joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Azad Kashmir

Azad Jammu ja Kashmir ( Azad Jammu o Kashmir)  tai Azad Kashmir on Pakistanin hallintoalue. Alueen itäpuolella sijaitsee Jammu ja Kashmir, Intian autonominen osavaltio. Azad Kashmir on pohjoispuolella sijaitsevan Gilgit-Baltistanin alueen kanssa osa kiisteltyä Kashmirin aluetta.

Aiheesta muualla

Pakistanin hallintoalueet
Kashmir
Yazd

Yazd () on kaupunki Keski-Iranissa. Se on myös samannimisen provinssin hallintokeskus. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 275 298 (1996), 326 776 (2001), 432 194 (2006) ja 486 152 (2011).

Yazd lisättiin vuonna 2017 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Yazd, Iran  (britannica.com)

Iranin kaupungit
Unescon maailmanperintökohteet Iranissa
Heinrich Bär

Oskar-Heinz (Heinrich) "Pritzl" Bär (25. toukokuuta 1913 Sommerfeld – 28. huhtikuuta 1957 Braunschweig) oli saksalainen everstiluutnantti, hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän palveli Luftwaffessa koko toisen maailmansodan ajan. Heinrich Bär syntyi Sommerfeldissä lähellä Leipzigiä. Hän kuoli pienlentokoneonnettomuudessa lähellä Braunschweigia.

Ennen suihkuhävittäjäkoneyksikköön siirtymistään Bär palveli länsirintamalla. Hän toimi ainakin yksiköissä JG 1, JG 3 sekä EJG 2. Bär teki Messerschmitt Bf 109 -konetyypillä länsirintamalla ja lentueen päällikkönä 59 pudotusta.

Sodan loppuaikana Bär lensi Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjäkonetta, sekä toimi Adolf Gallandin varamiehenä JV (Jagdverband) 44:ssä. Hän saavutti Me 262:lla 16 ilmavoittoa. Yhteensä Heinrich Bärin saavuttama ilmavoittomäärä oli 220 tuhottua Liittoutuneiden lentokonetta. Sotilasansiomerkkinä Bär sai rautaristin ritariristin miekoilla ja tammenlehvillä.

Lähteet 
Morgan, Hugh & Weal, John: Saksalaiset suihkuhävittäjä-ässät, Osprey 6. Koala-Kustannus, 2002, Helsinki. ISBN 952-5186-33-4. (s. 65–66, 86, 90)
Weal, John: Länsirintaman Bf 109F/G/K -ässät, Osprey 1. Koala-Kustannus, 2001, Helsinki. ISBN 952-5186-22-9. (s. 87)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Heinrich "Heinz Pritzl" Bär  Historia, Luftwaffe  (Arkistoitu versio)
 Christer Bergström & Dariusz Tyminski: Heinrich Bär WW II Aca Stories, elknet.pl 1998  (Archive.org)
 Bär Heinrich Cieldegloire.com  (Archive.org)
 Heinz Bar Pilot Profile 
 7. Schwerterträger Heinrich Bär  (Archive.org) 
 Heinrich Bär Luftwaffe Resource Center, Luftwaffe Aces, A Warbirds Resource Group Site 
 Heinz Bär The Luftwaffe's greatest ace of WWII. Stardust Studios 

 Saksalaiset lentäjät
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Hämeenlinnan kaupunginmuseo

Hämeenlinnan kaupunginmuseo (aiemmin Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo) on Hämeenlinnassa toimiva Kanta-Hämeen alueellinen vastuumuseo. Museon päänäyttelytilat sijaitsevat kesällä 2016 avatuissa Museo Skogsterin tiloissa Raatihuoneenkadulla, Hämeenlinnan kirkon ja kaupungintalon läheisyydessä.

Kaupunginmuseo ylläpitää Hämeenlinnassa toimivia Museo Skogsteria, Palanderin taloa, Sibeliuksen syntymäkotia ja Säästöpankkimuseota. Kolme ensin mainittua museotilaa sijaitsee Hämeenlinnan kantakaupungissa noin 350 metrin etäisyydellä toisistaan.

Vuonna 2015 kaupunginmuseoon tutustui yhteensä 107 812 kävijää, joista 41 748 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti.

Historia 
 Hämeenlinnalaisen opettajan Albert Theodor Böökin aloitteesta syntynyt museo perustettiin vuonna 1910 nimellä Hämeenlinnan Historiallis-Muinaistieteellinen museo. Ensimmäinen näyttely avattiin kaksi vuotta myöhemmin. Museo toimi pitkään kaupungin keskustassa, Lukiokadun ja Linnankadun kulmassa sijaitsevassa rakennuksessa, kunnes muutti vuonna 2001 Hämeen linnan läheisyydessä sijaitsevaan entiseen vankilarakennukseen. Hämeen linnan päälinnaan museo siirtyi 2013. Vankilarakennuksessa on oli pitkään museon toimisto.

Hämeenlinnan kaupunginmuseo ylläpiti vetovoimaista, vuosittain noin 20 000 kävijää kiinnostanutta Vankilamuseota 20 vuoden ajan syksyyn 2015 saakka, jolloin Vankilamuseo siirtyi Museoviraston vastuulle. Kaupunginmuseon uusi päätoimipiste ja näyttelytilat avattiin 16. kesäkuuta 2016 avautui nimellä Museo Skogster. Museo Skogsterin yläkerta avattiin helmikuussa 2017 ja sinne sijoittuvat vaihtuvat näyttelyt ja Säästöpankkimuseon näyttely.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kanta-Hämeen museot 
Hämeenlinnan kaupungin historiallisen museon kotisivut

Suomen alueelliset vastuumuseot
Hämeenlinnan museot
Saarijärven reitti

Saarijärven reitti on noin 80 kilometriä pitkä vesireitti Keski-Suomessa. Se kuuluu Kymijoen vesistöön ja sijaitsee Karstulan, Kyyjärven, Pylkönmäen ja Saarijärven kuntien alueilla. Reitistä 28 kilometriä on jokia. Suurimmat järvet ovat Kalmarinselkä, Kiminginjärvi, Kyyjärvi, Mahlunjärvi, Pääjärvi, Saarijärvi ja Summasjärvi.

Saarijärven reitin vesi on humuspitoista ja karua. Vesikasvillisuutta on vähän, mutta paikoittain vesisammalta on paljon. Erityisesti Heijostenkoskilla ja Riekonkoskella on runsas lajisto. Saarijärven reitin rannat ovat asuttuja ja viljeltyjä, etenkin koskipaikoilla. Reitillä on 22 koskea, joiden pituus on yhteensä 6,7 kilometriä ja putous yhteensä 42 metriä. Moni koskista on suojeltu koskiensuojelulailla ja ne ovat tärkeitä lisääntymispaikkoja kaloille. Saarijärven reitin alueella on 1 534 hehtaarin kokoinen Natura 2000 -alue. Lähes koko vesireitti ja sen rannat kuuluvat Natura-suojelun ja rantojensuojeluohjelman piiriin. Riekonkoskella on reitin laajin luonnonsuojelualue.

Saarijärven reitin kulttuurimaisema on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Pellot ja laitumet ovat tyypillisesti rinteillä, jotka viettävät järviin. Asutus on perinteisesti ollut peltojen yläpäässä, pellon ja metsän välissä. Reittiä on aiemmin käytetty tukinuittoon ja koskien kohdalla on ollut vesimyllyjä.

Lähteet
Sinun ristisi juureen

Sinun ristisi juureen on kirjailija Mika Waltarin runokokoelma vuodelta 1927. Sen on kustantanut WSOY. Teos on Waltarin kirjailijauran ensimmäinen julkaistu runoteos. Runojen aiheet ovat uskonnollisia.

Lähteet 

Teos Kirjasampo.fi -sivustolla
Mika Waltari -seura

Mika Waltarin teokset
Suomalaiset runokokoelmat
Vuoden 1927 kirjat
Singaporen parlamentti

Singaporen tasavallan parlamentti () on Singaporen tasavallan korkein lainsäädäntöelin. Parlamentti on yksikamarinen ja siihen kuuluu 84 vaaleilla valittua edustajaa, minkä lisäksi maan presidentti nimittää parlamenttiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi enintään yhdeksän eri alojen asiantuntijaa. Parlamentin vaalikausi on viisi vuotta ja vaalijärjestelmä perustuu enemmistövaalitapaan. Jokaisen 21 vuotta täyttäneen on äänestettävä.

Parlamentaarista työtä tehdään seitsemässä valiokunnassa.

Historia 
Ensimmäinen parlamentti perustettiin vuonna 1867, kun Singaporesta tuli oma siirtokuntansa. Sen rooli oli aluksi toimia neuvoa-antavana elimenä ja avustaa kuvernööriä. Osa edustajista oli kuvernöörin nimittämiä..

Valta siirrettiin vaaleilla valituille ministereille ja parlamentille vuonna 1955. Tämä ei kuitenkaan koskenut puolustus- ja rahapolitiikkaa. Vuonna 1959 siirtokunnasta tuli täysin autonominen..

Vuonna 1965 Singapore erotettiin Malesiasta, ja parlamentti aloitti toimintansa nykymuodossaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Singaporen parlamentti 

Parlamentti
Parlamentit
Euarchontoglires

Euarchontoglires on nisäkkäiden ylälähko Boreoeutherian kladissa. Siihen luettuja lahkoja ovat kädelliset, jäniseläimet, jyrsijät,
kaguaanit ja tupaijat.

Fylogenia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.plosgenetics.org/article.info%3Adoi%2F101371%2Fjournal.pgen.0030002 
 http://www.nature.com/nature/journal/v428/n6982/fig_tab/428475a_F2.html     

Istukkanisäkkäät
Dylan Borlée

Dylan Borlée (s. 20. syyskuuta 1992) on belgialainen pikajuoksija. Borlée kilpailee 400 metrillä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2018 Brysselissä juostu 45,55. 

Borlée voitti alle 23-vuotiaiden EM-kisoista 2013 Tampereelta hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden MM-kisoissa Moskovassa Borlée oli samalla matkalla Belgian kanssa viides. Vuonna 2015 Borlée saavutti kultaa sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta 4 × 400 metrin viestistä ja hopeaa 400 metriltä. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Belgian viestijoukkueeseen. Hän juoksi kolmannen osuuden Belgian voittaessa 4 × 400 metrin viestin Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Belgia sijoittui neljänneksi, Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 toiseksi ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 neljänneksi. Hän juoksi avausosuuden Belgian saadessa viestipronssia Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän voitti 4 × 400 metrin viestin Euroopan-mestaruuden ulkoradoilla Berliinissä 2018 ja sisäradoilla Glasgow'ssa 2019. Berliinissä 2018 hän karsiutui lisäksi 400 metrin välierissä. Hän sai 2019 pitkässä viestissä pronssia sekä IAAF World Relays -kilpailuissa että Dohan MM-kilpailuissa. Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli Belgian 4 × 400 metrin viestijoukkueissa neljäs miesten viestissä ja viides sekaviestissä. Hän juoksi alkuerissä Belgian voittaessa viestin maailmanmestaruuden Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 400 metrin viestissä pronssia ja karsiutui 400 metrin välierissä. Münchenin EM-kilpailuissa hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi ja saavutti pitkässä viestissä hopeaa.

Borlée on saavuttanut Belgian-mestaruuskilpailujen 400 metrillä ulkoradoilla kaksi hopeaa ja neljä pronssia sekä sisäradoilla yhden kullan, yhden hopean ja yhden pronssin. 200 metrillä hän on voittanut yhden ulkoratojen mestaruuden. 

Borléen isoveljet Jonathan ja Kevin Borlée ovat niin ikään 400 metrin juoksijoita ja isosisko Olivia Borlée on 100 ja 200 metrin juoksija. Sisaruksia valmentaa heidän isänsä Jacques Borlée, joka kilpaili aktiiviurallaan niin ikään pikajuoksussa. Dylan Borlée edustaa White Staria.

Lähteet 
 
 http://www.european-athletics.org/athletes/group=b/athlete=147292-borlee-dylan/index.html

Viitteet

Aiheesta muualla 

Belgialaiset pikajuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Borlée

Borlée on seuraavien henkilöiden sukunimi:

Dylan Borlée (s. 1992), belgialainen pikajuoksija
Jacques Borlée (s. 1957), belgialainen pikajuoksuvalmentaja ja entinen pikajuoksija
Jonathan Borlée (s. 1988), belgialainen pikajuoksija, Kevin Borléen kaksoisveli
Kevin Borlée (s. 1988), belgialainen pikajuoksija, Jonathan Borléen kaksoisveli
Olivia Borlée (s. 1986), belgialainen pikajuoksija
Mujinga Kambundji

Mujinga Kambundji (s. 17. kesäkuuta 1992 Bern, Sveitsi) on kongolaisia sukujuuria omaava sveitsiläinen pikajuoksija ja MM- sekä EM-mitalisti. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. 

Zürichin EM-kisoissa 2014 Kambundji oli 100 metrin finaalissa neljäs ja 200 metrin finaalissa viides. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän selviytyi 100 ja 200 metrillä välieriin. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän saavutti 100 metrillä pronssia ajalla 11,25. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 hän sijoittui 60 metrin juoksussa alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin pronssisijalle kun edelle sijoittunut Olesja Povh’ hylättiin dopingin takia Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Kambundji karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä sekä sijoittui 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti 60 metrillä pronssia ajalla 7,05. 

Kambundji sijoittui Berliinin EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi sekä 100 että 200 metrillä. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän oli 60 metrillä viides. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 200 metrillä pronssia ajalla 22,51. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän juoksi lisäksi kolmannen osuuden Sveitsin pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi maan ennätysajalla 42,18. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sivusi 100 metrin alkuerissä maansa tuolloista ennätystä 10,95 ja sijoittui loppukilpailussa kuudenneksi ajalla 10.99. 200 metrillä hän sivusi sekä alku- että välierissä omissa nimissään ollutta Sveitsin ennätystä 22,26. Loppukilpailussa hän oli seitsemäs ajalla 22,30. Hän juoksi myös pikaviestissä, jonka alkuerissä Sveitsi juoksi maansa ennätyksen 42,05 ja oli loppukilpailussa neljäs ajalla 42,08. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden 60 metrillä Belgradissa 2022 Sveitsin ennätysajalla 6,96. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi ja 200 metrillä kahdeksanneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti kultaa 200 metrillä ajalla 22,32 ja hopeaa 100 metrillä häviten sadasosien tarkkudella samalla  (10,99) Saksan Gina Lückenkemperille.

100 metrillä Kambundjin ennätys on Zürichissä kesäkuussa 2022 juostu 10,89 ja 200 metrillä Eugenen MM-kilpailuissa heinäkuussa 2022 juostu 22,05. 60 metriä hän on juossut hallissa aikaan 6,96 (2022). Nämä ajat ovat myös Sveitsin ennätyksiä. Kambundji edustaa ST Bern Leichtathletikia.

Lähteet 

Sveitsiläiset pikajuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Tomi Lotta

Tomi Lotta (s. 10. marraskuuta 1976) on suomalainen voimamies. Hän kilpaili ensimmäisen kerran Suomen vahvin mies -kilpailussa vuonna 2003 ja sijoittui kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Suomen vahvin mies -kilpailun suvereenisti ollen Suomen vuoden 2004. Samana vuonna hän edusti Suomea Maailman vahvin mies -kilpailussa Bahamalla sijoittuen kuudenneksi.

Vuonna 2005 Lotta voitti Dubain ja Hollannin gp:t ja oli toinen Euroopan vahvin mies -kisoissa Riiassa.
Hän sijoittui toiseksi vuoden 2011 Strongman Champions Leaguen Kanariansaarten osakilpailussa ja oli samalla kaudella kolmas Slovakian osakilpailussa. Vuonna 2013 Lotta oli toinen SCL Finland -avauskisassa Rukalla. Viiden osakilpailun jälkeen SCL leaderin paikalta Lotta lopetti kilpailemisen. Lotta pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan vuonna 2006 hercules hold 17.36, 2010 etukrusifixissä 20 kg 1.16,63 ja baseball-mailojen rikkomisessa selän takana yhden minuutin aikana tuloksella 16.

Lähteet 

Suomalaiset voimamiehet
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Stornoway

Stornoway () on Hebridien saariryhmään kuuluvan Leodhàs agus na Hearadh'n suurin kaupunki ja samalla koko Hebridien suurin ja Skotlannin Ylämaiden kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee saaren Lewisiksi kutsutussa pohjoisosassa, ja sieltä on lauttayhteys Ullapoolin rannikkokylään Skotlannin mannermaalle. Vuonna 2001 siellä oli noin 5 600 asukasta.

Stornoway sijaitsee Ulko-Hebridien parhaassa luonnonsatamassa. MacNicolin suku rakensi sinne linnan vuoden 1100 paikkeilla.

Gaeli oli vielä 1990-luvulla Stornowayn ja sen ympäristön valtakieli, mutta gaelinkielisen väestön osuus oli vuoden 2011 väestönlaskennassa pudonnut 43 prosenttiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lonely Planet

Asutut paikat Skotlannissa
Ulko-Hebridit
FS Kléber (1902)

FS Kléber oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Dupleix-luokan panssariristeilijä.

Valmistus 

Alus tilattiin Bordeaux'sta Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1897. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1902 ja otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1904.

Palvelus 
Alus upposi osuttuaan miinaan 27. kesäkuuta 1917.

Lähteet

Viitteet 

Dupleix-luokan risteilijät
Ranskalaiset ensimmäisen maailmansodan risteilijät
Uusikaupunki–Peipohja-rata

Uusikaupunki–Peipohja-rata oli toteuttamatta jäänyt rautatiehanke, jonka tarkoituksena oli rakentaa yhdysrata Uudenkaupungin ja Kokemäen Peipohjan välille. Radan rakentamisesta tehtiin aloite jo vuoden 1890 valtiopäivillä samassa yhteydessä, kun Tampere-Pori-rataa alettiin rakentaa. Sillä kertaa Peipohjasta rakennettiin yksityinen rautatie Raumalle ja Uudenkaupungin hanke jäi toteuttamatta. Uusikaupunki sai rautatien 1924, kun Uudenkaupungin rata Turkuun valmistui.

Uusikaupunki–Peipohja-ratahanke oli esillä vielä 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa. Tällöin suunnitelmissa oli 77 kilometrin pituinen rautatie, joka olisi kulkenut reittiä Uusikaupunki–Harikkala–Laitila–Suontaka–Hinnerjoki–Mestilä–Kauttua–Tuiskula–Peipohja.

Lähteet 

Uusikaupunki
Ratasuunnitelmat Suomessa
Leòdhas agus na Hearadh

Leòdhas agus na Hearadh () on Hebridien saariryhmän pohjoisin saari Skotlannissa. Saari jakautuu kahteen osaan, joista pohjoisempi on Isle of Lewis ja eteläisempi Na Hearadh. Saaren pohjoisosassa Lewisillä sijaitsee saaren ja koko Hebridien suurin kaupunki Steòrnabhagh, josta on lauttayhteys Skotlannin mannermaalle Ullapoolin rannikkokylään. Saari on Iso-Britannian ja Irlannin jälkeen kolmanneksi suurin Brittein saarista.

Leòdhas agus na Hearadhilla on noin 21 000 asukasta. Alle 2 000 heistä asuu Harrisin puolella. Saari on gaelin kielen vahvimpia puhuma-alueita, ja yli 50% saaren asukkaista osaa kieltä.

Saaren tärkein tuote on omaleimainen villakangas Harris tweed. Saarelle tulee päivittäin kolme tai neljä lentoa Glasgowista. Autolla ja lautalla saman matkan taittamiseen kuluu kahdeksan tuntia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ulko-Hebridit
Na Hearadh

Na Hearadh () on Hebridien saariryhmään kuuluvan Leodhàs agus na Hearadh -saaren eteläosa Skotlannissa. Na Hearadh'n merkittävimpiä asutuskeskuksia ovat An Tairbeart ja An Tòb. An Tairbeartista on lauttayhteys Ùigen kylään An t-Eilean Sgitheanachille. An Tòbista on puolestaan lauttayhteys Beàrnaraigh na Hearadh'n saarelle.

Na Hearadh on yhdessä muitten Ulko-Hebridien kanssa gaelin kielen vahvimpia puhuma-alueita. Vuonna 2001 Na Hearadh'n 1447:stä asukkaasta 68,2% osasi gaelia. Gaelin puhujien osuus oli kuitenkin 1900-luvun loppupuoliskolla nopeassa laskussa, sillä vuonna 1991 puhujia oli vielä 78.8% ja vuonna 1981 jopa 86,9% väestöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ulko-Hebridit
Jäävesihaaste

Jäävesihaaste () on kesällä 2014 sosiaalisessa mediassa levinnyt tempaus, jonka tarkoituksena on lisätä tietoisuutta lihaksia rappeuttavasta ALS-taudista sekä kerätä rahaa sen tutkimukseen. Haasteeseen osallistuvan pitää kaataa päälleen ämpärillinen jäävettä, minkä jälkeen hän saa haastaa vastaavaan tempaukseen haluamansa henkilön. Jääveden kaato pitää suorittaa tietyn ajan kuluessa haasteen saamisesta tai muutoin haastettu on velvoitettu lahjoittamaan sovitun summan ALS-taudin tutkimuksen hyväksi. Myös haasteen suorittanut voi osallistua lahjoitukseen pienemmällä summalla.

Jäävesihaaste tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa heinäkuun 2014 aikana ja se levisi nopeasti myös muualle maailmaan. New York Timesin mukaan Facebookissa oli elokuun puoliväliin mennessä jaettu yli 1,2 miljoonaa jäävesihaastevideota. Tempaukseen on osallistunut lukuisia julkisuuden henkilöitä, muun muassa Yhdysvaltain entinen presidentti George W. Bush, joka haastoi mukaan Bill Clintonin. Barack Obama sen sijaan kieltäytyi haasteesta ja maksoi 100 dollarin suuruisen summan. 

Suomeen jäävesihaaste saapui elokuussa 2014. ja Lihastautiliitto keräsi haasteen avulla 62 000 euroa. Osa kampanjan tuotoista käytettiin Suomessakin tutkimukseen ja osalla taas rahoitettiin sairastuneiden elämänlaadun parantamista.

Jäävesihaasteessa käytettiin tehokkaasti hyväksi sosiaalisen median verkostoja. Kampanja sai alkunsa yksityishenkilöiden halusta kerätä rahaa ALS-taudin parantamiseen tähtäävään tutkimukseen . Jäävesihaaste on eräs menestyksekkäimpiä sosiaalisessa mediassa toimineita varainhankintakampanjoita.

Jäävesihaasteen tuotoilla tehdyssä tutkimuksessa löytyi uusi tautiin vaikuttava geeni, ja löydön avulla pyritään kehittämään hoitoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Internet-ilmiöt
Hyväntekeväisyys
J. V. Snellman -palkinto

J. V. Snellman -palkinto on Helsingin yliopiston vuodesta 1981 lähtien vuosittain jakama palkinto ansiokkaasta tieteellisen tiedon välittämisestä. Vuonna 2019 palkintosumma oli 6 000 euroa.

Palkitut 1981–2022 

1981 J. Johan Lindberg
1982 Aune Jääskinen
1983 Lauri Saxén
1984 Erik Tawaststjerna
1985 Heikki Oja
1986 Ilkka Niiniluoto
1987 Jorma K. Miettinen
1988 Sirkka-Liisa Valle
1989 Hannu I. Miettinen
1990 Matti Klinge 
1991 Heikki Ylikangas
1992 Jorma Palo
1993 Kalevi Rikkinen
1994 Harri Westermarck

1995 Elina Haavio-Mannila
1996 Simo Parpola
1997 Eero Tarasti
1998 Erkki Lyytikäinen
1999 Sinikka Larsen
2000 Riitta Jallinoja
2001 Paavo Castrén
2002 Teija Tiilikainen
2003 Jan Rydman
2004 Martti Lehtinen
2005 Jaakko Hämeen-Anttila 
2006 Päivi Setälä
2007 Kari Enqvist
2008 Liisa Keltikangas-Järvinen

2009 Luonnontieteellinen museo
2010 Maija Aksela 
2011 Teivo Teivainen
2012 Jari Niemelä
2013 Mari Vaattovaara
2014 Syksy Räsänen
2015 Aleksanteri-instituutti
2016 Mikael Fogelholm
2017 Minna Huotilainen
2018 Samuli Siltanen
2019 Tuomas Aivelo
2020 Anu Kantola
2021 Olli Vapalahti, Tarja Sironen
 2022 Minna Palmroth

Lähde (1981–2012)

Lähteet 

Suomalaiset tiedepalkinnot
Helsingin yliopisto
Johan Vilhelm Snellman
Suomalaiset kylpylät

Suomalaiset kylpylät – Kotimaisen kylpyläkulttuurin historiaa on suomalaisen kylpyläkulttuurin historiaa käsittelevä Liisa Suvikummun teos vuodelta 2014. Sen on kustantanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Teoksen kirjoittaja Liisa Suvikumpu on Euroopan historian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on tehnyt useita palkittuja kulttuurihistoriallisista teoksia.

Suomessa kylpyläkulttuurin tutkimus on jäljessä Ruotsista, vaikka yksittäisten kylpylöiden historiaa onkin kartoitettu. Tässä teoksessa on kylpyläkulttuuria ja sen historiaa laajasti eri näkökulmista käsitteleviä artikkeleita. Lisäksi siinä esitellään 29 suomalaista kylpylää ja Vihdin ja Lohjan kylpyläkeskittymä. Kirjoittaja kertoo, että kylpylöissä ei käyty pelkästään edistämässä terveyttä, vaan ne olivat iloisen seuraelämän keskuksia, joissa nautittiin raikkaan lähdeveden ohella myös kuplivaa samppanjaa.

Suomalaisen kylpyläkulttuurin kultakautta oli aika 1830-luvulta toiseen maailmansotaan, ja siihen kauteen Suvikumpu keskittyy. Osa kylpylöistä on jäänyt yleisöltä unohduksiin, mutta paratiisiksi luonnehdittuun Terijoen merikylpylään kohdistuu yhä suorastaan palvovaa asennetta. Pietarin-radan valmistuttua 1870 erityisesti se, mutta myös moni muukin suomalainen kylpylä, oli venäläisen ylhäisön suosiossa. Sotien jälkeen kylpylöistä tuli sotaveteraanien hoitoon erikoistuneita parantoloita, kunnes syntyi uusi glamoröösiä luksusta tarjoava kylpyläkulttuuri, jossa keskitytään paljolti lapsiin.

Arviot
Seppo Paajanen (Etelä-Saimaa) antaa arvioksi: "Perusteellinen esitys on saatu sujuvaan muotoon." Kirjan kuvitusta kiittää niin Paajanen kuin Merja Rätykin (Kirkko ja Kaupunki).

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjan esittely, Yle.fi 4.9.2014, Yle Aamu-tv, 31.3.2014, http://areena.yle.fi/tv/2226018

Vuoden 2014 kirjat
Suomalaiset tietokirjat
Suomalaiset kylpylät
Deportees

Deportees on vuonna 2003 perustettu ruotsalainen indiepop-yhtye, joka on julkaissut viisi albumia.

Diskografia 
 
 
 
 
 
All Future (2019)

Lähteet 
Deportees-yhtyeen kotisivut

Ruotsalaiset indie pop -yhtyeet
Marco Fassinotti

Marco Fassinotti (s. 29. huhtikuuta 1989 Torino) on italialainen korkeushyppääjä. Seuratasolla hän edustaa CS Aeronautica Militarea.

Barcelonan EM-kisoissa 2010 Fassinotti oli yhdeksäs ja Zürichin EM-kisoissa 2014 seitsemäs. Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 ja Sopotin sisäratojen MM-kisoissa 2014 hän oli kuudes, Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 yhdeksäs. Hän saavutti Universiadeissa hopeaa Taipeissa 2017 ja Välimeren kilpailuissa pronssia 2018.

Fassinotti on voittanut Italian mestaruuden kolmesti ulkona (2013, 2015 ja 2021) ja kerran sisäradoilla (2014).

Fassinottin ennätys ulkoradoilla on kesäkuussa 2015 Oslossa hypätty 233. Helmikuussa 2016 hän hyppäsi halliennätyksensä 235, joka sivusi sisäratojen Italian ennätystä.

Lähteet 

Italialaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Huang Shih-Feng

Huang Shih-Feng (s. 2. maaliskuuta 1992) on taiwanilainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2017 Taipeissa heitetty 86,64.

Huang voitti kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2009 Bressanonessa tuloksella 74,00. Hän oli alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailuissa kolmas 2010. Itä-Aasian kisoissa hän sijoittui toiseksi 2013. Vuonna 2015 hän voitti kultaa Aasian-mestaruuskilpailuista Wuhanista ja hopeaa kesäuniversiadeista Gwangjusta tuloksella 81,27 m. Vuoden 2017 universiadeissa hän oli kolmas. Hän karsiutui loppukilpailusta olympialaisissa 2016 ja 2020 sekä MM-kilpailuissa 2015.

Ensimmäistä kertaa Huang heitti yli 80 metrin vuonna 2013.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 keihäänheitto: 83,82 m (Kawasaki 2016)

Lähteet 
 

Taiwanilaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruosniemen panimo

Ruosniemen panimo on Porin Ruosniemessä sijaitseva porilais-espoolainen pienpanimo. Panimon tuotteet valmistetaan itse suunnitellulla ja rakennetulla laitteistolla vanhassa kivinavetassa.

Panimo valmistaa viittä tuotetta, joista Sihteeriä on myynnissä myös päivittäistavarakaupoissa:
 Pikkupomo 6,0 %
 Piirimyyjä 5,7 %
 Sihteeri 4,1 %
 Vahtimestari 6,1 %
 Konsultti 5,7 %

Lähteet

Aiheesta muualla
Olutbloggarin suositukset Rautatientorin olutfestivaalille, Hs.fi 23.7.2014
Pienpanimot panevat olutta kimpassa, Satakunnan viikko 
 Yksi sihteeri, kiitos! Tekniikan akateemiset  11.06.2014
Ruosniemen panimo aikoo laajentua, Yle.fi 13.2.2013

Suomalaiset pienpanimot
Lummekoisa

Lummekoisa (Elophila nymphaeata) on yleinen, vesistöjen läheisyydessä tavattava pienehkö perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Lummekoisan siipien pohjaväri on valkoinen, mutta laajalti ruskeakehnäinen sävyn vaihdellessa kellanruskeasta tumman kahvinruskeaan. Myös kuviointi vaihtelee paljon. Etusiipien etureunassa on pari puhtaan valkoista täplää ja siiven keskiosassa pyöreähkö valkoinen laikku, jota tummanruskeat poikkiviirut rajaavat. Siiven ulkoreunassa on myös rivi epäsäännöllisiä, valkoisia laikkuja. Takasiivet ovat enimmäkseen valkoiset ja niissä on kaksi poikkiviirua, joiden välissä on kellertävä, ruskeareunainen keskitäplä ja viirujen ulkopuolelta siipi on ruskeahko. Sekä etu- että takasiivissä aivan siiven ulkoreunassa on vaalean ruskeankeltainen juova. Siipiripset ovat ruskeat. Siipiväli 22–23 mm.

Joskus voi esiintyä tummanharmaita (f. obscuralis) tai lähes mustia (f. nigra) värimuotoja.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lummekoisaa tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan. Suomessa se esiintyy Etelä-Lapin korkeudelle saakka, pääasiassa kuitenkin Oulu-Kajaani-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun lopulle huipun ollessa heinä-elokuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat 
Lummekoisa on toukan ravintokasvien vuoksi sidoksissa vesistöihin, eikä se lennä kauas elinpaikaltaan. Tyypillisiä elinympäristöjä ovat lammet, kanavat ja muut hitaasti virtaavat vesistöt sekä makeassa että murtovedessä. Perhoset lepäilevät päivisin kasveilla, mutta lähtevät häirittyinä herkästi lentoon ja lento alkaa muutenkin jo iltapäivällä jatkuen yöhön. Perhoset tulevat valolle.

Toukka elää vesikasveilla, enimmäkseen veden alla, mikä on perhosilla hyvin poikkeuksellista. Se on aluksi miinaaja, mutta oleskelee myöhemmin irtileikkaamistaan lehdenpaloista muodostuvan suojan sisällä ja syö lehden alapintaa aiheuttaen lehtiin yläpuoleltakin näkyviä ikkunamaisia ohentumia. Kotelo sijaitsee suojassa kasvin varrella, hieman vedenpinnan alapuolella. Toukka talvehtii ravintokasvilla veden alla.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat erilaiset kelluvalehtiset vesikasvit, kuten isoulpukka (Nuphar lutea), lumpeet (Nymphaea), vidat (Potamogeton) ja palpakot (Sparganium).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Heinäkoisat
Luettelo epäitsenäisten alueiden lipuista

Tämä on luettelo epäitsenäisten alueiden lipuista, luetteloon on otettu merentakaisten alueiden ja erillishallintoalueiden liput. Liput on kerätty Wikimedia Commonsista, värisävyjä ja mittasuhteita ei ole tarkistettu.

Alankomaat

Maat

Erityiskunnat

Australia

Bosnia ja Hertsegovina

Chile

Espanja

Filippiinit

Kiina

Moldova

Portugali

Ranska

Merentakaiset departamentit

Merentakaiset yhteisöt ja erityisyhteisöt

Serbia

Suomi

Tanska

Uusi-Seelanti

Liitännäisvaltiot

Territoriot

Uzbekistan

Yhdistynyt kuningaskunta

Maat

Itsenäiset kruununsiirtomaat

Alueet

Merentakaiset alueet

Yhdysvallat

Katso myös
 Luettelo itsenäisten valtioiden lipuista
 Luettelo valtioiden historiallisista lipuista
 Luettelo Yhdysvaltain osavaltioiden lipuista
 Luettelo Venäjän liittovaltiosubjektien lipuista
 Luettelo Ukrainan oblastien lipuista ja vaakunoista
 Luettelo Brasilian osavaltioiden lipuista
 Luettelo Britannian lipuista

Lähteet

Aiheesta muualla
 The United Nations and Decolonization

Liput
Kansallisliput
Uposkoisa

Uposkoisa (Acentria ephemerella) on vesistöjen äärellä tavattava pieni perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Uposkoisan etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeat ja harmaanvalkoset ilman kuviointia, joskin etureunasta sävyltään tummemmat. Takasiivet ovat puhtaanvalkoiset. Siipiripset ovat melko pitkät. Osa naaraista on kokonaan siivettömiä. Takaruumiin selkäpuoli on osittain ruskea. Siipiväli 10–17 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Uposkoisaa tavataan yleisenä lähes koko Euroopassa. Se on myös levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta ainakin Tornion korkeudelle saakka. Perhoset ovat lennossa heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat 

Uposkoisa on sidoksissa vesistöihin, eikä sitä juuri tapaa muualta. Elinympäristöjä ovat järvet, lammet ja hitaasti virtaavat joet. Perhosen elintapa on sikäli erikoinen, että siivettömät naaraat elävät veden alla nousten pintaan vain parittelua varten. Koiraat lentävät lähellä veden pintaa ja parittelu tapahtuu nopeasti pinnalla. Koiraita voi lentää öisin valolle. Toukka elää vesikasveilla jopa kahden metrin syvyydessä, löyhän seitin tai lehdenkappaleista kasatun suojan naamioimana ja myös koteloituminen tapahtuu vedenpinnan alapuolella. Toukka talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat varsin monet vesikasvit, erityisesti vesirutto (Elodea canadensis) ja näkinparrat (Chara).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Koiraan genitaalit 

Heinäkoisat
Mason Plumlee

Mason Alexander Plumlee (s. 5. maaliskuuta 1990 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2013 lähtien. 

Isona laitahyökkääjänä pelaavan Plumleen varasi vuoden 2013 varaustilaisuudessa 22. vuorolla Brooklyn Nets, jota Plumlee edusti kaksi kautta. Vuonna 2015 hän siirtyi Portland Trail Blazersiin ja kesken kauden 2016–2017 Denver Nuggetsiin. Plumleen Miles-veli on myös NBA-koripalloilija.

Plumlee kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa, joissa maa voitti kultaa.

Lähteet 
 Mason Plumlee NBA Stats Basketball-Reference.com 
 Profiili Duken yliopisto

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Seth Lloyd

Seth Lloyd (s. 1960) on konetekniikan professori MIT:ssä Yhdysvalloissa. Hän kutsuu itseään "kvanttimekaanikoksi". Hän tutkii mm. kvanttisysteemeitä ja on tehnyt uraauurtavia töitä kvanttilaskennan ja kvanttiviestinnän saralla.

Katso myös 
Digitaalinen fysiikka
Simuloitu todellisuus

Yhdysvaltalaiset insinöörit
Massachusetts Institute of Technologyn professorit
Alchemy Vol.1

Alchemy Vol.1 on suomalaisen rockyhtye Poets of the Fallin ensimmäinen kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin Suomessa ja iTunesissa 16. maaliskuuta 2011. Albumi sisältää viisi kappaletta albumilta Signs of Life, kolme kappaletta albumilta Carnival of Rust, kaksi kappaletta albumilta Revolution Roulette, kolme kappaletta albumilta Twilight Theater, sekä kaksi uutta kappaletta. 

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.

Kappaleet

CD

DVD 
 Late Goodbye
 Lift
 Carnival of Rust (original)
 Carnival of Rust (remastered)
 Locking up The Sun
 The Ultimate Fling
 Diamonds For Tears
 Dreaming Wide Awake
 War

Lähteet 

Poets of the Fallin albumit
Vuoden 2011 kokoelma-albumit
Maila-Katriina Tuominen

Maila-Katriina Tuominen on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Aamulehden kuvataidekriitikkona ja kulttuuritoimittajana vuodesta 1972 eläkkeelle siirtymiseensä 2009 saakka.

Vuonna 2003 Tuomiselle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Hänet palkittiin näkemyksellisestä kulttuuritoimittajan työstä sekä siitä, että hän on avannut uuden oven journalismissa maahanmuuttajien itse kirjoittamilla sivuilla.

Vuonna 2006 hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.

Kaudella 2013–2014 Tuominen toimi Pirkanmaan taidetoimikunnan puheenjohtajana.

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Hublot

Hublot  [yblo] on sveitsiläinen luksuskellojen valmistaja, jonka perusti italialainen kelloseppä Carlo Crocco vuonna 1980. Hublot on luksustuotteisiin erikoistuneen ranskalaisen LVMH:n omistama.

Hublot käyttää kelloissaan ETA SA:n ja Valjoux’n koneistoja, mutta on Swatch Groupin asettamien rajoitusten jälkeen kehittänyt oman Valjoux-tyyppisen Unico-koneiston. Hublot’n tunnetuin malli on useita design-palkintoja voittanut Big Bang, jonka hinnat ulottuvat jalokivillä varustettujen kellojen kymmeniin tuhansiin euroihin.

Hublot sponsoroi Ferrarin F1-tallia, ja valmistajalla onkin Ferrari-aiheisia kellomalleja.

Lähteet

Hublot’n kotisivut

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Kellomerkit
Ennakonpidätys

Ennakonpidätys tarkoittaa verohallinnon vaatimaa tointa, jossa tulosta erotetaan vero, joka maksetaan hallinnolle. Lainsäädännössä ennakonpidätyksellä tarkoitetaan useimmiten tuloveron ennakonpidätystä, jonka työnantaja tekee työntekijän palkkatulosta ja tulouttaa verottajalle. Ennakonpidätys on ennakkoperinnän ensisijainen toteuttamistapa. Toinen tapa ennakkoperinnän toteuttamiseen on ennakonkanto. Ennakonkanto suoritetaan tuloista, joista ei toimiteta ennakonpidätystä. Tämä tarkoittaa tuloja, jotka ovat syntyneet elinkeinotoiminnasta, maataloudesta tai muusta tulonhankkimistoiminnasta. 

Työnantaja tekee ilmoituksen maksetuista palkoista tulorekisteriin pääsäännön mukaan viimeistään viidentenä kalenteripäivänä maksupäivän jälkeen.  Tulorekisteristä tieto siirtyy edelleen Verohallinnon ylläpitämään Omavero-palveluun, jonka kautta ennakonpidätys maksetaan oma-aloitteisten verojen yhteydessä viimeistään palkanmaksukuukautta seuraavan kuukauden 12. päivään mennessä. Näin ollen esimerkiksi tammikuussa maksetusta palkasta tilitetään ennakonpidätys Verohallinnolle viimeistään helmikuun 12. päivä. 

Verotuksen ennakonpidätyksessä pyritään keräämään lopullisen veron mukainen rahasumma suoraan tulonsaannin yhteydessä. Lopullisessa verotuksessa korjataan ennakonpidätyksen virhe veronpalautuksella tai jäännösverolla. Ennakkoperintä tehdään maksuhetkellä palkasta, eläkkeestä, korkotulosta ja osingosta. Ennakonkannoksi nimitetään vastaavaa perintää kiinteistö-, elinkeino- tai ammattitulosta.

Katso myös 
 Verokortti

Aiheesta muualla

Lähteet

Tuloverotus Suomessa 
Verotus
Flexaa

”Flexaa” on Cheekin kappale, joka julkaistiin singlenä 8. elokuuta 2014. Kappaleella vierailevat Sanni ja VilleGalle. Kappaleen ovat sanoittaneet Cheek, Sanni sekä VilleGalle ja sen on Cheekin lisäksi säveltänyt Antti Riihimäki. Kappale oli artistin viimeinen julkaisu ennen hänen kahta konserttiansa Helsingin olympiastadionilla ja jäämistä keikkatauolle.

Kappaleesta julkaistiin singlen julkaisupäivänä YouTubessa lyriikkavideo.


Flexaus 
”Flexaaminen” on räppislangia ja tarkoittaa showmaista esiintymistä ja huomion hakuisuutta. Cheek itse on kertonut sanan tarkoittavan ”sellaista pullistelua ja rotsi auki -mielentilaa” sekä ”hyvää meininkiä ja fiilistä”.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flexaa-lyriikkaivideo YouTubessa
 City.fi – Sanakirja Flexaa biisin sanoihin

Cheekin kappaleet
Vuoden 2014 kappaleet
Laurilan lava

Laurilan lava on Marttilassa vuonna 1952 perustettu tanssilava jossa järjestetään omia tansseja kesäsunnuntaisin ja jota vuokrataan lauantaitansseja varten.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu 

Tanssilavat
Marttila
Mervyn Luckwell

Mervyn Luckwell (s. 29. marraskuuta 1984) on brittiläinen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2011 Wrexhamissa heitetty 83.52. Luckwell edusti maataan ainoana brittiläisenä mieskeihäänheittäjänä kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa. Hän oli karsinnan 35. tuloksella 74.09 eikä selviytynyt loppukilpailuun. Luckwell oli mukana myös 2009 MM-kisoissa Berliinissä, mutta jäi sielläkin karsintaan. Luckwell on 192 senttimetriä pitkä, painaa 108 kilogrammaa ja edustaa Milton Keynesiä.

Lähteet 
 
 http://www.european-athletics.org/athletes/group=l/athlete=137548-luckwell-mervyn/index.html

Brittiläiset keihäänheittäjät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Tupaija

Tupaija (Tupaia glis) on tupaijoiden sukuun kuuluva laji. Häntä on oravamaisen tuuhea. Myös turkki on tuuhea ja sen väri on yläpuolella tumman ruskea ja alapuolelta oranssinpunertava. Tupaijaa tavataan Kaakkois-Aasiassa ja sitä esiintyy metsissä. Yksilö tulee sukukypsäksi kolmen kuukauden iässä. Paritteluaika on helmikuulta kesäkuulle. Tupaija tekee lehdillä alustetun pesän ja tekijänä on yleensä koiras. Pesä sijaitsee esimerkiksi puun kolossa. Naaraan tiineys kestää 40–52 vuorokautta. Poikasia syntyy kerrallaan yhdestä kolmeen. Eläin on kaikkiruokainen ja syö enimmäkseen niveljalkaisia, lehtiä, siemeniä ja hedelmiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.ecologyasia.com/verts/mammal/common-tree-shrew.htm 
 http://www.iucnredlist.org/41494/0 

Tupaijat
Eric Robinson

Eric Robinson (13. joulukuuta 1908 – 24. heinäkuuta 1974) oli brittiläinen BBC:n kapellimestari. Hän toimi Eurovision laulukilpailun kapellimestarina vuosina 1960 ja 1963, sekä johti Ison Britannian kappaleet kilpailussa vuosina 1957, 1959, 1963 ja 1965. Vuonna 1960 hän toimi myös Luxemburgin sekä 1963 Luxemburgin, Sveitsin ja Alankomaiden kapellimestarina.

Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Brittiläiset kapellimestarit
Euroviisukapellimestarit
Ronnie Clark

Ronnie Clark (s. 12. maaliskuuta 1981) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri.

Coloradon valtionyliopistosta ammattilaiskentille siirtynyt Clark on pelannut Irlannissa, Latviassa, Puolassa, Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja Suomessa. Suomessa Clark edusti Forssan Koripoikia, jota hän oli nostamassa pääsarjaan kaudella 2007–2008 ja jonka yksittäisessä sarjaottelussa lokakuussa 2005 hän teki 53 pistettä, Torpan Poikia, jossa hän voitti SM-pronssia vuonna 2012, ja vuosina 2012–2015 Tapiolan Honkaa. Ensimmäisellä Clarkin Hongan-kaudella espoolaiset nousivat Korisliigaan. Kaudella 2013–2014 Clark oli runkosarjan neljänneksi eniten pisteitä ottelua kohden tehnyt pelaaja, ja Honka ylsi pudotuspeleihin.

Kauden 2014–2015 jälkeen Tapiolan Hongan edustusjoukkue ajautui pahoihin talousvaikeuksiin ja luopui sarjapaikastaan Korisliigassa. Elokuussa Clark siirtyi parin muun Hongassa pelanneen kanssa Loimaalle.

Lähteet 
 Ronnie Clark Suomen Koripalloliitto
 Profiili eurobasket.com

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Todd Brown

Todd Brown (s. 24. marraskuuta 1987) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri.

Brown on pelannut ammattilaisurallaan Alankomaissa, Itävallassa 15,9 pisteen ja 4,9 levypallon keskiarvoilla, Meksikossa ja Suomessa. Suomessa Brown edusti Namika Lappeenrantaa kaudella 2013–2014. Hän teki Korisliigan runkosarjassa toiseksi eniten pisteitä otteluita kohden ja sijoittui riistotilastossa kolmanneksi sekä tehoindeksitilastossa neljänneksi.

Lähteet 
 Todd Brown Suomen Koripalloliitto
 Profiili eurobasket.com 
 Todd Brown Stats College Basketball at Sports-Reference.com

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Industrialnyi Sojuz Donbassa

Industrialnyi Sojuz Donbassa (ISD, , ) on erityisesti terästeollisuudessa toimiva ukrainalainen holdingyhtiö. Forbes listasi sen vuonna 2012 liikevaihdoltaan Ukrainan kolmanneksi suurimmaksi yritykseksi. Yritys kuuluu tuotantomäärältään maailman 30–40 suurimman teräsvalmistajan joukkoon.

Yhtiön kotipaikka on Donetsk, ja sen johdossa toimii keväällä 2014 Donetskin alueen kuvernööriksi nimitetty oligarkki Sergei Taruta. Ukrainassa olevien tuotantolaitosten lisäksi sillä on toimintaa Puolassa ja Unkarissa.

Enemmistöosuus yhtiöstä on venäläistä teräsjätti Evraz Groupia lähellä olevilla tahoilla (Alexander Katuninin ryhmittymä, 50,0 % + 2 osaketta), niukan osakevähemmistön (49,99 %) jäädessä Sergei Tarutalle ja Oleg Mkrttšanilla (Мкртчан).

Lähteet

Aiheesta muualla
Industrialnyi sojuz Donbassa (ISD)  (ukrrudprom.ua)
Donetsk governor’s assets seized in Cyprus (5/2014)   (tert.am)
 Sławomir Matuszak: The oligarchic democracy: The influence of business groups on Ukranian politics (pdf, 9/2012)   (osw.waw.pl)
USGS: 2011 Minerals Yearbook - Ukraine  (usgs.gov)

Ukrainalaiset teollisuusyritykset
Porvoon museo

Porvoon museo on vuonna 1897 perustettu Itä-Uudenmaan alueellinen vastuumuseo, joka toimii 1764 valmistuneen Porvoon raatihuoneen tiloissa. Sen omistaa oma yhdistys, kun yleensä vastuumuseot omistaa kaupunki.

Historia 
Porvoon museo sai alkunsa, kun Borgå Museiföreningin (Porvoon museoyhdistys) perusti vuonna 1896 museon, jolle Porvoon kaupunki luovutti sen käyttöön tarpeettomaksi käyneen huonokuntoisen raatihuoneen, joka oli jo päätetty purkaa. Toukokuussa 1896 toimintansa aloittanut yhdistys järjesti esinekeräyksen, joka loi pohjan seuraavan vuoden tammikuussa avatun museon kokoelmille. Itä-Uudenmaan maakuntamuseoksi Porvoon museo nimettiin vuonna 1982 ja vuonna 2020 uuden museolain myötä alueelliseksi vastuumuseoksi. Sen omistaa edelleen Porvoon museoyhdistys, mutta taloudellisesti museota ylläpitää Porvoon kaupunki.

Rakennukset ja näyttelyt 
Porvoon museolla on kaksi perusnäyttelyä, jotka sijaitsevat Vanhalla Raatihuoneella sekä 1763 valmistuneessa Holmin talossa. Raatihuoneen perusnäyttely esittelee Porvoon historiaa sekä Itä-Uudenmaan menneisyyttä jääkaudelta aina 1700-luvulle saakka. Lisäksi raatihuoneella on esillä kaupungissa syntyneiden Albert Edelfeltin sekä Ville Vallgrenin töitä. Holmin taloon puolestaan on sisustettu varakkaan 1700-luvun porvoolaisen kauppiaan koti. Lisäksi museon hallintaan kuuluu Porvoon empirekaupunginosassa sijaitseva J. L. Runebergin koti, joka esittelee kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin ja hänen perheensä elämää 1800-luvulla.

Lähteet 
Porvoon museon kotisivut

Aiheesta muualla 

Uudenmaan museo-opas
Porvoon museo Museot.fi

Porvoon nähtävyydet
Suomen alueelliset vastuumuseot
Tornionlaakson museo

{
  "type": "FeatureCollection",
  "features": [
    {
      "type": "Feature",
      "properties": {"title": "Tornionlaakson museo - Tornedalens museum",
        "marker-symbol": "museum",
    "marker-color": "0050d0"},
      "geometry": {
        "type": "Point",
        "coordinates": [
          24.141860928,
          65.845977869
        ]
      }
    }
  ]
}

Tornionlaakson museo () on Torniossa toimiva Tornionlaakson ja Meri-Lapin alueellinen vastuumuseo. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Rajakartanon alueella Aineen taidemuseon sekä Tornion kaupunginkirjaston vieressä. Museo esittelee ja tallentaa Tornionlaakson historiaa ja kulttuuria molemmin puolin Suomen ja Ruotsin rajaa. 

Tornionlaakson museon toimialuetta ovat Tornion, Haaparannan ja Kemin kaupungit sekä Simon, Tervolan, Keminmaan, Ylitornion, Pellon, Kolarin ja Muonion kunnat. Aluevastuumuseona Tornionlaakson museo hoitaa  Suomen puolella rajaa alueellisen museotoiminnan edistämistehtävää ja alueellista kulttuuriympäristötehtävää, eli esimerkiksi neuvoo ja opastaa paikallismuseoita sekä hoitaa rakennettuun kulttuuriympäristöön ja arkeologiseen kulttuuriperintöön liittyviä viranomais- ja asiantuntijatehtäviä.

Historia 
Tornion museo perustettiin kesäkuussa 1914 samaan aikaan Tornion Kotiseutuseura ry:n kanssa. Tällöin syntyi sekä Suomen pohjoisin kotiseutuyhdistys että pohjoisin museo. Kyseessä oli myös ensimmäinen Lappiin perustettu museo. Nykyiseen museorakennukseen se siirtyi vuonna 1962 ja uusi laajennusosa valmistui 1982. Tornion museo siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1975 ja siitä tuli Länsipohjan maakuntamuseo 1981. Nimi muutettiin Tornionlaakson maakuntamuseoksi 2000-luvun alussa. Museosta tuli alueellinen vastuumuseo vuoden 2020 alussa, jolloin myös sen nimi lyhennettiin Tornionlaakson museoksi.  

Museorakennukseen suoritettiin neljä miljoonaa euroa maksanut peruskorjaus vuosina 2012–2013 ja uusi perusnäyttely "Kohtaamisia rajalla" valmistui 2014. Se avattiin yleisölle museon satavuotisjuhlien yhteydessä 31. elokuuta 2014. Edellinen perusnäyttely oli vanhimmilta osiltaan rakennettu 1960-luvun alussa ja sen uusimmat lisäyksetkin tehty jo 1980-luvun alkupuolella. 

Vuodesta 2014 lähtien Tornionlaakson maakuntamuseo on esitellyt myös Ruotsin puoleisen Tornionlaakson historiaa yhteistyössä Haaparannan kunnan kanssa, joka on palkannut museoon yhden oman työntekijän.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tornionlaakson museon verkkosivut
Meri-Lapin museot 
Tornionlaakson museo Museot.fi

Tornion rakennukset ja rakennelmat
Suomen alueelliset vastuumuseot
Stenberg

Stenberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Amandla Stenberg (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
 Anssi Stenberg (s. 1961), suomalainen laulaja
 Armas Stenberg (1890–1965), suomalainen kirjakauppias
 Birgitta Stenberg (1932–2014), ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja
 Eddie Stenberg (1919–2000), suomalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja ja näyttelijä
 Eira Stenberg (s. 1943), suomalainen kirjailija ja runoilija
 Elis Oskar Stenberg (1843–1875), suomalainen kirjailija ja toimittaja
 Elli Stenberg (1903–1987), suomalainen vaatetustyöläinen ja SKDL:n kansanedustaja.
 Erland Stenberg (1838–1896), suomalainen kuvanveistäjä
 Gaby Stenberg (1923–2011), ruotsalainen näyttelijä
 Henry Wuorila-Stenberg (s. 1949), suomalainen taidemaalari
 Herman Stenberg (1873–1928), suomalainen opettaja, itsenäisyysaktivisti ja toimittaja
 Hugo Stenberg (1876–1916), suomalainen oppikoulun lehtori ja aktivisti
 Janne Stenberg (s. 1983), suomalainen salibandyn pelaaja ja valmentaja
 Johan Daniel Stenberg (1809–1880), suomalainen liikemies ja lahjoittaja
 Johan Erik Stenberg (1845–1923), ruotsalainen arkkitehti
 John Didrik Stenberg (1841–1896), suomalainen insinööri ja liikemies, konepajayritys Oy John Stenberg Ab:n perustaja
 Kerttu Stenberg (1890–1972), suomalainen opettaja ja kirjailija
 Kurt Stenberg (1888–1936), suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti
 Lars-Erik Stenberg (s. 1957), suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja
 Marianne Stenberg, Marianne Thorby (1921–2004), suomenruotsalainen salapoliisikirjailija
 Oskar Stenberg (1873–1941), suomalainen majuri, opettaja, pianisti ja taidemaalari
 Pauline Stenberg (s. 1950), metsäinventoinnin professori
 Ragnar Stenberg (1887–1954), suomalainen yleisurheilija ja urheiluvaikuttaja
 Raimo Stenberg (1938–2017), suomalainen markkinointijohtaja ja kirjailija

Katso myös
 Stenberg (Virolahden suku)
FS Guichen (1897)

FS Guichen oli 1800-luvun lopulla valmistettu Ranskan laivaston panssarikansiristeilijä.

Valmistus 
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin lokakuussa 1895. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 1. tammikuuta 1899.

Palvelus 
Syyskuussa 1903 alus kuljetti presidentti Émile Loubetin viralliselle vierailulle Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Alus muutettiin 1913 Brestissä aliupseereiden koululaivaksi. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli Kanaalin alueella, mutta se siirrettiin 1915 3. sulkuviirikköön Syyrian rannikolle. Syyskuussa alus, jonka päällikkönä oli Joseph Brisson, avusti armenialaisten vapaustaistelijoiden evakuoinnissa Musa Daghista aluksen miehistönjäsenen havaittua linnakkeessa olleen Armenian lipun. Aluksella olleet vapaustaistelijat laskettiin maihin Port Saidissa. Marraskuussa 1916 alus kuljetti Lutétian kanssa venäläisiä siirtojoukkoja Salonikaan. Vuonna 1917 alus kuljetti Idän armeijan joukkoja Tarantosta Bizerteen.

Alus lähetettiin 1919 Mustallemerelle osana liittoutuneiden Venäjän valkoisia tukevaa laivasto-osastoa. Aluksen miehistö nousi Charles Tillonin johdolla kapinaan.

Alus poistettiin palveluksesta 1921 ja se myytiin romutettavaksi Brestissä 1922.

Lähteet

Viitteet 

Ranskan laivaston risteilijät
Ranskalaiset ensimmäisen maailmansodan risteilijät