Julia Kristeva

Julia Kristeva (, s. 24. kesäkuuta 1941 Sofia) on bulgarialais-ranskalainen filosofi, psykoanalyytikko, feministi ja kirjailija, joka on elänyt Ranskassa 1960-luvun puolivälistä lähtien. Hänen teoksillaan on merkittävä paikka poststrukturalistisessa ajattelussa.

Elämä ja ura 

Julia Kristeva syntyi vuonna 1941 Slivenissä Bulgariassa. Hänen isänsä oli lääkäri, mutta työskenteli silti seurakunnan kirjanpitäjänä. Perhe ei siksi ollut kommunistisen hallinnon suosiossa, eikä nuori Julia päässyt opiskelemaan hallituksen sponsoroimiin ranskalaisiin kouluihin. Julia kävi lopulta veljensä kanssa dominikaaninunnien pitämää koulua, missä he oppivat ranskaa.

Kristeva opiskeli Sofian yliopistossa, mistä hän valmistui kielitieteestä. Hän oli tekemässä opinnäytetyötänsä uudesta romaanista, kun hän kuuli, että Ranska tarjosi stipendiä opiskelijoille, jotka halusivat opiskella Ranskassa. Yliopiston johtaja oli kovan linjan kommunisti, ja siksi Kristevan ohjaaja vei joulukuussa 1965 tämän Ranskan-suurlähetystöön tekemään stipendikokeen, kun johtaja oli Moskovassa. Kristeva lähti etuajassa Ranskaan, koska ei halunnut jäädä odottelemaan yliopiston johtajan paluuta. Hän saapui Pariisiin jouluaattona taskussaan vain viisi dollaria. Hän asui bulgarialaisen toimittajan kanssa, kunnes sai stipendirahat.

Kristeva saapui länteen ehtiäkseen kokemaan ajoissa  strukturalismin heikkenemisen ja sen haastajien Michel Foucaultin ja Jacques Derridan antaman haasteen. Kristeva opiskeli muun muassa Roland Barthesin johdolla ja osallistui niin sanotun Tel Quel -ryhmän kirjalliseen toimintaan.

Kristeva opettaa semiotiikkaa Columbian yliopistossa New Yorkissa sekä Université Paris 7 Denis Diderot -yliopistossa. Hän on myös Institut universitaire de Francen jäsen.

Julia Kristeva on avioitunut ranskalaisen kirjailijan Philippe Sollersin kanssa.

Vuonna 2004 Kristeva sai tuotannostaan norjalaisen Holberg-palkinnon ja vuonna 2006 Hannah Arendt -palkinnon. Vuonna 2017 hänen ajattelunsa mainitaan maineikkaan Library of Living Philosophers -kirjasarjan valmisteilla olevan teoksen aiheena.

Kirjallinen ura

Kristevan varhainen työ kielen ja kielitieteen parissa johti teoksiin Semeiotikè (1969) ja La Révolution du langage poétique (1974). Jälkimmäinen teos oli myös hänen väitöskirjansa, ja sitä kehuttiin psykoanalyyttinen teorian sekä kielen ja kirjallisuuden yhdistämisestä. Kristevasta tuli 1979 myös psykoanalyytikko hänen osallistuttuaan Jacques Lacanin seminaareihin. Tätä ajanjaksoa nimitetään Kristevan teoreettiseksi vaiheeksi. 

Kristevan 1980-luvun tekstit saivat vaikutteita hänen psykoanalyytikon tehtävistään. Ne käsittelivät semiotiikkaa ja symbolista kieltä. Hänen teoksiinsa tältä ajalta kuuluvat Pouvoirs de l’horreur (1980), Histoires d’amour (1984) ja Musta aurinko – masennus ja melankolia (1987). Kristeva on 1980-luvun jälkeen käsitellyt temaattisesti erilaisia aiheita, kuten uskon luonnetta ja naisneroja. Hän on kirjoittanut elämäkerrat Hannah Arendtista (1999) ja Colettesta (2002) sekä muun muassa romaanit Meurtre à Byzance (2004) ja Thérèse Mon Amour (2008).

Yllättävän aluevaltauksen Kristeva teki vuonna 1990 julkaisemalla ensimmäisen romaaninsa Les Samouraïs. Se on sekoitus omia kokemuksia ja mielikuvia. Teosta on pidetty vastinparina Simone de Beauvoirin romaanille Mandariinit (1954), koska se tuo esiin, miten 1990-luvun filosofit eroavat 1950-luvun edeltäjistään. Se on myös avainromaani, josta voi tunnistaa Jacques Lacanin, Louis Althusserin ja Jacques Derridan.

Kristevan töitä voi pitää yrityksenä muokata psykoanalyyttistä lähestymistapaa ja sen poststrukturalistista kritiikkiä. Esimerkkinä mainittakoon, että Kristevan näkemys subjektista ja sen rakentumisesta on saanut vaikutteita Sigmund Freudilta ja Jacques Lacanilta. Kristeva hylkää kuitenkin kaikki muodolliset systemaattiset tai strukturalistiset subjektin ymmärtämiset jatkuvasti ”prosessoivan” tai ”kriisissä olevan” subjektin tähden.

Teokset

Romaanit 

 Les Samouraïs (1990)
 Le Vieil homme et les loups (1991)
 Possessions (1996)
 Meurtre à Byzance (2003)

 Esseet 

 Histoires d'amour (1984)
 Étrangers à nous-mêmes (1988, suom. Muukalaisia itsellemme)
 La Haine et le Pardon (2005)
 Le Génie féminin:
 Le Génie féminin: La vie, la folie, les mots. Hannah Arendt (1999)
 Le Génie féminin: Mélanie Klein (2000)
 Notre Colette (2004)
 Le Temps sensible: Proust et l'expérience littéraire (1994)

 Muut teokset 

 Le Langage, cet inconnu: Une initiation à la linguistique (1969)
 Séméiotikè (1969)
 Le Texte du roman: Approche sémiologique d'une structure discursive transformationnelle (1970)
 Des Chinoises, Des femmes (1974)
 La Révolution du langage poétique: L'avant-garde à la fin du XIXe siècle, Lautréamont et Mallarmé  (1985)
 Polylogue (1977)
 Desire in Language (1980)
 Pouvoirs de l'horreur (1980)
 Au commencement était l'amour: Psychanalyse et foi, "Textes du XXe siècle" (1985)
 The Kristeva Reader (1986)
 Soleil noir (1987, suom. Musta aurinko)
 Étrangers à nous-mêmes (1988, suom. Muukalaisia itsellemme)
 Georgia O'Keeffe (1988)
 Lettre ouverte à Harlem Désir (1990)
 Les Nouvelles maladies de l'âme (1993)
 Le Temps sensible (1994)
 Sens et non-sens de la révolte (1996)
 The Portable Kristeva (1997)
 La Révolte intime (1997)
 Contre la dépression nationale (1998)
 Le féminin et le sacré (1998)
 Proust: questions d'identité (1998)
 Visions capitales (1998)
 L'inquiétante étrangeté (2001)
 Micropolitique: première édition mercredi 8h25 2000–2001 (2001)
 Notre Colette (2004)
 L'amour de soi et ses avatars (2005)
 Cet incroyable besoin de croire (2007)

 Kirjallisuutta 

 Suomennetut teokset 

 
 
 

 Muuta kirjallisuutta 

 

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Julia Kristevan kotisivu. 
  Julia Kristeva ja hänen teoksensa Les Samouraïs. 
 Julia Kristeva ja Holberg-palkinto. 
 Julia Kristeva Ylen Elävässä arkistossa

 Kirja-arvosteluja 

 Ahola, Suvi: Ihmisiä mustan auringon alla. Helsingin Sanomat 2.4.1999.
 Kosonen, Päivi: Viileää puhetta toisesta . Niin & näin 3/1994.
 Rainio, Juha: Musta aurinko nousee. Yliopisto-lehti 14/1998.
 Siltala, Pirkko: Julia Kristeva – naispsykoanalyytikko mielen hämärien, mutta ratkaisevien alueiden kartoittajana. Psykoterapia 2/2011.
 Sivenius, Pia: Muukalaisia kaikki. Helsingin Sanomat 10.5.1992.
 Wilhelmsson, Putte: Traagisen ajattelun älyniekka. Helsingin Sanomat'' 5.12.1993.

Bulgarialaiset filosofit
Bulgarialaiset kirjailijat
Mannermaiset filosofit
Ranskalaiset filosofit
Ranskalaiset feministit
Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit