joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Keskuslinja-autoasema (Minsk)

Minskin Keskuslinja-autoasema (, ) oli ennen aiemman rakennuksen purkamista Valko-Venäjän vilkkain kaukoliikenteen linja-autoasema. Täysin uusi, arkkitehti Ivan Vinogradovin suunnitelman mukaan rakennettu, ympäri vuorokauden aukioleva keskuslinja-autoasema vihittiin käyttöön syyskuun 2011 alkupuolella Valko-Venäjän presidentin läsnä ollessa. Liikenteen käynnistämisestä uutisoitiin vuoden 2011 loppupuolella.

Linja-autoaseman osoite on Ul. Bobruiskaja 6 (), eli asema sijaitsee Minskin keskustan eteläosissa, vain 200 metriä keskusrautatieaseman itäpuolella. Itsenäisyyden aukiolle on noin 700 metrin matka. Noin 500 metriä linja-autoaseman luoteispuolella sijaitsee Minskin metron asema (). Useat Minskin paikallisliikenteen bussit (ainakin linjat 3, 3а, 8, 43, 46, 52, 52д, 74, 78, 79, 79д, 85с, 102, 127 ja 555) sekä useat johdinbussit (mm. linjat  4, 7, 32, 36, 44 ja 58) pysähtyvät lähistöllä keskusrautatieasemalla tai sen edustalla.

Historiaa 

Vuonna 2007 aiempi vuonna 1962 valmistunut keskuslinja-autoasema suljettiin. Tavoitteena oli rakentaa samaan paikkaan uusi monipuolisempi kansallisen ja kansainvälisen liikenteen matkakeskus avattavaksi vuonna 2011. Käytännössä rakentamistyöt olivat välillä hiljaiselolla, mutta käynnistyivät jälleen vuonna 2010.

Liiketiloja ja vapaa-ajan toimintoja

Keskuslinja-autoaseman täydennysrakentaminen ja sisustaminen jatkui vuonna 2011 suoritetun vihkimisen ja linja-autoasematoimintojen osittaisen käyttöönoton jälkeen. Vuoden 2012 lopulla uutisoitiin vuonna 2013 yleisön käyttöön tulevien liiketilojen valmistumisesta. Rakennukseen oli suunniteltu esimerkiksi kauppoja, kahviloita ja ravintoloita sekä usean salin elokuvateatteria.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Katso myös Moskovan linja-autoasema (Minsk)
 Katso myös Itäinen linja-autoasema (Minsk)
 Welcome to Belarus by Bus  (belintourist.com)
 Tsentralniy bus station  (english.vminsk.ru)
 Автовокзал Центральный   (minsk-old-new.com)
 Major construction projects in Minsk   (minsk.gov.by)
 Valko-Venäjän kaukoliikenteen bussilippujen verkkokauppa   (ticketbus.by)
  Международные маршруты -  Minskistä lähtevien kansainvälisten linja-autovuorojen aikatauluhakua   (minsktrans.by)
 Keskuslinja-autoaseman historiaa 
 novom Tsentralnom avtovokzale v Minske budet 16 perronov pod zdanijem, 7 kinoteatrov, restorany, detskije ploštšadki s karuseljami i torgovyje rjady (8/2011)  (ctv.by)

Minskin liikenne
Minskin rakennukset ja rakennelmat
Smirnov (sukunimi)

Smirnov tai Smirnoff (ven. Смирнов), naisilla Smirnova (Смирнова) on yleinen venäläinen sukunimi. Se perustuu henkilönimeen Smirnoi (Смирной), jonka merkitys on ’hiljainen, tyyni, rauhallinen, lempeä’.

Smirnov/Smirnoff 
 Aleksandr Smirnov (s. 1964), venäläinen jääkiekkoilija
 Alexandra Smirnoff (1839–1913), suomalainen pomologi ja hedelmänviljelyn uranuurtaja
 Alexei Smirnov (s. 1982), venäläinen jääkiekkoilija
 Andrei Smirnov (s. 1983), venäläinen kitaristi
 Andrei Smirnov (1957–2019), neuvostoliittolainen uimari ja olympiamitalisti
 Anna Smirnoff, Anna Anthonius (1882–1924), suomalainen sirkusesiintyjä
 Georg Smirnoff (1840–1896), suomalainen lääkäri ja professori
 Igor Smirnov (s. 1941), Transnistrian presidentti
 Karin Smirnoff (1880–1973), suomenruotsalainen kirjailija
 Karin Smirnoff (s. 1964), ruotsalainen kirjailija
 Miron Smirnov (1821–1895), karjalainen kauppias ja kotiseuduntutkija
 Pjotr Smirnov (1831–1898), Smirnoff-alkoholiyhtiön perustaja
 Stanislav Smirnov (s. 1970), venäläinen matemaatikko
 Stefan Smirnov (1924–1995), neuvostoliittolainen upseeri ja toimittaja
 Vasili Smirnov (1905–1979), venäläinen neuvostokirjailija
 Vitali Smirnov (s. 1935), venäläinen urheilujohtaja
 Vladimir Smirnov (1875–1934), venäläinen liikemies, Smirnoff-votkatislaamon omistaja
 Vladimir Smirnov (1876–1952), Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut bolševikki, yliopistonlehtori
 Vladimir Smirnov (1887–1937), bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko
 Vladimir Smirnov (1887–1974), neuvostoliittolainen matemaatikko
 Vladimir Smirnov (1954–1982), neuvostoliittolainen florettimiekkailija ja olympiavoittaja
 Vladimir Smirnov (s. 1964), kazakstanilainen hiihtäjä ja olympiavoittaja

Smirnova 
 Olga Smirnova (s. 1979), venäläinen ja kazakstanilainen naispainija
 Svetlana Smirnova (s. 1962), venäläinen pistooliampuja
 Tamara Smirnova (1935–2001), venäläinen tähtitieteilijä
 Vera Smirnova (1898–1977), neuvostoliittolainen lastenkirjailija.

Lisätietoa 
Ennen kuin Venäläisten sukunimien pääte -ov (oв) vakiintui viralliseksi translitteroiduksi versioksi, käytettiin useimmiten muotoa -off. Kyseinen versio oli ranskalainen käännös, jonka etenkin 1800-luvulla ulkomaalaisten kanssa asioivat venäläiset aateliset omaksuivat. Lisäksi, venäläisessä fonetiikassa kovat konsonantit sanojen lopussa ovat "pehmennettyjä", jolloin muun muassa kirjain v kuulostaa enemmän f -kirjaimelta.
Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan

Lähteet

Viitteet
San Luisin maakunta

San Luisin maakunta () on Argentiinan keskiosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 76 748 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 431 588. San Luisin naapurimaakuntia ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna La Rioja, Córdoba, La Pampa, Mendoza ja San Juan. Maakunnan pääkaupunki on noin 200 000 asukkaan San Luis (2010).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 San Luisin viralliset verkkosivut

Argentiinan maakunnat
San Juanin maakunta (Argentiina)

San Juanin maakunta () on Argentiinan länsiosassa Chilen rajalla sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 89 651 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 680 427. San Juanin naapurimaakuntia ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna La Rioja, San Luis ja Mendoza. Maakunnan pääkaupunki on noin 112 000 asukkaan San Juan (2010).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 San Juanin viralliset verkkosivut 

Argentiinan maakunnat
Neuquénin maakunta

Neuquénin maakunta () on Argentiinan länsiosassa Chilen rajalla sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 94 078 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 550 344. Maakunnan pääkaupunki on noin 220 000 asukkaan Neuquén (2010).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Neuquénin viralliset verkkosivut

Argentiinan maakunnat
Acoustic Strings Quartet


Acoustic Strings Quartet on puolalaisen heavy metal -yhtye Chainsawin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Maciej Koczorowski – laulu
 Jaroslaw Gajczuk-Zawadzki – kitara
 Arkadiusz Rygielski – kitara, taustalaulu
 Marek Jerchewicz – basso
 Sebastian Gorski – rummut

Aiheesta muualla 
 

Chainsaw’n albumit
Vuoden 2008 albumit
Katalonian tasavaltalainen vasemmisto

Katalonian tasavaltalainen vasemmisto () (ERC) on katalonialainen kansallismielinen vasemmistopuolue, joka on perustettu vuonna 1931. Puolue ajaa Katalonian itsenäisyyttä. Nykyinen puheenjohtaja on Oriol Junqueras (2011−). Edellinen puheenjohtaja oli Joan Puigcercós (2008−2011). Puolueella on edustus Katalonian parlamentin lisäksi Espanjan parlamentissa ja senaatissa sekä Euroopan parlamentissa.

Katalonialaiset puolueet
Euroopan vapaa allianssi
Electric Wizards


Electric Wizards on Chainsaw’n esikoisalbumi, joka julkaistiin omakustanteena vuonna 2002. Vuonna 2004 albumi julkaistiin uudelleen levymerkillä Metal Mind Records.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Chainsaw’n albumit
Najib Mikati

Najib Azmi Mikati (s. 24. marraskuuta 1955) oli Libanonin pääministeri 2011-2014. Hän oli 1998–2004 kolmen hallituksen julkisten töiden ja liikenneministeri. Huhti–heinäkuussa 2005 hän oli väliaikaishallituksen pääministeri. Pääministeri Saad Haririn hallitus väistyi tammikuussa 2011 ja Mikati muodosti uuden hallituksen 13. kesäkuuta 2011. Siinä enemmistönä on Hizbollah liittolaisineen.

Mikati on opiskellut American University of Beirutilla, Inseadilla ja  Harvardin yliopistossa.

Najib Mikati on yksityisen M1 Groupin perustajia. Hän oli perustamassa veljensä Tahan kanssa 1982 INVESTCOMia, joka toi kännykkäverkot uusille markkinoille Sudaniin, Liberiaan ja Jemeniin, ja yhdistyi eteläafrikkalaisen MTN Groupin kanssa, kun sen osakkeet noteerattiin Lontoon ja Dubain pörsseissä. Hän tienasi kaupasta 5,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Mikati johtaa Harakat Majd -puoluetta, jolla on Libanonin parlamentissa kaksi paikkaa.
Häntä pidetään maltillisesti Syyrian-mieleisenä. Mikati on uskonnoltaan sunni Libanonin vallanjakosopimuksen mukaisesti. Häntä tukevat kuitenkin šiialaiset, kuten Hizbollah. Tämän vuoksi jotkut sunnikansanedustajat pitävät Mikatin nousua pääministeriksi Hizbollahin vallankaappauksena ja nimittävät Mikatia petturiksi. Häntä vastustettiin mielenosoituksissa ja katumellakoissa.

Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clinton on varoittanut, että Hizbollahin dominoima hallitus haittaisi Yhdysvaltain ja Libanonin suhteita.

Vuonna 2013 Mikatin hallitus ei päässyt sopuun lähestyvistä vaaleista. Niitä lykättiin marraskuuhun 2014. Tammam Salam kutsuttiin perustamaan uusi koalitiohallitus. Hallituskriisi kesti helmikuuhun 2014.

Najib Mikati on menestynyt liiketoimissaan taloudellisesti äärimmäisen hyvin. Mikati ja hänen veljensä ovat Libanonin kaksi rikkainta miestä. Entisen pääministerin Najib Mikatin omaisuuden arvoksi arvioidaan noin 2,5 miljardia dollaria, joten hän kuuluu maailman 1000 rikkaimman ihmisen joukkoon. Lokakuussa 2019 Najib Mikatia epäiltiin korruptiosta ja taloudellisista väärinkäytöksistä.

Lähteet
 http://www.najib-mikati.net/SubEnglish.aspx?ID=224&PID=98&MID=105

Viitteet 

Libanonin pääministerit
Liikenneministerit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
The Journey into the Heart of Darkness


The Journey into the Heart of Darkness on Chainsaw’n toinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. helmikuuta 2005.

Kappaleet 
Prelude		

Consolation

Kokoonpano

Yhtye 
 Jarek Gajczuk-Zawadzki – kitara
 Maxx – laulu
 Rygiel – kitara
 Sebastian Górski – rummut
 Marek Jerchewicz – bassokitara

Tuotanto 
 Perlazza – tuottaja, miksaaja
 Bogusz Rutkiewicz – masteroija
 Jacek Wiśniewski – grafiikka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Chainsaw’n albumit
Vuoden 2005 albumit
Leopoldo Torre Nilsson

Leopoldo Torre Nilsson (1924-1978) oli argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hän sai vaikutteita italialaisesta neorealismista, ja tutki yläluokan rappiota elokuvillaan. Hänen varhaistuotantoonsa kuuluva Enkelin talo La casa del ángel (1957) menestyi maailmanlaajuisesti. Vuonna 1973 Nilssonin elokuva Los siete locos sai hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.

Leopoldo Torre Nilssonin isä oli elokuvaohjaaja, ja hän aloitti isänsä assistenttina viisitoistavuotiaana. Hänen maineensa perustuu alkuvuosien elokuviin, mutta hän jatkoi työskentelyä 1970-luvulle asti kiristyvästä sensuurista huolimatta. vain hänen viimeinen elokuvansa Piedra libre (1976) kiellettiin.

Lähteet 

Argentiinalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Jesuiittojen guaranilähetysasemat

Jesuiittojen guaranilähetysasemat olivat  lähetysasemia, joita jesuiitat perustivat  Argentiinaan ja Brasiliaan 1600-luvulla katekisoidakseen guarani-intiaaneja ja suojellakseen heitä espanjalaisilta ja portugalilaisilta orjakauppiailta.

Viiden aseman rauntiot ovat nykyisin Unescon maailmanperintöluettelossa: São Miguel das Missões Brasiliassa ja  San Ignacio Mini, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto ja Santa Maria Mayor Argentiinassa.

Luettelo lähetysasemista

Vuonna 1768, jolloin jesuiitat karkotettiin maasta, oli 32 lähetysasemaa asutettuna.

San Borja
San Nicolás
San Luis
San Lorenzo
São Miguel das Missões
San Juan
Santo Angel
Yapeyú
La Cruz
Santo Tomé
Concepción

San Javier
Santa María la Mayor
Mártires
Apóstoles
San José
San Carlos
Candelaria
Santa Ana
San Ignacio Miní
Loreto
Corpus

Itapuá
Trinidad
Jesús
San Cosme y Damian
Santiago
Santa Rosa
San Ignacio Guazú
Santa María de Fe
San Joaquín
San Estanislao

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yksityiskohtainen, kuvitettu kuvaus jesuiitta vähennykset Bolivia. 

Etelä-Amerikan historia
Lähetystyö
Kristinusko Argentiinassa
Kristinusko Brasiliassa
Jesuiitat
Rush (Anna Abreun albumi)

Rush on Anna Abreun neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 30. maaliskuuta 2011 Sony Musicin kautta. Albumi nousi julkaisuviikollaan suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. myyden kultalevyyn oikeuttavan määrän, 10 000 kappaletta. Loppuvuoteen 2013 mennessä albumia on myyty 11 940 kpl.

Albumin ensimmäinen single "Hysteria" julkaistiin 10. tammikuuta 2011. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo. Toisena singlenä julkaistiin "Worst Part Is Over" 25. huhtikuuta 2011. Kappaleella vierailee rap-artisti Redrama. Albumin on pääosin tuottanut Jukka Immonen.

Kappaleet

Arvostelut 
 Dome.fi: 
 Helsingin Sanomat: 
 Rumba: 
 Stara.fi: 
 V2.fi:

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rush Discogsissa 

Anna Abreun albumit
Vuoden 2011 albumit
Jukka Immosen tuottamat albumit
Torsten G. Aminoff

Torsten Gregori Aminoff (27. elokuuta 1910 Tampere – 6. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sukututkija ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko.

Torsten Aminoff kuului Aminoffin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Torsten Carl Otto Aminoff ja Gerda Maria Hornborg. Aminoff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1936. Hän toimi 1937–1941 viikkolehti Svensk Bottenin, 1944–1945 iltapäivälehti Aftonpostenin ja 1945–1960 Appell-lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1975 Hufvudstadsbladetin poliittinen toimittaja. Svensk Botten ja Aftonposten tunnettiin hyvin oikeistolaisina julkaisuina ja myös Appell oli RKP:n oikeistosiiven lehti. Toimittaja Ralf Fribergin mukaan Aminoff oli ennen talvisotaa äärioikeistolainen ja sodan aikana hyvin saksalaismielinen ja Samfundet Folkgemenskapin aktiivinen jäsen..

Sotavuodet Aminoff oli valtioneuvoston tiedotuskeskuksen ja valtion tiedotuslaitoksen palveluksessa. Hän toimi RKP:n kansanedustajana 1960–1962, noustuaan eduskuntaan varasijalta John Österholmin kuoltua. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä 1956 ja 1962 sekä RKP:n keskushallituksen varapuheenjohtaja. Aminoff oli 1952–1981 Suomen Ritarihuoneen genealogi ja toimitti Suomen aateliskalenteria 1952–1981.. Aminoffin kirja Karjala lännen etuvartiona kuvaa Karjalan sotaisaa historiaa.

Aminoff oli vuodesta 1936 naimisissa Gerda Margareta von Rettigin kanssa.

Teokset
 Mellan svärdet och kroksabeln : 700 års kamp om karelarnas land. Söderström, 1943. (Karjala lännen etuvartiona: 700-vuotinen taistelu Karjalasta, suom. Antero Manninen. Otava, 1943)

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset sukututkijat
Suomalaiset aateliset
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Dmitri Gluhovski

Dmitri Gluhovski (s. 1979 Moskova) on venäläinen toimittaja ja kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Metro 2033 julkaistiin vuonna 2005.

Gluhovski on asetettu Venäjällä etsintäkuulutetuksi tuomittuaan julkisesti Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan. Gluhovski lisättiin listalle 7. kesäkuuta 12. maaliskuuta tekemästään kirjoituksesta, jossa hän vaati lopettamaan sodan. Hänet lisättiin Venäjän oikeusministeriön "ulkomaisten agenttien" rekisteriin lokakuussa 2022. Hänet on asetettu maan etsintäkuulutettujen listalle, mutta ei tällä hetkellä (lokakuu 2022) ole Venäjällä.

Gluhovskin teoksien pohjalta on tehty videopelit Metro 2033, Metro: Last Light ja Metro Exodus.
Metro 2033 romaanin pohjalta on työstetty elokuvaa Metro 2033.

Suomennetut romaanit

Lähteet 

Tieteiskirjailijat
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto Rikala

Risto Rikala (s. 1979 Kotka) on suomalainen rumpali, joka on soittanut useissa kokoonpanoissa, kuten Jenni Vartiainen, Ellinoora, Redrama, Erin, Kwan, Elastinen, Kaija Koo, Laura Voutilainen ja Ben Granfelt Band. Rikala on ollut Jenni Vartiaisen rumpali vuodesta 2007. Hän on opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Vuonna 2018 hän soitti Vain Elämää  tv-ohjelman 9. tuotantokaudella. Hän on tohtori Kalle Rikalan pojanpojan poika. Rikala on absolutisti ja kasvissyöjä. 

Kwanin lisäksi Risto on vaikuttanut muusikkona myös joidenkien artistien kuten Jenni Vartiaisen ja Samae Koskisen julkaisuissa sekä Uuden edessä-hyväntekeväisyyskappaleen taustalla.

Lähteet

Suomalaiset rumpalit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Mari Strachan

Mari Strachan on walesilainen kirjailija. Hänen romaaninsa Hiljaisuus soi h-mollissa ilmestyi 2009.

Suomennettu romaani

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 

Walesilaiset kirjailijat
Heinäsirkka (albumi)

Heinäsirkka on samaa taiteilijanimeä käyttävän suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anne Taskisen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Speedy Gonzales -kappaleella laulaa myös näyttelijä-muusikko Matti Pellonpää.

Kappaleet

Muusikot 
Heinäsirkka – laulu)
Tapio Niemelä – kosketinsoittimet
Luumu Kaikkonen – kitara
Janne Brunberg – bassokitara
Jan Noponen – rummut, lyömäsoittimet
Timo Paasonen – trumpetti)
Heikki Keskinen – saksofoni
Tiitta Spout – laulu
Elisa Korjus – laulu

Lähteet 
 Albumi Suomen Äänitearkiston tietokannassa

Vuoden 1985 esikoisalbumit
Heinäsirkan albumit
Rakkautta pakoon

Rakkautta pakoon on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Heinäsirkan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1987.

Kappaleet 
Sä vaan uneksit
Nykyhetken nainen
Yö, tähdet ja viiniä
Yöballaadi
Rakkautta pakoon
En usko
Kiinalainen karuselli
Tähdenlennon maa
Siunatkoon (- God Bless Me -)
Mikset sä jää (- We've Got Tonight -)

Lähteet 
 Albumi Suomen Äänitearkiston tietokannassa

Heinäsirkan albumit
Vuoden 1987 albumit
Königsberg (1927)

Königsberg oli Saksan laivaston Königsberg-luokan kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus upposi Norjan taisteluissa vuonna 1940.

Valmistus 
Risteilijä B (risteilijä SMS Thetiksen korvaaja) tilattiin 1925 telakkanumerolla 108 Marinewerftiltä Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 12. huhtikuuta 1926. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1927 nimettynä Königsbergiksi. Vesillelaskutilaisuudessa aluksen siunasi Königsbergin pormestari ja ensimmäisessä maailmansodassa palvelleen risteilijän SMS Königsbergin päällikön leski rouva Loof kastoi aluksen. Wolf von Trotha otti aluksen Reichsmarinen palvelukseen 17. huhtikuuta 1929 ollen samalla sen ensimmäinen päällikkö. Aluksen miehistö siirtyi risteilijä Nympheltä, joka oli poistettu palveluksesta edellisenä päivänä. Koeajojen ja koulutuksen päätyttyä alus esiintyi Barcelonan maailmannäyttelyssä valtakunnan edustajana 18.–26. lokakuuta aluksen uuden komentajan Robert Witthöf-Emdenin alaisuudessa. Alus liitettiin laivastoon 17. joulukuuta 1929.

Palvelus 
Lukuisten 1930-luvun alun laivastovierailujen jälkeen alus palveli Espanjan rannikolla marraskuusta 1936 tammikuuhun 1937. Alus soveltui huonosti kauppamerenkulun häirintään tai yleensäkin toimimaan avomerellä, joten toisen maailmansodan puhjetessa se siirrettiin torpedokoulutuksen maalilaivaksi Itämerelle ja Pohjanmeren miinoitusoperaatioihin kuten operaatio Westwalliin.

Norja 

Königsberg osallistui huhtikuun 1940 alussa Norjan taisteluihin, kun se liitettiin kontra-amiraali Hubert Schmundtin komentamaan maihinnousuryhmä 3:een kuljettamaan joukkoja Wilhelmshavenista Bergeniin yhdessä sisaraluksensa Kölnin sekä miinalaiva Bremsen, torpedoveneiden Wolfin ja Leopardin, E-veneiden emälaivan Carl Petersin sekä E-veneiden S 19, S 21, S 22, S23 ja S 24 kanssa. Osastoon kuuluivat vielä apualukset Schiff 9 ja Schiff 18.

Osaston tunkeutuessa aamulla 9. huhtikuuta Bergenin vuonoon alus vaurioitui Norjan rannikkotykistön Kvarvenin linnakkeen avattua tulen kuuden tuuman kranaatin osuttua hieman vesirajan yläpuolelle. Norjalaiset vastarintamiehet ilmoittivat aluksen sijainnin Britanniaan. Vielä samana iltana hyökkäsi Britannian kuninkaallisten ilmavoimien 12 Welligton ja 12 Hampden pommittajaa satamassa olleiden alusten kimppuun tuloksetta. Alus jäi Bergeniin Skoltegrundin laituriin korjattavaksi muiden ryhmän alusten palatessa Saksaan.

Samana iltana sai Orkneylle sijoitetut Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien 800 ja 803 laivueiden lentäjät tiedon operaatiosta. Seuraavana päivänä 16 Blackburn Skua pommikonetta Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien 800 ja 803 laivueista saivat kolme osumaa alukseen, joka kaatui upoten Bergenin satamaan. Ilmatorjunta ampui alas ainoastaan yhden hyökänneistä lentokoneista (luutnantti Smeeton ja vänrikki Watkinson) ja lisäksi kolme konetta vaurioitui pahoin.

Aluksen hylky nostettiin 17. heinäkuuta 1942 ja maaliskuusta 1943 alkaen sitä käytettiin sukellusvenelaiturina. Hylky kaatui uudelleen 22. syyskuuta 1944 ja se romutettiin sodan päätyttyä paikallaan.

Lähteet

Viitteet 

Königsberg-luokan risteilijät (1927)
Saksalaiset toisen maailmansodan risteilijät
Rautaa & magneettia

Rautaa & magneettia on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Heinäsirkan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995.

Kappaleet 
Tähden alla
Rautaa & magneettia
Tulikukat
Faaraoiden salaisuus
Metamorfoosi
Tämä Yö (Because the Night)
Lemmen huijari
Ghettojen yöt
Mua haavoitit
Minne vain mun tahdot
Motherless Child

Lähteet 
 Albumi Suomen Äänitearkiston tietokannassa

Heinäsirkan albumit
Vuoden 1995 albumit
Valon lapsi

Valon lapsi on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Heinäsirkan neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000. Gringo -kappaleella laulaa myös Pekka Myllykoski.

Kappaleet 
 Pantterin kyyneleet (Leopard mix)
 Sydämen haltia
 Onnen kalastaja
 Rakkaus kasvoista kasvoihin
 Valon lapsina
 Kuningatar hunajaa
 Virtuaalirakastellaan
 Pantterin kyyneleet (Motown mix)
 Talven maa
 Gringo (feat. Pekka Myllykoski)
 Yksi suojelusenkeli riittää

Lähteet 

 Heinäsirkan kotisivut

Heinäsirkan albumit
Vuoden 2000 albumit
Telmana

Telmana () on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkereenjoen rannalla 26 kilometriä Tusinan kaupungista luoteeseen. Taajamassa on 5 800 (vuonna 2002) ja kunnassa 11 200 (vuonna 2010) asukasta.

Telmanan kunta rajoittuu pohjoisessa Pietariin kuuluvaan Kolpinan kaupunkiin, idässä Punaporuun, koillisessa Liissilään ja lounaassa Possain kuntaan. Keskustaajaman lisäksi siihen kuuluvat Voiskorovan (ven. Войскорово, Voskorovo) taajama sekä Isoran Lopotin (Ям-Ижора, Jam-Ižora) ja Pionerin (Пионер) kylät. Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie.

Taajama on rakennettu Inkereenjoen rannalle 1700-luvun lopulla perustettujen saksalaisten siirtokuntien paikalle. Voiskorovan lähellä, nykyisen Pionerin kylän alueella, sijaitsi Inkereen luterilaisen seurakunnan kirkko. Isoran Lopotti palveli Pietarin ja Moskovan välistä maantieliikennettä. Saksalaissiirtokuntiin perustettiin 1920-luvun lopussa Ernst Thälmannille nimetty kolhoosi (myöhemmin sovhoosi), josta taajama on saanut nimensä. Siirtokunnat ja seudun inkerinsuomalaiset kylät tuhoutuivat toisen maailmansodan taisteluissa. Nykyään taajamassa toimii Thälmannille nimetty karjatila.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Telmanan kunnan sivusto 

Tusinan piirin kunnat
Thegn

Thegn tai thane oli Englannissa aatelinen tai varakas maanomistaja, joka vastasi myöhempien aikojen paronia tai ritaria. Arvo oli käytössä ennen vuotta 1066, jolloin Vilhelm Valloittaja valloitti Englannin. Thegnin aatelisarvo oli sekä perinnöllinen että hankittavissa oleva, sen siis saattoi saada, jos täytti tietyt edellytykset. Thegnit olivat mahtavampien feodaaliherrojen vasalleja, he saattoivat olla esimerkiksi piispojen tai kuninkaan thegnejä tai jopa toisten, ylempiarvoisten thegnien thegnejä. Vanhimmat thegnsuvut toimivat kuninkaan hovissa eräänlaisena lainopillisena komiteana, joka voidaan katsoa valamiehistön esiasteeksi. Arvonimi thane oli Skotlannissa käytössä 1400-luvulle saakka.

Lähteet

Kirjallisuutta

Anglosaksit
Aateli
Marineholmen

Marineholmen oli norjalainen laivastotukikohta Damsgårdssundetin varrella Puddefjordenissa Bergenissä Hordalandin läänissä. Tukikohta perustettiin 1818, ja se oli maan vanhin toimiva laivastotukikohta, kun se lakkautettiin toukokuussa 1962. Ensimmäisen maailmansodan aikana Marineholmen oli hyvin tärkeä. Siellä alukset korjattiin ja kunnostettiin ja sieltä ne hakivat polttoaineena käyttämänsä hiilen. Asuntoina siellä oli sekä parakkeja että myös puinen potkurikorvetti Nordstjernen (1864–1945). Myöhemmin asuntona käytettiin Statsraad Lehmkuhlia. Nykyisin laivastotukikohdasta ei ole Bergenissä juuri mitään jäljellä. Niiden hallien paikalla, joissa aikoinaan vuonna 1818 säilytettiin puisia sotaveneitä, perustettiin myöhemmin Høyteknologisenteret, nyk. Marineholmen AS.

Bergen
Norjan rakennukset ja rakennelmat
Norjan laivasto
Vuoristo-Karabah

Vuoristo-Karabah (, , myös Լեռնային Ղարաբաղ, Leṙnayin Ġarabaġ, ) on maantieteellinen alue Etelä-Kaukasiassa.

Neuvostojohtaja Stalin liitti alueen Azerbaidžaniin. Alueella oli 1980-luvulla kansallisuuskiistoja. Niiden takia armenialaiset kansallismieliset irrottivat alueen
Armenian tuella Azerbaidžanista vuonna 1991. Aluetta hallitsee nykyään pääosin itsenäinen Artsakhin tasavalta.

Alue on pinta-alaltaan noin 4 400 neliökilometriä. Vuonna 2013 Vuoristo-Karabahin tasavalta ilmoitti väkiluvukseen 148 100 asukasta. 
Vuoristo-Karabahin asukkaista pääosa on etnisesti armenialaisia. Karabah (Karabagh) on peräisin turkin ja persian kielistä ja se tarkoittaa "mustaa puutarhaa". Paikalliset asukkaat käyttävät nykyisin mieluiten muinaista nimeä "Artsakh".

Historia 

Vuoristo-Karabahia asuttivat vuosisatojen ajan kristityt armenialaiset ja islaminuskoiset azerit. 1700-luvun lopussa alue oli itsenäinen Karabahin kaanikunta.
Alue liitettiin Venäjän keisarikuntaan 1800-luvulla.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitto  perusti Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan sisälle.

Kun Neuvostoliiton valta alueella hiipui 1980-luvulla, armenialaisten ja azerien väliset yhteenotot lisääntyivät. Paikallishallinto halusi liittyä Armeniaan ja julisti maan irti Azerbaidžanista 1988. Armenialaiset ja azerit karkottivat toisiaan. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Neuvostojoukkojen lähtö kiihdytti 1980-luvulla alkaneen konfliktin täydeksi sodaksi vuonna 1992. Sodassa arviolta 20 000–30 000 ihmistä menetti henkensä. Armenialaiset joukot onnistuivat saamaan alueen hallintaansa. Armenialaiset myös miehittävät Azerbaidžanin alueita Vuoristo-Karabahin ulkopuolelta ja loivat näin maayhteyden Karabahin ja Armenian välille. Vuonna 1994 osapuolet suostuivat aselepoon.. Rauha jäi solmimatta ja ajoittainen rajakahakointi jatkui. Azerbaidžan on ajoittain uhannut liittää alueen takaisin itseensä. 

Vuoristo-Karabahin kiista pysyi vuosikymmenien ajan jäätyneenä konfliktina, kunnes vuonna 2020 Azerbaidžan aloitti sodan, jossa se valtasi suuren osan Vuoristo-Karabahia itselleen. Euroopan unioni ilmaisi lokakuussa 2020 olevansa ”erittäin huolissaan” tilanteen kärjistymisestä, ja EU:n ulkosuhteista vastannut Josep Borrell vetosi osapuoliin, jotta nämä sitoutuisivat Ranskan, Venäjän ja Yhdysvaltain muodostaman niin kutsutun Minskin ryhmän tukemiin rauhanneuvotteluihin. Venäjä oli Vuoristo-Karabahin kriisin suhteen vaikeassa välikädessä, sillä se oli Armenian liittolainen, mutta pyrki pitämään hyviä suhteita myös Azerbaidžaniin ja sen liittolaiseen Turkkiin.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla
Vuoristo-Karabahin tasavallan vuoden 2005 väestönlaskenta , myös  ja 
Ulkolinja/YLE: Sota joka jäätyi (toimittaja Vesa Toijonen, 22.1.2015)  (areena.yle.fi)
Miksi sota Vuoristo-Karabahista jatkuu vuosikymmeniä – tässä viisi vastausta ydinkysymyksiin ja kaksi erikoista faktaa Yle, 2020

Enklaavit ja eksklaavit
Eerik Krankka

Eerik Krankka (kuollut n. 1579) oli liminkalainen talonpoikaispäällikkö 1500-luvulla ja Hannu Krankan isä.

Krankka oli 1563 Pohjanmaan lohivoutina,  1573 hänet mainitaan Limingan nimismiehenä ja vuodesta 1574 hän toimi voudin sijaisena Pohjois-Pohjanmaalla. Saadakseen vuodesta 1573 käynnissä olleet rajakahakat päättäneen vuoden 1575 välirauhan pidennettyä Krankka teki 1577 omin päin rajarauhan venäläisten kanssa. Juhana III ei hyväksynyt tätä, vaan määräsi Krankan rangaistavaksi omavaltaisuudesta. Krankka kaatui rappasodassa venäläisten hävitysretkissä Pohjanmaalle noin 1579. Krankan puoliso Sigrid Antintytär sai avustusta kuninkaalta venäläisten hävitettyä myös Krankan talon, Limingan Krankkalan.

Lähteet
  Sivu 407.  

Syntymävuosi tuntematon
1570-luvulla kuolleet
Suomalaiset henkilöt
Pitkä viha
Ryan Lannon

Ryan Lannon (s. 14. joulukuuta 1982 Grafton, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Lannon kiekkoilee SM-liigan joukkue Vaasan Sportissa.

Lannon aloitti kaudella 2001–2002 Harvardin yliopistojoukkueessa. NHL-seura Pittsburgh Penguins varasi hänet kahdeksannella kierroksella 239. pelaajana kesällä 2002. Hän jatkoi Harvardissa vielä kolme kautta ennen siirtymistä Pittsburgh Penguinsin organisaatioon. Hän pelasi seuran AHL-joukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa kolme kautta.

Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Phoenix Coyotesin organisaatioon, jossa hän pelasi San Antonio Rampagessa. Seuraava kausi oli loukkaantumisten sävyttämä, ja hän pelasi vain 27 ottelua. Kaudella 2010–2011 hän pelasi Lake Erie Monstersissa ja Worcester Sharksissa AHL:n puolella. Tammikuussa 2011 hän siirtyi SM-liigassa pelaavaan KalPaan loppukauden mittaisella sopimuksella, ja jatkoi joukkueessa myös kaudella 2011–2012. Lannonin kausi päättyi ennenaikaisesti, kun hänen risti- ja sivusiteensä vaurioituivat tammikuussa 2012.

Lannon jatkoi KalPasta Itävallan pääsarjan Graz 99ersiin, jonne siirtyi kaudeksi 2012–2013 koesopimuksen kautta. Keväällä 2013 hän ehti jo tehdä sopimuksen KalPan kanssa, mutta lopetti pelaajauransa ennen kauden 2013–2014 alkua. Lannon päätti kuitenkin jatkaa pelaajauraansa kaudella 2017–2018, jolloin hän pelasi ECHL-liigassa. 15. helmikuuta 2019 ilmoitettiin Lannonin sopimuksesta Vaasan Sportin kanssa, joka sopimuksen solmimisen hetkellä sinnitteli kiinni 10. sijasta SM-liigan runkosarjassa. Lannon saapui korvaamaan loukkaantuneita pelaajia.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Pittsburgh Penguinsin varaamat pelaajat
Sportin pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Possai

Possai () on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Pavlovskia noin 25 kilometriä Tusinan kaupungista luoteeseen. Kylässä on noin 3 000 ja kunnassa 3 600 asukasta.

Possain kunta rajoittuu idässä Telmanan, etelässä Vornasuon ja lännessä Susaninan kuntiin sekä luoteessa ja pohjoisessa Pietarin kaupungin Puškinin piiriin. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Leppälän (ven. Глинка, Glinka), Anolan (Аннолово, Annolovo) ja Latukan (Ладога, Ladoga) kylät. Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien ja A120-kehätien välinen maantie. Possaista on maantieyhteys myös Pavlovskiin. Seudulla virtaa Inkereenjoki.

Possai eli Fjodorovski posad (Фёдоровский посад) on perustettu 1700-luvun alussa. Inkerinsuomalaisesta ympäristöstä poiketen sen asukkaat olivat venäläisiä. Seudun Inkereen luterilaiseen seurakuntaan kuuluneista inkeriläiskylistä valtaosa tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Kylässä toiminut maatalousyritys Fjodorovskoje teki konkurssin vuonna 2003.

Nykyään Possai koostuu puusta ja tiilestä rakennetuista omakotitaloista sekä kaksi- ja viisikerroksisista kerrostaloista. Kylässä toimii muun muassa saha, ikkunatehdas ja maatalousyritys. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo ja poliklinikka.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Possain kunnan sivusto 
 Possain kunta Leningradin alueen sivustolla 

Inkerin kylät
Tusinan piirin kunnat
Luettelo SM-liiga-joukkueiden nykyisistä kapteeneista

Jääkiekon SM-liiga-joukkueiden kauden 2015–2016 kapteenistoissa toimineet.

Luettelot jääkiekon SM-liigasta
Sumua & säihkettä

Sumua & säihkettä on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Heinäsirkan kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2002.

Kappaleet 
 Rakkautta pakoon
 Nykyhetken nainen
 Nähdään, Snoopy
 Rakkaus
 Helmenkalastaja
 Yö, tähdet ja viiniä
 En oo koskaan ollut morsian
 Ranskalainen yö
 Kun nainen kaipaa miestään (When a Man Loves a Woman)
 Rakkaus kasvoista kasvoihin
 Tie yöhön
 Mikset sä jää
 Faaraoiden salaisuus
 Pantterin kyyneleet (Leopard mix)
 Lemmen huijari
 Sydämen haltia
 Tämä yö (Because the Night)
 Talven maa
 Mua haavoitit
 Lost in Your Bloody Eyes

Lähteet 
 Heinäsirkan kotisivut

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Heinäsirkan albumit
When the Twilight Set in Again

When the Twilight Set in Again on puolalaisen black/death metal -yhtye Asgaardin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Małgorzata Raźniak – laulu, huilu
 Bartek Kostrzewa – kitara, laulu
 Paweł Nafus – kitara
 Jacek Monkiewicz – bassokitara
 Roman Golębiowski – rummut
 Wojciech Kostrzewa – kosketinsoitin
 Honorata Stawicka – viulu

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1998 albumit
Vuoden 1998 esikoisalbumit
Asgaardin albumit
Catamarca

Catamarca (koko nimeltään San Fernando del Valle de Catamarca) on Catamarcan maakunnan pääkaupunki Argentiinan pohjoisosassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 172 800 asukasta.

Kaupungissa toimii vuonna 1972 perustettu yliopisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinan kaupungit
Ad Sidera, Ad Infinitum

Ad Sidera, Ad Infinitum on puolalaisen black/death metal -yhtye Asgaardin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2000.

Kappaleet

Kokoonpano
 Przemysław "Quazarre" Olbryt – laulu
 Bartłomiej Kostrzewa – kitara
 Jacek Monkiewicz – bassokitara
 Roman Golębiowski – rummut
 Wojciech Kostrzewa – kosketinsoitin
 Honorata Stawicka – viulu

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Asgaardin albumit
Vuoden 2000 albumit
Resistencia

Resistencia  on Chacon maakunnan pääkaupunki Argentiinan pohjoisosassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 305 000 asukasta.

Kaupunkia kutsutaan ulkoilmamuseoksi, sillä siellä on paljon veistoksia julkisissa tiloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinan kaupungit
Eerikki Antinpoika Trana

Eerikki (Eerik, Erik) Antinpoika Trana (n. 1586 Karjala – 25. lokakuuta 1634 Mindenin edusta, Saksa) oli suomalainen, karjalaissyntyinen venäjäntulkki, joka kohosi Kustaa II Aadolfin sodissa kenraalimajuriksi ja sotakomissaariksi ja aateloitiin 1626. 

Tranan isän oli venäjän kielen tulkki Antti Pekanpoika, sukunimeltään mahdollisesti Kurkinen. Hän toimi ensin isänsä tavoin tulkkina Viipurissa ja Käkisalmella. Vuodesta 1609 Trana oli mukana Jaakko De la Gardien Venäjän retkillä esikunnan tulkkina ja 1611–1617 Novgorodissa myös varuskunnan huoltopäällikkönä. 1617–1621 hän avusti rajankäyntikomission työssä ja De la Gardien vuokraläänien Käkisalmen ja Pähkinälinnan verotuksen järjestämisessä. 1622 Trana nimitettiin Käkisalmen ja Inkerin kamreeriksi ja 1625 De La Gardien sotatoimikomissaariksi uudelleen aloitetussa Puolan sotaan kuuluneessa Baltian sodassa. Hänen tehtävänään oli myös valloitettujen alueiden hallinnon järjestäminen. 

1626 Tranasta tuli vallatun Tarton läänin sotilaskäskynhaltijan apulainen ja hän otti aateloituna käyttöön Trana-nimen. 1628 Trana siirrettiin Riikaan kenraalikomissaariksi, koko Baltian kenraalikuvernöörin Johan Skytten apulaisena hän toimi 1629–1631. Tämän jälkeen kuningas määräsi Tranan Pommerin ja Mecklenburgin sotakomissaariksi, mihin tehtävään kuului Åke Tottin armeijan huoltaminen. 1632 Tranasta tuli Ala-Saksin kenraalisotakomissaari. Wolfenbüttelin piirityksessä elokuussa 1632 hän joutui vangiksi, mutta onnistui pakenemaan maaliskuussa 1633. 

Seuraavana vuonna hänen tehtäviään laajennettiin ratsu- ja jalkaväkirykmentin everstin toimella, minkä lisäksi hänen vastuulleen tuli Verdenin ja Bremenin hallinto. 9. heinäkuuta 1634 saavutettiin Tranan johdolla merkittävä voitto Saarstedissä, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Saman vuoden syksyllä hänestä tuli Liivinmaan sotaneuvoston jäsen. Trana kaatui lokakuussa 1634 johtaessaan rynnäkköä Mindenin kaupunkia vastaan.

Tranan puoliso n. vuodesta 1622 oli Margareta Eketrä (k. 1633).

Lähteet
 Sivut 775–776.

Aiheesta muualla
 Korhonen, Arvi 1953. Eerikki Antinpoika. Porvoo: Werner Söderström. 466 s.
 Tranan vaakuna ja tietoja (ruotsiksi) (Viitattu 10.5.2014)

Suomalaiset aateliset
 Suomalaiset kenraalit
Tulkit
Kolmikymmenvuotinen sota
Etelä-Karjalan historia
1580-luvulla syntyneet
Vuonna 1634 kuolleet
Jukka Repo

Jukka Tapio Repo (s.1969 Mikkeli) on suomalainen freelancerinä toimiva äänisuunnittelija ja muusikko. Hän soittaa tai on soittanut muun muassa yhtyeissä Kalle G & Rytinäkerjäläiset, Tesar Jazz Band, Rantakylä Big Band ja Riivattu Kissa, Hannu Palo ja La Paloma, Jaska Mäkynen & Nelostie, Lea Laven ja Tähtilamppu.

Jukka Repo työskenteli noin 23 vuotta äänimestarina Mikkelin teatterissa, jossa hän aloitti vuonna 1999. Repo on tehnyt äänisuunnittelun, tai musiikkin ja äänisuunnittelun, useisiin kymmeniin Mikkelin teatterin tuotantoihin.

Aiheesta muualla 
 Hiiriä ja ihmisiä Mikkelin teatterissa
 Yle/Etelä-Savon Radio/Kaverikirjavieras
 Rantakylä Big Band
 Tesar Jazz Band
 Discogs/Riivattu Kissa

Suomalaiset äänisuunnittelijat
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Dortmundissa, Saksassa. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten ja naisten yksinluistelut, pariluistelu ja jäätanssi.

Kilpailijat

Miehet

Naiset

Pariluistelu

Jäätanssi

Lähteet
Taitoluistelukilpailutietokanta eskatefans.com:issa 

 

1995
Vuoden 1995 urheilu
Dortmundin urheilu
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1993

Vuoden 1993 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Helsingissä, Suomessa 12.–17. tammikuuta 1993. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten ja naisten yksinluistelut, pariluistelu ja jäätanssi. Kyseiset kisat olivat toiset Helsingissä ja Suomessa järjestetyt taitoluistelun EM-kilpailut.

Mitalistit

Kilpailijat

Ladies

Pariluistelu

Jäätanssi

Lähteet
Taitoluistelukilpailutietokanta eskatefans.com:issa 

 

1993
Vuoden 1993 urheilu
Helsingin urheilutapahtumat
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1930

Vuoden 1930 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Berliinissä, Saksassa. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten ja naisten yksinluistelut ja pariluistelu.

Kilpailijat

Lähteet
Taitoluistelukilpailutietokanta eskatefans.com:issa 

 

1930
Vuoden 1930 urheilu
Berliinin urheilu
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1923

Vuoden 1923 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Oslossa, Norjassa. Oslossa kilpailtiin ainoastaan miesten yksinluistelussa.

Suomen Gunnar Jakobssonista tuli näissä kisoissa Suomen ensimmäinen taitoluistelun EM-mitalisti.

Kilpailijat

Lähteet
Taitoluistelukilpailutietokanta eskatefans.com:issa 

1923
Vuoden 1923 urheilu
Norjan urheilutapahtumat
Oslon urheilu
Ryysyrannan Jooseppi (elokuva)

Ryysyrannan Jooseppi on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva pohjautuu Ilmari Kiannon romaaniin Ryysyrannan Jooseppi vuodelta 1924.

Hällström kuoli helmikuussa 1956, mutta hän ehti tehdä Ryysyrannan Joosepin jälkeen vielä kaksi elokuvaa, joista toinen valmistui kuoleman jälkeen. Karlovy Varyn elokuvajuhlilla 1956 Hällströmille myönnettiin postuumisti henkilökohtainen muistopalkinto taiteellisesta suorituksesta.

Juoni
Elokuvan tapahtumien ajankohta on kansalaissodan jälkeinen aika 1920-luvulla. Jooseppi ryhtyy pontikankeittoon perheensä elättämiseksi.

Tuotanto
Suurin osa elokuvan ulkokohtauksista kuvattiin Otaniemessä, jonne oli siirretty Tuusulasta hankittu vanha mökki esittämään Joosepin asuntoa. Lumimyskykohtaukset kuvattiin Suomussalmen Kiantajärvellä. Myrsky saatiin aikaan lentokoneen moottorin avulla.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva sai yksimielistä kiitosta. Vaikeita kohtauksia on pehmennetty lämpimällä huumorilla (Valma Kivitie, Elokuva-Aitta, Paula Talaskivi, Helsingin Sanomat). Kiitosta saavat ohjaajan lisäksi näyttelijät Heimo Lepistö ja Hilkka Helinä, kuvaaja Esko Töyri ja musiikin säveltänyt Tauno Pylkkänen, joskin Martti Savo asettaa siihen pienen varauksen: se ei aina pysy tilanteiden tasalla. Leif Wagerin esittämää nimismiestä eivät kaikki pitäneet onnistuneena.

Myöhemmissä arvioissa Ryysyrannan Jooseppia on pidetty onnistuneena kansanomaisena tulkintana Kiannon köyhälistöromaanista. Neuvostoliitossa elokuvaa esitettiin 1950-luvun Suomen todenmukaisena kuvauksena. Kriitikko Pertti Avola on luokitellut elokuvan Hällströmin parhaaksi: vaikka sen sävy on komediaa, köyhyyden kuvaus koskettaa.

Näyttelijät

Palkinnot
Jussit 1955: 
käsikirjoitus: Urpo Lauri ja Viljo Hela (Roland af Hällström)
miespääosa: Heimo Lepistö.
Karlovy Varyn elokuvajuhlat 1956 Roland af Hällström, henkilökohtainen muistopalkinto taiteellisesta suorituksesta

Lähteet

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Vuoden 1955 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Roland af Hällströmin ohjaamat elokuvat
Anu ja Mikko (vuoden 1940 elokuva)

Anu ja Mikko on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1940. Elokuva pohjautuu Kersti Bergrothin kolminäytöksiseen näytelmään Anu ja Mikko (1932), jonka kantaesitys oli Suomen Kansallisteatterissa 2.10.1932. Näytelmä oli kirjoitettu Antrean murteella. Murre on mukana myös elokuvassa.

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1940 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Orvo Saarikiven ohjaamat elokuvat
Temmes (taajama)

Temmes on Tyrnävän kunnassa sijaitseva kylä ja taajama. Taajama sijaitsee valtatien 4 varrella noin 15 kilometriä etelään Tyrnävän kirkonkylältä. Aikaisemmin taajama oli vuoden 2001 alussa lakkautetun Temmeksen kunnan kuntakeskus. Vuoden 2020 lopussa taajaman väkiluku oli 242. Tilastollisen taajaman nimenä on ollut Meijerinkylä, joka on yksi taajaman osa-alueista.
 
Taajamassa sijaitsevan vuonna 1767 valmistuneen Temmeksen kirkon suunnitteli Koskelankylältä syntyjään oleva Antti Louet. Vuonna 1967 avattua Temmeksen kotiseutumuseota ja siihen kuuluvaa museoaluetta ylläpidetään talkoovoimin. Rakennusmestari Veli Koskelan suunnittelemassa vuonna 1968 valmistuneessa Temmestalossa on aikoinaan toiminut muun muassa Temmeksen kunnantalon ja kirjasto. Temmeksen oma kirjasto lakkautettiin elokuussa 2021, jonka jälkeen Temmeksen liikuntasalin yhteydeen avattiin Temmeksen kirjakaappi. Vuonna 1904 rakennettu Kylätalo Wäinölä toimi työväentalona vuoteen 1932 asti. Temmeksen Kotiseutuyhdistykselle talo siirtyi vuonna 1992. Wäinölän edustalla paljastettiin 19.9.1993 Temmeksen Veteraanimatrikkelitoimikunnan lahjoittama "Sotaanlähdön muistokivi" muistuttamaan jälkipolvia siitä, että Väinölä oli se paikka, josta Temmeksen miehet lähtivät niin talvi- kuin jatkosotaankin. Muistokivi seisoo edelleen samalla paikalla. Entisen Temmeksen Osuusmeijerin rakennus valmistui vuonna 1923, jossa oli meijeritoimintaa vuoteen 1949 asti. Sen jälkeen siinä on toiminut muun muassa Temmeksen kunnanvirasto.  

Museoalueella on 1970-luvulta lähtien vuosittain järjestetty heinäkuun ensimmäisenä viikonloppuna kaksipäiväiset Temmes-päivät. Siltojen Temmes -pyöräilytapahtumassa pyöräillään
Temmeksen siltojen kautta museolle yhdistettynä kulttuuriin. Jouluisin järjestetään perinteiset joulumarkkinat.

Tällä hetkellä taajamassa ei ole päivittäistavarakauppaa. Taajamassa viimeisimpänä päivittäistavarakauppana toiminut Sale suljettiin lokakuussa 2021 sisäilmaongelmien takia.. Entisen kaupan pihalla on vielä ABC-ketjun automaattiasema. Tällä hetkellä kyläläisille lähimmät kaupat sijaitsevat Tyrnävän kirkonkylällä ja Rantsilan taajamassa. Vielä 1990-luvulla taajamassa oli kolme kauppaa, huoltoasema, posti ja kolmen pankin konttorit.

Temmeksessä toimii vuonna 2013 perustettu Temmeksen kyläyhdistys, jonka tarkoituksena on edistää ja kehittää kylän asukkaiden yhteistyötä, vaalia kylän kulttuuriperintöä ja edistää kyläkulttuurin kehittymistä ja asukkaiden viihtyvyyttä. Temmeksen kyläyhdistys sai Tyrnävän kunnan myöntämän kulttuuripalkinnon vuonna 2018 kylätalo Wäinölän kunnostamisesta.

Temmekseltä lähtevät tieyhteydet Limingan Heinijärvelle, Siikajoen Hartaanselälle, ja siitä edespäin Paavolaan sekä Siikalatvan Kestilään ja Mankilaan.

Lähteet

Temmeksen kylät
Suomen kirkonkylät
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Suomen entiset kuntakeskukset
Revonlahti (taajama)

Revonlahti on Siikajoen kunnassa sijaitseva kylä ja taajama. Taajama sijaitsee 11 kilometriä kuntakeskuksesta länteen, valtatien 8 ja Siikajoen risteyskohdassa. Taajama oli vuoden 1973 alussa lakkautetun Revonlahden kunnan kuntakeskus. Vuosina 1973–2006 taajama kuului Ruukin kuntaan, ja vuoden 2007 alusta alkaen Siikajokeen.

Taajamassa sijaitsee muun muassa vuonna 1775 valmistunut kirkko.

Lähteet

Ruukin kylät
Suomen kirkonkylät
Suomen entiset kuntakeskukset
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Revonlahti
Adlon

Adlon voi viitata muun muassa seuraaviin:

 Lorenz Adlon, saksalainen viinikauppias ja ravintoloitsija
 Hotel Adlon, Lorenz Adlonin rakennuttama hotelli Berliinissä
 Pamela Adlon, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Percy Adlon, saksalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja.
 ravintola Adlon, Helsingin pörssitalon entinen viihderavintola, nykyisin Restaurant Pörssi
 Adlon, entinen elokuvateatteri Helsingin Taka-Töölössä
Outi Krause

Anna Outi Inkeri Krause (o.s. Rautavuoma; s. 20. toukokuuta 1948, Laukaa) on suomalainen tekniikan tohtori (TkT, D.Sc.) ja Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun teknillisen kemian professori (emerita) ja aiempi dekaani.

Rautavuoma tuli ylioppilaaksi Laukaan yhteiskoulusta (1967). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi (1972), tekniikan lisensiaatiksi (1975) ja Eindhovenin teknillisestä yliopistosta tekniikan tohtoriksi (1978).  

Krause nimitettiin Teknilliseen korkeakouluun teknillisen kemian professoriksi vuonna 1993. Tätä ennen hän on työskennellyt Nesteellä yli kymmenen vuoden ajan. Krause toimi ympäristöystävällisempien bensiinikomponenttien valmistusta tutkivassa työryhmässä ja tästä työstä ryhmälle myönnettiin Suomalainen insinöörityöpalkinto vuonna 2003. Vuodesta 2005 hän on toiminut Teknillisen korkeakoulun vararehtorina, missä tehtävässä hänen vastuullaan on ollut erityisesti tutkimuksen ja jatkokoulutuksen kehittäminen sekä yhteiskunnalliset ja kansainväliset asiat. Krause nimitettiin Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun dekaaniksi tammikuussa 2011 ja hänen toimikautensa on kahden vuoden mittainen. 

Krause on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.

Lähteet

Aalto-yliopiston professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset kemistit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit