joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
OIRT FM

OIRT FM on nimitys radioaaltojen taajuusalueelle 65,84–74,00 MHz, jota käytetään Venäjällä ja muissa entisen OIRT-järjestön itäeurooppalaisissa jäsenmaissa yleisradio-ohjelman lähettämiseen  taajuusmoduloituna (WFM).

OIRT:n liityttyä EBU:hun vuonna 1992 monet Itä-Euroopan maat ovat ottaneet käyttöön ULA-taajuusalueen 87,50–108,00 MHz (nk. VHF-kaista II).

OIRT FM on edelleen käytössä Venäjällä, Ukrainassa, Moldovassa ja Valko-Venäjällä.

OIRT-taajuusalue on osittain päällekkäinen lupavapaiden RHA68-radiopuhelinten kanavien kanssa.

Radiotekniikka
Manor Parkin rautatieasema

Manor Parkin rautatieasema on rautatieasema Newhamin kaupunkipiirissä Lontoossa. Se sijaitsee TfL Railin (tulevan Crossrailin) reitillä Forest Gaten ja Ilfordin asemien välillä, Oyster-vyöhykkeiden 3 ja 4 rajalla.

Manor Parkin asema avattiin 6. tammikuuta 1873. Se on joissain yhteyksissä tunnettu myös pidemmällä nimellä Manor Park for Little Ilford. Asemaa käytti noin 1,6 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.

Lähteet

Viitteet 

Crossrailin asemat
Newhamin rakennukset ja rakennelmat
Merilapiosammalet

Merilapiosammalet (Hennediella) on lehtisammalsuku, joka kuuluu toukosammalten heimoon. Suvussa on 26 lajia. Suomessa kasvaa merilapiosammal (Hennediella heimii).

Lähteet 

Toukosammalet (heimo)
Viherpahkurasammalet

Viherpahkurasammalet (Gymnostomum) on lehtisammalsuku, joka kuuluu toukosammalten heimoon. Suvussa on 85 lajia. Suomessa kasvavat viherpahkurasammal, pohjanpahkurasammal ja kalkkipahkurasammal, joista kaksi on äärimmäisen uhanalaisia.

Lähteet 

Toukosammalet (heimo)
Euroopan pankkiviranomainen

Euroopan pankkiviranomainen (EPV; ) on vuonna 2011 perustettu, Lontoossa toimiva EU:n erillisvirasto. Sen tehtävänä on pyrkiä luomaan EU:n pankkialalle yhteiset säännöt sekä panna sovittua valvontaa ja sääntelyä täytäntöön valvontatietoja julkistamalla. EPV toimii välittäjänä pankkiryhmittymien rajat ylittävissä erimielisyyksissä. EPV myös tukee tukee monessa maassa toimivien pankkiryhmittymiä valvovien kansallisten viranomaisten yhteistyötä. Toiminnallaan Euroopan pankkiviranomainen  tähtää pankkituotteiden avointen ja vakaiden sisämarkkinoiden luomiseen Euroopan unionissa. Viraston palveluksessa on 154 ihmistä.

Osana valvontatehtäväänsä Euroopan pankkiviranomainen on esimerkiksi tehnyt pankkien stressitestejä (muun muassa vuonna 2016).

Sekä Euroopan komissio että EVP ilmoittivat alkuvuonna 2017, että EVP siirretään pois Britanniasta, mikäli maa eroaa EU:sta. Elokuun alkuun 2017 mennessä halunsa viraston uudeksi sijaintipaikaksi olivat ilmoittaneet Bryssel (Belgia), Dublin (Irlanti), Frankfurt am Main (Saksa), Luxemburg (Luxemburg), Pariisi (Ranska), Praha (Tšekki), Varsova (Puola) ja Wien (Itävalta).

Lähteet

Aiheesta muualla
Euroopan pankkiviranomaisen sivusto  (eba.europa.eu)
Pankkivalvonta (EBA)  (finanssivalvonta.fi)

Pankkiviranomainen
Lontoo
Shahab Hosseini

Shahab Hosseini (; s. 1974) on iranilainen näyttelijä ja valokuvamalli.
Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Nader ja Simin: Ero.

Vuonna 2021 Hosseini palkittiin parhaan miespääosan Jussilla Hamy Ramezanin ohjaamasta draamaelokuvasta Ensilumi (2020).

Aiheesta muualla 

              
Cannes Festivaali Shahab Hosseini

Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Iranilaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Kirjallisuusvuosi 1968

Kirjallisuusvuosi 1968 käsittelee vuoden 1968 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Osprey Publishing -julkaisuyhtiö perustettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
 Tšekkoslovakiassa vallitsi puolivuotinen vapauden aika Prahan kevät, joka loppui elokuussa Neuvostoliiton toimeenpanemaan Tšekkoslovakian miehitykseen. Useiden vapautta käsitelleiden kirjailijoiden (esimerkiksi Milan Kundera) teokset olivat kiellettyjä kotimaassaan vuoteen 1989 saakka.

Julkaisuja 
 Erkki Ahonen – Paikka nimeltä Plaston. Tieteisromaani
 Veijo Baltzar – Polttava tie (esikoisteos)
 Arthur C. Clarke – 2001: A Space Odyssey (suom. 2001 avaruusseikkailu, 1969)
 Nicky Cruz – Juokse poika juokse
 Erich von Däniken – Vieraita avaruudesta: Menneisyyden ratkaisemattomia arvoituksia
 René Goscinny – Arkajalka. Ensimmäinen suomennettu Lucky Luke -sarjakuva
 Tove Jansson – Kuvanveistäjän tytär
 Mauno Jokipii – Panttipataljoona: suomalaisen SS-pataljoonan historia
 Annikki Kariniemi – Erään avioliiton anatomia
 Yasunari Kawabata – Kioto (romaani) (ilm. japaniksi 1962)
 Björn Landström – Reseskildring: Rapport från en resa till världens ändar september 1967 - april 1968
 Alistair MacLean – Navaronen haukat
 Eeva-Liisa Manner – Poltettu oranssi
 Jaakko Okker (toim.) – Praha 21.8.1968 (Huutomerkki-sarjaan kuuluva pamfletti)
 Tytti Parras – Jojo
 Charles Portis – Kova kuin kivi
 Aleksandr Solženitsyn – Ensimmäinen piiri
 Ilmar Talve – Kansanelämä kaupunkiyhteisössä
 Marko Tapio – Arktinen hysteria II: Sano todella rakastatko minua
 Osmo A. Wiio – Ymmärretäänkö sanomasi?

Palkintoja 
 Aleksis Kiven palkinto
 Elina Vaara
 Hugo-palkinto
 Roger Zelazny
 Kalevi Jäntin palkinto
 Jorma Ranivaara
 Lauri Immonen
 Mikael Agricola -palkinto
 Aarno Peromies
 Nobelin kirjallisuuspalkinto
 Yasunari Kawabata
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto
 Per Olof Sundman
 Pulitzerin kirjallisuuspalkinto
 William Styron

Lähteet 

1968
Heikki Niska

Heikki Niska eli salanimi Petri Karhusalo (s. 7. marraskuuta 1961 Kalajoki) on suomalainen kirjailija ja runoilija. Niska on julkaissut myös lastenkirjoja. Hän on toiminut myös kokkina, asunut Tampereella ja kesästä 2017 Helsingissä.

Teokset
 Sataa lapsuuteen, runoja, Espoo: Weilin + Göös, 1987. ISBN 951-35-4246-7.
 Nukunausta Nekkulaan, runoja, (ilosofiaa lapsille ja aikuisille), kuvitus: Risto Moberg. Helsinki: Elävien runoilijoiden seura, 1994 ISBN 951-97149-0-1
 Sinioranssi (haikuja Suomesta) Helsinki: Elävien runoilijoiden seura, 1996 ISBN 951-97149-1-X
 Pitäkää kiinni hatustanne!,runoja, kuvitus: Risto Moberg. Helsinki: Ihme, 1998 ISBN 952-9712-11-1.
 Ulijasta väkiä, runoja Keski-Pohjanmaan murteella,  Turku: Sammakko, 2003 ISBN 952-5194-65-5.
 Mehtätähtejä ja uuen kylän outoja, runoja Keski-Pohjanmaan murteella, Turku: Sammakko, 2005 ISBN 952-483-002-7.
 Näläkä ja jano, lyhytproosaa Keski-Pohjanmaan murteella, Helsinki: Edico, 2006 ISBN 952-99760-3-8., ISBN 978-952-99760-3-4.
 Mitä ihimisekki sannoo!: (rakikometia hilijasilta mailta), lyhytproosaa Keski-Pohjanmaan murteella, Helsinki: Edico, 2007 ISBN 978-952-5708-02-8.
 Satakieli ja lakaisukone, runoja, kuvittanut Virpi Penna. Helsinki: Tammi, 2008 ISBN 978-951-31-4139-4.
 Taikakissan värit, runoja,: graafinen toteutus: Ville Granroth. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35907-5.
 Yrren avaruusmuodot, teksti: graafinen toteutus: Ville Granroth. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35906-8.
 Peikkovaara, runoja, kuvittanut Virpi Penna. Helsinki: Tammi, 2011 ISBN 978-951-31-5850-7.
 Balladi kuultavasta pojasta, runoja, Helsinki: ntamo, 2012 ISBN 978-952-215-194-0.
 Miesten häät, runoja, valokuvat: Udo Dittrich. Helsinki: ntamo, 2013 ISBN 978-952-215-419-4. (alun perin julkaistu nimellä Petri Karhusalo, kustantaja Meikänainen, 1995)
 Keskiyön pysäkki, runoja, Helsinki: ntamo, 2014 ISBN 978-952-215-496-5.
 Solisevaiset, haikuja ja tankoja, Sanasato 2017 ISBN 978-952-7176-28-3.
 Lystisaaren kesä, runoja, & Hannamari Ruohonen. Kustantamo S&S 2017, ISBN 978-951-52-4288-4.
 Frida ja käärmehameinen yö, runoja, Kulttuurivihkot 2020, ISBN 978-952-7274-57-6.
  Hössöttävät Hörvelöt, lastenromaani, kuvittanut Ulla Saar 2021, ISBN 978-952-7389-15-7
  Hornanperän hurjapäät, runoja, kuvittanut Matilda Kilpua, Kulttuurivihkot, ISBN 978-952-7274-99-6
 Tosisaan nolua, lyhytproosaa Keski-Pohjanmaan murteella, Kulttuurivihkot, ISBN 978-952-7437-07-0

Lähteet

Aiheesta muualla
 Haastattelu Kirjasampo

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Jacob Barnett

Jacob L. Barnett (s. 26. toukokuuta 1998 Indianapolis, USA) on jatko-opiskelija ja opiskelee teoreettisen fysiikan instituutissa (Perimeter Institute for Theoretical Physics) Waterloossa Kanadassa. Häntä pidetään ihmelapsena, ja hänen mitattu älykkyysosamääränsä on 170. Hän pääsi 10-vuotiaana opiskelemaan Indiana University -yliopistoon. 13-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen tutkimuksensa ja on nuorin astrofysiikan tutkimuksen tehnyt.

Barnett on muun muassa keksinyt oman versionsa suhteellisuusteoriasta, ja on opiskellut differentiaali- ja integraalilaskentaa, algebraa, geometriaa ja trigonometriaa.

Elämäkerta 
Hänen äitinsä Kristine Barnettin kirjoittamassa elämäkerrassa kerrotaan, että Jacob Barnettille oli kaksivuotiaana diagnosoitu autismi. Barnett ei käynyt tavallista koulua, vaan hänen vanhempansa opettivat häntä.  Asiantuntijat ja lääkärit ennustivat, että Barnettin tulevaisuus olisi hyvin synkkä, ja kysyttiin, oppisiko hän koskaan huolehtimaan itsestään, suorittamaan jokapäiväisiä tehtäviä tai edes lukemaan.

10-vuotiaana Barnett hyväksyttiin yliopistoon opiskelemaan.
Vuonna 2015 julkaistussa tutkimuksessaan Jacob Barnett ja Lee Smolin osoittavat, että hamiltonialaisessa näkemyksessä kvanttigravitaatioon on ongelma. Barnett oli tuolloin 13-vuotias ja on näin ollen nuorin astrofysiikan tutkimuksen julkaissut. Barnett on sittemmin tehnyt muitakin tutkimuksia kvanttimekaniikkaan liittyen.

Hän on kehittänyt myös omia teorioita. Eräs hänen teorioistaan on, että universumi ei ole litteä, kuten on oletettu, vaan kaarevan muotoinen.

Barnett kertoi "Forget What You Know" Ted Talk  -puheessaan vuonna 2012 siitä, miksi jokaisen tulisi ajatella asioita omalla luovalla tavallaan, eikä hyväksyä koulussa opetettua tietoa itsestään selvyyksinä pidettyinä asioina. Vuonna 2015 "Be Original Already" The Igniste Conference -puheessaan hän kertoi jokaisen omien ideoiden merkityksestä. Hän käytti esimerkkinä fysiikkaa ja kvanttifysiikkaa ja niiden historiaa.

Opinnot 
Barnett aloitti vuonna 2013 teoreettisen fysiikan opinnot Perimeter Institute for Theoretical Physics'issä, Kanadan Waterloossa. Tämän oppilaitoksen tarkoituksena on tuottaa korkeasti koulutettuja ja erittäin motivoituneita jatko-opiskelijoita teoreettinen fysiikan edelläkävijöiksi. Hän suoritti siellä maisterin tutkinnon yhdessä vuodessa ja valmistui vuonna 2014. Hän oli tuolloin 15-vuotias ja nuorin, joka koskaan oli suorittanut kyseisen tutkinnon. Sen jälkeen hän on jatkanut opintojaan samassa instituutissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Lapsinerot
Autismin kirjon henkilöt
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Väestönsuojelumuseo

Helsingin Väestönsuojelumuseo on Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen museo. Museo esittelee väestönsuojelun historiaa ja nykypäivää. Kruununhaassa sijaitseva museo on rakennettu toisen maailmansodan aikaiseen väestönsuojaan. Näyttelytiloissa on mm. jatkosodan aikainen koti ja väestönsojelualan esineistöä.  Helsingin väestönsuojeluyhdistys ry vastaa museon ylläpidosta ja järjestää museossa vieraileville yhdistyksille, ryhmille ja koululuokille tilauksesta myös turvallisuuskoulutusta.

Lähteet 

Helsingin museot
Väestönsuojelu
Suomen paikallismuseot
Kilpikierrot

Kilpikierrot (Menispermum) on kilpikiertokasvien (Menispermaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin kaksi lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu noin parikymmentä muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.

Aasiankilpikiertoa (Menispermum dauricum) ja kanadankilpikiertoa (Menispermum canadense) käytetään köynnöstävinä koristekasveina eri puolilla maailmaa.

Lajeja 
 Menispermum canadense – kanadankilpikierto
 Menispermum dauricum – aasiankilpikierto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Menispermum

Kilpikiertokasvit
Sanfrid Takala

Sanfrid Martin Takala (1883 Ylihärmä – 1945) oli suomalainen laulaja ja viulisti, joka teki vuonna 1912 kuusi levytystä omalla säestyksellään. Hänen veljensä oli hevosmies ja kansanmuusikko Matti Edvard Takala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sanfrid Takala YouTubessä

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset viulistit
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Välinehuoltaja

Välinehuoltaja on vastuussa sairaanhoidossa tarvittavien välineiden ja laitteiden käyttövalmiudesta: hän pesee ja desinfioi ne sekä varmistaa niiden toimivuuden. 

Välinehuoltaja työskentelee esimerkiksi sairaalan tai terveyskeskuksen välinehuoltokeskuksessa, leikkaussalissa tai laboratoriossa. 

Välinehuoltajan ammattitutkinnon ja erikoisammattitutkinnon voi suorittaa toisella asteella näyttötutkintona.

Lähteet 

Terveydenhuollon ammatit
Chamissepensas

Chamissepensas (Adenostoma fasciculatum) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on välimerellisessä ilmastossa kasvava pensas, jota kasvaa alkuperäisenä Kaliforniassa sekä paikoin myös muualla Yhdysvaltojen länsiosissa.

Chamissepensas kasvaa rinteillä ja sitä tavataan merenpinnan tasosta aina lähes 2400 m:n korkeuteen saakka. Chamissepensas menestyy neutraalissa sekä hieman happamassa että emäksisessä maaperässä.

Chamissepensas on kaksikotinen kasvi ja sitä pölyttävät mehiläiset. Se kukkii kesä–elokuussa.

Lähteet 
 Califlora: http://www.calflora.org/cgi-bin/species_query.cgi?where-taxon=adenostoma+fasciculatum (englanniksi)

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Chamissepensas (Adenostoma fasciculatum)
 ITIS: Adenostoma fasciculatum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Adenostoma fasciculatum 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Adenostoma fasciculatum (chamise) 

Adenostoma
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus

Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (, ECDC) on vuonna 2005 perustettu, Tukholman alueella toimiva EU:n erillisvirasto. Se sijaitsee Karoliinisen instituutin kampusalueella. Viraston palveluksessa on noin 290 ihmistä. Virastosta on käytetty usein sen kansanomaisempaa nimeä ”Euroopan tartuntatautivirasto”.

Viraston toimialaksi on määritelty EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten terveyden suojelemista koskevien valmiuksien parantaminen ihmisillä esiintyviä tauteja ehkäisemällä. Lisäksi sen toimialaan kuuluvat uudet ihmisten tartuntataudit. Viraston toimialaan kuuluu myös tartuntataudeista tiedottaminen.

Virasto esimerkiksi seuraa erilaisten epidemioiden ja tartuntatautien esiintymistä EU-alueella ja myös Euroopan ulkopuolella. Sairauksien levinneisyystietoja ECDC voi jakaa myös karttamuodossa – esimerkiksi Länsi-Niilin viruskuumeen esiintyminen Euroopassa tai zikaviruksen levinneisyys maailmankartalla.

Virasto julkaisee tartuntatauteja käsittelevää, Euroopan alueeseen keskittyvää verkkolehteä Eurosurveillance. Se on julkaisijasta riippumaton tiedejulkaisu, joka sisältää artikkeleiden ja uutisten lisäksi vertaisarvioituja tiedotuksia, kirjeitä, kokousraportteja sekä toimituksellista materiaalia. Artikkelit indeksoidaan kansainvälisiin PubMed/MEDLINE- ja Scopus-tietokantoihin. Vuonna 1995 perustettu aiemmin monikielinen julkaisu alkoi tammikuusta 2008 alkaen ilmestyä viikoittain pelkästään englanniksi. Lisäksi tarvittaessa on satunnaisesti julkaistu välittömiä tiedotteita, joita Eurosurveillance kutsuu ”e-hälytyksiksi” (e-alert).

Lehden oman ilmoituksen mukaan sillä oli 11 500 aktiivista tilaajaa vuonna 2008 ja lehden neljännesvuosittain ilmestyvän paperikoosteen painos oli 6 000 kappaletta. Kaikkien lehdessä alusta asti ilmestyneiden artikkelien luvataan olevan luettavissa ilmaiseksi lehden verkkosivuilta.

Katso myös
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
Ruotsin kansanterveysvirasto
Norjan kansanterveyslaitos (FHI)
Tanskan kansanterveyslaitos (SIF)
Robert Koch -instituutti (RHI)
Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (NIVM)
Sciensano (Belgia)
Luxemburgin terveysinstituutti (LIH)
Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France)
Viron terveysvirasto (Terviseamet)
Latvian tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (SPKC)
Puolan kansanterveyslaitos (NIZP-PZH)

Lähteet

Aiheesta muualla
Surveillance and disease data – Surveillance ATLAS of Infectious diseases  (ecdc.europa.eu)

Tautienehkäisy- ja -valvontakeskus
Kansanterveyslaitokset
Solna
Suomen Islamilainen Diyanet Yhdyskunta

Suomen Islamilainen Diyanet Yhdyskunta eli Diyanet (turk. Finlandiya Diyanet İslam Cemaati) on islamilainen, vuonna 2016 rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta. Sen virallinen kotipaikka on Helsinki. Diyanetin alaisuuteen kuuluvat Vantaalla, Porissa, Turussa ja Lahdessa sijaitsevat  moskeijat. Yhdyskunnan jäseneksi hyväksytään muslimeja.

Eri maissa toimivien Diyanet-yhdistysten johdossa on mukana Turkin suurlähetystön edustaja. Yhdistyksen taustalla on Turkin uskonnollisten asioiden virasto Diyanet. Joidenkin tarkkailijoiden mielestä Diyanetin tehtävät muuttuivat sen jälkeen, kun islamistinen Oikeus ja kehitys -puolue  nousi Turkissa valtaan vuonna 2002. Aikaisemmin sen tehtäviin kuului valvoa uskonnollisia asioita tarkoituksena varmistaa, ettei uskonto loukannut Turkin maallista identiteettiä. Nyt se edistää sunni-islamin hanafilaista suuntausta, korostaa "konservatiivista elämäntyyliä kotona" ja vie turkkilaista islamia ulkomaille. Turkin uskonnollisten asioiden virasto Diyanet on käyttänyt viime vuosina puoli miljardia dollaria moskeijoiden rakentamiseen Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa. Pelkästään Saksassa yhdistyksen kontrolloimia moskeijoita on 900. Viraston toiminta on aatteellisesti lähellä Muslimiveljeskuntaa. Saksassa yhdistyksen imaameja on syytetty vakoilusta. Myös Suomessa Diyanet on imaamien avulla kerännyt tietoja Erdoganin vastustajista.

Historia 
Suomen Islamilainen Diyanet Yhdyskunta korvasi aiemman 16. joulukuuta 2011 perustetun Suomen Diyanet Yhdistyksen (turk. Finlandiya Diyanet Derneği).

Katso myös 
 Islamilainen rukoushuone Lahdessa
 Islamilainen rukoushuone Vantaalla
Islam Suomessa

Lähteet 

Islam Suomessa
Suomen islamilaiset yhdyskunnat
Illallinen äidille

Illallinen äidille on Endemol Shine Finlandin tuottama, MTV3-kanavalla vuonna 2017 esitetty 10-osainen ohjelma, jossa julkisuudesta tutut miehet kiittävät omia äitejään valmistamalla heille illallisen yhdessä kokki Kari Aihisen kanssa. Illallinen suunniteltiin yllätyksenä äidille ja menu perustui lapsuuden makuihin ja muistoihin. Jakson lopussa pojat lukevat äidilleen kirjoittamansa kirjeen. 

Ohjelmasta on tehty formaatti ”Dinner for Mum” ja sen esitysoikeudet on myyty Belgiaan.

Kevät 2017

Lähteet 
 https://www.mtv.fi/tv/ohjelmat/illallinen-aidille/reseptit#gs.nMWtmAg

Aiheesta muualla 
 Illallinen äidille  mtv.fi

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Ilona Riipinen

Ilona Riipinen (s. 1982 Lempäälä) on suomalainen fyysikko, joka toimii ilmakehätieteen professorina Tukholman yliopistossa. Hän on saanut rahoitusta tutkimustyölleen monilta säätiöiltä, ja Euroopan tutkimusneuvostolta.

Riipinen opiskeli (fil. maist., 2005) ja työskenteli tohtoriopiskelijana Helsingin yliopistossa professori Markku Kulmalan ja kumppaneiden menestyksekkäässä aerosolitutkijoiden yhteisössä. Riipinen myös väitteli ja valmistui vuonna 2008 filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta fysiikan alalta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2008) käsitteli ilmakehän pienhiukkasten muodostumisen ja kasvun alkuvaiheita oli otsikoitu Observations on the first steps of atmospheric particle formation and growth. Hän on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti vuodesta 2011. 

Riipinen toimi apulaisprofessorina Tukholman yliopistossa vuosina 2011–2016. Vuoden 2017 alusta hän on ollut ilmakehätieteiden professori samassa yliopistossa. Hän on tutkijana osallistunut useiden tiedemaailman arvostetuimmissa lehdissä (Nature, Science) julkaistujen alkuperäisartikkelien laatimiseen. Vuonna 2016 hän oli eräs siteeratuimpia geotieteilijöitä ja kuului maailman 3 100 eniten viitatun tutkijan joukkoon (Highly Cited Researchers).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ilona Riipinen Google Scholarissa  (scholar.google.se)
 Ilona Riipinen (3.6.2015) TEDx Talks: How Health is the Key to Climate Action (Youtube-video)  (youtube.com)
 Sisuradio: Huomenta Ruotsi - Ilona Riipinen professoriksi ennätysnuorena (7.3.2017) (sverigesradio.se)

Vuonna 1982 syntyneet
Suomalaiset fyysikot
Suomalaiset professorit
Tukholman yliopiston professorit
Elävät henkilöt
Viitatuimmat tutkijat Clarivaten mukaan
Nokia 6303 classic

Nokia 6303 classic on Nokian vuonna 2009 toukokuussa julkaisema matkapuhelin. Siinä on 3,2 megapikselin kamera salamavalolla. Puhelimessa on 1050 milliampeeritunnin akku. Näytön on koko on 2,2 tuumaa. Puhelimessa on muistikorttipaikka ja sen sisäinen muisti on 17 megabittiä.

Katso myös 
 Luettelo Nokian tuotteista

Lähteet 

6303
Vuoden 2009 matkapuhelimet
Mandariininhatut

Mandariininhatut (Holmskioldia) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi vain yksi laji: mandariininhattu (Holmskioldia sanguinea). Sukuun on kuvattu aikojen kuluessa muitakin lajeja, mutta ne on sittemmin joko siirretty muihin sukuihin tai todettu samaksi lajiksi kuin mandariininhattu.

Mandariininhattujen tieteellinen nimi (Holmskioldia) viittaa 1700-luvulla eläneeseen tanskalaiseen fyysikkoon ja professoriin Theodor Holmskioldiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Holmskioldia 
 United States Department of Agriculture (USDA): Holmskioldia 

Huulikukkaiskasvit
Knut Nærum

Knut Nærum (3. maaliskuuta 1961 Norja) on norjalainen koomikko, kirjailija, sarjakuvantekijä ja televisioesiintyjä. Hän on ollut norjalaisen ohjelman Nytt på nytt pysyvä jäsen.

Nærum vietti lapsuutensa Haldenissa, mutta kävi lukion Grimstadissa ja jatkoi sitten opintoja Agderin yliopistossa. Hän asuu perheineen Oslossa.

Nærum on kirjoittanut muutamia kirjoja, kuten Å (2000), Norsk litteraturhistorie, fritt etter hukommelsen (2001), Døde menn går på ski (2002), Krig! (2003), En himmel full av stjerner (2004), Madonna-gåten (2005, with Elisabeth Botterli and Peder Udnæs), Monster (2007), De dødes båt (2008) ja Sitt ned og hold kjeft (2010). Hän on julkaissut vuonna 2016 sarjakuvaromaanin Vinossa (Muffens).

Nærumilla on ollut pieni rooli norjalaisessa elokuvassa Trolljegeren, jonka Yle Fem on esittänyt vuonna 2013 nimellä  The Troll Hunter - vaiettu salaisuus.

Nærum kuuluu vasemmistopuolueeseen Punaiset ja on ollut sen edeltäjän Punaisen vaaliliiton ehdokkaana.

Palkinnot
 Språkgledeprisen 2013

Suomennetut teokset 
 Knut Nærum, Karstein Volle: Vinossa (Muffens). Suomentanut Sirpa Alkunen. Helsinki : Like, 2016 ISBN 978-952-01-1262-2

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Hurmehappomarja

{{Taksonomia/kasvit
| nimi = Hurmehappomarja
| kuva = Berberis ottawensis 'Superba'.jpg
| leveys = 250
| kuvateksti = 
| domeeni = Aitotumaiset Eucarya
| kunta = Kasvit Plantae
| alakunta = Putkilokasvit Tracheobionta
| kaari = Siemenkasvit Spermatophyta
| alakaari = Koppisiemeniset Magnoliophytina
| luokka = Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
| lahko = Ranunculales
| heimo = Happomarjakasvit Berberidaceae
| suku = Happomarjat Berberis
| laji = × ottawensis
| lajike = 'Superba'
| kolmiosainen = Berberis × ottawensis 'Superba'
| kolmiosainen_auktori = 
| wikispecies = 
| commons = 
| commonscat = 
}}

Hurmehappomarja (Berberis × ottawensis 'Superba') on tarhahappomarjan (Berberis × ottawensis) lajike. Hurmehappomarja on puutarhakasvituotannossa jalostettu risteymälajike, joka on muodostettu risteyttämällä punalehtisen japaninhappomarjan (Berberis thunbergii) eli purppurahappomarjan Atropurpurea-lajike (Berberis thunbergii 'Atropurpurea') ja ruostehappomarja (Berberis vulgaris).

Hurmehappomarja on puuvartinen kausivihanta pensas, joka kasvaa noin kaksi metriä korkeaksi ja kaksi metriä leveäksi. Hurmehappomarja on monien muiden happomarjalajien ja -lajikkeiden tapaan piikikäs pensas, jonka lehdet ovat muodoltaan vastapuikeat tai lusikkamaiset. Hurmehappomarjan lehdet ovat väriltään tummanviininpunaiset, ja sen lehdet ovat hieman tummemmat sekä leveämmät kuin purppurahappomarjan Rose Glow -lajikkeella (Berberis thunbergii'' 'Rose Glow'). Hurmehappomarja kukkii keväällä ja sen kukat ovat kirkkaankeltaiset.

Hurmehappomarja sopii aurinkoiselle kasvupaikalle ja se menestyy monenlaisessa maaperässä. Hurmehappomarja on myös nopeakasvuinen ja kestää hyvin pakkasta.

Lähteet 
 Plantinfo: Berberis × ottawensis 'Superba'

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Hurmehappomarja (Berberis × ottawensis 'Superba')

Happomarjat
Risteymät
Mahoniat

Mahoniat (Mahonia) on happomarjakasvien (Berberidaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 45 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu suunnilleen saman verran muitakin lajeja, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.

Mahoniat ovat talvivihantia pensaita, joiden oksissa ei ole piikkejä. Lehtiasento on kierteinen ja lehdet ovat parilehdykkäisiä. Kussakin lehdessä on kaksi tai neljä lehdykkäparia sekä yksi päätölehdykkä. Lehdykät ovat hammaslaitaisia ja yläpinnoiltaan kiiltäviä. Kukat sijaitsevat pystyissä ja monikukkaisissa tertuissa. Kukkien terälehdet ovat keltaisia. Hedelmä on väriltään sinimusta marja, jossa on tummanpunainen hedelmäliha.

Suvun lajeista ainakin lännenmahoniaa eli mahoniaa (Mahonia aquifolium) käytetään puuvartisena koristekasvina.

Mahoniat voivat risteytyä happomarjojen (Berberis) kanssa. Tällainen risteymä on esimerkiksi mahokki eli mahoniahappomarja (× Mahoberberis neubertii).

Lajeja 
 Mahonia aquifolium – lännenmahonia eli mahonia
 Mahonia japonica – japaninmahonia
 Mahonia nervosa – oregoninmahonia
 Mahonia repens – peittomahonia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Mahoniat (Mahonia)

Happomarjakasvit
Pareirajuuret

Pareirajuuret (Chondrodendron) on kilpikiertokasvien (Menispermaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi tai seitsemän lajia.

Lajeja 
 Chondrodendron iquitanum
 Chondrodendron limaciifolium
 Chondrodendron microphyllum
 Chondrodendron platyphyllum
 Chondrodendron tomentocarpum
 Chondrodendron tomentosum – pareirajuuri

Lähteet 

Kilpikiertokasvit
Kalumbat

Kalumbat (Jateorhiza) on kilpikiertokasvien (Menispermaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi kaksi lajia, joiden lisäksi sukuun saattaa kuulua myös toiset kaksi lajia.

Lajeja 
 Jateorhiza macrantha
 Jateorhiza palmata – kalumba

Lähteet 

Kilpikiertokasvit
Lahti Flyer 520

Lahti Flyer 520, useimmiten käytössä lyhyempi muoto Flyer 520 on Lahden Autokorin valmistama lähiliikenteen linja-auto, joka korvasi Lahti 400 -ja Lahti 402-bussit. Mallia on valmistettu sekä Volvon että Scanian alustoille kuten monta muutakin Lahdessa valmistettua koria. Mallia ei valmisteta enää, mutta se on laajasti käytössä.

Lähteet
 
 

Linja-autot
Kilpiliaanit

Kilpiliaanit (Sinomenium) on kilpikiertokasvien (Menispermaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu vain yksi laji, kilpiliaani (Sinomenium acutum). Toisen lähteen mukaan lajeja on kaksi, Sinomenium acutum ja Sinomenium heterophyllum.

Lähteet 

Kilpikiertokasvit
Kellovaiverot

Kellovaiverot (Pieris) on kanervakasvien (Ericaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu noin kaksikymmentä muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.

Suvun lajeista ainakin karoliinankellovaiveroa (Pieris floribunda) ja japaninkellovaiveroa (Pieris japonica) käytetään koristekasveina.

Lajeja 
 Pieris cubensis
 Pieris floribunda – karoliinankellovaivero
 Pieris formosa
 Pieris japonica – japaninkellovaivero
 Pieris phillyreifolia
 Pieris swinhoei

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kellovaiverot (Pieris)
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Pieris 
 United States Department of Agriculture (USDA): Pieris 
 Flora of China: Pieris 

Kanervakasvit
Flannery O’Connor

Mary Flannery O’Connor (25. maaliskuuta 1925 Savannah, Georgia – 3. elokuuta 1964 Milledgeville, Georgia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka postuumisti julkaistu novellikokoelma Complete Stories (1971) sai vuonna 1972 kirjallisuuspalkinnon National Book Award for Fiction. Jussi Nousiainen on suomentanut valikoiman teoksen novelleja, ja ne julkaistu kokoelmana Palava kehä (Otava 1984). 

O’Connorin tunnetuin teos on romaani Wise Blood (1952), josta John Huston ohjasi vuonna 1979 hirtehishumoristisen draamaelokuvan Wise Blood – levoton veri. O’Connorin tuotantoon kuuluu vain kaksi romaania ja 32 novellia, joiden tunnuspiirteinä ovat groteskit henkilöhahmot, etiikan ja moraalin pohdinta, roomalaiskatolinen usko ja etelävaltioiden kulttuuri.

O’Connor suoritti college-opintoja Georgiassa ja opiskeli luovaa kirjoittamista Iowan yliopiston kursseilla. Viimeiset kymmenen vuotta elämästään hän kärsi vakavasta punahukasta ja asui äitinsä maatilalla Georgian Milledgevillessä. Hän kuoli alle 40 vuoden iässä 1964.

O’Connorin tuotantoa sävyttää hänen katolisuutensa: perisynti, pelastus ja armo, ja niiden aiheuttamat ongelmat ratkeavat väkivallalla. Teoksista käytetään luonnehdintaa "etelän gotiikka" ja "uusgotiikka".

Suomennetut teokset
Lähde
 Palava kehä, valikoima kokoelmasta Complete Stories (1971), suom. Jussi Nousiainen, Otava 1984 Sarja: Otavan kirjasto 31 ISBN 951-1-07996-4
 Elämä jonka pelastat voi olla omasi
 Greenleaf
 Hyvää miestä ei hevin löydä
 Ilmestys
 Joki
 Kaikki nousevat, yhtykää!
 Keinotekoinen neekeri
 Kodin mukavuudet
 Kunnon maalaisväkeä
 Metsämaisema
 Onnenpotku
 Pakkosiirtolainen
 Palava kehä 
 Rammat käykööt ensin sisälle
 Tuomiopäivä

Lähteet

 Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Convergència Democràtica de Catalunya

Convergència Democràtica de Catalunya (, CDC, yleensä vain Convergència) oli Kataloniassa toimiva puolue. Puolueen perusti alkujaan Jordi Pujol 1974. Puolue oli ALDE:n ja Liberal Internationalin jäsen.

Vuosina 1980–2015 puolue muodosti kristillisdemokraattisen Unió Democràtica de Catalunyan kanssa vaaliliiton Convergència i Unió.
Convergència muutti suuntaansa 2010-luvun aikana kannattamaan Katalonian itsenäisyyttä, mikä johti pitkäaikaisen koalition hajoamiseen.

Perustaja Jordi Pujolin liittyineiden talousskandaalien ja korruption vuoksi  Artur Mas muodosti 2016 uuden puolueen Partit Demòcrata Europeu Català.

Lähteet

Katalonialaiset puolueet
Painonnoston maailmanmestaruuskilpailut

Painonnoston maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1891 Lontoossa. Pisin tauko kisojen järjestämisessä oli vuosina 1924–1936. Nykyisin kilpailut järjestetään joka vuosi lukuun ottamatta joka neljättä vuotta, jolloin järjestetään kesäolympialaiset. Naiset kilpailivat maailmanmestaruuksista ensimmäisen kerran vuonna 1987. Kilpailujen järjestämisestä vastaa Kansainvälinen painonnostoliitto IWF.

Kilpailupaikat vuodesta 1991 

  1991 Donaueschingen, Saksa
  1992 Varna, Bulgaria (vain naiset)
  1993 Melbourne, Australia
  1994 Istanbul, Turkki
  1995 Guangzhou, Kiina
  1996 Varsova, Puola (vain naiset)
  1997 Chiang Mai, Thaimaa
  1998 Lahti, Suomi
  1999 Ateena, Kreikka
  2001 Antalya, Turkki
  2002 Varsova, Puola
  2003 Vancouver, Kanada
  2005 Doha, Qatar
  2006 Santo Domingo, Dominikaaninen tasavalta
  2007 Chiang Mai, Thaimaa
  2009 Goyang, Etelä-Korea
  2010 Antalya, Turkki
  2011 Pariisi, Ranska
  2013 Wrocław, Puola
  2014 Almaty, Kazakstan
  2015 Houston, Yhdysvallat
  2017 Anaheim, Yhdysvallat
  2018 Ašgabat, Turkmenistan
  2019 Pattaya, Thaimaa

Lähteet
Roope-karhu (piirrossarja)

Roope-karhu () on vuosina 1991–1997 valmistunut 65-osainen piirrossarja, joka perustuu Mary Tourtelin luomaan Roope-karhu-sarjakuvaan. 

Sarjaa esitettiin Kanadassa YTV-kanavalla. Yhdysvalloissa sitä esitettiin ensin Nickelodeonissa ja myöhemmin CBS-kanavalla. Suomessa sarja esitettiin MTV3-kanavalla 1990-luvulla suomenkielisellä puheella Film & Cartoon Finlandin jälkiäänittämänä.

Suomenkieliset ääninäyttelijät
Listassa vain osa hahmoista.

Lähteet

Kanadalaiset televisiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
YTV:n televisio-ohjelmat
Greta Gerwig

Greta Gerwig (s. 4. elokuuta 1983 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan palkituista päärooleistaan independent-elokuvissa kuten Whit Stillmanin Damsels in Distress (2011) ja Noah Baumbachin Frances Ha (2012), jossa hän toimi myös yhtenä käsikirjoittajana. Gerwig ja Baumbach ovat aviopari ja työskentelevät myös paljon yhdessä.

Gerwig nousi tunnettuuteen niin sanotuista ”mumblecore”-elokuvista, joka on indie-elokuvien realistiseen ilmaisuun pyrkivä, improvisatorinen pienen budjetin alalaji. Hän toimi niissä sekä näyttelijänä että yhtenä käsikirjoittajista ja ohjaajista. 

Vuonna 2017 sai ensi-iltansa Gerwigin varsinainen esikoisohjaus Lady Bird. Elokuva palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globella ja se sai myös viisi Oscar-ehdokkuutta mukaan lukien Gerwigin ehdokkuudet parhaasta ohjauksesta ja alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Gerwig on viides nainen, joka on saanut parhaan ohjauksen Oscar-ehdokkuuden.

Valikoitu filmografia
Hannah Takes the Stairs (2007, myös toisena käsikirjoittajana)
Nights and Weekends (2009, myös toisena käsikirjoittajana ja ohjaajana)
Damsels in Distress (2011)
To Rome with Love (2012)
Frances Ha (myös käsikirjoitus, 2012)
Lola Versus (2012)
Jackie (2016)
Vuosisadan naiset (20th Century Women, 2016)
Lady Bird (ohjaus ja käsikirjoitus, 2017)
Little Women (ohjaus ja käsikirjoitus, 2019)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Noah Baumbach

Noah Baumbach (s. 3. syyskuuta 1969) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan muun muassa elokuvista The Squid and the Whale (2005) ja Frances Ha (2013). Hän on saanut vaikutteita Wes Andersonilta ja tehnyt tämän kanssa myös yhteistyötä elokuvien Steve Zissoun vedenalainen maailma (2004) ja Fantastic Mr. Fox (2009) toisena käsikirjoittajana. 

Baumbach syntyi New Yorkin Brooklynissä vuonna 1969 kahden elokuvakriitikon, Georgia Brownin ja Jonathan Baumbachin pojaksi. Hänen juutalaistaustainen isänsä tunnetaan myös kirjailijana. Poika opiskeli Vassar Collegessa ja sai opiskeluvuosistaan aiheen esikoiselokuvaansa Kicking and Screaming (1995). Omaelämäkerrallinen on myös hänen toinen pitkä elokuvansa, palkittu ja Oscar-ehdokkuudenkin käsikirjoituksestaan saanut The Squid and the Whale, jossa hän muistelee vanhempiensa avioeroa. Se käynnisti hänen uransa, ja sitä seurasivat muun muassa Margot at the Wedding (2007), Greenberg (2010), Frances Ha (2012) ja Meyerowitzin perheen tarinat (uudistettu painos) (Netflix 2017). Hänen vuoden 2019 elokuvansa Marriage Story oli parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen sekä parhaan elokuvan Oscar-ehdokkaana. 

Baumbach kirjoittaa pakinoita The New Yorker -aikakauslehteen. Hän on naimisissa näyttelijä Greta Gerwigin kanssa. He tekevät myös usein töitä yhdessä. Baumbach oli vuoteen 2013 asti naimisissa näyttelijä Jennifer Jason Leigh’n kanssa, ja heillä on yhteinen poika.

Filmografia

Ohjaajana 

 Kicking and Screaming (1995)
 Herra Mustasukkainen (1997)
 Highball (1997)
 Conrad & Butler Take a Vacation (2000)
 The Squid and the Whale (2005)
 Margot at the Wedding (2007)
 Greenberg (2010)
 Frances Ha (2012)
 While We're Young (2014)
 Mistress America (2015)
 De Palma (2015)
 Meyerowitzin perheen tarinat (uudistettu painos) (2017)
 Marriage Story (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1969 syntyneet
Amerikanjuutalaiset
Elävät henkilöt
Eveliina Summanen

Eveliina Summanen (s. 29. toukokuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa keskikenttäpelaajana. Hän edusti Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia vuoteen 2018 ja siirtyi sitten Ruotsiin, jossa hän pelasi ensin kauden 2019 KIF Örebrossa ja on pelannut kaudesta 2020 alkaen Kristianstads DFF:ssä. Suomen maajoukkueessa hän on pelannut kesäikuun 2022 loppuun mennessä 41 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.

Seurajoukkueura 

Summanen on PEPO Lappeenrannan kasvatti. Hän pelasi PEPOn naisten edustusjoukkueessa Naisten Kakkosta kausina 2011–2015, ja sen ohella LAUTP:n B-tytöissä 2012–2013. Kaudet 2014–2015 hän pelasi enimmäkseen PEPOn B-pojissa Ykköstä.

Summanen aloitti opinnot helsinkiläisessä Mäkelänrinteen lukiossa syksyllä 2014. Syksyllä 2015 hän teki sopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa, jonka kanssa hän oli harjoitellut jo aiemmin. Summanen debytoi Naisten Liigassa 1. huhtikuuta 2016 Pallokissoja vastaan ja pelasi kaudella 2016 yhteensä 20 liigaottelussa. Kaudella 2017 hän saavutti joukkueen kanssa SM-pronssia ja Suomen Cupin mestaruuden. Kaudella 2018 Summanen saavutti HJK:ssa SM-hopeaa ja hänet valittiin Naisten Liigan vuoden pelaajaksi.

Kauden 2019 Summanen pelasi ruotsalaisseura KIF Örebrossa ja teki liigassa kolme maalia. Kaudeksi 2020 hän siirtyi saman sarjan Kristianstads DFF:ään.

Maajoukkueura 

Suomen Palloliitto valitsi Summasen vuoden tyttöpelaajaksi vuonna 2014 ja vuoden lupaavaksi nuoreksi pelaajaksi vuonna 2017. Hän on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden ja alle 19-vuotiaiden tyttöjen joukkueissa.

Suomen naisten maajoukkueessa Summanen debytoi 11. kesäkuuta 2017 ottelussa Kiinaa vastaan. Kaudella 2018 hän pelasi neljä MM-karsintaottelua ja teki maalin vierasottelussa Serbiaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki huhtikuussa 2019 Helsingissä ystävyysottelussa Puolaa vastaan Suomen voittaessa 1–0 ja kolmannen maalinsa lokakuussa 2020 EM-karsintaottelussa Skotlantia vastaan Suomen voittaessa jälleen Helsingissä 1–0. Huhtikuussa 2021 hän teki kaksi maalia lukemiin 2–2 päättyneessä ystävyysottelussa Itävaltaa vastaan.

Saavutukset 

 Suomen Palloliiton vuoden tyttöpelaaja: 2014
 Suomen Palloliiton vuoden lupaava nuori pelaaja: 2017
 SM-pronssi: 2017
 Suomen Cupin mestaruus: 2017

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eveliina Summanen Euroopan jalkapalloliiton sivustolla

Elävät henkilöt
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Air Indian lento 182

Air Indian lento 182 oli Air Indian liikennöimä reittilento Torontosta Montrealin ja Lontoon kautta Delhiin ja Bombayhin 23. kesäkuuta 1985. Lennolla käytetty Boeing 747-237B -matkustajalentokone tuhoutui terrori-iskussa Irlannin ilmatilassa pommin räjähdettyä koneen lastiruumassa. Iskussa kuoli 329 ihmistä, joista 268 oli Kanadan kansalaisia. Isku on Kanadan historian pahin joukkomurha, ja se oli maailman tuhoisin lentokoneeseen tehty terrori-isku ennen syyskuun 11. iskuja 2001.

Taustaa

Iskun pääepäillyt olivat Kanadassa asuneita sikhien äärijärjestö Babbar Khalsan jäseniä, jotka halusivat kostaa sen, että Intian armeija oli edellisvuonna hyökännyt sikhien Kultaiseen temppeliin Amritsarissa. Operaatiossa temppeli vallattiin militanttien sikhien johtajalta ja hänen kannattajiltaan. Intian hallituksen antaman tiedonannon mukaan operaatiossa kuoli 492 siviiliä. Neljän kuukauden kuluttua Intian pääministerin Indira Gandhin sikhiläiset henkivartijat murhasivat hänet. Murhan jälkeen seurasi levottomuuksia, joissa tapettiin noin 8 000 sikhiä.

Toinen pommi

55 minuuttia ennen Air Indian koneen tuhoutumista räjähti Naritan kansainvälisellä lentoasemalla (tuolloin nimellä New Tokyo International Airport) pommi, joka surmasi kaksi japanilaista lentokentän työntekijää ja haavoitti neljää muuta. Pommin uskotaan olleen Babbar Khalsan asettama, ja sen kohteena oli Air Indian lento Tokiosta Bangkokiin, mutta pommi räjähti ennen lentoa, koska terroristit eivät mahdollisesti olleet ottaneet huomioon, että Japanissa ei noudatettu kesäaikaa kuten Kanadassa. Kone, jonka mukana pommi saapui Tokioon, oli lastattu Vancouverissa.

Tutkinta ja oikeudenkäynti

Terrori-iskua seurannut tutkinta ja oikeudenkäynti kesti lähes 20 vuotta. Teosta tuomittiin yksi henkilö, Kanadan kansalainen Inderjit Singh Reyat, joka sai 15 vuoden vankeustuomion. Hänen lisäkseen seitsemää henkilöä epäiltiin yhteydestä terrori-iskuun, mutta he joko kuolivat ennen tutkinnan valmistumista tai heidät vapautettiin syytteistä.

Vuonna 1995 Kanadassa asunut sanomalehden kustantaja Tara Singh Hayer kertoi olleensa paikalla, kun yksi epäillyistä tunnusti osallisuutensa tekoon. Hayer murhattiin kotinsa edustalle Surreyssä kolme vuotta myöhemmin. Hän on ainoa toimittaja, joka on murhattu Kanadassa työnsä takia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lento-onnettomuudet Irlannissa
Kanadan historia
Uskonnollinen terrorismi
Vuoden 1985 terrori-iskut
Vuoden 1985 lento-onnettomuudet
Royal Ordnance L7

Royal Ordnance L7 on brittiläinen panssarivaunukanuuna, joka oli Naton ja useiden  muiden maiden panssarivaunujen pääase 1960-luvulta 1980-luvun alkuun. Tykki on 105 mm kaliiperinen ja putken pituus on 52 kaliiperin mittaa. Asetta on valmistettu noin 20 000 kappaletta.

Historia

Unkarin vuoden 1956 kansannousun aikana neuvostoliittolainen T-54-vaunu ajettiin Britannian Budapestin suurlähetystön pihalle, jossa vaunua päästiin tutkimaan. Vaunussa oli 100 mm tykki ja brittiläisellä 20-paunaisella 84 mm Ordnance QF -tykillä oli vaikeuksia läpäistä sen panssarointi.

Armament Research and Development Establishment (ARDE) -laboratorio Fort Halsteadissa oli aloittanut uuden tykin kehittämisen jo 1950-luvun alkupuolella ja ensimmäiset testiammunnat suoritettiin 1956. L7 suunniteltiin sopimaan edeltävän 20-paunaisen kiinnityksiin, näin brittiläiset Centurionit voitiin vuodesta 1959 eteenpäin päivittää pienin kustannuksin. 

Tykki valittiin myös länsisaksalaisen Leopard 1 -vaunun pääaseeksi. Saksalainen versio tunnetaan nimellä L7A3, jossa lukon takareunaa on madallettu jotta aseelle saadaan suurempi alakoro tykin ottamatta kiinni tornin kattoon.

Yhdysvallat otti tykin käyttöön nimellä M68 M60 Patton -vaunujen päivittämiseen. Yhdysvaltalaisessa versiossa lukkomekanismia ja savunpoistinta on muutettu. Tykkiä käytettiin myös M1 Abrams -vaunuissa ennen sen korvaamista 120 mm Rheinmetal L44 -tykillä.
Amerikkalainen versio lisensointiin edelleen Turkille, jossa siitä valmistettiin nimellä M68T päivittämään M48 Patton -vaunuja. M68:tä käytetään myös Stryker-miehistönkuljetusvaunusta kehitetyssä M1128 Mobile Gun System -ajoneuvossa. Koreassa M68:ta valmistettiin M48 Pattoneita päivittämään ja K1-vaunuun.

Israelissa tykkiä käytettiin Merkava I ja II -vaunuissa. Israel on myös päivittänyt T-54 ja T-55-vaunuja tällä tykillä. Näistä vaunuista käytetään israelilaista nimitystä nimitys Tiran.

Egyptissä amerikkalaisten avustuksella M68:lla päivitetty T-55 tunnetaan nimellä Ramses II.

Argentiinassa tykkiä valmistettiin TAM-vaunuun.

Intiassa tykkiä käytettiin Vijayanta-vaunussa, joka perustui Vickers MBT -vaunuun.

Sveitsissä tykkiä käytettiin Panzer 61 ja Panzer 68 -vaunuissa.

Japanin Type 74 käytti tykistä muunnettua versiota L7:n putkella ja omalla lukko- ja rekyylinvaimennuksella.

Kiinalaisten uskotaan kopioineen L7-tykin nimellä Type 83. Tällä tykillä on päivitetty kiinalaisia Type 59 (T-55-kopio), Type 69/79, Type 80 ja Type 85-II -vaunuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Panssarivaunukanuunat
Galeries Royales Saint-Hubert

Galeries Royales Saint-Hubert on Brysselin keskustassa sijaitseva lasikattoinen kauppagalleria. Galleriassa on ylellisiä kauppoja, kelloseppien liikkeitä, suklaamyymälöitä sekä ravintoloita. Kauppakeskuksessa käy vuosittain noin 6 miljoonaa vierailijaa. Se sijaitsee Brysselin keskusaukion Grand-Placen läheisyydessä.

Historia 
Gallerian suunnitteli Alankomaissa syntynyt ja lapsena vanhempiensa mukana Brysseliin muuttanut arkkitehti Jean-Pierre Cluysenaar. Galleria valmistui vuonna 1847.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset sivut

Brysselin rakennukset ja rakennelmat
Ostoskeskukset
Ordnance QF 20-pounder

Ordnance QF 20-pounder (Suomessa 84 PSVK 53) on brittiläinen panssarivaunukanuuna. Tykki otettiin käyttöön vuonna 1948 ja se aseisti Centurion, Charioteer ja Caernarvon Mk II -vaunut (Conquerorin edeltäjä).

Tykin nimitys tulee brittiläisestä käytännöstä ilmoittaa kaliiperi vastaavan kokoisen rautaisen kanuunankuulan painona nauloina. Tarkka 20-paunaisen kaliiperi on 83,4 millimetriä tai 3,283 tuumaa. QF (quick-firing) tarkoittaa brittiläisessä terminologiassa tykkiä jossa käytetään pronssisia hylsyjä (erotuksena suustaladattavista ML ja takaaladattavista BL).
Tykin edeltäjä oli toisen maailmansodan aikainen Ordnance QF 17-pounder, jonka kaliiperi on 76,2 millimetriä tai 3 tuumaa.

105 mm Royal Ordnance L7 korvasi 20-paunaisen Centurionissa vuodesta 1959 eteenpäin.

Panssarivaunukanuunat
Ordnance QF 17-pounder

Ordnance QF 17-pounder on Britanniassa toisen maailmansodan aikana kehitetty 76,2 mm tai 3 tuuman tykki, jota käytettiin panssarintorjuntatykkinä ja panssarivaunukanuunana. Ase otettiin käyttöön 1943.

Aseen kehitys aloitettiin jo vuoden 1940 lopulla. Brittien paras panssarintorjuntatykki oli tuolloin 40 mm Ordnance QF 2-pounder, koska 57 mm Ordnance QF 6-pounder ei ollut vielä käytössä. Pohjois-Afrikan taisteluissa panssarintorjunnassa jouduttiin käyttämään Ordnance QF 25-pounder -haupitseja tehokkaampien aseiden puutteessa.

Ensimmäinen tykki toimitettiin elokuussa 1942. Ensimmäiset  tykit asennettiin 25-paunan haupitsin lavetille, koska oman lavetin valmistuksessa oli viivytyksiä. Nämä aseet otettiin käyttöön Pohjois-Afrikassa Tunisiassa tammikuussa 1943.
Tykki tunnettiin koodinimellä Pheasant.

17-paunaiselle kehitetty lavetti valmistui ja otettiin tuotantoon 1943. Näitä käytettiin ensimmäisen kerran Italian taisteluissa. Tykki oli brittijoukkojen käytössä vielä Korean sodassa.

Panssarivaunuissa tykkiä käytettiin aseistamaan amerikkalaisia M4 Sherman -vaunuja, jolloin syntyi nimellä Sherman Firefly -tunnettu muunnos. Firefly tuli käyttöön Normandian maihinnousua varten.
Tykki lisättiin myös 1100 M10 Wolverine -panssaritorjuntavaunuun, jonka britit tunsivat nimellä Achilles.
Tykki lisättiin myös Cromwellin rungolle, joka muunnos tunnetaan nimellä Challenger.

Panssarivaunuissa 17-paunaisen korvasi Ordnance QF 20-pounder ja jalkaväen aseistuksena 120 mm BAT ja WOMBAT -singot.

Kirjallisuus
 R. P. Hunnicutt, Sherman - A History of the American Medium Tank

Lähteet

Aiheesta muualla 

Panssarivaunukanuunat
Panssarintorjuntakanuunat