joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Limanpapu

Limanpapu eli voipapu (Phaseolus lunatus eli Phaeolus limensis) on hernekasvien heimoon kuuluva papulaji. Papu on saanut nimensä Perun pääkaupungin Liman mukaan. Suuria limanpapuja myydään toisinaan härkäpapuina, vaikka ne ovat eri kasveja.

Ulkonäkö ja koko 

Limanpapu kasvaa joko 30–90 cm korkeana pensaana tai 2–4 m pitkinä köynnöksinä. Lehdet ovat kolmilehdykkäiset. Kukat ovat valkeat tai violetit. Juuret voivat tunkeutua kahden metrin syvyyteen.

Alkuperä ja levinneisyys 
Limanpapu elää luonnonvaraisena Guatemalassa, Meksikossa ja Perussa. Siitä on jalostettu monia lajikkeita joita viljellään laajalti tropiikissa. Monet niistä menestyvät vuoristossa mutta jotkut pärjäävät myös merenpinnan tason kuumuudessa. Toiset genotyypit vaativat kukkiakseen 11-12.3 tunnin päivän, toiset kukkivat olipa päivän pituus mitä vain 9 ja 18 tunnin väliltä.

Ravintoarvo 

Limanpapuja kerätään ruoaksi sekä kesken kasvun (vihreinä palkoina) että kypsinä (vaaleankeltaisina). Ne pitää aina keittää, sillä raaoissa pavuissa on myrkkyä. Kuivia papuja liotetaan ennen keittämistä. Kiinassa limanpapuja käytetään myös idätettyinä.

Limanpavussa on vähemmän proteiineja kuin tarhapavussa, mutta proteiinit ovat helpommin imeytyviä, lysiinipitoisuus korkeampi eikä raakojen papujen myrkky ole eläinkokeiden mukaan yhtä vaarallista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Phaseolus lunatus 
United States Department of Agriculture (USDA): Phaseolus lunatus 
Flora of China: Phaseolus lunatus 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Phaseolus lunatus 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Phaseolus lunatus (lima bean) 

Hernekasvit
Isopäistärkoi

Isopäistärkoi (Eriocrania semipurpurella) on pieni, violetinsävyinen, päistärkoihin kuuluva perhoslaji. Se on alkeellisen heimonsa kookkaimpia, laajimmalle levinneitä ja yleisimpiä lajeja niin Suomessa kuin muuallakin Euroopassa. Tosiasiassa kyseessä on ilmeisesti useista lajeista muodostuva lajikompleksi.

Koko ja ulkonäkö 
Heimon muiden lajien tapaan isopäistärkoi on vaikeasti määritettävä perhonen, jonka erottaminen muista päistärkoilajeista vaatii yksityskohtaista tarkastelua. Lajin erottaminen erityisesti purppurapäistärkoista (Eriocrania sangii) saattaa olla mahdotonta ilman koiraan genitaalipreparaatin tutkimista. Naaraiden määrittäminen on genitaaleistakin vaikeaa.

Etusiivet ovat pääasiassa punaisen violetit, ja niissä on hajallaan kullankeltaisia suomuja, jotka eivät muodosta erityistä kuviointia ja siivet ovat kauttaaltaan metallinkiiltoiset. Siiven takaosassa on keltainen, vaihtelevan kokoinen kiilamainen täplä. Takasiivet ovat ruskeat, ja niiden tyviosassa on pitkiä, ohuita, karvamaisia suomuja. Koiraan genitaaleissa anelluksen kärkiosassa on piikkejä. Naaraan takaruumiin neljännen jaokkeen vatsakilven läpikuultavat kohdat ovat suunnilleen saman kokoiset kuin viidennen jaokkeen vatsakilven feromonirauhasten nystyt. Päälaella on harmaiden karvojen muodostama tupsu. Siipiväli on 12–16 mm.

Toukka on vaalea tai kellertävä. Pää on ruskea tai musta, ja keskiruumiin ensimmäisessä jaokkeessa on iso musta täplä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Isopäistärkoita esiintyy lähes koko holarktisella alueella, ja se puuttuu vain puuttomilta, arktisilta saarilta. Suomessa se on heimonsa laajimmalle levinnyt edustaja, ja perhosta tavataan erittäin yleisenä pohjoisinta Lappia myöten kaikkialla, missä kasvaa koivuja. Sukunsa ensimmäisinä lentäjinä perhosia tavataan huhtikuun alkupuolelta toukokuun loppupuolelle huipun osuessa vapun tienoolle. Lämpiminä keväinä lento saattaa alkaa jo maaliskuun puolella.

Elinympäristö ja elintavat 
Kaikilla koivua kasvavilla paikoilla tavattava perhonen. Perhoset lentävät päivällä eivätkä tule valolle. Naaras asettaa munat veitsimäisellä munanasettimellaan ravintokasvin lehtisilmuijen tai nuorten lehtien sisään. Toukka on lehtimiinaaja ja kovertaa touko-kesäkuussa vajaan parin viikon aikana ravintokasvin lehden reunaosaan laikkumaisen miinan, jonka sisällä se elää kunnes pudottautuu jo kesäkuussa maahan, kehrää kotelokopan ja talvehtii sen sisällä.

Tutkimukset naaraiden tuottamien feromonien tehosta koiraisiin ovat antaneet syyn epäillä, että kyseessä on yhden lajin sijasta kolmesta kryptisestä lajista muodostuva ryhmälaji.

Ravintokasvi 
Toukka elää koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 koiraan genitaalit
 naaraan genitaalit
 lajin miina 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 microlepidoptera.nl  

59.6 Selkärangattomat
Päistärkoimaiset
Suomen Hevosurheilumuseo

Suomen Hevosurheilumuseo on Lounais-Hämeessä Ypäjällä sijaitseva erikoismuseo. Vuonna 2006 perustetun museon tehtävänä on arkistoida, tutkia ja esitellä suomalaisen hevosurheilun historiaa. Museorakennus on Ypäjän Hevosopiston alueella, Kartanonkylän kartanon 1700-luvulla rakennetun viljamakasiinin tiloissa. 

Hevosurheilumuseon kokoelmien vanhimmat esineet ovat peräisin 1600-luvulta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa esineistöä olympialaisista ja muista ratsastuksen arvokisoista sekä Puolustusvoimien esineistöä. Museon arkisto käsittää kirjallisuutta ja asiakirjoja 1800-luvulta nykyaikaan. Perusnäyttelyn lisäksi museolla on vuosittain vaihtuva erikoisnäyttely. Suomen Hevosurheilumuseo harjoittaa myös julkaisutoimintaa, ja sen tiloista löytyy museomyymälä.

Lähteet 
Suomen Hevosurheilumuseon sivut 

Suomen urheilumuseot
Suomen hevosurheilu
Ypäjä
DNA-sekvensseri

DNA-sekvensseri on tieteellinen tutkimuslaite, jota käytetään DNA:n sekvensoinnissa. Kun laitteeseen sijoitetaan tutkittavaa DNA:ta sekvensseri selvittää siitä adeniinin, guaniinin, sytosiinin ja tymiinin järjestyksen. Laite tuottaa DNA:n emäsjärjestyksestä tekstiraportin. 

DNA-molekyyli on ollut tunnettu aines ihmisen soluissa jo 1800-luvun lopulla. Ensimmäisen nukleiinihapon eristi Friedrich Miescher (1844-1895). Vuonna 1927 geneetikot esittivät teorian, että perimää ohjaa solun tumassa oleva toimiva kemiallinen mekanismi. Vuonna 1953 James Watson (s. 1928), Francis Crick (1916-2004) ja Rosalind Franklin (1920-1958) ratkaisivat DNA:n kaksoiskierrerakenteen. Genomin perusrakenteen tunteminen oli ensimmäinen askel geneettisen koodin avaamisessa. Aikaisemmat menetelmät DNA:n emäsjärjestyksen avaamiseksi olivat työläitä ja vaativat myrkyllisten kemikaalien sekä radioaktiivisten materiaalien käyttöä. Vuonna 1986 Leroy Hood (s. 1938) kehitti ensimmäisen sekvensointikoneen. Tämä puoliautomaattinen kone käytti nukleoidiemästen tunnistuksessa neljää fluoresoivaa väriainetta. Prototyyppi lisensoitiin Applied Biosystemsille, joka vuonna 1987 esitteli ensimmäisen automaattisen DNA-sekvensserin, mallimerkiltään ABI 370A. Se hyödyntää Sangerin sekvensointimenetelmää. Tätä tekniikkaa hyödynsivät ensimmäisen sukupolven sekvensserit. Uuden menetelmän avulla ihmisen perimän selvitysprojekti nopeutui ja uusien sekvensserimallien avulla DNA:n sekvensointi on nopeutunut edelleen. Kun koko ihmisen perimän selvittäminen maksoi vuonna 2003 noin 3 miljardia dollaria, niin vuoteen 2014 mennessä hinnan odotetaan laskevan 1000 dollariin.

Lähteet

Viitteet

Genomiikka
Riot grrrl

Riot grrrl on underground-feministinen punk rock -liike, joka sai alkunsa Yhdysvalloissa 1990-luvulla. Se on usein liitetty kolmannen aallon feminismiin. Ryhmän käsittelemiä teemoja ovat muun muassa raiskaus, perheväkivalta, seksuaalisuus, rasismi, sekä yhteiskunnan patriarkaaliset ja naista alistavat rakenteet.

Tunnetuimpia suuntauksen yhtyeitä ovat Bikini Kill, Jack Off Jill (myöhempi Scarling), Bratmobile, Adickdid, Bangs, The Butchies, Calamity Jane, Emily's Sassy Lime, Excuse 17, Fifth Column, The Frumpies, Heavens to Betsy, Huggy Bear, Sleater-Kinney sekä myös queercore-yhtye Team Dresch.

Riot grrrl on paitsi indie-tyylisuunta myös alakulttuuri, omaehtoista toimintaa, fanzine-julkaisutoimintaa, taidetta, poliittista ja muuta aktivismia sekä naismuusikoiden tukiverkosto.

Katso myös
Feminismi
Guerrilla Girls
Indierock
Indiepop

Lähteet

Feminismi
Punkin tyylilajit
Alternative rockin tyylilajit
Martino

Martino tai Di Martino on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Al Martino (1927–2009), yhdysvaltalais-italialainen laulaja
 Alberto De Martino (1929–2015), italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Angel Martino (s. 1967), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
 Antonietta Di Martino (s. 1978), italialainen korkeushyppääjä
 Antonio Di Martino (s. 1982), italialainen laulaja ja lauluntekijä
 David Martino (s. 1975), yhdysvaltalais-italialainen koripalloilija
 Donald Martino (1931–2005), yhdysvaltalainen säveltäjä
 Gerardo Martino (s. 1962), argentiinalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Jules De Martino (s. 1969), brittiläinen laulaja ja lauluntekijä 
 Pat Martino (1944–2021), yhdysvaltalainen jazzkitaristi ja säveltäjä
 Sergio Martino (s. 1938), italialainen elokuvaohjaaja.
Myrsky Näsijärvellä

Myrsky Näsijärvellä on Werner Holmbergin kuolinvuonnaan 1860 maalaama teos, kooltaan 36×50 cm. Tätä öljyvärein kankaalle maalattua teosta pidetään yhtenä Holmbergin päätöistä ajalta, jolloin pyrittiin realismiin 1800-luvun alkupuolen romanttisen kauden jälkeen. 

Maalaus kuvaa äkillistä sadekuuroa Näsijärvellä. Tummat pilvet lähestyvät rantaa, jossa näkyy vene ja tuulen piiskaama koivu. Musta järvenselkä ja pilvet luovat kuvaa rajuilman saapumisesta.

Ulkoilmamaalaus oli tulollaan, ja näihin aikoihin oli tapana tehdä luonnoksia ulkona, vaikka lopullinen teos maalattiin ateljeessa. Holmberg yhdisteli muiden tapaan luonnoksia varsinaiseen maalaukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teos Suomen Kansallisgallerian kokoelmissa

Werner Holmbergin maalaukset
Romantiikan maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Maisemamaalaukset
Näsijärvi
Chiswick

Chiswick [] on suuri lähiö Lontoon länsiosassa ja se kuuluu Hounslowin hallintoalueeseen. Alue sijaitsee Thames-joen varrella vajaat kymmenen kilometriä Charing Crossista länteen. Junamatka Waterloon asemalle kestää puoli tuntia, metromatka Victorian asemalla noin 20 minuuttia.

Chiswickin kohdalla Thames-joki on soutajien suosiossa, Oxfordin ja Cambridgen yliopistojen välisen soutukilpailun maali on lähellä Chiswickin siltaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lontoo
Graff Racing

Graff Racing on ranskalainen pikkuformulatalli, joka kilpaili vuonna 2012 Ranskan Porsche Carrera Cupissa, FIA GT3 European Championship ja GT Tour-sarjoissa. Talli perustettiin vuonna 1984. Talli on voittanut kolme Ranskan F3-luokan mestaruutta vuosina 1991, 1996 ja 1997. Vuonna 2002 talli voitti Eurocup Formula Renault-sarjan mestaruuden. Talli on aiemmin kilpaillut World Series by Nissan, World Series Light, Ranskan Formula Renault ja Formula Le Mans Cup-sarjoissa.

Ranskalaiset autourheilutallit
Samu Wesslin

Samu Wesslin (s. 29. kesäkuuta 1975 Pori, Suomi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.

Ura
Wesslin on Porin Ässien kasvatti. Hän voitti seurassa A-nuorten SM-pronssia kaudella 1992–1993 ja nousi SM-liigajoukkueeseen kaudella 1995–1996, jonka aikana hän pelasi kolme pääsarjaottelua.

Wesslin edusti Ässiä lähes koko uransa ajan. Kausina 1996–1997 ja 1997–1998 hän pelasi Ässien lisäksi lainalla I-divisioonan Kokkolan Hermeksessä ja Vaasan Sportissa sekä SM-liigan Rauman Lukossa. Koko kauden 1998–1999 hän edusti I-divisioonan Savonlinnan Pallokerhoa. Tämän jälkeen Wesslin palasi Ässiin kuuden kauden ajaksi. Pääsarjatasolla SM-liigassa hän pelasi urallaan yhteensä 337 runkosarjaottelua tehoilla 50+43=93 ja kuusi playoff-ottelua pisteittä.

Ässistä lähdettyään Wesslin pelasi vielä uransa viimeiseksi jääneen kauden 2005–2006 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Sterzing/Vipitenossa.

Tilastot

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Kymenlaakson laulu (televisiosarja)

Kymenlaakson laulu on vuonna 2008 esitetty, Pirkka-Pekka Peteliuksen ohjaama ja yhdessä Harri Virtasen kanssa käsikirjoittama kolmiosainen television draamasarja. Siinä Petelius myös näyttelee pääosaa, kouvolalaista julkkispsykologi ja kirjailija Fabian Djupsjötä. Mies terapoi Voikkaan paperitehtaalta työttömäksi jääneitä, kipuilee suhteessaan rakkaudettomaan äitiinsä (Ritva Oksanen) ja luo suhdetta uuteen naisystäväänsä, kollega Kariniin (Kristiina Halttu). Sarjan dramaturgia perustuu paljolti pitkiin, intensiivisiin dialogeihin sekä tangosävelmiin instrumentaaliesityksinä. Petelius on sanonut sarjan olevan kaikista töistään itselleen henkilökohtaisin, kokonaisvaltaisin ja painavin.

Sarja esitettiin uusintana vuonna 2012, 12. maaliskuuta - 26. maaliskuuta Yle TV1:llä. Se on julkaistu DVD:nä, joka sisältää myös Peteliuksen ja Harri Virtasen toisen draamayhteistyön, 55-minuuttisen lyhytelokuvan 55 minuuttia puheaikaa (2004).

Rooleissa

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien Jussi Karjalainen piti Kymenlaakson laulua kauden merkittävimpänä kotimaisena draamasarjana, jossa koomikkona tunnettu Petelius on sydänjuuriaan myöten tosissaan. Hän rinnasti sarjan jopa Mikko Niskasen ylistettyyn sarjaan Kahdeksan surmanluotia ja Ingmar Bergmanin tuotantoon.

Lähteet 

Ohjelman kotisivut

Viitteet

Suomalaiset draamasarjat
Pirkka-Pekka Petelius
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Verna-lasisarja

Verna on lasitaiteilija Kerttu Nurmisen suunnittelema lasisarja, joka oli Iittalan lasitehtaan tuotannossa 1999-2011. Sana ’verna’ on feminiinimuoto latinan sanasta 'keväinen'.

Verna-sarjaan kuului alun perin viinilasi, annoskulho (140 mm) ja iso kulho (185 mm). Tuotteita valmistettiin jo alusta alkaen saatavana useassa eri värissä, sillä suunnittelijan ajatus oli mahdollistaa kattauksen ilmeen muuttaminen erivärisiä laseja käyttämällä. Koska lasit ja kulhot osoittautuivat nopeasti erittäin suosituiksi, suunnitteli Nurminen sarjaan myös syvän lautasen (180 mm), kaksi matalaa lautasta (210 ja 285 mm) sekä jalallisen kulhon. Vähitellen lautaset poistuivat ja markkinoille tuli kirkkaasta lasista tehdyt maljakko sekä oluen juontiin tarkoitettu suurempi lasi.

Verna-lasisarja oli suosioltaan Iittalan kärkituotteita.

Lähteet

Taideteokset (soveltavat taiteet)
Pavel Bermondt-Avalov

Pavel Rafalovitš Bermon(d)t-Avalov (ven. Павел Рафалович Бермон(д)т-Авалов, 4. maaliskuuta 1877 – 27. tammikuuta 1974) oli georgialais-venäläinen Ussurin kasakka ja sotaherra, joka otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja useisiin Venäjän lokakuun vallankumousta seuranneisiin sotiin, kuten Venäjän sisällissotaan ja Baltiassa tapahtuneisiin Viron, Latvian- ja Liettuan itsenäisyyssotiin.

Elämäkerta

Nuoruus
Bermondt-Avalov syntyi Tbilisissaä, nykyisen Georgian pääkaupungissa. Hän sai toisen sukunimensä adoptioisänsä, Georgian prinssi Mikhail Avalishvilin mukaan. Bermondt-Avalov sai musikaalisen kasvatuksen, ja hänestä toimikin nuoruudessaan transbaikalilaisten kasakoiden musikaalisena johtajana. Myöhemmin vuonna 1906 hän aloitti sotilasuran Ussurin kasakoissa nousten kapteeniksi vuonna 1914.

Venäjän sisällissota ja sota Baltian maita vastaan
Bermondt-Avalov taisteli Venäjän keisarikunnan puolesta Venäjän–Japanin sodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Bermondt-Avalov siirtyi kesällä 1918 Ukrainaan, jossa valtaa piti Ukrainan hetmanaatin johdossa Pavlo Skoropadski, joka oli Saksan valtaannostama. Hän sai saksalaisilta luvan joukkojen värväämiseen Ukrainasta bolshevikkien vastaiseen taisteluun. Näin hän toimi Donin kasakoiden atamaani Pjotr Krasnovin värväystoimistossa Kiovassa. Maailmansodan päättyessä marraskuussa 1918 hän lähti vetäytyvien saksalaisjoukkojen mukaan ja päätyi Saksaan. Hän jatkoi värväystoimintaa saksalaisten vankileireillä olleiden venäläisten keskuudessa perustaakseen oman bolshevikkien vastaisen armeijan. Keväällä 1919 Bermondt-Avalovin luomat joukot liittivät kenraali, kreivi Rüdiger von der Goltzin johtamiin vapaajoukkoihin.

Bermondt-Avalov seurasi kevään 1918 aikana saksalaisten ja baltiansaksalaisten sotaa osallistumatta vielä omilla joukoilla taisteluun. Päämajaksi hänen joukoilleen tuli Mitaun (latv. Jelgava) kaupunki ja hänestä tuli Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan (bermontialaiset) komentaja. Muodollisesti joukot olivat osa Luoteis-Venäjän armeija, joita johti kenraali Nikolai Judenitš. Käytännössä Bermondt-Avalov oli toiminnassaan itsenäinen eikä todellisuudessa tukenut Judenitšin sotilasoperaatiota. Sen sijaan, että Bermondt-Avalov olisi keskittänyt joukkonsa taistelemaan venäläisiä kommunisteja vastaan, hän suuntasi huomionsa itsenäisiksi julistautuneiden Viron, Latvian ja Liettuan nujertamiseen. Länsi-Venäjän vapaaehtoinen armeija sai vuonna 1919 hallintaansa laajoja Baltian maiden alueita, mutta latvialaiset ja liettualaiset joukot virolaisten tuella pakottivat nämä  joukot perääntymään. Ne poistuivat koko Baltiasta vuoden 1919 lopulla.

Myöhempi elämä
Neuvostoliiton perustamisen jälkeen Bermondt-Avalov muutti Länsi-Eurooppaan. Vuonna 1921 hän kirjoitti Saksassa asuessaan muistelmansa. Vaikka Bermondt-Avalov osallistui oikeistolaiseen toimintaan Saksassa, kansallissosialistit karkottivat hänet Saksasta vuonna 1936. Karkotuksen jälkeen hän asui ensin Belgradissa, Jugoslaviassa ja myöhemmin New Yorkissa, Yhdysvalloissa, jossa hän kuoli vuonna 1974.

Lähteet

Sotaherrat
Venäläiset aateliset
Kasakat
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Gustaf Orraeus

Gustaf Orraeus (von Orraeus) (20. elokuuta 1738 Taipalsaari – 1. syyskuuta 1811 Venäjä) oli suomalainen kulkutauteja vastaan taistellut lääkäri, joka sai ensimmäisenä Venäjällä lääketieteen tohtorin arvon (1768) ja josta tuli Venäjän lääkintöneuvoston jäsen.

Orraeuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Magnus Orraeus ja Ebba Katarina Mollerus. Hän opiskeli vuodesta 1752 alkaen Turun akatemiassa muun muassa Pietari Kalmin johdolla ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1754. Orraeus jatkoi opintojaan Pietarissa, jossa valmistui sotilaslääkäriopistosta 1757. Samana vuonna hänet määrättiin sotilaslääkäriksi seitsenvuotiseen sotaan, jossa hän tuli tunnetuksi kulkutautien vastustajana. Vuonna 1768 hän sai Venäjällä ensimmäisenä lääketieteen tohtorin arvon. Venäläis-turkkilaisen sodan aikana rutto raivosi sotilaiden sekä Moldovan ja Valakian väestön keskuudessa. Vuonna 1770 Orraeus sai suuret valtuudet sen hillitsemiseksi ja onnistui. Hän sai ruton kuriin myös Moskovassa, jonka kaupunginlääkäri hänestä tuli 1772. Toimestaan Orraeus erosi kuitenkin fyysisesti ja henkisesti väsyneenä jo 1776, siirtyen maanviljelijäksi Pietarin lähistölle. Hän kirjoitti maanviljelyä ja eläinlääketiedettä koskevia esityksiä ja julkaisi 1778 laajan, klassisen maineen saaneen teoksen Descriptio pestis, quae anno 1770 in Jassia et 1771 in Moscua grassata est. Vuonna 1803 Orraeus kutsuttiin ansioistaan Venäjän valtakunnan lääkintöneuvoston jäseneksi ja 1808 Pietarin lääketieteellis-kirurgisen akatemian jäseneksi.

Orraeuksen ensimmäinen puoliso oli nimeltään Anna von Dietz († 1817) ja toinen nimeltään Anna Stricker.

Lähteet 
  Sivut 562-563.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Arno Forsius: Gustaf von Orraeus (1738—1811), suomalainen epidemialääkäri Venäjällä (Viitattu 20.3.2012)

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1738 syntyneet
Vuonna 1811 kuolleet
Luettelo ruotsalaisista koiraroduista

Ruotsalaiset koirarodut ovat kaikki käyttökoiria paikalliseen pitkät perinteet omaavaan metsästyskulttuuriin pohjautuen, suurosa joko hirvi- tai ajokoiria, mutta niihin lukeutuu myös karjapaimenena toiminut länsigöötanmaanpystykorva ja tanskalais-ruotsalainen pihakoira. Myös gråhund luettiin pitkään virallisten ruotsalaisten rotujen joukkoon, mutta vuodesta 1981 alkaen se jakautui jämtlanninpystykorvaksi ja harmaaksi norjanhirvikoiraksi. Tanskalainen strellufinajokoira on nykyisin liitetty samaksi roduksi dreeverin kanssa.

Ruotsin kennelliitto SKK ja Pohjoismainen kennelunioni PKU ovat hyväksyneet muutaman rodun joita FCI ei tunnusta. Ruotsin kennelliiton ensimmäisen puheenjohtajan mukaan nimettyä hamiltoninajokoiraa pidetään yleensä maan kansalliskoirana, mutta joidenkin lähteiden mukaan se olisi jämtlanninpystykorva.

SKK:n hyväksymät ruotsalaiset koirarodut 
 Dreeveri
 Gotlanninajokoira (ei FCI-rotu, mutta PKU:n hyväksymä)
 Hamiltoninajokoira
 Hälleforsinkoira (ei FCI-rotu, mutta PKU:n hyväksymä)
 Jämtlanninpystykorva
 Länsigöötanmaanpystykorva
 Pohjanpystykorva (puoliksi suomalainen)
 Ruotsinlapinkoira
 Schillerinajokoira
 Smoolanninajokoira
 Tanskalais-ruotsalainen pihakoira (puoliksi tanskalainen)
 Valkoinen ruotsinhirvikoira (ei FCI-rotu, mutta PKU:n hyväksymä)

Epäviralliset ruotsalaiset koirarodut 
 Hedenkoira

Sukupuuttoon kuolleet ruotsalaiset koirarodut 
 Dalslanninkoira, broholminkoiran sukulainen
 Gråhund, harmaa norjanhirvikoiran ja jämtlanninpystykorvan kantarotu
 Kalixinkoira

Lähteet 
Ruotsin kennelliitto
Ruotsinkielisen wikipedian artikkeli

Luettelot eläimistä
Ruotsalaiset koirarodut
 Ruotsalaiset koirarodut
Lainsuojattomat-festivaali

Lainsuojattomat-festivaali on vuosittain Porissa järjestettävä vapaille teatteriryhmille tarkoitettu teatterifestivaali. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Esiintyjiin kuuluu sekä koti- että ulkomaisia teatteriryhmiä. Festivaalin esityksiä nähdään teatterisalien lisäksi myös kaupungin kaduilla sekä kahviloissa ja ravintoloissa.

Alun perin festivaali oli tarkoitus järjestää kiertävänä eri kaupungeissa, mutta paikaksi on vakiintunut Pori. Tapahtuman nimi viittaa vapaiden teatteriryhmien asemaan laitosteattereille ohjatun lakisääteisen rahoituksen ulkopuolella. Festivaalin järjestelyistä vastaa porilainen Rakastajat-teatteri.

Lähteet

Teatteritapahtumat Suomessa
Porin tapahtumat
Exeter City FC

Exeter City Football Club on englantilainen jalkapalloseura Exeterin kaupungista. Seura pelaa neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosliigassa, jonne se putosi ykkösliigasta keväällä 2012. Exeter City pelaa kotiottelunsa St James' Parkilla. Seuran omistavat sen kannattajat.

Historia 
Exeter City perustettiin 1904, kun Exeter United ja St Sidwell's United yhdistyivät. Seura pelasi paikallisissa sarjoissa kunnes The Football League kutsui sen mukaan uuteen 3. divisioonaan 1920. Exeter pelasi 3. ja 4. divisioonassa aina vuoteen 2003 asti. Seuran suurimmat saavutukset tuona ajanjaksona olivat pääsy FA Cupin puolivälieriin 1931 ja 1981 sekä 4. divisioonan mestaruus 1990.

Vuonna 2003 Exeter putosi konferenssiin talousvaikeuksien jälkeen ja seuran omistajaksi tuli kannattajien perustama säätiö. Kauden 2007–2008 päätteeksi Exeter nousi kakkosliigaan ja heti seuraavana vuonna ykkösliigaan, kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle. Keväällä 2012 seura putosi jälleen kakkosliigaan.

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto

Englantilaiset jalkapalloseurat
Devonin urheilu
Exeter
Juuso Kevari

Juuso Kevari (s. 10. heinäkuuta 1992 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Espoon Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. 

Juniorivuosinaan Kevari edusti Vaasan Palloseuraa. Hän debytoi aikuisten tasolla Kakkosta FC Kiiston riveissä. Kaudeksi 2012 hän palasi takaisin kasvattajaseuransa VPS:n riveihin. Kaudella 2012 Kevari teki liigadebyyttinsä Turun Palloseuraa vastaan ja pelasi kaudella neljä Veikkausliigaottelua.

Kaudeksi 2013 Kevari siirtyi FC YPA:n riveihin ja pelasi kauden kaikki ottelut.

Kevari on niin ikään VPS:ssa pelanneen Harri Kevarin poika.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kevari soccerway.com-sivustolla
Kevari transfermarkt.co.uk-sivustolla

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Iceman

Iceman tai  The Iceman (”jäämies”) voi tarkoittaa seuraavia:

 Iceman, japanilainen J-pop -yhtye
 Iceman tai The Iceman, seuraavien henkilöiden lempinimi:
 Iceman, Kimi Räikkönen, suomalainen moottoriurheilija
 Iceman, Brad Colbert, yhdysvaltalainen sotilas
 The Iceman, Jeff Lisandro, australialainen pokeriammattilainen
 The Iceman, Chuck Liddell, yhdysvaltalaisen vapaaottelija
 The Iceman, Gerwyn Price, walesilainen dartsinpelaaja
 Iceman, kuvitteellisia henkilöitä:
 Iceman, Tom Kazanski, lentäjä elokuvassa Top Gun – lentäjistä parhaat
 Iceman, George Chambers, nyrkkeilijä elokuvassa Teräskehä
 Jäätynyt mies (Iceman), Fred Schepisin ohjaama elokuva vuodelta 1984
 The Iceman, Ariel Vromenin ohjaama elokuva vuodelta 2012
 ”Iceman”, Bruce Springsteenin kappale (kokoelmalevyllä Tracks)
 ”Iceman”, Bucketheadin kappale (levyllä Slaughterhouse on the Prairie)

Katso myös 
 Jäämies
Krenek Motorsport

Krenek Motorsport on tšekkiläinen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1996 entinen saksan STT Championship sarjan mestari Josef Krenek. Talli on kilpaillut mm Touring Car, Eurocup Formula Renault ja Formula Renault NEC sarjoissa. Talli on voittanut Formula Renault LO luokan mestaruuden vuonna 2007. Nykyään talli kilpailee Formula Renault NEC-sarjassa.

Tšekkiläiset autourheilutallit
Eturistiriita

Eturistiriidalla tarkoitetaan tilannetta, jossa henkilöllä tai organisaatiolla on useat intressit, rahalliset tai muut, joista yksi saattaa mahdollisesti korruptoida motivaation tai päätöksentekokyvyn kyseiseltä henkilötä tai organisaatiolta. Eturistiriita voi syntyä esimerkiksi työpaikalla, jossa työnantajan työntekijälle kohdistamat velvoitteet voivat aiheuttaa tilanteen, jossa työntekijän on tingittävä omasta edustaan täyttääkseen asetetut velvollisuudet.

Laajemmassa mittakaavassa eturistiriitoja voidaan havaita myös valtioiden välillä esimerkiksi neuvoteltaessa kansainvälisistä sopimuksista. Tällöin esimerkiksi yksittäisen valtion taloudelliset, sotilaalliset tai poliittiset edut saattavat estää yhtenäisen sopimuksen syntymisen.

Katso myös 
Esteellisyys

Aiheesta muualla 
 Eturistiriita transparency.fi-sivustolla

Etiikka
Tieteenfilosofia
Valheet
Julkisen valinnan teoria
Temple of Thought


Temple of Thought on Poets of the Fallin viides studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2012. Albumilta on julkaistu singlet Cradled in Love, Kamikaze Love ja The Lie Eternal	

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.

Kappaleet 

Bonus Edition

Arviot 
 Rumba: 
 Soundi:

Lähteet 

Poets of the Fallin albumit
Vuoden 2012 albumit
Optimiratkaisut

Optimiratkaisut Oy on vuonna 1989 perustettu yhtiö, joka tuottaa yritysten käyttöön heidän tarpeidensa mukaisia ICT-ratkaisuja. Yrityksellä on viisi toimipistettä, joissa on yhteensä noin 60 työntekijää. Toimipisteet sijaitsevat Kotkassa, Kouvolassa, Porvoossa, Lappeenrannassa ja Imatralla. Optimiratkaisut Oy on vuodesta 2007 lähtien ollut osana KYMP-konsernia. Yhtiöllä on monia isoja asiakkaita, kuten Nordea, Stora Enso, UPM ja Metsä Fibre.

Aiheesta muualla 
 Optimiratkaisut Oy:n kotisivut

Suomalaiset yritykset
Aiolikastike

Aioli (katalaani: Allioli, sananmukaisesti valkosipulia ja öljyä) on kylmä kastike, joka on peräisin Koillis-Espanjasta Katalonian ja Valencian seuduilta. Sen valmistukseen käytetään tavallisesti valkosipulia, oliiviöljyä, suolaa, sitruunamehua tai etikkaa ja usein myös munaa, mutta siitä on olemassa erilaisia muunnelmia erilaisin maustein.

Alkuaan aioli valmistettiin siten, että siinä oli vain valkosipulia, oliiviöljyä, joitakin tippoja sitruunamehua ja usein lisänä ruokasuolaa. Eräs mahdollisuus valmistaa tällaista majoneesikastiketta on käyttää siihen vedessä liuotettua leivänsisusta tai uuniperunan sisusta, kananmunan keltuaista, oliiviöljyä, sitruunamehua, valkosipulia, pippuria, sahramia ja suolaa.

Provencessa aiolia tarjotaan keitettyjen vihannesten, keitetyn kalan ja keitetyn munan kanssa. Usein sitä käytetään esimerkiksi keittojen lisäkkeenä. Valenciassa alioli on tavallinen paellan lisäke, ja sitä syödään myös vaalean leivän kanssa. Aioli on myös yleinen lisäke suositussa tapasruokalajissa patatas bravas.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kastikkeet
Espanjalainen keittiö
Ranskalainen keittiö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alan Docking Racing

Alan Docking Racing on brittiläinen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1975 australialainen Alan Docking. Talli on voittanut kolme kuljettajien mestaruutta Britannian F3-sarjassa vuosina 1976, 1977 ja 2002. Vuonna 2011 talli voitti Superleague Formula-sarjan mestaruuden. Talli on kilpaillut mm Formula 2, A1 Grand Prix, Britannian Touring Car, FIA GT3 Championship ja Britannian Formula Ford-sarjoissa. Tallin kuljettajina ovat ajaneet mm Mika Salo, Hideki Noda, Ricardo Rosset, Mark Webber, Jacques Villeneuve, Heinz-Harald Frenzen ja Marcos Ambrose. Nykyään talli kilpailee FIA World Endurance Championship sarjassa ja LMP2 luokassa Le Mans Series sarjassa.

Brittiläiset autourheilutallit
FIA World Endurance Championship -tallit
Tonino Guerra

Tonino Guerra (16. maaliskuuta 1920 Santarcangelo di Romagna – 21. maaliskuuta 2012) oli italialainen runoilija, kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän teki yhteistyötä maailman merkittävimpien ohjaajien kanssa.

Elämäkerta
Guerran oppi-isä oli Cesare Zavattini, käsikirjoittaja joka määritteli Italian neorealismin tyylin ja käytännöt. Hän poikkeaa suuresta mentoristaan siten, että Zavattini veti ohjaajat, joiden kanssa hän työskenteli, oman sosiaalisen ja moraalisen pohdiskelunsa piiriin, Guerra taas auttoi ohjaajaa edistämään tämän omaa ajatusta.

Guerra työskenteli ohjaajien kanssa, joilla on ollut hyvin erilaiset esteettiset, yhteiskunnalliset, poliittiset ja elokuvalliset identiteetit. Näitä ohjaajia ovat olleet Michelangelo Antonioni ja tämän elokuva Seikkailu, Yö, Kuumetta, Punainen erämaa, Blow-up, Zabriskie Point ja Identificazione di una donna, Federico Fellini ja tämän elokuva Amarcord, Theo Angelopoulos ja tämän elokuvat Usvainen maisema, Ikuisuus ja päivä ja Trilogia: To livadi pou dakryzei, Andrei Tarkovski ja tämän elokuvat Nostalgia sekä Francesco Rosi ja tämän äärimmäiset poliittiset elokuvat Il caso Mattei, Susilauma ja Arvokkaita ruumiita.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Tonino Guerra quote at Parajanov.com
 Dutch interview with Guerra in Filmkrant

Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Italialaiset runoilijat
Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Italialaiset kirjailijat
Iholla (televisiosarja)

Iholla on maaliskuussa 2012 alkanut suomalainen dokumentaarinen tositelevisiosarja. Sarjassa seurataan toisilleen tuntemattomien eri ikäisten naisten (kaudet 1–2) ja miesten (kausi 3) elämää puolen vuoden ajan. Neljännellä ja viidennellä kaudella seurataan julkisuudesta tuttujen henkilöiden elämää. Ohjelmassa esiintyvät henkilöt ovat itse kuvanneet ohjelmassa nähtävän materiaalin. Sarjaa on esitetty vuosina 2012–2017 neljä kautta MTV:n Sub ja AVA-kanavilla. Vuodesta 2021 ohjelmaa esittää Discovery+-suoratoistopalvelu.

Iholla perustuu israelilaisformaattiin Connected, jota on myyty useisiin eri maihin ympäri maailmaa.

Ensimmäinen tuotantokausi 

40-osainen ensimmäinen tuotantokausi alkoi Subilla 13. maaliskuuta ja päättyi 18. toukokuuta 2012. AVA-kanava esitti kesällä 2012 sarjan ensimmäisen tuotantokauden uusintana. Myös Sub esitti ensimmäisen kauden jaksot uusintoina syksyllä 2012. Sarja oli ehdolla parhaan Kultaisen Venlan voittajaksi.

Kaudella esiintyi kuusi eri ikäistä naista: Esin, Heli, Maria, Pia, Saara ja Sini.

Toinen tuotantokausi 

Sub ilmoitti 15. toukokuuta 2012 sarjan saavan toisen tuotantokauden. Kaudelle etsittiin edellisen kauden tavoin pääkaupunkiseudulla asuvia naisia, jotka ovat iältään 18-60-vuotiaita. Ilta-Sanomat kertoi 4. heinäkuuta 2012 tuotantoyhtiö Moskito Televisionin saaneen 780 hakemusta, joista 760 rekisteröitiin vakavasti otettavina. 36-osaisen kauden jaksot esitettiin edellisestä kaudesta poiketen AVA-kanavalla 14. tammikuuta 2013 alkaen. Kauden viimeinen jakso esitettiin 14. maaliskuuta. Sarja oli ehdolla parhaan realitysarjan Kultaisen Venlan voittajaksi.

Kaudella esiintyi viisi eri ikäistä naista: Claudia, Johanna, Marketta, Sanni ja Venla.

Kolmas tuotantokausi 

Kolmannen tuotantokauden haku käynnistyi 26. huhtikuuta 2013. Aiemmista kausista poiketen tuotantoyhtiö etsi kolmannelle kaudelle täysi-ikäisiä miehiä. 36-osaisen kauden esittäminen alkoi AVA-kanavalla 1. syyskuuta 2014.

Kaudella esiintyi viisi eri ikäistä miestä: Esko, Jukka, Patrick, Tero ja Yrjänä.

Neljäs tuotantokausi 

MTV tiedotti 1. lokakuuta 2014 sarjan jatkuvan neljännelle tuotantokaudelle. Kaudella haettiin sekä miehiä että naisia. Kuitenkin marraskuussa 2015 ohjelman Facebook-sivuilla kerrottiin ettei sarjasta ole toistaiseksi tulossa uutta kautta.

Marraskuussa 2016 MTV tiedotti ohjelman 28-osaisen neljännen kauden esittämisen alkavan keväällä 2017. Aiemmasta poiketen omaa elämäänsä kuvasivat viisi julkisuudesta tunnettua naista. Kaudella olivat mukana laulaja Erika Vikman, räppäri Sini Sabotage, juontaja Kristiina Komulainen, lumilautailija Kristiina Nisula sekä kirjailija-toimittaja Laura Friman.

Viides tuotantokausi 
Ohjelman viides tuotantokausi julkaistiin Discovery+-suoratoistopalvelussa keväällä 2021. Kaudella elämäänsä kuvaavat Martina Aitolehti, Sara Sieppi, Tuure Boelius sekä Leo Stillman.

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Suomalaiset tositelevisiosarjat

Ohjelmaan osallistuvat henkilöt 2022

[ Iholla sarjan henkilöt 2022]
Revival (Adamantran albumi)


Revival on progemetalli -yhtye Adamantran ensimmäinen kokopitkä studioalbumi. Levyn miksasi Mikko P. Mustonen Pathos Musicissa ja masteroi Mika Jussila Finnvoxilla. Se julkaistiin Suomessa toukokuussa 2009.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Tuomas Nieminen.

Kokoonpano 
 Tuomas Nieminen – laulu
 Mikko Sepponen – rummut
 Panu Kiskola – kitara
 Jukka Hoffrén – basso, kitara ja koskettimet

Vierailevat muusikot 
 Risto Kupiainen – koskettimet
 Tommi Ahtila – kitara
 Janne Koivula – koskettimet
 Tapio Kuosma, Tuomas Nieminen, Karri Knuuttila, Helena Haaparanta ja Leeni-Maria Hovila – kuoro

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 esikoisalbumit
Adamantran albumit
Japaninkruunukävykki

Japaninkruunukävykki eli japaninkäpypalmu (Cycas revoluta) on eteläisestä Japanista kotoisin oleva käpypalmulaji, jota kasvatetaan laajalti koristekasvina.

Ulkonäkö ja koko 

Vaikka japaninkruunukävykki ei ole sukua palmuille, se näyttää varsinkin vanhana paljon palmulta: tanakan varren päässä on leveä ruusukemainen lehvästö. Nuoret yksilöt taas muistuttavat saniaisia, joille kasvi ei myöskään ole sukua.

Japaninkäpypalmu kasvaa hyvin hitaasti, ja voi lopulta saavuttaa noin kolmen metrin korkeuden. Spiraalimaisesta lehtiruusukkeesta tulee 1–2 metriä leveä. Lehdet ovat jäykät, lehdykät kapeat ja teräväkärkiset.

Kasvi on kaksikotinen. Hedekukinto näyttää ananakselta, emikukinto muistuttaa höyhenpalloa ja siitä muodostuu myöhemmin tiivis siementähkä. Siemenet ovat noin 3 cm leveät ja niitä peittävät pienet valkoiset suojuslehdet.

Elinympäristö ja levinneisyys 
Japaninkruunukävykkiä kasvaa yleisesti Japanissa Ryūkyūsaarilla. Nykyisin sitä tavataan kivikkoisilla rinteillä, mutta aiemmin sitä oli tasankoalueillakin, joilta sitä on raivattu pois muiden lajien tieltä. Myös Kiinasta on havaintoja luonnonvaraisesta kannasta. Lajia viljellään laajasti muualla maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Japaninkruunukävykki (Cycas revoluta)
 ITIS: Cycas revoluta 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cycas revoluta 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cycas revoluta (sago cycas) 
 Flora of China: Cycas revoluta 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cycas revoluta 

Käpypalmut
Käytäväpeliä

Käytäväpeliä (Boston Public) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota tehtiin vuosina 2000–2004. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3. Se kertoo elämästä bostonilaisessa high schoolissa. Sarja on saanut useita palkintoja ja ollut usein ehdokkaana.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Vergani Racing

Vergani Racing on italialainen pikkuformulatalli. Talli on kilpaillut World Series by Nissan sarjassa vuosina 1999-2004 voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2001. Vuonna 2004 talli voitti World Series Lights sarjan mestaruuden.

Italialaiset autourheilutallit
Eteläjoki

Eteläjoki eli Ahlaistenjoki eli Noormarkunjoki on Karvianjoen vesistöön kuuluva joki Satakunnassa. Se saa alkunsa Noormarkun ja Pomarkun alueilla sijaitsevasta Inhottujärvestä. Joki virtaa kohti Noormarkkua ja sieltä edelleen Ahlaisiin ja laskee Selkämereen. 

Noormarkunjoki-nimitystä käytetään vain 45 kilometriä pitkän joen ylä- ja keskiosasta. Inhottujärvestä lähtevää joen alkupäätä kutsutaan muutaman kilometrin matkalta Oravajoeksi, jonka jälkeen se muutuu Noormarkunjoeksi. Noormarkun ja Ahlaisten välillä joen nimi vaihtuu Eteläjoeksi, jonka suuhaaroja ennen mereen laskemista ovat parin kilometrin mittaiset Ahlaistenjoki ja Kristiskerinjoki. 

Noormarkunjoki on tunnettu useista pienistä koskistaan, ja se on suosittu kalastus- ja melontajoki. Noormarkun keskustan tuntumassa sijaitsee kulttuurihistoriallisesti arvokas Noormarkun ruukin ja A. Ahlström Oy:n rakennuksista koostuva alue. Se levittäytyy Makkarakosken molemmille rannoille ja kuuluu Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Alueella on muun muassa Makkarakosken voimalaitos sekä entinen saha. 

Aiemmin Noormarkunjoen leventymänä on ollut 1900-luvulla kuivatettu Torajärvi, jolla ennen kuivatusta oli kaksikin lasku-uomaa: nykyinen Noormarkunjoki – Eteläjoki sekä pohjoiseen, Noormarkun Poosjärveen virrannut Keskisjoki, mutta Torajärven kuivatuksen myötä Keskisjoen uoma kuivui ja Torajärvessä ollut bifurkaatio hävisi.

Myös joen alajuoksulla Ahlaistenjoen varrella, joen pohjoispuolisella kapealla harjuselänteellä sijaitseva Ahlaisten kirkonkylä kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. 

Eteläjoen suisto Ahlaistenjoen suulla on osa Pooskerin saariston Natura 2000 -suojelualuetta, josta osa kuuluu Selkämeren kansallispuistoon. Siihen liittyy samaan Natura-alueeseen kuuluva, merestä lähes irti kuroutuneen kluuvijärven muodostava merenlahti Mustalahti.

Eteläjoki on yksi useita jokibifurkaatioita sisältävän Karvianjoen vesistön kolmesta lasku-uomasta. Kaksi muuta ovat Pohjajoki Ahlaisissa ja Merikarvianjoki Merikarvialla. Pohjajoki saa alkunsa Poosjärvestä Noormarkun pohjoisosassa ja Merikarvianjoki Isojärvestä Siikaisissa.

Lähteet
Selvitys Inhottujärven säännöstelystä ja tilan parantamisesta, Lounais-Suomen Ympäristökeskuksen raportteja 3/2006

Viitteet

Suomen joet
Merikarvianjoen alaosan alue
Porin joet
Noormarkku
Ahlainen
Vesistöjen bifurkaatiot
The Landing


The Landing on Iron Saviorin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2011.

Kappaleet

Arvostelut 
 Angry Metal Guy: 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Landing discogs.com -sivustolla

Vuoden 2011 albumit
Iron Saviorin albumit
Konfederaatioartiklat

Konfederaatioartiklat () olivat Yhdysvaltojen perustuslaki vuosina 1781–1789. Kolmetoista siirtokuntaa olivat julistautuneet itsenäiseksi emämaastaan Britanniasta vuonna 1776. Konfederaatioartiklojen muodostama Yhdysvallat oli lähinnä valtioliitto. Toisessa artiklassa sitä kutsuttiin nimellä ”united States”; pienellä alkukirjaimella haluttiin korostaa sopimuksen solmineiden valtioiden itsenäisyyttä.

Konfederaatioartiklat laadittiin 1776–1777 ja toinen mannermaakongressi hyväksyi ne 15. marraskuuta 1777. Ratifiointi osavaltioissa kesti kuitenkin monta vuotta, ja uusi perustuslaki astui voimaan vasta 1. maaliskuuta 1781.

Konfederaatioartiklojen mukaan jäsenvaltioilla oli omat ulkopolitiikkansa ja asevoimansa. Jäsenvaltioilla oli myös oikeus erota konfederaatiosta. Jokaisella jäsenvaltiolla oli yksi ääni yksikamarisessa konfederaation kongressissa. Kongressi valitsi ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa hoitamaan komitean, jossa oli jokaisesta jäsenvaltiosta yksi edustaja. Se valitsi keskuudestaan presidentin vuodeksi kerrallaan. Kongressilla oli vähän valtaa, sillä sillä ei ollut verotusoikeutta eikä se voinut tehdä jäsenvaltioita velvoittavia päätöksiä. Nimellisesti kongressilla oli oikeus johtaa ulko-, sota- ja rahapolitiikkaa, mutta se ei voinut pakottaa jäsenvaltiota myöntämään varoja käyttöönsä. Ulkopolitiikkaa lukuun ottamatta keskushallinnon päätökset olivat vain suosituksia, jotka eivät sitoneet osavaltioita, ja joiden toimeenpanoon keskushallinnolla ei ollut toimivaltuuksia, arvovaltaa tai sotilasvoimia. Kaikki merkittävät päätökset edellyttivät lisäksi osavaltioiden yksimielisyyttä.

Koska konfederaatioartikloihin perustunut hallinto osoittautui tehottomaksi, vuonna 1787 kutsuttiin koolle perustuslaillinen konventti, joka sääti nykyisen Yhdysvaltain perustuslain. Se astui voimaan 1788.

Lähteet 

Yhdysvaltain perustuslaki
Yhdysvaltain historia
Castillo

Castillo tai del Castillo on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Antonio Cánovas del Castillo (1828–1897), espanjalainen poliitikko ja pääministeri
 Antonio José López Castillo (1945–2021), venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa
 Athenea del Castillo (s. 2000), espanjalainen jalkapalloilija
 Bernal Díaz del Castillo (1492–1584), espanjalainen sotilas ja historiankirjoittaja
 Carlos Castillo Armas (1914–1957), Guatemalan presidentti 1954–1957
 Carolina Ruiz Castillo (s. 1981), espanjalainen alppihiihtäjä
 Emilio Castillo (s. 1950), yhdysvaltalainen saksofonisti ja säveltäjä
 Gonzalo Galván Castillo (1951–2020), meksikolainen roomalaiskatolinen piispa
 Gonzalo Ramiro del Castillo Crespo (1936–2019), bolivialainen roomalaiskatolinen piispa
 José Oscar Barahona Castillo (s. 1938), elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa
 Juan Guillermo Castillo (s. 1978), uruguaylainen jalkapallomaalivahti
 Luis del Castillo Estrada (s. 1931), uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa
 Luis Fernando Castillo Mendez (1922–2009), Brasilian katolisen apostolisen kirkon patriarkka
 Michel del Castillo (s. 1933), espanjalainen kirjailija
 Modesto Castillo (s. 1959), dominikaanilainen pika-aitajuoksija
 Nery Castillo (s. 1984), meksikolainen jalkapalloilija
 Pedro Castillo (s. 1969), Perun presidentti 2021–
 Randy Castillo (1950–2002), yhdysvaltalainen rockmuusikko
 Segundo Castillo (s. 1982), ecuadorilainen jalkapalloilija
 Sergio Badilla Castillo (s. 1974), chileläinen runoilija
 Susie Castillo (s. 1980), Miss USA 2003 
 Xabi Castillo (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija.
Rautalammin museo

Rautalammin museo on Rautalammin kirkonkylän pääraitin varrella sijaitseva kulttuurihistoriallinen museo.

Museon on suunnitellut arkkitehti Toivo Anttila, ja museo valmistui vuonna 1938. Museo sai alkunsa Korholan kartanosta, jonka emäntä, kauppaneuvoksetar Aina Peura (1871-1940) alkoi kerätä esineitä Rautalammin vanhan emäpitäjän alueelta kartanon väentupaan. Korholan kartanon isäntä, kauppaneuvos Heikki Peura lahjoitti tontin ja museon perustamiseen tarvittavat varat sekä metsätilan museon ylläpitoa varten.

Museon kokoelmissa on yli 50 000 tallennetta: talonpoikais- ja säätyläiskulttuurin esineistöä, valokuvia, arkistoaineistoa, pohjoissavolaista taidetta sekä ulkomuseoalue rakennuksineen. Peuran museosäätiö pitää museota yllä.

2020-luvun taitteessa kerättiin rahaa Rautalammin museon kaivattua peruskorjausta varten muun muassa tukikonsertein. Suuren lahjoituksen, puoli miljoonaa euroa, teki helsinkiläinen, Rautalammilla syntynyt Leena Anneli Saarela, o.s. Pakarinen. Näin korjaustyöt päästiin aloittamaan kattoremontilla..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Menneiden aikojen vaalija, Seura, 19.05.1937, nro 20, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen museot
Rautalammin rakennukset ja rakennelmat
Kárpathos (kunta)

Kárpathos ( eli Δήμος Καρπάθου, Dímos Karpáthou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kárpathoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 324,1 neliökilometriä ja väkiluku 6 226 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kárpathoksen kaupunki eli Pigádia.

Kárpathoksen kunta sijaitsee Egeanmeren saarilla, Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Kásoksen ja Ródoksen saarten välissä. Kunta käsittää koko Kárpathoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Áfoti, Astakída, Atsakidópoulo, Chamilí, Charkiás, Despotikó, Diakóftis, Divoúnia, Gaïdouronísi, Moíra, Nisí, Nisierós, Prasonísi, Saría ja Sókastro. Saaret kuuluvat Dodekanesian saariryhmään.

Nykyinen Kárpathoksen kunta muodostui, kun Kárpathos ja Ólympos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.

Kunnan osat 

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kárpathoksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Καρπάθου. Kárpathoksen kunnan verkkosivut.
Lähdetähtimö

Lähdetähtimö (Stellaria alsine, syn. S. uliginosa) on monivuotinen, kosteissa kasvupaikoissa viihtyvä tähtimöiden sukuun kuuluva kohokkikasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Rento- tai kohenevavartinen lähdetähtimö kasvaa 10–20 cm pitkäksi. Varsi on kalju. Vastakkain olevat lehdet ovat paksuhkoja, kaljuja ja väriltään sinivihreitä. Lehden tyviosan laita on karvainen. Kukallisten haarojen lehdet ovat lähes ruodittomia, ja ne ovat muodoltaan soikeita tai tasasoukan suikeita. Rentojen talvehtimishaarojen ylemmät lehdet ovat pitkäruotisia ja muodoltaan puikeita. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus voi olla muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinto on näennäisesti lehtihankainen, ja sen tukilehdet ovat kalvomaisia ja kaljuja. Hyvin pienissä kukissa on viisi verho- ja terälehteä. Verhiö on kalju. Valkoiset terälehdet ovat tyvelle asti kaksijakoisia ja verholehtiä lyhyempiä. Joskus teriö puuttuu kokonaan. Kukan emiö on kolmelehtinen. Suomessa lähdetähtimö kukkii touko-heinäkuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava lyhyt kota. Lähdetähtimö muistuttaa jonkin verran lettotähtimöä (Stellaria crassifolia).

Levinneisyys 
Euroopassa lähdetähtimöä tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta läpi Länsi- ja Keski-Euroopan Pohjois-Italiaan, Balkanin pohjoisosiin, Länsi-Ukrainaan ja Luoteis-Venäjälle, sekä pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin. Lajia tavataan myös siellä täällä Pohjois-Afrikassa, Siperiassa ja Pohjois-Amerikan itä- ja pohjoisosissa. Lähdetähtimön muunnosta (var. undulata) tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa.

Suomessa lähdetähtimöä tavataan pääasiassa Kristiinankaupunki–Lappeenranta-linjan eteläpuolella. Pohjoisempana laji on harvinaisempi, mutta sitä tavataan aina Oulun korkeudelle saakka, yksittäisiä esiintymiä on tavattu myös Keski-Lapista. Lähdetähtimö on Etelä- ja Keski-Suomessa alkuperäislaji, pohjoisempana uustulokas.

Elinympäristö 
Lähdetähtimö kasvaa lähteiden reunoilla, lähdepuroissa, lähdevetisissä pellon- ja niitynojissa, korvissa ja kosteissa metsäteillä. Joskus lajia tavataan tilapäisesti myös maantienojissa, lastauspaikoilla ja turvepohjaisissa istutuksissa. Suotuisissa oloissa se saattaa muodostaa suurehkojakin kasvustoja. Lähdetähtimö on ilmeisesti varsin hidas leviämään luonnonvaraisesti kasvupaikasta toiseen. Suomessa laji on monin paikoin harvinaistunut tai kadonnut lähteikköjen ojitusten ja purojen perkausten takia.

Lähteet 
 Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Uusitalo, Anna: Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2010: Lähdetähtimön levinneisyys Suomessa
LuontoPortti: Lähdetähtimö (Stellaria alsine)
ITIS: Stellaria alsine 
United States Department of Agriculture (USDA): Stellaria alsine 
Flora of China: Stellaria alsine 

Tähtimöt
Koskelan rata

Koskelan kapearaiteinen rata rakennettiin vuonna 1905. Se kulki noin kilometrin matkan nykyisen Käpyläntien linjausta sen vieressä Oulunkylän asemalta nykyisen Käpyläntien ja Oulunkyläntien yhdistävän liikenneympyrän paikkeille.

Rata rakennettiin Koskelan sairaalan (silloinen Helsingin kaupungin kunnalliskoti ja työlaitos) tarpeisiin ja sillä kuljetettiin hevosvetoisesti muun muassa hiiltä, polttopuuta ja puutavaraa. Myöhemmin radalla kuljetettiin myös vainajia takaisinpäin Oulunkylän asemalle, jossa ruumiit siirrettiin Malmin hautausmaalle meneviin juniin. Koskelan radalta rakennettiin myös pistoraide nykyiselle Pohjolanaukiolle kun Puu-Käpylää alettiin rakentaa vuonna 1920, koska alueelle ei tuolloin ollut vielä tieyhteyttä Helsingistä.

Lähteet 
 Kaupunginosat.net Oulunkylä (viitattu 22.3.2012)
 Vaunut.org karttakuva Koskelan radasta vuodelta 1933 (viitattu 22.3.2012)
 Koskela 100 vuotta 1912-2012 (viitattu 22.3.2012)

Suomen kapearaiteiset rautatiet
Helsingin liikenne
Koskela
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen entiset rautatiet