovat epäsäännöllisesti liuskoittuneita tai lehdykkäisiä. Varsilehtiä on yhdestä kolmeen kappaletta. Nukkeakileijan kukinto koostuu 2–6 kukasta, jotka ovat halkaisijaltaan 1,5–2,8 cm. Kukkaperät ovat karvaisia ja enintään 6 cm pitkiä. Verholehdet ovat purppuranvärisiä ja kapeansoikeita, 10–14 mm pitkiä sekä 4–6 mm leveitä. Terälehdet ovat niin ikään purppuranvärisiä ja lähes yhtä pitkiä kuin verholehdet. Heteet ovat pituudeltaan noin puolet terälehtien pituudesta. Heteiden palhot ovat noin 4 mm pitkiä ja ponnet lähestulkoon mustia. Emejä on neljä tai viisi kappaletta. Nukkeakileija kukkii touko–kesäkuussa ja tuottaa hedelmiä kesä–elokuussa. Hedelminä olevat tuppilot ovat 8–11 mm pitkiä ja siemenet noin 1,5 mm pitkiä.

Nukkeakileija kasvaa harvahkoissa metsissä, pensaikoissa, heinikkoisilla rinteillä sekä tienpientareilla 1800–3500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa Gansun, Guizhoun, Henanin, Hubein, Ningxian, Qinghain, Shaanxin ja Sichuanin maakunnissa sekä Tiibetin autonomisen alueen itäosissa.

Lähteet 
 Flora of China: Aquilegia ecalcarata

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Nukkeakileija (Aquilegia ecalcarata)
 iNaturalist: Aquilegia ecalcarata
 UniProt: Taxonomy – Aquilegia ecalcarata 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Aquilegia ecalcarata 

Akileijat
Survive

Survive on Stratovariuksen 16. studioalbumi, joka ilmestyi 23. syyskuuta 2022 levymerkillä earMUSIC. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Survive”, ”World on Fire”, sekä ”Firefly”. Albumin on kehuttu olevan "oivaltavinta Stratovariusta pariin vuosikymmeneen".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu
 Jens Johansson – koskettimet
 Lauri Porra – basso
 Matias Kupiainen – kitara
 Rolf Pilve – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla  
Survive Encyclopedia Metallumissa

Stratovariuksen albumit
Vuoden 2022 albumit
Vaasan baptistiseurakunta

Vaasan baptistiseurakunta on Vaasassa toimiva baptistiseurakunta. Seurakunta on perustettu 20. huhtikuuta 1908. Seurakunnan rukoushuone sijaitsee Palosaarella ja seurakunnan johtajana toimii pastori Heimo Hokkanen.

Historia

Tausta 
Aluksi sekä suomen- että ruotsinkieliset baptistit kokoontuivat Vaasassa yhdessä, joskin kokoukset olivat pääosin ruotsinkielisiä. Koska suomenkieliset eivät ymmärtäneet kieltä, alkoivat he kokoontua omana kieliryhmänään. Voimakkaimmin asiaa ajoi suomenruotsalaisen saarnaajakoulun opettaja Veikko Palomaa.

Baptistiseurakunnan perustaminen 
Vaasan suomenkielinen baptistiseurakunta perustettiin 20. huhtikuuta 1908, jolloin seurakunnan perustava kokous pidettiin Rauhankatu 20:ssa. Ruotsinkielisestä seurakunnasta perustajia olivat E. Jansson, J. Liljestrand sekä G. Söderman. Tilaisuudessa seurakuntaan liittyi 24 jäsentä. Seurakunnan johtajaksi valittiin yksimielisesti J. G. Kokki. Vuonna 1909 seurakunnassa syntyi herätys, jonka seurauksena jäsenmäärä kasvoi kahdenkymmenen vuoden aikana 143:een. Vuonna 1916 seurakunta osti ruotsinkieliseltä baptistiseurakunnalta rukoushuoneen Palosaarelta.

Alkuaikoina seurakunta järjesti pyhäkoulutyötä johon osallistui parisataa lasta ja kymmenen opettajaa. Seurakunta teki vakituista työtä lisäksi Vähässäkyrössä, Isossakyrössä, Laihialla , Kauhavalla ja Härmässä. Myös Peräseinäjoki mainitaan usein kokousten pitopaikkana. Vuonna 1915 seurakunnassa tuli uskoon 40 ihmistä ja 26 kävi kasteella. Seuraavana vuonna kastettuja oli 30.

1920-luvulla Vaasan seurakunnasssa tapahtui muutos. Seurakuntaan kastettiin yli 30 ihmistä ja jäsenmäärä nousi 120 vuoteen 1926 mennessä. Tuolloin seurakunnan tiloissa aloitettiin saarnaajakoulu. Opettajina toimivat mm. Kalle Henneri, H. Sarlin ja J. G. Kokki.

Toisen maailmansodan jälkeen 
Baptistien raamattuopisto toimi Vaasan Palosaarella syksystä 1950 lähtien. Vaasan baptistiseurakunnan uusi rukoushuone valmistui Palosaarelle vuonna 1983. tuolloin seurakunta oli vierailevien sananjulistajien varassa, mutta teki päätöksen hakea kokotoimista työntekijää. Seuraavan vuoden alusta tehtävät otti vastaan Markku Vehkaoja, joka hoiti myös Jurvan, Kauhajoen ja Ylistaron baptistiseurakuntia. Rukoushuonen vihkiäistilaisuudessa puhuivat mm. Jouko Neulanen ja seurakunnanjohtaja Heimo Hokkanen.

Saarnaajat 
 1908–1937: J. G. Kokki
 1938–1951: Juho Hunnakko
 1951–1952: Vesa Jauhiainen, Mikko Kolomainen
 1953–1955: Aarno Liljeström
 1955–1969: Juho Hunnakko
 1984–1996: Markku Vehkaoja

Johtajat 
 Veikko Toivola
 1975–edelleen: Heimo Hokkanen

Katso myös 
 Vaasan ruotsalainen baptistiseurakunta

Lähteet

Viitteet 

Vaasan seurakunnat
Palosaari
Suomen baptistiseurakunnat
Dylan van Baarle

Dylan van Baarle (s. 21. toukokuuta 1992 Voorburg) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka on menestynyt etenkin yhden päivän kilpailuissa. Hän on Pariisi–Roubaix-klassikon voittaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Garmin-Sharp / Cannondale Pro Cycling Team -tallissa vuosina 2014–2017 ja on vuodesta 2018 edustanut Team Sky / Ineos Grenadiers -joukkuetta.

Van Baarle voitti vuoden 2021 Dwars door Vlaanderen -kilpailun 26 sekunnin erolla pääjoukkoon. Hän saavutti samana vuonna maantieajon MM-hopeaa 32 sekuntia Julian Alaphilippelle hävinneenä. Hän sijoittui 2022 Flanderin ympäriajossa Mathieu van der Poelin jälkeen toiseksi ja voitti Pariisi–Roubaix'n minuutin ja 47 sekunnin erolla Wout van Aertiin.

Saavutuksia 

Lähteet:Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2008
Junioreiden joukkueaika-ajon Alankomaiden-mestaruus
2009
Driedaagse van Axel, 3. etapin (aika-ajo) voitto
Trofeo Karlsberg, 3. etapin (aika-ajo) voitto
2010
Driedaagse van Axel, 2. etapin (aika-ajo) voitto
Vuelta al Besaya, 2. etapin voitto
Liège – La Gleize, 1. etapin voitto
2012
Le Triptyque des Monts et Châteaux, 2a-etapin (aika-ajo) voitto
Arno Wallaard Memorial, voitto
Olympia's Tour, kokonais- ja pistekilpailun, nuorten kilpailun sekä prologin voitto
2013
Ster Van Zwolle, voitto
Rabobank Dorpenomloop Rucphen, voitto
Tour de Bretagne, mäkikirikilpailun ja 6. etapin (aika-ajo) voitto
Olympia's Tour, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 4. etapin voitto
Alle 23-v. aika-ajon ja maantieajon Alankomaiden-mestaruus
Thringen-Rundfahrt U23, kokonaiskilpailun voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa seitsemäs
2014
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Ratapyöräilyn pariajon Alankomaiden-mestaruus
2015
Dwars door Vlaanderen, kolmas
Pariajon Alankomaiden-mestaruus
Bayern Rundfahrt, nuorten kilpailun voitto
2016
Flanderin ympäriajo, kuudes
2017
Flanderin ympäriajo, neljäs
2018
AIka-ajon Alankomaiden-mestaruus
EM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
BinckBank Tour, kokonaiskilpailussa viides
Espanjan ympäriajo, 12. etapilla toinen
2019
Herald Sun Tour, kokonaiskilpailun voitto
Critérium du Dauphiné, 8. etapin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa 15:s
2020
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa viides
Cadel Evans Great Ocean Roda Race, viides
Flanderin ympäriajo, kahdeksas
2021
Dwars door Vlaanderen, voitto
Olympialaiset, maantieajossa 15:s
MM-kilpailut, maantieajossa hopeaa
2022
Flanderin ympäriajo, toinen
Pariisi–Roubaix, voitto

Lähteet 

Alankomaalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Marina Ekroos

Marina Ekroos (s. 1982 Espoo ) on suomalainen startup -yrittäjä ja valokuvaaja.  Vuonna 2017 Ekroos perusti kuvankäsittelyn automatisointiin erikoistuneen Frameright -yrityksen, ja toimii sen toimitusjohtajana.

Ura

Yrittäjänä ja toimitusjohtajana 

Vuonna 2017 Ekroos perusti Frameright -yrityksen digitaalisten palveluiden kehittäjän Ilkka Järstän kanssa.  Frameright on kustantajille ja valokuvaajille suunnattu sovellus, joka käyttää keinoälyä kuvankäsittelyn, rajauksen ja julkaisun automatisointiin  Vuonna 2017 Frameright voitti jaetun pääpalkinnon Helsingin Sanomain säätiön Uutisraivaaja -mediainnovaatiokilpailussa.   Nykyisin Ekroos toimii Framerightin toimitusjohtajana Berliinissä.

Valokuvaajana 

Koulutukseltaan Ekroos on tradenomi, valtiotieteen kandidaatti ja yhteiskuntatieteiden maisteri kuvajournalismista.  Vuonna 2012 Ekroos julkaisi Silmänruokaa -kuvareseptikirjan.  Ekroosin kuvaresepteissä ruoan aineosat, työvaiheet ja lopputulos ovat esillä samassa kuvassa.  Kirja on käännetty ja julkaistu Saksassa  ja Taiwanissa  Vuonna 2013 Ekroos oli mukana Taidehallin Nuoret 2013 -näyttelyssä.  Myöhemmin Ekroos on toiminut muoti-, ruoka- ja studiovalokuvaajana.

Teokset 

 Silmänruokaa – Löytöretki makuihin . WSOY, Helsinki, 2012
 北歐廚房裡的料理美學 .  I’m Publishing Co, Taiwan, 2016
 Look and Cook – 60 mal kochen und backen auf einem blick. ZS Verlag, Saksa, 2018.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset valokuvaajat
Lene Espersen

Lene Espersen (s. 26. syyskuuta 1965 Hirtshals) on tanskalainen entinen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko ja puolueensa entinen puheenjohtaja vuosina 2008–2011. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1994–2014 ja toiminut Tanskan oikeusministerinä vuosina 2001–2008, talous- ja kauppaministerinä 2008–2010 sekä ulkoministerinä 2010–2011.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lene Espersen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla 

Tanskan ulkoministerit
Tanskan oikeusministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Associated Television

Associated Television (ATV) oli brittiläinen televisioyhtiö, joka toimi vuosina 1955–1982 osana ITV:n verkostoa. Vuosina 1955–1968 yhtiöllä oli toimilupa lähetyksille Lontoon alueella viikonloppuisin, jonka yhtiö menetti London Weekend Televisionille, ja tämän lisäksi myös Midlandsin alueella arkipäivisin. Vuodesta 1968 eteenpäin ATV:lla oli toimilupa Midlandsin alueella koko viikon ajaksi.

Alun perin yhtiön nimeksi oli määrä tulla ABC, mutta samanniminen elokuvateatteriyhtiö, jolla oli suunnitelmissa perustaa oma ITV-kanava ABC Weekend TV, voitti kiistan nimen omistajuudesta. Vuoden 1980 toimilupasopimuskierroksella IBA, joka vastasi toimilupien myöntämisestä, teki Midlandsin alueeseen muutoksia, koska ATV:n paikallissisällön puutteellisuudesta oli kuulunut useita valituksia. Uudelta yhtiöltä vaadittaisiin paikallisempaa lähetystapaa, ja ohjelmien tuotantotiloja piti olla sekä läntisessä että itäisessä Midlandsissa. ATV onnistui pitämään toimiluvan itsellään, tosin myönnytyksin: IBA vaati ATV:tä järjestämään toimintansa uudelleen paikallisemmaksi, kuten esimerkiksi tarjoamalla 49% yrityksen osakkeista paikallisille toimijoille. Rakenneuudistusten jälkeen ATV aloitti toimintansa uudella nimellä Central Independent Television 1. tammikuuta 1982.

ATV käytti koko olemassaolonsa ajan logoa, jossa kirjaimet ATV olivat kahden osittain päällekkäisen silmänmuotoisen kuvion väleissä. Vuodesta 1969 alkaen yhtiön käyttämä "Zoom 2" -tunnus, jossa korostettiin samana vuonna aloitettuja värilähetyksiä, on yhä yksi ITV:n tunnetuimpia.

Lähteet 

 
ITV
Casta

Casta on espanjalainen yhtye, johon kuuluvat veljekset Lorenzo (s. 1957), Francisco (s. 1967) ja Juan Antonio Salazar (s. 1969).  

Azúcar Morenon ja Los Chunguitosin jäsenet ovat heidän serkkujaan. 

Albumi I Am Gypsy (1998) sai hyvän arvostelun AllMusicin Alex Hendersonilta.

Diskografia (valikoima)

Albumit
  Viva la libertad (1985)
  Ley gitana (1987)
  La llama del amor (1988)
  Por derecho (1989)
  Escapemos juntos (1990)
  Tu pelo (1991)
  Todo corazón (1996)
  I Am Gypsy (1998)
  Con nueva ilusión (2001)

Lähteet
 Discogs
 Biblioteca Nacional de España

Viitteet 

Espanjalaiset yhtyeet
Romanit
Sassin lentokenttä

Sassin lentokenttä on Mänttä-Vilppulan kaupungissa sijaitseva lentokenttä. Kenttä sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Mäntän keskustasta. Kentän sorapintaisen kiitoradan pituus on 750 metriä ja leveys 18 metriä. Sassin lentokenttä rakennettiin 1970-luvun alussa entiselle sellupuun varastoalueelle ja sitä käytettiin G. A. Serlachius Oy:n metsälannoituslentojen tukikohtana. Myöhemmin kenttää on käytetty 1980-luvulta alkaen harrastajalentotoimintaan.

Sassin lentokentän on omistanut vuodesta 2015 Mänttä-Vilppulan kaupunki ja kentällä toimii paikallinen ilmailuyhdistys Sassin Ilmailijat ry. Kentällä toimii myös Sastamalan koulutuskuntayhtymän (SASKY) lentokoneasentajakoulu, koulun käyttämä halli valmistui syksyllä 2016. Sassin lentokentän vierssä on lisäksi teollisuustuhkan läjityspaikka. Kesällä 2021 aloitettiin pienlentokoneiden säilytykseen tarkoitetun lentokonehallin rakennustyöt. Hallin rakennustyö keskeytyi keväällä 2022 urakoitsijan konkurssiin ja urakkasopimuksen purkamiseen.

Kentän yhteyteen suunniteltiin 2020-luvun alussa Lakeside Airpark Finland-ilmailupuistoa, johon olisi kuulunut kylpylähotelli, toimistokeskittymä ja luksusasuntojen alue. Hanke koki takaiskun syyskuussa 2021  kun sen italialainen rahoittaja Osanna Group vetäytyi siitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mänttä Sassin lentokenttä kesällä 2018 (Youtube)

Suomen lentopaikat
Mänttä-Vilppulan liikenne
Feletto

Feletto () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 2 171 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Pjatyh’atky

Pjatyh’atky (, kirjaimellisesti "viisi taloa"; ) on kaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen luoteisosassa Kamjansken piirissä. Pjatyh’atky sijaitsee noin 88 kilometriä piirikeskus Kamjansken keskustasta ja 110 kilometriä aluekeskus Dniprosta länteen. Kaupunki on rautateiden risteyspaikkakunta ja sijaitsee eurooppatien  (muun muassa valtatieyhteys Donetsk–Dnipro–Kiova) varrella. 

Ukrainan tilastokeskus arvioi Pjatyh’atkyn väkiluvuksi 18 457 asukasta vuoden 2021 alussa. Pjatyh’atky on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kamjansken piiriin; tätä ennen se oli Pjatyh’atkyn piirin hallintokeskus.

Paikkakunnan kehitys sai vauhtia noin vuonna 1886, kun sinne valmistui rautateiden risteys ja sittemmin rautatieasema (1898). Kaupungin aseman Pjatyh’atky sai 1938. Siellä on esimerkiksi vaatetehdas, elintarviketeollisuutta ja rautatiealan yrityksiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Vuotson lentokenttä

Vuotson lentokenttä  on Sodankylässä noin kilometrin päässä Vuotson kylän keskustasta sijaitseva epävirallinen lentopaikka. Lentokentällä on sorapintainen kiitotie, jonka leveys on 20 metriä ja pituus 600 metriä. Kiitotien reunoilla kasvaa noin pari metriä korkeita mäntyjä ja kiitotien eteläpäässä on esiintynyt uria. Kentällä ei ole polttoaineen jakelua. Kentän omistaa Sodankylän kunta eikä kentällä ole vakinaista käyttöä.

Kenttää alettiin rakentaa 1939 Petsamoon suunnitellun lentoreitin varalaskupaikaksi. Kiitotiealue, suojarakennus ja puhelinyhteys Vuotson majatalon puhelinkeskukseen valmistuivat kesällä 1940. Jatkosodan aikana kesällä 1942 saksalaiset aloittivat kentän laajennus- ja kunnostustyöt. Kentälle oli tarkoitus rakentaa tuhat metriä pitkä ja 150 metriä leveä kiitotiealue ja kuusi lentokonesuojaa, mutta lopulta suojia ei rakennettu ja kiitotie jäi 650 metrin pituiseksi, josta käyttökelpoista osuutta oli noin 500 metriä. Kenttää käyttivät sodan aikana lähinnä Fieseler Fi 156 Storch -tyyppiset tiedustelu- ja yhteyskoneet. Kentän läheisyydessä sijaitsi saksalaisten asuntoparakkeja ja suuria tavaravarastoja. Vuonna 1944 Vuotson lentokentän pohjoispuolelle, noin 200–300 metrin päähän nykyisen kiitotien päästä teki pakkolaskun saksalainen kaksimoottorinen raskas Messerschmitt Bf 110 -hävittäjäkone. Saksalaiset räjäyttivät koneen hylyn, jonka osia löytyy vieläkin maastosta.

Lapin sodan aikana saksalaiset tuhosivat kentän ja sen rakennukset 250 kilogramman pommeilla, joista osa jäi räjähtämättä ja raivattiin myöhemmin suomalaisten pioneerien toimesta. Kenttäalueelta on sotavuosilta jäljellä jonkin verran sotaromua, betonirakenteita, parakkien pohjia ja kaivantoja.

Lähteet 

Suomen lentopaikat
Suomen sodanaikaiset lentokentät
Sodankylän liikenne
August Kundt

August Adolf Eduard Eberhard Kundt (18. marraskuuta 1839 Schwerin, Saksa – 21. toukokuuta 1894 Israelsdorf, Lübeck, Saksa) oli saksalainen fyysikko, joka työskenteli optiikan ja akustiikan parissa.

Elämä ja ura
Kundt opiskeli fysiikkaa ja matematiikkaa Leipzigissa ja Berliinissä vuodesta 1859 alkaen. Hänen opettajansa oli Heinrich Gustav Magnus, jonka johdolla hän väitteli tohtoriksi vuonna 1864 ja habilitoitui vuonna 1867. Vuonna 1868 hänet nimitettiin fysiikan professoriksi Zürichin polyteknilliseen korkeakouluun, vuonna 1870 Würzburgin yliopistoon ja vuonna 1872 vastaperustettuun Strasbourgin yliopistoon, jonne perustettiin hänen ajatustensa mukainen fysiikan laitos. Hänen uransa kohokohta oli hänen nimityksensä kokeellisen fysiikan professoriksi Berliinin yliopistoon vuonna 1888. Kundt oli maineikas opettaja, ja hänen oppilaidensa joukossa oli monia myöhemmin tunnettuja tiedemiehiä.  

Kundt oli kiinnostunut siitä, miten teoreettisen fysiikan tärkeitä kysymyksiä voitaisiin tutkia kokeellisesti. Hänen yli 50 tieteellistä julkaisuaan koskevat pääasiassa optiikkaa ja akustiikkaa. Hän tutki muun muassa nesteiden ja kaasujen poikkeavaa dispersiota, metallien optista käyttäytymistä ja kiteiden sähköisiä ominaisuuksia. Tunnetuimpia ovat hänen akustiikkaa koskevat kokeensa. Kundt'n putki on hänen kehittämänsä tekniikka äänen nopeuden mittaamiseksi eri kaasuissa. Emil Warburgin kanssa elohopeakaasulle tehdyissä kokeissa Kundt osoitti, että elohopea oli yksiatominen kaasu.

Lähteet

Aiheesta muualla

saksalaiset fyysikot
saksalaiset professorit
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
Malyi-teatteri

Malyi-teatteri, virallisesti Venäjän valtiollinen akateeminen Pieni teatteri (), on samaa laitosta kuuluisamman Bolšoi-teatterin kanssa, ja sijaitsee Moskovassa. Laitos on perustettu vuonna 1776, mutta Malyi on rakennettu vuonna 1824 samalle kaupungin Teatteriaukiolle Bolšoin kanssa. Kuten Bolšoin on Malyinkin suunnitelut kaupunginarkkitehti Joseph Bové uusklassiseen tyyliin Moskovan palon jälkeen. Sisustuksen uudisti arkkitehti Konstantin Ton 1830-luvulla. Rakennus paloi toukokuussa 1914, mutta korjattiin. Teatterin edustalla on näytelmäkirjailija Aleksandr Ostrovskin muistopatsas vuodelta 1929.

Lähteet 

Moskovan rakennukset ja rakennelmat
Venäjän teatterit
Simon Ehammer

Simon Ehammer (s. 7. helmikuuta 2000) on sveitsiläinen kymmenottelija ja pituushyppääjä. Hän edustaa TV Teufen -seuraa.

Ehammer sijoittui kymmenottelussa 19:nneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän saavutti seuraavana vuonna saman ikäluokan MM-pronssia Tampereella pistein 7642. Hän voitti kymmenottelun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Boråsissa 2019 pistein 7851. Hän keskeytti seitsenottelun Torunin EM-hallikilpailuissa 2021. 

Ehammer voitti pituushypyn alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2021 tuloksella 810 cm. Hän saavutti seitsenottelussa hopeaa Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 Sveitsin ennätyspisteillä 6363. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 816 cm. Ehammer otti ensimmäisen kymmenottelun aikuisten arvokilpailumitalinsa Münchenin EM-kilpailuissa 2022 sijoittuessaan toiseksi Sveitsin-ennätyspisteillä  8468. Hän hyppäsi kymmenottelun pituushypysssä tuloksen 831, jolla hän olisi sijoittunut samojen kilpailujen erikoispituushypyssä hopealle.

Ehammer paransi toukokuussa 2022 kahdesti Sveitsin ennätystä sekä kymmenottelussa että pituushypyssä. Hänen pituushyppytuloksensa 830 Ratingenissa ja 845 Götzisissä olivat lisäksi parhaat kymmenottelussa koskaan tehdyt pituustulokset.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähteet: World Athletics, Tilastopaja
Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet 

 Sveitsiläiset yleisurheilun moniottelijat
Sveitsiläiset pituushyppääjät
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Haapajärven lentokenttä

Haapajärven lentokenttä  on Haapajärven Haittaperällä sijainnut vuonna 2012 käytöstä poistettu entinen yksityinen lentokenttä. Kentän nurmipintainen kiitorata oli 830 metriä pitkä ja 18 metriä leveä, peltoalueella sijainnut kiitorata-alue on nykyisin palautettu viljelyskäyttöön.

Lähteet 

Haapajärven liikenne
Suomen lentopaikat
Kolessa

Kolessa on ukrainalainen sukunimi. Sukunimen kantajia:

 Filaret Kolessa (1871–1947), ukrainalainen etnografi, folkloristi ja säveltäjä, Oleksander Kolessan veli
 Lubka Kolessa (1903–1997), kanadanukrainalainen klassinen pianisti, Mykola Kolessan serkku
 Mykola Kolessa (1903–2006), ukrainalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, Filaret Kolessan poika
 Oleksander Kolessa (1867–1945), Ukrainan vapaan yliopiston ensimmäinen rehtori, Filaret Kolessan veli
Pyrjatyn

Pyrjatyn (; ) on kaupunki Ukrainan Pultavan alueen luoteisosassa Lubnyn piirissä. Pyrjatyn sijaitsee Udaijoen varrella, vajaa 50 kilometriä piirikeskus Lubnystä ja noin 180 kilometriä aluekeskus Pultavasta länteen. Kaupunki on eurooppatien  (valtatie M03) varrella (muun muassa valtatieyhteys Kiova–Pultava–Harkova–Donetskin alue–Rostov-na-Donu) ja siellä on rautatieasema. 

Ukrainan tilastokeskus arvioi Pyrjatynin väkiluvuksi 15 111 asukasta vuoden 2021 alussa. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa Pyrjatyn tuli osaksi Lubnyn piiriä; tätä ennen se oli Pyrjatynin piirin hallintokeskus.

Historiallisessa aineistossa paikkakunta mainitaan Ipatevskin kroniikoissa (Kiovan kroniikassa) vuoden 1155 kohdalla. paikkakunta kuului Liettuan suurruhtinaskuntaan ja vuodesta 1569 Puola-Liettuaan. Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai 1592. Hetmanivaltiossa se kuului Kropyvnan ja Lubnin rykmenttien maihin. Venäjän keisarikunnan Pultavan kuvernementissa Pyrjatyn oli kihlakuntakaupunki. 

Kaupungin arkitehtonisiin nähtävyyksiin lukeutuu Neitsyt Marian syntymän katedraali (ortodoksikirkko, 1781) ja 1800-luvun alkuvaiheessa rakennettu N. Amvrosimovin suunnittelema sairaala. Kaupungissa on metallinjalostus-, rakennustarvike-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pultavan alueen kaupungit
Guðlaugur Þór Þórðarson

Guðlaugur Þór Þórðarson (s. 19. joulukuuta 1967) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut Islannin ympäristö-, energia- ja ilmastoministerinä vuodesta 2021 lähtien. Hän on aiemmin toiminut terveysministerinä ja ulkoministerinä.

Guðlaugur syntyi Reykjavíkissa. Hän valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 1996. Vuosina 1998–2001 hän toimi esimiehenä Fjárvangur-sijoitusyhtiössä ja vuosina 2001–2003 Búnaðarbanki Íslands -pankin vakuutusosastolla. 

Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa Guðlaugur valittiin Alltingiin Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiristä. Vuosina 2009–2016 hän edusti Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiriä, ja vuodesta 2016 lähtien taas Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiriä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 terveys- ja sosiaaliturvaministeriksi; vuoden 2008 alusta lähtien nimike oli terveysministeri, jossa virassa hän toimi vuoteen 2009 asti. Vuonna 2017 hänet nimitettiin ulkoministeriksi, ja vuonna 2020 nimikkeeksi tuli ulkoasiain- ja kehitysyhteistyöministeri. Vuodesta 2021 lähtien Guðlaugur on toiminut ympäristö-, energia- ja ilmastoministerinä.

Guðlaugur on naimisissa Ágústa Johnsonin kanssa. Heillä on kaksi vuonna 2002 syntynyttä lasta.

Lähteet 

Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Islannin ulkoministerit
Riley Voelkel

Riley Emilia Voelkel (s. 26. huhtikuuta 1990 Elk Grove, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen suurin roolinsa oli vuonna 2013 julkaistussa sarjassa Vampyyrien sukua, jossa hän esitti Freya Mikaelsonia. Hän on esiintynyt myös esimerkiksi sarjoissa Roswell, New Mexico sekä The Newsroom.

Ura
Voelkelin ensimmäinen rooli oli klubityttö The Social Networkissa, voittamalla osan koe-esiintymisellä.  Myöhemmin hän teki sopimuksen agentin kanssa ja sai ensimmäisen pääroolinsa Carriena vuonna 2013 julkaistussa elokuvassa The Secret Lives of Dorks.  Vuonna 2012 hän liittyi HBO-sarjaan The Newsroom vain pilottijakson ajaksi, mutta myöhemmin hänestä tuli Jennan hahmon esittäjä. Vuonna 2014 Voelkel valittiin esiintymään Amazon sarjan pilotti-jaksoon Point Of Honoriin. 

Syksyllä 2014 Voelkel nimettömään jatkuvaa rooliin The CW -sarjassa The Originals sen toiselle tuotantokaudelle.  Hänen hahmonsa Vampyyrien sukua -sarjassa oleva, Freya Mikaelson, nostettiin sarjan vakituiseksi hahmoksi ohjelman kolmannelle kaudelle.

Filmografia

Elokuva

Televisio

Nuoruus
Voelkel syntyi Elk Grovessa, Kaliforniassa, mutta kasvoi Calgaryissa Albertassa.

Vain kuukauden kuluttua yliopistoon pääsystä hänen kaupunkiinsa saapui mallitoimiston etsijä, ja hän päätti kokeilla onneaan.  Tiedustelija valitsi Voelkelin ja  he menivät suoraan Los Angelesiin, missä useat agentit pitivät Voelkelista kovasti.  Hän muutti Los Angelesiin malliksi, mutta pian sen jälkeen hän liittyi agentin suosittelemaan näyttelijä toimistoon.
The Great Heathen Army


The Great Heathen Army on ruotsalaisen metalliyhtye Amon Amarthin kahdestoista studioalbumi. Se julkaistiin 5. elokuuta 2022 levymerkillä Metal Blade Records. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Get in the Ring", sekä "The Great Heathen Army".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jocke Wallgren - rummut
 Johan Hegg - laulu
 Johan Söderberg - kitara
 Olavi Mikkonen - kitara
 Ted Lundström - basso

Arvostelut 
 Imperiumi: 8/10
 Inferno: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Amon Amarthin albumit
Casaraben kulttuuri

Casaraben kulttuuri oli Bolivian Moxosin tasangolla vallinnut intiaanikulttuuri, joka rakensi suuria maakumpuja.

Casaraben kulttuuri vallitsi Llanos de Mojosin alueella Boliviassa noin 500  - 1400 jaa. Alue on etelään Acren geoglyfeistä Trinidadin kaupungista itään ja kaakkoon.Casaraben löydöt ovat mutkikkaimmat keskukset tuolta ajalta, siltä alueelta. Rakennelmat viittaavat tiheään asutukseen. Seutu on ajoittain tulvivaa savannia. Kulttuuri käsitti kaksi suurta temppelikeskusta: Landivar ja Cotoca. Näiden ympärillä oli 24 pienempää kulttipaikkaa 4500 km2 alalla. Rakennelmat olivat pohjakaavaltaan U:n muotoisia temppeleitä, porraspyramideja, neliömäisiä tasanteita ja kartiomaisia pyramideja. Cotocan pyramidi oli 21 m korkea. Rakennelmat oli tehty polttamattomista savitiilistä. Niiden pohjois-luoteis-suuntaus oli yleinen koko Amazonin alueella. Näin ollen ne olivat tyypillisiä kehittynene intiaaniyhteiskunnan keskuksia.  

Cotocasta lähti teitä, jotka ulottuivat ainakin 4 km päähän. 315 ha alainen Cotoca valvoi 500 km2 aluetta, 18 pienempää keskusta. Pienet keskukset olivat 5 km välein. Cotocaa ympäröivästä alasta on puolet savannia, puolet metsää. Cotocasta ja Landivarista lähti viuhkamaisesti pengerteitä ja kastelukanavia. Kastelukanavien lisäksi oli vesialtaita. Maissia viljeltiin, myös metsästettiin ja kalastettiin.

Viitteet

 Esikolumbiaaniset kulttuurit
Pyynikin pappila

Pyynikin pappila eli Pyynikin seurakuntatalo on Bertel Strömmerin suunnittelema evankelisluterilaisten seurakuntien pappila- ja seurakuntatalo, joka sijaitsee Tampereen Pyynikinrinteellä. Kolmikerroksinen rakennus on valmistunut Kisakentänkadun ja Lyseokadun (ent. Kurilankuja) risteykseen vuonna 1929.

Pyynikin pappila rakennettiin, koska silloinen laki edellytti, että seurakuntien oli hankittava vakinaisille papeilleen virka-asunto. Taloon tehtiin asuintilat neljälle kappalaiselle sekä diakonissalle ja vahtimestarille. Lisäksi ensimmäiseen kerrokseen valmistui 80 neliömetrin laajuinen seurakuntasali, jonka tuomiorovasti K. H. Seppälä vihki käyttöön 12. joulukuuta 1929. Taiteilija Väinö Richard Rautalin veisti seurakuntasalin seinäkoristeen.

Tampereen kaupunginhallituksen 1980-luvulla teettämän selvityksen mukaan Pyynikin pappila on rakennustaiteellisesti ja maisemallisesti erittäin merkittävä kohde. Se on osa Pyynikinrinteen aluetta, jonka Museovirasto on vuonna 2009 luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Talo on suojeltu.

Lähteet 

Tampereen suojellut rakennukset
Tampereen asuinrakennukset
Suomen pappilat
Uskonto Tampereella
Pyynikinrinne