joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Evon metsäopisto

Evon metsäopisto on Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammatti-instituutin toimipaikka Lammilla. Se on Suomen vanhin metsäopisto. Opisto sijaitsee kantatie 53:n tuntumassa ja sieltä on matkaa Lammin kirkonkylään 19 kilometriä ja Hämeenlinnaan 42 kilometriä.

Evolta valmistuu nykyisin Hämeen ammattikorkeakoulusta metsätalousinsinöörejä (AMK) ja Hämeen ammatti-instituutista metsäpalvelujen tuottajia (120 ov).

Historia 
Aleksanteri II antoi Ewoisten metsänhoito-opiston perustamiskäskyn vuonna 1858. Rakennusten valmistuttua metsänhoitajien koulutus alkoi virallisesti 1. maaliskuuta 1862. Metsänhoitajien opetus siirtyi Helsinkiin vuonna 1908. Tällöin Evolle jäi vuonna 1876 toimintansa aloittanut metsänvartijakoulu. 

Suomen sisällissodan aikana Evon metsänvartijakoulun oppilaita taisteli pahamaineisen virolaisen kapteenin Hans Kalmin alaisuudessa. He osallistuivat muun muassa kuuluisaan Harmoisten sairashuoneen verilöylyyn sekä satojen punavankien teloituksiin Hennalan vankileirillä Lahdessa. Teloitettujen joukossa oli myös arviolta 200 naista. Vuonna 1922 Evon metsänvartijakoulu muutettiin metsäkouluksi. 

Talvisodan aikana päämajan radiopataljoona järjesti Evon metsäopistolla Syvärannan lottaopistolla joulukuussa 1939 alkaneen sähkötysradiokurssin jatkon. Oppilaiden toinen puoli siirtyi Tuomaalan kansakoululle Tuusulassa. 11. tammikuuta 1940 aloitettiin Evon metsäopistolla toinen radiokurssi, OMP 2, sotilasvirkamies Vilho Lotsarin johdolla. OMP 2:n 62 aloittaneesta suoritti kurssin hyväksyttäväksi 21. Kurssi kestivät Evolla toukokuuhun 1940, jolloin Moskovan välirauhan aikana ne siirrettiin Luther-opistolle Järvenpäähän.

Metsäopiston alkuperäinen rakennus paloi vuonna 1956 ja nykyinen opistorakennus valmistui vuonna 1959. Eräitä 1860- ja 1870-luvuilla valmistuneita rakennuksia on yhä käytössä ja ne on suojeltu Museoviraston päätöksellä.

Evon metsäkoulun ja sittemmin metsäopiston pitkäaikainen johtaja 1950-luvulta 1970-luvun lopulle oli metsäneuvoksen arvonimen saanut Eero Paavola, joka oli työskennellyt Evolla jo 1940-luvulta, metsänhoitajaksi valmistuttuaan.

Lähteet 
 Evolla ensimmäisenä: Ewoisten metsänhoito-opistosta osaksi ammattikorkeakoulua 1862–2002. Toim. Kalle Sistola, 2002
 Luontoon.fi - Evon historia ja nähtävyydet 
 HAMI - Metsäala

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hämeen ammattikorkeakoulu / Metsätalous
 Evon metsäopetuksen 150-vuotisjuhlavuoden sivut
 HAMI - Metsäala

Suomen ammattikorkeakoulut
Lammi
Suomen suojellut rakennukset
Maria Aleksandrovna Romanova

Suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanova (17. lokakuuta 1853 Tsarskoje Selo, Venäjä – 24. lokakuuta 1920 Zürich, Sveitsi) syntyi Venäjän tsaari Aleksanteri II:n ja Hessen-Darmstadtin prinsessa Marien kolmantena lapsena ja toisena tyttärenä. Hänet nimettiin äitinsä mukaan.

Lapsuus 
Suuriruhtinatar Maria sai opetusta kotonaan opettajattarensa, kreivitär Tolstoin valvonnassa. Häntä valmennettiin avioliittoa varten, vaikka hänen vanhempansa olivatkin haluttomia luopumaan hänestä. Maria oli erittäin musikaalinen. Pitkillä matkoilla hän opetti musiikkia nuoremmille veljilleen Sergeille ja Pavelille. 

Marian toive mennä naimisiin kuningatar Viktorian toiseksi vanhimman pojan, prinssi Alfredin kanssa herätti levottomuutta kummankin vanhemmissa, sillä Venäjän ja Englannin suhteet olivat tuolloin kireät. Mutta nuoret saivat tahtonsa läpi ja heidät vihittiin Talvipalatsin Suuressa kappelissa tammikuussa 1872. Maria Aleksandrovnan oli vaikea sopeutua Englannin hoviin ja hänen ansionsa pääsivät esiin vasta, kun hänen puolisostaan tuli Saksi-Coburg-Gothan herttua.

Lapset

Prinssi Alfred (1874–1899)
Prinsessa Marie (1875–1938)
Prinsessa Victoria Melita (1876–1936)
Prinsessa Aleksandra (1878–1942) 
Prinsessa Beatrice (1884–1966)

Ensimmäisen maailmansodan aikaan
Vaikka Maria pysyikin aina mieltymyksiltään ja käytökseltään hyvin venäläisenä, hänen kerrotaan muuttuneen sodan aikana kiihkeän saksalaismieliseksi. Coburgin hallitsijasukuun kohdistui sodan syttyessä suurta vihamielisyyttä englantilaisten ja venäläisten sukulaisuussuhteiden vuoksi, minkä Maria Aleksandrovna itse sai karvaasti kokea. Coburgien hallitsijahuoneen luhistuminen oli viimeinen isku, ja Maria pakeni Sveitsiin kuten serkkunsakin.

Maria Aleksandrovna kuoli Sveitsissä lokakuussa 1920.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanov-suku
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Gorgorothin tasanko

Gorgorothin tasanko on fiktiivinen paikka J. R. R. Tolkienin kirjoihin sijoittuvassa Keski-maassa. Se on pimeä, karu ja kivikkoinen autiomaa, jossa mikään elollinen ei kasva. Se sijaitsee Mordorin luoteisosassa Ephel Duathin eli Varjovuorten ja Ered Lithuinin eli Tuhkavuorten väliin jäävällä alueella. Vaikka Gorgoroth onkin Mordorin reunassa, sen voi hyvin sanoa olevan maan ydinkeskusta, sillä siellä ovat Sauronin linnake ja asuinpaikka Barad-dûr eli Mustatorni, sekä Taru sormusten herrasta -kirjan juonen kannalta merkittävä Orodruin eli Tuomiovuori. Lisäksi Mordorin pääportti Morannon johtaa Gorgorothille.

Keski-Maan paikat
Rinat Dasajev

Rinat Faizrahmanovitš Dasajev () (s. 13. kesäkuuta 1957 Astrahan, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapallomaalivahti. Kansallisuudeltaan Dasajev on tataari.

Ura 
Dasajev aloitti uransa aikuisten tasolla Volgar Astrahanissa, missä pelasi vuosina 1975–1977. Vuosina 1978–1987 hän pelasi Moskovan Spartakissa ja voitti joukkueessa kahdesti Neuvostoliiton mestaruuden (1979, 1987). Ogonjok-lehti valitsi hänet Neuvostoliiton parhaaksi maalivahdiksi vuosina 1980, 1982, 1983, 1985, 1987 ja 1988. Vuonna 1982 hänet valittiin myös Neuvostoliiton parhaaksi jalkapalloilijaksi ja 1988 maailman parhaaksi maalivahdiksi.

Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa Dasajev pelasi vuosien 1982, 1986 ja 1990 MM-kisoissa, vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa (pronssia) sekä vuoden 1988 EM-kisoissa (hopeaa). Vuosina 1988–1991 hän pelasi Espanjassa Sevillassa ennen kuin lopetti uransa.

Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi Dasajevin FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.

Lähteet

 http://www.peoples.ru/sport/football/dasaev/

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset jalkapallomaalivahdit
Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit
FIFA 100
Tataarit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Macarena

”Macarena” on Los del Río -yhtyeen singlenä julkaistu musiikkikappale, joka on kaupallisesti yksi kaikkien aikojen suurimpia hittejä. Kappaleeseen liittyy myös tietynlainen tanssi.

Macarena julkaistiin alun perin vuonna 1993 espanjankielisenä, jolloin se saavutti huomattavaa menestystä Meksikossa ja Espanjassa. Vuonna 1996 Bayside Boys -niminen ryhmä miksasi sen uudelleen englanninkielisin sanoituksin, jolloin kappaleesta tuli maailmanlaajuinen hitti. Macarena pysyi Yhdysvalloissa Billboard-singlelistan ykkösenä 14 viikkoa ja pysyi listalla noin 15 kuukautta. Radiosoiton lisäksi kappaletta soitettiin runsaasti muun muassa urheilutapahtumissa. Kappaleessa yhdistyvät flamencon, rumban ja tanssipopin vaikutteet. Kappaleen sanoitus kertoo samannimisestä naisesta. Jotkut tunnetut amerikkalaiset konservatiivipoliitikot kritisoivat kappaleen sanoja moraalittomiksi.

Los del Mar -niminen ryhmä teki kappaleesta coverversion jo vuonna 1995, ja se julkaistiin Britanniassa samaan aikaan kuin suositumpi versio, jotta ihmiset erehtyisivät ostamaan coverversion. Tämä versio ei kuitenkaan noussut listoille, vaikka Los del Ríon ”Macarena” nousi parhaimmillaan Britannian singlelistalla toiselle sijalle.

VH1-kanavan ohjelmassa 100 suurinta yhden hitin ihmettä ”Macarena” valittiin suurimmaksi. Eräässä saman kanavan toisessa ohjelmassa kappale valittiin huonoimmaksi listaykköseksi.

Kappaleeseen liittyy myös tanssi, jonka eräs venezuelalainen flamencon opettaja keksi oppilaitaan varten. Tanssi levisi pian maailmalle – se ei kuulunut alun perin lauluun, mutta näkyi jo vuonna 1996 julkaistun version musiikkivideolla.

Aiheesta muualla 

 Todd in the Shadows: One Hit Wonderland – "Macarena" by Los del Rio Kappaleen historiikki. Video, 25 min.

Vuoden 1995 kappaleet
Espanjalaiset musiikkikappaleet
Tanssimusiikki
Delmer Daves

Delmer Lawrence Daves (24. heinäkuuta 1904 San Francisco, Kalifornia – 17. elokuuta 1977 La Jolla, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Davesin elokuvaohjaajanura sisältää 30 pitkää elokuvaa, joista monet ovat jääneet elämään tekijöiden kuoltua. Hän ohjasi Henry Fondan, Maureen O’Haran, Frank Sinatran, Richard Eganin, Gary Cooperin, Tony Curtisin ja Natalie Woodin kaltaisia tähtiä 22 vuotta kestäneellä urallaan.

Erityisen ansioitunut hän oli draama- ja westernelokuvien puolella. Hänen tunnetuimpia westernejään ovat Katkaistu nuoli (1950), Peloton mies (1956), Erämaan laki (1956), Armoton ase (1957), Cowboy (1958), Lainsuojattomat (1958) ja Hirsipuu (1959).

Kenties tunnetuin yksittäinen Davesin ohjaus on Humphrey Bogartin ja Lauren Bacallin tähdittämä film noir -trilleri Pimeä käytävä (Dark Passage, 1947).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Nikki McKibbin

Nikki McKibbin (syntyjään Katherine Nicole McKibbin, 28. syyskuuta 1978 Grand Prairie, Texas – 1. marraskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka oli kolmas American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella. Hän hävisi ainoastaan voittajalle, Kelly Clarksonille ja toiseksi sijoittuneelle Justin Guarinille. Hänen esikoisalbuminsa oli nimeltään Christmas in a FishBowl. Hän aloitti American Idolin laulamalla alkukarsinnoissa Gloria Gaynorin I Will Survive ja hän putosi 27. elokuuta 2002 laulamalla tällöin Stevie Nicksin kappaleen Edge of Seventeen.

Diskografia

Albumit 
 Unleashed (2007)
 Psychotrip (2012) – EP yhdessä Love Stricken Demise-yhtyeen kanssa

Singlet 
 "To Be with You" (2006)
 "The Lie" (2006)
 "Naked Inside" (2007)
 "Save What's Left of Me" (2007)
 "Cry Little Sister" (2007)
 "Here to There" (2009)
 "Inconsolable" (2009)
 "Made It" (2011)
 "Celebrity High" (2011)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset laulajat
American Idol -kilpailijat
Vuonna 1978 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Michael Winslow

Michael Winslow (s. 6. syyskuuta 1958 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ”kymmenentuhannen äänitehosteen miehenä”, koska hän pystyy tuottamaan aidontuntuisia ääniä käyttämällä ainoastaan suutaan. Parhaiten hänet tunnetaan Poliisiopisto-elokuvista ja Avaruusboltsit- ja Hei, me sukelletaan -elokuvista. 

Winslow eli yksinäisen lapsuuden ilman kavereita, ja seuran puutteessa hän alkoi imitoida omaksi ilokseen erilaisten eläinten, moottoriajoneuvojen yms. ääniä, minkä seurauksena hänestä kehittyi lopulta ilmiömäinen ääniefektien tulkitsija. Myöhemmin hän opiskeli Floridassa Lisa Mailen näyttelijäkoulussa. Nykyisin hän asuu Orlandossa Floridan alueella. Viime vuosina hän on tehnyt pieniä elokuvarooleja ja esiintynyt stand up -koomikkona.

Poliisiopisto-elokuvasarjassa Winslow’n esittämä Larvell Jones on ainoa henkilöhahmo, joka esiintyy jokaisessa seitsemässä elokuvassa sekä elokuvista tehdyssä televisiosarjassa. Winslow esiintyi cameoroolissa elokuvassa Avaruusboltsit Larvellina, joka on yksi Space Ball 1 -avaruusaluksen tutkavastaavista. Hän tekee elokuvassa muutamia kuuluisista äänistään kuten ”viperryksen”.

Winslow on esiintynyt 25. syyskuuta 2009 sekä 8. lokakuuta 2010 Helsingin Kulttuuritalolla, matkien muun muassa Jimi Hendrixin kitarointia, Stevie Wonderin huuliharpun soittoa sekä Louis Armstrongin laulua. Hän myös veti suullaan kokonaisen taistelukohtauksen Tähtien sota -elokuvasta. Helmikuussa 2012 Winslow tuli kolmannen kerran Suomeen ja esiintyi tällä kertaa Helsingin Kulttuuriareena Gloriassa.

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Tatra 613

Tatra 613 oli tšekkoslovakialaisen, sittemmin tšekkiläisen autonvalmistaja Tatran valmistama luksusluokan sedan-mallinen, takavetoinen henkilöauto joka tuli myyntiin vuonna 1973. Korin suunnitteli italialainen Vignale. Aiemmat mallit olivat kaikki olleet Tatran itse suunnittelemia.

T613:sta suunniteltiin myös coupé-versio joka ei kuitenkaan koskaan tullut sarjatuotantoon. Autoa valmistettiin myös ambulanssi-mallina.

Tuotantoluvut olivat hyvin matalia mallin koko elinkaaren ajan, mutta romahtivat samettivallankumouksen jälkeen vuonna 1994 alle kymmeneen autoon vuodessa. Tšekin poliittinen johto lakkasi ostamasta kalliita edustusautoja, sillä se ei halunnut näyttäytyä veronmaksajien rahojen tuhlaajana. T613:lle kuitenkin suunniteltiin vielä seuraajamalli T700, ennen kuin Tatran henkilöautotuotanto päättyi vuonna 1998.

Teknisiä tietoja 

Auton voimanlähteenä oli 3,5-litrainen, ilmajäähdytetty V8-moottori. Moottori oli varustettu hihnavetoisilla, sylinterinkansien yläpuolisilla nokka-akseleilla, joita oli kaksi kummallakin sylinteririveillä (DOHC, yhteensä neljä nokka akselia) . Moottori oli sijoitettu taka-akselin kohdalle siten että vetopyörästö sijaitsi öljypohjan keulan puoleisen pään alapuolella. Vaihdelaatikko sijaitsi takapyörien etupuolella. Jousitus vastasi hyvin pitkälti edeltäjämalli T603:ssa käytettyjä ratkaisuja. Joka pyörällä oli jäähdytetyt levyjarrut. Autossa oli 12 voltin sähköjärjestelmä, mutta jostain syystä kaksi kuuden voltin akkua, jotka oli kytketty sarjaan.

Mittaristo oli varustettu myös kierrosluku- ja öljynlämpömittareilla.

Ominaisuuksia 

Auton ajomukavuutta pidettiin hyvänä vielä 160 km/h nopeudessa. Kytkinpoljin ja vaihteenvalitsin toimivat kevyesti. Sen sijaan ohjausta moitittiin tunnottomaksi. Ajo-ominaisuuksia pidettiin kohtalaisena, lukuun ottamatta pientä jälkiheijausta ohjauksen oikaisun yhteydessä. Suorituskyky ei ollut parhaimmasta päästä tämän luokan autolle ja korkeaa polttoaineenkulutusta moitittiin.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

T613
1970-luvun autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot
Viherpaja

Viherpaja on Vantaan Tikkurilan suuralueen Koivuhaassa toimiva viher- ja ruukkukasvien suurmyymälä. Myymälän pinta-ala on 3 500 neliömetriä. Osakeyhtiömuotoinen puutarhakeskuksen tarjoaa myös viher- ja pihasuunnittelupalvelua.

Kaktuserämaa
Viherpajan kaktuserämaa on rakennettu vuonna 1988. Se on 500 neliömetriä. Erilaisia kaktuksia siellä on noin 600 lajia, ja vanhimmat niistä ovat 80-vuotiaita. Kesällä lämpötila siellä saattaa nousta jopa +50 °C:een, mutta talvella lämpötila laskee alemmas, millä osa lajeista saadaan kukkimaan kesällä.

Viherpajan japanilainen puutarha
Japanilainen puutarha rakennettiin Viherpajaan vuosina 1985–1986. Siellä on kasvien lisäksi japanilainen teehuone, kiviasetelmia ja kalalammikko. Taustalla soi japanilainen musiikki. 

Puutarhan kasvit ovat eri puolilta maailmaa, ja kalat on tuotu Japanista. Ilman lämpötila ja kosteus ovat puutarhassa ympäri vuoden samat kuin Japanissa Tokion seudulla. Puutarhassa ei käytetä torjunta-aineita. Kun puutarhan bambumetsikköä harvennetaan, leikatut oksat annetaan Korkeasaaren pikkupandoille syötäväksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viherpajan kotisivut

Vantaan nähtävyydet
Puutarhakauppa
Koivuhaka
Tikka

Tikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

tikat (Picidae), lintuheimo
tikka, tikanheiton peliväline
tikka, intialainen ruoka
Tikka, kaupunginosa Jyväskylässä
Tikka, asemerkki
Tikka T3, pulttilukkoinen metsästyskivääri
Espoon Tikka, Espoon Iivisniemessä toimiva urheiluseura
Tikka communications, Joensuussa toiminut puhelinyhtiö
Tikkakosken Tikka, jyväskyläläinen urheiluseura
Venäläinen tikka, HF-radiotaajuusaluetta häirinnyt signaali

Henkilöt
Tikka on myös seuraavien ihmisten sukunimi:

Eeva Tikka (s. 1939), kirjailija
Erja Tikka (s. 1953), poliitikko
Esko Tikka (1924–2016), yritysjohtaja, teollisuusneuvos, Jussi Tikan poika
Hannu Tikka, arkkitehti
Heikki Tikka, muusikko
Iida Tikka, televisiotoimittaja
Juha Tikka (1929–2001), kontra-amiraali, Suomen merivoimien komentaja 1983–1990
Juha Tikka (s. 1955), säveltäjä, kapellimestari ja muusikko
Juha-Pekka Tikka, toimittaja
Jussi Tikka (1895–1963), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Kari S. Tikka (1944–2006), veroprofessori
Kari Tikka (1946–2022), säveltäjä, kapellimestari ja oboisti
Maija Sofia Tikka, Sofia Martikka (1928–2000), kirjailija
Marko Tikka (s. 1970), historiantutkija
Olavi Tikka, laulaja ja lauluntekijä
Olli Tikka (1923–2012), eversti ja Pohjan prikaatin ja Panssariprikaatin komentaja
Otto Tikka (s. 1990), salibandyn pelaaja
Pertti Tikka (s. 1955), hiihtosuunnistaja
Pia Tikka (s. 1961), elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Pirkkoliisa Tikka (s. 1947), oopperalaulaja ja näyttelijä
Raimo Tikka (s. 1938), kestävyysjuoksija
Saara Tikka, oik. Saara Malmqvist (s. 1942), taidemaalari
Seppo Tikka (1942–2015), kansanedustaja ja toimittaja
Taija Tikka (s. 1998), lentopalloilija
Taneli Tikka (s. 1978), internet-yrittäjä
Tommi Tikka (s. 1995), jääkiekkoilija
Yrjö Tikka (1898–1973), eversti
Einari Vuorelan seura

Einari Vuorelan seura on kirjailija Einari Vuorelan nimikkoseura. Se on perustettu J. L. Runebergin päivänä 5. helmikuuta 1981. Seuran perusti Keuruun kunnan kulttuurilautakunta. Seuran tehtävänä on kerätä Vuorelaan liittyvää aineistoa. Seura järjestää kansalaisopiston kanssa yhteistyössä kirjoittajapiirejä harrastajakirjoittajille.

Einari Vuorelan runopalkinto
Einari Vuorelan runopalkinnon taustalla on kaksi palkintoa, Einari Vuorelan seuran jakama Pentti Papinahon suunnittelema Korpirastas-reliefi runoilijalle, jonka tuotannossa luonnonkuvauksilla on merkittävä osuus, ja Keuruun kaupungin jakama Einari Vuorelan runopalkinto. Palkinnot yhdistettiin, ja palkinto jaetaan nykyisin kolmen vuoden välein.

Palkitut
1989 Risto Rasa
1992 Anne Hänninen
1995 Seppo Järvinen 
1997 Ilpo Tiihonen teoksesta Muusa
2000 Jukka Koskelainen teoksesta Erään taistelun kuvaus
2005 Jouni Inkala teoksesta Kirjoittamaton (WSOY 2002)
2008 Johanna Venho teoksesta Yhtä juhlaa (WSOY 2006)
2011 Saila Susiluoto teoksesta Carmen (Otava 2010)
2014 Pauliina Haasjoki teoksesta Hiukset (Otava 2013)
2017 Olli Heikkonen teoksesta Teoria kaikkein pienimmistä (Tammi 2015)
2020 Kristian Blomberg teoksesta Kaikessa hiljaisuudessa (Poesia 2019)

Lähteet
Einari Vuorela -runopalkinto . Einari Vuorelan seura
Palkitut teokset 1997–2005 . Einari Vuorelan seura

Viitteet

Aiheesta muualla
Vanha versio sivustosta, sisältää enemmän tietoa

Suomalaiset kirjallisuusseurat
Thomas Rådström

Thomas "Rådis" Rådström (s. 22. tammikuuta 1966 Vannas) on ruotsalainen entinen rallikuljettaja.

Rådström ajoi aktiiviurallaan muun muassa Fordin (1999), Mitsubishin (2001) ja Citroenin (2001-2002) tehdastalleissa.

Rådström ajoi MM-tasolla neljästi palkintokorokkeelle; kolmesti kotikilpailussaan Ruotsin rallissa, sekä vuoden 2002 Safari-rallissa.

Rådström aloitti ralliuransa Audin ratissa, mutta hyvin nopeasti Rådström siirtyi Toyotan rattiin, ja kilpaili pääosin Ruotsissa ja Suomessa. Hän voitti Ruotsin rallin vuonna 1994, jolloin kilpailu ei kuulunut MM-sarjaan. Rådströmin nousu alkoi vuonna 1996, jolloin hän sijoittui Suomen ja Ruotsin MM-ralleissa kuudenneksi. Rådström sai kaudelle 1998 uuden Toyota Corolla WRC:n käyttöönsä, ja kiersi WRC-osakilpailuja ympäri maailmaa sateliittitalli Grifonen ja Toyota Team Swedenin ajattamana, ja saalisti yhden MM-pisteen Suomen MM-rallista.  

Kaudelle 1999 Rådström sai Fordin tehdassopimuksen, mutta Rådström saavutti kahdeksassa MM-rallissa vain kuusi MM-pistettä, ja Rådström ei saanut tallipaikkaa kaudelle 2000.   

Rådström ajoi kaudella 2000 vain kaksi MM-rallia, mutta hän onnistui voittamaan ensimmäisenä ulkomaalaisena Tunturirallin talvella 2000.   

Kaudella 2001 Rådström ajoi kolme MM-rallia, ja onnistui sijoittumaan Ruotsin MM-rallissa hienosti toiseksi Mitsubishilla.   

Kaudelle 2002 Rådström sai Citroenin tehdassopimuksen, ja hän ajoi seitsemässä MM-rallissa, joista yhdessä rallissa pääsi pisteille, ollen Safari-rallissa kolmas. Kuitenkaan palkintopallipaikka, ja kansainvälisen tason Mänttä-rallin voitto ei auttanut Rådströmiä, ja hän ei saanut tallipaikkaa enää kaudelle 2003.   

Sen jälkeen Rådström on ajellut pääasiassa Ruotsin kansallisia ralleja, ja hän onnistui voittamaan 2004 Ruotsin mestaruuden ajettuaan kolmessa osakilpailussa voittoon.  

Rådström ajoi vielä vuonna 2006 Subarulla Ruotsin MM-rallin, ja Rådis pääsikin pisteille ollen yleiskilpailun viides.   

Rådström ajoi myös Ruotsin rallicross-sarjassa. Hän lopetti vuonna 2007 rahoitusvaikeuksien vuoksi.

Lähteet

Ruotsalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Rasila

Mikko Heikki Rasila (s. 30. lokakuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän on lisäksi toiminut tuomarina tanssiohjelmassa Tanssii tähtien kanssa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Metallisydän

Metallisydän on Maj Karman Kauniiden Kuvien viides albumi. Se ilmestyi 14. maaliskuuta 2003 Megamanian kautta. Levyllä esiintyy yhtyeen lisäksi Jussi Reunamäki, joka soittaa koskettimia ja vibrafonia. Levy on taiteellisesti jaettu kahteen kammioon; viisi ensimmäistä kappaletta muodostavat Vasemman kammion ja seitsemän seuraavaa Oikean kammion. Levyn nauhoituksissa nauhoitettiin myös kolme levylle päätymätöntä kappaletta. Niistä "Rock rauha rakkaus" ilmestyi Arpi-singlellä, "Hän puhuu kuin noituisi" Katutyttöjen laulu -singlellä ja "Kauniita unia" kappale vasta vuonna 2005 Sodankylä-albumin nimikappaleen singlellä. Arpi-singlellä on myös kappale "Metallisydän" ja Katutyttöjen laulu -singlellä on uusi liveversio yhtyeen ensimmäisen albumin kappaleesta "Paskan ote". Myös "Satulaulusta" on julkaistu single promootiotarkoituksiin. Levyn kappaleista "Arpi" ja "Katutyttöjen laulu" on julkaistu musiikkivideot, joista ensimmäinen on Jari Lähteinen ja jälkimmäinen Tuukka Temosen ohjaama. 

Metallisydämestä julkaistaan 19. marraskuuta 2007 yhtyeen sivuille tulleen tiedon mukaan vuonna 2008 uusi versio, Metallisydän 2.0. Se on remasteroitu, siinä on uudet kannet ja bonuskappaleena Katutyttöjen laulu-singlen "Hän puhuu kuin noituisi"-B-puoli.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappale levyllä Metallisydän 2.0:

Kokoonpano 
 Herra Ylppö – laulu 
 Häiriö – kitara, taustalaulu, tuottaja, äänittäjä
 J. Savolainen – rummut 
 V.V.V. – basso

Muut tekijät 
 Minerva Pappi – masteroija
 Ahti Impola – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Jussi Reunamäki – vibrafoni, koskettimet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Dome.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Metallisydän discogs.com -sivustolla

Maj Karman albumit
Vuoden 2003 albumit
Ryan Starr

Ryan Starr (syntyjään Tiffany Ryan Montgomery, s. 21. marraskuuta 1982) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka sijoittui seitsemänneksi American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella.

American Idolin taipaleensa hän aloitti Los Angelesin koelauluista, joissa hän lauloi kappaleen Lean on Me. Matka päättyi lauluun California Dreamin' The Mamas & The Papas. Hän on myös näyttelijä ja näytellyt esimerkiksi elokuvissa Ring of Darkness (2004) ja Vendetta (2006). Hänen esikoissinglensä on nimeltään My Religion, joka on yksi myydyimmistä singleistä koskaan; se myi noin 360 000 kappaletta maailmanlaajuisesti MTV:n mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ryan Starrin kotisivut
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
American Idol -kilpailijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Harri Pursiainen

Harri Olavi Pursiainen (s. 17. marraskuuta 1957 Kuopio) oli liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö huhtikuuhun 2021 asti.

Koulutus
Pursiainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Puijonlaakson lukiosta 1976 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1979 pääaineenaan hallinto-oikeus.

Ura
Pursiainen toimi tie- ja vesirakennushallituksessa lakimiehenä 1979–1984. Hän siirtyi liikenneministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi 1984. Sen jälkeen hänet on nimitetty ministeriön vanhemmaksi hallitussihteeriksi 1985, hallitusneuvokseksi 1992.

Pursiainen on toiminut ministeriön viestintämarkkinaosaston johtotehtävissä ensin yksikön päällikkönä 1989–1999, apulaisosastopäällikkönä ja ylijohtajana 2001–2006. Hänet nimitettiin viestintämarkkinaosaston apulaisosastopäälliköksi 1999, saman osaston osastopäälliköksi 2002 ja ministeriön kansliapäälliköksi 2006 ja 2011. 

Pursiainen toimi valtion edustajana Yleisradion hallintoneuvostossa ja hallituksessa 1985–1989. Hän työskenteli Euroopan komission tietoyhteiskunta-asioista vastaavalla pääosastolla 1994 ja toimi Euroopan unionin neuvoston teletyöryhmän ja audiovisuaalisen työryhmän puheenjohtajana 1999.

Pursiainen on ollut Suomen osapuolen Saimaan kanavan kanavavaltuutettu 1. tammikuuta 2007 lukien. Hän johtaa muun muassa viestintähallinnon, radiohallinnon ja lehtiasiain neuvottelukuntia. Hän johtaa myös Saimaan kanavan komissiota ja on toinen Helsingin seudun maankäyttö- ja liikenneneuvottelukunnan puheenjohtajista sekä jäsen muun muassa turvallisuuskomiteassa ja valtion työnantajapolitiikan neuvottelukunnassa.

Muu toiminta
Poliittisesti sitoutumaton Pursiainen on kirjoittanut kolumneja mm. digitaalitaloudesta sekä viestintä- ja liikennepolitiikasta eri lehtiin ja julkaisuihin, säännöllisesti mm. Tietoviikkoon, Talous-Sanomiin, Kauppalehteen ja Savon Sanomiin.

Ansiomerkit
Pursiaiselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki, sotilasansiomitali, Rajavartiolaitoksen ansioristi, moottoriliikenteen ansiomitali ja Viestiristi.

Lähteet
Kuka kukin on 2007
Suomen lakimiehet 2006

Viitteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Knockin’ on Heaven’s Door

”Knockin’ on Heaven’s Door” on Bob Dylanin säveltämä ja sanoittama kappale, joka kertoo kuolettavasti haavoittuneen sheriffin viimeisistä ajatuksista. Sam Peckinpahin ohjaaman lännenelokuvaa Pat Garrett ja Billy the Kid (1973) varten tehty kappale oli menestys.

Laulussa on neljä sointua ja ne tulevat seuraavassa järjestyksessä: G, D, Am7, Am7, G, D, C, C. Soinnut kulkevat samalla tavalla läpi koko kappaleen.

Kappale valittiin vuonna 2004 sijalle 190 Rolling Stone -lehden jutussa ”kaikkien aikojen 500 parasta laulua”.

Cover-versioita 
Coverin kappaleesta omalla sovituksella ovat tehneet ainakin Dave Lindholm, Eric Clapton, Guns N’ Roses, Television, Avril Lavigne, Warren Zevon, The Grateful Dead, Bob Marley, Bryan Ferry, Mark Knopfler, Wyclef Jean, Roger Waters, Givan Tichy, The Sisters of Mercy, Seether, Cold Chisel, U2, Guided by Voices, Daniel Lioneye, Bon Jovi, Randy Crawford, Beau Jocques, Chaozz, Zé Ramalho ja Rick Devin.

Suomeksi kappaleen on levyttänyt Aimo Jaara nimellä ”Olen jäänyt oven taa”. Kappale löytyy levyltä Arkinen laulu ja kappaleen sanoituksesta vastasi Pertti Reponen.

Guns N’ Roses -versio 

Myös Guns N’ Rosesin versiosta tuli suosittu ja se löytyy albumeilta Use Your Illusion II, Live Era: ’87-’93 ja Greatest Hits. Kappale liittyi alun perin Guns N’ Rosesin esityslistaan, kun laulaja Axl Rose pahoinpideltiin sairaalakuntoon ja kolme päivää sairaalassa vietettyään hän ei saanut Dylanin kappaletta mielestään. Hänen kerrottuaan siitä Slashille tämä sanoi, että kappale soi myös hänen päässään. Kappaletta ei harjoiteltu alun perin ollenkaan, vaan yhtye päätti eräässä konsertissaan esittää sen spontaanisti. Kappale päätyi nykyiseen muotoonsa samaisessa konsertissa, kun Axl häipyi yllättäen lavalta ja Slashin oli kehitettävä nopeasti jotain bluespainotteista kitarasooloa, jotta yleisön mielenkiinto säilyisi.

Myöhemmin vuonna 1987 yhtyeen läheinen ystävä ja roudari Todd Crew menehtyi huumeisiin Slashin hotellihuoneessa ja aina kappaleen alkaessa tai loppuessa joku yhtyeen jäsenistä osoitti kappaleen omistettavan hänen muistolleen. Guns N’ Rosesilla on kappaleesta kaksi sovitusta, toista he käyttivät vain live-esityksissä vuodesta 2002 eteenpäin ja toinen on studioversio.

Vuoden 1973 kappaleet
Bob Dylanin kappaleet
Guns N’ Rosesin kappaleet
Varanginvuono

Varanginvuono (norj. Varangerfjorden, ) on Norjan Finnmarkin läänissä sijaitseva noin 100 km pitkä, itään aukeava Barentsinmeren lahti.  Länsiosassaan "vuono" on noin 8 km leveä, mutta suuosa on Vuoreijan ja Kirkkoniemen kaupunkien välillä kymmeniä kilometrejä. 

Varanginvuonon pohjoisrannalla Varangin niemimaalla sijaitsevat Vesisaaren ja Vuoreijan kunnat, etelärannalla Etelä-Varanki ja lahden perällä Nesseby. 

Vuonon rannat ovat karuja ja kallioisia, mutta linturikkaita.

Kirjallisuutta 

 

Barentsinmeren lahdet
Norjan vuonot
Finnmarkin läänin maantiede
Murmanskin alueen lahdet
Ralf Långbacka

Ralf Runar Långbacka (20. marraskuuta 1932 Närpiö – 27. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomenruotsalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen isänsä oli opettaja ja kirjailija Runar Långbacka, ja hänen poikansa on näyttelijä Mats Långbacka.

Vuonna 2004 Långbacka nimitettiin taiteen akateemikoksi. Långbacka kuoli 89-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana Helsingissä heinäkuussa 2022.

Teokset

Ohjauksia 
 Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti
 Prinsen
 Wozzeck

Palkintoja 
 Kritiikin kannukset 1963
 Turun teatterikerhon palkinto 1973 ja 1977
Pro Finlandia 1973
 Svenska litteratursällskapet i Finlandin palkinto 1982
 Mittnorden-palkinto 1984
 Svenska kulturfondenin juhlapalkinto 1989
 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki 1993
 Henrik Steffens -palkinto 1994
 Ruotsin ja Suomen kulttuurirahaston kunniapalkinto 1994
 Svenska Akademiens Finlandspris 1999
 Suomi-palkinto 2001
 Uudenmaan taidetoimikunnan Artium Cultori -palkinto 2002

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset käsikirjoittajat
Akateemikot (Suomi)
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Kunnallisvaalit 1992

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 18. lokakuuta 1992. Vaalit pidettiin ensimmäistä kertaa yksipäiväisinä. Vuonna 1993 vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti viidellä paikkakunnalla, jossa tapahtui kuntaliitos: Kalanti liittyi Uuteenkaupunkiin, Konginkangas Äänekoskeen, Rauman maalaiskunta Rauman kaupunkiin, Säynätsalo Jyväskylään ja Tenhola Tammisaareen. Kaarina, Kiuruvesi, Närpiö, Pyhäjärvi (uusi nimi Pyhäsalmi vuoteen 1995) ja Somero muuttuivat kaupungeiksi vuoden 1993 alussa ja siten näiden kuntien valtuustoista tuli kaupunginvaltuustoja.

Vaalien tulosta pidettiin yleisesti melko odotettuna. Vaalien eniten huomiota herättänyt piirre oli, että sitoutumattomia ehdokkaita ja ryhmiä oli mukana selvästi aikaisempia vaaleja enemmän. Sitoutumattomien menestys sekoitti monia vakiintuneita valtakuvioita, koska heidän joukossaan oli monia entisiä poliitikkoja tai muuten tunnettuja nimiä. Helsingin ääniharavaksi nousi kansalaisaktivisti ja entinen Keskustan kansanedustaja, ns. rötösherrajahdin nostattajiin aikanaan kuulunut Liisa Kulhia. Tampereella entisen kaupunginjohtajan Pekka Paavolan (ent. SDP) mukanaan valtuustoon vetämä sitoutumattomien ryhmä pääsi vaa'ankieliasemaan sosialistien ja porvarien välillä. Monien kuntien valtuustoihin pääsi myös ns. yhden asian liikkeiden edustajia joko puolueiden listoilta tai niiden ulkopuolelta. Vaaleihin osallistui ensikertalaisina viisi puoluetta, joista Kommunistinen Työväenpuolue (KTP) ja Eläkeläiset Kansan Asialla (ELKA) saivat valtuustopaikkoja. Koko maassa äänesti ennakkoon noin 38 prosenttia kaikista äänestäneistä, mikä oli 20 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuoden 1988 vaaleissa.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Doria.fi − Kunnallisvaalit 1992 tilastokeskuksen julkaisu

Vuoden 1992 vaalit
Kunnallisvaalit
Suomen politiikka 1990-luvulla
Länsi-Afrikan talousyhteisö

Länsi-Afrikan talousyhteisö ( eli ECOWAS,  eli CÉDÉAO) on vuonna 1975 perustettu kansainvälinen järjestö, jonka tavoitteena on Länsi-Afrikan taloudellinen yhdistäminen. 1990-luvulla se on myös harjoittanut rauhanturvaamista ECOMOGin kautta, joka on ECOWASin puolisotiaallinen rauhanturvaajaosasto muun muassa Liberiassa ja Sierra Leonessa.

Jäsenvaltiot

Entiset jäsenvaltiot 
  (erosi järjestöstä vuonna 2000)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto 
 Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto 
 Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto 

Afrikan talous
Kansainväliset talousjärjestöt
Länsi-Afrikka
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Kauppaliitot
Tulliliitot
Yhdistetty luku

Yhdistetty luku on positiivinen kokonaisluku, joka voidaan muodostaa kertomalla kaksi pienempää kokonaislukua keskenään. Yhdistetty luku on siis jaollinen myös joillakin muilla luvuilla kuin luvulla itsellään ja luvulla 1. Toisin sanoen sillä on useampia tekijöitä kuin se itse ja luku 1. Esimerkiksi 14 on yhdistetty luku, koska se jakautuu tekijöihin 2 ja 7 (2 × 7).

Ominaisuuksia 
 Kaikki lukua 2 suuremmat parilliset luvut ovat yhdistettyjä, koska ne ovat kahdella jaollisia. Jos mukaan otetaan kaikki viidellä jaolliset luvut, saadaan helppo tunnistussääntö luvuille: Kaikki numeroihin 0, 2, 4, 5, 6 ja 8 päättyvät luvut ovat yhdistettyjä lukuja. 
 Pienin yhdistetty luku on 4.
 Jokainen yhdistetty luku voidaan ilmoittaa alkulukujen tulona (aritmetiikan peruslause)
 Lukua viisi suuremmille yhdistetyille luvuille n pätee:  eli kertoma on jaollinen luvulla n.

Katso myös 
 Alkuluku
 Täydellinen luku

Lähteet 

Lukuteoria
Kazuo Ishiguro

Kazuo Ishiguro (s. 8. marraskuuta 1954 Nagasaki) on japanilaissyntyinen brittikirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2017.

Elämä ja ura 
Ishiguro muutti perheensä kanssa Englantiin vuonna 1960 isänsä työn vuoksi ja kävi koulua Surreyssa. Hän opiskeli englannin kieltä ja filosofiaa Kentin yliopistossa ja luovaa kirjoittamista East Anglian yliopistossa Malcolm Bradburyn johdolla. Tuolloin hän tapasi myös kirjailijanuransa varhaisen mentorin, Angela Carterin.

Vuonna 1981 kolme Ishiguron novellia julkaistiin teoksessa Introductions 7: Stories by New Writers. Kokopäiväisesti Ishiguro alkoi kirjoittaa vuonna 1982. Samana vuonna ilmestyi hänen esikoisromaaninsa Silmissä siintävät vuoret. Se sai Winifred Holtbyn muistopalkinnon. Vuonna 1983 Granta-kirjallisuuslehti nimesi Ishiguron yhdeksi 20 lupaavasta nuoresta brittikirjailijasta.

Ishiguron toinen romaani Menneen maailman maalari ilmestyi vuonna 1986. Se käsittelee Japanin suhdetta toisen maailmansodan tapahtumiin. Teos voitti Whitbreadin Vuoden kirja -palkinnon ja oli ehdolla Booker-palkinnon saajaksi. Vuonna 1989 ilmestyi Ishiguron kolmas romaani, sodanjälkeiseen Englantiin sijoittuva Pitkän päivän ilta. Se sai Booker-palkinnon ja siitä tehtiin samanniminen elokuva, jonka pääosia näyttelivät Anthony Hopkins ja Emma Thompson.

Ishiguron neljäs romaani The Unconsoled (1995) sai ilmestymisvuonnaan Cheltenham-palkinnon. Vuonna 2000 ilmestyi Shanghaihin sijoittuva teos Me orvot, joka oli Whitbread- ja Booker-palkintoehdokkaana. Ishiguron kuudes romaani Ole luonani aina (2005) oli Booker-palkintoehdokas ja Arthur C. Clarke -palkintoehdokas. Teoksesta ilmestyi samanniminen elokuva vuonna 2010. Vuonna 2009 ilmestyi Ishiguron ensimmäinen novellikokoelma Yösoittoja (2009), joka oli ehdolla James Tait Back -muistopalkinnon saajaksi. Ishiguron seitsemäs romaani Haudattu jättiläinen ilmestyi vuonna 2015 ja viimeisin romaani Klara ja aurinko vuonna 2021.

Ishiguron kirjoja on käännetty yli 30 kielelle. Suomessa niitä on ilmestynyt Tammen Keltaisessa kirjastossa. Kirjoja ovat suomentaneet Marjatta Kapari ja Helene Bützow.

Kirjojen lisäksi Ishiguro on tehnyt alkuperäiskäsikirjoituksen Channel 4:n televisioelokuviin A Profile of Arthur J. Mason (1984) ja The Gourmet (1985).

Vuonna 1995 Ishiguro sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen. Hän on Royal Society of Literaturen jäsen. Ranskan hallitus myönsi hänelle vuonna 1998 Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin.

Ishiguro asuu Lontoossa vaimonsa ja tyttärensä kanssa.

Teokset

Elokuvat
 The Saddest Music in the World (2003, elokuvakäsikirjoitus)
 The White Countess (2005, elokuvakäsikirjoitus)

Lähteet

Englantilaiset tieteiskirjailijat
Japanilaiset tieteiskirjailijat
Booker-palkinnon saajat
Royal Society of Literaturen jäsenet
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Hydrofobinen

Hydrofobinen tarkoittaa kemiassa vettähylkivää, eli ainetta tai sen osaa, jonka vesimassa työntää pois sisältään. Tämä ominaisuus on tärkeä mm. tietyissä solubiologisissa prosesseissa. Esimerkkejä hydrofobisista molekyyleistä ovat alkaanit ja rasvat.

Hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen vedessä (tai muussa poolisessa liuottimessa). Tämä on seurausta entropian lisääntymisestä näin tapahtuessa. Vesi sitoutuu voimakkaasti kaikkiin aineisiin, myös hydrofobisiin, koska se poolisena liuottimena pystyy indusoimaan dipoleja eli vahvistamaan van der Waalsin voimaa. Entalpiamuutos suosii hydraatiota eli vettymistä. Kuitenkin, vesimolekyylien pyörimisellä on vähemmän vapausasteita hydrofobisen aineen pinnalla, mikä vastaa suurempaa järjestyneisyyttä eli pienempää entropiaa. Kun hydrofobinen aine kertyy yhteen suuremmiksi pisaroiksi, pisaroiden pinta-ala suhteessa tilavuuteen pienenee. Rajapinnan, jossa vesi on järjestyneempää, pinta-ala siis pienenee, ja vettä vapautuu vesimassaan, jossa vesi on vähemmän järjestyneenä. Kun hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen, on rajapinta veden ja hydrofobisen materiaalin kanssa pienin mahdollinen, jolloin entropia maksimoituu. Tämä johtaa näennäiseen attraktiovoimaan hydrofobisten molekyylien välillä, vaikkei mitään oikeaa voimaa van der Waalsin voiman lisäksi esiinny.

Katso myös
Hydrofiilinen
Lotus-ilmiö

Aiheesta muualla

Kemialliset ominaisuudet
Typpiryhmä

Typpiryhmä on alkuaineiden jaksollisen järjestelmän viides pääryhmä, eli 15. ryhmä.
Siihen kuuluvat seuraavat alkuaineet: typpi (N), fosfori (P), arseeni (As), antimoni (Sb), vismutti (Bi) ja moskovium (Mc).

Typpi ja fosfori ovat epämetalleja, arseeni ja antimoni puolimetalleja ja vismutti metalli. Moskovium on synteettinen alkuaine, jota ei tavata luonnossa ja jolla ei ole merkitystä kemian perustutkimuksen ulkopuolella.

Lähteet

Jaksollinen järjestelmä
Kungsleden

Kungsleden on vaellusreitti Pohjois-Ruotsin tunturialueella, ja se kulkee läntisen ja pohjoisen Lapin halki. Reitin kokonaispituus on noin 425 kilometriä, ja se ulottuu Abiskosta Hemavaniin. Reitin varrella sijaitsevat muun muassa Kebnekaise, Sarek, Stora Sjöfallet, Kvikkjokk, Jäckvik sekä Ammarnäs.

Kungsleden on erittäin suosittu vaelluskohde kesäaikana. Vaellukset ovat vaihtelevia ja soveltuvat sekä aloitteleville että kokeneille vaeltajille. Reitin varrella on mahdollista yöpyä joko erämaakämpissä tai teltoissa. Eräkämppiä ylläpitää Svenska Turistföreningen. Osalla reitistä majoittuminen on mahdollista vain teltoissa. Ainakin pohjoisessa kämpissä majoittuvat kesäaikana majanpitäjät. Yöpyminen kämpissä on maksullista, mutta ne ovat hyvin varustettuja: sängyt, keittiö ruoanlaittoon ja joskus jopa maksullinen sauna tai pieni kioski, josta voi ostaa rajoitetusti elintarvikkeita. Ainakin Abiskon ja Kebnekaisen välillä on suhteellisen selkeä polku, jossa kompassia harvoin tarvitaan.

Majat ja telttailupaikat
 Abisko 
 Abiskojaure ← 15 km 
 Alesjaure ← 22 km 
 Tjäktja ← 13km 
 Sälka ← 12 km 
 Singi ← 13 km 
 Kebnekaise ← 14 km 
 Nikkaluokta ← 19 km 
 Kaitumjaure ← 12,5 km 
 Teusajaure ← 9 km 
 Vakkotavaare ← 15 km 
 Saltoluokta ← Bus/Schiff 
 Sitojaure ← 22 km 
 Aktse ← 13 km 
 Pårte ← 24 km 
 Kvikkjokk ← 17 km 
 Tsielekjåkk ← 15 km 
 Västerfjäll ← 23 km 
 Vuonatjviken ← 23 km 
 Jäkkvik ← 14 km 
 Bäverholmen ← 22 km 
 Dellikälven ← 25 km 
 Ammarnäs ← 25 km 
 Serve ← 22 km 
 Tärnasjö ← 13 km 
 Syter ← 13 km 
 Viterskalet ← 13 km 
 Hemavan ← 10 km

Aiheesta muualla

Svenska turistföreningen om Kungsleden

Kiirunan kunta
Ruotsin retkeilyalueet
Rokuan rautatie

Rokuan rautatie tai Lastenmaan rautatie oli kapearaiteinen rautatie Rokuan kansallispuiston tuntumassa Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Ratalinjan pituus oli noin 3,3 kilometriä ja raideleveys 900 millimetriä. Rautatie yhdisti Hotelli Rokuanhovin ja Rokua Health & Spa hotellin, ja se valmistui heinäkuussa 1986.

Ratalinja johti hiekkapohjaisen kangasmaaston lävitse, ja sen kokonaispituus oli 3 268 metriä. Radan molemmissa päissä oli paluusilmukat, joissa koko juna pääsi kääntymään ympäri. Vaunussa oli ovet vain toisella puolella. Väliasemia ei ollut.

Junan idea lähti tarpeesta saada asiakkaat Rokuanhovin ravintolasta takaisin silloiselle kuntokeskukselle (nyk. Rokua Health & Spa hotel), jolla ei vielä toiminnan alkuvaiheessa ollut anniskeluoikeuksia.

Rautatie purettiin Utajärven kunnan toimesta toukokuussa 2022 romuteräksen hinnan ollessa korkealla. Junan veturi ja yksi vaunu jätettiin muistomerkiksi Rokuan kylpylähotellin lasten leikkipaikan viereen.

Kalusto
Radan ainoa veturi on aiemmin kaivoskäytössä ollut DHL-15 -dieselveturi, jossa on 37,5 kW Dent-dieselmoottori. Veturin paino on noin 5 000 kg.

Junassa on yksi vaunu, jossa on istumapaikat 24 henkilölle. Vaunun on valmistanut nivalalainen Tuomo Takalo ky.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvia Rokuan rautatieltä

Suomen kapearaiteiset rautatiet
Utajärven liikenne
Suomen entiset rautatiet
Baker Street

Baker Street on katu City of Westminsterissa Lontoon keskustassa. Se johtaa Portman Squarelta Regent's Parkin laidalle. Kadun varrella on myös Baker Streetin metroasema.

Marie Grosholtz perusti kuuluisan vahakabinetin Madame Tussauds'n vuonna 1835 Baker Streetille.

Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -kirjasarjassa mainitaan päähenkilön asuneen osoitteessa 221B Baker Street.. Todellisuudessa tällaista osoitetta ei kuitenkaan ollut olemassa siihen aikaan, kun nämä kirjat kirjoitettiin, sillä katu oli nykyistä lyhyempi. Myöhemmin, 1930-luvulla, katua kuitenkin pidennettiin liittämällä siihen sen jatkeena ollut Upper Baker Street. Nykyisin tämän jatkeen varrella sijaitsee Sherlock Holmes-museo, jonka osoitteeksi todella on vahvistettu 221B Baker Street, tosin normaalista osoitenumerointikäytännöstä poiketen, sillä museo sijaitsee osoitteiden 237 ja 241 Baker Street välissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lontoon kadut
Kaakamo

Kaakamo (tai Kaakama) on kylä Tornion kaupungissa Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee Kaakamajoen suulla, noin neljätoista kilometriä Torniosta itäkaakkoon, Tornion ja Keminmaan rajalla. Vuoteen 1972 saakka kylä kuului Alatornion kuntaan. Vuonna 2005 Kaakamossa asui hieman yli tuhat asukasta. Tilastollisessa taajamaluokituksessa Kaakamo kuuluu Kemin keskustaajamaan.

Kaakamoon kuuluvat pienemmät kylät Yli-Kaakamo, Kaakamo ja Ala-Kaakamo, joiden välissä sijaitsee Kaakamon koulu. Kaakamossa on myös vanha Ruotsin vallan aikaisten hiippakuntien, Uppsalan ja Turun, rajajoki (Kaakamajoki (Kaakamojoki)).

Isonvihan aikana kylässä käytiin Kaakaman taistelu 15. maaliskuuta 1715. Venäläisiä joukkoja, 550 ratsumiestä ja 50 hiihtäjää, nousi meren jäätä pitkin maihin Laivaniemessä aikomuksenaan hävittää kylää. Talonpojat olivat kuitenkin aavistaneet venäläisten tulon ja olivat näitä vastassa. Venäläiset joutuivat alakynteen ja talonpojat ajoivat viholliset Kemin kirkolle. Taistelun muistoksi on Kaakamon kylälle pystytetty muistokivi.

Kaakamon Tietoverkko-osuuskunta rakentaa Kaakamon kylän alueelle valokuituverkon ELY-keskuksen tuella kesän 2014 aikana. Syksystä 2014 alkaen on kaakamolaisille saatavissa 10-, 100- tai jopa 1000-megainen internetyhteys niin halutessaan.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Hyötyniemi, Hannu: Kaakama, kalan ja kellojen kylä. Kaakaman kylätoimikunta, 1987. ISBN 951-99855-8-1.
Vuento, Pertti: Historiaa ja perimätietoa hiippakuntarajalta [Kaakama, Könölä, Ruottala]. Omakustanne, 1994. ISBN 952-90-5371-1.

Alatornion kylät
Lapin maakunnan entiset taajamat
Chesley Bonestell

Chesley Bonestell (1. tammikuuta 1888 San Francisco, Kalifornia – 11. kesäkuuta 1986 Carmel Kalifornia) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, muotoilija ja kuvittaja, joka maalasi muun muassa science fiction- ja fantasiataidetta. Suomessa Bonestell tunnetaan kirjasta Avaruuden valloitus, jonka hän kirjoitti Willy Leyn kanssa.

Elämä 

Opiskeltuaan arkkitehdiksi kolme vuotta Bonestell teki töitä monille yrityksille, ja suunnitteli muun muassa Chrysler Buildingin julkisivun sekä maalasi Golden Gate -sillan rakennusvaiheet.

1930-luvun suuren laman saavuttua Amerikkaan Bonestell muutti Englantiin, jossa maalasi arkkitehtuurikuvia eräälle lehdelle. 1930-luvulla Bonestell muutti takaisin Yhdysvaltoihin Hollywoodiin missä laati kuvia moniin elokuviin, esimerkiksi Citizen Kane. 1938 Bonestell maalasi ensimmäisen avaruuskuvansa, jossa oli Jupiter jostain sen kuusta nähtynä. Avaruus kiinnosti häntä läpi koko elämän.

1940-luvun puolessa välissä Bonestell siirtyi aktiivisemmin taiteessaan avaruusmaailmaan. Bonestell pyrki usein tuottamaan valokuvamaista jälkeä. 1949 hän julkaisi yhdessä Willy Leyn kanssa kirjan Avaruuden valloitus (1949). Bonestell maalasi pikkutarkasti mahtavia maisemia, ihmishamot olivat jäykkiä. Viimeiseksi työkseen Hollywoodissa Bonestell avusti science fiction-filmin teossa. Bonestell kuvitti scifilehtien kansia ja julkaisi kirjoja ja artikkeleita muun muassa Wernher von Braunin kanssa. Chestley Bonestell edisti osaltaan Yhdysvaltain avaruusohjelmaa ja näki kuulentojen toteutuvan 20 vuotta "Avaruuden valloitus" kirjan julkistuksen jälkeen.

Bonestellilla oli maalaus kesken, kun hän kuoli 98 vuoden ikäisenä 1986. Kuuluisin Bonestellin työ on maalaus, joka esittää Saturnusta Titanista nähtynä. Nykyään monet Bonestellin maalauksista näyttävät vanhahtavilta, mutta Bonestell lienee ollut esikuva monelle nuoremmalle avaruustaiteilijalle, kuten englantilaiselle David A. Hardylle.

Bonestellin mukaan on nimetty kraatteri Marsissa ja asteroidi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bonestell Space Art 
 Bonestell1  
 novaspace Bonestell  

Erikoistehosteiden suunnittelijat
Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Yhdysvaltalaiset muotoilijat
Yhdysvaltalaiset arkkitehdit
Avaruustaiteilijat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Yhdysvaltalaiset kuvittajat
Avaruustaide

Avaruustaide on avaruusaiheita käsittelevää taidetta. Avaruustaide kytkeytyy monesti läheisesti science fiction- ja fantasiataiteeseen, ja on monesti itse science fictionia eli tieteiskuvitelmaa. Avaruustaidetta ovat luoneet muun muassa 1950-luvulla tuottelias Chesley Bonestell, 1970-luvulta alkaen David A. Hardy, William Hartmann ja Don Dixon ja monet muut. Avaruustaide liikkuu taiteen ja tieteen rajamailla ja taiteilija monesti käyttää mielikuvitustaan vapaasti. Avaruustaide osuu harvoin oikeaan kuvatessaan vieraiden planeettojen pintoja. Esimerkiksi Bonestellin maalauksessa Kuun vuoret ovat jyrkkiä, todellisuudessa ne ovat melko loivia. Bonestellin kuva Titanin pinnasta on erilainen kuin avaruusluotaimen ottama. Koska monesta avaruuden kohteesta voidaan tehdä vain epätarkkoja, kaukaisia havaintoja, avaruustaiteen kysyntä on edelleen kova. Avaruustaide voi olla myös vaikkapa kuva avaruussukkulasta avaruudessa.

Avaruustaiteen historiaa 

Avaruustaide tuli laajempaan julkisuuteen vasta 1950-luvulla Collier's-, This Week-, ja Coronet -lehtien myötä. Chesley Bonestellin ja Willy Leyn kirja The Conquest of Space eli Avaruuden valloitus julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1949.
 
Jules Vernen kirja Maasta Kuuhun julkaistiin 1865 ensimmäisen avaruustaiteen kera Emile Bayardin ja A. de Neuvillin kuvittamana. Lucien Rudaux (1874–1947) loi hyvää avaruustaidetta kirjaansa Larousse Encyclopedia of Astronomy. 1900-luvun alun avaruustaiteilijoita olivat muun muassa Scriven Bolton, Abbe Moreux, Howard Russell Butler, Frank R. Paul, Rockwell Kent ja Charles Schneeman.

Luettelo avaruustaiteilijoista 

Alla joitain avaruustaiteilijoita, jotka ovat vaikuttaneet 1900- ja 2000-luvuilla.

Chesley Bonestell (1888–1986)
Robert McCall (1919–2010)
Lucien Rudaux (1874–1947)
Ralph McQuarrie (1929–2012)
Michael Carroll
Don Davis  (1952–)
Joe Davis (1953–)
Don Dixon  (1951–)
David A. Hardy (1936–)
William Hartmann (1939-)
Jon Lomberg (1948–)
Ron Miller (1947–)
Andreas Nottebohm (1944–)
Frank Pietronigro
Rick Sternbach (1951–)

Aiheesta muualla 

Spaceart.org
Novaspace
Space.com
Astronomical Art Links
David A. Hardy 
John Foster
Kim Poor 
Dan Durda
Mark A. Garlick
Don Dixon
Paul S. Hoffmann 
Joe Bergeron
Artgallery 
Copernica art database 

Populaarikulttuuri
Taidesuuntaukset
Taiteen aiheet