joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dance of December Souls

Dance of December Souls on goottimetalliyhtye Katatonian debyyttialbumi, ja se julkaistiin vuonna 1993. Musiikillisesti "Dance of December Souls" edustaa deathdoom-genreä.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Anders Nyström ja sanoittanut Jonas Renkse.

Jäsenet
Lord J. Renkse (Jonas Renkse) - laulu, rummut
Blackheim (Anders Nyström) - kitarat
Israphel Wing (Guillaume Le Huche) - basso

Vierailijat
Day DiSyraah (Dan Swanö) - kosketinsoittimet

Vuoden 1993 esikoisalbumit
Katatonian albumit
Dan Swanön tuottamat albumit
Blackout (Scorpionsin albumi)

Blackout on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982. 

Klaus Meine menetti äänensä albumin tekemisen aikana ja joutui menemään äänihuulten leikkaukseen. Demojen äänittämisen aikana hänen tuuraajanaan oli Don Dokken.

Albumin kannessa esiintyy taiteilija Gottfried Helnwein. Yhtyeen kitaristi Rudolf Schenker esittää Helnweinia ”No One Like You” -kappaleen musiikkivideossa.

Yhdysvalloissa albumi myi kultaa 24. kesäkuuta 1982 ja platinaa 8. maaliskuuta 1984.

Kappaleet

Kokoonpano
 Klaus Meine – laulu
 Rudolf Schenker – kitara ja laulu
 Matthias Jabs – kitara & akustinen kitara
 Francis Buchholz – basso
 Herman Rarebell – rummut, perkussiot, taustalaulu

Lähteet

Vuoden 1982 albumit
Scorpionsin albumit
Animal Magnetism

Animal Magnetism on seitsemäs saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin vuonna 1980 julkaisema studioalbumi. Singleinä albumilta julkaistiin kappaleet "Make It Real" ja "The Zoo". Yhdysvalloissa albumi myi platinaa ja Kanadassa kultaa

Albumin kansikuvan teki edellisen albumin tavoin Storm Thorgerson. Tällä kertaa kansikuva ei kuitenkaan aiheuttanut kohua, eikä vaihtoehtoista kansikuvaa tarvinnut tehdä.

Kappaleet

Kokoonpano
 Klaus Meine – laulu
 Rudolf Schenker – kitara ja laulu kappaleessa "Hey You"
 Matthias Jabs – kitara, taustalaulu
 Francis Buchholz – basso, taustalaulu
 Herman Rarebell – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla
Animal Magnetism Scorpionsin sivulla

Vuoden 1980 albumit
Scorpionsin albumit
Maarit

Maarit on suomalainen naisen etunimi, Margareta-nimen pääasiassa länsi- ja pohjoissuomalainen muunnelma. Monissa muissa kielissä nimi esiintyy muodossa Marit. Maaritin nimipäivää juhlitaan suomenkielisessä kalenterissa 20. heinäkuuta, joka suomen­ruotsa­laisen kalenterin mukaan on muun muassa Maritin nimipäivä. Nimi Maarit on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 61 283 ja Marit 815 naiselle. Yli puolet Maariteista on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.

Tunnettuja Maariteja ja Mariteja 

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

 Maarit Aarni-Sirviö, yritysjohtaja
 Marit Allen, brittiläinen muotitoimittaja ja elokuvapukusuunnittelija
 Marit Arnstad, norjalainen juristi, poliitikko ja ministeri
 Maarit Aura, oopperalaulaja
 Marit Bergman, ruotsalainen muusikko
 Marit Bjørgen, norjalainen hiihtäjä
 Marit af Björkesten, suomenruotsalainen toimittaja ja televisiojohtaja
 Marit van Eupen, alankomaalainen soutaja
 Maarit Feldt-Ranta, kansanedustaja (SDP)
 Marit Malm Frafjord, norjalainen käsipalloilija
 Maarit Glocer (o.s. Leso), malli, missi ja pääomasijoittaja
 Marit Grødum (o.s. Christensen), norjalainen jalkapalloilija
 Maarit Haantie, Hausjärven hiekkakuoppasurmien uhri
 Maarit Hurmerinta, laulaja, joka on julkaissut myös Maarit-nimisen albumin
 Maarit Jänterä-Jareborg, oikeustieteilijä, Upsalan yliopiston professori
 Maarit Järvenpää, matemaatikko, Oulun yliopiston professori
 Maarit Kaimio, antiikin tutkija, filologi
 Maarit Kaipiainen, suomalainen arkkitehti
 Marit Kaldhol, norjalainen kirjailija ja runoilija
 Maarit Kallio, judoka
 Maarit Karppinen, kemisti ja akatemiaprofessori
 Marit Korkman, lastenneuropsykologi
 Maarit Lalli, elokuvakäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja
 Marit Larsen, norjalainen laulaja
 Maarit Lepomäki, skeet-ampuja
 Marit Mikkelsplass (o.s. Wold), norjalainen maastohiihtäjä
 Marit Myrmæl, norjalainen maastohiihtäjä
 Maarit Niiniluoto, toimittaja ja kirjailija
 Maarit Nissilä, kuvanveistäjä
 Maarit Näkyvä, pankinjohtaja
 Maarit Patama, keskimatkojen juoksija
 Marit Paulsen, norjalais-ruotsalainen kirjailija ja europarlamentaarikko
 Maarit Peltomaa, näyttelijä
 Maarit Peltoniemi, laulaja
 Maarit Poussa, näyttelijä ja juontaja
 Maarit Pyökäri, logonomi, teatterinjohtaja ja ohjaaja
 Maarit Ruikka, Teatterikorkeakoulun ohjaajatyön professori
 Marit Berger Røsland, norjalainen juristi, poliitikko ja ministeri
 Maarit Saarni-Rytkölä, oikeusneuvos
 Maarit Salolainen, muotoilujohtaja, tekstiilisuunnittelija ja tekstiilitaiteilija
 Maarit Salomäki, malli, Miss Suomen perintöprinessa 1986
 Marit Sauramo, oopperalaulaja ja laulupedagogi 
 Maarit Sihvonen, uimari
 Maarit Sinervo, toimittaja, suomentaja ja rauhanaktivisti
 Maarit Tastula, televisiotoimittaja
 Maarit Toivanen-Koivisto, toimitusjohtaja ja vuorineuvos
 Maarit Tyrkkö, ent. Huovinen, toimittaja ja tietokirjailija
 Maarit Valo, puheviestinnän professori
 Maarit Verronen, kirjailija

Kuvitteellisia Maariteja 
 Maarit Salin, roolihahmo televisiosarjassa Salatut elämät
 Maarit-botti, tarjoilijarobotti Habbo-virtuaalichatissa

Lähteet 

Etunimet
Uwe Bein

Uwe Bein (s. 26. syyskuuta 1960 Heringen, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Bein voitti maailmanmestaruuden vuoden 1990 MM-kisoissa. Uwe Bein oli tunnettu tarkoista syötöistä ja keskityksistä. Häntä kutsuttiinkin Saksassa nimellä Der Mann mit dem tödlichen Pass (mies, jolla on kuolettava syöttö).

Uwe Bein aloitti uransa aladivisioonissa Kickers Offenbachin joukkueessa vuonna 1979. Bundesligaan hän nousi Kickers Offenbachin kanssa vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän siirtyi 1. FC Kölniin, jossa pelasi vuoteen 1987 asti. Vuonna 1986 Bein pääsi FC Kölnin kanssa UEFA Cupin loppuotteluun, mutta koki tappion. Kölnistä Uwe Bein siirtyi Hamburger SV:hen. HSV:n jälkeen Bein siirtyi Eintracht Frankfurtiin, jossa pelasi viisi kautta. Hänen viimeiseksi Bundesliga kaudeksi jäi 1993–1994. Japanissa Bein pelasi vuosina 1994–1997 Urawa Red Diamondsissa ja palasi vielä Saksaan pelaten kaudella 1997–1998 muutaman ottelun alasarjajoukkue VfB Gießenissä. Seuratasolla Uwe Bein ei saavuttanut suuria meriittejä. Hän oli Bundesligassa neljä kertaa kolmas.

Saksan jalkapallomaajoukkueessa Uwe Bein pelasi 17 ottelua vuosina 1989–1993 ja teki niissä kolme maalia. Hän pelasi vuoden 1990 MM-kisoissa neljä ottelua, teki niissä yhden maalin ja voitti maailmanmestaruuden.

Seurat 
 1979-84 Kickers Offenbach
 1984-87 1. FC Köln
 1987-89 Hamburger SV
 1989-94 Eintracht Frankfurt
 1994-97 Urawa Red Diamonds
 1997-98 VfB Gießen

Saavutukset 
 Maailmanmestaruus 1990
 UEFA Cupin hopea 1986

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fussballdaten

Saksalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Lovedrive

Lovedrive on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin vuonna 1979 julkaisema kuudes studioalbumi. Albumilla on kuultavissa merkittävä kehitys yhtyeen äänimaailmassa, joka kehittyi myöhemmin Scorpionsin "klassiseksi tyyliksi".

Albumin kannen suunnitteli Hipgnosis -ryhmästä tuttu Storm Thorgerson. Kansi aiheutti kohua heti julkaisun jälkeen edellisien albumien tavoin, ja siksi albumia myytiinkin myös vaihtoehtoisella kansikuvalla.

Kappaleet

Kokoonpano
 Klaus Meine - laulu
 Rudolf Schenker - rytmikitara, taustalaulu
 Matthias Jabs - soolokitara
 Francis Buchholz - basso
 Herman Rarebell - rummut
 Michael Schenker - kitara kappaleissa "Another Piece of Meat", "Coast to Coast" ja "Lovedrive"

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Scorpions.com

Vuoden 1979 albumit
Scorpionsin albumit
Taken By Force

Taken By Force on saksalaisen heavy metal-yhtye Scorpionsin vuonna 1977 julkaisema viides studioalbumi. Tämä oli ensimmäinen Scorpionsin albumi, jossa oli mukana rumpali Herman Rarebell ja kitaristi Uli Jon Rothin viimeinen albumi. Roth jätti yhtyeen kiertueen lopulla vuonna 1978 ja hänet korvattiin Matthias Jabsilla.

Albumin kansikuvan teki Michael von Gimbut, ja se aiheutti edellisien kansien tavoin kohua, jonka seurauksena albumia myytiin myös vaihtoehtoisella kansikuvalla.

Kappaleet

Kokoonpano
 Klaus Meine - laulu
 Rudolf Schenker - rytmikitara ja taustalaulu
 Ulrich Roth - soolokitara ja taustalaulu
 Francis Buchholz - basso
 Herman Rarebell - rummut

Aiheesta muualla
Scorpions.com

Vuoden 1977 albumit
Scorpionsin albumit
Kalibak

Kalibak on kuvitteellinen superroisto, joka kuuluu DC Comicsin sarjakuvahahmoihin. Kalibakin ensiesiintyminen oli lehdessä New Gods #1(Helmikuu 1971). Sen loi Jack Kirby.

Historia 
Kalibak on ensimmäinen Darkseidin ja Sulin poika. Desaad murhasi myöhemmin hänen äitinsä Kalibakin isoäidin, kuningatar Heggran, käskystä. Kalibak surmasi myöhemmin Desaadin. Kalibak tunnetaan maineikkaana soturina ja usein hän palveleekin Darkseidin oikeana kätenä. Kun Darkseid rikkoi rauhan Apokolipsin ja New Genesiksen kanssa, Kalibak auttoi isäänsä sodassa planeettaa vastaan. Kalibak laitettiin usein Orionia vastaan ja lukuisten yhteenottojen jälkeen he saivat tietää, että he olivat velipuolia. Tämä lisäsi Kalibakin vihaa Orionia kohtaan, kun Darkseid selvästi arvosti Orionia enemmän kuin Kalibakia.

DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset murhaajat
DC-universumin avaruusolennot
BUU-klubben

BUU-klubben on Yle Fem -kanavan ruotsinkielinen lastenohjelma. Sitä esitetään joka arkipäivä kello 18.00. 

BUU-klubbenia ei muista Yle Femin ohjelmista poiketen tekstitetä suomeksi.

BUU-klubben koostuu lyhyistä juonnoista ja esitettävästä ohjelmasta. Joka viikonpäivälle on oma ohjelmansa. Esimerkiksi torstain ohjelmistoon kuului usean vuoden ajan makasiinityyppinen ohjelma Oppåner å hitådit. Jouluisin BUU-klubbenin ohjelmistossa on joulukalenteri, joka tavallisesti tekstitetään myös suomeksi.

BUU on lyhenne sanoista Barn, Ungdom, Utbildning ().

Lähteet

Aiheesta muualla

 BUU-klubbenin sivusto 
 Yle Areena: BUU-klubben

Lastenohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
Mothers Against Sex Association

Mothers Against Sex Association oli suomalainen yhtye. Se perustettiin Turussa lokakuussa 1994. Perustajajäsenet olivat Ville Mäntynen (laulu), Raimo Pesonen (rummut), Olli "Opa" Nikoskelainen (kitara) ja Pirjo Kesseli (basso ja taustalaulu). Yhtyeen ideana oli soittaa meteliä (). Johtohenkilö Villen kiinnostus dekadenttiin ja absurdiin kirjallisuuteen kuului laulujen sanoituksissa, kun taas sävellykset ja sovitukset tehtiin bändin yhteistyönä. Bändi keikkaili ahkerasti ja soitti muun muassa Tavastia Klubilla. Kun Kesseli lähti yhtyeestä helmikuussa 1996, yhtyeen basistiksi tuli Tommi Saha Vox Flatus -yhtyeestä. Samalla taustalaulajaksi pestattiin Annmari Vänskä.

Myöhemmin yhtye koki vielä enemmän kokoonpanomuutoksia. Alttoviulisti Paulina Ahokas liittyi mukaan, ja Opa Nikoskelaisen erottua kitaransoittajaksi tuli Xysmassakin vaikuttanut Toni Stranius. Viimeisen kokoonpanomuutoksen yhtye koki Paulina Ahokkaan erottua, Sami Puustisen (myös Vox Flatus -yhtyeestä) korvattua Raimo Pesosen rumpalina ja Santtu Jokisen liityttyä mukaan kosketinsoittajaksi. Tällä Mäntynen/Saha/Stranius/Puustinen/Jokinen-kokoonpanolla yhtye äänitti sen viimeiseksi jääneen, vielä julkaisemattoman levynsä Same, same but different.

Yhtyeen musiikkityyli eli jatkuvassa muutoksessa. Alkuaikojen rankasta kitararäimeestä se siirtyi Paulina Ahokkaan kauden viuluvetoisen soundin kautta lopulliseen, leijuvampaan ja maalailevampaan musiikkiin. 

Mothers Against Sex Association lopetti toimintansa vuonna 2002 laulaja Ville Mäntysen kuoltua. Vuoden 2006 heinäkuussa yhtyeen jäsenistöstä kuoli myös kitaristi Toni Stranius.

Diskografia 
 Estonian Karaoke (7" EP) (Crawfish FISH-004) (1996)
 Shut up and Look Stupid (mini-CD) (Crawfish FISH-007) (1997)
 Pause / I'll be Your Sister (7" single) (Hiljaiset Levyt HIKS-047) (1998)
 Same, Same But Different (julkaisematon) (2000)

Lisäksi kappale "One second" on kuultavissa Zerga-levy-yhtiön kokoelmalla "Cabaret Nocturno vol III" (2002). Tämä on Mothers Against Sex Associationin alkuperäiskokoonpanon ainoa julkaistu äänite.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  (arkistolinkki)
 

Suomalaiset yhtyeet
Luonnonfilosofian seura

Luonnonfilosofian seura – Samfundet för naturfilosofi ry on vuonna 1988 perustettu suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää luonnontieteiden ja niiden sovellusten herättämien filosofisten kysymysten harrastusta ja tutkimusta. Luonnonfilosofian seura pyrkii kokoamaan tiedeyhteisön eri haarojen edustajat keskusteluyhteyteen, jossa maailmankuvaa, olemassaoloa ja inhimillistä tietoa siitä voidaan tarkastella ja täsmentää kunkin erikoisalan saavutusten valossa. 

Luonnonfilosofian seuran synty ja alkuvaiheet liittyvät Helsingin yliopiston ydinfysiikan professori K. V. Laurikaisen (1916–1997) toimintaan hänen jäätyään eläkkeelle vuonna 1979 ja ryhdyttyään pitämään seminaareja yliopiston fysiikan laitoksella. Alkuaikoina seuran seminaarit käsittelivät pääasiassa modernin fysiikan ja erityisesti kvanttimekaniikan filosofian kysymyksiä.

Seura perustettiin 17. marraskuuta 1988 ja rekisteröitiin 8. tammikuuta 1990. Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäseneksi se hyväksyttiin vuonna 1993. Luonnonfilosofian seuralla on vuodesta 1998 alkaen ollut toimipaikka Tieteiden talossa Helsingissä. 

Luonnonfilosofian seuran jäseneksi voivat liittyä kaikki seuran tavoitteista ja toiminnasta kiinnostuneet. Seuran jäsenrekisterissä oli vuoden 2011 alussa 140 henkilöä, joista merkittävä osa on akateemisen loppututkinnon suorittaneita, heidän joukossaan useita professoreja.

Seura kokoontuu esitelmätilaisuuksiin, joihin yleisöllä on vapaa pääsy. Seura järjestää myös laaja-alaisempia tilaisuuksia, esimerkiksi ”Luonnontieteen haaste filosofialle ja teologialle” (1996), ”Onko suhteellisuusteorian lähtöolettamuksille vaihtoehtoja” (2000), "Models in physics and cosmology" (2010) ja "Aivot ja mieli, käsitteet ja kieli" (2011), "Scientific Models and a Comprehensive Picture of Reality" (2016), ja "Unification in Physics and Philosophy" (2019).

Seuran julkaisuja

Katso myös 

 Luonnonfilosofia

Aiheesta muualla 

 Luonnonfilosofian seuran kotisivut 

Suomalainen filosofia
Suomalaiset tiedeyhdistykset
Hermann Friedmann

Adolph Hermann Friedmann (11. huhtikuuta (J: 30. maaliskuuta) 1873 Białystok, Puola – 25. toukokuuta 1957 Heidelberg, Länsi-Saksa) oli puolalais-saksalainen filosofi ja lainoppinut. Friedmann toimi asianajajana Helsingissä ja Lontoossa ja vuodesta 1950 lähtien Heidelbergin yliopiston kunniaprofessorina. Materialistisen maailmankäsityksen vastakohdaksi Friedmann loi morfologisen idealismin.

Filosofia
Hermann Friedmann on nykyisin niin Suomessa kuin kansainvälisestikin lähes unohdettu filosofi. Hän kehitti morfologisen evoluutioteorian, aistipsykologian, modernin fysiikan ja pythagoralaisen musiikkitieteen pohjalta oman muototieteensä, niin kutsutun muotojen maailman semiotiikan. Friedmannin lähtökohta oli, että kaikki tieto perustuu aistihavaintoon, mutta havainto itsessään ei ole välitöntä.

Lakimiesura ja elämä
Friedmann tunnettiin 1900-luvun suomalaisissa seurapiireissä hyvin, ja hänellä oli laajat kontaktit aikansa merkittävimpiin suomalaisiin taiteilijoihin ja vaikuttajiin. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muun muassa Eliel Saarinen, Akseli Gallen-Kallela ja Helmi Krohn.

Friedmann muutti Suomeen vuonna 1906 ja asettui Helsinkiin. Hän sai nopeasti Suomen suuriruhtinaskunnan kansalaisuuden ja oppi ruotsin kielen erinomaisesti. Friedmann työskenteli juristina, mutta häntä kiinnosti erityisesti filosofia.

Friedmann tuli Suomessa suurellekin yleisölle tunnetuksi jo 1900-luvun alkuvuosina, sillä hän piti suosittuja yleisöluentoja. Muutamissa rikosoikeudenkäynneissäkin Friedmann sai huomiota osakseen. Näistä merkittävin oli Suomen rikoshistoriassa ainutlaatuinen murhatapaus Turun Vartiovuorenmäellä: Friedmann puolusti Åbo Akademin kirjaston johtajaa ja tämän morsianta murhaoikeudenkäynnissä, jota selostettiin lehdissä ulkomaita myöten.

Teoksia 
 Die Konvergenz der Organismen (1904)
 Die Welt der Formen (1925)
 Wissenschaft und Symbol (1949)
 Sinnvolle Odysee (1950)
 Epilegomena (1954)
 Das Gemüt (1956)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 Friedmann, Hermann. Kulturportal West–Ost.

Puolalaiset filosofit
Saksalaiset filosofit
Juutalaiset filosofit
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Herraskosken kanava

Herraskosken kanava sijaitsee Virroilla ja yhdistää Vaskiveden ja Toisveden järvet. Reitti kanavalle kulkee etelästä Vaskiveden puolelta Keiturinsalmen kautta. Kanava muodostaa Näsijärven reitin yhdessä Muroleen kanavan kanssa. Kanava rakennettiin vuosina 1903–1907, ja se on pituudeltaan 825 metriä. Sulun pituus on 40 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 1,8 metriä. Kanavan ylittää kääntösilta (alikulkukorkeus 5,1 metriä) ja kiinteä maantiesilta (alikulkukorkeus 7,0 metriä).  Se muutettiin automaattiseksi 1978. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puiset salpausportit tyhjennys- ja täyttöluukuilla ja niiden koneistot ovat sähköhydrauliset. Sen sijaan kääntösillan koneisto on sähkömekaaninen. 

Lähes alkuperäisessä asussaan säilyneen kanavan varrelle on istutettu pihtakuusirivistö sekä sembramäntyjä. Alueella on myös kanavanvartijan asuintalo, perinnekylä,Martti Kitusen erämuseo ja kanavamuseo.

Kanava on nykyisin pelkästään matkailukäytössä ja veneiden sulutus toimii itsepalveluperiaatteella. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla
Herraskosken kanava; Liikennevirasto 
Herraskosken kanavamuseo; Pirkanmaan Museokompassi 

Suomen kanavat
Virrat
Ähtärin reitti
Pirkanmaan rakennukset ja rakennelmat
Pyynikin kirkkopuisto

Pyynikin kirkkopuisto (vanhalta nimeltään Aleksanterin kirkkopuisto) on puisto Tampereen keskustassa Kaakinmaan kaupunginosassa Aleksanterin kirkon ympärillä ja länsipuolella. Alun perin paikalla sijaitsi vuonna 1785 perustettu Tampereen vanha hautausmaa, joka oli kaupungin ensimmäinen. Sen käyttö päättyi 1880-luvulla, kun Kalevankankaalle oli valmistunut uusi hautausmaa vuonna 1880. Samana vuonna hautausmaan ja Esplanadin väliin alettiin rakentaa Aleksanterin kirkkoa, jonka peruskivi laskettiin 2. maaliskuuta 1880.

Hautausmaalle istutettiin jo vuonna 1813 koivuja, mutta 1880-luvun alussa Tampereen kaupunginpuutarhuri Karl Johan Gauffin suunnitteli uuden kirkon ympärille puiston, jonne istutettiin muun muassa hopeapajuja, siperianlehtikuusia ja jalavia. Hänen seuraajansa Onni Karstenin aikakaudella puistossa tehtiin vuonna 1898 kunnostustöitä puustoa harventamalla ja uusia kulkuteitä rakentamalla. Vaikka hautausmaa on ollut puistona jo yli sata vuotta, siellä on yhä jäljellä lukuisia vanhoja hautamuistomerkkejä.

Kortelahdenkadun kohdalla sijaitsi "Läpikäytäväksi" kutsuttu puinen porttirakennus, jossa vainaja siunattiin haudan lepoon. Tämä rakennus purettiin 1920-luvulla. Puistossa sijaitsee myös Wäinö Aaltosen veistos Suru, joka sijoitettiin puistoon vuonna 1963.

Sisällissodan aikana vuonna 1918 kirkon viereen on kaivettu joukkohauta, johon on haudattu teloitettuja punaisia. Haudat ovat merkitsemättömiä ja niiden päällä kulkee puistokäytäviä. Tieto ei kuitenkaan joidenkin tutkijoiden mielipiteiden mukaan pidä paikkaansa.

Puistossa kasvaa Suomen paksuin euroopanlehtikuusi, jonka ympärysmitaksi rinnankorkeudelta vuonna 1989 mitattiin 457 senttimetriä.

Pyynikin kirkkopuistoon haudattuja
Axel Israel Frietsch, Tampereen verkatehtaan perustaja (hautamuistomerkki kadonnut)
Johan Fredrik Gefwert, ruukinpatruuna ja konepajan johtaja
Maria Charlotta Hydén, Finlaysonin tehtaankoulun opettaja
Johan Siegfried Ignatius, puutavaraliikemies, lahjoittaja ja Viipurin pormestari
Henrik Liljeroos, värjärimestari ja tehtailija
Gustaf Lundahl, kauppias
Johanna Wilhelmina Orell, kauppias
Fredrik Sacklén, varatuomari ja Tampereen ensimmäinen pormestari
Anders Wilhelm Tennberg, apteekkari
Carl Zuhr, saksalaissyntyinen kauppias ja tehtaanjohtaja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tampereen hautausmaat
Tampereen puistot
Kaakinmaa
Poikkilaakson ala-aste

Poikkilaakson ala-aste sijaitsee Helsingin Jollaksessa. Koulu on valmistunut vuonna 2001. Koulurakennuksessa sijaitsee esikoulu ja luokat 1–6. Koulun luokat on nimetty Taru sormusten herrasta -trilogian mukaan, eli koulussa on mm. Rautapiha, Tornikukkula, Sinivuori ja Itämantu. Koulussa oli noin 270 oppilasta lukuvuonna 2006–2007. Koulu on ilmaisutaitopainotteinen

Lähteet 

Poikkilaakson ala-asteen koulu

Helsingin peruskoulut
Laajasalo
Arje Scheinin

Arje Nahum Scheinin (12. heinäkuuta 1923 Helsinki – 25. lokakuuta 2003 Turku) oli suomalainen hammaslääketieteen tutkija. Hänen johtamansa Turun yliopiston tutkijaryhmä saavutti kansainvälistä mainetta ksylitolitutkimuksillaan. Scheinin toimi myös Turun yliopiston rehtorina.

Ura 
Arje Scheinin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1941. Hän valmistui Helsingin yliopistosta hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1950 ja tohtoriksi vuonna 1958. Vuonna 1960 Scheinin siirtyi Turun yliopistoon perustettuun hammaslääketieteen laitokseen kariesopin professoriksi ja laitoksen johtajaksi. Vuosina 1981–1987 hän toimi Turun yliopiston rehtorina.

Kotimaisten tehtävien lisäksi Arje Scheinin toimi muun muassa Fédération Dentaire Internationale -järjestön puheenjohtajana.

Scheinin oli juutalainen. Hänen veljensä on kirurgian professori Theodor Scheinin ja poikansa oikeustieteilijä Martin Scheinin.

Tuotanto 
Scheinin julkaisi yli 220 tieteellistä artikkelia muun muassa fluoriyhdisteiden ja ksylitolin hampaistovaikutuksista.

Lähteet

Viitteet

Turun yliopiston professorit
Turun yliopiston rehtorit
Suomen juutalaiset
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Suomalaiset professorit
Aurora-mitalin saajat
Osmo Ikola

Osmo Kalervo Ikola (6. helmikuuta 1918 Joensuu – 27. huhtikuuta 2016 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän toimi Turun yliopistossa suomen kielen professorina 1951–1981 ja Turun yliopiston rehtorina 1975–1981.

Tutkimuksissaan Ikola käsitteli muun muassa suomen yleiskieltä ja murteita sekä vanhaa kirjasuomea. Hän toimi Nykysuomen laitoksen kielilautakunnan jäsenenä ja sen seuraajan Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen suomen kielen lautakunnan jäsenenä (puheenjohtaja 1980–1988) ja julkaisi teoksia kielenhuollosta; hänen toimittamastaan Nykysuomen käsikirjasta (1971, ensimmäinen laitos Suomen kielen käsikirja 1968) on otettu useita painoksia, ja se kuuluu suomen kielen tunnetuimpiin oppaisiin.


Elämä 
Osmo Ikola syntyi Joensuussa kansleri Niilo Ikolan ja Salli Ikolan (o.s. Paloheimo) perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1936. Ikola aloitti opintonsa Turun yliopistossa vuonna 1936 pääaineenaan suomen kieli ja sen sukukielet. Hän valmistui vuonna 1940 filosofian kandidaatiksi ja vuonna 1949 filosofian tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli tempusten ja modusten käyttöä ensimmäisessä suomalaisessa Raamatussa.

Ikola työskenteli myös ulkomailla: hän toimi Uppsalan yliopistossa suomen kielen lehtorina vuodet 1947–1951 sekä vierailevana professorina New Yorkin Columbian yliopistossa 1963 ja Göttingenin yliopistossa 1971. Suomessa Ikola palveli Turun yliopistossa suomen kielen ja sen sukukielten professorina 1951–1962 ja suomen kielen professorina 1962–1981 sekä Turun kauppakorkeakoulun virkaatekevänä suomen kielen professorina 1954–1960. Turun yliopistossa hän toimi humanistisen tiedekunnan dekaanina 1954–1957 ja 1965–1966, vararehtorina 1970–1975 ja rehtorina 1975–1981.

Osmo Ikola toimi sekä Porthan-Seuran että Suomen Kielen Seuran esimiehenä. Hän kuului vuoden 1992 kirkkoraamatun laatineeseen raamatunkäännöskomiteaan.

Ikola oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1965.

Lähteet

Kirjallisuus
 Ellonen, Leena (toim.): Suomen professorit 1640–2007, s. 219–220. Professoriliitto, Helsinki 2008. ISBN 978-952-99281-1-8

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Turun yliopiston professorit
Suomalaiset kielitieteilijät
Turun yliopiston rehtorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
United States Holocaust Memorial Museum

United States Holocaust Memorial Museum on vuonna 1993 perustettu yhdysvaltalainen holokaustin muistoksi perustettu museo. Museo sijaitsee Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Kävijöiden määrä on vuosittain 25 000 000 vierailukäyntiä, joista lasten osuus on 8 000 000. Siellä on vieraillut myös 85 valtionpäämiestä. Museon verkkosivuilla käydään päivittäin keskimäärin sadan eri maan palvelimilta.

Museo on ryhtynyt käsittelemään kansanmurhia laajemmalti. Se toteutti Google Earthin kanssa hankkeen, missä esitellään verkkosivuilla Sudanin Darfurin väkivaltaisuuksien tuhoja satelliittikuvista.

Aiheesta muualla

 United States Holocaust Memorial Museumin sivusto

Holokausti
Washingtonin (DC) museot
Ashes of the Wake

Ashes of the Wake on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Lamb of Godin kolmas studioalbumi, vuodelta 2004. Albumi kasvatti yhtyeen mainetta edellisvuotena julkaistuun As the Palaces Burniin nähden. Albumin ensimmäisestä kappaleesta Laid to Restistä julkaistiin myös musiikkivideo. Albumilla soittaa yhtyeen lisäksi myös vierailevina soolokitaristeina ex-Megadeth-kitaristi Chris Poland sekä Testamentin kitaristi Alex Skolnick. Kumpikin heistä soittaa soolo-osuuden albumin instrumentaalikappaleessa Ashes of the Wake.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Japanin version bonuskappale

Jäsenet
Randy Blythe – laulu
Mark Morton – kitara
Willie Adler – kitara
John Campbell – basso
Chris Adler – rummut

Muut

Alex Skolnick (Testament) - kitarasoolo "Ashes of the Wake" -kappaleessa
Chris Poland (ex-Megadeth) - kitarasoolo "Ashes of the Wake" -kappaleessa

Triviaa

Kappale Laid to Rest on edustettuna PlayStation 2:en pelissä Guitar Hero II sekä Xboxin pelissä Backyard Wrestling 2: There Goes the Neighborhood. Kappale löytyy myös Metal: A Headbangers Journey -DVD:n soundtrackilta sekä on sen alkutekstien taustaraita.

Vuoden 2004 albumit
Lamb of Godin albumit
Jouko Linjama

Jouko Sakari Linjama (4. helmikuuta 1934 Kirvu – 12. tammikuuta 2022 Hyvinkää) oli suomalainen säveltäjä. Hänen isänsä oli Jaakko Linjama.

Linjama toimi Tuusulan seurakunnan kanttori-urkurina vuosina 1964–1997, ja hän on säveltänyt soittimelleen muun muassa konserton (1971). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kuoromusiikkia, kuten Missa de Angelis (1969) ja Suomalainen requiem (1998).

Linjaman 70-vuotissyntymäpäivän aikoihin vuonna 2004 sai kantaesityksensä hänen lastenoopperansa Suomalainen Tapiiri.

Elämä ja ura
Jouko Linjama opiskeli Sibelius-Akatemiassa kirkkomusiikkiaineiden lisäksi sävellystä Aarre Merikannon ja Joonas Kokkosen johdolla. Helsingin yliopistossa hän opiskeli samoihin aikoihin musiikkitiedettä ja kirjallisuutta. Sävellysopintojaan hän jatkoi 1962–1964 Kölnin musiikkikorkeakoulussa opettajinaan Bernd Alois Zimmermann ja Gottfried Michael Koenig. Syksyllä 1963 hän osallistui Karlheinz Stockhausenin sävellysseminaariin Kölner Kurse für Neue Musik. 

Jouko Linjama toimi vt. kanttorina Nummi-Pusulassa 1960–1961, naapurikunnassa Nummella 1961–1962 ja ulkomaanopintojen jälkeen yli kolme vuosikymmentä Tuusulan seurakunnan kanttorina.

Musiikki 
Jouko Linjaman teokset ovat syntyneet usein sävellyskilpailujen innoittamina. Hän on voittanut ensimmäisen palkinnon seitsemässä Suomen ja Pohjoismaiden sävellyskilpailussa. Linjaman kirkkomusiikkituotanto on palkittu Suomen kirkon sävellyspalkinnolla. 

Kölnissä Linjama vieraantui vallitsevasta sarjallisuudesta ja löysi Anton Webernin musiikin yhteydet renessanssin polyfoniaan. Toimiessaan opiskeluaikana Helsingin katolisen kirkon urkurina Linjama kiinnostui gregoriaanisesta koraalista. Gregoriaanisia vaikutteita on kuultavissa esimerkiksi kuoromessussa Missa de Angelis ja urkumessussa Missa Cum jubilo.

Urkuteosten lisäksi Linjama on säveltänyt oratoriomaisia teoksia, kuten Suomen Kansallisoopperan tilaama kamariooppera Suomalainen Tapiiri. Linjaman tuotantoon kuuluu myös kuoro- ja yksinlaulusarjoja sekä kaksi jousikvartettoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Jouko Linjaman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Joonas Kokkosen sävellysoppilaat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Luxair

Luxair (Luxair Société Luxembourgeise de Navigation Aérienne SA) on Luxemburgin kansallinen lentoyhtiö.

Historia
Vuonna 1948 perustettu Luxembourg Airline Company otti vuonna 1961 käyttöön nykyisen nimensä Luxair ja aloitti vuonna 1962 lennot Luxemburgin ja Pariisin välillä Fokker F27 Friendship -koneella. Vuonna 1967 Luxairin laivasto koostui kolmesta Fokker Friendshipista ja yhdestä Vickers Viscountista. Vuonna 1970 laivastoon liitettiin ensimmäiset suihkukoneet, Caravellet, jotka rakennettiin Sud Aviationilla Toulousessa.

Luxair hankki ensimmäiset Boeing 737-200 -koneensa vuonna 1977. Vuosien mittaan laivastoon hankittiin Boeing 737-400 ja Boeing 737-500 -koneita ja Fokker 50 -potkuriturbiinikoneita ja Embraer-suihkukoneita.

Vuonna 2003 Luxairin laivastoon liittyi kaksi Boeing 737-700 -konetta. Nykyisessä laivastossa näitä on neljä kappaletta, joiden lisäksi on 11 Bombardier Dash 8 Q400 -konetta.

Kohteet

Luxair lentää seuraaviin kohteisiin keskuspaikkanaan Luxemburgin Findelin kansainvälinen lentoasema:

Eurooppa

 Burgas – kausittainen
 Varna – kausittainen

 Alicante – kausittainen
 Barcelona
 Fuerteventura – kausittainen
 Gran Canaria – kausittainen
 Ibiza – kausittainen
 Jerez de la Frontera – kausittainen
 Lanzarote – kausittainen
 Madrid
 Málaga – kausittainen
 Palma de Mallorca – kausittainen

 Bari – kausittainen
 Cagliari – kausittainen
 Catania – kausittainen
 Milano-Malpensa
 Napoli – kausittainen
 Rimini – kausittainen
 Rooma-Fiumicino
 Torino

 Wien

 Dublin

 Korfu – kausittainen
 Kos – kausittainen
 Rodos – kausittainen
 Iraklion – kausittainen Malta – kausittainen Ajaccio – kausittainen Bastia – kausittainen Nizza
 Pariisi-Charles de Gaulle

 Berliini-Tegel
 Frankfurt
 München
 Saarbrücken

 Geneve

 Antalya – kausittainen Madeira – kausittainen Porto – kausittainen Lontoo-City/Heathrow
 Manchester

Afrikka

 Hurghada – kausittainen Sharm el Sheik – kausittainen Agadir – kausittainen Marrakech – kausittainen Djerba – kausittainen Monastir – kausittainen''

Laivasto

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 10,3 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Luxair

Luxemburgilaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Irena Sendler

Irena Stanisława Sendler (15. helmikuuta 1910 Varsova – 12. toukokuuta 2008) oli puolalainen sosiaalityöntekijä. Hän tuli tunnetuksi toisen maailmansodan aikaan toiminnassaan vastarintaverkostossa, jossa pelastettiin juutalaisia lapsia Varsovan ghetosta. Sendler oli yksi toiminnan organisoijista. Muut aktivistit, jotka auttoivat ja toisinaan itse kuljettivat lapsia ghetosta ulos, olivat Sendlerin tavoin vasemmistolaisesti suuntautuneita tai katolilaisia sosiaalityöntekijöitä. 

Pelastettujen lasten määrää on vaikea arvioida, sillä heidän henkilöytensä tavallisesti häivytettiin, mutta arviot vaihtelevat muutamasta sadasta yli kahteentuhanteen. Toimittaja Anna Bikontin, joka on kirjoittanut kirjan Sendleristä (Sedlerowa w ukryciu, 2017), mukaan lapsia oli todennäköisimmin muutama sata. Koko Puolassa arvioidaan holokaustista selvinneiden juutalaislasten määrän olleen noin viisituhatta. Lapset sijoitettiin katolisiin puolalaisperheisiin, kasvatuslaitoksiin tai luostarien ylläpitämiin orpokoteihin. Sendlerin rooli organisaatiossa oli etsiä ghetosta ulos salakuljetetuille lapsille sopivia sijoituspaikkoja ja toimittaa Żegota-liikkeen hankkimia varoja maksuksi ylläpidosta.  

Gestapo pidätti Sendlerin vuonna 1943. Häntä kidutettiin ja hänet aiottiin teloittaa, mutta vastarintaliikkeen onnistui pelastaa hänet. 

Sendler jatkoi sodan jälkeen työtään sosiaalityöntekijänä. Hän liittyi Puolan yhtyneeseen työväenpuolueeseen PZPR:ään. Vuosituhannen vaihteen jälkeen hänet "löydettiin" ja hän alkoi saada tunnustusta ansioistaan. Israelissa hänet julistettiin ”Vanhurskaaksi kansakuntien joukossa”. 10. lokakuuta 2003 hänestä tehtiin Valkoisen Kotkan ritarikunnan jäsen.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Viitteet 

Puolalaiset henkilöt
Vanhurskaat kansakuntien joukossa
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Mallusjoen vanha metsä

Mallusjoen vanha metsä on alaltaan 21,8 hehtaarin laajuinen alue, joka sijaitsee Orimattilan Mallusjoella. Se on tuoreella ja lehtomaisella kankaalla kasvava kuusimetsä. Kalliopaljastumien kohdalla on mäntyjä. Alueen pohjois- ja keskiosan pellot ovat olleet viljelyksessä, ja eteläpää pellot metsittyvät lehtipuilla. Alueella on ikääntynyttä kuusimetsää. Kuusten keskellä on myös haapoja. Alueella on myös kuolevia puita sen luonnontilaisuudesta johtuen. Alue on valtion omistukseen siirtynyt perintötila  ja täysin luonnonsuojeltu luonnonsuojelulain perusteella. Alue kuuluu boreaalisiin luonnonmetsiin.

Metsässä kulkee noin neljä kilometriä pitkä luontopolku, joka on merkitty keltaisilla tassunkuvilla. Nykyään keltaisten tassunkuvien lisäksi polulla ovat valkoiset nelikulmiot, minkä keskelle on kiinnitetty heijastimet.

Luontopolun osa-alueet

Luontopolku on jaettu läpäisemänsä metsän osien mukaan eri kokonaisuuksiin, kuten Kotimetsä, Kääpämetsä, Lähdemetsä, Tikkametsä ja Vanhametsä. Lisäksi on Valopolku.

Kotimetsä

Kotimetsä on lähellä Selventietä, tarkoitettu myötäpäivään kierrerräväksi tarkoitetun luontopolun alku ja loppu vieraskirjoineen.

Kotimetsässä on ihmisen omaan toimintaan liittyviä rakennuksen jäänteitä sekä puutarhakasveja, kuten mustaherukka- ja mustaherukkapensaita. Koristekasveista Kotimetsässä on euroopanterttuselja ja viitapihlaja-angervo.

Asukkaiden istuttamista puista on Kotimetsässä tammi- ja vaahterapuita.

Kääpämetsä

Suomessa on noin 230 kääpälajia. Mallusjoen vanhassa metsässä on havaittu kuusitoista kääpälajia, kuten kantokääpä, kyynelkääpä, punahäiväkääpä, riukukääpä, ruostekääpä ja  rusokääpä. 

Kantokääpä on rusokäävän edeltäjälaji puunrungossa. Rusokääpä voi elää vain kantokäävän lahottamsssa puunrungossa.

Kyynelkääpä on valkolahottaja, mitkä kykenevät hajottamaan tehokkaasti puun ligniinipolymeerin.

Riuku-, ruoste- ja rusokääpä ovat vanhoissa metsissä esiintyviä kääpiä.

Lähdemetsä

Lähdemetsässä Lähdepurolla on useita kasvilajeja, kuten saniaislajit hiidenporras ja metsäimarre (Gymnocartium dyopteris). Muita lehtokasveja Lähdemetsässä ovat oravanmarja, käenkaali ja metsäalvejuuri. 

Alvejuuret ovat myrkyllisiä, ja niistä on ennen valmistettu lääkettä lapamatoja vastaan.

Tikkametsä

Tikkametsässä on Suomen seitsemästä tikkalajista käpytikka (Dendrocopos major), pohjantikka (Picoides tridactylus) ja tunnetuin palokärki 
(Dryocopus martius).

Vanhametsä

Vanhassametsässä on runsaasti kuolleita puita ja edelleen neulasistaan vihreitä, mutta kuolemassa olevia puita.

Puiden tuholaisia ovat erilaiset hyönteiset, kuoriaiset, kuten kirjanpainaja (Ips typographus) ja papintappaja (Callidium violaceum).

Lähteet

Aiheesta muualla
Hämeen ympäristökeskus: Mallusjoen vanha metsä, kartta
European Nature Information System: FI0362001
Euroopan unionin komission päätös: Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/2005 s. 0001 - 0181

Orimattilan luonto
Suomen Natura-alueet
Päijät-Hämeen luonnonsuojelualueet
Jaakko Honkanen (jääkiekkoilija)

Jaakko"Jakke" Honkanen (s. 16. heinäkuuta 1942 Pori) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Honkanen pelasi Porin Karhuissa, HIFK:ssa ja Ässissä 1961–1978. Uraan mahtuu myös maailmanmestaruuskilpailut Suomen kotikisoissa Tampereella 1965.

Honkanen muistetaan erityisesti Ässä-aikona muodostamastaan tutkaparista Raimo Kilpiön kanssa. Nykyisin Honkanen toimii autopurkamo Autopalsta Oy:n toimitusjohtajana sekä Suomen Autopurkamoliiton varapuheenjohtajana.

Saavutukset 
 Nopeimmat kaksi maalia SM-liigassa, 6 sekuntia (1967)
 Kolme Suomen mestaruutta (1965, 1971, 1978)

Tilastot

Lähteet 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Keihin-Tōhoku-linja

Keihin-Tōhoku-linja () on 59,1 kilometriä pitkä Saitaman, Kawaguchin, Tokion, Kawasakin ja Jokohaman kaupungit yhdistävä junalinja Japanissa. Linjaa liikennöi JR East. Linjan tunnusväri on taivaansininen ■.

Vaikka Keihin-Tōhoku-linja käsittääkin periaatteessa vain Saitaman ja Jokohaman välisen junalinjan, Jokohamasta eteenpäin Ōfunan asemalle Kamakuraan kulkevat junat käyttävät samoja tunnuksia. Tämän vuoksi myös Jokohaman ja Ōfunan välinen osuus, virallisesti Negishi-linja, lasketaan yleisesti osaksi Keihin-Tōhoku-linjaa. Koko linjaa voidaan myös kutsua yhdistelmänimellä Keihin-Tōhoku-linja – Negishi-linja ().

Linjan nimen alkuosa on muodostettu Tokion (; jälkimmäinen kanji voidaan lukea Kei) ja Jokohaman (; jälkimmäinen kanji voidaan lukea hin) kaupunkien nimistä, loppuosa taas otettu Tōhoku-päälinjalta.

Asemat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin rautatieliikenne
Tokion liikenne
Body Language

Body Language on Kylie Minoguen yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 20. marraskuuta 2003 ja äänitettiin saman vuoden kesänä Iso-Britanniassa, Irlannissa ja Espanjassa. Minogue työskenteli myös muiden lauluntekijöiden kanssa, mukaan lukien Richard Stannard, Julian Gallagher, Cathy Dennis, Johnny Douglas, Karen Poole, Emilíana Torrini ja Dan Carey (Sunnyroads).

Albumi sisältää neljä singleä, joista kolme on virallisia singlejä ja yksi promootiosingle. Ensimmäinen single "Slow" saavutti Top 10-listan useissa maissa. Kappale saavutti ykkössijan Australiassa ja Britanniassa. Toinen single "Red Blooded Woman" oli myös onnistunut. Kolmas single "Chocolate" oli kohtalainen menestys.

Kappalelista

Muusikot ja muut tekijät 

 Kylie Minogue – laulu, taustalaulu
 Niall Alcott – orkesterin teknikko (kappale 11)
 Baby Ash – tuottaja (kappale 2, 5, 10), ääniteknikko (kappale 2, 5, 9, 10), taustalaulu (kappale 2)
 William Baker – stilisti
 David Billing – taustalaulu (kappale 4)
 Chris Braide – kaikki instrumentit, taustalaulu (kappale 12)
 Dave Clews – Pro Tools (kappale 3, 6, 7), näppäimistöt (kappale 6), ohjelmointi, ääniteknikko (kappale 6, 7)
 Cathy Dennis – kaikki instrumentit, taustalaulu, tuottaja (kappale 12)
 Johnny Douglas – muu tuottaja, äänituottaja (kappale 3, 4, 8), kaikki instrumentit, taustalaulu, ääniteknikko, tuottaja (kappale 6, 7)
 Electric J – tuottaja (kappale 9)
 Steve Fitzmaurice – ääniteknikko (kappale 3, 4, 8)
 Dylan Gallagher – esituotanto (kappale 12)
 Julian Gallagher – tuottaja, näppäimistöt, ohjelmointi (kappale 11)
 Green Gartside – lisälaulu (kappale 10)
 Miriam Grey – taustalaulu (kappale 4)
 Simon Hale – kapellimestari (kappale 11)

 Damon Iddins – apulaiskonemestari (kappale 3, 4, 8)
 London Session Orchestra – orkesteri (kappale 11)
 Kurtis Mantronik – tuottaja (kappale 4, 8)
 Tony Maserati – ääniteknikko (kappale 12)
 Dave McCracken – ohjelmointi (kappale 12)
 Mert and Marcus – valokuvaus
 Dave Morgan – kitara, näppäimistöt (kappale 11)
 Dan Carey – ääniteknikko (kappale 1)
 Karen Poole – taustalaulu (kappale 6, 7)
 Rez – tuottaja (kappale 3)
 Richard Stannard – taustalaulu, näppäimistöt, tuottaja (kappale 11)
 Alexis Strum – taustalaulu (kappale 2)
 Sunnyroads – tuottajat (kappale 1)
 Danton Supple – ääniteknikko (kappale 12)
 Alvin Sweeney – ääniteknikko, ohjelmointi (kappale 11)
 Gavyn Wright – orkesterin johtaja (kappale 11)

Listasijoitukset

Sertifikaatit

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kylie Minoguen virallinen sivusto 

Kylie Minoguen albumit
Vuoden 2003 albumit
Paarlahti

Paarlahti on kapea Näsijärven lahti Kämmenniemessä Tampereella. Kapean muotonsa takia se on joskus määritelty myös vuonoksi. Se on noin kymmenen kilometriä pitkä ja enimmillään noin 60 metriä syvä. Näsijärveltä Paarlahteen pääsee Aunessillan salmen ja Kaitaveden kautta. Pitkän Paarlahden sivuilla olevia vesialueita ovat Kuuslahti, Matehinen ja Sisaruspohja. 

Suomessa ei vallitsevan käsityksen mukaan ole varsinaisia vuonoja, kuten vaikkapa Norjassa. Paarlahtea on kuitenkin monesti kutsuttu Pohjolan pisimmäksi sisämaavuonoksi ja tietyllä tavalla se täyttääkin vuonon määritelmän, sillä se on kapea ja pitkä sekä hyvin syvä ja jyrkkärantainen. Vuonoissa ei kuitenkaan yleensä ole saaria, joita Paarlahdessa taas on. Paarlahdessa on kaksi Salmisaarta sekä Hirsisaari, Isosaari (Kuusniemen saari), Kompansaari, Kulkkilan Isosaari, Mustasaari, Pyörösaari ja Vähäsaari (Pikkusaari). Kulkkilan Isosaaressa sijaitsee Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien omistama leirikeskus.

Lähteet 

 

Suomen lahdet
Tampereen luonto
Näsijärvi
Kämmenniemi
Svenska teatern (Tukholma)

Svenska teatern oli teatteri Tukholmassa. Se sijaitsi kaupungin keskustassa Blasieholmenilla. Teatteri avattiin vuonna 1875, ja sen toiminta jatkui vuoteen 1925 saakka, jolloin se joutui tulipalon tuhoamaksi. Teatterissa oli 1 150 katsojapaikkaa, ja se oli aikansa suurin teatteri Ruotsissa. Teatterirakennuksen suunnittelusta oli vastannut arkkitehti Ernst Jacobsson. 

Tukholman teatterit
Marian Seldes

Marian Seldes (23. elokuuta 1928 New York – 6. lokakuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen Tony-palkittu elokuva-, radio- ja televisionäyttelijä.

Valikoitu filmografia 

 1954 ... Ihana ilta
1953 ... Hallmark Hall of Fame
1957 .. Miljonääri
1992 ... Murhasta tuli totta
1997 ... Yksin kotona 3
1998 ... Sinkkuelämää
2003 ... Mona Lisa Smile

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Tony-palkinnon saajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Aitosiilikkäät

Aitosiilikkäät (Arctiinae) on yksi kolmesta siilikkäiden (Arctiidae) alaheimosta. Aitosiilikkäistä on Suomesta löydetty ensimmäisenä maailmassa pohjansiilikäs (Acerbia alpina), jonka kuvasi italialainen Giuseppe Acerbi Enontekiöltä vuonna 1799. Pohjansiilikästä ja muita siilikäslajeja on tutkinut mm. suomalainen Olavi Sotavalta (1918–1991), joka on uudistanut myös siilikäslajien nimistöä. Tunnettuihin lajeihin kuuluu myös isosiilikäs (Arctia caja), jonka siipien kärkiväli on 43–70 mm.

Piirteitä 
Heimon perhoset ovat usein tuuhean karvaisia, rotevatekoisia ja kookkaita. Lajit ovat tyypillisesti mustan, keltaisen ja punaisen kirjavia ja takaruumis on poikkijuovainen. Räikeän värityksen tarkoitus on varoittaa perhosen myrkyllisyydestä. Yhdistävänä tuntomerkkinä takasiiven siipisuonten Sc ja R tyvi on paksuuntunut. Koiraiden takasiivissä on lisäksi pitkä frenulum.

Aitosiilikkäiden toukat ovat tuuhean karvaisia, joskus myrkkypiikeillä varustettuja ja elävät yleensä monilla eri ravintokasveilla. Monien keväthangilla näkemä karvainen toukka on erään aitosiilikkään, ruostesiiven (Phragmatobia fuliginosa), täysikasvuinen toukka, joka etsii koteloitumispaikkaa.

Maailmassa aitosiilikäslajeja on ainakin 4 400. Niitä tavataan kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta ja kaikenlaisissa ympäristöissä puuttomalta tundralta reheviin sademetsiin, mutta lajimäärä on suurin trooppisessa Amerikassa. Lajeista noin 210 tavataan palearktisella alueella ja Euroopassa viitisenkymmentä. Suomesta lajeja on tavattu 21, joskin osa vain satunnaisina harhailijoina.

Suomessa tavatut lajit 
Suomessa tavatut aitosiilikäslajit taksonomisessa järjestyksessä. Harhailijoiksi merkityillä lajeilla ei ole Suomessa vakituista kantaa.

 Tribus Callimorphini
 kiiltosiilikäs Callimorpha dominula
 vasamasiilikäs Euplagia quadripunctaria (harhailija)
 jaakonsiilikäs Tyria jacobaeae (harhailija)
 nummisiilikäs Coscinia cribraria
Tribus Arctiini
 täpläsiilikäs Parasemia plantaginis
 ketosiilikäs Hyphoraia aulica
 lapinsiilikäs Pararctia lapponica
 idänsiilikäs Borearctia menetriesii
 pohjansiilikäs Acerbia alpina
 leimusiilikäs Pericallia matronula (harhailija)
 isosiilikäs Arctia caja
Tribus Micrarctiini
 rakkasiilikäs Holoarctia puengeleri
 tunturisiilikäs Grammia quenseli
 karhusiilikäs Diacrisia sannio
 keltasiilikäs Rhyparia purpurata
Tribus Spilosomini
 hukkasiilikäs Diaphora mendica
 tiikerisiilikäs Spilosoma lubricipedum
 jänösiilikäs Spilosoma urticae
 ilvessiilikäs Spilarctia luteum
 sysisiipi  Phragmatobia luctifera (harhailija)
 ruostesiipi Phragmatobia fuliginosa

Lähteet 

 Mikkola Kauri, Murtosaari Jussi ja Nissinen Kari: Perhosten lumo: suomalainen perhostieto. Tammi 2005, s.204, 245. ISBN 951-31-3317-6.
 Sandhall Åke: Ötökät: Tunnistusopas, 445 lajia. Suomen oloihin soveltaen toimittanut Jani Kaaro. Tammi. 1996, s. 100. ISBN 951-31-0036-7.
 H. Puranen: Siilikkäät

Aiheesta muualla 

 Mikkola, K. ja Jalas,I.: Suomen yökköset 1 ja 2 . Suomen Perhostutkijain Seura. 1977-1979. ISBN 951-1-04295-5.
 Suomen perhoset (Markku Savela): Arctiinae
 Bjørnespinnere – Arctiinae 

Siilikkäät
Jani Sivén

Jani Sivén (s. 1971) on suomalainen kapellimestari, kuoronjohtaja, laulaja ja säveltäjä. Hän on perustanut helsinkiläiset kuorot Galanten ja Suomalaisen Poikakuoron sekä kamarikuoro Auditen, jota hän edelleen johtaa. Hän on myös Sinfonietta SOI -orkesterin sekä Helsinki Concordia -nuoriso-orkesterin johtaja. Sivén valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi vuonna 2000 ja suoritti kuoronjohdon diplomin vuonna 1996. Sivén on toiminut Tampereen Filharmonisen Kuoron johtajana vuodesta 2013 ja Musiikkitalon Kuoron kuoromestarina vuodesta 2017. Sivén toimii myös Taideyliopiston Sibelius-Akatemian kuoronjohdon lehtorina.

Sivén palkittiin Tampereen Sävel 1999 -kuorokatselmuksessa kuoronjohtaja-palkinnolla.

Vuonna 2000 Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi hänet Vuoden kuoronjohtajaksi

Lähteet 

Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Oulun radio- ja televisioasema

Oulun radio- ja televisioasema (tunnetaan sijaintinsa perusteella myös nimellä Kiimingin radio- ja tv-masto) on Digitan hallinnoima päälähetinasema (vrt. täytelähetinasema) entisessä Kiimingin kunnassa. Aseman masto on 326 metriä.

Masto sijaitsee Isohalmeen mäellä, noin 12 kilometrin päässä Kiimingin kirkonkylältä etelään osoitteessa Radiotie 150. Se rakennettiin korvaamaan Kiimingin kirkonkylällä sijainnutta vanhaa radiomastoa, joka kaadettiin 22. syyskuuta 1994 nykyisen maston valmistuttua. Vanhan radiomaston korkeus oli 323 metriä.

Masto sijaitsee Oulun lentoaseman lähestymisalueen sisällä. Maston lentovaroitusvaloina on neljä strobovaloa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oulun radio- ja tv-mastoa korjataan korkeuksissa - video Yle Oulu 21.7.2014

Kiimingin rakennukset ja rakennelmat
Radiomastot
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Zeth Höglund

Carl Zeth ”Zäta” Konstantin Höglund (29. huhtikuuta 1884 – 13. elokuuta 1956) oli ruotsalainen sosialisti, journalisti, joka toimi Tukholman pormestarina vuosina 1940–1950.

Elämä 
Höglund varttui Göteborgissa keskiluokkaisessa perheessä. Höglund oli perheen kymmenestä lapsesta nuorin ja ainoa poika. Hänen vanhempansa olivat hyvin uskonnollisia, mutta eivät pitäneet kirkon hierarkiasta eivätkä tavasta, jolla valtio käytti kirkkoa hyväksi suhteessa ihmisiin. Höglundista tuli myöhemmin ateisti. Höglund valmistui vuonna 1902. Hänen arvosansa eivät poikennet juurikaan muiden arvosanoista eli Höglundin koulumenesstys oli melko tavanomainen. Pian valmistumisen jälkeen hän sai työpaikan Göteborgs-Postenista. 

Höglundin ensimmäiset sosialistiset ajatukset heräsivät hänen ollessa lukiossa. Koulukirjojen sijasta hän alkoi opiskella saksalaisten sosialistien, kuten Karl Marxin, Ferdinand Lassallen ja Wilhelm Liebknechtin sekä ruotsalaisten Axel Danielssonin ja Hjalmar Brantingin kirjoittamia kirjoja.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Höglund toimi aktiivisesti sotaa vastustaneessa liikkessä ja osallistui muun muassa kuuluisaan antimilitaristiseen Zimmerwaldin kokoukseen.

Lähteet 
 

Ruotsalaiset poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Kominternissa vaikuttaneet henkilöt
Ensimmäisen maailmansodan vastaiset aktivistit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet