joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
National Film Registry

National Film Registry ("Kansallinen elokuvaluettelo") ei koostu Yhdysvaltain parhaista elokuvista, vaan pikemmin niistä, joilla on "pysyvä merkitys Amerikan kulttuurille. Ne heijastavat meitä kansakuntana", ilmoitti luettelon tekoon vaikuttava raati.

Vuonna 1988 perustettu National Film Preservation Board -raati toimii kongressin kirjastonhoitajan neuvonantajana elokuvien säilyttämisen ja kansalliseen elokuvaluetteloon vuosittain valittavien elokuvien suhteen. Raadissa oli 13 henkeä vuonna 1988 ja 44 henkeä (joista 22 varalla) henkeä vuonna 2015. Kongressi on vahvistanut raadin toimivallan vuosina 1992, 1996, 2005, 2008 ja 2016.

Vuonna 1996 kongressi perusti National Film Preservation Foundation -säätiön. Se sai vuosittain valtiolta 250 000 dollaria, jota säätiö kutsuu nimellä "vuotuinen valtuutus". Lisärahaa säätiö keräsi yksityiseltä taholta. Edellisten lisäksi vuosina 2005–2009 valtion vuosittainen tuki säätiölle nimenomaan elokuvien säilyttämistä varten oli 530 000 dollaria. Sen pitäisi mennä apurahoina kymmenille arkistoille.

Listalle hyväksytään vuosittain enintään 25 elokuvaa, jotka ovat "kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä". Niiden tulee kuvastaa yhdysvaltalaisen elokuvan koko kirjoa ja elokuvaperinnettä. Ehdokkaiksi kelpaavat vähintään kymmenen vuotta vanhat elokuvat. Vuoden 2021 äänestykseen yleisö lähetti valittavaksi 6100 elokuvanimeä.

Elokuvaluettelon pääpaino on palkintoja voittaneilla ja teatteriesityksiin päässeillä filmeillä, kuten Hollywood-klassikkoilla,  mutta luettelosta löytyy myös tekijänoikeussuojaa vailla olevia elokuvia, uutis-, mykkä- ja lyhytfilmejä, elokuvasarjoja, kotielokuvia, dokumentteja, independent-tuotantoa, tv-elokuvia, musiikkivideoita ja kokeellisia filmejä. Joulukuussa 2021 luettelossa oli 825 elokuvaa.

Elokuvat 

Ensimmäisessä erässä vuonna 1989 National Film Registryyn valittiin elokuvat suuren yleisön antamien ehdotusten pohjalta. Valituksi tulivat:

Kongressin kirjastonhoitaja, James H. Billington, pääsi tiputtamaan yleisön ehdokkaita ja laittamaan tilalle omia suosikkejaan. Hänen mieltymyksensä Parksin "The Learning Tree" -elokuvaan sai jotkut epäilemään, että se oli yksi niistä, jotka hän oli lisännyt listaan. Billingtonin mukaan puolet kaikista ennen vuotta 1950 tehdyistä amerikkalaisista elokuvista ja 80 prosenttia ennen vuotta 1920 tehdyistä on  menetetty laiminlyönnin, väärinkäytön ja nitraattia sisältäneiden elokuvien huononemisen vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 National Film Registryn kotisivut

Yhdysvaltain elokuva
Arkistot
Elokuvajärjestöt
Kongressin kirjasto
Masoud Shojaei

Masoud Shojaei Soleimani, yleensä vain Masoud () (s. 9. kesäkuuta 1984 Šīrāz, Iran) on iranilainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura 
Edustettuaan kotimaansa seuroja Sanat Naftia ja Saipaa, Masoud siirtyi vuonna 2006 Al-Sharjahiin. Arabiemiraateissa hän pelasi kahden vuoden ajan, jonka jälkeen hän siirtyi espanjalaiseen Osasunaan.

Masoudin ensimmäinen kausi Osasunassa sujui hyvin, hän pelasi 33 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Varsinkin kauden toisella puoliskolla hän kuului joukkueensa luottopelaajiin.

Maajoukkue
Masoud teki ensiesiintymisensä Iranin maajoukkueessa marraskuussa 2004, kun hän oli saanut kutsun vuoden 2006 MM-karsintaotteluun Laosia vastaan. Hänet valittiin myöhemmin mukaan joukkueeseen myös varsinaisiin MM-kilpailuihin.

Lähteet 
 Esittely Osasunan virallisella kotisivustolla 

Iranilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Stroganovin palatsi

Stroganovin palatsi () on arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnittelema barokkityylinen rakennustaiteen muistomerkki Pietarin keskustassa Venäjällä. Se on rakennettu vuosina 1752–1754.

Palatsin juhlavasti koristellut julkisivut avautuvat Nevski-prospektille ja Moikan rantakadulle. Alkuperäisistä sisätiloista on säilynyt Rastrellin suuri sali, jonka plafondin on maalannut Giuseppe Valeriani. Fjodor Demertsov ja Stroganovien entinen maaorja Andrei Voronihin suunnittelivat klassistisen taulugallerian, kulma- ja arabeskisalin sekä mineraalikabinetin vuosina 1788–1793.

Rakennuksen ensimmäinen omistaja oli Elisabetin ajan hoviylimys paroni Sergei Stroganov. 1700–1800-lukujen vaihteessa se kuului hänen pojalleen kreivi Aleksandr Stroganoville, joka oli merkittävä taiteiden suosija ja Pietarin taideakatemian presidentti. Stroganovien keräämä taidekokoelma siirrettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen Eremitaašiin. Toisen maailmansodan pommituksissa vaurioitunutta rakennusta on restauroitu useaan kertaan. Nykyään palatsi toimii Venäläisen taiteen museon näyttelytilana.

Stroganovin palatsin osoite on Nevski prospekt 17. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Stroganovin palatsi Pietari-tietosanakirjassa 
 Stroganovin palatsi Venäläisen taiteen museon sivustolla  

Pietarin palatsit
Barokin arkkitehtuuri
Ioffe-instituutti

Ioffe-instituutti () Pietarissa sijaitseva suuri, Venäjän tiedeakatemian alainen teknillisen fysiikan tutkimuslaitos.  Se perustettiin Petrogradissa vuonna 1918 ja oli keskeinen Neuvostoliiton fysiikan tutkimuksessa. Abram Ioffe johti laitosta 1930-luvulta kuolemaansa 1960 asti.

Instituutissa on viisi osastoa
 Nanofysiikan keskus
 Puolijohde-elektroniikka
 Puolijohdefysiikka
 Plasmafysiikka, atomifysiikka ja astrofysiikka
 Dielektristen materiaalien ja puolijohteiden fysiikka

Aiheesta muualla 

 Ioffe-instituutin sivusto

Venäjän tutkimuslaitokset
Neuvostoliiton tiede ja tekniikka
Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Vuoden ravintola

Vuoden ravintola on tunnustus, jonka Suomen Gastronomien Seura on vuodesta 1985 alkaen myöntänyt ansioituneelle ravintolalle. 

Käytännössä Vuoden ravintola -tunnustus on painottunut fine dining -illallisravintoloiden arviointiin ja palkitsemiseen.

Luettelo tunnustuksen saaneista ravintoloista 
Vuoden ravintolaksi on nimetty seuraavat ravintolat:

Gastronomien arviointiprosessista

Vuoden ravintola on Suomen Gastronomien Seuran antama huomionosoitus, joka ei välttämättä kohdistu Suomen parhaaseen ravintolaan. Valituksi tullut ravintola edustaa valinnan tehdeiden mielestä kokonaisuutena mainiosti gastronomisia arvoja, osaamista ja asiakkaan huomioimista. Seura arvostaa hyvistä raaka-aineista hyvin valmistettua omaleimaista ruokaa, hyvää palvelua, hyvää hinta-laatusuhdetta, tasaista laatua ja asiakkaan arvostamista. 

Ravintola ei ole tähdenlento, vaan toiminut samalla liikeidealla mielellään jo muutaman vuoden taloudellisesti kannattavasti. Lounaalla, illallisella ja juhlapäivinä avoinna oleminen lasketaan eduksi, samoin keittiömestarin ja salin puolesta vastaavien pitkäjänteinen sitoutuminen ravintolaan.

Arvioita tehdessä gastronomit tarkastelevat kuutta eri gastronomista osaamisaluetta. Painoarvoltaan tärkeimmät ovat ruoan herkullisuus ja keittotaidon korkealuokkaisuus, mutta lähes yhtä tärkeänä painotetaan palvelun laatua, salityöskentelyä ja ravintolan juomavalikoimaa. Arvioinnissa huomioidaan myös, miten ravintola on kehittänyt suomalaista ruoka- ja ravintolakulttuuria, sekä millainen ravintolan sisustus ja ilmapiiri on. Arvioitavana on lähes 70 yksityiskohtaa.

Arviointikäynnistä kirjoitetaan raportti ja ravintolan tasokkuus edellä mainituilla kuudella osa-alueella pisteytetään asteikolla 1–10. Arviointikäynnin lisäksi myös muut kokemukset kyseisestä ravintolasta otetaan huomioon. Pisteytyksen avulla finaaliin valitut ravintolat saadaan järjestykseen. Piste-erot ovat usein pieniä, jolloin valinta-keskustelussa kiteytetään kärkiravintoloiden perustelut. Poikkeavat näkemykset ja kokemukset käydään huolella läpi päätöstä tehdessä.

Lähteet

Suomalaiset palkinnot

Luettelot suomalaisista yrityksistä
Päistärkoit

Päistärkoit (Eriocraniidae) on pieni perhosten heimo. Ne ovat alkeellisin imukärsällisten perhosten ryhmä. Joissakin lähteissä päistärkoit liitetään osalahkoon Dacnonympha yhdessä Acanthopteroctetidae-heimon kanssa, mutta jälkimmäiset kuulunevat lähemmäs "kehittyneempiä" perhosia.

Piirteitä 
Päistärkoiden levinneisyys on holarktinen ja lajeja tunnetaan yhteensä vain 24. Kaikki lajit ovat pieniä, metallinkiiltoisia ja päiväaktiivisia perhosia, joiden lentoaika sijoittuu yleensä keväälle. Siipiväli on aina alle 15 mm ja lepäävä perhonen pitää siipiään vartalon sivuilla kattolaskuisesti. Siipisuonitus on etu- ja takasiivissä samanlainen. Tunnusomainen piirre on jalkojen säärissä olevien okien määrä, joka on kaikilla lajeilla 0-1-4. Yhdistäviä tuntomerkkejä on myös aikuisen perhosen genitaaleissa sekä siipisuomujen rakenteessa. Toukka on täysin jalaton.

Elintavat 
Päistärkoit eivät käy kukilla, mutta juovat imukärsällään nestettä mm. puiden mahlaa vuotavista vioittumista. Naaras munii munat veitsimäisellä munanasettimellaan lehtien sisään ja toukat elävät lehtimiinaajina erityisesti pyökkimäisten puiden (lahko Fagales) lehtien sisällä. Vain muutamat lajit pajuilla tai ruusukasveilla. Toukan lehtimiinaan jättämä ulostevana on ryhmälle tunnusomainen. Toukkavaihe on lyhytkestoinen ja täysikasvuinen toukka pudottautuu maahan alkukesästä ja koteloituu maan alle tekemänsä kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.

Lajit Suomessa 
Suomesta päistärkoilajeja tunnetaan seitsemän
hakaspäistärkoi (Eriocrania unimaculella)
isopäistärkoi (Eriocrania semipurpurella)
kolmiopäistärkoi (Eriocrania salopiella)
lehtopäistärkoi (Eriocrania subpurpurella)
loistopäistärkoi (Eriocrania sparrmannella)
pikkupäistärkoi (Eriocrania cicatricella)
purppurapäistärkoi (Eriocrania sangii)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Markku Savela: Eriocraniidae
Svenska fjärilar 
Leafmines.co.uk: Eriocraniidae 
Tree of Life Web Project 
UK lepidoptera: Eriocraniidae
Jocie Kok

Jocie Kok (kiinaksi: 郭美美) on singaporenkiinalainen laulaja, joka on syntynyt 21. maaliskuuta vuonna 1982. Kok tunnetaan myös nimellä Guo Mei Mei.

Singaporelaiset muusikot‎
Laulajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Rama Cay

Rama Cay on saari Nicaraguan itärannikolla Bluefieldsin lahdessa. 1600- tai 1700-luvuilla vahvempi etninen ryhmä, miskitot, luovuttivat saaren  rama-intiaaneille kiitokseksi avusta alueen valloituksessa. Saarella asuu noin  kaksi kolmasosaa Nicaraguan kaikkiaan noin 1 500 ramasta. 

Saarella, joka todellisuudessa jakautuu kahdeksi sillan yhdistämäksi saareksi, asuu noin 900 henkeä. Pikavenematka lähimmästä kaupungista, Bluefieldsistä kestää noin 20 minuuttia. Saarella on ala- ja yläasteen koulut sekä moravialainen (herrnhutilainen) kirkko.

Asukkaat puhuvat kreolienglantia. Omaa rama-kieltä puhuu vain muutama kymmenen henkeä, mutta kieltä elvytetään muun muassa kouluopetuksella.

Historiaa 
Historiantutkijat ovat päätelleet, että ensimmäiseksi Nicaraguan maaperälle astuessaan Kolumbuksen miehistö törmäsi juuri nykyisten rama-intiaanien esi-isiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.ramacay.com

 Nicaraguan saaret
Casa Verdi

Casa Verdi, Casa di Riposo per Musicisti (), on säveltäjä Giuseppe Verdin innoituksesta rakennettu vanhainkoti, joka sijaitsee Michelangelo Buonarroti -aukiolla Milanossa.

Rakennus valmistui 16. joulukuuta 1899 ja sen suunnitteli arkkitehti Camillo Boito. Tyyliltään rakennus on uusgoottinen. Se oli aluksi kaksikerroksinen, mutta vuonna 1930 siihen lisättiin kolmas kerros.

Verdin itsensä toiveiden mukaisesti siihen ei sijoitettu asukkaita ennen hänen omaa kuolemaansa, joka tapahtui vuonna 1901. Syynä tähän toiveeseen oli, että kenenkään ei tulisi tuntea olevansa säveltäjälle kiitollisuudenvelassa.

Ensimmäiset asukkaat muuttivat taloon 10. lokakuuta 1902, he olivat viisi miestä ja neljä naista. Nykyisin talossa asuu 65 henkilöä. Heistä 20 ovat nuoria, jotka opiskelevat musiikkia vanhempien taiteilijoiden johdolla.

Talon sisustuksessa on runsaasti Verdille kuuluneita huonekaluja, esimerkiksi Kairossa vuonna 1871 tapahtuneen Verdin oopperan Aidan esityksen johdosta hänen Egyptin hallitsijalta saamansa huonekalut. Joukossa on myös Érard-piano, jota käytti Arturo Toscanini vuonna 1898.

Talon toiminta rahoitettiin aluksi Verdin tekijänoikeustuloilla, jotka sille oli määrätty toukokuussa 1900. Vuodesta 1962 rahoituksesta ovat vastanneet Italian valtio ja muut tukijat.

Verdi itse ja hänen puolisonsa Giuseppina Strepponi on haudattu talon kappeliin.

Aiheesta muualla
 Casa Verdin sivusto

Milanon rakennukset ja rakennelmat
Giuseppe Verdi
Chitalada Finland

Chitalada Finland on tamperelainen thainyrkkeily- (muaythai)  ja potkunyrkkeilyseura. Myös krav maga kuuluu sen lajeihin. Seuran jäsenillä on useita suomenmestaruuksia ja myös kansainvälisiä mestaruuksia.

Seura järjestää kursseja myös kuntoilijoille ja junioreille.

Lähteet 

Potkunyrkkeily
Thainyrkkeily
Tamperelaiset urheiluseurat
Kamppailulajiseurat
Lich

Lich (muinaisenglannin lich, ruumis, vrt. saksan Leiche ja ruotsin lik) tarkoittaa fantasiassa hahmoa, joka on siirtänyt sielunsa esineeseen (engl. phylactery) tavoitellakseen kuolemattomuutta. Niin pitkään kuin sieluesine on ehjä, lichin kehon tuhoaminen ei tapa lichiä. Idea on peräisin kansantarinoista, kuten slaavien Koštšei Kuolemattomasta.

Lichit luokitellaan yleensä eläviksi kuolleiksi, mutta toisin kuin zombieilla, licheillä on oma äly tallella.

Lähteet

Katso myös
Dungeons & Dragons
Hirnyrkki

Kuvitteelliset elävät kuolleet
Deutscher Turn- und Sportbund

Deutscher Turn- und Sportbund (DTSB) oli Itä-Saksan voimistelu- ja urheiluliitto. Sen alaisuudessa toimivat kaikki maan urheiluseurat ja - järjestöt.

Katso myös 
 Betriebssportgemeinschaft
 SV Dynamo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Järjestön varapuheenjohtajan sivut 

Saksan demokraattisen tasavallan urheilu
Muinaisen Egyptin lääketiede

Muinaisen Egyptin lääketiede oli alkeellista ja puutteellista, mutta omaan aikaansa nähden kehittynyttä. 

Sairaudet olivat lääkäreiden  mielestä pahojen henkien aiheuttamia. Potilasta hoidettiin usein taikuudella, jonka uskottiin pystyvän karkottamaan paha henki potilaan ruumiista.

Muinaisessa Egyptissä osattiin käyttää luontoa hyväksi. Esimerkiksi kasveista osattiin valmistaa erilaisia lääkkeitä eri sairauksiin.

Egyptiläiset tunsivat myös aika hyvin ihmisen rakenteen ja sisäelinten tehtävät. Anatomiaan he ovat voineet tutustua esimerkiksi palsamoinnin kautta. He kuitenkin luulivat, että ihmisen ajattelu ja tunteet tapahtuivat sydämessä.

Muinaisen Egyptin lääkärit olivat taitavia kirurgiassa ja murtumien parantamisessa. He ovat myös voineet valmistaa alkeellisia proteeseja.

Muinaisessa Egyptissä lääketiedettä opiskeltiin ja harjoitettiin elämän taloissa. Elämän talot olivat viisauden keskuksia Egyptissä, joissa myös opiskeltiin muita tieteenaloja.

Muinaisen Egyptin lääketieteen yksi suurimmista kehittäjistä oli lääkäri Imhotep. Häntä pidetään muinaisen Egyptin lääketieteen perustajana. Lääketieteen isäksi kutsuttu Hippokrates opiskeli Imhotepin temppelissä.

Katso myös 

 Palsamointi
 Egyptiläinen sielu

Aiheesta muualla 

 Per-ankh: The House of Life (englanniksi)
 Egyptian Temples, part VI -  The House of Life (englanniksi)
  Site sur la médecine et la chirurgie dans l'Antiquité Egyptienne.

Lääketiede aikakausittain
Muinainen Egypti
Stade Boujemaa Kmiti

Stade Boujemaa Kmiti (tunnetaan myös nimillä Stade Olympique ja Stade Municipale de Béja) on jalkapallostadion Béjassa, Tunisiassa. Stadioon mahtuu 8 000 katsojaa ja se toimii Olympique de Béjan kotistadionina.

Lähteet
 goalzz.com

Tunisian jalkapallostadionit
Luettelo televisiosarjan Ankronikka jaksoista

Ankronikka () on Walt Disney Companyn tuottama piirrossarja, jota esitettiin vuosina 1987–1990.

Alla on luettelo kaikista sarjan jaksoista alkuperäisellä kielellä. Joidenkin jaksojen kohdalla on myös suomenkielinen nimi jaksolle. Koska kaikki suomenkieliset nimet eivät ole varmoja, niin ainakin osassa Carl Barksin tarinoihin perustuvissa jaksojen nimissä se on suomennettu siten, kuin kyseinen Barksin tarinakin.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (1987–1988)

Toinen tuotantokausi (1988–1989)

Kolmas tuotantokausi (1989–1990)

Neljäs tuotantokausi (1990)

Carl Barksin tarinoihin perustuvat jaksot

Ankronikka DVD-julkaisut 

VOLUME 1:
 Aku valtaistuimella
 Vahvakäsi
 Lampun henki
 Hotelli Outoankka
 Rahakato
 Tsingis-khanin kadonnut kruunu

VOLUME 2:
 Supersulo
 Lentäjä-ässä
 Paljon melua Roopesta
 Heimo Huiman sisällissota
 McAnkan linnan kirous
 Kankkulan kaivoon
 Kapteeni Ankka ja valkoinen valas

Ankronikka -jaksot
Ankronikka
Fritz Sack

Fritz Sack oli saksalainen jalkapallovalmentaja. Hän toimi kauden 1950–1951 DDR-Oberligassa pelanneen Dynamo Dresdenin päävalmentajana. Sack valmensi seuran neljänneksi.

Lähteet 

Itäsaksalaiset jalkapallovalmentajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Kokkolan kaupunginteatteri

Kokkolan kaupunginteatteri on Kokkolan Teatteritalo Vartiolinnassa toimiva ammattiteatteri. 

Teatteri sai alkunsa vuonna 1905 Kokkolan Työväen Yhdistyksen näytelmäseurana. Vuonna 1920 näytelmäseura vaihtoi nimensä Kokkolan Työväen Näyttämöksi. Vuonna 1938 Kokkolaan perustettiin toinenkin suomenkielinen teatteri, Kokkolan Näyttämö. Teatterit yhdistettiin vuonna 1947 Kokkolan Yhteisteatteriksi, joka vaihtoi nimensä vuonna 1949 Keski-Pohjanmaan Maakuntateatteriksi. Vuonna 1961 perustettiin Kokkolan kaupunginteatteri.

Elokuuhun 2012 saakka teatteria johtivat serkukset ohjaaja Ari-Pekka Lahti ja näyttelijä Jarkko Lahti. Heidän jälkeensä johtajana aloitti teatteriohjaaja Sini Pesonen. Hänen miehensä näytelmäkirjailija Jussi Moila aloitti vuoden 2013 alussa puolipäiväisenä taiteellisena suunnittelijana ja dramaturgi-ohjaajana. Syksyllä 2015 teatterin johdossa aloitti kolmivuotisella sopimuksella Juha Vuorinen.

Teatterin suurimmassa salissa on 209 paikkaa.

Teatterin johtajia 1976– jälkeen 

 Esko Vuorio 1976–1977
 Erkki Aura 1977–1979
 Eero Siren 1979–1982
 Jukka-Pekka Rotko 1982–1984
 Seppo Rantonen 1984–1987
 Jukka-Pekka Rotko 1987–1990
 Liisa Isotalo 1990–1993
 Untamo Lepola 1993–1996 
 Ossi Räikkä 1996–1999
 Jari Ålander 1999–2001
 Jukka-Pekka Rotko 2001–2006
 Anu Hälvä & Petteri Sallinen 2007–2009
 Ari-Pekka Lahti & Jarkko Lahti 2009–2012
 Sini Pesonen 2012–2015
 Juha Vuorinen 2015–2020
 Juha Luukkonen 2020-

Lähteet
 Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, 1993, Teatterit ja teatterintekijät 2005

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kokkolan kaupunginteatterin verkkosivut

Suomen teatterit
Kokkolan kulttuuri
Kokkolan rakennukset ja rakennelmat
Minskin keskusrautatieasema

Minskin keskusrautatieasema eli Minskin matkustajaliikenteen keskusasema (, ) on rautatieasema Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. Asema on sekä Minskin lähiliikenteen junien että maan pikajunaliikenteen keskusasema.

Historia 

Minskin ensimmäinen rautatieasema oli Venäjän tsaarin Aleksanteri II aikana Vilna–Minsk-radan äärelle 1870-luvun alkupuolella rakennettu Vilnan asema (, ). Tämä rata jatkui edelleen Vilnasta Itämeren rannalle Liepājaan ja kaakossa Romnyyn, joka sijaitsee nykyisen Sumyn alueella Ukrainassa. Aluksi asemarakennelmat olivat puusta, mutta 1890 tilalle rakennettiin kivinen asemarakennus. Toisen maailmansodan aikana asemanseutu rakennuksineen tuhoutui. Vuosina 1948–1956 Minskin rautatieaseman aukiosta rakennettiin arkkitehti B. Rubanenkon johtaman suunnittelijaryhmän johdolla mahtipontinen Neuvostoliiton paraatiportti länteen.  

Nykyinen matkustajaliikenteen keskusasema ympäristön maisemointeineen rakennettiin vuosina 1992–2001 arkkitehti Viktar Kramarenkan suunnitelmien pohjalta. Itse asemarakennus valmistui 2000. Asemarakennukseen kuuluu neljä maanpäällistä ja yksi maanalainen kerros.

Liityntäliikenne 
Aseman naapurina samalla Rautatieaseman aukiolla sijaitsee Minskin keskuslinja-autoasema.  Asemalta on pääsy myös läheiselle Itsenäisyyden aukiolla sijaitsevalle Minskin metron Leninin aukion asemalle (, .

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja joidenkin asemien aikatauluineen - Klikkaa kaaviosta asemaa sen aikataulun saamiseksi (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) 
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta)  
 Kaukoliikenteen junia Minskin keskusasemalle/-lta  (poezda.net)
 Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Minskin keskusasemalle  (rasp.yandex.ru)
 Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku  (rzd.ru)
 Valko-Venäjän rataverkon kartta 

 Valokuvia Valko-Venäjän rautatieasemista ja radoista (railwayz.info) 
 Aseman historiaa 

Keskusrautatieasema
Valko-Venäjän rautatieliikennepaikat
Minskin rakennukset ja rakennelmat
Ronny Teuber

Ronny Teuber (s. 1. syyskuuta 1965) on entinen saksalainen jalkapallomaailvahti. Hän pelasi pääosan urastaan, 110 Oberliga-ottelua,   Dynamo Dresdenin paidassa.  Itä-Saksan nuorten jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 15 ottelua, ja aikuisten joukkueessa yhden ottelun Kuwaitia vastaan.

Lähteet 

Itäsaksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuvittajat

Kuvittajat ry on kuvittajien ammatillinen yhdistys, jossa on jäseniä noin 600. Yhdistys on perustettu vuonna 2002. Kuvittajat ry:n tehtävä on edistää suomalaisen kuvituksen asemaa. Yhdistys on kuvitusalan äänenkantaja, edunvalvoja ja tukee kuvittajia ammatissaan. Kuvittajat ry:n toimintaa rahoitetaan jäsenmaksuilla, Opetus- ja kulttuuriministeriön tuella ja Kopioston jakamilla tekijänoikeuskorvauksilla.

Toiminta

Kuvittaja-lehti 
Yhdistys julkaisee Kuvittaja-lehteä, joka perustettiin 2004. Se on ilmestynyt sen jälkeen neljä kertaa vuodessa. Kuvittaja-lehden päätoimittaja on Henna Hietamäki. Lehti pureutuu laadukkaan journalismin keinoin kuvitusalan ajankohtaisiin ilmiöihin. Kuvittaja-lehti sai pienten aikakauslehtien yhteisjärjestön Kultti ry:n Vuoden laatulehti 2010 -kilpailussa kunniamaininnan lehden uudistamisesta.

Apurahat
Kuvittajat ry on jakanut vuodesta 2005 alkaen erilaisia apurahoja Kopioston keräämistä tekijänoikeuskorvausvaroista, joiden yhteinen vuotuinen jakosumma on kasvanut 60 000:sta yli 300 000:een euroon. Kuvittajat ry myöntää vuosittain kulu- ja projektiapurahoja ammattikuvittajille kuvitushankkeisiin, työskentelyedellytysten parantamiseen sekä jatkokoulutukseen.

Toimitilat ja Galleria Kuvitus
Kuvittajat ry:n toimisto ja Galleria Kuvitus sijaitsevat Helsingin Hämeentiellä.

Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden kuvittaja
Kuvittajat ry on palkinnut Vuoden kuvittajan vuodesta 2019. Palkinnon ovat saaneet:
 2019: Matti Pikkujämsä
 2020: Aliina Kauranne
 2021: Pauliina Mäkelä
 2022: Irene Suosalo

Kieku-, Kaiku- ja Kukko-palkinto
Aiemmin Kuvittajat ry jakoi joka toinen vuosi Kieku-, Kaiku- ja Kukko-palkinnot. Kieku- ja Kaiku-palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2005 ja Kukko-palkinto kesällä 2007. Kaikkien kolmen palkinnon suuruus oli 5 000 euroa. Palkinnot olivat kollegiaalinen tunnustus ansioituneille kuvittajille. Kieku annettiin elämäntyöstä, Kaiku kuvittajatulokkaalle ja Kukko oppimateriaali- ja tietokirjakuvittajalle.

2005
Kieku: Aleksander Lindeberg
Kaiku: Erika Kallasmaa o.s. Kovanen 

2007
Kieku: Pekka Vuori
Kaiku: Aino Havukainen ja Sami Toivonen
Kukko: Jukka Lemmetty

2009
Kieku: Hannu Taina
Kaiku: Marika Maijala
Kukko: Gua Vainio 

2011
Kieku: Oili Tanninen
Kaiku: Jussi Kaakinen
Kukko: Carlos Da Cruz 

2013
Kieku: Seppo Polameri
Kaiku: Christer Nuutinen
Kukko: Salla Savolainen
 Kuvitustimantti: Ville Tietäväinen

2015
Kieku: Kristiina Louhi
Kaiku: Anna Emilia Laitinen
Kukko: Laila Nevakivi

Lähteet

Suomalaiset kuvataidealan järjestöt
Aleksandr Danilovitš Menšikov

Aleksandr Danilovitš Menšikov (, 16. marraskuuta (J: 6. marraskuuta) 1673 Moskova – 23. marraskuuta (J: 12. marraskuuta) 1729 Berjozov) oli venäläinen valtiomies ja sotapäällikkö.

Aleksandr Menšikov oli hovin tallimiehen poika. Vuodesta 1686 lähtien hän toimi Pietari I:n sotilaspalvelijana. Hän osallistui Pietari I:n kanssa Asovan sotaretkeen vuosina 1695–1696 ja matkalle Hollantiin vuosina 1697–1698. Vähitellen hänestä tuli yksi tsaarin lähimmistä työtovereista ja ystävistä. Vuonna 1703 Menšikov nimitettiin Inkerin kuvernööriksi. Suuressa Pohjan sodassa hän toimi yhtenä Venäjän joukkojen komentajista ja johti koko maata Pietari I:n matkojen aikana. Vuosina 1717–1724 ja 1726–1727 hän oli sotaministeriön johtaja. Vuonna 1702 Menšikov sai kreivin ja vuonna 1707 ruhtinaan arvonimen.

Pietari I:n kuoltua Menšikov nosti valtaistuimelle Katariina I:n, jonka aikana hän toimi itse maan todellisena hallitsijana. Toukokuussa 1727 hän naitti tyttärensä Marian Pietari II:lle, mutta joutui pian epäsuosioon. Syyskuussa 1727 Menšikovia syytettiin valtiopetoksesta ja valtion varojen kavalluksesta. Yhdessä perheensä kanssa hänet karkotettiin Berjozoviin Siperiaan. Menšikovin koko valtava omaisuus takavarikoitiin valtiolle.

Pietarin Vasilinsaarella on Menšikovia varten vuosina 1710–1712 ja 1713–1727 rakennettu Menšikovin palatsi.

Lähteet

Venäläiset aateliset
Venäjän marsalkat
Inkerin historia
Vuonna 1673 syntyneet
Vuonna 1729 kuolleet
Bully Beatdown

Bully Beatdown on Mark Burnettin luoma MTV:n tosi-tv-ohjelma. Ohjelmassa kiusaajan uhri pistää kiusaajan ohjelmaan, jossa vapaaottelijat pieksevät tämän. Eriä on kaksi, joista ensimmäinen erä on painia. Erä kestää 3 minuuttia. Kiusaaja aloittaa 5 000 dollarista ja menettää 1 000 dollaria joka kerta kun hän taputtaa tai luovuttaa, jolloin rahat menevät uhreille. Taputus tapahtuu kun jompikumpi joutuu joko kuristusotteeseen, jalkalukkoon, käsilukkoon tai ei muuten vaan kestä kipua. Toinen erä on potkunyrkkeilyä, joka kestää myös 3 minuuttia. Jos kiusaaja kestää koko erän hän saa itselleen 5 000 dollaria, jos taas hän luovuttaa, tulee tyrmätyksi tai tuomari keskeyttää ottelun, kaikki rahat menevät uhreille. Juontajana toimii Jason ”Mayhem” Miller. Sarjan kolmas kausi on tehty samalla formaatilla kuin kaksi ensimmäistäkin, mutta erien pituus on kasvatettu 5 minuuttiin.

Aiheesta muualla 
 

2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Music Televisionin tositelevisio-ohjelmat
Werner Voigt

Werner Voigt (s. 26. kesäkuuta 1947) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.

Ura pelaajana

Voigt aloitti pelaajauransa juniorina kotikaupunkinsa Windaun SG Niederlehmessä ja Dynamo Königs Wusterhausenissa. Vuonna 1964 hän siirtyi Berliner FC Dynamon juniorijoukkueeseen, josta nousi edustusmiehistöön 1968. Voigt edusti Stasin joukkueena tunnettua Dynamoa viiden kauden ajan, muttei onnistunut nousemaan vakiomiehistöön. Otteluita DDR-Oberligassa kertyi vain 26.

Voigt siirtyi vuonna 1973 1. FC Union Berliniin, jossa pelasi kaksi kautta. Peliaikaa tuli enemmän kuin Dynamossa, mutta Voigt ei edelleenkään ollut avauskokoonpanon vakiomiehiä. Hän jätti Unionin 1975 ja pelasi uransa viimeisen kauden FSV Union Fürstenwaldessa.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Voigt jatkoi uraansa jalkapallon parissa valmennustehtävissä. Hän toimi Berliner FC Dynamon juniori- ja reservivalmentajana. Vuonna 1986 hän siirtyi FC Hansa Rostockin päävalmentajaksi. Hän nosti debyyttikaudellaan seuran DDR-Oberligaan sekä FDGB-Pokalin finaaliin ja luotsasi sen parhaimmillaan liigassa neljänneksi kaudella 1988/89. Voigtin johdolla Hansa Rostock pelasi myös UEFA Cupissa kaudella 1989/90, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella.

Kauden 1989/90 jälkeen Voigt sai tehdä Hansa Rostockissa tilaa Uwe Reindersille ja heinäkuussa 1990 hän itse siirtyi DDR-Ligasta pudonneen 1. FC Union Berlinin päävalmentajaksi. Kahden Union-kauden ja Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Voigt jatkoi uraansa FC Stahl Brandenburgissa. Voigtin ura jatkui tämänkin jälkeen entisissä DDR-seuroissa, Berliner FC Dynamossa ja Dynamo Dresdenissä. Saatuaan potkut Dresdenistä joulukuussa 1998 Voigt oli vuosia sivussa valmennustehtävistä, kunnes siirtyi kesällä 2004 1. FC Union Berlinin reservijoukkueen peräsimeen. Syyskuussa 2004 hän nousi edustusjoukkueen valmentajaksi, mutta sai potkut jo joulukuussa.

Kesällä 2005 Voigtista tuli SV Lichtenbergin päävalmentaja. Hän valmensi seuraa kolme kautta NFV-Verbandsligassa ja saavutti parhaimmillaan toiseksi 2007/08.

Meriitit valmentajana

 DDR-Liga: 1987
 FDGB-Pokal
Hopeaa: 1987

Itäsaksalaiset jalkapalloilijat
Itäsaksalaiset jalkapallovalmentajat
Saksalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Stana Katic

Stana Katic (s. 26. huhtikuuta 1978, Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan etsivä Kate Beckettin roolista Castle-televisiosarjassa. Katic on myös ääninäyttelijänä vuoden 2011 aikana ilmestyvässä Batman: Arkham City -videopelissä.

Katic kävi Länsi-Auroran yläkoulua ja opiskeli DePaulin yliopistossa näyttelijäksi. Hän puhuu englannin, serbokroaatin sloveenin, ranskan ja italian kieliä.

Filmografia

Aiheesta muualla
 Stana Katicin virallinen sivusto 

Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Kanadalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Perun presidentti

Perun presidentti on Perun valtionpäämies, joka valitaan viiden vuoden välein. Istuva presidentti ei saa asettua ehdolle toiselle kaudelle, mutta entinen presidentti voi asettua ehdolle. Vaaleissa järjestetään tarvittaessa toinen kierros.

Perun protektoraatti (1821–1822)

Perun protektoraatti perustettiin 3. elokuuta 1821. Protektoraatti kesti 20. syyskuuta 1822 asti

Peru-Bolivian konfederaatio   (1836–1839)
Vuonna 1836 maan eteläpuoli julistettiin itsenäiseksi Etelä-Perun tasavallan perustamisen myötä, kun taas Pohjois-Perun aleella perustettiin  Pohjois-Perun tasavalta. Nämä kaksi valtiota olivat Bolivian tasavallan kanssa perustamassa Perun-Bolivian konfederaatiota 28. lokakuuta 1836. Marsalkka Andrés de Santa Cruz toimi konfederaation  korkeimmana suojelijana. Samanaikaisesti tasavallan tosiasiallista valtaa pitivät kunkin alueen omat presidentit. Peru-Bolivian konfederaatio purkautui 25. elokuuta 1839.

Pohjois-Perun tasavalta (1836–1839)
Pohjois-Perun tasavalta

Etelä-Perun tasavalta (1836–1839)
Etelä-Perun tasavalta

Perun tasavalta (1822–1836)
Perun tasavalta perustettiin 28. heinäkuuta 1821. Sen perustuslaki hyväksytiin 20. syyskuuta 1822. Tasavalta kesti aina 11. elokuuta 1836

Perun tasavalta (vuodesta 1839)
Perun tasavallan uudelleen perustaminen 25. elokuuta 1839.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suuri Käsityö

Suuri Käsityö on Suomen suurin käsityölehti. Se on perustettu vuonna 1974, ja lehden päätoimittajana toimii nykyisin Heidi Laaksonen. Suuri Käsityö -lehden sisällöstä löytyy inspiraatiota ja ohjeita niin neulomiseen kuin virkkaamiseen ja ompeluun. Lehden sisältöön kuuluu myös askartelu ja sisustaminen. Vuosikertaan kuuluu 10 lehteä. Suurella Käsityöllä on myös Facebook-sivut sekä oma YouTube-kanava. Lehden kustantaja on Sanoma Media Finland.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suuri Käsityö

Suomalaiset harrastelehdet
Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Lehet Más a Politika

Lehet Más a Politika () tai LMP on unkarilainen, vuonna 2008 perustettu vihreä puolue.

Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa se keräsi 2,61 % äänistä pian perustamisensa jälkeen ja vuoden 2010 vaaleissa 16 paikkaa.

Aiheesta muualla 
 http://lehetmas.hu/

Unkarilaiset puolueet
József Antall

József Antall (8. huhtikuuta 1932 – 12. joulukuuta 1993) oli Unkarin ensimmäinen demokraattisesti valittu pääministeri kommunistivallan päättymisen jälkeen.

Elämäkerta 

Antall kuuluu vanhaan alemman aatelin sukuun. Hänen isänsä József Antall vanhempi oli aikoinaan ministerinä sekä ennen ja jälkeen sodan, ja Pienviljelijöiden, maataloustyöläisten ja kansanpuolueen perustajajäsen (1931), sekä toisen maailmansodan aikana hallituksen pakolaiskomitean puheenjohtaja.

József Antall nuorempi opiskeli unkarin kieltä ja kirjallisuutta Budapestin yliopistossa. Hän menetti opettajantyönsä osallistuttuaan vuoden 1956 kansannousun aikana Pienviljelijöiden puolueen uudelleenperustamiseen ja työskenteli myöhemmin kirjastonhoitajana. Hän kiinnostui myöhemmin lääketieteen historiasta ja kirjoitti 80 lääkärin elämäkerrat. Hän sai myös kansainvälistä tunnustusta työlleen.

Antall valittiin 1989 Magyar Demokrata Fórum -puolueen johtoon. MDF voitti vuoden 1990 vaalit, ja hänestä tuli pääministeri. Siirtymä markkinatalouteen oli vaikea talouden romahtaessa ja rikollisuuden räjähtäessä. Antall kiisteli liberaaleja edustaneen presidentti Árpád Gönczin kanssa sekä hallituksen sisällä aikomuksestaan ottaa katolinen usko osaksi kouluopetusta.

Antall kuoli syöpään joulukuussa 1993, ennen pääministerikautensa loppua. Hänen lyhytaikaiseksi seuraajakseen ennen vaaleja tuli sisäministeri Péter Boross.

Lähteet 

Unkarin pääministerit
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Avoin pelimaailma

Avoin pelimaailma on videopeleissä käytettävä virtuaalimaailma jota pelaaja voi vapaasti tutkia. Pelisuunnittelun lähtökohtana on epälineaarinen pelaaminen ja laajat pelialueet joissa on monta eri keinoa saavuttaa asetetut tavoitteet. Joissakin peleissä avoimen pelimaailman mallina on käytetty oikean maailman paikkaa kuten New Yorkia. Monet avoimen pelimaailman pelit sisältävät silti rajoituksia jossain kohdin pelimaailmaa, yleensä joko pelimoottorin ja -suunnittelun rajallisuuden takia tai juonellisista syistä. Olennaista avoimelle pelimaailmalle on, että pelaaja voi pelimaailman sääntöjen rajoituksien mukaan päättää milloin tekee asioita liikkuessaan vapaasti maailmassa.

Varhaisimmat avoimen pelimaailman pelit olivat tekstiseikkailuja kuten Colossal Cave Adventure. Muita varhaisia pelejä ovat Ultima-sarja sekä Elite.

Tunnettuja avoimen pelimaailman pelejä ovat muun muassa Metroid (1986), The Legend of Zelda (1986), The Elder Scrolls -pelisarja (1994–), Grand Theft Auto -pelisarja (1997–), Driver-pelisarja (1999–), The Godfather -pelit (2006 ja 2009), Assassin’s Creed -pelisarja (2007–), Batman: Arkham pelisarja (2009–), Far Cry -pelisarja (2004–), ARMA 2 (2009), Minecraft (2009), Just Cause -pelisarja (2010–) ja Dead Island -pelit (2011 ja 2016). ARMA 2:ssa pelimaailma jatkuu satunnaisesti generoituna äärettömyyteen varsinaisen pelialueen ulkopuolella. Minecraftissä taas jokainen maailma on täysin erilainen ja maailma voi olla yhteensä yhdeksän tuhannen maapallon kokoinen, ennen kuin järjestelmärajoitukset tulevat vastaan.

Katso myös 
 Hiekkalaatikkopeli

Lähteet

Aiheesta muualla

 The 10th Hour 10.09.09: Top 10 Open World Games  

Videopelikäsitteet
Hans Morgenthau

Hans Joachim Morgenthau (17. helmikuuta 1904 Coburg, Saksa – 19. heinäkuuta 1980 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen kansainvälisten suhteiden teorian uranuurtaja, juristi ja valtiotieteilijä.

Morgenthau syntyi juutalaiseen sukuun. Hän opiskeli Berliinin, Frankfurtin ja Münchenin yliopistossa. Hän opetti oikeustiedettä ja työskenteli asianajajana Frankfurtissa ennen pakoaan Yhdysvaltoihin vuonna 1937 oltuaan sitä ennen kansallissosialistien valtaannousun jälkeen joitakin vuosia Sveitsissä ja Espanjassa. Hänen kokemuksensa kansallissosialismista tuntuvat vaikuttaneen hänen myöhempään työhönsä kansainvälisten suhteiden parissa, sillä hän puolusti kiihkeästi tieteellisempää suhtautumista politiikkaan, kun taas kansallissosialistinen puolue kyllästi valtiotieteiden tutkimuksen nationalismilla.

Morgenthau työskenteli myöhemmin Chicagon yliopiston professorina. E. H. Carrin ohella hän kuuluu merkittävimpiin kirjoittajiin 1900-luvulla vaikuttaneen realistisen koulukunnan piirissä. Tämän ajattelun koulukunnan mukaan suvereenit kansallisvaltiot ovat kansainvälisten suhteiden päätekijöitä, ja alan keskeinen aihe on valta.

Morgenthau määrittelee teoksessaan Politics Among Nations (1948) kansainvälisten suhteiden teorian siten kuin se kuvasi toisen maailmansodan jälkeistä paradigman muutosta yhdysvaltalaisessa suhtautumisessa diplomatiaan. Hänen teoksensa korostaa valtioiden valtaetukysymyksiä valtioiden välisten suhteiden vaikuttimena. Toista maailmansotaa edeltävää aikaa taas luonnehti idealismi, joka keskittyi arvoihin.

Teoksia
 Scientific Man Versus Power Politics (1946)
 Politics Among Nations: The Struggle for Power and Peace (1948)
 In Defense of the National Interest (1951)
 The Purpose of American Politics (1960)
 Crossroad Papers: A Look Into the American Future (ed.) (1965)
 Truth and Power: Essays of a Decade, 1960-70 (1970)

Lähteet
 Vincent Ferraro: Six principles of political realism, Hans Morgenthaun teoksen käsittelyä 

Yhdysvaltalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Franco Faccio

Franco Faccio (8. maaliskuuta 1840 – 21. heinäkuuta 1891) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Veronassa ja opiskeli musiikkia Milanossa. Hänen tuotantoonsa kuuluvat oopperat I profughi fiamminghi (Milano 1863) ja Amleto (perustuu Hamletiin; Genova 1865). 

Faccio nousi vuonna 1867 Milanon konservatorion johtoon, ja 1870-luvun alussa hänet nimitettiin La Scalan johtoon. Hän johti muun muassa Verdin Otellon (1887) kantaesityksen ja Aidan Italian-ensiesityksen 1872. Hän kuoli Monzassa.

Kuten Boito, myös Faccio edusti nuorta Scapigliatura-sukupolvea.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Franco Faccio Operone.de-sivustolla 

Italialaiset oopperasäveltäjät
Italialaiset kapellimestarit
Vuonna 1840 syntyneet
Vuonna 1891 kuolleet
Vivendi Games

Vivendi Games oli ranskalaisen Vivendi SA:n tytäryhtiö. Se perustettiin vuonna 2002 nimikkeellä Vivendi Universal Games, kun Vivendi osti Universal Studiosin. Sitä ennen se tunnettiin nimellä Universal Interactive Studios.

Vivendi Games oli Sierra Entertainmentin ja Blizzard Entertainmentin omistusyhtiö.
Yhtiön päämaja sijaitsi Los Angelesissa, Kaliforniassa ja se työllisti yhteensä yli 3400 ihmistä neljällä eri kehitysdivisioonalla. Yritys yhdistyi vuonna 2008 Activisionin kanssa Activision Blizzardiksi, jolloin monet sen immateriaalioikeudet videopeleihin myytiin eri yhtiöille.

Yhtiö perusti pelien kehittämiseen ja julkaisemiseen Black Label Gamesin vuonna 2002.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Profiili MobyGamesissä 
 Vivendin viralliset kotisivut 
 Vivendi Gamesin viralliset kotisivut 

Vivendi
Activision
Entiset yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Sheridan Le Fanu

Joseph Thomas Sheridan Le Fanu ['lɛfən.juː] (28. elokuuta 1814 Dublin – 7. helmikuuta 1873 Dublin) oli irlantilainen kirjailija, joka vaikutti goottilaisen kirjallisuuden kehitykseen 1800-luvulla.

Joseph Sheridan Le Fanu syntyi Dublinissa Emma Lucretia Dobbin ja Thomas Philip Le Fanun perheeseen. Hänen isänsä oli pappi ja näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin veljenpoika. Perhe muutti vuonna 1826 Abingtoniin, Limerickin kreivikuntaan. Sheridan Le Fanu sai koulutuksensa kotona, kunnes hänet hyväksyttiin vuonna 1833 Dublinin Trinity Collegeen. Le Fanu valmistui vuonna 1839. Opiskeluaikanaan hän kiinnostui journalismista ja kirjoitti Dublin University Magazine -lehteen, jossa hänen ensimmäinen kertomuksensa The Ghost and the Bonesetter ilmestyi vuonna 1838. Monista hänen kirjoittamistaan novelleista tuli myöhemmin hänen romaaniensa pohjia. The Ghost and the Bonesetter kertoi irlantilaisesta kansanuskomuksesta, jonka mukaan vastakuolleet kuljettavat vettä kiirastulessa oleville. Novelli esitteli ensimmäisen kerran pappi Purcellin, joka esiintyy myös Le Fanun myöhemmässä tuotannossa.

Joulukuussa 1843 Le Fanu meni naimisiin asianajajan tyttären, Susanna Bennettin kanssa, ja he saivat neljä lasta. Le Fanu julkaisi ensimmäisen romaaninsa The Cock and Anchor vuonna 1844 ja toisen romaaninsa The Fortunes of Colonel Torlogh O'Brien 1847. Le Fanu ei julkaissut ainuttakaan kaunokirjallista teosta vuosina 1853–1861. Ajanjakso oli Le Fanun perheessä epävakaata aikaa. Le Fanun vaimo kuoli 1858, ja sen jälkeen kirjailija eristäytyi ja keskittyi työhönsä. Nämä uran viime vuodet olivatkin Le Fanun tuotteliampia.

Le Fanu julkaisi kirjoitustaukonsa jälkeen teokset The House by the Churchyard (1863) ja Wylder's Hand sekä Uncle Silas (1864). Hän kirjoitti useita romaaneja 1860-luvun lopulla. Le Fanun tunnetuimpia tuotoksia on novellikokoelmassa In a Glass Darkly, jonka tarinoiden on väitetty olevan lähtöisin saksalaiselta yliluonnollisia ilmiöitä tutkineelta tohtori Martin Hesseliukselta. Le Fanun novelleihin kuuluivat muun muassa "Green Tea" ja "Carmilla" (1872, suom.) joka on brittiläisen kirjallisuuden tunnetuimpia vampyyritarinoita.

Le Fanu kuoli 7. helmikuuta 1873 Dublinissa.

Suomennettuja teoksia 
 ”Carmilla” (Carmilla, 1872), antologiassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Le Fanun teoksia Gutenberg-projektissa. 

Irlantilaiset kirjailijat
Vuonna 1814 syntyneet
Vuonna 1873 kuolleet
Tornionjoen silta

Tornionjoen silta on  Tornionjoen ylittävä maantiesilta valtatiellä 29 Torniossa. Silta valmistui 1979 vain muutama sata metriä vanhan Hannulan sillan alapuolelle. Samalla rakennettiin myös uusi tullausalue ja linjattiin Suomen ja Ruotsin välinen tie uudelleen. Hannulan silta jäi edelleen käyttöön, mutta raskas liikenne ja kansainvälinen kauttakulkuliikenne ohjattiin uudelle sillalle.

Tornionjoen sillan on suunnittelut insinööritoimisto Pontek Ky. Tyypiltään se on teräsbetonikantinen jatkuva teräspalkkisilta. Palkkeihin käytetty teräs on niin sanottua säänkestävää terästä. 300 metriä pitkä silta on muodostuu viidestä jänteestä, joista keskimmäiset kolme jännettä ovat 64 metriä pitkiä ja ulommaiset jänteet 54 metriä.

Lähteet

Viitteet 

Tornion liikenne
Tornion rakennukset ja rakennelmat
Suomen tieliikennesillat
Nordberg

Nordberg on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders Nordberg (s. 1978), norjalainen suunnistaja
 Bruno V. Nordberg (1858–1924), amerikansuomalainen tehtailija
 Erkki Nordberg (1946–2012), suomalainen eversti
 Frans Nordberg (1900–1984), suomalainen ratameloja
 Helmi Helminen-Nordberg (1905–1976), museonjohtaja ja historioitsija
 Jenny Nordberg (s. 1972), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
 Kai Nordberg (s. 1936), suomalainen valokuvaaja
 Kai Nordberg (s. 1968), suomalainen elokuvatuottaja
 Karl Nordberg (1896–1918), suomalainen jääkärivänrikki
 Leif Nordberg (s. 1943), suomalainen tilastotieteilijä, professori
 Leo Nordberg (s. 1930), suomalainen elokuvakriitikko
 Marita Nordberg (Marita Mustakallio, 1929-2009), suomalainen näyttelijä
 Mika Nordberg (s. 1973), ahvenanmaalainen poliitikko
 Rauli Nordberg (s. 1949), suomalainen sarjakuvantekijä
 Samuli Nordberg (s. 1976), suomalainen näyttelijä, koreografi ja tanssija
 Tommi Nordberg (s. 1971), suomalainen koripalloilija
 Wivi Nordberg (1846–1917), suomenruotsalainen kirjailija.
Lundberg

Lundberg on ruotsinkielinen sukunimi, jonka merkitys on "Lehtovuori." Lundberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Amadeus Lundberg (s. 1989), suomalainen laulaja ja vuoden 2009 tangokuningas
 Anneli Sari, o.s. Lundberg (s. 1947), suomalainen laulaja
 Bo Lundberg (1907–1991), ruotsalainen lentokonesuunnittelija
 Britt Lundberg (s. 1963), ahvenanmaalainen poliitikko
 Elin Lundberg (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Emelie Lundberg (s. 1993), ruotsalainen jalkapallomaalivahti
 Emil Lundberg (s. 1982), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Erik Lundberg (s. 1994), suomalainen jalkapalloilija
 Erik Filip Lundberg (1907–1987), ruotsalainen taloustieteilijä
 Erik Johan Lundberg (1895–1969), ruotsalainen taidehistorioitsija ja arkkitehti
 Fred Børre Lundberg (s. 1969), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
 Gustaf Lundberg (1695–1786), ruotsalainen pastellimaalari
 Knud Lundberg (1920–2002), tanskalainen jalkapalloilija, koripalloilija ja käsipalloilija
 Kristian Lundberg (1966–2022), ruotsalainen kirjailija
 Kristina Lundberg (s. 1985), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Lars Åke Lundberg (1935–2020), ruotsalainen pappi, säveltäjä ja runoilija
 Lotta Lundberg (s. 1961), ruotsalainen kirjailija
 Marco Lundberg (s. 1978), suomalainen laulaja ja vuoden 2016 tangokuningas
 Margaret Lundberg (s. 1955), ahvenanmaalainen poliitikko
 Martin Lundberg (s. 1990), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Odd Lundberg (1917–1983), norjalainen pikaluistelija
 Peter Lundberg (s. 1981), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Ragnar Lundberg (1924–2011), ruotsalainen seiväshyppääjä ja pika-aitajuoksija
 Siwert Lundberg (1838–1894), suomalainen Raahessa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, pankinjohtaja ja kauppaneuvos
 Sixten Lundberg (s. 1961), ruotsalainen näyttelijä
 Taisto Lundberg, Taisto Tammi (1945–1979), suomalainen iskelmälaulaja
 Taisto Lundberg, suomalainen laulaja, Hortto Kaalo-yhtyeen jäsen
 Tom Lundberg (s. 1951), suomalainen kirjailija ja luennoitsija
 Ulla-Lena Lundberg (s. 1947), suomenruotsalainen kirjailija
 Villiam Lundberg (1886–1918), suomalainen punakaartilaispäällikkö.
HyTest

HyTest Ltd on turkulainen bioteknologiayritys, joka valmistaa monoklonaalisia vasta-aineita ja antigeenejä diagnostiikkateollisuuden raaka-aineiksi ja tutkimuskäyttöön. HyTest on perustettu 1994. HyTestin tuotevalikoima sisältää muun muassa sydänmerkkiaineita sekä infektiotauteihin ja autoimmuunisairauksiin liittyviä reagensseja. HyTestin troponiini I-T-C kompleksi on valittu kansainväliseksi referenssimateriaaliksi, jota on saatavilla NISTistä. HyTest on ISO 9001:2015 sertifioitu yritys.

Aiheesta muualla
HyTestin kotisivu

Suomalaiset teknologiayritykset
Turkulaiset yritykset
Terveysteknologiayritykset
Blomqvist

Blomqvist  on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 A. Blomqvist (s. 1995), suomalainen säveltäjä ja pianisti
 Alexander Blomqvist (1796–1848), suomalainen kirjastonhoitaja ja oppihistorian professori
 Anna Blomqvist (1840–1925), kieltenopettaja
 Anni Blomqvist (1909–1990), ahvenanmaalainen kirjailija
 Anders Blomqvist (1799–1874), ahvenanmaalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Anton Gabriel Blomqvist (1836–1904), suomalainen metsänhoitaja
 Arlex Blomqvist (1898–1918), suomalainen runoilija
 Arthur Blomqvist (1878–1951), suomalainen veturinkuljettaja ja kommunisti
 Björn Blomqvist, suomalainen oopperalaulaja
 Bror Blomqvist (s. 1945), suomalainen käsipalloilija
 Brynolf Blomqvist (1855–1921), suomalainen arkkitehti
 Cecilia Blomqvist (1845–1910), suomalainen diakonissa
 Conny Blomqvist, Conny Bloom (s. 1964), ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja kitaristi
 Edvard Blomqvist (1869–1932), suomalainen hydrografi
 Elisabeth Blomqvist (1827–1901), suomalainen taidemaalari ja tyttökoulun johtaja
 Greta Blomqvist (s. 1939), suomenruotsalainen kirjailija
 Gustaf Reinhold Blomqvist (1813–1876), suomalainen pappi, virsirunoilija ja runouden suomentaja
 Henrik Blomqvist (s. 1984), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Holger Blomqvist (1926–2014), suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Janne Blomqvist (s. 1972), suomalainen uimari
 Jesper Blomqvist (s. 1974), ruotsalainen jalkapalloilija
 Joël Blomqvist (1840–1930), ruotsalainen urkuri ja hengellisten laulujen kirjoittaja
 Joel Blomqvist (s. 2002), suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Johan Fredrik Blomqvist (1864–1938), suomalainen lehtori ja voimistelunopettaja
 Johan Blomqvist, ruotsalainen Backyard Babies -yhtyeen basisti
 Jonni Blomqvist, (s. 1998), suomalainen aitajuoksija
 Kaj Blomqvist (s. 1939), suomalainen teollinen muotoilija
 Klaus William Blomqvist (1947–2006), suomalainen säveltäjä
 Leif Blomqvist (s. 1937), suomalainen diplomaatti
 Markku Blomqvist (1933–2000), suomalainen näyttelijä
 Mauno Blomqvist (1927–2019), suomalainen näyttelijä ja laulaja
 Mikko Blomqvist (s. 1990), suomalainen uimari
 Minea Blomqvist-Kakko (s. 1985), suomalainen golfpelaaja
 Nathalie Blomqvist (s. 2001), suomalainen keskimatkojen juoksija
 Niklas Blomqvist (s. 1996), suomalainen jalkapalloilija
 Olli Blomqvist (1922–2017), suomalainen juristi, KHO:n hallintoneuvos
 Ossi Blomqvist (1908–1955), suomalainen pikaluistelija
 Rebecka Blomqvist (s. 1987), ruotsalainen jalkapalloilija
 Sami Blomqvist (s. 1990), suomalainen jääkiekkoilija
 Stig Blomqvist (s. 1946), ruotsalainen ralliautoilija
 Thomas Blomqvist (s. 1965), suomalainen RKP:n kansanedustaja ja ministeri
 Timo Blomqvist (s. 1961), suomalainen jääkiekkoilija
 Tom Blomqvist (s. 1993), brittiläis-ruotsalainen moottoriurheilija
 Torbjörn Blomqvist (1941–2017), ratameloja
 Viktor Blomqvist (1872–1928), suomalainen faktori, liikemies ja kansanedustaja (SDP)
 Werner Fabian Blomqvist (1863–1929), suomalainen Virallisen lehden päätoimittaja
 Åke Blomqvist (1925–2013), suomalainen tanssinopettaja ja opetusneuvos.

Kuvitteellisia Blomqvisteja

 Kalle Blomqvist, Astrid Lindgrenin kirjan päähenkilö