Kojo Tovalou Houénou

Kojo Tovalou Houénou (s Marc Tovalou Quénum; 25. huhtikuuta 1887 Porto-Novo Dahomey – 13. heinäkuuta 1936 Dakar Senegal) oli merkittävä Ranskan koloniaalisen imperiumin afrikkalainen kriitikko.

Varhaisvaiheet 
Marc Tovalou Quénum syntyi vuonna 1887 Porto-Novossa. Porto-Novo oli tullut ranskalaiseksi protektoraatiksi edellisellä vuosikymmenellä ja se oli keskeinen sodankäyntipaikka Ranskan siirtomaa-imperiumin ja Dahomeyn kuningaskunnan välillä vuodesta 1890 vuoteen 1894 asti. Hänen isänsä Joseph Tovalou Quénum (s. 1925) oli menestynyt liikemies rannikolla ja hänen äitinsä oli viimeisen itsenäisen Dahomeyn kuninkaan Béhanzin sisar . Isä tuki aktiivisesti Ranskan imperiumia ja uskoi, että se edistäisi suuresti alueen taloutta. Hän tarjosi Ranskan ja Dahomean sotien aikana merkittävää tukea Ranskalle, ja sai palveluksestaan ranskalaisen kunniamerkin, ja hänestä tuli yksi kolmesta afrikkalaisesta neuvonantajasta Ranskan siirtomaa-hallinnossa. Vuonna 1900 Joseph vei kaksi poikaansa Pariisiin maailmannäyttelyyn ja heidän siellä ollessaan päätettiin ilmoittaa Houénou ja hänen puoliveljensä Bordeauxin sisäoppilaitokseen. 

Houenou päätti koulun ja suoritti sitten oikeustieteen kandidaatin ja lisäksi jonkin verran  lääketieteellistä koulutusta päässä Bordeaux'n yliopistossa vuonna 1911. Hän tarjoutui elokuussa 1914 toimiman armeijan lääkärinä Ranskan joukot ensimmäisen maailmansodan aikana. Houénou loukkaantui vuonna 1915 ja hänet vapautettiin kunnianosoituksin armeijasta, ja siirtyi  Pariisiin sotilaseläkkeelle.

Pariisi ja Dahomey 
Vuonna 1915, Houenoulle myönnettiin Ranskan kansalaisuus, joka oli erittäin harvinaista afrikkalaista sukua oleville, joita oli tuolloin alle sata. Vuonna 1918, hänelle myönnettiin asianajajaliiton jäsenyys ja hänestä tuli pieni julkkis Pariisissa, jossa liikkui huhuja suhteista (erityisesti ranskalaisnäyttelijä Cécile Soreliin )  ranskankielisissä lehdissä. Houénou osallistui ranskalaisen intellektuellien tapaamisiin ja yritti olla aktiivinen, muun  muassa julkaisten tieteellisen tutkimuksen vuonna 1921 fonetiikasta ja kielitieteestä.  

Vuoden 1921 lopulla Houénou palasi Dahomeyyn ensimmäistä kertaa, aloitertuaan koulutuksensa Ranskassa vuonna 1900. Hänen isältään oli poistettu asema siirtomaakunnan neuvonantajana vuonna 1903 ja Ranskan viranomaisilla oli pysyvä politiikka vuodesta 1908 lähtien rajoittaa hänen vaikutusvaltaansa siirtokunnassa. Kun Houénou näki köyhyyden, joka vallitsi siirtomaassa ja erityisesti myöhemmin seurattuaan vuoden 1923 mellakoita Porto-Novossa, Houenousta tuli  vähitellen yhä kriittisempi Ranskan hallintoa kohtaan. Tässä vaiheessa hän rajoitti pyrkimyksiään muuttaa Ranskan siirtokuntien hallintoa, eikä yrittänyt lopettaa Ranskan siirtomaa-rakennetta. Tämä kiinnostus Dahomeyhin sai hänet muodostamaan järjestön Amitié Franco-Dahoméenne vuonna 1923 edistääkseen asteittaista uudistusta Ranskan siirtomaa-hallinnossa. 

Uuden näkemyksen myötä hän muutti sukunimensä oikeinkirjoituksen Quénumista Houénouhin, ja muutti vanhan nimensä Kojoksi Marcin sijaan ja vaati kuninkaallista prinssin arvonimeä. Vaikka hän oli Béhanzin veljenpoika, viimeinen itsenäisen Dahomeyn kuninkaan veljenpoika, hänen vaatimuksensa olla prinssi oli kyseenalainen. Itse asiassa hänen väitteensä siitä, että hän olisi prinssi, haastettiin suoraan myöhemmässä Knowltonin avioerotapauksessa Yhdysvalloissa.

Palattuaan Ranskaan vuonna 1923 Houénou tuli keskelle suurta roturistiriitaa. Hänen nauttiessaan drinkin El Garòn-yökerhossa Montmartressa, amerikkalaiset hyökkäsivät Houénoua vastaan. He olivat vihaisia afrikkalaisen läsnäolosta klubissa. Klubin omistaja vastasi taisteluun poistamalla Houénoun ja toisen afrikkalaisen syntyperäisen henkilön väkivaltaisesti klubista. Tilanteesta tuli skandaali Ranskan lehdistön ja Ranskan hallituksen kanssa jotka tuomitsivat amerikkalaisten pyrkimyksen tuoda rotuerottelua Ranskaan. Amerikkalaiset tuomitessaan ranskalainen lehdistö korosti Kojon asemaa huomattavasti, viitaten hänen tapaukseensa "eräänlaisena värillisenä Pascalina". Ennen tätä Houénoun kanta ranskalaisen siirtomaahallinnon uudistamiseen oli rajallinen, tapahtuma vaikutti muuttaneen hänen lähestymistapaansa, ja hän alkoi edistää Afrikan siirtomaiden itsesääntelyä tasavertaisena Ranskan kanssa.

Aktivismi ja sorto 
 El Garòn-tapahtuman jälkeen Houénousta tuli historioitsija Patrick Manningin mukaan "tuhoisin afrikkalainen kriitikko Ranskan siirtomaajan järjestyksessä." Houénou jatkoi afrikkalaisten assimilaation tukemista ranskalaisen yhteiskunnan kanssa, mutta uskoi nyt yhä enemmän, että assimilaatio voi tapahtua vain, jos afrikkalaisilla on sama asema. Hän väitti, että jos afrikkalaisilla ei Ranskan siirtomaissa olisi tasavertaista kansalaisuutta ja oikeuksia kuin  Ranskan valtakunnassa, heidän olisi lopetettava liittouma ja aloitettava itsehallinto. 

Hän perusti vuonna 1924 järjestön, jonka nimi oli Ligue Universelle pour la Défense de la Race Noire ja käyttäen yhteyksiään Pariisin älymystöön perusti Les Continents -lehden René Maranin kanssa , jonka kanssa hän oli opiskellut Bordeauxissa. Hän vieraili Yhdysvalloissa samana vuonna osallistuen Marcus Garveyn Universal Negro Improvement Association (Unia) kokoukseen New Yorkissa ja kiersi useissa muissa kaupungeissa, kuten Chicagossa ja Pittsburghissa. 

Vaikka hän jakoi monia UNIAn tavoitteita, Houénou uskoi, että Ranska oli pitkälti ennakkoluuloton yhteiskunta, joka tarvitsi siirtomaa-hallinnon uudistusta, mutta ei sellaista yhteiskunnallista uudistusta, jota UNIA etsi Yhdysvalloissa. Houénou sanoi UNIA:ssa vuonna 1924, että Ranska "ei koskaan siedä ennakkoluuloja värillisiä kohtaan.Se  pitää mustia ja keltaisia lapsinaan kuten valkoisiakin." Palattuaan Ranskaan hänen osallistumisensa UNIA-kokoukseen oli syy siihen, että Ranskan hallinto alkoi epäillä häntä, ja pitää häntä radikaalina (ja syytti häntä myös kommunismista). Ranskan siirtomaa-hallinto aloitti Houénoun toiminnan valvonnan ja kohteli Les Continentsia kumouksellisena julkaisuna. Ligue Universelle pour la Défense de la Race Noirea Ranskan hallituksen valvonta häiritsi, jonka organisaatio lakkasi vuoden 1924 lopulla. René Maranin Les Continent tuomittiin maksamaan kunnianloukkauksesta ja lehti lopetti  joulukuussa 1924. 

Palattuaan UNIA:n kokouksesta vuonna 1924 Houénou joutui poistumaan Ranskasta viranomaisten toimesta. Hän sai tulla Dahomeyhin uudelleen vasta vuonna 1925, jos hän luopuisi Marcus Garvey'n filosofioista. Samanaikaisesti hänet erotettiin Ranskan lakimiesten yhdistyksestä. Ranskan viranomaiset seurasivat hänen liikkumistaan, ja hänet pidätettiin ilman syytä useaan otteeseen. Vuonna 1925 häntä syytettiin kansannoususta Dahomeyssa ja Ranskan viranomaisety pakottivat hänet väkivaltaisesti pois siirtokunnasta. 

Toisella kiertueella Yhdysvalloissa vuonna 1925 Houénoua pyydettiin lähtemään Chicagossa ravintolasta hänen rotunsa takia. Kun hän kieltäytyi, tarjoilija soitti poliisille, joka POISTI Houénoun pakkokeinoin ravintolasta. Houénou pidätettiin ja hänen yrityksensä nostaa oikeusjuttu poliisiviranomaisia vastaan ratkaistiin vasta Ranskan hallituksen väliintulolla. Poistuessaan Yhdysvalloista Houénoun mukana oli varakas insinööri Harry N. Knowlton ja varakkaan insinööri Zulme Knowltonin vaimo. Harry ja Zulme olivat tuolloin avioeron keskellä ja myöhemmissä kuulemismenettelyissä Harry ja hänen asianajajansa väittivät, että hän ei ollut velkaa isyysmaksuja, koska hänen vaimonsa oli matkustanut afrikkalaisen kanssa. Tuomioistuin hylkäsi vaatimuksen.

Kuolema 
Hänen elämänsä viimeiset vuodet kuluivat  Ranskan siirtomaavallan virkailijoiden jatkuvassa häirinnässä ja seurannassa. Vaikka hän matkusti ajoittain sekä Dahomeyhin, että Ranskaan, hän ei pystynyt asettumaan pysyvästi mihinkään häirinnän vuoksi. Hän tapasi Roberta Dodd Crawfordin, joka oli klassinen laulaja Teksasista, joka  opiskeli Pariisissa ja meni naimisiin hänen kanssaan vuonna 1931. Hän vietti paljon aika viime vuosinaan Dakarissa , Senegalissa, koska hänet oli karkotettu Sekä Dahomeysta, että Ranskasta lukuisia kertoja. Hän oli edelleen häirinnän keskipiste ja hänet pidätettiin usein ilman syytä. Hänestä tuli aktiivinen Senegalin politiikassa, lähinnä järjestämällä poliittisia kampanjoita vaaleissa 1928 ja 1932 ilman menestystä. 

Hänet pidätettiin syytteettynä oikeuden halventamisesta heinäkuussa 1936 Dakarissa ja hän kuoli keuhkokuumeeseen ollessaan  vankilassa.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuus 
Kirjat ja lehti-artikkelit

Sanomalehtiartikkelit

Aiheesta muualla 
 Kojo Tovalou Houènou, “The Problem of Negroes in French Colonial Africa” (1924) 

Ranskalaiset asianajajat
Vuonna 1936 kuolleet
Vuonna 1887 syntyneet
Beniniläiset henkilöt