joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hannu Heikinheimo

Hannu Jaakko Heikinheimo (19. elokuuta 1943 Helsinki – 2. joulukuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja. Heikinheimo ohjasi, toimitti, tuotti ja käsikirjoitti Yleisradioon 1960-luvulta lähtien lukuisia kulttuuriohjelmia, konsertteja, oopperoita ja baletteja, kuunnelmia, lasten- ja nuortenohjelmia ja TV-fiktioita. Monien ohjaus-, käsikirjoitus- ja tuottajantöidensä lisäksi Heikinheimo esiintyi poliisilääkärin roolissa sekä vuonna 2000 ilmestyneessä TV-sarjassa Raid että myös vuonna 2003 ensi-illan saaneessa samannimisessä elokuvassa. Heikinheimon mukaan musiikilla oli tärkeä osuus kaikissa hänen ohjaustöissään.

Hannu Heikinheimo opiskeli musiikkia Sibelius-akatemiassa, Helsingin ja Tampereen yliopistoissa sekä Wienin musiikkiakatemiassa. Vuonna 1964 hän meni Tesvisioon uutistoimittajaksi ja 1965 musiikkitoimittajaksi. Tesvision toiminnan loputtua hän siirtyi ensin TV2:n ja vuonna 1968 TV1:n musiikkitoimittajaksi.

Hannu Heikinheimon isä oli pianisti Sakari Heikinheimo ja veljiä musiikkitoimittaja Seppo Heikinheimo, Jukka Heikinheimo ja Miika Heikinheimo. Hänen poikansa on jazzmuusikko Ilmari Heikinheimo (muusikko). Heikinheimo oli aviossa kahdesti; toinen liitto tekstiilitaiteilija Katariina Metsovaara-Heikinheimon kanssa kesti vuodesta 1979 hänen kuolemaansa asti.


Ohjaajana 
 Elegia Vilho Lammelle, 1985.
 Vikivaki, 1990.
 Mikael soittaa harppua, 1991.
 Kettutytöt, 1997.
 Leevi Madetoja: Pohjalaisia, 1998.
 Puhtaaksikirjoittaja, 2001.

Ohjaajana ja käsikirjoittana 
 Jumala on kauneus, 1985.
 Tanssi perhoseni tanssi, 1999.

Ohjaajana ja tuottajana 
 Kultakaleeri, 1968.
 Pohjalaisia, 1981.
 Angelika, 1993.

Tuottajana 
 Romeo ja Julia, 1972.
 Punainen viiva, 1984.
 Kihlaus Sevillassa, 1992.
 Fallesmannin Arvo ja minä, 1995.

Oopperaohjauksia 
 Kalevi Aho: Avain(Näyttämölle & Tv-taltiointi Yle Tv-1)
Leoš Janáček: Tapaus Makropulos
 Leoš Janáček: Kuolleesta talosta
 Benjamin Britten: Ruuvikierre
 Tauno Marttinen: Poltettu oranssi
 Ruggiero Leoncavallo: Pajatso(Veikko Tyrväinen)
Yle Tv-1 Oopperaohjaus Giuseppe Verdi:"Rigoletto"(pääosissa baritoni Usko Viitanen, sopraano Pirkko-Liisa Tikka sekä tenori Seppo Ruohonen)
Yle Tv-1 Oopperaohjaus Pjotr Tshaikovski: "Jevgeni Onegin" 1977 (Walton Grönroos, Irma Urrila, Heljä Angervo-Karttunen, Seppo Ruohonen,Jaakko Ryhänen)  
Yle Tv-1 Oopperaohjaus Leevi Madetoja: "Juha"(Jorma Hynninen, Maija Lokka, Eero Erkkilä)
Yle Tv-1 oopperaohjaus Leevi Madetoja:"Pohjalaisia" (Jorma Hynninen,Raili Viljakainen, Matti Tuloisela, Anita Välkki, Pekka Nuotio)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset toimittajat
Musiikkitoimittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Pietarin Sanomat

Pietarin Sanomat oli Pietarissa vuosina 1870–1873 ilmestynyt sanomalehti.

Pietarin Sanomien perustaja ja toimittaja oli kaupungin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan koulujen tarkastajana työskennellyt fennomaani August Hagman. Se oli ensimmäinen Suomen rajojen ulkopuolella ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Pietarin ja Inkerinmaan suomalaisille tarkoitetun lehden tavoitteena oli kansallisen sivistyksen kehittäminen. Sen avustajina toimivat tyröläinen opettaja ja lukkari Abraham Tiisnekka, Marian seurakunnan kappalainen Aloys Jeremias Piispanen sekä aluksi myös seurakunnan kirkkokoulun johtaja Tuomas Friman. Kerran viikossa nelisivuisena ja kolmipalstaisena ilmestynyt lehti painettiin Pietarissa Ettingerin kirjapainossa. Sen levikiksi on arvioitu 700–1000 kappaletta.

Lehden uutisaineisto oli pääosin lainattu Pietarin ja Suomen lehdistä. Suurimman osan siitä muodostivat Venäjän ja Pietarin tapahtumat. Ulkomaanuutiset liittyivät erityisesti Saksan–Ranskan sotaan. Venäjän suomalaisia koskeva aineisto oli suhteessa vähäisempää. Erityisesti lehteä kiinnosti koulujen, kirjastojen ja raittiusseurojen perustaminen Inkeriin. Se pyrki myös seuraamaan Inkerin suomalaisten seurakuntien tapahtumia sekä kertomaan alueen historiasta ja kansanperinteestä. Suomen uutiset jäivät melko vähälle huomiolle. Varsinaisia pääkirjoituksia lehti ei julkaissut.

Lehdessä oli runsaasti kaunokirjallista ainesta. Jatkokertomuksina julkaistiin muun muassa Tuomas Frimanin Tyhmenit ja Anninriuhta, K. J. Gummeruksen Otteita ihmissydämen salaisuuksista ja Nikolai Gogolin Nevan valtakatu. Runoista valtaosa oli A. J. Piispasen kirjoittamia tai kääntämiä. Lisäksi julkaistiin valkeasaarelaisen talonpojan Jaakko Räikkösen runoja. Lehdessä oli myös jonkin verran ilmoituksia ja pietarilaisten kauppaliikkeiden mainoksia. Uskonnollista aineistoa oli vähän.

Pietarin Sanomien kilpailijaksi perustettiin August Hagmanin ja Marian seurakunnan kirkkoherran Johannes Öhqvistin välisen konfliktin seurauksena Pietarin Sunnuntailehti. Kesällä 1872 Hagman siirtyi Helsinkiin Morgonbladet-lehden päätoimittajaksi ja hänen tilalleen Pietariin tuli hänen veljensä Tyko Hagman. August Hagman pysyi kuitenkin muodollisesti Pietarin Sanomien päätoimittajana ja osallistui ilmeisesti Helsingistä käsin myös sen toimittamiseen. Huhtikuussa 1873 hän lopetti lehden taloudellisesti kannattamattomana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Pietarin Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa

Pietari
Pietarinsuomalaiset sanomalehdet
Jurjev-Polski

Jurjev-Polski () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Kolokšan yläjuoksulla 68 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupunki on Jurjev-Polskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kinešman välinen rautatie sekä Vladimirin ja Pereslavl-Zalesskin välinen maantie. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2010).

Jurjev-Polskin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152 Vladimir-Suzdalin rajalinnoitukseksi. Vuodesta 1212 se oli lääniruhtinaskunnan keskus. Vuosina 1238, 1382 ja 1408 mongolivalloittajat hävittivät kaupungin. Vuonna 1612 sen polttivat puolalaiset maahantunkeutujat. 

1600-luvun puolivälissä Jurjev-Polskista tuli huomattava kaupan keskus, jonka kehitystä edisti sen sijainti Suzdalin ja Moskovan välisen maantien varrella. Vuonna 1778 siitä tuli Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700-luvulla kaupunkiin syntyi tekstiiliteollisuutta.

Nykyään Jurjev-Polski on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuutta, kutomo ja konepaja. Rotkojen halkomilla kukkuloilla sijaitsevassa kaupungissa on säilynyt jäänteitä 1100-luvun kremlistä. Koillisosassa sijaitsee 1200-luvulla perustettu Arkkienkeli Mikaelin luostari. Sen lähellä on vuosina 1230–1234 rakennettu Pyhän Yrjön katedraali, joka on yksi huomattavimmista Vladimir-Suzdalin rakennustaiteen muistomerkeistä. Keskustassa on säilynyt vanha kauppahalli ja 1800–1900-luvun kivisiä ja puisia asuinrakennuksia.

Jurjev-Polski on yksi Venäjän kultaisen renkaan matkailukohteista. Kaupungissa toimii vuonna 1920 perustettu museo.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Jurjev-Polskin piirin sivusto 
 Jurjev-Polskin kaupungille omistettu sivusto 
 Jurjev-Polskin museo 

Vladimirin alueen kaupungit
Sörnäisten satama

Sörnäisten satama oli Helsingin Sörnäisissä Kruunuvuorenselän rannalla vuosina 1863–2008 toiminut satama. Se jäi pois käytöstä 24. marraskuuta 2008, jolloin sen toiminnot siirrettiin Vuosaaren satamaan. Alueelle jäi ainoastaan Hanasaaren voimalaitoksen hiilisatama. Sataman lakkauttamisen jälkeen alueelle on rakennettu uutta asuinaluetta, josta käytetään nimeä Kalasatama. Myös Sompasaaren ja Nihdin vanhat satama-alueet rakentuvat hiljalleen asuinalueiksi.

Historia 

Alkuaikoinaan Sörnäisten satama toimi ennen kaikkea puutavaran vientisatamana. Vuonna 1889 sinne perustettiin myös öljysatama, jonka kautta kulki 80 % Suomen öljystä. Öljyn tuonti aiheutti kasvupaineita, ja sataman laajentamista suunniteltiin Mustikkamaalle. Paloturvallisuussyistä koko öljysatama siirrettiin kuitenkin vuonna 1938 Herttoniemen satamaan, jossa se toimi vuoteen 1992 asti. Laajasalon öljysatama rakennettiin Kruunuvuorenrantaan 1950-luvulla.

Sörnäisten satama kasvoi nopeasti, koska alue oli lähes rakentamaton ja laivaväylät olivat helposti toteutettavissa. Työntekijät oli edullista asuttaa läheisiin Sörnäisten, Kallion, Hermannin ja Vallilan kaupunginosiin. Ympäristöön alkoi rakentua paljon teollisuusrakennuksia, kuten teurastamo, tynnyrisitomo, olutpanimo ja asfalttitehdas.

Myöhemmin satama toimi etupäässä tuontisatamana, mutta sen alueella oli myös kalastussatama ja sen läheisyydessä kalasäilyketehtaita. Satama tunnettiin Suomen hedelmä- ja vihannestuonnin keskuksena. Alueella sijaitsevaa Hansaterminaalia käyttivät laivat, jotka kuljettivat myös matkustajia. 

1950-luvulta lähtien satama-aluetta laajennettiin huomattavasti täyttämällä merialueita. Tällöin muun muassa Hanasaari, Sompasaari ja Nihti liitettiin mantereeseen. Sompasaaren nimeä alettiin joissakin yhteyksissä käyttää koko Sörnäisten satamasta, ja nimi esiintyi myös satamaan ohjaavissa tienviitoissa. Sompasaari toimi jonkin aikaa myös autolauttasatamana. Vuonna 2008 Sörnäisten sataman kautta kulki yli 300 000 kuorma-autoa. Raskaalla liikenteellä oli suora vaikutus kantakaupungin liikenteeseen ja meluun, kun taas uudessa Vuosaaren satamassa liikenne saatiin ohjattua suoraan Kehä III:lle.

Raideyhteys 

Sataman käyttöönotosta lähtien sinne johti Pasilasta Suomen ensimmäinen satamarata, joka alkujaan kulki nykyisen Teollisuuskadun vartta ja Junatietä pitkin. Rata mahdollisti suuret tavarakuljetukset sisämaasta. Vuonna 1965 satamarata siirrettiin kulkemaan Vallilanlaakson läpi Hermannin rantatietä mukailevalle osuudelle, jota on kutsuttu myös Kumpulan radaksi. Uuteen ratayhteyteen kuului Itä-Pasilan alittava Pasilan rautatietunneli. Näin tehtiin ennen kaikkea liikennejärjestelyjen vuoksi, koska satama-alueen reunaa pitkin kulkee Itäväylä. Kulosaaren sillan länsipää kulki osittain satama-alueen yli. Satamarata purettiin sataman lakkauttamisen jälkeen vuosina 2009–2010.

Katso myös 
 Eteläsatama
 Länsisatama

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 

Helsingin satama
Suomen entiset satamat
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Sörnäinen
Detomidiini

Detomidiini on imidatsoli-rakenteinen alfa2-adrenerginen agonisti, jolla on sedatiivisia ja rauhoittavia vaikutuksia. Detomidiini vaikuttaa
keskushermostossa estämällä noradrenaliini-välitteisten hermoimpulssien kulkua. Detomidiinia käytetään erityisesti isojen eläinten, kuten hevosten nukutusaineena. Detomidiini on lääketehdas Orionin 1980-luvulla kehittämä alkuperälääke ja se on käytössä HCl-suolana kauppanimellä Domosedan. Detomidiinin vaikutuksen voi poistaa käyttämällä atipametsolia.

Lääkkeet
Heterosykliset yhdisteet
Sedatiivit
Chrysomelinae

Chrysomelinae on kovakuoriaisiin (Coleoptera) lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon kuuluva alaheimo. Alaheimoon kuuluu 16 sukua ja maailmanlaajuisesti noin 3000 lajia, joiden koko vaihtelee 3–14 mm.

Chrysomelinae-alaheimoon kuuluvia tribuksia ja sukuja 
 Chrysomelini
Leptinotarsa
Kultalehtikuoriaiset (Chrysolina)
Oreina
Colaphus
Gastrophysa
Phaedon
Hydrothassa
Prasocuris
Plagiodera
Aitolehtikuoriaiset (Chrysomela)
Plagiosterna
Ruskokalvajat (Gonioctena)
Viherkalvajat (Phratora)
Entomoscelis
 Phyllocharitini
 Timarchini
Timarcha

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Chrysomelinae
ITIS: Chrysomelinae 
Bug Guide: Chrysomelinae 
Bug Guide: Chrysomelinae, kuvia 

Lehtikuoriaiset
Mrs. Robinson

Mrs. Robinson on Paul Simonin kirjoittama laulu, jonka ensimmäisenä esitti yhtye Simon & Garfunkel. Kappale nousi singlenä Yhdysvaltain listaykköseksi ja oli siellä heidän toinen ykköshittinsä ”The Sound of Silencen” jälkeen. Varhainen versio kappaleesta soi elokuvassa Miehuuskoe (1967) ja sen jälkeenpäin julkaistulla soundtrackilla samalla kun valmis versio sai esikoisjulkaisunsa levyllä Bookends. Kaksikko vastaanotti laulusta vuoden levytyksen Grammy-palkinnon vuonna 1969.

Elokuvassa Miehuuskoe Benjamin Braddock (Dustin Hoffman) on yliopistosta juuri valmistunut tarmoton nuori mies, joka alkaa suhteen vanhemman naisen, rouva Robinsonin (Anne Bancroft) kanssa. Laulu ei ollut valmis, kun se laitettiin elokuvaan; siitä kuullaan ainoastaan palasia taustamusiikkina. Kun elokuva tuli tunnetummaksi, Paul Simon laittoi palaset yhteen kokonaiseksi kappaleeksi.

Tämän kappaleen ovat levyttäneet myös ainakin Frank Sinatra, The Lemonheads ja Bon Jovi. Sinatran versio sisältää lähes täysin erilaiset sanat, mutta sävel ja tempo ovat alkuperäisen kaltaisia.

Vuoden 1967 kappaleet
Simon & Garfunkelin kappaleet
Suomalaiset käännöskappaleet
Rory Delap

Rory John Delap (s. 6. heinäkuuta 1976 Sutton Coldfield, Englanti) on irlantilainen jalkapalloilija. Hän on syntynyt Englannissa, mutta hänen vanhempansa ovat irlantilaisia ja hän edustaa Irlannin maajoukkuetta. Delapin seurajoukkue on Stoke City FC.

Delap aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Carlisle United FC:ssä vuonna 1994. Delap pelasi seurassa vuoteen 1998 asti ja oli nostamassa sitä kahdesti 2. divisioonaan. Carlislesta Delap siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Derbyyn, jossa hän pelasi kolme seuraavaa kautta. Kesällä 2001 Delap vaihtoi Valioliigan Southamptoniin. Southampton putosi Valioliigasta keväällä 2005 ja pian Delap siirtyi Sunderlandiin, jossa hän loukkaantumisen jälkeen ei kuitenkaan saanut juurikaan peliaikaa. Sunderland lainasi Delapin mestaruussarjan Stoke Cityyn lokakuussa 2006, mutta hän loukkasi jalkansa pahoin jo toisessa ottelussaan. Loukkaantumisesta huolimatta Stoken manageri Tony Pulis hankki Delapin seuraan pysyvästi tammikuussa lupauksensa mukaisesti.

Delap tunnetaan poikkeuksellisen pitkistä ja vaarallisista rajaheitoista. Delapin heitot olivat tärkeä tekijä Stoken noustua kaudella 2007–2008 ja Valioliiga-kaudella 2008–2009 hänen heitoistaan syntyi seitsemän Stoken kauden 13 ensimmäisestä maalista.  Syksyllä 2008 Valioliigaottelussa Arsenalia vastaan Stoken molemmat maalit syntyivät Delapin pitkän rajaheiton seurauksena. Pitkien heittojen taustalla on hänen nuoruudessaan harrastama keihäänheitto, jonka hän jätti 14-vuotiaana päätettyään keskittyä vain jalkapalloon. Delapia on jopa houkuteltu edustamaan Irlantia keihäänheitossa Lontoon olympialaisissa 2012.

Irlannin maajoukkueessa Delap on pelannut 11 maaottelua.

Lähteet

Viitteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Leptinotarsa

Leptinotarsa on lehtikuoriaisiin (Chrysomelidae) kuuluva kovakuoriais (Coleoptera) suku. Suomessa suvun lajeista on tavattu ainoastaan satunnaisesti perunan tuholaisena koloradokuoriaista. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 12 lajia. Suvun lajeja esiintyy pääasiassa Pohjois- ja Keski-Amerikassa sekä Euroopassa.

Lajeja

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Leptinotarsa 
UniProt: Taxonomy - Leptinotarsa 
Bug Guide: Leptinotarsa 
Bug Guide: Leptinotarsa, kuvia 
Pherobase: Semiochemicals of Genus Leptinotarsa 

Lehtikuoriaiset
Transitoliikenne

Transito- eli kauttakulkuliikenne on tavaroiden ja raaka-aineiden kuljetuksia toisen maan kautta kolmansiin maihin. Transitotavaroita ei osteta kauttakulkumaahan, niitä ei selvitetä kauttakulkumaan tullissa eikä niitä tilastoida sen ulkomaankaupaksi.

Joulukuussa 2005 Suomen satamien kautta kuljetettiin transitotavaraa itään (lähinnä Venäjälle) 221 944 tonnia ja länteen 155 345 tonnia. Transitokuljetusten määrä itään lisääntyi 8 prosenttia ja länteen väheni 30 prosenttia verrattuna edellisen vuoden vastaavaan kuukauteen. Luvut perustuvat Tilastokeskuksen Merenkulkulaitokselta, VR:ltä ja Itäiseltä tullipiiriltä keräämiin tietoihin.

Transitotavaraa kuljetettiin joulukuussa rautateitse 256 332 tonnia ja maanteitse 277 923 tonnia. Rautateiden transitokuljetukset vähenivät 6 prosenttia ja maanteiden transitokuljetukset lisääntyivät 17 prosenttia edellisen vuoden vastaavaan kuukauteen verrattuna.

Pääosa Suomen kautta kulkevasta transitoliikenteestä saapuu Suomeen ja lähtee Suomesta satamien kautta merikuljetuksina. Näin ollen meritransiton määrä on toistaiseksi ollut lähellä transitokuljetusten kokonaismäärää.

Lähteet
Tilastokeskus

Tavarankäsittely
Štšokino

Štšokino () on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä 25 kilometriä Tulasta etelään. Kaupunki on Štšokinon piirin keskus. Sen läpi kulkee Tulan ja Orjolin välinen rautatie (Štšokinon asema) sekä Moskovan ja Simferopolin välinen valtatie. Asukkaita on 60 700 henkeä (vuonna 2005).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1870 perustetun ruskohiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1938 Štšokinosta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.

Nykyisin kaupungissa on lannoite- ja kemian teollisuutta sekä TGK-4-tuotantoyhtiöön kuuluva sähkövoimala. Piirin alueella sijaitsee Leo Tolstoin kartanomuseo Jasnaja Poljana.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Štšokinon piirin sivusto 

Tulan alueen kaupungit

en:Shchyokino
Šuja

Šuja () on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Tezan rannalla 32 kilometriä Ivanovosta kaakkoon. Kaupunki on Šujan piirin keskus, mutta ei itse kuuluu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Šujan läpi kulkee Vladimirin ja Ivanovon välinen rautatie (Šujan asema). Asukkaita on 58 900 henkeä (vuonna 2008).

Šuja mainitaan ensimmäisen kerran Nižni Novgorodin ruhtinaskuntaan kuuluneena huomattavana asutuskeskuksena vuonna 1393/1394. Kaupunki on saanut alkunsa Šuiskin ruhtinassuvun omistamasta kylästä, jonka nimi on johdettu merjalaisista sanoista suo 'suo' ja oja 'joki'. 1500-luvulla sen nimenä oli myös Borisoglebskaja sloboda. Vuonna 1539 sen hävittivät Kazanin kaanin Safagäräyn joukot, vuonna 1609 puolalaiset ja vuonna 1619 se kärsi liettualaisten, kasakoiden ym. hyökkäyksistä. 1500–1600-luvulla Šuja oli vilkas kauppapaikka ja käsityöläiskeskus. 1700-luvulla alkoi kehittyä tekstiiliteollisuus.

Vuonna 1708 Šuja liitettiin Moskovan lääniin ja vuonna 1778 siitä tuli Vladimirin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla Šuja oli huomattava tekstiili- ja nahkateollisuuden keskus. Nykyisin kaupungissa on tekstiiliteollisuuden lisäksi mm. puunjalostus- ja konepajateollisuutta.

Kaupungissa toimii pedagoginen yliopisto, kotiseutumuseo ja Mihail Frunzelle omistettu museo.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Šujan kaupungin sivusto 

Ivanovon alueen kaupungit
Sininen ämpäri

Sininen ämpäri on suomalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Vilho Lammen (1898–1936) öljyvärimaalaus vanerille vuodelta 1931. Maalaus esittää talonpoikaistuolilla olevaa sinistä emaliämpäriä kauhoineen.

Maalaus on kooltaan noin 69,5 × 56 cm, ja siinä esiintyvät Lammen Limingassa sijaitsevan kotitalon Matinlaurin arkiesineet. Teos kuuluu Lammen vuosien 1931–1936 välille sijoittuneeseen kauteen, joka sisältää runsaasti asetelmia ja henkilöaiheita. Siinä on nähty yhteyksiä toisaalta Vincent van Goghin kuuluisaan tuoliteokseen ja toisaalta värienkäytössä Paul Cézanneen.

Paavo Rintala kuvasi teoksen syntyprosessin Lammen elämästä aineksensa saaneessa fiktiivisessä romaanissaan Jumala on kauneus, ja teki siten maalauksesta kulttityön, jota on jälkeenpäin pidetty avaimena Vilho Lammen tuotantoon. Rintalan romaanissa maalauksessa näkyvä ruokakomeron ovi aukeaa maalarin omaan kauneuden maailmaan, jossa kaikki on kaunista ja josta kauneus valuu pirttiin, jossa ämpäri ja tuoli ovat.

Maalaus kuuluu nykyään sanomalehti Kalevan kokoelmiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sininen ämpäri Oulun taidemuseon sivuilla

Vilho Lammen maalaukset
Ekspressionistiset maalaukset
Eero Nero

Eero Veikko Nero (8. lokakuuta 1916 Rovaniemi – 17. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja jatkosodan aikana sotavankileirin komentaja, joka tuomittiin myöhemmin tässä tehtävässä tekemistään rikoksista vankeuteen.

Nero, ammatiltaan rakennusmestari ja sotilasarvoltaan luutnantti, toimi IV armeijakunnassa Jalkalan sotavankileirin komentajana. Armeijakuntaa johti kenraaliluutnantti Lennart Oesch. Tutkija Antti Kujalan mukaan armeijakunnassa komentaja Oesch, pioneerikomentaja Matti Oinonen ja sotavankileirien johtaja P. Simelius lietsoivat käskyillään venäläisvastaisuutta ja antoivat esimerkiksi 19. marraskuuta 1941 selvästi lainvastaisen käskyn sotavankien kohtelusta, jonka mukaan muun muassa niskuroivat vangit oli heti teloitettava.

Jo aikaisemmin syksyllä kaksi vankia ampunut ja yhden ammututtanut Nero lähetti vuodenvaihteessa 1941–1942 työpalvelussaan 14 pahoja paleltumia saanutta sotavankia miinoja polkemaan. Loput paleltuneet, kaikkiaan 13 miestä Nero ampui itse tai ammututti. Esikunnan linnoitustoimisto määräsi tammikuussa Neron sotavankikomppanioiden valvojaksi. Ampumiset jatkuivat, keväällä 1942 ammuttiin esimerkiksi karanneiden sotavankien toverit varoitukseksi muille.

Sodanjälkeiset tapahtumat
Jatkosodan jälkeen Nero pakeni Ruotsiin, mutta palautettiin vuonna 1946 puolentoista vuoden luovutustaistelun jälkeen. Asiasta nousseessa oikeudenkäynnissä muun muassa Neroa syytettiin kaikkiaan 51 sotavangin surmasta. Luvussa eivät olleet mukana esimerkiksi miinanraivaukseen lähetetyt. Nero tuomittiin yhteensä 33 taposta aluksi 12 vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta Korkein oikeus nosti rangaistuksen elinkautiseksi vankeudeksi, jota hänet lähetettiin suorittaman Riihimäen vankilaan. Myöhemmin rangaistus aleni jälleen 12 vuodeksi ja Nero vapautui vankilasta 1950-luvun alussa. Sen jälkeen hän työskenteli Suomen sementtiyhdistyksen palveluksessa.

Lähteet
 
 Vaittinen Juha: Tärkeä tutkimus venäläisten sotavankien kovasta kohtelusta suomalaisten käsissä, Agricolan kirja-arvostelut 9.11.2008
 Vehkasalo Jukka: Suomalaiset eivät olleet sotiessaan muita kansoja parempia tai pahempia , kirja-arviointi, Kymen Sanomat verkossa 18.10.2008

Viitteet

Aiheesta muualla
 Sisäasiainministeriön yleiskirje. Helmikuun 12 p:nä 1945 , Sotavankileirien tutkimuskeskuksen etsintäkuuluttamat henkilöt.

Sotarikoksista vankeuteen tuomitut
Suomalaiset upseerit
Suomalaisten vankileirien komentajat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Aarne Karvo

Aarne Johannes Karvo () oli suomalainen reservinvänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Aukusti Ollitervo 1. Karvo ja Kaisa Matilda Karvo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Eveliina Toivosen kanssa.

Opinnot
Karvo kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922. Hän kävi Reserviupseerikoulu vuosina 1925–1926.

Jääkärikausi 

Karvo työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota
Karvo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianvääpeliksi ja joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika
Karvo määrättiin sisällissodan jälkeen 20. kesäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan l. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina ja 3. komppanian vääpelinä. Radiokoulun vääpeliksi hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1921, mistä hänet siirrettiin edelleen 1. huhtikuuta 1925 Uudenmaan rykmenttiin, missä hän toimi 1. pataljoonan adjutanttina ja nuorempana upseerina. Karvo kuoli työtapaturmassa Suomenlinnassa 22. joulukuuta 1927. Hänet haudattiin Tervolaan.

Lähteet
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Keravan taidemuseo

Keravan taidemuseo on Keravalla sijaitseva taidemuseo, joka on keskittynyt suomalaiseen ja kansainväliseen nykytaiteeseen. Museon perustaja on Taiteen kerääjä Aune Laaksonen, joka toimi sen ensimmäisen johtajana.

Keravan Taidesäätiön ylläpitämä museo on perustettu vuonna 1990, ja se toimi aluksi vuokratiloissa Klondyke-talossa. Taidemuseo järjestää vuosittain 8-14 vaihtuvaa näyttelyä. Museon omiin kokoelmiin kuuluu arviolta 1 300 teosta, joista 517 on Keravan kaupungin ja 158 Keravan Taide- ja Kulttuuriyhdistyksen lahjoittamia.

Keravan taidemuseo on Suomen museoliiton jäsenmuseo.

Museossa on myös kahvila ja museokauppa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Keravan taidemuseo Taide- ja museokeskus Sinkka -sivustolla

Suomen taidemuseot
Keravan rakennukset ja rakennelmat
Keskusta (Kerava)
Polar Mining

Polar Mining Oy on kaivostoimintaa Suomessa harjoittava yritys. Sen emoyhtiö on australialainen Dragon Mining -kaivosyhtiö. Se osti kaivostoiminnasta luopuneelta Outokumpu Oy:ltä vuonna 2003 Oriveden kaivoksen, Sastamalan rikastamon ja muutamia etsintäkohteita. Louhimisen se aloitti ensimmäiseksi Pirkanmaalla. Huittisissa sijaitseva Jokisivun kultakaivos avattiin 2009. Loppuvuodesta 2018 avattiin Kaapelinkulman kaivos. Kritiikki ympäristöongelmista on kohdistunut yritykseen mediassa.

Polar Miningin omistavalla Dragon Miningilla on suomalaiskaivosten ohella Svartlidenin kultakaivos Ruotsissa. Malminetsintää Dragon Mining harjoittaa muutamassa muussakin maassa.

Aiheesta muualla
 Dragon Mining - Finland

Kaivosyhtiöt
Visual Prolog

Visual Prolog on ohjelmistokehitin, jossa yhdistyy logiikkaohjelmointi ja olio-ohjelmointi. Se on laajennus Prologiin joka tukee tyyppijärjestelmää.

Hanoi Example

class hanoi 
   predicates 
       hanoi : (unsigned N). 
end class hanoi 
 
implement hanoi 
   domains 
       pole = string. 
 
   clauses 
       hanoi(N) :- move(N, "left", "centre", "right"). 
 
   class predicates 
       move : (unsigned N, pole A, pole B, pole C). 
   clauses 
       move(0, _, _, _) :- !. 
       move(N, A, B, C) :- 
           move(N-1, A, C, B), 
           stdio::writef("move a disc from % pole to the % pole\n", A, C), 
           move(N-1, B, A, C). 
end implement hanoi 
 
goal 
   console::init(), 
   hanoi::hanoi(4).

Aiheesta muualla 
 Visual Prologin kotisivu
 Visual Prolog

Ohjelmointikielet
Amarantine

Amarantine on irlantilaislaulaja Enyan vuonna 2005 julkaisema studioalbumi. Se on Enyan kuudes albumi, joka voitti parhaan New Age -albumin Grammy-palkinnon vuonna 2007. Roma Ryan tideotti julkaisupäivästä  Enyan virallisella keskustelupalstalla Internetissä 23. syyskuuta 2005. Albumi vuoti Internetiin 11. marraskuuta 2005.

Albumista on julkaistu kolme versiota: "Standard release" (normaalipainos), "Special Christmas Edition" (joulupainos) ja "Deluxe Collector's Edition" (keräilypainos). Euroopassa albumilta julkaistiin kaksi singleä: Amarantine ja It's in the Rain. Lisäksi Japanissa julkaistiin promo If I Could Be Where You Are ja Yhdysvalloissa uudelleen miksattu versio kappaleesta Someone Said Goodbye.

Albumin versiot

Standard release
Albumin normaalipainos julkaistiin 22. marraskuuta 2005. Se sisältää levyn, jolla on 12 kappaletta sekä 16-sivuinen kansivihko Water Shows The Hidden Heart. jossa on levyn tuotantotiedot ja sanoitukset. Sanoitukset ovat englannin-, loxian- ja japanin kielellä. Loxiankielisiä kappaleita on kolme ja japaninkielisiä yksi. Sanoitukset on kirjoittanut Roma Ryan.

Special Christmas Edition
Levyn jouluversio sisältää kaksi CD-levyä, ja sen kannessa on tavallisesta versiosta poikkeava kansikuva. Muuten kansivihko on samanlainen kuin tavallisessa julkaisussa. Levy julkaistiin 22. marraskuuta 2006. Ensimmäisellä CD-levyllä on kaikki aiemmin julkaistut 12 kappaletta. Toinen levy sisältää neljä joululaulua: Adeste Fideles, The Magic of the Night, We Wish You a Merry Christmas ja Christmas Secrets.

Deluxe Collector's Edition
Erikoispainos sisältää peruspainoksen lisäksi toisen version kansivihkosta Water Shows The Hidden Heart ja kolme valokuvaa, jotka ovat takakannen taskussa. Levy on pakattu punaiseen samettiseen laatikkoon.

Kappaleet

Standardi- ja deluxepainos

Special Christmas Edition 

 
 
 
 

Special Christmas Edition -painoksen toisen levyn kappaleet on myös julkaistu erillisillä levyillä; Yhdysvalloissa Sounds of the Season: The Enya Holiday Collection ja Kanadassa Christmas Secrets EP.

Sertifikaatiot, listasijoitukset ja myynti

Palkinnot
Grammy-palkinto

Lähteet

Aiheesta muualla
 Enyan viralliset kotisivut  
 Enya.com diskografia  
 Loxian (kieli) BBC:ssä 
 "Amarantine" lehdistötiedote  
 Out of the Blue epävirallinen sivusto 
 Epävirallinen Enyan fanisivusto 

Vuoden 2005 albumit
Enyan albumit
Riikka Sarasoja-Lilja

Riikka Johanna Sarasoja-Lilja (o.s. Sarasoja, s. 23. helmikuuta 1982 Lempäälä) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Alle kaksivuotiaana Savitaipaleelle muuttanut Sarasoja-Lilja oli Savitaipaleen Urheilijoiden kasvatti. Myöhemmin hän edusti Lappeen Rientoa, ja häntä valmensi Heikki Pusa. Sarasoja-Lilja lopetti kilpailu-uransa kauden 2014–2015 jälkeen.

Arvokisat
Sarasoja kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti nuorten maailmanmestaruuden 4 × 5 kilometrin viestissä Karpacz-Szklarskassa 2001. Seuraavana talvena hän sijoittui Schonachin nuorten MM-kilpailuissa sprintissä neljänneksi. Tarvision universiadeissa 2003 hän saavutti hopeaa vapaalla hiihtotavalla käydyssä sprinttikilpailussa ja pronssia viiden kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa.

Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Liberecin MM-kisoissa 2009, Sarasoja sijoittui sprintissä 20:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 24:nneksi ja 30 kilometrillä 25:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli parisprintissä kahdeksas, 30 kilometrillä 13:s, yhdistelmäkilpailussa 21:s ja 10 kilometrillä 31:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 18:nneksi, sprintissä 27:nneksi ja 30 kilometrillä 33:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä Krista Lähteenmäen kanssa. 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli 12:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kymmenenneksi parisprintissä.

Maailmancup
Maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa Sarasoja sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Trondheimin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2004. Toistaiseksi parhaan sijoituksensa, kuudennen tilan, hän on saavuttanut vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuissa Lahdessa 2009 ja Düsseldorfissa 2011.

Tour de Skillä 2009–2010 Sarasoja sijoittui neljänneksi Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Lopputuloksissa Sarasoja oli 15. 4 × 5 kilometrin viestissä hän oli kaudella 2003–2004 mukana kolmanneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa Otepään ja Uumajan osakilpailuissa. Kaudella 2007–2008 hän kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui toiseksi Falunissa ja kolmanneksi Beitostølenissä. Kaudella 2011–2012 hän oli Suomen joukkueessa kolmas Sjusjøenissa ja toinen Nové Městossa. Tour de Skillä 2011–2012 Sarasoja-Lilja sijoittui 2,5 kilometrin vapaan hiihtotavan prologissa neljänneksi ja 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa viidenneksi.

SM-taso
Sarasoja on saavuttanut vapaan hiihtotavan sprintissä SM-hopeaa Iisalmessa 2004 ja SM-pronssia Vantaalla 2008. 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sai SM-pronssia Jämillä 2009. 30 kilometrin vapaalla hän saavutti SM-hopeaa 2009. 3 × 5 kilometrin viestissä hän on saavuttanut SM-pronssia 2008, kultaa 2009 ja pronssia 2010. Parisprintissä hän sai SM-pronssia 2009 ja kultaa 2010.

Lähteet 

Sarasoja-Lilja Hiihtoliiton tulostietokannassa

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
Riikka Sarasojan kotisivut

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Middlesbrough 1986: The Right Stuff

Middlesbrough 1986: The Right Stuff on Robert Calvertin arkistolivejulkaisu. Se kuuluu Voiceprintin heikosta äänenlaadusta kritisoituun Calvert-livesarjaan.

Kappaleet 

 Quark Strangeness And Charm (Calvert/Brock)  
 Acid Rain  
 Test Tube Conceived  
 The Right Stuff  
 Rah Rah Man  
 All The Machines Are Quiet  
 Telekinesis  
 On Line  
 Save Them From The Scientists  
 Spirit Of The Age (Calvert/Brock) 
 Ned Ludd  
 
kaikki kappaleet Robert Calvert ellei toisin mainita

Vuoden 2006 konserttitallenteet
Robert Calvertin albumit
Cardiff 1988: Ejection

Cardiff 1988: Ejection on Robert Calvertin livealbumi vuodelta 2006. Se kuuluu Voiceprintin äänenlaadultaan heikkoon Calvert-livesarjaan.

Kappaleet 

 Ned Ludd  
 Test Tube Conceived  
 Quark, Strangeness And Charm (Calvert/Brock) 
 Only The Dead Dream Of The Cold War Kid  
 Telekinesis  
 Standing On The Picket Line  
 All The Machines Are Quiet  
 Lord Of The Hornets  
 Save Them From The Scientists  
 Fable Of A Failed Race (incomplete) (Calvert/Brock)
 Spirit Of The Age (Calvert/Brock) 
 Ship Of Fools  
 Right Stuff  
 Catch A Falling Starfighter  
 Song Of The Gremlin (Calvert/Brown/Wagner) 
 Aerospace Inferno  
 Ejection  
 Silver Machine Blues (Calvert/Brock)

kaikki kappaleet Robert Calvert ellei toisin mainita

Vuoden 2006 konserttitallenteet
Robert Calvertin albumit
Manchester 1986: In Vitro Breed

Manchester 1986: In Vitro Breed on Voiceprintin Robert Calvert-livesarjaan kuuluva julkaisu vuodelta 2006.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Robert Calvert, ellei toisin mainittu.

CD 1 
 Quark, Strangeness and Charm (Calvert/Brock) 
 Acid Rain 
 In Vitro Breed 
 The Right Stuff 
 Rah Rah Man 
 All the Machines Are Quiet 
 Telekinesis 
 I Hear Voices 
 Fanfare for the Perfect Race 
 On Line 
 Sonic Attack (Moorcock)
 Gadafi Rap

CD 2 
 Save Them from the Scientists 
 Fly on the Wall 
 Thanks to the Scientist 
 Ship of Fools 
 Ned Ludd 
 Spirit of the Age (Calvert/Brock)
 PSI Power (Calvert/Brock)
 Paranoia / Ejection (Brock/Hawkwind/Calvert)
 Days of the Urderground (Calvert/Brock)
 Over My Head

Vuoden 2006 konserttitallenteet
Robert Calvertin albumit
Leicester 1986 & London 1987: Acid Rain


Leicester 1986 & London 1987: Acid Rain on Voiceprintin Robert Calvert-livejulkaisu vuodelta 2006. Se on taltioitu Leicesterissä 6. marraskuuta 1986 ja Lontoossa 13. tammikuuta 1987. Albumi on julkaistu aiemmin bootlegina nimellä An Evening with the Action Man.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Robert Calvert, ellei toisin mainittu.

Leicester 6. marraskuuta 1986
 Ned Ludd
 Acid Rain
 Work Song ("Work Shy" kannen mukaan)
 Re-Wind 
 Ship Of Fools
 Damnation Alley (Calvert, Brock & House)
 All The Machines Are Quiet
 Orgone Accumulator (Calvert & Brock)
 Evil Rock
 Lord Of The Hornets

Lontoo 13. tammikuuta 1987
 Catch a Falling Starfighter
 Quark, Strangeness and Charm (Calvert & Brock)
 Radio Egypt
 Working Down a Diamondmine ("Working In A Deadmine" kannen mukaan)
 Days of the Underground (säv. Calvert & Brock)

Vuoden 2006 konserttitallenteet
Robert Calvertin albumit
Newcastle 1986: Ship of Fools


Newcastle 1986: Ship of Fools on Robert Calvertin arkistolivejulkaisu, joka kuuluu Voiceprintin heikkolaatuiseksi kritisoituun Calvert-livesarjaan.

Kappaleet

CD 1 
 Orgone Accumulator (Calvert/Brock)  
 Evil Rock 
 Lord of the Hornets 
 Teen Ballad of Dino ("The Ballad of Dennis" kannen mukaan)  
 Catch a Falling Starfighter  
 The Song of the Gremlin (Calvert/Brown/Wagner) 
 The Aerospaceage Inferno 
 Quark, Strangeness and Charm (Calvert/Brock)
 Radio Egypt  
 Working Down a Diamond Mine  
 Days of the Underground (Calvert/Brock)
 Ned Ludd

CD 2 
 Acid Rain 
 Work Song  
 On Line 
 Ship of Fools  
 Damnation Alley (Calvert/Brock/House) 
 All the Machines Are Quiet  
 Telekinesis 
 Standing on the Picket Line  
 Robot (Calvert/Brock)

Vuoden 2006 konserttitallenteet
Robert Calvertin albumit
Centigrade 232


Centigrade 232 on Robert Calvertin kirjana ja cd:nä julkaistu novellikokoelma. Alun perin Calvert julkaisi kirjan vuonna 1977 ja kasettiversion vuonna 1986 postimyynnin kautta. 2007 Voiceprint uudelleenjulkaisi sekä kirjan että äänitteen CD:nä. Kirjan nimi tulee kirjoituspaperin palamislämpötilasta (232 celsiusastetta), joka puolestaan on viittaus Ray Bradburyn dystopiaromaaniin Fahrenheit 451. Elokuussa 2007 julkaistiin The Brock/Calvert Project-albumi, joka sisältää joitain tämän teoksen runoja yhdistettynä Hawkwindin soittamaan musiikkiin.

Sisältö 
The First Landing on Medusa
 Swing
 Ode to a Crystal Set
 The First Landing on Medusa
 Ode to a Time Flower
 Some Sketches of a Hand
 The Starfarer’s Despatch
 Song of the Gremlin
 The Pause
 The Clone’s Poem
 Centigrade 232
 Fahrenheit 451
 The Naked and Transparent Man Gives Thanks

Buster Keaton and the Virgin Sperm Dancer
 Dance Steps
 Lines for a Conception Card
 Lady with a Looking Glass
 The Siren
 Buster Keaton and the Virgin Sperm Dancer
 Your Time
 A Refusal to Mourn the Removal, by Surgery of Two Benign Tumours
 Circle Line
 An Unposted Letter

The Urban Mountaineer
 The Clerk 
 Cleaning a Rapidograph 
 A Letter of Complaint to the Council 
 Fly on the Screen 
 The Recovery 
 Nail-Biter 
 Mountaineering in Suburbia 
 The Last Kitten 
 Caterpillar 
 Snowfall 
 Insomnia 
 Storm 
 Overslept 
 The Day We Hunted Birdsong 
 Fountains in the Park 
 Coots 
 Ragworm in a Rock Pool
 Shell 
 Beach Combing 

Ragworm in a Rock Pool 
 Seagulls (for Richard Bach) (1) 
 Seagulls (for Richard Bach) (2) 
 Recollections of a Seaside Love Affair 
 The Drowned Man

The Red Baron Regrets
 Churchill’s Secret Rock Deal 
 The Red Baron Regrets 
 John Keates at Margate 
 Voodoo Child (In Memory of Jimi Hendrix) 
 The Legend of Esra Pound

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Robert Calvertin albumit
Arto Rastas

Arto Rastas (s. 1979) on keittiömestari Rovaniemeltä. Nykyisin hän asuu Lempäälässä. Hänen ravintoloitaan olivat aiemmin Ravintola Hella & Huone, Hella & Huone deli, ja nyttemmin Dining 26 by Arto Rastas Tampereella. Lempäälässä hänellä on kesäravintola Villa Hakkari. Rastas on myös Helsingin kulinaarisen instituutin omistaja ja kouluttaja sekä pitopalveluyrityksen omistaja. Marraskuussa 2018 avattiin Hans Välimäen ja Rastaan yhdessä omistama tapas-ravintola Penélope Helsingissä. Ennen vuotta 2010 Villa Hakkari ja Helsingin kulinaarinen instituutti olivat keittiömestari Gero Hottingerin hallinnassa, joka siirsi ne sukupolvenvaihdoksella eteenpäin tyttärelleen Katja Nissiselle ja vävypojalleen Arto Rastaalle.

Hänet palkittiin vuonna 2005 Vuoden nuori kokki -suomalaistittelillä, ja samana vuonna hän osallistui kansainväliseen nuorten kokkien kilpailuun Bermudalla voittaen maailmanmestaruuden. Hän on toiminut myös Suomen kokkimaajoukkueen jäsenenä vuosina 2007–2010.

Vuosina 2008–2010 Rastas esiintyi Yle TV2:n Kotikokit-ohjelmassa. Rastas on esiintynyt myös MTV3:n Linnan tähdet -ohjelmassa vuosina 2011 ja 2012. Hän osallistui vuoden 2015 Top Chef -kaksintaistelu ohjelmaan sijoittuen kolmanneksi.

Rastas on myös suomalaisen ruuan puolestapuhuja. Hän on tehnyt suomalaisen ruuan edistämismatkoja ympäri maailman ja osallistuu myös Suomen suurlähetystökokkien kouluttamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Villa Hakkari (villahakkari.fi)
Välimerellä ja etelässä (dining26.fi)
Pitopalvelu Arto Rastas Catering – Tampere, Helsinki & koko Suomi (artorastascatering.fi)

Suomalaiset kokit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Yhdysvaltain presidenttien vierailuista Suomessa

Tämä on luettelo Yhdysvaltain presidenteistä, jotka ovat käyneet Suomessa. Luettelo sisältää myös Yhdysvaltain varapresidentit.

Virkakaudella vierailleet presidentit

1970-luku 

 presidentti Gerald Ford 29. heinäkuuta – 2. elokuuta 1975, ETYKin kokous, Helsinki.

1980-luku 
 presidentti Ronald Reagan 25. toukokuuta – 29. toukokuuta 1988, Helsinki.

1990-luku 

 presidentti George H. W. Bush  8. syyskuuta – 9. syyskuuta 1990  Helsinki
 presidentti George H. W. Bush 8. heinäkuuta – 10. heinäkuuta 1992, Helsinki
 presidentti Bill Clinton 20. maaliskuuta – 21. maaliskuuta 1997, Helsinki

2010-luku 

 presidentti Donald Trump 15. heinäkuuta – 16. heinäkuuta 2018, Helsinki

Virkakaudella vierailleet varapresidentit

1960-luku 

 varapresidentti Lyndon B. Johnson 6. syyskuuta – 10. syyskuuta 1963, Helsinki, Rovaniemi, Turun seutu.

1980-luku 
 varapresidentti George H. W. Bush 1. heinäkuuta – 3. heinäkuuta 1983, Naantali

2010-luku 
 varapresidentti Joe Biden 7. maaliskuuta – 8. maaliskuuta 2011, Helsinki.

Entiset presidentit ja varapresidentit

1870-luku 
 entinen presidentti Ulysses S. Grant kesällä 1878 Turussa ja Helsingissä.

1930-luku 
 entinen presidentti Herbert Hoover 14. maaliskuuta 1938, Helsinki. Hänet vihittiin vierailun aikana Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi.

1940-luku 
 entinen presidentti Herbert Hoover 31. maaliskuuta 1946, Helsinki.

1960-luku 
 entinen varapresidentti Richard Nixon huhtikuu 1965, Helsinki, Valkeakoski.

1990-luku 

 entinen presidentti Gerald Ford 1995.
 entinen presidentti Jimmy Carter 1997.

2000-luku 

 entinen presidentti Bill Clinton toukokuu 2006 Tampere

2010-luku 
 entinen presidentti Barack Obama syyskuu 2018, Helsinki
 entinen presidentti Bill Clinton heinäkuu 2019, Helsinki, Maarianhamina.

Lähteet 

Suomi
Suomen politiikka
Dr. Hook & The Medicine Show

Dr. Hook & The Medicine Show oli newjerseyläinen countryrockyhtye, joka vuonna 1975 lyhensi nimekseen Dr. Hook. Yhtyeen laulajat olivat Ray Sawyer ja Dennis Lacorriere. Yhtye oli aktiivinen vuosina 1967–1985.

Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat Sylvia's Mother ja The Cover of the Rolling Stone. Kappaleet on tehnyt Shel Silverstein, joka ei ollut yhtyeen varsinainen jäsen.

Aiheesta muualla 
 http://www.doctorhook.com/

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Kauppila

Kauppila voi tarkoittaa:

Sukunimi
Kauppila on seuraavien suomalaisten sukunimi:
Anni-Maija Kauppila (s. 1995), jalkapalloilija
Antti Kauppila (s. 1932), lääkäri, professori 
Antti Kauppila (s. 1989), jääkiekkoilija
Arvi Kauppila (1882–1931), yritysjohtaja
Ensio Kauppila (1930–2014), valokuvaaja
Erkki Kauppila (1928–2009), entinen poliitikko ja toimittaja
Impi Kauppila (1909–1991), runoilija
Jani Kauppila (s. 1980), jalkapalloilija
Jari Kauppila (s. 1974), jääkiekkoilija
Jonna Ziprus, o.s. Kauppila (s. 1977), Miss Suomi 1998, Miss Skandinavia 1999
Kaarlo Kauppila (1893–1956), jääkäriluutnantti
Kari Kauppila (s. 1953), jääkiekkoilija
Kristiina Kauppila (s. 1992), salibandyn pelaaja
Matti Kauppila (s. 1945), poliitikko, Vasemmistoliiton ent. kansanedustaja
Mikko Kauppila (s. 1995), näyttelijä
Orvokki Kauppila (s. 1929), varatuomari, asianajaja ja Kokoomuksen ent. kansanedustaja
Rachel Kauppila, fitness-ammattilainen sekä ravinto- ja kuntovalmentaja
Reijo Kauppila, Repa Rantsila (s. 1964), rumpali
Reijo A. Kauppila (s. 1942), psykologi, rehtori ja tietokirjailija
Viljo Kauppila (1892–1976), jääkärieversti ja pankinjohtaja.

Maantiede
Kauppila (), kylä Inkerinmaalla Hietamäen luterilaisen seurakunnan alueella
Kauppila, osa-alue Kangasalla.
August Hlond

August Hlond SDB (5. heinäkuuta 1881 – 22. lokakuuta 1948) oli katolisen kirkon vuonna 1927 nimitetty puolalainen kardinaali. Hän sai vihkimyksensä papiksi 23. syyskuuta 1905 ja piispaksi 3. tammikuuta 1926. 

Hlond nimitettiin vuonna 1925 Katowicen piispaksi. Kesäkuussa 1926 hän nousi Gniezno-Poznańin arkkipiispaksi, ja vuodesta 1946 kuolemaansa hän oli Gnieznon ja Varsovan arkkipiispana. Kardinaalina hän osallistui vuoden 1939 konklaaviin. Hän esitti eräissä kommenteissaan antisemitistisiä näkemyksiä.

Hlondin seuraajaksi Varsovan arkkipiispana astui Stefan Wyszyński.

Lähteet
 
 Catholic-hierarchy.org: August Cardinal Hlond, S.D.B. 

Hlond, August
Hlond, August
Hlond, August
Hlond, August
Coccinella

Coccinella on leppäkerttuihin (Coccinellidae) kuuluva kovakuoriaisten (Coleoptera) suku.

Lajeja niiden alasuvuissa

Coccinella (Acoccinella)

Coccinella (Chelonitis) 
 Coccinella venusta

Coccinella (Coccinella)

Coccinella (Neococcinella) 
 Meripirkko (Coccinella undecimpunctata) eli  11-pistepirkko

Coccinella (Spilota) 
 Coccinella miranda
 Coccinella undecimpunctata

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Coccinella
iNaturalist: Suku Coccinella
Suomen leppäkertut
Iowa State University, Bug Guide: Genus Coccinella 
ITIS: Coccinella 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Coccinella 
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Coccinella, Taxonomy 
Pherobase: Semiochemicals of Genus Coccinella 

Leppäkertut
Henryk Muszyński

Henryk Józef Muszyński (s. 20. maaliskuuta 1933) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Chelmnon hiippakuntaan Kazimierz Jósef Kowalski 28. huhtikuuta 1957. Hänet nimitettiin Chelmnon vihkipiispaksi ja Villa Regiksen titulaaripiispaksi 23. helmikuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Marian Przykucki ja Zygfryd I. Kowalski.

Muszyński sai 19. joulukuuta 1987 nimityksen Włocławekin hiippakunnan piispaksi ja 25. maaliskuuta 1992 Gnieznon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 8. toukokuuta 2010.

Lähteet 

Katoliset arkkipiispat
Puolalaiset papit
Kašubit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Gary McKinnon

Gary McKinnon (s. 10. helmikuuta 1966) on skotlantilainen krakkeri, joka murtautui vuosina 2001 ja 2002 Yhdysvaltain puolustushallinnon ja avaruushallinto NASAn tietoverkkoihin. Amerikkalaisten viranomaisten mukaan McKinnon varasti lähes tuhat salasanaa ja tuhosi myös joitakin tiedostoja. McKinnon kertoi motiivikseen todisteiden etsimisen viranomaisten pimittämistä ufo-salaisuuksista. McKinnon kuvaili tietomurtoja "naurettavan helpoiksi" ja moitti Yhdysvaltain puolustushallinnon tietoturvaa olemattomaksi.

Britannian korkein oikeusaste eli parlamentin ylähuone päätti elokuussa 2008 luovuttaa McKinnonin Yhdysvaltoihin oikeuteen. McKinnon valitti päätöksestä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, mutta se hylkäsi valituksen saman kuun aikana. Viimeisenä keinonaan hän pyysi sisäministeri Alan Johnsonia purkamaan päätöksen, mutta Johnson katsoi marraskuussa 2009, että luovutus ei ole ristiriidassa ihmisoikeuksien kanssa.

Silloinen sisäministeri Theresa May kielsi 16. lokakuuta 2012 McKinnonin luovuttamisen Yhdysvaltoihin, koska lääketieteellisten todisteiden mukaan McKinnon, jolla on diagnosoitu Aspergerin oireyhtymä, voisi yrittää itsemurhaa. Päätöstä ei otettu hyvin vastaan Yhdysvalloissa. Esimerkiksi Valkoisen talon neuvonantaja David Rivkin moitti ratkaisua naurettavaksi. Lisäksi brittiläinen The Daily Telegraph -lehti kertoi, että Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder ei päätöksen vuoksi suostunut edes ottamaan vastaan sisäministeri Mayn puheluita. Myöhemmin Holder kuitenkin vakuutti Radio 4:n Today Programmen haastattelussa, että hänellä on hyvät välit sisäministeri Mayn kanssa, vaikka Yhdysvallat olikin pettynyt päätökseen olla luovuttamatta McKinnonia.

Joulukuussa 2012 ilmoitettiin, että McKinnonia ei aseteta tietomurroista syytteeseen edes Isossa-Britanniassa. Oikeudenkäynnin järjestämistä pidettiin hankalana, koska todisteita ja todistajia olisi pitänyt tuoda Yhdysvalloista Britanniaan.

McKinnonia uhkasi Yhdysvalloissa jopa 70 vuoden vankeustuomio. Asianajajansa mukaan hän olisi voinut joutua Guantanamo Bayn vankileirille.

Lähteet 

 

Vuonna 1966 syntyneet
Krakkerit
Autismin kirjon henkilöt
2000-vuosikymmenen oikeustapaukset
Skotlantilaiset henkilöt
Elävät henkilöt
Cleto Bellucci

Cleto Bellucci (23. huhtikuuta 1921 – 7. maaliskuuta 2013) oli italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 27. tammikuuta 1946 ja piispaksi 14. toukokuuta 1969. Hänestä tuli vuonna 1969 Melzin titulaaripiispa ja Taranton apulaispiispa. Vuodesta 1973 hän oli arkkipiispan apulaisena Fermossa, ja vuonna 1976 hän seurasi Norberto Periniä Fermon arkkipiispana.

Bellucci vetäytyi Fermon arkkipiispan virasta vuonna 1997, jolloin hänen seuraajakseen astui Benito Gennaro Franceschetti.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Readiness to Sacrifice

Readiness to Sacrifice on Michael Kisken toinen sooloalbumi. Se julkaistiin Japanissa ja Etelä-Koreassa vuonna 1999 ja myöhemmin Euroopassa vuonna 2001.

Kappaleet
 Could Cry (Kiske)
 Ban 'em (Kiske)
 Philistine City (Kiske)
 Crosstown (Kiske, Ciriaco Taraxes)
 Where Wishes Fly (Kiske, Taraxes)
 Watch Your Blue (Kiske)
 Out of Homes (Kiske)
 It (Kiske)
 Easy (Kiske)
 Shadowfights (Kiske)

Kokoonpano
 Michael Kiske – laulu, kitara, koskettimet
 Ciriaco Taraxes – kitara, kosketinsoitin
 Jens Mencl – basso
 Juergen Spiegel – rummut

Vierailevat muusikot
 The Bremer Weser Quartett –  jousisoittimet
 Norbert Krietemeyer – huilu
 Ralli D. – basso kappaleessa ”Watch Your Blue”
 Kay Rudi Wolke – rummut kappaleissa ”Philistine City” ja ”Watch Your Blue”

Vuoden 1999 albumit
Michael Kisken albumit