Abstrakti ekspressionismi

Abstrakti ekspressionismi on taiteen suuntaus, joka syntyi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa. Sitä on vaikea tunnistaa yhtenäisenä tyylinä, vaikka pyrkimys abstraktiin ilmaisuun, kuvapinnan litteyteen ja suurikokoiseen all-over-tyyliin ovat sille tyypillistä. Kypsimmässä vaiheessa 1950-luvun lopulla abstrakti ekspressionismi oli tavallisesti herooinen (sankarillinen) ja mahtipontinen maalaustyyli. Sen valta-aika päättyi 1960-luvulle tultaessa.

Abstrakti ekspressionismi vaikutti myös kuvanveistossa, jossa toisen maailmansodan jälkeisenä peruspyrkimyksenä oli reduktio. Suuntauksen keskeisiksi veistäjiksi tulivat Yhdysvalloissa David Smith ja Euroopassa Alberto Giacometti. Suuntauksen aikalainen Euroopassa ja Kanadassa oli informalismi, joka muistutti abstraktia ekspressionismia.

Sievistelemättömän karkean tyylin ja joskus suurkaupunkimaisen kyynisyyden rinnalla abstraktia ekspressionismia tukeneiden kriitikoiden arviot saattoivat olla jyrkkiä ja voimakkaita. Seuraava lausunto kertoo pyrkimyksestä tahalliseen vastakkainasetteluun ja polemiikkiin.
Clement Greenberg:

Tyyli 
Surrealismi vaikutti Yhdysvaltain taiteeseen voimakkaasti varsinkin toisen maailmansodan aikana, koska useat suuntauksen taiteilijat olivat paenneet Natsi-Saksasta ”rappiotaiteilijoina” varsinkin New Yorkiin. Monet amerikkalaisetkin taiteilijat alkoivat kokeilla surrealismin omaksumaa automaattisen maalauksen tai spontaanin, tiedostamattoman toiminnan ohjaamaa maalaustapaa. Myös vahva symbolien käyttö oli ominaista abstraktin ekspressionismin syntyvaiheelle.

Abstraktia ekspressionismia on vaikea määritellä yhtenäisenä tyylinä, joten sitä voi pitää myös epookkityylinä eli 1940- ja 1950-lukujen New Yorkiin sijoittuvana taidekautena. Suuntausta kutsutaan joskus myös New Yorkin koulukunnaksi.

Suuntaus vaihtelee Jackson Pollockin abstrakteista action painting -maalauksista Willem de Kooningin väkivaltaisen groteskeihin naishahmoihin tai Mark Rothkon hillittyihin värikenttämaalauksiin (jotka taas eivät ole ekspressionistisia).

Abstrakti ekspressionismi toi mukanaan suuret maalauskankaat ja se korosti maalauksen kaksiulotteisuutta. Varsinkin Clement Greenberg rohkaisi taiteilijoita kaksiulotteisuuden tavoitteluun. Tyylisuunta korosti all-over-ominaisuutta, jossa maalaus tuntuu jatkuvan reunojensa yli sen sijaan, että sen sommittelu keskittyisi keskiosiin.

Useat suunnan taiteilijat eivät halunneet nimetä teoksiaan, koska he arvelivat, että se saattaisi suunnata katsojan ajatuksen muualle kuin maalaukseen. Esimerkiksi Jackson Pollock numeroi teostensa nimet tavallisesti seuraavaan tapaan: ”Kompositio No. 16, 1948”. Teosten omistajat tai muut henkilöt saattoivat antaa maalauksille nimiä jälkeenpäin.

Tausta 

Eräänä suuntauksen edelläkävijänä voi pitää Wassily Kandinskya, joka kehitteli henkisyyden ideoita maalaustaiteessa 1900-luvun alussa. Nimitystä "abstrakti ekspressionismi" käytti ensimmäisen kerran amerikkalaisen taiteen yhteydessä taidekriitikko Robert Coates vuonna 1946. Taidesuuntauksen voimakkain kehitysvaihe sijoittuu toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan ja New Yorkiin, josta tuli 1950-luvulla maailman taiteen keskus Pariisin jälkeen. Taidekriitikko Clement Greenberg ajoi voimakkaasti abstraktin ekspressionismin eräitä edustajia ja väheksyi vanhempaa, sitä edeltänyttä amerikkalaista taidetta, kuten realistista American Scene -suuntaa ja sitä seuranneita 1960-luvun taidesuuntauksia, kuten pop-taidetta.

Abstrakti ekspressionismi syntyi usein vasemmistotaustaisten amerikkalaisten avantgardetaiteilijoiden pienessä joukossa ja älyllisen kapinoinnin ilmapiirissä. Uudella suuntauksella oli aluksi vain vähän kannattajia ja muutamia puolestapuhujia. Kylmän sodan ilmapiirin tiivistyessä 1950-luvulla Yhdysvaltain ulkoministeriö alkoi esitellä aktiivisesti amerikkalaista kulttuuria eri puolilla maailmaa muun muassa New Yorkin Modernin taiteen museon MoMA:n järjestämissä amerikkalaisen taiteen näyttelyissä. Näin haluttiin osoittaa amerikkalaisen elämäntavan ja kulttuurin ylivoimaisuutta.

Näissä 1950-luvulla järjestetyissä taidenäyttelyissä abstrakti ekspressionismi esiintyi usein pääosissa. Nelson A. Rockefeller, joka toimi MoMA:n johtokunnan puheenjohtajana, kutsui abstraktia ekspressionismia ”Vapaan yritteliäisyyden maalaustaiteeksi”. Vaikka monet amerikkalaiset eivät silloin ymmärtäneet taidesuuntauksen merkitystä, valtion kulttuuriviennin strategiana oli haastaa konservatiivinen sosialistinen realismi, joka oli ainoa virallisesti hyväksytty taiteen suuntaus sosialistisissa maissa. Abstraktin ekspressionismin puolestapuhujat, muun muassa vasemmistotaustainen, (trotskilainen) Clement Greenberg ja Harold Rosenberg korostivat taiteen vapautta politiikasta ja sitoutumisesta yhteiskuntaan. Suuntausta alettiin käyttämään vastaiskuna puoluekantaiselle ja stalinistiselle sosialististen maiden kulttuurielämälle. Kylmän sodan viralliset amerikkalaiset ideologit halusivat, että abstrakti ekspressionismi edustaisi vapaata ajattelua, vapaita talousmarkkinoita, vapaata maailmaa. Amerikkalaiset halusivat myös saavuttaa vahvan aseman Euroopan taidemarkkinoilla.

Lähellä olleet suuntaukset ja eri nimitykset

Perintö 

Abstraktin ekspressionismin ideat levisivät eri puolille maailmaa. Ajallisesti rinnakkaisena ja paljolti samanlaisena ilmiönä voi pitää informalismia Euroopassa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa abstraktin ekspressionismin arvostukseen liittyy isänmaallisia arvoja, koska se oli ensimmäinen amerikkalainen, Yhdysvalloissa syntynyt huomattava taidesuuntaus, jonka myötä Yhdysvaltain taide irtautui Euroopan kulttuurin pitkään jatkuneesta hegemonia-asemasta.

Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana taiteiden väliset rajat olivat korkeita. Aikakaudesta puhutaan niin sanottuna korkean modernismin (high-modern) aikana. Taiteiden rajat alkoivat vähitellen madaltua 1960-luvulla, kun pop-taiteen eri suuntaukset, sekä käsitetaide, minimalismi ja ympäristötaide alkoivat saada sijaa.

Pop-taiteen synty 1950-luvun lopulla, sekä 1960-luvulla Yhdysvalloissa ja Euroopassa yleistynyt hyperrealismi olivat vastasuuntauksia, jotka halusivat esittää kouriintuntuvampaa ja havainnollisempaa ilmaisua kuin abstrakti ekspressionismi. Suuntaus on kuitenkin vaikuttanut aina 2000-luvun alkuun asti joko erilaisina ekspressionistisina, abstrakteina tai subjektiivisina maalaustaiteen muunnelmina.

Merkittävät edustajat 

Charles Alston
William Baziotes
Norman Bluhm
Louise Bourgeois
James Brooks
Hans Burkhardt
Jack Bush
Alexander Calder
Nicolas Carone
John Chamberlain
Elaine de Kooning
Willem de Kooning
Robert De Niro, Sr.
Richard Diebenkorn
Enrico Donati
Friedel Dzubas
Norris Embry
Jimmy Ernst
Herbert Ferber
Jane Frank
Helen Frankenthaler
Sam Francis
Michael Goldberg
Arshile Gorky
Adolph Gottlieb
Cleve Gray
Philip Guston
Elaine Hamilton
David Hare
Grace Hartigan
Hans Hofmann
Paul Jenkins
Franz Kline
Albert Kotin
Lee Krasner
Ibram Lassaw
Norman Lewis
Richard Lippold
Seymour Lipton
Morris Louis
Conrad Marca-Relli
Nicholas Marsicano
Joan Mitchell
Robert Motherwell
Louise Nevelson
Barnett Newman
Isamu Noguchi
Kenzo Okada
Ray Parker
Jackson Pollock
Fuller Potter
Richard Pousette-Dart
Ad Reinhardt
Milton Resnick
George Rickey
Jean Paul Riopelle
William Ronald
Mark Rothko
Theodore Roszak
Eino Ruutsalo
Anne Ryan
Louis Schanker
Jon Schueler
David Smith
Theodoros Stamos
Hedda Sterne
Clyfford Still
Mark di Suvero
Mark Tobey
Bradley Walker Tomlin
Jack Tworkov
Cy Twombly
Esteban Vicente
Emerson Woelffer
Hale Woodruff
Taro Yamamoto
Manouchehr Yektai

Lähellä abstraktia ekspressionismia 

Karel Appel
William Brice
Charles Ragland Bunnell
Mary Callery
Alfred L. Copley
Jean Dubuffet
Sam Gilliam
Hans Hartung
Gino Hollander
Jasper Johns
Karl Kasten

John Levee
Knox Martin
Georges Mathieu
Herbert Matter
Ludwig Merwart
Jan Müller
Robert Natkin
Jules Olitski
Irene Rice-Pereira
Robert Rauschenberg
Larry Rivers

Aaron Siskind
Pierre Soulages
Nicolas de Staël
Frank Stella
Stuart Sutcliffe
Antoni Tàpies
Nína Tryggvadóttir
Ulfert Wilke
Zao Wou Ki

Katso myös 

 Abstrakti taide
 Informalismi
 Kubismi
 Surrealismi

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Frascina, Francis (toim.): Pollock and After: The critical debate. Harper&Row, 1985.
 Guibault, Serge: How New York Stole the Idea of Modern Art: Abstract Expressionism, Freedom, and the Cold War. The University of Chicago Press, 1983.
 Stonor Saunders, Frances: The CIA and the World of Arts and Letters: The Cultural Cold War. The New Press, New York, 2000.
 Krenn, Michael L.: Fall-out Shelters for the Human Spirit: American Art and the Cold War. The University of North Carolina Press, 2005.

Taidesuuntaukset
Ekspressionismi
Seulonnan keskeiset artikkelit