joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tepelenë

Tepelenë () on kaupunki Albaniassa. Nimi on turkkia ja tarkoittaa "Helenin kukkulaa". Kaupunki sijaitsee Etelä-Albaniassa Vjosë-joen rannalla noin kolme kilometriä alavirtaan sen ja Drino-joen yhtymäkohdasta. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tepelenën asukasluku oli 8 949.

Tepelenën jalkapalloseuran nimi on SK Tepelena.

Historia 

Kaupunki sijaitsee strategisesti tärkeällä paikalla ja sen lähellä on linnoituksen rauniot. Ali Pasha syntyi läheisessä Hormovan kylässä. Vuonna 1847 brittiläinen kirjailija Edward Lear vieraili kaupungissa ja näki tuhoutuneet rakennukset.

Läheisellä Aoos- eli Vjosë-joen kapeikolla Makedonian armeija sulki tien Epeirokseen ja vuonna 196 eaa. ratkaiseva taistelu käytiin Rooman armeijan komentajan Titus Quinctius Flamininuksen ja Makedonian Filippos V:n välillä, jonka Rooman armeija voitti.

Bysantti rakensi puolustustornin, jota turkkilaiset kehittivät 1400-luvulla ja Ali Pasha 1800-luvulla. Vuonna 1920 maanjäristys tuhosi kaupungin ja se korjattiin täysin jälkeenpäin; paikallisen perinteen mukaan Tepelenë tuhoutuu, jos siellä on yli 100 rakennusta. Samana vuonna 400 Italian sotilasta antautui albanialaisille.

Toisen maailmansodan alussa Italia miehitti Tepelenën. Sodanjälkeinen kommunistihallinto muutti paikallisen Italian sotilasleirin pakkotyöleiriksi. Sillä oli paha maine brutaaleista menetelmistä ja sairauksista ja sitä sanottiin "Albanian Belseniksi". 
Se suljettiin 1950-luvulla, kun suuri osa vangeista kuoli koleraan.

Vuonna 1997 Tepelenëstä tuli Sali Berishan hallinnon vastaisen kansannousun keskeinen paikka. Kansankomitea otti kaupungin haltuunsa maaliskuussa ja vapautti oppositiopoliitikko Fatos Nanon paikallisesta vankilasta. Liike levisi Gjirokasteriin maaliskuussa ja aseita jaeltiin Tepelenëstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Melissa Caballero

Melissa Caballero Ayasse (s. 5. tammikuuta 1985 Barcelona) on espanjalainen uimari, joka saavutti hopeaa 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä pitkän radan EM-kilpailuissa 2002. Lisäksi hän on voittanut pronssia 400 metrin vapaauinnissa lyhyen radan EM-kilpailuissa 2003. Hän osallistui Kesäolympialaisiin 2004, joissa hän ui 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä kuudenneksi, yhdessä Tatiana Rouban, Erika Villaécijan, ja Arantxa Ramosin kanssa. Lisäksi hän oli 4 x 100 metrin vapaauintiviestissä neljästoista.

Lähteet 
BBC News Luettu 14.2.2007 
Elmundo.es Luettu 14.2.2007 

Espanjalaiset uimarit
In-Grid

In-Grid (oik. Ingrid Alberini, s. 11. syyskuuta 1973) on italialainen laulaja. Hän on syntynyt Guastallan kaupungissa Pohjois-Italiassa.

Nimensä hän on saanut ruotsalaiselta näyttelijältä Ingrid Bergmanilta. Yksi hänen tunnetuimmista hiteistään on ”Tu es foutu”, joka oli iso hitti Euroopassa, Australiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Yhdysvalloissa. In-Grid on myös levyttänyt omia versioitaan muun muassa Édith Piafin kappaleista.

Albumit
 Rendez-Vous (2003)
 La vie en rose (2004)
 Voila! (2005)
 Passion (2009)
 Lounge Musique (2011)

Singlet
 2001 - Tu es foutu (tu m’as promis)
 2003 - You Promised Me (Tu Es Foutu)
 2003 - Shock
 2003 - In-Tango
 2004 - Ah l’amour l’amour
 2005 - Pochill - Tu Es Là?
 2005 - Mama mia
 2006 - Oui
 2006 - I was a ye-ye girl
 2008 - I Love
 2009 - Le dragueur
 2009 - Les Fous
 2010 - Vive le swing
 2014 - J’Adore Rouge (Marco Lo Russo & SCM) feat In-Grid

Aiheesta muualla

 In-Gridin verkkosivut

Italialaiset eurodanceartistit ja -yhtyeet
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Italialaiset laulajat
Pazuzu

Pazuzu on assyrialaisessa ja babylonialaisessa mytologiassa tuulten demonien kuningas ja Hanbi-jumalan poika. Pazuzu edustaa myös lounaistuulta. Pazuzu kuvattiin usein osittain ihmis- ja osittain eläinhahmoisena. Sillä oli usein esimerkiksi leijonan tai koiran pää, miehen ruumis, skorpionin häntä ja käärmemäinen penis. Pazuzu kuvattiin usein oikea käsi osoittamassa ylöspäin ja vasen alaspäin. Symbolilla on ollut vanha okkultistinen merkitys: ”kuten ylhäällä, niin myös alhaalla”.

Pazuzu hallitsi lounaistuulta, joka tunnettiin kuivuuden ja nälänhädän tuojana kuivina kausina ja heinäsirkkojen tuojana sateisina kausina. Toisaalta Pazuzu suojeli ihmisiä rutolta ja muilta pahoilta voimilta, etenkin pahalta jumalattarelta Lamashtulta.

Pazuzu esiintyy William Peter Blattyn kauhuromaanissa Manaaja ja sen elokuvasovituksessa. Tarinan alussa isä Merrin löytää Pazuzua kuvaavan esineen arkeologiselta kaivauspaikalta Pohjois-Irakista. Myöhemmin demoni riivaa pikkutytön Yhdysvalloissa. Demoni Pazuzu on osa suomalaisen psykedeelistä black metalia soittavan yhtyeen nimeä "Oranssi Pazuzu".

Katso myös 

 Oranssi Pazuzu

Lähteet

Aiheesta muualla 

Demonit
Mesopotamian mytologia
Klaus Flaming

Klaus Flaming (s. 21. joulukuuta 1958 Helsinki) on suomalainen radiojuontaja. Hän aloitti radiouransa Yleisradiossa vuonna 1988, ja oli mukana Radiomafian toiminnassa kanavan perustamisesta sen lopettamiseen saakka.

Flaming juonsi Radiomafiassa ja sen seuraajassa, YleX:ssä, Metalliliitto-nimistä radio-ohjelmaa 772 lähetyksen verran, vuosina 1990–2006. Tammikuussa 2007 Flaming siirtyi Yleisradiosta Nelonen Median Radio Rock -kanavalle, jossa hän juontaa maanantaista torstaihin kello 20–22 lähetettävää erikoisohjelmaansa, jossa ohjelman soittolistoissa on joka päivä eri teema. Flaming juonsi myös Radio Rockin 100 Rockin legendaa - Eihän sitä koskaan tiedä -ohjelmaa.

Vuoden 2007 Finnish Metal Expo -tapahtumassa Flaming sai Imperiumi-palkinnon, joka myönnettiin raskaasta elämäntyöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Radio Rock – Klaus Flaming

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Olli Järvinen

Olli Juhani Järvinen (3. lokakuuta 1950 Jyväskylä – 29. marraskuuta 1990 Helsinki) oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori ja Suomen Akatemian tutkijaprofessori.  

Olli Järvinen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1969 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1973.  Filosofian tohtoriksi Järvinen väitteli vuonna 1980.  Vuonna 1981 Järvinen nimitettiin Helsingin yliopiston ekologis-morfologisen eläintieteen professoriksi ja vuonna 1988 Suomen Akatemian tutkijaprofessoriksi. Järvinen oli modernin ekologian uranuurtaja Suomessa. Hänen erikoisalojaan olivat linnustotutkimukset ja sukupuuttojen eliömaantiede.

Helsingin yliopiston Bio- ja ympäristötieteiden laitoksen jatko-opiskelijoiden Kevätsymposiossa (Spring Symposium) parhaan esityksen pitäjälle vuodesta 1992 alkaen jaettu Ollin palkinto (Olli's Prize) on nimetty O. Järvisen mukaan. Palkintosumma on tarkoitettu ulkomaiseen tieteelliseen kokoukseen osallistumisesta koituvien kulujen kattamiseksi.

Järvisen yhdessä Kaarina Miettisen kanssa kirjoittama luonnonsuojelubiologian oppikirja Sammuuko suuri suku? (ruots. Sista paret ut?) oli 1990-luvulla yksi biologian yhteisvalinnan pääsykoekirjoista.

Kirjat 
 O. Järvinen, S. Kuusela (toim.) 1979: Homo sapiens – johdatus biologiseen ihmiskuvaan. Symbioosi, Tutkijaliitto. Helsinki. ISBN 951-9297-16-2.
 O. Järvinen 1980: Ecological zoogeography of Northern European bird communities. Väitöskirja, Helsingin yliopisto.
 O. Järvinen 1984: Aikalisä luonnolle: ekologin esseitä. Tammi. Helsinki. ISBN 951-30-6147-7.
 O. Järvinen & K. Miettinen 1987: Sammuuko suuri suku? Luonnon puolustamisen biologiaa. Suomen luonnonsuojelun tuki. Vantaa. ISBN 951-9381-20-1.
 ruotsiksi: Sista paret ut? Om naturvårdens biologi. Käännös A. Luther 1988. Svenska naturskyddsföreningen, Miljöförlaget. Stockholm. ISBN 951-99988-9-6.

Lähteet
 Kuka kukin on 1990. Otava. Helsinki. ISBN 951-1-10604-X.
 Y. Hailan artikkeli teoksessa Hirviluoto, Karjalainen (toim.) 2004: Suomen kansallisbiografia 4. SKS. Helsinki. ISBN 951-746-445-2.

Helsingin yliopiston professorit
Akatemiaprofessorit
Suomalaiset eläintieteilijät
Suomalaiset ekologit
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Suomalaiset professorit
Kupittaan urheiluhalli

Kupittaan urheiluhalli on Turussa Kupittaalla sijaitseva monitoimihalli. Hallissa voi harrastaa yleisurheilua, ammuntaa ja keilailua. Rakennuksessa sijaitsee myös kuntosali. Urheiluhallissa on 170 metriä pitkä kiertävä rata ja yksi 100 metrin suora. Halli valmistui vuonna 1971.

Aiheesta muualla 
 turku.fi. Kupittaan urheiluhalli 

Turun urheiluhallit
Kupittaa
Matti Toivonen

Matti Toivonen (s. 21. elokuuta 1964 Kokemäki) on suomalainen toimittaja, laulaja, rumpali ja humoristi. Hänet tunnetaan muun muassa Alivaltiosihteeri-yhtyeestä ja samannimisestä tv-sketsisarjasta. Toivonen liittyi Alivaltiosihteeriin vuonna 1990, ja hän toimii yhä harvakseltaan keikkailevan yhtyeen laulusolistina. Muista Alivaltiosihteerin jäsenistä poiketen Toivonen ei kuitenkaan ollut mukana vuosina 1990–2017 lähetetyssä radiohupailussa Alivaltiosihteeri – Suomen virallinen ohjelma. 

Toivonen toimii nykyisin Yleisradion Puoli seitsemän-ohjelman toimittajana. Hän on toiminut myös Yleisradion tv-uutisten kotimaan toimittajana ja ollut mukana tekemässä MTV3:lle ohjelmia Lööpin takana, Suuret setelit, Saldo ja Kauppalehden talousuutiset.

Matti Toivonen asuu nykyisin Helsingissä.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Alivaltiosihteeri-yhtyeen jäsenet
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Planckin paine

Planckin paine on paineen yksikkö, jota merkitään pP. Planckin paine on johdettu Planckin perusyksiköistä kaavalla, 

 4,633 × 10113 Pa

jossa  on Planckin voima,  on valonnopeus tyhjiössä,  on Diracin vakio ja  on yleinen gravitaatiovakio.

Suureet
Paine
Bartolomeo da Bologna

Bartolomeo da Bologna oli italialainen säveltäjä 1400-luvun alkupuolella.

Bartolomeo oli kotoisin Bolognasta tai sen läheltä ja vietti osan elämästään Ferrarassa. Hän oli benediktiini, jonka tiedetään varmuudella olleen Ferrarassa urkurina vuonna 1407. Hänet on mainittu olleen elossa vielä alkuvuodesta 1427, mutta tätä myöhemmästä ajasta ei ole tietoa.

Teoksia 
Bartolomeo da Bolognalta on säilynyt seitsemän teosta:
 kaksi messun osaa Gloria ja Credo
 balladi Arte psalentes 
 ballatat Morir desio ja Vince con lena
 rondeau Mersi chiamando 
 virelai Que pena maior

Aiheesta muualla 
 
 HOASM: Bartolomeo da Bologna 

Italialaiset säveltäjät
Renessanssisäveltäjät
Bolognan historia
Swollen Members

Swollen Members on 1990-luvun puolivälissä perustettu hip hop -yhtye Vancouverista Kanadasta.

Diskografia

Studioalbumit

Aiheesta muualla 
 Swollen Membersin viralliset kotisivut
 Battleaxe Records -levy-yhtiön kotisivut

Kanadalaiset hip hop -yhtyeet
Jacobus Vide

Jacobus eli Jacques Vide oli flaamilaisen koulukunnan säveltäjä 1400-luvulla.

Vide syntyi 1300-luvun lopulla. Varhaisin säilynyt maininta hänestä on vuodelta 1405, jolloin hänen uskotaan olleen kuoropoikana Notre Damen katedraalissa Pariisissa. Hän työskenteli tämän jälkeen mm. Bruggessa. Vide palveli Burgundin hovia ja kuoli vuonna 1433 tai myöhemmin. Videltä on säilynyt kahdeksan rondeauta.

Renessanssisäveltäjät
Eila Pellinen

Eila Pellinen (oik. Eila Reima, 6. elokuuta 1938 Sulkava – 10. huhtikuuta 1977 Espoo) oli suomalainen iskelmälaulaja.

Ura
Eila Pellinen syntyi viisilapsisen sulkavalaisperheen esikoiseksi, ja hänen laulunlahjansa huomattiin jo varhain. Muutettuaan Helsinkiin 1956 Pellinen meni töihin kirjapainoon ja aloitti lauluopinnot päivätyönsä ohessa. Musiikki Fazerin tuotantopäällikkö Toivo Kärki keksi hänet vuonna 1957 koelaulutilaisuudesta ja antoi hänelle levytysmahdollisuuden samana vuonna. Kärjen näkökulmasta Eila Pellisen tulo musiikkimaailmaan tapahtui juuri oikealla hetkellä, sillä hän oli kaivannut talliinsa nuorta, persoonallista ja varsinkin huippulahjakasta naislaulajaa. Iskelmä eli tuolloin murrosvaihettaan, kun tango oli syrjäytymässä foxtrotien tieltä, ja levytilastojen kärjessä olivat kilpailevan levy-yhtiön Scandian naislaulajat Annikki Tähti, Brita Koivunen ja Laila Kinnunen. Pellisen ensimmäinen levytys oli singlelevy ”Pakoon, pakoon” / ”Valtameressä on saari”, joka ilmestyi lokakuussa 1957.

Pellinen levytti useita Kärjen sävellyksiä, joista tunnetuimpia on "Onni jonka annoin pois". Hänen asemaansa Kärjen sävelmien luotettavana tulkkina osoitti se, että Kärki antoi hänen levytettäväkseen foksin "Things happen that way", jolla Kärki oli osallistunut voitokkaasti kansainväliseen sävellyskilpailuun vuonna 1939. Reino Helismaan sanoin kappale päätyi levylle nimellä "Näin kai määrätty on". Pellisen ominta alaa olivat lisäksi käännöskappaleet, kuten "Kaksi kitaraa", "Kultaiset korvarenkaat", Vihreät niityt, "Surullinen sunnuntai" ja "Särkyneen toiveen katu".

Pellinen liittyi Ossi Runteen yhtyeeseen 1950-luvun lopulla. Hän esiintyi myös elokuvissa sekä lauluäänenä lukuisille näyttelijöille.

Pellisellä oli oma orkesteri 1960-luvulla. Uudet tuulet musiikkirintamalla sekä perhesyyt vähensivät kuitenkin levytyksiä sekä myös esiintymisiä. 1970-luvulle tultaessa hän esiintyi enää oikeastaan pääkaupunkiseudulla. Viimeisen levynsä hän julkaisi vuonna 1975.

Yksityiselämä
Eila Pellinen avioitui vuonna 1964 rikospoliisi ja harrastajamuusikko Ari Reiman kanssa, ja heille syntyi poika. Pellinen kuoli syöpään vain 38-vuotiaana.

Diskografia
 Tuula ja Eila (1957)
 Eila ja Jorma (1959)
 Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää (1975)
 Eila Pellinen (1977)
 Unohtumattomat (1993)
 20 suosikkia: Kultaiset korvarenkaat (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Albiitti

Albiitti on maasälpiin kuuluva plagioklaasimineraali. Plagioklaasi on kahden eri maasälvän, albiitin ja anortiitin, seossarja, ja albiitti onkin plagioklaasin kiinteäliuosseossarjan päätejäsen. Albiitin kemiallinen kaava on NaAlSi3O8, ja sen anortiittipitoisuus on alle 10 %. Albiitti on natriumrikas mineraali, ja siksi sitä kutsutaan joskus natriummaasälväksi.

Albiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–6,5 ja ominaispaino noin 2,62. Mineraalin väri on yleensä valkoinen tai vihertävä. Albiitin nimi tulee latinan kielen sanasta albus eli valkoinen. Mineraalia käytetään raaka-aineena muun muassa lasi- ja posliiniteollisuudessa.

Lähteet 
 Webmineral, Albiitti
 Mindat: Albite 
 Handbook of Mineralogy: Albite (pdf) 

Silikaattimineraalit
Eila Pienimäki

Eila Pienimäki (nyk. Pienimäki-Kuukkula) (s. 18. helmikuuta 1939 Töysä)  on suomalainen iskelmälaulaja. Hän osallistui useisiin iskelmälaulukilpailuihin ja voitti niistä useita. Vuonna 1958 saavutettu voitto vei hänet levytysstudioon. Hänen läpimurtonsa tapahtui maaliskuussa 1959 kappaleella Vanhan veräjän luona. Muita hänen tunnettuja levytyksiään ovat muun muassa Laulu tulipunaisesta kukasta, Tulenliekki ja Älä lähde pois. 1960-luvulla hän avioitui yhdysvaltalaisen seiväshyppääjän John Cramerin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin. Avioliiton purkauduttua vuonna 1980 Pienimäki palasi Suomeen ja jatkoi keikkailua ja levyttämistä. Nykyisin hän asuu maaseudun rauhassa Ikaalisissa.

Diskografia
 Vanhan veräjän luona (1972)
 Vanhan veräjän luona (1975)
 Eila ja Tuulikki Pienimäki (1982)
 Joulutunnelmia (1984)
 Yksi ainoa ihminen (1990)
 Keikalla (1990)
 Jorma Kuukkulan kanssa (1992)
 Yksi katse (1994)
 Suurimmat hitit (1994)
 Mieli maasta (1995)
 Ota Syliin (1997)
 20 suosikkia - Vanhan veräjän luona (1999)
 Tuurin tyttö (1999)
 Muistan jälleen eilisen (2006)
 Jouluöinä kuusen alla (2011)
 40 muistorikasta laulua - Vanhan veräjän luona (2012)

Kirjallisuus
 Eila Pienimäki: Kotiinpaluu (1988)
 Eila Pienimäki: Rakkauden päiväkirja (1990)
 Eila Pienimäki: Hellyyden siivet (1991)
 Eila Pienimäki: Valokeilassa (1994)
 Eila Pienimäki: Valitut runot (1999)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Ylen Elävä arkisto: Eila Pienimäki: Vanhan veräjän luona

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Adam-ondi-Ahman

Adam-ondi-Ahman (joskus myös muodossa Diahman, lyhennettynä sanoista Adam-ondi-Ahman) on historiallinen paikka Grand River -joen laaksossa Daviessin piirikunnassa Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Myöhempien aikojen pyhien liikkeen eli mormonismin perustaja ja ensimmäinen profeetta Joseph Smith selitti 19. toukokuuta 1838, että Adam-ondi-Ahmanin laakso on se paikka, jonne Aadam karkotettiin Eedenin puutarhasta. Eedenin puutarha oli hänen mielestään sijainnut uudella mantereella, Independencen kaupungin tienoilla Missourissa. Tultuaan karkotetuksi paratiisista Aadam ja hänen vaimonsa Eeva asettuivat asumaan kauniiseen Adam-ondi-Ahmanin laaksoon. Ennen kuolemaansa Aadam kokosi jälkeläisensä luokseen Adam-ondi-Ahmanin laaksoon ja siunasi heidät sekä profetoi heille. Smithin mukaan Nooa oli purjehtinut arkillaan Meksikonlahdelta vanhalle mantereelle. Mormonin kirja kertoo, että eräs Jared johti ryhmän ihmisiä vanhalta mantereelta uuteen maailmaan kielten sekoittamisen aikaan eli Baabelin tornin rakentamisen ja tuhoutumisen aikoihin.

Smith selitti, että laaksossa oli kaksi (tai mahdollisesti kolme) Aadamin omin käsin rakentamaa alttaria, joilla hän uhrasi Jumalalle paratiisista karkotuksen jälkeen. Smithin mukaan alueella oli sekä rukouksen alttari että uhrialttari.

Smith oli myös vakuuttunut sitä, että Adam-ondi-Ahmanin laakso on se paikka, jonne ihmiskunta, Aadamin jälkeläiset, tullaan kokoamaan viimeiselle tuomiolle Jeesuksen tultua takaisin.

Varhaiset mormonit alkoivat asuttaa Adam-ondi-Ahmanin laaksoa Smithin saaman ilmoituksen mukaan. Alueelle muutti lyhyessä ajassa noin 1 500 mormonia. He aikoivat rakentaa laaksoon temppelin, mutta hanke jäi toteutumatta. Adam-ondi-Ahmanin laaksossa käytiin myös eräs mormonisodan ratkaisutaisteluista, jonka tuloksena liikkeen jäsenet karkotettiin Missourin osavaltiosta. Myös Yhdysvaltain sisällissodan aikana laaksossa kärhämöitiin.

Smithin mukaan Adam-ondi-Ahman on Aadamin paratiisissa puhumaa kieltä. Sana esiintyy hänellä jo vuonna 1832, tosin ilman viittausta tiettyyn paikkaan. Sanan Adam-ondi-Ahman on tulkittu merkitsevän "Jumalan laakso, jossa Aadam asui" (kirkon varhainen teologi Orson Pratt), "Jumalan laakso, jossa Aadam siunasi lapsiaan" (John Corrill, MAP-kirkkoon kuuluva historioitsija), "Aadamin hauta" (Herman C. Smith, Kristuksen yhteisöön kuuluva historioitsija) tai "Aadam Jumalan kanssa".  

Nykyään MAP-kirkko omistaa suurimman osan laaksosta. Se on enimmäkseen maatalouskäytössä. Vaikka alueen uskonnonhistoriallinen merkitys on kirkon opin mukaan valtava, siellä ei ole toimitettu arkeologisia kaivauksia. Smithin mainitsemia Aadamin alttareita ei ole löydetty.

Aiheesta muualla 

Missouri
Missourin rakennukset ja rakennelmat
Mormonismi
Mormonitemppelit
The Daily Show

The Daily Show (tällä hetkellä The Daily Show with Trevor Noah) on amerikkalaisen Comedy Central -kanavan tuottama, Trevor Noahin juontama puolen tunnin satiirinen uutistelevisiosarja. Yhdysvaltalaisessa satiirissa käsitellään usein Yhdysvaltojen medioiden sekä poliitikkojen heikkoa ja tekopyhää maailman- ja todellisuudentajua sekä maan yleistä tilaa mutta ajoittain myös muun maailman tapahtumia.  

Jakso koostuu tyypillisesti parista juontajan kertomasta ja mahdollisesti kirjeenvaihtajan raportoimasta jutusta, jonkun vieraan haastattelusta ja lopun Moment of Zen -videopätkästä. 

Ohjelmaa lähetettiin ensimmäistä kertaa kesällä 1996, jolloin juontajana aloitti Craig Kilborn. Vuosina 1999-2015 juontajana toimi Jon Stewart. Kesällä 2013 John Oliver toimi sijaisjuontajana. Syksyllä 2015 juontajana aloitti Trevor Noah, joka ilmoitti lopettavansa syksyllä 2022.

Ohjelman entisiä esiintyjiä ovat muun muassa Steve Carell, Stephen Colbert, Larry Wilmore ja John Oliver. Daily Show’n aiempien esiintyjien ohjelmista Stephen Colbertin The Colbert Report (2005–2014) ja Larry Wilmoren The Nightly Show with Larry Wilmore (2015–) ovat jossain määrin suoria spin-offeja ja Comedy Centralin ohjelmia. Myös John Oliverin  Last Week Tonight with John Oliver on jossain määrin spin-off vaikkakin se on HBO:n ohjelma.

Vaikutuksia 
Ohjelma nousi suosituksi etenkin Yhdysvaltain vuosien 2000 ja 2004 vaalien aikana. Daily Show’ta katsovat etenkin nuoret aikuiset. Tutkimusten mukaan ohjelman katsojat ovat keskimäärin paremmin perillä maailman tapahtumista kuin tiettyjä vakaviksi tarkoitettuja yhdysvaltalaisia uutislähteitä seuraavat. Yhdysvalloissa onkin herännyt keskustelua ohjelman merkityksestä nuorten poliittisen osallistumiseen ja äänestysaktiivisuuteen. Joidenkin mukaan ohjelma edistää yhteiskunnallista osallistumista, kun taas toisten mukaan se aiheuttaa apatiaa nuorison keskuudessa.

Muuta 
Vuonna 2015 Jon Stewartin tilalle ohjelman juontajaksi tuli Trevor Noah, joka ilmoitti jättävänsä työn seitsemän vuoden jälkeen loppuvuodesta 2022.

Canal+ esitti The Daily Show’ta Suomessa vuoden 2007 tammikuuhun asti. CNN International esittää viikoittaista versiota nimeltä The Daily Show – Global Edition, joka koostuu viikon parhaista paloista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ohjelman virallinen kotisivu 

Viihdeohjelmat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Satiirisarjat
Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Comedy Centralin televisio-ohjelmat
Faunin iltapäivä

Faunin iltapäivä () on ranskalaisen impressionistin Claude Debussyn vuonna 1894 valmistunut orkesteriteos. Teos on Debussyn tunnetuimpia teoksia, ja sitä pidetään yhtenä musiikin historian käännekohdista.

Vuonna 1892 30 vuoden ikäinen Claude Debussy oli vielä lähes tuntematon säveltäjä. Runoilija Stéphane Mallarmén (1842–1898) runon ”L’après-midi d’un faune” innoittamana hän alkoi säveltää kolmiosaista orkesteriteostaan, joka kantoi nimeä Prélude, Interlude et Paraphrase finale pour ”L’après-midi d’un faune”. Debussy työskenteli samanaikaisesti yhtä aikaa aloittamansa oopperan Pelléas et Mélisanden eteen, ja luopui lopulta Interluden ja Paraphrase finalen kirjoittamisesta säveltäen vain Prélude à ”L’après-midi d’un faunen”. Hän sävelsi preludia koko kesän 1894 saattaen ensimmäisen puhtaan orkestraalisen teoksensa valmiiksi syyskuussa 1894.

Teoksen kantaesitys pidettiin kolme kuukautta myöhemmin 22. joulukuuta 1894 Société nationale de musique’in esittämänä ja Gustave Doret’n johtamana. Yleisön suosio oli niin valtava, että teos oli pakko esittää heti uudestaan.

Loppuvuodesta 1895 Concerts Colonne -orkesteri esitti teoksen ja pian se levisi ympäri maailman. Teos teki Debussysta kertaheitolla kuuluisan.

Kokoonpano 
Debussy käytti teokseensa tavallista pienempää orkesteria saadakseen haluamansa äänimaailman aikaiseksi.

3 huilua
2 oboea
englannintorvi
2 A-klarinettia
2 fagottia
4 käyrätorvea
antiikkisymbaalit (cymbales antiques)
2 harppua
jouset

Lähteet 
, erityisesti Maurice Cauchien johdato teokseen
Hendrik Lücke: Mallarmé - Debussy. Eine vergleichende Studie zur Kunstanschauung am Beispiel von „L'Après-midi d'un Faune“. Studien zur Musikwissenschaft, Bd. 4. Hamburg 2005, ISBN 3-8300-1685-9.

Aiheesta muualla 
http://patachonf.free.fr/musique/debussy/partition/p01.htm partituuri
http://www.columbia.edu/cu/cuo/audio.html Columbia University Orchestran ilmainen äänitys teoksesta

1890-luvun musiikkiteokset
Claude Debussyn teokset
Syksy (yhtye)

Syksy on suomalainen rock-yhtye, jonka juuret ovat Heinävedellä. Sanoitukset saavatkin yhä alkunsa usein näiltä lähteiltä. Yhtyeen sävellykset ja sanoitukset tekee pääosin Heikki Lätti. Uusimmat levyt on julkaissut Propaganda records.

Historia 
Syksy-yhtye perustettiin Independent-nimisenä Heinävedellä vanhan saunan soittotiloissa. Syksy voitti 1998 Jyrki-musiikkiohjelman bändikisan ja sai palkinnokseen studioaikaa sekä esiintymisen Jyrkissä. Jyrkin järjestämä studioaika käytettiin demon tekoon, ja tämä johti levytyssopimukseen Zantar musicille. Koskematon-niminen albumi ilmestyi 1998. Vuonna 2004 vanha kokoonpano (Lätti, Tolvanen, Venäläinen ja Pekkonen) harjoitteli treenikämpällä, minkä tuloksena äänitettiin Metsurin kyynel -EP. Sen julkaisi Propaganda records kesällä 2006.

Loppuvuonna 2006 Pekka A. Manninen piirsi sarjakuva-albumin Syksy-yhtyeen Metsurin kyynel -CD:n musiikin ja sanoitusten pohjalta. Teos sai nimekseen Kapteeni Kuolio kohtaa Syksyn !
CD-EP Psykohauva ilmestyi 15. helmikuuta 2007. Levyllä on viisi kappaletta, ja se sisältää myös soundtrackin Kapteeni Kuolio -sarjakuvaan. Metsurin kyynel -video oli Tampereen kansainvälisten elokuvajuhlien kotimaisessa kilpailusarjassa 2007. Mikko Keinonen ohjasi teoksen. Psykohauva on ilmestynyt myös videona. Videoineen yhtye on esitelty myös DVD-levyllä Meet Syksy, joka on muutoin englanninkielinen. Yhtye on ollut jopa radioiden soittolistoilla Marylandissa Yhdysvalloissa. Levytyksiä levittää myös ranskalainen Combat Rock -yhtiö. Muutoin levyjä jakelee Playground Music Scandinavia.

Muuttolintu-single ilmestyi 15. helmikuuta 2008. Rakkauden korvike -albumi ilmestyi CD:nä 17. syyskuuta 2008.

Kokoonpanot

Jäsenet 1990–1995
 Heikki Lätti – laulu, kitara  
 Esa Issakainen – kitara 
 Panu Pakarinen - basso 
 Tero Tolvanen – rummut

Jäsenet 1995–1999
 Heikki Lätti – laulu 
 Esa Issakainen – kitara 
 Antti Hassinen – basso 
 Tero Tolvanen – rummut 
 Anssi Huotari - kitara 
 Jere Venäläinen - urut,koskettimet

Jäsenet 1999–2001
 Heikki Lätti – laulu 
 Harri Tuovinen – kitara,laulu 
 Jari Pekkonen – basso 
 Tero Tolvanen – rummut

Jäsenet 2004–2007
 Heikki Lätti – laulu,kitara 
 Jere Venäläinen - koskettimet 
 Jari Pekkonen – basso 
 Tero Tolvanen – rummut

Jäsenet 2007– 
 Heikki Lätti - laulu,kitara
 Esa Issakainen - kitara
 Tero Tolvanen - rummut
 Jari Pekkonen - basso
 Antti Nykänen - sello, kosketinsoittimet (2008- )

Diskografia

Albumit
 Koskematon – CD (Zantar music/Edel, 1998)
 Koskematon - digital (Propaganda records PRODA 2081, 2009) 
 Rakkauden korvike (Propaganda records PRO 2060, 2008)

EP:t
Metsurin kyynel CDS (Propaganda records PRO 2050, 2006) 
Psykohauva  CDS (Propaganda records PRO 2056, 2007)

Singlet
 Apina (Zantar music 1997)
 Kuka, mitä, mikä, missä (Zantar music/Edel, 1998)
 Muuttolintu (Propaganda records PRO 2059, 2008)

Videot

 ...Meet Syksy  (DVD, Propaganda records/Karlik films, 2007)
 Psykohauva  (Propaganda records/Karlik films, 2007)
 Metsurin kyynel (Propaganda records/Karlik films, 2006) 
 Aurinko laskee (1999)

Aiheesta muualla
Syksyn kotisivu

Levy-yhtiö Propaganda
Tampereen elokuvafestivaalit

Suomalaiset rockyhtyeet
Suomalaiset popyhtyeet
Gloria Gaynor

Gloria Gaynor (oik. Gloria Fowles, s. 7. syyskuuta 1943, Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen soul-laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten discohiteistään ”Never Can Say Goodbye” (1974) ja ”I Will Survive” (1979). Gaynor oli laulaja Soul Satisfiers -jazz-popyhtyeessä 1960-luvulla. Gaynorin ensimmäinen soolosingle oli ”She'll Be Sorry/Let Me Go Baby” (1965). Kappaleen ”I Will Survive” on laulanut suomeksi mm. Virve Rosti nimellä ”Oon voimissain”.

Hänen varsinainen läpimurtonsa oli vuoden 1975 albumi Never Can Say Goodbye, joka pohjusti hänen maineensa diskoartistina. Levyn ykköspuoli käsitti vain kolme diskokappaletta (”Honey Bee”, ”Never Can Say Goodbye” ja ”Reach Out, I’ll Be There”) ilman kappaleiden välisiä taukoja. Tämä 19 minuuttia kestävä tanssimaraton tuli suosituksi etenkin klubeilla.

Diskografia

Albumit
1975: Never Can Say Goodbye (MGM) - US Pop #25, US R&B #21
1975: Experience Gloria Gaynor (MGM) - US Pop #64, US R&B #32
1976: I’ve Got You (Polydor) - US Pop #107, US R&B #40
1977: Glorious (Polydor) - US Pop #183
1978: Park Avenue Sound (Polydor)
1978: Love Tracks (Polydor) - US Pop #4, US R&B #4
1979: I Have a Right (Polydor) - US Pop #58, US R&B #56
1980: Stories - US Pop #178
1981: I Kinda Like Me (Polydor) -US Pop #206
1982: Gloria Gaynor (Ecstasy) - US Pop #210
1983: I Am Gloria Gaynor (Chrysalis)
1986: The Power of Gloria Gaynor (Stylus)
1990: Gloria Gaynor ’90
1992: Love Affair
1995: I’ll Be There (Radikal)
1997: The Answer (Florical)
2002: I Wish You Love (Bell)
2005: Live! At John J. Burns Town Park (Instant Live)
2007: Christmas Presence (Glolo)

Kokoelma-albumit
1977 – The Best of Gloria Gaynor
1982 – Greatest Hits
1994 – Reach Out
1995 – I’ll Be There
1996 – The Collection
1998 – I Will Survive: The Anthology
1998 – The Gloria Gaynor Album
2000 – 20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Gloria Gaynor
2001 – Ten Best: The Millennium Versions
2002 – I Will Survive
2006 – All The Hits Remixed

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Grammy-palkinnon saajat
1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Mora (täsmennyssivu)

Mora-sanan merkityksiä:

 Mora, taajama Moran kunnassa Ruotsissa
 Moran kunta Ruotsissa
 Moran rautatieasema Ruotsissa
 Mora-puukko, työkalu
 Mora Armatur, vesikalustetuotemerkki
 Mora, taajama Eskilstunan kunnassa Ruotsissa
 Mora, kunta Portugalissa
 Mora, CDP New Mexicossa
 mora, kielitieteessä tavun pituusmitta
 Mora, Vilhelm Valloittajan lippulaiva vuonna 1066
 Mora, hernekasveihin kuuluva puukasvisuku Etelä-Amerikassa

Henkilöitä 

 Cristian Mora (s. 1979), ecuadorilainen jalkapallomaalivahti
 Fabiola de Mora y Aragón (1928–2014), Belgian kuningatar Fabiola, Boudouin I:n puoliso
 José María Mora y Daza (1820–1887), meksikolainen katolinen piispa
 José Mora y del Río (1854–1928), meksikolainen katolinen piispa
 Juan Rafael Mora (1814–1860), Costa Rican presidentti 1849–1859
 Lola Mora, oik. Dolores Candelaria Mora Vega de Hernandéz (1866–1936), argentiinalainen kuvanveistäjä
 Luis Alberto Parra Mora (s. 1944), kolumbialainen katolinen piispa
 Luis Guevara Mora (s. 1961), elsalvadorilainen jalkapallomaalivahti
 Naima Mora (s. 1984), yhdysvaltalainen malli
 Philippe Mora (s. 1949), ranskalais–yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Sergio Mora (s. 1980), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä.
Rokkiralli

Rokkiralli on rallicrossia siviililiikenteestä poistetuilla autoilla, joihin on rakennettu turvakaaret sekä kuljettajalle  kuppipenkki ja nelipistevyöt.

Perusajatukseltaan Rokkiralli vastaa jokamiesluokkaa, näkyvimpänä erona se, että rokkirallissa takamoottoriset autot on kielletty. Junior-luokkaan pääsee ajamaan 15-vuotiaana, ja siihen tarvitaan huoltajan suostumus, ajonäyte sekä kirjallisen kokeen suorittaminen.

Ensimmäinen kisa ajettiin talvella 13. helmikuuta 2000 Kouvolassa, tuolloin nimellä StockMan AutoCross. Laji sai nimekseen Rokkiralli seuraavalla kisakaudella vuonna 2001. Alussa kisa oli yksipäiväinen, mutta nykyään kisa järjestetään kaksipäiväisenä. Kisassa on viisi luokkaa: Super-rock, Kardaani-rock (takaveto), Vetari-rock (etuveto), Lady-rock ja Junior-rock.

Historiaa 
Idea nopeasta autourheilulajista, johon kenellä vain olisi mahdollisuus osallistua, syntyi Kristian "Sheikki" Laakson päässä. Romurallin rinnalle haluttiin nopeuslaji. Ensimmäinen kilpailu ajettiin Tykkimäen moottoriradalla 2000. Kuljettajia oli 28 ja hyväntekeväisyyskuljettajina olivat esimerkiksi tangokuningatar Taina Kokkonen ja juontaja Henkka Hyppönen. Vuonna 2000 ajettiin 4 osakilpailua. Ensimmäisen kilpailun lisäksi toistamiseen Kouvolassa, Ahvenistolla ja Somerolla.

Rokkiralli on Suomen ensimmäinen autourheilusarja, joka oli kansallisen autourheilujärjestö AKK:n ulkopuolinen. Alkuun tämä aiheutti paljon kiistaa ja sen takia sitä myös vastustettiin.

Vuonna 2005 Kouvolan kisassa oli osanottajia yli 250 joista ensikertalaisia 42. Laji kasvoi entisestään ja nykyään kisoissa on parhaillaan yli 300 autoa ja kuljettajaa. Laakso järjesti kisoja kymmenisen vuotta, jonka jälkeen lajia ruvettiin pyörittämään yhdistysvetoisesti Rokkiralli ry:n voimin.

Kaudella 2006 ajettiin yhteensä 12 kisaa seuraavilla paikkakunnilla: Sipoo, Kouvola (Tykkimäki), Joutsa, Heinola, Tammisaari, Hankasalmi, Varkaus ja Hämeenlinna (Ahvenisto).

Kaudella 2007 ajettiin 11 kisaa seuraavilla paikkakunnilla: Heinola, Sipoo, Kouvola (Tykkimäki), Joutsa, Tammisaari, Hankasalmi, Hämeenlinna (Ahvenisto) ja Varkaus. Kaudella 2008 osakilpailuja oli kaiken kaikkiaan 12. Kilpailupaikkakuntia olivat Rantasalmi, Kouvola, Hankasalmi, Heinola, Joutsa, Tammisaari sekä Hämeenlinna (Ahvenisto).

Kaudella 2009 ajettiin vuorostaan 11 osakilpailua. Samaisella kaudella ajettiin ensimmäisen kerran Super-rock-luokan talvisarjan mestaruus täysin erillisenä osakilpailuna kesäsarjan kanssa. Kesällä ajettiin myös ensimmäistä kertaa Rokkirallin historiassa katuratamestaruusajot. Kilpailupaikkakuntia olivat Rantasalmi, Sipoo, Lahti, Joutsa, Kouvola, Heinola, Rantasalmi, Hankasalmi ja Tammisaari. Kautta 2010 ajettiin Jämsässä, Kemin Kuivaniemessä, Rantasalmella, Sipoossa, Lahdessa, Heinolassa, Tammisaaressa, Joutsassa, Kouvolassa ja Hankasalmella.

Aiheesta muualla 
Rokkirallisivut
https://www.redbull.com/gb-en/theredbulletin/rokkiralli-the-battle-of-the-misfits

Autourheilu lajeittain
Suomen moottoriurheilu
Claudia Poll

Claudia Maria Poll Ahrens (s. 21. joulukuuta 1972 Managua, Nicaragua) on entinen costaricalainen uimari ja olympiavoittaja.

Ura
Poll syntyi Nicaraguan Managuassa saksalaisille vanhemmille, jotka olivat asettuneet asumaan Nicaraguaan. Jo aikaisemmin oli syntynyt Claudian sisko, Silvia, joka myös on ollut kansainvälisen tason uimari ja olympiamitalisti. 

Vuoden 1972 maanjäristyksen jälkeen Managua muuttui epävakaaksi alueeksi, ja  monien muiden nicaragualaisten tavoin Claudian vanhemmat päättivät muuttaa perheensä rajan toiselle puolelle Costa Ricaan. Claudia sai itselleen Costa Rican kansalaisuuden. 

Hän aloitti uinnin Fransisco Rivasin valmennuksessa, ja hänestä tulikin nopeasti yksi Keski-Amerikan johtavista naisuimareista. 

Kesäolympialaisissa 1996 Poll voitti yllätyksellisen kultamitalin 200 metrin vapaauinnissa jättäen varjoonsa suuren ennakkosuosikin, Saksan Franziska van Almsickin. Tuo mitali oli Costa Rican ensimmäinen kultamitali olympialaisissa. 

Vuonna 1997 Swimming World Magazine nimesi Pollin Vuoden naisuimariksi.

Sydneyssä 2000 Poll saalisti lisää mitaleita, nyt kaksi pronssia, 200 ja 400 metrin vapaauinneissa. Ateenassa 2004 hän karsiutui niukasti 400 metrin vapaauinnin finaalista ollen lopputuloksissa yhdeksäs.

Doping
Poll jäi kiinni nandrolonien käytöstä vuonna 2002. Hän antoi 3. kesäkuuta 2002 dopingnäytteen, joka osoittautui myöhemmin positiiviseksi. Kansainvälisen uimaliitto FINA:n dopingpaneeli langetti Pollille neljän vuoden kilpailukiellon, mutta se lyhennettiin myöhemmin kahden vuoden mittaiseksi. Näin Claudia pääsi osallistumaan Ateenan olympialaisiin.

Poll on kuitenkin tähän päivään saakka vannonut olevansa syytön.

Lähteet
Claudia Pollin kotisivut Luettu 15.2.2007 
Pollin profiili fina.orgissa Luettu 15.2.2007 
Infocostarica.com  Luettu 15.2.2007

Viitteet 

Costaricalaiset uimarit
Costaricalaiset olympiavoittajat
Dopingrikkomuksesta tuomitut costaricalaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut uimarit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kai Ekholm

Kai Rauno Ekholm (s. 15. lokakuuta 1953 Salo) oli Kansalliskirjaston ylikirjastonhoitaja vuoteen 2018 saakka, jolloin hän jäi tehtävästä eläkkeelle.

Ura
Ekholm valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1975 ja filosofian kandidaatiksi 1978 Tampereen yliopistosta. Vuonna 1985 hän valmistui lisensiaatiksi ja väitteli tohtoriksi Oulun yliopistosta 2000. Ekholmin väitöskirjan aiheena olivat kielletyt kirjat yleisissä kirjastoissa 1944–1946. Vuodesta 2000 Ekholm on ollut Oulun yliopiston tiedon saatavuuden dosentti.

Vuoteen 1996 Ekholm työskenteli lehtorina Tampereen yliopistossa. Hän oli Jyväskylän yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja 1996–2001 ja Kansalliskirjaston (vuoteen 2010 Helsingin yliopiston kirjaston) ylikirjastonhoitaja 2001–2018 eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Ekholm toimi kirjastojen kansainvälisen kattojärjestö IFLA:n tiedon saatavuuteen ja ilmaisunvapauteen keskittyvän FAIFE-komitean (Freedom of Access to Information and Freedom of Expression) puheenjohtajana 2009–2013. Hän toimi myös Conference of Directors of National Libraries CDNL:n puheenjohtajana 2015–2017.

Tunnustuksia
Ekholmille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2006 ja Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki vuonna 2011. Hänelle myönnettiin myös Suomen Leijonan komentajamerkki 2018.

Ekholmin johtamalle monivuotiselle Tiellä sananvapauteen -hankkeelle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2017. Vuonna 2018 Ekholm sai Suomen PENin sananvapauspalkinnon 2018. Hän sai IFLA:n ansiomitalin 2019.

Esa Väliverrosen ja Kai Ekholmin toimittama kokoelmateos Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus sai Vuoden tiedekirja 2020 -palkinnon.

Teoksia 
 
 
 
 
 
 
 
 Ekholm, Kai: Tähtisilmä. Jyväskylä: Atena, 2016. ISBN 9789523001930.
 Ekholm, Kai: Tiellä sananvapauteen. Suomalaisen sananvapauden ja sensuurin muistikirja 1917 - 2017. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2016. ISBN 9789522647542.
 Näin, kirjoitin. Kirjastoista, sananvapaudesta, kulttuurista. Juhlakirja Kai Ekholmin siirtyessä eläkkeelle. Toim. Harri Ahonen. Helsinki: Kansalliskirjasto, 2018. ISBN 978-951-51-4484-3.
 Ekholm, Kai: Jörn Donner, kuinka te kehtaatte. Helsinki: Docendo, 2020. ISBN 9789522918109.
 Ekholm, Kai: Minä olen myrsky. Helsinki: Docendo, 2020. ISBN 9789522917669.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kai Ekholm: Kielletyt kirjat 1944–1946. Se suuri puhdistus.
Tiellä sananvapauteen.

Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset kirjastonjohtajat
Suomalaiset kirjastotieteilijät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Inspiration (Yngwie Malmsteenin albumi)

Inspiration on Yngwie Malmsteenin vuonna 1996 julkaistu albumi, jolla on coverversioita muun muassa Kansasin, U.K:n, Deep Purplen, Rainbow’n ja Jimi Hendrixin kappaleista.

Kappaleet

Lähteet 

Yngwie Malmsteenin albumit
Vuoden 1996 albumit
Cover-albumit
Gaston Maspero

Gaston Camille Charles Maspero (23. kesäkuuta 1846 Pariisi – 30. kesäkuuta 1916 Pariisi) oli  ranskalainen egyptologi. Hän löysi muun muassa Ramses III:n pojan Penteweren. Hän on ollut tärkeä egyptologian uranuurtaja.

Egyptologit
Ranskalaiset tieteilijät
Vuonna 1846 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Teo Edo

Teo Edo Farre (s. 2. joulukuuta 1979, Barcelona, Katalonia) on espanjalainen uimari, joka on erikoistunut 1500 metrin vapaauintiin. Hän edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2000. Siellä hän sijoittui 1500 metrin vapaauinnissa sijalle 24. Vuotta aikaisemmin hän oli voittanut pronssia samalla matkalla lyhyen radan EM-kilpailuissa.

Lähteet 
Espanjan olympiakomitea Luettu 15.2.2007 

Espanjalaiset uimarit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Kinoproduction

Kinoproduction Oy oli vuonna 1977 nimellä Kinotuotanto Oy perustettu suomalainen elokuvayhtiö, joka oli yksi Suomen vanhimmista toiminnassa olevista alan yhtiöistä. Se on tuottanut kymmeniä dokumentti-, animaatio- ja kokoillan elokuvia. Yhtiön perustaja, Claes Olsson, toimii yhtiönsä toimitusjohtajana sekä tuottajana ja elokuvaohjaajana. Kinoproductions jätti konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeudelle 22.12.2016 ja 29.12.2016 se asetettiin konkurssiin. Olssonin mukaan konkurssin syynä, oli se, ettei yhtiö ollut saanut noin kahteen vuoteen Suomen elokuvasäätiön tukia.

Tuotanto
(Pitkät teatterielokuvat)
1987 Elvis kissan jäljillä
1993 Akvaariorakkaus
1994 Kissan kuolema
1995 Kummeli Stories
1996 Rikos & rakkaus
1997 Lunastus
1998 Ihanat naiset rannalla
2001 Leijat Helsingin yllä
2002 Kahlekuningas
2003 Näkymätön Elina
2003 Raid
2005 Onnen varjot
2006 Suden arvoitus
2007 Colorado Avenue
2012 Taistelu Näsilinnasta 1918
2015 Me Rosvolat

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kinoproduction Elonetissä
 Kinoproductionin verkkosivut Archive.org:ssa

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Raimo Ylipulli

Raimo Esko Tapio Ylipulli (s. 13. kesäkuuta 1970 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1986–1994. Hän voitti hopeamitalin joukkuekilpailussa MM-kisoissa 1991 Val di Fiemmessä sekä sijoittui samoissa kisoissa 20:nneksi suurmäen yksilökilpailussa ja 21:nneksi normaalimäessä.

Ylipullin paras henkilökohtainen arvokilpailusijoitus oli suurmäen 18. sija Lillehammerin talviolympialaisissa 1994. Hän kilpaili Lillehammerissa myös joukkuekilpailussa, jossa Suomi sijoittui viidenneksi. Mäkihypyn maailmancupissa hänen paras osakilpailusijoituksensa oli kolmas suuren mäen kisassa Tšekkoslovakiassa vuonna 1991. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksitoista kaudella 1990–1991.

Ylipulli voitti normaalimäen Suomen-mestaruuden 1993.

Raimo Ylipullin veljet Heikki Ylipulli, Jukka Ylipulli ja Tuomo Ylipulli olivat myös menestyneitä talviurheilijoita. He edustivat kaikki Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Damned in Black

Damned in Black on norjalaisen black metal -yhtye Immortalin kuudes studioalbumi, joka on ensimmäinen, jossa Dead to This Worldin basisti-laulaja Iscariah soittaa bassoa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Demonaz, säveltänyt Abbath ja Horgh

Kokoonpano 
 Abbath Doom Occulta - kitara ja laulu
 Horgh - rummut
 Iscariah - bassokitara

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2000 albumit
Immortalin albumit
Zvornik

Zvornik () on kaupunki itäisessä Bosnia ja Hertsegovinassa Serbian rajan vieressä Tuzlasta kaakkoon. Se sijaitsee Drina-joen varrella. Zvornikin keskustaajamassa oli noin 11 100 asukasta ja kunnassa noin 54 400 asukasta vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan. Serbit hyökkäsivät kaupunkiin Bosnian sodassa keväällä 1992. Kaupungin läheltä on myös löydetty yksi suurimmista sodanaikaisista joukkohaudoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Zvornik Fallgrain -sivustolla
 Kunnan sivusto
 Infozvornik.com
 Matkailusivusto
 Theater in Zvornik named after actress Kapitalina Eric  

Bosnia ja Hertsegovinan kaupungit
Garmentti

Garmentti eli temppeli-ihokas (engl. Temple garment) on mormonien temppelissä saama alusasu, joka muistuttaa endaumenttiin osallistunutta niistä siunauksista, joita hänelle on seremonian aikana luvattu, sekä niistä liitoista ja lupauksista, jotka hän on temppelissä tehnyt. Samalla garmentti kuvastaa siunausta ja hengellistä suojaa.. Se on eräänlainen vertauskuvallinen esirippu, joka erottaa ruumiin, "Pyhän Hengen temppelin", (1. Korinttolaiskirje 6:19) muusta maailmasta.

Alun alkaen garmentti oli yksiosainen alusasu, jossa oli nilkkoihin ulottuvat lahkeet ja ranteisiin ulottuvat hihat. Garmentissa oli myös korkea kaulus. Osa pienistä mormoniyhteisöistä käyttää vieläkin alkuperäistä garmenttia, mutta Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko on useaan otteeseen uudistanut asua. Vuonna 1923 garmentin kaulus poistettiin ja hihoja sekä lahkeita lyhennettiin, mikä teki asusteesta miellyttävämmän käyttää. Vuodesta 1979 asu on kaksiosainen ja se ulottuu hieman polven ja olkapään alapuolelle. Temppeli-ihokas on perinteisesti ollut valkoinen kuvastaen liiton solmineen ihmisen viattomuutta ja mormonien yhdenvertaisuutta Jumalan edessä. Nykyään on olemassa myös muunvärisiä garmentteja armeijassa, FBI:ssa, poliisivoimissa, palokunnissa ja rajavartiolaitoksessa palvelevia varten.

Ihokkaaseen on kirjailtu neljä "pyhää" merkkiä, jotka toistuvat myös mormonitemppelin esiripussa. Oikean rinnan kohdalle on kirjailtu suorakulma ja vasemman symbolinen, v-kirjaimen muotoinen kompassi, lisäksi navan ja polven kohdalla on viivan muotoinen merkki. Kirkon tuolloisen presidentin David O. McKayn vuonna 1936 antaman selityksen mukaan suorakulma kuvastaa pyhien rehellisyyttä ja suoruutta, kompassi taas muistuttaa heitä siitä, että heidän tulee pitää iankaikkinen elämä kirkkaana päämääränä mielessään ja kulkea sitä kohti pitäen pyhät liitot ja lupaukset. Navan merkki muistuttaa ajallisen ja hengellisen ravinnon tärkeydestä ja polven merkki, joka muistuttaa siitä, että viimeisinä päivinä "jokaisen polven on notkistuttava Jeesuksen edessä ja tunnustettava hänet Herraksi" (Filippiläiskirje 2:10-11). Nämä selitykset on myös liitetty osaksi endaumenttiseremoniaa.

Temppelissä käyneitä mormoneita kehotetaan pitämään garmenttinsa yllään koko ajan, mutta se ei ole absoluuttinen vaatimus. Käytännön syistä se toki riisutaan esimerkiksi peseydyttäessä, urheilua harrastettaessa ja sukupuolisen kanssakäymisen ajaksi.. Garmenttia ei tule mielellään näyttää ulkopuolisille, mikäli siihen on vielä kiinnitetty neljä "pyhää merkkiä". Garmentin voi yleensä ostaa temppelien yhteydessä sijaitsevista myymälöistä, joissa ostajalta vaaditaan temppelisuositus. On olemassa myös postimyyntifirmoja, joista garmentin voi tilata postitse. Tällöin tilaajan pitää kuitenkin ilmoittaa syntymäaikansa ja endaumentin saamisen päivä, ja hänen kelvollisuutensa tarkistetaan.

Lähteet 

Mormonismi
Uskonnolliset vaatteet
Irreligious

Irreligious on vuonna 1996 julkaistu portugalilaisen Moonspell-yhtyeen toinen studioalbumi. Sen musiikki on jonkin verran kevyempää kuin yhtyeen aiemmalla levyllä, Wolfheartilla. Levyltä julkaistiin singlenä kappale ”Opium”.

Irreligious äänitettiin Woodhouse Studiosilla 23. maaliskuuta – 11. toukokuuta 1996.

Kappalelista 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappale

Kokoonpano 
 Ares – basso
 Fernando Ribeiro – laulu
 Mike Gaspar – rummut
 Pedro Paixão – koskettimet
 Ricardo Amorim – kitara
 Birgit Zacher – naislaulu kappaleessa ”Raven Claws”
 Markus Freiwald – lyömäsoittimet kappaleessa ”For a Taste of Eternity”

Lähteet 
 Irreligiousin kansilehti

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Moonspellin kotisivu 
 Irreligious Last.fm:ssä 

Moonspellin albumit
Vuoden 1996 albumit
Martti Koskenniemi

Martti Antero Koskenniemi (s. 18. maaliskuuta 1953 Turku) on suomalainen kansainvälisen oikeuden emeritusprofessori. Hän toimi Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden professorina vuodesta 1996 lähtien.

Elämä ja ura
Koskenniemi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1972. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon 1977 ja lisensiaatin tutkinnon 1982 ja väitteli 1989 tohtoriksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Lisäksi hän suoritti Diploma in Law -tutkinnon 1983 Oxfordin yliopistossa. Koskenniemi toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1985–1987. Koskenniemi perusti Helsingin yliopistoon kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien Erik Castrén -instituutin ja toimi sen johtajana vuodesta 1997. Hän toimi akatemiaprofessorina 2005–2010 ja 2012–2016.

Koskenniemi toimi ulkoasiainministeriön avustajana 1978–1979, ulkoasiainsihteerinä 1980–1985, lähetystöneuvoksena 1990–1996, Marseillen konsulaatin sihteerinä 1979–1980 ja ulkoasiainsihteerinä Suomen pysyvässä YK-edustustossa New Yorkissa 1989–1990. Koskenniemi oli YK:n kansainvälisen oikeuden toimikunnan (International Law Commission, ILC) jäsen 2002–2006 ja Fragmentation of International Law -työryhmän puheenjohtaja. Tässä tehtävässä hän kirjoitti kansainvälisessä oikeudessa keskeisenä ongelmana olevaa kansainvälisen oikeuden fragmentaatiota käsittelevän raportin, joka julkistettiin kesällä 2006. Hän oli ensimmäinen kansainvälisen oikeuden toimikunnalle asiantuntijaraportin tuottanut suomalainen.

Koskenniemi sai Uppsalan yliopiston oikeustieteen kunniatohtorin arvon 2007. Vuosina 2008–2009 hän toimi Cambridgen yliopiston Arthur Goodhart Professor of Legal Science -vierailuprofessorina. Lisäksi hän on toiminut vierailevana professorina muun muassa Brysselin vapaassa yliopistossa (ULB), Pariisin yliopistossa (1996, 2001, 2002, 2004, 2011), New Yorkin yliopistossa (1997, 2000, 2002, 2004, 2007, 2011) ja Columbian yliopistossa (2012) sekä Melbournen yliopistossa (2014–2019). Koskenniemi sai Urho Kekkosen 70-vuotisjuhlasäätiön palkinnon ja K. G. Idman -palkinnon 1995. Vuonna 2021 hänet palkittiin 100 000 euron suuruisella Suomen tiedepalkinnolla.

Nuorena Koskenniemi toimi kokoomuksessa, mutta lähti puolueesta vuonna 1975.

Koskenniemen isoisä oli runoilija V. A. Koskenniemi. Hänen vanhempansa ovat hovioikeudenneuvos Hannu Antero Koskenniemi ja Anna-Maija Rehnfors ja  hänen puolisonsa vuodesta 1979 on kansliapäällikkö Tiina Astola (s. 1953).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Martti Koskenniemi Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa

Suomalaiset oikeustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Akatemiaprofessorit
Suomalaiset juristit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Goražde

Goražde on kaupunki itäisessä Bosnia ja Hertsegovinassa, Podrinjen kantonin pääkaupunki. Vuonna 2008 kaupungissa  oli 17 500 asukasta. Se on teollisuuskaupunki, mutta ympärövällä alueella on paljon hedelmiä viljeleviä maatiloja. Vaikka kaupungissa on ollut 1900-luvun ajan muslimienemmistö, siellä on kuitenkin ollut koko ajan suuri serbivähemmistö.

Historia
Kaupunki kehittyi keski-ajalla pysähdyspaikkana Drina-joen vartta kulkevalle kauppareitille. Ottomaanit valloittivat alueen 1400-luvulla ja muuttivat aikaisemmin roomalaiskatolilaisen alueen islamilaiseksi. Kaupunki liitettiin Serbiaan vuonna 1918 ja oli osa Jugoslaviaa vuodesta 1946 Bosnian vuoden 1992 itsenäisyysjulistukseen asti.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Official Website 
 Gorazde Info website  
 Gorazde Informational portal 

Bosnia ja Hertsegovinan kaupungit