joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jamie Lee Curtis

Jamie Lee Curtis (s. 22. marraskuuta 1958 Santa Monica, Kalifornia) on yhdys­valtalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän on näyttelijöiden Tony Curtisin ja Janet Leigh’n tytär.

Ura 

Jamie Lee Curtis tuli tunnetuksi Hallo­ween-elo­kuvissa, joissa hän näytteli Laurie Strodea. Curtis näytteli elo­kuvassa Halloween – naamioiden yö ollessaan 19-vuotias. Elokuva oli menestys, ja sen jälkeen hän sai rooleja muihinkin kauhu­elo­kuviin, kuten Kauhun kiskot, Usva ja Koston kruunajaiset. Elo­kuvien ansiosta Curtis sai lempi­nimen original scream queen. Sittemmin hän on näytellyt usean eri genren elo­kuvissa, joita ovat muun muassa Kala nimeltä Wanda, Perjantai on pahin ja Tosi valheita.

Curtis esittää yhtä pääosaa vuonna 2015 alkaneessa kauhu­komedia­sarjassa Scream Queens. 15. syys­kuuta 2017 julkistettiin, että Jamie Lee Curtis palaa Hallo­ween-elo­kuva­sarjaan hänen tunnettuun ikoniseen rooliinsa Laurie Strodena. Hallo­ween-elo­kuvan oli määrä ilmestyä elo­kuva­teattereihin 19. loka­kuuta 2018.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Yksityiselämä 

Hän on naimisissa näyttelijä Christopher Guestin (paroni Haden-Guest) kanssa, ja paronin vaimona hänellä on oikeus arvo­nimeen Lady Haden-Guest.

Curtis paljasti lehti­haastattelussa vuoden 2019 marras­kuussa, että hän oli vuosien ajan alkoholista ja huumaavista lääkkeistä riippuvainen ja käytti huumeita yhdessä isänsä Tony Curtisin kanssa. Hän kertoi lopettaneensa niiden käytön 20 vuotta sitten.

Valikoitu filmografia 

 Halloween – naamioiden yö (1978)
 Usva (1980)
 Koston kruunajaiset (1980)
 Kauhun kiskot (1980)
 Halloween II – tappajan paluu (1981)
 Vaihtokaupat (1983)
 Grand­view, U.S.A. – pieni kaupunki, suuret unelmat (1984)
 Kun kesä kuolee (1986)
 Äänetön voittaja (1987)
 Kala nimeltä Wanda (1988)
 Kylmää terästä (1990)
 Queensin kingit (1991)
 Tyttöni mun (1991)
 Ikuisesti nuori (1992)
 Kylmä syli (1993)
 Tyttöni mun 2 (1994)
 Tosi valheita (1994)
 Halloween H20 (1998)
 Hallo­ween: Ylös­nousemus (2002)
 Perjantai on pahin (2003)
 Skipataan joulu (2004)
 Beverly Hillsin hienostohauva (2008)
 You Again (2010)
 Veronica Mars (2014)
 Scream Queens (2015–2016)
 Hallo­ween (2018)
 Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä (2019)
 Halloween Kills (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lapsen oikeuksien sopimus

Lapsen oikeuksien sopimus (engl. Convention on the Rights of the Child) on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1989 tekemä sopimus, joka on ensimmäinen kansainvälinen lainsäädännöllisesti sitova lasten täysimääräisten ihmisoikeuksien takaamiseksi kaikissa tilanteissa ja olosuhteissa. Lapsen oikeuksien sopimus määrittelee lapsen kansalais-, kulttuuri-, talous-, poliittiset ja sosiaaliset oikeudet. Sopimus koskee kaikkia alle 18-vuotiaita, ellei valtio määrittele laeissaan ihmistä täysi-ikäiseksi aikaisemmin.

Sopimuksen on vuoteen 2022 mennessä ratifioinut 196 maata. Sopimuksen ulkopuolella on ainoastaan Yhdysvallat.

Sisältö 
Lapsen oikeuksien sopimus koostuu 54 artiklasta ja kolmesta lisäpöytäkirjasta.

Sopimus viittaa YK:n ihmisoikeuksien julistuksessa taattuihin oikeuksiin, jotka koskevat kaikkia ihmisiä rotuun, ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen tai sosiaaliseen alkuperään, varallisuuteen, syntymään tai muuhun seikkaan katsomatta.

Sopimuksen tärkein tavoite on turvata jokaiselle lapselle elämän perusedellytykset ja turvallinen kasvuympäristö. Sopimus sisältää velvoitteen turvata lapselle hoiva ja huolenpito, asianmukainen terveydenhuolto ja koulutus.

Sopimuksessa on neljä kaikessa toiminnassa huomioitavaa yleisperiaatetta. Syrjimättömyysperiaate kieltää lasten asettamisen eriarvoiseen asemaan hänen vanhempiensa, laillisten huoltajiensa tai muiden perheenjäsentensä aseman, toiminnan, mielipiteiden tai vakaumuksen perusteella (artikla 2). Kaikissa lapsia koskevissa toimissa on ensisijaisesti huomioitava lapsen etu (artikla 3). Lapsella on oikeus elämään ja kehittymiseen (artikla 6). Lapsen näkemystä on kunnioitettava, ja lapsella on oikeus tulla kuulluksi itseään koskevissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa toimissa (artikla 12).

Lisäpöytäkirjat koskevat lasten osallistumista aseellisiin konflikteihin (2000), lapsikauppaa ja lasten hyväksikäyttöä prostituutiossa ja pornografiassa (2000), sekä valitusoikeutta (2011).

Historia 
Sopimus hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa 20. marraskuuta 1989, ja kansainvälisesti se tuli voimaan seuraavana vuonna. Sitä edelsi yleisluontoinen lapsen oikeuksien julistus, joka hyväksyttiin YK:ssa 20. marraskuuta 1959.

Lapsen oikeuksien sopimus on vaikuttanut monilla tavoin kansalliseen lainsäädäntöön. Erityisesti lasten osallistumismahdollisuuksien lisäämisessä sopimuksen vaikutus on ollut iso sekä ajattelun että käytännön toiminnan tasolla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yleissopimus lapsen oikeuksista suomeksi
 UNICEF: Yleiskatsaus lapsen oikeuksien sopimukseen

Ihmisoikeussopimukset
Lastensuojelu
Yhdistyneiden kansakuntien sopimukset
1900-luvun kansainväliset sopimukset
1989
Álvaro Bautista

Álvaro Bautista (s. 21. marraskuuta 1984 Talavera de la Reina) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä joka ajoi parikymmentä vuotta MotoGP-luokassa useissa eri talleissa. Kaudella 2020 hän ajaa WorldSBK-luokassa.

Ura
Bautista ajoi uransa ensimmäisen RR-kilpailun vuonna 2002, Espanjan TT-ajoissa. Hän ajoi kaudella kaksi muuta kilpailua, mutta ei saavuttanut kuitenkaan yhtään pistettä. Seuraava kausi meni häneltä jo hyvin, mutta sitä seuraavalla kaudella hän oli jo MM-sarjan seitsemäs, sijoittuen kerran toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Kausi 2005 sujui alavireisesti, mutta kaudella 2006 Bautista voitti maailmanmestaruuden lisäksi ensimmäisenä kuljettajana kaksi kilpailua peräkkäin sitten vuoden 2001 ranskalaisen Arnaud Vincentin. Ensimmäisen paalupaikkansa Bautista otti Qatarin kilpailussa.

Tilastot

* = kausi kesken

Espanjalaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Alttaritaulu

Alttaritaulu on kristillisessä kirkossa alttarin takana yleensä oleva maalaus tai muu taideteos. Aiheet tauluihin on saatu monesti Raamatusta. Monet taulut kuvaavat Kristusta. Taulun paikalla voi olla myös esimerkiksi krusifiksi, ristiinnaulittua Kristusta esittävä veistos, tai ikkuna. Etenkin uusissa kirkoissa, moderneissa useimmin, on päädytty monesti muuhun taideteokseen kuin maalaukseen.

Nykyisentyyppiset alttaritaulut yleistyivät 1800-luvulla. Aiemmin käytettiin alttarikaappeja 1300-luvulta alkaen varsinkin Keski-Euroopassa ja 1500-luvulla siirryttiin käyttämään alttariseinää, joka kehittyi Italiassa. Sekä alttariseinässä että alttarikaapeissa oli maalauksia ja veistoksia tai reliefejä. Figuratiivinen taide alkoi vähentyä varsinkin protestanttisissa kirkoissa 1900-luvulla, jolloin alettiin suosia symbolisia ja käytännöllisiä esineitä tai tekstiilejä.

Kuvia

Katso myös
Ikonostaasi
Alttarikaappi

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tampereen tuomiokirkon alttaritaulu
 Pyhäjärven kirkon alttaritaulu
 Nivalan kirkon alttaritaulu
 Kestilän kirkon alttaritaulu
 Ylitornion kirkon alttaritaulu

Kirkkoarkkitehtuuri
Profeetta Elian kirkko (Viipuri)

Profeetta Elian kirkko (aikaisemmin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin kirkko) on ortodoksinen kirkko Viipurissa luovutetussa Karjalassa. Ennen alueluovutuksia Profeetta Elian kirkko oli Viipurin suomalaisen ortodoksiseurakunnan pääkirkko. Kirkko otettiin uudelleen kirkolliseen käyttöön vuonna 1997. Profeetta Elian kirkko sijaitsee entisessä Repolan kaupunginosassa lähellä Papulan kaupunginosaan vievää rautatien ylittävää siltaa.

Rakentaminen 
Kirkon suunnitteli arkkitehti J. Brockmann, mutta piirustuksia ei noudatettu kellotornin osalta. Kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin. Kirkko valmistui vuonna 1796 ja tuolloin se vihittiin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin muistolle. Kirkkoa korjattiin vuosina 1932–1933 ja 1939.

Ulkoasu 
Profeetta Elian kirkko on suorakaiteenmuotoinen rakennus, jonka länsipäässä on kellotorni ja itäpäässä puoliympyrän muotoisessa apsiksessa alttari. Pääsisäänkäynti on kellotornin alaosassa. Tornin katto on kellomainen ja sen päällä on pieni sipulikupoli, jonka päällä on risti. Kirkkosalissa on satulakatto ja sen keskellä on pienen varren päässä pieni sipulikupoli ja sen päällä risti. Pääovi ja kellotornin avoimet ääniaukot olivat kaariaukkoja ja kirkon ikkunat suorakaiteen muotoisia.

Sisätilat 
Profeetta Elian kirkon pinta-ala on 241 neliömetriä. Matalaa kirkkosalia kattoi tasakatto, jonka reunat oli holvattu. Tätä holvattua osaa koristivat maalaukset. Ikonostaasi oli yksikerroksinen.

Sota-aika ja kirkon kohtalo 
Profeetta Elian kirkkoa korjattiin vuonna 1939 ja kirkossa ehdittiin korjauksen jälkeen pitää vain yksi jumalanpalvelus ennen talvisodan syttymistä. Kirkko ei kärsinyt suuria vaurioita talvisodassa, mutta se paloi Viipurin takaisin valtauksen yhteydessä jatkosodan alussa vuonna 1941. Jäljelle jäi vain tiilirunko. 

Venäläiset rakensivat kirkon uudestaan vuonna 1997.

Lähteet 
 Koponen Paavo, Karjalan kirkkokummut. Tammi, Sulkava 1999. ISBN 951-31-1431-7
 Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen.Artikkelin kirjoittanut Hanna Kemppi. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2

Aiheesta muualla 

 Luovutetun alueen ortodoksiset seurakunnat 
 Profeetta Elian kirkko 3D-mallinnuksena VirtuaaliViipurin sivuilla

Viipurin kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Äijänsuo

Äijänsuo on Raumalla sijaitseva liikuntakeskus, joka käsittää Kivikylän Areena -jäähallin, Äijänsuon jalkapallostadionin, talviharjoitteluhallin, harjoitusjäähallin ja jalkapallokentän sekä uimahallin.

Rauman rakennukset ja rakennelmat
Rauman urheilu
Kaikkien pyhien kirkko (Viipuri)

Kaikkien pyhien kirkko oli ortodoksinen kirkko Viipurissa Ristimäen kaupunginosassa sijainneella Ristimäen hautausmaalla. Se palveli hautausmaakirkkona.

Rakentaminen 
Kaikkien pyhien kirkon suunnittelivat arkkitehdit A. Nikulin ja Uno Ullberg. Kirkko rakennettiin tiilistä ja rapattiin vaaleaksi. Kirkon rakentamisen rahoitti kauppaneuvos F. I. Sergejeff. Viipurin hiippakunnan piispa Aleksanteri vihki kirkon käyttöön vuonna 1936.

Ulkoasu ja sisustus 
Tyyliltään kirkko edusti muinaisvenäläistä Novgorodin-Pihkovan alueen tyyliä. Malliltaan kirkko oli kuutio, jonka alttarin puoleisessa päässä oli puolipyöreä apsis ja vastakkaisella seinällä nelikulmainen sisäänkäynti. Kirkkosalin katon keskellä oli yksi iso sipulikupoli, jonka räystästä kiersi kaariaiheinen koristemuuraus. Kirkko muistutti paljon Vammelsuun kirkkoa Uudellakirkolla. 

Kaikkien pyhien kirkon ikonostaasi ja muu sisustus olivat peräisin vuonna 1924 lakkautetusta Viipurin Havin kirkosta. Kirkon pinta-ala oli 300 m².

Kohtalo 
Kaikkien pyhien kirkko raunioitui pahoin talvisodassa. Takaisinvaltauksen jälkeen vuosina 1942-1943 suunniteltiin tiilisen rukoushuoneen rakentamista kirkon rauioita hyväksi käyttäen, mutta alueluovutukset jättivät suunnitelman toteuttamatta.

Ristimäen aikaisempi kirkko 
Ristimäen hautausmaalla oli ollut ortodoksikirkko jo ennen Kaikkien pyhien kirkon rakentamista. Viipurin pääkirkkoa korjattiin vuosina 1863-1866 ja korjaustöiden ajaksi rakennettiin väliaikainen puukirkko, joka korjaustöiden valmistuttua siirrettiin Ristimäen hautausmaalle. Kirkko vihittiin Jumalanäiti Kaikkien murheellisten ilo-ikonille. Tämä kirkko ryöstettiin ja poltettiin vuonna 1917. Lisäksi vuonna 1918 Ristimäen hautausmaalle valmistui hirsinen Kaikkien pyhien muistolle pyhitetty rukoushuone.

Aiheesta muualla 
Luovutetun alueen ortodoksiset seurakunnat

Lähteet 
 Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen. Artikkelin kirjoittanut Hanna Kemppi. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2

Viipurin kirkkorakennukset
Viipurin entiset rakennukset ja rakennelmat
Plastinka Records

Plastinka Records on suomalainen indie-levy-yhtiö. Yhtiön perustivat vuonna 2000 suomalaiset tuottajat Kalle Chydenius ja Kim Kuusi. Plastinka Recordsin omistaa Musicmakers Oy.

Artisteja

 Kemopetrol
 Soul Tattoo
 Rajaton
 Miami
 Slowhill
 Zarkus Poussa
 Leijonamieli
 Mikko Leppilampi
 Petteri Sariola
 Kuppis
 Slow
 Hereä

Aiheesta muualla

 Plastinka Recordsin sivut
 Musicmakers Oy

Suomalaiset levy-yhtiöt
Aspö (Korppoo)

Aspö (nimen suomenkielinen muoto Haapasaari harvoin käytössä) on kylä samannimisellä saarella Paraisten kaupungissa, entisen Korppoon kunnan alueella Turunmaan saaristossa.

Aspön kylä on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi valtakunnalliseksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää Länsi-Turunmaan ulkosaariston kyläasautusta ja on tunnettu kauniista  valkoisesta kalkkikivikirkostaan, jossa on punainen tiilikatto. Kirkko rakennettiin vuosina 1955–1956. Sitä ennen paikalla on ollut kirkko jo keskiajalta asti. Nykyistä edeltänyt, vuonna 1905 rakennettu kirkko tuhoutui rajuilman kourissa 1949.

1910-luvulla venäläiset pitivät saarella vartioasemaa. 1940-luvulla se oli sukellusveneiden satamapaikka.

Saareen liikennöi Nauvon Pärnäisistä yhteysalus M/S Eivor.

Lähteet

Korppoon kylät
Paraisten saaret

es:Aspö
Olivia Wilde

Olivia Wilde (oik. Olivia Jane Cockburn, s. 10. maaliskuuta 1984 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän aloitti näyttelemisen 2000-luvun alussa ja on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa O.C., Donnellyn mafiaveljet ja House sekä elokuvissa Turistas (2006), Tron: Perintö (2010), The Next Three Days (2010), Cowboys & Aliens (2011), The Change-Up (2011) ja In Time (2011). Hän valitsi taiteilijanimensä kirjailija Oscar Wilden innoittamana.

Wilde on ohjannut vuonna 2019 ensi-iltansa saaneen komediaelokuvan Booksmart.

Yksityiselämä 
Wilde oli kihloissa näyttelijä Jason Sudeikiksen kanssa vuosina 2013–2020. Heillä on kaksi lasta (s. 2014 ja 2016). Nykyään hän seurustelee laulaja Harry Stylesin kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jamal (lentoyhtiö)

Jamal () on 1997 perustettu venäläinen lentoyhtiö, jonka pääpaikka on Salehardissa Länsi-Siperiassa Jamalin Nenetsiassa.

Yhtiö aloitti lentotoiminnan Mil Mi-8 -helikopterilla 10. heinäkuuta 1997. Sillä on sivutoimipisteet Tjumenissa, Tazovskissa ja Tarkosalinskissa sekä edustusto Moskovassa. Yhtiöllä on sekä rahti- että matkustajaliiketoimintaa.

Tunnukset
IATA: YL
ICAO: LLM
Kutsukoodi: Yamal (Jamal)

Reittikohteet
Lokakuussa 2013 Jamal Airlines lensi seuraaviin kohteisiin:

Aasia

Yerevan – Zvartnots International Airport

Ganja – Ganja International Airport
Lənkəran – Lankaran International Airport

Eurooppa

Karlsruhe/Baden-Baden – Baden Airpark

Tivat – Tivatin lentoasema

Anapa – Anapan lentokenttä
Arkangeli – Arkangelin lentoasema
Belgorod – Belgorodin kansainvälinen lentoasema
Barnaul - Barnaulin lentokenttä
Gelendžik – Gelendžikin lentoasema
Kogalym – Kogalymin lentoasema
Moskova – Domodedovon kansainvälinen lentoasema
Murmansk – Murmanskin lentoasema
Nadym – Nadymin lentoasema
Nižnevartovsk – Nižnevartovskin lentoasema
Novyi Urengoi – Novyi Urengoin lentoasema
Nojabrsk – Nojabrskin lentoasema
Perm – Bolšoje Savino
Pietari - Pulkovon kansainvälinen lentoasema
Salehard – Salehardin lentoasema
Surgut – Surgutin kansainvälinen lentoasema
Taganrog – Taganrogin lentoasema
Tjumen – Roštšinon kansainvälinen lentoasema
Ufa – Ufan kansainvälinen lentoasema
Urai – Urain lentoasema

Kiev – Boryspilin kansainvälinen lentoasema
Odessa – Odessan kansainvälinen lentoasema
Simferopol – Simferopolin kansainvälinen lentoasema

Laivasto

Toukokuussa 2018 Jamalin laivastoon kuului 39 lentokonetta.

 8 Airbus A320-200
 3 Airbus A321-200
 1 Boeing 737-400
 1 Bombardier Challenger 850
 1 Bombardier CRJ200ER
 9 Bombardier CRJ200LR
 2 Suhoi Superjet 100-95B
 14 Suhoi Superjet 100-95LR

Lähteet

Aiheesta muualla
Yamal-Airlines (virallinen) 

Venäläiset lentoyhtiöt
Bergisch Gladbach

Bergisch Gladbach () on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Sen alueella oli asutusta 1200-luvulla, mutta kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1856. Kaupungissa oli 111 366 asukasta vuonna 2015.

Vuonna 1975 läheinen Bensbergin kaupunki yhdistettiin Bergisch Gladbachiin, jolloin kaupungin asukasluku ylitti satatuhatta.

Tunnettuja asukkaita 
 Wolfgang Bosbach (s. 1952), poliitikko
 Fabian Hambüchen (s. 1987), telinevoimistelija
 Mats Hummels (s. 1988), jalkapalloilija
 Heidi Klum (s. 1973), supermalli

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto 

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Gin tonic

Gin tonic (GT, G&T tai GNT) on alkoholipitoinen juomasekoitus, jonka pääasialliset valmistusaineet ovat gini ja tonic-vesi. Juoma valmistetaan sekoittamalla giniä ja tonic-vettä halutussa suhteessa toisiinsa jääpalojen sekä usein myös sitruunan- tai limetinviipaleen kera.

Historia 
Tämä juoma on peräisin brittiläisestä Intiasta. Tonic-vesi sisältää kiniiniä, jota käytettiin malarian ehkäisemiseen ja hoitoon. Koska 1800-luvulla käytetty tonic-vesi oli hyvin kitkerää, lisättiin siihen usein giniä, jotta se olisi miellyttävämmän makuista. Vaikka tonic-veden lääkinnällinen käyttö on jäänyt pois, gin tonic on säilynyt suosittuna drinkkinä. Nykyinen tonic-vesi sisältää vähemmän kiniiniä kuin ennen, eikä ole siten niin katkeraa kuin ennen (yleensä makeutettua). Koska juoma juontuu lämpimän ilmanalan maista ja sen virkistävyydestä, sen suosio on suurempi lämpiminä aikoina.

Drinkit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jetro

Jetro (; myös muodoissa Jethro tai Jitro) on heprealaista alkuperää oleva miehen etunimi. Nimi johtuu yltäkylläisyyttä tarkoittavasta heprean sanasta Yitro (יִתְרוֹ). Nimi juontuu Raamatusta, jossa mainitaan Jetro- midianilainen pappi. Hänen luokseen Mooses Raamatun mukaan asettui asumaan paettuaan Egyptistä, ja hänen tyttärensä kanssa Mooses myös meni naimisiin.

Suomessa nimi Jetro on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2019 mennessä noin 330 henkilölle. Nimeä ei esiinny suomalaisessa nimipäiväkalenterissa.

Tunnettuja Jetroja, Jethroja ja Jitroja 

 Jethro Rostedt, suomalainen kiinteistövälitystoimiston toimitusjohtaja ja julkisuuden henkilö
 Jethro Tull, brittiläinen maataloustieteilijä
 Jetro Willems, alankomaalainen jalkapalloilija

Nimen muita merkityksiä 

 Jethro Tull, brittiläinen rockyhtye

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jetro-nimen tarkoitus
Jim Jones

James Warren ”Jim” Jones (13. toukokuuta 1931 Indiana – 18. marraskuuta 1978 Guyana) oli yhdysvaltalainen karismaattinen johtaja, joka perusti Kansan temppeli -nimisen, kommunismia ja uskonnollisuutta yhdistelleen lahkon. 

Lahko perustui ideologisesti monietnisyyteen (rotujen yhdessäoloon), syrjinnän vastaisuuteen ja kommunismiin. Käytännössä Jones kuitenkin hallitsi lahkoaan ankaran itsevaltiaan tavoin, ja lahkosta pois päässeet ovat kuvailleet lahkolaisten oloja orjuudeksi. Lahkolaisten tuli käyttää kaikki aikansa ja omaisuutensa lahkon hyväksi,  poistua lahkosta ei saanut. Poistumista aikovia uhkailtiin ja pahoinpideltiin, ja poistuneita vainottiin. 

Yli 900 lahkon jäsentä teki Jonesin johdolla 18. marraskuuta vuonna 1978 joukkoitsemurhan Guyanan viidakossa Jonestown-nimisessä eristäytyneessä maatalousyhteisössä.

Ruumiinavauksen jälkeen Jones tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin mereen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kulttijohtajat: Jim Jones perusti Kansan temppeli -kultin Yle Areena. 17.6.2019.

Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tor (ilmatorjuntaohjusjärjestelmä)

9K330 Tor (, ) (GRAU: 9K330, meriversio 3K95 "Kinzhal", Nato: SA-15 Gauntlet ja meriversion SA-N-9 Gauntlet) on venäläinen lyhyen kantaman (max. 12 km, suurin korkeus 6 km) ilmatorjuntaohjusjärjestelmä, jota käyttävät Venäjän lisäksi Kiina ja Kreikka. Järjestelmä esiteltiin 1983 ja otettiin käyttöön Neuvostoliiton asevoimissa 1986. Uudistettu Tor-M1 (SA-15b ) otettiin käyttöön 1991. Tor suunniteltiin alusta asti torjumaan lentokoneiden ja helikopterien lisäksi myös täsmäaseita ja risteilyohjuksia.

Tor kehitettiin Osa (SA-8 Gecko) -järjestelmän korvaajaksi. Tor erottuu muista maavoimien ilmatorjuntajärjestelmistä siten, että ohjukset laukaistaan suoraan ylöspäin; täten vältetään mm. lähialueen katveet, ja ohjukset voidaan laukoa 360 asteen sektoriin. Laivastoversiota SA-N-9 käyttää Venäjän laivasto. Kiina osti 50 ja mahdollisesti 25 lisää vuosina 1997–2002. Kreikan armeijalla on 21 järjestelmää.

Kiina kehitti Tor-M1:sta kopion HQ-17, joka tuli käyttöön 2005 tienoilla korvaamaan vanha HQ-61.

Iran hankki Venäjältä vuoden 2005 lopussa 32 Tor-M1 -yksikköä noin 700 miljoonan dollarin hintaan. Iranin tilaamista Tor-M1:stä 16 on tela-ajettavia ja 16 hinattavia. Sopimus allekirjoitettiin joulukuussa 2005 ja toimitukset alkoivat marraskuussa 2006 ja saatiin päätökseen tammikuussa 2007. Tilauksen takia Yhdysvallat vaati Yhdistyneiden kansakuntien päätöstä Iranin aseidenvientikiellosta, kunnes Iranin ydinaseohjelma saataisiin loppumaan, mutta päätöstä ei syntynyt. 

Newsweek julkaisi 9. tammikuuta 2020 spekulaation siitä, että Iranin Tor-M1 -järjestelmä olisi pudottanut Teheranissa Ukraine International Airlinesin lennon numero 752.

Järjestelmä 
Ohjuslavetti:
 Massa:  36 000 kg
 Nopeus: 65 km/h

Johtokeskus:
 Maalit: 48

Valvonta- ja maalinosoitustutka:
 Valmistusmäärä: 100 Venäjän armeija, 50 Kiina, 21 Kreikka

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Ilmatorjuntaohjukset
Neuvostoliittolaiset ohjukset
Venäläiset ohjukset
Willem de Kooning

Willem de Kooning (24. huhtikuuta 1904 – 19. maaliskuuta 1997) oli alankomaalainen ja amerikkalainen taidemaalari, eräs abstraktin ekspressionismin keskeisiä voimahahmoja. 

Willem de Kooning syntyi vuonna 1904 Rotterdamissa, Alankomaissa. Jo 12-vuotiaana hän aloitti taideopinnot, joita jatkoi 23-vuotiaaksi asti. Vuonna 1927 hän muutti laivalla salamatkustajana Yhdysvaltoihin. Ensimmäiset vuotensa Yhdysvalloissa hän asui hollantilaisten merimiesten asuntolassa ja sai elantonsa maalaamalla kylttejä. 

De Kooning piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Yhdysvalloissa vuonna 1948. Tunnetiloja maalauksissaan esille tuovan maalarin abstrakti tyyli oli jo tuolloin tunnistettavaa. Hänen raju ja häikäilemätön maalaustapansa oli kaukana sovinnaisesta. Maalatessaan hän työskenteli omien sanojensa mukaan kuin transsissa. 

De Kooning ylsi taiteilijaurallaan maineeseen, jollaiseen Yhdysvalloissa on yltänyt vain 1950-luvulla tapaturmaisesti kuollut Jackson Pollock. Taidemaalari sairastui Alzheimerin tautiin 1989 pian vaimonsa, taiteilija Elaine Friedin kuoleman jälkeen. Sairastumisen jälkeen taiteilijan tuotannon rahallinen arvo arvioitiin ja tulokseksi saatiin 300 miljoonaa dollaria. Vuonna 1989 de Kooningin Interchange-maalaus vuodelta 1955 myytiin 20 miljoonalla dollarilla. Silloin jo vakavasti sairastunut de Kooning oli kaikkein hinnakkain taiteilija Yhdysvalloissa.

Vuosina 1994–1995 taiteilijan retrospektiivinen, hänen elämäntyötään laajasti esittelevä näyttely kiersi Yhdysvalloissa ja Euroopassa, muun muassa Lontoon Tate-galleriassa. De Kooningin maalauksia on maailman keskeisimmissä taidemuseoissa ja -kokoelmissa.

Aiheesta muualla

 Willem de Kooning Artcyclopediassa 
 de Kooning Artchivessa 

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Alankomaalaiset taidemaalarit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Rikos ihmisyyttä vastaan

Rikos ihmisyyttä vastaan on laajamittainen ja järjestelmällinen siviiliväestöön kohdistuva hyökkäys, johon liittyy Suomen lain määritelmän mukaan surmaamista, orjuuttamista, ihmiskauppaa, kidutusta, vahingoittamista, väestön tuhoamista, karkottamista tai pakkosiirtoa, kansainvälisen oikeuden vastaista vangitsemista, raiskaamista tai muuta seksuaalista väkivaltaa, pakottamista prostituutioon, raskauteen tai sterilisaatioon, rotuerottelua, tai jonkin ryhmän tai yhteisön vainoa poliittisen mielipiteen, rodun, kansallisuuden, etnisen alkuperän, kulttuurin, uskonnon tai sukupuolen perusteella tai niihin rinnastettavasti.

Rikos on lisäksi törkeä, jos se kohdistuu suureen joukkoon ihmisiä, tai se tehdään erityisen raa'asti, julmasti, nöyryyttävästi, suunnitelmallisesti tai järjestelmällisesti.

Rikos ihmisyyttä vastaan on kansainvälisen oikeuden vastainen vanhentumaton rikos. Käsitteen määritelmä ei ole vakiintunut, ja eri tuomioistuimet ovat käyttäneet käsitteestä hiukan erilaisia määritelmiä.

Historia
Rikos ihmisyyttä vastaan mainitaan käsitteenä ensimmäistä kertaa Haagin sopimuksessa 1907. Iso-Britannia, Ranska ja Venäjä käyttivät käsitettä ensimmäistä kertaa syytöksenä Turkkia vastaan 1915 armenialaisia kohtaan Osmanien valtakunnassa toimeenpannun kansanmurhan vuoksi.

Ensimmäiset syytteet rikoksista ihmisyyttä vastaan nostettiin Toisen maailmansodan sotasyyllisiä vastaan 1945–1946 käydyissä Nürnbergin oikeudenkäynnissä ja Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa.

Vuonna 1993 YK:n turvallisuusneuvosto perusti Jugoslavia-tuomioistuimen, joka käsitteli Jugoslavian hajoamissotien aikaisia rikoksia ihmisyyttä vastaan ja samalla laajensi Nürnbergin oikeudenkäyntien määritelmää käsitteelle koskemaan vangitsemista, kidutusta ja raiskausta.

Vuonna 1994 YK perusti Ruanda-tuomioistuimen käsittelemään Ruandan kansanmurhassa tapahtuneita rikoksia ihmisyyttä vastaan. Samalla käsitteen määritelmässä luovuttiin aseellisen konfliktin edellytyksestä, joka Ruandassa ei toteutunut.

Vuonna 2002 perustettiin Haagin kansainvälinen sotarikosoikeus, joka laajensi ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten yksityiskohtaista luetteloa.

Suomen rikoslaissa
Rikoksia ihmisyyttä vastaan koskevat määräykset otettiin Suomen rikoslain 13. lukuun vuonna 1974. Kyseisessä luvussa olivat olleet alun perin määräykset majesteettirikoksista. Voimassa olevassa rikoslaissa kyseisestä rikosnimikkeestä säädetään lain 11. luvussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ihmisoikeusloukkaukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kultapiisku

Kultapiisku (Solidago virgaurea) on keski- ja myöhäiskesästä kukkiva, monivuotinen asterikasvi. Kultapiisku on kauppayrtti. Kasvista saadaan myös keltaista väriainetta. 

Kultapiiskusta tunnetaan 14 alalajia, joista Suomessa kasvaa kaksi. Pohjois-Lapissa yleisesti kasvava alalaji on nimeltään pohjankultapiisku (Solidago virgaurea subsp. lapponica), kun taas etelämpänä kasvava alalaji on metsäkultapiisku (Solidago virgaurea subsp. virgaurea). Pohjankultapiisku on 5–60 senttiä korkea ja suurikukkaisempi kuin 30–100 sentin korkuinen metsäkultapiisku.

Ulkonäkö ja koko 
Toisinaan kultapiisku on vain vaaksankorkuinen ja, varsinkin varjoisemmassa kasvupaikassa, kukinnoiltaan vaatimaton, mutta se voi kasvaa myös metrin korkuiseksi, komeasti kukkivaksi ja monivartiseksi pensaaksi. Kukinta-aikaa ovat heinä-syyskuu. Kultapiiskun tyvilehdet ovat kapeansoikeita ja sahalaitaisia, kun taas varsilehdet ovat kapeat ja ruodittomat.

Elinympäristö 
Kultapiisku viihtyy monenlaisissa kasvuympäristöissä, ja sen saattaa tavata esimerkiksi tienvierustalta, kangasmetsästä tai lettosuolta. Se esiintyykin yleisenä koko Suomessa. Se vaatii paljon valoa, ja metsän varjoisissa osissa se jää kukkimattomaksi lehtiruusukkeeksi.

Levinneisyys 
Kultapiiskua tavataan suuressa osassa Eurooppaa ja Länsi-Aasiassa, mutta ei Espanjassa, Portugalissa eikä Italian eteläosissa.

Käyttö 
Kultapiiskua on käytetty rohtona virtsatieongelmien hoitoon. Liiallisesti käytettynä se on myrkyllistä. Värikasvina siitä saadaan kullankeltaista väriä.

Kultapiiskua on käytetty perinteisenä koristekasvina, mutta sukulaislajeista isopiiskusta ja kanadanpiiskusta on tullut suositumpia.
Nämä alkujaan pohjoisamerikkalaiset piiskut ovat haitallisia vieraslajeja, joten niiden käyttöä suositellaan nykyisin rajoitettavaksi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Kultapiiskun levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kultapiisku (Solidago virgaurea)
 Kultapiisku, Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)

Piiskut
Värikasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Le Journal de Montréal

Le Journal de Montréal on noin 1,6 miljoonan lehden viikkolevikillään Kanadan ja koko Pohjois-Amerikan toiseksi laajalevikkisin ranskankielinen sanomalehti kilpailijansa La Pressen jälkeen. Sen pääkonttori sijaitsee Montréalissa, Québecin provinssissa. 

Päivittäin tabloid-koossa ilmestyvää sanomalehteä on luonnehdittu viihdepainotteiseksi ja usein sensaatiohakuiseksi. Tyyliltään sen katsotaan muistuttavan brittiläistä The Sun, saksalaista Bild ja yhdysvaltalaista US Variety -sanomalehtiä.

Lehden perusti liikemies Pierre Péladeau (1925–1997) vuonna 1964. Lehden omistaa mediayhtiö Québecor Média, joka on puolestaan sijoitusyhtiö Les Placements Peladeau Inc -yhtiön omistaman Québecor Inc -yhtiön omistuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sanomalehden sivusto  (journaldemontreal.com)

Journal de Montréal, Le
Journal de Montréal, Le
Pussitiainen

Pussitiainen (Remiz pendulinus) on pieni varpuslintu, jolla on musta naamarikuvio.

Piirteet 
Pussitiainen on pienikokoinen ja luonnossa vaikeasti havaittava. Se on selkäpuolelta punertavanruskea ja alapuolelta vaaleampi. Sen harmaassa päässä on musta naamari, joka koiraalla on leveämpi kuin naaraalla. Koiraan rinnassa on punertavaa täplitystä. Nuori lintu on yksivärisemmän ruskea kuin aikuiset yksilöt. Lajin nokka on teräväkärkinen, vanhalla linnulla harmaa ja nuorella tumma. Pussitiaisen pituus 10–12 senttimetriä ja paino 8–9 grammaa.

Pussitiaisen äänet ovat korkeita. Yleisimmin kuultava ääni on korkea, venytetty, loppua kohti laskeva ”vsiiiyyyy”-kutsuääni. Lajin laulu muistuttaa hieman viherpeipon lurittelua. Pussitiaisen käyttäytyminen on tiaismaista, vaikka se ei kuulukaan varsinaisiin tiaisiin.

Levinneisyys 
Keski- ja Itä-Euroopassa pesii n. 100 000 paria. Levinneisyysalue ulottuu suureen osaan Aasiaa aina Koreaan saakka. Virossa pesii n. 200, Latviassa n. 500 ja Ruotsissa n. 100 paria. Suomessa tavataan vuosittain joitakin yksilöitä, mutta pesintöjä on varmistettu vain muutama. Ensi kerran varmistui pesintä Suomessa vuonna 1985 Turussa. Havaintojen ennätysvuonna 1990 havaittiin 12 yksilöä pääasiassa Suomen etelärannikolla.

Elinympäristö 
Pussitiaisen tyypillistä elinympäristöä ovat merenlahtien, järvien ja jokien veden vaivaamat rantametsät, pensaikot ja ruoikot.

Lisääntyminen 
Pussitiaisen pesä on taitavasti rakennettu huopamainen pussi, joka riippuu elävän puun, tavallisesti koivun tai pajun, oksan kärjessä. Umpinaiseen pussiin johtaa pyöreä putki. Pesän pintamateriaali on usein osmankäämin siemennukkaa. Kerrotaan, että pesiä on käytetty lasten töppösinä, ei kuitenkaan Suomessa. Koiras rakentelee pesiä, joista naaras valitsee yhden. Koiras on moniavioinen, eli sillä voi olla useita naaraita puolisoinaan. Pussitiainen munii kerralla 6–8 valkeaa munaa, joita joko koiras tai naaras hautoo 13–14 vuorokautta. Poikaset oppivat lentämään n. 16 vuorokauden ikäisinä.

Ravinto 
Pussitiaisen ravintoa ovat hyönteiset ja muut niveljalkaiset, talvella lisäksi osmankääminsiemenet, ehkä myös järviruo'on siemenet. Keväisin linnut käyvät etenkin pajujen kukinnoissa etsimässä hyönteisiä.

Lähteet 

Pussitiaiset
Maria (Burgundi)

Maria (13. helmikuuta 1457 – 27. maaliskuuta 1482) oli Burgundin herttuatar, ja Burgundin herttuan Kaarle Rohkean ja Isabellan ainoa lapsi.

Marian puoliso oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Maximilian I. Heidän poikansa oli Kastilian kuningas Filip I.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Burgundin herttuat
Flanderin kreivit
Vuonna 1457 syntyneet
Vuonna 1482 kuolleet
TS-Yhtymä

TS-Yhtymä on vuonna 1905 perustettu suomalainen mediakonserni, jonka päätoimialat ovat viestintä ja painopalvelut. Se julkaisee muun muassa  Turun Sanomia ja Salon Seudun Sanomia.

TS-Yhtymän yritykset 

 TS-Yhtymä Oy
Turun Sanomat Oy
Salon Seudun Sanomat Oy
Hansaprint Oy
Hansaprint AB
Artukaisten Kiinteistö- jaHuoltopalvelu Oy
Hermes Investment S.a.r.l.
Kiinteistö Oy Turun Pläkkäri
Kiinteistö Oy Örninkatu 14
Oy J. Österblad Ab
Lounais-Suomen Tietojakelu Oy
Newprint Oy
Nitro Group Oy
Pansiontien Telakka ja Marina Oy
Priimus Media Oy
Salon Alueradio Oy
TS-Group Hungary KFT
 Turun Tietotarjonta Oy 
 
 
Uudenkaupungin Sanomat Oy
 Varsinais-Suomen Tietojakelu Oy

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oy Turun Sanomista Pörssitiedon nettisivuilla
TSTV

TSTV (aiemmin Turku-TV) on nykyään Internetissä ja vuoteen 2012 asti Turussa ja sen lähikunnissa näkynyt paikallinen televisiokanava. Tärkeimpiä ohjelmia ovat uutiset, paikalliset urheiluottelut ja tapahtumat Turussa. TSTV teki yhteistyötä MTV3:n kanssa, joten ajoittain Turku TV:n tekemiä juttuja näkyi myös valtakunnallisissa uutislähetyksissä. Kanavan omistaa TS-Yhtymä. TSTV-kanavan toiminta kaapelissa päättyi vuoden 2012 lopussa.

Näkyvyysalue 
TSTV näkyi paikallisissa kaapeli-tv-verkoissa, ja vuosina 2004–2011 se näkyi myös antennitalouksissa Turun lähettimen alueella. TSTV oli Kristiinankaupungin, Närpiön ja Tampereen tv-kanavien ohella ainoa paikallis-tv -kanava, joka näkyi myös maanpäällisessä verkossa. Kanava tavoitti päivittäin yli 104 640 taloutta ja näkyi noin 50 kunnassa.

Ohjelmisto 
 Auto ja liikenne 
 Into! 
 Jambo 
 Kahvila 
 Koti ja asuminen 
 Kultarannan puutarhassa 
 Kannet auki 
 Luonto plus 
 Opi ja harrasta 
 Paikallisuutiset 
 Studio Aurora
 Urheilun aitiopaikalla 
 Vieraskirja 
 Vekarat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 TSTV:n kotisivut

Suomalaiset televisiokanavat
TS-Yhtymä
Vuonna 1986 perustetut televisiokanavat
Vuonna 2012 lakkautetut televisiokanavat
Hansaprint

Hansaprint Oy on  suomalainen painotalo ja markkinointiviestinnän palveluita tarjoava yhtiö. Yritys on osa TS-Yhtymää, sen toinen merkittävä omistaja on Sanoma. Toimipisteet sijaitsevat Turussa, Vantaalla, Tukholmassa ja Malmössä (Ruotsi).

Hansaprintin palveluita ovat:
 painopalvelut
 monikanavapalvelut
 asiakasratkaisut

Painopalvelut ovat Hansaprintin toiminnan ydin. Hansaprintin painopalveluita ovat muun muassa aikakauslehdet, asiakas- ja järjestölehdet, erilaiset markkinointimateriaalit, esitteet ja kuvastot.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hansaprintin kotisivut

TS-Yhtymä
Suomalaiset kirjapainot
Polytypos

Polytypos on suomalainen lomakkeisiin erikoistunut painotalo. Se kuuluu TS-Yhtymään. Polytypos Oy:n lomakeryhmän varsinainen tuotantolaitos sijaitsee Turengissa. Se on erikoistunut A4-irtolomakkeiden ja settilomakkeiden tuotantoon.

Tuotantolaitokset 
 Turku
 Turenki

Yhtiön Tiedot 
 Perustamisvuosi: 1896
 Työntekijöitä: noin 50 (latomo, asiakaspalvelu, hallinto, painatus, printtaus)
 Toimitusjohtaja: Mikko Saarela

 Osoite: Painotie 5, 14200 Turenki

Tuotteet 
 Viestiset
 Polyset
 Original ketjuset
 Original Laser
 Erilaiset lomakkeet
 Päällepainatus

Aiheesta muualla 
 Yhtiön sivut

TS-Yhtymä
Ali Baba

Ali Baba () on Tuhannen ja yhden yön tarinoiden tunnetuimpia henkilöhahmoja. Hän on kertomuksen Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa sankari, köyhä puunhakkaaja, joka löytää rosvojen piilopaikasta aarteen. Aarreluolan ovi avautuu taikasanoilla ”Seesam aukene!” Alista tulee rikas mies, mutta rosvot huomaavat varkauden ja lähtevät Alin perään. Alin orjatyttö Marjána osoittautuu rosvoja nokkelammaksi ja pelastaa Alin toistuvasti. Kiitollisena Ali vapauttaa Marjánan ja naittaa tämän pojalleen. Marjána onkin kertomuksen todellinen päähenkilö. Hänen ansiostaan ennen niin köyhä perhe saa elää onnellista ja varakasta elämää. 

Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa ei kuulu arabiankieliseen Tuhat ja yksi yötä -kokoelmaan. Ensimmäisen eurooppalaisen käännöksen teki Antoine Galland, joka käänsi Syyriasta hankkimansa käsikirjoituksen ranskaksi 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa. Käsikirjoitus kattoi ensimmäiset 271 yötä, ja kun Galland ei löytänyt täydellistä käsikirjoitusta (sellaista tuskin oli koskaan olemassakaan), hän jatkoi ranskankielistä kokoelmaa muista lähteistä löytämillään kertomuksilla. Monet Tuhannen ja yhden yön tunnetuimmista kertomuksista olivat peräisin syyrialaiselta maroniittikristityltä Hanna Diabilta. Näitä tarinoita ovat mm. Aladdin ja taikalamppu sekä Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa.

Diab käytti kertomuksissaan ikivanhoja aihelmia. Gallandin julkaisemat kokonaiset tarinat ovat kuitenkin siinä mielessä uusia, ettei niistä ole Diabia vanhempia kirjallisia mainintoja. Diab ammensi kotikaupunkinsa Aleppon kertomaperinteestä ja kosmopoliittisesta ilmapiiristä. Ei tiedetä, missä määrin hänen tarinansa edustavat vanhempaa kertomaperinnettä ja missä määrin ne ovat hänen omaa keksintöään. Tuhannen ja yhden yön osaksi Ali Baba tuli Gallandin työn kautta. Gallandin muistiinpanoista ilmenee, että hän teki Diabin kertomuksiin suuria muutoksia ja lisäsi yksityiskohtia. Säilyneiden käsikirjoitusten ja Gallandin käännösten vertailu osoittaa, että Galland eurooppalaisti kertomusten tyyliä ja poisti arabialaiselle retoriikalle ominaista toistoa. Diabin kertomukset ovat Tuhannen ja yhden yön suosituimpia osia, mikä tekee hänestä varhaismodernin ajan vaikutusvaltaisimman nimeltä tunnetun tarinankertojan.

Videopeleissä 

Ali Baba esiintyy Quality Softwaren vuoden 1981 videopelissä Ali Baba and the Forty Thieves.

Lähteet

Viitteet 

Satuhahmot
Tuhat ja yksi yötä
Kirkonväki

Kirkonväki on yleensä joukkona esiintyviä taruolentoja suomalaisessa tarustossa. Osassa tarinoista kirkonväki on eläviä kuolleita, eli haudastaan nousseita ruumiita. Kirkonväki muistuttaa usein kalman väkeä ja joskus tarkoittaa samaa. Osa tarinoista kertoo vainajien yöllisistä jumalanpalveluksista, jotka yleisimmin tapahtuivat jouluyönä. Vainajien kerrottiin nousevan silloin haudoistaan ja pitävän jumalanpalvelusta kuolleen papin johdolla. Juhlakansan homehtunut ulkomuoto, paha haju ja ontosti kumiseva lauluääni kuvataan usein inhorealistisen yksityiskohtaisesti. Kertomuksissa vainajat eivät ole pahansuopia eivätkä vainoa eläviä, mutta elävien oli silti syytä jättää heidät rauhaan. Asiansa osaava tietäjä saattoi valvoa ja ohjata kirkonväen käyttäytymistä. Kirkonväkeä ei tavattu koko maassa: suurin osa kertomuksista on Lounais-Suomesta ja itäisiltä metsäseuduilta ne puuttuvat lähes kokonaan.

Kirkonväestä pro gradun ja väitöskirjan kirjoittaneen Kaarina Kosken mukaan kertomuksissa yhdistyvät keskieurooppalainen ja suomalais-ugrilainen kansanperinne. Käsitys kuolleista, jotka yhtenä päivänä vuodessa nousevat haudoistaan, levisi Suomeen vähitellen keskisestä Euroopasta lähinnä Ruotsin kautta. Ruotsalainen kirkonväki oli sekin aktiivista jouluyönä. Kertomuksen mukaan Engsön kartanon valtiatar Brita Bååt eksyi vainajien jumalanpalvelukseen ja selvisi juuri ja juuri kahden miesvainajansa käsittelystä hengissä. Tuon jouluyön muistona säilytetään kirkossa muistona kappaletta rouva Britan hunnusta ja hänen peräänsä singottua kivenmurikkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
"Outoa tuntematonta väkeä" Näkökulmia väkeen tuonpuoleisen edustajana -Kaarina Koski

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Kummitukset
Elävät kuolleet
Waldstein

Waldstein voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Waldstein, böömiläistaustainen aatelissuku
Ferdinand Ernst Gabriel von Waldstein (1762–1823), Ludwig van Beethovenin mesenaattina tunnettu itävaltalainen aatelismies
Albrecht von Wallenstein, myös von Waldstein (1583–1634), kolmikymmenvuotisen sodan sotapäällikkö
Franz de Paula Adam von Waldstein (1759–1823), itävaltalainen sotilas ja luonnontieteilijä, jonka mukaan on nimetty ruusukasvien suku Waldsteinia
Waldstein-sonaatti, Beethovenin pianosonaatin nro 21 lempinimi
Jim Jones (artisti)

Jim Jones, oikealta nimeltään Joseph Guillermo Jones (s. 15. heinäkuuta 1976) on yhdysvaltalainen hiphop-artisti. Hän kuuluu The Diplomats -ryhmään. Hän on julkaissut neljä sooloalbumia. Jim Jones on esiintynyt myös CAPO- ja Jimmy Jones -nimillä.

Diskografia 

 On My Way to Church (2004)
 Harlem: The Diary of a Summer (2005)
 Hustler's P.O.M.E. (Product Of My Environment) (2006)
 Pray IV Reign (2009)
 The Rooftop (mukana DJ Webstar) (2009)
 Capo (2011)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Bloods
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Montrealin kaupungintalo

Montrealin kaupungintalo (, ) on Kanadassa, Quebecin provinssin Montrealin kaupungintalo. Se sijaitsee Montrealin keskustassa, Place Jacques-Cartierin reunustalla.

Alkujaan nelikerroksisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Henri-Maurice Perrault ja Alexander Cowper Hutchison, ja se rakennettiin vuosina 1872–1878. Kaupungintalon arkkitehtuuri edustaa uusrenessanssityyliä.

Vuonna 1922 rakennuksessa riehui tulipalo, joka tuhosi sisustuksen suurelta osin. Rakennusta kunnostettaessa siihen lisättiin 5. kerros ja sitä restauroitiin Ranskassa sijaitsevan Toursin kaupungintaloa mukaillen. Vuonna 1967 Ranskan presidentti Charles de Gaulle julisti sen parvekkeelta kuuluisan ”Vapaa Quebec” -puheensa.

Kuvia

Lähteet

Montrealin rakennukset ja rakennelmat
Kaupungintalot
Taotao, pieni pandakarhu

Taotao, pieni pandakarhu (alkuperäiseltä nimeltään Tao Tao Ehonkan) on saksalais-japanilainen vuosina 1983–1985 valmistunut 52-osainen animepiirrossarja. Sarjan ohjasivat Shuichi Nakahara ja Tatsuo Shimamura. Sarjaa edelsi vuonna 1981 valmistunut elokuva. 

Sarja kertoo pienestä Tao Tao -nimisestä pandakarhusta, joka asustaa äitinsä (Pandamuorin) ja eläinystävien kanssa Kiinassa Waizan-nimisessä laaksossa. Pandamuori kertoo Tao Taolle ja eläinystäville joka jaksossa opettavaisen tarinan, jotka liittyvät asioihin tai ongelmiin, joita Tao Tao ja eläinystävät ovat kohdanneet.

Suomessa sarja esitettiin televisiossa TV1-kanavalla ensimmäisen kerran vuosina 1984–1985. Suomenkielisenä kertojana toimi Inkeri Wallenius itävaltalaisen ORF-kanavan saksankielisen ääniraidan päälle. Ensiesityksen jälkeen sarjaa on esitetty televisiossa muutaman kerran uusintana. 

Sarjan tunnusmusiikin on säveltänyt tšekkiläinen Karel Svoboda. Sarjan suomenkielisen tunnusmusiikin esittää Satu Vuorjoki. Tunnusmusiikin sanat suomeksi käänsi Yleisradion kääntäjä Maija-Liisa Vuorjoki. Satu Vuorjoen esittämä versio on julkaistu myös useammalle lastenmusiikkia sisältävälle kokoelmalevylle. Hänen lisäkseen Vuorjoen kääntämillä sanoilla tunnusmusiikin on levyttänyt muun muassa Liisa Hyttinen. Heidi Korpinen levytti kappaleen säveltäjä Matti Kontion tekemällä käännöksellä vuonna 1986. Kotkalainen yhtye Guava julkaisi sarjan tunnuskappaleen singlenä vuonna 2003, ja sitä soitettiin varsin runsaasti radiossa. 

Sarja on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä. Sarjan jaksoja on myös  julkaistu VHS-kasetilla 1990-luvulla.

Lähteet

1980-luvun piirrossarjat
1980-luvun anime ja manga
Kuvitteelliset karhut
Lastenohjelmat
Heikki Jääskeläinen

Heikki Elia Jääskeläinen (s. 10. marraskuuta 1979 Tampere) on suomalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi osallistuessaan Idols-kilpailuun, jonka hänen kaksoisveljensä Ilkka Jääskeläinen voitti. Heikki Jääskeläinen putosi kisasta juuri ennen semifinaaleja, kun tuomaristo sai vielä pudottaa viisi kilpailijaa ennen kuin oli yleisön vuoro äänestää seitsemän finalistia.

SonyBMG-levy-yhtiön ehdotuksesta Heikki ja Ilkka alkoivat esiintyä duona tammikuussa 2006. Ilkan albumi Vuosisadan Rakkaustarina ilmestyi keväällä 2006. Heikki laulaa albumin yhdeksällä raidalla, joista Jotain parempaa on hänen itse sanoittamansa ja Tää enemmän on veljesten yhdessä sanoittama. Helmikuussa 2006 Ilkka ja Heikki kiersivät Suomea muiden Idols-finalistien kanssa. Huhtikuussa 2006 veljekset aloittivat säännöllisen keikkailun ohjelmatoimisto ExtraViihteen riveissä. Levy-yhtiön ja duon erimielisyyksien vuoksi levytyssopimus kuitenkin purettiin vuoden 2007 alussa.

Nykyään Jääskeläinen työskentelee äidinkielen ja kirjallisuuden opettajana Nokialla, Nokianvirran koulussa.

Lähteet

Suomalaiset poplaulajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Andi Gutmans

Andi Gutmans on israelilainen ohjelmoija ja yksi PHP-ohjelmointikielen pääkehittäjistä. Vuonna 1997 Gutmans kehitti yhdessä opiskelijatoverinsa, Zeev Suraskin kanssa PHP3:n, ja vuonna 1999 Zend Enginen, PHP4:n ytimen. Samana vuonna Gutmans perusti yhdessä Suraskin kanssa Zend Technologiesin.

Andi Gutmans kuuluu myös Apache Software Foundationin jäseniin, ja vuonna 1999 hänet nimettiin ehdokkaaksi FSF Award for the Advancement of Free Software -palkinnolle.

Julkaisuja

Aiheesta muualla 
 Andi Gutmansin blogi

Ohjelmoijat
Tietojenkäsittelytieteilijät
Israelilaiset tieteilijät
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Zeev Suraski

Zeev Suraski on israelilainen ohjelmoija ja yksi PHP:n kehittäjistä. Vuonna 1997 Suraski kehitti yhdessä opiskelijatoverinsa Andi Gutmansin kanssa PHP3:n, ja vuonna 1999 Zend Enginen, PHP4:n ytimen. Samana vuonna Suraski perusti yhdessä Gutmansin kanssa Zend Technologiesin.

Zeev Suraski kuuluu myös Apache Software Foundationin jäseniin, ja vuonna 1999 hänet nimettiin ehdokkaaksi FSF Award for the Advancement of Free Software -palkinnon saajaksi. Tällä hetkellä Suraski toimii Zend Technologiesin toimitusjohtajana.

Aiheesta muualla

 Zeev Suraskin blogi 

Ohjelmoijat
Tietojenkäsittelytieteilijät
Israelilaiset tieteilijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Lisa Hanna

Lisa Hanna (s. 1975) on jamaikalainen, joka voitti Miss World -kilpailun Sun Cityssä, Etelä-Afrikassa vuonna 1993. Hänestä tuli historian kolmas jamaikalainen, joka oli selvinnyt kilpailun voittajaksi. Hanna oli aiemmin naimisissa David Pantonin kanssa. Parilla on yksi poika, Alexander. 

Hanna opiskeli Länsi-Intian yliopistossa. Hänellä oli vuonna 1998 pieni rooli elokuvassa How Stella Got Her Groove Back. Lisäksi hän on juontanut jamaikalaista Our Voices -show'ta. Hän toimii nykyään viestintäkonsulttina. 

Jamaikalaiset henkilöt
Miss Maailma -kilpailun voittajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Street dance

Streetdance eli katutanssi on suhteellisen uusi tanssilaji, joka sekoittaa eri tyylejä mm. hiphoppia, housea, lockingia, breakdancea, old schoolia ja new styleä. Katutanssi toimii myös yläkäsitteenä kaikille eri tyyleille, jotka ovat lähtöisin "kadulta". Suomeen katutanssilajit ovat tulleet 90-luvulla, mutta suuren suosion ne ovat vasta keränneet 2000-luvun alussa. Suomessa tarjotaan katutanssilajeja monipuolisesti monissa tanssikouluissa. Kilpailuja järjestetään varsinkin pääkaupunkiseudulla, mutta suomenmestaruuskilpailut järjestetään vuosittain eri kaupungeissa.

Kansainvälisesti menestyneitä katutanssijoita löytyy myös Suomesta. Anniina "AT" Tikka on voittanut suomenmestaruuden useamman kerran ja saanut monia palkintoja ympäri maailmaa. Flow Mo -tanssiryhmä, johon Tikkakin kuuluu, on Suomen menestynein katutanssiryhmä, joka on niittänyt mainetta myös Suomen ulkopuolellakin. Lockingia tanssiva ryhmä Will Funk For Food on menestynyt myös niin Suomessa kuin ulkomaillakin.

Lajit 
 Voguing
 House
 Locking
 Popping
 Hip hop
 Waacking
 Breakdance
 Krumping
 Sieva
 Dancehall
 Steppi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Street Dance-videoita 

Hip hop