joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalidou Koulibaly

Kalidou Koulibaly (s. 20. kesäkuuta 1991 Saint-Dié-des-Vosges, Ranska) on Ranskassa syntynyt senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura

FC Metz 
Koulibalyn ammattilaisuran ensimmäinen seura oli FC Metz, jonka ykkösjoukkueessa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa hän pelasi vuodet 2010–2012. Otteluita kertyi 41 ja maaleja yksi.

KRC Genk 
Heinäkuussa 2012 Koulibaly siirtyi Belgian Jupiler Pro Leaguen KRC Genkiin. Hän voitti ensimmäisellä kaudellaan seurassa Belgian cupin. Koulibaly edusti Genkiä kaksi kautta tehden 64 pelaamassaan liigaottelussa kolme maalia ja pelasi kausilla 2012–2013 ja 2013–2014 yhteensä 18 ottelua Eurooppa-liigassa.

SSC Napoli 
Heinäkuussa 2014 Koulibaly siirtyi Italian Serie A:n SSC Napoliin. Sarjadebyytti seuran paidassa tapahtui elokuussa 2014 Genoa CFC:tä vastaan ja avausmaali syntyi seuraavassa kuussa US Palermon verkkoon. Joulukuussa 2014 Koulibaly oli mukana voittamassa Italian supercupia. Kaudella 2014–2015 Koulibaly pelasi 27 ottelua tehden yhden maalin. Kaudella 2015–2016 hän pelasi 33 ottelua Serie A:ssa. Seuraavina kausina hän pelasi 28, 35 ja 35 liigaottelua sekä teki niissä vastaavasti kaksi, viisi ja kaksi maalia. Mestarien liigassa hän on toukokuun 2020 loppuun mennessä pelannut 25 ottelua. Hän voitti Italian cupin 2020.

Maajoukkueura 
Koulibaly pelasi vuosina 2011–2012 Ranskan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa 11 ottelua onnistumatta maalinteossa. Hän osallistui vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin pelaten siellä kuusi ottelua, kun Ranska sijoittui neljänneksi. 

Koulibaly valitsi aikuisten maajoukkueekseen kuitenkin vanhempiensa kotimaan Senegalin. Hän debytoi Senegalin maajoukkueessa syyskuussa 2015 Afrikan-mestaruuskarsintaottelussa Namibiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet 

Senegalilaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
White Sister

White Sister on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye.

Historia

White Sisterin muodostivat laulaja-basisti Dennis Churchill-Dries, laulaja-kosketinsoittaja Gary Brandon, kitaristi Rick Chadock ja rumpali Gus Moratinos. Yhtye teki alkuaikoinaan paljon live-esiintymisiä kotiosavaltiossaan, Kaliforniassa. Vuonna 1981 Moratinos jätti yhtyeen ja hänet korvasi Richard Wright. Giuffria -yhtyeen kosketinsoittaja Gregg Giuffria auttoi White Sisteria kirjoittamaan ja tuottamaan debyyttialbumin White Sister, joka julkaistiin vuonna 1984 EMIn kautta.

Albumin julkaisun jälkeen White Sister lähestyi levytysyhtiötä rahoittamaan tulevaa kiertuetta. Yhtye uskoi, että heidän voimakas soitto ja läsnäolo lavalla auttaisi myyntilukuja, mutta EMI ei ollut halukas rahoittamaan kiertuetta. EMI katsoi myös, että White Sisterin pitäisi muuttaa nimensä, koska toinen yhdysvaltalainen yhtye käytti sanaa "White" nimessään, nimittäin Twisted Sister. White Sister päätti, ettei se muuta nimeään.

Yhtyeen toinen studioalbumi Fashion by Passion julkaistiin vuonna 1986 eri levy-yhtiön kautta ja White Sister hajosi pian tuon jälkeen. Rumpali Richard Wright menehtyi vuonna 2006 terveyskomplikaatioiden takia. Kolme alkuperäistä jäsentä, Churchill-Dries, Brandon ja Chadock tekivät keikan Firefestissa, Nottinghamissa syksyllä 2008. Vuonna 2012 kitaristi Rick Chadock menehtyi syöpään.

Diskografia

Studioalbumit

White Sister (1984)
Fashion by Passion (1986)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset hard rock -yhtyeet
Kruuna / Klaava

Kruuna / Klaava on suomalaisen rockyhtye Kotiteollisuuden 14. studioalbumi. Se julkaistiin 10. huhtikuuta 2015 levymerkillä Johanna Kustannus.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jouni Hynynen – laulu, kitara
 Jari Sinkkonen – rummut, taustalaulu
 Janne Hongisto – bassokitara, taustalaulu
 Miitri Aaltonen – kitara, taustalaulu

+

 Janne Hynynen, Hämppy – taustalaulu

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 4.5/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2015 albumit
Kotiteollisuuden albumit
Shadowmaker

Shadowmaker on suomalaisen heavy metal -yhtye Apocalyptican kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 17. huhtikuuta 2015 levymerkillä Epic Records. Albumi on ensimmäinen, jolla laulaa vain yksi solisti: Franky Perez. Standard painoksen lisäksi albumista on olemassa Double vinyl LP ja Mediabook deluxe CD painokset joissa on lisänä kappaleet "Reign of Fear" ja "Come Back Down"

Kappaleet

Kokoonpano 
 Eicca Toppinen – sello
 Perttu Kivilaakso – sello
 Paavo Lötjönen – sello
 Mikko Sirén – rummut
 Franky Perez - laulu

Lähteet 

Apocalyptican albumit
Vuoden 2015 albumit
Thomas McGuire

Thomas Buchanan McGuire Jr. (1. elokuuta 1920 – 7. tammikuuta 1945) oli yhdysvaltalainen hävittäjälentäjä, josta tuli hävittäjä-ässä. McGuire ehti saavuttaa 38 ilmavoittoa. Hänen mukaansa on nimetty McGuiren lentotukikohta (McGuire AFB). Sotilasarvoltaan Thomas McGuire oli majuri. Hän oli yksi kaikkein palkituimmista yhdysvaltalaisista sotilaslentäjistä; palkintoihin kuului esimerkiksi Congressional Medal of Honor. McGuire taisteli Lockheed P-38 Lightning -hävittäjäkoneellaan muun muassa japanilaisia Mitsubishi A6M Reisen -tyypin eli "Zero"-hävittäjiä vastaan. Hänen yksikkönsä oli 5th Air Forcen 475th Fighter Group.

McGuire sai surmansa ilmataistelun aikana, kun hän yritti lyödä Richard I. Bongin saavuttaman pudotusten ennätyksen. Niitä oli 40, ja Richard Bong siirtyi Lockheedille koelentäjäksi. Tämä ennätysyritys lopulta tuli maksamaan hengen Thomas McGuirelle. Hän kaatui ilmataistelussa vääpeli Akira Sugimoton ohjaamaa Nakajima Ki-43 Hayabusaa vastaan Filippiineillä. Samassa ilmataistelussa kaatui myös majuri Jack Rittmayer (4½ ilmavoittoa) ja luutnantti Douglas Throppin P-38 tuhoutui korjauskelvottomaksi sotilasmestari Mizunori Fukudan ohjaaman Nakajima Ki-84 Hayaten alasampumana.

Lähteet 

http://acepilots.com/usaaf_mcguire.html

Aiheesta muualla 
http://www.arlingtoncemetery.net/tbmcguir.htm
http://militaryhistory.about.com/od/airforce/p/mcguire.htm
http://www.nationalaviation.org/mcguire-jr-thomas/ 

Yhdysvaltalaiset lentäjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Tori (lyhytelokuva)

Tori on vuonna 1962 valmistunut kotiseutudokumentti, jonka ohjasi Erkko Kivikoski. Elokuvassa kuvataan elämää Helsingin kauppatorilla.

Palkinnot 
 Parhaan vapaa-aiheisen lyhytelokuvan Jussi 1963.
 Berliinin elokuvajuhlat, Berliini, Saksan liittotasavalta 1963: Hopeinen karhu.
 San Francisco International Film Festival, San Francisco, Yhdysvallat 1963: kunniakirja.

Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 1963 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset lyhytelokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Tirronen

Tirronen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Anna-Leena Tirronen (s. 1963), pituushyppääjä
 Armas Tirronen (1913–1973), kuvanveistäjä
 Eino Tirronen (1921–2017), eversti ja historioitsija
 Esko Tirronen (1934–2013), taidemaalari
 Leena Tirronen (s. 1984), laulaja
 Rasmus Tirronen (s. 1990), jääkiekkomaalivahti
 Reijo Tirronen (1849–1893), toimittaja, opettaja ja runoilija
Asteroid Redirect Mission

Asteroid Redirect Mission (ARM), myös Asteroid Retrieval and Utilization (ARU) -projekti tai Asteroid Initiative on NASA:n ehdotettu avaruushanke, jossa on tarkoitus hakea pala asteroidia Kuuta kiertävälle radalle. Useita vuosia kestävä tehtävä on tarkoitus aloittaa vuonna 2020. Tätä lohkaretta käytäisiin sitten miehitetyllä lennolla tutkimassa. Hankkeessa on tarkoitus myös kehittää Mars-lennolle tarvittavaa tekniikkaa. Kohde­asteroidi on tarkoitus valita 2019.

Voi olla, että koko hanke peruutetaan, koska presidentti Trumpin budjettileikkaukset vuonna 2017 uhkaavat viedä siltä rahoituksen ja Nasa joutuu lopettamaan joitakin aiemmin suunniteltuja projekteja.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 
 

Avaruusohjelmat
SASKY koulutuskuntayhtymän aikuiskoulutusosasto ja oppisopimustoimisto

SASKY koulutuskuntayhtymän aikuiskoulutusosasto ja oppisopimustoimisto on vuonna 1990 Vammalan aikuiskoulutusosaston nimellä aloittanut
aikuiskoulutusosasto ja oppisopimustoimisto joka on osa SASKY koulutuskuntayhtymää. 
Aikuiskoulutusosasto ja oppisopimustoimisto on vuodesta 2009 toiminut Voimarinteellä entisen Hoikan opiston tiloissa Sastamalan Karkussa. Aikuiskoulusosasto kehittää ja toteuttaa ammattillista koulutusta ja siihen liittyviä työnantajapalveluita pääasiassa elinkeino- ja yritystoiminnan tarpeisiin. 
Aikuiskoulusosasto järjestää tutkintotavoitteista koulutusta yli kolmellakymmenellä alalla.

Toimipisteet
Aikuiskoulutusosasto ja oppisopimustoimistolla on toimipisteitä myös seuraavilla paikkakunnilla:
 Osara (Ammatti-Instituutti Iisakki )
 Eura 
 Huittinen (Huittisten ammatti- ja yrittäjäopisto )
 Ikaalinen (Ikaalisten aikuiskoulutusyksikkö )
 Kokemäki (Huittisten ammatti- ja yrittäjäopisto )
 Mänttä-Vilppula (Mäntän seudun koulutuskeskus )
 Sastamala (Sastamalan oppilaitokset)

Aiko Academy Oy
Yhtiön toimialana on tarjota ja järjestää työvoima-, aikuis-, lyhytkurssi-, kansainvälistä sekä muuta maksullista koulutusta. Yhtiö voi myös tarjota muuta edellä mainittuja tukevaa koulutusta, valmennusta ja konsultointia. Lisäksi yhtiö voi harjoittaa aikuiskoulutus-, oppisopimus-, ja työelämäpalveluiden kehittämistoimintaa.

Yhtiö voi toimintaansa varten omistaa ja hallita osakkeita, osuuksia ja kiinteistöjä sekä käydä niillä kauppaa ja vuokrata niitä.

SASKY koulutuskuntayhtymän omistaa koko yhtiön osakekannan.

Aiheesta muualla
 aiko.fi 
 aikoacademy.fi 

Sastamala
SASKY
Aikuiskoulutus
Hans Luther (kasvitieteilijä)

Hans Edmund Luther (2. heinäkuuta 1915 Helsinki – 9. kesäkuuta 1982) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori 1961–1978. Hänen tutkimusalaansa oli Suomen murtovesirannikoiden kasvien ekologia.

Lutherin isä oli eläintieteilijä Alexander Luther.

Lähteet 

Suomalaiset kasvitieteilijät
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Luukko

Luukko on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi.

 Armas Luukko (1908–1993), historioitsija, professori
 Into Jyläskoski, vuoteen 1954 Luukko (1910–1978), kirjailija
 Juha Luukko (s. 1969), Jalasjärven kunnanjohtaja
 Kyösti Luukko (1903–1970), painija ja olympiamitalisti.
Anianiau

Anianiau (Magumma parva) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Anianiauta tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Kauain saarella. Lajin populaatioksi arvioitiin vuonna 2003 noin 44 400 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja sitä uhkaavat vieraslajit.

Elintavat
Anianiau elää pääasiassa yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji selviää myös häirityissä elinympäristöissä, mutta silloin sen populaatio ei ole yhtä tiheä kuin luonnontilaisissa ympäristöissä. Se käyttää ravinnokseen mettä ja niveljalkaisia, erityisesti perhostoukkia ja hämähäkkejäl. Anianiau pesii Metrosideros polymorpha -puissa.

Lähteet

Peipot
Uhanalaiset linnut
Niklas Räsänen

Niklas Räsänen (s. 27. syyskuuta 1986 Kotka) on suomalainen ammattilaisnyrkkeilijä. 183 senttimetriä pitkä Räsänen kilpailee ylemmässä keskisarjassa.

Ura 
Räsäsen voitti ammattilaisuransa ensimmäisessä ottelussa elokuussa 2013 Savonlinnassa bulgarialaisen Ilien Tzvetozarin. Räsänen on voittanut ammattilaisurallaan 13 ottelua, seitsemän niistä tyrmäyksellä. Tappioita hänellä on kaksi. 

Räsänen hävisi Dominikaanisessa tasavallassa syntyneelle, nykyään espanjalaiselle Mariano Hilariolle toiseksi viimeisessä erässä tyrmäyksellä 12-eräiseksi suunnitellussa EU:n mestaruusottelussa 17. joulukuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenassa.

Räsänen avioitui nyrkkeilijä Eva Wahlströmin kanssa syyskuussa 2016 ja he saivat helmikuussa 2021 lapsen. Räsäsellä on yksi poika aiemmasta liitostaan. Räsänen tunnetaan lempinimellä ”Drummer Boy”, koska hän harrastaa rumpujensoittoa.

Räsänen hävisi Kuubassa syntyneelle, nykyään Suomessa asuvalle Dayron Lesterille viimeisessä erässä tuomarin keskeytyksellä 8-eräiseksi suunnitellussa ottelussa 6. huhtikuuta 2018 Helsingin Kulttuuritalolla.

Lähteet 

Suomalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Alien (yhtye)

Alien on ruotsalainen hard rock -yhtye.

Historia

Alienin perustivat vuonna 1986 laulaja Jim Jidhed, kitaristi Tony Borg, basisti Ken Sandin, rumpali Toby Tarrach ja kosketinsoittaja Jimmy Wandroph. Ensimmäinen single tulevalta debyyttialbumilta oli Only One Woman, The Marbles -yhtyeen alkuperäinen kappale vuodelta 1968. Alien teki tästä kyseisestä kappaleesta coverin ja se oli suuri menestys yhtyeen kotimaassa Ruotsissa vuonna 1988. Only One Woman pysyi Ruotsin virallisen singlelistan paikalla 1. kuusi viikkoa. Debyyttialbumi Alien julkaistiin samana vuonna Virgin Recordsin kautta. Albumi myi todella hyvin ja singlet Brave New Love ja Tears Don't Put Out the Fire saivat paljon radiosoittoa. Jidhed jätti Alienin samana vuonna keskittyäkseen soolouraansa. Hänet korvasi uusi laulaja Pete Sandberg, jonka kanssa Alien julkaisi vuonna 1989 debyyttialbumin kansainvälisen version.

Vuonna 1990 rumpali Imre Duan ja kosketinsoittaja Bert Andersson korvasivat Tarrachin ja Wandrophin. Alien julkaisi toisen studioalbumin Shiftin' Gear uudella kokoonpanolla. Mutta albumi ei ollut menestys ja kokoonpano muutoksia seurasi. Uudet jäsenet,  rumpali Stefan Ridderstrale ja kosketinsoittaja Richard Andre tulivat yhtyeeseen. Sandinin korvasi Conny Payne vuonna 1993. Lopulta Sandberg lähti ja hänen tilalleen valittiin Daniel Borch. Alien julkaisi kolmannen studioalbuminsa, taas nimeltään Alien vuonna 1993. Ridderstrale ei osallistunut nauhoituksiin, joten rummut albumille nauhoitti Michael Wilkman. Staffan Scharrin otettiin yhtyeeseen pysyväksi jäseneksi ja neljäs studioalbumi Crash julkaistiin vuonna 1995. Albumi esitteli raskaampaa materiaalia mitä Alien oli aikaisemmin julkaissut.

Dark Eyes -albumi vuonna 2005 toi alkuperäisen laulajan, Jim Jidhedin takaisin Alieniin. Dark Eyes esitteli uuden kokoonpanon, Jidhed ja Borg, joka oli ainoa alkuperäisjäsen soittaen kaikilla albumeilla, basisti Berndt Ek, rumpali Jan Lundberg ja kosketinsoittaja Mats Landborgh. Vuonna 2010 yhtye ilmoitti palaavansa alkuperäisellä kokoonpanolla ja julkaisi singlen Ready to Fly. Ensimmäinen albumi alkuperäisellä kokoonpanolla 26 vuoteen, Eternity julkaistiin vuonna 2014.

Diskografia

Studioalbumit
Alien (1988)
Shiftin' Gear (1990)
Alien III (1993)
Crash (1995)
Dark Eyes (2005)
Eternity (2014)
Into The Future (2020)

Livealbumit
Live in Stockholm 1990 (2001)

Kokoelmat
Best & Rare (1997)

Singlet
"I'll Survive" (1987)
"Headstrong" (1987)
"Tears Don't Put Out the Fire" (1988)
"Go Easy" (1988)
"Only One Woman" (1988)
"The Air That I Breathe" (1989)
"Easy Livin'" (1989)
"Angel Eyes" (1990)
"Turn on the Radio" (1990)
"Take Me to Heaven" (1993)
"Number One" (1993)
"Vit Jul" (1993)
"Ready to Fly" (2010)
"Imagine" (2018)
"Night of Fire" (2020)
"What Are We Fighting for" (2020)

Aiheesta muualla
Alienin virallinen sivusto

Lähteet

Ruotsalaiset hard rock -yhtyeet
Andreas Pereira

Andreas Hugo Hoelgebaum Pereira (s. 1. tammikuuta 1996 Duffel) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa englantilaista Fulhamia. Hän on aiemmin edustanut Manchester Unitedia, josta hän on pelannut lainasopimuksella Espanjassa Granadassa ja Valenciassa, Italiassa Laziossa sekä Brasiliassa Flamengossa.

Seurajoukkueura 
Pereira pelasi juniorina ensin belgialaisessa Lommel Unitedissa (2004–2005) ja sen jälkeen alankomaalaisessa PSV Eindhovenissa (2005–2011), josta hän siirtyi englantilaisen Manchester Unitedin alle 18-vuotiaiden joukkueeseen. Kesällä 2013 hänet nostettiin alle 21-vuotiaiden joukkueeseen. Virallisessa edustusjoukkueen ottelussa Pereira teki ensiesiintymisensä 26. elokuuta 2014, kun seura kohtasi Liigacupissa Milton Keynes Donsin. Ensimmäisen Valioliigan ottelunsa Pereira pelasi 15. maaliskuuta 2015  Manchester Unitedin voittaessa Tottenham Hotspurin kotonaan 3–0. Seuraavalla kaudella hän debytoi Mestarien liigassa ja pelasi neljä ottelua Valioliigassa.

Pereira pelasi kauden 2016–2017 lainalla Primera Divisiónin Granadassa, jossa teki 35 liigaottelussa viisi maalia. Seuraavan kauden hän oli lainalla niin ikään Espanjan pääsarjassa, Valenciassa, jossa teki 23 sarjaottelussa yhden maalin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Unitedissa 15 liigaottelua ja neljä peliä Mestarien liigassa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 25 ottelua ja Eurooppa-liigassa kuusi. Hän on tehnyt Valioliigassa kaksi maalia: maaliskuussa 2019 Southamptonia ja marraskuussa 2019 Brightonia vastaan.

Maajoukkueura 
Pereira edusti Belgian alle 15-, alle 16- ja alle 17-vuotiaiden maajoukkueita, mutta vaihtoi alle 20-vuotiaiden tasolla Brasilian joukkueeseen. Hän pelasi kuusi ottelua Brasilian saavuttaessa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Hän pelasi Brasilian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 ystävyysottelussa El Salvadoria vastaan.

Muuta 
Myös Pereiran isä Marcos Pereira oli jalkapalloammattilainen, joka pelasi suurimman osan urastaan Belgiassa ja edusti Lommel Unitedin edustusjoukkuetta pojan aloittaessa jalkapallon seurassa.

Lähteet 

Belgialaiset jalkapalloilijat
Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kenkälammi

Kenkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 150 metriä ja se on muodoltaan kuin "käyrä makkara". Siihen laskee pari suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 700 metriä pitkä suo-oja Verikkääseen.

Järven rantaviiva on 0,51 kilometriä pitkä ja sen ranta on moreenipohjaista metsämaaston ympäröimää suota. Pitkä ja kapea harjujakso sivuaa sitä pohjoisesta ja erottaa sen Lunkinjärvestä. Rantojen läheisyyteen on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille pääsee seututieltä 283.

Lähteet

Viitteet 

Vaihiojan valuma-alue
Tammelan järvet
Idoli (veistos)

Idoli on Kimmo Pyykön alumiiniveistos vuodelta 1977. Teos on Kansallisgallerian kokoelmissa. Teoksessa torsomainen nainen, jonka vartalo on korvattu suorakaiteenmuotoisella peilaavalla pinnalla, istuu väärinpäin käännetyssä tuolissa savuke kädessään. Mallina on toiminut taiteilijan vaimo.

Aiheesta muualla 
Veistos Idoli Suomen Kansallisgallerian sivuilla - teoksen tiedot ja kuva
Idoli-teoksen kuva, www.galleriat.net
Kangasala-talo täyttyi kulttuuriväestä: videolla Kimmo Pyykkö esittelee tärkeitä teoksiaan; Aamulehti 31.1.2015  - Pyykkö kertoo videolla teoksestaan

Suomen patsaat ja veistokset
Lauritsalan kanavasilta

Lauritsalan kanavasilta on Saimaan kanavan ylittävä silta Lappeenrannassa. Se sijaitsee Lauritsalan ja Kanavansuun kaupunginosien välillä noin kilometri kanavan Saimaalta katsoen ensimmäisen sulun eli Mälkiän sulun pohjoispuolella.

Sillalla kulkee kaksikaistainen Muukontie eli yhdystie 4071 Lauritsalasta Muukkoon sekä yhdistetty pyörätie ja jalkakäytävä. Kanavan lisäksi sillan alittavat kanavaa mukailevat Läntinen kanavatie ja Kanavansuunranta. Sillan vuorokautinen liikennemäärä on noin 6 000 ajoneuvoa. Silta on rakenteeltaan kotelopalkkisilta, ja se on pituudeltaan 221,2 metriä ja leveydeltään 11,7 metriä. Sillan alituskorkeus kanavassa on 25,2 metriä.

Silta rakennettiin vuonna 1967. Sen eteläpuolella on rautatiesilta, jolla kulkee Karjalan rata. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa paikalla oli vain rautatiesilta ja maantieyhteys kanavan yli kulki pohjoisempana lähempänä kanavansuuta.

Silta korjattiin vuonna 2015, jolloin uusittiin sillan pintarakenteet, vesieristeet, kaiteet ja liikuntasaumalaitteet sekä levennettiin kevyen liikenteen väylää.

Lähteet 

Lappeenrannan sillat
Saimaan kanava
Suomen tieliikennesillat
Elis Sinistö

Elis Sinistö (1912 Oulu – 2004 Kirkkonummi) oli suomalainen ITE-taiteilija. Hänet tunnetaan Kirkkonummelle rakentamastaan Villa Mehusta, joka oli Sinistön kotipaikka lähes 50 vuoden ajan. 

Oulussa syntynyt Sinistö elätti itsensä erilaisilla hanttihommilla ja päätyi lopulta 1930-luvulla kulkuriksi. Sinistö oli pasifisti ja aseistakieltäytyjä. Sota-ajan hän vietti Ahvenanmaalla. Sotavuosien jälkeen Sinistö muutti Kirkkonummelle ja osti Villa Mehun tontin Rauhalan kartanolta vuonna 1955. Maksun hän suoritti tekemällä töitä kartanolle. Sinistö ei käyttänyt juurikaan rahaa, vaan kulutti vähän ja viljeli oman ruokansa. Villa Mehun hän rakensi kierrätysmateriaaleista. Sinistö teki yhteistyötä valokuvaaja Jan Kailan kanssa, joka on kuvannut hänen töitään.

Kirjallisuutta

Lähteet

Suomalaiset kansantaiteilijat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Lähteenoja

Lähteenoja on suomalainen sukunimi ja se on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi.

 Aina Lähteenoja (1882–1952), tutkija, kansanedustaja (kok.)
 Mimmi Lähteenoja (1865–1937), näyttelijä
 Sirkka-Liisa Lähteenoja (1921–2006), toimittaja

Muita merkityskiä 
 Lähteenoja on yksinäistalon kylä Eurassa
Tuula Närhinen

Tuula Närhinen (s. 1967) on suomalainen Helsingissä asuva kuvataiteilija. Närhinen käsittelee teoksissaan luontoa ja luonnonilmiöitä. Teoksissa näkyy taiteilijan, luonnon sekä kuvausvälineiden yhteistoiminta. Hänen teoksensa ovat installaatioita, jotka koostuvat muun muassa valokuvista, piirustuksista ja veistoksista. Närhinen on käyttänyt valokuvauksessa muun muassa itse tekemiään neulanreikäkameroita.

Närhinen on valmistunut taiteenmaisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1999 ja arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1998. Närhisen töitä on ollut esillä muun muassa Suomessa, Ranskassa ja Ruotsissa.

Närhinen osallistunut useisiin taidekilpailuihin muun muassa vuonna 2004 kilpailuun joka järjestettiin taiteen hankkimiseksi eduskunnan lisärakennuksen. Kilpailun toiseen vaiheeseen pääsi kaksitoista teosta joista kuusi valittiin ensimmäiselle sijalle ja yksi niistä oli Närhisen teos. Kaikki kuusi teosta toteuttettiin vuosina 2005‒2007. Närhinen osallistui kansainväliseen Helene Schjerfbeck -muistomerkkikilpailuun Tammisaaressa, Raaseporissa vuonna 2010 ja sijoittui siinä toiselle sijalle.

Kuvataiteen tohtorin väitöskirjassaan Kuvatiede ja luonnontaide Tuula Närhinen tarkastelee luonnontieteen kuvausmenetelmien tiedollisia ulottuvuuksia.

Kuvia julkisista veistoksista

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Väitöskirja-arvio.

Suomalaiset kuvanveistäjät
Suomalaiset ympäristötaiteilijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Neil Druckmann

Neil Druckmann (s. 5. joulukuuta 1978) on israelilais-yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, luova ohjaaja ja ohjelmoija. Hän on työskennellyt videopelikehittäjä Naughty Dogille vuodesta 2007 alkaen, ja toimii yhtiön varapääjohtajana. Druckmann on käsikirjoittanut pelit Uncharted 2: Among Thieves (2009) ja Uncharted 4: A Thief’s End (2016) sekä kirjoittanut ja ohjannut pelit The Last of Us (2013) ja The Last of Us Part II (2020).

Aiheesta muualla

 

Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat
Vuonna 1978 syntyneet
Berit Talpsepp-Jaanisoo

Berit Talpsepp-Jaanisoo (s. 1984, Tartto) on virolainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Hänen teoksiaan on esimerkiksi Heinon kokoelmassa ja Kiasman kokoelmissa.

Lähteet

Virolaiset taiteilijatVuonna 1984 syntyneetElävät henkilöt
Danny Kristo

Daniel "Danny" Kristo (s. 18. kesäkuuta 1990 Eden Prairie, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NLA:ssa pelaavaa Rapperswil-Jona Lakersia. Oikeakätinen Kristo on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 89 kilogrammaa.

Seurajoukkueura 
Kristo on Montréal Canadiensin toisen kierroksen 56. varaus vuodelta 2008. Kaudella 2012–2013 Kristo debytoi AHL:ssä Canadiensin farmiseuran Hamilton Bulldogsin paidassa. Heinäkuussa 2013, ilman NHL-debyyttiään, Kristo siirtyi New York Rangersin organisaatioon, jossa hän on päässyt pelaamaan vain farmijoukkue Hartford Wolf Packissa.

Maajoukkueura 
Kristo voitti vuonna 2010 Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen kanssa kultaa nuorten MM-kilpailuista Kanadasta. Aikuisten jääkiekkomaajoukkueen kanssa Kristo saavutti pronssia vuoden 2013 MM-kisoista. Hän teki turnauksessa tehot 1+2=3.

Muuta 
Kriston pikkuserkku on Tapparassa Liigaa pelaavaa Ben Blood.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Montreal Canadiensin varaamat pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Liisa Lounila

Liisa Lounila (s. 1976, Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hän asuu Helsingissä mutta on oleskellut ja työskennellyt useita jaksoja New Yorkissa.

Teosten tyyli 
Lounila tekee sekä liikkuvan kuvan teoksia että maalauksia ja esineteoksia. Hän on hyödyntänyt valokuva- ja videoteoksissaan erilaisia tekniikoita, jotka tuovat katsojan mukaan teoksen maailmaan: puna-viherlaseilla katsottavia anaglyfisiä kolmiulotteisia kuvia, View-Master-stereokuvia sekä liikkuvan kuvan “temps mort” -efektiä, jossa kamera tuntuu kiertävän pysäytettyä kohdetta. 

Perinteisten maalausten lisäksi Lounila tunnetaan muun muassa glitter-maalauksistaan. 2010-luvulla hän on esitellyt näyttelyissä hopeoituja ja palladiumilla päällystettyjä arkisia esineitä – esimerkiksi elintarvikkeiden kertakäyttöpakkauksia, kenkiä ja asusteita sekä seiniin liisteröityjä julistepinoja. Lounilan taiteen estetiikkaa on kuvattu nostalgiseksi ja surumieliseksi. Hän on kiinnostunut "elämää suuremmista" tunteista, kapinallisuudesta, tyhjyydestä ja tiedostamattomista kokemuksista.

Näyttelyitä ja julkisia esiintymisiä 
Liisa Lounila on esiintynyt yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa ja ulkomailla 2000-luvun alkupuolelta lähtien. Paulon säätiö kutsui hänet pitämään näyttelyn Kuvataideakatemian galleriassa 2002. Näyttelyn kuratoi Leevi Haapala. 

Lounila edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 2003 Pohjoismaisessa paviljongissa. Näyttelyn nimi oli Devil-may-care. Vuonna 2014 Lounila oli Carnegie Art Award -palkintoehdokkaana. Lounila teki Helsingin kaupungin tilauksesta muotokuvan entisestä apulaiskaupunginjohtajasta Hannu Penttilästä 2015. Teos on muodoltaan video, ja se sijoitettiin Helsingin kaupungintalolle.

Opinnot  
Liisa Lounila on valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2005. Hän opiskellut myös elokuvateoriaa Helsingin yliopistossa sekä taidetta Lontoon Slade School of Fine Artissa.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Liisa Lounilan kotisivut
 Liisa Lounila AV-arkin sivuilla
 Liisa Lounilan teoksia Kansallisgallerian kokoelmissa

Suomalaiset videotaiteilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Amanda Kessel

Amanda Kessel (s. 28. elokuuta 1991 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. 165 senttimetriä pitkän ja 64 kilogrammaa painavan Kesselin pelipaikka on keskushyökkääjä. Hän kuuluu Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueeseen. Kessel edusti Minnesotan yliopiston joukkuetta vuodet 2010–2013 ja sittemmin muun muassa NWHL-seura Metropolitan Rivetersiä.

Maajoukkueura 
Kessel on kuulunut Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueeseen vuodesta 2010 alkaen. Vuonna 2012 hän saavutti hopeaa MM-kilpailuista Yhdysvalloista ja seuraavana vuonna tuli maailmanmestaruus MM-kilpailuista Kanadasta. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti vuoden 2017 kotikisoissa ja kolmannen Suomessa 2019. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Kessel oli mukana myös vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa Yhdysvallat saavutti hopeaa. Kessel teki turnauksessa pelaamassaan viidessä ottelussa tehot 3+3=6. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän voitti kultaa ja Pekingin talviolympialaisissa 2022 hopeaa.

Muuta 
Kesselin isoveljet Phil ja Blake Kessel ovat myös ammattilaisjääkiekkoilijoita. Olympiamitalisti Phil pelaa NHL:ää Arizona Coyotesin riveissä. Sisarusten serkku, MM-mitalisti David Moss on pelannut yli 500 NHL-ottelua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Amanda Kesselin olympiatiedot Sports-Reference -sivustolla 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Yusuf Bari-Bari

Yusuf Mohamed Ismail "Bari-Bari" (15. heinäkuuta 1958 Bologna, Italia – 27. maaliskuuta 2015 Mogadishu, Somalia) oli somalialainen diplomaatti. Hän toimi maansa suurlähettiläänä Sveitsiin ja pysyvänä YK-edustajana Genevessä. Bari-Bari kuoli, kun Al-Shabaab toteutti Mogadishun Maka-Mukarramah-hotellissa itsemurhapommituksen ja aloitti tulitaistelun. Väkivaltaisuuksissa kuoli ainakin 21 ihmistä. 

Bari-Bari toimi YK:n ihmisoikeusneuvostossa vuodesta 2008. Hän eteni sieltä YK:n päämajaan New Yorkiin ja sai kansainvälistä tunnustusta työstään ihmisoikeuksien hyväksi.

Lähteet 

Somalialaiset henkilöt
Suurlähettiläät
Somalialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1958 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Johanna Nordling

Johanna Nordling (s. 1979 Toijala) on suomalainen urheilutoimittaja, kirjailija ja entinen jalkapalloilija. Nordling valittiin vuonna 2015 vuoden urheilutoimittajaksi. 

Nordling on naimisissa saksalaisen Christoph Ellesin kanssa.

Elämä

Urheilutoimittajana ja kirjailijana 
Nordling on opiskellut ja elänyt pitkään Saksassa. Nykyisin hän toimii saksan kielen opettajana Krefeldin kansalaisopistossa. Vuonna 2006 hän voitti arvostetun J. H. Erkon kirjoituskilpailun novellillaan. Nykyisin Nordling työskentelee myös Ilta-Sanomien urheilulehden Urheilusanomien toimittajana ja Saksan kirjeenvaihtajana. Hän kirjoittaa lehteen pitkiä juttuja pääosin Saksan jalkapallosta. Paljon kiitosta hänen jutuistaan sai muun muassa juttu Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueen pelaajista, jotka joutuivat pieninä sodan keskelle. Suureksi osaksi noiden artikkeleidensa perusteella Nordling valittiin maaliskuussa 2015 vuoden urheilutoimittajaksi.

Jalkapalloilijana 
Johanna Nordling on jalkapalloilijana Toijalan Pallo-49:n kasvatti. Hän edusti vuodet 1996–1999 Naisten SM-sarjassa pelannutta Tampereen Ilvestä. Vuonna 1996 hän saavutti SM-sarjasta pronssia ja seuraavana vuonna hopeaa Suomen Cupista.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Muurahaismies (Scott Lang)

Scott Lang on fiktiivinen Marvel-kustantamon sarjakuvien supersankarihahmo. Hän on parannuksen tehnyt varas ja elektroniikkanero, josta tuli toinen Muurahaismiehenä toiminut henkilö Henry Pymin jälkeen. Hahmon loivat David Michelinie ja John Byrne.

Hahmon fiktiivinen historia
Scott Lang on Floridassa syntynyt elektroniikkanero, joka ryhtyi varkaaksi, koska ei kyennyt elättämään perhettään. Hänet pidätettiin ja hän vapautui vankilasta kolme vuotta myöhemmin hyvän käytöksensä ansiosta.

Hän opiskeli vankilassa lisää elektroniikasta ja sai pian töitä Stark-yhtiöiltä, jossa hän suunnitteli Tony Starkin alaisuudessa uuden turvajärjestelmän Kostajien kartanoon.

Kun hänen tyttärensä, Cassie Lang, alkoi kärsiä vakavista sydänongelmista, Lang alkoi jälleen ajautua varkauksien pariin. Hän murtautui tohtori Henry Pymin kotiin, varastaen tämän Muurahaismies-puvun sekä kutistuskaasua sisältävät säiliöt. Muurahaismiehenä, Lang murtautui Cross Technological Enterprisesin tiloihin ja huomasi yhtiön johtajan, Darren Crossin, pitävän vankina tohtori Erica Sondheimia, ainoata Cassien auttamiseen kykenevää lääkäriä. Crossin kuoltua hänen onnistui pelastaa tohtori Sondheim, joka puolestaan pelasti Cassien hengen.

Lang aikoi palauttaa Muurahaismies-puvun Pymille ja ilmiantaa itsensä sen varastamisesta. Mutta Pym oli tiennyt alusta asti mihin Lang oli sitä käyttänyt ja antoi hänen pitää sen, jos käyttäisi sitä lain ja oikeuden nimissä.

Muut mediat

Elokuvat 
 Paul Rudd esittää Scott Langia Marvel Cinematic Universessa. 
 Vuonna 2015 sai ensi-iltansa Peyton Reedin ohjaama sekä Egdar Wrightin, Joe Cornishin, Adam McKayn ja Ruddin käsikirjoittama elokuva Ant-Man, kuvailee kuinka Langista tuli Hank Pymin seuraaja Muurahaismiehenä.
 Vuoden 2016 elokuvassa Captain America: Civil War Lang liittyi Kapteeni Amerikan johtamaan ryhmittymään, joka vastustaa Sokovian sopimusta. Lentokentällä käydyssä taistelussa hän käytti ”Pymin hiukkasia” ensimmäistä kertaa kutistumisen sijasta jättiläiseksi kasvamiseen.
 Vuoden 2018 elokuvassa Ant-Man and the Wasp Lang oli välttynyt vankilaan joutumiselta Sokovian sopimuksen rikkomisesta jäämällä kahdeksi vuodeksi kotiarestiin. Hän onnistuu FBI:n huomaamatta kuitenkin auttamaan Pymiä sekä Ampiaiseksi ryhtynyttä Hope van Dynea etsimään kvanttimaailmasta Hopen äitiä, Janet van Dynea.
 Vuoden 2019 elokuvassa Avengers: Endgame Lang oli säästynyt Thanoksen ”napsahdukselta” ja oltuaan vankina kvanttimaailmassa viisi vuotta, jotka tuntuivat hänestä viideltä tunnilta, hän auttoi Kostajia keksimään suunnitelman käyttää menneisyyden Ikuisuuskiviä tuomaan Thanoksen uhrit takaisin.
 Scott Lang tulee esiintymään myös vuonna 2023 elokuvassa Ant-Man and the Wasp: Quantumania.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Scott Langista 

Marvel-universumin supersankarit
Luopioisten kirkko

Luopioisten kirkko on Pälkäneen Luopioisissa sijaitseva Matti Åkergrenin vuosina 1812–1813 rakentama puinen, sisäviisteinen ja erivartinen ristikirkko. Åkergren oli tehnyt jo 1807 itse ensimmäisen suunnitelman kirkkoa varten, joskin rakennetun kirkon piirustukset laati Intendentinkonttorissa Anton Wilhelm Arppe. Kirkon kahdeksankulmaisesta attikasta nousee pieni kupulyhty, kuorista ulkonee sakasti. Ristivarsissa on ulkokatteena aumakatot, sisällä taas tynnyriholvit ja ristikeskuksessa kupu. Tyylillisesti kirkossa yhdistyy uusklassinen arkkitehtuuri suomalaiseen kirkonrakentajien perinteeseen. Kirkon pinta-ala on 650 neliömetriä ja istumapaikkoja siellä on 1 100 hengelle. Kaksiosaisen alttaritaulun Ristiltä otto ja Pyhä ehtoollinen maalasi 1844 Wilhelm Bosin ja alttaritaulun ympärillä olevat siniset verhot Luopioisten pitäjänmaalari, koristemaalari Jeremias Wikman. Alttarilla olevan puisen krusifiksin on tehnyt Uuno Nurmi. B. A. Thulen valmistamat kirkon urut ovat vuodelta 1890, Kangasalan urkutehdas uudisti ne 15-äänikertaisiksi 1956. Urut entisöitiin 2004 ja ne ovat mukana Sibelius-akatemian historiallisten urkujen listalla. Kirkossa olevat muut maalaukset on tehnyt taiteilija Antti Salmenlinna 1939. Sisäpuolelta kirkko peruskorjattiin vuosina 1999–2000, katto ja ulkomaalaus uusittiin vuosina 2008–2009. Kirkon viereisen sankarihautausmaan sankaripatsaan on suunnitellut Kirsti Liimatainen. Erillinen puinen kellotapuli rakennettiin 1817, sen kellot ovat vuosilta 1806 ja 1807.

Lähteet

Aiheesta muualla
Luopioisten kirkko

Kirkko
Pälkäneen rakennukset ja rakennelmat
Pirkanmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset sisäviisteiset ristikirkot
Suomen 1810-luvulla rakennetut kirkot
Treat (yhtye)

Treat on ruotsalainen hard rock -yhtye.

Historia

Treatin juuret juontavat vuoteen 1981, jolloin yhtye toimi vielä nimellä The Boys. Laulaja Robert Ernlund ja kitaristit Anders Wikström ja Leif Liljegren muodostivat hard rock -yhtyeen, jonka vaikutteet olivat peräisin Whitesnaken ja Van Halenin musiikista. Vuonna 1983 rumpali Mats Dahlberg tuli täydentämään kokoonpanoa ja vuotta myöhemmin basisti Tomas Lind liittyi myös mukaan. Yhtyeen ensimmäinen demo sai Mercury Recordsin huomion ja tarjosi Treatille levytyssopimusta. Debyyttialbumi Scratch and Bite oli vuoden 1985 odotetuimmista hard rock -julkaisuista Ruotsissa ja Treat sai ansaitsemaansa huomiota. Albumin ensimmäinen single Too Wild sai paljon radiosoittoa ja mm. Europe -yhtyeen laulaja Joey Tempest tiesi singlen olevan hitti. Singlen julkaisun aikoihin Lind jätti yhtyeen ja hänet korvasi Kenneth Siewertson. Treat teki suuren kiertueen Ruotsissa, markkinoimalla debyyttialbumiaan. Elokuussa 1985 Dalhberg lähti yhtyeestä ja pian hänen tilalleen otettiin Leif Sundin.

Toinen studioalbumi The Pleasure Principle julkaistiin seuraavana vuonna 1986. Albumi oli kriitikoiden mielestä genren vahvimpia, mutta ei myynyt lähellekään niin hyvin kuin odotettiin. Albumi hävisi Europe -yhtyeen The Final Countdown -albumin menestykselle. Treatilla oli nälkä julkaista lisää musiikkia, joten kolmas studioalbumi julkaistiin jo seuraavana vuonna. Albumi kantoi nimeä Dreamhunter. Dreamhunterin nauhoitusten aikana Sundin päätti lähteä yhtyeestä, joten hänet korvasi Jamie Borger. Vuosi 1988 yhtyeellä meni kiertämällä Yhdysvaltoja. Kiertueen jälkeen Liljegren korvattiin ihmeellisesti uudella kosketinsoittajalla, Patrick Appelgrenillä. Siewertson korvattiin Joakim Larssonilla vuonna 1989. Uudella kokoonpanolla Treat julkaisi Organized Crime -albumin. Albumin huonon menestyksen takia Wikström lähti yhtyeestä vuonna 1993 ja Treat hajosi myös samana vuonna.

Diskografia

Studioalbumit
Scratch and Bite (1985)
The Pleasure Principle (1986)
Dreamhunter (1987)
Organized Crime (1988)
Treat (1992)
Coup de Grace (2010)
Ghost of Graceland (2016)
Tunguska (2018)
The Endgame (2022)

Aiheesta muualla
Treatin virallinen Facebook -sivu

Lähteet

Ruotsalaiset hard rock -yhtyeet
Runonlaulajan kädet

Runonlaulajan kädet on kalevalainen merkki. Merkki tulee runonlaulajien perinteisestä oletetusta lauluasennosta, jossa he pitävät toisen käsistä kiinni. Akseli Gallen-Kallela käytti merkkiä kuvituksissaan, ja se esiintyy hänen suunnittelemassaan Kalevalaseuran tunnuksessa. Suomen Maaseudun Puolue ja Suomi – Isänmaa käyttivät logoissaan runonlaulajien käsiä. Runonlaulajan kädet ovat myös Sinimustan liikkeen logossa.

Galleria

Lähteet 

Ornamentit
Kalevala
Bergqvist

Bergqvist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi.

 J. T. Bergqvist (s. 1957), suomalainen Nokia Oyj:n johtaja
 Jonas Bergqvist (s. 1962), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Kajsa Bergqvist (s. 1976), ruotsalainen korkeushyppääjä
 Kari Bergqvist (s. 1957), suomalainen jalkapalloilija
 Kjell Bergqvist (s. 1953), ruotsalainen näyttelijä
 Olof Bergqvist (1862–1940), ruotsalainen luterilainen piispa ja valtiopäiväedustaja
 Sandra Bergqvist (s. 1980), suomalainen RKP:n kansanedustaja ja yrittäjä
 Sven Bergqvist (1914–1996), ruotsalainen jääkiekkoilija, jalkapalloilija ym.
 Embee, oik.  Magnus Bergqvist (s. 1977), ruotsalainen hip hop -DJ ja tuottaja
Muroleen kirkko

Muroleen kirkko on Ruoveden Muroleella sijaitseva arkkitehti Lauri Auteron suunnittelema, vuosina 1928–1932 rakennettu puinen päätytornillinen pitkäkirkko. Toisen pitkän sivun alttaripäädyn kulmasta ulkonee sakasti. Runkohuonessa on alttaripäädystä aumattu katto, sisäseinät ovat hirsipinnalla ja sisäkatto laelta pyöristetty. Kirkon kolminivelinen päätytorni on muodoltaan perinteisen kellotapulin tyyppinen, tornin kello on vuodelta 1933.  Kirkon pinta-ala on 270 neliömetriä, ja istumapaikkoja siellä on 350 hengelle. Kirkon ulkomaalaus uusittiin 1979. Alttaritaulun Jeesus Getsemanessa maalasi Lennart Segerstråle 1951. Kirkon läheisyydessä on hautakappeli vuodelta 1933.

Lähteet 

Ruoveden rakennukset ja rakennelmat
Pirkanmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset pitkäkirkot
Maarestatunturit

Maarestatunturit, Maarestunturit eli Marastotunturit (saam. Márastatduoddarat), on tunturijono Inarissa Lemmenjoen ja Vaskojoen välissä. Sen korkein huippu Ladnjoaivi on 593 metriä korkea.

Lähteet 

 Inarin tunturit‎
Sony Xperia Z Ultra

Sony Xperia Z Ultra on Sony Mobile Communicationsin 24. heinäkuuta 2013 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on Androidin 5.0 -käyttöjärjestelmä. Z Ultra kuuluu Sonyn Xperia-tuoteperheeseen.

Z Ultrassa on 6,44 tuuman kosketusnäyttö, mikä teki siitä Sonyn mukaan julkaisun aikaan markkinoiden suurimman älypuhelimen näytön koon perusteella.. Näytön tarkkuus on 1 920 × 1 080 pikseliä. Puhelimen mitat ovat 179,4 × 92,2 × 6,5 millimetriä. Z Ultra oli Sonyn mukaan myös markkinoiden ohuimman älypuhelimen. Puhelimen takakamera on kahdeksan megapikseliä ja etukamera 2,2 megapikseliä.

Lähteet 

Z Ultra
Vuoden 2013 matkapuhelimet
Android-pohjaiset laitteet
Kalle Maijala

Kalle Jussi Maijala (26. toukokuuta 1927 Kangasala – 4. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kotieläintutkija. Hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinjalostusosaston johtaja professorin arvolla 1968–1976 ja Helsingin yliopiston kotieläinten jalostustieteen professori 1976–1980. Hän tutki kotieläinten hedelmällisyyttä ja perinnöllisyyttä. Hän oli tut­ki­ja­pro­fes­so­ri Suo­men Aka­te­mias­sa 1987–1990.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kalle Maijalan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat (käyttäjätunnuksella).

Suomalaiset maataloustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
James Wright (koripalloilija)

James Wright (s. 26. kesäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.

Coloradon yliopistossa vuoteen 2003 asti pelannut Wright pelasi yhdysvaltalaisissa sarjoissa kunnes siirtyi kaudeksi 2006–2007 suomalaiseen Tampereen Pyrintöön. Wright voitti Pyrinnössä Korisliigan syöttökuninkuuden 4,9 syötön ottelukohtaisella keskiarvolla ja sijoittui 20,3 pisteen keskiarvolla pistetilaston neljänneksi. Seuraavalla kaudella Wright kiersi peräti kolmessa Korisliigaseurassa muttei viipynyt KTP:ssä, Porvoon Tarmossa ja Pyrinnössä muutamaa ottelua kauempaa.

Lähteet 
 James Wright  Suomen Koripalloliitto
 James Wright basketball profile eurobasket.com 
 Profiili fiba.com

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Johdanto ja allegro (Ravel)

Johdanto ja allegro harpulle, huilulle, klarinetille ja jousikvartetille () on Maurice Ravelin sävellys vuodelta 1905. Se kantaesitettiin Pariisissa 22. helmikuuta 1907.

Taustaa
Vuonna 1904 Pleyel-yhtiö tilasi Claude Debussyltä sävellyksen uudenlaiselle kromaattiselle harppumallilleen, ja syntyi teos Danse sacrée et danse profane harpulle ja orkesterille. Kilpaileva soitinvalmistaja Érard vastasi tilaamalla Ravelilta kappaleen, joka esittelisi heidän uuden pedaaliharppunsa mahdollisuuksia. Tilauksen tuloksena syntyi seitsemälle soittajalle sävelletty Johdanto ja allegro, jossa harpun lisäksi kuullaan huilua ja klarinettia sekä jousikvartettia. Ravel omisti teoksen Érardin johtajalle Albert Blondelille. Sävellys syntyi hyvin nopeasti, koska Ravelilla oli kiire lähteä purjehduslomalle ystäviensä kanssa.

Harpulle hyvin sopivaan Ges-duuriin sävelletyssä teoksessa on nimensä mukaiset kaksi osaa, jotka soitetaan ilman taukoa. Alun johdanto, esitysmerkinnältään Très lent, on vain 26 tahdin mittainen. Sitä seuraava allegro-osa noudattaa muunneltua sonaattimuotoa ja alkaa sooloharpun kehitelmillä jo esitellystä teemasta. Huilu ja klarinetti esittelevät toisen teeman pizzicaton säestämänä. Fortissimo-huipennuksen jälkeen harpun kadenssi johtaa mahtipontisuutta välttävään nopeaan finaaliin. Teoksen kesto on noin 11 minuuttia.

Johdanto ja allegro oli yksi harvoista Ravelin itse levyttämistä teoksista, ja sitä on esitetty paljon. Ravel kuitenkin jostain syystä jätti teoksen pois teosluettelostaan. Hän sovitti kappaleen vuonna 1906 kahdelle pianolle, mutta ei hyväksynyt muiden tekemiä sovituksia alkuperäistä laajemmille kokoonpanoille.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teoksen partituuri pdf-muodossa

Maurice Ravelin teokset
1900-vuosikymmenen musiikkiteokset
Randevuu

Randevuu on Närhen levy vuodelta 1976.

Kappaleet 
Kaikki sovitukset on tehnyt Nono Söderberg.

A-puoli

B-puoli

Muusikot 
 Seppo Närhi – laulu
 Heikki Virtanen – basso 
 Upi Sorvali – rummut 
 Nono Söderberg – kitara, huuliharppu, lyömäsoittimet, laulu
 Roope Koistinen – rummut, lyömäsoittimet
 Eki Vesterinen – taputus
 Hillel Tokazier – kosketinsoittimet
 Pirjo Bergström – kosketinsoittimet
 Olli Haavisto – steel-kitara
 Maru ja Mikael – laulu

Aiheesta muualla 
 Randevuu discogs.com -sivustolla
 Albumi Fono.fi:in tietokannassa

Lähteet 

Vuoden 1976 albumit
Seppo Närhen albumit
Tommi Liuhalan tuottamat albumit
Rautijärvi

Rautijärvi  eli Rautajärvi  on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 72 hehtaaria ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys 900 metriä. Siihen laskevat lännestä Kyläsillanjoki, Alasen laskujoen kautta ylemmällä virtaava Kuorijoki ja idän suunnasta virtaava laskuoja, jonka kautta kulkevat Suojärvenjoen Uljasjärveen tuomat vedet. Pahalammi laskee järveen edellistä vastapäätä. Näiden lisäksi siihen laskevat myös useat suo- ja metsäojat. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 800 metriä pitkä Pihonjoki, joka virtaa Kuuslammin läpi jatkaen Pehkijärveen 9,5 kilometrisenä Teuronjokena.

Järven rantaviiva on 11 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven länsirannat ovat soistuneita ja lounaisrannat ruohottuneita. Järvessä on erityisesti Lyhönlahdessa mutta myös muualla lukuisia pikkusaaria, joista suurimmat ovat nimeltään Sikosaari, Kalliosaari ja Korpisaari. Rannoille on rakennettu joitakin loma-asuntoja, joille johtaa tiet Teurosta. Myös Sikosaari on rakennettu.

Historia 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Rautijärven nimi kirjoitettiin "Rautajärvi". Tämä lienee vanhempi nimitys, joka on alkanut vääntymään Rautijärveksi. Kartan rantaviivassa ei ole järven länsipäässä nykyisenlaista niemeä, mikä johtuu vuoden 1862 jälkeen suoritetusta järvenlaskusta.

Ympäristön maanviljelijät ovat hakeneet lupaa laskea järven vedenpintaa vuonna 1862. Hankkeen aikataulusta ei tiedetä paljoakaan. Vanhoja karttoja vertailemalla nähdään, että ainakin Pihonjoen mutkat on hävitetty samalla kun joki on oiottu ja perattu järvenlaskun takia.

Vielä Senaatin kartastossa vuodelta 1884 järvi on piirretty lähes samanlaisena kuin Kalmbergin kartastossa. Senaatin kartta on kuitenkin yksityiskohtaisempi, joten siinä erottuvat jo Sikosaaren laki sekä muutama pikkuluoto, jotka tulevat maatumaan järvenlaskun yhteydessä. Järven pohjoisranta oli merkitty ruohottuneeksi. Järven vedenpinnankorkeudeksi merenpinnasta on ilmoitettu 58,6 saschenia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Uljas- ja Rautijärven suojeluyhdistys: Verkkosivut
 Joenhiisi: Kanajärven tuolla puolen, retkiblogi, 2014

Teuronjoen valuma-alue (Pyhäjärven alue)
Tammelan järvet
Elizabeth Bowen

Elizabeth Dorothea Cole Bowen, myöhemmin Cameron (7. kesäkuuta 1899 Dublin, Irlanti – 22. helmikuuta 1973 Lontoo, Britannia oli irlantilainen kirjailija. Kun perheen isä sairastui mieleltään 1907, Bowen ja hänen äitinsä muuttivat Englantiin. Äidin kuoltua 1912 Bowen asui tätiensä luona Kentissä.

Bowen kävi Downe House School -nimistä koulua. Opiskeltuaan jonkin aikaa Lontoossa taidekoulussa hän totesi lahjakkuutensa olevan kuitenkin kirjoittamisessa. Hän liittyi Bloomsburyn ryhmään, ystävystyi Rose Macaulayn kanssa, joka auttoi häntä löytämään esikoisteokselleen Encounters (1923) kustantajan. Hän avioitui 1923 Alan Cameronin kanssa.

Bowen peri Farahyssa sijaitsevan suvun talon Bowen's Courtin 1930 mutta jäi asumaan Englantiin, josta käsin hän kävi usein Irlannissa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Britannian tiedotusministeriössä, jossa hän välitti tietoa Irlannissa vallitsevista näkemyksistä Irlannin puolueettomuudesta.

Kun Alan Cameron jäi eläkkeelle 1952, pariskunta asettui asumaan Bowen’s Courtiin, jossa Cameron kuoli parin kuukauden kuluttua. Bowen ponnisteli pystyäkseen huolehtimaan talosta. Hän muun muassa hankki rahaa opettamalla Yhdysvalloissa. Talo myytiin 1959.

Bowen asettui asemaan Hytheen, jossa hän kuoli 1973 syöpään. Hänet on haudattu miehensä viereen Farahyn hautausmaalle Bowen’s Courtin lähelle. Farahyn kirkossa pidetään vuosittain hänen kunniakseen muistojumalanpalvelus. 

Bowenin Lontoon-kotitalon seinässä on muistolaatta.

Bowenin kirjat liikkuvat ylemmän keskiluokan piirissä ja käsittelevät kadonnutta viattomuutta. Hän on saanut vaikutteita goottilaisesta romaanista sekä kirjailijoilta Henry James ja Virginia Woolf. Teoksissa on tapahtumien taustalla usein sota.

Suomennetut teokset
 Sydämen kuolema: romaani (The Death of the Heart), suom. Lyydia Almila. Otava, 1942. - (Uusia menestysromaaneja; 10).
 Talo Pariisissa: romaani (The House in Paris), suom. Liisa Vesikansa-Saarinen. WSOY, 1949. - (Eurooppa-sarja). 
 Kohti pohjoista (To the North), suom. Ville Repo. WSOY, 1951. - (Eurooppa-sarja 1).
 Ikuiset tytöt (The Little Girls), suom. Anja Samooja Gersov. WSOY, 1966.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Leena Lehto, An Ethics of the Emotional in Elizabeth Bowen’s Writing,  pro gradu Tampereen yliopisto 2007 
 1956 recording: Elizabeth Bowen discusses the importance of character to novels (Video, 11 min)
 Elizabeth Bowen at Irish Writers Online  
 Elizabeth Bowen Collection Harry Ransom Center at the University of Texas at Austin  
 Patrick Hennessy's Portrait of Elizabeth Bowen at Bowen's Court  (1957), Crawford Municipal Art Gallery, Cork, Ireland 
 Blue plaque to Elizabeth Bowen in Headington, Oxford  (Arkistoitu versio)

Irlantilaiset kirjailijat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet