joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Volk (albumi)

Volk on lokakuussa 2006 julkaistu slovenialaisen Laibach-yhtyeen studioalbumi. Volkilla, kuten useilla muillakin Laibachin levyillä, on selkeä teema: kaikki kappaleet ovat kansallislaulujen inspiroimia, mikä näkyy niin laulujen nimissä, sanoituksissa kuin sävelmissäkin.

Osa musiikista pohjautuu tosin myös Laibachin aiempaan tuotantoon. Levyn viimeinen kappale, NSK, on torvisoittokunnan esittämä versio Laibachin Opus Dei -albumillaan 1987 julkaisemasta kappaleesta The Great Seal, joka on NSK-valtion kansallislaulu. Lisäksi kappaleen America sanoitukset muistuttavat pitkälti Laibachin WAT-levyllä 2003 julkaiseman Satanic Versus -laulun lyriikoita. Samankaltaisten sanoituksien lisäksi America ja Satanic Versus ovat täsmälleen samanpituisia äänitteitä.

Levy on tehty yhteistyössä toisen slovenialaisen yhtyeen, Silencen kanssa. Silence sävelsi ja tuotti Volkin kaikki kappaleet paitsi NSK:n.

Volkista julkaistiin 9. lokakuuta 2006 single Anglia. Julkaisu sisältää myös kappaleen España sekä kolme miksattua versiota edellisistä.

Volkin lauluista neljään on tehty myös musiikkivideot. Nämä laulut ovat Anglia, Rossiya, Slovania ja Türkiye.

Kappaleet 

"Germania" – joka pohjautuu kansallislauluun "Das Lied der Deutschen" (Saksan liittotasavalta)
"America" – joka pohjautuu kansallislauluun "Tähtilippu" (Yhdysvallat)
 Anglia – joka pohjautuu kuningashymniin "Jumala suojahas" (Yhdistynyt kuningaskunta)
 Rossiya – joka pohjautuu Neuvostoliiton kansallishymniin, vuoden 2000 jälkeiseen "Venäjän kansallishymniin", ja "Kansainväliseen" (Venäjän federaatio)
 Francia – joka pohjautuu "Marseljeesiin" (Ranskan tasavalta)
 Italia – joka pohjautuu kansallislauluun "Italian veljet" (Italian tasavalta)
 España  – joka pohjautuu kuningashymniin "Kuninkaallinen marssi" ja "Himno de Riego" lyriikat (Espanjan kuningaskunta)
 Yisra'el – joka pohjautuu kansallislauluun "Hatikva" Israelin valtio ja Isänmaani (Palestiina)
 Türkiye – joka pohjautuu kansallislauluun "Itsenäisyysmarssi" (Turkin tasavalta)
 Zhonghuá – joka pohjautuu kansallislauluun "Vapaaehtoisten marssi" (Kiinan kansantasavalta)
 Nippon – joka pohjautuu kansallislauluun "Kimi ga yo" (Japanin keisarikunta)
 Slovania – joka pohjautuu kansallislauluun "Ylös, slaavit" (Slovenian tasavalta)
 Vaticanae – joka pohjautuu kansallislauluun "Paavillinen hymni ja marssi" (Vatikaanivaltio)
 NSK – Uuden Slovenialaisen Taiteen mikrovaltion kansallislaulu, tunnetaan myös nimellä “Suuri sinetti”

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Noise.fi: 
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Haastattelu albumiin liittyen. 
 Kuvaus levystä Silencen sivustolla . 
 Kalle Haatanen: Laibach ja nationalismin naurettavuus . 22.1.2009.

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Laibachin albumit
Mute Recordsin albumit
Korkeakangas

Korkeakangas oli hiihtokeskus Valkeakoskella. Se sijaitsi Veikko Hakulisen tiellä.

Kaupunginvaltuuston päätöksellä talvikausi 2018–2019 oli Korkeakankaan viimeinen.

Hyppyrit 
Korkeakankaalla on kaksi hyppyriä – isompi ja pienempi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hiihtokeskuksen esittely kaupungin kotisivuilla. 

Suomen talviurheilukeskukset
Valkeakosken urheilu
Panu Kaila

Panu Viljo Edvard Kaila (s. 17. toukokuuta 1939 Helsinki) on suomalainen arkkitehti ja Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori emeritus, joka on opettanut kaikissa Suomen teknisissä korkeakouluissa sekä muun muassa Tokiossa. Hänet tunnetaan varsinkin perinnerakentamisen tuntijana ja puolustajana.

Muun muassa kirjoissaan Talotohtori (1997) ja Kevät toi maalarin (2000) Kaila on käsitellyt yksityiskohtaisesti rakentamisen historiaa, perinteitä ja nykyaikaa. Näkyvimmin hän on ajanut järkevän korjausrakentamisen asiaa pitämällä suosittua Talotohtori-palstaansa useissa sanomalehdissä vuodesta 2000, minkä ansiosta hän sai 2010 tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnon.

Lisäksi Kaila on saanut vuonna 1979 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon, 2003 Taiteen valtionpalkinnon ja Suomen tietokirjailijat ry:n Oppikirjailijapalkinnon.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luoma-aho, Veera: Päin seiniä. Helsingin Sanomat, Kuukausiliite 4.3.2017.
 Manninen, Antti: Puuseinien muovimaali oli vuosisadan erehdys. Helsingin Sanomat 26.10.2008.

Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Pedersören kirkko

Pedersören kirkko (ruots. Pedersöre kyrka) on keskiaikainen kivikirkko, joka alueliitosten takia, nimestään huolimatta sijaitsee Pietarsaaren kaupungissa eikä enää Pedersören kunnassa. Kirkko on Pohjanmaan vanhimpia. Paikalle rakennettiin ensimmäinen puinen kirkko jo 1200-luvun loppupuolella. Puukirkkokautta kesti yli 200 vuotta ja niitä oli luultavasti useampia kuin yksi. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti vuosina 1510–1520. Kirkko on yksi Pedersöre församlingin kolmesta kirkkosta. Myös Jakobstads svenska ja Pietarsaaren suomalainen seurakunta käyttävät kirkkoa.

Pedersören kirkko muutettiin ristikirkoksi vuosina 1787–1795, ja rakennustöitä johti tunnettu kirkonrakentaja Jacob Rijf. Ennen muutostyötä kirkko oli kulmaprofiloitujen pilasterien varaan holvattu yksilaivainen länsitornillinen harmaakivikirkko. Myös kellotapuli rakennettiin samoihin aikoihin. Pohjalaistyyppisen kellotapulin pohjakerros on kivestä. Se on rakennettu Thomas Rijfin ja Matti Hongan johtamana vuosina 1769–1775. Tapulin kelloista yksi on vuodelta 1488. Todennäköisesti Tallinnassa valettu kello on alkuaan ollut Turun tuomiokirkossa, josta Jacob de la Gardie oli hankkinut sen vuonna 1615 ja lahjoittanut läänityksenään olleen Pedersören kirkolle. Kirkko paloi pahasti vuonna 1985. 

Pohjakaavaltaan tasavartisen ristikirkon länsipäässä on korkea ja suippo torni. Itäpäässä on runkohuoneen korkuinen doorilainen portiikki. Ikkunat, muut oviaukot ja ulkokulmat on korostettu rustiikkirappauksella. Sakaristo on itä- ja pohjoisristien välissä. Sisätilat on  lautaholvattu, seinäpinnat on elävöitetty pilastereilla ja palkistolla. Alttari on lounaiskulmassa ja saarnastuoli sitä vastapäätä koilliskulmassa. Tornin paanupeitteisen korkean huipun esikuvana lienee ollut Tukholman suurkirkon vastaavanlainen 1490-luvulla tehty tornin pääty.

Alttarimaalaus ”Tidlös tid” on Jukka Nopsasen maalaama ja vuodelta 1991. Se kuvaa ehtoollisen asettamista, kuten kirkon edellisetkin alttarimaalaukset. Taulun kehykset ovat vuodelta 1705 ja nykyinen maalaus on neljäs niihin asetettu teos.

Katso myös
Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pietarsaaren rakennukset ja rakennelmat
Pohjanmaan kirkkorakennukset
Suomen keskiaikaiset kivikirkot
Suomen 1500-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Metsäautotie

Metsäautotiet ovat metsään tehtyjä erityisesti puutavara-autolla, maastoautolla, traktorilla ja metsätyökoneilla ajettavia metsään päättyviä sorateitä. Niiden ensijaisena tarkoituksena on mahdollistaa raakapuun nouto puutavara-autolla metsästä tehtaalle, jonka vuoksi niissä on usein avara kääntöpaikka tien päässä. Puutavaranostaja saa käyttää tietä ilmaiseksi. Metsäautoteita ei ole tarkoitettu läpikulkuteiksi, mikä on usein merkitty liikennemerkillä ja lisäkilvellä.

Metsäautotiet Suomessa
Suomessa on 120 000 km rakennettuja metsäautoteitä. Metsähallituksen hallinnoimilla valtion mailla metsäteitä on noin 36 000 kilometriä ja noin 1000 siltaa. 
Yleisesti metsäautotiet ovat liityntäväyliä metsästä yleiseen maantieverkkoon.

Käyttö
Metsäautoteitä käytetään metsätaloudellisessa puunkorjuussa, metsänhoidossa sekä yleisemmin kulkureittinä. Metsäautotiellä voi ajaa myös hyvin mönkijällä, moottoripyörällä, mopolla ja maastopolkupyörällä. Usein kelirikon aikaan metsäautotiellä on mahdotonta ajaa henkilöautolla. Metsäautotien keskiosa voi olla myös liian korkea tavallisen auton maavaralle.

 

Metsäautotiet ylittävät usein vesistöjä, jolloin niiden varteen on rakennettava raskaat ajoneuvot kannattava silta tai mahdollisesti sillan asemesta kahlaamo.

Metsäautoteiden ulkopuolisen käytön rajoittaminen helpottui yksityistielakiin vuonna 2003 tehdyn tarkennuksen jälkeen. Metsänparannuslain mukaan myönnettyjä avustuksia ei katsota yksityisen tien julkiseksi tueksi, koska ne maksetaan yksittäisille osakkaille. Tavallisesti yksityisteille tarkoitetut avustukset maksetaan kaikille osakkaille yhteisesti, jolloin tienkäytön rajoittaminen on vaikeampaa.

Metsäteiden rahoitus
Metsäautoteiden rakentamiseen myönnetään julkista rahoitustukea kestävän metsätalouden rahoituslain perusteella. Tukien myöntämisestä vastaa alueellinen metsäkeskus. Tuen yleisenä perusteena on metsätien soveltuvuus metsätalouden ympärivuotisiin kuljetuksiin. Tien perustaminen tai perusparannus on oltava kokonaisuuden kannalta tarkoituksenmukainen, jotta tukea voidaan myöntää. Lisäksi metsäautotien perustamiseksi on muodostettava tiekunta ja varmistuttava yksityistielain mukaisesta tieoikeudesta. Julkisilla varoilla perustettava metsätie toteutetaan aina yhteishankkeena, eikä yhden tilan hankkeita voida avustaa. 

Metsätalouden kuljetusten on oltava vähintään 40 %, jotta tuki voidaan myöntää. Tiehankkeen suunnittelu maksetaan kokonaan valtion tuella, mutta arvonlisäveron osuus laskutetaan tieosakkailta.

Työn voi aloittaa sen jälkeen kun metsäkeskus on hyväksynyt suunnitelman. Tavallisesti metsäkeskus valtuutetaan hankkeen vetäjäksi ja valvojaksi, mutta tehtävään voidaan palkata myös tieisännöitsijä.

Julkisen tuen määrä on alueesta riippuen 40–60 % kokonaiskustannuksista. Tuki myönnetään yksityisille tieosakkaille, ei tiekunnalle, millä on myöhemmin merkitystä tienkäytön rajoittamisen suhteen.

Muuta 
Jos tie on huonossa kunnossa ja tienkäyttäjä rikkoo ajoneuvonsa siinä, korvausvastuu on lähes aina tien ylläpitäjällä.

Katso myös 
 Tie
 Talvitie
 Jäätie
 Piennartie
 Polku

Lähteet 

Tiet
Metsätalous
Untamo Utrio

Urho Uljas Untamo Utrio (vuoteen 1927 Ulvén; 22. huhtikuuta 1905 Tyrvää – 9. huhtikuuta 1980 Enontekiö) oli suomalainen kustannusjohtaja, toimittaja, kirjailija ja pakinoitsija.

Utrio tuli Suomen Sosialidemokraatin palvelukseen 19-vuotiaana toimittajaharjoittelijaksi. Hän oli myöhemmin lehden uutistoimittajana ja siirtyi sitten kymmeneksi vuodeksi Kuluttajain Lehden toimittajaksi.

Utrio toimi sotavuosina 1940-luvulla Suomen kansanhuoltoministeriön propagandapäällikkönä ja myöhemmin kustannusliike Tammen toimitusjohtajana vuosina 1945–1968. Tammi julkaisi Utrion kaudella 1950-luvulla paljon muistelmakirjallisuutta muun muassa Väinö Tannerin, Arvo Tuomisen ja Yrjö Leinon muistelmat.

Utrio oli naimisissa toimittaja ja kääntäjä Meri Utrion kanssa. Heidän tyttärensä on kirjailija Kaari Utrio.

Teoksia 
 Myrkytetty virta: Novelleja. Kansanvalta, Helsinki 1928.
 Onnen kahden puolen: Kertomuksia, tekijät Untamo Utrio ja K. J. Jäsys. Kansanvalta, Helsinki 1928.
 Nurmijärven osuuskauppa r.l. 25-vuotistoimintakertomus 1904–1929. Nurmijärven osuuskauppa, Helsinki 1929.
 Saituri saa satikutia: Yksinäytöksinen hupailu. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 14. KK, Helsinki 1934.
 Elämän karusellista: Osuustoiminnallisia pakinoita. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 15. KK, Helsinki 1935.
 Heiniemen laki. Tekijä, Helsinki 1935.
 Neiti Hiiperi hermostuu: Osuustoiminnallisia pakinoita. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 23. Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, Helsinki 1940.
 Väinö Tanner 60 vuotta 12.3.1941. Toimittanut Untamo Utrio. Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, Helsinki 1941.
 Pois pula ja puutteet: Keinot ja korvikkeet käyttöön. Toimittanut Untamo Utrio, kuvittanut Erkki Koponen. Lehtiyhtymä, Helsinki 1943. (Julkaistu uudelleen Meri Utrion toimittamana nimellä Pois pula, pois puute: Kun kansa selviytyi. Tammi 1994.)
 Viisi vuotta kansanhuoltoa. Kirjoittaneet Jaakko Enäjärvi ym. Toimittanut Untamo Utrio. Helsinki 1945.
 Pientä pakinaa kirjojen myynnistä osuusliikkeissä. Tammi 1946.
 Radiokuuntelijan kirja: Uutta mikrofonin maailmasta koti- ja ulkomailta. Toimittaneet Jussi Koskiluoma, Untamo Utrio ja Ragnar Ölander. Yleisradio, Tammi 1947.
 Kirjanmyynti osuusliikkeissä: Neuvoja osuustoiminnallisten kirjamyymälöiden toimihenkilöille. Tammi 1948.
 Miehen muotokuva: Väinö Tannerin elämäkerta. Tammi 1956.
 Kauppatavarana sivistys: Pohdintaa ja mielipiteitä kirjojen myymisestä. Tammi 1968.
 Tammen neljännesvuosisata: Toiminta ja tuotanto 1943–1967. Kirjoittajat Untamo Utrio, Jarl Hellemann ja Kerttu Manninen. Tammi 1968.

Lähteet 
 Suomen kirjailijat -tietokanta 
 Simo Laaksovirta: Kirjalliset liikemiehet – kunnianosoitus kustantajille.  Kirjatyö 1/2003.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Visions of Europe

Visions of Europe on vuonna 1998 ilmestynyt Stratovariuksen livealbumi. Se äänitettiin yhtyeen vuoden 1997 Euroopan-kiertueella Italian Milanossa 11. syyskuuta ja Kreikan Ateenassa 14. syyskuuta, ja se sisältää kappaleita yhtyeen albumeilta Fourth Dimension, Episode ja Visions. Visions of Europe oli yhtyeen ainoa livealbumi vuoteen 2010, jolloin ilmestyi uusimmalla kokoonpanolla äänitetty Polaris Live.

Albumi sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle 6.

Kappaleet 

Ensimmäinen levy
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Toinen levy

Yhtyeen kokoonpano 

 Jens Johansson – kosketinsoittimet
 Jari Kainulainen – basso
 Timo Kotipelto – laulu
 Jörg Michael – rummut
 Timo Tolkki – kitara, taustalaulu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1998 konserttitallenteet
Stratovariuksen albumit
Amerikka-kirjasto

American Resource Center eli Amerikka-kirjasto oli Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön ylläpitämä kirjasto ja tietopalvelu Helsingin yliopiston kirjaston yhteydessä Kaisa-talossa. Amerikka-kirjaston edeltäjän, America Centerin kirjaston juuret ovat toisen maailmansodan jälkeisessä ajassa, jolloin Yhdysvallat perusti pieniä kirjastoja suurlähetystöjensä yhteyteen ympäri maailmaa. Suomessa kirjastopalvelu alkoi vuonna 1946. Tuolloin Kalevankadulla sijainneen kirjaston kokoelma sisälsi n. 2 000 nidettä.

1950-luvun puolivälin jälkeen Amerikka-kirjasto muutti Kaivokadulle vastapäätä rautatieasemaa. Ensimmäisenä vuotenaan Kaivokadulla kirjasto rekisteröi 13 000 uutta lainaajaa. Kokoelmiin tulivat mukaan myös äänilevyt.

Yhdysvaltojen talouden muutokset vaikeuttivat myös Helsingin Amerikka-kirjaston toimintaa. Äänilevyt poistuivat valikoimista ja lahjoitukset vähenivät. 1980-luvun puolivälissä Yhdysvallat ilmoitti Amerikka-kirjaston sulkemispäätöksestä. Helsingissä tämä aiheutti kohua. Helsingin Sanomat ja monet muut lehdet yhtyivät vastalauseisiin. Silloinen ulkoministeri Paavo Väyrynen valitteli USA:n ulkoministeri George Shultzille Helsingin Amerikka-kirjaston lakkauttamispäätöstä vierailullaan Washingtoniin vuonna 1986. Väyrynen korosti erityisesti kirjaston merkitystä opiskelijoille. Helsingin Amerikka-kirjasto säilyi.

Tilanne uusiutui 1990-luvulla, mutta ratkaisuksi löytyi silloin yhteistyösopimus Helsingin yliopiston kanssa. Kirjasto muutti Helsingin yliopiston kirjaston eli Kansalliskirjaston yhteyteen Unioninkadulle. Vuonna 2012 Amerikka-kirjasto muutti uuteen Helsingin yliopiston Kaisa-kirjastoon Fabianinkadulle. Amerikka-kirjaston kokoelma käsitti yli 12 000 kirjaa, noin 100 DVD-levyä, 75 amerikkalaista aikakauslehteä sekä New York Times -sanomalehden.

Amerikka-kirjasto pyrki tarjoamaan luotettavaa ja ajankohtaista tietoa Yhdysvaltojen yhteiskunnasta, politiikasta, taloudesta, kansainvälisistä suhteista ja kulttuurista. Kokoelma oli avoin kaikille.

Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystö ilmoitti sulkevansa kirjaston 7.6.2020. Kokoelma sulautetaan Kaisa-talon olemassa oleviin kokoelmiin.

Lähteet 
 Yhdysvaltojen suurlähetystön Amerikka-kirjaston sivut

Viitteet 

Helsingin kirjastot
Redemption (Shadows Fallin kappale)

”Redemption” on singlenä julkaistu kappale Shadows Fall -yhtyeen albumilta Threads of Life. Single julkaistiin 20. helmikuuta 2007. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. ”Redemption” oli Grammy-ehdokkaana parhaasta metalliperformanssista, mutta voiton vei Slayerin kappale ”Final Six”.

Aiheesta muualla
Yhtyeen viralliset sivut
Albumin viralliset sivut

Vuoden 2007 kappaleet
Yhdysvaltalaiset heavy metal -kappaleet
Seeking the Way: The Greatest Hits


Seeking the Way: The Greatest Hits on Shadows Fallin ensimmäinen kokoelma-albumi.  Albumi sisältää Shadows Fallin kappaleita viideltä eri albumilta vuosien takaa.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seeking the Way: Greatest Hits discogs.com -sivustolla 

Vuoden 2007 kokoelma-albumit
Shadows Fallin albumit
Vili & Bill

Vili ja Bill (Boule & Bill) on belgialainen sarjakuva, jonka kehittivät Jean Roba ja Maurice Rosy. Roban apulainen Laurent Verron alkoi piirtää sarjakuvaa  2003. Ensimmäistä kertaa sarjakuva ilmestyi 24. joulukuuta 1959 belgialaisessa Spirou-lehdessä. Tarina oli sijoitettu neljälle sivulle, mutta sai heti hyvän vastaanoton. Seuraavien 20 vuoden aikana sarjakuva oli lehden menestyksekkäimpiä.

Julkaisu 
Ensimmäistä kertaa sarjakuva ilmestyi 24. joulukuuta 1959 belgialaisessa Spirou-lehdessä. Suomessa sarjakuva julkaistiin 70-luvulla Ruutu- ja Non Stop -lehtien takakansissa. Piirrossarja 80-luvulla Puoli kuusi -lastenohjelmassa. 1990-luvulla Koululainen-lehdessä nimellä Teemu ja Tassu.

Tarina 
Vili on hyvän mielikuvituksen omaava sympaattinen 7-vuotias pikkupoika, joka elää Belgiassa vanhempiensa, koiransa Billin ja kilpikonnansa Carolinen kanssa. Vilillä ja Billillä on paljon yhteistä, ja he ovatkin ylimmät ystävykset.

Elokuva 

Vili & Bill -elokuva perustuu Roban kulttisarjakuvaan Boule & Bill, jota on myyty maailmalla yli 25 miljoonaa albumia. Sarjakuvan filmatisointi nousi kirkkaasti katsojatilastojen ykköseksi ilmestyessään Ranskassa elokuvateattereihin.

Suomen elokuvateattereihin Vili & Bill -elokuvan levittää Snapper Films Oy 1. marraskuuta 2013 alkaen. Juha Wuolijoen ohjaamassa suomenkielisessä versiossa ääninäyttelijöinä toimivat esimerkiksi Pihla Viitala, Kari Ketonen, Iina Kuustonen, Sampo Sarkola, Pekka Strang ja Pirkka-Pekka Petelius. Vilin roolissa debytoi Luka Haikonen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Belgialainen sarjakuva
Sarjakuva-albumisarjat
Sarjakuvahahmot
EROEI

EROEI () on energiantuotannon hyötysuhdetta kuvaava suhdeluku. Se on primäärienergialähteestä saatavan sekundäärienergian ja tähän tuotantoon käytetyn energian suhde. EROEI luku 1 on siten ehdoton energiantuotannon kannattavuusraja, sillä silloin energian tuotantoon kuluu energiaa saman verran kuin siitä saadaan. Mitä suurempi suhdeluku on, sitä parempi hyötysuhde.

Vaikka EROEI-luku on periaatteessa yksiselitteinen, on ongelmana sen määrittely eli mikä lasketaan energiantuotantoon kuuluvaksi. Se ei myöskään ota kantaa sekundäärienergian käytettävyyteen.

EROEI-lukuja
Kirjallisuudessa eri energialähteiden EROEI-arvoiksi on esitetty seuraavaa.

Yhteys nettoenergiaan 
EROEI ja  nettoenergia mittaavat energialähteen samaa ominaisuutta. Nettoenergia on primäärienergialähteestä saatavan sekundäärienergian ja tähän tuotantoon käytetyn energian erotus. Nettoenergia on tietty energiamäärä, EROEI on taas suhdeluku. Niiden välinen laskennallinen yhteys on seuraava:

 

toisin sanoen

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 The Oil Drum sivuston nettoenergiaosasto.
 Prof. Charles E. S. Hallin kotisivu. 
 New Economics Foundationin raportti Growth Isn't Possible  
 
 World Nuclear Association study on EROEI with assumptions listed
 Wayback Archive of OilAnalytics.org "EROI as a Measure of Energy Availability"
  synopsis of Dieoff.org, with cogent discussion of this concept.
  "Energy in a Mark II Economy" Please see section on EROI. (This material is not copyrighted; it is covered by the Ethical Use of the Public Domain.)

Energiantuotanto
Hyppyjänis

Hyppyjänis (Pedetes capensis) on afrikkalainen jyrsijälaji. Sitä pidettiin aiemmin hyppyjänisten heimon (Pedetidae) ainoana lajina, mutta nyttemmin itäafrikkalainen Pedetes surdaster on erotettu siitä omaksi lajikseen.  Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että hyppyjäniksen suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”savannihyppijä”.

Tuntomerkit

Hyppyjänis muistuttaa kengurua, sen massa on alle 4 kg ja ruumiin pituus 35–45 cm. Karvainen mustatupsuinen häntä on yleensä vähintään yhtä pitkä kuin eläimen ruumis. Turkki on väritykseltään punertavan rusehtava ja ruumiin alaosa on vaaleankellertävä.

Eläimen etukäpälät ovat lyhyet ja niissä on 5 varvasta pitkillä kaarevilla kynsillä. Sen sijaan takajalat ovat vahvat, se pystyy hyppimään 2–3 metrin pituisia loikkia. Takajaloissa on 4 varvasta, joissa on leveät ja kaviomaiset kynnet. Hyppyjäniksellä on tapana puhdistaa turkkiaan sisältä päin katsottuna toisella kynnellään.

Hyppyjäniksellä on hyvä kuulo ja sille on ominaista pitkät korvat, jotka ovat noin 8 cm. Kaivaessaan se kykenee sulkemaan korvakäytävänsä ja nenänsä estääkseen hiekan ja hyönteisten pääsyn sinne.

Levinneisyys ja elinympäristö
Hyppyjänis elää vain Afrikassa, sitä esiintyy Keniasta ja Tansaniasta etelässä sijaitsevaan Kapkaupunkiin asti. Se viihtyy kuivilla ja puolikuivilla seuduilla. Pesä tavallisesti koostuu monimutkaisista käytävistä ja piilopaikoista.

Ravinto
Lajin ruokavalioon kuuluvat juuret ja mukulat. Asutuilla alueilla se syö myös viljaa ja maissia.

Lisääntyminen
Naaras tulee kantavaksi kerran vuodessa ja synnyttää vain yhden poikasen.

Lähteet

Anomaluromorpha
Tapani Tirilä

Tapani Tirilä (s. 31. toukokuuta 1947 Kokkola) on suomalainen Oulaisista kotoisin oleva musiikin lehtori ja kuoronjohtaja. Hän on johtanut Oulaisten Nuorisokuoroa sen perustamisesta, vuodesta 1972 alkaen sekä Laaksojen Kamarikuoro Vox Ardensia vuodesta 1999 ja Naiskuoro Välkettä vuodesta 2008 alkaen.

Hänen puolisonsa on Leila Ristiluoma-Tirilä. Hänen veljensä Veli Tirilä oli Juho Oksan koulun rehtori.

Tasavallan presidentti on myöntänyt Tirilälle musiikkineuvoksen arvonimen.

Saavutuksia 

Tapani Tirilä on saanut ansioistaan mm. Suomen Valkoisen Ruusun ansioristin, Sulasolin Klemetti-palkinnon vuonna 1989 ja kultaisen kunniamerkin vuonna 2002, Nuorten Kuoroliiton Heinz Hofmann -mitalin vuonna 1997, Oulun läänin taidepalkinnon 1984 ja Oulun läänin ”hyvä opettaja” -tunnustuspalkinnon vuonna 2001. Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi Tapani Tirilän vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2003.

Lähteet 
 Pookisanomat 10.6.2008

Viitteet 

Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Mika Sankala

Mika Sankala (s. 16. syyskuuta 1964 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.

Ura 

Kemissä syntynyt, mutta Kaskisissa jalkapallo-oppinsa saanut Sankala pelasi SM-sarjaa vuonna 1982 Sepsi-78:ssa ja 1984–1985 Porin Pallo-Tovereissa. Hän pelasi Suomessa pääsarjatasolla yhteensä 57 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Ruotsissa Sankala edusti GIF Sundsvallia kaudet 1986–1990. Lisäksi hän on pelannut Suomessa kasvattajaseurassaan Kaskö Idrottsklubbissa sekä Vasa IFK:ssa. 

Valmentajana Sankala nosti GIF Sundsvallin maan pääsarjaan Allsvenskaniin vuonna 2007. Kaudeksi 2008 hän siirtyi kuitenkin joukkueen kakkosvalmentajaksi kahden päävalmentajakauden jälkeen. Pääsarjakausi sujui alavireisesti ja Sankala sai päävalmentaja Per Joar Hansenin tavoin potkut seurasta lokakuussa 2008. Kaikkiaan hän oli Sundsvallin organisaatiossa vuodesta 2005 lähtien. Tätä aiemmin Sankala toimi kaudet 2001 ja 2002 Stockviks FF:n valmentajana.

Vuodet 2009–2010 hän toimi Ruotsin Damallsvenskan-seura Umeå IK:n päävalmentajana. Joukkue sijoittui Sankalan johdolla sarjassa toiseksi ja selviytyi myös Naisten mestarien liigan välieriin.

Tammikuussa 2013 Mika Sankala liittyi mukaan Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen valmennusryhmään.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Melissa (albumi)

Melissa on tanskalaisen metalliyhtye Mercyful Faten ensimmäinen pitkäsoitto. Se julkaistiin vuonna 1983 ja vuonna 2005 Roadrunner Records julkaisi siitä 25-vuotisjuhlajulkaisun, joka sisälsi useita bonuskappaleita sekä DVD:n. Melissa äänitettiin Kööpenhaminassa elokuussa 1983. Kaikki albumin sanoitukset kirjoitti King Diamond ja sävellykset teki Hank Shermann.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 

25-vuotisjulkaisussa oli mukana kuusi uutta kappaletta

 
 
 
 
 
 

Uudelleenjulkaisun DVD:llä oli 3 kappaletta live-esityksinä Eindhovenissa, Alankomaissa vuodelta 1983.

 Doomed By The Living Dead
 Black Funeral
 Curse Of The Pharaohs

Kokoonpano 

 Kim Ruzz – rummut
 Hank Shermann – kitara
 Michael Denner – kitara
 King Diamond – laulu
 Timi Grabber – koskettimet

Lähteet 

Vuoden 1983 esikoisalbumit
Mercyful Faten albumit
László Zarándi

László Zarándi (s. 10. kesäkuuta 1929) oli unkarilainen pikajuoksija.

Zarándin uran suurin saavutus on Helsingin 1952 olympialaisista, joissa hän voitti pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 40,5 yhdessä Géza Varasdin, György Csányin ja Béla Goldoványin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin sama joukkue voitti kyseisen matkan Euroopan mestaruuden Bernin EM-kilpailuissa.

Lähteet

Unkarilaiset pikajuoksijat
Unkarilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Don’t Break the Oath

Don't Break the Oath on tanskalaisen heavy metal -yhtye Mercyful Faten toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 1984. Roadrunner Records remasteroi ja julkaisi levyn uudelleen 1997. Metallimusiikkiin perehtynyt Metal-Rules.com -sivusto luetteloi 50 kaikkien aikojen parasta extreme metal -albumia ja listasi Don't Break the Oathin luettelonsa ykköseksi.

Levy äänitettiin Kööpenhaminassa toukokuussa 1984.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 	
 

* Albumin kappalelistassa nimi on kirjoitettu väärin Welcome Princess of Hell ('Tervetuloa, Helvetin Prinsessa') eikä Welcome Princes of Hell ('Tervetuloa, Helvetin Prinssit'). Levyn mukana tulevissa sanoituksissa kappaleen nimi on kuitenkin kirjoitettu oikein.

Levyn uudelleenjulkaisulla on myös yksi bonuskappale, Death Kiss, joka on A Dangerous Meeting -kappaleen vanha demoversio. Sen kesto on 4 minuuttia ja 32 sekuntia.

Kokoonpano 

 Kim Ruzz – rummut
 Hank Shermann – kitara
 Michael Denner – kitara
 King Diamond – laulu
 Timi G. Hansen – basso

Lähteet 

Vuoden 1984 albumit
Mercyful Faten albumit
Donnellyn mafiaveljet

Donnellyn mafiaveljet () on Paul Haggisin ja Robert Morescon luoma yhdysvaltalainen draamasarja. Sarjan 13 jaksosta seitsemän ensimmäistä esitettiin NBC:llä 26. helmikuuta – 2. huhtikuuta 2007, mutta sen jälkeen sarja vedettiin julkaisuohjelmasta ja loput kuusi jaksoa olivat katsottavissa suoratoistona internetissä. Suomessa sarjaa ovat esittäneet Canal+ Action ja Sub.

Sarja seuraa amerikanirlantilaisen Donnellyn perheen neljän veljeksen rikollissävytteistä elämäänsä New Yorkissa. Sarjan pääosaa esittää Jonathan Tucker (Tommy Donnelly).

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 NBC: The Black Donnellys
 Sub: Donnellyn mafiaveljet
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Reika Hashimoto

Reika Hashimoto ( Hashimoto Reika, s. 25. joulukuuta 1980 Tokio) on japanilainen malli ja näyttelijä. Hän on tehnyt mallintöitä 10-vuotiaasta asti. Hän näytteli ensimmäisen kerran Macoto Tezkan elokuvassa Hakuchi (1999). Hashimoto on näytellyt elokuvissa ja kiinalaisissa draamasarjoissa.

Filmografia

Elokuvat
 Hakuchi (1999)
 Jikken Eiga  (1999)
 Mōju vs Issunbōshi (2001)
 Hero? Tenshi ni Aeba... (2004)
 Survive Style 5+ (2004)
 Shinkuronishiti (2004)

Aiheesta muualla
 Viralliset Internet-sivut 
 

Japanilaiset mallit
Japanilaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Elements Music

Elements Music Oy on vuonna 2005 perustettu musiikkikustantamiseen ja musiikin tekijöiden managerointiin erikoistunut yritys. Elements Music toimi vuoteen 2010 asti levy-yhtiönä, kustantajana tai artistimanagementina ja artistirosterissa oli muun muassa Laura Malmivaara, Major Label, Stella ja Nemo. 

Vuoden 2010 alusta eteenpäin Elements Music on keskittynyt vain musiikin kustantamiseen ja musiikin tekijöiden manageroimiseen. Yhtiön toimipaikka sijaitsee Helsingissä. Elements Musicilla on maailmanlaajuinen alikustannussopimus monikansallisen Sony/ATV Music Publishingin kanssa.

Elements Musicin edustamia musiikin tekijöitä ovat Thomas Kirjonen, Risto Asikainen, Jonas Karlsson, Axel Ehnström, Mikko Tamminen, Tobias Granbacka, Mikko Kuoppala, Milos Rosas, Ronja Gullichsen, Samuli Sirviö ja Tarmo Keränen. Aikaisemmin yhtiö on edustanut muun muassa Jaakko Salovaaraa sekä Pasi Siitosta. 

Elementsin Musicin kustantamia kappaleita ovat levyttäneet kansainvälisillä markkinoilla muun muassa Jolin Tsai, Kara, Shinee ja Sean Kingston. Suomessa yhtiön kustantamia kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi Robin, Isac Elliot, Anna Abreu, Antti Tuisku, Katri Ylander, Suvi Teräsniska sekä Annika Eklund.

Yhtiön toimitusjohtaja on Tommi Tuomainen ja A&R:nä toimii Eero Tolppanen. Tuomainen ja Tolppanen myös omistavat yhtiön.

Aiheesta muualla 
 Yrityksen verkkosivut

Suomalaiset levy-yhtiöt
Earl Grey -tee

Earl Grey -tee on maustettua mustaa teetä. Se on yksi maailman suosituimpia teesekoituksia. Pohjana on tavallisemmin mustaa assam-, ceylon- tai darjeelingteetä. Valitulla teepohjalla on suuri vaikutus teen makuun. Earl Grey -teetä maustetaan bergamotilla, useimmiten bergamottiöljyllä.

Tämä teeseos oli Britannian pääministerin, jaarli Charles Greyn (1764–1845) suosikkitee. Tee tehtiin jaarlia varten vuonna 1830 ja nimettiin hänen mukaansa. Teesekoitus teki jaarlista miljonäärin. Bergamotin käytön teessä hänen kerrotaan oppineen kiinalaiselta mandariinilta. Teetalo Twinings toteaa, että jaarli Grey pyysi heitä tekemään jäljitelmän aiemmin kiinalaiselta mandariinilta lahjaksi saamastaan teestä. Richard Twiningin vuonna 1831 tekemästä teesekoituksesta syntyi alkuperäinen Earl Grey -tee. Nykyisin Twinings kertoo käyttävänsä sekoitukseensa kiinalaista Qimen-teetä, johon lisätään ripaus bergamottiöljyä. Joissain lähteissä puolestaan todetaan bergamottia käytetyn alun perin peittämään jaarlin Newcastlen lähellä sijaitsevan Howick Hallin kartanon kaivoveden kalkin makuiseksi luonnehdittua makua.

Katso myös 
 Charles Grey

Lähteet

Aiheesta muualla

What is Earl Grey Tea?  (teatulia.com)

Musta tee
Charles Napier (näyttelijä)

Charles Napier (12. huhtikuuta 1936 – 5. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt elokuva- (muun muassa Rambo – taistelija 2 1985, Miami Blues 1990, Uhrilampaat 1991) ja televisiorooleissa. 

Napierin muistettavimpia roolejaan on punaniskaisen texasilaisen kantrilaulajan rooli elokuvassa Blues Brothers.

Kentuckystä kotoisin oleva Napier aloitti elokuvauransa 1960-luvun lopussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Jouni Laaksonen

Jouni Laaksonen (s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija, diplomi-insinööri ja eräopas. Kaikki Laaksosen kirjoittamat tai toimittamat kirjat liittyvät retkeilyyn. Hän on kirjoittanut myös artikkeleita eri lehtiin ja tehnyt autiotuvat on-line -sivuston, jossa on tietoa Pohjois-Suomen autiotuvista. Laaksosen teokset on palkittu kahdesti. Vuonna 2016 hän sai Suomen tietokirjailijat ry:n tietokirjapalkinnon ja vuonna 2017 Kainuun kirjailijat ry:n Kainuun kirjallisuuspalkinnon.

Teokset

Kirjat
 Retkeilijän kansallispuistot (Otava, 2021)
 Pohjois-Suomen vaellusreitit (Minerva, 2020)
 Kiilopää – Retkeilyopas & tunturikartta (Calazo Förlag, 2020)
 Hiking in Finland – Day Trips and Backpacking Expeditions (Karttakeskus 2019)
 Suomen autiotuvat – kämpät ja kammit saaristosta tuntureille (Joel Aholan kanssa, Karttakeskus, 2018)
 Hanki hohtava alla – Umpihankihiihtäjän kirja (Art House, 2017)
 Karhunkierros retkeilyopas (Karttakeskus, 2016)
 Lapsiperheen retkeilyopas (Karttakeskus, 2014)
 Retkeilijän opas (Otava, 2013)
 Retkeilijän autiotuvat – tiedot, taustat, tunnelmat (Joel Aholan kanssa, Karttakeskus, 2012)
 Luontoelämysten Suomi – retkeilijän nähtävyydet (Otavamedia, 2011)
 Retkeilijän kansallispuistot (Otava, 2011)
 Erämaat – pohjoisen Lapin vaelluskohteet (Edita, 2010)
 Vaeltajan opas (Edita, 2008)
 Kainuun luontokohdeopas – Natural Attractions in Kainuu (Edita, 2005)
 Autiotuvat – Pohjois-Suomen tuvat ja tarinat (Seppo J. Partasen kanssa, Edita, 2002)

Toimitustyöt
 Suomen retkeilyopas, 4. ja 5. uudistettu painos (Juhani Nurmen kanssa, Edita ja Metsähallitus, 2005 ja 2007)

Lähteet

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Lea Leksi

Lea Lyytikäinen oli suomalainen kirjailija joka kirjoitti lähinnä lukemistolehtiin. Hän käytti kirjailijanimeä Lea Leksi ja myös nimimerkkiä Anita Nora.

Lyytikäinen kirjoitti jännistysnovelleja suomalaisiin lukemistolehtiin jo 1930-luvulla ja hänen kirjallinen uransa jatkui aina 1950-luvulle saakka. Hän kirjoitti myös paljon romanttisia tarinoita.

Teoksia 
 Laiva on lastattu : käytännöllistä kevyesti, näytelmä.  Kotitalouskeskus, Helsinki 1944
 Mitä on tekeillä, Weidenhof?   Karisto 1945
 Seikkailu Prahassa : nuoren naisen kohtalokas seikkailu suurkaupungissa.  Fennia, Helsinki 1945 (nimimerkillä Anita Nora)
 Tuuliharja tulee, kuvitus Susanna Nykyri.  Valistus 1954

Kirjallisuutta 
 Juri Nummelin: Unohdetut kirjailijat 2.  BTJ Kustannus 2007 ISBN 978-951-692-685-1

Lähteet 
 Hömpän helmet-blogi: Lea Leksi

Suomalaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Himmelachtungperkele

Himmelachtungperkele on Klamydian vuonna 1995 julkaistu livealbumi. Levy on äänitetty Saksassa Mülheimissä Die Lokalmatadore-yhtyeen kanssa 23. syyskuuta 1994.

Kappaleet 
 Oodi Hietskulle
 Vartiotoimistoon
 Pyöräilymuistoja
 Oman onnen mies
 Lappuliisa
 Knocking at your door
 Viidakkolaulu
 Sauna
 Warum sagst du bäh?
 Missä on Marko?
 Lauantaina
 Ich möchte Fotze
 Ei sen kummempaa
 Hassut Esineet
 Plits Koveri
 Ruottalainen oopperalaulaja
 Latomeri

Bonus: Huono-Ep
 Sauna
 Pullon henki
 Munkki
 Hei hei hei
 Sininen ja valkoinen
 Joiku 2
Klamydian albumit
Vuoden 1994 albumit
Karuimmat rakkauslaulut

Karuimmat rakkauslaulut on 2. Maanantai -yhtyeen vuonna 1994 julkaistu debyyttialbumi. Albumin julkaisi PolyGram Finland. 

Kappaleet ”Mixet tahdo olla munkaa”, ”Emmä oikein tiijä”, ”Oot mulle juttu uus” ja ”Sä et tykkää musta enää” julkaistiin myös erillisinä singlejulkaisuina.

Kappaleet
 ”Mixet tahdo olla munkaa” (Mixet tahdo mix)
 ”Sä et tykkää musta enää”
 ”Oot mulle juttu uus”
 ”Laiska päivä”
 ”Rokkistara”
 ”Olethan olemassa”
 ”Emmä oikein tiijä”
 ”Mona-Lisa”
 ”Sohva”
 ”Minne päivät menee”
 ”Sun täytyy uskoa sun unelmiin”
 ”Sitä on ystävyys”

Lähteet

Vuoden 1994 esikoisalbumit
2. Maanantain albumit
Chicagon lääkärit

Chicagon lääkärit () oli vuosina 1994–2000 esitetty sairaalasarja. Sarja kertoo sairaalasta nimeltä Chicago Hope ja sen henkilökunnasta. Sarjan on luonut David E. Kelley. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin CBS:llä. Sarjan näyttelijäkaarti vaihtui kovasti kuuden vuoden aikana.

Näyttelijöitä 

Lähde:

Lähteet 

1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset sairaalasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
CBS:n televisio-ohjelmat
Dog Fashion Disco

Dog Fashion Disco on yhdysvaltalainen metallia soittava yhtye. DFD:n musiikkia on muun muassa Adrenaline Crew:in DVD:llä.

Kokoonpano 
 Todd Smith — laulu (1995–2007, 2013–)
 Jasan Stepp — kitara (2003–2007, 2013–)
 Brian "Wendy" White — basso (2003–2007, 2013–present)
 Tim Swanson — koskettimet (2006; 2013–)
 John Ensminger — rummut (1995–2003; 2006–2007, 2013–)
 Matt Rippetoe — saksofoni ja Puupuhallin (2013–)

Studioalbumit 
 Erotic Massage (1997)
 Experiments in Alchemy (1998)
 The Embyro's in Bloom (1998)
 Anarchists of Good Taste (2001)
 Commited to a Bright Future (2003)
 Adultery (2006)
 Sweet Nothings (2014)
 Ad Nauseam (2015)
 Erotic Massage Redux (2017)
 Anarchists of Good Taste – 2018 (2018)
 Committed to a Bright Future 2019 (2019)
 Tres Pendejos (2019)

Yhdysvaltalaiset metalliyhtyeet
Attera Totus Sanctus

Attera Totus Sanctus () on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeral vuonna 2005 julkaistu neljäs studioalbumi.

Kappaleet 
King Antichrist - 4:39
666 Voices Inside - 4:38
Attera Totus Sanctus - 5:37
Godhate - 5:06
Atrum Regina - 5:33
Angel Flesh Impaled - 5:53
Feed on the Mortals - 5:41
Final Ritual - 5:44

Albumilla esiintyvät muusikot 
Lord Ahriman - kitara
Emperor Magus Caligula - laulu
Matte Modin - rummut
Chaq Mol - kitara
Gustaf Hielm - basso (vierailevana muusikkona)

Vuoden 2005 albumit
Dark Funeralin albumit
Denis Kulakov

Denis Kulakov (, s. 21. marraskuuta 1982 Tšeljabinsk) on venäläinen pistooliampuja ja maailmanmestari.

Kulakov saavutti MM-kilpailuissa Lahdessa 2002 poikien sarjassa yhteensä seitsemän mitalia, joista kolme henkilökohtaista. Maailmanmestaruuksia hän saavutti henkilökohtaisella tasolla 10 m ilmapistoolissa, 25 m urheilupistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa, sekä joukkuemestaruuden 25 m vakiopistoolissa. Lisäksi Kulakov sai joukkuehopeaa 10 m ilmapistooli, 25 m urheilupistoolissa ja 25 m olympiapistoolissa, jossa hän jäi neljänneksi neljän pisteen päähän mitalista. Kulakov osallistui edellämainittujen lajien lisäksi vielä 50 m pistoolin kilpailuun, mutta jäi vasta jaetulle sijalle 23. 29 pisteen päähän mitalista.

Lähteet
Profiili ISSF Newssissä
ISSF:n tietokanta

Venäläiset ampujat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Isopuksipuu

Isopuksipuu eli isopuksi eli koiranpensas eli koiranpuu (Buxus sempervirens) on puksipuiden (Buxus) sukuun kuuluva ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa luontaisena Etelä- ja Keski-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Luonnossa se voi kasvaa 5–10 metriä korkeaksi puuksi, mutta viljeltynä se pidetään leikkaamalla matalana pensaana, pensasaitana tai muotopuuna.

Suomessa aivan etelässä menestynee isopuksipuun matalaksi jäävä lajike reunuspuksipuu (Buxus sempervirens ’Suffruticosa’).

Isopuksipuun ainavihannat, puolukan lehtiä muistuttavat lehdet ovat noin 2–3 cm pitkiä, soikeita, päältä tummanvihreitä ja kiiltäviä. Alapuolelta ne ovat vaaleampia ja heikosti karvaisia. Teriöttömät kukinnot keväällä ovat pieniä ja huomaamattomia, sillä lehdet peittävät ne lähes täysin. Kukinnoissa voi olla sekä hede- että emikukkia. Pienten kotahedelmien kärjessä on kolme sakaraa.

Isopuksipuun puuaines on kellertävää, kovaa ja painavaa. Sen ominaispaino on noin 0,73. Siitä on perinteisesti tehty kaiverrustöitä, shakkinappuloita, soittimien osia yms.

Lähteet 
 Buxus sempervirens. The IUCN Red List of Threatened Species 2018.  (uhanalaisluokitus)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Isopuksipuu (Buxus sempervirens)
 Suomen Lajitietokeskus: Isopuksi – Buxus sempervirens
 United States Department of Agriculture (USDA): Buxus sempervirens 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Buxus sempervirens 

Puksipuukasvit
Zossen

Zossen on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa itäisessä Saksassa. Se sijaitsee Dahmen sivujoen Notten varrella 25 kilometriä Berliinistä etelään. Zossen on useimpien muiden brandenburgilaisten paikkakuntien tavoin alun perin slaavilainen yhdyskunta. Kaupungin naapurit pohjoisesta myötäpäivään ovat Mahlow, Rangsdorf, Dahme-Spreewaldin piirikunta, Baruth, Mellensee, Trebbin ja  Ludwigsfelde. Zossen-nimen alkuperän arvellaan olevan slaavilaisessa mäntyä tarkoittavassa ilmaisussa (sosna, Сосна).

Kaupungissa on runsaat 18 000 asukasta.

Zossen sijaitsee kaksirataisen, sähköistetyn rautatielinjan Berliini–Dresden varrella. Kaupungin alueella risteävät valtatiet B 96 ja B 246. Moottoritie A 10 kulkee kaupungin pohjoispuolitse.

Historia

Zossenissa sijaitsi Neuvostoliiton sotilasalue vuosina 1945–1994. Alue oli sotilaskäytössä jo ensimmäisen maailmansodan aikana; siellä majoitettiin venäläisten, brittien ja ranskalaisten joukoissa taistelleita islaminuskoisia sotavankeja leirissä, jota kutsuttiin nimellä Halbmondlager eli ”Puolikuunleiri”. Heitä varten rakennettiin puinen moskeija; hyvällä kohtelulla vankeja pyrittiin käännyttämään Saksan puolelle.

Vuosilukuja
1734: Zossenin pyhän kolminaisuuden kirkon peruskivi laskettiin 24. toukokuuta, kirkko uudistettiin 1938
1809/1810: Kietz ja Zossenin viinitarhat yhdistettiin
1885: Kietziin pystytettiin muistomerkki vuosien 1864, 1866 ja 1870/1871 sodissa kaatuneille
1901–1904: Berlin-Marienfelden ja Zossenin välillä kokeiltiin nopeita sähköllä kulkevia vetureita ja moottorivaunuja
1906: Kirchplatzin koulua laajennettiin, Kietz saa uuden nimen Bismarckplatz
1910: Zossenin ja Wünsdorfin välistä sotilasaluetta kehitettiin
1932: Levitettiin kaupunginvaltuutettu ja diakoni Emil Phillipin lentolehtisiä, joissa käsiteltiin protestanttista yhteisöä ja Zossenin kaupunkia uhkaavia muutoksia
1933: Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousun myötä SA-joukot pidättivät 60 sosialistia ja kommunistia. 32 pidätetyistä, muun muassa Alfred Schulz ja Alfred Heintz, kuljetettiin KZ Oranienburgiin. Emil Phillip vapautettiin virastaan pastorin Eckertin määräyksellä
1939: Zossenin sotilastukikohta muutettiin sotilaspäämajaksi toisen maailmansodan alussa
1943–1945: Oberkommando des deutschen Heeres -yleisesikunta piti päämajaa Zossenin Wünsdorfissa
1956: Perustettiin kaupunginpuisto (Stadtpark) 
1992: Perustettiin ”Alter Krug” Zossen e. V. kotiseutuyhdistys
1993: Bismarckplatz eli entinen Kietz, joka toisen maailmansodan jälkeen nimettiin Leninplatziksi sai takaisin historiallisen nimensä Am Kietz
1994: Teltow-Flämingin piirikunta muodostettiin yhdistämällä Jüterbog, Luckenwalde ja Zossen
1995: Alte Krug ja sen keittiö Schwarzküche restauroitiin
1996: Joachim II:n Zossenille myöntämien privilegioiden ja oikeuksien 450-vuotisjuhla
2003: Useita pieniä naapurikuntia liitettiin Zosseniin
2007: Weinbergistä löydettiin pronssikautinen uurnahauta

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset sivut
 Teltowin museo (Museum des Teltow)
 Zossen Wünsdorf -sotilasalueen historia 

Brandenburgin kunnat
Saksan kaupungit
Helonauhukset

Helonauhukset eli nauhukset (Ligularia) on asterikasvien heimoon kuuluva monivuotisten kasvien suku. Sukuun kuuluu noin 180 lajia. Nauhukset ovat kotoisin Aasiasta, ja monia lajeja ja lajikkeita pidetään koristekasveina. Niillä on tyypillisesti suuret lehdet, tumma, suora varsi ja keltaiset kukat.

Nauhukset kukkivat yleensä loppukesästä: heinäkuusta syyskuuhun. Ne ovat helppohoitoisia, voimakaskasvuisia puutarhakasveja, mutta niitä vaivaavat joskus etanat. Useimmat nauhukset viihtyvät rehevässä maassa varjoisassa paikassa, mutta kallionauhus kestää myös aurinkoa.

Nauhuslajeja 
 Ligularia altaica – altainnauhus
 Ligularia dentata – kallionauhus 
 Ligularia fischeri – nukkanauhus
 Ligularia hodgsonii – pikkunauhus
 Ligularia intermedia – tähkänauhus
 Ligularia japonica – idännauhus
 Ligularia macrophylla – isonauhus
 Ligularia przewalskii – valtikkanauhus 
 Ligularia sibirica – siperiannauhus 
 Ligularia stenocephala – aurinkonauhus 
 Ligularia thyrsoidea – kuutamonauhus
 Ligularia veitchiana – peikonnauhus
 Ligularia wilsoniana – kultanauhus

Risteymiä ja lajikkeita 
 Ligularia × hessei – soihtunauhus
 Ligularia 'Gold Crown' – herttanauhus
 Ligularia 'Hietala' – lapinnauhus
 Ligularia 'Julia' – matinnauhus
 Ligularia 'New Star' – terttunauhus
 Ligularia × palmatiloba – nikonnauhus 
 Ligularia 'Romeo' – kuljunnauhus
 Ligularia 'Striking Yellow' – loistonauhus
 Ligularia 'Sunbeam' – herttanauhus
 Ligularia 'The Rocket' – rakettinauhus
 Ligularia 'Weihenstephan' – komeanauhus
 Ligularia 'Zepter' – jalovaltikkanauhus

Huiskunauhus (Sinacalia tangutica) on joskus luettu nauhusten sukuun (Ligularia tangutica).

Lähteet

Aiheesta muualla
The Dictators

The Dictators on newyorkilainen protopunkyhtye. Yhtyeen musiikki on äänekästä, nopeaa rock 'n' rollia. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat basisti-laulaja Andy (aka "Adny") Shernoff, soolokitaristi Ross the Boss Friedman (aka Ross Funicello), rytmikitaristi Scott "Top Ten" Kempner ja rumpali Stu Boy King. Tällä kokoonpanolla, jota täydensi roudari-vokalisti Handsome Dick Manitoba, äänitettiin vuonna 1975 yhtyeen debyyttialbumi. Pari viikkoa albumin ilmestymisen jälkeen levy-yhtiö Epic Records purki sopimuksensa yhtyeen kanssa.

Handsome Dick Manitoba on oikealta nimeltään Richard Blum ja hän oli toiminut musiikkikriitikkona Creem-lehdessä ollen Grateful Dead -asiantuntija. Myös Shernoff oli ollut mukana lehden toiminnassa.

Toinen albumi, Manifest Destiny julkaistiin 1977. Levyllä on basistina Mark "The Animal" Mendoza ja koskettimissa Andy Shernoff.

Kun Mendoza jätti yhtyeen Shernoff palasi takaisin bassokitaran varteen. Albumi Bloodbrothers äänitettiin kokoonpanolla Manitoba, Shernoff, Friedman, Kempner ja Rich Teeter. Levyllä Manitoba ensikertaa laulaa kaikki kappaleet.

Kaupallista menestystä ei tullut vieläkään mikä johti yhtyeen hajoamiseen 1979. Tämän jälkeen Shernoff työskenteli tuottajana ja Friedmanilla oli useita projekteja. Ensin hän soitti ranskalaisessa Shakin' Street -yhtyeessä ja oli myöhemmin perustamassa Manowaria. Hän myös tuotti Anthrax-yhtyeen ensimmäisen singlen Soldiers Of Metal. Dictatorsin jäsenet alkoivat kuitenkin palailla yhteen vuonna 1981 ja myöhemmin samana vuonna julkaistiin kasettiversiona albumi Fuck 'Em If They Can't Take a Joke. Levyllä on kappaleita bändin kolmelta ensimmäiseltä studiolevyltä, pari cover-versiota sekä kaksi Shernoffin uutta piisiä. Levy uudelleenjulkaistiin vuonna 1998 CD:nä jolla on mukana kolme bonusraitaa.

Vuonna 1986 Shernoff ja Manitoba perustivat yhdessä kitaristi Daniel Reyn kanssa yhtyeen Wild Kingdom. Yhtye julkaisi vuonna 1990 levyn ...And You? nimellä Manitoba's Wild Kingdom. Tällöin Rey oli jo jättänyt ryhmän ja hänet oli korvannut Friedman. Levyä voidaan pitää käytännössä Dictatorsin neljäntenä studioalbumina. Rummuissa oli nyt J.P. Patterson. Kun Kempner palasi ryhmään yhtye otti takaisin nimen The Dictators.

90-luvun lopussa The Dictators alkoi äänittää uutta studiolevyä joka lopulta julkaistiin nimellä D.F.F.D vuonna 2001. Dictators julkaisi uuden live-albumin Viva Dictators vuonna 2005. Viimeksi The Dictators on julkaissut levyn Every Day is Saturday joka sisältää demoja, harvinaisuuksia ja ennen julkaisemattomia raitoja heidän yli kolme vuosikymmentä kestäneeltä uraltaan.

Levyjulkaisut

Studioalbumit 
 Go Girl Crazy! (1975)
 Manifest Destiny (1977) 
 Bloodbrothers (1978)
 ...And You? (1990)
 D.F.F.D. (2001)
 Everyday is Saturday (2008)

Livealbumit 
 Fuck 'Em If They Can't Take a Joke (1981)
 The Dictators Live, New York, New York (1998)
 Viva Dictators (2005)

Kokoelmat 
  Every Day Is Saturday (2007)
 Faster... Louder - The Dictators' Best 1975-2001 (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.thedictators.com/
Dictators, The
Varjolilja

Varjolilja (Lilium martagon) on monivuotinen liljakasvi. Se elää luonnonvaraisena laajalla alueella Euraasiassa. Suomessa laji on yleinen koristekasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Varjolilja kasvaa 70–150 cm korkeaksi. Varsi on jäykkä ja keskiosaltaan lehdekäs. Ylemmät lehdet ovat kierteisesti, alemmat 4–9 lehden kiehkuroina. Lehden lapa on soikea. Kukinto on terttu. Alaspäin roikkuvat kukat ovat väriltään vaaleansinipunaisia, tummanpunaisia tai joskus myös valkoisia, ja niissä on sinipunaisia tai ruskeita täpliä. Kukan teriömäiset kehälehdet ovat 3–4 cm pitkiä, taakäänteisiä ja mesikuoppaisia. Erilehtinen kehä on kuusilehtinen. Emiö on pitkävartaloinen. Varjolilja kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kuusisärmäinen, päärynämäinen, pysty kota. Liljan jäykät varret säilyvät talventörröttäjinä seuraavaan kevääseen saakka.

Levinneisyys 
Luonnonvaraisena lajina varjoliljaa tavataan laajalla alueella Keski-Euroopasta aina Mongoliaan ja Koreaan. Suomea lähinnä lajia kasvaa Virossa. Suomessa varjolilja ei ole luonnonvarainen laji, mutta sitä tavataan villiintyneenä monin paikoin lähinnä Etelä-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun tienoilta.

Elinympäristö 
Suomessa varjolilja on koristekasvi, jota toisinaan tavataan villiintyneenä viljelyjäänteenä ja -karkulaisena. Lajia esiintyy tyypillisesti esimerkiksi vanhojen huvilayhdyskuntien liepeillä.

Käyttö 
Varjolilja on Suomessa perinteinen perenna. Se on yksi kestävimmistä liljakasveista, mutta kukkii vasta muutamia vuosia istuttamisen jälkeen.

Lähteet 
 Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Varjoliljan (Lilium martagon) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Varjolilja (Lilium martagon)
 Luontoportti: Varjolilja (Lilium martagon)
 Arboretum Mustila: Lilium martagon – varjolilja
 ITIS: Lilium martagon 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lilium martagon 

Liljat