joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jokikäärmekotka

Jokikäärmekotka (Circaetus cinerascens) on haukkojen heimon käärmekotkien sukuun kuuluva petolintu. Sitä tavataan laajalti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Angolassa, Beninissä, Botswanassa, Burkina Fasossa, Burundissa, Etelä-Sudanissa, Etiopiassa, Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Kamerunissa, Keniassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Malawissa, Malissa, Namibiassa, Nigerissä, Nigeriassa, Norsunluurannikolla, Ruandassa, Sambiassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Sudanissa, Tansaniassa, Togossa, Tšadissa, Ugandassa ja Zimbabwessa.

Lajin määräksi arvioidaan 10 000–100 000 yksilöä, mutta se on vähenemässä jokivarsien metsänhakkuiden vuoksi. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, jokivarret mutta myös savannit ja pensaikot sekä viljelysmaat.

Lähteet

Haukat
Palm

Palm voi tarkoittaa seuraavia:

Yrityksiä 

 Palm, Inc., Yhdysvalloissa toiminut matkapuhelimien valmistaja

Henkilöitä 

 August Palm (s. 1849) ruotsalainen sosialistinen agitaattori
 Herman Palm (1863–1942), ruotsalainen pappi, kirkkomuusikko ja säveltäjä
 Johan Fredrik Palm (1754–1821), ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi
 Johann Philipp Palm (1768–1806), Napoleonin teloituttama saksalainen kirjakauppias
 Johannes Gabriel Palm (1726–1799), ruotsalainen kihlakunnantuomari ja hovioikeudenasessori
 Kai Palm (s. 1948), suomalainen muusikko
 Kerstin Palm (s. 1946), ruotsalainen miekkailija
 Pertti Palm, suomalainen laulaja
 Risto Palm (s. 1939), suomalainen näyttelijä
 Sari Palm (s. 1966), suomalainen yritysjohtaja ja kristillisdemokraattinen kansanedustaja
 Sindre Odberg Palm (s. 1992), norjalainen maastohiihtäjä
 Torsten Palm (s. 1947), ruotsalainen F1-kuljettaja
 Veronica Palm (s. 1973), ruotsalainen poliitikko
 Viking Palm (1923–2009), ruotsalainen vapaapainija ja olympiavoittaja
 Zachris Palm (1641–1691), suomalainen urkuri ja säveltäjä

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Irina Palm, Sam Garbarskin samannimisen elokuvan päähenkilö
Kehittämiskeskus Opinkirjo

Kehittämiskeskus Opinkirjo on opetuksen ja kasvatuksen alalla toimiva lapsi- ja nuorisotyön palvelujärjestö. Opinkirjo ja sen edeltäjä Koulun Kerhokeskus tunnetaan parhaiten koululaisille jaettavista Hymy-veistoksista.

Historia 
Kerhokeskuksen toiminta on organisoitunut yli 70 vuoden aikana viiden eri nimisen järjestön puitteissa. Vuosina 1947-1954, jolloin toiminta käynnistyi, nimenä oli Kansakoulun Kerhokeskus. Vuosina 1955-1960 toimittiin nimen Kansakoulun Nuorisotyön Päätoimikunta alla. Yhdistysmuotoinen toiminta alkoi vuonna 1960, jolloin perustettiin Kansakoulun Nuorisotyön Keskus ry. Sen toimistona oli edelleen Kansakoulun Kerhokeskus.Peruskoululaitoksen alkuvaiheessa myös Kerhokeskuksen toimintalinjaukset määriteltiin uudestaan. Yhdistys muutti tuolloin vuonna 1972 nimensä Koulun Kerhokeskukseksi, jona se toimi vuosina 1972-1995. Vuodet 1995-2013 järjestö toimi nimellä Kerhokeskus - koulutyön tuki ry.

Nimi muuttui Kehittämiskeskus Opinkirjoksi syyskuussa 2013. Järjestön nimen muutos oli pitkän pohdinnan tulos.

Kerhokeskuksella on ollut historiansa aikana varsin merkittävä yhteiskunnallinen status. Se syntyi Suomen Opettajain Liiton suojissa ja pääsi tästä syystä heti toimintakentälleen nuoriso- ja koulutuspolitiikkaan. Järjestön toiminta on kulkenut käsi kädessä kansallisen koulutuspolitiikan ja nuorisotyön kanssa. Keskeisimmät lainsäädännössä tai koulutuspolitiikan normiohjauksessa tapahtuneet muutokset ovat näkyneet myös Kerhokeskuksen toiminnan sisällöissä.

Periaatteita 
Opinkirjo turvaa lasten ja nuorten mahdollisuuksia kasvaa henkisesti ehyiksi ja itsetuntoisiksi, ajatteleviksi, kriittisiksi ja ongelmanratkaisukykyisiksi ihmisiksi, joilla on edellytykset ja mahdollisuus osallistua ja tulla kuulluiksi ja vaikuttaa aina itseään koskeviin asioihin ikäkautensa mukaisesti. 

Opinkirjon toimintaperiaatteita ovat verkostoituminen ja yhteistyö, osallisuus ja osallisuuden kehittymistä tukevien menetelmien ja työtapojen käyttäminen, monialaisuus, kansallinen yhdenvertaisuus sekä kansainvälinen kiinnostavuus. Opinkirjo tuottaa maksuttomia aineistoja niin kouluihin kuin nuorisotyöhön.

Hymy-veistokset 
Kehittämiskeskus Opinkirjo on tunnettu Hymy-veistoksista, joita on jaettu Hyvän toveruuden kilvan palkintoina kouluissa jo 60 vuotta. Palkitsemiskriteerit ovat pysyneet lähes muuttumattomina vuodesta 1954 lähtien: Hymy-veistoksen edustamat arvot ovat toisten ihmisten arvostaminen, hyvä käytös ja ystävyys. 

Muita tunnettuja Opinkirjon palveluita ovat Nuorten parlamentti sekä Yritys Hyvä- ja Tutki-Kokeile-Kehitä -kilpailut sekä www.popupkoulu.fi.

Toiminta 
Opinkirjon teema-aloja ovat: 
 Osallisuuskasvatus
 Yrittäjyys- ja yhteiskunnallinen kasvatus
 Tiedekasvatus
 Taidekasvatus
 Kerhotoiminnan edistäminen

Talous

Rahoitus

Lähteet 
 Kehittämiskeskus Opinkirjon kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Hymypoika-mainos vuodelta 1955

Suomalaiset järjestöt
Suomen koulutus
Kohti digitaalista taloushallintoa

Kohti digitaalista taloushallintoa: sähköiset talouden prosessit käytännössä on Sanna Lahden ja Tero Salmisen vuonna 2008 ilmestynyt kirja.. Kirjasta on tehty päivitetty versio  Digitaalinen taloushallinto (2014)..

Sisältö

Kirjassa kerrotaan siitä, miten digitaalisen taloushallinnon avulla voidaan tehostaa taloushallinnon prosesseja ja jopa puolittaa sen henkilöresurssien tarve. Digitaalisen taloushallinnon avulla raportointi on nopeampaa, parempilaatuista ja työnä mielekkäämpää. Kirjassa määritellään ensin digitaalinen taloushallinto ja käydään sen jälkeen läpi prosesseittain, miten taloushallintoa voidaan hoitaa mahdollisimman sähköisesti uusien innovaatioiden ja ratkaisujen avulla. Kirjassa tarkastellaan lisäksi yleisellä tasolla taloushallinnon tietojärjestelmien eri hankintavaihtoehtoja ja erilaisia tapoja organisoida työt sähköisessä taloushallintoympäristössä. Kirjassa on käytännön esimerkkejä sähköisestä taloushallinnosta. Teosta suositeltiin taloushallinnon parissa työskenteleville ja erityisesti sen kehittäjille sekä opiskelijoille.

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2008 kirjat
Leonore (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Leonore, Gotlannin herttuatar (Leonore Lilian Maria Bernadotte; s. 20. helmikuuta 2014 New York, Yhdysvallat) on Ruotsin prinsessa Madeleinen ja Christopher O’Neillin ensimmäinen lapsi. Hän on kruununperimysjärjestyksessä kahdeksantena.

Kuningas Kaarle XVI Kustaa päätti syksyllä 2019 että prinsessa Leonorella, eikä hänen sisaruksillaan prinssi Nicolaksella ja prinsessa Adriennella ei ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia, eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuattarien ja herttuan tittelit kuitenkin säilyvät.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 2014 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Prinsessat
Amerikanruotsalaiset
Juha Mäkelä

Juha Mäkelä (s. 24. elokuuta 1944 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisio­sarjoissa Puhtaat valkeat lakanat, Kotikatu, Kovaa maata ja Parhaat vuodet, sekä pienessä roolissa elo­kuvassa Anni tahtoo äidin.

Varhainen elämä 

Mäkelän vanhemmat olivat näyttelijät Toivo Mäkelä ja Irma Seikkula ja hänen sisarensa on näyttelijä Maarita Mäkelä.

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Deutscher Photodienst

Deutscher Photodienst, usein lyhennettynä Dephot, oli saksalainen kuva- ja uutistoimisto, jonka perustivat vuonna 1928 Simon Guttmann ja  Alfred Marx. Sen listoilla olivat vuodesta 1929 Felix H. Man ja Otto Umbehr (Umbo) ja vuodesta 1930 Kurt Hübschmann. Dephotissa kehitty nykyaikainen kuvajournalismi, ja sen työntekijöiden kuvia oli monissa merkittävissä lehdissä, kuten Berliner Illustrirte Zeitungissa ja Münchner Illustrierte Pressessä. Dephotissa tehtiin sekä studio- että reportaasivalokuvausta. Sen toimittajat yhdistivät ensimmäisenä kuvareportaaseja ja tekstejä; Umbehr muun muassa teki kuuluisia kuvatypografeja, joissa yhdistyi valokuvat ja typografia. Dephot meni konkurssiin vuonna 1932, mutta se jatkoi pian sen jälkeen toimintaansa nimellä Degephot (Deutsche Photogemeinschaft).

Lähteet 

Kuvatoimistot
Saksalaiset yritykset
Valokuvauksen historia
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue

Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue (U16-maajoukkue) edustaa Suomea jalkapallon alle 16-vuotiaiden maaotteluissa. Se toimii Suomen Palloliiton alaisuudessa.

EM-kilpailut
Suomi osallistui vuosina 1982–2001 järjestettyjen alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuiden lopputurnaukseen kahdeksan kertaa. Vuonna 2002 turnaus muuttui alle 17-vuotiaiden maajoukkueille tarkoitetuksi.

1982 – neljäs sija
1984 – 1987 – ei selviytynyt karsinnoista
1988 – ensimmäinen kierros
1989 – 1990 – ei selviytynyt karsinnoista
1991 – ensimmäinen kierros
1992 – ensimmäinen kierros
1993 – 1997 – ei selviytynyt karsinnoista
1998 – ensimmäinen kierros
1999 – ensimmäinen kierros
2000 – ensimmäinen kierros
2001 – ensimmäinen kierros

MM-kilpailut
Vuosina 1985–1990 järjestettyjen alle 16-vuotiaiden MM-kilpailuiden lopputurnaukseen Suomi ei selviytynyt kertaakaan.

Pelaajat
Joukkueessa vuonna 2016 pelanneet pelaajat. Tilanne 15. huhtikuuta 2016.

Maalivahdit
 Tuomas Pöyhönen (HJK)
 Viljami Sinisalo (Honka)

Puolustajat
 Benjamin Hiekkanen (VIFK)
 Noah Nurmi (KäPa)
 Patrik Raitanen (Jazz)
 Matias Rale (Honka)
 Seth Saarinen (HJK)
 Onni Vesterinen (SalPa)
 Rasmus Viitanen (Honka)

Keskikenttäpelaajat
 Pyry Hannola (RoPS)
 Elmeri Hirvonen (HJK)
 Kevin Larsson (KäPa)
 Natnael Mustonen (HJK)
 Oskari Sallinen (JJK)
 Maximus Tainio (HJK)
 Matias Viitanen (Honka)
 Georg Westerlund (Honka)

Hyökkääjät
 Omar Adawi (KäPa)
 Anton Tuominen (KäPa)

Lähteet

Aiheesta muualla
U16-maajoukkue Suomen Palloliiton sivuilla

Suomen jalkapallomaajoukkueet
Ruskokäärmekotka

Ruskokäärmekotka (Circaetus cinereus) on haukkojen heimon sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Saharan eteläpuolisen Afrikan maista Angolassa, Beninssa, Botswanassa, Burkina Fasossa, Burundissa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Tšadissa, Kongossa, Norsunluurannikolla, Eritreassa, Etiopiassa, Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Keniassa, Liberiassa, Malawissa, Malissa, Mauritaniassa, Mozambiquessa, Namibiassa, Nigerissa, Nigeriassa, Ruandassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Togossa, Ugandassa, Sambiassa, Zimbabwessa.

Populaation suuruus arvioidaan kymmeniksi tuhansiksi, ja sitä pidetään vakaana.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat kuivat autiomaat, metsät, savannit ja pensaikot.

Lähteet

Haukat
Maciej Skorża

Maciej Skorża (s. 10. tammikuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Huhtikuusta 2021 lähtien hän on toiminut KKS Lech Poznańin päävalmentajana.

Ura

Skorżan pelaajaura oli varsin vaatimaton. Hän edusti 1990-luvun puolivälissä Radomiak Radomia ja AZS-AWF Varsovaa. Valmennusuransa hän aloitti vain 22-vuotiaana Legia Varsovan juniorijoukkueissa. Aikuisten valmentajana Skorża debytoi kaudella 1998/99, jolloin hän valmensi SMS Piasecznoa. Kauden jälkeen hän siirtyi Amica Wronkin juniorivalmentajaksi ja johdatti joukkueensa nuorten Puolan mestariksi 2002. 

Kesällä 2002 Skorża nousi Puolan jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajaksi. Hän toimi yhdessä ottelussa Zbigniew Boniekin aisaparina, mutta varsinaisen maajoukkueuransa hän teki Paweł Janasin aisaparina. Kesäkuussa 2004 hän nousi Amican päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueensa UEFA Cupin lohkovaiheeseen ensimmäisenä puolalaisvalmentajana. Hän sai potkut marraskuussa 2005. Puolan maajoukkueen kanssa Skorża oli mukana MM-kisoissa 2006. Puolan pudottua lohkovaiheessa Janas ja Skorża saivat potkut.

Marraskuussa 2006 Skorża siirtyi Dyskobolia Grodzisk Wielkopolskin päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan hän luotsasi seuran Puolan cupin ja liigacupin mestariksi. Menestyksen myötä Wisła Krakova palkkasi Skorżan kesällä 2007. Hän luotsasi puolalaisen suurseuran kahteen perättäiseen liigamestaruuteen 2008 ja 2009. Maaliskuussa 2010 hän sai huonojen tulosten vuoksi potkut. 

Kesäkuussa 2010 Skorżasta tuli Legia Varsovan päävalmentaja.  Hän johdatti Legian kahteen Puolan cupin mestaruuteen, mutta liigassa joukkue joutui tyytymään kolmossijoihin. Skorża jätti joukkueen kesällä 2012 sopimuksensa päätyttyä. 

Syyskuussa 2012 Skorżasta tuli saudiarabialaisen Ettifaqin päävalmentaja.  Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen. 

Syyskuussa 2014 Skorżasta tuli KKS Lech Poznańin päävalmentaja.  Hänen johdollaan Lech nousi Puolan mestariksi pisteen erolla KP Legia Varsovaan. Mestaruus oli Skorżan valmennusuran kolmas. 

Kausi 2015/16 alkoi puolustavalta mestarilta katastrofaalisesti. Lech putosi liigan häntäpäähän ja lopulta lokakuussa 2015 Skorża sai potkut seuran ollessa liigan viimeisenä. Joukkue voitti vain yhden kauden 11 ensimmäisestä ottelustaan. 

Kesällä 2017 Skorża allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Pogoń Szczecinin kanssa. Sarjajumboksi alkukauden aikana juuttunut Pogoń erotti Skorżan lokakuun lopussa 2017.

Huhtikuussa 2021 Skorża palasi Lech Poznanin päävalmentajaksi.

Meriitit

 Ekstraklasa (3): 2008, 2009, 2015
 Puolan cup (3): 2007, 2011, 2012
 Puolan liigacup: 2007
 Puolan vuoden valmentaja (2): 2007, 2011

Lähteet
 Maciej Skorza (transfermarkt.de)

Viitteet

Puolalaiset jalkapallovalmentajat
Puolalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kilosanomaa

Kilosanomaa on Immanuel-yhtyeen ensimmäinen albumi, joka ilmestyi vuonna 2012.

Kappaleet 
Eri mutsi sama faija
Vastarintaliike
Kilosanomaa
Auta meitä
Tätä tää on
Muistot
Armo
Se mitä tehään
Seitti
Loppusoitto (Veriveli)
VTOM! (feat. Daikini & kls.)

Arvostelut 
 Lupaus.net: 
 Sana.fi:

Aiheesta muualla 
 Kilosanomaa discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -albumit
Vuoden 2012 esikoisalbumit
Beyond the Dark


Beyond the Dark on suomalaisen heavy metal -yhtye Ancaran toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä High and Loud. Kappaleista "Deny" ja "Just for Me" kuvattiin musiikkivideo. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.

Levy-yhtiö Metal Heaven uudelleenjulkaisi albumin vuonna 2008.

Kappaleet

Uusintapainoksen bonuskappaleet 

Deny (musiikkivideo)
Just for Me (musiikkivideo)

Kokoonpano 
 Sammy Salminen – laulu
 Juha Wahlstén – kitara, taustalaulu
 Samuel Hjelt – kitara, taustalaulu, äänittäjä
 Mika Rajala – bassokitara
 Timo Rajala – rummut

Vieraileva muusikko 
 Riku Niemi – soitinnus (kappaleet 3 & 8)

Tuotanto 
 Emppu Vuorinen – äänittäjä
 Arto Tuunela – äänittäjä
 Mika Jussila – masteroija
 Sami Kivelä – kansikuva
 Sami Mannerheimo – valokuvat

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Beyond the Dark discogs.com -sivustolla

Vuoden 2007 albumit
Ancaran albumit
Chasing Shadows

Chasing Shadows on suomalaisen heavy metal -yhtye Ancaran kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä DKS Music. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.

Albumin on tuottanut Hiili Hiilesmaa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Sammy Salminen ‎– laulu
 Juha ”Juice” Wahlstén ‎– kitara, taustalaulu
 Tuomas Keskinen ‎– kitara
 Mika Rajala ‎– bassokitara
 Timo Rajala ‎– rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Mesta.net: 
 Metallimusiikki.net: 3/5
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 albumit
Ancaran albumit
Hiili Hiilesmaan tuottamat albumit
Pikkukäärmekotka

Pikkukäärmekotka (Circaetus fasciolatus) on haukkojen heimon käärmekotkien sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Itä-Afrikassa Intian valtameren rannikolla Keniassa, Mosambikissa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa.

Sen populaation suuruudeksi arvioidaan 1 000–3 000 yksilöä eli noin 670–2 000 aikuista yksilöä, ja populaatio on pienenemässä.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, satunnaisesti 1 500 metrin korkeuteen saakka.

Ekologia
Se on salamyhkäinen petolintu, joka syö melkein pelkästään käärmeitä ja liskoja, mutta myös jyrsijöitä, sammakkoeläimiä, niveljalkaisia ja lintuja. Sen elinpiiriä ovat pääasiassa tiheät meren- ja joenrannan metsät, niiden viereiset marskimaat ja tulva-alueet. Se käyttää ravinnon hankintaan metsän viereisiä ihmisasutuksia, ja se voi pesiä eukalyptusviljelmillä. Laji on paikkalintu suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan paitsi voi jonkin verran liikkua pohjoisen suuntaan Keniaan kuivan kauden aikana touko-syyskuussa. Muninta tapahtuu Itä-Afrikassa heinä-lokakuussa ja eteläisessä Afrikassa syys-lokakuussa. Se rakentaa pienen pesänsä risuista, ja pesä sijaitsee metsäpuun ylähaarukassa piilossa köynnöskasvien keskellä

Ulkonäkö
Sen koko on 60 cm. Se on pieni käärmekotka, jonka alapuoli on juovikas, ja suhteellisen pitkässä pyrstössä on kolme valkoista raitaa. Yläpuoli on tummanruskea ja alapuoli punaruskea, jossa rinnan alapuolella on valkoisia juovia. Nuoret linnut ovat alta valkoisia mustin juovin. Jalat ja vahanahka ovat keltaiset.

Lähteet

Haukat
International Center of Photography

International Center of Photography (ICP) on Manhattanilla New Yorkissa sijaitseva valokuvamuseo ja -koulu sekä tutkimuskeskus. Cornell Capan vuonna 1973 perustama ICP on kasvanut yhdeksi maailman suurimmista valokuva-alan instituutioista.

ICP:n museon kokoelmissa on yli 130 000 valokuvaa ja lisäksi yli 200 000 negatiivia ja diafilmiä sekä papereita, filmejä ja audio- sekä videomateriaalia. Kokoelmissa on kuvia vanhoista dagerrotypioista ja valokuvapostikorteista uusiin valokuviin. Kokoelmissa on runsaasti materiaalia muun muassa Robert Capalta, Roman Vishniacilta, David Seymourilta, Werner Bischofilta, Dan Weinerilta, Henri Cartier-Bressonilta ja Weegeeltä.

ICP:n koulussa opiskelee noin 5 000 oppilasta, ja se järjestää vuosittain noin 400 kurssia, joiden sisältö vaihtelee perinteisestä valokuvauksesta ja pimiötyöskentelystä digitaaliseen valokuvaukseen. ICP:ssä on kolme opetusohjelmaa. Niistä yksi keskittyy dokumentaariseen valokuvaukseen ja kuvajournalismiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

ICP:n kotisivut 
ICP:n eMuseum 

Manhattanin museot
Valokuvamuseot
Kuvataideoppilaitokset
Lower Manhattan
Kuka sen opettaa (kappale)

”Kuka sen opettaa” on Kaija Koon kappale hänen saman nimiseltä kahdenneltatoista studioalbumiltaan. Singlenä kappale julkaistiin 21. helmikuuta 2014. Sen on säveltänyt Jonnaemilia Kärkkäinen ja Mikko Tamminen sekä sanoittanut Paula Vesala.

Kappaleen sanoitus kertoo siitä, miten suhteen ja rakkauden lopettaminen onnistuu. Levy-yhtiön tiedotteessa Kaija Koo kuvaili sitä näin: ”Kappaleen teksti on kuin omasta elämästäni, enhän sitä muuten pystyisi laulamaankaan. Olen käyttänyt tulkinnassa koko tunneskaalaani. Kaikista levyttämistäni kappaleista tämä on ollut haastavin, mutta kuten sanotaan: vaikein lapsi on myös rakkain”. Radio Suomipopin haastattelussa artisti kertoi kappaleen olevan haastava myös laulullisesti.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2014 kappaleet
Suomalaiset musiikkikappaleet
Laajempi autismin fenotyyppi

Laajemmalla autismin fenotyypillä eli subkliinisellä autismikirjon häiriöllä (engl. broad autism phenotype, BAP) viitataan niihin autistien tai aspergerien sukulaisiin, joilla esiintyy autismin kirjoon liittyviä piirteitä ja oireita, mutta niin vähäisessä määrin, että se ei riitä autismin kirjon diagnoosiin.

Muutokset yhdysvaltalaisessa DSM- diagnoosiluokituksessa saattavat lisätä laajemman autismin fenotyypin tarvetta, sillä vuonna 2013 julkaistussa  DSM-5 luokituksessa esimerkiksi Aspergerin oireyhtymä on vain eräs autismikirjon häiriö (Autism spectrum disorder) ilman omaa nimettyä diagnoosia mikäli kriteerit täyttyy. Muussa tapauksessa se jää ilman varsinaista diagnoosia. . Laaja-alaisiin kehityshäiriöihin on luettu autismi, Aspergerin oireyhtymä (AS) ja tarkemmin määrittelemätön laaja-alainen kehityshäiriö/epätyypillinen autismi. Useat diagnostiset kriteerit, päällekkäisyydet, epätarkkuudet ja monien psykiatristen liitännäishäiriöiden poissulkeminen laaja-alaisissa kehityshäiriöissä ovat aiheuttaneet sekaannuksia.. Myös osa niistä jotka aiemmin olisivat saaneet Aspergerin oireyhtymän diagnoosin siirtynevät autismikirjon häiriön ulkopuolelle laajempaan autismin fenotyyppiin .

Katso myös 
 Neurologinen poikkeavuus
 Neuropsykologia
 Neuropsykiatria
 HFA (lievä autismi)
 Neurodiversiteetti
 Touretten oireyhtymä
 Suomen Asperger-yhdistys

Lähteet

Aiheesta muualla
 Autismikirjon häiriö uusimman DSM-5 luokituksen mukaan  
 Periintyvyys autismiin 

Autismi
Le Mansin 24 tunnin ajo 2013

Le Mansin 24 tunnin ajo 2013 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 22.–23. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Allan McNishin, Tom Kristensenin ja Loïc Duvalin autokunta. 

Kilpailun toisella kierroksella Allan Simonsen ajoi rajusti päin kaidetta, ja kuoli saamiinsa vammoihin samana päivänä.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

2013
FIA World Endurance Championship -kausi 2013
Le Mansin 24 tunnin ajo 1953

Le Mansin 24 tunnin ajo 1953 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 13.–14. kesäkuuta 1953 Circuit de la Sarthen radalla. Kilpailun voittivat Jaguarilla ajaneet Tony Rolt ja Duncan Hamilton.

Tulokset

Lähteet

1953
Vuoden 1953 urheilu
P2

P2 tai Propaganda Due oli vapaamuurariloosi Italiassa 1945-1976 ja salainen loosi 1976-1981 (Italian perustuslain kieltäessä salaseurat).

Loosi yhdistettiin moniin rikoksiin ja hämäryyksiin kuten Bolognan pommi-iskuun, Banco Ambrosianoon (pääosin Vatikaanin pankin omistama), Roberto Calvin ja lehtimies Mino Pecorellin murhiin. P2 paljastui Michele Sindonan talousmahdin romahduksessa.

P2:a on joskus siteerattu "valtioksi valtiossa" tai "varjohallitukseksi".

Gellin lista
Vuonna 1981 P2:n perustaja Licio Gelliltä löydetyn listan on arveltu olevan P2:een liittyvien henkilöiden lista.

Gellin listalla olevia henkilöitä
 Silvio Berlusconi
 Michele Sindona, pankkiiri
 Roberto Calvi, murhattu pankkiiri, joka oli Banco Ambrosianon puheenjohtaja

Lähteet
  "Masonic lodge affair leaves Italy shocked". The Times. May 23, 1981.
 news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/may/26/newsid_4396000/4396893.stm

salaseurat
terrorismi
Italian historia
Mallos

Mallos on Etelä-Savossa Kangasniemellä kirkonkylän lähellä  sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Mallos on 8,1 kilometriä pitkä, 3,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 016 hehtaaria eli 10,2 neliökilometriä. Siinä on 78 saarta, joiden pinta-ala on 35,26 hehtaaria eli noin noin 3,4 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 7 on yli hehtaarin suuruisia, 59 yli aarin ja loput 12 ovat alle aarin kokoisia. Suuria saaria ovat esimerkiksi Lehtosaari, Loutesaari, Keskussaari ja Härkösaari.

Järven tilavuudeksi on määritetty 40,55 miljoonaa kuutiometriä eli 0,04055 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,0 metriä. Sen syvänteessä on 12,4 metriä syvää ja syvänne sijaitsee itärannan tuntumassa Vihautpurun suun pohjoispuolella . Järven rantaviivan pituus on 52,2 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 16,5 kilometriä.

Luontoarvoja 
Järven ekologinen tila on todettu seurantatutkimuksissa erinomaiseksi, viimeksi vuonna 2009. Käyttö- ja hoitosuunnitelman mukaan järveen istutetaan vuosittain 10 000 kuhaa.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Malloksen valuma-alueeseen (14.927) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy.

Lievästi tummavetinen Mallos laskee pohjoisesta Vuojakosken kautta Puulaveden itäosaan Vuojaselälle. Mallokseen laskee Tamaranjoki pohjoisesta ja Haarajoki luoteesta päin.

Katso myös 
 Luettelo Suomen sadasta suurimmasta järvestä

Lähteet 

Kangasniemen järvet
Puulaveden alue
Mile Jedinak

Michael John ”Mile” Jedinak (s. 3. elokuuta 1984) on australialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Aston Villa FC:tä. Puolustavan keskikentän paikalla pelaava Jedinak tunnetaan voimakkaista taklauksistaan sekä johtajuudestaan kentällä. Australian maajoukkueessa Jedinak on esiintynyt lähes 80 kertaa.

Seurajoukkueura 
Sydneyssä syntynyt Jedinak aloitti uransa paikallisessa Sydney Unitedissa, jossa hän pelasi vuodesta 2001 vuoteen 2006. Hän kävi välillä lainalla myös kroatialaisessa NK Varteksissa sekä South Coast Unitedissa. Sydney Unitedin vuosina Jedinak pelasi 82 peliä, joissa hän onnistui maalinteossa 12 kertaa. Vuonna 2006 hän siirtyi toiseen australialaisjoukkueeseen, Central Coast Marinersiin. Marinersin riveissä Jedinak voitti A-Leaguen mestaruuden kaudella 2007–2008. Hän iski kauden aikana monia hienoja osumia, kuten vapaapotkumaalin 25 metristä Sydney FC:tä vastaan. Talvella 2009 Jedinak siirtyi Turkkiin, Gençlerbirliği S.K.:n riveihin. Osan Gençlerbirliği-ajastaan hän vietti lainalla toisessa turkkilaisseurassa Antalyasporissa. Vuonna 2011 Jedinak siirtyi Englannin Mestaruussarjassa pelaavaan Crystal Palaceen. Hän nousi Selhurst Parkin fanisuosikiksi kaudella 2012–2013, joka päättyi Palacen nousujuhliin. Kyseisellä kaudella Jedinak peri Palacen kapteeninnauhan Paddy McCarthyltä. Hänet valittiin joukkueensa kauden pelaajaksi. Kaudella 2013–2014 Jedinak pelasi Englannin valioliigaa Palacen riveissä.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkue 
Mile Jedinak edusti Australian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuoden 2003 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Arabiemiraateissa. Hän pääsi kentälle Tšekki, Kanadaa ja isäntämaata vastaan.

A-maajoukkue 
Jedinak teki debyyttinsä maajoukkueessa Singaporea vastaan 2008 ja oli tärkeä osa Pim Verbeekin valmentamassa joukkueessa, kun se selvitti tiensä vuoden 2010 MM-kisoihin. Itse kisoissa hän ei päässyt kentälle kuin avausottelussa Saksaa vastaan. Jedinak teki ensimmäisen maaottelumaalinsa Etelä-Koreaa vastaan vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa Qatarissa. Hän teki turnauksessa myöhemmin myös toisen maalin. Jedinak edusti Australiaa myös vuoden 2014 MM-kisoissa Brasiliassa ja teki turnauksessa yhden maalin, rangaistuspotkusta Alankomaita vastaan. Hän pelasi Australian jokaisessa pelissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.national-football-teams.com/player/25309/Mile_Jedinak.html
 http://www.transfermarkt.co.uk/en/mile-jedinak/profil/spieler_28336.html?from=direktErgebnis

Australialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Poppis Suomela

Kari "Poppis" Suomela (s. 29. elokuuta 1966 Somero) on suomalainen naparetkeilijä. Hän on hiihtänyt muun muassa Grönlannin halki, magneettiselle pohjoisnavalle, pohjoisnavalle ja etelänavalle. Hän on kahdestoista ihminen maailmassa ja ainoa suomalainen, joka on hiihtänyt ilman ulkopuolista tukea molemmille navoille.

Lähteet

naparetkeilijät
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Inna Koskenniemi

Inna Katharina Koskenniemi (24. tammikuuta 1923 Turku – 22. tammikuuta 1995) oli suomalainen kielen- ja kirjallisuudentutkija ja Turun yliopiston englantilaisen filologian professori vuosina 1969–1988. Hän tutki Englannin renessanssin ja keskiajan kieltä ja kirjallisuutta.

Koskenniemi kirjoitti ylioppilaaksi 1941, valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, maisteriksi 1950 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli tohtoriksi 1965. Hän työskenteli Turun suomalaisen yhteiskoulun kieltenopettajana vuosina 1951–1954 ja toimi Turun yliopiston englantilaisen filologian assistenttina 1957–1967, dosenttina 1964–1967, apulaisprofessorina 1967–1969 ja professorina vuodesta 1969. Koskenniemen professorikautena englantilaisen filosofian laitoksesta tuli humanistisen tiedekunnan suurimpia yksiköitä. Hän tutki itse muun muassa renessanssiajan englantilaisen draaman kieltä ja osallistui kansainvälisiin Shakespeare-kongresseihin Stratford-upon-Avonissa Englannissa.

Inna Koskenniemen isä oli professori V. A. Koskenniemi. Inna Koskenniemi oli Perustuslaillisen kansanpuolueen kannattaja ja aktiivinen politiikassa 1970-luvulla. Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa hän sai 1 646 ääntä Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä ja ylsi vaaliliiton toiselle varasijalle. Koskenniemen noin 1 500 nidettä käsittävä kirjasto lahjoitettiin vuonna 1995 englantilaisen filologian laitokselle.

Teoksia 
 Studies in the vocabulary of English drama 1550-1600 excluding Shakespeare and Ben Jonson, Turun yliopiston väitöskirja. Turun yliopiston julkaisuja. B 84. Turku 1962
 Repetitive word pairs in Old and Early Middle English prose : Expressions of the type "whole and sound" and "answered and said", and other parallel constructions. Turun yliopiston julkaisuja. B 107. Turku 1968

Lähteet 

Suomalaiset kielitieteilijät
Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Perustuslaillisen oikeistopuolueen poliitikot
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Andrei Hotejev

Andrei Hotejev ( (s. 2. joulukuuta 1946 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen pianisti. Hän asuu Saksassa. Hotejev tunnetaan esimerkiksi Tšaikovskin pianokonserttojen, mutta myös muiden säveltäjien, kuten Prokofjevin, Musorgskin ja Rahmaninovin levytyksistä.

Hotejev valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan toimi Lev Naumov. Vuoden 1991 ensiesiintymisen jälkeen Die Welt kuvaili häntä sanoin: "An exceptional artist, a player of dazzling virtuosity and formidable power". Vuonna 1995 hän soitti eri puolilla Eurooppaa. Hän on soittanut eri orkestereiden kanssa, kuten Hampurin sinfoniaorkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Orchestre national du Capitole de Toulouse, Orchestre Lamoureux Paris, Tšaikovski sinfoniaorkesteri Moscow, Netherlands Radio Symphony, Orchestre National de Montpellier Languedoc-Roussillon ja Pietarin Academic Sinfoniaorkesteri.

Diskografia
Tšaikovski: Piano Concert No. 3/Dumka 1993, Accord
Tšaikovski: The four piano concertos, Hungarian Gypsy Melodies, Allegro c-moll in original version. 3 CDs, 1998, KOCH-Schwann/Universal Classics
Russian songs: Rachmaninoff: 10 songs; Mussorgsky: Songs and Dances of Death; Scriabin:Piano Sonata No. 9 Black Mass; with Anja Silja, soprano. Recording: Berlin, Jesus Christus Kirche, 2009, Sony BMG
Tšaikovski/Rahmaninov: Sleeping Beauty/Dornröschen. Great Ballet-Suite for piano for four hands. Andrej Hoteev and Olga Hoteeva, piano. 2012, NCA
 “Pure Musorgski”: Pictures at an Exhibition & Songs and Dances of Death - played from the original manuscripts; Andrej Hoteev(piano) and Elena Pankratova(soprano). Berlin classics / Edel 2014
  Wagner„Declarations of Love. Complete piano works and piano songs for Mathilde Wesendonck  and Cosima Wagner |:“Wesendonck- Sonata” Piano Sonata in a flat WWV 85 – “Sleepless”Music Letter for piano in G  - “Schmachtend”Piano Elegie for Cosima in A-flat - Wesendonck-Lieder 1. Version,1857/58 - “Fhour Fhite Songs“,1868. Andrej Hoteev, piano; Maria Bulgakova, soprano Hänssler Classic HC16058  2017

DVD:t
Musorgski: Pictures at an Exhibition, 2001
Prokofjev: Piano Sonata No. 6. (Op. 82), 2003

Lähteet

Aiheesta muualla 

PUSKAS INTERNATIONAL Artist Management, London: Andrej Hoteev
LinkedIn: Andrei Hotejev

Official biography of Andrej Hoteev  ncamusic.com

Venäläiset pianistit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Rottinki

Rottingiksi (malaijiksi rotan) kutsutaan noin 600 eri lajia käsittävää palmusukua, jonka lajeja kasvaa Afrikan, Aasian ja Australaasian trooppisissa osissa. Ne ovat yleensä hyvin pitkä- ja ohutvartisia, muiden puiden oksistoissa kasvavia kiipijäkasveja, jotka muodostavat jopa läpipääsemättömiä tiheikköjä. Runkoja peittävät tiheästi kasvavat piikit.

Rottinkipalmujen noin 2–5 cm paksuista vartta käytetään muun muassa huonekalu- ja sisustustarviketeollisuudessa. Rottinkien varren sisus on hyvänmakuista ja sitä käytetään ravinnoksi erityisesti keittona.

Katso myös 
 rottinkipalmut (Calamus)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rattancraft.com: All About Rattan 
 

Palmukasvit
Lotta Immonen

Lotta Immonen (s. 22. maaliskuuta 1996) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Vihdin Palloa. Hän on myös seuran omia kasvatteja.
                                                                                                   
Superpesiksen runkosarjassa Immonen on pelannut kaikkiaan 45 ottelua, joissa on lyönyt 15 ja tuonut 11 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 117. Superpesiksen pudotuspeleissä Immonen on pelannut viisi ottelua, joissa on lyönyt kaksi juoksua ja tuonut yhden juoksun. Tämän lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspeliotteluissa kerännyt tililleen 16 kärkilyöntipistettä.

Lähteet                                                                                          

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna-Maija Tuokko

Anna-Maija Tuokko (s. 14. maaliskuuta 1981 Viiala) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt monissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, joiden lisäksi hän on esiintynyt lukuisissa rooleissa teatterin puolella, muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa ja Kansallisteatterissa.

Ura 
Tuokko opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 2001–2005 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2005.

Tuokko on suorittanut Complete Vocal Instituten yksivuotisen kurssin kokonaisvaltaisen äänenkäytön tekniikasta vuosina 2007–2008 sekä opiskellut Estill Voice Training -laulutekniikkaa. New Yorkissa hän on ottanut laulutunteja opettajinaan Tania Travers, Lielle Bergman ja David Brunetti. Lisäksi Tuokko on opiskellut eri tanssilajeja: balettia, showtanssia, hip hoppia, modernia tanssia, jazztanssia ja steppiä.

Tuokko on improvisaatioteatteriryhmä Reactorin perustajajäseniä.

Tuokko voitti Tanssii tähtien kanssa -kilpailun parinsa Matti Puron kanssa keväällä 2017.

Tuokko voitti Masked Singer Suomi -ohjelman kolmannen tuotantokauden syksyllä 2021 hahmollaan Supersankari.

Yksityiselämä 
Tuokko on naimisissa näyttelijä Kari Heiskasen kanssa ja heillä on vuosina 2015 ja 2019 syntyneet tyttäret.

Filmografia 

Ääninäyttelijänä

Teatteri 
Suomen Kansallisteatteri
 Virhe (Vivi-Ann-malli), 2005–2006
 Kolme sisarta (Natasha), 2018–2019
 Tuohtumus (Ella), 2020

Helsingin kaupunginteatteri

 The Producers (Ulla), musikaali, 2007–2008
 Raimo Reiska Raksa (äiti, kaupungin­johtaja, kiinalainen katu­kauppias), lasten musiikki­näytelmä, myös Kapsäkki, 2008
 Rock´n´Roll (Esme nuorena & Alice), 2008–2009
 Kuilu (Miia), 2009
 Pygmalion/Kukkaistyttö (Eliza), 2010
 Wicked (Glinda), musikaali, 2010–2011
 Kaksi maailmaa (Tea), 2011–2012
 Viulunsoittaja katolla (Zaitel), musikaali, 2012–2013
 Hamlet (Ofelia), 2012–2013
 Tohtori Zivago (Lara), musikaali, 2013–2014
 Vanja-eno (Jelena), 2014–2015
 Shrek (Fiona), musikaali, 2016

Muut teatterit

 Virgo (rullari), nuoriso­musikaali, Tampereen teatteri 1997–1998
 Victor Victoria (kukkaistyttö & siivojatar & tanssija), musikaali, Rauman kaupungin­teatteri 2001
 Helluntaiaatto (Amira), Ryhmä­teatteri 2002
 Supan Tomppa (Maria), musiikkinäytelmä, Kotkan kaupungin­teatteri 2003–2004
 Ruma Elsa (Elsa), Komedia­teatteri Arena 2006
 Heinähattu, Vilttitossu ja suuri pamaus (Heinähattu), lasten­ooppera, Kapsäkki 2006–2009
 Ähtäriin (Satu), KOM-teatteri 2008
 Laulu Suomelle (Ulla Möllersvärd), Porvoon valtio­päivät 200 vuotta -juhla­draama, Porvoon tuomio­kirkko 2009
 Ranskalainen pyjama (Brigitte II), Heinolan kesä­teatteri 2011
 Voi veljet! (Linda Kervinen), Heinolan kesä­teatteri 2016
 Huojuva talo (Lea, org. Eero), Tampereen Teatteri 2017
 Matilda (Mrs. Wormwood), Tampereen Työväen Teatteri 2021

Lähteet 

Vuonna 1981 syntyneet
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset televisionäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Elävät henkilöt
Kirsikka Saari

Kirsikka Saari (s. 6. joulukuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut muun muassa lyhytelokuvan Pitääkö mun kaikki hoitaa?, joka oli ensimmäisenä suomalaisena lyhytelokuvana ehdolla parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkintoon 2014.

Saari valmistui vuonna 2001 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Hän on opiskellut käsikirjoittamista Suomessa ja ulkomailla. Saari on valmistunut maisteriksi myös Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselta.

Vuonna 1997 Saari työskenteli tutkimusavustajana Renvall-instituutissa. Vuosina 1998–2001 Saari työskenteli freelance-toimittajana muiden muassa City- ja Image-lehdissä. Hän on työskennellyt myös toimittajana ja toimitussihteerinä Ylioppilaslehdessä (2001–2002) sekä Anna-lehdessä (2003–2006).

Saaren ensimmäinen pitkän elokuvan käsikirjoitus oli yhdessä Jenni Toivoniemen kanssa kirjoitettu Aleksi Tuomivaaran ohjaama Korso (2014).

Saaren ja Jenni Toivoniemen käsikirjoittama näytelmä Masennuskomedia sai ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterin pienellä näyttämöllä Mari Rantasilan ohjaamana 29. marraskuuta 2017.

Syksyllä 2018 Otava julkaisi Saaren esikoisromaanin Hölmö nuori sydän. Teoksen pohjalta tehty samanniminen Selma Vilhusen ohjaama elokuva sai ensi-iltansa saman syksynä. Saari palkittiin elokuvasta parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnolla.

Saari on Tuffi Films -elokuvatuotantoyhtiön osakas ja perustajajäsen. Kesällä 2020 Saari kutsuttiin Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäseneksi. Vuonna 2021 Saarelle myönnettiin valtion viisivuotinen elokuvataiteen taiteilijaprofessoriapuraha.

Filmografia 
Tyttöjen ilta (lyhytelokuva, 2008)
Gorilla (lyhytelokuva, 2009)
Paratiisi (tv-sarja, 2010)
Pitääkö mun kaikki hoitaa? (lyhytelokuva, 2012)
Korso (2014)
Syke (tv-sarja 2014, 2016)
Hölmö nuori sydän (2018)
Tottumiskysymys (2019)
Paras vuosi ikinä (tv-sarja 2020–)
Sihja – kapinaa ilmassa (2022)

Palkinnot ja tunnustukset
 Parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinto elokuvasta Hölmö nuori sydän 2019.
 Nordisk Film -palkinto Tottumiskysymys-elokuvan tuottajalle, ohjaajille ja käsikirjoittajille 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Kirsikka Saari: Hölmö nuori sydän Kirjastokaista-video
 Me elokuvantekijät: Kirsikka Saari Yle Areena. 1.3.2020.

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi-palkinnon saajat
Wonder Woman (televisiosarja)

Wonder Woman on kuuluisa yhdysvaltalainen nais-supersankarista kertova jännityssarja, joka perustuu 1940-luvulla luotuun sarjakuvaan. Sarja alkoi 1975 ja päättyi 1979. Sarjaa esitettiin myös Suomessa.

Pääosan näyttelijä Lynda Carter oli Miss World USA (Miss Maailma USA) -missikilpailun voittaja ja USA:ta Miss Maailma -missikisoissa vuonna 1972 edustanut semifinaaliin päässyt kauneuskuningatar. Carter on myöhemmin saavuttanut menestystä myös musiikillisella uralla.

Rooleissa

Juoni
Alun perin sarjan juonen piti sijoittua Toiseen maailmansotaan, mutta siirtyi sarjan alun jälkeen nykyaikaan. Ihmenainen on kotoisin saarelta jossa asuu vain naisia. Ihmenainen pystyy vaihtamaan ylleen supersankari-asunsa pyörimällä ympäri ja hänen asuunsa kuuluu lasso vyöllä, sekä metalliset rannekkeet joilla hän pystyy torjumaan luoteja. Sarjan joissain jaksoissa esiintyi myös Debra Winger Ihmenaisen pikkusiskona.

Vaikutus
'Wonder Woman' tv-sarja on hyvin tunnettu USA:ssa, Wonder Woman -hahmosta on valmisteilla elokuvahanke, joka tunnetaan nimellä Ihmenainen.

Videotaiteilija Dara Birnbaum teki sarjan kuvamateriaalin pohjalta parodiallisen teoksen Wonder Woman (1978).

Katso myös
 Ihmenainen, Wonder Woman -sarjakuvahahmo
 Wonder Woman, vuoden 2009 piirroselokuva

Lähteet
 imdb.com/title/tt0073449/
 wonderland-site.com/html/series/wonder/60s/ww67-00-00.htm Who's Afraid of Diana Prince info and complete short film
 wonderland-site.com/html/series/wonder/cathylee/ww74-00-00.htm Information and clips from first Wonder Woman TV movie
 thewb.com/shows/wonder-woman Wonder Woman streaming episodes on TheWB

Viitteet

Aiheesta muualla

Ihmenainen
DC-universumiin perustuvat televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
Torbjörn

Torbjörn tai Thorbjörn on ruotsalainen miehen etunimi. Nimi on muinaisskandinaavista alku­perää ja muodostettu yhdistämällä Tor-jumalan nimeen karhua tarkoittava sana björn. Norjassa ja Tanskassa nimi esiintyy muodossa Tor­bjørn tai Thor­bjørn.

Suomessa nimi Torbjörn on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 786 ja Thorbjörn noin 80 henkilölle. Torbjörnin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 3. maaliskuuta.

Tunnettuja Torbjörnejä 

Tunnettuja henkilöitä, joiden etunimenä on Tor­björn, Thor­björn, Tor­bjørn, tai Thor­bjørn, ovat tai ovat olleet:

 Torbjörn Blomqvist (1941–2017), suomalainen ratameloja 
 Thorbjørn Egner (1912–1990), norjalainen lastenkirjailija, piirtäjä ja lauluntekijä
 Torbjörn Ek (1949–2010), ruotsalainen jääpalloilija ja jalkapalloilija
 Torbjörn Eliasson (s. 1947), ahvenanmaalainen poliitikko 
 Torbjørn Falkanger (1927–2013), norjalainen mäkihyppääjä
 Thorbjörn Fälldin (1926–2016), Ruotsin pääministeri 1976 ja 1979–1982
 Torbjørn Gasbjerg (s. 1980), tanskalainen pyöräsuunnistuksen maailmanmestari
 Torbjørn Røe Isaksen (s. 1978), norjalainen toimittaja, poliitikko ja ministeri
 Thorbjørn Jagland (s. 1950), Norjan pääministeri 1996–1997
 Torbjörn Kevin (s. 1951), suomenruotsalainen päätoimittaja
 Thorbjörn Kramer (1878–1951), suomalainen merikapteeni, yritysjohtaja ja merenkulkuneuvos
 Torbjörn Lassenius (s. 1931), suomalainen kymmenottelija
 Torbjörn Lundquist (1920–2000), ruotsalainen säveltäjä 
 Torbjørn Løkken (s. 1963), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
 Torbjörn Magnusson (s. 1963), ruotsalainen yritysjohtaja
 Torbjörn Nilsson (s. 1954), ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Torbjørn Ruste (1929–2003), norjalainen mäkihyppääjä
 Torbjörn Tillander, suomalainen kultaseppä, Atelier Torbjörn Tillanderin perustaja
 Torbjørn Yggeseth (1934–2010), norjalainen mäkihyppääjä

Kuvitteellisia Torbjörnejä 

 Torbjörn, Overwatch -videopelistä oleva hahmo

Lähteet 

Etunimet
Barbieri

Barbieri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Antonio María Barbieri (1892–1979), uruguaylainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali
 Fedora Barbieri (1920–2003), italialainen mezzosopraano
 Francisco Asenjo Barbieri (1823–1894), espanjalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä
 Gato Barbieri (1932–2016), argentiinalainen jazz-saksofonisti ja säveltäjä
 Ollie Barbieri (s. 1991), brittiläinen näyttelijä
 Raffaele Barbieri (1898–1968), italialainen katolinen piispa
 Richard Barbieri (s. 1957), brittiläinen kosketinsoittaja.
Dove (tuotemerkki)

Dove on vuonna 1955 lanseerattu, monikansallisen Unileverin omistama kosmetiikkatuotemerkki jonka tuotteita myydään yli 50 maassa.

Dove tuli 2000-luvun puolivälissä tunnetuksi mainoskampanjastaan, joissa kosmetiikkamainonnassa yleensä käytettyjen ”täydellisen” kauniiden ammattimallien sijaan näytettiinkin luonnollisen näköisiä naisia persoonallisine piirteineen ja puutteineen. Tämä Campaign for Real Beauty (suom. ”kampanja todellisen kauneuden puolesta”) sisälsi ulkomainontaa, mainoselokuvia ja ilmoittelua aikakauslehdissä.

Lähteet

Kosmetiikkamerkit
Unileverin tuotemerkit
Eric Maxim Choupo-Moting

Jean-Eric Maxim Choupo-Moting (s. 23. maaliskuuta 1989) on saksalaissyntyinen kamerunilainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Hyökkääjänä pelaava Choupo-Moting edusti junioritasolla vielä Saksaa, mutta aikuistasolle päästyään hän vaihtoi Kamerunin riveihin.

Seurajoukkueura 
Hampurissa syntynyt ja kasvanut Choupo-Moting aloitti uransa paikallisessa suurseurassa Hamburger SV:ssä. Ensimmäisessä Bundesliiga-ottelussaan Hannover 96:ta vastaan 2007 Choupo-Moting sai heti punaisen kortin. Hän ei vakiinnuttanut asemaansa Hamburger SV:ssä ja vuonna 2009 hän siirtyi lainasopimuksella 1. FC Nürnbergiin. Vuonna 2011 Choupo-Moting siirtyi Hamburger SV:stä 1. FSV Mainz 05:n riveihin. Hän onnistui heti ensimmäisellä kaudellaan kymmenesti maalinteossa. Kauden 2012–2013 hän oli lähes kokonaan sivussa loukkaantumisen takia. Kesällä 2014 Choupo-Moting siirtyi Schalke 04:ään, jossa hän teki kauden 31 ottelussa yhdeksän maalia. Kesällä 2017 Choupo-Moting siirtyi Englannin pääsarjassa pelaavaan Stoke Cityyn, jossa hän pelasi yhden kauden.

Choupo-Moting pelasi kausilla 2018–2020 Paris Saint-Germainissa 31 Ligue 1:n ottelua ja teki kuusi maalia. Hän voitti Ranskan liiga- ja cupmestaruuden 2019 ja 2020 sekä liigacupin 2020. Mestarien liigassa hän pelasi kaudella 2019–2020 kuudessa ottelussa ja teki yhden maalin. Tappiollisessa loppuottelussa hän tuli kentälle 10 minuuttia ennen loppua. Hän siirtyi lokakuussa 2020 ilmaissiirrolla Bayern Müncheniin.

Kaudella 2020–2021 Choupo-Moting pelasi Bundesliigassa 22 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän voitti Saksan-mestaruuden ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden.

Maajoukkueura

Nuorten maajoukkue 
Choupo-Moting edusti sekä 19-vuotiaissa että 21-vuotiaissa syntymämaatansa Saksaa. Molemmissa ikäluokissa hän pelasi viisi maaottelua ja onnistui neljästi maalinteossa.

A-maajoukkue 
Choupo-Moting vaihtoi aikuistasolle Kamerunin riveihin, ja hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Kamerunin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2010. Hänet valittiin samana vuonna myös 23-henkiseen miehistöön maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän pelasi kahdessa ottelussa. Choupo-Moting kuului myös Kamerunin joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi Kamerunin kaikissa kolmessa ottelussa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän on pelannut kolme ottelua 2015 ja neljä ottelua  2019.

Lähteet 
 National Football Teams: Maxim Choupo-Moting 
 Transfermarkt: Eric Maxim Choupo-Moting 

Kamerunilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen paras leipomo

Suomen paras leipomo on suomalainen televisiosarja. Siinä tutustutaan 18 suomalaisleipomoon, niiden historiaan sekä ihmisiin. Ohjelmassa päätavoitteena on voittaa Suomen paras leipomo -titteli suorittamalla tuomarien antamia tehtäviä. Pääosissa nähdään huippukokki Hans Välimäki sekä sokerileipuri Jenni Höijer. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi alkoi Jim-kanavalla 11. helmikuuta 2014. Toinen tuotantokausi alkoi 20. tammikuuta 2015.

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisiosarjat
Dove

Dove voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Dove, kosmetiikka-alan tuotemerkki
Dove-palkinto, yhdysvaltalaisen Gospel Music Associationin jakama musiikkipalkinto
HMS Dove (1898), Britannian laivaston alus
Heinrich Wilhelm Dove (1803–1879), preussilainen fyysikko.
Kira Jääskeläinen

Kira Jääskeläinen (s. 1979 Varsova) on suomalais-puolalainen dokumenttiohjaaja.

Tausta
Jääskeläinen syntyi Puolassa taiteilijaperheeseen mutta muutti viisivuotiaana Suomeen, jossa kävi koulunsa. Hänen isänsä oli toimittaja, dokumenttiohjaaja Jarmo Jääskeläinen. 2000-luvun alussa Jääskeläinen opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa Itä-Euroopan tutkimusta ja venäjän kieltä ja teki lopputyönsä Tšukotkassa keräämästään materiaalista. Myöhemmin hän opiskeli Moskovassa Venäjän valtiollisessa elokuvakoulussa pääaineenaan dokumenttielokuva. Jääskeläinen on opiskellut myös klassista musiikkia ja soittaa selloa.

Elokuvat 
Jääskeläisen ensimmäinen dokumenttielokuva on 2012 valmistunut Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä. Se kertoo kahdesta veljeksestä, jotka kuuluvat siperianjupikkeihin ja asuvat Novoje Tšaplinon kylässä Tšukotkan itäisen kärjen lähituntumassa. Elokuva on esitetty televisiossa ja useilla festivaaleilla kuten Tampereen elokuvajuhlilla maaliskuussa 2014. Jääskeläinen aloitti kuvauksen jäätyään opiskeluaikaisen kenttätyömatkan päätyttyä  oleskelemaan Tšukotkaan. Saatuaan rahoitusta hän jatkoi kuvauksia, joita tehtiin kaikkiaan viitenä vuotena.

Jääskeläinen ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 2019 dokumenttielokuvan Pohjankävijäin merkintöjä, jossa seurataan Sakari Pälsin tekemää tutkimusmatkaa Siperiassa sijaitsevalle Tšukotkan alueelle.

Jääskeläinen valmistelee elokuvaa satavuotiaasta sellosta, joka löytyi roskalavalta Kööpenhaminassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
  

Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt