joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nijolė Ambrazaitytė

Nijolė Ambrazaitytė (21. helmikuuta 1939 Burokai – 27. marraskuuta 2016) oli liettualainen oopperalaulaja ja poliitikko. Hän mukana allekirjoittamassa 11. maaliskuuta 1990 julistusta, jolla Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan korkein neuvosto ilmoitti eroavansa Neuvostoliitosta ja palauttavan näin maan itsenäisyyden.

Elämänvaiheita 
Ambrazaitytėn vanhemmat pakenivat toisen maailmansodan aikana ensin Saksaan ja myöhemmin Kanadaan. Tytär jäi asumaan isovanhempien luokse maaseudulle Raseiniain alueelle. Hän karkotettiin Siperiaan vuonna 1948 ja hän pääsi takaisin Liettuaan vuonna 1956. Samana vuonna hän aloitti lauluopinnot Liettuan konservatoriossa. Hän osallistui ja menestyi laulukilpailussa Riiassa, Minskissä ja Bukarestissa.

Laulajanuransa Ambrazaitytė aloitti vuonna 1956. Hän esiintyi monissa eri oopperataloissa ympäri maailmaa ja teki 30 levytystä. Hänen roolejaan eri oopperoissa olivat muiden muassa Lola Cavalleria Rusticanassa, Amneris Aidassa ja Marina Minszek Boris Godunovissa. Hän esiintyi Neuvostoliitossa, Norjassa, Yhdysvalloissa, Italiassa, Mongoliassa, Iso-Britanniassa ja Suomessa. Vuosina 1979– 1990 hän opetti laulua Liettuan konservatoriossa.

Ambrazaitytė valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuonna 1990 ja uudelleen vuosina 1992 ja 1996. Hän oli jäsenenä myös valtion eläkekomiteassa. Hänet palkittiin Gediminaksen ritarikunnan mitalilla merkittävästä elämäntyöstään vuonna 1996.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nijolė Ambrazaitytė Discography at Discogs 
 Youtube: Nijolė Ambrazaitytė sings Aldona‘s aria from 'I Lituani' by Ponchielli

Liettualaiset oopperalaulajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Tähän aikaan ensi vuonna

Tähän aikaan ensi vuonna on keväällä 2018 Nelosella esitetty Ellen Jokikunnaksen juontama tositelevisiosarja. Ohjelman jokaisessa jaksossa nähdään viisi henkilöä, jotka asettavat itselleen tavoitteen, jonka suorittamiseen on aikaa yksi vuosi. Tavoitteena voi olla esimerkiksi laihtuminen, raskaus tai parantuminen sairaudesta. Alkutilanne ja lopputulos esitetään aina samassa jaksossa.

Juontaja Ellen Jokikunnas on kertonut joutuneensa allekirjoittamaan työsopimuksen, jossa hän lupasi pysyä samannäköisenä kuvausten välisen ajan.

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Tositelevisiosarjat
Muodonmuutosohjelmat
André Bjerke

Jarl André Bjerke, kirjailijananimi myös Bernhard Borge (30. tammikuuta 1918 Aker, Norja – 10. tammikuuta 1985 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija.

Bjerken isä oli kirjailija Ejlert Osvald Bjerke. Hänen puolisonsa oli vuosina 1959–1972 näyttelijä Henny Moan.

Bjerke oli Riksmålsforbundetin lehden Ordet päätoimittaja 1950–1966. Hän oli riksmålilla kirjoittavien kirjailijoiden liiton Forfatterforeningen av 1952 puheenjohtaja vuodesta 1961 siihen asti kun se yhdistettiin 1966 Norjan kirjailijaliittoon.

Bjerken esikoiskokoelma Syngende jord ilmestyi 1940. Monipuolisena ja tuotteliaana kirjailijana Bjerke jätti näkyvän jäljen Norjan toisen maailmansodan jälkeiseen kirjallisuuteen. Hän oli rakastettu runoilijana, mutta kirjoitti myös rikosromaaneja nimellä Bernhard Borge. Rikosromaanin De dødes tjern pohjalta on Kåre Bergstrøm vuonna 1958 ohjannut samannimisen elokuvan. Hän otti voimakkaasti kantaa riksmålin puolesta. Romaani Enhjörningen (1963) käsittelee yliluonnollisia ilmiöitä.

Bjerken runot ovat muodoltaan perinteisiä, ja hän hallitsi ilmaisukeinon suvereenisti. Kaksiosainen kootut runot (Samlede dikt) ilmestyi 1977. Hän käänsi näytelmiä ja kirjoitti kuunnelmia sekä joukon lastenkirjoja, pääasiassa runomuotoisia. Hän julkaisi myös poleemisia esseekokoelmia.Hän on kääntänyt norjaksi Tove Janssonin muumikirjoja.

Palkinnot ja tunnustukset 
 Bastian-palkinto 1958, Molièren Ihmisvihaajan käännöksestä
 Riksmålsförbundets litteraturpris 1963
 Riverton-palkinto, kunniapalkinto 1973
 Oslo bys kulturpris 1980
 Grand Master Diplom, Svenska Deckarakademin, 1981

Suomennetut runot
 ”Ristiin rastiin”, suom. Kirsi Kunnas teoksessa Kuka on nähnyt tuulen? Runoja ja satuja maailmalta, Helsinki: WSOY 2010 ISBN 978-951-0-36461-1

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjalaiset kirjailijat
Kielenkääntäjät
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Bluehole

Bluehole (vuoteen 2015 Bluehole Studio) vuonna 2007 perustettu korealainen tietokonepelien kehittäjä, joka tunnetaan etenkin TERA (2011) ja PlayerUnknown’s Battlegrounds (2017) -peleistä.

Bluehole perustettiin TERA-pelin kehittämistä varten ja se solmi 2008 sopimuksen pelin julkaisusta Koreassa ja Japanissa NHN:n kanssa ja perusti En Masse Entertainment -yhtiön ylläpitämään peliä Pohjois-Amerikassa. Euroopan julkaisusta sovittiin 2010 Frogster -yhtiön kanssa.
TERA julkaistiin tammikuussa 2011 Koreassa ja samana vuonna Japanissa. Taiwanin, Pohjois-Amerikan ja Euroopan palvelimet avattiin 2012. Pelin julkaisi Kiinassa Kunlun vuonna 2014 ja Venäjällä Destiny Development vuotta myöhemmin. Korean julkaisijaksi vaihtui 2016 Nexon.
Peli julkaistiin Playstation 4:lle ja Xbox Onelle 2018.

Vuonna 2009 kuusi Blueholen työntekijää tuomittiin NCSoftin keskeneräisen Lineage III -pelin varastamisesta kun he lähtivät NCSoftilta. Entinen NCSoftilla työskennellyt tuotepäällikkö tuomittiin 18 kuukaudeksi vankeuteen ja kahden vuoden ehdonalaiseen.

Blueholen seuraava peli oli isometrinen action-RPG/MMO  Devilian, jonka Trion Worlds julkaisi joulukuussa 2015.
Pelin palvelimet suljettiin maaliskuussa 2018 vähäisen pelaajamäärän vuoksi.

PlayerUnknown’s Battlegrounds julkaistiin 2017. Peliä kehittämään ja julkaisemaan perustettiin PUBG Corporation. Joulukuussa 2020 PUBG Corporation muuttaa nimensä PUBG Studiosiksi. 

Studion uusin peli on Ascent: Infinite Realm (A:IR), jonka julkaisija on Kakao Games. Peli on MMO, jossa pääroolissa ovat pelaajien väliset taistelut ja taistelut ilmalaivoilla.

Marraskuussa 2018 Bluehole loi Kraftonin toimimaan holding- ja emoyhtiöinä. Kaikki hänen opinnot ryhmiteltiin uudelleen samalla tuotemerkillä: 'Krafton Game Union'.

Lähteet
 https://www.bluehole.net/en/bluehole 

Eteläkorealaiset videopeliyritykset
Perttu Immonen

Perttu Immonen (s. 1973 Virrat) on suomalainen psykologi, historiantutkija ja tietokirjailija.

Immonen opiskeli alun perin psykologiksi ja työskenteli muun muassa aivotutkijana. Hän harrasti myös historian ja kirjallisuuden tutkimusta ja sai vuonna 2008 ajatuksen tehdä kirja, joka kuvaisi menneisyyden arkitapahtumia eri puolilla Suomea asuneiden päähenkilöiden näkökulmista. Kolmen suvun elämästä 1400-luvulta aina 1800-luvulle kertova teos Suomen rahvaan historia valmistui lopulta vuonna 2017 pitkällisen taustatutkimuksen jälkeen. Immonen valmistui tänä aikana myös filosofian maisteriksi Suomen historiasta ja hänen opinnäytetyönsä Drengpoikia ja hurrikkaita liittyi Suomen rahvaan historia-teoksen aihepiiriin. Opinnäytetyö palkittiin Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan vuoden 2014 parhaana graduna.

Immosen kirjan kolme sukua ovat Kokemäenjoen varrella elänyt länsisuomalainen Teukku–Sopan suku, Rantasalmella Savossa elänyt kaskiviljelyä harjoittanut Eronen–Lybeckin suku ja Kokkolan seudulla Pohjanmaalla elänyt tervanpolttoa ja karjataloutta harjoittanut Sursill–Korpilaisen suku. Rahvaalla Immonen tarkoittaa kirjassaan heitä jotka eivät kuuluneet aatelistoon, papistoon tai porvaristoon. Immosen omasta sukuselvityksestä alkunsa saaneen kirjan tapahtumat alkoivat Sastamalan Teukkulan kylään noin vuonna 1455 syntyneestä talonpoika Olavi Teukusta ja kirja päättyy 1800-luvun alkuun.

Teoksia 
 Drengpoikia ja hurrikkaita : Kielirajavyöhyke ja sen vaikutukset Keski-Pohjanmaan suomen- ja ruotsinkieliseen maaseutuväestöön 1600 - 1700-luvuilla, Suomen historian pro gradu-tutkielma. Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta, Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos 2014 (Tutkielma digitaalisessa muodossa Heldassa)
 Suomen rahvaan historia : kolmen suvun elämää keskiajalta 1800-luvulle. Atena, Jyväskylä 2017

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena : Kalle Haatanen : Suomen rahvaan historia 

Suomalaiset psykologit
Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Artjom Sergejev (jääkiekkoilija)

Artjom Sergejev (s. 20. huhtikuuta 1993 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue TsSKA Moskovassa. Hän aloitti KHL-uransa PHK TsSKA Moskovassa kaudella 2015–2016. 14. huhtikuuta 2020 mennessä pelaamissaan 205 KHL:n runkosarjaottelussa Sergejev on kerännyt tehopisteet 8+26=34. Venäjän alle 20-vuotiaiden maajoukkuessa Sergejev on voittanut MM-hopean ja -pronssin.

Lähteet
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Korkeasaari (Westend)

Korkeasaari on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Se sijaitsee Linholmsfjärdenin merialueella. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Korkeasaari kuuluu Westendiin, jonka manneralue sijaitsee runsaan kilometrin Korkeasaaresta länteen. Korkeasaaren itäpuolella sijaitsee Niittysaaret, joiden itäpuolitse kulkee Espoon ja Helsingin välinen raja. Korkeasaaren läheisyydessä on useita venesatamia, kuten Koivusaari noin kilometri koillisen suuntaan.

Korkeasaaren pinta-ala on 6,5 hehtaaria. Nimensä mukaisesti se kohoaa lähisaariaan korkeammalle, erityisesti pohjoisosastaan. Luontonsa puolesta Korkeasaari kuuluu välisaaristoon. Runsaan kilometrin verran suhteellisen vilkasliikenteisestä Länsiväylästä etelään sijaitseva saari on metsäinen ja sen rannoilla on kapea rantaniittyvyöhyke. Rantakallioita on lähinnä saaren länsiosassa. Saaren koillisosassa on hienohiekkainen ranta, jonne aurinko ei juuri paista, paitsi varhain kesäaamuina. Korkeasaaresta muutama kymmenen metriä lounaaseen sijaitsee Korkeasaaren nurmiluoto eli Högholms Gräsgrund ja muutama sata metriä länteen Korkeasaarenkupu eli Högholmskobben, joka on pienehkö kallioluoto.

Högholm-nimensä saari on saanut 1600-luvulla, kenties aiemminkin. Suomenkielinen, kirjaimellisesti käännetty nimi saarelle annettiin 1900-luvun alkupuolella. Myös Espoon Suvisaaristossa Moisöfjärdenin merialueella on Högholmen-niminen saari. Kaikkiaan vastaavannimisiä saaria on Suomenlahdessa kymmenittäin.

Korkeasaaren lähisaaria ovat muun muassa Tvijälp, Vehkasaari, Niittysaaret ja Käärmesaari.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Venelehti: Espoo, Korkeasaari (2008)

Espoon saaret
Westend
Vladimir Stasov

Vladimir Vasiljevitš Stasov (2. tammikuuta 1824 Pietari, Venäjän keisarikunta – 10. lokakuuta 1906 Pietari, vanhaa ajanlaskua),  oli huomattava venäläinen taidehistorioitsija ja musiikkikriitikko. Hän oli myös Pietarin keisarillisen tiedeakatemian kunniajäsen. 

Stasov julkaisi muun muassa Mihail Glinkan ja Modest Musorgskin elämäkerrat. Hän tutki myös venäläistä kansanrunoutta.

Lähteet 
 

Venäläiset historioitsijat
Musiikkikriitikot
Taidehistorioitsijat
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1906 kuolleet
Jane Colden

Jane Colden (27. maaliskuuta 1724 – 10. maaliskuuta 1766) oli amerikkalainen kasvitieteilijä. Hänet tunnetaan ensimmäisenä naisena, joka oli perehtynyt Linnén taksonomiseen järjestelmän, ja joka luetteloi ja luokitteli Pohjois-Amerikan luonnonkasveja sen mukaan.

Elämänvaiheet 

Jane Colden oli kymmenlapsisen perheen viides lapsi ja toinen tytär. Hänen isänsä oli skottisyntyinen Cadwallader Colden ja äitinsä Alice Christie Colden (tai Christy Colden). Cadwallader kävi Edinburghin yliopistoa. Vuonna 1710 hän muutti Pohjois-Amerikkaan, mutta palasi Britanniaan 1715 ja avioitui Skotlannissa, josta palasi vaimonsa kanssa Amerikkaan 1716. Isä Colden toimi muun muassa New Yorkin provinssin varakuvernöörinä sekä maanmittarina. Tohtori Cadwallader Colden oli itsekin innostunut kasvitieteiljä ja oli kirjeenvaihdossa muun muassa Carl von Linnén ja Jan Fredrik Gronoviuksen kanssa.

Naiset eivät saaneet 1700- ja 1800-luvuilla opetusta latinan tai kreikan kielissä, joita oleellisesti tarvitaan kasvitieteessä. Naisten kohdalla botaniikkaa pidettiin lähinnä vain ajanvietteenä, eikä vakavasti otettavana tieteellisenä työnä. Myöskään Jane ei muodollista koulutusta saanut, vaan vanhemmat hoitivat lasten koulutuksen itse. Jane oppi kasvitiedettä isältään ja kirjoista. Isältään hän oppi Linnén järjestelmän, mutta latinaa hän ei opiskellut. Isän kirjeistä on saatu tietoa Janesta ja hänen kasvitieteellisestä osamisestaan. Jane muun muassa löysi ja luetteloi kasveja, joita toiset eivät sitä ennen olleet löytäneet. Aktiivinen botanisti Jane oli noin 25-vuotiaasta avioitumiseensa asti.

Usea Jane Coldenin aikalainen piti hänen työtään arvossa, kuten John Bartram, John Clayton, Peter Collinson sekä Alexander Garden. Garden julkaisi vuonna 1756 yhden Janen lajikuvauksista julkaisussa Essays and Obsevations, Physical and Literary. Kuvaus koski Gardenia-suvun kukkaa, jonka Colden nimesi Gardenin kunniaksi. Colden ja Garden olivat kirjeenvaihdossa, ja tämän seurauksena ensimmäinen julkaisi useita tieteellisiä artikkeleita. Nykyään British Museum omistaa yhden Jane Coldenin käsikirjoituksista: Flora Nov-Eboracensis, jossa on kuvaus 341 kasvista sekä satoja piirroksia. Kasveista kerrotaan niiden tieteellinen ja kansanomainen nimi, ja monesta on kerrottu perimätietoa kasvin lääkinnällisestä käytöstä. Kirjeissä Janen kuvituksia kehutaan kauniisti väritetyiksi, mutta ilmeisesti nämä piirrokset eivät ole säilyneet, vaan käsikirjoituksen piirrokset ovat yksinkertaisia viivapiirroksia.

Myöhäiset vaiheet 
Vuonna 1759 Jane Colden avioitui leskeksi jääneen skotlantilaisen lääkärin William Farquharin kanssa. Pari sai yhden lapsen. Seitsemän vuotta myöhemmin, vain 42-vuotiaana, Colden kuoli. Myös hänen lapsensa kuoli samana vuonna. Ilmeisesti Jane Colden ei jatkanut kasvitieteellistä työtään avioliiton jälkeen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kasvitieteilijät
Vuonna 1724 syntyneet
Vuonna 1766 kuolleet
Pyhä Agnes

Agnes  (noin 291 – noin 304)  oli roomalainen kristityn perheen tytär, jota kunnioitetaan pyhänä marttyyrina monissa kristityissä kirkkokunnissa. Hän oli kaunis ja tavoiteltu morsian, mutta Agnes oli päättänyt omistaa elämänsä Kristukselle. Kerrotaan että pettyneet kosijat ilmiantoivat hänet viranomaisille kielletyn kristinuskon harjoittamisesta. Hän sai kuolemantuomion, joka katolisen perimätiedon mukaan toteutettiin 21. tammikuuta 304, kun Agnes oli 12- tai 13-vuotias. Teloituspaikalle on rakennettu 400-luvulla Sant’Agnese in Agone kirkko.

Agneksen vertauskuva on lammas, koska hänen nimensä muistuttaa latinan sanaa agnus, lammas. Hän on New Yorkin kaupungin nimikkopyhä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristityt marttyyrit
300-vuosikymmenellä kuolleet
Triakontaani

Triakontaani eli n-triakontaani (C30H62) on 30-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Triakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)28CH3, moolimassa 422,826 g/mol, sulamispiste 65,9 °C, kiehumispiste 451 °C, tiheys 0,8097 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 638-68-6. Triakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee hieman etanoliin ja hyvin bentseeniin.

Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Triacontane 
ChemBlink: Triacontane 
Food Component Database (FooDB): N-Triacontane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N-Triacontane 
Pherobase: Floral Compound - 30Hy 
Pherobase: Semiochemical - 30Hy 

Alkaanit
Marie-Thérèse Charlotte

Marie-Thérèse Charlotte (1778–1851) oli ranskalainen prinsessa, Marie-Antoinetten ja Ludvig XVI:n tytär. Vanhempiensa teloituksen ja kolmen vankilavuoden jälkeen hänet vapautettiin vankilasta, ja hän muutti ulkomaille. Hän asui ensin Itävallassa, sitten Venäjällä, Preussissa ja Englannissa. Vuonna 1799 hän nai serkkunsa Louis Antoine de Bourbonin, Angoulêmen herttuan, jolloin hänestä tuli Angoulêmen herttuatar. Sulhasen isä Kaarle X nousi valtaan 1824, ja Marie-Thérèse palasi Ranskan hoviin aviomiehensä kanssa.

Kaarle X:n luopuessa kruunusta Heinäkuun vallankumouksen seurauksena 2. elokuuta 1830 Angoulêmen herttuapari lähti jälleen maanpakoon. Nyt reitti kulki Dorsetin ja Edinburghin kautta Prahaan. Miehensä kuoleman jälkeen Marie-Thérèse asettui Itävaltaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan kuninkaalliset
Vuonna 1778 syntyneet
Vuonna 1851 kuolleet
Mariam Hakobyan

Mariam Hakobyan armeniaksi Մարիամ Հակոբյան (s. 1949 Jerevan) on armenialainen kuvanveistäjä.

Hakobyan valmistui Jerevanissa Valtiollisesta kuvataideinstituutista vuonna 1974 on kuulunut Armenian taiteilijaliittoon vuodesta 1979. Hän on toiminut liitossa kuvanveistäjien jaoksen sihteerinä. Hän on perustanut NorEon-keskuksen jonka tehtävänä on auttaa armenialaisia taiteilijoita ammatillisissa kysymyksissä ja tuoda heitä esille maailman taide-elämässä.

Uransa varrella Hakobyan on pitänyt satoja näyttelyitä niin kotimaassaan kuin ulkomaillakin. Hänen grafiikkaansa ja pienoisveistoksiaan on monissa yksityiskokoelmissa ja museoissa eripuolilla maailmaa. Hänet on palkittu Italiassa vuonna 1998, Kiinassa 2001, Liettuassa vuonna 2003 ja Venäjällä 2004. Itävallan armenialainen yhteisö tilasi häneltä teoksen Usko kunnioittamaan Armenian 1700 vuotta pitkää taivalta kristittynä valtiona. Teos on Wienissä.

Aiheesta muualla 
 http://www.mariamhakobyan.com/

Armenialaiset taiteilijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Louise (Tanskan kuningatar)

Louise Josephine Eugenie (31. lokakuuta 1851 – 20. maaliskuuta 1926) oli Ruotsin ja Norjan prinsessa, josta tuli Fredrik VIII:n puolisona Tanskan kuningatar.

Louise, alkujaan Lovisa, oli Ruotsin kuninkaan Kaarle XV:n tytär. Perheen toinen lapsi, prinssi Carl Oscar (1852-1854) kuoli nuorena, ja Lovisa kasvoi rakastettuna ainoana lapsena.

Ruotsin tuolloinen perustuslaki ei sallinut naisen periä kruunua, vaikka prinsessa Lovisa oli kuninkaan ainoa lapsi. Kaarle XV yritti useita kertoja muuttaa perustuslakia ja tehdä tyttärestään seuraajansa, mutta poliitikot eivät pitäneet sitä tarpeellisena, sillä Kaarlen veljellä Oskarilla oli poikia eikä hallitsijasuku siten ollut sammumassa.

Avioliittoa Tanskan kruununprinssin kanssa suunniteltiin jo siitä alkaen kun Lovisa oli 12-vuotias. Hänelle opetettiin Tanskan kieltä ja kirjallisuutta, kulttuuria ja historiaa.

Kruununprinssipari vietti melko eristäytynyttä elämää ensin Amalienborgin, myöhemmin Charlotteborgin linnassa. He saivat kahdeksan lasta. Kristian X nousi isänsä jälkeen Tanskan valtaistuimelle. Toisesta pojasta Kaarlesta tuli vuonna 1905 Norjan kuningas nimellä Haakon VII.

Fredrikistä tuli kuningas vasta 62-vuotiaana, ja hänen valtakautensa kesti vain kuusi vuotta. Leskikuningattarena Louise keskittyi uskonnollisiin asioihin ja hyväntekeväisyyteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tanskan kuninkaalliset
Vuonna 1851 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Ruotsin kuninkaalliset
Pentakosaani

Pentakosaani eli n-pentakosaani (C25H52) on 25-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää ainetta. Pentakosaanin rakennekaava on CH3(CH2)23CH3, moolimassa 352,691 g/mol, sulamispiste 53,3 °C, kiehumispiste 401,9 °C, leimahduspiste 120 °C (c.c), tiheys 0,812 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 629-99-2. Pentakosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee kloroformiin ja bentseeniin.

Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Pentacosane 
ChemBlink: Pentacosane 
Food Component Database (FooDB): N-Pentacosane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N-Pentacosane 
Pherobase: Floral Compound - 25Hy 
Pherobase: Semiochemical - 25Hy 

Alkaanit
Adélaïde Labille-Guiard

Adélaïde Labille-Guiard (11. huhtikuuta 1749 Pariisi – 24. huhtikuuta 1803 Pariisi), tunnettu myös nimellä Adélaïde Labille-Guiard des Vertus oli ranskalainen taidemaalari. Hän keskittyi tuotannossaan miniatyyreihin ja muotokuviin.

Labille-Guiard syntyi porvarisperheeseen. Hänen isänsä omisti kaupan "A La Toilette" jossa työskenteli nuori Jeanne Bécu eli myöhemmin kuuluisa Madame du Barry. Se, miten myöhemmin kuuluisa taiteilija sai koulutuksensa tai miten hän pääsi kosketuksiin taidepiirien kanssa on melko huonosti tunnettu.

Perhetuttuihin kuului kuitenkin taiteilija François-Andere Vincent, joka opetti Labille-Guiardille miniatyyrimaalausta. Hän järjesti myös Labille-Guiardille mahdollisuuden esitellä töitään Académie de Saint-Lucissa. Ensimmäisen avioliittonsa Labille-Guiard solmi 20-vuotiaana virkamies Louis-Nicolas Guiardin kanssa.

Vuonna 1783, 31. toukokuuta Labille-Guiard hyväksyttiin Académie royale de peinture et de sculpturen opiskelijaksi. Toinen kuuluisa naistaiteilija Elisabeth Vigée-Lebrun hyväksyttiin opiskelemaan samana päivänä. Kuningas Ludvig XVI:n täti, Marié Adelaide otti Labille-Guiardin suojatikseen ja hänen kauttaan alkoi tulla ylhäisöltä muotokuvatilauksia. Muotokuvamaalarina Labille-Guiard oli suosittu.

Suosittuna muotokuvamaalarina Labille-Guiardilla oli suhteita Ranskan kuninkaallisiin ja yläluokkaan. Tämä teki hänestä Ranskan suuren vallankumouksen aikaan vuosina 1789 poliittisesti epäluotettavan henkilön. Vuonna 1793 hänet määrättiin hävittämään maalaamiaan muotokuvia.

Mielipiteiltään Labille-Guiard oli kuitenkin kaukana konservatiiveista. Vuonna 1790 hän kampanjoi näkyvästi naisten oikeudesta päästä opiskelemaan taideakatemiaan. Hän sai tilauksia myös kansalliskokouksen jäseniltä ja hän maalasi muun muassa Robespierren muotokuvan. Vuonna 1795 hänelle myönnettiin työskentelytila Louvresta ja 2000 livren eläke. Hänestä tuli näin ensimmäinen ranskalainen nainen, joka sai perustaa oman ateljeen ja opettaa oppilaitaan Louvressa.

Ensimmäisestä aviomiehestään Labille-Guiard oli eronnut jo vuonna 1777, mutta laillisen vahvistuksensa se sai vasta vuonna 1793. Uuden avioliiton hän solmi entisen opettajansa kanssa 8. kesäkuuta 1799 François-André Vincentin kanssa. Tämän jälkeen hän signeerasi maalauksensa usein nimellä Madame Vincent. Hän jatkoi näyttelyiden pitämistä vuoteen 1800.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1749 syntyneet
Vuonna 1803 kuolleet
Muotokuvamaalarit
Rokokoomaalarit
Matilda Skotlantilainen

Matilda (n. 1080 –  1118) oli Skotlannin prinsessa, josta tuli Henrik I:n puolisona Englannin kuningatar. Hän kasvoi Skotlannin hovissa vanhempinaan Malcolm III ja Skotlannin Pyhä Margaret. Skotlannissä hänestä käytettiin nimeä Edith of Dunfermline. Hänen kolmesta veljestään tuli Skotlannin kuninkaita. Hänen kummisetänsä oli Robert Curthose, Henrikin vanhempi veli.

Henrikin viettäessä pitkiä aikoja Normandiassa Matilda hallitsi käytännössä Englantia sillä aikaa. Hän rakennutti luostareita ja siltoja. Kerrotaan, että Matilda on alkuperäinen "my fair lady" lastenlaulussa ”Lontoon silta romahtaa” (”London Bridge is Falling Down”).

Matildalle ja Henrikille syntyi tytär, Matilde, ja poika, William. Poika kuoli traagisessa onnettomuudessa pian äitinsä jälkeen.

Lähteet 

Englannin normannihallitsijat
1080-luvulla syntyneet
Vuonna 1118 kuolleet
Raimo Andersson

Raimo Juhani Andersson (25. heinäkuuta 1956 Hamina – 14. huhtikuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen rikollinen. Andersson johti huumeliigaa 1990-luvulla ja sai pitkän vankeustuomion törkeästä huumausainerikoksesta ja ampuma-aserikoksesta. Vuonna 1990 Andersson esitti perättömän väitteen, että Juice Leskinen olisi ostanut häneltä noin kilon hasista, ja sai tästä väitteestä myöhemmin tuomion. Andersson myös kuului vuosien ajan rikollisjengi United Brotherhoodin voimahahmoihin. 

Andersson oli yksi keskeisiä hahmoja United Brotherhoodissa, mutta hänen toimintaansa oli viime aikoina kohdistunut syvää tyytymättömyyttä ja jopa vihaa. Vankilan kirjastossa työskennelleen Anderssonin oli nähty pitävän yhteyttä KRP:n poliisien kanssa ja poistuvan näiden seurassa vankilasta useampia kertoja. Tapaamiset liittyivät tiettävästi Anderssonin ja hänen kolmen rikoskumppaninsa murhaaman ruotsinturkkilaisen Volkan Ünsalin ruumiin etsintöihin. Andersson istui elinkautista tuomiota Ünsalin murhasta. Murha tapahtui lokakuussa 2003 Vuosaaressa, eikä ruumista ole tähän päivään mennessä löydetty. Helsingin hovioikeus hylkäsi syksyllä 2017 Anderssonin hakemuksen päästä ehdonalaiseen vapauteen.

Andersson löydettiin huhtikuussa 2018 surmattuna vaimonsa kotitalosta Vantaalta. Andersson oli lomalla vankilasta. Maaliskuussa 2019 Itä-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi murhasta Veli Matti Huohvanaisen.

Lähteet 

Suomalaiset murhaajat
Suomalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Hangman (elokuva)

Hangman on 2017 ensi-iltansa saanut, Johnny Martinin ohjaama rikoselokuva. Elokuvan pääosia näyttelee Al Pacino, Karl Urban, Joe Anderson, Sarah Shahi ja Brittany Snow. Elokuva esitettiin Yhdysvalloissa 22. joulukuuta, 2017. Suomessa Hangmania ei vielä ole esitetty. Elokuva kertoo kahdesta poliisista ja toimittajasta, jotka yrittävät saada kiinni sarjamurhaajaa, jolla on sangen kieroutunut käsitys lasten hirsipuu-pelistä.

Juoni 
Karl Urban on poliisi, jonka vaimo murhattiin vuosi sitten kylmäverisesti, ja murhaajaa ei vieläkään ole saatu kiinni. Hän saa ratkaistavakseen nuoren naisen murhan, jossa uhri on pahoinpidelty ja sen jälkeen hirtetty. Mukaan liittyy toimittaja Christi Davies (Brittany Snow) ja eläkkeelle jäänyt poliisi Ray Archer (Al Pachino). Ensimmäinen epäilty on uhrin tyttöystävä, jonka syyttömyys kuitenkin selviää. Rikospaikka on hyvin verinen, ja käy ilmi, että veren seasta löytyy vierasta DNA:ta, joka ei kuulu uhrille. Laboratoriossa selviää, että DNA on entisen rikollisen David Greenin. Kolmikko matkaa kirkkoon, jossa Davidin uskotaan asuvan nykyään. Kun he ovat alttarilla, katosta putoaa yhtäkkiä toinen hirtetty ruumis, jolla on sikamaski päällään. Ray kaatuu ja satuttaa selkänsä, ja sen vuoksi epäilty pääsee pakenemaan. Poliisin saapuessa paikalle saapuu myös David Green. Hän kertoo, että viikko sitten joku hyökkäsi hänen kimppuunsa ja varasti hänestä verta.

Pian alkaa ilmestyä uusia ruumiita ja jokaiseen on kirjoitettu kirjain. Poliisit etsivät epätoivoisesti murhaaja, joka on askeleen edellä, kun vuorokauden kuluttua löytyy taas uusi ruumis.

Näyttelijät

Lähteet 
 
 

Vuoden 2017 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Silvestr

Silvestr eli Sylvester (, munkkinimenä Spiridon , s. todennäköisesti Novgorod. k. n. 1565 todennäköisesti Vologdan alue, Venäjä) oli huomattava venäläinen ortodoksinen uskonoppinut. Hän kuului metropoliitta Makarin ja kreikkalaissyntyisen munkin Maksim Grekin ohella niihin uskonnollisiin vaikuttajiin, jotka toimivat Iivana IV Julman opettajina ja neuvonantajina. Silvestr oli luonteeltaan karismaattinen ja hänen retoriikkaansa on luonnehdittu mykistäväksi. Hän kokosi ja kirjoitti myös käytännöllis-moraalisen kolmiosaisen julkaisun nimeltä Domostroj (vapaasti suomennettuna 'Taloudenpito'). 

Koska Iivanan isä, tsaari Vasili III kuoli tapaturmaisesti vuonna 1533 Iivanan ollessa vasta kolmivuotias, tästä tuli Moskovan suuriruhtinas jo pikkulapsena. Tämä aiheutti monenlaisia vallanperimysriitoja, jotka jatkuivat vielä hänen tultuaan Makarin voideltua hänet koko Venäjän itsevaltiaaksi 16 vuoden iässä ja naimattomana. Tsaarin arvonimen Iivana sai Konstantinopolin patriarkan suostumuksella vuonna 1561. Vaikutusvaltaisena pappina Silvestr oli myös vaatimassa kaikien Iivanan alamaisten uskollisuutta.

Silvestr oli tullut Iivanan luottomieheksi vuonna 1947, jolloin tämä astui ensimmäiseen avioliittoonsa Jurjev Zaharinin pajarisukuisen tyttären Anastasija Romanovnan kanssa hurjin menoin, mikä jo sinänsä pahensi ristiriitoja pajarisukujen välillä. Itse asiassa pajarilaitos poikkesi jossain määrin läntisistä aatelijärjestelmistä. Kun sitten kuumana kesänä Moskovassa syttyi suuria tulipaloja, joissa Makari loukkaantui vaikeasti. Silvestr lähestyi historioitsija Nikolai Karamzinin sanoja käyttäen Iivanaa sormi pystyssä, näyttäen profeetalta ja sanoi vakuuttavasti, että Jumalan tuomio leijui kevytmielisen, pahojen himojen riivaaman tsaarin päällä. Katuvaiseksi nöyrtynyt Iivana rukoili Silvestriä auttamaan. Pikku hiljaa Iivana siirsi häntä nuoruudessaan vainonneiden pajarien ohi alempisäätyisen Aleksei Adaševin, joka hallitsi käytännössä yhteistyössä Silvestrin kanssa. Neuvostoliittolainen historioitsija Aleksandr Aleksandrovitš Zimin on arvellut, että Iivanan sittemmin tarkoituksiinsa luoma satunnaisesti kokoontunut "valittu neuvosto" olisi Silvestrin idea ja osoitus jonkinlaisesti demokratisoitumisesta Venäjällä jo tuohon aikaan.

Silvestr kannatti Iivanan serkkua Staritsan ruhtinasta Vladimiria hallitsijaksi Iivanan sairastaessa 1553. Lisäksi hän kävi kirjeenvaihtoa ruhtinas Aleksandr Gorbati–Šuiskin kanssa. Silvestrillä oli poika Anfim, jolle myönnettiin djakin arvo. Kun Iivanan puoliso Anastasija kuoli 1560 todennäköisesti myrkytettynä, jälleen Moskovan palojen aikaan, Iivana sytti Adaševia ja Silvestriä kuolemantapauksesta. On arveltu, että Silvestrin ja Anastasijan välit olivat muuta kuin lämpimät. Adašev lähti maanpakoon, Vladimir ja Gorbati-Šuiski teloitettiin, mutta ilmeisesti Silvestr kuoli luonnollisesti majailtuaan Solovetskissa sekä Kirillo-Belozerskin luostarissa omaehtoisessa karkotuksessa Vologdan lähellä.

Lähteet

Viitteet

Venäläiset papit
1560-luvulla kuolleet
Otto Hepoaho

Otto Hepoaho (20. helmikuuta 1874 Kärsämäki – 4. huhtikuuta 1928 Piippola) oli suomalainen maastohiihtäjä joka voitti vuonna 1901 Pohjoismaisten kisojen 60 kilometrin hiihdon Tukholmassa.

Hepoaho toimi 1900-luvun alussa tukinuiton päällysmiehenä. Hän muutti vuoden 1910 tienoilla Piippolaan ja toimi siellä kauppiaana. Hepoaho oli mukana urheiluelämässä vielä myöhemmälläkin iällä ja saavutti tuloksia yleisurheilussa. Syksyllä 1917 Hepoaho oli perustamassa suojeluskuntaa Piippolaan ja hän haki tammikuun alussa 1918 hevosilla asekuormia Pietarsaaren ja Kokkolan saaristoista ja toi niitä sisämaan kautta Oulun, Nivalan ja Piippolan suojeluskunnille. Suomen sisällissodan alettua Hepoaho osallistui Oulun taisteluun ja toimi sitten Piippolan suojeluskunnan päällikkönä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Piippolan suojeluskunnan päällikkö Otto Hepoaho, Kyösti Wilkunan valokuvakokoelma, Kirjastovirman kuva-arkisto 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1928 kuolleet
Daawat-e-Ishq

Daawat-e-Ishq on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen komediaelokuva.

Näyttelijät

Soundtrack

Vastaanotto 
Box Office India julisti elokuvan ”flopiksi”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2014 intialaiset elokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Intialaiset romanttiset komediat
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006

Vuoden 2006 Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin São Paulossa, Brasiliassa 12.–23. syyskuuta 2006. Mestaruuden voitti Australia, joka voitti loppuottelussa Venäjän. Pronssia sai Yhdysvallat.

Puolivälierät 

20. syyskuuta 2006

Välierät 

21. syyskuuta 2006

Pronssiottelu 

23. syyskuuta 2006

Loppuottelu 

23. syyskuuta 2006

Australian kultamitalijoukkue 

Erin Phillips, Tully Bevilaqua, Jennifer Screen, Penny Taylor, Emma Randall, Hollie Grima, Kristi Harrower, Laura Summerton, Belinda Snell, Jennifer Whittle, Emily McInerny, Lauren Jackson.

Lähteet 

Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2006 koripallo
Brasilian koripallo
São Paulon urheilu
Kaarina Aho

Kaarina Aho (28. tammikuuta 1925 – 23. syyskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen keraamikko ja muotoilija. Aho työskenteli 1946–1962 muotoilijana Arabialla, jossa hän suunnitteli etupäässä puhdaslinjaisia tarjoiluastioita. Vuodesta 1962 hänellä oli Helsingissä oma keramiikkapaja.

Valmistuttuaan Taideteollisuuskeskuskoulusta mallipiirtäjäksi Aho työskenteli vuodesta 1946 Kaj Franckin avustajana, mutta joutui piirtämään lähinnä koristemalleja ja siksi halusi irtisanoutua. Häntä ei kuitenkaan päästetty pois vaan hän sai tutustua Arabian eri osastoihin, ja sen jälkeen hän työskenteli Franckin työryhmässä suunnittelijana vuodesta 1949 vuoteen 1962, jolloin hän perusti oman pajan. Hän suunnitteli Arabialla neljä astiastoa, joista tunnetuin on Palapeli. Hänen suunnitelmiaan palkittiin Milanon triennaalissa kahdesti, vuosina 1954 ja 1957. Sacramenton näyttelystä Yhdysvalloista Aho sai kultamitalin 1961. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1988.

Aho lahjoitti Järvenpään kaupungille kokoelman Venny Soldan-Brofeldtin taidetta, ja tästä lahjoituksesta sai alkunsa Järvenpään taidemuseo. Aho oli mukana teollisuustaiteenliitto Ornamossa ja perustettaessa 1970-luvulla osuuskunta Artesaania.

Kaarina Aho oli Venny Soldan-Brofeldtin pojantytär.

Lähteet 

Suomalaiset keramiikkataiteilijat
Suomalaiset muotoilijat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Marie-Gabrielle Capet

Marie- Gabrielle Capet (6. syyskuuta 1761 Lyon - 1. marraskuuta 1818 Pariisi) oli ranskalainen uusklassinen taidemaalari.

Elämänvaiheita 
Capet oli köyhän perheen tytär ja on epäselvää, missä hän sai taiteellisen peruskoulutuksensa. Vuonna 1781 hän pääsi Pariisiin Adélaïde Labille-Guiardin oppilaaksi. Capet`n ensimmäiset työt esiteltiin nuorten taiteilijoiden näyttelyssä Exposition de la jeunessessa. Hän teki miniatyyrejä, öljyvärimaalauksia, akvarelleja ja pastelleja. Hänen työnsä saivat kehuja niiden virtuoosimaisesta värien käytöstä ja luonnostelusta.

Vuonna 1781 hän esitteli Salon de la Jeunessessa miniatyyrejään. Ranskan suuren vallankumouksen myötä taidemaailman ovet avautuivat toden teolla myös naisille. Capet alkoi esitellä tämän jälkeen säännöllisesti eri näyttelyissä.

Capet´n ja Labille-Guiardin suhde oli aluksi ammatillinen, mutta muuttui myöhemmin syväksi ystävyydeksi. Hän muutti asumaan Labille-Guiardin ja hänen aviomiehensä François Vincentin luo. Kun Labille-Guiard sairastui vakavasti, Capet piti hänestä huolta loppuun asti.

Teoksia 

Suurin osa Capet'n teoksista on nykyään esillä Pariisissa Louvressa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://bjws.blogspot.fi/2011/03/women-artists-self-portraits-french_1123.html

 Ranskalaiset taiteilijat
 Vuonna 1761 syntyneet
 Vuonna 1818 kuolleet
Manuel Álvarez Bravo

Manuel Álvarez Bravo (4. helmikuuta 1902 México – 19. lokakuuta 2002 México) oli  meksikolainen valokuvaaja ja 1900-luvun merkittävimpiä nimiä Latinalaisen Amerikan valokuvataiteessa. Hänen kuviensa aiheina olivat työ, kuolemanrituaalit ja muu kansanperinne sekä marginaalissa elävät ihmiset.

Manuel Álvarez Bravo oli valokuvaajana itseoppinut, mutta hänen taidemaalarina toiminut isoisänsä ja opettajana työskennellyt isänsä harrastivat valokuvausta. Isä kuoli pojan ollessa vasta 12-vuotias, ja poika joutui jättämään koulunsa kesken. Hän meni töihin tekstiilitehtaaseen kunnes sai paikan valtiovarainministeriöstä. Iltaisin hän opiskeli ensin kirjanpitoa, mutta vaihtoi sen taidekursseihin. Álvarez Bravo hankki ensimmäisen oman kameransa parinkymmenen vuoden iässä työskennellessään virkamiehenä Oaxacan osavaltiossa. Pian hän voitti paikallisen valokuvakilpailun. Palattuaan synnyinkaupunkiinsa Méxicoon hän tapasi Tina Modottin ja pääsi tämän suhteiden ansiosta pääkaupungin vasemmistolaisiin taiteilijapiireihin. Tuttaviin kuuluivat muiden muassa Edward Weston ja Frida Kahlon Saksasta Meksikoon muuttanut valokuvajaisä Guillermo Kahlo, jotka kannustivat kannusti Álvarez Bravoa eteenpäin alalla.

Álvarez Bravo dokumentoi valokuvaamalla muun muassa Diego Riveran seinämaalauksia ja opetti 1930-luvun lopulla valokuvausta San Carlos -taideakatemiassa.

Vuonna 1984 Álvarez Bravolle myönnettiin elämäntyöstään kansainvälinen Hasselblad-palkinto. Hän kuoli satavuotiaana lokakuussa 2002.

Manuel Álvarez Bravon valokuvia on ollut laajasti esillä Helsingissä 1984 ja 1999 sekä yhteisnäyttelyssä Kuopion VB-valokuvakeskuksessa vuonna 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen Álvarez Bravo -sivusto  
 Elämäkerta Masters of Photography -sivustolla 
 5 minuutin video, Getty Museum 

Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Yli satavuotiaiksi eläneet meksikolaiset
Meksikolaiset valokuvaajat
Henrik Forsius (lääkäri)

Henrik Runar Forsius (24. elokuuta 1921 Helsinki – 27. helmikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen silmälääkäri, perinnöllisyystieteilijä ja professori.

Henrik Forsiuksen isä Runar Forsius työskenteli lastenlääkärinä; isä kuoli, kun Henrik oli 14-vuotias. Henrik Forsius alkoi opiskella lääketiedettä Helsingin yliopistossa, mutta hänet määrättiin vuonna 1941 jatkosotaan, jossa hän palveli muun muassa lääkintämiehenä. Sodan jälkeen Forsius valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1948 ja väitteli tohtoriksi 1954.

Silmälääketieteen lisäksi Forsius tutki perinnöllisyystiedettä, ja kollegansa Aldur Erikssonin kanssa hän löysi Ahvenanmaalta harvinaisen, perinnöllisen silmätaudin, joka tunnetaan Forsius–Eriksson-syndroomana. Forsius teki tutkimusretkiä eristyneisiin yhteisöihin muun muassa Grönlantiin ja Sevettijärvelle ja tutki niiden asukkaiden perimää. Hän on kuvannut useita perinnöllisiä silmäsairauksia sekä tutkinut ilmaston vaikutusta silmään.

Forsius toimi silmälääketieteen professorina Oulun yliopistossa 1965–1986. Lisäksi hän työskenteli Folkhälsanin perinnöllisyystieteen laitoksen tutkijana vuodesta 1963. Uumajan yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1973.

Opintovuosinaan Forsius harrasti soutua, ja hänen seurajoukkueensa Akademiska Roddklubben voitti useita Suomen mestaruuksia.

Katso myös
 Forsius

Lähteet

Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Suomalaiset silmälääkärit
Suomalaiset geneetikot
Suomalaiset professorit
Oulun yliopiston professorit
Edward Edwards (sarjamurhaaja)

Edward Wayne Edwards, alun perin Charles Murray, (14. kesäkuuta 1933 – 7. huhtikuuta 2011) oli tuomittu yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Edwards pakeni Akronin vankilasta Ohiossa vuonna 1955.  Lopulta hänet pidätettiin Atlantassa 20. tammikuuta 1962. Hänet päästettiin ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1967, ja vuosien 1977 ja 1996 välillä hän murhasi ainakin viisi ihmistä.

Murhat 
Edwardsin tiedetään murhanneen viisi ihmistä: kaksi Ohiossa vuonna 1977, kaksi Wisconsinissa vuonna 1980, ja yksi Ohiossa vuonna 1996.

Ensimmäiset murhat, joista Edwards tuomittiin, Billy Lavaco ja Judy Straubista, kaksinkertainen murha, tapahtuivat Ohiossa vuonna 1977. Hänet tuomittiin elinkautiseen näistä rikoksista vuonna 2010.

Toinen kaksoismurha, Tim Hack ja Kelly Drew, tapahtui Wisconsinissa vuonna 1980. Tapausta kutsuttiin nimellä "Sweetheart Murders". Edwardsia oli kuulusteltu tuolloin, mutta ei ollut perusteita pidättää häntä. Lähes 29 vuotta myöhemmin hänen yhteys murhiin todistettiin DNA-testien avulla. Ilmeisesti Edwardsin oma lapsi vihjasi poliisille hänen mahdollisesta osallistumisesta

Edwards tunnusti 1996 Danny Boy Edwardsin murhan Ohiossa. Uhri oli adoptoitu lapsi, joka oli asunut Edwardsin ja hänen vaimonsa luona useita vuosia. Dannyn alkuperäinen nimi oli Danny Lain Gloeckner. Edwards murhasi Dannyn saadakseen vakuutusrahat. Edwards tuomittiin kuolemaan tästä rikoksesta maaliskuussa 2011, mutta hän kuoli vankilassa luonnollisista syistä kuukautta myöhemmin.

Muut mahdolliset murhat 
Phil Stanfordin kirjan The Peyton-Allan Filesin mukaan, Edwards voi olla vastuussa Beverly Allan ja Larry Peyton murhista Portlandissa vuonna 1960. Kaksi miestä pidätettiin ja vangittiin murhista, mutta vapautettiin vankilasta varhain. Viranomaiset väittävät, että oikeat henkilöt olivat syytettyinä.

Jotkut tutkijat ovat todenneet, että Edwards asui pohjois-Kaliforniassa jokaisen Zodiac Killerin murhan aikaan 1960-luvun lopulla ja olisi tuolloin sopinut Zodiacin kuvaukseen, vaikka muut kiistävät tämän väitteen.

Maaliskuussa 2017, etsivä Chad Garcia Jeffersonin maakunnan (Wisconsin) seriffin poliisiasemalta, joka oli vastuussa "Sweetheart Murders" -tapauksesta kertoi, miten Hack ja Drewin murhat ratkesivat Edwarsin tyttären vihjeen ansiosta. Garcia sanoi olevansa "melko varma" Edwardsin murhanneen ainakin viidestä seitsemään muuta.

Lähteet 

Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Yhdysvaltalaiset murhaajat
Yhdysvaltalaiset elinkautisvangit
Yhdysvaltalaiset sarjamurhaajat
Sophie de Choiseul-Gouffier

Sophie de Choiseul-Gouffier (liet. Sofija Tyzenhauzaitė de Šuazel-Gufjė, s. 1790 Lida, Valko-Venäjä – 28. toukokuuta 1878 Nizza, Ranska) oli liettualainen kirjailija. Hän polveutui Liettuan vanhasta aatelista ja kuului Tyzenhaus-sukuun.

Choisseul-Gouffierin kirjoitti kirjansa ranskaksi ja hän oli yksi ensimmäisistä liettualaisista naiskirjailijoista. Hänen teoksensa kertovat hänen oman aikansa liettualaisten aatelisnaisten elämästä. 

Avioliiton Choisseul-Chomeur solmi vuonna 1812 ranskalaisen aatelismiehen, Antoine Louis Octaven kanssa, kun Napoleonin joukot hyökkäsivät Liettuan halki Venäjälle. Miehensä kuoltua hän hoiti sukutilaansa yksin. Viimeiset vuotensa hän eli Ranskassa.

Lähteet

Lisää aiheesta 
 http://az.lib.ru/s/shuazelxgufxe_s/ (venäjäksi)

Liettualaiset kirjailijat
Vuonna 1790 syntyneet
Vuonna 1878 kuolleet
Heneikosaani

Heneikosaani eli n-heneikosaani  (C21H44) on 21-hiilinen suoraketjuinen hajuton alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää valkoista ainetta. Heneikosaanin rakennekaava on CH3(CH2)19CH3, moolimassa 296,583 g/mol, sulamispiste 40,4 °C, kiehumispiste 359 °C, leimahduspiste 113 °C (c.c), tiheys 0,7919 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,4441 ja CAS-numero 629-94-7. Heneikosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee petrolieetteriin ja hieman etanoliin.

Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Heneicosane 
ChemBlink: Heneicosane 
Human Metabolome Database (HMDB): Heneicosane 
Food Component Database (FooDB): N-Heneicosane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N-Heneicosane 
Pherobase: Floral Compound - 21Hy 
Pherobase: Semiochemical - 21Hy 

Alkaanit
Life on a Leaf

Life on a Leaf on kuvataiteilija Jan-Erik Anderssonin suunnittelema taidetalo Turun Hirvensalossa. Ylhäältä päin katsottuna talo näyttää puunlehdeltä. Talo toimii Anderssonin perheen asuintalona ja valmistui vuonna 2009 osana Kuvataideakatemian tohtorityötä. Suunnittelu on toteutettu yhdessä arkkitehti Erkki Pitkärannan kanssa. 

Andersson on pyrkinyt rikkomaan perinteistä suunnittelua, talon kaikki yksityiskohdat on tarkkaan suunniteltu jokaista viivaa myöten. Materiaaleina on pyritty käyttämään paljon kierrätysmateriaaleja. Talo on värikäs ja sen sisällä on useita Anderssonin ulkomaalaisten taiteilijaystävien teoksia. Kylpyhuone on koko perheen yhteinen taidonnäyte. Mosaiikkilaatoista on rakennettu mm. lintu, laiva ja merihirviö. 150 neliömetrin talon hinnaksi tuli n. 500 000 euroa.

Lähteet

Turun asuinrakennukset
Hirvensalo
Janata

Janata oli intialainen poliittinen puolue, jonka perusti vuonna 1977 Jaya Prakash Narayan ja johon kuului paljon Indira Gandhin vastustajia. Puolueen muodosti vaaliliittouma, johon kuuluivat muun muassa Bharatiya Lok Dal, Bharatiya Jana Sangh, Swatantra-puolue, sosialistit ja Intian kongressipuolueesta irtautunut K. Kamarajin johtama ryhmittymä.

Janatan ensimmäinen puoluejohtaja oli Chandra Shekhar.

Parlamenttivaaleissa 1977 vasta perustettu vaaliliittouma kilpaili nimellä Bharatiya Lok Dal. Se onnistui murtamaan Kongressipuolueen monopolin ja muodosti hallituksen, jonka pääministerinä oli Morarji Desai.

Puolue sulautui 1988 eräiden oppositiopuolueiden kanssa ja muodosti puolueen Janata Dal.

Lähteet 

Intialaiset puolueet
Tetrakosaani

Tetrakosaani eli n-tetrakosaani (C24H50) on 24-hiilinen suoraketjuinen  alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan  kiinteää valkoista ainetta. Tetrakosaanin rakennekaava on CH3(CH2)22CH3, moolimassa 338,664 g/mol, sulamispiste 50,3 °C, kiehumispiste 391 °C, leimahduspiste 113 °C (c.c), tiheys 0,7991 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 646-31-1. Tetrakosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee hieman etanoliin ja hyvin dietyylieetteriin.

Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Tetracosane 
ChemBlink: Tetracosane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N-Tetracosane 
Pherobase: Floral Compound - 24Hy 
Pherobase: Semiochemical - 24Hy 

Alkaanit
David Tomášek

David Tomášek (s. 10. helmikuuta 1996 Praha, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Amur Habarovskissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Tomášek osaa pelata myös laidassa. Hän on pelannut aiemmin urallaan myös puolustajana.

Ura

Seuraura
Tomášek on HC Sparta Prahan kasvatti. Hän muutti jo 14-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja siirtyi NAPHL-junioriliigan Motor City Metal Jacketsiin kaudeksi 2010–2011. Kaksi seuraavaa kautta Tomášek pelasi T1EHL-junioriliigan Oakland Jr. Grizzliesissa. OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 56. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2013. Tomášek siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014, jolloin hän nousi myös Bullsin kapteenistoon.

Kaudeksi 2015–2016 Tomášek palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Pardubiceen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 22. elokuuta 2015 sveitsiläistä HC Davosia vastaan. Extraligassa Tomášek sai tililleen ensimmäisen ottelunsa runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2015 vieraissa BK Mladá Boleslavia vastaan. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Tomášek sai ensimmäiset peliaikansa Extraligassa seuraavassa ottelussa 13. syyskuuta 2015 HC Plzeňiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.11 minuuttia. Tomášek keräsi ottelusta teholukeman -1. Ensimmäisen Extraliga-maalinsa hän teki 30. lokakuuta 2015 vieraissa HC Plzeňiä vastaan. Kaikkiaan Tomášekin tulokaskausi 2015–2016 toi 40 runkosarjaottelussa tehot 6+6=12 ja kuudessa karsintasarjan ottelussa yhden maalin. Hän pelasi myös neljä ottelua lainalla sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Šumperkissa. Kaudella 2016–2017 Tomášek teki Extraligan runkosarjassa tehot 14+7=21. Hän oli Pardubicen kolmanneksi paras maalintekijä Lukáš Nahodilin kanssa.

Tomášek siirtyi kaudeksi 2018–2019 kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+22=33. Mestarien liigassa Tomášek oli JYPin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+2=6. Kaudella 2019–2020 hän johti seitsemän pelaamansa ottelun jälkeen joukkueen sisäistä syöttöpörssiä viidellä syöttöpisteellään ja teki niissä myös yhden maalin, kunnes lokakuussa 2019 Tomášekin sopimus JYPin kanssa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Kaksi päivää myöhemmin hänen vahvistettiin palaavan kevääseen 2022 asti ulottuvalla sopimuksella kasvattajaseuraansa HC Sparta Prahaan.

Maajoukkueura
Tomášek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Tšekin A-maajoukkueessa hän on pelannut yhteensä 25 ottelua tehopistein 6+6=12. Tomášek teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin 15. joulukuuta 2016 Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa Suomea vastaan. Hänet merkittiin Tšekin nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoilleen Robert Říčka ja Lukáš Lhoták. Tomášek teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Hän on pelannut myös yhteensä 14 nuorten ja kaksi poikien maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt