Jokamiehenoikeus Suomessa

Jokamiehenoikeuksilla Suomessa tarkoitetaan jokaisen oikeutta nauttia Suomessa luonnosta ja hyödyntää sitä riippumatta alueen omistus­suhteista. Luonnon käyttämiseen jokamiehenoikeuksien sallimissa rajoissa ei siis tarvita maanomistajan eikä maan haltijan lupaa eikä jokamiehenoikeuksien käyttämisestä tarvitse maksaa. Suomessa jokamiehenoikeudet ja velvollisuudet koskevat myös ulkomaalaisia. Ne perustuvat maan tapaan, joka on ollut voimassa ikimuistoisista ajoista lähtien. Suurin osa jokamiehenoikeuksista on nykyään johdettavissa erinäisistä laeista.

Jokamiehenoikeuksiin sisältyy aina vaatimus niiden harmittomuudesta: oikeutta ei saisi käyttää haittaa tai häiriötä tuottavalla tavalla. Erityisesti on huolehdittava, ettei kenenkään kotirauhaa rikota. Lainsäätäjä ei ole asettanut tarkkaa rajaa sille, kuinka monen metrin päähän pihapiiristä kotirauha yltää. Jokaisen on itse arvioitava ja ymmärrettävä sopivaisuuden raja.

Jokamiehenoikeutta ei ole Suomessa laissa määritelty, vaan jokamiehen oikeuksiin kuuluu se, mitä perinteisesti on pidetty kohtuullisena ja mitä ei ole laissa kielletty. Usein jokamiehenoikeus on tulkinnanvaraista, kuten se, mikä on tilapäistä käyttöä tai kotirauhan piiriin kuuluvaa piha-aluetta. Tässä jokaisen on käytettävä omaa harkintaansa, eikä luvan pyytäminen yleensä ole haitaksi.

Jokamiehenoikeuksia rajoittava lainsäädäntö
Luonnossa ei saa tehdä mitä hyvänsä eikä missä hyvänsä. Kunkin maan luonto on jokaisen maan omaa kansallis­omaisuutta, jota tulee suojella ja kunnioittaa. Jokamiehenoikeuksia on rajoitettu yksityiskohtaisesti annetuilla lailla. Ne rajoittavat liikkumisoikeutta pihamailla, istutuksilla ja viljelyksillä ja pelloilla sekä luonnonsuojelualueilla. Ilman maanomistajan lupaa moottoriajoneuvolla ei saa ajaa maastossa. Avo­tulen tekoon tarvitaan myös lupa, ellei ole kysymyksessä aivan pakottava tarve. Sen sijaan grilliä tai retkikeitintä saa käyttää. Kasvavia puita ei saa mennä kaatamaan, ei pieniäkään. Myöskään jäkälää, sammalta tai varpuja (kuten mustikan ja puolukan varvut, kanerva jne.) ei saa kerätä, eikä ottaa kuivunutta tai kaatunutta puuta ilman lupaa.

Liikkuminen luonnossa 
Herkkää luontoa on pyrittävä varjelemaan, sillä se uudistuu monilta osin hitaasti. Jokamiehenoikeuksia käyttävän on muistettava myös vastuunsa toisia ihmisiä, eläimiä ja kasveja kohtaan. Jalan, hiihtäen, ratsastaen ja pyöräillen liikkuminen on yleensä sallittua luonnontilaisilla tai siihen verrattavilla alueilla. Kävely, ratsastus ja pyöräily kuluttaa maastoa, ja siksi muu kuin tilapäinen liikkuminen näin saattaa vaatia luvan. Liikkumisoikeutta on rajoitettu pihamailla, pelloilla, niityillä ja istutuksilla, joille ei saa aiheuttaa vahinkoa. Pellot ja vastaavat paikat on ylitettävä teitä tai ojan pientareita pitkin. Porteista kuljettaessa ne on muistettava sulkea. Toisen pihamaa kuuluu kotirauhan piiriin, eikä sitä saa käyttää kulkutienä ilman omistajan lupaa. Toisen maalle ei saa rakentaa tai tehdä edes tilapäisrakennelmia esimerkiksi telttailtaessa tai muutoin luonnossa yövyttäessä. Maata ei saa kaivaa niin, että se muuttuu ulkonaisesti alkuperäisestä. Vesistöissä saa veneillä, uida, onkia ja pilkkiä, mutta ei muutoin kalastaa eikä metsästää ilman lupaa. Joillakin alueilla, esimerkiksi lohijoissa, näitä oikeuksia on rajoitettu erikoissäädöksin.

Liikkumista on usein rajoitettu luonnonsuojelualueilla, joilla on omat järjestyssääntönsä. Lintujen pesimisaikana tulisi liikkumista välttää niiden pesimä- ja oleskelualueilla. Näitä ovat tunnettujen lintuvesien lisäksi erityisesti ulkosaaret merellä ja isoilla järvenselillä. Kulkua luonnossa voidaan rajoittaa vain viranomaisten päätöksiin perustuvin kielloin. Kieltotaulussa mainitaan usein tämä viranomainen, joka on tavallisesti lääninhallitus, ympäristökeskus tai Puolustusvoimat. Järjestettyä joukkoliikuntaa kuten erä-, hiihto- ja suunnistuskilpailuja ei pidä toteuttaa nojautumalla pelkästään jokamiehenoikeuksiin. Niiden järjestämisestä tulee sopia maanomistajan kanssa.

Moottoriajoneuvoa ei saa käyttää toisen maalla ilman lupaa.

Luonnossa oleskelu 
Tilapäinen luonnossa oleskelu kuten levähtäminen, uiminen, auringon ottaminen ja viikonlopun tai muun lyhyen ajan kestävä telttailu ja leiriytyminen on sallittua. Tätä koskevat samat rajoitukset kuin luonnossa kulkemistakin. Maan omistajalle tai haltijalle ei saa aiheuttaa vahinkoa eikä aluetta saa roskata, lintujen pesiä tuhota tai poikasia vahingoittaa. Useita vuorokausia kestävästä oleskelusta ja leiriytymisestä on neuvoteltava maanomistajan kanssa. Erityisalueilla, kuten uimarannoilla, telttailu ei yleensä ole sallittua ja muitakin toimintoja on voitu rajoittaa. Varsinaisilla virkistysalueilla on tavallisesti telttailupaikkoja tai alueita, joille telttailu pyritään ohjaamaan. Toisen maalle ei saa tehdä avotulta ilman lupaa tai pakottavaa tarvetta. Ahvenanmaalla telttailu on pääsääntöisesti sallittu vain erikseen osoitetuilla paikoilla, ja muualla telttailuun on pyydettävä maanomistajan lupa.

Marjastaminen ja sienestäminen 
Luonnonvaraisia marjoja ja sieniä sekä rauhoittamattomia kukkia ja kasveja saa kerätä niin omaan kuin kaupalliseenkin käyttöön. Maahan pudonneita kuivia risuja ja käpyjä saa ottaa. Sammalta ja jäkälää ei saa kerätä ilman maanomistajan lupaa. Luonnonsuojelualueilla kasvien ja kasvinosien kerääminen on yleensä luvanvaraista, mutta marjastaminen ja sienestäminen on sallittua. Lapin läänissä voidaan erikseen rajoittaa lakan eli hillan poimintaa valtion omistamilla mailla, mikäli se katsotaan tarpeelliseksi paikallisten asukkaiden taloudellisen edun takia.

Malmien ja jalokivien etsintä 
Harrastelijamalminetsijällä on eräin rajoituksin kaivoslakiin perustuva oikeus ottaa tutkimustarkoituksia varten malmipitoisiksi arvioimiaan näytteitä maaperästä ja kalliosta. Lupa koskee myös kaivoslaissa mainittuja kaivoskivennäisiä ja jalokiviä. Näytteiden otossa on noudatettava kohtuullisuutta ja varovaisuutta, sillä kaivoslaki ei anna lupaa suorittaa kaivutöitä tai muita maastoon jälkiä jättäviä tutkimuksia. Noin nyrkinkokoinen näytekappale riittää. Muussa tarkoituksessa tapahtuvaan näytteenottoon tarvitaan maanomistajan lupa. Geologian tutkimuskeskuksella on aluetoimistot Espoossa, Kuopiossa ja Rovaniemellä, joista saa opastusta.

Korkeimman oikeuden päätös vuodelta 1920 
Vuonna 1914-1920 käytiin oikeudenkäynti jota pidetään ennakkotapauksena laintulkinnasta. Vuonna 1914 talollinen August Lempiäinen, tavattuaan itsellisen Ilma Lindgrenin poimimassa puolukoita Lempiäisen tilan metsästä, oli ensin vaatinut osaa marjoista korvauksena. Ilma Lindgrenin kieltäydyttyä hän oli ottanut haltuunsa Lindgrenin poimimia puolukoita 20 litraa, arvoltaan yhteensä 3 markkaa, ja hänen veljensä Esko Lempiäinen oli vienyt ne August Lempiäisen kotiin.  

Lindgren haastoi Lempiäiset käräjille marjojen anastamisesta ja vaati vahingonkorvauksena rahaa puolukoista. Lempiäisen perustelu oikeudessa oli, että hän uskoi, että maanomistajalla on yksinoikeus mailtaan kerättyihin marjoihin ja että marjat oli kerätty marjojen kasvattamiseen muokatulta metsämaalta. Lindgrenin perustelu oli, että marjat oli kerätty alueelta, joka oli tavallista harvennettua metsää, ja että osa marjoista oli kerätty muualta kuin Lempiäisen mailta. Kihlakunnanoikeus hylkäsi Lindgrenin vaateen ja määräsi hänet maksamaan 10 markkaa Lempiäisen oikeudenkänytikuluja. 

Lindgren valitti päätöksestä hovioikeuteen ja edelleen senaattiin eli korkeimpaan oikeuteen. Hovioikeus piti kihlakunnanoikeuden päätöksen muuten voimassa, mutta päätti, että molemmat osapuolet maksavat omat oikeudenkäyntikulunsa itse. 

Korkein oikeus kumosi 1920 alempien oikeuksien päätökset. Korkeimman oikeuden perusteluiden mukaan marjojen poimiminen toisen maalta ei ollut rangaistuksen alainen teko, eikä August ja Esko Lempiäisellä ollut laillista oikeutta ottaa Ilma Lindgreniltä riidan kohteena olevia marjoja. Oikeuden päätöksessä veljekset määrättiin maksamaan sakkoa kumpikin, korvaamaan yhteisvastuullisesti poisotettujen marjojen arvon Ilma Lindgrenille ja myös korvaamaan Lindgrenin oikeudenkäyntikulut kihlakunnanoikeudessa. Heidät kuitenkin vapautettiin 29.5.1917 annetun armahduskirjan nojalla suorittamasta sakkoa.

Jokamiehenoikeuksien toteutuminen ja kritiikki  
MTK:n sanotaan kampanjoineen 1980- ja 1990-luvuilla jokamiehenoikeuksia vastaan ja metsässä kulkemisen muuttamiseksi maksulliseksi. Myöhemminkin MTK on vaatinut kaupallisen toiminnan, kuten ratsastustoiminnan ja marjojen poiminnan, sulkemista jokamiehenoikeuksien ulkopuolelle.

Suomen luonnonsuojeluliitto kritisoi vuonna 2019 Helsingin kaupunkia jokamiehenoikeuksia rajoittavista, mielestään lakiin perustumattomista määräyksistä, jotka koskevat tilapäistä teltassa majoittumista kaupungin alueella ja erityisesti Vartiosaaressa.

Katso myös 
 Yleiskäyttö

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Valtion ympäristöhallinnon tietoa jokamiehenoikeuksista
 Jokamiehenoikeudet Ahvenanmaalla, Suomen Turisti-Info
 Suomen jokamiehenoikeudet laajat, mutta eivät mullistavat
 Jokamiehenoikeudet kaupungissa
 Ylen Elävä arkisto: Jokamiehenoikeudet kasvattivat massaturismin uhkaa Suomessa 1974
 Elävä perintö: Jokamiehenoikeudet

Suomen luonto
Retkeily
Oikeudet ja vapaudet
Suomen laki