joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Verneri Veistäjä

Veijo Verneri Veistäjä (vuoteen 1947 Vesterdahl; 12. helmikuuta 1913 Sortavala – 6. helmikuuta 1968 merellä Turun edustalla) oli suomalainen teatterihistorioitsija ja filosofian kandidaatti. Hän oli Teatterijärjestöjen keskusliiton toiminnanjohtaja 1949–1951, asiamies vuodesta 1955, Teatteri-lehden päätoimittaja 1945–1951, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin pääjohtaja 1951–1955. Hän hoiti myös monia luottamustoimia.

Ollessaan matkalla Tukholmasta Turkuun Veistäjä katosi matkustajalaiva Ilmattarelta aamulla 6. helmikuuta 1968 hieman ennen Turun satamaan saapumista. Hänen ruumiinsa löydettiin merestä satama-alueelta jäälohkareiden seasta 29. maaliskuuta. Hänen todettiin kuolleen hukkumalla.

Veistäjän vanhemmat olivat Albert Verneri Vesterdahl ja Karin Teresia Rundqvist. Hänen veljensä oli teatterinjohtaja Olavi Veistäjä.

Julkaisuja
 Teatterimme ja nykyhetki III: Suomen näyttämötaiteen vuosikirja 1946–47 (toimite), Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton julkaisuja 3, 1947 
 Teatterin maailma: Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, Tammi 1950
 Kasvot naamion takana: Kuvauksia näyttelijöistä omissa oloissaan, Tammi 1953
 Viipurin ja muun Suomen teatteri, Tammi 1957
 Kotkan teatterit ja näyttämöt, Kotkan kaupunginteatteri 1958

Lähteet

Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Mikaela (Röpelinen)

Igumenia Mikaela, siviilinimeltään Unelma Röpelinen (s. 1945 Vaasa) on Lintulan luostarin igumenia, luostarin johtajista järjestyksessä 12. Igumeniaksi valittaessa 26 vuotta Lintulan luostarissa elänyt nunna Mikaela toimi viimeksi luostarin varajohtajana. Hän on työskennellyt aiemmin myös opettajana. Igumenia Mikaela seuraa tehtävässään kesällä 2012 kuollutta igumenia Marinaa.

Lähteet 

Igumeniat
Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Aksel Valen-Sendstad

Aksel Valen-Sendstad (1932 Norja – 10. huhtikuuta 2011 Kristiansand, Norja) oli teologian professori ja alkuperäiseltä koulutukseltaan upseeri. Hän väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1969 Oslon yliopistossa tutkimalla Martin Heideggerin eksistentiaalifilosofiaa Rudolf Bultmannin ilmoitusteologian fundamentaaliontologiana.

Hän on toiminut alkuun uskonnonopettajana ja Nottoddenin opettajainkoulutuslaitoksen lehtorina ja systemaattisen teologian professorina Stavangerin lähetyskorkeakoulussa vuodesta 1971 lähtien ja myöhemmin Seurakuntatiedekunnassa Århusissa, Tanskassa vuodesta 1987 eläkkeelle siirtymiseen asti vuonna 1997. Hän sai tieteellisistä ansioistaan Norjan kuninkaan kultamitalin. Aksel Valen-Sendstad toimi myös julistajana ja otti kantaa teologisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Hän oli klassisen kristinuskon edustaja, joka perusti näkemyksensä Raamattuun. Hän sai kokea myös vastustusta

Sukulaisia
Hänen isänsä oli pastori, filosofian tohtori Olav Valen-Sendstad, jonka varaan hän on tietoisesti rakentanut paljon filosofisten ja teologisten katsomusten suhteen. Olav Valen-Sendstad oli omaksunut ensimmäisen maailmansodan jälkeen pasifistisen maailmankatsomuksen ja aseista kieltäytymisen. Se kuitenkin karisi Norjan joutuessa natsi-Saksan miehittämäksi ja sotaan 9.4.1940. Sen jälkeen Olav omaksui luterilaisen myönteisen käsityksen asepalveluksesta ja hyväksyi siten poikansa upseerin ammatin.

Aksel Valen-Sendstadilla on kolme poikaa, jotka kaikki ovat pappeja. Hänen enonsa Fartein Valen oli Norjan 1900-luvun huomattavin säveltäjä.

Tuotanto
Aksel Valen-Sendstadin tuotantoon kuuluu kaksi tieteellistä uskonnonfilosofian esitystä, tieteenfilosofia, etiikan yleisesitys, kaksi dogmatiikan yleisesitystä sekä yleistajuisia kirjoja ylösnousemuksesta, Pyhästä Hengestä, uskon ja tiedon suhteesta, Israelista, julistamisesta sekä muutama muu hengellinen kirja.

Hänen kirjoittama dogmatiikan oppikirja on käännetty suomeksi vuonna 1985 nimellä Kristillinen dogmatiikka.

Lähteet
 Raimo Mäkelä, Olav Valen-Sendstadin elämä, työ ja tuotanto: eksistentiaalisista kokemuksista rakentamiseen ja rajankäyntiin (artikkeli)

Norjalaiset teologit
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Mäkilitukka

Mäkilitukka (Cardamine hirsuta) on yksivuotinen ristikukkaiskasvi, ylitalvinen ruoho.

Ulkonäkö ja koko 
Mäkilitukka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen erottaa muista litukkalajeista tiheän ruusukkeen ja usein monien varsien avulla. Varsi on yleensä kalju, tyveltä haarova ja miltei suora. Kasvi kasvattaa tiheän tyviruusukkeen, joka säilyy. Sen lehdet, 1–4 pariset, ruodit ovat jonkin verran karvaisia, lehdykät pyöreähköjä ja päätölehdykkä munuaismainen. Varsilehtiä on tavallisesti 1–4 ja ne ovat ruusukelehtiä pienempiä ja kapeampilehdykkäisiä. Pienet valkoiset kukat, joissa neljä verholehteä. Terälehdet ovat 2,5–3 mm pitkiä, n. 0,5 cm leveitä ja valkoisia. Heteitä on yleensä 4. Emiö on yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen.

Hedelmä ja siemen: Monisiemeninen, pitkittäin aukeava, hoikka, litteä, 15–25 mm pitkä, yleensä peränsä suuntainen karvaton litu, ne ovat äkillisesti avautuvia, kärjessä pieni, usein epäselvä, enintään 0,5 mm pitkä ota. Jotka ovat kukkia alemmaksi ulottuvia. Lituperä ¼-⅓ lidun pituudesta, pystyhkö. Siemenet vaaleanruskeita, soikeahkoja tai soikeankulmikkaita, 0,9–1,3 mm pitkiä, 6–0,9 mm leveitä, litteähköjä.

Levinneisyys 
Mäkilitukkaa tavataan Länsi- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Se on levinnyt paikoin myös Pohjois-Amerikkaan. Liikenteen myötä laji on levinnyt myös Etelä-Amerikkaan ja Meksikoon. Suomessa se on yleinen Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa, harvinaistuu nopeasti kohti itää ja pohjoista.

Elinympäristö 
Mäkilitukan kasvupaikkoja ovat kuivat rinteet, katajakedot, laidunmetsiköt, joutomaat, louhikot ja kalliot, joskus sitä on rikkaruohona puutarhoissa tai nurmikoilla, ja usein kasvihuoneissa.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Luontoportti: Mäkilitukka (Cardamine hirsuta)
Laji.fi: Mäkilitukka (Cardamine hirsuta)
ITIS: (Cardamine hirsuta)
Flora of China: (Cardamine hirsuta) 
Flora of North America: (Cardamine hirsuta) 
Funet.fi Cardamine L.

Litukat
Tuovinen

Tuovinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Arto Tuovinen (1933–1968), toimittaja, kääntäjä ja kirjailija
 Erkki Tuovinen (1927–2014), silmälääkäri ja professori
 Harri Tuovinen (s. 1978), muusikko, pianonvirittäjä ja opettaja
 Jane Tuovinen (1937–2012), tietokirjailija
 Jouko Tuovinen (1941–2020), poliitikko, kansanedustaja (SDP) ja työläistarkastaja
 Jukka Tuovinen (s. 1965), lentopallovalmentaja
 Jyrki Tuovinen, muusikko, tuottaja, miksaaja ja äänittäjä
 Liisa Tuovinen (s. 1938), pappi ja perhetyön kouluttaja
 Matti Tuovinen (1922–2015), ulkoministeriön virkamies
 Matti Tuovinen (s. 1939), nuortenkirjailija
 Mika Tuovinen (s. 1972), pesäpalloilija
 Mirka Tuovinen (s. 1987), tietokirjailija, terveys- ja ruoka-alan vaikuttaja
 Olli Tuovinen (s. 1944), amerikansuomalainen biologian professori
 Paavo Tuovinen, Paavo Tuominen (1769–1827), kansanrunoilija
 Paula Tuovinen (s. 1961), Teatterikorkeakoulun rehtori
 Pauli Tuovinen (1903–1965), lääkäri, professorin arvonimi
 Pirkko Tuovinen (1935–2002), nuortenkirjailija
 Varpu Tuovinen (1936–2020), kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä.
Helsingin Tarmo

Helsingin Tarmo on vuonna 1931 perustettu helsinkiläinen urheiluseura. Seuran alkuperäisen lajivalikoiman muodostivat jalkapallo, voimistelu, nyrkkeily, paini, pesäpallo ja yleisurheilu. Nykyisin lajeina ovat judo, nyrkkeily, paini, painonnosto, voimanosto ja yleisurheilu. Erityisen tunnettu Tarmo on judossa, painissa ja nyrkkeilyssä. Tunnettuja seuran riveissä urheilleita ja vaikuttaneita ovat Jorma Limmonen, Juha Salonen, Ilpo Seppälä ja Sasu Kaasinen.
1960-luvulla seura lentopalloili menestyksellä SM-sarjassa. Tunnettu Tarmon urheilujaostoista on myös judojaosto Chikara.

Seura urheilupolitiikan pyörteissä
Helsingin Tarmo synty liittyi 1920-luvun lopun TUL:n tiukkoihin sisäisiin kiistoihin liittyen. Niissä olivat vastakkain sosiaalidemokraattien ja kommunistien kannattajat. Helsingin Jyryn siirtyessä kommunistien hallitsemaksi sosiaalidemokraattiset työläisurheilun kannattajat perustivat uuden seuran eli Helsingin Tarmon vuonna 1931.

Seuraavan kerran seura joutui urheilupoliittisten kiistojen kohteeksi 1950-luvulla. Sen seurauksena Tarmo siirtyi uuden keskusjärjestön Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton (TUK) jäseneksi vuonna 1959. Sen puitteissa Tarmo liittyi SVUL:n alaisten lajiliittojen jäseneksi. Tämä ei olisi ollut mahdollista TUL:n puitteissa.

Kolmen liiton lentopallomestari 

1950-luvulla Tarmon miesten joukkue oli TUL:n parhaita lentopallojoukkueita saavuttaen liiton mestaruuskilpailuissa hopeaa 1953, pronssia 1955 ja viimein liiton mestaruuden 1956. Tultuaan urheilupoliittisista syistä erotetuksi Työväen Urheiluliitosta 8.11.1956 seuran jaostot liittyivät SVUL:n lajiliittoihin, muun muassa Koripallo- ja Lentopalloliittoon, jonka sisähallissa talvisarjana pelatun lentopallomestaruuden Tarmo voitti heti kaudella 1957 ja uudelleen 1959. Kun Suomen Lentopalloliitto perustettiin 1959 järjesti se seuraavasta kaudesta alkaen myös liiton mestaruuskilpailut. Tarmo voitti Lentopalloliiton mestaruuden kausilla 1960 ja 1961. Suomen mestaruutta ei Tarmo kuitenkaan onnistunut saavuttamaan, hopealla SM-sarjassa se oli 1957, 1958 ja 1959 sekä pronssilla 1960. Tarmo pelasi yhtäjaksoisesti SM-sarjassa kauteen 1967–1968 saakka, jolloin edessä oli putoaminen. Tämän jälkeen Tarmo ei ole SM-sarjatasolle palannut.

Menestyneitä tarmolaisia
Helsingin Tarmo urheilijat ovat olleet hyvin edustettuina olympialaisissa. Vuoden 1960 olympialaisissa nyrkkeilijä Jorma Limmonen otti pronssia. 1980-luvun olympialaisissa olivat useita tarmolaisia olympiaedustajia. Painonnostaja Viktor Sirkiä ja judoka Jaakko Saari olivat mukana vuoden 1980 olympialaisissa sekä judoka Juha Salonen ja nyrkkeilijä Hannu Vuorinen vuoden 1984 olympialaisissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Entiset suomalaiset lentopalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1931 perustetut urheiluseurat
Sébastien Chardonnet

Sébastien Chardonnet (s. 17. lokakuuta 1988) on ranskalainen ralliautoilija. Hän aloitti uransa kartingissa 11-vuotiaana. Hän kilpaili myös Formula Renault-sarjoissa ennen kuin hän vaihtoi ralliin vuonna 2009. Vuonna 2012 Chardonnet debytoi WRC-sarjassa Monacon rallissa Renault Cliolla. Portugalin rallista eteenpäin hän kilpaili Citroenilla. Chardonnet saavutti ensimmäiset WRC-pisteensä Ranskan rallissa sijoittumalla kymmenenneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Chardonnet at eWRC-results.com
 World Rally Archive

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Kalervo Siikala

Jorma Veli Kalervo Siikala (23. marraskuuta 1932 Kemi – 10. lokakuuta 2009 Lohja) oli suomalainen keskustapoliitikko ja opetusministeriön kansainvälisten asioiden ylijohtaja.

Siikala pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1956. Hän aloitti uransa Suomen Unesco-toimikunnan pääsihteerinä 1957, tuli opetusministeriön kansainvälisten asiain osaston päälliköksi 1966 ja oli eläkkeelle jäädessään 1997 opetusministeriön kansainvälisten asioiden ylijohtaja. Siikala sai pääkonsulin arvonimen 1990.

Siikala oli taiteen keskustoimikunnan, valtion kirjallisuustoimikunnan ja Hanasaaren kulttuurikeskuksen johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös Lontoon ja Pariisin Suomi-instituuttien, Suomi–Neuvostoliitto-Seuran sekä Paasikivi-seuran johtokunnan jäsen.

Siikala oli Keskustapuolueen puoluevaltuuskunnan jäsen ja puolueen Helsingin piirin puheenjohtaja. Hän oli 1960-luvun alussa pääministerin sihteerinä V. J. Sukselaisen hallituksessa.

Teoksia 
 Tasavallan presidentin asema ja tehtävät. Maaseudun nuorten liitto, Helsinki 1955
 Kansallinen realismi: Suomen ongelmasta suurpolitiikan puristuksessa. Gummerus 1960
 Pelon ja toivon vuodet: Kansainvälisen politiikan kysymyksiä ja suuntamerkkejä. Gummerus 1962
 Maailmanpolitiikan kasvot. Kirjoittaneet Pentti Huovinen ja Kalervo Siikala. Weilin + Göös, Helsinki 1963
 Maailmanparantajan matkakirja: Näkökohtia ja kommentteja nykyisten aikojen menosta. Kirjayhtymä, Helsinki 1966
 Maalaisliiton perilliset. Kirjayhtymä, Helsinki 1972
 Suomen kansainväliset kulttuurisuhteet. Kirjayhtymä, Helsinki 1976
 Suomi Kekkosen jälkeen: Tulevaisuuden odotuksia, pelkoja ja toiveita. Kirjoittaneet Kalervo Siikala ja Keijo Immonen. Kirjayhtymä, Helsinki 1978
 Heijastuksia Suomesta: Tilaa, aikaa, esineitä. Kirjayhtymä, Helsinki 1981
 Kanssakäymisen muodot: Suomen kansainvälisten suhteiden muotoja ja rakenteita. Valtion koulutuskeskuksen julkaisusarja A 4. Helsinki 1985
 Lotta Svärd ja Alli Paasikivi. Kirjoittaneet Iiris Arajoki-Siikala ja Kalervo Siikala. Gummerus 2002
 Tulinummi Valkeaviita: Muistikirjojen lehtiä. Gummerus 2002

Suomennoksia 
 Sundström, Erland (toim.): Unesco yli kaikkien rajojen. Tammi 1963

Lähteet 
 Yhteiskunnallisia vaikuttajia: Kalervo Siikala. Kemin lyseon lukio.
 
 

Suomen Keskustan poliitikot
Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Lantto

Lantto on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Ivar Lantto (1862–1938), poliitikko
 Pirkko Lantto (1926–2008), taidemaalari
 Reijo Lantto (s. 1949), yritysjohtaja
 Vilho Lantto (s. 1941), sähkötekniikan professori emeritus
 Viljo Lantto (1906–1985), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Christian von Steven

Christian von Steven (; 30. tammikuuta 1781 Hamina – 30. huhtikuuta 1863 Simferopol) oli suomalaissyntyinen kasvitieteilijä ja entomologi, joka teki elämäntyönsä Etelä-Venäjällä ja Krimillä. 

Steven syntyi tuolloin Venäjän Viipurin kuvernementtiin kuuluneessa Haminassa. Hänen vanhempansa olivat Haminan tullitirehtööri, kollegineuvos Christian Daniel Stewen ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Wulffert. Steven aloitti opiskelun Turun Akatemiassa ja jatkoi Pietarissa ja Jenassa. Vuonna 1799 hän valmistui Pietarissa lääkäriksi. Hän osallistui luonnontieteellisiin tutkimusretkiin Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa ja sai sen jälkeen tehtäväkseen perustaa Nikitan kasvitieteellisen puutarhan Krimille Jaltan läheisyyteen. Hän toimi tämän merkittävän puutarhan johtajana 1812–1827. Vuosina 1826–1841 hän toimi Venäjän silkintuotannon ylitarkastajana, vuosina 1841–1851 Etelä-Venäjän koko maatalouden ylitarkastajana ja jäi sitten eläkkeelle. Venäläisen aatelisarvon Steven sai vuonna 1817. Hänet vihittiin vuonna 1840 Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi.

Steven kirjoitti kasveista, hyönteisistä ja silkintuotannosta kaikkiaan 72 artikkelia ja kirjaa, joista merkittävin lienee 1856–1857 julkaistu 400-sivuinen Krimin luonnonvaraisten kasvien kasvio Verzeichnis der auf der taurischen Halbinsel wildwachsenden Pflanzen. Hän kuvasi myös kymmeniä uusia kasvilajeja sekä keräsi suuren herbaarion, jonka hän lahjoitti Helsingin yliopistolle vuonna 1860. Tämä 60 000 – 120 000 kasvinäytettä käsittävä kokoelma muodostaa Helsingin kasvimuseon kansainvälisen putkilokasvikokoelman perustan ja on yhä sen arvokkain osa.

Stevenin mukaan on nimetty lukuisia kasvilajeja sekä kaksi sukua, ristikukkaisiin kuuluva Stevenia ja kämmekkäsuku Steveniella.

Stevenin veli oli kenraaliluutnantti Alexander Stewen-Steinheil ja velipuoli Viipurin läänin kuvernööri Fredrik Stewen. Stevenin poika Aleksandr Steven oli Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen ja vaikuttaja Krimillä.

Teoksia 
 Monographia Pedicularis, 1822
 Verzeichnis der auf der taurischen Halbinsel wildwachsenden Pflanzen, 1856–1857

Lähteet

Aiheesta muualla

 Alexander von Nordmann (1865)  Christian Steven, der Nestor der Botaniker. Bulletin de la Société impériale des naturalistes de Moscou B. XXXVIII, 1-2, S. 100-.

Suomalaiset kasvitieteilijät
Venäläiset kasvitieteilijät
Entomologit
Vuonna 1781 syntyneet
Vuonna 1863 kuolleet
Every Time I Die

Every Time I Die oli Buffalosta New Yorkista kotoisin oleva yhdysvaltalainen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998. Yhtye ilmoitti tammikuussa 2022 lopettavansa toimintansa.

Jäsenet
Nykyiset
 Keith Buckley – laulu (1998–)
 Jordan Buckley – kitara (1998–)
 Andy Williams – kitara (1998–)
 Stephen Micciche – basso (2001–2005, 2011–)
 Ryan Leger – drums, lyömäsoittimet (2009–)

Edelliset
 Mike "Ratboy" Novak – rummut, lyömäsoittimet (1998–2009)
 John McCarthy – basso (1998–1999)
 Aaron Ratajczak – basso (1999–2001)
 Chris Byrnes – basso (2006)
 Kevin Falk – basso (2005–2006)
 Josh Newton – basso (2007–2011)

Diskografia

Studioalbumit
2001: Last Night in Town 
2003: Hot Damn!
2005: Gutter Phenomenon 
2007: The Big Dirty 
2009: New Junk Aesthetic  
2012: Ex Lives 
2014: From Parts Unknown
2016: Low Teens
2021: Radical

EP:t
1999: Demo Tape
2000: Burial Plot Bidding War 
2015: Salem

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen verkkosivusto
 Tuotanto ruodinnassa: Every Time I Die KaaosZine.

Yhdysvaltalaiset hardcore punk -yhtyeet
Hassan Sheikh Mohamud

Hassan Sheikh Mohamud (, ; s. 29. marraskuuta 1955) on somalialainen poliitikko ja maan entinen presidentti. Mohamud päihitti vuoden 2012 presidentinvaalin toisella kierroksella entisen presidentin Sharif Ahmedin. Mohamud on työskennellyt useissa kansallisissa ja kansainvälisissä organisaatioissa, jotka edistävät rauhaa ja kehitystä.

Mohamud syntyi vuonna 1955 keskiluokkaiseen perheeseen Hiiraanin alueella. Hän opiskeli Somalian kansallisesta yliopistosta, mistä hän valmistui 1981, ja suoritti jatko-opintoja Intian Bhopalin yliopistossa.

Mohamud työskenteli valmistumisensa jälkeen opetusministeriössä ja valvoi YK:n rahoittamaa opettajienkoulutus ohjelmaa. Unicefille Mohamud alkoi työskennellä Somalian keskushallinnon romahduttua vuonna 1991. Hän matkusti virkamiehenä Somalian etelä- ja keskiosissa, missä maan koulutusjärjestelmä mureni. Mohamud oli 1990-luvulal mukana monissa kansalaisjärjestöissä, ja hänet tunnettiin hyvänä klaanien välisten riitojen selvittelijänä. Hän oli esimerkiksi vuonna 1997 neuvotteluissa, joissa saatiin poistettua Mogadishun kahteen klaanialueeseen jakanut ”vihreä linja”, joka vaikeutti kansalaisten elämää.

Mohamud liitty politiikkaan 2011, kun hän perusti Rauhan ja kehityksen puolueen. Hänet valittiin maan presidentiksi 2012, ja hän johti ensimmäistä kansainvälisesti tunnstettua hallintoa sitten Siad Barren hallinnon 1991. Mohamud palautti Somalian diplomaattiset suhteet ja vakautti välit moniin afrikkalaisiin ja länsimaisiin valtioihin. Häntä kuitenkin myös kritisoitiin epäonnistumisesta korruption kitkemisessä. Mohamud oli presidenttinä vuoteen 2017, jolloin hän hävisi vaalit Mohamed Abdullahi Mohamedille.

Mohamud oli ehdokkaana  15. toukokuuta 2022 Somalian presidentinvaaleissa, jotka hän myös voitti. Mohamud oli edelliset kaksi vuotta ollut Mogadishussa kampanjoimassa vaalien pitämisen puolesta. Hän kuului myös ryhmittymään, joka vastusti Mohamedin yritystä pidentää valtakauttansa kahdella vuodella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Somalian presidentit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Rotko (täsmennyssivu)

Rotko voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:

rotko, syvä maapinnan halkeama
ROTKO, Lapin ammattikorkeakoulun opiskelijakunta
Rotko, Åke Lindmanin nuortenelokuva vuodelta 1970

Sukunimi
 Heikki Rotko (s. 1961), MTV:n entinen toimitusjohtaja
 Jorma Rotko (s. 1946), toimittaja ja kirjailija
 Raili Hildén, ent. Rotko (s. 1944), heinolalainen poliitikko 
 Tuula Rotko (s. 1944), kirjailija

Katso myös
Iivari Rötkö (1893–1957), kestävyysjuoksija
Jalmari Rötkö (1892–1938), TPSL:n kansanedustaja
Mark Rothko (1903–1970), yhdysvaltalainen taidemaalari
Loire-Nieuport LN.401

Loire-Nieuport LN.401 on ranskalainen Ranskan laivaston käyttämä toisen maailmansodan aikainen syöksypommittaja. 

Prototyypin ensilento tapahtui kesällä 1938 (LN.40). LN.401 oli ensimmäinen tuotantomalli, ja sitä valmistettiin 23 kappaletta. Tilaus käsitti 42 konetta, mutta koko tuotantosarjaa ei ehditty saamaan valmiiksi. Tuotanto aloitettiin vuoden 1939 puolivälin tietämillä. Versio LN.411 oli muuten kuten edellinen, paitsi siitä oli poistettu tukialusvarusteet. Näin ollen siitä tehtiin lentotukikohdista operoitava malli. Vain muutama yksilö ehti valmistua ennen Toisen maailmansodan  syttymistä.

Konetyyppi oli edistyksellinen, sillä siinä oli pisaran muotoinen, niin kutsuttu kuplakuomu sekä ”lokinsiivet”. Laskeutumistelineet olivat täysin sisäänvedettävät kannuspyörää myöten. Konetyyppi käytti Hispano-Suizan V-moottorimallia Xcrs. Sen teho oli 690 hevosvoimaa (514 kW). Aseistus käsitti yhden 20 mm konetykin moottorisuojukseen sijoitettuna sekä kaksi 7,5 millimetrin konekivääriä siivissä. Ulkopuolisissa pommiripustimissa saatettiin kuljettaa enintään 225 kilogrammaa pommeja. Lentokone kykeni saavuttamaan 9 500 metrin lakikorkeuden ja 380 km/h huippunopeuden. Lentomatka oli 1 200 kilometriä.

Lähteet
Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=745
http://www.aviastar.org/air/france/loire_ln-40.php
http://www.avionslegendaires.net/loire-nieurport-ln-401-411.php 
http://www.airwar.ru/enc/bww2/ln411.html 

Ranskalaiset pommikoneet
1930-luvun pommikoneet
Hr. Ms. De Ruyter (F806)

Hr. Ms. De Ruyter (runkonumero F806) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Tromp-luokan ohjusfregatti.

Valmistus 

Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 22. joulukuuta 1971. Se laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1974 ja valmistui 3. kesäkuuta 1976.

Palvelus 
Alus poistettiin palveluksesta 2001.

Lähteet

Viitteet 

Tromp-luokan fregatit
Museolaivat
Kirjoituksia sodasta ja rauhasta

Kirjoituksia sodasta ja rauhasta on kokoelma Jean-Jacques Rousseaun kirjoituksia. Summan vuonna 2010 julkaiseman teoksen kirjoitukset on suomentanut ja selityksin varustanut Alex Aissaoui. Teokseen sisältyvät muun muassa lyhyet kirjoitukset Sotatila syntyy yhteiskuntatilasta ja Katkelmia sodan luonteesta luonnontilassa ja yhteiskuntatilassa.

Aiheesta muualla 
 Pekka Wahlstedt: Luontoparatiisi on iäksi menetetty. Kansan uutiset 18.9.2011.

Lähteet 

Kirjat yhteiskunnasta
Vuoden 2010 kirjat
Jerusalem (virsi)

”Jerusalem” on englantilainen isänmaallinen hymni, jonka sanat pohjautuvat William Blaken kirjoittamaan runoon ”And did those feet in ancient time”. Runo sisältyi Blaken teoksen Milton (aloitettu 1804) johdantosanoihin. Musiikin sävelsi Sir Hubert Parry vuonna 1916. Virren ja runon sanat pohdiskelevat mahdollisuutta, että Jeesus olisi nuoruudessaan käynyt Englannin Glastonburyssa tinakauppiaana työskennelleen setänsä Joosef Arimatialaisen seurassa. Ajatus on peräisin tunnetusta legendasta. Viimeisessä säkeistössä kehotetaan tämän innoittamana rakentamaan uusi Jerusalem Englantiin.

Blaken runo oli pitkään melko vähän tunnettu, kunnes ensimmäisen maailmansodan aikana runoilija Robert Bridges julkaisi sen uudelleen kansakunnan hengen nostattamiseksi ja pyysi Parrya säveltämään siihen musiikin. Säveltäjä Edward Elgar teki Parryn melodiasta orkesterisovituksen vuonna 1922. Suosittua kappaletta on myöhemmin useasti ehdotettu Englannin kansallishymniksi, sillä ”God Save the Queen” on koko Yhdistyneen kuningaskunnan kansallislaulu, eikä Englannilla siten ole virallista kansallislaulua. Muun muassa Englannin rugby- ja krikettimaajoukkueet ovat käyttäneet sitä epävirallisena kansallishymninä.

Samoin kuin Gustav Holstin sävellykseen pohjaavan ensimmäisen maailmansodan aikaisen kappaleen ”I Vow to Thee, My Country”, on myös ”Jerusalemin” laulaminen kirkoissa saanut osakseen kritiikkiä kirkon palveluksessa olijoilta kappaleen väitetyn sopimattoman sanoituksen vuoksi.

Lähteet 

Isänmaalliset laulut
Virret
Runot
Brittiläiset musiikkikappaleet
Vala (täsmennyssivu)

Vala tai Wala voi viitata johonkin seuraavista:

 vala, juhlallinen lupaus
 Vala, suomalainen sotilaslaulu ("Kuullos pyhä vala")
 vala pohjoismaiden mytologian ennustajatar
 131 Vala, päävyöhykkeen asteroidi
 vala, monikossa valar, henkiolentoja Tolkienin fantasiamaailmassa
 VaLa, Vastuullinen Lahjoittaminen, yleishyödyllisten yhdistysten ja säätiöiden yhteistyöverkosto
 Vala, ohjelmointikieli
 Wala Heilmittel, saksalainen luonnonlääkkeitä ja -kosmetiikkaa valmistava yritys

Henkilöitä 
 Erkki Vala (1902–1991), suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Heikki Wala (1948–2021), suomalainen koripalloilija ja valmentaja
 Kaisa Vala (s. 1983), suomalainen muusikko
 Katri Vala, oik. Karin Alice Heikel (1901–1944), suomalainen runoilija
 Klaus Vala (1930–2000), suomalainen matematiikan professori
 Sidhu Moose Wala, oik. Shubhdeep Singh Sidhu (1993-2022), intialainen laulaja, rap-artisti, lauluntekijä ja näyttelijä
 Vajubhai Vala (s. 1937), intialainen poliitikko ja Karnatakan kuvernööri
 Vera Vala (s. 1976), suomalainen kirjailija. 

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Vale

Vale voi viitata johonkin seuraavista:

 vale eli valhe, vilpillinen epätosi väite
 Vale, brasilialainen monikansallinen kaivosyhtiö
 Vale Canada, brasilialaisen Vale-konsernin kanadalainen tytäryhtiö, kaivos- ja metalliyritys
 KNM Vale, Norjan laivaston aluksia
 Vale-luokka, Norjan laivaston tykkiveneluokka
 HMS Vale (P155), Ruotsin laivaston partioalus, käytössä 1979–1995
 Vale, Black Veil Bridesin albumi vuodelta 2018.

Paikkoja
 Vale, pikkukaupunki Samtskhe-Džavakhetin maakunnassa, Georgiassa, 
 Bolintin-Vale, kaupunki Guirgiunin piirikunnassa Romaniassa,
 Mona Vale, lähiö Sydneyssä, Australiassa,
 Vale de Cambra, kunta Aveiron piirissä Portugalissa tai
 Vale of Glamorgan, hallintoalue Etelä-Walesissa.

Henkilöitä
 Bruno Vale (s. 1983), portugalilainen jalkapallomaalivahti
 Eric Vale (s. 1974), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja käsikirjoittaja
Hilppa Kinos

Hilppa Aino Ilona Kinos (3. marraskuuta 1916 Tampere – 2. joulukuuta 1994 Tampere) oli suomalainen filosofi, psykoterapeutti ja kirjailija.

Hilppa Kinoksen isä oli kelloseppä Evert Kinos. Kinos opiskeli vuodesta 1936 Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taloustiedettä, sosiologiaa ja englantilaista filologiaa. Hän osallistui 1939 myös professori Eino Kailan filosofianluennoille. Kinos palasi Tampereelle syksyllä 1939. Hän tutustui siellä filosofian kirjastokerhossa kirjastonhoitaja Uuno Saarnioon joka palkkasi hänet kirjastoon töihin. Saarnion muutettua Helsinkiin 1940 myös Kinos siirtyi sinne Helsingin kaupunginkirjaston palvelukseen.

Kinos valmistui filosofian kandidaatiksi 1942 ja Filosofian maisterin arvon hän sai 27.2.1943. Myöhemmin hän erikoistui psykoterapeutiksi Tukholmassa. Kinos työskenteli Helsingin kaupunginkirjastossa vuoteen 1946 saakka ja sen jälkeen hän oli työssä Tukholman kaupunginkirjastossa 1948–1958 sekä Söderbyn sairaalassa 1950–1952. Kinos toimi sittemmin psykologina Väestöliiton Tampereen neuvolassa.

Kinos sai 1953 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon romaanistaan Sivuhenkilö.


Teoksia 
 Leena ja Sirkkunen: Kuvakirja. Piirt. Eija Seppänen. Kuvataide, Helsinki 1940. 2. painos 1942, 3. painos 1943. (Ilmestyi ruotsiksi nimellä Lisa och Grönsiskan. Bildkonst, Helsingfors 1940, 2. uppl. 1942, 3. uppl. 1943.)
 Filosofia yleistieteenä. Gummerus 1949, 2. painos 1951.
 Sivuhenkilö. WSOY 1953.
 Persoonallisuuden synteesi: Pullopostia räjähtävältä planeetalta. RPP:n julkaisuja 1. Rakenteeltaan poikkeavat perheet ry, Tampere 1968, 2. laaj. painos 1969.
 Elämä – luova seikkailu. Toim. Hilppa Kinos ja Sakari Silpiö. Perhetutkimusseuran julkaisuja 3. Tampere 1972.
 Autetaan ihmistä. Gummerus 1973.
 Lapsi ja laulu. Kirj. Hilppa Kinos ja Ahti Sonninen, piirrokset Liisa-Kaarina Karvonen. Otava 1973.

Suomennoksia 
 Wright, Georg Henrik von: Looginen empirismi: Eräs nykyisen filosofian pääsuunta. Otava 1945. Suomennos mukana myös teoksessa Logiikka ja humanismi. Otava 1998.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Koskinen, Ismo: Raili Kaupin kirjoitukset I. University of Tampere, 2008. (Google-kirjat.)
 Lehtinen, Kalle: Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon voittajat 1944–1960. (Koskesta voimaa -sivusto.)

Viitteet

Suomalaiset filosofit
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
E. M. Staf

Emil Martinus (Martti) Staf (5. toukokuuta 1906 Tampere – 2. kesäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen lehtivalokuvaaja, joka kuvasi erityisesti Tamperetta ja tamperelaisia. Hän käytti taiteilijanimeä E. M. Staf.

Staf aloitti lehtikuvaamisen toimiessaan tamperelaisen Aamulehden autonkuljettajana 1925–1927 ja hän oli Aamulehden valokuvaajana vuoteen 1931 saakka. Hän opiskeli sitten valokuvausta harjoittelijana helsinkiläisessä Aarne Pietinen Oy:n valokuvaamossa 1931–1932 ja palattuaan Tampereelle perusti vaimonsa Olga Stafin kanssa Valokuvausliike E.M. Stafin. Staf kuvasi useille eri lehdille puoluekannasta riippumatta ja suoritti myös teollisuuskuvausta ja teatterikuvausta.  Staf oli mukana perustamassa Tampereen Kameraseuraa ja Tampere-Seuraa 1930-luvulla sekä sotien jälkeen Lehtikuvaajat ry:tä. Hän lopetti ammattimaisen valokuvaamisen jäätyään eläkkeelle 1976.

Kuvateoksia 
 25 vuotta Epilässä: Oy. Epilän nahkatehdas ab. Etsaukset J. Raunio. Valokuvannut V. O. Kanninen, E. M. Staf, V. Smolnikoff. Epilän nahkatehdas, Tampere 1952.
 Tampereen kasvot: Kuvateos sinisten järvien kaupungista. Kuvaus E. M. Staf. Tampere-seuran julkaisuja 26. Tampere 1963.
 Staf: E. M. Stafin näyttely Hämeen museossa 17.11.1995–10.3.1996. Toimittanut Marjo-Riitta Saloniemi. Tampereen museoiden julkaisuja 36. Tampereen museot – Tampereen kaupungin kulttuuritoimisto, Tampere 1995.

Lähteet 
 Kuka kuvasi? Suomalaiset valokuvaajat 1842–1950.  Suomen valokuvataiteen museo.

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Vanhempainvapaa

Vanhempainvapaa on vanhemmalle vauvan hoidosta johtuvasta töissä poissaolosta maksettava korvaus. Työntekijä voi saada vanhempainvapaata palkallisena tai palkattomana: ehdot määräytyvät eri ammattialoilla voimassa olevien työehtosopimusten mukaan. Vanhempainvapaan ajalta voi myös saada rahallista tukea Kansaneläkelaitokselta.

Suomi
Vanhempainvapaa uudistui Suomessa elokuun alussa 2022. Siitä tuli sukupuolineutraali ja tukien uusiksi nimiksi tulivat erityisraskausraha, raskausraha ja vanhempainraha, kun taas äitiysraha ja isyysraha jäivät nimityksinä historiaan.

Aiemmin vanhempainvapaa oli Suomessa 158 arkipäivää kestävä vapaa, jonka aikana kotiin jäävälle vanhemmalle maksettiin tulosidonnaista vanhempainrahaa. Ennen vanhempainvapaata on 105 arkipäivää kestävä äitiysvapaa. Vanhemmat saavat itse päättää, kumpi heistä jää vanhempainvapaalle. Isyysvapaa kestää 1-54 arkipäivää, joista 1-18 arkipäivää voi pitää samaan aikaan äitiysvapaan kanssa ja loput vanhempainvapaan päätyttyä. Vanhempainvapaan jälkeen on myös mahdollista jäädä hoitovapaalle, kunnes lapsi täyttää kolme vuotta. Hoitovapaan aikana on mahdollista saada kotihoidontukea, jota maksetaan perheelle, jossa lapset hoidetaan kotona. Työntekijä saa pitää nämä kaikki vapaat menettämättä työpaikkaansa.

Katso myös 
 Kansaneläkelaitos (KELA)

Lähteet 

Lastenhoito
Sosiaaliturva
Perhepolitiikka
Luettelo animaatiosarjan Lego Ninjago jaksoista

Tämä on luettelo animaatiosarja Lego Ninjagon jaksoista.

Pilottijaksot

Minielokuvat
Julkaistiin ainoastaan Ninjagon nettisivuilla, eikä niitä jälkiäänitetty suomeksi. Niiden tapahtumat sijoittuvat pilottijaksojen sekä 1. kauden väliin.

Ensimmäinen tuotantokausi: Käärmeiden nousu 
Kukin kauden jaksoista on esitetty Suomessa kahteen osaan jaettuna. Kunkin jakson molemmat osat on näytetty samana päivinä.

Toinen tuotantokausi: Vihreän Ninjan perintö 
2. kauden jaksot on julkaistu suomenkielisinä alkuvuodesta 2013 kolmella eri DVD:llä ja vuoden 2014 alussa ne julkaistiin kaksiosaisina myös Ruutu-sivustolla.

Kolmas tuotantokausi: ReBOOTED

Neljäs tuotantokausi: Elementaaliturnaus

Viides tuotantokausi: Riivaaja

Kuudes tuotantokausi: Skybound 
Kuudes tuotantokausi esitettiin Suomessa Nelonen Nappula-kanavalla elokuussa 2016. Kausi julkaistiin DVD:llä 7. lokakuuta 2016.

Televisiospesiaali: Pyhäinpäivä

Seitsemäs tuotantokausi: Hands of Time 
Seitsemännen tuotantokauden viisi ensimmäistä jaksoa ilmestyivät Ruutu+-palveluun 29. joulukuuta 2016.

Kahdeksas kausi: Garmadonin pojat 
8. kausi julkaistiin HBO Nordic -palvelussa 11. toukokuuta 2018. Nelosella kausi esitettiin 12. tammikuuta 2019 alkaen.

Yhdeksäs kausi: Metsästetty 
9. kausi julkaistiin HBO Nordic -palvelussa 30.11.2018. Nelosella se esitettiin 22.2.2019 alkaen.

Kymmenes kausi: Onien marssi 
10. kausi julkaistiin HBO Nordic -palvelussa 12. huhtikuuta 2019 Nelosen esittäessä sen 30.4.2019 alkaen.

Ensimmäinen/yhdestoista kausi: Kielletyn Spinjitzun salaisuudet
Useissa yhteyksissä 11. kaudeksi nimitetty kausi aloitti uuden, Masters of Spinjitzu -lisänimeä markkinoidun sarjan, jonka jaksot olivat puolet aiempaa lyhyempiä. Kausi julkaistiin lähes ympäri maailman kahdessa osassa. Suomessa ensimmäinen puolisko julkaistiin Ruutu+-palvelussa 18.10.2019 ja toinen 6.12.2019.

Toinen/Kahdestoista kausi: Yli impperiumi
Uuden sarjan toisen kauden ensimmäinen puolisko, Prime Empire, julkaistiin Suomessa Ruutu+-palvelussa 12. kesäkuuta 2020.

Kolmas/Kolmastoista kausi: Vuoren mestari
Uuden sarjan kolmas kausi julkaistiin Suomessa Ruutu+-palvelussa 14. syyskuuta 2020.

Island/Saari
Nämä jaksot kuuluvat minisarjaan The Island, joka on uuden sarjan kolmannen kauden esi-osa. Jaksot julkaistiin Ruutu-palvelussa 22.7.2021.

Neljäs/Neljästoista kausi: Seabound
Uuden sarjan neljäs kausi alkoi Ruutu+-palvelussa 22.7.2021. Jaksoja alettiin esittää televisiossa kolmen viikon jälkeen Ruutu+-julkaisusta.

Viides/Viidestoista kausi: Crystalized
Uuden sarjan viides kausi alkoi Ruutu+-palvelussa 1.7.2022.

Lego Ninjago
Hangon Musiikkijuhlat

Hangon Musiikkijuhlat on heinäkuun puolivälissä Hangossa järjestettävä kaupunkifestivaali, jonka tavoitteita ovat Hangon kulttuurielämän ja kaupunkikuvan elävöittäminen, klassisen musiikin kuluttamisen kynnyksen madaltaminen sekä lasten ja nuorten musiikkikasvatuksen vaaliminen. Toistaiseksi viimeinen Hangon Musiikkijuhlat järjestettiin vuonna 2017.

Musiikkijuhlien konserttisarjaan kuuluu kansainvälisen tason klassisen musiikin konsertteja ja vähintään yksi jazzkonsertti. Ilmaistapahtumien sarja Fringe tuo musiikin ulos konserttisaleista kesäkaupungin parhaille paikoille. Musiikkijuhlien yhteydessä järjestetään lapsille ja nuorille suunnattu Hangon musiikkileiri. Hangon musiikkileirillä instrumenttiopetusta annetaan viulussa, pianossa, sellossa, kitarassa, huilussa ja laulussa. 

Hangon Musiikkijuhlilla ovat esiintyneet muun muassa jousikvartetti Meta4, kapellimestarit Leif Segerstam ja Yukihiro Notsu, pianistit Antti Siirala, Arnon Erez, Kirill Kozlovski ja Ilmo Ranta, viulistit Hagai Shaham ja Petteri Iivonen, mezzosopraano Monica Groop, kanteletaiteilija Eva Alkula, alttoviulisti Lilli Maijala, huilisti Sami Junnonen, klarinetisti Olli Leppäniemi, sellistit Tomas Nuñes-Garcés ja Silver Ainomäe, kototaiteilija Tomoya Nakai, harpisti Lily-Marlene Puusepp, saksofonisti Jussi Kannaste, Novjaro Quintet, Verneri Pohjola Quartet, Kadri Voorand Group, Kuukumina, Johanna Juhola, Johanna Iivanainen, viulisti Emmanuel Tjeknavorian ja mezzosopraano Virpi Räisänen.

Hangon Musiikkijuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2009 Hangosta kotoisin olevan viulistin Milla Rantalan pitkään kypsyneen idean pohjalta. Hangon Musiikkijuhlien taustaorganisaatio on rekisteröity, voittoa tavoittelematon yhdistys Hangon Musiikkijuhlat ry, Hangö Musikdagar rf. Hangon Musiikkijuhlat kuuluu Finland Festivals -ketjuun.

Lähteet 
Hangon Musiikkijuhlat

Hanko
Klassisen musiikin tapahtumat Suomessa
Äetsän voimalaitos

Äetsän voimalaitos on Sastamalassa Kokemäenjoen Meskalankoskessa sijaitseva kahden vesivoimalaitoksen kokonaisuus. Niiden omistaja on UPM-Kymmene Oyj.

Voimalaitoksen pato toimii myös Kokemäenjoen ylittävänä kevyen liikenteen siltana.

Äetsän voimalaitos ympäristöineen kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Vanha voimalaitos 
Äetsän vanhan voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1919. Arkkitehti Sigurd Frosteruksen suunnittelema tiilirakenteinen voimalaitosrakennus valmistui kaksi vuotta myöhemmin.

Voimalaitoksen rakennutti porilaisen Oy W. Rosenlew Ab:n tytäryhtiö Björneborgs Kraft, joka oli hankkinut omistukseensa kolme Keikyässä ja Tyrväällä sijainnutta koskea.

Vanhassa voimalaitoksessa on seitsemän 1920- ja 1930-luvuilla asennettua turbiinia, joista osa on yhä käytössä. 

Voimalaitoksen pato rakennettiin Meskalankoskessa sijainneelle Kaijalan kalliolle. Se on vanhin koko joen ylittävä pato Kokemäenjoessa. Rakentamisen yhteydessä perattiin myös Meskalankosken yläpuolella oleva Äetsänkoski.

Uusi voimalaitos 
Vuonna 1993 aloitettiin padon eteläpuolelle rakentamaan toista jokiuomaa sekä uutta voimalaitosta. Kokonaan kallion sisään louhittu voimalaitos otettiin käyttöön 1996. Uudessa laitoksessa on kaksi turpiinia. 

Voimalaitoksen suunnitteli oululainen Uki Arkkitehdit.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Äetsän voimalaitos Teknillisessä aikakauslehdessä 1.3.1921

Suomen vesivoimalat
Jokivoimalaitokset
Suomen padot
Sastamalan rakennukset ja rakennelmat
Kokemäenjoen sillat
Keikyä
Kokemäenjoki
Suomen tieliikennesillat
Timo Joensuu

Timo Kalevi Joensuu (s. 27. helmikuuta 1959 Nokia) on suomalainen ylilääkäri ja syöpähoitojen tutkija, kliinisen onkologian dosentti ja sairaalatoiminnan kehittäjä. Hän on yksi Docrates Syöpäsairaalan perustajista. Joensuu toimi johtavana ylilääkärinä Docrateella sen perustamisesta maaliskuuhun 2014 asti, jolloin hän siirtyi sairaalan ylilääkäriksi voidakseen keskittyä enemmän tärkeänä pitämäänsä potilastyöhön.

Joensuu valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Tampereen yliopistosta 1985, sai lääkärinoikeudet 1986, työskenteli 1991–1993 Pariisissa Ranskan kansallisessa lääketieteen tutkimusinstituutissa (INSERM, Institut national de la santé et de la recherche médicale), ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi solujen erikoistumisesta 1992 Tampereen yliopistossa. Vuodesta 2005 hän on kliinisen onkologian dosentti Helsingin Yliopistossa. Joensuu erikoistui syöpätauteihin ja sädehoitoon 1993–1998 HYKS:ssa, missä hän toimi erikoislääkärinä 1998–2007. Vuodesta 2007 hän on toiminut Docrates Syöpäsairaalan johtavana ylilääkärinä ja sairaalayhtiön hallituksen jäsenenä.

Joensuu on julkaissut yksin tai työryhmän jäsenenä runsaasti tieteellisiä artikkeleita syöpätaudeista ja niiden hoitomenetelmistä. Hannu Tavion kanssa hän on julkaissut kirjan ”Elämä kantaa” eturauhassyövästä.

Joensuu otti ensimmäisenä Pohjoismaissa käyttöön IMRT:n (intensiteettimuokattu sädehoito). Docrates Syöpäsairaalassa on hänen ylilääkärikaudellaan edelleen kehitetty täsmäsädehoitoja ja tehty kliinistä lääketutkimusta.

Joensuu on toiminut Suomen Eturauhassyöpäyhdistys ry Propon hallituksessa ja kansainvälisten syöpätutkimusjärjestöjen asiantuntijana.

Mediuutiset valitsi Joensuun terveydenhuollon vuoden vaikuttajaksi 2010. Hän sai professorin arvonimen vuonna 2020.

Lähteet 

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Göteborgin satama

Göteborgin satama (, , LOCODE: SE GOT (satama-alueille on omia koodeja)) on Kattegatin merialueen itärannalla Göteborgin kaupungissa sijaitseva Ruotsin suurin ja Bergenin sataman jälkeen tonnimääräisesti Pohjoismaiden toiseksi suurin satama.

Ulompi ja sisempi satama
Satama koostuu ulommasta ja sisemmästä satama-alueesta. Kattegatin itärannan puoleinen merisatama muodostaa sataman ulomman osan; sieltä löytyy esimerkiksi öljyterminaali. Sisemmät satama-alueet sijoittuvat Göteborgin keskustan läpi kulkevan Götajoen varrelle; alue palvelee esimerkiksi matkustajaliikennettä. Osa Göteborgin ulkosatamasta muodostaa vapaasataman, eli sillä on kansallisen tullivyöhykkeen ulkopuolinen vapaa-alue.

Satama-alue siis jakautuu useaan osaan. Näitä ovat muiden muassa Göteborg-Frihamnen (LOCODE: SE GO4), Göteborg-Fiskhamnen (LOCODE: SE GO2), Göteborg-Lundbyhamnen (LOCODE: SE GO3) ja Göteborg-Ringökajen (LOCODE: SE GO5).

Rahdin määrä
 
Konttiliikenteessä satama kuuluu koko Itämeren alueen suurimpiin Pietarin suursataman ja Gdańskin sataman ohella. Rahtitonneina mitattuna sen edellä on Pohjoismaisista satamista Bergenin satama ja Itämeren satamista Primorskin öljysatama, Pietarin suursatama ja 2012 lähtien Ust-Lugan satama.

Göteborgin sataman vuosittainen liikennemäärä:

Huomaa, että edellä luetellut rahtimäärät pohjautuvat useaan eri tilastolähteeseen (2003–2008, 2009, 2010–2013), jotka eivät välttämättä ole täysin vertailukelpoisia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sataman kotisivut   (goteborgshamn.se)
Göteborgin satama on edelläkävijä (Kauppalehti 7.5.2012) (digipaper.fi)
Om hamnen - Volymutveckling per godsslag  (goteborgshamn.se)
 Dags att visa intresse för LNG-terminal i Göteborg  (goteborgshamn.se)
 

Göteborgin liikenne
Ruotsin Itämeren satamat
Göteborg
Nuppusammal

Nuppusammal (Physcomitrella patens) on lehtisammallaji nuotiosammalten heimossa (Funariaceae). Se on yksivuotinen ja yksikotinen paljaan maan sammallaji. Sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat avautumattomia.

Nuppusammalta esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Suomessa laji on harvinainen ja sen levinneisyysalue on eteläinen. Sitä esiintyy Etelä-Hämeen ja Etelä-Pohjanmaan alueella, ja on luokiteltu erittäin uhanalaiskesi. Laji kasvaa Suomessa paljaalla märällä savimaalla lähteisillä tai ajoittain tulvivilla paikoilla.

Lähteet 
 Ulvinen, Tauno, Syrjänen, Kimmo & Anttila, Susanna 2002: Suomen sammalet – levinneisyys, ekologia, uhanalaisuus. ISBN 952-11-1152-6.
 Ulvinen, Tauno & Syrjänen, Kimmo: Suomen sammalten levinneisyys eliömaakunnissa 3

Viitteet 

Aitosammalet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomen äärimmäisen uhanalaiset kasvit
Attention! – Black Sabbath Volume One

Attention! - Black Sabbath Volume 1 on Black Sabbath-yhtyeen kokoelma vuodelta 1970. Sen julkaisi alun perin Fontana Records Saksassa ja myöhemmin vuonna 1975 Britanniassa ja muualla Euroopassa yhtyeen managerin omistama WWA Records. Kokoelma ei kuitenkaan kuulu viralliseen diskografiaan. Albumi on julkaistu vain vinyylinä, CD-painoksia ei ole saatavilla. Ajallisesti kokoelman sisältö pohjautuu yhtyeen kahteen ensimmäiseen studio-albumiin (Black Sabbath (1970) ja Paranoid (1970)).

Kappaleet

A-puoli 

"Paranoid" - 2:45   
"Sleeping Village" - 3:50   
"Warning" - 10:30   
"Evil Woman (Don't Play Your Games with Me)" - 3:20

B-puoli 

"Iron Man" - 5:47   
"The Wizard" - 4:22   
"Behind The Wall Of Sleep" - 3:40   
"N.I.B." - 5:58  

kaikki kappaleet säv. Iommi, Ward, Butler ja Osbourne paitsi A3 säv. Dunbar, Moorshead, Dmochowski ja Hickling jaA4  säv. Wagner, Weigand ja Weigand
joissain painoksissa kappalejaottelu voi olla erilainen (A2 ja A3 sekä B3 ja B4 yhtenä kappaleena)

Muusikot 

Ozzy Osbourne - laulu, huuliharppu
Tony Iommi - kitara
Geezer Butler - basso
Bill Ward - rummut

Julkaisuhistoria 

1970: Fontana, 6438 057, LP, GER
1975: WWA, WWA 100, LP, UK/EU, US
2011: WWA, WWA 100, LP, US, "Collectors limited edition, high quality, coloured vinyl"

Vuoden 1975 kokoelma-albumit
Black Sabbathin kokoelma-albumit
Isohiippasammal

Isohiippasammal (Pulvigera lyellii) on lehtisammallaji hiippasammalten heimossa (Orthotrichaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Skandinaviassa lajia esiintyy eteläosassa hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Suomen alueella isohiippasammal on hyvin harvinainen, se tunnetaan vain Ahvenanmaalta ja on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.

Isohiippasammal kasvaa jalopuumetsissä ja puistoissa lehtipuiden emäksisellä kaarnalla. Suomessa se on elänyt metsäsaarnella. Laji tuottaa itiöpesäkkeitä hyvin harvoin ja leviää itiöiden sijaan kasvullisesti itujyväsistä.

Lähteet 
 Ulvinen, Tauno, Syrjänen, Kimmo & Anttila, Susanna 2002: Suomen sammalet – levinneisyys, ekologia, uhanalaisuus. ISBN 952-11-1152-6.
 Ulvinen, Tauno & Syrjänen, Kimmo: Suomen sammalten levinneisyys eliömaakunnissa 3

Viitteet 

Hiirensammalet (alaluokka)
Lasse Erjamo

Lasse Erjamo (s. 5. elokuuta 1976 Suolahti) on suomalainen muusikko ja laulaja. 

Hänet tunnetaan parhaiten esiintymisestään taiteilijanimellä Arto Muna vuosituhannen vaihteessa yhtyeessä Arto Muna ja Millennium. 

Lisäksi Erjamo on toiminut laulusolistina muun muassa Deadbabes-yhtyeessä. Hän on myös säveltänyt musiikkia eri artisteille, kuten Idols-kilpailussa menestyneelle Wellu Rowaltzille. Tämän lisäksi hän on laulanut Billion Dollar Babies -yhtyeessä, joka on Alice Cooperin tribuuttiyhtye.

Lähteet
Deadbabes-yhtyeen kotisivut

Viitteet 

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Ameraasialaiset

Ameraasialaiset () ovat Aasiassa syntyneitä henkilöitä, joiden äiti on aasialainen ja isä Yhdysvaltain armeijan sotilas. Termiä käytti ensimmäisen kerran kirjailija Pearl S. Buck ja sittemmin termiä on käytetty muun muassa Yhdysvaltain laissa. Termin tarkka määritelmä kuitenkin vaihtelee hieman eri yhteyksissä. Termi on johdettu englanninkielen sanoista American () ja Asian ().

Aasialaisilla naisilla oli toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikaan usein suhteita alueella sotineiden yhdysvaltalaissotilaiden kanssa. Valtaosassa tapauksista sotilaat hylkäsivät naisen ennen lapsen syntymää. Ameraasialaisia on erityisesti Yhdysvaltain entisten sotilastukikohtien lähialueilla Japanissa, Thaimaassa, Etelä-Koreassa, entisen Etelä-Vietnamin alueella sekä Filippiineillä.

Määritelmä 
Ameraasialainen-termin määritelmä vaihtelee hieman eri yhteyksissä. Ameraasialaisten oikeuksia ajavat kansalaisjärjestöt Amerasian Foundation (AF) ja Amerasian Family Finder määrittelevät ameraasialaisiksi kenet tahansa, jonka isä on Yhdysvaltain kansalainen (varusmies, ekspatriaatti tai Yhdysvaltain hallituksen työntekijä) ja jonka äiti on/oli jonkin aasialaisen valtion kansalainen.

Yhdysvaltain oikeusministeriön määritelmä ameraasialaisista on huomattavasti suppeampi. Oikeusministeriön mukaan ameraasialainen on "ulkomaalainen, joka on syntynyt Koreassa, Laosissa, Kambodžassa tai Thaimaassa 31. joulukuuta 1950 jälkeen ja ennen 22. lokakuuta 1982".

Lähteet

Yhdysvaltain etniset ryhmät
Nighttime Birds

Nighttime Birds on alankomaalaisen The Gathering -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997 Century Media Records -levy-yhtiön nimissä. Albumista on julkaistu myöhemmin vuonna 2007 erikoisversio, jossa kaksi levyä. Erikoisversio on pakattu digipak-koteloon kuin kovakantinen kirja ja kansilehdet on sidottu keskiaukeamaan. Albumista on lisäksi julkaistu 1000 kappaleen LP-levyversio.

Kappalelista

Esiintyjät
 Anneke van Giersbergen – päävokalisti, kitara
 René Rutten – kitarat/huilu
 Jelmer Wiersma – kitarat
 Frank Boeijen – koskettimet
 Hugo Prinsen Geerligs – basso
 Hans Rutten – rummut

Lähteet 
  

Vuoden 1997 albumit
The Gatheringin albumit
Evert Lagerspetz

Evert Erland  Lagerspetz (7. lokakuuta 1847 Rymättylä – 8. helmikuuta 1884 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli erityisesti kasarmirakennuksia Helsinkiin.

Suunnittelutöitä 
 Svenska Normallyceumin talo, Fabianinkatu 1, Helsinki 1880, suunnittelijat Hampus Dalström ja Evert Lagerspetz.
 Antti Ahlströmin asuintalo Isotalo sekä pesula- ja saunarakennus Pränni, Noormarkku 1882
 Kaartin lasaretin puinen asuinrakennus ja vaunuvaja, Hietalahdenkatu 1, Helsinki 1882
 Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan upseerien asuintalo, Mariankatu 23, Helsinki 1882
 Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan miehistökasarmi, Liisankatu 1, Helsinki 1883
 Kaartin lasaretin päärakennus, Kalevankatu 48, Helsinki 1884
 Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan aliupseereiden perheiden asuintalo, Maneesikatu 7, Helsinki 1885
 Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan upseeriklubi, Liisankatu 8, Helsinki 1885

Lähteet 
 Kertomuksia Keskustan kortteleista : Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan upseerit asuivat Karhun korttelissa, Helsingin Sanomat 19.1.2005 
 Kaartin lasaretti täytti koko korttelin Hietalahden torin pohjoispuolella , Helsingin Sanomat 22.3.2009 
 A. Ahlström Oy : Isotalo

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1847 syntyneet
Vuonna 1884 kuolleet