Raastuvanoikeus

Raastuvanoikeus (lyhenne RO,  tai rådstuvurätt, suomen puhekielessä usein rosis) oli Ruotsissa vuoteen 1971 ja Suomessa vuoteen 1993 saakka vanhojen kaupunkien alioikeuden nimi. Maaseudulla sekä myös kauppaloissa ja uusissa kaupungeissa (Ruotsissa vuodesta 1910 ja Suomessa vuodesta 1960 lähtien perustetut kaupungit) alioikeutena toimivat kihlakunnanoikeudet.

Vuoden 1734 lain mukaan, joka oli pitkään voimassa molemmissa maissa, raastuvanoikeus oli yleensä vasta toinen oikeusaste, ensimmäisenä olivat kämnerinoikeudet. Kaikissa kaupungeissa ei kämnerinoikeutta kuitenkaan ollut, jolloin niissä raastuvanoikeus toimi ensimmäisenä oikeusasteena. Kämnerinoikeudet kuitenkin lakkautettiin molemmissa maissa 1800-luvulla, Suomessa vuonna 1868, minkä jälkeen raastuvanoikeudesta tuli alin oikeusaste.

Raastuvanoikeuden päätöksistä valitettiin molemmissa maissa hovioikeuteen.

Myöhempi historia

Ruotsissa 

Ennen vuotta 1901 Ruotsissa oli raastuvan­oikeus kaikissa muissa kaupungeissa paitsi Borgholmissa ja Haapa­rannalla. Sen sijaan vuoden 1901 jälkeen kaupungeiksi muutettuihin Ruotsin kuntiin ei vuonna 1903 kaupungiksi tullutta Lysekiliä lukuun ottamatta enää perustettu raastuvan­oikeutta, vaan ne pysyivät maaseudun tavoin kihla­kunnan­oikeuksien alaisuudessa (sattumoisin Suomessakin viimeinen ns. vanha kaupunki, Lahti, perustettiin samoihin aikoihin vuonna 1905). Seuraavien vuosi­kymmenien aikana raastuvan­oikeudet lakkautettiin monista  pienistä kaupungeista.  Vuonna 1965 raastuvanoikeudet valtiollistettiin. Vuonna 1970 Ruotsissa oli jäljellä enää  27 raastuvan­oikeutta, pääasiassa suurimmissa kaupungeissa sekä läänien pääkaupungeissa.

Vuonna 1971 Ruotsissa alioikeudet kaupungeissa ja maaseudulla yhtenäistettiin. Tällöin sekä raastuvan- että kihlakunnan­oikeudet lakkautettiin ja tilalle perustettiin käräjäoikeudet ().  Uudistus liittyi Ruotsissa samaan aikaan toteutettuun kunta­uudistukseen, jossa erot eri kuntamuotojen välillä poistettiin.

Suomessa 
Suomessa raastuvan­oikeutta ei enää perustettu vuoden 1959 jälkeen perustettuihin kaupunkeihin, joten tämän jälkeen sellainen oli enää vain niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa. Uudet kaupungit pysyivät Ruotsin 1910-luvulta lähtien perustettujen kaupunkien tavoin kihlakunnan­oikeuksien alaisuudessa.

Päällikkötuomarin virkanimike oli pormestari, muutamissa suurimmissa kaupungeissa oikeuspormestari (erotukseksi kunnallispormestarista). Lisäksi raastuvanoikeuteen kuului vähintään kaksi raatimiestä, joista tavallisesti toinen oli lainoppinut oikeusneuvosmies, toinen kunnallisneuvosmies, jonka ei tarvinnut olla lainoppinut. Raastuvanoikeus saattoi olla jaettuna useampaan osastoon.

Vanhoilla kaupungeilla oli pitkälle viety itsehallinto ja sen mukaisesti raatimiehet valittiin kaupunginvaltuustossa. Usein valinnoissa olikin poliittista väriä, toisin kuin kihlakunnanoikeuksien ja hovioikeuksien tuomarinimityksissä, joissa noudatettiin pitkälti virkaikään perustuvaa nimityspolitiikkaa.

Vuonna 1978 raastuvan­oikeudet valtiollistettiin. 1980- ja 1990-luvuilla raastuvanoikeudet lakkautettiin muutamasta pienestä kaupungista, jolloin ne liitettiin kihlakunnanoikeuksien alaisuuteen. Vuonna 1993 alioikeudet yhtenäistettiin Suomessakin, 22 vuotta Ruotsin jälkeen. Tällöin lakkautettiin sekä raastuvan- että kihla­kunnan­oikeudet ja tilalle perustettiin käräjä­oikeudet.

Suomen raastuvanoikeudet 
 Haminan raastuvanoikeus
 Hangon raastuvanoikeus
 Heinolan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1985, jolloin Heinola liitettiin Heinolan tuomiokuntaan)
 Helsingin raastuvanoikeus
 Hämeenlinnan raastuvanoikeus
 Iisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1990, jolloin Iisalmi liitettiin Iisalmen tuomiokuntaan)
 Joensuun raastuvanoikeus
 Jyväskylän raastuvanoikeus
 Kajaanin raastuvanoikeus
 Kaskisten raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kaskinen liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
 Kemin raastuvanoikeus
 Kokkolan raastuvanoikeus
 Kotkan raastuvanoikeus
 Kristiinankaupungin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kristiinankaupunki liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
 Kuopion raastuvanoikeus
 Käkisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Käkisalmi luovutettiin Neuvostoliitolle)
 Lahden raastuvanoikeus
 Lappeenrannan raastuvanoikeus
 Loviisan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1984, jolloin Loviisa liitettiin uuteen Loviisan tuomiokuntaan)
 Maarianhaminan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1981, jolloin Maarianhamina liitettiin Ahvenanmaan tuomiokuntaan)
 Mikkelin raastuvanoikeus
 Naantalin raastuvanoikeus
 Oulun raastuvanoikeus
 Pietarsaaren raastuvanoikeus
 Porin raastuvanoikeus
 Porvoon raastuvanoikeus (lakkautettiin 1992, jolloin Porvoo liitettiin Porvoon tuomiokuntaan)
 Raahen raastuvanoikeus
 Rauman raastuvanoikeus
 Savonlinnan raastuvanoikeus
 Sortavalan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Sortavala luovutettiin Neuvostoliitolle)
 Tammisaaren raastuvanoikeus (lakkautettiin 1980, jolloin Tammisaari liitettiin Raaseporin tuomiokuntaan)
 Tampereen raastuvanoikeus
 Tornion raastuvanoikeus (lakkautettiin 1988, jolloin Tornio liitettiin uuteen Tornion tuomiokuntaan)
 Turun raastuvanoikeus
 Uudenkaarlepyyn raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Uusikaarlepyy liitettiin Pietarsaaren tuomiokuntaan)
 Uudenkaupungin raastuvanoikeus
 Vaasan raastuvanoikeus
 Viipurin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tietoa raastuvanoikeuksien asiakirjojen tutkimisesta (Arkistolaitos)

Suomen entiset tuomioistuimet
Ruotsin tuomioistuimet