joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Metallinpaljastin

Metallinpaljastin on laite, joka käyttää sähkömagneettista induktiota havaitakseen metallia. 
Tunnettuja metallinilmaisimien valmistajia ovat mm. Garrett, C-Scope, Minelab, Viking ja Whites.

Laitteen toiminta 

Yksinkertaisimmillaan metallinpaljastin on oskillaattori, jonka läpi kulkee vaihtovirtaa käämiin, mikä tuottaa vaihtelevan magneettikentän. Sähköä johtavan metalliesineen joutuessa lähelle käämiä, käämin luoma magneettikenttä indusoi metalliesineeseen pyörrevirtauksen, joka tuottaa oman magneettikentän. Mikäli toista käämiä käytetään magnetometrinä, magneettikentän eron voi havaita metalliesineen yllä.

Metallinpaljastimen tunnistinkela toimii kHz-alueella. Esimerkiksi Minelab-tunnistimien taajuusalue on mallista riippuen 3-100 kHz. Alempi taajuus tuottaa syvemmän tunkeuman maaperään, mutta herkkyys pienille metallikappaleille on huonompi. Korkealla taajuudella tunkeuma on pienempi, mutta herkkyys pienemmille metallikappaleille on parempi.

Käyttö 

Metallinpaljastimia käytetään miinanraivauksessa, aseiden tunnistamisessa muun muassa lentokentillä, geofysiikassa, arkeologiassa ja aarteenmetsästyksessä. Metallinilmaisia käytetään myös vieraiden esineiden havaitsemiseen ruoassa. Rakennusteollisuus käyttää metallinilmaisia havaitsemaan metallirakenteita betonissa ja etsimään myös putkia ja sähköjohtimia lattiasta ja seinistä. Sahateollisuudessa raakapuu tarkistetaan metallinpaljastimella, jotta puuhun jääneet naulat tai kranaatinsirpaleet eivät rikkoisi sahan teriä.
Metallinetsintä harrastuksena tarkoittaa ilmaisimen käyttöä vanhojen esineiden, kuten kolikoiden, nappien ja luotien etsimiseen.

Harrastus 

Suomessa metallinetsintä ei ole luvan varaista.  Metallia voi etsiä vapaasti omalla maalla, mutta ﻿vieraalla maalla kaivamiseen pitää olla maanomistajan lupa.  Museovirasto sekä muinaismuistolaki rajoittavat metallinpaljastimen käyttöä kiinteillä muinaisjäännöksillä ja sen suoja-alueilla.

Aiheesta muualla 

Suomen Metallinetsijät Ry 
Suomen Metallinetsijät - Keskustelupalsta metallinetsijöille
Metallinetsintää käsittelevä blogisivusto 
Museoviraston esite

Lähteet 

Mittalaitteet
Sähkömagnetismi
Sensoritekniikka
Mari-Leen

Mari-Leen (oik. Mari-Leen Kaselaan, s. 2. joulukuuta 1987 Tartto, Viron SNT) on virolainen laulaja. Hän on esiintynyt Viron euroviisuedustajana Suntribe-yhtyeessä vuoden 2005 kilpailuissa. Mari-Leenin debyyttialbumi Rahutu Tuhkatriinu ilmestyi loppuvuonna 2006 ja nousi Viron listan kärkeen ennen joulua. Albumin nimikkobiisi on vironnos suomalaisen Dingon hitistä Levoton Tuhkimo.

Mari-Leen on opiskellut viulunsoittoa ja laulua. Hänellä on kolme veljeä. Mari-Leen kävi esiintymässä Helsingissä vuoden 2007 Euroviisujen yhteydessä.

Toinen levy, laulajan synnyinvuoden mukaan nimetty 1987 ilmestyi kesäkuussa 2008.

Albumit

Lähteet
allstarz.ee

Viitteet

Aiheesta muualla

 (myös nimellä Mari-Leen_Kaselaan)

 
Virolaiset laulajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Anthems of Rebellion

Anthems of Rebellion on ruotsalaisen metalliyhtye Arch Enemyn viides studioalbumi, vuodelta 2003.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Angela Gossow – laulu
 Michael Amott – kitara, tuotto
 Christopher Amott – kitara
 Sharlee D'Angelo – basso
 Daniel Erlandsson – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Arch Enemyn albumit
Vuoden 2003 albumit
Antti Jalava (ruotsinsuomalainen kirjailija)

Antti Ilmari Jalava (24. kesäkuuta 1949 Lappeenranta – 17. elokuuta 2021 Tukholma) oli ruotsinsuomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Jalava käsitteli kirjoissaan identiteettiongelmista kärsivien siirtolaisnuorten sopeutumisvaikeuksia ruotsalaiseen yhteiskuntaan. Hän tuli julkisuuteen sekä Ruotsissa että Suomessa 1980 romaanillaan Asfaltblomman (Asfalttikukka) josta tehtiin myös TV-elokuva.


Teoksia 
 Matti, pienoisromaani. Bo Cavefors 1974.
 Jag har inte bett att få komma, nuorisoromaani.  Bonniers 1976.
 Kukaan ei kysynyt minulta. Suomennos Leena Sopenlehto. WSOY 1978.
 Asfaltblomman, romaani. Askild & Kärnekull 1980
 Asfalttikukka. Suomennos Pentti Saarikoski. WSOY 1981.
 Sprickan, romaani. Nordstedts 1993
 Halkeama. Suomennos Kaarina Ripatti. WSOY 1993.
 Känslan, romaani. Nordstedts 1996.

Palkinnot 
 Kalevi Jäntin palkinto 1982

Lähteet

Internet
Ruotsinsuomalaisia kirjailijoita.

Viitteet

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Ruotsinkieliset kirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Max Planck -instituutti

Max Planck -instituutti (koko nimi , lyh. MPG) on saksalainen tutkimuskeskus. Instituutti koostuu yli 80 laboratoriosta, tutkimuskeskuksesta ja instituutista, joita hallinnoidaan Berliinin ja Münchenin kaupungeissa. Max Planck -instituutti on riippumaton ja voittoa tavoittelematon tutkimuskeskus, jonka toimintaa rahoittavat suurimmaksi osaksi Saksan valtio ja Saksan osavaltiot.

Max Planck -instituuttia pidetään yhtenä maailman johtavista tieteen ja teknologian tutkimuskeskuksista. Esimerkiksi vuonna 2006 brittiläinen The Times -lehti arvioi koulutusliitteessään sen maailman parhaaksi ei-yliopistolliseksi tieteen tutkimuslaitokseksi.

Organisaatio
Max Planck -instituutti koostuu yli 80 alaorganisaatiosta, joista 78 sijaitsee Saksassa. Lisäksi instituutin alaisia organisaatiohaaroja ja kolme instituuttia sijaitsee muissa Euroopan maissa. Instituuttien tutkimuskohteita ovat tieteen ja teknologian lisäksi humanistiset tieteet sekä yhteiskuntatieteet.

Max Planck -instituutit toimivat tiiviissä yhteistyössä yliopistojen kanssa, mutta ovat näistä riippumattomia. Instituutit keskittyvät tutkimukseen, joka ei välttämättä sovi yliopistojen tutkimusrakenteeseen esimerkiksi tieteidenvälisyytensä vuoksi tai joka on yliopistojen saavuttamattomissa resurssien vuoksi. Instituutti panostaa tutkimuksen laatuun ja sen tutkijat ovatkin voittaneet yhteensä 16 Nobelin palkintoa vuoden 1948 jälkeen. Muun muassa näiden ansiosta Max Planck -instituutilla on maine Saksan kovatasoisimpana tutkimuskeskuksena.     

Instituutit puolestaan koostuvat tutkimuslaitoksista, joiden johtajilla on tasa-arvoinen asema esimerkiksi äänestyksissä. Laitokset saavat rahoituksensa pääosin valtiolta ja osavaltiolta, mutta myös lahjoitukset sekä tutkimus- ja lisenssimaksut muodostavat osansa tuloista.

Perustaminen
Max Planck -instituutti perustettiin Göttingenissä toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1948. Sen tarkoitus oli jatkaa preussilaisen Kaiser Wilhelm -instituutin toimintaa. Max Planck -instituutin logossa on kuvattuna Minerva, roomalaisten viisauden jumalatar.

Tilastoja
Instituutin alaisena toimii noin 12 300 vakituista työntekijää, joihin kuuluu muun muassa 4 200 tutkijaa. Lisäksi instituutti työllistää 900 vierailevaa tutkijaa. Instituutin budjetti vuodelle 2006 oli noin 1,4 miljardia euroa, josta 84 % tuli valtiolta.

Lähteet 

Saksan tutkimuslaitokset
TVR Sagaris

TVR Sagaris brittiläisen TVR:n Lancashiressa vuosina 2005–2006 valmistama urheiluauto.

Yleistä 

Sagaris esiteltiin ensimmäistä kertaa vuonna 2003 ja oli täysin uusi malli. Tuotantovalmis malli esiteltiin vuonna 2004 Birminghamin Motorshow -
autonäyttelyssä. Auto tuli myyntiin myöhemmin samana vuonna TVR:n jälleenmyyjillä ympäri maailman. Sagaris oli suunniteltu endurance kilpailut
mielessä, monet auton yksityiskohdat paljastavat tämän. Auton suunnitteli Graham Browne.

Tekniset tiedot 

Moottori
 Moottori: TVR Speed Six -moottori, R6
 Iskutilavuus: 3996 cm3 (4.0L)
 Teho: 405 hv (298 kW) @ 7000 r/min
 Vääntö: 451 Nm @ 5000 r/min
 Venttiilikoneisto: 4 venttiiliä/sylinteri, DOHC

Vaihteisto
 Vaihteisto: 5-nopeuksinen manuaalivaihteisto

Jarrut
 Edessä: 322 mm tuuletetut levyjarrut 
 Takana: 298 mm tuuletetut  levyjarrut

Pyörät
 Pyörät: 18" alumiinivanteet

Runko/kori
 Koripaneelit: lasikuitu
 Massa: 1140 kg

Suorituskyky
 Huippunopeus: 310 km/h (arvioitu)
 0 - 100 km/h: 3,6 sekuntia

Sagaris
S-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
TVR Griffith

TVR Griffith on TVR:n vuosina 1991–2002 valmistama urheiluauto.

Edeltäjiensä TVR Griffith 200:n ja TVR Griffith 400:n tavoin moderni Griffith oli kevyt (vain 1248 kg) lasikuitukorinen kaksiovinen, kaksipaikkainen avoauto suurella V8-moottorilla. Kaikissa malleissa on viisivaihteinen manuaalivaihteisto.

Kehitys 

Alun perin moottorina oli Roverin 4,0-litrainen 240-hevosvoimainen V8, jota kuitenkin vuonna 1992 suurennettiin 4,3-litraiseksi 280-hevosvoimaiseksi. 

Vuonna 1993 moottori vaihdettiin kokonaan uuteen 5,0-litraiseen 350-hevosvoimaiseen.

Moottorit 

400 (3947 cm3) - 240 hv @ 5250 r/min
430 (4280 cm3) - 275 hv @ 5500 r/min
500 (4997 cm3) - 320/325/340 hv @ 5500 r/min

Griffith
S-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
Alteams

Alteams Group on Kuusakoski-konserniin kuuluva valimokonserni, joka tunnettiin ennen nimellä Laihian Metalli Oy. Alteams Group on Euroopan suurimpia valettujen alumiinikomponenttien valmistajia.

Alteams Groupin liikevaihto on noin 130 miljoonaa euroa, ja henkilöstön määrä on 1 400. Maailmanlaajuisesti Alteams Group on suurin kevytmetallivalujen toimittaja tietoliikenneteollisuudelle. Muita suuria asiakasryhmiä ovat auto-, elektroniikka- ja konepajateollisuus. Suomessa Alteamsilla on toimintaa Laihialla, Jyväskylässä, Oulussa, Lopella ja Ruovedellä. Ulkomailla toimintaa on Intiassa, Japanissa, Kiinassa, Puolassa, Ruotsissa ja Virossa.

Alteams Group syntyi Kuusakosken ostaessa vuonna 1985 Laihian Metallin, joka oli aikaisemmin hankkinut omistukseensa Valmetin Jyskän tehtaan valimon. Laajentuminen muille paikkakunnille on tapahtunut ostamalla ja perustamalla valimoita 1990-luvun puolivälin jälkeen.

Lähteet 
 Alteamsin kotisivu
 Kuusakosken vuosikertomus 2007

Aiheesta muualla
Alteamsin emoyhtiö Kuusakoski Group Oy:n vuosikertomus 2018

Viitteet 
Suomalaiset yritykset
Ajoneuvoteollisuuden osatoimittajat
Laihia
T-Drill

T-Drill Oy on Laihialla ja Isossakyrössä toimiva putkentyöstökoneiden valmistaja. T-Drill kuuluu Leinolat Groupiin. T-Drill valmistaa putken haaroitukseen, käsittelyyn, katkaisuun ja muotoiluun käytettäviä koneita ja laitteita. Yrityksen asiakkaita ovat autoteollisuuden osatoimittajat, LVI-laitevalmistajat, telakat, putkiasennusliikkeet, putkistourakoitsijat ja elintarviketeollisuus. Viennin osuus liikevaihdosta on yli 90 %. Henkilöstöä on Suomessa noin 100 ja lisäksi Yhdysvalloissa noin 20. 

Nimi T-Drill tulee yrityksen päätuotteesta eli putken haaroitukseen käytettävästä koneesta, joka muovaa putkeen kauluksen T-liitoksen tekemistä varten. Haaroituskoneita on valikoimissa pienistä putkimiehen käsityökaluista suuriin teollisuuskoneisiin saakka. Toinen päätuote on lastuttomat putkenkatkaisukoneet, joita käytetään mm. autoissa käytettävien putkien katkaisuun. Yritys on saanut alkunsa 1970-luvun alussa perustajan kehitettyä putkimiehen työtä helpottavan haaroitusmenetelmän.

Lähteet 

 T-Drillin kotisivu

Suomalaiset yritykset
Laihia
Isokyrö
Monacon Grand Prix 2003

Monacon Grand Prix 2003 (virallisesti Grand Prix de Monaco 2003) oli Formula 1 -kauden 2003 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 29. toukokuuta.–1. kesäkuuta Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailun voitti Williamsin Juan Pablo Montoya. Kilpailussa ei tehty ainuttakaan ohitusta.

Lopputulokset

Muuta 
 Monacon 50. kilpailu.
 McLarenin 550. kilpailu.
 Williamsin 120. paalupaikka.
 Jenson Button loukkaantui lauantain harjoituksissa ja vetäytyi aika-ajosta ja kilpailusta.

Katso myös 
 Formula 3000 Monacon Grand Prix 2003

Lähteet 
Monacon GP 2003
Monacon GP 2003 F1-ruutu

Monacon Grand Prix
Formula 1 -kausi 2003
Steve Jablonsky

Steve Jablonsky (s. 9. lokakuuta 1970) on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka on säveltänyt musiikkia lukuisiin elokuviin, televisiosarjoihin ja videopeleihin.

Tuotanto

Elokuvat 
 Border to Border (1998)
 Texasin moottorisahamurhat (2003)
 Steamboy (2004)
 Täydelliset naiset (televisiosarja, 2004–2012)
 The Amityville Horror (2005)
 The Island (2005)
 Transformers (2007)
 D-War (2007)
 Liftari (2007)
 Transformers: Kaatuneiden kosto (2009)
 Friday the 13th (2009)
 Painajainen Elm Streetillä (2010)
 Your Highness (2011)
 Transformers: Kuun pimeä puoli (2011)
 Battleship (2012)
 Devious Maids (2012)
 Gangsterisota (2013)
 Pain & Gain (2013)
 Transformers – Tuhon aikakausi (2014)
 The Last Witch Hunter (2015)
 Keanu (2016)
 Teenage Mutant Ninja Turtles: Out of the Shadows (2016)
 Deepwater Horizon (2016)
 Transformers: Viimeinen ritari (2017)
Game Over, Man! (2018)
 Skyscraper (2018)
 Spenser Confidental (2020)
 Bloodshot (2020)

Videopelit 
 Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty (2001)
 Command & Conquer 3: Tiberium Wars (2007)
 Transformers: The Game (2007)
 Gears of War 2 (2008)
 The Sims 3 (2009)
 The Sims 3: Maailmanmatkaaja (2009)
 Transformers: Revenge of the Fallen (2009)
 Prince of Persia: The Forgotten Sands (2010)
 The Sims 3: Unelmaduuni (2010)
 The Sims 3: Iltahuvit (2010)
 The Sims 3: Täyttä Elämää (2011)
 Gears of War 3 (2011)
 Transformers: Rise of Dark Spark (2014)

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät
Videopelimuusikot
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Eksponentiaalinen kasvu

Eksponentiaalinen kasvu tarkoittaa matematiikassa jonkin suureen tai funktion kasvua, joka on suoraan verrannollinen funktion kulloiseenkin arvoon, eli mitä suurempi se on, sitä nopeammin se kasvaa. Tätä kuvataan eksponenttifunktiolla. Arkipuheessa eksponentiaalista kasvua saatetaan käyttää kuvaamaan yleisesti mitä tahansa hyvin nopeaa kasvua, mutta määritelmän mukaan eksponentiaalinen kasvu voi olla myös hidasta ja hyvin nopea kasvu voi olla muutakin kuin eksponentiaalista.

Suhteellisesti ilmaistuna eksponentiaalinen kasvu on vakaata, ja se voidaan ilmaista esimerkiksi prosenttiluvulla. Absoluuttisesti eksponentiaalinen kasvu on aluksi hyvin hidasta, mutta kiihtyy ajan myötä. Tästä esimerkki on ihmiskunnan väestönkasvu. Myös ydinketjureaktio käynnistyy eksponentiaalisesti kriittisen massan ylittyessä, samoin sairastuneiden lukumäärä epidemiassa, jos sen perusuusiutumisluku on suurempi kuin yksi. Näissä kaikissa kiihtyminen johtuu eksponentiaalisen kasvun kertautumiseen perustuvasta luonteesta, eli vaikka kasvun prosentuaalinen tahti olisi vakio, määrällinen kasvu on kiihtyvä. Tämä määrällinen kasvun kiihtyminen voidaan ilmaista myös kulloisenakin ajankohtana olemassa olevan määrän tuplaantumiseen vaaditun ajan jatkuvana lyhenemisenä. Kuvaajana tällaista kasvua ilmaiseva käyrä muodostuu ns. 'jääkiekkomailaksi', jota on käytetty muun muassa uutisoinnissa ilmaston lämpenemisestä. On huomattava, että tämä kuvaajan muoto syntyy vasta, kun määrälle asetetaan jokin kiinteä katto. Tämä on perusteltava jollakin, sillä muuten kyseessä voi olla tilastollinen vääristely.

Reaalimaailmassa eksponentiaalista kasvua rajoittaa aina jossain vaiheessa jokin tekijä kuten resurssit, tila, saturaatio. Vaikka suureen kasvu alkaa eksponentiaalisena se voi tasoittua ja kasvun kertymäfunktio on lopulta S-käyrän muotoinen, esimerkiksi ns. logistinen funktio.

Havainnollistavia esimerkkejä eksponentiaalisen kasvun hahmottamisen vaikeudesta on pyritty antamaan. Useat tiedotusvälineet, ovat raportoineet siitä, kuinka paperi pystyy teoriassa ylittämään havaittavan maailmankaikkeuden rajan, jos sen paksuus on 0,1 millimetriä, ja se taitetaan 103 kertaa. Yksi tunnetuimmista esimerkeistä ekspotentiaalisen kasvun nopeudesta on myös kertomus shakin keksijästä. Tarinan mukaan shakin kehittänyt henkilö olisi pyytänyt intialaiselta ruhtinaalta palkkioksi uudesta pelistä yhtä monta riisinjyvää kuin shakkilaudalta on mahdollista saada, kun niitä asetetaan ensimmäiselle ruudulle yksi, toiselle kaksi, kolmannelle neljä ja niin edelleen. Koska shakkilaudassa on 64 ruutua, muodostui riisinjyvien kokonaisluvuksi 18 446 744 073 709 551 615.

Aiheesta muualla
Exponent calculator - Eksponenttilaskin 
Understanding Exponential Growth - Video aiheesta 
 - Opetusvideo aiheesta

Lähteet  

Tavalliset differentiaaliyhtälöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiinan tataarit

Kiinan tataarit (塔塔尔族 Tǎtǎěrzú) muodostavat yhden 56 etnisestä ryhmästä, jotka Kiinan hallitus on virallisesti tunnustanut. Heidän esi-isiään ovat Volgan tataareihin kuuluneet kauppiaat jotka asettuivat pääasiassa Luoteis-Kiinaan, Xinjiangiin. Kiinan tataareja oli vuonna 2000 4 890, ja pääosa heistä asuu Yiningin, Ürümqin ja Tachengin kaupungeissa.

Kiinassa nimeä "tataarit" käytettiin kaikista turkkilaisia kieliä puhuneista kansoista 1900-luvun alulle saakka. Kiinan tataarit puhuvat tataaria, minkä lisäksi oppineet puhuvat Xinjiangin muita kieliä uiguuria, kazakkia ja kiinaa.

Historia
Ensimmäiset historialliset maininnat tataareista kiinalaisissa lähteissä käytävät tataareista nimeä dadan. Tuolloin tataarit olivat osa turkkilaista kaanikuntaa sen hajoamiseen saakka 700-luvulla. Suurin osa nykyisistä Kiinan tataareista polveutuu kuitenkin 1800-luvulla maahan tulleista Volgan ja Kaman tataareista. Tuolloin heitä muutti Xinjiangin kaupunkeihin kauppiaina, mikä oli mahdollista Venäjän-Kiinan välisten sopimusten takia vuosina 1851 ja 1881. He myivät esimerkiksi karjaa, vaateita, turkiksia ja teetä. Pieni vähemmistö heistä alkoi viljellä maata ja paimentamaan karjaa. Noin kolmasosasta tuli räätäleitä tai pientuottajia. Vuosina 1996 ja 1997 tataarit tukivat, tai olivat ainakin myötämielisiä tuolloin nousseelle uiguurinationalismille. Kiinan tataarien joukossa on ollut myös pantataarilaisuuden tukijoita, mutta koska he ovat maantieteellisesti niin kaukana tataarien pääosasta ja heidän määränsä Kiinassa on niin pieni, ei tataareihin kiinnitetty keskushallinnon taholta juurikaan huomiota.

Lähteet

Tataarit
Kiinan etniset ryhmät
Kōmeitō

Kōmeitō (;  tai Clean Government Party) on japanilainen poliittinen puolue. Sen perusti vuonna 1964 Daisaku Ikeda, buddhalaisen järjestön Sōka Gakkain johtaja. Merkittävä osa puolueen kannatuksesta tulee järjestön jäseniltä, vaikka virallisia suhteita Kōmeitōn ja Sōka gakkain välillä ei ole ollut vuoden 1970 jälkeen. Nykyinen Uusi Kōmeitō syntyi vuonna 1998 Kōmeitōn ja Shinshintō-puolueen yhdistyessä.

Puolueen tavoitteisiin kuuluu sisäpolitiikassa keskushallinnon roolin ja byrokratian vähentäminen, läpinäkyvyyden lisääminen julkishallinnossa ja suurempi paikallinen autonomia, jossa yksityissektorilla on aiempaa merkittävämpi rooli. Ulkopolitiikassa puolue haluaa eroon ydinaseista ja sotilaallisista konflikteista yleensä. Puoluetta on pidetty Saksan CDU:n vastineena. Uuden Kōmeitōn edeltäjällä oli samantyyppinen mutta radikaalimpi, vasemmistolaisempi ideologia. Nykyinen konservatiivisempi puolue on ollut hallituksessa konservatiivisten liberaalidemokraattien kanssa ja puolueet jakavat osittain saman kannattajakunnan. 

Puolueella on noin 400 000 jäsentä. Sillä on 31 edustajaa Japanin alahuoneessa ja 20 edustajaa Japanin ylähuoneessa. Kōmeitōn puheenjohtaja on Natsuo Yamaguchi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Puolueen verkkosivut 

Japanilaiset puolueet
Ferrari 308 GTB

Ferrari 308 GTB (sekä 208 että myöhempi malli 328) olivat Ferrarin keskimoottorisia alemman luokan autoja. 308
tuli 246 Dinon tilalle vuonna 1975 ja se päivitettiin 328:n muodossa vuonna 1985. 348 korvasi 328:n viisi vuotta myöhemmin.

308 GT mallit ovat yleisimpiä historiallisia Ferrari-malleja, niitä on valmistettu yli 12 000 kpl. Vuonna 2004 Sports Car International nimesi auton viidenneksi Top Sports Cars of the 1970 listalla.

308 GTB (1975-1984) 

Pininfarinan muotoilema 308 GTB esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1975 Dino 308 GT4 jatkona
ja 246 Dino korvaajana. GTB oli 2-paikkainen eikä 2+2 kuten GT4 ja sitä kutsutaan joskus yhdeksi kauneimmista Ferrarin
malleista. Targa kattoinen 308GTS tuli kuuluisaksi Magnum-televisiosarjan ansiosta.

308GT4 oli paljon yhteistä alkuperäisen 206 Dinon kanssa ja 308GTB on mekaanisesti identtinen GT4:sen kanssa.
Molemmissa on sama pohjalevy, jossaon 92 tuuman akseliväli ja erillisjousitus joka pyörässä. 2926 cm3 V8-moottori on rakenteeltaan DOHC ja siinä on 4 Weber 40DCNF kaasutinta. Euroopan versiot tuottivat tehoa 255 hv (190 kW) @ 7,700 r/min, mutta Amerikan versioissa oli saasteenpoistolaitteiden takia vain 240 hv (178 kW) @ 6,600 r/min.

Yksi huomionarvoinen seikka vuoden 1975 308 GTB:ssa on sen lasikuitukori, joka oli kuitenkin Carrozzeria Scagliettiin valmistama.
Koria tehtiin vuoden 1977 kesäkuuhun asti jolloin materiaali vaihtui takaisin teräkseen.

GTBi,GTSi ja GTBi,GTSi Quattrovalvole 

Bosch Digiplex polttoaineenruiskutus lisättiin vuoden  1981 GTBi malliin, se pudotti tehon 214 hv (160 kW)
mutta vähensi päästöjä. Kaksi vuotta myöhemmin, moniventtiilimalli Quattrovalvole toi tehot takaisin 240 hv (179 kW).

208 GTB (1980–1986) 

Vuodesta 1980 aina vuoteen 1985, tehtiin pienempi iskutilavuuksisia 208 GTB ja 208 GTS malleja. Moottorin koko pienennettiin 1991 cm3 iskutilavuuteen. Tämä sama temppu oli aikaisemmin tehty 208 GT4 2+2 mallissa ja siitä syntyi pienin ikinä valmistettu
V8-moottori. 208:sia tehtiin vain Italian markkinoille verotussyiden takia.  Auto tuotti tehoa vain 155 hv, mikä oli aika vähän Ferrariksi.
208GTS mallia tehtiin 160 kpl ja 208GTB mallia 140 kpl vuosien 1980 ja 1981 aikana. Vuonna 1982 turbolla ja polttoaineenruiskutuksella
teho saatiin nostettua 220 hevosvoimaan. Mallia sai alkuun vain GTB muodossa, mutta 208 GTS esiteltiin vuonna 1983. Tuotanto loppui
vuonna 1985 437 kpl GTB turbo ja 250 GTS turbo mallin jälkeen.

328 GTB (1985–1989) 

Vuonna 1985 moottorin iskutilavuus suurennettiin 3.2 L (3185 cm3) 328 GTB/GTS malleissa. Tämä malli nosti tehot
270 hv (201 kW) ja auton huippunopeus oli 257 km/h. 328:a valmistettiin 7 400 kpl ennen kuin se korvattiin vuonna
1989 348:lla, näin koko 308/328 mallistoa tehtiin yhteensä noin 20 000 kpl.

Aiheesta muualla 

Ferrari 308 GTSi Hi-Res kuva galleria 

308 GTB
S-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
Trigon

Trigon (/ˈtraɪɡən/) on DC Comicsin julkaisema superroisto.  Hän on yksi DC-universumin tehokkaimmista olennoista, joka on orjuuttanut monia maailmoja.  Hän on Teen Titansin ja Justice Leaguen vastustaja, supersankari Ravenin isä, verivihollinen sekä ihmis-Arellan aviomies.
Kvarkki-gluoniplasma

Kvarkki-gluoniplasma () on kvanttikromodynamiikan faasi, joka esiintyy vain äärimmäisen korkeissa lämpötiloissa ja tiheyksissä. Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat sitoutuneina toisiinsa gluoneiden avulla muodostaen hadroneita, esimerkiksi protoneita ja neutroneita. Kun hadronit saatetaan tarpeeksi kuumiin ja suuripaineisiin olosuhteisiin, kvarkkien väliset sidokset lakkaavat olemasta, jolloin kvarkit ja gluonit ovat ns. vapaita.

QGP:n esiintyminen

Maailmankaikkeuden materiaalin uskotaan olleen kokonaan QGP:tä ensimmäisinä 20–30 mikrosekuntina alkuräjähdyksen jälkeen, kunnes materiaali laajeni ja jäähtyi aiheuttaen QGP:n hadronisoitumisen. Lisäksi sitä saattaa esiintyä myös neutronitähtien ytimissä.

QGP:n tutkiminen ja tuottaminen

Keinotekoisesti QGP:tä voidaan tuottaa törmäyttämällä raskaita ioneita suurilla energioilla. Tällaisissa kokeissa QGP:n syntyminen voidaan päätellä törmäyksessä tulevasta hiukkassäteilystä, jota havaitaan asianmukaisilla ilmaisimilla. Toistaiseksi vakuuttavimmat todisteet QGP:n olemassaolosta on saavutettu Relativistic Heavy Ion Colliderissa Brookhaven National Laboratoryssa Long Islandilla Yhdysvalloissa. Siinä kulta-ioneita kiihdytettiin relativistiseen nopeuteen ja törmäytettiin keskenään. Törmäyksessä syntyi Auringon sisusta 150 000 kertaa kuumempi möykky, joka pysyi koossa 10-23 sekuntia.  Kvarkkeja koossa pitävä vahva vuorovaikutus on äärimmäisen voimakas, minkä vuoksi QGP käyttäytyy nesteen kaltaisesti.

QGP:tä tutkitaan edelleen Relativistic Heavy Ion Colliderissa. Sveitsin ja Ranskan rajalla sijaitsevassa CERNin Large Hadron Colliderissa sitä tullaan tutkimaan kolmella ilmaisimella eli ALICElla, ATLASilla ja CMS:llä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Relativistic Heavy Ion Collider at Brookhaven National Laboratory
 The Alice Experiment at CERN
 The Indian Lattice Gauge Theory Initiative
 Quark matter reviews: 2004 theory, 2004 experiment
 Lattice reviews: 2003, 2005
 BBC article mentioning Brookhaven results
 Physics News Update article on the quark-gluon liquid, with links to preprints 

Plasmafysiikka
Kosmologia
Televisio-ohjelma

Televisio-ohjelma on television ohjelmavirran yksittäinen kokonaisuus, sen yksikkö. Ohjelmien kirjo on kestoltaan sekunneista tunteihin ja aiheena voi olla lähes mikä tahansa. Ohjelmat voidaan jakaa erilaisiin lajityyppeihin. Käytössä on kuitenkin useita eri tyypittelyjä ja uudet ohjelmat eivät välttämättä sijoitu pelkästään yhteen lajityyppiin. Mainoksia ei tavallisesti lasketa ohjelmiksi.

Televisio-ohjelma voi olla kertaluonteinen yksittäinen lähetys (niin sanottu pisteohjelma) tai tallenne kuten elokuva, tai säännöllisesti tietynkestoisena  ja tiettynä aikana (eli tietyllä ”ohjelmapaikalla”) esitettävä ohjelmasarja, kuten Yleisradion A-studio.

Televisio-ohjelmien lajityypit

Uutis- ja ajankohtaisohjelmat
uutiset ja säätiedotukset
ajankohtaisohjelmat

Elokuvat
näytelmäelokuvat
televisioelokuvat
dokumenttielokuvat

Televisiosarjat
sketsisarjat
näytellyt televisiosarjat
animaatiosarjat

Viihde
tositelevisio-ohjelmat
peliohjelmat
keskusteluohjelmat
 musiikkiohjelmat

Muut
klassisen musiikin ohjelmat
 dokumenttiohjelmat
 hartausohjelmat
hidas televisio

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Onkamo, Ulla: TV-ohjelmien nimet. Kielikello 2/2016.

Seulonnan keskeiset artikkelit

bs:Spisak televizijskih serija
it:Programmazione televisiva
kk:Трансляция
hu:Televíziós sorozat
Hōjō-klaani

Hōjō-klaani () oli japanilainen suku, jonka jäsenet toimivat Kamakura-kaudella 1200- ja 1300-luvuilla shōgunin sijaishallitsijoina (shikken). Klaani monopolisoi sijaishallitsijan viran ja harjoitti maassa todellista poliittista valtaa.

Suvun ensimmäinen tunnettu jäsen Hōjō Tokimasa tuki Minamoto no Yoritomoa tämän taistelussa Taira-klaania vastaan, ja kun Yoritomosta tuli shōgun vuonna 1189, Tokimasa sai haltuunsa Kioton hallinnon ja hänen tyttärensä Masako meni Yoritomon kanssa naimisiin. Kun Yoritomo kuoli, Tokimasasta tuli käytännössä hänen poikansa Yoriien huoltaja. Yoriie yritti murhata Tokimasan, mutta hänet lähetettiin maanpakoon ja surmattiin. Klaanin valta vahvistui entisestään, kun keisari Go-Toban ja Taira-klaanin aloittama vuoden 1221 Jōkyū-kapina sitä vastaan epäonnistui. Klaani otti haltuunsa tuhansia läänityksiä ja siirsi niiden omistuksen tukijoilleen.

Ensimmäiset kolme Hōjō-klaanin sijaishallintoa merkitsivät kyvykkään feodaalihallinnon huippua Japanissa. Vuosina 1222–1223 laadittiin luotettava maarekisteri ja 1232 toimiva, sotilasluokkaa koskeva laki Jōei shikimoku. 1200-luvun puolivälissä klaani oli saanut valtaansa nimitysten kautta puolet Japanin provinsseista, ja sen hallinnon luonne muuttui itsevaltaisemmaksi. Kioton keisarillisen hovin ja aristokratian kanssa klaanin oli pidettävä varoen yllä ystävällismielisiä suhteita ja monimutkaista järjestelmää luostarihallintoineen (insei).

Mongolien hyökkäysten torjuminen 1200-luvun loppupuolella rasitti klaania ja sen vasalleja. Hōjō Sadatokin (1270–1311) ja suvun viimeisen sijaishallitsijan Hōjo Takatokin (1303–1333) valtakaudella keisarillinen hovi oli jakautunut kahtia vallanperimyskiistan vuoksi. Takatoki jätti antoi hallinnon asiat epäpätevien miesten käsiin ja lähetti keisari Go-Daigon maanpakoon. Keisari nousi kuitenkin kapinaan Takatokia vastaan. Takatokin kenraali Ashikaga Takauji petti tämän Kiotossa, ja klaanin omat läänitysalueet Kantōn seudulla alkoivat kapinoida Nitta Yoshisadan johdolla. Takatoki teki itsemurhan. Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1336, Takauji nimitti itsensä shōguniksi, mikä aloitti Ashikaga-shōgunaatin ja Muromachi-kauden.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hojo-klaani
Hōjō

Hōjō voi tarjoittaa:

Hōjō-klaani, japanilainen sijaishallitsijasuku Kamakura-kaudella
Go-Hōjō-klaani eli myöhempi Hōjō-klaani, japanilainen suku Sengoku-kaudella
Hōjō, Japanin entinen maaseutukaupunki Ehimen prefektuurissa
Hōjō, Japanin entinen maaseutukaupunki Tottorin prefektuurissa
Hōjō Tokiyuki (1858–1928), japanilainen opettaja, poliitikko ja partiovaikuttaja
Tsukasa Hōjō (s. 1959), japanilainen mangapiirtäjä
Hōjō, hahmo manga- ja animesarja Inuyashassa
Baryogeneesi

Baryogeneesi eli baryonigeneesi on kosmologian teoria, joka synnytti epäsymmetrian aineen (baryonien) ja antiaineen määrien välille pian alkuräjähdyksen jälkeen. Baryogeneesin ansiosta  maailmankaikkeudessa on ainetta pelkkien fotonien sijaan. Baryogeneesiteorioista on merkittävin niin kutsuttu sähköheikkobaryogeneesi.

Saharovin ehdot 
Vuonna 1967 Andrei Saharov ehdotti joukon ehtoja, joiden täyttyessä ainetta ja antiainetta syntyy eri suhteessa. Nämä ehdot ovat

 baryoniluvun  säilymättömyys
 C-symmetrian ja CP-symmetrian rikkoutuminen
 vuorovaikutukset ovat poissa termisestä tasapainosta

Aiheesta muualla 

 hep-ph/9707419 A. D. Dolgov, Baryogenesis, 30 years after

 hep-ph/9807454 A. Riotto, Theories of baryogenesis. CERN preprint CERN-TH/98-204

 hep-ph/9803479 M. Trodden, Electroweak baryogenesis

 Helsingin yliopisto; Uusi hiukkasfysiikan tulos pyrkii selittämään antiaineen puuttumisen maailmankaikkeudesta (julk. 14.11.2018)

 Jyväskylän yliopisto; Kvanttikuljetusyhtälöt sähköheikossa baryogeneesissa

 Yle Areena; Tiedeykkönen : Miksi maailmankaikkeudessa on ainetta enemmän kuin antiainetta? Hiukkasfysiikan yksi suuri mysteeri (audio)

Hiukkasfysiikka
Kosmologia
Andrei Kašetškin

Andrei Kašetškin (Андрей Кашечкин, s. 21. maaliskuuta 1980 Qızılorda) on kazakstanilainen maantiepyöräilijä, joka sijoittui kolmanneksi Espanjan ympäriajossa vuonna 2006. Hän jäi kiinni veridopingin käytöstä elokuussa 2007. 

Kašetškin aloitti pyöräilemisen 9-vuotiaana, häntä seitsemän vuotta vanhemman veljensä Vitalin innostamana. Nuorena myös jalkapalloa ja uintia harrastanut Kašetškin käynnisti ammattilaisuransa Domo - Farm Frites -tallissa vuonna 2001. Hän siirtyi Quick Step-Davitamon -joukkueeseen vuodeksi 2003 ja edelleen Crédit Agricolen väreihin kausiksi 2004–2005. Astana-tallissa hän ajoi vuodet 2006–2007. Vapauduttuaam kilpailukiellosta hän edusti Lampre-Farnese Vini -joukkuetta 2010, kunnes palasi Astana-talliin 2011. Hän lopetti ammattilaisuransa 2013.

Kašetškin voitti vuonna 2004 Sachsen Tour -etappikilpailun sekä GP Fourmies -kilpailun. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajon nuorten kilpailussa oltuaan 19. kokonaiskilpailussa. MM-kilpailujen aika-ajossa hän sijoittui kuudenneksi.

Kašetškin nousi maailman huipulle vuonna 2006. Hän voitti kuudennen etapin Pariisi–Nizza-ajossa, sijoittui viidenneksi Tour de Romandie -kilpailussa ja voitti Kazakstanin maantiepyöräilymestaruuden. Elokuulla hän sijoittui  kolmanneksi niin Saksan ympäriajossa kuin Clásica de San Sebastián -kilpailussakin. Espanjan ympäriajossa Kašetškin auttoi maanmiestään ja tallitoveriaan Aleksandr Vinokurovia saavuttamaan kokonaiskilpailun voiton – Kašetškin sijoittui itsekin  kolmanneksi ja voitti kilpailun 18. etapin. Myöhemmin samana vuonna hän oli vielä yhdestoista maantieaika-ajon MM-kilpailussa. 

Vuonna 2007 Kašetškin sijoittui kolmanneksi Tour de Romandien ja Dauphiné Libérén kokonaiskilpailuissa. Ranskan ympäriajo jäi häneltä kesken Astanan vetäydyttyä kilpailusta Vinokurovin jäätyä kiinni veridopingista. Kaksi viikkoa myöhemmin Kašetškinin ilmoitettiin niin ikään antaneen positiivisen doping-näytteen ja hänet erotettiin tallistaan.

Vapauduttuaan kilpailukiellosta Kašetškin sijoittui Espanjan ympäriajon 2010 kokonaiskilpailussa 16:nneksi.

Lähteet
Andrei Kašetškin trap friis -tietokannassa 
Profiili cyclingarchives.com-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla
Virallinen nettisivu  

Kazakstanilaiset maantiepyöräilijät
Dopingrikkomuksesta tuomitut kazakstanilaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut pyöräilijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikael Agricolan päivä

Mikael Agricolan päivää eli suomen kielen päivää vietetään Suomessa 9. huhtikuuta. Kyseessä on vakiintunut liputuspäivä. Päivää vietetään Mikael Agricolan kuolinpäivänä, vaikka yleensä henkilön kunniaksi liputetaan tämän syntymäpäivänä. Syynä tähän on se, että Agricolan tarkka syntymäaika ei ole tiedossa. Mikael Agricolan päivä tuli kalenteriin vuonna 1960, ja vuodesta 1980 lähtien se on merkitty myös liputuspäiväksi, jollaiseksi se olikin jo vakiintunut. Vuonna 1978 Agricolan päivä sai lisämääreen suomen kielen päivä. 
 
Agricola loi suomen kirjakielen muun muassa kirjoittamalla Abckirian (1543) ja suomentamalla Uuden testamentin (Se Wsi Testamenti, 1548).

9. huhtikuuta on myös Kalevalan koonneen Elias Lönnrotin syntymäpäivä.

Agricolan kunniaksi kehitettiin vuonna 2014 Agricola-leivos, joka julkistettiin Agricolan päivänä 2014. Leivoksen suunnittelukilpailun järjesti Suomen pipliaseura.

Lähteet 

Suomen liputuspäivät
Mikael Agricola
Annikki

Annikki on suomalainen naisen etunimi. Se on hellittelymuoto Anna-nimestä, joka tulee heprean suosiota tai armoa tarkoittavasta nimestä Hannah.

Annikki on suomalaisessa kansanrunoudessa metsän emäntä tai Tapiolan tytär. Kalevalassa Annikki on Ilmarisen sisar.

Annikki oli yksi suosituimmista tyttölapsille annetuista nimistä 1920-luvulta 1940-luvulle asti. 1930-luvulla se oli jopa suosituin tyttöjen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Annikki-nimen on saanut 99 052 suomalaista naista ja muutama mies.

Annikki almanakassa
Annikki on otettu almanakkaan vuonna 1929. Annikit viettävät nimipäivää 9. joulukuuta, jolloin juhlivat myös Anna, Anne, Anni, Anu, Anneli, Annika ja Annukka.

Tunnettuja Annikkeja
 Annikki Aarnio, pikajuoksija
 Annikki Arni (oikealta nimeltään Aino Annikki Arni), laulaja, näyttelijä
 Annikki Brander-Pitkänen, Anse Brand, kirjailija
 Annikki Bärman, kirjailija
 Annikki Huhta, pappi, opettaja ja kouluttaja
 Annikki Järvinen, kasvatustieteilijä
 Annikki Kaivola-Bregenhøj, folkloristiikan emeritaprofessori
 Annikki Kari, kirjailija
 Annikki Kariniemi, kirjailija
 Annikki Karvinen, tekstiilitaiteilija
 Annikki Keinonen, kansakoulunopettaja, lähetystyöntekijä ja lastenkirjailija
 Annikki Koistinen, kansanedustaja
 Annikki Komsi, kirjailija
 Annikki Kuisman (o.s. Väkeväinen), kauneusalan yrittäjä, Metro-tyttöjen perustajajäsen 
 Annikki Linnasalmi, kasvipatologian tutkija
 Annikki Linnoila, näyttelijä
 Annikki Luukela, valotaiteilija
 Annikki Maruna, oik. Ilta Annikki Aaltonen, kirjailija
 Annikki Mäkelä, insinööri ja metsänhoitotieteen professori
 Annikki Paasikivi, presidentti Paasikiven tytär
 Annikki Palmén, kasvitieteilijä
 Annikki Pellinen, näytelmäkirjailija
 Annikki Piukka (oik. Edla Paajanen), kirjailija
 Annikki Raatikainen, lastenkodin johtaja ja kirjailija
 Annikki Rasti, runoilija
 Annikki Reijonen, kirjailija ja suomentaja
 Annikki Saarela, pankinjohtaja
 Annikki Sankari, kirjailija
 Annikki Setälä, kirjailija
 Annikki Suni, kirjallisuuden kääntäjä
 Annikki Suviranta, osastopäällikkö, kodin taloustieteen dosentti
 Annikki Toikka-Karvonen, museonjohtaja, taideteollisuuskriitikko ja päätoimittaja
 Annikki Turunen, opettaja ja kirjailija
 Annikki Tähti, laulaja
 Annikki Uimonen, laulaja
 Annikki Virvatuli, kirjailija
 Annikki Wiirilinna, toimittaja
 Annikki Yrjänäinen, lausuntataiteilija, lausunnan ja äänenkäytön lehtori

Kuvitteellisia Annikkeja 

 Annikki Metsola, o.s. Leppävaara, tv-sarjassa Metsolat

Lähteet

Etunimet
Hannes Mäkinen

Hannes Mäkinen (12. marraskuuta 1901 Riihimäki – 5. marraskuuta 1938 Sevvostlager, Neuvostoliitto) oli suomalainen vasemmistopoliitikko, joka toimi 1930-luvulla Neuvostoliitossa Suomen kommunistisen puolueen (SKP) johtotehtävissä ja vuosina 1935–1937 puolueen puheenjohtajana. Myös Kominternissa aktiivisesti vaikuttanut Mäkinen käytti puoluetyössä salanimeä Matti Stein.

Elämäkerta 

Kuusi vuotta kansakoulua käynyt Mäkinen osallistui Suomen sisällissotaan punaisten joukoissa 17-vuotiaana. Hän kuului punakaartin lentävään komppaniaan ja johti haavoituttuaan Riihimäen naiskomppaniaa. Sodan jälkeen Mäkinen toimi vasemmistolaisiin käsiin jääneen Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton sihteerinä. Mäkinen toimi myös Suomen sosialistisen työväenpuolueen (SSTP) puoluetoimikunnan varajäsenenä. Luottamustoimen hoitaminen keskeytyi, kun Etsivä keskuspoliisi pidätti Mäkisen samanaikaisesti muiden SSTP:n johtohenkilöiden kanssa 26. tammikuuta 1922. Hän sai kolmen vuoden rangaistuksen poliittisesta toiminnastaan. Vapautumisen jälkeen Mäkinen kutsuttiin Moskovaan ja hän opiskeli Kansainvälisen Lenin-koulun saksankielisellä sektorilla vuosina 1926–1928. Mäkinen luennoi valmistuttuaan LVKY:n skandinaavisella osastolla puoluehistoriasta ja hän opetti satunnaisesti Lenin-koulussa.

Mäkinen kuului Neuvostoliitossa SKP:n nuorisojaostoon, jonka tehtävänä oli tukea Suomen kommunistisen nuorisoliiton toimintaa. Mäkinen nousi SKP:n keskuskomiteaan 1920-luvun lopussa. 1930-luvun alusta vuoteen 1937 hän kuului SKP:n Venäjällä toimineen "ulkomaan byroon" ydinryhmään. Hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi Kullervo Mannerin syrjäyttämisen jälkeen. Puheenjohtajana hän oli myös SKP:n edustaja Kominternin toimeenpanevassa komiteassa vuosina 1935–1937.

Mäkinen oli naimisissa saksalaisen Martha Moritzin kanssa. Moritz lukeutui Saksan kommunistisen puolueen niin sanottuihin brandlerilaisiin. Moritz pidätettiin Stalinin vainojen yhteydessä 8. syyskuuta 1937 ja muutaman viikon sisällä Mäkinen syrjäytettiin SKP:n puheenjohtajan paikalta, koska kansanvihollisen puolisoa ei voitu pitää näkyvällä paikalla. Mäkinen sai tämän jälkeen vielä tehdä puolueen tilauksesta nimettöminä julkaistuja suomennostöitä. Mäkinen pidätettiin itsekin seuraavassa puhdistusaallossa huhtikuussa 1938 ja hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Syytteiden mukaan hän oli värväytynyt Suomen tiedustelun agentiksi jouduttuaan hetkellisesti pidätetyksi Tukholmassa vuonna 1935. Tökerösti laaditussa syytekirjelmässä hänen väitettiin muun muassa olleen vuonna 1936 vakoiluyhteydessä Otto Vilmiin, vaikka Vilmi oli silloin ollut jo itse pidätettynä. Mäkinen kuoli vankileirillä jo saman vuoden marraskuussa, luultavasti teloitettuna.

Lähteet
Joni Krekola: Stalinismin lyhyt kurssi. SKS 2006.

Viitteet 

Kominternissa vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Suomen Kommunistisen Puolueen (1918–1990) puheenjohtajat
Suomen sisällissodan punaiset
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Islamin armeija

Islamin armeija on radikaalinen palestiinalainen ääriryhmä. Kaikki ryhmän jäsenet ovat tiedettävästi sukua toisilleen: osa Gazasta kotoisin olevaa Doghmushien sukua. Ryhmän perustaja ja johtaja on Mumtaz Doghmush, joka on entinen Fatahin turvallisuusjoukkojen jäsen. Ryhmä on perustettu vuonna 2005.

Islamin armeija on tullut tunnetuksi lukuisista kaappauksistaan. Viimeisin kaapattu oli brittiläinen toimittaja Alan Johnston, jonka kaappaukset tuomitsivat lukuisat tahot Hamasia ja Fatahia myöten. Kaappauksillaan Islamin armeija on vaatinut Isoa-Britanniaa vapauttamaan muslimivankinsa.

Islamin armeijan ja Hamasin välit ovat tulehtuneet, kun kaksi suvun jäsentä sai surmansa yhteenotossa alkuvuodesta 2005. Johnstonin kaappauksen jälkeen Hamas katkaisi kaikki välinsä Islamin armeijaan.

Lähteet
Turun Sanomat

Palestiinalaiset järjestöt
Jihadistijärjestöt
Onni Närvänen

Onni Närvänen (21. huhtikuuta 1909 Muolaa – 24. marraskuuta 1995) oli suomalainen poliitikko, Suomen Metallityöväen Liiton puheenjohtaja sekä II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Karjalaisen I hallituksessa vuosina 1962–1963. Hänen puolueensa oli hallituksessa Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL).

Suomen ammattiyhdistysliikkeen hajaannuksen kaudella 1960-luvulla Onni Närvänen piti Suomen metallityöväen liiton koossa ja toimi myös ministerinä. Hakaniemeen noussut Metallitalo on Närväsen saavutuksista näkyvin mutta myös kiistellyin.

Lähteet
 

Suomen ministerit
Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton poliitikot
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Tri Patti's Partyline

Tri Patti's Partyline (Tri Patti, Partyline) oli pääosin elektroniseen tanssimusiikkiin keskittynyt ohjelma, jota lähetettiin viikonloppuisin yöaikaan Radiomafiassa 1990-luvun alkupuolella. Ohjelmaa juonsi Tapani Ripatti, jonka seurana studiossa oli yleensä myös Ripatin muissakin ohjelmissa usein mukana ollut "Smack".

Ohjelmassa soitettiin muun muassa diskoa, eurodancea, acidia, housea ja hip hopia, sekä jonkin verran myös vanhempaa afroamerikkalaista musiikkia, esimerkiksi soulia. Ripatin monien muiden ohjelmien tapaan Partylinen olennaisen osan muodostivat kuuntelijoiden puhelut. Ohjelmassa kuultiin myös haastatteluja (muun muassa Janitaa on haastateltu) ja toisinaan myös kuuntelijoiden omatekoista dance-musiikkia.

Ohjelmaan kuului eräässä vaiheessa myös osio nimeltään Paholaisen musiikki: rockin päättymätön tarina, jossa Ripatti kertoi rockmusiikin historiasta.

Katso myös
Ocsid

Radiomafian ohjelmat
Elektroninen tanssimusiikki
Suomalaiset radion musiikkiohjelmat
Turkin Grand Prix 2007

Turkin Grand Prix 2007 (virallisesti 2007 Formula 1 Petrol Ofisi Turkish Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2007 12. osakilpailu, joka ajettiin 26. elokuuta Istanbul Parkin moottoriradalla Turkissa. Kilpailun voitti Ferrari-kuljettaja Felipe Massa, jolle voitto oli kauden kolmas.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajo

 Rubens Barrichellon ja Jenson Buttonin sijoitusta pudotettiin kymmenellä moottorivaihdon vuoksi.

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 
 Toyotan 100. kilpailu.
 Fernando Alonson ja Mark Webberin 100. kilpailu
 Erkki Mustakarin 300. kilpailuviikonloppu paikan päällä.

Katso myös 
 GP2 Turkin Grand Prix 2007
 Porsche Supercup Turkin Grand Prix 2007

Lähteet

Aiheesta muualla 
 F1 Turkin GP 2007 - F1-ruutu

Formula 1 -kausi 2007
Turkin Grand Prix
Katedraalirovasti

Katedraalirovasti on venäläinen papin arvonimi. Nimikettä käytetään papista, joka on kunkin hiippakunnan katedraalin vastaava pappi. Katedraali on kirkko, johon on sijoitettu hiippakunnan piispanistuin ja joka toimii piispan pääkirkkona. 

Suomen ortodoksinen kirkko ei käytä katedraalirovastin nimikettä virallisesti; siitä luovuttiin suomalaistamisen yhteydessä vuonna 1924. Vain arvonimen jo saada ehtineet papit, esimerkiksi Mihail Kasanski, saivat pitää sen. 

Protestanttisissa ja roomalaiskatolisissa kirkoissa nimikettä vastaa tuomiorovasti.

Lähteet
 Loima, Jyrki: Esipaimen siunaa. Suomen ortodoksiset piispat
 Arseni, arkkimandriitta: Ortodoksinen sanasto

Ortodoksinen kirkko
Piispanistuin

Piispanistuin () on piispan kirkollinen valta, hallintopaikka, toimisto tai tuomiokirkko. Eräissä kirkoissa sillä tarkoitetaan myös piispalle tarkoitettua fyysistä istuinta esimerkiksi tuomiokirkossa ("piispan istuin"). Vastaavasti paavin valtaa, virkaa tai virkapaikkaa tarkoittaa pyhä istuin. Usein piispanistuimella tarkoitetaan hiippakuntaa eli piispanistuimen valta-aluetta, vaikka varsinaisesti piispanistuin ei tätä tarkoita.

Historia
Suomessa (katolisen kirkon) piispanistuin oli ensin Nousiaisissa, mistä se siirrettiin vuoden 1229 jälkeen Koroisiin. Turkuun piispanistuin siirrettiin 1200-luvun lopulla, viimeistään tuomiokirkon vihkimisen myötä vuonna 1300.

Vuoden 2018 alusta Suomen ortodoksien arkkipiispan istuin on ollut Helsingissä, Uspenskin katedraalissa, sitä ennen Kuopiossa. Näin tehtiin arkkipiispan vaihtuessa, koska nykyään yli puolet kirkon jäsenistä asuu Helsingin hiippakunnassa ja osuus on kasvamassa. Myös vaikuttaminen on Helsingissä helpompaa.

Nykyään Suomessa on useita luterilaisia ja ortodoksisia piispanistuimia sekä Helsingissä katolinen piispanistuin.

Suomen piispanistuimet
Hiippakuntien järjestyksenä käytetään yleisimmin niiden ikäjärjestystä.

Suomen evankelis-luterilainen kirkko 
Turku, Turun arkkihiippakunta (arkkipiispanistuin)
Tampere, Tampereen hiippakunta
Oulu, Oulun hiippakunta
Mikkeli, Mikkelin hiippakunta
Porvoo, Porvoon hiippakunta,
Kuopio, Kuopion hiippakunta
Lapua, Lapuan hiippakunta
Helsinki, Helsingin hiippakunta
Espoo, Espoon hiippakunta

Suomen ortodoksinen kirkko 
Kuopio, Kuopion ja Karjalan hiippakunta
Helsinki, Helsingin ortodoksinen hiippakunta (arkkipiispanistuin)
Oulu, Oulun ortodoksinen hiippakunta.

Suomen katolinen kirkko 
Helsinki, Helsingin katolinen hiippakunta.

Viitteet

Muut lähteet
 http://www.ortodoksi.net
 isä Ambrosius – Markku Haapio: Ortodoksinen kirkko Suomessa

 Kirkolliset toimitukset
Kirkkoarkkitehtuuri
Kirkolliset virat
Kuningas Salomonin kaivokset (vuoden 1985 elokuva)

Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut seikkailukomedia. Elokuvan ohjasi J. Lee Thompson, ja pääosissa ovat Richard Chamberlain ja Sharon Stone. Elokuva perustuu Henry Rider Haggardin romaaniin Kuningas Salomon kaivokset vuodelta 1885, mutta on komediallinen ja Indiana Jones -elokuvia parodisoiva versio siitä.

Elokuvalle kuvattiin samalla jatko-osaksi Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki, joka sai ensi-iltansa 1987.

Tiivistelmä
Elokuva kertoo Jesse Hustonista joka palkkaa seikkailunhimoisen Allan Quatermainin auttamaan hänen isänsä etsinnöissä, joka kidnapattiin. Jessen isä on kuuluisa arkeologi, joka on kiinnostunut Kuningas Salomonin kaivoksen legendasta, johon ei kovinkaan moni usko. Kaksikko saa tietää, että kidnappauksen takana on Dogati ja saksalainen eversti Bockner miehineen. Tästä alkaa heidän seikkailunsa, josta ei puutu vauhtia ja vaaratilanteita.

Rooleissa

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen kutsui elokuvaa ”hirveähköksi” köyhän miehen Indiana Jonesiksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, lähinnä Sharon Stonen ansiosta.

Lähteet

Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
J. Lee Thompsonin ohjaamat elokuvat
Cannon Groupin elokuvat
Gabriel Erik von Haartman

Gabriel Erik von Haartman (vuoteen 1810 Haartman, 9. maaliskuuta 1757 Nauvo – 2. elokuuta 1815 Turku) oli Turun akatemian rehtori ja lääketieteen professori. Hartman toimi yliopiston edustajana myös Pietariin matkanneessa suomalaisessa lähetyskunnassa 1808. Hartman aateloitiin vuonna 1810.

Haartman sai vuonna 1782 viran Turun kaupunginlääkärinä, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun akatemiaan anatomian, kirurgian ja obstetriikan professoriksi. Vuonna 1789 hän siirtyi lääketieteen professoriksi. Syksyllä 1808 Haartman nimettiin akatemian rehtoriksi. Venäjän valloitettua maan Suomen sodassa Haartman aktivoitui myös valtakunnanpolitiikassa.

Vuonna 1785 Haartman oli avioitunut viisitoistavuotiaan apteekkarintyttären Fredrika Lovisa von Mellin kanssa. Pariskunnan esikoinen, tytär Lovisa Dorothea, syntyi vuonna 1788. Häntä seurasi Lars Gabriel 1789 ja Hedvig Margaretha 1790. Fredrika kuoli kuitenkin lapsivuodekuumeeseen vuonna 1792 pian neljännen lapsensa Carl Danielin syntymän jälkeen. Haartmanin sisar Jeanne huolehti lapsista, kunnes neljä vuotta myöhemmin Haartman avioitui uudestaan Fredrika Sofia Fockin kanssa. Tästä avioliitosta syntyi kaikkiaan kahdeksan lasta, muun muassa pojat Gustaf Reinhold ja Johan Robert.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Arno Forsius: Lääkärien koulutus Turun akatemiassa vuosina 1640—1827.

Kirjallisuutta 

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset senaattorit
Turun akatemian professorit
Vuonna 1757 syntyneet
Vuonna 1815 kuolleet
Suomalaiset professorit
Suomen lähetyskunta 1808