joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo Italian merivoimien alusten nimistä (A)

Luettelo Italian merivoimien alusten nimistä sisältää Italian merivoimissa ja Regia Marinassa palveluksessa olleiden A kirjaimella alkaneiden alusten nimet. Luettelossa ei ole listattu saman nimisiä aluksia erikseen.

A
Abba, Cesare Giuseppe
Acerbi, Giovanni
Adriatico
Affondatore
Agordat
Agrippa, Vipsanio
Airone
RN Airone (1907)
RN Airone
Airone (F545)
Alabarda
RN Alabarda
Alabarda (F560)
Alano
Albatros
RN Albatros
RN Albatros (1934)
Albatros (F543)
Alce
Alcione
RN Alcione (1906)
RN Alcione
Alcione (F544)
Aldebaran
RN Aldebaran
Aldebaran (F590)
Alfieri, Vittorio
Alighieri, Dante
Aliseo
RN Aliseo
Aliseo (F574)
Alpino
RN Alpino (1909)
RN Alpino (1938)
Alpino (F580)
Altair
RN Altair
Altair (F591)
Amalfi
Ancona
RN Ancona (1864)
RN Ancona
Andromeda
RN Andromeda
Andromeda (F592)
Animoso
RN Animoso (1913)
RN Animoso
Antares
Antilope
RN Antilope (1902)
RN Antilope
Antilope (M5537)
Ape
Aquila
RN Aquila (1840)
RN Aquila (1917)
RN Aquila (1941)
Aquila (F542)
Aquilone
RN Aquilone (1902)
RN Aquilone (1927)
Archimede
RN Archimede (1846)
RN Archimede (1887)
Ardea
Ardente
RN Ardente (1912)
RN Ardente
Ardimentoso
RN Ardimentoso
RN Ardimentoso (1942)
Ardito
RN Ardito (1912)
RN Ardito
Ardito (D550)
Aretusa
Ariel
Ariete
Arpia
Artemide
Artigliere
RN Artigliere (1907)
RN Artigliere (1937)
Artigliere (D553)
Artigliere (F582)
Arturo
Ascari
Ascaro
Astore
RN Astore (1907)
RN Astore
Astore (P423)
Attendolo, Muzio
Audace
RN Audace (1913)
RN Audace (1916)
Audace (D551)
Augusto, Ottaviano
Auriga
Aurora
Authion
Aviere
RN Aviere (1937)
Aviere (D554)
Aviere (F583)
Azzardoso

Lähteet 

Luettelot Italian merivoimien aluksista
TravelBird

TravelBird on vuonna 2010 perustettu alankomaalainen online-matkatoimisto ja startup-yritys, joka laajensi toimintansa myös Suomeen vuonna 2014. Suomen lisäksi TravelBird toimii 8 maassa, joihin kuuluvat Alankomaat, Belgia, Itävalta, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Sveitsi ja Tanska. Yhtiön päämaja sijaitsee Amsterdamissa. TravelBirdissä työskentelee 300 henkilöä 30 eri maasta.

Liiketoiminta 
TravelBirdin liikeidea on tarjota paikallisten matka-asiantuntijoiden valitsemia inspiroivia matkapaketteja aina lyhyistä kaupunkilomista pidempiin kaukolomiin. Yritys tarjoaa päivittäin uusia matkatarjouksia sekä pääsylippuja tapahtumiin ja muihin aktiviteetteihin.

Internetin laajasta matkatarjonnasta johtuen perustajat päättivät vuonna 2010 luoda oman ohjelmistoalustan, joka tarjoaa päivittäin vaihtuvia matkatarjouksia.

Ensimmäiset työntekijät palkattiin vuonna 2011 ja samana vuonna TravelBird laajensi toimintaansa Saksaan ja Belgiaan.

Vuonna 2013 online-matkatoimisto laajeni Luxemburgin, Ranskan, Tanskan, Itävallan ja Espanjan markkinoille. Samana vuonna yritys otti haltuunsa belgialaisen MyTrip-matkailualustan, hollantilaisen BoekVandaag-alustan sekä TravelCoupon.nl-varaussivuston.

Vuonna 2014 saksalaiset Samwer-veljekset ja Rocket Internet sijoittivat Global Founders Capital -sijoitusyrityksen nimissä TravelBirdiin. TravelBird laajensi toimintaansa Puolaan, Italiaan, Ruotsiin ja Iso-Britanniaan. Samana vuonna yritys laajeni myös Norjan, Suomen, Unkarin ja Portugalin markkinoille.

Yrityksen kasvutavoitteista johtuen päätettiin keskittyä ainoastaan nopeimmin kasvaviin maihin ja sulkea Espanjan, Puolan, Italian ja Iso-Britannian markkinat vuonna 2015.

Vuoden 2016 loppupuolella nopeasti kasvava matkatoimisto sai mezzanine- eli välirahoituksen Main Mezzanine Capital -yritykseltä.

Vuonna 2017 yritys otti käyttöönsä uuden reaaliaikaisen TravelBird-sovelluksen tarjotakseen matkailijoilleen reaaliaikaista asiakaspalvelua. Kesällä 2017 entinen talousjohtaja Steven Klooster, joka on työskennellyt TravelBirdillä vuodesta 2014 lähtien, valittiin TravelBirdin toimitusjohtajaksi. Entinen toimitusjohtaja, perustaja ja omistaja Symen Jansma astui syrjään, mutta on edelleen mukana toiminnassa osakkaana sekä neuvonantajana.

Yritys ilmoittautui 1. marraskuuta 2018 maksukyvyttömäksi ja lopetti matkatarjousten myymisen..

Lähteet 

Matkatoimistot
Homo naledi

Homo naledi on todennäköisesti noin 236 000–335 000 vuotta sitten elänyt ihmislaji, jonka fossiileita löydettiin Etelä-Afrikassa sijaitsevasta Rising Star -luolastosta vuonna 2013. Fossiileja saatiin talteen noin 1 500. Ne ovat peräisin 15 eri yksilöstä. Löytö julkistettiin Johannesburgissa syyskuussa 2015. Tuolloin niiden uskottiin olevan noin 2,5 miljoonaa vuotta vanhoja, mutta samasta luolasta myöhemmin löytyneiden fossiilien ikää määritettäessä tultiin uusiin tuloksiin, jotka julkistettiin toukokuussa 2017. Uuden ajoituksen perusteella on hyvin todennäköistä, että Homo naledi ja Homo sapiens elivät samaan aikaan.

Noin puolentoista metrin pituisella ja 45-kiloisella Homo naledilla oli apinamainen vartalo ja hyvin pienet aivot. Kasvot, jalkaterät ja kädet puolestaan olivat ihmismäiset. Käsien rakenne viittaa siihen, että laji saattoi osata valmistaa työkaluja. On mahdollista, että Homo naledi on käyttänyt kivityökaluja ennen Homo sapiensia ja luonut kulttuuria, johon on kuulunut muun muassa hautajaisrituaalieja, joista Rising Star -löydöt olisivat esimerkki.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Homo naledi Emma Groeneveld, Ancient History Encyclopedia 14.7.2017

Ihmisen evoluutio
Ihmiset
Esihistorialliset nisäkkäät
Cavalla

Cavalla (myös Cavally) on joki Länsi-Afrikassa. Se alkaa Nimbavuorilta Guineassa, ja virtaa etelään muodostaen suuren osan Liberian ja Norsunluurannikon rajasta. Cavalla laskee Guineanlahteen.

Tärkeimmät sivujoet ovat Duobe ja Hana. Cavallan valuma-alue on noin 30 225 km². Cavallan pituus on 515 km, josta liikennöintikelpoista 80 km Nyaakeen asti.

Lähteet

Guinean joet
Norsunluurannikon joet
Liberian ja Norsunluurannikon raja
Rajajoet
Human Assets Index

Human Assets Index (HAI, suom. inhimillisen pääoman indeksi) on Yhdistyneiden kansakuntien käyttämä, valtioiden kansanterveyden ja koulutustason arvioinnissa käyttämä mittari. Indeksin arvoa käytetään yhtenä kolmesta ehdosta päätettäessä valtioiden kuulumisesta YK:n vähiten kehittyneiden maiden (LDC, least developed countries) listalle. LDC-maalista on yleisesti tunnustettu kehitysavun kohdentamiskriteeri.

Inhimillisen pääoman tasoa (HAI) arvioidaan neljän osatekijän avulla. Arviointi tehdään valtioiden maksimi-minimiarvon perusteella, jotka suhteutetaan mittaristoon (kukin osatekijä saa painon 1/4 eli kerryttää indeksiä arvolla 0–25).
a) terveys/ruokahuolto: aliravittujen ihmisten osuus
b) terveys: alle viisivuotiaiden lapsikuolleisuus
c) koulutus: toisen asteen koulutukseen osallistuneiden määrä
d) koulutus: aikuisten lukutaito

HAI-indeksi voi periaatteessa vaihdella välillä 0–100, missä suuri luku kuvastaa korkeaa inhimillista pääomaa. Erittäin matala HAI-arvo edustaa sekä huonoa kansanterveyden tilaa että matalaa koulutustasoa. Vuoden 2015 kolmivuotiskatsauksessa heikoin inhimillisen pääoman taso oli eli alhaisimmat HAI-indeksiarvot saivat YK:n jäsenvaltioista Somalia (mittarilukema 7,8), Keski-Afrikan tasavalta (22,9), Tšad (24,4), Etelä-Sudan (29,1), Kongon demokraattinen tasavalta (29,9) ja Niger (34,7). Vähiten kehittyneiden maiden maalistalle päästäkseen valtion HAI-indeksiarvon tuli olla alle 60. Arvon kohoaminen pysyvästi vähintään 66:een katsottiin kypsymisrajaksi LDC-listalta tältä osin (vuonna 2015).

Human Assets Index on ollut LDC-kriteerinä vuodesta 2002. Mittarin rakennetta muutettiin hieman vuonna 2005. Syksyllä 2015 on päätettävänä seuraava inhimillisen pääoman tasoindeksin sisällöllinen muutos, jolloin äitiyskuolleisuus haluttaisiin nostaa kolmanneksi terveyttä kuvaavaksi mittariksi.

Katso myös
 Matalan tulotason maat
 Keskitulotason maat 
 Talouden haavoittuvuuden indeksi (EVI, Economic Vulnerability Index)
 Inhimillisen kehityksen indeksi

Lähteet

Aiheesta muualla
UN.org – LDC data retrieval (LDC-maiden kriteerit ja niiden kehitys 2006–2015) 

Vähiten kehittyneet maat
Indeksit
Yhdistyneet kansakunnat
Deuteropaavalilainen kirjallisuus

Deuteropaavalilaiset kirjeet ovat Paavalin nimissä kirjoitettuja kirjeitä Uudessa testamentissa. Antiikin maailmassa oli yleisenä tapana, että esimerkiksi oppilaat kirjoittivat opettajansa nimissä. Tällaista kirjallisuutta kutsutaan pseudepigrafiaksi. Tarkoituksena oli opettajan työn kunnioittaminen ja jatkaminen. Deuteropaavalilaiset kirjeet olivat Paavalin oppilaiden kirjoittamia kirjeitä. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, mitkä Paavalin nimissä kulkevista kirjeistä ovat Paavalin itsensä, mitkä hänen oppilaidensa kirjoittamia.

Lähteet

Uusi testamentti
Joonas Lehtimäki

Joonas Lehtimäki (s. 1981, Raisio) on suomalainen sarjakuvataiteilija. Hän piirtää Anonyymit eläimet -sarjakuvaa viikoittain Helsingin Sanomien Nyt.fi-sivustolle. Raisiolaislähtöisen tekijän strippejä on julkaistu muun muassa Ilta-Sanomissa, Opettaja-lehdessä ja Lemmikissä.

Oman tuotantonsa ohella Lehtimäki työskentelee kuvittajana ja tekee piirrosvideoita tamperelaiselle Tussitaikurit Oy:lle. Lehtimäen kuvituksia on ollut myös oikeusministeriön, Helsingin kaupungin ja Sydänliiton julkaisuissa. Hän on toiminut Sarjakuvakeskuksessa vastuuopettajana ja ohjaa vierailevana kouluttajana erilaisia sarjakuva-työpajoja.

Koulutukseltaan Lehtimäki on taiteen maisteri Aalto-yliopiston kuvataidekasvatuksen koulutusohjelmasta ja kasvatustieteiden maisteri Turun yliopiston TOKL.sta.

Teokset 
2012 ”Pikku-B etsii ystävää”, Höh! …ja muita sarjakuvakertomuksia lapsille -antologia, Sammakko
2012 ”Keijon keittiössä”, Sarjakuvakeittokirja 2 -antologia, Sammakko
2011 Anonyymit eläimet, sarjakuva-albumi, Sammakko
2011 Eri nimikkeitä, Toispual ruuttu -antologia, Turun sarjakuvakerho
2010 ”Turun Murre”, Suuri koirakirja -antologia, Naama kustannus

Julkaisuja lehdissä ja verkossa 
2014–2015 ”Kirjavat sarjat”, Helmet.fi, yhteistyössä Tuuli Hypénin, Joonas Rinta-Kannon ja Aino Sutisen kanssa.
2013–2015 ”Koiralla on asiaa”, Lemmikki
2013–2014 ”Palindromisarjakuva”, Lumooja
2012 ”Intiaanit ja cowboy”, Totuus martoista, Hustler special
2012 ”Minkä nuorena oppii…”, Totuus martoista, Hustler special
2012 ”Anonyymit eläimet”, Hämeen Sanomat, toukokuun vieraileva sarjakuva
2011– ”Anonyymit eläimet”, Nyt-liitteen verkkosivut, nyt.fi
2010–2011 ”Anonyymit eläimet", Helsingin Sanomien Nyt-liite
2011 ”Virtaset”, Libero (2/2011)
2011–2013 ”Korkki auki”, Alkon henkilöstölehti Korkki
2008 ”Mummot”, Ilta-Sanomat, Kuukauden kotimainen (helmikuu)

Näyttelyt 
2014– ”Tohtori Otto & uskomaton kirppusirkus”, Muumien jäljillä, kiertävä ryhmänäyttely
2012 ”Anonyymien eläinten digitaalinen vallankumous”, Elisa Studio, Helsinki
2012 ”Anonyymit eläimet -originaalinäyttely”, Cosmic Comic Cafe, Turku
2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour (kiertävä ryhmänäyttely), kulttuurikeskus Stoa, Helsinki
2012 Anonyymit eläimet -originaaleja, Baarien miehet ja naiset -ryhmänäyttely, Ravintola Om’pu, Helsinki
2011–2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour; Tallinna, Riika, Vilna, Budapest
2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Kontupiste, Helsinki
2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Arabianrannan kirjasto, Helsinki
2010 ”Ristijätkä/Naulat” -maalaus, AHNE '10 -ryhmänäyttely, Suvilahti, Helsinki
2010 Sarjakuvaoriginaaleja, sekatekniikkaa ja veistoksia, Suuri koiranäyttely (ryhmänäyttely), Kirjasto 10, Helsinki

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joonas Lehtimäen taiteilijaportfolio. 
 Uutinen Burning Bridge -sivustolla. 
 Kustantamo Sammakon tekijäsivu Joonas Lehtimäestä. 
 Finnish Comics -sivuston taiteilijasivu.  

Strippisarjakuva
Suomalaiset sarjakuvat
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Moniulotteinen köyhyysindeksi

Moniulotteinen köyhyysindeksi () on Oxfordin yliopiston yhteydessä toimivan Oxfordin köyhyyden ja inhimillisen kehityksen aloite -ryhmän (OPHI) vuonna 2010 julkaisema, ja Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) käyttöönsä ottama, köyhyyttä kuvaava mittari.

Moniulotteiseen köyhyysindeksiin vaikuttaa sekä köyhien ihmisten määrä että heidän kokemansa köyhyyden vakavuus. Ulottuvuuksina arvioidaan koulutusta, terveydentilaa ja elinoloja. Mittari pohjautuu Sabina Alkiren ja James Fosterin kehittämään lähestymiseen. Moniulotteisen mittaustapa voidaan nähdä täydentävän kuvaa köyhyydestä ja mittaavan sitä laajemmin kuin Maailmanpankin äärimmäisen köyhyyden köyhyysraja joksi on sovittu ostovoimakorjattu (PPP) käytettävissä oleva rahamäärä 1,25 dollarin/päivä (2005 tasolla). Moniulotteisen köyhyysindeksi korreloi voimakkaasti matalan tulotason ja köyhyyden kanssa. Tämä antaa viitteitä siitä, että julkisten peruspalvelujen saatavuuden parantaminen toisi yhteiskunnalle merkittävää edistystä.

Kesäkuun 2015 päivityksessä OPHI luetteloi globaalin MPI-indeksin 101 maailman maalle. Vertailumaissa asuu yhteensä 75 prosenttia maailman väestöstä eli 5,2 miljardia ihmistä. Tästä joukosta 1,6 miljardia ihmistä voidaan todeta moniulotteisen köyhyysindeksin perusteella köyhiksi. Heistä 54 prosenttia asuu Etelä-Aasiassa ja 31 prosenttia Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Enemmistö, eli 70 prosenttia MPI-köyhistä asuu keskitulotason maissa.

Maatasolla korkein moniulotteisen köyhyysindeksin arvo on Nigerissä. Suhteellisesti (prosentuaalisesti) eniten MPI-köyhiä on Etelä-Sudanissa (91 % väestöstä). Maatason ohella MPI-köyhyyttä on arvioitu maiden sisällä kaikkiaan 884 ylemmän tason hallinnollisella alueella (maakuntataso) ja MPI-köyhin alue on 2015 vertailun mukaan Tšadissa. Aineiston vertailtavuutta vähentää jonkin verran se, että vanhimmilla tutkimusalueella on tapahtunut jo kehitystä ja olosuhteiden muuttumista aineistonkeruun (2004–2014) jälkeen.

Katso myös
Äärimmäinen köyhyys
Vähiten kehittyneet maat
Inhimillisen kehityksen indeksi (HDI), Luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan
Matalan tulotason maat
Keskitulotason maat

Lähteet

Aiheesta muualla
Sabina Alkire, Christoph Jindra, Gisela Robles Aguilar, Suman Seth & Ana Vaz, 6/2015: Global Multidimensional Poverty Index 2015  (ophi.org.uk)
Multidimensional Poverty Index (MPI)   (undp.org)
MPI Resources (2015)   (ophi.org.uk) 
MPI-debate  (ophi.org.uk)

Köyhyyden mittaaminen ja määrittely
Indeksit
Oxfordin yliopisto
Melissa Rivers

Melissa Rivers (s. 20. tammikuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on Joan Riversin tytär. Melissalla on poika Cooper Rivers.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Fashion Police

Fashion Police on syyskuussa 2010 alkanut yhdysvaltalainen televisio-ohjelma, jossa ovat esiintyneet mm. Kelly Osbourne ja Joan Rivers. Fashion Police on keskustelu-ohjelma, jonka teemat liittyvät julkisuudesta tuttujen henkilöiden tyylistä keskustelemiseen.

2010-luvun televisiosarjat
Tositelevisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Frank Chamizo

Frank Chamizo Marquez (s. 10. heinäkuuta 1992) on kuubalais-italialainen vapaapainin maailmanmestari ja olympiamitalisti. Chamizo on 172 senttimetriä pitkä ja painaa 65 kilogrammaa. Hän edustaa Pol Mandraccio Genovaa ja hänen valmentajanaan toimii Filiberto Delgado.

Chamizo voitti Kuuban väreissä MM-pronssia 55-kiloisista vuoden 2010 MM-kilpailuista. Hän voitti samana vuonna Pan-Amerikan-mestaruuden. Sittemmin hän muutti Italiaan ja alkoi edustaa maata. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 65 kg:n painoluokassa 2015. Saman vuoden Euroopan kisoista Bakusta Chamizo saavutti hopeaa. Las Vegasin MM-kilpailuista 2015 hän saavutti kultaa 65-kiloisista. Kultamitali oli Italian historian ensimmäinen vapaapainista MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 65-kiloisissa Riiassa 2016 ja sai samassa painoluokassa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. 

Chamizo voitti 70-kiloisissa 2017 Euroopan-mestaruuden Novi Sadissa ja maailmanmestaruuden Pariisissa. Hän sai Kaspijskin EM-kilpailuissa 2018 pronssia 74 kg:n painoluokassa. Hän voitti samassa sarjassa kultaa Tarragonan Välimeren kilpailuissa 2018 ja Bukarestin EM-kilpailuissa 2019. Hän oli 74-kiloisten MM-kakkonen Nur-Sultanissa 2019, voitti saman painoluokan Euroopan-mestaruuden Roomassa 2020 ja sai EM-pronssia Varsovassa 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 74 kg:n sarjassa viidenneksi. Hän sai EM-hopeaa Budapestin EM-kilpailuissa 2022.

Lähteet 

Italialaiset vapaapainijat
Kuubalaiset vapaapainijat
Italialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Vilhelm Buhl

Vilhelm Buhl (16. lokakuuta 1881 Fredericia – 18. joulukuuta 1954 Kööpenhamina) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Tanskan pääministerinä kahdesti, ensimmäisen kerran miehitysaikana vuonna 1942 ja uudelleen toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1945.

Buhl oli koulutukseltaan lakimies ja ennen poliittista uraansa hän toimi Kööpenhaminassa verovirkailijana, vuodesta 1924 kaupungin verojohtajana. Hän oli liittynyt jo opiskeluaikanaan Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Buhl valittiin maapäiville ensi kerran vuonna 1932 ja hän oli edustajana kansankäräjillä vuosina 1939–1953. Vuonna 1937 Thorvald Stauning muodosti Tanskan ensimmäisen sosiaalidemokraattisen hallituksen, johon Buhl nimitettiin valtiovarainministeriksi. Stauningin hallitus jatkoi virassaan myös sen jälkeen, kun natsi-Saksa miehitti Tanskan toisessa maailmansodassa. Stauningin kuoltua toukokuussa 1942 Buhl tuli hänen tilalleen pääministeriksi. Hän oli kuitenkin haluton yhteistyöhön miehittäjän kanssa. Saksalaiset painostivat hänet eroamaan marraskuussa 1942 niin sanotun sähkekriisin seurauksena. Kun saksalaiset hajottivat myös seuraavan, Erik Scaveniuksen johtaman hallituksen elokuussa 1943, Tanskalle ei jäänyt virallisesti lainkaan omaa hallitusta. Tanskalaiset kuitenkin kohtelivat Buhlia epävirallisena hallituksen johtajana sodan loppuun asti. Hän teki myös yhteistyötä vastarintaliikkeen keskusorganisaationa toimineen Tanskan vapausneuvoston kanssa.

Buhl palasi pääministeriksi ensimmäiseen sodan jälkeen muodostettuun hallitukseen toukokuussa 1945. Hän jätti paikkansa vaalien jälkeen saman vuoden lokakuun lopussa. Vuosina 1947–1950 hän oli Hans Hedtoftin sosiaalidemokraattisessa vähemmistöhallituksessa talousasioista vastanneena salkuttomana ministerinä ja viimeisen puolen vuoden ajan oikeusministerinä.

20. marraskuuta 1908 hän meni naimisiin Thyra Schmidtin kanssa. Heillä oli neljä lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jens Otto Krag: Vilhelm Buhl  Dansk Biografisk Leksikon (Den Store Danske)

Tanskan pääministerit
Tanskan ulkoministerit
Tanskan valtiovarainministerit
Sosiaalidemokraattiset poliitikot
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Peter Stadius

Peter Stadius (s. 1970) on Pohjoismaiden tutkimuksen professori Helsingin yliopistossa. Stadius on tutkinut pääasiassa kuvaa Pohjoismaista. Hän on kiinnostunut etenkin ”pohjoisen” ja ”etelän” teemoista Euroopassa ja on tutkinut, kuinka tämä jaottelu on muuttunut ajan myötä.

Stadius väitteli tohtoriksi historiasta Helsingin yliopistossa vuonna 2005. Hänen väitöskirjansa Resan till norr – Spanska Nordenbilder kring sekelskiftet 1900 käsittelee, kuinka Pohjoismaihin matkustavat espanjalaiset kuvasivat aluetta ja olivat mukana rakentamassa kuvaa Pohjoismaista. Stadius oli vuosina 2006–2013 Pohjoismaiden tutkimuksen yliopistonlehtori.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Peter Stadius 375 humanistia -sivusto 21.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Sint Maartenin jalkapallomaajoukkue

Sint Maartenin jalkapallomaajoukkue edustaa Sint Maartenia miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Sint Maartenin jalkapalloliitto. Se kuuluu maanosaliittoon CONCACAFiin, mutta ei kansainväliseen jalkapalloliitto FIFAan. Se ei ole koskaan päässyt CONCACAF Gold Cupin lopputurnaukseen. Caribbean Cupin lopputurnaukseen Sint Maarten pääsi vuonna 1993, jolloin se jäi lohkovaiheeseen.

Menestys arvokisoissa

CONCACAF Gold Cup
 1991 – Ei osallistunut
 1993–1998 – Karsiutui
 2000 – Vetäytyi
 2002–2003 – Ei osallistunut
 2005 – Vetäytyi
 2007–2015 – Ei osallistunut

Caribbean Cup
 1989–1990 – Karsiutui
 1991 – Ei osallistunut
 1992 – Karsiutui
 1993 – Lohkovaihe
 1994–1997 – Karsiutui
 1998 – Ei osallistunut
 1999 – Vetäytyi
 2001 – Ei osallistunut
 2005 – Vetäytyi
 2007–2014 – Ei osallistunut

Lähteet

Jalkapallomaajoukkueet
Saint-Martin
Peter James

Peter James (s. 22. elokuuta 1948 Brighton) on  englantilainen rikoskirjailija.  Hänen tunnetuimmat teoksensa käsittelevät brightonilaista ylikomisario Roy Gracea. Tämän sarjan teoksia on myyty yli 19 miljoonaa kappaletta ja käännetty 37 kielelle. Hänen teoksilleen on myönnetty useita palkintoja: Best Crime Writer of the year, Prix Polar International, Prix Cœur Noir, Sounds of Crime Award for best novel, Sainsbury Popular Fiction book of the Year sekä  People's Bestseller Dagger for Crime Novel of the Year.

Teokset

Roy Grace-sarja
Dead Simple(2005) (Kuoleman kanssa ei kujeilla, 2010)
Looking Good Dead (2006) (Kuolema katsoo kohti, 2011)
Not Dead Enough (2007) (Kuolema ei riitä, 2011)
Dead Man's Footsteps (2008) (Kuolema peittää jäljet, 2012)
Dead Tomorrow (2009) (Kuolema ei käy kauppaa, 2012)
Dead Like You (2010) (Kuolema kulkee kannoilla, 2013)
Dead Man's Grip (2011) (Kuoleman koura on kylmä, 2014)
Not Dead Yet (2012) (Kuolema kulkee kulisseissa, 2014)
Dead Man's Time (2013) (Kuoleman kello käy, 2014)
Want You Dead (2014) (Kuolema leikkii tulella, 2015)
You Are Dead (2015)  (Kuolema merkitsee omansa, 2015)
Love You Dead (2016) (Kuolemaan asti sinun, 2016)
Need You Dead (2017) (Kuolema ei rakasta ketään, 2017)
Dead If You Don't (2018) (Kuolema sanelee ehdot, 2018)
Dead At First Sight (2019) (Kuolema vaanii verkossa, 2019)
Find them Dead (2020) (Kuolema käy oikeutta, 2020)
Left you Dead (2021) (Kuolemaan jätetty, 2021)

Muut kirjat
Dead Letter Drop (1981)
Atom Bomb Angel (1982)
Billionaire (1983)
Travelling Man (1984)
Biggles: The Untold Story (1986)
Possession (1988) (Pahan oma 2021)
Dreamer (1989)
Sweet Heart (1991)
Twilight (1991)
Prophecy (1993)
Host (1994)
Alchemist (1996)
Getting Wired (1996)
The Truth (1997) (Totuuden kirous, 2020)
Denial (2000)
Faith (2000)
The Perfect Murder (2010)
Perfect People (2011) (Täydellisyyden hinta, 2018)
Twist of the Knife (2014) (novellikokoelma)
The House on Cold Hill (Kirottu talo, 2015)
Absolute Proof (2018) (Kiistaton todiste, 2019) 
Babes in the Wood (2020), tietokirja yhdessä Graham Bartlettin kanssa (Metsään murhatut 2020) 
I Follow You (2021) (Tiedän missä olet, tiedän mitä teet, 2022)

Lähteet 
 https://www.tornio.fi/index.php?p=JamesPeter
 http://www.minervakustannus.fi/kirjailijat/index.php?kirjailija=430
 http://www.peterjames.com/

Viitteet 

Englantilaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Immortalized

Immortalized on Disturbedin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. elokuuta 2015. Se on myös ensimmäinen albumi vuonna 2010 julkaistun Asylumin jälkeen, mikä on yhtyeen pisin tauko kahden albumin välillä.

Yhtye aloitti materiaalin kirjoittamisen tammikuussa 2014, ja tulevasta albumista tiedotettiin 23. kesäkuuta 2015. Samana päivänä julkaistiin albumin ensimmäinen single "The Vengeful One", josta julkaistiin myös musiikkivideo 24. heinäkuuta. Singlet "Fire It Up" julkaistiin 31. heinäkuuta ja "What Are You Waiting For" 7. elokuuta. Yhtye konsertoi albumin julkaisupäivänä Chicagon House of Bluesissa. Yhtye tiedotti myös maailmankiertueesta, joka alkaa vuonna 2016.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 55/100
 AllMusic: 
 Consequence of Sound: D
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Immortalized discogs.com -sivustolla

Disturbedin albumit
Vuoden 2015 albumit
51 Eridani

51 Eridani on Virran tähdistössä oleva himmeä tähti.
Etäisyys noin 96 valovuotta, spektrityyppi F0V.

Tähdeltä on löydetty Jupiteria muistuttava eksoplaneetta 51 Eridani b.

Lähteet

Viitteet

 Eridanuksen tähdistö
Pintaa syvemmältä

Pintaa syvemmältä on Jussi Alangon ja Jukka Mäkisen käsikirjoittama suomalainen kuusiosainen draamasarja, joka esitettiin syksyllä 2015 Yle TV1 -kanavalla. 

Sarjaa kuvattiin Pälkäneellä ja tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Kessinkosken kylään.

Rooleissa

Juoni
Sarja kertoo toimittaja Teija ”Tellu” Hongistosta (Eriikka Väliahde), joka avioeron jälkeen jättää työpaikkansa kaupungissa ja muuttaa maalle vanhalle kotipaikkakunnalleen. Tellu huomaa mökkijärvensä huonon tilan ja ryhtyy toimiin turvetuotannon pilaaman järven puolesta. Samalla hän pyrkii kirjoittamaan esikoiskirjaansa ja huolehtimaan dementoituvasta äidistään.

Vastaanotto
Tammikuussa 2014 Perussuomalaisten kansanedustaja ja silloinen hallintovaliokunnan puheenjohtaja Pirkko Mattila kritisoi blogissaan sarjaa turvetuotannon vastaisena ja kummeksui julkisin varoin tuetun Ylen roolia yhteiskunnallisessa keskustelussa.

Myös perussuomalaisten toinen kansanedustaja Kaj Turunen arvosteli sarjaa ja kyseenalaisti Ylen roolin. Hänen mukaansa sarja on Ylen ”propagandaa”, jolla muokataan kansalaisten mielipiteitä. Turunen kritisoi erityisesti sarjan tuottajan Anna-Maija Halosen blogikirjoitusta. Halosen mukaan sarja ”ravistelee kansalaisia ottamaan kantaa puhtaan luonnon puolesta lain sallimin keinoin”.

Sarjan toinen käsikirjoittaja, Jussi Alanko, on itse vastustanut Vapon turvetuotantoa mökkijärvellään Keuruun Martinjärvellä.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pintaa syvemmältä Yle Areenassa 

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Anthoine Hubert

Anthoine Hubert (22. syyskuuta 1996 Lyon, Ranska – 31. elokuuta 2019 Spa, Belgia) oli ranskalainen moottoriurheilija. Hän kuoli Belgiassa Formula 2 -kilpailussa sattuneen kolarin jälkeen.

Kilpaura 
Hubert aloitti karting-uransa vuonna 2006. Vuonna 2008 hän sijoittui Ranskan Championship Cadet -luokan toiseksi. Vuonna 2011 hän sijoittui kolmanneksi ERDF Masters Kart Junior -luokassa ja vuonna 2012 CIK-FIA U18 World Karting Championship -luokassa kolmanneksi. 

Vuonna 2013 Hubert aloitti formulauransa Ranskan Formula 4 -sarjassa jossa hän saavutti 11 voittoa, 13 palkintosijaa ja kymmenen paalupaikkaa, voittaen myös sarjan mestaruuden. Vuonna 2014 Hubert siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan, ja saavutti avauskaudellaan 30 pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa vierailevana kuljettajana. Vuonna 2015 Hubert jatkoi Eurocup-sarjassa, saavuttaen kauden aikana kaksi voittoa ja kaksi paalupaikkaa. Loppupisteissä hänen sijoituksensa oli viides.

Kuolemaan johtanut onnettomuus 
Hubert menetti BWT Arden -tallin autonsa hallinnan 31. elokuuta 2019 Belgian Circuit de Spa-Francorchampsin radalla käydyn F2-kilpailun toisella kierroksella Eau Rouge-Raidillon-mutkayhdistelmässä. 

Ensiksi Trident-tallin Giuliano Alesi menetti autonsa hallinnan ja törmäsi seinään. Hänen takanaan ajanut Ralph Boschung hiljensi vauhtia välttääkseen törmäyksen Alesiin, jolloin Hubert törmäsi ensin edellä ajaneen Boschungin oikeaan takapyörään ja sinkoutui rengasvalliin. Tämän jälkeen Charouz-tallin Juan Manuel Correa, joka ajautui ulos radalta osuttuaan radalla oleviin auton osiin, ajoi suoraan Hubertia päin, jolloin Hubertin auto katkesi kahtia.

Hubert kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin parin tunnin sisällä onnettomuudesta. Correan auton vauhti onnettomuushetkellä oli yli 250 km/h. Seuraavan päivän F2-kilpailu peruttiin onnettomuuden vuoksi. Hänen kunniakseen nimettiin F2-sarjan Vuoden tulokaskuljettajapalkinto, joka annettiin samana vuonna sarjassa ajaneelle kilpa-autoilija Guanyu Zhoulle.

Formula 2 -tulokset

GP3-tulokset

Lähteet 

Ranskalaiset autourheilijat
GP3-kuljettajat
Vuonna 1996 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Topi Raitanen

Topi Olli Vihtori Raitanen (s. 7. helmikuuta 1996 Tampere) on suomalainen estejuoksija ja lajin vuoden 2022 Euroopan mestari. Hän kilpailee 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2020 Monacossa Timanttiliigan debyytissään juostu 8.16,57. Yleisurheilussa Raitanen edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja suunnistuksessa Helsingin Suunnistajia. Raitasta valmentaa Janne Ukonmaanaho.

Yleisurheilu 
Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 Raitanen sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi ajalla 8.40,69. Kesäuniversiadeissa 2017 Taipeissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa alun perin neljäs ennätysajallaan 8.37,42, mutta nousi lopulta vuonna 2020 kolmanneksi edelle sijoittuneen dopinghylkäyksen jälkeen. Maastojuoksun EM-kilpailuissa Raitanen sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa kahdeksanneksi 2017.

Vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä Raitanen juoksi 3 000 metrin estejuoksun alkuerässä ennätyksensä 8.28,48 ja oli loppukilpailussa kahdeksas.

Raitanen juoksi helmikuussa 2019 Helsingissä sisäradalla 3 000 metriä ennätykseensä 8.01,00. Aika alitti neljällä sekunnilla Glasgow’n EM-hallikilpailujen tulosrajan. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä ennätyksensä ja Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaan halliajan 7.55,71, muttei selviytynyt loppukilpailuun. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui estejuoksun alkuerissä. 

Raitanen sijoittui vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympiakisoissa 3 000 metrin estejuoksun loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 8.17,44 ollen paras eurooppalainen. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui vatsaongelmien vaivaamana alkuerissä ajalla 8.43,01. Münchenin EM-kilpailussa 2022 Raitanen voitti kultaa ajalla 8.21,80.

SM-kilpailut ja maaottelut 
Vuonna 2015 Raitanen voitti 3 000 metrin estejuoksussa kultaa 19-vuotiaissa niin Suomen- kuin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissakin. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän on voittanut estejuoksun vuosina 2017 (ajalla 8.41,55), 2018 (8.49,87), 2019 (8.46,97) ja 2021 (8.39,00). Vuonna 2015 hän sijoittui toiseksi (8.52,75). Lisäksi hän on Suomi–Ruotsi-maaottelussa voittanut 1 500 metrin juoksun vuonna 2018 (3.45,45) ja 5 000 metrin juoksun vuonna 2020 (14.13,52).

Kalevan kisoissa Raitanen on voittanut 3 000 metrin estejuoksussa Suomen-mestaruuden 2017 Seinäjoella, 2018 Jyväskylässä, 2019 Lappeenrannassa ja 2022 Joensuussa. Hän on voittanut sisäratojen Suomen-mestaruuden 3 000 metrin juoksussa 2018, 2021 ja 2022. Maastojuoksun Suomen-mestaruuden hän on voittanut 4 kilometrin matkalla vuosina 2016, 2017, 2019 ja 2021.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat 

Lähde

Suunnistus 
Suunnistuksessa Raitanen on osallistunut neljä kertaa nuorten MM-kilpailuihin. Vuoden 2015 kilpailuista Norjassa hän saavutti kultaa viestistä ja oli kuudes sprintissä. Vuonna 2014 hän saavutti Makedoniassa järjestetyistä nuorten EM-suunnistuksista pronssia pitkällä matkalla ja hopeaa viestissä. Vuoden 2012 nuorten EM-kilpailuista Ranskassa Raitanen saavutti hopeaa niin ikään viestistä.

Lähteet 

Suomalaiset estejuoksijat
Suomalaiset suunnistajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Yöperhosia

Yöperhosia (Les Compagnes de la nuit) on Ralph Habibin ohjaama ranskalainen rikoselokuva vuodelta 1953. Siinä kuorma-autoilijan surma ja kaksi muuta aluksi toisiinsa liittymätöntä kuolemantapausta johdattavat tarkastaja Maréchalin prostituutiopiireihin.

Vuoden 1953 elokuvat
Antti Niemi (professori)

Antti Johannes Niemi (15. syyskuuta 1928 Tampere – 7. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun säätötekniikan professori vuosina 1969–1994, Suomen akatemian tutkijaprofessori 1974–1977 ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen säätötekniikan laboratorion tutkimusprofessori 1979–1983. Hän tutki muun muassa teollisuusprosessien dynamiikkaa ja säätöä, tietokoneavusteista suunnittelua (CAD) ja teollisuusrobottijärjestelmiä.

Niemi julkaisi yhteensä noin 300 tieteellistä artikkelia, ja hänellä oli useita patentteja konenäön sovellusalueilta. Hän oli myös hyvin omistautunut klassisten kielten ja historiantutkimuksen harrastukseen.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Tekniikkaa ja yhteistyötä verkkojulkaisussa Lääketieteellisen fysiikan ja tekniikan yhdistys, Juhlakirja 1968-1988.

Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Suomalaiset professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
VTT
Akatemiaprofessorit
Pathé

Pathé on eurooppalainen elokuvayhtiö, joka on saanut alkunsa Charles Pathén ja hänen veljiensä Pariisissa vuonna 1896 perustamasta Société Pathé Frères -yhtiöstä. 1900-luvun alussa siitä tuli yksi maailman suurimmista elokuvatuottajista ja elokuvalaitteiden valmistajista sekä huomattava äänilevy-yhtiö.

Nykyään Pathé harjoittaa elokuvien tuotantoa ja jakelua Ranskassa, Britanniassa ja Sveitsissä. Sen tytäryhtiö Les Cinémas Gaumont Pathé toimii elokuvateatterialalla Ranskassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Vuonna 2014 Pathén liikevaihto oli 863 miljoonaa euroa ja se työllisti yli 3 700 henkilöä. Yhtiön kotipaikka on Pariisi.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Pathén sivusto 

Elokuvayhtiöt
Levy-yhtiöt
Ojansuu

Ojansuu on sukunimi:

 Kirsi Ojansuu-Kaunisto (s. 1943), kansanedustaja (vihreät)
 Heikki Ojansuu (1873–1923), kielitieteilijä, professori
 Johannes Ojansuu (s. 1961), filosofi, kirjailija
Peter Griffin

Peter Lowenbrau Griffin on suositun yhdysvaltalaisen animaatiosarja Family Guyn päähahmo. Hänen ääninäyttelijänsä sekä luojansa on sarjan ohjaaja Seth MacFarlane. Peterin ääni sai vaikutteita MacFarlanen entisen koulun talonmiehen äänestä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa 15 minuutin pätkässä 20. joulukuuta 1998.

Peter on Lois Griffinin aviomies ja Meg, Chris ja Stewie Griffinin isä. Hänellä on myös Brian-niminen koira. Peter on noin 42-vuotias, ylipainoinen, silmälasit omistava, ruskeahiuksinen, perinteinen amerikkalainen mies. Peter on todistetusti jälkeenjäänyt, eikä juurikaan ajattele tekemisiään ja tekee hetken mielenjohteesta vähintäänkin kyseenalaisia päätöksiä. Vaikka hän osoittaa joissakin jaksoissa äärimmäistä tyhmyyttä, tämä on tarpeen tullen hyvinkin älykäs ja tunteellinen. Peter rakastaa perhettään ja onkin valmis tekemään mitä vain heidän vuoksensa, vaikka on toisinaan tokaissut esim. vihaavansa lapsiaan. Suurin osa vitseistä Peterissä pyörivät tämän tyhmyyden ympärillä. Hänellä on usein hyvin erikoisia tempauksia, jotka usein näytetään niin sanotusti cutaway gageina. Lois menettää usein hermonsa Peterin temppuihin. Peterin lapsellisuudesta kertoo myös perheensisäiset asiat, kuten Megin syrjiminen. Sarjan yksi toistuvimmista vakiovitseistä onkin se, kun Peter pieraisee Megin naamalle spontaanisti. Peter nähdään myös usein itkemässä milloin mistäkin, kuten eksyessään ruokakauppaan ja oltuaan eturauhastutkimuksissa.

Peter on työskennellyt useissa paikoissa, joista merkittävimmät lelutehtaassa ja nykyisin olutpanimossa. Hän on tehnyt sarjan aikana myös luovia töitä kuten muusikon ja sarjakuvataiteilijan ammattia. Peterin on nähty usein soittavan kitaraa ja laulavan, sekä tämä taitaa viulunsoiton alkeet. Harrastuksinaan tämä on mm. kalastanut.  

Peter viettää aikaa parhaiden ystäviensä Joe Swansonin, Glenn Quagmiren ja Cleveland Brownin kanssa läheisessä pubissa, juoden runsaasti olutta. Sarjan alkuaikoina Peter vietti paljon aikaa koiransa Brianin kanssa, mutta kaksikko on erkaantunut toisistaan sarjan edetessä. He ovat silti hyvissä väleissä. Vaikkei sitä päällepäin uskoisikaan usea nainen on omannut obsession Peteriin kuten tämän ex-tyttöystävä, pomo sekä äidin ystävätär. 

Peter esiintyy useissa Family Guy -oheistuotteissa, kuten leluissa, paidoissa ja videopelissä, ja on esiintynyt myös muissa animaatiosarjoissa, kuten Simpsonit, American Dad!, South Park ja Family Guyn spin-off-sarja The Cleveland Show.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Internet Movie Database

Animaatiohahmot
Family Guy -hahmot
Kuvitteelliset alkoholistit
Niemistö

Niemistö voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä 

 Aino-Inkeri Niemistö, Aino-Inkeri Kumara (1921–2003), kirjailija, pakinoitsija ja televisiokäsikirjoittaja
 Eino Niemistö (1920–2001), diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, kauppa- ja vuorineuvos
 Henri Niemistö (s. 1996), koripalloilija
 Kari Niemistö, suursijoittaja
 Leena Niemistö (s. 1963), lääkäri, startup-sijoittaja ja kulttuurivaikuttaja

Järviä 
 Iso-Niemistö, järvi Hirvensalmella
 Pieni-Niemistö, järvi Hirvensalmella

Säätiö
 Henna ja Pertti Niemistön kuvataidesäätiö.
Henna ja Pertti Niemistön kuvataidesäätiö

Henna ja Pertti Niemistön kuvataidesäätiö on perustettu vuonna 1990 jakamaan säätiön varoista myönnettävää Ars Fennica -palkintoa.

Valtiotieteen maisteri Henna Niemistö (1933–2004) ja Pertti Niemistö (1931–1999) keräsivät pohjoismaisen nykytaiteen kokoelman, joka on sijoitettuna Hämeenlinnan taidemuseoon vuodesta 1995. Kokoelmasta koottu näyttely avattiin vuonna 1997, jolloin taidemuseon Lohrman-rakennus otettiin näyttelykäyttöön. Henna Niemistö työskenteli Hämeen Peruna Oy:n suunnittelujohtajana 1959–1984 ja oli yhtiön hallituksen jäsen ja puheenjohtaja.

Henna ja Pertti Niemistö on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Hautakammion on suunnitellut Brita Nickels-Häiväoja, joka on suunnitellut sinne myös muualle haudattujen muistomerkin, jonka Niemistöt rahoittivat.

Lähteet

Suomalaiset säätiöt
Häiväoja

Häiväoja on suomalainen sukunimi:

 Brita Nickels-Häiväoja (1942–2014), teologi, hautamuistomerkkien tutkija
 Heikki Häiväoja (1929–2019), kuvanveistäjä
 Johanna Häiväoja (s. 1960), kuvanveistäjä
 Paula Häiväoja (1929–2011), korusuunnittelija
Benjamin Wolman

Benjamin B. Wolman (27. lokakuuta 1908 – 3. tammikuuta 2000) oli puolalais–yhdysvaltalainen psykologi ja kirjoittaja.

Wolman väitteli filosofian tohtoriksi psykologiasta vuonna 1935 Varsovan yliopistosta. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli lehtorinana Kolumbian yliopistossa ja psykologian professorina Yeshivan yliopistossa, vuosina 1958-1962 psykologian kliinisenä lehtorina Albert Einstein College of Medicinessä, vuosina 1965-1978 psykologian professorina Long Island Universityssa.

Hän perusti kansainvälisen organisaation ryhmätensioiden opinnoille sekä kansainvälisen sanomalehden ryhmätensioille.

Wolman toimitti tai kirjoitti 42 kirjaa psykologiasta sekä yli 200 tieteellistä artikkelia, ja hän oli psykoanalyysin and psykoterapian harjoittaja.

Wolmanin teoksista on suomennettu ainakin Lapsen pelot.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset psykologit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Syberia III

Syberia III on Microïdsin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu huhtikuussa 2017 Windowsille, PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja OS X:lle.

Pelin suunnittelijana ja käsikirjoittajana jatkaa Benoît Sokal ja peli jatkaa juristi Kate Walkerin tarinaa.

Tarinassa kohdataan myös muita aiemmista osista tuttuja hahmoja. Peli sisältää steampunk-elementtejä.

Kehitys 
Microïds julkisti Syberia III:n vuonna 2009 tarkoituksenaan julkaista peli Windowsille ja PlayStation 3:lle kesällä 2010. Pian ongelmat Sonyn kanssa johtivat siihen, että PlayStation 3 -julkaisun todettiin olevan epätodennäköinen. Vuonna 2011 Benoît Sokal myönsi, ettei pelin kehitystyö ollut rahoitusvaikeuksien vuoksi edes alkanut. Sokalin toiveena oli käyttää Syberia III:ssa reaaliaikaista 3D-grafiikkaa Assassin’s Creed -pelien tapaan, mikä kuitenkin vaatisi suurta budjettia. Pelisuunnittelija uskoi, että edellisten Syberia-pelien pelimoottorin käyttäminen johtaisi Syberia III:n kaupalliseen epäonnistumiseen.

Marraskuussa 2012 Microïds paljasti Benoît Sokalin käsikirjoittavan Syberia III:n. Elokuussa 2013 pelin julkistettiin olevan kehityksessä. Ensimmäiset kuvakaappaukset pelistä julkaistiin elokuussa 2014.

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvostelussaan 4/10 kritisoiden muun muassa teknisiä ongelmia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Virallinen sivusto  
Syberia Facebookissa 

Seikkailupelit
Windows-pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Mac OS -pelit
Vuoden 2017 videopelit
Steampunk-pelit
Ranskassa kehitetyt videopelit
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas

Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas  (1741–1828) oli ranskalainen taiteilija joka maalasi kukkatauluja.

De Fuligny-Damas syntyi Pariisissa ja oli  Cornelis van Spaendonckin oppilas. Hänet tunnetaan varsinkin samanlaisten kukka-asetelmien maalaajana jollaisia hänen opettajansa maalasi. Muotokuvan hänestä työn ääressä on maalannut Elisabeth Vigée-Le Brun.

De Fuligny-Damas kuoli Épinay-sur-Orgessa.

Lähteet 

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1741 syntyneet
Vuonna 1828 kuolleet
Conrad Lihr

Johan Conrad Lihr (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.

Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.

Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa Lapin kullan kimallus Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Anonyymit eläimet

Anonyymit eläimet on Joonas Lehtimäen vuodesta 2009 lähtien piirtämä sarjakuva. Hyvän maun rajoja koettelevat stripit ilmestyvät viikoittain Helsingin Sanomien Nyt.fi-sivustolla. Sarjan hahmoja on voinut seurata myös Aino-lehdessä ja Hämeen Sanomissa. 

Ensimmäinen Anonyymit eläimet -albumi ilmestyi vuonna 2011 Sammakon kustantamana. Joonas Lehtimäki on pitänyt sarjan teemanäyttelyitä muun muassa Arabianrannan kirjastossa Helsingissä sekä pohjoismaisten sarjakuvataiteilijoiden ryhmänäyttelyssä eri Baltian maissa ja Unkarissa.

Julkaisut ja näyttelyt

Albumit

 2011 Anonyymit eläimet -sarjakuva-albumi, Sammakko

Julkaisut lehdissä ja verkossa

 2013 RGB, nro 5
 2012 ”Anonyme dyr”, Kollektivet, numerot 5–6
 2012 Hämeen Sanomat, toukokuun vieraileva sarjakuva
 2011– Nyt-liitteen verkkosivut, nyt.fi
 2010–2011 Helsingin Sanomien Nyt-liite
 2010–2011 Aino-lehti

Näyttelyt

 2012 ”Anonyymien eläinten digitaalinen vallankumous”, Elisa Studio, Helsinki
 2012 ”Anonyymit eläimet -originaalinäyttely”, Cosmic Comic Cafe, Turku
 2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour (kiertävä ryhmänäyttely), kulttuurikeskus Stoa, Helsinki
 2012 Anonyymit eläimet -originaaleja, Baarien miehet ja naiset -ryhmänäyttely, Ravintola Om’pu, Helsinki
 2011–2012 Animals Anonymous -printtejä, Nordicomics Baltic Tour; Tallinna, Riika, Vilna, Budapest
 2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Kontupiste, Helsinki
 2011 ”Anonyymit eläimet -näyttely”, Arabianrannan kirjasto, Helsinki

Lähteet

Aiheesta muualla
Good Reads -sivuston lukija-arvioita Anonyymit eläimet -albumista.
Sarjakuvaan erikoistuneen Kvaak-verkkolehden arvio albumista.

Strippisarjakuva
Suomalaiset sarjakuvat
Mirka Dettmann

Mirka Dettmann (o.s. Jarchovská, s. 1. helmikuuta 1972 Jaroměř, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Mittavan pelaajauran tehnyt Jarchovská, myöhemmin Dettmann, pelasi muun muassa saksalaisjoukkueissa ja naisten Euroliigassa sekä naisten EuroCupissa. Vuonna 2010 hän palasi suomalaiseen Espoo Basket Teamiin, jossa hän oli pelannut myös kaudella 2007–2008. Hän saavutti Espoossa Suomen cup-mestaruuden vuonna 2010, SM-pronssia vuonna 2011 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2007.

Tšekin naisten maajoukkueessa Jarchovská pelasi vuosien 1995, 1997, 1999 ja 2001 EM-turnauksissa. Tšekki sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1999.

Pelaajauransa jälkeen Dettmann on toiminut valmentajana pääkaupunkiseudulla. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Suomen naisten maajoukkueen apuvalmentajana.

Dettmann tapasi aviomiehensä, koripallovalmentaja Henrik Dettmannin Saksassa. He asuvat nykyisin Kauniaisissa, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet 
 Mirka Dettmann  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fibaeurope.com 
 Profiili archive.fiba.com 
 Profiili archive.fiba.com 
 Mirka Dettmann FIBA Coachig Library

Viitteet 

Tšekkiläiset koripalloilijat
Tšekkiläiset koripallovalmentajat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kyle Snyder

Kyle Snyder (s. 20. marraskuuta 1995 Woodbine, Maryland) on yhdysvaltalainen vapaapainin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Snyder on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 97 kilogrammaa.

Snyder voitti MM-kultaa 97-kiloisista vuoden 2015 MM-kilpailuista Las Vegasista kaatamalla finaalissa Venäjän Abdusalam Gadisovin. Hänestä tuli nuorin yhdysvaltalainen painin maailmanmestari. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoista Snyder saavutti niin ikään kultaa 97-kiloisista. Hän voitti samassa painoluokassa olympiakultaa Rio Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Xetaq Qazyumovin. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 97-kiloisissa 2017. Hän voitti saman painoluokan maailmanmestaruuden Pariisissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Abdulrašid Sadulajevin. Budapestissa 2018 hän sai 97-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Sadulajeville.

Snyder voitti vuonna 2019 kultaa 97 kg:n painoluokassa sekä Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa että Pan-Amerikan kisoissa. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän sai pronssia. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 97-kiloisissa 2020 ja 2021. Hän saavutti samassa painoluokassa hopeaa sekä Tokion olympialaisissa että Oslon MM-kilpailuissa 2021 hävittyään kummallakin kerralla finaalissa Abdulrašid Sadulajeville.

Snyderillä on nuorten MM-kilpailuista kultaa vuodelta 2013 ja pronssia vuodelta 2014.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset vapaapainijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Žan Belenjuk

Žan Vensanovytš Belenjuk (, s. 24. tammikuuta 1991 Kiova) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailman- sekä Euroopan-mestari. Belenjuk on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Hän edustaa Spartak-seuraa ja hänen valmentajaan toimii Vitali Kiselitsa.

Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. Hän voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 87 kg:n sarjassa. MM-kilpailuista Belenjukilla on kultaa 85-kiloisista vuodelta 2015 Las Vegasista ja 87-kiloisista Nur-Sultanista 2019, hopeaa 87 kg:n painoluokasta Budapestista 2018 sekä pronssia 85 kg:n sarjasta vuodelta 2014. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa Vantaalta 2014, Riiasta 2016 ja Bukarestissa 2019 sekä pronssia Belgradista 2012 ja Varsovasta 2021. Euroopan kisoissa hän saavutti kultaa 87 kg:n sarjassa 2019 ja hopeaa 85-kiloisista 2015. Hänellä on myös yksi pronssi kesäuniversiadeista, vuodelta 2013.

Belenjukin isä on ruandalainen ja äiti ukrainalainen.

Belenjuk valittiin Ukrainan parlamenttiin vuoden 2019 vaaleissa.

Lähteet 

Ukrainalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Ukrainalaiset olympiavoittajat
Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Yli esteitten

Yli esteitten (National Velvet, televisioesityksessä myös nimellä Yli esteiden) on Clarence Brownin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1944. Siinä nuori tyttö Velvet Brown (Elizabeth Taylor) yrittää kouluttaa hevosestaan esteratsua, apunaan muun muassa köyhä kulkuri Mi Taylor (Mickey Rooney).

Anne Revere palkittiin roolistaan Oscarilla, samoin kuin Robert Kern leikkauksesta. Elokuva tuotti lisäksi kolme muuta Oscar-ehdokkuutta. Vuonna 2003 Yli esteitten hyväksyttiin National Film Registry -kokoelmaan. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Tarinalle tehtiin jatko-osa Yli esteiden (International Velvet) vuonna 1978. Sen  pääosassa näytteli Tatum O’Neal.

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1944 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset urheiluelokuvat