joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Middlesbrough FC

Middlesbrough Football Club eli ”Boro” on jalkapalloseura Middlesbrough’sta, Englannista. Joukkue pelaa kaudella 2021–2022 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa.

Middlesbrough voitti vuonna 2004 Englannin liigacupin, mikä oli vuonna 1876 perustetun seuran historian kautta aikain ensimmäinen pokaali.

Historia
Middlesbrough Football Clubin perustivat Middlesbrough Cricket Clubin jäesenet vuonna 1876. Noihin aikoihin oli tapana pelata jalkapalloa aikana, jolloin krikettikausi oli tauolla. Vuonna 1889 Middlesbroughista tuli ammattilaisseura, mutta se palasi amatöörijoukkueeksi vuonna 1892. Vuonna 1899 siitä tuli jälleen ammattilaisseura. Middlesbrough nousi Englannin 1. divisioonaan kauden 1901–1902 päätteeksi.

1980-luvulla seura kärsi pahoista taloudellisista ongelmista, ja se putosi 3. divisioonaan. Pelastajaksi tuli paikallinen liikemies Steve Gibson, joka palautti seuran talouden tasapainoon. Gibson nauttii tämän johdosta suurta suosiota seuran kannattajien keskuudessa. Gibsonin aikakaudella Boro kävi pelaamassa kaksi kautta korkeimmalla sarjatasolla, 1988–1989 ja 1992–1993, ennen kuin vuonna 1994 joukkueen pelaaja-manageriksi palkattiin entinen Englannin maajoukkueen kapteeni Bryan Robson. Robsonin kaudella joukkueeseen palkattiin lukuisia uusia huippunimiä, kuten italialaistähti Fabrizio Ravanelli sekä pienikokoinen brasilialainen maajoukkuepelaaja Juninho. Heti Robsonin ensimmäisellä kaudella Boro nousi Valioliigaan, mistä se putosi kauden 1997 päätteeksi. Samana vuonna se myös pelasi sekä FA Cupin että Liigacupin finaaleissa, mutta hävisi molemmat. Seuraavan kauden päätteeksi se nousi takaisin liigaan. 

Robson lähti kauden  2000–01 päätteeksi ja hänen tilalleen tuli Steve McClaren. Joukkue jatkoi tasapainoisia otteitaan ja voitti 2003–2004 Liigacupin loppuottelussa Boltonin. Kaudella 2005–2006 joukkue eteni toukokuussa Eindhovenissa Hollannissa pelattuun UEFA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi espanjalaiselle Sevilla FC:lle lukemin 4-0.

Kauden 2008–2009 päätteeksi Middlesbrough putosi takaisin Mestaruussarjaan kymmenen vuoden pääsarjarupeaman jälkeen.

Pelaajat

| colspan=7 style="background: #EF3E42" align=center|<font color="ffffff"> Maalivahdit

|-
| colspan=7 style="background: #EF3E42" align=center|<font color="ffffff"> Puolustajat

|-
| colspan=7 style="background: #EF3E42" align=center|<font color="ffffff"> Keskikenttäpelaajat

|-
| colspan=7 style="background: #EF3E42" align=center|<font color="ffffff"> Hyökkääjät

Saavutuksia
 Mestaruussarja / 1. divisioona / 2. divisioona (2. korkein sarjataso)
 Mestaruus (4): 1926–27, 1928–29, 1973–74, 1994–95
 Toinen sija (4): 1901–02, 1991–92, 1997–98, 2015–16
 3. divisioona (3. korkein sarjataso)
 Toinen sija (2): 1966–67, 1986–87
 Liigacup
 Voitto (1): 2003–04
 Toinen sija (2): 1996–97, 1997–98
 FA Cup
 Toinen sija (1): 1996–97

Päävalmentajat

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu
 Kannattajien sivu 

Englantilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1876 perustetut urheiluseurat
Alacahöyük

Alacahöyük (Alaca Hüyük) on kylä Turkissa Anatolian ylängöllä. 1900-luvun alkupuolen kaivauksissa sieltä löytyi muurien ja tornien suojaaman linnoitetun kaupungin rauniot ja komea sfinksien koristama kaupunginportti heettiläisten ajoilta. Muurien sisältä löytyi 13 kuninkaallista hautaa heettiläisiä edeltäneeltä, ajalta, noin 2500 eaa. Haudoista löytynyt keramiikka on varsin alkeellista, mutta metalliesineet ovat taidokkaita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Turkissa
Heettiläiset
Tuohikotti

Tuohikotti on kylä, tilastoalue ja entinen tilastollinen taajama Kouvolan Valkealassa. Tilastoalueeseen kuuluu Tuohikotin, Pyöriälän, Heikkilän, Parolan, Inkerilän, Rämälän, Metsä-Rämän, Rasin ja Penttilän kylät. Tuohikotti sijaitsee entisen Valkealan kunnan koillisosassa, noin 25 kilometrin päässä Valkealan kirkonkylältä ja noin 35 kilometrin päässä Kouvolasta. Tilastoalueen väkiluku oli 449 vuonna 2015. Talouksia alueella on 175 ja kesäasuntoja noin 320. Kouvolan kaupungin aluejaossa Tuohikotin alueella sijaitsee Kangasrannan kaupunginosa, johon kuuluu lisäksi myös Kääpälän kylä ja Vekaranjärven varuskunta. 

Kylä on perimätiedon mukaan saanut nimensä ensimmäisestä asumuksesta, joka oli tuohesta rakennettu kota tai talo. Pysyvää asutusta alueella on ollut jo 1500-luvulla, jolloin kylällä mainitaan olleen viisi taloa. Vuosina 1769–1808 kylässä oli venäläinen varuskunta. 

Tuohikotissa on ABC-myymälä ja asiamiesposti. Siellä on myös kirkko ja paloasema. Tuohikotin koulu lakkautettiin keväällä 2012. Kylässä on ollut myös kaksi kyläkauppaa (Ripatti ja Sale), neuvola ja pankki.

Tuohikotti on Veikko Koppisen romaanin Räjähtävä tyhjyys keskeisiä tapahtumapaikkoja. Mikko-Pekka Heikkisen veijariromaanin Terveiset Kutturasta ratkaisutaistelu käydään Kouvolan koilliskulman ABC-huoltamolla. Tuohikottia ei mainita nimeltä, mutta viittaukset lähikyliin ja maantieteellisiin paikkoihin kertovat selvästi Tuohikotista.

Kylät
Tuohikotti
Metsä-Rämä
Inkerilä
Korjankylä
Uusi-Mauno
Rasi
Rämälä
Parola 
Vainikka

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tuohikotin kylätoimikunta 

Valkealan kylät
Kouvolan kaupunginosat
Kymenlaakson maakunnan entiset taajamat
Albert Tallroth

Albert Tallroth (1871 Pirkkala – 15. maaliskuuta 1899 Helsinki ) oli suomalainen kuvanveistäjä, järjestöjohtaja ja yksi Kuurojen Liiton perustajista. 

Tallrothin ajatuksesta kuurojen toiminta järjestäytyi ja paikallisjärjestöjä perustettiin ympäri Suomea. Tallroth, joka itsekin oli kuuro, oli mukana perustamassa ensimmäiset kuurojen yhdistykset Helsinkiin, Turkuun, Tampereelle sekä Vaasaan. Yhdistyksien myötä kuurojen oli mahdollista saada työtä, koulutusta, tavata muita kuuroja sekä saada tietoa kuuroudesta. Tallroth oli ammatiltaan kuvanveistäjä: mm. Vaasan suomalaisen lyseon koristeveistokset ovat hänen veistämiään. Tallroth kuoli nuorella iällä keuhkokuumeeseen.

Lähteet 
 
 Tampereen kuurojen yhdistys

Viitteet 

Kuulovammaistyön kehittäjät
Suomalaiset kuurot henkilöt
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Topiikka

Topiikka (; ) on Aristoteleen logiikan alan Organon-kokoelmaan kuuluva teos, joka sisältää Aristoteleen dialektiikan teorian.

Historia 

Organon (”Väline”) on kokoelma Aristoteleen logiikkaa ja metodiikkaa koskevia kirjoituksia. Sen nimitys tulee siitä, että sen osa-alueiden hallitsemisen katsotaan antavan filosofille tarvittavat ajattelun välineet kaikkien muiden asioiden käsittelyyn, sekä tieteessä että yleensäkin kaikessa järkevässä ajattelussa ja väittelyissä. Se sisältää Topiikan lisäksi viisi muuta teosta.

Organonin teoksista Topiikka, Ensimmäinen analytiikka ja Toinen analytiikka liittyvät läheisesti toisiinsa ja viittaavat toisiinsa usein. Topiikka liittyy läheisesti yhteen myös teoksen Sofistiset kumoamiset kanssa, ja Sofistiset kumoamiset voidaan nähdä Topiikan eräänlaisena lisäyksenä. Muihin Organonin teoksiin verrattuna nämä kaksi teosta ovat luonteeltaan käytännöllisempiä. Niiden voidaan nähdä jatkavan Platonin Akatemiassa alkanutta dialektiikan tutkimusta.

Organonin ulkopuolisista Aristoteleen teoksista Retoriikka on monin osin riippuvainen Topiikassa esitetyistä näkemyksistä.

Sisältö 

Topiikka käsittää kahdeksan kirjaa. Lähtökohtana on väittelytilanne, jossa väittelijöistä toinen puolustaa jotain asiaa, ja toinen yrittää kumota vastustajan kaikki argumentit. Aristoteles esittää Topiikassa, että dialektiikan taidon avulla väittelijä voi menestyksekkäästi joko puolustaa tai kritisoida mitä tahansa väitteitä riippumatta siitä, mitä mieltä niistä itse sattuu olemaan.

Teos tarjoaa joukon premissejä, joiden avulla on mahdollista keksiä uskottavia argumentteja joko puolesta tai vastaan. Esimerkiksi väitteiden uskottavuutta lisää niiden tukeutuminen enemmistön ja tunnettujen viisaiden käsityksiin. Vastustajan väitteiden totuutta taas voi testata esimerkiksi kääntämällä ne päinvastoin, ja katsomalla paljastuiko sillä tavalla joku looginen ristiriita tai muu virhe argumentaatiossa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennokset 

 Aristoteles: Topiikka. Teoksessa

Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 

 Aristotle: Topica. Teoksessa  Kreikankielinen alkuteksti.
 Aristotle: Topica. Teoksessa  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.

Aiheesta muualla

Teos 

 Aristotle: Topics The Internet Classics Archive. 

Aristoteleen teokset
Kirjat logiikasta
Luettelo verkkoselaimista

Tämä on luettelo verkkoselaimista.

Merkittävät selaimet 

Google Chrome (Google, 2008–)
Internet Explorer (Microsoft, 1995–)
Mozilla Firefox (Mozilla, 2004–)
Opera (Opera Software, 1996–)
Safari (Apple, 2003–)

Muut selaimet 



A 
ABrowse
Amaya
AMosaic
Arachne (selain)
AWeb

C 
Camino

D 
Dillo
 Dolphin Browser
Dooble

E 
Edge
ELinks
Erwise

F 
Firefox Mobile
Flock

G 
Galeon

I 
IBrowse
iCab
Iceweasel
Internet Channel

K 
K-Meleon
Kazehakase
Konqueror

L 
Links
Lynx

M 
Midas (selain)
Midori
Mosaic
Mozilla Suite
MSN Explorer

N 
Nintendo DS Browser
Netscape
NetSurf
Nexus (selain)

O 
Opera
Opera Mini

S 
Safari
SeaMonkey
Sleipnir

T 
 Torch

V 
ViolaWWW
Voyager (selain)
Vivaldi (selain)

W 
w3m
Web (selain)
WorldWideWeb (selain)

X 
xmosaic
xombrero

Lähteet 

 
Luettelot ohjelmistoista
TM Racing

TM on italialainen moottoripyörämerkki, joka tunnetaan tehokkaiden motocross- ja enduropyörien sekä mikroautomoottorien valmistajana. Insinöörit Claudio Flenghi ("mr. Engine") ja Francesco Battistelli ("mr. Frame") perustivat TM:n vuonna 1976. Nimi "TM" tulee Flenghinin ja Battistellin lapsista, Thomas ja Mirko. Vuonna 1977 TM valmisti ensimmäisen pyöränsä nuorelle kilpa-ajajalle, Gastone Serafinille. Vuonna 1978 rikkoutui 200 valmistetun TM motocross-pyörän raja.

Vuonna 1982 Francesco Battistelli jätti TM, ja hänen paikkansa otti kilpa-ajaja Gastone Serafini, joka jätti kilpauransa ja alkoi työskennellä täysipäiväisesti Claudio Flenghinin rinnalla. 1980-luvulla TM saavutti erinomaisia tuloksia niin kansallisesti kuin kansainvälisestikin.

Aiheesta muualla 
 TM-Racing
 TM Maahantuoja Suomessa
 

Italialaiset moottoripyörävalmistajat
Ella Kanninen

Ella Kanninen (s. 3. marraskuuta 1974 Vihti) on suomalainen toimittaja ja juontaja.

Elämä ja ura 

Kanninen kirjoitti ylioppilaaksi Nummelan lukiosta vuonna 1993 ja vietti sen jälkeen vuoden Ranskassa Grenoblessa yliopiston järjestämällä kielikurssilla. Hän valmistui toimittajaksi Tarton yliopistosta vuonna 1999. Kanninen on käynyt myös Suomen Ilmailuopiston lentoemäntäkurssin. Ennen televisiouraa hän kirjoitti artikkeleita muun muassa Kauneus ja terveys -lehteen. Kanninen kirjoitti joulukuussa 2021 ilmestyvän esikoiskirjansa Jokanaisen remonttikirja yhdessä Jasmiini Lappalaisen kanssa. Kirjassa annetaan ohjeita pintaremonttien tekoon itse.

Televisiotyö 

Kannisen televisioura alkoi Ylen Aamu-TV:ssä. Myöhemmin hän toimi uutistenlukijana TV1:ssä. Suomessa Kannisesta tuli tunnettu televisiokasvo kieltenopetusta antaneen TV1:n tositelevisiosarjan Talo Italiassa juontajana. Lisäksi hän toimi apulaistuottajana vuonna 2007 esitetyssä Talo Espanjassa -sarjassa. Keväällä 2010 esitettiin kilpailusarjan kolmas kausi Talo Ranskassa, ja Kanninen toimi ohjelman apulaistuottajana ja juontajana.

Vuosina 2008–2009 Kanninen juonsi Yle Teemalla tiedeohjelmaa Tutkiva juttu. Kanninen on juontanut ja toimittanut myös ajankohtaisia tapahtumia. Hän teki Ylelle taustajuttuja Torinon talviolympialaisista 2006. Kesällä 2010 hän juonsi Tangomarkkinat yhdessä Mikko Peltolan kanssa. Juhannuksena 2012 hän juonsi Iiro Rantalan kanssa Yle Teemalla 13-tuntisen Juhannusjuna-kulttuuriohjelman.

Kanninen juonsi MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaa vuosina 2006–2007 Marco Bjurströmin kanssa. Hän palasi ohjelman juontajaksi seitsemännelle tuotantokaudelle syksyllä 2012 korvaten äitiyslomalla olleen Vappu Pimiän.

Kanninen on tehnyt myös matkailuohjelmia. Hän työskenteli muutaman vuoden Italian televisiossa matkailuohjelmassa Il Viaggiatore. Yle Teema esitti kevätkesällä 2012 Italiaan keskittyvän matkailuohjelman Tie Roomaan: kaksi pientä elefanttia, jossa Kanninen toimi oppaana. Kesällä 2012 Ylen Aamu-TV:ssä esitettiin Kannisen juontamaa matkailuohjelmaa Ella Kannisen Toscana. Huhtikuussa 2016 ilmestyi Kannisen kirja Ellan Toscana: Kyläelämää Italiassa.

Helmikuusta 2013 Kanninen juonsi Puoli seitsemän -ohjelmaa Yle TV1:llä. Hän oli alun perin Marja Hintikan sijainen tämän äitiysloman ajan, mutta jatkoi tehtävässä syyskuun 2014 loppuun. Kanninen palasi juontamaan ohjelmaa marraskuussa 2020. Kanninen joutui ohjelmasta sairauslomalle vuonna 2021 ja hänelle suoritettiin kohdunpoisto.

Yksityiselämä 

Kannisen aviomies Valerio Chinca on italialainen avaruusinsinööri, joka työskentelee energia-alalla. Heillä on kaksi poikaa. Kanninen asui Firenzen ulkopuolella Toscanan maaseudulla ennen kuin muutti lastensa kanssa 2019 takaisin Suomeen ja asettui asumaan Vantaan Ilolaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Aegukga (Etelä-Korea)

Aegukga (, hanja , ) on Korean tasavallan eli Etelä-Korean kansallislaulu. Myös Korean demokraattisen kansantasavallan kansallislaulusta käytetään samaa nimeä. Kyseessä on kuitenkin eri laulu (vrt. Achimŭn pinnara, ). Laulun sanoittajaa ei tiedetä. Sen arvellaan syntyneen 1900-luvun alkupuolella, ja sen tekijäksi on veikattu joko poliitikko Yun Chihoa tai An Chang-hoa, itsenäisyysmiestä ja opettajaa. Alun perin Aegukgaa laulettiin vanhan skottilaisen kansanlaulun Auld Lang Syne sanoin. Japanin miehityksen aikana (1910-1945) Aegukgan laulaminen oli kielletty. Maan ulkopuolella asuvat korealaiset jatkoivat kuitenkin sen laulamista, tuoden näin ilmi uskonsa maansa tulevaan vapautukseen. Vuonna 1937 Ahn Eak-tae, kansainvälisesti tunnettu korealainen muusikko, joka asui Espanjassa, sävelsi Aegukgaan oman sävelmän. Tämä julistettiin Korean tasavallan kansallislauluksi Shanghaissa, Kiinassa, jossa maanpakolaishallitus kokoontui. Aegugkka esitettiin virallisesti Korean tasavallan itsenäistymisjuhlassa 15. elokuuta 1948. Samana vuonna sen asema virallistettiin.

Sanat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.navyband.navy.mil/anthems/ANTHEMS/Korea,%20South.mp3

Kansallislaulut
Eteläkorealainen kulttuuri‎
Färsaarten jalkapallomaajoukkue

Färsaarten jalkapallomaajoukkue () edustaa Tanskalle kuuluvaa itsehallintoaluetta Färsaaria kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Se on Yhdistyneen kuningaskunnan neljän osan (Englanti, Skotlanti, Wales ja Pohjois-Irlanti) sekä Gibraltarin ohella ainoa UEFAn jäsenenä ja Yhdistyneen kuningaskunnan osien kanssa ainoa FIFAn jäsenenä oleva maajoukkue Euroopassa, jonka edustama alue ei ole itsenäinen valtio.

Färsaaret ei ole koskaan selviytynyt arvokisojen lopputurnaukseen. Vaikka joukkue on ollut olemassa vuodesta 1930 lähtien, eivät FIFA eikä Färsaarten jalkapalloliitto laske kuin vuodesta 1988 lähtien pelatut ottelut virallisiksi. Island Gamesin jalkapalloturnauksen Färsaaret on voittanut 1989 ja 1991.

Vaikka Färsaaret onkin eräs Euroopan huonoimmin menestyneistä maajoukkueista, on se toisinaan kyennyt kiusaamaan isompiaan. Ensimmäisessä kansainvälisessä arvoturnauksen karsintaottelussaan 12. syyskuuta 1990 se voitti kotiottelussaan, joka pelattiin Ruotsin Landskronassa, Itävallan maalein 1–0. Sekä 2000 että 2004 EM-kisojen karsinnoissa se pelasi kotonaan tasapelin Skotlantia vastaan. Vuoden 2012 EM-karsinnoissa Färsaaret kukisti Viron lukemin 2-0. Ranskan EM-kisojen 2016 karsinnassa joukkue ylsi sekä vieras- että kotivoittoon Kreikasta. Kreikka-voitoilla saavuttamillaan kuudella pisteella se sivusi kaikkien aikojen parasta pistemääräänsä EM-karsinnoissa, jonka oli aiemmin saavuttanut EM-karsinnoissa 1996.

Toistaiseksi parhaan arvokisakarsintansa Färsaaret pelasi karsittaessa MM-kilpailuihin 2002. Se saavutti seitsemän pistettä kukistettuaan Luxemburgin kahdesti sekä pelattuaan tasapelin kisoihin selviytynyttä Sloveniaa vastaan.

Arvokilpailut

Maailmanmestaruuskilpailut 
 1930–1990 – Ei osallistunut
 1994–2022 – Karsiutui

Euroopan-mestaruuskilpailut 
 1960–1988 – Ei osallistunut
 1992–2020 – Karsiutui

Valmentajat
Páll Guðlaugsson (1990—1993)
Allan Simonsen (1993—2001)
Henrik Larsen (2001—2005)
Jógvan Martin Olsen (2005—2009)
Brian Kerr (2009-2011)
Lars Olsen (2011-)

Pelaajia
Uni Arge
Fróði Benjaminsen
Claus Beck Jørgensen
Rógvi Jacobsen
Óli Johannesen
Julian Johnson
Todi Jónsson
Jens Martin Knudsen
Torkil Nielsen

Lähteet

Aiheesta muualla
 Färsaarten jalkapalloliitto
 Kannattajien sivu

Jalkapallomaajoukkueet
Maajoukkue
Seppo Pehkonen

Seppo Pehkonen (s. 11. toukokuuta 1945) on helluntailaistaustainen ns. Toronton siunaus -liikkeen pastori. Hän on filosofian tohtori pääaineena fysiikka. Pehkosen väitöskirja käsitteli kiinteän aineen diffuusioilmiötä. Hän on kuitenkin jättänyt luonnontieteen vuonna 1973 ja toiminut vuodesta 1977 eri herätysliikkeiden tehtävissä, erityisesti kristillisessä lähetystyössä.

Pehkonen on toimittanut Avainsanoma-lehteä, joka teki lähetystyötä Neuvostoliiton alueella. Myöhemmin hän on toimittanut Näky-lehteä. Hän on toiminut pastorina Helsingin Siion-seurakunnassa ja Saalem-seurakunnassa sekä Porvoon helluntaiseurakunnassa. 

Vuodesta 1999 lähtien Pehkonen on toiminut pastorina Helsingin Cityseurakunnassa. Cityseurakunnat voidaan luokitella helluntailaisuudesta irtaantuneeksi tunnustuskuntiin sitoutumattomaksi uuskarismaattisuudeksi, ja niillä on yhteyksiä Toronton siunaus -liikkeeseen. Vuodesta 2007 on Pehkonen toiminut Keravan City-seurakunnan vt. pastorina ja 2008 vuoden alusta pastorina. Keväällä 2009 Helsingin Cityseurakunta ja Elämän Sana Helsinki yhdistyivät ja muodostivat Elämän Sana City -seurakunnan. Myöhemmin Elämän Sana City muutti nimensä takaisin Helsingin Cityseurakunnaksi. 

Pehkonen toimi Helsingin karismaattisen Logos-raamattukoulun rehtorina vuoteen 2006 asti. Logos-raamattukoulu lopetti toimintansa vuonna 2006 liian vähäisen osallistujamäärän vuoksi. 

Seppo Pehkonen on vuoden 2008 alusta nimitetty uudelleen Näky-lehden päätoimittajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seppo Pehkosen blogi 

Suomalaiset papit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Humphrey (kissa)

Humphrey (noin 1988 – maaliskuu 2006) oli kissa, joka oli Ison-Britannian pääministerin virka-asunnon lemmikkinä ja päähiirestäjänä lokakuusta 1989 13. marraskuuta 1997 saakka. Humphrey saapui Downing Street 10:een noin vuoden ikäisenä ja asui talossa kolmen pääministerin, Margaret Thatcherin, John Majorin ja Tony Blairin aikana. 

Humphrey joutui muuttamaan virka-asunnosta kuukausi Blairin virkaanastumisen jälkeen, koska Cherie Blair ei tiettävästi tullut toimeen sen kanssa. 

Humphrey sai nimensä Kyllä, herra ministeri -sarjan Sir Humphrey Applebyn mukaan. Kissan ylläpito maksoi vuodessa noin 100 puntaa. Suurin osa kuluista oli ruokakuluja ja kulut maksettiin valtion budjetista. Humphrey sanottiin tehneen huomattavasti parempaa työtä kuin ammattimainen tuholaistorjuja, jolle maksettiin 4 000 puntaa vuodessa ja joka tiettävästi ei saanut kiinni yhtään hiirtä.

Kuuluisat kissat
Midraš

Midraš (; monikko midrašim) tarkoittaa juutalaisten kirjanoppineiden raamatullisten tekstien selitys- ja tulkintakirjallisuutta.

Katso myös 
 Eksegetiikka
 Hermeneutiikka

Aiheesta muualla 
 Tales and Maxims from the Midrash 

Eksegetiikka
Juutalaisuus
Hiekkalapio

Hiekkalapio on (lasten) leikkikalu, joka soveltuu hiekan kaivamiseen ja muokkaamiseen. Sitä käytetään yleensä hiekkalaatikolla, eikä sitä voida kovinkaan järkevästi käyttää oikeaan työhön sen kestämättömyyden, materiaalin ja rakenteen takia. Toisaalta leikeissä hiekkalapiona voi hyvin käyttää myös monia puutarhaistyöhön tai -harrastukseen valmistettuja, yleensä rakenteellisesti lujempia istutuslapioita.

Laajan kohdekäyttäjäryhmän vuoksi hiekkalapioita on monenlaisia: suuria, pieniä, eri värisiä, pitkävartisia, lyhytvartisia, suurilapaisia, pienilapaisia ja niin edelleen. Yleensä ne ovat kuitenkin noin 20 senttimetrin mittaisia ja muovisia.

Valmistajia
Brio
Plasto

Aiheesta muualla
Nykylelut jättävät lapsen katsojaksi (23.8.2010) (yle.fi)

Leikkikalut
Hiekka
Sofia (täsmennyssivu)

Sofia voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 Sofia, naisen nimi, joka tulee kreikan kielen sanasta σοφία ("viisaus")

Maantiede 

 Sofia, Bulgarian pääkaupunki
 Sofía, saari Ekhinadien saariryhmässä Kreikassa

Rakennuksia  
 Hagia Sofia, historiallinen rakennus Istanbulissa, alkujaan kirkko, myöhemmin moskeija, nykyisin museo
 Kulttuurikeskus Sofia, koulutus- ja kokoushotelli Helsingin Kallahdessa
 Villa Sofia, huvila Tampereen Tammelassa

Henkilöitä 
 Sofia Vaasa (1547–1611), Ruotsin prinsessa
 Hannoverin Sofia (1630–1714), Böömin kuningas Fredrik I:n tytär, kaikkien Iso-Britannian kruununperillisten esiäiti
 Sofia (1836–1913), Ruotsin ja Norjan kuningatar, Oskar II:n puoliso 
 Sofia (s. 1938), Espanjan kuningatar
 Sofia (s. 1984), Ruotsin prinsessa
 Sofia (s. 2007), Espanjan prinsessa, kuningas Felipe VI:n tytär
 Sofia, nykyiseltä taiteilijanimeltään Sofia Sida (s. 1984), suomalainen dance/pop-artisti

Muita 
 Sofia, gnostilainen jumalhahmo
 Sofia Pankki, Suomessa toiminut liikepankki
 SOFIA, Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy, lentävä infrapunaobservatorio
 Sofia, Álvar Solerin musiikkikappale vuodelta 2016.
Voileipä

Voileipä on leipäviipale, jonka päällä voi olla esimerkiksi levitteitä, kasviksia, makkaraa ja juustoa.

Voileipiä nautitaan esimerkiksi välipalana tai eväinä. Monet nauttivat voileipiä myös aamiaisella ja muilla aterioilla.

Sandwich puolestaan muodostuu kahdesta tai useammasta kerroksittain asetetusta voilleipäviipaleesta, joiden välissä on täytteitä.

Lähteet 

Leivät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Konstantin Konstantinovitš Romanov

Suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanov (, 22. elokuuta 1858 – 15. kesäkuuta 1915) oli venäläinen aatelismies ja Venäjän keisari Nikolai I:n pojanpoika. 

Konstantinin  isä oli Konstantin Nikolajevitš Romanov ja äiti Aleksandra Josifovna. Konstantin  vanhin sisar Olga nai Kreikan kuninkaan Yrjö I:n vuonna 1867. 

Lapsuudesta asti Konstantin oli kiinnostunut taiteesta ja musiikista eikä niinkään sotapalveluksesta, mikä oli tapa venäläisissä aatelisperheissä. Hän palveli ensin Keisarillisessa laivastossa, mutta jätti sen kesken ja liittyi keisarilliseen vartiokaartiin. 

Konstantin nai Pietarissa vuonna 1884 Elisabeth Saksi-Altenburgin. Vaikka Konstantin toisaalta oli homoseksuaalinen, hän omistautui vahvasti perheelle, johon syntyi 9 lasta :

 Ioann Konstantinovitš Romanov (1886–1918) 
 Gavriil Konstantinovitš Romanov (1887–1955) 
 Tatiana Konstantinova Romanova (1890–1970) 
 Konstantine Konstantinovitš Romanov (1891–1918) 
 Oleg Konstantinovitš Romanov (1892–1914) 
 Igor Konstantinovitš Romanov (1894–1918) 
 Georgi Konstantinovitš Romanov (1903–1938) 
 Natalia Konstantinova Romanova (1905 ; kuoli lapsena) 
 Vera Konstantinova Romanova   (1906–2001)

Kun ensimmäinen maailmansota syttyi 1914, Konstantin ja Elisabeth olivat Saksassa Wildungenin kylpylässä. He olivat nyt vihollisvaltiossa ja päättivät paeta, mutta Saksan viranomaiset pidättivät heidät.  Elisabeth kirjoitti Saksan keisarilliselle perheelle ja pyysi apua. Saksan viranomaiset vapauttivat Konstantinin ja Elisabethin ja kuljettivat heidät Venäjälle. 

Sodassa palvelivat kaikki perheen pojat, ja heistä Oleg kaatui 1914. Konstantin itse kuoli sairauteen 15. kesäkuuta vuonna 1915.  

Venäjän vallankumouksen yhteydessä pojista Ioann, Gavriil, Konstantin ja Igor joutuivat bolševikkien vangiksi lokakuussa 1917. Ioann, Konstantin ja Igor teloitettiin Uralilla. Konstantinin puoliso Elisabeth sekä jälkeläiset Gavriil, Tatjana, Vera, ja Georgi onnistuivat siirtymään länteen.

Konstantinin runoutta on julkaistu myös suomeksi.

Lähteet  

Romanov-suku
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Miloš Zeman

Miloš Zeman (s. 28. syyskuuta 1944 Kolín) on tšekkiläinen poliitikko ja vuodesta 2013 Tšekin presidentti. Hän oli sosiaalidemokraattisen puolueen (ČSSD) johtaja 1993–2001. Hän oli alahuoneen puhemies 1996–1998 ja pääministeri 1998–2002. Hän nosti ennen heikon ČSSD:n 30 prosentin ääniosuuteen.

Poliittinen ura 

Zeman on taustaltaan taloustieteilijä. Prahan kevään jälkeissä "normalisoinnissa" hänet erotettiin kommunistipuolueesta, minkä jälkeen hänen oli vaikea saada töitä. Vuodesta 1989 hän oli Václav Klausin johtaman Kansalaisfoorumin edustaja ja vuodesta 1990 parlamentin jäsen. Kansalaisfoorumi hajosi huhtikuussa 1991, jonka jälkeen Zeman liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, jonka johtajaksi hän nousi helmikuussa 1993. Vuoden 1992 vaaleissa ČSSD sai kuusi prosenttia äänistä, mutta jo vuoden 1996 vaaleissa se sai 61 paikkaa ja nousi toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Zeman oli alahuoneen puhemies 1996–1998. Vuonna 1998 ČSSD sai 32,3 prosenttia äänistä ja 74 paikkaa, jolloin Zeman muodosti vähemmistöhallituksen. Hänen kaudellaan talous kääntyi lievään kasvuun.

Zemanin hallitus hyväksyi brittiläis-ruotsalaisen BAE Systems/SAAB:in kanssa kaupan 24:sta JAS 39 Gripen -hävittäjästä. Senaatti kuitenkin esti 2,2 miljardin euron kaupan vuoden 2002 vakavien tulvien jälkeen. Hänen hallitukseensa liittyi monia ratkaisemattomia korruptiotapauksia.

Jäädessään sivuun Zeman valitsi puolueen johtoon Vladimír Špidlan. Špidla johti sosiaalidemokraatit jälleen voittoon 2002. Zemanin yritys päästä 2003 presidentiksi epäonnistui, kun hänen pitkäaikainen kilpakumppaninsa Václav Klaus valittiin. Zeman on arvostellut puolueen johtoa, mutta hänen poliittinen vaikutusvaltansa on vähäinen. Hän vetäytyi eläkkeelle maaseudulle Etelä-Määriin.

Zeman ilmoitti maaliskuussa 2007 eroavansa koko puolueesta, kun hän sai tietää sen puheenjohtaja Jiří Paroubekin olleen taustalla lakimies Zdeněk Altnerin Zemania vastaan nostamassa jutussa. Kyseinen lakimies vaatii ČSSD:lta 19 miljardin kruunun korvauksia eräästä Zemanin vuonna 2000 allekirjoittamasta kiinteistösopimuksesta.

Vuonna 2009 Zeman perusti uuden Strana Práv Občanů – Zemanovci (SPOZ) -puolueen. Se jäi äänikynnyksen alle vuoden 2010 vaaleissa.

Presidenttinä 

Zeman valittiin vuonna 2013 Tšekin presidentiksi. Presidentti valittiin ensimmäisen kerran suoralla kansanvaalilla.

Samettivallankumouksen 25-vuosipäivän juhlallisuuksissa marraskuussa 2014 Zemania heiteltiin kananmunilla. Zemania pidettiin liiaksi Venäjän ja Kiinan linjoja ymmärtävänä. Hän on vastustanut EU:n Venäjälle asettamia pakotteita. Hänen avustajansa Martin Nejedlý on työskennellyt venäläiselle Lukoil-öljy-yhtiölle.

Zeman valittiin jatkokaudelle 27. tammikuuta 2018. Hän sai ensimmäisellä kierroksella noin 39 prosenttia äänistä ja voitti keskustaliberaalin Jiří Drahošin toisella kierroksella 51,4 prosentin osuudella.

Syksyllä 2021 Zeman sairasteli vakavasti, mikä haittasi presidentin tehtävien hoitamista.

Lähteet
 Milos Zeman - outgoing prime minister (Radio Praha; 19.6.2002)
 Elämäkerta (CIDOB)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tšekin pääministerit
Tšekin presidentit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Kauppakeskus Minna

Kauppakeskus Minna on kauppakeskus Kuopion keskustassa Haapaniemenkadulla. Nimensä se on saanut Minna Canthin mukaan. Sen naapureita ovat muun muassa H-talo ja IsoCee.

Talon rakennutti alun perin Kuopion kauppiaat ja yrittäjät ry, ja se valmistui pitkällisten vaiheiden jälkeen vuonna 1988. Aluksi kauppiastavarataloksi rakennettu kauppakeskus käytti nimeä Savon City, mutta 1990-luvun alussa tapahtuneen konkurssin jälkeen ja omistajan vaihduttua myös nimi vaihtui nykyiseksi.

Osoitteessa Haapaniemenkatu 18 toimivan kauppakeskuksen omistaa viereisen IsoCeen tavoin julkisen alan eläkerahoituslaitos Keva.

Myymälät 
 Kampaamokauppa Hairlekiini
 Laukkukeskus
 Lelukauppa Partanen
 Lindex
 Optisyke
 Paperikuu
 Suomalainen Kirjakauppa

Palveluyritykset 
 Burger5
 Finnkino Scala
 HammasMehiläinen
 Kahvila Björn
 Kauneushoitola Eila Mytkäniemi
 Kuopion Ajokouluttajat
 Parturi-kampaamo Hairlekiini
 Taikuri Ravintola

Muut palvelut 
 Etteplan MORE
 Inova
 Privanet Group Oyj
 Solteq Oyj
 SSR Itä-Suomi Oy

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauppa- ja viihdekeskus Minnan virallinen kotisivu

Kuopion kauppakeskukset
Multimäki
Pohjois-Sentinel

Pohjois-Sentinel on Intialle kuuluva 72 neliökilometrin kokoinen saari Andamaanien saariryhmässä Bengalinlahdella. Saari on pyöreä, rannalta rannalle on noin 7–8 kilometriä, ja se on rantoja lukuun ottamatta metsän peitossa. Saari kuuluu Andamaanien ja Nikobaarien erityishallintoalueeseen, ja sen alkuperäiskansalle on annettu oma itsehallinto.

Saaren alkuasukkaat, sentinelit, ovat yksi maailman eristyneimmistä ja sisäsiittoisimmista kansoista. He kieltäytyvät kontaktista ulkomaailman kanssa. Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan saarella asuu 3 naista ja 12 miestä. Väestönlaskenta jouduttiin suorittamaan helikopterista ja tulokseen on suhtauduttava varauksellisesti. Arviot sentinelien määrästä vaihtelevatkin 39:n ja 400:n välillä.

Maaliskuussa 2005 Andamaanien hallinto teki päätöksen, jonka mukaan alkuasukkaiden asioihin sekaantuminen minimoidaan. Intian hallitus on kieltänyt menemästä kolmea mailia (n. viisi kilometriä) lähemmäksi saarta. Tammikuussa 2006 kaksi humalaista intialaista kalastajaa rantautui saarelle. Molemmat tapettiin ja haudattiin. Intian viranomaiset yrittivät käydä tutkimassa tapausta, mutta sentinelit estivät maahan tunkeutumisen nuolisateella.

Noin 60 kilometriä Pohjois-Sentineliltä etelään sijaitsee Etelä-Sentinelin saari, joka on asumaton ja kooltaan vain 1,6 neliökilometriä.

Lähteet 
 Andamaanien hallinnon päätös sekaantumisen minimoimisesta
 Steve Sailerin raportti tammikuun 2006 tapahtumista

Viitteet

Aiheesta muualla 
 ESA:n (European Space Agencyn) kuva Pohjois-Sentinelin saarelta

Andamaanit ja Nikobaarit
Karakorum (kaupunki)

Karakorum oli kaupunki nykyisen Mongolian pohjoisosassa.

Se oli Mongolivaltakunnan eräänlainen pääkaupunki joitakin vuosikymmeniä. Sen rauniot sijaitsevat Arkhangain provinssin kaakkoisnurkassa Mongoliassa. Alueelta on löydetty merkkejä metallinvalmistuksesta, nuolenpäitä, rautapatoja, lasihelmiä, kiinalaisia kolikoita yms.

Historia 
Tsingis-kaani asettui alueelle noin 1220 ja alkoi sieltä käsin johtaa Kiinan sotatoimiaan.  Karakorumia on usein sanottu mongolien pääkaupungiksi, mutta oikeastaan Tsingis-kaani eli liikuteltavassa telttaleirissään kaupungin ulkopuolella, ja Karakorum toimi tämän "varsinaisen pääkaupungin" huoltotukikohtana. Tsingisiä seurannut Ögödei rakennutti Karakorumiin muurit ja linnakkeen sekä suuntasi silkkitien kaupan sinne, jolloin kaupungista tuli vähäksi aikaa maailman merkittävimpiä taloudellisia ja poliittisia keskuksia. Kublai siirsi pääkaupungin nykyisen Pekingin alueelle vuonna 1267. Sen jälkeen Karakorumista tuli provinsiaalinen kaupunki, vaikkakin pohjoinen yuan-dynastia hetkeksi siirsi pääkaupunkinsa sinne. Kiinalaiset hävittivät Karakorumin ja surmasivat sen asukkaat 1388, jolloin kaupunki ilmeisesti autioitui lopullisesti.

Lähteet 

Mongolivaltakunta
Anitra Ahtola

Anitra Ahtola (s. 21. heinäkuuta 1972) on suomalainen tanssikouluyrittäjä ja vuoden 1996 Miss Suomen 1. perintöprinsessa. Hänellä on oma tanssikoulu Dance Center Ani, joka on toiminut vuodesta 1999 ja on laajentunut yhdeksi pääkaupunkiseudun suurimmista tanssikouluista. Hänet on valittu Espoossa vuoden yrittäjäksi 2003 ja pääkaupunkiseudun nuoreksi yrittäjäksi 2007.

Ahtola avioitui kesällä 2006 Jouni Janatuisen kanssa. Ahtolalla on edellisestä avioliitostaan Jari Komulaisen kanssa kaksi poikaa, joista toinen on tanssija Alex Komulainen. Jounilla on kaksi tytärtä, ja parilla on yhteinen tytär. Ahtolan ja Janatuisen liitto päättyi avioeroon vuonna 2012.

Ahtola pääsi kunnallisvaaleissa 2008 varavaltuutetuksi Espoossa kokoomuksen listalta. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Espoon kaupunginvaltuuston jäseneksi. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Ahtola keräsi 830 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle Espoon valtuustoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Anitra Ahtolan kotisivu

Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset missit
Espoon kaupunginvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Aladağlar

Aladağlar on vuorijono itäisessä Turkissa, Taurus-vuoristossa lähellä Aladağin kaupunkia. Sen korkeimmat huiput ovat Demirkazik (3 756 m), Kaldi (3 734 m), Kizilkaya (3 725 m) ja Engin Tepe (3 723 m). Aladag-vuorijono reunustaa laajaa ylänköä 3 100 metrin korkeudessa, sen nimi on  Yedigöller (Seitsemän järveä). Ylängöltä alkaa jyrkkä laakso joka johtaa vesiputouksille ja Välimeren rannalla asti ulottuvalle metsäalueelle. 

Alueelle perustettiin kansallispuisto vuonna 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Trekking Turkey - valokuvia ja kartta 

Turkin maantiede
Aasian vuoristot
Ulla-Christina Sjöman

Ulla-Christina Sjöman (20. maaliskuuta 1926 Helsinki – 6. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen niin sanotun karismaattisen liikkeen saarnaaja ja sielunhoitaja. Hänet tunnetaan myös Suomen rajojen ulkopuolella.

Ura
Ulla-Christina Sjömanin isä kapteeniluutnantti Thorolf Sjöman oli Torpedovene S2:n päällikkö, joka hukkui aluksen upotessa Porin edustalla syysmyrskyssä 4. lokakuuta 1925 ennen tyttären syntymää. Sjömanin kummitäti oli Mathilda Wrede.

Sjöman tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista ja valmistui Helsingin yliopiston teologisesta tiedekunnasta vuonna 1950 ja työskenteli sen jälkeen Helsingin ruotsinkielisissä seurakunnissa lehtorina. 1970-luvulla hän koki Tukholmassa hengellisen herätyksen. Hän teki siitä lähtien seurakuntatyötä keskustellen ihmisten kanssa ja rukoillen sairaiden parantumisen puolesta. Pisimpään seurakunnista Sjöman hän oli Lukas församlingin palveluksessa Munkkivuoressa, missä hän työskenteli aina eläkeikään, vuoteen 1989 asti.

Ulla-Christina Sjöman aloitti rukoustyön vuonna 1974 Helsingin Luukkaan ruotsinkielisessä seurakunnassa ja saarnasi enimmäkseen Munkkivuoren kirkossa. Hän oli aikoinaan karismaattisen liikkeen käynnistäjiä Suomessa samoihin aikoihin Niilo Yli-Vainion kanssa ja oli varsin kysytty Jeesus-marsseille ja erilaisiin hengellisiin keskustelutilaisuuksiin sekä median keskusteluohjelmiin. Sjömania arvostetaan muun muassa siksi, että hän pystyi tehokkaaseen kristilliseen lähetystyöhön miesten hallitsemassa kirkossa. Sjömanilla oli TV7-kanavalla esirukousohjelma Ulla-Christina Sjömanin esirukousilta ja Askel-lehdessä Rukoilemme puolestasi -esirukouspalsta.

Teoksia 
Sjöman julkaisi useita kirjoja, joiden aiheina ovat rukous ja elämä yhteydessä Jumalaan.

Lähellä Herraa, Edes Oy, 1979
Var dagar med Herren (suom. Herran seurassa) Edes Oy.
Hän kulkee vierelläsi, Edes Oy, 1980, ISBN 951-9060-11-1.
Herran seurassa, Edes Oy, 1983, ISBN 951-9060-16-2.
Herran kädessä, Edes Oy, 1986, ISBN 951-9060-22-7.
Rukoileva ihminen

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Fernström, Kristina: Kutsumuksena esirukous: Ulla Christina Sjöman lähikuvassa. Församlingsförbundets Förlags Ab. 1992. ISBN 951-550-432-5.

Aiheesta muualla 
 
 TV7:n ohjelma-arkisto – kokoustaltiointeja Helsingin Munkkivuoresta.
 Ulla-Christina Sjömanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Mindhunters

Mindhunters on Renny Harlinin ohjaama jännityselokuva vuodelta 2004. Elokuva kertoo seitsemästä profiloijakokelaasta, jotka viedään viimeiseen harjoitukseen eristyksissä olevalle saarelle. Elokuva on kuvattu Hollannissa vuonna 2003 ja studio (Dimension) lykkäsi ensi-iltaa monesti. Elokuva tuli loppujen lopuksi ulos Yhdysvalloissa vasta toukokuussa 2005.

Näyttelijät

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Renny Harlinin ohjaamat elokuvat
Sarjamurhaajaelokuvat
Laba

Laba () on 347 kilometriä pitkä joki Karatšai-Tšerkessiassa, Adygeiassa ja Krasnodarin aluepiirissä Pohjois-Kaukasiassa Venäjän federaatiossa. Laba laskee Kuban-jokeen Ust-Labinskin luona. Labaa käytetään uittoväylänä ja se soveltuu myös melontaan. Joen vettä käytetään myös kasteluun. 

Laban alajuoksu virtaa suhteellisen tasaisessa maastossa, ja siihen kokoontuvat kahden, korkealta vuoristosta alkavan lähdehaaran vedet. Näistä Suuri-Laba (), jonka latvoilta joen pituus lasketaan, saa alkunsa 3790 m:n korkeudesta Pšiš-vuoren jäätiköltä Karatšai-Tšerkessian ja Abhasian rajalta. Sivuhaara Pieni-Laba () alkaa Tsahova-vuoren jäätiköltä (3345 m) ja yhtyy Suureen-Labaan 214 km:n päässä Laban suulta.

Adygeian joet
Karatšai-Tšerkessian joet
Venäjän joet
Kubanin vesistö
Mona

Mona on naisen etunimi. Se on lyhenne nimestä Monika (Monica). Italiassa Mona tai Monna on lyhenne sanasta madonna. Vanhoissa germaanisissa kielissä Mona lienee tarkoittanut myös Kuuta. 

Suomessa nimi Mona on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2880 henkilölle. Nimi on Suomessa käytössä myös muodossa Moona.

Nimipäivä 
Monan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 15. kesäkuuta.

Tunnettuja Mona-nimisiä henkilöitä 
 Mona Barthel (s. 1990), saksalainen tennispelaaja
 Mona Bling, oik. Mona Kuoppamaa (s. 1992), suomalainen toimittaja ja feministi
 Mona Brorsson (s. 1990), ruotsalainen ampumahiihtäjä ja viestin olympiavoittaja
 Mona Carita, oik. Carita Virkkunen (s. 1962), suomalainen iskelmälaulaja
 Mona Dahle (s. 1970), norjalainen käsipalloilija 
 Mona Hofland (1929–2010), norjalainen näyttelijä ja laulaja
 Mona Kortelampi (s. 1966), suomalainen freelancenäyttelijä
 Mona Leo, aik. Ehrström-Enckell (1903–1986), suomenruotsalainen kirjailija ja nukketeatteritaiteilija
 Mona Løseth (s. 1991), norjalainen alppihiihtäjä
 Mona Malm (1935–2021), ruotsalainen näyttelijä
 Mona Marshall (s. 1947), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
 Mona-Liisa Nousiainen, o.s. Malvalehto (1983–2019), suomalainen maastohiihtäjä ja harmonikansoittaja
 Mona Nørgaard (s. 1948), tanskalainen suunnistaja
 Mona-Lisa Pursiainen (1951–2000), suomalainen pikajuoksija
 Mona Sahlin (s. 1957), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Mona Schalin (s. 1954), suomalainen arkkitehti
 Mona Seefried (s. 1957), itävaltalainen näyttelijä

Kuvitteellisia Mona-nimisiä henkilöitä 
 Mona, Frendit tv-sarjan Rossin tyttöystävä
 Mona, Mikko Niskasen elokuvassa Mona ja palavan rakkauden aika 
 Mona Simpson, tv-sarjassa Simpsonit
 Mona Vanderwaal, Sara Shepardin kirjasarjassa Valehtelevat viettelijät ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa

Nimen muita merkityksiä 
 Mona, Rosa-yhtyeen vuoden 2011 kevääseen saakka ollut nimi
 Mona Lisa, Leonardo da Vincin kuuluisa maalaus (esittänee Lisa Gherardinia, tässä yhteydessä Mona on titteli)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Kumanovo

Kumanovo () on kaupunki Pohjois-Makedonian pohjoisosassa pääkaupunki Skopjen koillispuolella. Kaupungissa on 115 894 asukasta (vuonna 2010). Kumanovo sijaitsee Žegligovon alueella Kumanovon laaksossa vuorten ympäröimänä. Kaupungin nimen uskotaan tulleen turkkilaisilta kumaaneilta, jotka asuivat alueella 1100–1200-luvuilla.  

Kumanovo on tärkeä metalli- ja tekstiiliteollisuuden keskus, ja rautatie yhdistää sen Skopjeen ja Serbiaan. Ensimmäiset maininnat kaupungista ovat 1500-luvulta, jolloin Kumanovosta tuli alueensa hallinnollinen keskus. Kumanovo tunnetaan legendaarisen vallankumousjohtajan Petre Vojničkin eli Karpošin kotikaupunkina. Hänen turkkilaisia vastaan vuonna 1689 järjestämänsä Karpoš-kapinan jälkeen Kumanovo taantui. Toisen maailmansodan jälkeen Kumanovo on teollistunut ja kasvanut nopeasti. Kaupungin alueella on useita kirkkoja ja luostareita ja sen ympäristössä esihistoriallisia monumentteja, kuten Kokinon 4 000 vuotta vanha megaliittinen observatorio.

9. toukokuuta 2015 kaupungissa käydyissä taisteluissa kuoli 22, joista kahdeksan poliiseja. Yhteenotoista asetettiin syytteeseen terrorismista 30, joista 18 oli albaaneja Kosovosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kumanovon kaupungin kotisivut 
Kumanovo FAQ 

Pohjois-Makedonian kaupungit
Sergei Aksakov

Sergei Timofejevitš Aksakov (1. lokakuuta (J: 20. syyskuuta) 1791 Ufa, Venäjä – 12. toukokuuta (J: 30. huhtikuuta) 1859 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija.

Aksakov opiskeli Kazanin yliopistossa. Hän toimi vuodesta 1827 sensorina ja työskenteli Moskovassa maanmittausinstituutin tarkastajana ja johtajana. Hän osti vuonna 1843 Abramtsevon kartanon, josta tuli ajan älymystön kohtauspaikka. Siellä kohtasivat monet runoilijat ja kirjailijat, kuten Nikolai Gogol ja Ivan Turgenjev.

Aksakov kirjoitti puoliomaelämäkerrallisia tarinoita, jotka kertovat maanomistajan perhe-elämästä, metsästyksestä ja kalastuksesta. Aksakovin pääteos Perhekronikka (Semeinaja hronika, 1856.) perustuu hänen omiin muistoihinsa patriarkaalisesta perheestä. Hän kirjoitti 1852–1855 kirjallisuustieteen kannalta merkittävää muistelmateosta Istorija moiego znakomstva s Gogolem, joka jäi kuitenkin kesken. Teos julkaistiin 1890.

Aksakovin poikia olivat Konstantin ja Ivan Aksakov, joista molemmista tuli slavofiilisiä toimittajia ja kirjailijoita.

Suomennettu teos 
  Suomennoksen 2. p. tarkistanut Viola Zakrevskaja. Tammi ja Progress, 1981 ISBN 951-30-5187-0

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1791 syntyneet
Vuonna 1859 kuolleet
A-klinikkasäätiö

A-klinikkasäätiö on vuonna 1955 perustettu järjestö ja palveluntuottaja. Sen toiminnan tavoitteena on vähentää päihdehaittoja ja muita psykososiaalisia ongelmia.  

A-klinikkasäätiö kehittää päihde- ja mielenterveystyötä, harjoittaa tutkimusta, tarjoaa sähköisiä palveluita ja julkaisee päihdetyön erikoislehteä Tiimiä. Sähköiset palvelut tavoittavat yli 210 000 kävijää kuukausittain. A-klinikkasäätiön Päihdelinkki on Suomen suosituin päihde- ja riippuvuusaiheinen verkkopalvelu.  

Säätiön palvelutuotanto siirtyi sen kokonaan omistamaan A-klinikka Oy:hyn vuoden 2018 alussa. Toiminnan tuotot palautuvat A-klinikkasäätiön tarkoituksen mukaisesti suomalaisen päihde- ja mielenterveystyön kehittämiseen.

A-klinikkasäätiö toimii voittoa tavoittelematta. Järjestölähtöinen toiminta rahoitetaan pääasiassa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen avustuksilla. 
A-klinikkasäätiö on SOSTEn jäsenjärjestö.

A-klinikkasäätiön historiaa 

A-klinikkasäätiö perustettiin 10.10.1955. Sen perustajayhteisöjä olivat Oy Alko Ab, Alkoholitutkimussäätiö, Suomalainen Lääkäriseura Duodecim, Finska Läkaresällskapet rf, Kansan Raittiusapu (sulautunut toiseen järjestöön), Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto, Kirkkopalvelut ry, Suomen Kirkon Sisälähetysseura ry, Suomen Kuntaliitto, Suomen Lääkäriliitto, Suomen Mielenterveysseura, Suomen Punainen Risti, Suomen Raittiusjärjestöjen liitto (lakkautettu), Työterveyslaitos (nykyinen edustaja Kuntoutussäätiö), VAK ry ja Väestöliitto.  

Ensimmäiset A-klinikat avattiin Vaasassa ja Helsingissä jo vuodenvaihteessa 1953–54. A-klinikat perustettiin avohuollon hoitopaikoiksi vastapainoksi valtion silloiselle holhous- ja kontrollipainotteiselle alkoholistihuollolle ja alkoholistien lakisääteiselle laitoshuollolle. Vaasan ja Helsingin kokeiluklinikat jatkoivat toimintaansa A-klinikkasäätiön hallinnassa. Vuonna 1957 avattiin A-klinikat Lahteen, Tampereelle ja Turkuun. Ensimmäiset katkaisuhoitoasemat perustettiin 1969. Ensimmäiset nuorisoasemat aloittivat toimintansa Helsingissä, Jyväskylässä, Kotkassa, Tampereella ja Turussa 1970. Lakiuudistus vuoden 1975 alusta mahdollisti kunnallisen A-klinikkaverkoston kehittämisen, ja osa A-klinikkasäätiön yksiköistä kunnallistui.

Katso myös 
 Päihdelinkki
 A-klinikka
 Päihdesairaala

Lähteet

Aiheesta muualla 
 A-klinikka Oy:lle siirrettiin A-klinikkasäätiön palvelutuotanto ePressi 24.4.2018.

A-klinikkasäätiö
A-klinikka

A-klinikka tuottaa päihde- ja mielenterveyspalveluja kunnille ja kuntayhtymille, työterveyshuoltoon, yrityksille ja yksityisasiakkaille. A-klinikka Oy:n palveluissa työskentelee 500 alan ammattilaista.

A-klinikka Oy on A-klinikkasäätiön omistama yritys, ja se on toiminut vuodesta 2016. A-klinikkasäätiön palvelutuotanto siirtyi yhtiöön vuoden 2018 alussa. Toiminnan tuotot palautuvat A-klinikkasäätiön tarkoituksen mukaisesti suomalaisen päihde- ja mielenterveystyön kehittämiseen.

Suomalaisen Työn Liitto myönsi A-klinikka Oy:lle Avainlippu-tunnuksen syyskuussa 2018  ja Yhteiskunnallinen yritys -merkin lokakuussa 2018 .

A-klinikalla on toimipisteitä Espoossa, Haminassa, Helsingissä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kokemäellä, Kotkassa, Kouvolassa, Lahdessa, Salossa, Tampereella ja Turussa. Koko Suomea palvelevat Päihdesairaala, lastensuojelun sijaishuolto sekä verkkoterapia.

A-klinikan hoitopalvelut 

A-klinikka Oy:n A-klinikat ja muut palvelut ovat päihde- ja mielenterveysongelmissa auttavia hoitopaikkoja. Palveluihin voivat tulla myös läheiset. 

Avopalveluihin kuuluvat A-klinikat, korvaushoitopalvelut, perhe- ja nuorten palvelut ja muut matalan kynnyksen palvelut, kuten terveysneuvontapisteet ja toimintakeskukset.

A-klinikka Oy tarjoaa myös verkkoterapiaa, joka on ajasta ja paikasta riippumatonta. Verkkoterapia on tarkoitettu alkoholinkäytön vähentämiseen ja lopettamiseen. 

Ympärivuorokautista hoitoa tarjotaan A-klinikkayhteisöissä, vieroitushoitoyksiköissä, selviämisasemilla, lastensuojelun sijaishuollon palveluissa ja Päihdesairaalassa. A-klinikka Oy:llä on myös asumispalveluja.

Ongelmien taustalla voi olla alkoholi, huumeet, lääkkeet tai jokin toiminnallinen riippuvuus, kuten pelaaminen. Hoito on luottamuksellista ja yksilöllistä.

Social and Health Quality Service (SHQS) -laaduntunnustus kattaa kaikki A-klinikka Oy:n palvelut.

Katso myös 

 Päihdesairaala
 A-klinikkasäätiö

Lähteet

Aiheesta muualla 

 A-klinikka Oy:lle siirrettiin A-klinikkasäätiön palvelutuotanto ePressi 24.4.2018.

Terveydenhoitoalan yritykset
Helsinkiläiset yritykset
A-klinikkasäätiö
Sanssouci

Sanssouci on Fredrik II Suuren rakennuttama huvilinna Potsdamin liepeillä itäisessä Saksassa. Rakennus edustaa rokokoota, ja sitä kutsutaan usein ”Preussin Versailles’ksi”. Sen nimi tarkoittaa surutonta tai ’vailla huolen häivää’. Linna rakennettiin vuosina 1745–1747.

Fredrik Vilhelm IV:n valtakaudella 1800-luvun keskivaiheilla Sanssoucin siipiosia laajennettiin ja muutettiin.

Sanssoucin palatsin puistossa sijaitsevat muun muassa arkkitehti Johann Gottfried Büringin suunnittelema rokokootyylinen paviljonki ja kiinalaistyylinen keittiörakennus. Sanssouci puutarhoineen on ollut listattuna Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1990 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kuuluisa historiallinen mylly, Helsingin Sanomat, 21.11.1937, nro 315, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Potsdamin rakennukset ja rakennelmat
Saksan linnat
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Rokokoon arkkitehtuuri
Kellomäki

Kellomäki () on kylä Karjalankannaksella Suomenlahden rannalla. Ennen toista maailmansotaa se kuului Terijoen kuntaan. Nykyään se on osa Pietarin kaupunkia. Hallinnollisesti se on yksi Kurortin piirin kunnallishallintoalueista.

Kellomäestä muodostui 1900-luvun alussa suosittu kesänviettopaikka, kuten monesta muustakin Pietari–Viipurin-radan varrella olevasta kylästä. Vuonna 1916 huviloita oli 800. Tunnettuja kesänviettäjiä olivat muun muassa balettitanssija Matilda Kšesinskaja, kultaseppä Peter Carl Fabergé ja makeistehtailija George Borman. Myös Ilmari Kiannolla oli talviasunto Kellomäessä. Suomen itsenäistyttyä vuonna 1917 Kellomäen suosio kesänviettopaikkana alkoi vähetä. Ennen talvisodan syttymistä 1939 Kellomäessä asui vakituisesti 167 perhettä.

Alue jäi rauhansopimuksessa Venäjälle, ja Kellomäessä asui sodan jälkeen jonkin aikaa Neuvostoliiton tiedekeskuksen presidentti, kasvitieteilijä Vladimir Komarov, jonka mukaan kylän venäjänkieliseksi nimeksi muutettiin vuonna 1948 Komarovo. Sodan jälkeen siellä viettivät kesiään myös säveltäjä Dmitri Šostakovitš, runoilija Anna Ahmatova ja näytelmäkirjailija Jevgeni Schwarz. Kylän hautausmaalle on haudattu Ahmatova, säveltäjä Sergei Kurjohin ja kielitieteilijä Dmitri Lihatšov.

Aiheesta muualla 

 Kellomäki panee mielikuvituksen liikkeelle  
 Luovutetun Etelä-Karjalan pitäjät - Terijoki

Terijoen kylät
Kurortin piiri