joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maanalainen Levykauppa

Maanalainen Levykauppa oli 1998 perustettu kristillisen musiikin erikoisliike. Liikkeen omistajana toimi viimeisten vuosien aikana Miika Partala. Maanalainen levykauppa lopetti toimintansa vuoden 2016 tammikuun lopussa.

Musiikkia yritys julkaisi vuodesta 1998 lähtien. Aiemmin julkaisuja on ollut nimillä Little Rose Productions ja Bullroser Records (nykyään itsenäinen yhtiö).

Yhtiön levyjulkaisuja:
 Deuteronomium: Street Corner Queen, Spelled Alive DVD
 VIP: Unen valta, Kunnes kuolema erottaa -single, Maasta olet tullut
 Mehida: Blood & Water
 Sotahuuto: Ihmisen jälki
 Terapian tarpeessa
 Lumina Polaris: Vastaisku
 Kaemo: Perustus
 Olli Helenius: Kulkea kuin vapaa
 Saraste: Kolme yötä hautausmaalla ja muita tarinoita
 Pro Fide: 6'
 The Truth: Loppuunkulunut
 No Man's Band: Pala Hollywoodia
 Kontrol: Lihaa Ja Verta

Little Rose Productions -nimellä:
Deuteronomium: Street Corner Queen, To Die And Gain, Here to Stay
Immortal Souls Mordecai -split, The Cleansing, Under the Northern Sky
Crimson Thorn: Dissection
Jacks of All Trades: R U Ready?
Sanctifica: Spirit of Purity
Dust Eater Dogs: King Kong Fist (BULL02)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Maanalaisen levykaupan kotisivut 

Suomalaiset levy-yhtiöt
Kristillinen musiikki
Luoma-aho (täsmennyssivu)

Luoma-aho voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja
 Luoma-aho, kylä Alajärvellä

Henkilöitä
 Inkeri Luoma-aho (1936–2015), suomalainen operettinäyttelijä
 Jani Luoma-aho (s. 1973), suomalainen jääkiekkoerotuomari.
 Matti Luoma-aho (1885–1943), Maalaisliiton kansanedustaja
 Pirjo Luoma-aho (s. 1960), suomalainen näyttelijä
 Ruth Luoma-aho (1927–1994), suomalainen elokuvanäyttelijä
 Veera Luoma-aho, suomalainen toimittaja.
 Vilma Luoma-aho (s. 1977), suomalainen yhteisöviestinnän ja suhdetoiminnan dosentti
 V. S. Luoma-aho (s. 1984) on suomalainen kirjailija.

Sukunimet
Otto W. Mattsson

Otto W. Mattsson oli suomalainen arkkiveisujen tekijä.

Teoksia 
 Laulu hirveästä tulipalosta, joka 28 p:nä huhtikuuta ja seuraawina päiwinä melkein kokonaan poltti Orenpurin kaupungin Kaukaasiassa, Wenäjän maalla. Turku 1879
 Laulu Suurista hirmutöistänsä tunnetusta Matti Haapaojasta, joka Kakolan Rangaistuslaitoksessa hirttämällä lopetti kurjan elämänsä Tammikuun 8 päiwänä 1895.
 Seitsemän kertainen Murha Nurmijärwellä Simolan torpassa Klaukkalan kylässä, jossa kaikki torpan wäki kirweillä surmattiin. Toukokuun 9:tä päiwää wastaan yöllä 1899. (surman tekijä: renki Kaarlo Emil Malmelin).
 Onneton huiwimatka. Tampere 1900
 Wanginvartija Ollikkalan myrkyttäminen ja siitä seuraawa kuolema. Tampere 1902
 Kolme hauskaa Laulua. 1. Tytön laulu. 2. Mustalaisen laulu. 3. Petollinen sulhanen. Tampere 1902
 Neljä hauskaa Laulua. Merimiehen laulu. Merimiehen hywästijättö. Ystäwäänsä kaipaawa. Neidon suru. Tampere 1903
 Laulu Aikakautemme Muotihulludesta ; kirjoitti ja painoon kustansi O.W.M. Tampere 1904 
 Uusi Sotalaulu Itä-Aasian sodasta ; kirjoitti ja painoon kustansi O.W.M. Tampere 1904

Lähteet 
 Poimintoja Helsingin yliopiston kirjaston maallisten arkkiveisujen kokoelmasta
 Jyväskylän yliopiston kirjaston arkkiveisukokoelma : Otto W. Mattsson 

Suomalaiset runoilijat
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi puuttuu
Ale-Makasiini

Ale-Makasiini oli keskisuomalainen halpakauppaketju. Sillä oli yhdeksän myymälää ja noin 19 miljoonan euron lliikevaihto. Ale-Makasiini perustettiin vuonna 1985. Tokmanni-kauppaketju osti sen liiketoiminnan 2018 ja sulautti sen itseensä.

Ale-Makasiini oli rekisteröinyt myös aputoiminimen Kodin rauta ja tarvike makasiini. Ale-Makasiini Matti Riikonen Oy oli osakkaana alun perin 12 suomalaisen halpakauppayrityksen omistamassa hankinta- ja ostoyhtiö Pick Import Finland Oy:ssä, kunnes Tokmanni osti vuonna 2008 koko Pick Import Finlandin osakekannan itselleen.

Tokmanni osti koko Ale-Makasiinin liiketoiminnan 2018 vuoden loppupuolella ja näin ollen Ale-Makasiinin yhdeksän myymälää muuttuivat Tokmanneiksi vuoden 2019 keväällä. 

Vuonna 2006 Ale-Makasiini oli Suomen 48. suurin pukeutumiskaupan ketju 3,7 miljoonan euron tekstiilimyynnillä.

Historia 
 1985 Ale-Makasiini Matti Riikonen Oy perustettiin.
 1999 Suolahteen valmistui 3 500 neliömetrin varastohalli.
 2008 Äänekosken keskustan myymälän tilalle avattiin 7 000 neliömetrin myymälä entiseen Scanfilin tehdasrakennukseen.
 2009 Viitasaaren myymälä muutti uusiin ja laajempiin tiloihin.
 2012 Siilinjärvelle avattiin uusi myymälä K-supermarket Siilintorin entisiin tiloihin.
2018 Halpakauppayhtiö Tokmanni osti Ale-Makasiinin liiketoiminnan. 
2019 Myymälät muutettiin Tokmanneiksi.

Tavaratalot 
Ale-Makasiinilla oli myymälät seuraavilla paikkakunnilla:

Äänekoski (7 000 m²)
Viitasaari (3 000 m²)
Laukaa (2 000 m²)
Saarijärvi (2 000 m²) 
Suolahti (1400 m²)
Siilinjärvi (2 200 m²)
Pielavesi (920 m²)
Pihtipudas (1 200 m²).
Kangasniemi

Tuotevalikoima 
Ale-Makasiini myi tavarataloissaan muun muassa seuraavien tuoteryhmien tuotteita:
 elintarvikkeet
 pienrauta
 naisten, miesten ja lasten pukeutuminen
 taloustavarat
 pesuaineet ja siivoustarvikkeet
 lelut
 sesonkituotteet.

Tunnuslukuja

Lähteet 

Halpamyymäläketjut
Slaughter & Apparatus: A Methodical Overture


Slaughter & Apparatus: A Methodical Overture on viides studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Albumi julkaistiin vuonna 2007 Century Median kautta. Rumpuja soittaa vierailevana muusikkona Psycroptic -yhtyeen David Haley. 

Albumi on mallia enhanced sisältäen kaksi musiikkivideota. Tosin takakannessa mainittujen The Chondrin Enigma- ja Making of... -videoiden tilalla on livetaltioinnit kappaleista A Cold Logistic Slaughter ja The Saw and the Carnage Done. Albumista julkaistiin erikoisversio Slaughter & Apparatus: A Limited Overture, joka sisälsi levyn lisäksi julisteen, t-paidan ja tarroja. Lisäksi Hollowman Records julkaisi rajoitetun 600 kappaleen LP-levy erän, joista osa levyistä oli tavallista mustaa vinyyliä, osa punaisia ja osa kultaisia.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet japanilaisessa erikoisversiossa
  (Faith No More-cover)
  (Pantera-cover)

Kokoonpano 
 Sven "Svencho" de Caluwé – laulu
 Sebastien "BST" Tuvi – kitarat
 Matty Dupont – kitarat
 Peter Goemaere – basso
 David Haley – rummut

Vierailevat muusikot
 Jeffrey Walker (Carcass)
 Jacob Bredahl (Hatesphere)
 Henrik Jacobsen (Hatesphere)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth:

Lähteet

Viitteet 

Abortedin albumit
Vuoden 2007 albumit
Tue Madsenin tuottamat albumit
Leila Tuure

Leila Tuure (s. 10. joulukuuta 1938 Pori) on suomalainen kirjailija. 

Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän on tehnyt historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla. 

Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asuu nykyään Porin Reposaaressa. 

Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän on kirjoittanut lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan Tontut muuttavat kaupunkiin, johon kuvituksen on tehnyt hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure on kirjoittanut myös kaksi rikosromaania salanimellä Emma Å. 

Vuodesta 2008 lähtien Tuuren teokset ovat ilmestyneet hänen oman Sunkirja-kustantamonsa kautta. Se on julkaissut myös muiden kirjailijoiden tuotantoa.

Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure on ollut vuodesta 1991 lähtien. Hän on kuulunut myös Espoon kirjailijat ry:n hallitukseen.

Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009. 

Pori Tutuksi- palkin 2011

Teokset
Peiliinkatsoja (1989)
Eilisen sillat (1990)
Narukaruselli (1992)
Tummat ja valkeat tulet (1993)
Elämänkarkulainen (1994)
Sinisukka (1996)
Väistyvän veden kaupunki (1998)
Hyvä mies (2000)
Kauppamiesten sukua (2001)
Kauppamiehen tytär (2003)
Kauppamiehen perintö (2004)
Hatuntekijä (2007)
Varjojen aika (2007)
Musta, mustempi, punainen (salanimellä Emma Å, 2007)
Puolan prinsessa (2008)
Samuelin kirja (salanimellä Emma Å, 2008)
Ros-anna (2009)
Piiritanssi (2009)
Alfien sodat (2010)
Aleksandra ja Mikael (2011)
Tontut muuttavat kaupunkiin (kuvitus Matilda Tuure, 2011)
Daali ja kahvinpavut (2013)
Viimeiset tanssiaiset (2014)
Espanjalainen rouva (2016)
Apteekki (2018)
Tuulentuojat (2020)

Lähteet
Kariston kirjailijaesittely 
Sunkirja -kustantamon sivut
Suomen kansallisbibliografia

Viitteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
The Archaic Abattoir


The Archaic Abattoir on neljäs studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Se julkaistiin vuonna 2003 Listenable Recordsin kautta. Joissain kappaleissa on mukana vieraileva laulaja yhtyeistä Illdisposed, Hatesphere ja Mnemic. Albumista on tehty 700 kappaleen LP-levy julkaisu sekä 1000 kappaleen rajoitettu erikoisversio laatikossa, jossa levy, kirurgin kumihansikkaat, viisi kuvakorttia ja Archaic Victims -lista.

Kappaleet

Vuoden 2009 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet 
 
  (Entombed-cover)

Kokoonpano 
 Sven de Caluwé – laulu
 Bart Vergaert – kitarat
 Thijs "Tace" De Cloedt – kitarat
 Frederik "Fre" Vanmassenhove – basso
 Gilles Delecroix – rummut

Vierailevat muusikot 
 Michael Bogballe (Mnemic) – laulu (kappaleessa Dead Wreckoning)
 Bo Summer (Illdisposed) – laulu (The Gangrenous Epitaph, The Inertia)
 Jacob Bredahl (Hatesphere) – laulu (Threading on Vermillion Deception)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth:

Lähteet

Viitteet 

Abortedin albumit
Vuoden 2005 albumit
Tue Madsenin tuottamat albumit
Jukka-Pekka Palviainen

Jukka-Pekka Palviainen (s. 22. syyskuuta 1967 Rauma) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut aikuisten romaaneja sekä lasten- ja nuortenkirjoja.

Palviainen valmistui ylioppilaaksi 1986 ja lastentarhanopettajaksi 1990. Hänen esikoisromaaninsa Reino oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2003.

Tuotanto

Aikuisten romaanit
 Reino (2003)
 Hedelmäpeli (2005)
 Harkinta-aika (2007)
 Isä, poika ja Pyhäranta (2009)
 Mitä ikinä keksitkin pelätä (2010)
 John Lennonin valkoinen flyygeli (2012)
 Minä, Eno ja Matti (2017)
 Ääniä rappukäytävässä (2018)
 Kaikella kunnioituksella (2021)

Lastenkirjat
Rämäpäät-sarja
 Rokkirehtori ja Rämäpäät (2007)
 Rämäpäät ja vankikarkuri (2008)
 Rämäpäät leirikoulussa (2010)

Allu-sarja
 Allu ja salainen ihailija (2017)
 Allu ja salaperäinen opettaja (2018)
 Allu ja outo Uolevi (2019)
 Allu ja kummituskartano (2019)
 Allu ja apinajahti (2020)
 Allu ja tyly tubeseuraaja (2022), ääni- ja e-kirjana

Jugi-sarja
 Jugi ja Majakkasaaren aave (2021)
 Jugi ja kauhujen yö (2022)

Nuortenkirjat 
 Joku vieraileva tähti (2011)
 Perjantai on hyvä päivä lähteä (2014)
Tarpeeksi reilua (2016)
Suunnaltaan vaihtelevaa tuulta (2017)
Virityksiä (2018)
Opeta minut lentämään (2019)
Kosonen-sarja

Palkinnot ja ehdokkuudet 
 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas (2003)
 Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto vuonna 2011 julkaistusta kirjallisuudesta
 Vuoden 2012 Topelius-palkinto nuortenromaanista Joku vieraileva tähti
 Sastamalan kaupungin kulttuuripalkinto 2012
 Laivakello-palkintoehdokkaana 2014
 Olga ja Vilho Linnamon Säätiön palkinto 2017
 Runeberg Junior -ehdokkuus ja kunniamaininta 2018
 Sastamalan Kirjapää 2018
 Laivakello-palkinto 2018
 Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto vuonna 2018 julkaistusta kirjallisuudesta
 Kirjava Kettu -palkinto 2019
 Runeberg Junior -ehdokkuus 2020

Lähteet

Aiheesta muualla
 Palviainen WSOY:n sivuilla
 Palviainen Suomen Nuorisokirjailijat ry:n sivuilla
 
 Ammattina kirjailija: Jukka-Pekka Palviainen Suomen Kirjailijaliitto. 23.6.2021.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
The Haematobic EP

The Haematobic EP on minialbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Nimi tarkoittaa vertaimevää loista. Sen julkaisivat vuonna 2004 Listenable Records ja The End Records. Minialbumilla löytyy kolmen singlen lisäksi Entombed-cover sekä livetaltiointeja PartySan Open Air -metallifestivaaleilta vuodelta 2003.

Kappaleet 
 
  (Entombed cover)
 
 
  (live)
  (live)

Videot
 
  (live)
  (live)
  (live)

Kokoonpano
 Sven de Caluwé – laulu
 Bart Vergaert – kitara
 Thijs De Cloedt – kitara
 Frederik Vanmassenhove – basso
 Dirk Verbeuren – rummut

Muut tekijät 
 Jacob Hansen – äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Kris Belaen – äänittäjä (rummut)
 Dennis Sibeijn – kansikuva

Aiheesta muualla

Lähteet

Vuoden 2004 EP:t
Abortedin albumit
Funpark

Funpark oli Lempäälän Ideaparkissa sijainnut Pohjois-Euroopan suurin sisähuvipuisto. Se avattiin kesäkuussa 2012. Funpark sisälsi sekä huvipuistolaitteita, esimerkiksi karuselleja, että toimintoja. FunPark lopetti toimintansa 30. marraskuuta 2017. Nykyään Lempäälän FunParkin omistaa Särkänniemi ja se tunnetaan nimellä Särkänniemi Zones.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut 

Suomen huvipuistot
Lempäälä
Uno Aro

Uno Wilhelm Aro (9. kesäkuuta 1899 Pohja – 30. lokakuuta 1963) oli suomalainen kuvanveistäjä. 

Hän aloitti opiskelun Helsingin yliopiston piirustussalissa vuonna 1918 ja jatkoi  Helsingin Taideyhdistyksen taidekoulussa vuosina 1922–1923. Vuonna 1928 hän opiskeli Pariisissa Antoine Bourdellen johdolla.

Ensimmäisen näyttelynsä Aro piti Tampereella 1922. Hänen julkisia teoksiaan on useilla paikkakunnilla eri puolilla Suomea. Aro oli erikoistunut lapsiaiheisiin veistoksiin, mutta suunnitteli myös useita hautamuistomerkkejä sekä julkisivureliefejä.

Uno Aro työskenteli elämänsä aikana myös piirustuksenopettajana, sekä vt. nimismiehenä ja kaupunginviskaalina.

Julkisia veistoksia
Messukylän sankaripatsas (1927) – Messukylän hautausmaa, Tampere
Carlsonin liiketalon reliefi (1930) – Carlsonin talo, Kuopio
Poika purolla (Tiedon lähteellä) (1952) – Uotilan koulun pihamaa, Rauma  
Kaarnavenepoika (1955) – Ainolan puisto, Oulu 
Ryhtipatsas (1955) – Joensuun kaupungintalon puisto 
Harkinta, Työhönlähtö ja Onnellinen perhe (1959) – Harjavallan kaupungintalo
Rauman rautatien muistomerkki (1962) – Rauman vanha rautatieasema 
Alttarikrusifiksi (1963) – Hautajärven kirkko, Salla

Kuvia julkisista teoksista

Lähteet
Kuvataiteilijamatrikkeli
Oulun taidemuseo

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Vem och vad

Vem och vad on henkilöhakuteos merkittävistä suomalaisista. Se on ilmestynyt ruotsinkielisenä Suomessa vuodesta 1920 noin neljän vuoden välein.

Teoksen kustantaja on ollut Schildts, nyttemmin Schildts & Söderströms. Vuoteen 1992 otsikkoon kuului kysymysmerkki, sen jälkeen ainoastaan nimiösivulla. Vuosien 2008 ja 2010 laitoksissa oli runsaat 3 800 henkilöartikkelia noin 900 sivulla. Hyvin edustettuina ovat yliopistomaailma ja kulttuurielämä, ja myös poliitikoista on runsaasti artikkeleita. Vähemmän sen sijaan on esimerkiksi viihteen edustajia. Tiedot perustuvat henkilöiden omaan ilmoitukseen. Mukana ei ole sellaisia, jotka eivät ole antaneet itse tietojaan.

Katso myös 
 Kuka kukin on, vastaava suomenkielinen teos
 Vem är det, vastaava Ruotsissa ilmestyvä teos

Lähteet
 Hufvudstadsbladet 27.10.2010: Seriöst skvaller och viktiga personuppgifter 
 Helsingin Sanomat 29.12.2008: Suomenruotsalaisia vaikuttajia valikoidusti  ("Finlandssvenskar i urval")

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Teos kustantajan sivustolla 
 Vem och vad, 1967, Runeberg.org

Suomalaiset tietokirjat
Henkilömatrikkelit
Irja Hyppönen

Irja Marjatta Holopainen, o.s. Hyppönen (s. 27. toukokuuta 1922 Viipuri) on suomalainen kirjailija.

Holopainen suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1960.. Holopainen toimi pankkivirkailijana Suomen Pankin pääkonttorissa.

Holopaisen vanhemmat olivat VR:n pakkamestari Emil Hyppönen ja Elli Sanelma (o.s. Granstedt). Puoliso oli Reino Holopainen vuodesta 1959.

Teoksia 
 Kielletty kesähoitola : romaani. Karisto 1945
 Kastele kukkaani : novelleja. Karisto 1946.
 Tämä päivä on meidän : romaani. Karisto 1947.
 Hyvästi entisyys : romaani. Karisto 1949.

Lähteet 
 
 Päijäthämäläisiä kirjailijoita : Irja Hyppönen

Viitteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1922 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Antti Kovanen

Antti Kovanen (13. heinäkuuta 1929 Vaasa – 10. lokakuuta 2001) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Kovanen liittyi Suomen Kommunistisen puolueen jäseneksi 1950 ja opiskeli Moskovassa NKP:n puoluekoulussa vuodesta 1955 alkaen. Kovanen oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Moskovan radion suomenkielisen toimituksen jäsen ja toimi myös Yleisradion ja Kansan Uutisten avustajana. Myöhemmin Kovanen toimi Yleisradion toimittajana Suomessa.

Kovanen haastatteli 3. heinäkuuta 1961 Suomessa vieraillutta kosmonautti Juri Gagarinia. Hän nousi yhdessä kuvausryhmän kanssa Moskovasta tulleeseen junaan Lahdessa ja teki 10 minuuttia kestäneen haastattelun junan matkatessa Helsinkiin.

Vuonna 1970 Kovanen julkaisi kirjan Kommunismin kriisi, jossa hän käsitteli Tšekkoslovakian miehitystä 1968 ja sitä seuranneita puoluepuhdistuksia, Neuvostoliiton ja Kiinan erimielisyyksiä sekä SKP:n sisäisiä erimielisyyksiä. Kirjan julkistamisen seurauksena Kovanen joutui SKP:n taistolaisten lyömäksi, eivätkä myöskään Aarne Saarisen johtamat enemmistökommunistit tukeneet häntä. Kovanen erotettiin SKP:stä vielä samana vuonna. Katkeroituneena hän liittyi myöhemmin SDP:n jäseneksi.

Vuonna 1976 Kovanen julkaisi omaelämäkerrallisen lapsuus- ja nuoruusvuosiinsa sijoittuvan romaanin Työläisen kakara.

Teoksia 
 Kommunismin kriisi. Otava 1970
 Politiikan maailma : Kansainvälisen politiikan hakuteos ; kirj. Antti Kovanen ja Juhani Lehtola. Otava 1970
 Työläisen kakara : romaani. Otava 1976
 Kallion luistinrata Brahis 60 vuotta. Kallion luistinrata, Helsinki 1992

Lähteet 

 
 Aimo Ruusunen : Todeksi uskottua : kansandemokraattinen Neuvostoliitto-journalismi rajapinnan tulkkina vuosina 1964-1973, väitöskirja. Jyväskylän yliopisto 2008, Antti Kovasesta ss. 183-185
 Minun Venäjäni 11.4.2008 : Reijo Nikkilä : Juri Gagarinin lennosta 47 vuotta
 Ylen Elävä arkisto : Antti Kovanen haastattelee Juri Gagarinia

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto : Suojasäästä sosialismin romahdukseen, vieraana toimittaja Antti Kovanen. Esitetty 2.5.1991
 Ylen Elävä arkisto : Kuuba – sosialismin sokerisaari, Antti Kovasen filmiraportti vuodelta 1966

Suomalaiset toimittajat
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Karvasvalmukka

Karvasvalmukka (Leucopaxillus gentianeus), aiemmin karvasvalmuska, on valmukoihin kuuluva sieni. Sen lakki voi kasvaa jopa 15 cm leveäksi ja on pinnaltaan kuiva ja samettimainen. Väriltään se on punaruskea. Jalka voi olla korkeimmillaan 8 cm pitkä. Heltat ovat valkoiset ja tiheässä. Ikääntyneissä yksilöissä heltat tulevat pilkukkaiksi. Haju on jauhomainen ja maku on erittäin karvas.Kasvaa havumetsissä vanhojen kuusten läheisyydessä. Käyttökelvoton pahan makunsa takia. [1]

Lähteet
 [1]Ryman/Holmåsen Suomen ja pohjolan sienet ISBN 951-0-14286-7 Sivu 309
 [2]Taksonomia: http://www.indexfungorum.org/names/NamesRecord.asp?RecordID=486339

Viitteet 

Valmuskat
Winner Anacona

Winner Andrew Anacona Gómez (s. 11. elokuuta 1988) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka on kilpaillut myös ratapyöräilyssä. Hän aloitti ammattilaisuransa Lampre-joukkueessa 2012, ja siirtyi Movistar Teamiin 2015. Kaudesta 2020 hän on edustanut Arkéa-Samsicia.

Anacona saavutti junioreiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2006 ratapyöräilyssä hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia henkilökohtaisessa takaa-ajossa sekä maantiepyöräilyssä hopeaa maantieajossa. Hän voitti samana vuonna junioreiden Kolumbian-mestaruuden maantieajossa sekä ratapyöräilyn takaa-ajossa ja pisteajossa.

Anacona voitti Trofeo Matteotti -kilpailun alle 23-vuotiaiden sarjan 2010. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten Italian ympäriajoksi kutsutun Baby Giron viidennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Hän sijoittui 19:nneksi Espanjan ympäriajossa 2012. Hän voitti yhdeksännen etapin Espanjan ympäriajossa 2014 ja oli kolmas 18. etapilla Ranskan ympäriajossa 2015. Hän voitti kokonaiskilpailun ja viidennen etapin Vuelta a San Juan -kilpailussa 2019. Hän voitti Trofeo Andratx -kilpailun 2021 ja Route d'Occitanien mäkikirikilpailun 2022.

Lähteet 

Kolumbialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Teljäntori

Teljäntori on Porin keskustassa sijaitseva, vuonna 1972 valmistunut kauppakeskus. Se on Porin ensimmäinen ja myös yksi Suomen vanhimmista kauppakeskuksista. 

Teljäntori käsittää nelikerroksisen rakennuksen, jonka kaksi ylintä kerrosta toimivat pysäköintitiloina. Lisäksi korttelikokonaisuuden päälle sijoittuu kaksi viisikerroksista tornia.

Alimmissa kerroksissa on korttelin lävitse Yrjönkadulta Antinkadulle ulottuvat kauppakäytävät. Myös toiseen kerrokseen on mahdollisuus kulkea ulkokautta. Kauppakäytävän keskellä on aukio, joka ulottuu avonaisena pysäköintitasoille asti.

Katutason kauppakäytävään on sisäänkäynti myös Liisankadun puolelta. Rakennuksen molemmissa päissä on lisäksi viisikerroksiset toimistotornit. 

Teljäntorissa toimii noin 70 eri liikettä. Toimistorakennuksissa on yksityisten  lisäksi myös kaupungin virastoja.

Lähteet 
Teljäntorin kotisivut 

Porin kauppakeskukset
Karhunpää
Viipurin IFK

Idrottsföreningen Kamraterna Viborg, eli Viipurin IFK, oli viipurilainen urheiluseura. Vuonna 1896 perustettu seura oli Suomen ensimmäinen IFK-seura. Viipurin IFK oli myös yksi valtakunnallisen  IFK-liiton perustavista seuroista.

Viipurin IFK:ssa harrastettiin monia urheilulajeja, ja seura liittyi Suomen Palloliiton jäseneksi vuonna 1908. Parhaiten seura muistetaan jääpallohistoriastaan. IFK:n värit olivat sininen ja valkoinen, kuten useimmilla muillakin IFK-seuroilla. Seuran jääpallojoukkue pelasi ottelunsa valkoisessa paidassa, jonka rinnan ympärillä oli punainen viiva ja rinnassa nelisakarainen keltainen tähti.

Viipurin IFK osallistui jääpallon SM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1909. SM-finaaliin se selviytyi vuonna 1911. Se hävisi Viipurissa pelatun ottelun Helsingin IFK:lle 7-15, vaikka johti ottelua jo 4-0. Tuo ottelu on edelleen kaikkien aikojen runsasmaalisin SM-finaali. Kauden 1911 toinen sija oli seuran parhaaksi jäänyt sijoitus SM-kilpailuissa. Viipurin IFK:n vuoden 1911 joukkueessa pelasi muun muassa Woldemar Hägglund, josta myöhemmin tuli jääkärikenraali.

IFK ei saavuttanut vuoden 1911 jälkeen enää yhtä suurta menestystä. Se karsiutui SM-kilpailuissa aina paikalliskilpailijoitaan Reipasta tai Susia vastaan pelattaessa. Vaatimattomasta menestyksestä huolimatta IFK kasvatti monia 1920-30 luvun merkittäviä jääpallopelaajia. Joukkueessa pelasi myös yleisurheilijana menestynyt Erik Åström, joka siirtyi Helsingin IFK:hon.

Viipurin IFK:n jääpallotoiminta päättyi 1927, ja koko seura jäi historiaan kun Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle.

Saavutukset

 Jääpallon SM-kilpailun toinen sija 1911. (Hopeamitaleita ei vielä tuolloin jaettu)

Lähteet 

Viipurilaiset urheiluseurat
Vuonna 1896 perustetut urheiluseurat
Entiset suomalaiset jääpalloseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Rauma Festivo

Rauma Festivo on vuodesta 1984 lähtien järjestetty kamarimusiikkifestivaali. Sen järjestelyistä vastaa Rauman Konserttiyhdistys ry. Festivaalin taiteellinen johtaja vuonna 2015 oli Mika Kares. Vuosina 2012–2014 tehtävässä toimi Jan Söderblom, joka johtaa myös vuoden 2016 festivaalin.

Festivaalin konsertit pidetään pääsääntöisesti eri puolilla Vanhaa Raumaa. Kirkkokonsertteja on järjestetty Rauman Pyhän Ristin kirkon lisäksi Eurajoen kirkossa.

Vuonna 2015 Rauma Festivo keräsi viikon aikana konsertteihinsa noin 3 500 kävijää, mikä oli uusi yleisöennätys.

Rauma Festivo kuuluu Finland Festivals -organisaatioon.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Rauma Festivon kotisivut
 Rauma Festivo Finland Festivalsin sivuilla

Klassisen musiikin tapahtumat Suomessa
Rauman tapahtumat
Eino Nikkilä

Eino Johannes Nikkilä (13. huhtikuuta 1904 Pirkkala – 27. toukokuuta 1985 Järvenpää) oli suomalainen kansatieteilijä ja valokuvaaja.

Helsingin yliopistossa opiskellut Nikkilä osallistui 1920–1930-luvuilla useille ns. kotiseuturetkille, joita yliopiston eri osakunnat järjestivät. Niiden tarkoituksena oli tallentaa maaseudun katoavaa elämäntapaa. Satakuntalaiseen osakuntaan kuulunut Nikkilä suuntasi matkansa luonnollisesti kotimaakuntaansa. Erityisesti häntä kiehtoi maakunnan karu pohjoisosa, Etelä-Pohjanmaan ja Hämeen rajaseutu. Nikkilä teki myös useita retkiä Porin pohjoispuoliselle rannikkoalueelle. Kokemäenjoen laakson sekä Ala-Satakunnan hän sen sijaan jätti kokonaan huomiotta.

Nikkilän varhaisimmat valokuvat ovat Suoniemen Sarkolasta vuodelta 1929. Muita hänen merkittävimpiä kuviaan olivat muun muassa ajoverkkokalastus Merikarvialla vuonna 1934 ja kutunjuuston valmistus Tyrväällä 1938. Vuonna 1935 Nikkilä tallensi onnistuneimmat otoksensa, kun hän kuvasi Iisakki Juholaa valmistamassa eränkävijöiden ikivanhaa muinaisruuhea, haapiota, Ahlaisten Uksjärvellä. Sadan kuvan sarjaa pidetään suomalaisen etnografisen valokuvauksen mestariteoksena. Aiheesta valmistui Nikkilän johdolla myös elokuva, josta on kuitenkin säilynyt vain katkelmia.

Yhteensä Nikkilä kuvasi retkillään noin 1 400 valokuvaa. Myöhemmin Järvenpäässä asuessaan hän kuvasi muun muassa Jean Sibeliuksen hautajaisia vuonna 1957. Jatkosodan aikana Nikkilä oli mukana Valtion tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa, joka teki tutkimuksia suomalaisten miehittämillä alueilla Itä-Karjalassa. Eino Nikkilän kirjallinen tuotanto käsittää lähinnä Satakuntalaisen osakunnan Satakunta-sarjassa julkaistuja artikkeleita. Lisäksi hän julkaisi teoksen Suksien tarina (WSOY 1966), joka on kattavimpia Suomessa tehtyjä tutkimuksia muinaisista suksilöydöistä.

Lähteet 
 Hannu Sinisalo: Ikkuna vanhaan Satakuntaan. Satakunnan Kansa, helmikuu 2002.
 Järvenpään rotaryklubin 50-vuotishistoriikki, osa 11
 Eino Nikkilän kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 19.6.1985, HS Aikakone.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Eino Nikkilän kuvasarja Jean Sibeliuksen hautajaisista

Suomalaiset kansatieteilijät
Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Autoasi

Autoasi on suomalainen korjaamo- ja varaosaliikeketju. Autoasilla on Suomessa yhteensä yli 250 korjaamotoimipistettä. Taloustutkimuksen tekemän tutkimuksen mukaan Autoasi on tällä hetkellä Suomen tunnetuin korjaamoketju. Autoasi-myymälöillä sekä sen jälleenmyyjillä on käytössä Autoasi-järjestelmä, joka antaa rekisterinumeron perusteella tiedon määräaikaishuolloissa tarvittavista osista tai nesteistä.

Autoasi-ketjukonseptin omistaa Örum Oy Ab , joka kuuluu suomalaiseen Mercantile-konserniin. Huhtikuussa 2008 Autoasi ja Teboil olivat solmineet sopimuksen, jonka jälkeen merkittävä osa huoltotöitä tekevistä Teboil-huoltokeskuksista muuttui Autoasi-korjaamoiksi.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Kainuun pelastuslaitos

Kainuun pelastuslaitos on Kainuun pelastustoimesta huolehtiva aluepelastuslaitos. Kainuun pelastuslaitos on itsenäinen toimiala Kajaanin kaupungin kirjanpidossa ja sen henkilöstö on Kajaanin kaupungin palveluksessa, myös Kainuun maakuntahallintokokeilun 2005–2012 aikana. Kaikkiaan Kainuun pelastuslaitos työllistää noin 60 päätoimista henkilöä. Kainuussa on neljä sopimuspalokuntaa: Kuhmon vapaaehtoinen palokunta, Vuolijoen vapaaehtoinen palokunta, Terrafamen kaivoksen tehdaspalokunta sekä Kainuun Prikaatin sotilaspalokunta.

Paloasemat 
Kainuussa on 12 paloasemaa, joista 9:ssä on päätoimista henkilöstöä. Kajaanin paloasemalla on ympärivuorokautinen 60 sekunnin lähtövalmius. Juntusrannassa, Näljängässä sekä Vuolijoella ei ole päätoimista henkilöstöä.

Kainuun pelastuslaitoksen paloasemat:
 Hyrynsalmi
 Juntusranta
 Kajaani
 Kuhmo
 Näljänkä
 Paltamo
 Puolanka
 Ristijärvi
 Sotkamo
 Suomussalmi
 Vuolijoki

Aiheesta muualla 

 Kainuun pelastuslaitos

Kainuu
Suomen pelastuslaitokset
Juuso Vainio

Juuso Petteri Vainio (s. 6. syyskuuta 1994 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkopuolustaja Vainio laukoo oikealta.. Hän pelaa Sveitsin National Leaguessa, Fribourg-Gottéronissa. Seuran urheilutoimenjohtaja Christian Dubén mukaan hän on perinteinen kahden suunnan puolustaja, joka pystyy pelaamaan pelin jokaista osa-aluetta sekä on vahva yksi yhtä vastaan -kamppailuissa. Hän on vahva puolustamaan ja kamppailee hyvin.

Ura

Seuraura 
Vainio on HPK:n kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuonna 2012 sekä A-nuorten SM-kultaa keväällä 2013 ja oli joukkueen kantavia voimia molemmat kaudet. Hän on myös voittanut B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010.

Kaudella 2012–2013 Vainio teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi 16 minuuttia ja 58 sekuntia ensimmäisessä liigaottelussaan 6. lokakuuta 2012 kotona Kärppiä vastaan, ja hänet merkittiin kokoonpanossa HPK:n kakkospakkipariin kokeneen, SM-liigan vanhimman pelaajan Marko Tuulolan viereen.

Kaudeksi 2016–17 Vainio siirtyi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Kaudella 2019–2020 hän toimi joukkueen kapteenina.

Vainio siirtyi kaudeksi 2020–2021 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Växjö Lakers HC:hen.

Maajoukkueura 

 

Vainio putosi viimeisenä puolustajana Suomen joukkueesta alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 55 nuorten maaottelua.
lisäksi Vainiolla on pelattuna World Hockey Challange turnaus Kanadassa vuonna 2010 sekä nuorten olympialaiset vuonna 2011 Liberechissä Tšekissä. Vuodenvaihteessa 2012–2013 Vainio pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kisat Venäjän Ufassa (6ottelua. 0+2 )tehoin. Vuoden vaihteessa 2013–2014 Vainio pelasi toiset U-20 MM-kisansa Ruotsin Malmössä (7ottelua. 0+1) tehoin.

Suomen A-maajoukkueessa Vainio on pelannut 18 ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2018 Turun Kupittaan monitoimihallissa Valko-Venäjää vastaan. Vainio merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin toisen debytantin, Casimir Jürgensin viereen. Hänen MM-leirityksensä päättyi kuitenkin loukkaantumiseen kahden viikon jälkeen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Vainio teki Nordic Cupissa 19. huhtikuuta 2019 Kokkolassa Norjaa vastaan. Hän putosi lopulta viimeisten joukossa vuoden 2019 MM-kisajoukkueesta.

Muuta  
Vainion isä Harri Vainio on menestynyt hyvin maahockeyssa, jossa hän edusti monen vuoden ajan Hämeenlinnalaista HT-85 -seuraa sekä useamman vuoden Suomen maajoukkuetta. Suomen mestaruuksia hänellä on lajista ennätykselliset 17, ja vuoden pelaajana hänet palkittiin vuonna 1997. Hänet tunnettiin kovista laukauksista ja aggressiivisesta pelitavasta. Myös Juuso Vainio edusti HT-85:tä ja pelasi nuorempana kansainvälisiä otteluita. Hänen pikkuveljensä Joona pelaa hyökkääjänä Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Växjö Lakersin pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Toika

Toika Oy  on suomalainen kangaspuiden ja kudontavälineiden valmistaja.  Toika on vuonna 1898 perustettu perheyritys.

Yleistä 
Yritys sijaitsee Suomessa Akaan kaupungissa. Yhdessä sisaryrityksensä kanssa yritys työllistää 15 henkilöä.Merkittävä osa yrityksen myynnistä tulee ulkomaanviennistä.

Koivupuiset tuotteet valmistetaan alusta alkaen, itse sahatusta suomalaisesta tyvitukista. Myös koivukalusteita tehdään sopimusvalmistuksena.

Kudontavälineiden valmistuksen lisäksi Toika tuo maahan neulonta- ja virkkauslankoja.

Historia
Toika on ollut saman suvun omistuksessa koko historiansa ajan. Yrityksen perusti Gustaf Pihlgren vuonna 1898 Kauhavalle. Ensimmäiset tuotteet olivat koneellisesti valmistetut kudontakaiteet.

Vuonna 1920 yritys muutti Toijalaan lähemmäksi asiakkaitaan. Tuotevalikoima lisääntyi kattamaan tärkeimmät kudontavälineet. Toisen maailmansodan jälkeen aloitettiin myös kangaspuiden valmistus.

1960-luvulla aloitettiin vienti ulkomaille, mm. Yhdysvaltoihin. 1970-luvulla kangaspuutuotanto laajeni ja mallisto kehittyi.  1970-luvulla myös järjestettiin ulkolaisille kutojille suunnattuja kudontakursseja. Loimien lomassa -lehti alkoi ilmestyä vuonna 1977. 

1980-luvulla kehitettiin tietokoneohjatut kangaspuut ja paineilmatoimiset kangaspuut. Seuraavalla vuosikymmenellä syntyivät uusiin tarpeisiin salonkikangaspuut ja valikoimaan lisättiin käsityölangat. Toika toimii nykyään myös lankojen maahantuojana.

Lähteet 
 http://www.toika.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yrityksen Kotisivut
Facebook

Suomalaiset teollisuusyritykset
Suomalaiset perheyritykset
Akaa
Fanny Sundström (poliitikko)

Fanny Sundström (14. syyskuuta 1883 Sund, Ahvenanmaa – 14. huhtikuuta 1944) oli ahvenanmaalainen poliitikko, naisten aseman puolestapuhuja sekä opettaja. Hän myös oli myös mukana Marttaliiton toiminnassa sen alkuajoista alkaen. Hän oli Pietarissa opettajana Svenska Katharina kyrkoskolassa 1908–1915. Vuonna 1922 Sundström oli ainoa nainen, joka valittiin ensimmäisille Ahvenanmaan maakuntapäiville. Vuonna 1929 hänet valittiin myös kunnanvaltuustoon. Sundström oli polittisesti aktiivinen kuolemaansa asti.

Lähteet

Ahvenanmaalaiset poliitikot
Sundin kunnanvaltuutetut
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Sotilastulkki

Sotilastulkki on sotilas, joka tulkkaa tai kääntää kielestä toiseen. Sotilastulkki palvelee sotilaallisessa organisaatiossa ja käyttää sotilasarvoa, univormua ja kantaa avoimesti asetta. Sotilastulkin ensisijainen tehtävä on edesauttaa sotilaallisia operaatioita tulkkaamalla ja kääntämällä, mutta sotilastulkeille voidaan määrätä myös muita tehtäviä, kuten esimerkiksi tiedon hankinta tai muiden sotilaiden koulutus. Sotilaallisissa organisaatioissa palvelee tulkkeja ja kääntäjiä myös siviilin asemassa, mutta heitä ei katsota sotilastulkeiksi.

Sotilastulkit Suomessa 

Suomessa ei järjestetä sotilaille erikseen tulkki- tai kääntäjäkoulutusta. Puolustusvoimien palkatun henkilöstön kielikoulutuksesta ja Puolustusvoimien tarvitsemista kielipalveluista vastaa Maanpuolustuskorkeakoulun kielikeskus. Vieraita kieliä sujuvasti osaavat ammattisotilaat tai reserviläiset voivat palvelustehtäviinsä liittyen joutua tulkkaamaan tai kääntämään kielestä toiseen, jolloin heidän voidaan katsoa tilapäisesti toimivan sotilastulkin tehtävässä. Puolustusvoimissa ei kuitenkaan palvele henkilöitä sotilastulkin tehtävässä.

Toinen maailmansota 

Toisessa maailmansodassa sotilastulkkeja palveli Suomessa runsaasti. Tulkkien tärkein tehtävä oli avustaa sotavankien kuulustelussa. Tulkkeja palveli sotavankileirien lisäksi myös rintamalla, sillä sotavankien kuulustelut tuli aloittaa jo kiinniottotilanteessa. Yleisin tulkattava kieli oli venäjä, mutta myös saksan tulkkeja tarvittiin erityisesti Pohjois-Suomessa yhteistoimintaan saksalaisten joukkojen kanssa vuodem 1941 kesästä aina vuoden 1944 syksyyn saakka.

Sotavankien kuulusteluissa sotilastulkin tehtävissä palveli mm. rintamalla venäjänkielentaitoisia rivimiehiä ja esikunnissa tiedustelu-upseereita. Joskus kuulustelijana toimi venäjänkielentaitoinen henkilö itse, eikä sotilastulkkia erikseen käytetty. Sotavankileireillä ja sotasairaaloissa sotavankien kuulustelujen tulkkeina toimi myös mm. suomenkielentaitoisia sotavankeja ja venäjänkielentaitoisia lottia, mutta nämä eivät olleet sotilastulkkeja.

Rauhanturva- ja kriisinhallintaoperaatiot 

Suomalaisissa rauhanturva- ja kriinsinhallintajoukoissa palvelee yleensä sotilastulkki tai -tulkkeja. Rauhanturva- tai kriisinhallintajoukon sotilastulkki on Suomesta rekrytoitu Suomen kansalainen. Joukon mukana operaatioalueella palvelee myös operaatioalueelta rekrytoituja ns. paikallistulkkeja. Paikallistulkit eivät kuulu kriisinhallintajoukkoon eikä heillä ole sotilasarvoa, vaikka joissain tilanteissa myös siviilinä palvelevan tulkin on perusteltua käyttää sotilasasua tai -varusteita, esimerkiksi suojaliiviä ja -kypärää.

Katso myös 

 Tulkki

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

 

Sodankäynti
Käännöstiede
Sotilastehtävät
Carl Björkman (poliitikko)

Carl Björkman (15. helmikuuta 1873 Turku – 5. syyskuuta 1948 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen poliitikko.

Björkman oli yhdessä Julius Sundblomin kanssa merkittävä Ahvenanmaan Ruotsiin liittämisen puolesta puhuja. Perusti Ahvenanmaan suojeluskunnan sisällissodan aikana, sittemmin Ahvenanmaan kysymyksen kärjistyttyä Suomen viranomaiset pidättivät hänet ja Sundblomin syytettynä maanpetoksesta. Kysymyksen ratkettua heidät vapautettiin. Björkman valittiin Ahvenanmaan maakuntahallituksen ensimmäiseksi maaneuvokseksi 1922 ja hän piti asemansa vuoteen 1938 asti.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Björkman, Carl hakuteoksessa Biografiskt lexikon för Finland.
 

Ahvenanmaalaiset poliitikot
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Bella Sara

Bella Sara on kansainvälinen nettipeli lapsille, johon voi ostaa keräilykortteja, joilla saa hevosia, joita voi hoitaa. Sitä julkaisee peliyhtiö Hidden City Entertainment. Bella Sara -sivusto luotiin Tanskassa, koska haluttiin jotakin samankaltaista kuin Pokémonit, mutta tytöille suunnattuna. Tästä lähti idea keräilykorteista.

Aiheesta muualla
 kotisivut

Verkkosivustot
Keräilykorttipelit
Theresa Weld

Theresa Weld (myöh. Blanchard; 21. elokuuta 1893 Brookline – 12. maaliskuuta 1978 Boston) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Skating Club of Boston. 

Weld voitti yksinluistelussa maansa mestaruuden vuosina 1914 ja 1920, jonka lisäksi hän oli pariluistelussa Yhdysvaltain-mestaruuskisojen korkeimmalla korokkeella Nathaniel Nilesin kanssa 1918 ja 1920. Hän meni naimisiin Charles Blanchardin kanssa ja luisteli nimellä Blanchard neljään yksilöiden ja seitsemään parien Yhdysvaltain-mestaruuteen jatkaen edelleen Nilesin kanssa. Blanchard voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 pronssia yksinluistelusta ja oli parikilpailussa neljäs. 

Blanchard sijoittui Chamonix'ssa talviolympialaisissa 1924 neljänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa ja ylsi parikilpailussa kuudennelle tilalle Nilesin kanssa. Pari oli yhdeksänneksi paras Sankt Moritzin kisoissa 1928, joissa Blanchard oli kymmenes yksinluistelussa. Blanchard ja Niles voittivat Pohjois-Amerikan-mestaruuden 1925, ja Blanchard oli jo sitä ennen saanut kisoista yksinluistelun kultaa 1923 ollen samalla kisahistorian ensimmäinen voittaja sarjassa. 

Blanchard perusti Skating-lehden 1923 ja toimitti sitä vuoteen 1963 saakka. Hän toimi myös erilaisissa Yhdysvaltain taitoluisteluliiton komiteoissa. Blanchard valittiin kansainväliseen naisurheilun kunniagalleriaan 1989.

Lähteet 

 Weldin profiili sports-reference.com -sivustolla   

Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Kariniemi (yritys)

Kariniemi Oy on vuonna 1966 perustettu broilerinlihaa jalostava yritys Eurassa. Kariniemen on nykyään HKScanin tuotemerkki. Se on alkuaan ollut euralaisen Hannes Kariniemen omistama yhtiö, joka toi maahan broilerirotuisia kanoja ja myi untuvikkoja.

Yhtiön vaiheet
Kariniemen teurastustoiminta alkoi vuonna 1968 Säkylässä ja siirtyi vuoden päästä Euran Fankkeelle.

Rehunvalmistaja Turun Muna Oy osti yhtiön vuonna 1978, ja sen nimeksi tuli Oy Hannes Kariniemi Ab. Vuonna 1981 Suomen Sokeri Oy osti vuorostaan Turun Munan ja sen mukana Kariniemen. Isossa elintarvikekonsernissa Kariniemen liiketoiminta laajeni niin, että se aloitti vuonna 1990 kirjolohen käsittelyn Kustavin kalanjalostuslaitoksessa.

Suomen Sokerin nimi muuttui Cultoriksi vuonna 1989, ja se alkoi irtaantua sivutoimialoistaan. LSO-konserniin kuuluva Broilertalo Oy osti Kariniemen siipikarjaliiketoiminnan maaliskuussa 1993. Kaupan myötä sen tuotantolaitokset Eurassa ja Köyliössä sekä niiden 290 työntekijää siirtyivät LSO:lle. 

Kariniemen kalanjalostamon Cultor myi samana vuonna 1993 Tresko Fish Oy:lle, jonka mukana se myöhemmin siirtyi Lännen Tehtaiden omistukseen.

Omana erillisenä liiketoimintana oli jo vuonna 1974 perustettu Kariniemi Oy:n sisaryhtiö Biolan Oy hyödyntämään broilerintuotannossa sivutuotteena syntyvää lantaa.

Lähteet
 Puro, Laura ja Åberg, Veijo: Lihatalonpojat ja heidän yhtiönsä. LSO, HKScan ja liha-alan muutos. Porvoo 2012. ISBN 978-951-37-6368-8. Sivut 164–165, 267.
 Toivio, Hilja: Suomen broilerituotannon historia 1959–2009. Sastamala 2009. ISBN 978-952-92-6042-3. Sivut 121–123.
 Tresko sulautuu Lännen Tehtaisiin 19.8.1996, ruokatieto.fi. Viitattu 27.10.2017.
 Jorma Pihlava: Kirjolohi Kustavin tärkein jalostettava Turun Sanomat 27.6.2006, ts.fi. Viitattu 27.10.2017.
 HKScanin historiaa , vuosi 1993.

Suomalaiset elintarvikeyritykset
Teurastamot
LSO Osuuskunta
Forsvarets Efterretningstjeneste

Forsvarets Efterretningstjeneste (FE) on Tanskan puolustusvoimiin kuuluva signaalitiedusteluorganisaatio. Laitos on perustettu vuonna 1943. Sen pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa Kastelletin linnoitusalueella. Sitä vastaavat mm. Ruotsissa Försvarets radioanstalt ja Suomessa Puolustusvoimien tiedustelulaitos.

FE:n englanninkielinen nimi on Danish Defence Intelligence Service.

Aiheesta muualla
 Viralliset www-sivut

Tiedustelu
Tanskan asevoimat
Sortavalan Palloseura

Sortavalan Palloseura perustettiin 1929, kun Sortavalan Virityksen palloilujäsenet erosivat emäseurasta. Vuonna 1930 seura sai paikallisen kilpailijan, kun perustettiin Sortavalan Palloilijat.

SPS osallistui pesäpallon SM-sarjaan 1930, jolloin se myös voitti alkulohkonsa ja selviytyi SM-lopputurnaukseen, jossa jäi kuitenkin neljänneksi hävittyään niukasti Helsingin Pallonlyöjille kolmannen sijan ratkaisseessa kamppailussa. Vuonna 1933 joukkue selvisi B-sarjan loppuotteluun, jossa hävisi Salo-Uskelalle, mutta nousi siitä huolimatta SM-sarjaan. Vuoden 1934 SM-sarjassa joukkue saavutti kymmenessä ottelussaan vain yhden tasapelin. 

Jääpallossa seura pelasi valtakunnallista B-sarjaa ja jalkapallossa Itä-Länsi -sarjaa voittaen molemmissa lajeissa useita piirinmestaruuksia pahimpina kilpailijoinaan Sortavalan Palloilijat ja ennen Joensuun piirin irtautumista joulukuussa 1938 Joensuun Palloseura. Vuosina 1941-44 pelasivat kaikki sortavalalaiset yhdessä seurassa SPS:ssä, mutta sattuneista syistä toiminta oli melko hiljaista. Vuonna 1945 SPS ja SP yhdistyivät yhdeksi seuraksi ja muuttivat Kuopioon. Vuonna 1945 seuran ikämiehet voittivat alkuperäisellä nimellään SPL:n Savon piirin mestaruuden. Edustusjoukkue pyrki jalkapallon SM-cupkilpailuun, mutta karsinnoissa Joensuun Palloseura voitti jatkojalla 3–2. Seura jatkaa nykyisin toimintaansa nimellä Kalevan Pallo ja sen lajiksi on vakiintunut jääkiekko. Jalkapallo loppui KalPassa 1974, jolloin seura myös erosi Palloliitosta.

Palkinnot ja huomionosoitukset

Itä-Länsi-valinnat 
 Kaarlo Böök (1933)

Aiheesta muualla
 Toivo Ahjopalo: Me urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa, 1966
 http://www.jukkajoutsi.com/sortavalafutis.html 
 Palloliiton Savon/Itä-Suomen Piirin mestarihistoria
 Palloliiton toimintakertomus 1945 
 Palloliiton toimintakertomus 1974 
 Viipuri 2008 Sortavalan pesäpallo

Lähteet 

Sortavalan suomalaiset urheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Entiset suomalaiset jääpalloseurat
Entiset pesäpalloseurat
Kalevan Pallo
Vuonna 1929 perustetut urheiluseurat
FK Sortavala

FK Sortavala (ven.ФК Сортавала) on karjalainen jalkapalloseura jonka kotipaikka Sortavalan kaupungissa. Joukkue pelasi Suomen kansallisissa sarjoissa 1995-1998. Ensimmäisellä kaudellaan se voitti Itä-Suomen Nelosen mestaruuden ja nousi Kolmoseen. Karjalan mestaruuden joukkue on voittanut kaksi kertaa ja oli viimeksi pronssisijalla vuonna 2000.

Aiheesta muualla
 http://www.palloliitto.fi/mestarihistoria-0
 http://footclubs.ru/index/karelija/0-143
 http://www.k-agent.ru/?mod=obj&id=5555800

Sortavala
Sortavalan urheilu
Karjalan tasavallan jalkapallo
Mikkelin lukio

Mikkelin lukio on Mikkelissä toimiva lukio. Mikkelin lukio (oppilaiden arkikielessä Miklu) on ollut Suomen viidenneksi suurin lukio. Miklussa opiskelee noin 800 lukiolaista. Lukio perustettiin 2010, kun Mikkelin Lyseon lukio ja Mikkelin Yhteiskoulun lukiot yhdistettiin.

Historia 
Mikkelin lukiot päätettiin yhdistää taloudellisista syistä. Yhdistäminen perustui Mikkelin kaupunginvaltuuston marraskuussa 2008 tekemään päätökseen. Päätöstä vastustettiin mm. mielenosoituksella, johon osallistui parisataa mikkeliläistä nuorta. Mikkelin kaupungin sivistysosasto pyysi nimiehdotuksia syyskuussa 2008. Nimiehdotuksissa olivat mukana Mikkelin Yhteislukio, Mikkeli-lukio, Mikkelin Yhteislyseo, Mikkelin Yhteislyseon lukio ja Mikkelin lukio, joka valittiin tulevan lukion nimeksi. Lukuvuonna 2010–2011 opiskelu tapahtui lähinnä entisen Yhteiskoulun tiloissa, ainoastaan kielten opiskelu sijoittui Päämajankuja 4:n tiloihin, mutta lukuvuodesta 2011–2012 lähtien opiskelu on tapahtunut pääosiltaan Päämajankuja 4:n tiloissa. Entisen Yhteiskoulun tiloissa on enää liikunnan opetus ja Kansalaisopisto toimii siellä. Koska Mikkelin lukio on ns. suurlukio, voi lukiossa erikoistua moniin eri aineisiin.

Rehtorit  
 Jari Tuomenpuro 2010–

Mikkelin lukion entisiä oppilaita  
 Veera Svahn, Suomen Lukiolaisten Liiton entinen puheenjohtaja

Lähteet 
 http://www.lansi-savo.fi/Uutiset/11928241.html 
 http://www.lansi-savo.fi/Uutiset/tilat_riitt%C3%A4v%C3%A4t_mikkelin_lukiossa_10087160.html
 http://www.lansi-savo.fi/Uutiset/mikkelin_lukio_sai_nimen_9760191.html
 http://www.lansi-savo.fi/Mielipiteet/mikkelin_lukion_luomistuskaa_10005575.html
 http://www.miklu.fi/mikkelinlukio.pdf

Aiheesta muualla 
 http://www.mikkelinlukio.fi

Mikkelin lukiot
Kaukola (Mikkeli)
Weckström

Weckström on seuraavien henkilöiden sukunimi:

Alexander Weckström (s. 1987), jalkapalloilija
Antti Weckström (s. 1982), jääkiekkoilija
Anu Nieminen o.s. Weckström (s. 1977), sulkapalloilija
Björn Weckström (s. 1935), kuvanveistäjä ja korusuunnittelija
Henrik Weckström (1921–1987), yritysjohtaja, liikenneneuvos
John Weckström (s. 1980), jalkapalloilija
Juha-Pekka Weckström (s. 1970), yritysjohtaja
Kari Weckström (s. 1954), jääkiekkoilija ja valmentaja
Karin Widnäs-Weckström (s. 1946), keraamikko
Kim Weckström (s. 1952), kirjailija ja media-alan toimija
Kristoffer Weckström (s. 1983), jalkapalloilija
Kurt Weckström (1911–1983), jalkapalloilija
Marjatta Weckström (1932–2017), kuvanveistäjä
Mathias Weckström (1803–1873), keräilijä
Matti Weckström (1959–2015), lääkäri, professori
Miki Weckström (s. 1992), moottoriurheilija
N. M. Weckström (1830–1863), suomalainen arkkitehti
Nina Weckström (s. 1979), sulkapalloilija
Nina Weckström (s. 1974), jalkapalloilija
Pertti Weckström (1933–2010), näyttelijä ja lääkäri
Sven Weckström (1893–1921), jääkärimajuri
Tiina Weckström (s. 1956), näyttelijä
Tor Weckström (1919–1968), kirjailija
Väinö Weckström, näyttelijä ja ohjaaja
Henrik Wegelius

Henrik Wegelius (3. lokakuuta 1735 Sodankylä – 17. huhtikuuta 1791 Vähäkyrö) oli suomalainen pappi ja kirjailija.

Wegeliuksen vanhemmat olivat Mikkelin kirkkoherra Henrik Wegelius (1707–1780) ja Maria Fellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1749 ja Turussa 1752. Wegelius valmistui filosofian maisteriksi 1757 ja hänet vihittiin papiksi 1755.

Wegelius oli Sodankylän kirkkoherrana toimineen isänsä apulaisena 1755, ja hänestä tuli samana vuonna Ylitornion Hietaniemen kappalainen. Wegelius oli Utsjoen ja Inarin kirkkoherrana vuodesta 1758 ja Vähänkyrön kirkkoherrana vuodesta 1765. Hän sai teologian professorin arvonimen ja rovastin arvon 1787. Wegelius oli myös valtiopäivämiehenä 1760–1762, 1771–1772 ja 1789, ehkä myös 1786. Valistusajan tapaan hän toimi taloudellisen edistyksen hyväksi ja harjoitti luonnotieteen tutkimusta ja myös kirjoitti aihepiiristä.

Wegelius oli naimisissa vuodesta 1765 Vähänkyrön kirkkoherran Henrik Wallenborgin (1709–1763) lesken Magdalena Kristina Falanderin kanssa. Wegeliuksen pojista Henrik Wegelius (1766−1839) toimi Oulun kirkkoherrana ja Jakob Wegelius (1768–1804) oli isänsä jälkeen Vähäkyrön kirkkoherrana.

Julkaisuja
Animadversiones nonnullae de oeconomia et moribus incolarum Lapponiae Kimiensis, 1754
Om möjeligheten och nyttan af beqvämare båtfart i Kimi elf, 1754

Lähteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset kirjailijat
Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1735 syntyneet
Vuonna 1791 kuolleet