joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Päivö Tarjanne

Päivö Kaukomieli Tarjanne (vuoteen 1906 Törnqvist; 4. toukokuuta 1903 Hämeenlinna – 16. joulukuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.

Tarjanne valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1928 ja pääsi heti virkamiesharjoittelijaksi ulkoasiainministeriöön. Hän toimi lähettiläänä Oslossa vuosina 1945–1950 ja samalla Reykjavíkissa 1947–1950  ja kansliapäällikkönä ulkoministeriössä 1950–1953. Vuosina  1953-1956 Tarjanne toimi lähettiläänä Kööpenhaminassa , ja seuraavana vuonna hänen asemansa muuttui suurlähettilääksi, kun Suomen keskeisiä lähetystöjä korotettiin suurlähetystöiksi. Vuosina 1956–1961 Tarjanne oli suurlähettiläänä Tukholmassa, mutta palasi sieltä takaisin Kööpenhaminaan vuosiksi 1961–1970. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1970.

Tarjanteen vanhemmat olivat kouluneuvos Jukka Tarjanne ja Hellin Lovisa Makkonen. Hän oli vuodesta 1932 naimisissa Heikki Ritavuoren tyttären Anna-Kertun (”Annu”) kanssa ja pariskunnalla oli kolme poikaa. Heistä Pekka Tarjanne (1937–2010) tuli tunnetuksi niin poliitikkona kuin tieteilijänäkin, Heikki Tarjanteesta (s. 1934) tuli puolestaan lääkäri.

Lähteet

Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Suomen suurlähettiläät
Jääpallon SM-kilpailu 1920

Vuonna 1920 jääpallon SM-kilpailu järjestettiin kahdeksan joukkueen voimin. Aiempien kausien tapaan mestarijoukkue Viipurin Sudet ei päässyt suoraan välieriin, vaan se joutui ensin pelaamaan paikallisvastustajiaan Viipurin IFK:ta ja Reipasta vastaan. Ottelukaavio laadittiin taas siten, että loppuottelussa ei voinut kohdata kaksi saman kaupungin seuraa. Helsingin joukkueista loppuotteluun selvisi ensimmäistä kertaa Helsingin Palloseura, joka yllätti välierässä Helsingin IFK:n.

Viipurissa pelatun loppuottelun voitti Sudet maalein 8-3, ja voitti näin kuudennen perättäisen mestaruutensa.

Alkuerät 
1.kierros

2.kierros

Välierät

Loppuottelu

Lopulliset sijoitukset

Lähteet 

Jääpallon Suomen-mestaruuskilpailut
Vuoden 1920 jääpallo
Starbulls Rosenheim

Starbulls Rosenheim on saksalainen jääkiekkojoukkue Rosenheimin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 2000, ja se pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa.

Pelaajat

Entiset suomalaiset pelaajat

Entiset pelaajat

Katsojat kausittain

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baijerin jääkiekko
Kookoshiutaleet

Kookoshiutaleet on kookospähkinöistä valmistettavia hiutaleita. Hiutaleet soveltuvat mm. makeisiin, leivonnaisiin ja koristeluun.

Lähteet 

Ruoka-ainekset
Tavast

Tavast tai Tawast on ainakin kolmen suomalaisen suvun nimi. Niillä ei ole yhteyttä toisiinsa. Nimi tulee Hämeen maakunnan ruotsinkielisestä nimestä.

Keskiaikaisen suomalaisen Tavast-suvun ensimmäinen tunnettu henkilö on rälssimies Olavi Tavast (maininta 1386). 

Toinen suku on todennäköisesti peräisin Tanskasta, jonka ensimmäinen suomalainen edustaja on Jeppe Kaas vuonna 1508 Hauholla. Pojanpoika Arvid Henrikinpoika Tavast sai rälssikirjeen 1582. Suku aateloitiin Ruotsissa 1625 ja sammui mieskannalta 1731.

Kolmas suku, Tawast, kirjattiin noin 1750 Ruotsin ja myöhemmin Suomen ritarihuoneeneen virheellisten tietojen pohjalta. Tawaststjernan suku haarautuu tästä.

Sukuja ja henkilöitä
Tavast, keskiaikainen suomalainen suku
Maunu Tavast (1357–1452), piispa, Olavi Tavastin poika
Olavi Niilonpoika Tavast (k. 1460), valtaneuvos, Maunu Tavastin veljenpoika
Olavi Maununpoika (n. 1405–1460), piispa, mahdollisesti sukua Maunu Tavastille, mutta sukulaisuussuhteen laadusta ei selvyyttä
Tavast/Tawast, sammunut Ruotsin vallan aikainen aatelissuku
Arvid Henrikinpoika Tavast (k. 1599), Viipurin linnanpäällikkö
Iivar Tavast (k. 1599), Arvid Tavastin poika, mestattiin isänsä kanssa
Tawast, elossa oleva suomalainen aatelissuku
Torsten Tawast (1685–1750), sotilas ja pietisti
Magnus Fredrik Tawast (1728–1789), sotilas
Torsten Tawast (1752–1823), muonituskomissariaatin intendentti, Johan Henrik Tawastin veli
Johan Henrik Tawast (1763–1841), kenraali
Hjalmar Edvard Tawast (1880–1952), apteekkari ja valtiopäivämies
Saima Tawast-Rancken (1900-1983), lääkäri, fysioterapian kehittäjä ja professori.

Lähteet

Sukunimet
Tulenkantajien kirjakauppa

Tulenkantajien kirjakauppa oli vuosina 2012–2019 Tampereella toiminut liike. Se sijaitsi Hämeenpuistossa. Kaupassa järjestettiin runotilaisuuksia, kirjojen julkaisutilaisuuksia ja kirjallisia keskusteluja. 

Liikkeen perustivat yhdessä kirjakustantamot Savukeidas ja Sanasato. Se perustettiin Runokauppa Kattilan (2009-2012) jatkajaksi. Käytännön toimintaa hoiti pitkälti Erkki Kiviniemi, joka vastasi kirjallisesta ohjelmastaa senkin jälkeen kun Teos osti kaupan maaliskuussa 2016. Uusi omistaja laajensi aiemmin erityisesti runouteen panostaneen tuotevalikoiman kauno- ja tietokirjallisuuden suuntaan.

Tulenkantajien kirjakauppa jakoi yhdessä Aamulehden kanssa Tulenkantaja-palkintoa, jonka jakotilaisuus on Vihtorin kirjamessujen yhteydessä.

Tulenkantajien kirjakauppa lopetti toimintansa kannattamattomana 31.3.2019.

Lähteet

Suomalaiset kirjakaupat
Tavaststjerna

Tavaststjerna, sukunimi joka juontuu turkulaisen Tavast-suvun kantaisästä lempääläisestä Henrik Juhonpojasta.

Tawaststjerna, suomalainen aatelissuku
Alarik Tawaststjerna (1873–1922), arkkitehti
August Tavaststjerna (1821–1882) säveltäjä
Carl Gustaf Tawaststjerna (1774–1856) upseeri
Carmen Tawaststjerna, o.s. von Boehm (1923–2015), opettaja, Erik Tawaststjernan puoliso
Erik Tawaststjerna (1916–1993) pianotaiteilija
Erik T. Tawaststjerna (s. 1951) pianotaiteilija
Hilja Tavaststjerna (1848–1924), opettaja, kirjailija
Hui-Ying Liu-Tawaststjerna (s. 1950), taiwanilaissyntyinen pianisti, Erik T. Tawaststjernan puoliso
Ilmari Tawaststjerna (1879–1932), siviilioikeuden professori
K. A. Tavaststjerna (1860–1898), kirjailija, arkkitehti
Olga Tavaststjerna (1858–1939), opettaja ja urkutaiteilija
Werner Tawaststjerna (1848–1936), valtioneuvos
Liru

Liru on lepästä tai haavasta valmistettu klarinettisoitin.

Noin 25–50 cm:n pituinen soitin on valmistettu halkaistusta puusta, joka on päällystetty tuohella. Lirun puhalluspäässä on katajasta tehty ns. lehdykkä, jollaista käytetään myös muissa puupuhaltimissa. Alapäästään soitin on kartion muotoinen. Lirussa on kolme tai neljä sormiaukkoa, jotka sijaitsevat putken keskivaiheilla.

Liru on perinteinen soitin, joka tunnetaan Karjalasta ainakin 1800-luvulta lähtien. Muun muassa paimenten käyttämä soitin on kuitenkin alkuperältään todennäköisesti vielä vanhempi. Sen länsisuomalainen vastine on mänkeri. Liru muistuttaa myös jonkin verran vanhaa arabialaista arghul-kaksoisklarinettia.

Suomessa lirua on tehnyt tunnetuksi 1980-luvulla perustettu The World Mänkeri Orchestra. Suomalaisia lirunsoittajia ovat myös muun muassa Kristiina Ilmonen ja Mikko Raasakka.

Lähteet
Minna Hokka/Paimensoittimet

Viitteet 

Puhallinsoittimet
Suomalainen kansanmusiikki
Huhtimittari

Huhtimittari (Agriopis marginaria) on harvinainen, varhain keväällä lentävä yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Sukupuolidimorfinen laji, jonka koiras on hentorakenteinen, harmaanruskea perhonen. Etusiivet ovat kellanharmaat ja ruskehtavien pisteiden kirjomat. Tyvipoikkiviiru ja sisempi poikkiviiru eroottuvat heikosti. Ulompi poikkiviiru on selvä ja sen ulkopuolella on ruskeaa kehnää. Aivan siiven ulkoreunassa on hyvin erottuva mustien pisteiden rivi. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset ja niissä näkyy himmeän poikkiviirun lisäksi keskitäplä ja musta pisterivi siiven reunassa. Siipiväli 32–37 mm.

Naaras on harmaa. Sen siivet ovat tynkämäiset, noin 5 mm pitkät ja selvästi poikkiraidalliset.

Samannäköisiä lajeja ovat myöhään syksyllä lentävät ruskamittari (Agriopis aurantiaria) sekä pakkasmittari (Erannis defoliaria).

Levinneisyys ja lentoaika 
Eurooppalainen laji, jonka levinneisyys yltää idässä Uralille ja Kaukasukselle. Suomessa huhtimittari on varsin harvinainen ja se tunnetaan toistaiseksi vain muutamalta esiintymispaikalta etelärannikon tuntumassa. Laji on uusi tulokas, josta oli pitkään havaintoja vain yksittäisistä harhailijoista, kunnes 2000-luvun aikana se on selvästi vakiintunut Perhosia lentää huhtikuun alusta toukokuun alkuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on helmikuusta huhtikuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Lehtolaji, joka elää Euroopassa tammi- ja pyökkimetsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Suomen havainnot ovat tammea ja pähkinäpensasta kasvavista lehdoista, mutta lajia voisi kenties löytyä muunkinlaisista ympäristöistä. Laji on vaikeasti havaittava sillä koiraat tulevat huonosti valolle ja ovat lennossa varsin varhain keväällä. Naaraat oleilevat puiden ja pensaiden oksilla.

Laji talvehtii maassa kotelona, jonka sisälle on jo syksyllä kehittynyt kuoriutumisvalmis perhonen.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla eri lehtipuilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Huhtimittari (Agriopis marginaria)
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Vlindernet 
 Pherobase: Semiochemicals of Agriopis marginaria, the Dotted border 

Lovimittarit
Rafael Bastos

Rafael Bastos (s. 1. tammikuuta 1985 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa romanialaista CFR Clujta ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.

Seurajoukkueura 
Bastos siirtyi 5. tammikuuta 2010 japanilaisesta Consadole Sapporosta portugalilaiseen Sporting Bragaan kesäkuuhun 2011 ulottuvalla sopimuksella. Hän pelasi kuitenkin vain kahdeksassa ottelussa loppukauden aikana, jonka jälkeen heinäkuussa 2010 hänen sopimuksensa joukkueen kanssa päätettiin purkaa.

Kesällä 2010 Bastos siirtyi romanialaiseen CFR Clujiin. 19. syyskuuta 2012 pelatussa Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa vanhaa seuraansa Sporting Bragaa vastaan Bastos teki kaksi maalia.

Aiheesta muualla 
 Rafael Bastosin esittely ESPN:n sivustolla 
 Profiili LevskiSofia.info -sivustolla 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Rf-ablaatio

Rf-ablaatio (RFA) on kirurgian osa-alue, jossa ablaatiolla poistetaan kudosta kuumentamalla kudosta radiotaajuudella (RF)  (radiotaajuusveitsi). Rf-kirurgiaa hyödynnetään enenevässä määrin mitä erilaisimmissa kirurgisissa toimenpiteissä, se on yleistynyt varsinkin plastiikkakirurgiassa.

RFA:ta käytetään monien syöpien hoitoihin, mm. keuhko- ja maksasyöpään.

Lähteet 

Kirurgia
Radiologia
Löyhkävalmuska

Löyhkävalmuska (Tricholoma inamoenum) on helttasienilaji valmuskojen suvussa.

Koko ja ulkonäkö 
Lakki 3-6 cm leveä, aluksi kellomainen, myöhemmin laakeneva, sileä, kuiva ja himmeä, likaisen valkoinen-kermanvärinen tai säämiskänvärinen. Heltat paksut ja harvassa valkoiset-kermanvalkoiset. Jalka 5-10 cm pitkä, 0,5-1 cm paksu, valkea, tyvestä usein likaisen ruskea (jopa juurehtiva). Malto ohutta, valkoista. Haju valokaasumainen, maku karvas.

Esiintyminen 
Löyhkävalmuska kasvaa tuoreissa kuusikoissa. Se on yleinen koko Suomessa.

Käyttö 
Löyhkävalmuska on syömäkelvoton.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fungorum: Tricholoma inamoenum 
UniProt, Taxonomy: Tricholoma inamoenum 

Valmuskat
Suomenpikkumittari

Suomenpikkumittari (Eupithecia groenblomi) on pikkumittareihin kuuluva yöperhoslaji. Laji kuvattiin tieteelle uutena vuonna 1969 sellaisten perhosten perusteella, jotka saatiin kasvatettua Pälkäneeltä vuonna 1956 löydetyistä toukista. Nykyäänkin suuri enemmistö kaikista havaituista perhosyksilöistä on löydetty Suomesta.

Koko ja ulkonäkö 
Suhteellisen kookas, harmaa pikkumittarilaji. Etusiivet ovat hieman kiiltävät, väriltään harmaat tai hieman ruskehtavat ja niissä on suuri, selvästi erottuva musta keskipilkku. Jos siiven keskivarjo erottuu, se tekee keskipilkun kohdalla terävän mutkan. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleammat ja niissäkin on selvä keskipilkku. Siipiripset ovat vain heikosti täplikkäät. Tuntosarvien suomupeite on harmaata. Siipiväli 18–24 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Laji tunnetaan koko maailmassa ainoastaan Suomesta, Norjasta, Venäjältä ja Japanista. Suomessa havainnot keskittyvät Etelä-Hämeeseen, mutta elinalue ulottuu Itä-Suomesta Keski-Pohjanmaalle. Se saattaa olla sisämaalaji, joka välttelee rannikkoalueita, joskin 2000-luvun aikana havaintoja on alettu tehdä myös etelärannikolta. Perhoset lentävät heinäkuun loppupuolelta elokuun loppupuoliskolle.

Elinympäristö ja elintavat 
Harvalukuinen ja paikoittainen kuusimetsien asukki, jonka elinpaikkoja ovat valoisat kultapiiskua kasvavat metsäaukeat. Se näyttää myös selviytyvän hakkuuaukeilla ainakin joitakin vuosia hakkuun jälkeen. Perhoset tulevat valolle, mutta tavallisimmin lajin tapaa toukkana ja ensimmäiset aikuisina luonnosta tavatut yksilöt havaittiin vasta vuonna 1971. Sekä valolle tulevat että toukista kasvatetut yksilöt ovat pääasiassa naaraita. Kotelo talvehtii, joskus ehkä kahdestikin.

Ravintokasvi 
Toukka on kultapiiskun (Solidago virgaurea) kukinnoissa ja hedelmystöissä elävä monofagi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta

Kenttämittarit
Pyhäjärvi-instituutti

Pyhäjärvi-instituutti on vuonna 1989 perustettu säätiö.

Eurassa sijaitsevan Pyhäjärvi-instituutin tehtävänä on edistää elintarviketaloutta sekä ympäristöä koskevaa koulutusta, tutkimusta ja kehitystä. Sen tavoitteena on Satakunnan maakunnan elintarviketuotannon kilpailukyvyn turvaaminen sekä vesistöjen tilan parantaminen ja niiden suojelu.

Pyhäjärven 1995 alkanut suojelutyö jatkuu vuosina 2021−2027 uudella kaudella, jonka rahoitukseen alueen kunnat, teollisuus ja yhdistykset ovat vapaaehtoisesti sitoutuneet. Pyhäjärven suojeluohjelman tavoite on ylläpitää ja turvata Pyhäjärven hyvä tila tulevinakin vuosina ja säilyttää sen moninaiskäyttö kestävällä pohjalla. Tähän mennessä järven tilan turvaamiseksi tehty työ on ollut tuloksellista ja järven rehevöitymiskehitys on saatu pysäytettyä ja tila on viime vuoden pysynyt vakaana. Kuitenkin mm. viime vuosien talvet runsaine sateineen ja ravinnepiikkeineen ovat osoittaneet, että Pyhäjärven tila on edelleen uhattuna ja suojelutyötä on erittäin tarpeellista jatkaa.

JOKI-ohjelman tavoitteena on edistää toiminta-alueen veden laadun turvaamista ja parantamista. Ohjelman toimialueena on Säkylän Pyhäjärven alapuolinen Eurajoen vesistö mukaan lukien Eurajokeen laskevat uomat ja järvet. Vapaaehtoisesti perustetun ohjelman toinen toimikausi alkoi vuonna 2022. 

Instituuttisäätiötä johtaa hallitus, jossa ovat edustettuna kuntien, yritysten sekä Turun yliopiston edustajat. Instituutilla on toiminnanjohtajan lisäksi noin 12−18 vakituista ja määräaikaista työntekijää työtilanteesta riippuen.

Pyhäjärvi-instituutin toimitilat sijaitsevat Fankkeen teollisuusalueella osoitteessa Teollisuustie 4, 27510 Eura.

Lähteet
Pyhäjärvi-instituutin kotisivut
Pyhäjärven suojeluohjelma 
JOKIohjelma 

Suomen tutkimuslaitokset
Euran rakennukset ja rakennelmat
Kauttua
Ylösnousemus (elokuva)

Ylösnousemus on Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Käsikirjoitus on Mänttärin oma. Mänttäri kertoi suunnittelevansa Kuolema-trilogiaa, josta tämän oli tarkoitus olla toinen osa. Kahta muuta ei kuitenkaan syntynyt, vaikka Mänttäri teki samana vuonna useita elokuvia.

Pääosaa, ekonomi Ponsimaata, näyttelevä Ilkka Kylävaara on käynyt teatterikoulun mutta hänet tunnettiin tuolloin pikemminkin toimittajana ja kirjailijana. Tarina kertoo, kuinka Ponsimaa lavastaa itsemurhansa ja jää seuraamaan ympäristön reaktioita.

Kylävaaran valinta päärooliin sai kriitikot pohtimaan, oliko valinta osunut oikeaan: "Kylävaara on siis tavallaan määrännyt elokuvan luonteen."  Kiitosta saa Mänttärin taito käyttää mustaa huumoria elämänmenon ja nykyihmisen kuvaamisessa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Anssi Mänttärin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1985 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamakomediaelokuvat
Seija Vaaherkumpu

Seija Vaaherkumpu (ent. Rautio) on suomalainen toimittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Ylen A-ohjelmien sekä Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana. 

Seija Vaaherkumpu opiskeli Helsingin yliopistossa valtio-oppia, tiedotusoppia ja sosiaalipsykologiaa. Hän aloitti radiotoimittajan työt opiskeluvuosinaan  hyvinkääläisessä Pikkupäkä-paikallisradiossa. 1980-luvun lopulta alkaen hän työskenteli Ylen Radiomafiassa, kunnes hänet valittiin yhdeksi neljästä ensimmäisestä Ylen Aamu-TV:n juontajasta lähetysten alkaessa 1997 (muut olivat Arto Nyberg, Päivi Storgård ja Seppo Toivonen). 

2000-vuosikymmenen alussa Vaaherkumpu siirtyi Sanoma-konsernin Neloskanavalle, jossa hän työskenteli muun muassa EU-toimittajana Nelosen tv-uutisissa.

Sittemmin Vaaherkumpu on toimittanut Yle 1:n Ykkösaamua sekä arkiaamuisin radiossa että lauantaiaamuisin television ykköskanavalla. Hän tekee silloin tällöin töitä myös A-studiolle.

Lähteet

Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vilhelm (Ruotsin prinssi)

Vilhelm, koko nimi: Carl Wilhelm Ludvig, (17. kesäkuuta 1884 – 5. kesäkuuta 1965) Ruotsin prinssi, Södermanlandin herttua, oli Ruotsin kuningas Kustaa V:n ja kuningatar Viktorian toinen lapsi.

Vilhelm palveli 1900-luvun alussa Ruotsin laivastossa, ensin kadettina vuosina 1898-1904 ja sen jälkeen upseerina saavuttaen kapteenin arvon. Vilhelm avioitui keväällä 1908 Pietarissa Venäjän Suuriruhtinatar Maria Pavlovnan kanssa. Lyhytkestoisesta avioliitossa syntyi poika Lennart. Loppuelämänsä Vilhelm asui Södermanlandissa Stenhammarin linnassa, ensin parisuhteessa ranskalaisen Jeanne Leocadie Tramcourt'n kanssa, joka kuoli 1952 auto-onnettomuudessa, kun Wilhelm ajoi autoa.

Ensimmäisen maailmansodan aikaan Ruotsissa oli aktivistipiirejä, jotka olisivat halunneet Ruotsin osallistuvan sotaan Venäjää vastaan. Heidän toimintaansa Ruotsin silloinen kuningas Kustaa V suhtautui myönteisesti, kuten oheinen kuninkaan viesti kertoo:

Myöhemmin kuningashuone tarkensi vielä, että:

Seuraavan kerran vuoden 1918 Suomen kuningaskunta -ajatusten yhteydessä prinssi Vilhelm ja hänen yhdeksänvuotias Lennart-poikansa nostettiin keskusteluissa ja alustavissa tunnusteluissa mahdolliseksi ehdokkaaksi tulevana Suomen kuninkaana. Asia ei edennyt käytännön tasolla vaan ehdokkaat tulivatkin lopulta keisarillisesta Saksasta.

Suomalaisille Vilhelm tuli tunnetuksi ensi kerran isänsä kuningas Kustaa V:n Suomeen vuonna 1925 tekemän valtiovierailun yhteydessä, jossa Vilhelm oli myös mukana. Sittemmin Vilhelmin toiminta tuli suomalaisille läheiseksi hänen johtaessaan talvisodan aikaan ja välittömästi sen jälkeen välirauhan aikaan ruotsalaisten Suomeen antamaa sosiaalista apua. Olipa hän jonkun kerran mukana ottamassa talvisodan aikaan vastaan Ruotsiin siirrettyjä suomalaislapsia. Vilhelm vieraili toukokuun lopulla 1940 henkilökohtaisesti Suomessa tarkastamassa Ruotsin antamaa apua. Ansioistaan hän sai Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin.

Vilhelm oli keskeinen hahmo myös Norjan jouduttua sodan uhriksi. Norjalaisille annetun ruotsalaisten sosiaalisen avun ansioista hän sai myös Norjan kuninkaalta korkean kunniamerkin.

Vilhelm tuotti vuosina 1920-1949 elokuvia ja kirjoitti matkakirjoja, jotka käsittelivät kaukomaita, kuten Thaimaata, keskistä Afrikkaa ja Väli-Amerikkaa.

Teokset
 Tuntematonta Ruotsia (Inom egna gränser), suom. Eino Palola, Helsinki: Suomen kirja 1946
 Matkoja neljässä maanosassa (Skärvor frå fyra världsdelar, 1949), suom. Juho Tervonen, WSOY 1950
 Muistelmia kotoa ja kaukaa (Episoder, 1951), suom.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Martti Santavuori: Suomen kuningas

Prinssit
Ruotsin kuninkaalliset
Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Jean Gabriel Tjaeder

Jean Gabriel Tjaeder, alun perin Tjäder, (23. toukokuuta 1760 Turku – 24. marraskuuta 1815 Turku) oli suomalainen kauppias. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1810. Hänellä oli Turussa kauppa- ja laivanvarustusliike. Hän vaikutti siihen, että Turussa avattiin diskonttolaitos 1806, ja  toimi sen johdossa. Hänet valittiin vuonna 1808 Turun läänin kaupunkien edustajaksi Suomen lähetystöön, joka matkusti Pietariin tapaamaan keisari Aleksanteri I:ä. Hän oli myös vaikuttamassa Suomen talousseuran perustamiseen..

Tunnustukset ja arvonimet 

  Venäjän keisari Aleksanteri I:n myöntämä lähetyskuntamitali, Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhalla varustettu kunniamerkki.
 Kauppaneuvos

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

http://runeberg.org/tieto/9/0855.html (Jean Gabriel Tjaeder) Runeberg tietosanakirja. Viitattu 20.10.2020.
 https://researchportal.helsinki.fi/en/publications/tjaeder-jean-gabriel-1760-1815-kauppias-poliitikko-kauppaneuvos Viitattu 20.10.2020.

Suomalaiset laivanvarustajat
Suomalaiset kauppiaat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1760 syntyneet
Vuonna 1815 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
N. J. Toivonen

Niilo Johannes Toivonen (7. helmikuuta 1888 Hämeenlinna – 11. syyskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopistossa kemian apulainen 1924–1928, professori 1928–1957. Hän oli kemian laitoksen esimies 1939–1957, Elannon laboratorioiden johtaja 1920–1927, lääketehdas Orionin apulaisjohtaja 1939–1940, 1941–1942. Hän kuului Ison tietosanakirjan toimituskuntaan. Hän julkaisi noin sata tieteellistä tutkimusta ja oppikirjan Orgaaninen kemia (1945, us. painoksia).

Toivonen oli vuonna 1918 Suomenlinnan vankileirin IV piirin johtajana.

Toivonen oli kansainvälisesti tunnettu varsinkin kamferityypin terpeenien ja niiden isomerian tutkimuksista. Hänelle myönnettiin 1949 Gadolinin mitali.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kemistit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Suomalaiset professorit
Sulo Toivonen

Sulo Ilmari Toivonen (12. tammikuuta 1909 Somero – 6. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä. 

Toivonen oli Helsingin yliopistossa ensin vuodesta 1945 ontogenian ja kehitysfysiologian dosentti ja sitten kokeellisen eläintieteen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1952–1973. Hän tutki selkärankaisten yksilönkehitystä sääteleviä tekijöitä ja osoitti, että ne ovat kemiallisia yhdisteitä. Hänelle myönnettiin lääketieteen ja kirurgian kunniatohtorin arvo Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Hänen johdollaan muodostui suomalainen kehitysbiologian koulukunta, joka ollut kansainvälisestikin erittäin merkittävä 2000-luvulle saakka. Hänen oppilaisiinsa kuuluvat muun muassa Lauri Saxén ja Seppo Vainio.

Toivosen ja hänen puolisonsa  Aini Tellervo Anderssonin poika on energianeuvos Timo Toivonen.

Lähteet

Suomalaiset eläintieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Luettelo televisiosarjan Glee kappaleista (4. tuotantokausi)

Glee on yhdysvaltalainen musikaalia, komediaa ja draamaa yhdistävä televisiosarja, jota esittää Yhdysvalloissa televisiokanava Fox ja Suomessa Sub. Se keskittyy glee-kerhoon Uudet Tuulet (engl. New Directions) kuvitteellisessa William McKinley High Schoolissa Limassa, Ohiossa. Sarjan loivat Ryan Murphy, Brad Falchuk ja Ian Brennan, ja se sisältää useita sarjan hahmojen laulamia coverversioita kappaleista ruudulla laulettuina. Murphy on vastuussa valitsemaan kaikki sarjassa käytettävät kappaleet ja pyrkii pitämään tasapainon näytelmäsävellysten ja listahittien välillä, kuten hän haluaa siellä olevan ”jokaiselle jotakin, jokaisessa jaksossa”. Kun Murphy valitsee kappaleen, sen oikeudet selvitetään kappaleen julkaisijalta musiikkitarkastaja P. J. Bloomin kautta, kun musiikkituottaja Adam Anders järjestää sen uudelleen Gleen näyttelijöille esitettäväksi. Ohjelmanumerot on äänitetty studiossa näyttelijöiden laulamina ennen niiden kuvaamista, kun taas koreografi Zach Woodlee rakentaa mukana olevat tanssiliikkeet, jotka sitten opetetaan näyttelijöille, minkä jälkeen kuvataan. Studiossa äänitetyt versiot kappaleista on sitten tehty. Prosessi alkaa kuusi kahdeksan viikkoa ennen jokaisen jakson kuvauksia ja voi loppua vasta päivää ennen kuvausten alkua.

Kappaleet

Katso myös 
 1. kauden luettelo
 2. kauden luettelo
 3. kauden luettelo
 5. kauden luettelo

Glee
Kondensaattorimikrofoni

Kondensaattorimikrofoni on eräs mikrofonityyppi. 

Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite ulkopuolisella jännitelähteellä, jonka jännite on useimmiten 48 V. Tähän käytetään usein niin kutsuttua phantom-jännitettä (engl. phantom power). Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.

Katso myös
Elektreettimikrofoni

Kirjallisuutta
 

Mikrofonit

en:Condenser microphone
Kukkurukuu

Kukkurukuu on Mariska & Pahat Sudet -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2012. Se nousi heti julkaisuviikollaan Suomen Virallisen Albumilistan kolmannelle sijalle  ja myi kultaa julkaisuvuonnaan 2012. 

Albumin ensimmäinen single "Liekki" julkaistiin 28. toukokuuta 2012 ja siitä julkaistiin myös albumin tuottaneen Jukka Immosen kuvaama ja ohjaama musiikkivideo. Levyn toinen single ja nimikkoraita Kukkurukuu kohosi Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi 2012 viikolla 39.  ja sijoittui Latauslistalla parhaimmillaan viidenneksi.

Albumi on saanut nimensä meksikolaisen ”Tómas Méndezin” säveltämän klassikon ”Cucurrucucú paloman” mukaan, joka tunnetaan muun muassa Caetano Veloson esittämänä elokuvassa Puhu hänelle. Kappaleesta kuuluisan version tehneen Pérez Pradon kuolinpäivä (14. syyskuuta) on sama kuin Kukkurukuu-albumin ilmestymispäivä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mariska – laulu, taustalaulu
 Klaus Suominen – koskettimet, jousisovitukset (Kukkurukuu & Liekki), taustalaulu (Kettu ja korppi)
 Jaakko Jakku – rummut, taustalaulu, perkussiot, kitarat
 Luis Herrero – basso, taustalaulu, harmonikka (Kalpeet)

Vierailevat muusikot 
 Antti Järvelä – viulu, mandoliini (Ukon laulu)
 Reija Bister – harppu (Liekki)
 Lasse Enersen – harppusovitus (Liekki)
 Anssi Växby – jousiorkesterin tuotanto (Liekki & Kukkurukuu)
 Bratislava Symphony Orchestra – jousiorkesteri (Liekki & Kukkurukuu)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Nuorgam: 57/100
 Rumba: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2012 albumit
Mariskan albumit
Jukka Immosen tuottamat albumit
Arlan Kokshetau

Arlan Kokshetau () on kazakstanilainen jääkiekkojoukkue Kökşetaw’n kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2009 ja se pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Sergei Berdnikov 
 Apuvalmentaja: Aleksei Koledajev 
 Maalivahtivalmentaja: Denis Hlopotnov 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Kazakstanilaiset jääkiekkoseurat
Eemeli Lakkala

Juho Eemeli Lakkala (3. toukokuuta 1900 Kolari – 9. toukokuuta 1974 Pello) oli suomalainen pientilallinen ja SKDL:ää edustanut kunnallispoliitikko ja kansanedustaja. Hän oli yksi tunnetuimpia ns. korpikommunismin edustajia. 

Eemeli Lakkalan vanhemmat olivat asutustilallinen Leander Lakkala ja Hilda Maria Holck. Hän kävi kiertokoulun ja kansakoulun ja oli sitten metsätyömiehenä ja pientilallisena Kolarissa.

Lakkala osallistui kommunistien toimintaan Kolarissa jo 1920-luvulla ja oli silloin yhden kauden kunnanvaltuutettuna. Hän joutui poliittisen toimintansa takia Tammisaaren pakkotyölaitokseen vuosiksi 1930–1931. Vankilasta päästyään hän ei enää voinut osallistua Kolarin kunnallispolitiikkaan menetetyn kansalaisluottmuksen takia. Myöhemmin 1930-luvulla Lakkala yritti päästä sosialidemokraattien kunnallisvaaliehdokkaaksi, mutta nämä eivät ottaneet häntä listoilleen.

Talvisodan aattona Lakkala joutui ensin turvasäilöön ja sitten uudelleen Tammisaaren pakkotyölaitokseen. Hän vapautui sieltä välirauhan aikana, mutta jatkosodan alla hänet vietiin aluksi Köyliön pakkotyölaitokseen ja sieltä rintamalle Itä-Karjalaan Nikke Pärmin pataljoonaan. Pataljoonassa tapahtuneiden rintaman yli loikkausten jälkeen Lakkala siirrettiin ensin pakkotyöleirille Itä-Karjalaan, ja vuonna 1942 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Lakkala pääsi vapaaksi jatkosodan päätyttyä.

Sodan päätyttyä kommunistit saattoivat toimia laillisesti, ja heidän johtamansa SKDL menestyi vaaleissa niin, että suurimmillaan SKDL sai esimerkiksi Kolarissa yli 50 prosenttia äänistä. Lakkala valittiin Kolarin kunnanvaltuustoon vuoden 1945 kunnallisvaaleissa. Hänestä tuli Kolarin johtava kunnallispoliitikko, ja hän oli kunnanvaltuutettuna vuoteen 1972 saakka toimien myös kymmenen vuotta kunnanhallituksen ja viisi vuotta kunnanvaltuuston puheenjohtajana. "Kolarin keisariksi" luonnehdittu Lakkala onnistui luomaan myös toimivat suhteet paikkakunnan toiseen valtapuolueeseen Maalaisliittoon. SKP:n sisällä Lakkala kuului enemmistöläisiin, ja hän esitti kriittisiä arviota Neuvostoliitosta niin, että häneltä tämän vuoksi evättiin puolueen kultainen ansiomerkki.

Valtakunnallisella tasolla Lakkala toimi SKDL:n kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1958–1962. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950, 1956 ja 1962.

Kirjallisuutta 
 Arvo Myllymäki : Korpikommunisti. Kolarilainen Eemeli Lakkala vainotusta vallankäyttäjäksi. Into, Helsinki 2016 ISBN 9789522646804

Lähteet 

Kansanedustajat
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
Kolarin kunnanvaltuutetut
Lapin vaalipiiri
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Nana Attakora

Nana Attakora (s. 27. maaliskuuta 1989 North York, Ontario, Kanada) on kanadalainen jalkapallopuolustaja, joka pelasi Veikkausliigaa kaudella 2012 Valkeakosken Hakassa. Kanadan juniorimaajoukkueiden vakiopelaaja on kuulunut vuodesta 2010 lähtien myös maansa A-maajoukkueeseen.

Kanadalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Jouko Nordell

Jouko Mauri Nordell (9. lokakuuta 1935 – 1. lokakuuta 2018) oli suomalainen yritysjohtaja, joka nimitettiin isänsä Fjalar Nordellin jälkeen Salora Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1974. Vuonna 1981 hän jätti toimitusjohtajan tehtävät niin sanotun Salora-jutun seurauksena.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Talousrikolliset
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Janssen

Janssen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Cam Janssen (s. 1984), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
 David Janssen (1931–1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Dominique Janssen (s. 1995), alankomaalainen jalkapalloilija
 Famke Janssen (s 1964), alankomaalainen näyttelijä ja malli
 Heinrich Janssen (s. 1932), saksalainen katolinen piispa
 Heinrich Maria Janssen (1907–1988), saksalainen katolinen piispa 
 Henk Janssen (1890–1969), alankomaalainen köydenvetäjä
 Inge Janssen (s. 1989), alankomaalainen soutaja
 Jan Janssen (s. 1940), alankomaalainen maantiepyöräilijä
 John Janssen (1835–1913), saksalais-yhdysvaltalainen katolinen piispa
 Jules Janssen (1824–1907), ranskalainen tähtitieteilijä, alkuaine heliumin löytäjä
 Martine Janssen (s. 1977), alankomaalainen uimari
 Theo Janssen (s. 1981), alankomaalainen jalkapalloilija
 Vincent Janssen (s. 1994), alankomaalainen jalkapalloilija

Katso myös 

 Jansen
Eero Tommila

Eero Akseli Tommila (5. maaliskuuta 1900 Merikarvia – 25. lokakuuta 1968 Lontoo, Britannia)  oli suomalainen kemisti. Hän toimi Jyväskylän seminaarin ja Kasvatusopillisen korkeakoulun lehtorina 1930–1944; Helsingin yliopiston kemian dosentti hän oli 1938–1944 ja ensimmäinen fysikaalisen kemian professori vuodesta 1944 aina vuoteen 1967.

Tommila väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1932. Hän tutki kemian historiaa, orgaanisten yhdisteiden sähkökemiaa ja selvitti liuottimien vaikutusta reaktionopeuteen, ja tälle alalle syntyi hänen ympärilleen koulukunta. Tommila julkaisi 1950 ensimmäisen suomenkielisen fysikaalisen kemian yliopistollisen oppikirjan Fysikaalinen kemia.

Hänen poikansa on akateemikko Päiviö Tommila.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kemistit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Suomalaiset professorit
Karl Torenberg

Karl Torenberg  (1743 Pori – 1812) oli suomalainen  urkujenrakentaja. Hän oleskeli vuosia ulkomailla, lähinnä Hollannissa, mutta palasi Suomeen 1793. Hänen tiedetään korjanneen muun muassa Porin ja Sauvon kirkkojen ja Turun tuomiokirkon urut.

Lähteet

Aiheesta muualla
Carl Torenberg, Siba.fi

Suomalaiset soitinrakentajat
Urkujen valmistajat
Vuonna 1743 syntyneet
Vuonna 1812 kuolleet
Catharina Torenberg

Catharina t. Katariina Torenberg-Annell (1787–1866) oli Suomen ensimmäinen naispuolinen viulutaiteilija. Hän esiintyi 1802–1805 Turussa useissa konserteissa, mutta siirtyi 1805 Ruotsiin, josta palasi 1865.

Hänen isänsä oli urkujenrakentaja Karl Torenberg.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kansallisbiografia (maksullinen)

Suomalaiset viulistit
Vuonna 1787 syntyneet
Vuonna 1866 kuolleet
Ivar Akselinpoika Tott

Iivar Akselinpoika Tott (k. 1487) oli tanskalainen ja ruotsalainen valtaneuvos. Hän kuului 1452 Tanskan valtaneuvostoon ja sai 1464 haltuunsa Gotlannin. Hänen puolisonsa oli 1466 lähtien Kaarle Knuutinpojan tytär Magdalena. Hän auttoi Kaarlen kuninkaaksi kolmannen kerran. 1470-luvulla hänellä läänityksenä oli Suomessa Korsholman lääni. Tott peri Viipurin, Savonlinnan ja Hämeenlinnan läänit mutta luovutti ne vuonna 1484 Sten Sturelle Raaseporin lääniä vastaan.

Lähteet

Ruotsalaiset henkilöt
Tanskalaiset henkilöt
Valtaneuvokset
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1487 kuolleet
Klaus Åkenpoika Tott

Klaus Åkenpoika Tott (k. 1590) oli valtaneuvos ja Suomen käskynhaltija. Hän osallistui Venäjän sotaan 1555–1557. Pohjoismaiden seitsenvuotisessa sodassa hän joutui 1565 neljäksi vuodeksi tanskalaisten vangiksi. Hän oli pohjoismaisessa viisikolmattavuotisessa sodassa Virossa 1570–1574 ylipäällikkö ja vuodesta 1572 käskynhaltija. Hän oli koko Suomen käskynhaltija 1576–1577, Etelä-Suomen käskynhaltija 1577–1583, Itä-Suomen käskynhaltija 1587–1590. Hänellä oli useita kihlakunnantuomarin virkoja Suomessa. Karjalan laamanni hän oli 1578–1590. Hän menetti kaikki virat ja läänitykset jouduttuaan epäsuosioon vastustettuaan Juhana III:n suunnitelmia.

Lähteet

 Ruotsalaiset henkilöt
Valtaneuvokset
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1590 kuolleet
Olli Koivistoinen

Olli Koivistoinen eli Kakkisen Olli (18. joulukuuta 1877 Suonenjoki – 4. huhtikuuta 1953) oli Suonenjoen ja Karttulan rajalla Kakkisen salon erämaa-alueella asunut sanavalmis savolaisukko josta on jäänyt elämään paljon tarinoita. Häntä kutsuttiin Kakkisen salon muaherraksi. Kakkisen salo oli Ollin elinaikana tietön, louhikkoinen ja soinen erämaa-alue Suonenjoen keskustaajaman koillispuolella.

Olli Koivistoinen syntyi Räsahon talon saunassa Loviisa Koivistoisen aviottomana lapsena, hänen isänsä oli tohmajärveläinen miilunpolttaja Olli Haara. Ollilla ja hänen vaimollaan Kustaavalla oli taas kaksi poikaa joista kumpikin kuoli isorokkoon. Jonkinlaisena metsänvartijana toiminut Olli Koivistoinen asui vaimoineen suon laidassa sijainneessa vanhassa mökissä joka saattoi olla peräisin 1700-luvulta.

Kauko Vainion kirjassa kerrotaan että talvisodan aikana loppiaisena 1940 noin parikymmentä venäläistä pommikonetta pudotti Ollin mökin lähiympäristöön noin 60 suurta räjähdepommia. Mökille ja sen asukkaille ei koitunut vahinkoja, mökin seinältä vain putosi kello ja puntari.Epäselväksi jäi oliko pommitus tarkoituksellinen vai halusivatko lentäjät vain päästä eroon pommilastista. Pommituksesta jäivät muistoksi vain suolle syntyneet suuret pommikuopat.

Kakkisen salolla olevaan suureen 5 metriä korkeaan siirtolohkareeseen, Ollin kiveen, on hakattu Kakkisen Ollin muistokirjoitus. Ollin mökistä on säilynyt puolet ja se palvelee nykyisin syksyisin Jouhtenisen metsästysseuran hirvenlihan paloittelupaikkana.

Kauko Vainio on julkaissut kaksi Olli Koivistoisesta kertovaa omakustannekirjaa:
 Kakkisen Olli - kertomus Olli Koivistoisesta, omalaatuisesta humoristista ja poikkeuksellisesta salon ukosta. 1957
 Kopratalakkunnoo - kertomus sanavalmiista savolais-ukosta ja hänen lähiympäristöstään. 1977

Lähteet 
 Aulis Koivistoinen - Savolaisia päiväkirjamietteitä : juttua Kärkkäälästä : Kakkisen Olli
 Jouhtenisen metsästysseuran sivut : Metsästysalueet ja maja : Kuka oli Kakkisen Olli?
 Olli Koivistoisen Kansaneläkelaitoksen-henkilökortti Astia-tietokanta.

Aiheesta muualla 
 Karttapaikka : Kakkisen Ollin muistokivin sijainti

Suomalaiset henkilöt
Suonenjoki
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Heikki Koskinen

Heikki Koskinen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä

 Heikki Koskinen (s. 1936), kansanedustaja
 Heikki Koskinen (s. 1950), yritysjohtaja
 Heikki ”Mike” Koskinen, säveltäjä ja muusikko
 Heikki J. Koskinen, filosofi
Auripigmentti

Auripigmentti eli orpimentti (As2S3) on arseenin sulfidimineraali. Se oli tärkeä keltainen pigmentti muinaisina aikoina muun muassa egyptiläisten maaleissa, mutta nykyisin kadmiumvärit ovat suurelta osin syrjäyttäneet sen. Koska auripigmentti näyttää kullalta, sillä on kuvattu maalaustaiteessa joskus kultaa, ja alkemistit käyttivät sitä yrittäessään valmistaa kultaa. Auripigmentti on myrkyllistä, mutta sitä käytettiin silti entisaikaan lääkkeenä.

Auripigmentti on muodostunut härmistymällä kuumista tulivuoren kaasuista. Sitä ei tavata Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mindat.org: Orpiment 
Webmineral: Orpiment Mineral Data 

Sulfidimineraalit
Arseeniyhdisteet
Väriaineet
Kristian Trapp

Christian (Kristian) Trapp (27. elokuuta 1769 Turku – 18. toukokuuta 1841 Turku) oli suomalainen kauppias, joka oli vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä porvarissäädyn puhemiehenä. Hän oli Turun johtavia porvareita.

Elämäkerta 

Trappin suku tuli Tallinnasta Turkuun vuonna 1722 ja toimi kauppiaina ja valtiopäivämiehinä useassa polvessa. Kristian Trappin samanniminen isä harjoitti monipuolista liiketoimintaa, johon kuului muun muassa laivanvarustusta ja merkittävä tupakkatehdas. Hänen äitinsä oli Margaretha Christina Ingman. Nuorempi Trapp sai porvarinoikeudet vuonna 1791 ja perusti yhdessä isänsä kanssa Chr. Trapp & Co. -liikkeen, jonka johto siirtyi hänelle vuonna 1800. Vaikka suvun omaisuus hajautuikin perinnönjaoissa, Trapp peri isältään poikkeuksellisen suuromaisuuden, mukaan lukien enemmistö tupakkatehtaan osakkeista sekä kaupungin arvokkaimpana pidetty yksityistalo. Tupakkatehdas ja talo tuhoutuivat Turun palossa vuonna 1827, mutta Trapp sai pian liiketoimintansa elvytettyä. Hän toimi myös kaupungin jälleenrakennuskomitean puheenjohtajana.

Trapp kuului Turun kaupunginvanhimpiin ja hänet valittiin kaupungin ensimmäiseksi edustajaksi Porvoon valtiopäiville 1809. Hänet nimitettiin porvarissäädyn puhemieheksi ja valtiopäivien loppuvaiheessa hän toimi lisäksi Turkuun sijoitetun kansliajohtokunnan puheenjohtajana. Valtiopäivien päätyttyä hänet palkittiin toiminnastaan kauppaneuvoksen arvonimellä. Lisäksi Venäjän keisari Aleksanteri I myönsi hänelle Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhalla varustetun kunniamerkin.

Trappin puoliso vuodesta 1791 oli Anna Sofia Lundgren (k. 1827). Heidän lapsiaan olivat isänsä liiketoimintaa jatkanut samanniminen kauppaneuvos Kristian Trapp sekä senaattorit Carl Wilhelm Trapp ja Robert Trapp, joka aateloitiin 1868 nimellä von Trapp.

Muuta 
Trappin hahmo on kuvattu Helsingin Säätytalon julkisivussa olevaan Emil Wikströmin veistokseen Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809.

Lähteet

Kauppaneuvokset
Suomalaiset kauppiaat
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn puhemiehet 
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1769 syntyneet
Vuonna 1841 kuolleet
Samuel Troilius

Samuel Troilius (22. toukokuuta 1706 Stora Skedvi, Taalainmaa – 18. tammikuuta 1764 Uppsala) oli ruotsalainen pappi, Uppsalan arkkipiispa vuodesta 1758 ja oli valtiopäivillä 1755–1756. Hän kannatti hattupuoluetta. Hänen lapsensa aateloitiin 1756 nimellä von Troil.

Hänen poikiaan olivat kahdesta eri avioliitosta syntyneet arkkipiispa Uno von Troil ja suomalainen senaattori Knut von Troil.

Lähteet

Ruotsin luterilaiset arkkipiispat
Vuonna 1706 syntyneet
Vuonna 1764 kuolleet
Västeråsin hiippakunta
Ruotsin kirkon piispat ja arkkipiispat
Évros

Évros () eli Maritsa (), eli Meriç (), antiikin Hebros (), on joki, joka virtaa Bulgariassa sekä Traakiassa Kreikan ja Turkin rajalla. Sen pituus on noin 550 kilometriä. Joki saa alkunsa Rila-vuoristosta Bulgariassa ja se laskee Traakianmereen Egeanmeren koillisosassa noin 14,5 kilometriä itään Alexandroúpolista. Évros on Balkanin niemimaan toiseksi pisin joki Tonavan jälkeen.

Maantiede 

Bulgarian puolella Évros virtaa noin 321 kilometrin matkan. Joki virtaa Balkanvuorten ja Rodópivuorten välistä, ohittaen Plovdivin ja Parvomayn kaupungit. Kreikassa joki kulkee lähteestä riippuen noin 204–218 kilometriä, mikä tekee siitä maan neljänneksi pisimmän joen. Tästä joki toimii Kreikan ja Bulgarian rajajokena noin 15 kilometrin matkan ja Kreikan ja Turkin rajajokena noin 203 kilometrin matkan. Siirtyessään Kreikan ja Turkin rajajoeksi se ohittaa Edirnen kaupungin, ja virtaa yksin Turkin puolella noin 11 kilometrin matkan. Joki laskee Egeanmereen kuuluvaan Traakianmereen muodostaen Kreikan puolelle leveimmillään 12-kilometrisen, 188 neliökilometrin alueen käsittävän suistoalueen. Suistoalue muodostaa Évroksen suiston kansallispuiston.

Évroksen sivujokia ovat muun muassa Mechka, Kayaliyka, Arda, Tundzha ja Erginis. Évroksen valuma-alue on sivujoet mukaan lukien noin 53 000 neliökilometriä, josta Bulgarian puolella noin 34 265 neliökilometriä, Turkin puolella noin 14 650 neliökilometriä ja Kreikan puolella noin 3 685 neliökilometriä. Joki virtaa suhteellisen rauhallisesti pienistä korkeuseroista johtuen. Kreikan Évroksen alueyksikkö on saanut nimensä joesta.

Historia 

Évros-joki on nimetty Traakian kuninkaan Kassandroksen pojan Hebroksen mukaan. Antiikin aikana joki tunnettiin myös nimellä Rhombos. Kreikkalaisessa mytologiassa joki oli paikka, johon mainadit heittivät kappaleiksi repimänsä Orfeuksen pään.

Vuonna 1371 Evros oli osmanien ja serbien välillä käydyn Maritsan taistelun näyttämönä. 2000-luvulla Évros-joen alue on ollut yksi Euroopan unionin suurimmista laittoman maahantulon reiteistä. Esimerkiksi vuonna 2010 yli 33 000 ihmistä ylitti rajajoen laittomasti. Kreikka on rakentanut 12,5 km pitkälle maarajaosuudelle aidan vaikeuttaakseen laittomien rajanylittäjien pääsyä maahan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian ja Kreikan raja
Bulgarian joet
Évros (alueyksikkö)
Kreikan ja Turkin raja
Kreikan joet
Turkin joet

Rajajoet
Physicist

Physicist on kanadalaisen muusikon Devin Townsendin neljäs sooloalbumi. Se on julkaistu vuonna 2000 Townsendin oman levy-yhtiön HevyDevy Recordsin kautta.

Physicist sai hyviä arvosteluja, mutta sitä pidetään yleisesti Townsendin uran huonoimpana. Townsend itse pitää itse albumia huonoimpanaan. Townsend ei ollut tyytyväinen mm. levyn miksaukseen. Levyn neljännestä kappaleesta, Kingdomista tehtiin uusi versio Devin Townsend Projectin Epicloud-levylle vuonna 2012.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Devin Townsend, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Devin Townsend – laulu, kitara, kosketinsoitin
 Jed Simon – kitara
 Byron Stroud – basso
 Gene Hoglan – rummut

Taustalaulajat
 Chris Valagao
 Marina Reid
 Sharon Parker
 Teresa Duke

Arvostelut 
 Sputnik Music: 
 Blistering.com: positiivinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Devin Townsendin albumit
Vuoden 2000 albumit
The New Black

The New Black on Strapping Young Ladin viides ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2006.

Albumia myytiin ensimmäisen viikon aikana yli 4 000 kappaletta, ja se sijoittui Billboardin top 200 -listan sijalle 200.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Devin Townsend – laulu, kitara, tuotanto
 Jed Simon – kitara, taustalaulu
 Gene Hoglan – rummut, lyömäsoittimet
 Byron Stroud – basso, taustalaulu
 Will Campagna – kosketinsoitin, taustalaulu
 Cam Kroetsch (The Almighty Punchdrunk) – laulu kappaleessa "You Suck"
 Oderus Urungus (GWAR) – laulu kappaleessa "Far Beyond Metal"
 Bif Naked – laulu kappaleessa "Fucker"
 Chris Valagao (Zimmers Hole) – taustalaulu
 Shaun Thingvold – äänittäjä
 Mike Fraser – miksaaja
 Ryan Van Poederooyen – rumputeknikko
 Travis Smith – kansitaide, kuvat

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 Imperiumi.net: 
 Metalunderground.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Strapping Young Ladin albumit
Vuoden 2006 albumit
Retkikunta 33

Retkikunta 33 () on  Kansainvälisen avaruusaseman 33. miehistö. Retkikunta alkoi 16. syyskuuta 2012 kello 23:09 UTC Sojuz TMA-04M:n irtautuessa asemasta. Asemalle jääneet Retkikunta 32:n jäsenet Williams, Malentšenko ja Hoshide jatkoivat asemalla Retkikunta 33:n miehistössä. Aseman täydennysmiehistö (Ford, Novitski ja Tarelkin) saapuivat asemalle lokakuussa 2012 lennolla Sojuz TMA-06M.

Miehistö

Lähde:

SpaceX Dragon CRS-1

Avaruusasemalle telakoitui myös ensimmäinen kaupallinen rahtialus, SpaceX Dragon. Williams ja Hoshide tarttuivat  Canadarm2 -robottikäsivarella rahtialukseen 10. lokakuuta 2012 ja telakoivat sen aseman Harmony-moduuliin. Rahtia, polttoainetta ja tarvikkeita tuova ensimmäinen SpaceX Dragon CRS-1 rahtilento on ensimmäinen suunniteltu lento 12 rahtilennosta. Paluumatkalla maahan rahtialus kuljettaa muun muassa koejärjestelyitä ja tarpeettomia varaosia takaisin maahan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

NASAn Expedition 33 Main Page 
Expedition 32/33 Preflight Briefing Graphics ja videoita 
Valokuvia Retkikunta 33:sta 
Current ISS On-Orbit Status Report 
Mission Summary (5,1 Mt, pdf) 
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu 
Kansainvälisen avaruusaseman miehistöt 

Kansainvälinen avaruusasema
Anni tahtoo äidin

Anni tahtoo äidin on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1989. Elokuva oli tiivistä työputkea seuranneen tauon jälkeen Mänttärin ensimmäinen elokuva. Se poikkesi lajiltaan aiemmista, joskin Mänttäri itse liittää sen mieluummin aiempiin elokuviinsa kuin erilliseksi lastenelokuvaksi.

Elokuva sai valtion laatutukipalkinnon ja Susanna Haavisto sivuosa-Jussin roolista kampaaja Leena Järvenpäänä.

Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä myönteistä että kielteistä vastaanottoa. Peter von Bagh huomauttaa, että se on harvoja kotimaisia lastenelokuvia, jotka käsittelevät lasta (ja lapsikatsojia) ajattelevina olentoina, aikuisten tasavertaisina kumppaneina. Velipekka Makkosen mielestä Mänttäri on kadottanut teränsä siirryttyään tekemään 'lastenelokuvaa.

Anni tahtoo äidin sai elokuvateattereissa 11 623 katsojaa..

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1989 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset musiikkielokuvat
Suomalaiset perhe-elokuvat
Anssi Mänttärin ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Paavo Ellilä

Paavo Ellilä (21. maaliskuuta 1909 Elimäki – 1990) oli suomalainen maanviljelijä ja näytelmäkirjailija.

Näytelmiä 
 Elimäen Pestoomarkkinat : kuvaelma. P. Ellilä, Elimäki 1975
 Moision Säteri : 4-osainen pienoisnäytelmä Moision ja Villikkalan kartanoiden ostosta Elimäen kunnalle vuonna 1906–1907. P. Ellilä, Elimäki 1978 (kantaesitys Elimäen Pestoomarkkinoilla 1.9.1979)

Lähteet 
 Kymenlaakson kirjailijat : Paavo Ellilä

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Matti Orpana

Matti Orpana (26. syyskuuta 1909 Käkisalmi – 1993) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Orpana oli opettajana Sippolassa 1949 ja Virolahdella Ravijoen kansakoululla 1954–1970.

Teoksia 
 Maan perijä : romaan. Gummerus 1959

Lähteet 
 
 Kymenlaakson kirjailijat : Matti Orpana

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Haaraheltta

Haaraheltta (Cantharellula umbonata), aiemmin nimellä harmaa vahvero, on yleinen erityisesti kangasmetsissä tavattava syötävä sienilaji. Se on suhteellisen pienikokoinen, ei yleensä yli 5 cm leveä, väriltään jalka ja yläpinta ovat harmaat, toisinaan sinertävät. Heltasto on aluksi valkoinen samoin kuin itiöpöly. Haaraheltan nimitys kuvaa hyvin helttamuodostelmaa, joka on epätavallinen.

Sitkeytensä ja ulkomuotonsa vuoksi lajia on pidetty vahveroiden sukulaisena, mutta se kuuluu geneettisesti lähemmäs esimerkiksi valmuskoita.

Haaraheltta on lähes tuoksuton ja miedonmakuinen, mutta sopii ravinnoksi.

Lähteet

Tricholomataceae