joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Liban Abdi

Liban Abdi (s. 1988 Burao, Somalia) on somalialainen jalkapalloilija. Hän päätyi pakolaisena Norjaan, jossa hän asui Oslossa. Hän kävi peruskoulun ja asui Oslon itäisessä lähiössä Stovnerissa.

Ura

Sheffield United
Abdi on ensimmäisenä somalimaaurheilijana tehnyt ammattisopimuksen Sheffield United seuran kanssa. Pelattuaan Newport Pagnellin ja Buckingham Townin joukkueissa hän teki vaikutuksen Sheffieldiin. Hänen uransa käynnistyi Football Unites, Racism Divides -ohjelman avulla.

Tehtyään kahden vuoden sopimuksen 2008 Abdi oli lainassa Bladesin sisarseurassa Ferencvárosissa saamassa lisää kokemusta.

Lähteet
 Pelaajaprofiili HLSZ

Aiheesta muualla
 Profiili LevskiSofia.info -sivustolla 

Somalialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Yassine Khenissi

Taha Yassine Khenissi (s. 6. tammikuuta 1992 Zarzis) on tunisialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa Espérancea.

Ura
Khenissi aloitti jalkapalloilun ES Zarzisin junioreissa, josta hän siirtyi Espéranceen vuonna 2009. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 2010–2011. Alku kaudet hän on toiminut pääosin vaihtopenkillä, mutta oli voittamassa joukkueen mukana triplaa vuonna 2011, kun Espérance voitti Tunisian mestaruuden lisäksi Tunisian cup ja Afrikan Mestarien liigan.

Syksyllä 2012 Khenissi siirtyi CS Sfaxieniin.

Maajoukkueura
Khenissi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 23. maaliskuuta 2013 MM-kisojen karsintaottelussa Sierra Leonea vastaan.

Saavutukset
 Arabian Mestarien liiga: 2009
 Tunisian mestaruus: 2010, 2011
 Tunisian cup: 2011
 Afrikan Mestarien liiga: 2011

Lähteet
 Yassine Khenissi Kawarji.comissa

Viitteet

Tunisialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Joseph Jenkins Roberts

Joseph Jenkins Roberts (15. maaliskuuta 1809 – 24. helmikuuta 1876) oli Liberian tasavallan ensimmäinen (1848–1856) ja seitsemäs (1872–1876) presidentti. Hän syntyi vapaana Yhdysvalloissa Virginian osavaltiossa sijaitsevan Norfolkin kaupungissa ja muutti Liberiaan vuonna 1829 nuorena miehenä äitinsä sekä viiden sisaruksensa kanssa. Hänet laskettiin "mustaihoiseksi" mutta hänen esi-isistään noin 7/8 oli eurooppalaisia. Robertsin perhe oli vahvasti uskossa ja he kokivat olevansa kutsuttuja käännyttämään Afrikan alkuperäisasukkaita kristinuskoon.

Roberts perusti kaupan Monroviaan ja myöhemmin lähti mukaan politiikkaan. Kun Liberia itsenäistyi vuonna 1847, hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi ja hän pysyi virassa vuoteen 1856. Vuonna 1872 hänet valittiin uudelleen presidentiksi. Hän kuoli 24. helmikuuta 1876 alle kaksi kuukautta sen jälkeen, kun hänen toinen virkakautensa oli päättynyt. Testamentissaan Roberts jätti omaisuutensa sekä 10 000 dollaria Liberian koulutusjärjestelmän kehittämisen tueksi.

Robertsportin kaupunki, Robertsin kansainvälinen lentoasema (Liberian päälentoasema) sekä Monroviassa sijaitseva Roberts Street on kaikki nimetty Robertsin kunniaksi. Lisäksi hänen kasvonsa koristavat Liberian vuonna 1997 käyttöön otettua 10 dollarin seteliä sekä vanhaa viiden dollarin seteliä (liikkeessä 1989–1991). Hänen syntymäpäivänsä (15. maaliskuuta) on kansallinen vapaapäivä Liberiassa.

Lähteet 

Liberian presidentit
Vuonna 1809 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
Arne Ritari

Arne Ritari (synt. Aarne Rudolf Mikael Ritari, 7. maaliskuuta 1906 Soukkajoki, Seinäjoki − 18. lokakuuta 1996) oli kanadansuomalainen liikemies, joka tunnetaan Suomen Lions-toiminnan kummina.

Elämä

Lapsuus 
Ritari muutti vanhempiensa Tuomas Wilhelm Tuomaanpoika Ritarin ja Justiina Amalia Mikintytär o.s. Korpisen kanssa uuteen kotimaahan Kanadaan puolen vuoden ikäisenä. Koulunsa Arne kävi Copper Cliffsissä ja Sudburyssä, Ontariossa.

Myöhempi elämä 
Ritari avioitui Tampereelta kotoisin olevan Kaarina Heinosen kanssa vuonna 1932. Ritari toimi elämänsä aikana muun muassa Sudbury District Finnish War Aid Association –nimisen yhdistyksen rahastonhoitajana sekä Suomalais-Kanadalaisen Historiallisen Seuran puheenjohtajana.

Työura 
Työuransa alussa Ritari työskenteli mm. Ontarion metsähallituksen piirtämössä ja puhelinlinjojen tarkastajana, kunnes vuonna 1929 ryhtyi myymän henkivakuutuksia. ”Ritari Insuranace” vakuutustoimiston lisäksi hänellä oli myöhemmin myös oma ”Ritari Agencies Ltd.” –matkatoimisto.

Lionismi 
Ritari liittyi paikalliseen Sudburyn Lions-klubiin vuonna 1933. Oman piirinsä kuvernöörinä Ritari toimi kaudella 1956–1957. Suomen ensimmäinen klubi, Lions Club Helsinki/Helsingfors ry perustettiin 14.8.1950 paljolti Ritarin myötävaikutuksella. Lions Clubs International Foundation (LCIF) myönsi hänelle muun muassa nimityksen ”International Councelor” ja LCIF:n korkeimman huomionosoituksen ”hyvän tahdon lähettiläs” (”Ambassador of Good Will”). Melvin Jones Fellow -arvonimen hän sai Tampereella 1988. Ritari piti aktiivisesti yhteyttä Suomen leijoniin vieraillen synnyinmaassaan nelisenkymmentä kertaa, viimeisen kerran vuonna 1992. Järjestön jäsen Ritari ehti olla 63 vuoden ajan.

Arne Ritari -säätiö 
Hämeenlinnassa 1986 pidetyssä Suomen Lions-liiton valtakunnankokouksessa perustettiin Arne Ritari -säätiö, jonka tarkoitus on tukea ja edistää Suomen lionsklubien hyväntekeväisyyteen johtavia aktiviteetteja sekä vaalia Suomen lionstoiminnan kummin Arne Ritarin, elämäntyötä Suomen lionstoiminnan perustamisessa.

Huomionosoitukset 
11. kesäkuuta 2006 paljastettiin Törnävän puistossa, Seinäjoella muistokivi hänen 100-vuotis syntymäpäivänsä kunniaksi.

Lähteet 
 Seinäjoki Botnia 
 Palveleva Leijona 2011

Aiheesta muualla  
 Arne Ritari –säätiön esittely Suomen Lions-liiton sivuilla 

Kanadalaiset liikemiehet
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Kanadansuomalaiset henkilöt
Amin Askar

Amin Soleiman Askar  on norjalainen ammattijalkapalloilija. Hän on syntynyt Somaliassa 1 lokakuuta 1985. Askar pelaa Brannissa, Norjan pääsarjassa.

Ura

Fredrikstad FK
Joustavana pelaajana Askar on toiminut mm. puolustajana ja keskikentällä. Vuonna 2009, Askar teki kaksivuotisen sopimuksen Fredrikstadin kanssa.

SK Brann
Ennen vuoden 2012 kautta, Amin Askar teki sopimuksen Brannin kanssa.

Tuloksia

Lähteet

Aiheesta muualla
Amin Askar player info at the official Fredrikstad FK website 
Amin Askar player info at transfermarkt.de 
 Guardian Football

Norjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
FS Marseillaise (1935)

Marseillaise oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty marseljeesin mukaan.

Valmistus 

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta Nantesista, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1933. Alus laskettiin vesille 17. heinäkuuta 1935 ja valmistui 10. lokakuuta 1937.

Palvelus 

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Ranskan Välimerelle sijoitettuun laivueeseen ja siitä tehtiin 1938 kontra-amiraali Decouxin lippulaiva. Alus liitettiin tammikuussa 1939 Casablancaan sijoitettuun 3. risteilijäviirikköön. Se oli Ranskan julistaessa sodan Saksalle Toulonissa Force Z:ssa 4. risteilijälaivueen lippulaivana.

Alus osallistui huhtikuussa 1940 Ranskan kultavarantojen siirtämiseen Kanadaan. Italian sotaan liittymisuhan vuoksi Ranskan merivoimia järjesteltiin uudelleen, jolloin 3. risteilijäviirikkö siirrettiin Bizerteen Force de Raidiin suojaamaan Ranskan etuja Pohjois-Afrikassa. Ranskan antauduttua 4. heinäkuuta 1940 alus palasi viirikkönsä mukana Touloniin. Britannian kuninkaallisen laivaston hyökättyä Mers-el-Kebiriin Saksa antoi luvan uudelleen varustaa tietyn osan Ranskan laivastosta, jolloin Marseillaise liitettiin uudelleen muodostettiin Vichyn Ranskan Avomerilaivastoon.

Saksan miehittäessä Vichyn Ranskan aluksen miehistö tuhosi aluksensa Toulonissa. Saksalaisjoukot saapuivat maihinnousuportaille, mutta heitä kiellettiin saapumasta alukselle. He eivät pyrkineet alukselle väkivalloin, vaan seurasivat aluksen hidasta kaatumista laiturilta. Aluksen viimeiset upseerit poistuivat alukselta räjähdysten repiessä aluksen pirstaleiksi ja sytyttäessä viikon kestäneitä tulipaloja. Upseerit siirrettiin sotavankeuteen. Hylky romutettiin 1946-1947.

Lähteet

Viitteet 

La Galissonnière -luokan risteilijät
Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
Ateliers et Chantiers de la Loire
Saku Kuusisto

Saku Kuusisto (s. 9. maaliskuuta 1982) on suomalainen keihäänheittäjä, jota valmentaa Esa Utriainen. Hän sijoittui pronssille nuorten alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2001 tuloksella 76,98. Kuusisto sai hopeaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999   tuloksella 78,73 Hänen paras tuloksensa miesten keihäällä on 78,40 vuodelta 2002.

Lähteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Teijo Kööpikkä

Teijo Kaj Kristian Kööpikkä (s. 7. lokakuuta 1980 Laihia) on suomalainen kuulantyöntäjä, joka sai pronssia kuulantyönnössä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailussa vuonna 1999 tuloksella 18,01. Hän edusti Laihian Lujaa. Hänen paras tuloksensa miesten kuulassa oli ulkona 18,78 ja sisällä 18,84.

Lähteet 

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Floreana

Floreana on Ecuadorin Galápagossaariin kuuluva 173 km² laajuinen saari Tyynessä valtameressä. Saari tunnetaan myös nimellä Santa Maria. Tuliperäistä alkuperää olevalla saarella ei kuitenkaan ole enää vulkaanista toimintaa. Floreanan maaperä on rikas ja saari tunnetaan värikkäästä asutushistoriastaan.  Saarella on noin 100 asukasta. Saaren eläimistöön kuuluvat muun muassa merileguaani, galapagosinmerileijona, sinijalkasuula ja galapagosinpingviini.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Galápagossaarten saaret
Juha Aarnio (yleisurheilija)

Juha Uolevi Aarnio (s. 19. huhtikuuta 1978) on suomalainen keihäänheittäjä joka edusti Raision Kuulaa. Häntä valmensi Antti Aarnio. Hän sijoittui hopealle nuorten alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1997 ennätystuloksellaan 77,60.

Lähteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Bartolomé

Bartolomé on pieni Ecuadorin Galápagossaariin kuuluva saari Tyynessämeressä, Santiagon saaren itäpuolella. Tuliperäisen ja karun saaren eläimistöön kuuluvat muun muassa galapagosinpingviini, galapagosinhiirihaukka, merileguaani, merileijonat ja merikilpikonnat.

Saarelle saavutaan pieneen lahteen, jossa sijaitsee saaren tunnusmerkkeihin kuuluva laavapurkauksen, ja purkauksessa purkautuneen laavan räjähdyksen seurauksena syntynyt Pinnacle rock.

Bartolomé on nimetty brittiläisen merisotilaan Bartholomew Sulivanin etunimen mukaan. Hän osallistui HMS Beaglen tutkimusmatkaan aliluutnanttina ja kartoittajana.

Lähteet 

Galápagossaarten saaret
Timo Makkonen (seiväshyppääjä)

Timo Heikki Makkonen (s. 28. kesäkuuta 1977) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edusti Vantaan Salamoita. Hänen valmentajansa oli Leo Makkonen. Hän sijoittui hopealle alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1995 tuloksella 545. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1995 tuloksella 550, joka on myös hänen ennätyksensä.

Lähteet 

Suomalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Jarkko Heimonen

Jarkko Tapani Heimonen  (s. 6. maaliskuuta 1972) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edusti Laukaan Urheilijoita. Häntä valmensi Markku Heimonen. Hän sijoittui hopealle alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1991 tuloksella 75 metriä voittaen pronssille sijoittuneen  Aki Parviaisen. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1990 Heimonen sijoittui pronssille tuloksella 72,30 Tommi Viskarin voittaessa tuloksella 73,88.

Miesten keihäässä hänen ennätyksensä on 78,02 vuodelta 1995.

Lähteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Johannes Kerälä

Pekka Johannes Kerälä (s. 1. helmikuuta 1972 Hämeenlinna) on suomalainen kiekonheittäjä, joka edusti Hämeenlinnan Tarmoa. Häntä valmensi Matti Kerälä. Hän sijoittui hopealle alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1991. Hänen ennätyksensä miesten kiekossa on 58,24 vuodelta 1993.

Lähteet

Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Olli-Pekka Mattila

Olli-Pekka Mattila (s. 15. maaliskuuta 1970) on uransa lopettanut suomalainen seiväshyppääjä, joka edusti Äänekosken Urheilijoita. Hän sijoittui pronssille alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa 1989 tuloksella 525. Hänen ennätyksensä on 530 vuodelta 1990. Kilpauransa hän lopetti vuonna 1999. Häntä valmensivat Kimmo Mattila ja Risto Koskinen.

Lähteet

Suomalaiset seiväshyppääjät
Vuonna  1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Arto Kuusisto

Arto Tapani Kuusisto (s. 1. maaliskuuta 1969 Perniö) on suomalainen estejuoksija. Hän edusti urallaan Lohjan Kisa-Veikkoja, Perniön Urheilijoita ja Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensi Matti Kuusisto ja Tauno Iso-Tryykäri. 

Kuusisto voitti pronssia alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa 1987 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1988 ajalla 8.46,42.

Kalevan kisoissa Kuusisto saavutti hopeaa vuosina 1990 ja 1991 ja pronssia vuosina 1988, 1989 ja 1992. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 3 000 metrin juoksussa pronssia 1991. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti lyhyellä matkalla pronssia 1992 ja lyhyen matkan joukkuekilpailussa kultaa 1994 ja pronssia 1993. Hänen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa on 8.31,95 vuodelta 1993.

Urheilu-uransa jälkeen Kuusisto on toiminut muun muassa Suomen Urheiluliiton ja Suomen Olympiakomitean talousjohtajana.

Lähteet 

Suomalaiset estejuoksijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Glenn Lindqvist

Glenn Erik Lindqvist (s. 21. huhtikuuta 1976) on suomalainen  kymmenottelija. 

Lindqvist voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuden 1995 tuloksella 7363.  Hän sijoittui pronssille yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 1994  Lissabonissa tuloksella 7288. Hän voitti Kalevan kisojen 1999 kultaa kymmenottelussa tuloksella 7476.

Hänen ennätyksensä kymmenottelussa on 7578 on vuodelta 1999.

Lähteet

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1976  syntyneet
Elävät henkilöt
Urho Kekkosen patsaat ja muistomerkit

Urho Kekkosen muistoksi pystytettyjen patsaiden ja muistomerkkien vanhin on Kalervo Kallion  rintakuva (1960) Presidentinlinnan Atrium-salissa. Suurin Kekkosen muistomerkki on Pekka Kauhasen Suuri aika, Urho Kekkosen muistomerkki (1990) Kajaanin  Kirkkopuistossa. Helsinkiin pystytettiin Pekka Jylhän Lähde, Urho Kekkosen muistomerkki vuonna 2000. Ulkomailla Urho Kekkosen muistoksi paljastettiin Aime Kuulbusch-Mölderin reliefi Tallinnan matkustajasataman A-terminaalissa (2011) sekä Andrei Kovaltšukin ja työryhmän veistos Aleksei Kosyginin ja Urho Kekkosen muistopatsas (2013) Kostamuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kekkonen, Urho
Patsaat ja muistomerkit
Kekkonen, Urho
Perttu Hautala

Perttu Hautala (s. 1. maaliskuuta 1984 Lappajärvi) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hautalan ulkopelipaikka on lukkari, ja sisäpelissä hänen roolinsa on vaihtaja. Hautala voitti Vimpelin Vedon paidassa SM-kultaa vuonna 2010, jonka jälkeen hän siirtyi kahden kauden ajaksi Jyväskylän Kirin riveihin. Hautalan kasvattajaseura on Lappajärven Veikot.

Hautala on keväästä 2012 saakka toiminut Pesäpalloliiton Keski-Suomen junioripäälikkönä.

Tilastot

Superpesis-ura

Palkinnot 
 Ykköspesiksen kuukauden pelaaja: toukokuu 2008

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-kulta: 2010
 2 SM-hopeaa: 2013, 2014
 1 SM-pronssi: 2009

Aiheesta muualla

 
 Pesiksen Maailma − Pelaajan Maailma: Perttu Hautala

Lähteet

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Ahlbom

Ahlbom on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Ernst Ahlbom (1866–1934), suomalainen ruotsalaista syntyperää oleva teatterinjohtaja ja näyttelijä
 Onni Tuomi (ent. Ahlbom) (1875–1933), suomalainen päätoimittaja ja kansanedustaja
Tyrskykalat

Tyrskykalat (Notocheiridae, syn. Isonidae) on hopeakylkikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Indopasifiselta merialueelta.

Taksonomia ja anatomia
Tyrskykalojen heimoon kuuluu 2 sukua ja 6 lajia. Lajit ovat Iso flosmaris, havaijintyrskykala (I. hawaiiensis), juovatyrskykala (I. natalensis), Samoantyrskykala (I. nesiotis), hopeatyrskykala (I. rhothophilus) ja Notocheirus hubbsi. Molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella tyrskyahventen heimo ei välttämättä ole monofyleettinen.

Tyrskykalat ovat pienikokoisia kaloja ja saavuttavat korkeintaan noin 5 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeahkoja ja litteähköjä. Rintaevät sijaitsevat poikkeuksellisen korkealla ja lähellä selkää. Iso-suvun lajeilla on kaksi selkäevää, kun Nothocheirus-suvun lajilla selkäeviä on yksi. Pyrstöevä on tyrskykaloilla haarautunut. Heimon lajien suomut ovat pienet ja väriltään hopeanhohtoiset.

Levinneisyys
Tyrskykalalajit elävät lämpimissä vesissä Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. Notocheirus hubbsi -lajia tavataan Etelä-Amerikasta ja Iso-suvun lajeja Etelä-Afrikasta Japaniin, Australiaan ja Havaijille ulottuvalta alueelta.

Lähteet

Hopeakylkikalat

de:Flügelährenfische
Neljä vapautta

Neljä vapautta () olivat neljä Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin vuonna 1941 esittelemää vapautta, jotka hänen mukaansa kuuluivat kaikille maailman ihmisille. Roosevelt esitteli vapaudet 6. tammikuuta 1941 Kansakunnan tila -puheessaan Yhdysvaltain kongressille. Vapaudet ovat:
 Sananvapaus (Freedom of speech and expression)
 Uskonnonvapaus (Freedom of worship)
 Oikeus riittävään elintasoon (Freedom from want)
 Oikeus elää ilman pelkoa (Freedom from fear)

Rooseveltin esittelemät neljä vapautta toimivat osaltaan innoittajina Rooseveltin vaimon Eleanor Rooseveltin ajamalle Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistukselle.

Alkuperäinen puhe 
Roosevelt puhui Neljästä vapaudesta ensimmäisen kerran Kansakunnan tila -puheessaan seuraavasti:

Lähteet 
 FDR's "Four Freedoms" Speech: Freedom by the Fireside 
 The "Four Freedoms" - Franklin D. Roosevelt's Address to Congress 

Ihmisoikeudet
Franklin D. Roosevelt
Franklin D. Rooseveltin presidenttikausi
Yhdysvaltain poliittinen historia
Irja Lautia

Irja Lautia, oik. Irja Irja Elisabeth Elstelä, o.s. Lautiainen; 4. maaliskuuta 1904 – 1. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Puhe- ja laulunäyttämön ohella Lautia näytteli parissakymmenessä suomalaisessa elokuvassa.

Elämä ja ura
Irja Lautia työskenteli näyttelijänä muun muassa revyyteatteri Punaisessa Myllyssä. Hänet tunnettiin eritoten operettien diivana. Näyttelijänura jäi taka-alalle, kun hän keskittyi kotiäidin työhönsä.

Elokuvanäyttelijänä Lautia oli aktiivisimmillaan vuosina 1937–1944. Hänen sivurooleihin ja avustajatasoisiin rooleihin painottuneen elokuvauransa tähtihetkiä oli keskeinen Martan osa Valentin Vaalan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Niskavuoren naiset. Hän näytteli myös useissa Vaalan ohjaamissa komediaelokuvissa, kuten Dynamiittitytössä, jossa hän oli sisäkkö. Niin ikään Toivo Särkkä käytti Lautiaa useaan otteeseen. Särkän ja Yrjö Nortan epookkidraamassa Runon kuningas ja muuttolintu Lautialla oli Tilda Runebergin rooli. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli isoäidin rooli vuonna 1964 valmistuneessa teoksessa Onnelliset leikit, jossa oli mukana lukuisia Elstelän suvun jäseniä.

Lautia avioitui näyttelijä-ohjaaja Ossi Elstelän kanssa vuonna 1926. Pariskunnalle syntyi lapset Kaarlo Esko Oskar (1931–2007), Riitta Marja-Leena (1940) ja kuopuksena Anna Kristiina (1943-2016). Perhe eli Helsingin Käpylässä. Ossi Elstelä oli Punaisen Myllyn perustaja ja johtaja.

Filmografia
Juurakon Hulda (1937)
Poikamiesten holhokki (1938)
Niskavuoren naiset (1938)
Pikku pelimanni (1939)
Jumalan tuomio (1939)
Helmikuun manifesti (1939)
Eteenpäin – elämään (1939)
Tavaratalo Lapatossu & Vinski (1940)
Suotorpan tyttö (1940)
Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
Onni pyörii (1942)
Suomisen taiteilijat (1943)
Hevoshuijari (1943)
Dynamiittityttö (1944)
Ballaadi (1944)
Pimeänpirtin hävitys (1947)
Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)
Sillankorvan emäntä (1953)
Yhteinen vaimomme (1956)
Tikku (1964) (sisältyy teokseen Onnelliset leikit)
Onnelliset leikit (1964)

Lähteet

Otavan Suuri Ensyklopedia 11, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1982, ISBN 951-1-06892-X
Punainen Mylly - tuo pahennusta herättävä teatteri, Multikustannus Oy, Helsinki 2008, ISBN 978-952-468-142-1, lk. 77.157 (www.multikustannus.fi)
Suomen kansallisbiografia 2, ISBN 951-746-443-6
Elonet Irja Elstelä

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Yokosuka D4Y

Yokosuka D4Y Suisei ( liittoutuneiden raportointinimi Judy) oli japanilainen toisessa maailmansodassa käytetty syöksypommittaja, joka korvasi Aichi D3A:n. Koneessa oli Aichi kōkūkin valmistama 1 400 hevosvoiman Aichi Atsuta 32 -V-moottori.

Yokosuka D4Y:tä valmisti päätuotantovalmistajansa ohella ainakin laivaston Hiro Naval Arsenal. Sitä valmistettiin vuosina 1942–1945 kaikkiaan 2 038 kappaletta. Versioita oli neljä, joskin jotkut lähteet, kuten J. Matsuuran verkkosivusto ”CombinedFleet”, mainitsevat niitä olleen viisi.

Yokosuka D4Y:lla oli pitkänomainen miehistötila, mutta toisen version koneet olivat silti yksipaikkaisia. Joitain versioita käytettiin myös kaksipaikkaisina yöhävittäjinä. Näissä D4Y3-version koneissa oli Mitsubishi MK8P Kinsei 62 -tähtimoottori. Se oli Atsutaa luotettavampi ja voimakkaampi. Kinsein teho oli 1 560 hevosvoimaa.

Pommikuormaa konetyyppi saattoi kantaa 560 kilogrammaa, eli 190 kiloa edeltäjäänsä D3A:ta enemmän (max. 370 kg). Kamikaze-itsetuhotehtävissä pommilasti oli kuitenkin 800 kilogrammaa. Ampuma-aseistus oli varhemmissa malleissa kaksi 7,7 millimetrin konekivääriä siivissä eteenpäin kiinteästi ampuvina ja takana liikuteltavana yksi 7,92 millimetrin konekivääri. Myöhemmissä malleissa oli 13 millimetrin konekivääri takana.

Vaikka Yokosuka D4Y Suisei oli omassa luokassaan kaikkein nopeimpia, silti se jäi liittoutuneiden hävittäjäkonetyyppien varjoon, suhteellisen helposti pudotettavana. Puolustusaseistus oli esimerkiksi Curtiss SB2C Helldiveriin nähden huomattavasti kevyempi.

Huippunopeus oli 2-versioisissa 550 km/h, myöhemmillä tyypeillä (3 ja 4) jopa 575 km/h. Lakikorkeus oli 10 700 metriä ja lentomatka 1 465 kilometriä.

Lähteet
Mondey, David: The Hamlyn Concise Guide to Axis Aircraft of World War II, s. 247–249. Lontoo: Bounty Books, 2006.  ISBN 0-7537-1460-4.
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, s. 49 (koskien D3A:ta). Porvoo: WSOY, 1976. (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Lontoo: Salamander Books, 1975.  ISBN 951-0-07838-7

Viitteet

Aiheesta muualla

http://www.combinedfleet.com/ijna/d4y.htm
http://www.aviastar.org/air/japan/yokosuka_d4y.php
http://www.world-war-2-planes.com/Yokosuka-D4Y-Suisei.html
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=481

D4Y
Japanilaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
Crusellinsilta

Crusellinsilta () on Helsingin Länsisataman kaupunginosassa oleva silta, joka ylittää noin 125 metriä leveän Ruoholahti-nimisen merenlahden ja yhdistää Ruoholahden ja Jätkäsaaren osa-alueet.  Silta on 173,5 metriä pitkä vinoköysisilta, jota käyttää paitsi kevyt- ja ajoneuvoliikenne myös raitiolinja 8. Sillan vihki käyttöön 14. kesäkuuta 2011 Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen. Crusellinsilta on nimetty suomalaisen säveltäjän ja klarinetistin Bernhard Henrik Crusellin mukaan.

Mitat ja rakenne 
Crusellinsilta on epäsymmetrinen 2-aukkoinen vinoköysisilta. Sen kokonaispituus on 173,5 metriä, pääjänne on 92 metriä, Jätkäsaaren puoleinen jänne 51,5 metriä ja sillan leveys on 24,8 metriä. Sillalla on kevyen liikenteen väylät molemmin puolin, kaksi ajokaistaa ja lisäksi keskellä on raitiokiskot molempiin suuntiin. Pyloni on teräsrakenteinen ja kallistettu ja sen huippu on noin 49 metrin korkeudella vedenpinnasta. Sillan kannen kantava rakenne on jännitetty betonipalkki, sivusuunnassa kansi on liittorakenne. Sillassa on erikoisvalaistus. Ulkonäössä on pyritty ilmavuuteen ja keveyteen.

Crusellinsillan suunnitteli WSP Finland pääsuunnittelijana Pekka Pulkkinen. Sen urakoi Skanska Infra, urakkasumma oli noin 17,7 miljoonaa euroa.

Suunnittelukilpailu 
Sillan rakentamiseksi järjestettiin kansainvälinen suunnittelukilpailu, joka ratkaistiin keväällä 2002 ja jonka voitti brittiläisen Ian P. T. Firthin suunnittelema silta. Suunnitelman toteuttamista ei pidetty realistisena lähinnä taloussyistä. Jatkosuunnitteluun valittiin kahden suomalaisen suunnittelutoimiston kolme ehdotusta. Näistä valittiin lopulta toteutettavaksi SuunnitteluKorteksen nimimerkillä Merimiekat kilpailuun osallistunut ehdotus. WSP Group osti SuunnitteluKorteksen vuonna 2004.

Katso myös 
 Ruoholahdenkanava

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin sillat
Vinoköysisillat
Länsisatama
Suomen tieliikennesillat
Sano Oili vaan

Sano Oili vaan on Veli-Matti Saikkosen ohjaama ja Veijo Meren käsikirjoittama televisioelokuva, jonka ensiesitys oli vuonna 2000 Yle TV1-kanavalla. Elokuva on yritysmaailmaan sijoittuva komedia parisuhteesta. Elokuvassa pääosia esittävät Kari Hietalahti ja Mari Rantasila.

Rooleissa

Lähteet 
 Ylen Elävä arkisto
 
 Yle Areena: Sano Oili vaan

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 2000 suomalaiset elokuvat
Blake Harper

Blake Harper (s. 19. lokakuuta 1968 Windsor, Ontario) on kanadalainen homopornonäyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa vuosina 1998–2005, ja hän on esiintyessään käyttänyt myös nimeä Bud White. Hän on 183-senttinen. Harper on esiintyjänä versatile. Hänelle on myönnetty lukuisia palkintoja, joihin on kuulunut muiden muassa lukuisia Grabby-palkintoja.

Valikoidut palkinnot 
 GayVN Awards 2000: Paras näyttelijä ()

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kanadalaiset pornonäyttelijät
Homopornonäyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Dil To Pagal Hai

Dil To Pagal Hai on Yash Chopran ohjaama Bollywood-elokuva vuodelta 1997. Päärooleja näyttelevät Shah Rukh Khan, Madhuri Dixit ja Karisma Kapoor.

Dil To Pagal Hai oli vuoden toiseksi tuottoisin Bollywood-elokuva ja se kuuluu 1990-luvun merkittävien menestyselokuvien joukkoon. Se voitti monia palkintoja, kuten kolme National Film Awards -palkintoa ja seitsemän Filmfare Awards -palkintoa.

Näyttelijät

Palkintoja 
 National Film Awards
 Paras populaarielokuva
 Paras naissivuosa – Karisma Kapoor
 Paras koreografia – Shiamak Davar

 Filmfare Awards
 Paras elokuva
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan
 Paras naispääosa – Madhuri Dixit
 Paras naissivuosa – Karisma Kapoor
 Paras lavastus – Sharmishta Roy
 Paras dialogi – Aditya Chopra
 Paras musiikinohjaus – Uttam Singh

 Zee Cine Awards
 Paras elokuva
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan
 Paras naispääosa – Madhuri Dixit
 Paras naissivuosa – Karisma Kapoor
 Paras dialogi – Aditya Chopra
 Paras musiikinohjaus – Uttam Singh
 Paras lavastus – Sharmishta Roy
 Paras naistaustalaulaja – Lata Mangeshkar
 Paras kuvaus – Manmohan Singh
 Parhaat erikoistehosteet – Sai Prasad (EFX)
 Paras koreografia – Shiamak Davar

 Screen Awards
 Paras koreografia – Shiamak Davar
 Paras lavastus – Sharmishta Roy

Soundtrack

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 1997 intialaiset elokuvat
Intialaiset elokuvamusikaalit
Intialaiset romanttiset draamakomediaelokuvat
Yash Chopran ohjaamat elokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Hawa Abdi

Hawa Abdi Dhiblawe (17. toukokuuta 1947 Mogadishu, Somalia – 5. elokuuta 2020 Mogadishu, Somalia) oli somalialainen ihmisoikeusaktivisti ja gynekologi. Hän perusti DHAF-säätiön asuttamaan sodan jaloista lähteneitä siirtosomaleita löytämään uuden asuin­paikan omasta maastaan.

Henkilöhistoria
Hawa syntyi Mogadishussa 17. toukokuuta 1947. Hänen äitinsä kuoli synnytykseen tytön ollessa 12-vuotias. Hawan isä auttoi tytärtään toteuttamaan unelmansa ja opiskelemaan lääkäriksi. Seitsemäntoistavuotiaana Hawa sai stipendin ja pääsi opiskelemaan Kiovaan, Ukrainaan. Vuonna 1983 hän avasi Mogadishun ulkopuolella oman vastaan­oton, jossa hän auttoi varsinkin maaseudulta tulevia potilaita.

Tunnustukset
Vuonna 2010 Glamour nimesi Hawan ja hänen tyttärensä tittelillä  "Women of the Year" kutsuen perheen naisia Äiti Teresan veroisiksi "Somalian pyhimyksiksi"  ja "ramboiksi".

Lähteet
Profile

Viitteet

Aiheesta muualla
New York Timesin artikkeli
Profile

Somalialaiset tieteilijät
Ihmisoikeusaktivistit
Somalialaiset lääkärit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Aamusydämellä

Aamusydämellä  on suomalainen television keskusteluohjelma. 

Ohjelma lähetetään sunnuntaisin Yle TV1:llä klo 9.05 ja uusinta keskiviikkoisin klo 11.40. Sen toimittavat ja juontavat vuoroviikoin Hilla Blomberg ja Kimmo Saares. Ohjelmassa on aina kaksi vierasta, joita yhdistää jokin samantyyppinen kokemus. Usein kyseessä on ns. selviytymistarina. Vieraat eivät yleensä ole julkisuuden henkilöitä, vaan tavallisia kansalaisia.

Ohjelman kesto on 35 minuuttia. Ensimmäinen Aamusydämellä –ohjelma lähetettiin 14. tammikuuta 2007.

Aiheesta muualla
 Aamusydämellä Yle Areenassa 
 Aamusydämellä Facebookissa

Suomalaiset keskusteluohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Kari Voutilainen

Kari Voutilainen (s. 2. kesäkuuta 1962 Rovaniemi) on suomalainen kelloseppä. Hän suoritti kellosepän tutkinnon vuosina 1983–1986 Tapiolassa sijainneessa Kelloseppäkoulussa ja jatkoi 1989 opintojaan Sveitsissä International Watchmaking Schoolissa, jossa hän suoritti WOSTEP-tutkinnon.

Ura 
Opintojen jälkeen vuosina 1990–1999 hän toimi Parmigiani Mesure et Art du Tempsillä restauroiden harvinaisia kelloja. Voutilainen toimi myös opettajana WOSTEP-koulussa vuosina 2000–2002 ja toi kouluun uusia kursseja.

Vuonna 2002 Voutilainen perusti sveitsiläiseen Môtiersin kaupunkiin omaa nimeään kantavan yrityksen, joka suunnittelee ja rakentaa käsityönä kelloja.

Voutilaisen kello Observatoire voitti alan arvostetuimmassa kilpailussa Grand Prix d’Horlogerie de Genèvessä miestenkellojen sarjan vuonna 2007 ja kello V-8R voitti saman sarjan vuonna 2013.

Voutilaisen ateljeen valmistamat kellot maksavat verottomina 87 000–600 000 euroa. Hänellä on töissä 15 artesaania ja he valmistavat vuodessa 45 kelloa (vuonna 2018).

Voutilaisen saavutuksia urallaan: 

 Observatoire ”Paras miestenkello” arvostetussa Grand Prix d'Horlogerie de Genève -kilpailussa 2007
 ensimmäinen VoutilainenVingt-8 -rannekello kokonaan itse kehitetyin ja valmistetuin koneistoin 2011
 V-8R ”Paras miestenkello” Grand Prix D'Horlogerie de Genèvessä 2013
 kansainvälisen Gaia-designkilpailun ykkössija kategoriassa ”Artisanat-création” 2014
 Suomen Kultaseppäliiton suurmestariksi nimitys 2014
 Grand Prix d'Horlogerie de Genève ”Paras miestenkello” 2015
 Watchfair 2015 Classic Watch Prize Vingt-8 BGR -kellolle
 Watchfair 2016 palkinto Scintillante-kellolle 
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2017 "Paras taiteellinen käsityö" kellolle Aki-No-Kure
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2019 "Paras taiteellinen käsityö" kellolle Starry Night Vine
Grand Prix d'Horlogerie de Genève 2019 "Paras miestenkello" kellolle 28ti

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kari Voutilaisen kotisivu
 Curtis D. Thomson Introduces Kari Voutilainen and His Creations Luxury Insider. (helmikuu 2007) 
 Horlogerie-suisse.com: Kari Voutilaisen haastattelu (17.12.2013) 
 Kari Voutilaisen kelloja Horozima.comissa (Internet Archive)
 Kari Voutilaisen tervehdys Kellomiehen lukijoille  Kellomies.fi. (19.2.2012)

Suomalaiset kellosepät
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Musiikkivuosi 2011

Musiikkivuosi 2011 käsittelee vuoden 2011 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Julkaisuja 

 Adele julkaisi 24. tammikuuta toisen studioalbuminsa 21
 Avril Lavigne julkaisi neljännen studioalbuminsa Goodbye Lullaby 8. maaliskuuta
 Neljänsuora julkaisi kuudennen studioalbuminsa Valtava maailma 23. maaliskuuta
 Britney Spears julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Femme Fatale 29. maaliskuuta
 Children of Bodom julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Relentless Reckless Forever 8. maaliskuuta
 Sunrise Avenuen albumi Out of Style julkaistiin 23. maaliskuuta
 Anna Abreu julkaisi neljännen studioalbuminsa Rush 30. maaliskuuta
 The Pigeon Detectives julkaisi kolmannen studioalbuminsa Up, Guards and at ’Em! 4. huhtikuuta
 Foo Fighters julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Wasting Light 8. huhtikuuta
 Lady Gaga julkaisi toisen studioalbuminsa Born This Way 23. toukokuuta
 Skrillex julkaisi kolmannen EP-levynsä More Monsters and Sprites 7. kesäkuuta.
 Com Truise julkaisi esikoisalbuminsa Galactic Melt kesäkuussa.
 Little Dragon julkaisi kolmannen studioalbuminsa Ritual Union 25. heinäkuuta.
 David Guetta julkaisi Nothing But the Beat -albuminsa 23. elokuuta
 Red Hot Chili Peppers julkaisi kymmenennen studioalbuminsa I'm with You 30. elokuuta
 The Slippers julkaisi uuden albumin Dancin' With A Hurricane

 Alice Cooper julkaisi 26. studioalbuminsa Welcome 2 My Nightmare 13. syyskuuta.
 Anthrax julkaisi kymmenennen studioalbuminsa Worship Music 13. syyskuuta
 Blink-182 julkaisi kuudennen studioalbuminsa Neighborhoods 27. syyskuuta
 Chisu julkaisi kolmannen albumin Kun valaistun 5. lokakuuta
 Björk julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Biophilia 10. lokakuuta
 Evanescence julkaisi kolmannen studioalbuminsa Evanescence 11. lokakuuta
 Noel Gallagher julkaisi soolouransa ensimmäisen studioalbuminsa Noel Gallagher's High Flying Birds 17. lokakuuta
 Jane's Addiction julkaisi neljännen studioalbuminsa The Great Escape Artist 18. lokakuuta
 Coldplay julkaisi viidennen studioalbuminsa Mylo Xyloto 24. lokakuuta
 Megadeth julkaisi kolmannentoista studioalbuminsa TH1RT3EN 1. marraskuuta
 Petri Nygård julkaisi kokoelmalevynsä 29 syntiä 16. marraskuuta
 Kate Bush julkaisi kymmenennen studioalbuminsa 50 Words for Snow 21. marraskuuta 
 Eppu Normaali julkaisi viidennentoista studioalbuminsa Mutala 23. marraskuuta 
 Nightwish julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Imaginaerum 30. marraskuuta 
 Skrillex julkaisi neljännen Extended Play -levynsä Bangarang 23. joulukuuta.

Kilpailuja 
 Eurovision laulukilpailu 2011

Kuolleita 
 Amy Winehouse

Lähteet

Aiheesta muualla 

Musiikkivuodet
Vuoden 2011 musiikki
Krāslava

Krāslava ) on kaupunki ja kunta itäisessä Latviassa lähellä Valko-Venäjää. Kaupunki sijaitsee Väinäjoen pohjoisrannalla. Länsiluoteessa sijaitsevaan Riikaan on linnuntietä noin 220 kilometriä. Krāslavan 9 857 asukkaan kaupunki on 19 277 asukkaan kunnan (Krāslavas novads) keskus (2012).

Riiasta itäkaakkoon johtava, Jēkabpilsin kautta ja Daugavpilsin pohjoispuolitse Valko-Venäjän rajalle vievä valtatie A6 tuo maantieyhteyden Krāslavaan. Latvian toiseksi suurin kaupunki Daugavpils on maanteitse 45 kilometrin päässä lännessä. Lähimpään Valko-Venäjän puoleiseen kaupunkiin Verh’njadzvinskiin on maanteitse 61 kilometriä; maiden välinen raja-asema on osuuden puolivälissä. Krāslavan rautatieasema sijaitsee noin 4 kilometriä kaupungin keskustasta luoteeseen. Kraslava on merkittävä Venäjältä, Valko-Venäjältä ja Ukrainasta rautateitse saapuvan rahtiliikenteen kauttakulkupaikkakunta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Latvian kaupungit
Clytus Gottwald

Clytus Gottwald (s. 20. marraskuuta 1925 Bad Salzbrunn) on saksalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli Tübingenin ja Frankfurtin yliopistoissa, ja hän sai vuonna 1961 tohtorinarvon. Hän päätteli väitöskirjassaan renessanssisäveltäjien Johannes Ghiselinin ja Jean Verbonnet'n olleen sama henkilö.

Gottwald toimi vuosina 1958–1970 kanttorina Paavalin kirkossa Stuttgartissa. Hän perusti vuonna 1960 Schola Cantorum Stuttgartin, jota hän johti, kunnes se hajosi vuonna 1990. Gottwald tunnetaan varsinkin avantgarde-spesialistina, mutta hänen musiikillisen mielenkiinnon kohteensa ovat kuitenkin olleet laajat. Hänen useimmat omat sävellyksensä ovat kuorolle tai laulusolistille, joskus nauhan kanssa.

Gottwald sai vuonna 2009 Kulturpreis Baden-Württembergin elinikäisistä saavutuksistaan ja vuonna 2012 Preis der Europäischen Kirchenmusikin työstään hengellisen musiikin parissa.

Lähteet 

Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Aino Autio

Aino Eliisa Autio (myöh. Isomäki, s. 4. tammikuuta 1932 Seinäjoki) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.

Aino Autio karsiutui Helsingin 1952 olympialaisissa 80 metrin aitajuoksun alkuerissä. Autio osallistui myös pikaviestiin, jossa Suomen joukkue karsiutui alkuerissä. Autio edusti Suomea kolmessa maaottelussa 1951–1953.

Seuratasolla Autio edusti Seinäjoen Urheilijoita. Vuonna 1952 hän juoksi 200 metrin Suomen ennätykseksi ajan 26,6. Autio voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden vuonna 1951 ja saavutti lisäksi hopeaa vuonna 1952 sekä aidoissa että 200 metrillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Aino Aution olympiatulokset 

Suomalaiset pika-aitajuoksijat
Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Nijel Amos

Nijel Amos (s. 15. maaliskuuta 1994) on botswanalainen juoksija, jonka päämatka on 800 metriä.

Amos sai 2011 Gaboronen alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrillä ajalla 1.47,38. Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Kauden päätteeksi hän sai samalla matkalla pronssia Douglasin nuorten Kansainyhteisön kisoissa.

9. kesäkuuta 2012 Amos juoksi Mannheimissa Botswanan ennätyksen 1.43,11. Heinäkuussa hän voitti kultaa Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa ajalla 1.43,79. Elokuussa Amos saavutti Lontoon olympialaisissa hopeaa 800 metrillä uudella junioreiden maailmanennätysajalla 1.41,73. Mitali oli Botswanan ensimmäinen olympiamitali. 

Kazanin universiadeissa 2013 Amos voitti kultaa ajalla 1.46,53. Hän jättäytyi pois Moskovan MM-kisoista loukkaantumisen vuoksi. Vuonna 2014 Amos voitti Afrikan mestaruuden, kultaa Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa ajalla 1.45,18 ja maanosien cupin. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän karsiutui välierissä. Hän voitti samana vuonna Afrikan kisoissa kultaa 800 metrillä ja sai hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Amos jäi alkueriin.  Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti 800 metrin Afrikan-mestaruuden 2018 ajalla 1.45,20. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 800 metrillä kahdeksas.

Amos teki 400 metrin juoksussa Botswanan nuorten ennätyksen 45,66 Potchefstroomissa 19. maaliskuuta 2013. Ennätyksensä 44,99 hän juoksi Padovassa 16. heinäkuuta 2019.

Dopingkäry 
Amos jäi kiinni dopingista testissä 4. kesäkuuta 2022. Hänen näytteestään löytyi GW1516-nimistä ainetta, joka on niin kutsuttu metabolinen modulaattori. Hänet on asetettu väliakaiseen kilpailukieltoon.

Lähteet 

Botswanalaiset keskimatkojen juoksijat
Botswanalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuula Juvonen

Tuula Juvonen on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on erikoistunut sukupuolentutkimukseen ja queer-tutkimukseen. Hän toimii sukupuolentutkimuksen yliopistolehtorina Tampereen yliopistossa. Hän on ollut vierailevana professorina Hampurin yliopistossa 2006 ja Jyväskylän yliopistossa 2007–2009.

Juvonen on väitellyt Tampereen yliopistosta sosiaalipolitiikan oppiaineesta vuonna 2002, ja hänen väitöskirjansa käsitteli homoseksuaalisuutta koskevien merkitysten ja uskomusten rakentumista Suomessa 1950- ja -60-luvuilla. Juvonen on haastatellut homoseksuaaleja mm. siitä, millaista oli elää aikana, jolloin homoseksuaalisuutta kutsuttiin ”ruotsalaistaudiksi”, ja se oli rikos, joten homoseksuaalisesti suuntautuneet joutuivat elämään piilossa. Kustannusyhtiö Vastapaino julkaisi väitöskirjan kirjana nimeltä Varjoelämää ja julkisia salaisuuksia.

Juvonen sai vuonna 2012 Tampereen yliopiston Hyvän opettajan -palkinnon.

Teoksia 
 
 
 
 Juvonen, Tuula: Kaapista kaapin päälle. Homoseksuaaliset ihmiset ja heidän oikeutensa edustuksellisessa politiikassa. Tampere: Vastapaino, 2015. ISBN 978-951-768-449-1

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tuula Juvonen Centre of Excellence -sivuilla 
 Tuula Juvonen Jyväskylän yliopiston sivuilla
 Tuula Juvonen Tampereen yliopiston sivuilla

Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Veera Oksanen

Veera Elina Oksanen (s.23. toukokuuta 1978) on suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 1999 tuloksella 55,90. Oksasen valmentaja on Tapio Korjus. Oksanen edustaa Someron Esaa. Hänen ennätyksensä on vuodelta 1999 58,36.

Lähteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Merja Pitkänen

Merja Johanna Pitkänen (s. 18. tammikuuta 1976 Tornio) on suomalainen keihäänheittäjä, joka saavutti pronssia tuloksella 55,24 alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1997 Turussa. Euroopan-mestaruuden voitti Taina Uppa. Pitkänen edustaa Alatornion Pirkkoja. Hänen valmentajanaan toimi Markku Angeria. Pitkäsen ennätys uudella keihäsmallilla on 52,40 ja vanhalla mallilla 55,48.

Lähteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Henriette Brossin de Polanska

Eve Henriette Brossin de Mère-de Polanska (1878 Harkova, Venäjän keisarikunta – 1954) oli ranskalainen taidemaalari.

Brossin de Polanska syntyi Harkovassa ja meni Pariisiin sekä Italiaan työn vuoksi. Hän teki muun muassa potretteja ja asetelmia. Brossin de Polanskan ehkä tunnetuin työ on Genevejärveä esittävä Lac Leman. Hän voitti Antwerpenin olympiakisoissa 1920 hopeaa työllään L'élan. Hän sai Sveitsin kansallisuuden vuonna 1921.

Lähteet 

 Brossin de Polanskan profiili sports-reference.com -sivustolla

Viitteet 
 

Ranskalaiset taidemaalarit
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Sarsat

Sarsat eli vanhemmalta nimeltään kurkkusiitinkalat (Phallostethidae) on hopeakylkikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Kaakkois-Aasiasta.

Lajit ja anatomia
Sarsojen heimoon kuuluu 4 sukua ja lähteestä riippuen 18–21 lajia. Lajeja ovat muun muassa sarsa (Gulaphallus eximius) ja lasisarsa (G. mirabilis). Sarsat ovat hyvin pienikokoisia kaloja ja suurimmat lajit saavuttavat vain noin 4 cm:n pituuden. Pienin laji Phenacostethus smithi jää noin 1,5 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan sarsat ovat pitkulaisia ja holakoita kaloja ja niiden ruumis on läpikuultava. Etumainen selkäevä koostuu muutamasta piikistä tai puuttuu kokonaan, pyrstöevä on haarautnut ja peräevä pitkä. Vtasaevät puuttuvat naarailta. Sarsalajien koirailla on kurkussaan lihaksikas tarttumaelin jolla se tarttuu naaraaseen parittelun aikana. Monista muista kaloista poiketen sarsoilla on sisäinen hedelmöitys.

Levinneisyys ja elintavat
Sarsalajeja tavataan makeista ja murtovesistä Kaakkois-Aasiasta. Niiden levinneisyysalue ulottuu Malakan niemimaalta, Borneoon, Sumatralla, Sulawesille ja Filippiineille. Sarsat ovat parvikaloja, jotka etsivät ravintonsa pinnan tuntumasta. Naaras kutee munia, jotka tarttuvat kasvillisuuteen.

Lähteet

Hopeakylkikalat
Jan Procházka

Jan Procházka (s. 11. syyskuuta 1984 Praha) on tšekkiläinen suunnistuksen maailmanmestari. Hän edustaa seuratasolla suomalaista Kalevan Rastia.

Procházka oli ankkurina Tšekin viestijoukkueessa vuoden 2012 maailmanmestaruuskilpailuissa joukkueen yllättäen voittaessa ensimmäistä kertaa maan historiassa miesten viestin maailmanmestaruuden. Vuonna 2014 hän saavutti viestissä EM-hopeaa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on sijoittunut MM-kilpailuissa parhaimmillaan sprintissä seitsemänneksi vuonna 2008, kahdeksanneksi vuosina 2011 ja 2014 ja kymmenenneksi vuonna 2013 sekä keskimatkalla kymmenenneksi vuosina 2012, 2014 ja 2015. EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui keskimatkalla neljänneksi.

Lähteet 

 Jan Procházkan profiili World of O Runners-sivustolla
 Procházkan omat kotisivut

Tšekkiläiset suunnistajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Boris Durov

Boris Valentinovitš Durov (, 12. maaliskuuta 1937 Slovjansk, Neuvostoliitto (nyk. Ukraina) – 5. huhtikuuta 2007 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 

Valmistuttuaan vuonna 1955 Kazanin sotilaskoulusta Durov jatkoi opiskeluaan Riiassa ilmailuinsinööriksi. Kyseiset opinnot valmistuivat vuonna 1960, mutta Durov vaihtoi pian ammattia ja opiskeli maineikkaassa VGIK:ssä elokuva-alaa saaden opintonsa päätökseen vuonna 1967.

Durovin tunnetuin ohjaustyö on vuonna 1979 valmistunut Huumekaapparit (Piraty XX veka), neuvostoliittolaisittain harvinaisempi toimintaseikkailu, joka keräsi noin 100 miljoonaa katsojaa. Katsojamäärällä mitaten se oli Neuvostoliiton kaikkien aikojen suosituin elokuva.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Kalma (lehti)

Kalma on Semicin 1990-1992 julkaisema kauhusarjakuvalehti. 

Alkuun mustavalkoinen Kalma sisälsi neljässä ensimmäisessä numerossaan Eclipse, Epic, Kitchen Sink, Taboo ja Quality -kustantamoiden tarinoita.

Numerosta 2/1991 värilliseksi ja 100-116 sivuiseksi muuttuneen lehden sisältö vaihtui DC Comicsin Hellblazer, Rämeen olento, Sandman, Shade ja Tuhopartio sarjoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kari Elkelä: Kalma
http://www.perunamaa.net/sarjakuvarock/dc/kalma.html

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
Kauhusarjakuvat
Québecor Média

Québecor Média (QMI) on Kanadan toiseksi suurin mediayhtiö, jonka toiminta keskittyy ranskankieliseen Quebecin provinssiin. Lokakuussa 2000 perustetun yhtiön kotipaikka on Montreal. Yhtiön taustalla on Pierre Péladeaun vuonna 1950 perustama viestintäyhtiö Québecor inc., joka on edelleen Péladeaun perheen omistuksessa.

QMI on Québecor inc:n tytäryhtiö 81,1 prosenttin omistusosuudella. Caisse de dépôt et placement du Québec -eläkerahasto omistaa loput 18,9 prosenttia. Toukokuussa 2018 Québecor ilmoitti ostavansa loputkin yhtiön osakkeista 1,69 miljardilla Kanadan dollarilla.

QMI (tai sen emoyhtiö Québecor) omistaa useita kanadalaisia tiedoitusvälineitä ja viihdealan yrityksiä sekä kustantaa useita sanomalehtiä. Näitä ovat muun muassa

 Agence QMI (uutistoimisto)
 TVA Group (lähetystoiminta, lehtikustannus & tv-tuotanto)
 Le Journal de Montréal (Pohjois-Amerikan 2. laajalevikkisin ranskankielinen sanomalehti)
 Le Journal de Québec
 24 Heures Montreal (ilmaisjakelulehti)
 Vidéotron (kaapelitelevisio- ja Internet-palvelujen tuottaja)
 Canoe Inc. (internetportaali)
 Gestion Studios Bloobuzz S. E. C (videopelien julkaisija)

Québecor omisti aiemmin myös suurimman osan Kanadan sanomalehdistä Sun Media -tytäryhtiönsä kautta, mutta myi ne ranskankielisiä lehtiä lukuun ottamatta Postmedia Networkille keväällä 2015.

Lähteet

Viestintäyhtiöt
Lehtitalot
Kanadalaiset yritykset
Montréal
Jennifer Rush

Jennifer Rush (synt. Heidi Stern, 28. syyskuuta 1960 Queens, New York) on yhdysvaltalais-saksalainen pop- / rock-laulaja sekä -lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten vuoden 1984 hittikappaleestaan ”The Power of Love”, jota ovat myöhemmin tulkinneet lukuisat artistit, tunnetuimpina Laura Branigan, Air Supply ja Céline Dion. Jenniferin muita kappaleitaan ovat muun muassa ”I Come Undone”, ”Destiny” ja ”Madonna’s Eyes”.

Hän julkaisi ensimmäisen levynsä alkuperäisellä nimellään Heidi Stern vuonna 1979.

Lähteet 
 Viralliset kotisivut

Viitteet 

Poplaulajat
Yhdysvaltalaiset rocklaulajat
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Albin Stjerncreutz

Ivar Johan Albin Stjerncreutz (8. huhtikuuta 1808 Ii – 3. huhtikuuta 1863 Helsinki) oli luotsihallituksen tarkastaja.

Stjerncreutz oli Iin entisen nimismiehen, luutnantti Johan Zacharias Stjerncreutzin ja Brita Katarina Laurinin poika. Hän opiskeli Oulun triviaalikoulussa 30.1.1819–12.1827, ja kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 25. helmikuuta 1828. Vuonna 1831 Stjerncreutz liittyi laivastoon ja hän toimi aluksi majamestarina ensimmäisessä meriekipaasissa. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin midshipmaniksi, vuonna 1836 luutnantiksi ja edelleen vuonna 1847 kapteeniluutnantiksi.

Vuonna 1850 Stjerncreutz nimitettiin luotsimajuriksi ja Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen tarkastajaksi, sekä vasta perustetun Pohjanlahden merenkulkulaitoksen ensimmäiseksi päälliköksi. Toimessaan merenkulkupiirin päällikkönä Stjerncreutz mm. suunnitteli Pohjanlahdelle vuosina 1850–1857 rakennetut seitsemän arkkitehtuuriltaan vaihtelevaa ja omaperäistä tunnusmajakkaa.

Vuonna 1954 Stjerncreutz nimitettiin ylitirehtöörin apulaiseksi, ja vuonna 1860 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Stjerncreutz kuoli Helsingissä 1863.

Vuonna 1863 julkaistiin Stjerncreutzin Suomalainen meri-sanakirja. Teos on yksi suomenkielisen merimieskoulutuksen pioneeritöistä.

Stjerncreutzin suunnittelemia tunnusmajakoita

Lähteet

Suomalaiset everstit
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1863 kuolleet
J. V. Snellmanin patsaat ja muistomerkit

J. V. Snellmanin patsaita ja muistomerkkejä ovat:

Lähteet 

Suomen patsaat ja veistokset
Luettelot patsaista ja muistomerkeistä
Johan Vilhelm Snellman