joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hohenlohe

Hohenlohe on saksalainen ruhtinassuku, joka sai nimensä Frankenissa sijainneen Hohenlohenin ruhtinaskunnan mukaan. Sukuun kuuluu monia eri haaroja.

Vanhimmat maininnat suvusta ovat 1100-luvulta, jolloin sen kerrotaan hallinneen Hohenlohenin linnaa Uffenheimin lähellä. Sieltä suku laajensi pian valtapiiriään muualle Frankenin alueelle. Hohenlohenin kreivin arvoa käytti ensimmäisenä Henrik I Hohenlohe (k. 1183). Hänen pojanpojistaan Gottfriedista ja Conradista periytyvät suvun haarat Hohenlohe-Hohenlohe ja Hohenlohe-Brauneck, joista jälkimmäinen kuitenkin sammui vuonna 1390. Gottfriedin suku on sittemmin haarautunut useasti. Vuonna 1551 se jakautui Hohenlohe-Neuensteinin ja Hohenlohe-Waldenburgin sukuhaaroihin. Neuensteinin haara kääntyi uskonpuhdistuksen aikana protestanttiseen uskoon ja sai 1764 valtakunnanruhtinaan arvon. Se jakautui myöhemmin edelleen Hohenlohe-Langenburgin ja Hohenlohe-Öhringenin haaroihin, joista Öhringen sammui 1805 ja Langenburg on edelleen jakautunut kolmeen haaran, jotka ovat Langenburg, Hohenlohe-Ingelfingen ja Hohenlohe-Kichberg (sammunut 1864). Katolisena pysynyt Waldenburgin haara sai 1744 ruhtinaan arvon, ja siihen kuuluvat haarat Hohenlohe-Bartenstein ja Hohenlohe-Shillingsfürst. Schillingsfürstin sukuhaaraan kuulunut Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst sai 1840 Ratiborin ja Korveyn ruhtinaan ja hänen veljensä Victor vastaavan herttuan arvon.

Hohenlohen ruhtinaskunta mennetti itsenäisyytensä vuonna 1806 ja se jaettiin Baijerin ja Württembergin kesken.

Tunnettuja sukuun kuuluneita
Friedrich Ludwig zu Hohenlohe-Ingelfingen (1746–1818), preussilainen kenraali
Ludwig Aloysius von Hohenlohe-Waldenburg-Bartenstein (1765–1829), Ranskan marsalkka
Adolf zu Hohenlohe-Ingelfingen (1797–1873), Preussin pääministeri, Friedrich Ludwig von Hohenlohen poika
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst (1819–1901), Saksan keisarikunnan pääministeri
Kraft zu Hohenlohe-Ingelfingen (1827–1892), saksalainen kenraali ja sotakirjailija, Adolf zu Hohenlohen poika
Herrman von Hohenlohe-Langenburg (1832–1913), saksalainen sotilas, Elsass-Lothringenin käskynhaltija
Konrad zu Hohenlohe-Schillingsfürst (1863–1918), Itävallan ministeripresidentti (pääministeri)
Gottfried zu Hohenlohe-Schillingsfürst (1867–1932), itävaltalainen diplomaatti, edellisen veli
Stephanie von Hohenlohe (1891–1972), natsi-Saksalle työskennellyt itävaltalainen vakooja
Hubertus von Hohenlohe (s. 1959), meksikolainen alppihiihtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateli
Saksalaiset suvut
Kaj Korkea-aho

Kaj Korkea-aho (s. 15. helmikuuta 1983 Ähtävä, Pedersören kunta) on suomenruotsalainen kirjailija ja kolumnisti, joka asuu Helsingissä.

Korkea-aho on opiskellut ruotsin kieltä ja kirjallisuustiedettä Åbo Akademissa, ja hän on työskennellyt Hufvudstadsbladetin kolumnistina. Hän on muodostanut Ted Forsströmin kanssa koomikkoparin ”Pleppo Toy”, joka on esiintynyt radiossa, televisiossa ja näyttämöllä, ja heidän sketsejään on julkaistu kirjana Pleppoboken. — Korkea-ahon ja Forsströmin yhteisen nuortenromaanisarjan ensimmäisestä osasta Zoo! Viraalit nerot on tehty ruotsinkielinen TV-sarja, jonka ohjasi Elin Grönblom ja joka sai ensiesityksensä keväällä 2020.

Korkea-aho on kirjoittanut neljä romaania, jotka on kaikki suomennettu: Katso minuun pienehen (2009), Tummempaa tuolla puolen (2012), Paha kirja (2015) ja Punainen huone (2021). Esikoisromaani sai Svenska Litteratursällskapetin palkinnon, ja toisesta romaanista muokattiin näytelmäversio, joka sai ensi-iltansa helmikuussa 2014 Viirus-teatterissa. Korkea-aho sai teoksestaan Paha kirja Kiitos kirjasta -mitalin vuonna 2016. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Längmanin säätiön palkinto. Punainen huone valittiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokkaaksi 2022.

Kolumneissaan ja romaaneissaan Korkea-aho on käsitellyt omaelämäkerrallisia teemoja, joihin kuuluvat ahdasmielinen uskonnollisuus, homoseksuaalisuus ja änkytys.


Teoksia

Ruotsiksi
 Se till mig som liten är: Roman. 2009.
 Pleppoboken: En samling bokstäver som bildar ord. Ted Forsström och Kaj Korkea-aho. Illustrationer av Patricia Forsström. Förord av Kjell Westö. 2011.
 Gräset är mörkare på andra sidan. 2012.
 Onda boken. 2015.
 Zoo! Virala genier. Kaj Korkea-aho och Ted Forsström. 2017.
 Zoo! Hjärtattack. Kaj Korkea-aho och Ted Forsström. 2018.
 Zoo! Kärlek plz. Kaj Korkea-aho och Ted Forsström. 2019.
 Röda rummet. 2021.

Suomennoksia
 Katso minuun pienehen: Romaani. Suomentanut Laura Beck. 2009.
 Tummempaa tuolla puolen. Suomentanut Laura Beck. 2012.
 Paha kirja. Suomentanut Laura Beck. 2015.
 Zoo! Viraalit nerot. Kaj Korkea-aho ja Ted Forsström. Suomentanut Laura Beck. 2017.
 Zoo! Sydänkohtauksia. Kaj Korkea-aho ja Ted Forsström. Suomentanut Laura Beck. 2018.
 Zoo! Rakkautta plz. Kaj Korkea-aho ja Ted Forsström. Suomentanut Laura Beck. 2019.
 Punainen huone. Suomentanut Laura Beck. 2021.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Kaj Korkea-aho  (Kustannusosakeyhtiö Teos)
 Kaj Korkea-aho (Schildts & Söderströms)
 Pleppo Toy
 Korkea-ahon blogi 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset koomikot
Suomalaiset kolumnistit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Mahiljoun lentoasema

Mahiljoun lentoasema (, ),  on Valko-Venäjän Mahiljoun (Mogiljov) kaupungista maanteitse noin 18 kilometriä länsiluoteeseen, 3 kilometriä Knjažytsyn taajaman ja valtatie M4:n eteläpuolella sijaitseva, kansainväliseen liikenteeseen hyväksytty siviililentoasema. Lentokenttä sijaitsee kaupunkia ympäröivän Mahiljoun piirin puolella eikä itse kaupungissa. Kentän ylläpidosta vastaa Valko-Venäjän Liikenne ja viestintäministeriön ilmailuosaston alaisen kansallisen unitaarisen yrityksen Belaeronavigatsijan Mahiljoun osasto. 

Vuonna 2012 alkaneiden ja vuonna 2013 jatkuneiden uudistustöiden yhteydessä kentän pääkiitotie sai asfalttipinnan ja sitä jatkettiin muutamalla kymmenellä metrillä. Tilauslomalennot etelään oli tarkoitus aloittaa vuoden 2014 alkupuolella.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aeroport Mogiljov (Valko-Venäjän Liikenne ja tietoliikenneministeriön ilmailuosasto Mahiljoun lentoasemasta)   (avia.by)
Airport started reconstruction of runways (5/2013)  (mogilev-region.gov.by) 
Airport Information 
Lentokentän tietoja  (worldaerodata.com)
METAR lentosäähavainto ja TAF lentosääennuste Mahiljoun lentoasemalle (UMOO) 
Valkovenäläinen sääennuste Mahiljouhun  (pogoda.by)

Valko-Venäjän_lentoasemat
Mahiljoun alue
Gunnar Mörn

August Gunnar Mörn (20. lokakuuta 1883 Saltvik, Ahvenanmaa − 6. syyskuuta 1918 Suomenlinnan vankileiri) oli suomenruotsalainen Turussa ilmestyneen Arbetet-lehden toimittaja.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Mörn käv lukkarinkoulun ja toimi sitten laulunopettajana Turun ruotsalaisissa kansakouluissa sekä kuoronjohtajana parissa kuorossa. Mörn tuli joulukuussa 1915 Arbetet-lehteen ensin avustajaksi ja vuoden 1917 loppupuolelta lähtien vakinaiseksi toimittajaksi. Mörn toimi aluksi lehden musiikkiarvostelijana ja hän omaksui samalla myös lehden kannattaman sosialistisen ohjelman.

Loppuvuodesta 1917 Mörn kannatti kirjoituksissaan jyrkän linjan punaisten omaksumaa linjaa ja hän jatkoi kiivassävyistä kirjoittamista myös Suomen sisällissodan aikana. Mörnin linja näkyi aluksi vain lehden mielipidepalstoilla mutta pian se alettiin käsittää myös lehden viralliseksi linjaksi. Mörnin lehtikirjoitukset herättivät pahaa verta paikallisten valkoisten keskuudessa ja niiden takia hänet myöhemmin tuomittiin kuolemaan vaikka hän ei ollutkaan osallistunut itse sotatoimiin. 

Huhtikuussa 1918 Mörn pakeni Turusta Viipuriin punaisten alkaessa vetäytyä Etelä-Suomesta. Arbetet-lehden julkaisemista oli tarkoitus jatkaa Viipurissa mutta tämä suunnitelma ei toteutunut. Valkoisten vallattua Viipurin Mörne yritti paeta kaupungista mutta joutui vangiksi. Mörn oli vankina ensin Viipurin vankileirillä ja sitten Tammisaaren vankileirillä. Hänet tuomittiin valtiorikostuomioistuimessa kuolemaan ja teloitettiin Suomenlinnassa syyskuussa 1918.

Mörnin vaiheita käsitellään Teemu Keskisarjan kirjassa Viipuri 1918 (2013) sekä Olli Korjuksen teoksessa Kuusi kuolemaantuomittua (2014).

Lähteet 
 Viipurin punikit ja lahtarit, Turun Sanomat 19.12.2013

Viitteet

Suomalaiset toimittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset teloitetut
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Alla Tsuper

Alla Petrivna Tsuper (, , ; s. 16. huhtikuuta 1979, Rivne, Rivnen alue, Ukrainan SNT) on syntyjään ukrainalainen, sittemmin valkovenäläistynyt freestylehiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän kilpailee freestylen hypyissä.

Tsuper voitti Sotšin olympiakisoissa 2014 kultaa. Torinossa 2006 hän oli kymmenes ja Vancouverissa 2010 kahdeksas.

Lähteet

Valkovenäläiset freestylehiihtäjät
Valkovenäläiset olympiavoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003

Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003 järjestettiin Suomessa 13.–30. elokuuta 2003. Ottelukaupunkeina olivat Helsinki, Lahti, Tampere ja Turku. Kilpailuihin osallistui 16 maata, jotka oli jaettu neljään alkulohkoon. Lohkojen kaksi parasta selvisivät jatko-otteluihin.

Turnauksen jälkeen 13 Sierra Leonen pelaajaa haki Suomesta turvapaikkaa. Oleskelulupa myönnettiin myöhemmin kymmenelle alaikäiselle pelaajalle, joiden joukossa olivat muun muassa Medo ja Patrick Bantamoi.

Pelipaikat

Joukkueet 

Lohko A
 Kiina
 Kolumbia
 Meksiko
 Suomi

Lohko B
 Argentiina
 Australia
 Costa Rica
 Nigeria

Lohko C
 Brasilia
 Jemen
 Kamerun
 Portugal

Lohko D
 Espanja
 Etelä-Korea
 Sierra Leone
 Yhdysvallat

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B 

Lohkon toinen sija arvottiin.

Lohko C

Lohko D

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät 
5 maalia
 Manuel Curto
 Cesc Fàbregas
 Carlos Hidalgo
4 maalia
 Abuda
 Freddy Adu
 Evandro
3 maalia
 Jiang Chen
 José Manuel Jurado
 Hernan Peirone
 Adrián Ramos
 David Silva

Suomen joukkue 

Päävalmentaja: Jyrki Heliskoski

Lähteet 
FIFA U-17 World Championship Finland 2003  FIFA

Viitteet

Jalkapallon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Helsingin urheilutapahtumat
Lahden urheilutapahtumat
Tampereen urheilutapahtumat
Turun urheilutapahtumat
Vuoden 2003 jalkapallo
Talviolympialaiset 2026

XXV talviolympialaiset järjestetään  6.–22. helmikuuta 2026 Italian Milanossa ja Cortina d’Ampezzossa. Olympialaiset ovat kaikkiaan kolmannet Italiassa järjestettävät talviolympialaiset ja toiset talviolympialaiset, jotka järjestetään Cortina d’Ampezzossa ja kaikkiaan neljännet olympialaiset Italiassa. Italia isännöi myös vuosien 1956 ja 2006 talviolympialaisia ja vuoden 1960 kesäolympialaisia.

Valintaprosessi 
Kisojen pitopaikka päätettiin 24. kesäkuuta 2019 Kansainvälisen olympiakomitean kokouksessa Sveitsin Lausannessa. Kiinnostuksensa kisojen järjestämiseksi olivat Milanon ja Tukholman lisäksi ilmaisseet Kanadan Calgary, Turkin Erzurum, Japanin Sapporo, Itävallan Graz ja Sveitsin Sion. Sionilaiset hylkäsivät hakemuksensa kansanäänestyksessä, Graz luopui hankkeesta aluehallinnon tuen puutteesta ja Sapporo joutui vetämään olympiahankkeensa maanjäristyksen vuoksi. Erzurum joutui jättäytymään valintaprosessista infrastruktuurin puutteen vuoksi. Viimeisenä Calgary joutui jättäytymään poliittisen tuen puuttueessa.

Lajit 
Lajeja on 16 kahdeksassa lajiryhmässä. Uutena kilpailulajina on hiihtoalpinismi.

Kilpailupaikat

Milano
Stadio Giuseppe Meazza – avajaiset
PalaItalia Santa Giulia – jääkiekko
PalaSharp – jääkiekko
Mediolanum Forum – kaukalopikaluistelu ja taitoluistelu
Piazza del Duomo – mitaliseremoniat

Cortina d’Ampezzo
Olimpia delle Tofane – alppihiihto
Pista olimpica Eugenio Monti – ohjas-, ratti- ja skeletonkelkkailu
Stadio Olimpico del Ghiaccio – curling

Anterselva
Südtirol Arena – ampumahiihto

Val di Fiemme
Stadio del salto Giuseppe Dal Ben, Predazzo – mäkihyppy ja yhdistetty
Stadio del fondo di Lago di Tesero, Tesero – maastohiihto ja yhdistetty
Stadio del Ghiaccio, Baselga di Piné – pikaluistelu

Valtellina
Pista Stelvio, Bormio – alppihiihto ja hiihtoalpinismi
Mottolino/Sitas/Tagliede/Carosello 3000, Livigno – lumilautailu ja freestylehiihto

Verona
 Arena di Verona – päättäjäiset

Lähteet:

Katso myös 
 Talviparalympialaiset 2026
 Talviolympialaiset 2006

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vuoden 2026 olympialaisten ja paralympialaisten viralliset sivut  
 Kisat KOK:n sivuilla 

Talviolympialaiset
Vuoden 2026 urheilu
Italian urheilu
Milanon urheilu
Cortina d’Ampezzo
Tero Kartastenpää

Tero Kartastenpää (s. 1978 Tampere) on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee Helsingin Sanomissa. 

Vuosina 2016–2019 Kartasenpää oli feministisen Tulva-lehden päätoimittaja. Hän on kirjoittanut Jani Timosen kanssa tietokirjan Provo opas – ärsyttämisen jalo taito (2014). 

Kartastenpää on yksi kansainvälisen FAT-taidelehden perustajista. Hän on työskennellyt aikaisemmin muun muassa Aamulehdessä, Velissä ja Ylellä. Hän on kirjoittanut vapaana kirjoittajana muun muassa Helsingin Sanomiin, Trendiin, Imageen ja Mondoon.

Kartastenpää on valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopiston mediatutkimuksesta. Hän on opiskellut myös naistutkimusta ja kulttuurihistoriaa.

Kartastenpää teki valokuvataiteilija Susanna Majurin työparina valokuva- ja videotaidetta vuosina 1998–2009. He kuvasivat yhdessä muun muassa PMMP:n levyn Veden varaan kannet. Kartastenpää oli yhdessä Kasino Creative Studion työryhmässä toteuttamassa vuoden 2010 Shanghain maailmannäyttelyyn kuvasarjaa HÄ? — Finnish–Chinese Visual Dictionary.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kartastenpää Ylen Pressiklubissa

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2016

Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2016 käynnistyvät syksyllä 2014. Lopputurnaukseen osallistuu 24 maajoukkuetta, jonne karsinnoista selviää 23 maata isäntämaa Ranskan lisäksi.

Karsintalohkojen arvonta suoritettiin Nizzassa 23. helmikuuta 2014. Arvonnassa arvottiin kahdeksan kuuden joukkueen lohkoa ja yksi viiden joukkueen lohko. Lohkojen kaksi parasta sekä paras kolmanneksi sijoittunut pääsevät suoraan kisoihin. Kolmanneksi parasta laskettaessa ei huomioida lohkoissa viimeiseksi sijoittuneita vastaan pelattuja otteluita. Muut kolmanneksi sijoittuneet pelaavat kaksiosaisen jatkokarsinnan, josta jokaisen otteluparin voittaja pääsee lopputurnaukseen.

Arvontakorit

Ensimmäinen kierros

Lohko A

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko B

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko C

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko D

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko E

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko F

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko G

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Ottelu keskeytettiin ja tuomittiin Venäjän voitoksi.

Lohko H
Kroatialta otettiin yksi piste pois sen kannattajien käyttäydyttyä rasistisesti ottelussa Italiaa vastaan.

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

Lohko I

O = Ottelut; V = Voitot; T = Tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maaliero

*Serbia-Albania-ottelu keskeytettiin tilanteessa 0–0, tuomittiin Serbian voitoksi 3–0 ja samalla Serbialta vähennettiin kolme pistettä. Myöhemmin CAS muutti päätöksen siten, että ottelu tuomittiin Albanian 3-0 voitoksi Serbian pistevähennyksen jäädessä voimaan.

Lohkojen kolmanneksi sijoittuneiden taulukko
Jos lohkossa on kuusi joukkuetta, ei kolmanneksi ja kuudenneksi sijoittuneiden joukkueiden ottelua huomioida pisteytyksessä.

Play-off-kierros
Play-off-kierrokselle osallistuvat lohkoissaan kolmanneksi sijoittuneet pois lukien eniten pisteitä kerännyt kolmanneksi sijoittunut, joka pääsee suoraan lopputurnaukseen. Joukkueet jaetaan kahteen arvontakoriin rankingin perusteella. Joukkueet arvotaan ottelupareihin. Otteluparit pelaavat keskenään kaksi ottelua, ja otteluparien voittajat etenevät lopputurnaukseen. Arvonta suoritettiin 18. lokakuuta 2015 Nyonissa.

Arvontakorit

Kori 1 
 
 
 
 

Kori 2

Ottelut
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 12.-14. marraskuuta ja toiset osaottelut 15.-17. marraskuuta 2015.

Lähteet 
UEFA:n kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 

Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016
Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtori

Valtion tieto- ja viestintätekniikkakeskus Valtori () tuottaa valtionhallinnon toimialariippumattomat ICT-palvelut. Valtorin keskeisin tavoite on yhtenäistää valtionhallinon tietotekniikkaa, tehdäkseen siitä helposti ja kustannustehokkaasti ylläpidettävää.

Valtorin Turvallisuusverkkoyksikkö (TUVE-yksikkö) tuottaa valtion ylimmän johdon ja yhteiskunnan turvallisuuden kannalta tärkeiden viranomiaisten ja muiden toimijoiden yhteistoiminnan edellyttämiä turvallisuusverkon palveluja, jotka käyttävät korkean varautumisen ja turvallisuuden vaatimukset.

Toimialariippumattomilla ICT-palveluilla tarkoitetaan palveluita, joiden tuottaminen tai järjestäminen ei vaadi merkittävää toimialakohtaista osaamista ja jotka perustuvat yleisesti käytettyihin laite- ja ohjelmistoratkaisuihin ja -teknologioihin.
Valtori on valtiovarainministeriön hallinnonalalla toimiva palvelukeskus ja valtion virasto, joka aloitti toimintansa 1. maaliskuuta 2014. Vuoden 2019 lopussa virastossa työskenteli noin 1 400 henkilöä. Yleisimpiä henkilöstön ammattinimikkeitä ovat järjestelmäasiantuntija, ICT-asiantuntija sekä tieto- ja viestintäteknologian asiantuntija. Valtorilla on eri puolella Suomea noin 30 toimipaikkaa, joista henkilömäärältään suurimpia ovat Helsingin, Rovaniemen, Hämeenlinnan ja Jyväskylän toimipaikat. Viraston päätoimipaikka on Jyväskylässä.

Vuonna 2019 Valtorin tuotot olivat yhteensä 354,7 miljoonaa euroa, nousua vuodesta 2018 noin 32 miljoonaa euroa. Viraston toiminta rahoitetaan pääasiassa asiakkailta perittävillä palvelu- ja projektisopimusmaksuilla. Laskutusvolyymilla mitattuna viisi suurinta Valtorin asiakasta olivat Oikeusrekisterikeskus (10,47 %), valtioneuvoston kanslia (9,79 %), Verohallinto (8,58 %), Poliisihallitus (8,46 %) ja Puolustusvoimien logistiikkalaitos (8,07 %).

Toukokuusta 2021 alkaen Valtorin toimitusjohtajana on toiminut diplomi-insinööri Tero Latvakangas, joka erosi tehtävästä kesäkuussa 2022 hänestä tehdyn tutkintapyynnön vuoksi. Hänen viimeinen työpäivänsä on 22. heinäkuuta. Hänen edeltäjänsä oli heinäkuusta 2016 alkaen diplomi-insinööri Pasi Lehmus, joka siirtyi Pirkanmaan sairaanhoitopiirin uudeksi tietohallintojohtajaksi. Lehmuksen edeltäjä oli filosofian maisteri Kari Pessi.

Viraston toiminta perustuu lakiin valtion yhteisten tieto- ja viestintäteknisten palveluiden järjestämisestä (1226/2013) ja lakiin julkisen hallinnon turvallisuusverkkotoiminnasta (10/2015) sekä valtioneuvoston asetukseen hallinnon turvallisuusverkkotoiminnasta (1109/2015) ja valtioneuvoston asetukseen valtion yhteisten tieto- ja viestintäteknisten palveluiden järjestämisestä (132/2014).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Valtorin kotisivut
 Tietoa TORI-hankkeesta (arkistoitu)

Suomen valtion virastot
Valtiovarainministeriö
Jyväskylä
Xu Wenlong

Xu Wenlong (s. 27. tammikuuta 1987) on kiinalainen maastohiihtäjä. Hän on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2007. Xu sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 joukkuesprintin yhdeksänneksitoista ja henkilökohtaisen sprintin 68:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui viimeiseksi eli 60:nneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Hän sai kilpailun loppupuolella rajuja lihaskramppeja reisiinsä. 

Xun paras maailmancupin osakilpailusijoitus on 23. 15 kilometrin hiihdossa Changchunissa 2007.

Lähteet 
 

Kiinalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Aaron Blunck

Aaron Blunck (s. 12. huhtikuuta 1996) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä. Hän osallistui Sotshin talviolympialaisiin 2014 ja hän voitti kultaa freestylehiihdon MM-kisoissa 2017 half-pipesta.

Lähteet
 Sochi.ru 

Yhdysvaltalaiset freestylehiihtäjät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Messalina (vuoden 1960 elokuva)

Messalina (, ”Venus-keisarinna Messalina”) on vuonna 1960 valmistunut italialainen elokuva, joka lajityypiltään edustaa historia-aiheista peplumia. Sen on ohjannut Vittorio Cottafavi. Elokuvan pääosaa, Rooman keisarin Claudiuksen puolisoa Messalinaa esittää brittiläinen Belinda Lee.

Juoni
Caligulan murhan jälkeen pretoriaanikaarti nostaa keisariksi Claudiuksen, joka nai nuoren Vestan neitsyen Valerian. Messalina-nimen ottanut keisarinna osoittautuu taitavaksi juonittelijaksi, joka tuhoaa julmasti vastustajansa. Messalinan rakastettu kenturio Lucius Maximus palaa sotaretkeltään Roomaan, jossa hänestä tulee Messalinan tahdoton kätyri. Senaattori Aulus Celsuksen salamurha saa Luciuksen silmät avautumaan ja estämään Messalinan ja ylimystön johtajan Caius Siliuksen suunnitteleman vallankaappauksen. Lopussa Messalina saa surmansa ja Lucius vetäytyy maaseudulle häneen rakastuneen Silvia-tytön kanssa.

Näyttelijät

Tuotanto ja vastaanotto 
Technirama-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä kuvattu Messalina on dialogiin perustuva draamaelokuva, jossa on vain vähän peplumille tyypillisiä toimintajaksoja tai komiikkaa. Historiallista aihettaan vapaasti tulkitseva tarina etenee hitaasti mutta sujuvasti ja saa lopussa jännittävän huipennuksensa. Elokuvan lavastus on komea, mutta sen ulkokohtaukset näyttävät kovin vaatimattomilta. Messalina rakentuu pitkälti kohtalokkaan Belinda Leen varaan, jonka rakkausjutut ja varhainen kuolema herättivät aikanaan suurta huomiota. Sivuosassa nähdään myöhemmin maineeseen noussut Giuliano Gemma.

Cottafavin elokuvaa on pidetty lukuisista Messalina-kuvauksista parhaana. Sen aikalaiskritiikki oli kuitenkin varsin negatiivinen. Arvostelijoiden mukaan Messalinan tarina ja dialogi olivat heikkoja ja Belinda Leen esittämä ”nykyaikainen vamppi” psykologisesti epäuskottava. Tämä ei silti ole kokonaan näyttelijän vika. Cottafavi on itse todennut, ettei hän juurikaan pidä elokuvasta, joka on liian dekoratiivinen ja tarinaltaan epäkiinnostava. Messalina oli ohjaajan mielestä henkilönä jo alun perin häiriintynyt, patologinen tapaus, josta on mahdotonta löytää mitään inhimillistä.

DVD-julkaisut 
Elokuva on saatavilla laadultaan kohtalaisena saksalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Historialliset elokuvat
Vuoden 1960 italialaiset elokuvat
Oreste Baratieri

Oreste Baratieri (13. marraskuuta 1841 Condino, Tiroli – 7. elokuuta 1901 Sterzing, Tiroli) oli italialainen kenraali, joka komensi italialaisia joukkoja tappiollisessa sodassa Etiopiaa vastaan 1895–1896.

Baratieri liittyi nuoruudessaan Giuseppe Garibaldin vapaaehtoisjoukkoihin, jotka valtasivat 1860 Sisilian ja Etelä-Italian, ja siten edistivät Italian yhdistymistä. Hän kuului Italian edustajainhuoneeseen 1876–1895 ja komensi 1887–1891 everstinä rykmenttiä Italian valtaamassa Eritreassa. Vuonna 1891 Baratieri nimitettiin kaikkien Afrikkaan sijoitettujen italialaisten joukkojen komentajaksi sekä 1893 Eritrean kuvernööriksi. Hän pyrki houkuttelemaan Eritreaan yksityisiä sijoituksia sekä uudisasukkaita Euroopasta. Baratieri halusi myös laajentaa Italialaisten siirtomaavaltaa Itä-Afrikassa. Vuonna 1894 hän valtasi Kassalan kaupungin.

Italian ja Etiopian välisessä sodassa Baratieri voitti prinssi Ras Mengeshan komentamat etiopialaiset tammikuussa 1895 Coatitin ja Serrafén taisteluissa. Kun keisari Menelik II hyökkäsi koko pääarmeijansa voimin italialaisia vastaan, Baratieri kärsi murskatappion Adowan taistelussa 1. maaliskuuta 1896. Hänet vedettiin sen jälkeen pois komentajantehtävistä ja haastettiin sotaoikeuteen, mutta oikeus vapautti hänet. Adowan tappion seurauksena Italia joutui tunnustamaan Etiopian suvereeniuden.

Lähteet

Italialaiset kenraalit
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1901 kuolleet
Vinka-alkaloidit

Vinka-alkaloidit ovat mitoosin estäjiä, joita käytetään syöpälääkkeinä. Alun perin vinkristiiniä ja vinblastiinia saatiin punakatarasta Catharanthus roseus (ent. Vinca rosea) -kasvista, mutta niistä on kehitetty kliiniseen käyttöön paremmin soveltuvia johdoksia. Käytössä olevia aineita ovat edellisten ohella vindesiini, vinorelbiini ja vinfluniini.

Vinka-alkaloidit sitoutuvat solunjakautumisessa tarvittavan sukkularihmaston tubuliini-proteiiniin ja pysäyttävät solun jakautumisen metafaasivaiheeseen. Tämä estää kasvaimen kasvua. Kuten syöpälääkkeet yleensäkin, vaikutuksia tulee myös normaaleihin kudoksiin, ja haittavaikutuksina todetaan mm. luuytimen verisolujen muodostumisen estymistä ja hermostovaurioita.

Vinka-alkaloideja käytetään etenkin leukemioiden, lymfoomien ja myeloomien hoitoon, mutta myös eräiden kiinteiden kasvaimien kuten keuhko-, munuais- ja rintasyövän hoitoon. Niitä annetaan laskimoon injektioina tai infuusioina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Finto.fi: Vinka-alkaloidit
Chemoth.com: Vinca Alkaloids 

Alkaloidit
Lääkkeet
Aune Laaksonen

Aune Laaksonen, o.s. Pajarinen (7. huhtikuuta 1927 Ilomantsi – 1. helmikuuta 2014 Helsinki) oli keravalainen kulttuurivaikuttaja ja taiteen kerääjä. 

Ilomatsin Tyrjällä syntyneen Laaksosen puoliso vuodesta oli professori Reino Laaksonen. Aune Laaksosen työn ansiosta perustettiin vuonna 1990 Keravan taidemuseo. Taidemuseo sai Saviolta, Klondyke-taloksi muutetusta vanhasta kumitehtaasta tilat, jotka yksisten varojen avulla kunnostettiin museoksi. Laaksosesta tuli museon johtaja. Hän sai työstään useita palkintoja. Myöhemmin Laaksonen perusti säätiön ja keräsi uuden taidekokoelma 1990-luvulta alkaen. Kokoelma päätyi Tuusulaan vuonna 2008 ja siitä on tehty kirja Taiteen tarhuri (2007).

Lähteet

Suomalaiset taidemuseonjohtajat
Taiteen keräilijät
Suomalaiset keräilijät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Hay Day

Hay Day on suomalaisen Supercell-peliyhtiön luoma maatilapeli, joka on saatavilla iOS- ja Android-laitteille.

Pelaaminen 
Pelissä harjoitetaan maataloutta kasvattamalla viljaa, juureksia, hedelmiä ja marjoja. Pelissä myös rakennetaan erilaisia tuotantolaitteita ja ruoanlaittokoneita joilla voidaan tuottaa monenlaisia tuotteita, kuten jäätelöä, kakkuja ja siirappia. Pelaaja voi myydä omalla tilallaan valmistamia tuotteita ja ostaa muiden tuotteita. Pelissä voi myös ostaa ja ruokkia muun muassa aaseja, kanoja, hevosia, koiria, kissoja, porsaita, lehmiä, lampaita ja vuohia. Joiltain eläimiltä saa resursseja, kuten esimerkiksi lehmältä maitoa ja porsaalta pekonia. Tietyn tason saavutettuaan (10) pelaajat voivat liittyä naapurustoon, mikä mahdollistaa yhteisen chatin sekä viikoittaiset kilpailut (derby) muita naapurustoja vastaan. Naapuruston jäsenet voivat auttaa toisiaan muun muassa lahjoittamalla resursseja.

Tasot ja tasopisteet 
Tasoja pääsee ylöspäin keräämällä tasopisteitä (XP). Pelissä saa tasopisteitä muun muassa korjaamalla satoa, keräämällä munia kanoilta ja maitoa lehmiltä. Niitä saa myös kun tekee kuljetustehtäviä, joissa tietty määrä resursseja, esimerkiksi viisi maitoa, pitää viedä jonnekin. Kuljetuksista saa tasopisteiden lisäksi rahaa ja joskus timantteja. Tasopisteitä tarvitaan aina tietty määrä, jotta voi nousta seuraavalle tasolle.

Tasolla 10 pelaaja voi liittyä naapurustoon, mikä mahdollistaa yhteisen chatin muiden naapuruston jäsenten kanssa, sekä viikoittaisen kilpailun muita naapurustoja vastaan. Naapuruston jäsenet voivat auttaa toisiaan lahjoittamalla esimerkiksi viljaa ja muita tuotteita.

Tasolla 14 pelaajalle avautuu juoksupoika Tom. Hänet voi palkata timanteilla, jolloin Tom etsii parhaat tarjoukset halutusta tuotteesta. Tom kuitenkin lepää aina kaksi tuntia noudettuaan tuotteen.
Tasolla 33 avautuvat farmiapurit Rose ja Ernest. Rose auttaa eläimien ja kasvien hoidossa. Ernest taas auttaa meijerin ja sokerimyllyn tuotantotöissä.

Tasolla 34 avautuu mahdollisuus oman kylän perustamiseen. Asiakkaat saapuvat kylään junalla. Kylään voi rakentaa palveluita kuten elokuvateatterin, kahvilan ja lahjatavarakaupan, joista pelaaja ansaitsee pelin sisäistä rahaa ja tasopisteitä. Kylässä saa myös kylän omia tasopisteitä.

Pelin edetessä avautuu myös mahdollisuus kalastamiseen, kaivoksen louhimiseen sekä hunajan, puuvillakankaan, paitojen, mekkojen ja monien muiden tavaroiden tuotantoon.

Lähteet 

Suomessa kehitetyt videopelit
Android-pelit
IOS-pelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ilmaispelit
Supercellin pelit
Rostov-na-Donun lentoasema

Rostov-na-Donun lentoasema (, ) on Venäjän Rostovin aluetta palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee Rostov-na-Donun itäosassa, 8 kilometriä tämän Eteläisen federaatiopiirin miljoonakaupungin ydinkeskustasta itään. 

Matkustajamäärältään Rostov-na-Donu on keskisuuri venäläinen lentoasema, maassaan noin kymmenenneksi suurin. Vuonna 2013 Rostov-na-Donun kautta kulki yhteensä 2 190 726 lentomatkustajaa.

Donin Rostovin muita lentoasemia
Miljoonakaupungin eteläpuolelle, noin 29 kilometrin päähän, aiotaan rakentaa uusi kansainvälinen lentoasema 3,6 kilometrin kiitotiellä (Rostov-na-Donu Eteläinen, Южный). Uuden lentokentän kapasiteetin on ajateltu voivan nousta vuositasolla 4,4-11,6 miljoonaan matkustajaan. Kaupungin eteläistä lentoasemaa suunnitellaan käyttävän esimerkiksi vuonna 2025 noin 5 miljoonaa lentomatkustajaa vuosittain. Suunniteltu rakennusaikataulu oli aluksi 2012-2017. Vuoden 2013 lopulla rakentamisen aloituksen suunniteltiin tapahtuvan vuoden 2014 aikana. Hankkeen aikataulullisena tavoitteena ja eräänä perusteluna on käytetty vuoden 2018 jalkapallon MM-kisoja.  

Donin Rostovissa lentotoimintaa on siviililentoaseman ohella muun muassa kaupungin sotilaslentokentältä (Rostov-Pohjoinen, lentotukikohta) ja helikopterivalmistaja Rostvertolin kopterikentältä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Rostov-na-Donu, meždunarodnyi aeroport  (aviapages.ru)
Skyvector aeronautical charts: URRR Rostov na Donu Airport   (skyvector.com)

Venäjän lentoasemat
Rostov-na-Donu
Nystatiini

Nystatiini on makrolidi ja sienilääke. Eri maissa sitä käytetään muun muassa ihon sienitartunnoissa voiteena paikallisesti ja suutartunnoissa nesteliuoksina tai pastilleina. Kuurit kestävät noin pari viikkoa. Se toimii muun muassa hiivasienitulehduksiin. Nieltynä se imeytyy suolistosta huonosti kehoon. Suomessa sitä käytetään ensisijaisesti suun sienitartuntoihin.

Nystatiinin kauppanimiä ovat muun muassa Nystimex, Nystatin, Mycostatin ja Flagyl Comp. Jälkimmäinen on metronidatsolin yhdistelmälääke.

Streptomyces noursei -aktinobakteerit tuottavat nystatiinia, joista tutkijat Elizabeth Lee Hazen ja Rachel Fuller Brown eristivät sen 1950 Albanyssa. "Nystatiini" tulee sanasta New York State.

Annostus
Nystatiinin annostelussa käytetään kansainvälistä yksikköä (IU). 100 milligrammaa (mg) nystatiinia on noin 5710 IU. Ihovoiteena vuorokausiannokset aikuisille ovat noin 200 000–600 000 IU eli 35–105 mg. Liuokset ja pastilliannokset ovat likimain samaa kokoluokkaa.

Haittavaikutukset
Nystatiini voi aiheuttaa suuhun pahan maun. Tämä on yleisin sivuvaikutus. Harvinaisempia ovat muun muassa oksentelu, pahoinvointi, ruokahaluttomuus ja vatsakivut.

Kemia
Nystatiini on vaalean kellertävä kiinteä aine. Lämmitys, happi ja valo nopeuttavat sen hajoamista. Hajoaminen kiihtyy noin 160 °C:ssa. Se hajoaa huoneenlämpöisissä vesiliuoksissa hitaasti. 100 °C:ssa pH-arvon 7 vesiliuoksissa se säilyy hyvin ainakin 10 minuutin ajan.

28 °C:ssa sen liukoisuus metanoliin on 11.2 mg/ml, etanoliin 1.2 mg/ml, hiilitetrakloridiin 1.23 mg/ml, kloroformiin 0.48 mg/ml, bentseeniin, 0.28 mg/ml ja etyleeniglykoliin 8.75 mg/ml.

Toimintamekanismi
Nystatiini on ionofori. Se tuottaa tiettyjen sienien solukalvoihin ionikanavia useista nystatiinimolekyyleistä. Siten ne päästävät hallitsemattomasti ioneita kalvon eri puolin. Tämä purkaa kalvojen välisiä elintärkeitä ionipitoisuuseroja, joka johtaa solun kuolemaan. Solukalvoissa nystatiini sitoutuu ergosteroliin voimakkaammin kuin kolesteroliin. Siksi sen vaikutukset kohdistuvat lähinnä sienisoluihin eläinsolujen sijaan. Muun muassa Aspergillus- ja Candida-sienien soluissa on paljon ergosterolia, jota ei ole eläinsoluissa.

Katso myös
Amfoterisiini B

Lähteet

Aiheesta muualla
KEGG: Nystatin
HMDB: Nystatin
Sienilääkkeet
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Ionoforit
Musta aurinko nousee (EP)

Musta aurinko nousee on suomalaisen doom metal -yhtye Kuolemanlaakson EP-levy. Se julkaistiin marraskuussa 2013 levymerkillä Svart Records.

Albumi julkaistiin normaalien cd- ja digiversioiden lisäksi 300:n kappaleen vinyylipainoksena.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kotamäki – laulu
 Laakso – kitarat, kosketinsoitin, laulu
 Kouta – kitarat
 Usva – basso, akustinen kitara
 Tiera – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Kaaoszine: 7.5/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Musta aurinko nousee discogs.com -sivustolla

Vuoden 2013 EP:t
Kuolemanlaakson albumit
Svart Recordsin albumit
Tulijoutsen


Tulijoutsen on suomalaisen doom metal -yhtye Kuolemanlaakson toinen studioalbumi. Se julkaistiin 28. helmikuuta 2014 levymerkillä Svart Records. Albumi julkaistiin rajoitettuna digipakina, digitaalisena latauksena sekä kahtena erivärisenä vinyylipainoksena.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.

Kappaleet

Kokoonpano 

Yhtye
 Kotamäki – laulu
 Laakso – kitarat, kosketinsoitin, laulu
 Kouta – kitarat
 Usva – basso, akustinen kitara
 Tiera – rummut

Vierailevat muusikot
 V. Santura
 Kasper Mårtenson
 J.L. (laulu)

Tuotanto
 V. Santura - tuottaja, äänitys, miksaaja, masteroija
 Maahy Abdul Muhsin - kansitaide
 Susanna Honkasalo - yhtyeen valokuvaus
 Markus Räisänen - suunnittelu ja layout

Arvostelut 
 Angrymetalguy.com: 
 Kaaoszine: 
 Metal.de: 
 Metal Storm: 
 Metal Underground:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Tulijoutsen Discogs -sivustolla 
 Tulijoutsen Bandcamp -sivustolla 

Vuoden 2014 albumit
Kuolemanlaakson albumit
Svart Recordsin albumit
Sulo Sinisalo

Sulo Adolf Sinisalo, sukunimi aik. Lindroos (1. tammikuuta 1884 Mäntsälä – 26. joulukuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen uskonnollinen kirjailija ja metodistipappi.

Teoksia 
 Laula! : valikoima uusia hengellisiä lauluja ; toim. Sulo A. Sinisalo. Sulo A. Sinisalo, Tampere 1912
 Huomenkellot : runokokeita nuoruusvuosien murrosajoilta. G. M. Giescke, Tampere 1914
 Hengen ikävä : valikoima uskonnollisia runoja. Lehti ja kirja, Helsinki 1933
 Elämän ovet. Lehti ja kirja, Helsinki 1942
 Äitien muisto : Suomen uskollisille ja sankarillisille äideille omistettuja kirjoitelmia ja runoja ; koonnut ja julkaissut S. A. S. Lehti ja kirja, Käpylä 1945
 Varhain aamulla.... Lehti ja kirja, Helsinki 1946
 Uranuurtaja : piirteitä pastori K. J. Lindborgin elämästä. Kuopion kansallinen kirjapaino, Kuopio 1950
 Armonsointuja : uusia lauluja koteja ja hartaushetkiä varten ; toim. S. Sinisalo. S. Sinisalo, Helsinki 1960
 Armonaika : Runoja : Luettavia, laulettavia, lausuttavia : Valikoima vuosilta 1902-1970. Tekijä, Lahti 197o

Suomennoksia 
 "Pikku kapteeni" : kertomus mereltä ; kirj. A. J. C. ; suom. S. A. S. Rauhan sanomain kustannusliike, Mikkeli 1922
 Karl Hurtig : Seurakuntayhteydestä ; suom. S. A. S. Rauhan sanomain kustannusliike, Mikkeli 1923
 Theodor Arvidson : Hengen täyteys ja hengen lahjat. Lehti ja kirja, Helsinki 1951 
 Odd Hagen : Kirkko ja sakramentit ; suom. S. A. S. Metodistikirkon kirjatoimi, Helsinki 1958

Lähteet 
  (Arkistoitu linkki)

Viitteet 

Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Samsung Galaxy S5

Samsung Galaxy S5 on korealaisen Samsung Electronicsin helmikuussa 2014 esittelemä ja huhtikuussa julkaisema älypuhelin. Käyttöjärjestelmä oli julkaisuhetkellä Android 4.4.2 KitKat, alkuvuodesta 2015 lähtien siihen on saanut ladattua päivityksen 5.0 Lollipop -versioon. Kesästä 2016 lähtien siihen on ollut mahdollista ladata versio 6.0.1. Puhelin saapui maailmalla myyntiin 11.4.2014 Laitteen suositushinta oli julkaisuhetkellä Suomessa 699 euroa.

Ominaisuudet
Puhelimesta löytyy 2,5 gigahertsin neliydinsuoritin, kaksi gigatavua RAM-muistia ja 2 800 milli­ampeeri­tunnin vaihdettavissa oleva akku. Sisäistä tallennustilaa Galaxy S5:ssä on mallista riippuen joko 16 tai 32 gigatavua. Puhelimesta löytyy myös MicroSD -korttipaikka, joka tukee jopa 128 Gt muistikortteja.

Galaxy S5 sisältää 16 mega­pikselin takakameran ja 2,1 megapikselin etukameran. Kamerasovellus mahdollistaa muun muassa kuvien tarkennuksen jälkikäteen ja sisältää reaaliaikaisen HDR-tilan. Videoiden kuvaaminen onnistuu 4K-tarkkuudella. Näyttönä on 1 920 × 1 080 -resoluution Super AMOLED -kosketusnäyttö. Puhelin on IP67-sertifikoitu, eli pölyn- ja vedenkestävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Samsung Galaxy S5 - Ominaisuudet

Galaxy S5
Android-pohjaiset laitteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 2014 matkapuhelimet
Kosketusnäytölliset älypuhelimet
Piotr Stokowiec

Piotr Stokowiec (s. 25. toukokuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja. Vuodesta 2018 lähtien hän on toiminut Lechia Gdańskin päävalmentajana.

Ura 

Stokowiecilla ei ole takanaan omaa pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentajana 34-vuotiaana Wigry Suwałkissa vuonna 2006. Hän valmensi seuraa yhden kauden ja palasi valmennustehtäviin jälleen kesällä 2010 Polonia Varsovan apuvalmentajana. Poloniassa Stokowiec toimi José Mari Bakeron, Theo Bosin ja Paweł Janasin apuvalmentajana. Maaliskuussa 2011 hän toimi yhdessä ottelussa seuran päävalmentajana. Jacek Zielińskin noustua seuran päävalmentajaksi, Stokowiec jatkoi pelaajatarkkailijana. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Polonian II-joukkueen päävalmentajaksi.

Heinäkuussa 2012 Stokowiecista tuli Polonian edustusjoukkueen päävalmentaja.  Hän luotsasi seuran Ekstraklasassa kuudenneksi, mutta seura putosi konkurssin vuoksi liigasta. Stokowiec jätti seuran ja siirtyi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi.  Hän sai potkut huhtikuun alussa 2014. 

Toukokuussa 2014 Stokowiecin ura jatkui Zagłębie Lubinin päävalmentajana.

Lähteet 
 Piotr Stokowiec (transfermarkt.co.uk)
 Piotr Stokowiec (90minut.pl)

Viitteet 

Puolalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Tagulanlaulumesikko

Tagulanlaulumesikko (Meliphaga vicina) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys ja elinympäristö
Tagulanlaulumesikkoa tavataan kotoperäisenä Tagulan saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Laji on huonosti tunnettu, eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi. Tagulanlaulumesikon uskotaan elävän alankojen metsissä ja metsänreunoilla 800 metrin korkeuteen asti. Metsien hakkuut saattavat olla sille uhka.

Lähteet

Mesikot
Ingmar Pörn

Gustav Ingmar Pörn (19. elokuuta 1935 Runsor, Mustasaari – 8. helmikuuta 2014 Tölby, Mustasaari) oli suomenruotsalainen filosofi, joka toimi filosofian professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1978–1998.

Ingmar Pörn syntyi Mustasaaressa Runsorin kylässä maanviljelijäperheen keskimmäiseksi pojaksi. Hän pääsi oppilaaksi Vaasan ruotsinkieliseen lyseoon, alun perin vain nuoremman veljensä seuraksi. Tultuaan ylioppilaaksi keväällä 1955 hän tutustui sattumalta Erik Steniuksen kirjaan Tankens gryning päätti ryhtyä opiskelemaan filosofiaa Steniuksen johdolla Åbo Akademissa. Lisäksi hän opiskeli sosiologiaa, matematiikkaa, teologiaa ja kreikan kieltä. Opiskeluaikanaan hän toimitti myös Studentbladet-lehteä. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1960 aiheena John Locke.

Suoritettuaan asevelvollisuutensa vuonna 1961 Pörn lähti Oxfordin yliopistoon suorittamaan filosofian jatko-opintoja Alfred Ayerin ja William Knealen johdolla. Lisensiaatintutkinnon Pörn suoritti Åbo Akademissa vuonna 1964, ja vuonna 1965 hän siirtyi Birminghamin yliopistoon lehtoriksi. Siellä hän suoritti myös tohtorintutkintonsa vuonna 1968. Toisen tohtorintutkinnon hän suoritti Uppsalan yliopistossa vuonna 1978. Pörn opetti Birminghamissa lähes neljätoista vuotta. Hänelle tarjottiin Birminghamista professuuria, mutta hän kaipasi kotimaahansa, ja Helsingin yliopistosta järjestyi ruotsinkielinen professuuri; hän hoiti virkaa Pohjanmaalta käsin. Pörnin erityisaloihin kuuluivat logiikka sekä terveyden ja lääketieteen filosofia.

Jäätyään eläkkeelle Pörn ohjasi edelleen jatko-opiskelijoita ja toimi asiantuntijana professorinimityksissä.

Ingmar Pörnin puoliso oli Margaret Cooper 1960-luvulta tämän kuolemaan saakka 2005.


Tutkimuksia
 Studier i John Lockes filosofi. 1960.
 John Locke om den mänskliga kunskapen. 1964.
 The Logic of Power. 1970.
 Elements of Social Analysis. 1971.
 Action Theory and Social Science: Some Formal Models. 1977.
 The Philosophy of Erik Stenius: Special Issue Edited by Ingmar Pörn. 1984.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 Neuman, Yrsa: Intervju med professor emeritus Ingmar Pörn.  3.11.2006.
 

Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Suomalaiset filosofit
Helsingin yliopiston ruotsinkieliset professorit
Suomalaiset professorit
Leonid Kutšuk

Leonid Stanislavovitš Kutšuk (, , s. 27. elokuuta 1959) on valkovenäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.

Ura pelaajana

Kutšuk aloitti pelaajauransa FK Dinamo Minskissä, mutta pelasi urallaan pisimpään FK Gomelin paidassa 1980–1988. Seura pelasi tuolloin Neuvostoliiton sarjajärjestelmässä kolmannella sarjatasolla. Kutšuk urakoi seurassa 249 sarjaottelua, kunnes siirtyi kolmeksi kaudeksi KIM Vitebskiin. Neuvostoliiton romahdettua Kutšuk edusti vielä pienempiä seuroja Valko-Venäjän sarjoissa, kunnes lopetti uransa vuonna 1998.

Ura valmentajana

Kutšuk aloitti valmennusuransa jo pelaajana toimien lyhyen aikaa pelaajavalmentajana KIM Vitebskissä, FK Dinamo-93 Minskissä ja FK Molodetšnossa. Pelaajauransa jälkeen hän toimi vuonna 2003 lyhyen aikaa FK SKVITš Minskin päävalmentajana. Varsinaisesti valmennusura sai tuulta alleen, kun Kutšukista tuli FC Sheriff Tiraspolin päävalmentaja tammikuussa 2004. Kutšukin johdolla Sheriff voitti kuusi perättäistä Moldovan mestaruutta. Seura pelasi hänen alaisuudessaan säännöllisesti eurokentillä ja saavutti europelihistoriansa suurimman voiton heinäkuussa 2008, kun se voitti FK Aktoben 4-0. Hän erosi seuran palveluksesta tammikuussa 2010. 

Toukokuussa 2010 Kutšuk jatkoi uraansa venäläisen FK Saljut Belgorodin päävalmentajana.  Hän sai huonojen tulosten vuoksi potkut 1. divisioonan hännille juuttuneesta seurasta jo elokuussa 2010. 

Syyskuussa 2010 Kutšuk palasi Sheriff Tiraspolin palvelukseen ja hän toimi seurassa johtotehtävissä toukokuuhun 2011 saakka. Valmennustehtäviin hän palasi kesällä 2011 ukrainalaisen FK Arsenal Kiovan päävalmentajana.  Hän luotsasi seuran kaudella 2011/12 Ukrainan valioliigassa viidenneksi, mikä oli seuran historian paras saavutus. Hän sai potkut seurasta joulukuussa 2012. Tammikuun alussa 2013 hän palasi jo valmennustehtäviin FK Kuban Krasnodarin päävalmentajana.  Hän luotsasi seuraa kauden loppuun ja joukkue sijoittui Venäjän valioliigassa viidenneksi. Kauden jälkeen Kutšuk jätti tehtävänsä ja siirtyi FK Lokomotiv Moskovan päävalmentaja.  Hän sai potkut syyskuussa 2014 kehnosti alkaneen liigakauden takia.

Marraskuussa 2014 hän palasi FK Kuban Krasnodarn päävalmentajaksi. Kutšukin johdolla Kuban romahti Venäjän liigassa kärkipään kahinoista kymmenenneksi. Hän sai potkut toukokuun lopulla 2015. Tammikuussa 2017 Kutšukista tuli ukrainalaisen FK Stal Kamiansken päävalmentaja. Kesällä 2017 hän siirtyi FK Rostovin päävalmentajaksi. Kutšukin johdolla Rostov aloitti kautensa kohtalaisesti ja elokuun voittoputken myötä joukkue oli liigassa parhaimmillaan kolmantena. Kauden edetessä Rostov ajautui tappiokierteeseen ja pelasi 11 perättäistä ottelua ilman voittoa. Hän erosi tehtävästään joulukuun alussa 2017.

Meriitit valmentajana

 Moldovan mestaruus (6): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009
 Moldovan cup (3): 2006, 2008, 2009
 IVY-cup (2): 2003, 2009
 Valko-Venäjän vuoden valmentaja: 2013

Lähteet

 The profile for Leonid Kuchuk

Viitteet

|-

|-

Valkovenäläiset jalkapalloilijat
Neuvostoliittolaiset jalkapalloilijat
Valkovenäläiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Unholy (Altarian albumi)


Unholy on Altarian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 2009. Albumi on ensimmäinen, jolla laulajana toimii Marco Luponero.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Marco Luponero – laulu, bassokitara, kansikuva, design
 Petri Aho – kitara, taustalaulu, äänittäjä
 Juha-Pekka Alanen – kitara, äänittäjä
 Tony Smedjebacka – rummut

Tuotanto 
 Ronny Forsman – äänittäjä
 Esa Orjatsalo – miksaaja, masteroija
 Fredrik Pelin – kansikuva, design, valokuvat
 Sandra Devezeau – valokuvat
 Rainer Kalwitz – logo

Arvostelut 
 Rockrealms: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 albumit
Altarian albumit
Mun Jopo

Mun Jopo on poikabändi Kliffin kappale, joka on ensimmäinen singlejulkaisu yhtyeen vuonna 2014 julkaistavalta esikoisalbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX-kanavan iltapäiväohjelmassa 24. helmikuuta 2014. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Jorma Hiekkanen ja Alex Johanssen, sekä tuottanut Jimi Constantine. Yhtyeen jäsenet kuvailivat sitä aurinkoiseksi kappaleeksi, joka poikkeaa muista tällä hetkellä pinnalla olevista kappaleista ja tuo jäsenten persoonallisuudet esiin. Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Miamissa.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla
Kappaleen virallinen musiikkivideo Youtubessa

Vuoden 2014 kappaleet
Kliffin kappaleet
Hypertrofia

Hypertrofia on solun rakenneosien lisääntymisestä johtuvaa solun koon kasvua. Hypertrofialla voidaan tarkoittaa myös kudoksen tai elimen koon kasvua seurauksena sen solujen kasvusta. Jos kudos sen sijaan kasvaa solujen määrän lisääntymisen vuoksi, puhutaan hyperplasiasta. Hypertrofiaa ja hyperplasiaa ilmenee kudoksissa usein samanaikaisesti.

Hypertrofia voidaan jakaa fysiologiseen ja patologiseen muotoon. Fysiologinen hypertrofia on elimistön tavanomaista toimintaa, kuten reagointia kudoksen lisääntyneeseen toiminnalliseen tarpeeseen tai lisääntyneeseen hormonivaikutukseen. Myös korvaava hypertrofia, kuten munuaishypertrofia toisen munuaisen poiston jälkeen, on fysiologista. Patologinen hypertrofia puolestaan liittyy johonkin elimistön tautiprosessiin. 

Hypertrofian vastakohta on atrofia eli solujen pieneneminen.

Esimerkkejä

Sydämen hypertrofia 

Sydämen hypertrofiassa sydänkammioiden seinämät paksuuntuvat. Sydämen hypertrofia on yleisimmin vasemmanpuolista, mutta voi olla myös oikean- tai molemminpuolista.

Sydämen hypertrofiaa on sekä fysiologista että patologista. Sydämen fysiologista hypertrofiaa esiintyy etenkin urheilijoilla (urheilijansydän), ja sen taustalla on sydänlihassolujen lisääntynyt venytys sekä muutokset solujenvälisten viestiaineiden määrissä. Patologisen sydämen hypertrofian mahdollisia aiheuttajia ovat esimerkiksi perinnöllinen hypertrofinen kardiomyopatia, läppävika, aortan koarktaatio sekä verenpainetauti. Patologiseen sydämen vajaatoimintaan liittyy usein sekundaarisia rappeutumismuutoksia, kuten fibrotisoitumista. 

Sydänkammion hypertrofia voidaan jakaa myös konsentriseen ja eksentriseen hypertrofiaan. Konsentrisessa hypertrofiassa kammion seinämä on paksuuntunut, mutta kammion luumen ei ole merkittävästi laajentunut. Konsentrinen hypertrofia on seurausta esimerkiksi verenpainetaudin aiheuttamasta veren virtausvastuksen kasvusta. Eksentrisessä hypertrofiassa kammion luumen on laajentunut, mutta seinämät eivät välttämättä ole paksuuntuneet merkittävästi. Eksentrinen hypertrofia aiheutuu sydämen volyymiylikuormituksesta esimerkiksi aorttaläppävuodon takia. Urheilijoilla kestävyysharjoittelun aiheuttamat muutokset muistuttavat ennemmin eksentristä ja voimaharjoittelun aiheuttamat muutokset konsentrista hypertrofiaa.

Lisämunuaisen hypertrofia 

Lisämunuaisen hypertrofiaa esiintyy Cushingin taudin yhteydessä, kun aivolisäkekasvaimen erittämä ylenmääräinen kortikotropiini eli ACTH-hormoni stimuloi lisämunuaisen hormonieritystä. Lisämunuaisessa esiintyy tällöin samanaikaisesti myös hyperplasiaa.

Lihaskuntoharjoittelussa 
Terveysliikunnassa suositaan hypertrofista lihasharjoittelua. Se tarkoittaa lihaksien kasvattamista nostamalla keskiraskaita painoja noin 8–12 toistoa sarjaa kohden ja lepäämällä sarjojen välillä noin 60–90 sekuntia. Tämä toistomäärä tarkoittaa painoja, jotka ovat 70–80 % yhden toiston enimmäissuorituksesta. Hypertrofinen harjoittelu kehittää melko hyvin myös lihasvoimaa, ja se on selvästi turvallisempaa kuin enimmäispainojen nostaminen.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Patologia