joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ragdoll

Ragdoll on 1960-luvulla Kaliforniassa kehitetty sinisilmäinen, naamiokuvioinen kissarotu. Se on Suomen suosituin rekisteröity kissarotu.

Rodun historia
Rodun kantaemo on valkoinen angoratyyppinen kissa nimeltään Josephine. Josephinen omistaja Ann Baker kehitti rodun tästä kantaemosta ja sen sekarotuisista pennuista. Varhaisissa pentueissa esiintyivät kaikki nykyiset ragdollien värimuodot.

Värit ja rakenne 

Ragdolleilla on kolme kuviointia: colourpoint, mitted ja bicolour. Perinteiset värit ovat ruskea, sininen, suklaa ja lila. Uusina väreinä on tuotu punainen ja creme - niiden myötä myös kilpikonna. Kaikki värit voivat esiintyä myös tabbyvariaatioina. Colourpoint-kissoilla on tummaa väriä kaikissa vartalon ääripäissä: maskissa, korvissa, hännässä ja käpälissä. Mitted-kissoilla tassut ovat erotuksensa colourpointeista valkoiset. Mitted-kuvioiduilla kissoilla on hansikkaat etukäpälissä, mutta takajaloissa valkoisten "saappaiden" tulee ulottua kantapäähän saakka. Bicolour-kissoilla naamiokuviointi on korvissa, maskissa ja hännässä. Maskissa on suuri, käänteinen V-muotoinen laukki. 

Ragdoll on päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan suurimpana kesykissarotuna. Suuri ja lihaksikas ragdoll kehittyy hitaasti ja voi kulua 3–4 vuotta ennen kuin kissa on täysikasvuinen ja sen kuviointi ja väritys täysin kehittynyt. Uros painaa noin 6–10 kg ja naaras noin 4–7 kg..

Pää on kiilamainen: Korvat ovat tyvestä leveät ja vähän eteenpäin kallistuneet ja sijaitsevat kaukana toisistaan. Silmien ainoa hyväksytty väri on sininen: mitä tummempi, sen parempi. Etukumara asento on etujalkoja pitempien takajalkojen vuoksi ragdolleille tyypillinen.

Rodun nimen alkuperä
Ragdoll () -nimitys juontuu rodulle tyypillisestä taipumuksesta valahtaa täysin veltoksi syliin nostettaessa. Ominaisuus havaittiin rodun kantaemon, Josephinen loukkaannuttua auto-onnettomuudessa ja tarun mukaan se periytyi myös sen pennuille. Saman onnettomuuden seurauksena ragdollien kipukynnyksenkin on väitetty olevan muita kissoja korkeampi. Väitteissä ei ole perää, sillä tällaiset hankitut ominaisuudet eivät voi olla perinnöllisiä. Tämä kertomus on kuitenkin osa rodun syntytarinaa. 

On myös todettu, että Ragdoll on hyvin koiramainen kissarotu. Se oppii helposti samoja temppuja kuin koira ja on myös yhtä seurallinen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomen Ragdoll -kissayhdistys ry – Yleistä tietoa rodusta ja hinnoista.
 Suomen Ragdollystävät-seura ry – Tietoa rodusta, pentulista, näyttelytuloksia ynnä muuta

Kissarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Abu Ghraib

Abu Ghraib () on Irakin Bagdadin maakunnan länsiosassa sijaitseva piirikunta ja kaupunki. Se sijaitsee maanteitse noin 33 kilometriä pääkaupunki Bagdadin keskustasta länteen. Vuonna 2013 Abu Ghraibin piirikunnan asukasluvun arvioitiin olevan viisi prosenttia koko maakunnan väkiluvusta (6 696 596), eli noin 330 000.

Lokakuussa 2014 uutisoitiin ääri-islamistisen  Isisin hyökänneen piirikuntaan. Vaikkei Isis olekaan vallannut Bagdadin kaupunkia tai sen maakuntaa, Isisin solujen raportoitiin vuonna 2015 tehneen alueella toistuvasti erilaisia terroristi-iskuja, kuten attentaatteja, kaappauksia ja iskuja tienvarsipommien avulla.

Katso myös
Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaali
Bagdadin kansainvälinen lentoasema

Lähteet

Aiheesta muualla

Irakin kaupungit
Suomenmaa

Suomenmaa on Suomen Keskustan pää-äänenkannattaja. Suomenmaa ilmestyy perjantaisin. Se muuttui elokuussa 2019 kuukausilehdeksi. Lehden päätoimittaja on Juha Määttä.

Lehti perustettiin vuonna 1908 nimellä Maakansa Viipurissa, josta toimitus siirtyi myöhemmin Helsinkiin ja Ouluun. Lehden nimi vaihdettiin Maakansasta Suomenmaaksi, kun Maalaisliitto muutti nimensä Keskustapuolueeksi vuonna 1965.

Vuoden 2012 levikintarkastuksen mukaan Suomenmaan levikki oli 11 197 kappaletta (76/-/23/1 LT 2012) . Kuusi kertaa vuodessa Suomenmaa ilmestyy erikoisnumero Sentterinä, jonka levikki on noin 80 000 kappaletta. Sentteri jaetaan kaikkiin keskustan jäsenperheisiin.

Vuoden 2015 loppuun asti Suomenmaa ilmestyi sanomalehtenä, viimeiset vuodet kolme kertaa viikossa. Se muuttui kerran viikossa ilmestyväksi aikakauslehdeksi vuoden 2016 alussa.  Elokuusta 2019 se alkaa ilmestyä kerran kuussa. 

Vuoden 2019 vaaleissa Keskusta koki tappion, joka vei puolueelta 18 kansanedustajan paikkaa, minkä seurauksena keskustan saama puoluetuki väheni 2,6 miljoonalla eurolla. Sen jälkeen Suomenmaan puolueelta saama tuki puolittui yhteen miljoonaan. YT-neuvottelujen jälkeen lehden ilmestymiskertoja supistettiin. Työntekijöistä vähennettiin 8,6 henkilötyövuotta, minkä jälkeen lehden palvelukseen jäi vielä 13 henkilöä.

Suomenmaa ilmestyy myös verkkolehtenä. Vuonna 2017 Suomenmaa julkisti mobiilisovelluksen Android- ja Apple-laitteille.

Päätoimittajat 
Maakansan ja Suomenmaan päätoimittajina ovat toimineet:

 Jaakko Kivi 1908 (1. näytenumero)
 Otto Niinisalo 1908–1909
 Antti Juutilainen 1909–1920
 Jaakko Vainio 1915–1919, 1920–1932
 Toivo Lankinen 1920
 Eero Lappalainen 1932–1940
 Pentti Sorvali 1942–1976
 Matti Tuovinen (vt.) 1952
 Seppo Sarlund 1977–1985

 Seppo Niemelä 1986–1991
 Lauri Kontro 1991
 Samuli Pohjamo 1992–1999
 Juha Mauno 1999–2007
 Timo Laaninen 2008–2010
 Pirkko Wilen 2010, väliaikainen
 Pekka Perttula 2010-2011
 Juha Määttä 2011–

Lähteet

 Suomenmaan mediakortti 2014
 Suomenmaan internet-sivut
 Joutsen Median internet-sivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomenmaa
Pörssitieto: Maakansa -yhtiöt.

Suomalaiset sanomalehdet
Suomen Keskustan lehdet
Joutsen Media
Plagiointi

Plagiointi ( <  ’kidnappaaja’) on toisen henkilön tuotannon käyttöä ilman alkuperäisen lähteen asianmukaista ilmoittamista. Plagiointi voi kohdistua esimerkiksi toisen henkilön ideoihin, tietoihin, kieleen tai kirjoitukseen. Plagiointi voi ilmentää epärehellisyyttä, mikäli plagioija julkaisee tai yrittää julkaista plagioidun työn omana alkuperäisenä tuotantonaan. Plagiointi ei välttämättä ole sama asia kuin tekijänoikeusrikkomus, jossa nimenomaisesti rikotaan tekijänoikeuslakia. Plagiointi kohdistuu tekstin, kirjoituksen tms. sisältöön, kun taas tekijänoikeus koskee näiden muotoa.

Määritelmiä 
Kielitoimiston sanakirja määrittelee plagioinnin sanan plagiaatti kautta: 
Plagiaatti on ’kirjallinen tai taiteellinen varkaus, plagiointi; sellaiseen perustuva teos tai sen osa.

Merriam Webster Online -sanakirja  määrittelee plagioinnin () seuraavasti: 

 varastamista; toisen henkilön esittämien ideoiden tai sanojen esittämistä omanaan; toisen esittämän tuotannon siteeraamista ilman lähdemerkintää.
 kirjallinen varkaus: jostain olemassa olevasta lähteestä peräisin olevan idean tai tuotoksen esittämistä uutena ja alkuperäisenä.

Suomessa Tutkimuseettinen neuvottelukunta on määritellyt plagiarismin seuraavasti:
"Luvatonta lainaamista (plagiarism) on jonkun toisen julkituoman tutkimussuunnitelman, käsikirjoituksen, artikkelin tai muun tekstin tai sen osan esittäminen omanaan."

Katso myös 
 Plagiaatintunnistusjärjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 Merriam Webster online 
 Älä kopsaa -sivusto  – Helsingin yliopisto.
 Plagiarismi.fi.
 Suomen Tutkimuseettinen neuvottelukunta.
 Plagiarism.org. 
 Pernu, Tuomas K.: Mitä on plagiointi, ja miksi se on väärin? Huomioita tiede- ja tietokirjoittamisen etiikasta. Puheenvuoroja, Itä-Suomen yliopisto 3.10.2022.

Tieteellinen menetelmä
Tekijänoikeus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Maurice Ravel

Joseph Maurice Ravel (7. maaliskuuta 1875 Ciboure – 28. joulukuuta 1937 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja pianisti. Ravelin sävellystuotanto syntyi impressionismin ja neoklassismin tyylikausina.

Elämä 

Ravel syntyi Cibouressa, Ranskan baskialueella. Säveltäjän äiti Marie Delouart oli baski ja isä Joseph Ravel sveitsiläinen keksijä ja teollisuusmies. Perhe muutti Pariisiin, jossa Ravel aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana. Muutamia vuosia myöhemmin hän teki ensimmäiset sävellyksensä. Musiikin opinnot jatkuivat sittemmin Pariisin konservatoriossa. Ravelin opettajana konservatoriossa oli säveltäjä Gabriel Fauré. 

Ravel tavoitteli kolmena vuotena vuosina Prix de Rome -stipendiä. Konservatiivisen tuomariston mukaan Ravelin toimittamat työt olivat liian "edistyneitä" ja tämä aiheutti eräänlaisen skandaalin. Protesteja julkaistiin ja muun muassa Romain Rolland tuki Ravelia. Lopputuloksena konservatorion johtajan Théodore Duboisin piti siirtyä syrjään ja hänen tilalleen tuli säveltäjä Gabriel Fauré.

Ravel on säveltänyt muun muassa Daphnis et Chloé -teoksen ranskalaisen kirjailijan Coletten kanssa. Muita Ravelin töitä on satiirinen vuonna 1911 ensiesityksen saanut L’Heure espagnole.
Ravel ei koskaan mennyt naimiisiin ja eli puoli-erakkona Montfort-L’Amauryssa lähellä Pariisia. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa kuorma-auton kuljettajana lyhyen aikaa, mutta vapautettiin vuonna 1917.
Vuonna 1928 Ravel lähti neljän kuukauden kiertueelle Kanadaan ja Yhdysvaltoihin sekä samana vuonna loi Boléron.

Viitenä viimeisenä vuotena Ravelin toimintaa haittasi afasia, joka esti häntä kirjoittamasta musiikkia sekä haittasi puhetta. Leikkaus verisuonitukoksen avaamiseksi ei onnistunut ja hänet haudattiin Levalloisiin lähellä Pariisia.

Keskeiset teokset 

Alla on luettelo Ravelin 60 keskeisestä teoksesta.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Maurice Ravel (koko sävellystuotanto listattuna)

 
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Raikuu

Raikuu on Savonlinnan Kerimäen pitäjässä, Etelä-Savon maakunnassa sijaitseva kylä.  

Raikuussa sijaitsee kaksi tunnettua Kerimäen nähtävyyttä: Raikuun salpa-asema ja Raikuun kanava. Salpalinja on rakennettu vuosina 1940–1941 ja 1944. Raikuun kanava on puolestaan valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö (RKY), jonka vesireitti on avattu myös matkaveneilyn käyttöön.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tietoa Raikuun salpa-asemasta
 Sääennuste: Raikuu, Savonlinna (ilmatieteenlaitos.fi)
 Raikuu-Pistala kyläyhdistys ry (savonlinnaseutu.fi)

Kerimäen kylät
Colin Campbell

Colin Campbell (s. 1931) on eläkkeellä oleva öljygeologi, joka väittää öljyhuipun olevan piakkoin käsillä.

Campbellillä on neljänkymmenen vuoden kokemus öljyalalla. Hän väitteli tohtoriksi geologiasta Oxfordin yliopistossa vuonna 1957. Hän on työskennellyt öljygeologina kentällä, johtoportaassa ja konsulttina. Hän on ollut töissä Oxfordin yliopistossa, Texacolla, British Petroleumilla, Amocolla, Shenandoah Oililla, Norsk Hydrolla ja Finalla. Hän on myös työskennellyt Bulgarian ja Ruotsin valtioiden palveluksesa. Hän on kirjoittanut kaksi kirjaa ja yli 150 tieteellistä artikkelia.

Campbell perusti 2000-luvun alussa ASPO-yhdistyksen jossa hän tutkii öljyhuippua ja yrittää saada ihmiset tietoiseksi asiasta luennoimalla ahkerasti.

Vuonna 1998 kirjoittamassaan artikkelissa Campbell arvioi öljyhuipun tulevan vuoteen 2030 mennessä. Vuonna 2004 ASPO arvioi huipun tulevan 2010.

Lähteet 

Brittiläiset geologit
Öljyhuippu
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Formaatti (televisio)

Tv-ohjelmaformaatti on ohjelmaidea, konsepti, joka on rakennettu niin, että se on toistettavissa eri markkinoilla samansisältöisenä paikallinen kulttuuri huomioiden.

Ohjelmaformaatin ostaja maksaa oikeudesta tehdä ohjelmaa ja saa vastineeksi ohjelmaformaatin lisenssinhaltijalta niin sanotun formaattiraamatun, joka sisältää yksityiskohtaiset ohjeet ohjelman tekoon. Ostetusta ohjelmaformaatista riippuu, kuinka paljon ostajalla on mahdollisuuksia muotoilla ohjelmaa maan kulttuuriin sopivaksi.

Ohjelmaformaatin hankkimiseen on monia tapoja. Kanava voi itse ostaa ohjelman esitysoikeudet kansainväliseltä lisenssinhaltijalta, minkä jälkeen ohjelman toteutukseen valitaan mukaan tuotantoyhtiö. Toinen vaihtoehto on, että kanava ryhtyy yhteistyöhön sellaisen tuotantoyhtiön kanssa, joka omistaa ohjelmaformaatin ja lisenssin. 

Kaupallisten tv-kanavien kisa ohjelmaformaateista on Suomessa kovaa. Kilpailu ratkeaa aina vasta neuvottelemalla lisenssinhaltijan kanssa, eikä valmista voittoreseptiä ole. Ratkaisuun vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa nopeus, lisenssinhaltijan näkemykset, lisenssiä havittelevan kanavan imago suhteessa lisenssinhaltijan imagoon ja luonnollisesti myös raha.

Useammassa maassa suosittuja formaatteja

 Haluatko miljonääriksi?
 Uutisvuoto
 Suuri luokkakokous
 Huippumalli haussa
 Heikoin lenkki
 Idols
 Got Talent
 Napakymppi
 Onnenpyörä
 Tanssii Tähtien kanssa
 Putous

Katso myös
 Franchise

Televisiotermit
Pastoraalikirjeet

Pastoraalikirjeiksi kutsutaan Raamatun Uuden testamentin seurakunnan johtajan viran hoitoa koskevia ohjeita sisältäviä kirjeitä.

Nämä kirjeet ovat:

 Ensimmäinen kirje Timoteukselle
 Toinen kirje Timoteukselle
 Kirje Titukselle

Uusi testamentti
Ranskalainen etiketti

Ranskalainen etiketti on ruokailua koskeva etiketti eli käyttäytymissääntö. Sen mukaan yleinen ruokien syömisjärjestys on seuraava:

kylmät kalaruoat
kylmät liharuoat
lämpimät kalaruoat
lämpimät liharuoat
makeat jälkiruoat
juustot

Ranskalaiseen ruokailuetikettiin kuuluu myös se, että järjestyksessä saa aina palata taaksepäin mutta ei harppoa liikaa eteenpäin. Lisäksi kahden eri osan laittamista samalle lautaselle pidetään huonona tapana. Jos ruokailee paikassa, jossa tarjoilija voi viedä lautasen pois, voi tälle ilmoittaa haluavansa vielä pitää lautasen asettamalla ruokailuvälineet kello kolmen ja yhdeksän kohdille (lautanen on kellotaulu ja ruokailuvälineet kellon viisarit). Jos haluaa luopua lautasestaan, laitetaan ruokailuvälineet osoittamaan kello viiteen.

Ranskalainen ruokailuetiketti ei ole yleismaailmallinen, vaan erityisesti Aasiassa kukin maa noudattaa omaa hyvän tavan säännöstöään, josta on syytä ottaa selvää, sillä huono käytös saattaa loukata paikallisia. 

Ruoat voidaan jakaa karkeasti eri kategorioihin niiden syömisjärjestyksen perusteella siinä tapauksessa, että ruoka ei toimi eväänä tai ruokalajeja ei ole vain yhtä: esimerkiksi alkuruoka, pääruoka ja jälkiruoka. Ruoan syömistä koskevia erilaisia sääntöjä sanotaan etiketiksi eli hyvän käytöstavan säännöstöksi.

Käytös- ja tapatieto
Ruoka
Vanhanen

Vanhanen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

Elina Vanhanen (s. 1998), salibandyn pelaaja
Ella Vanhanen (s. 1993), jalkapalloilija
Erkki Vanhanen, toimittaja, moottoriurheiluasiantuntija ja -selostaja
Heikki Vanhanen (s. 1958), kuulantyöntäjä
Helena Vanhanen (s. 1962), jalkapalloilija
Joniveli (oik. Joni Vanhanen, s. 1982), hip hop -artisti
Joonas Vanhanen (s. 1997), jalkapalloilija
Jouko Vanhanen (s. 1952), kirjallisuuden suomentaja
Jussi Vanhanen (s. 1972), yritysjohtaja ja kirjailija
Lasse Vanhanen (s. 1945), entinen jääkiekkoerotuomari, nykyinen Helsingin yliopiston Viikin normaalikoulun fysiikan lehtori
Marko Vanhanen (s. 1968), suomalainen tubettaja, Keksijätehdas-kisailusarjan voittaja 2011
Matti Vanhanen (s. 1955), poliitikko (Keskusta), eduskunnan puhemies 2019–2020, Suomen pääministeri 2003–2010, Suomen valtiovarainministeri 2020–
Matti Vanhanen (s. 1944), jalkapalloilija
Mauri Vanhanen (1931–2014), jalkapalloilija
Merja Mäntyniemi, ent. Vanhanen (s. 1961), Matti Vanhasen ex-puoliso
Mika Vanhanen, ENO-verkkokoulun perustaja
Noora Shingler, o.s. Vanhanen (s. 1981), toimittaja
Pentti Vanhanen (1922–2004), jalkapalloilija ja jääpalloilija
Pertti Vanhanen (1933–2001), jalkapalloilija
Rauno Vanhanen, ohjelmajohtaja Työ- ja elinkeinoministeriössä, Matti Vanhasen veli
Reetta Vanhanen (s. 1990), lääkäri, Vihreiden poliitikko ja kaupunginvaltuutettu
Sanni Vanhanen (s. 2005), jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Tatu Vanhanen (1929–2015), valtio-opin professori, Matti Vanhasen isä.
Turning Torso

Turning Torso on Ruotsin etelärannikolla Malmön Västra Hamnenin kaupunginosassa sijaitseva 54-kerroksinen ja 190 metriä korkea asuinrakennus. Sen on suunnitellut espanjalainen Santiago Calatrava. Turning Torso oli Pohjoismaiden korkein rakennus vuoteen 2022 saakka, jolloin Göteborgiin rakennettava Karlatornet ohitti sen. Turning Torso oli valmistuessaan Euroopan kolmanneksi korkein asuinrakennus. Rakennus valmistui marraskuussa 2005. 

Rakennuksen erikoisuutena on se, että sen runko kiertyy 90 astetta akselinsa ympäri matkalla maasta ylimpään kerrokseen. Rungon jäykisteenä on kaareutuva ulkopuolinen teräsristikkorakenne.

Rakennuksen alimmissa kerroksissa on toimistotilaa ja ylemmissä sekä asuntoja että yhteisiä tiloja. Rakennuttaja ja omistaja on yli puolen miljoonan jäsenen vuokra-asunto-osuuskunta HSB. Rakennus näkyy kirkkaalla ilmalla Kööpenhaminaan saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla

Turning Torson viralliset sivut

Pilvenpiirtäjät
Malmön rakennukset ja rakennelmat
Ruotsin tornitalot
Reino R. Lehto

Reino Ragnar Lehto (vuoteen 1901 Lagerlund; 2. toukokuuta 1898 Turku – 13. heinäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi virkamieshallituksen pääministerinä 270 päivää 18. joulukuuta 1963 – 12. syyskuuta 1964. Lehto oli myös Uudenmaan läänin maaherrana 1964–1966. Ministeri Sakari T. Lehto oli hänen poikansa.

Lehto valmistui Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1917. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1921. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1924. Lehdosta tuli lakitieteen kandidaatti vuonna 1934 ja lisensiaatti vuonna 1948.

Aluksi Lehto toimi asianajajana vuosina 1922–1932. Nuorempana oikeuskanslerin sihteerinä hän toimi vuosina 1933–1934 ja Helsingin 1. kaupunginviskaalina vuosina 1934–1936. Tämän jälkeen hän toimi kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkönä ja hallintoneuvoksena 28 vuotta vuosina 1936–1964.

Lehto oli urallaan myös SOTEVA:n pääsihteeri (1944–1948), Neste Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja (1948–1966), Valmet Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja (1951–1966), Rego Oy:n johtokunnan puheenjohtaja (1953–1966), Tesvision hallintoneuvoston puheenjohtaja (1959–1963) sekä Merikiito Oy:n puheenjohtaja (1960–1966).

Kauppatieteiden kunniatohtorin arvon hän sai Helsingissä vuonna 1960.

Lehto oli Suomen viimeinen 1800-luvulla syntynyt pääministeri.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomen pääministerit
Suomalaiset juristit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Uudenmaan läänin maaherrat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Johan Sederholm

Johan Sederholm (26. lokakuuta 1722 – 17. helmikuuta 1805) oli merkittävä helsinkiläinen kauppaneuvos, laivanvarustaja ja tehtailija. Palveluksistaan kruunulle Sederholm pääsi yhdeksi kruununprinssi Kustaa IV Aadolfin kummeista.

Elämä
Sederholm syntyi Helsingissä vaatimattomaan perheeseen. Hän kävi koulua 16-vuotiaaksi asti ja aloitti sen jälkeen työt kauppa-apulaisena. Vuonna 1748 hän perusti liikkeen yhdessä ystävänsä Nils Burtzin kanssa. Liike oli menestyvä, mutta vuonna 1752 kumppanit päättivät purkaa yhtiön ja jakaa tulonsa. Sederholm perusti tämän jälkeen oman liikkeen.

Sederholm hankki jatkuvasti omistukseensa velkaantuneita maatiloja, joista osa oli verovapaita säterikartanoita. Usein hän kehitti tilaa ja vauhditti sen tuotantoa ja saattoi sen jälkeen myydä tilan hyvällä voitolla. Ruotsin kuningasperheen suosioon hän pääsi järjestelemällä Viaporin linnoitustyömaan hankintoja ja rahoitusta. Vuonna 1777 hän sai kuningas Kustaa III:lta luvan omistaa aatelittomuudestaan huolimatta Herttoniemen kartanon ja Kumpulan tilat. Lisäksi hän omisti useita sahoja ja laivanrakennustelakoita sekä itse perustamansa purjekangastehtaan.

Sederholm oli naimisissa kahdesti, ensin Hedvig Solitanderin ja tämän kuoltua Maria Magdaleena Wendelian kanssa. Molemmat vaimot kuolivat ennen häntä. Sederholmilla oli kahdesta avioliitosta seitsemän poikaa ja kolme tytärtä, mukaan lukien isänsä työn jatkaja, kauppaneuvos Lars Sederholm.

Johan Sederholm haudattiin suvun hautaholviin Ulrika Eleonoran kirkon hautausmaalle. Kirkko ja hautausmaa  raivattiin vuonna 1827 pois Senaatintorin tieltä, jolloin Sederholmin arkku siirrettiin ainoana Vanhaan kirkkopuistoon. Hänen uuden hautakappelinsa suunnitteli Carl Ludvig Engel.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin historia
Suomalaiset laivanvarustajat
Vuonna 1722 syntyneet
Vuonna 1805 kuolleet
Suomalaiset kauppiaat
Broadsheet

Broadsheet on suurikokoinen sanomalehtien formaatti ja se oli pitkään Suomessa yleisin formaatti. Suomessa sen yleisin leveys on 400 millimetriä ja korkeus 560 millimetriä. Suomessa suurista lehdistä enää Turun Sanomat ja Maaseudun Tulevaisuus ovat broadsheet-kokoisia sanomalehtiä, muita käyttäjiä ovat mm. Orimattilan Sanomat. Alkuvuoteen 2013 asti myös Suomen suurin sanomalehti Helsingin Sanomat, helmikuuhun 2015 asti Kaleva ja maaliskuuhun 2018 asti Ilkka julkaistiin broadsheetinä. Broadsheetiä pienempi formaatti on tabloidi, ja kolmas formaatti on berliner.

Jotkin broadsheet-lehdet julkaisevat lehden ohessa tabloidin kokoisia lisälehtiä, jotka ovat usein keskittyneet yhteen aiheeseen (kuten urheiluliitteet) tai eivät ole uutispainotteisia (kuten viikkoliitteet). Broadsheetin huono puoli on sen vaatima tila esimerkiksi pöydällä lehteä luettaessa; useat lehdet ovatkin pienentäneet sivukokoaan tai jopa alkaneet julkaista lehteä kummassakin muodossa.

Historia 
Formaatti syntyi vuonna 1712, kun englantilaisille sanomalehdille määrättiin vero, joka laskettiin lehden sivumäärän mukaan: Vero saatiin kierretyksi sivujen määrää pienentämällä ja sivukokoa suurentamalla. Broadsheetistä kehittyi suurelle yleisölle suunnattu maksullinen painotuote, jossa myyvistä aiheista tehtiin suuria paperiarkkeja. Teemat vaihtelivat päivän puheenaiheiden mukaan ja olivat usein satiirisia. Vain yhdelle puolelle painetuissa arkeissa oli vähän tekstiä mutta paljon kuvia. Arkeille painettuja  kuvia piirtäneistä taiteilijoista tunnetuimpia olivat William Hogarth ja Thomas Rowlandson. Broadsheet ei ilmestynyt säännöllisesti, koska sen kysyntä oli satunnaista ja markkinointitekniikka oli puutteellinen. Sitä myytiin suoraan kirjapainon ovelta.

Broadsheet-kokoisia lehtiä 

 Maaseudun Tulevaisuus  

 Turun Sanomat

Lähteet 

Lehdistö
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Peräsmies

Peräsmies on suomalainen sarjakuvahahmo. Hän on supersankari, joka lentää pieremällä. Peräsmiehen on piirtänyt Timo Kokkila ja sen toisena luojana on myös käsikirjoittaja Sami Laitala. Mukana on ollut toisinaan myös muita käsikirjoittajia. Peräsmies esiintyi Pahkasika-lehdessä vuosina 1983–2000.

Juoni 
Peräsmies syntyi onnettomuudessa, jossa ydinvoimalassa työskentelevä pääinsinöörin sijainen laski biorytmejään keskustietokoneella ja tästä seuranneen pamauksen takia hernekeittotölkkejä kuljettanut kuormuri räjähti, jolloin tölkit lensivät ilmaan. Paikalle osunut rappioalkoholisti, Kalervo Peränne, söi yhdestä tällaisesta purkista ja joutui mutaation uhriksi. Näin hänestä tuli Peräsmies.

Sarjassa esiintyy monia sanomalehtiä, kuten Päivän Pörtti, Paikallispieru, Aamupieru, Möly, Päivän Pieru ja The Daily Fart. Useimmiten Peräsmies lukee Iltapieru-nimistä iltapäivälehteä.

Peräsmiehellä on lemmikkirotta, joka harrastaa filosofisia pohdintoja ja syö ulosteita.

Peräsmies kuoli syksyllä 2000, kun rattijuoppo ajoi hänen päälleen. Hänet poltettiin myöhemmin jätteenpolttokeskuksessa ongelmajätteeksi luokiteltuna. Tämä tieto ilmoitettiin Pahkasian viimeisessä numerossa (3/2000).

Peräspoika 
Peräsmiehen poika on jatkanut seikkailuja Koululainen-lehdessä vuoden 2003 alusta lähtien. Tarinat ovat aiheiltaan siistimpiä ja enemmän lapsille suunnattuja. Hahmo tunnetaan nimellä Peräspoika ja hänellä on samat voimat kuin isällänsäkin.

Sarjakuva-albumit 
 Herätyskello Banaani (Banana Press Oy, 1992) 
 Peräsmies toistaa itseään (Banana Press Oy, 1994)

Katso myös 
 Minä Peräsmies

Aiheesta muualla 
 Peräsmies-sivut

Suomalaiset sarjakuvat
Supersankarisarjakuvat
Strippisarjakuva
Kuvitteelliset alkoholistit
Supersankarit
Sarjakuvahahmot
Pieru
Gentin rauha

Gentin rauha () solmittiin vuoden 1812 sodan päätteeksi 24. joulukuuta 1814 Yhdysvaltain ja Ison-Britannian välille. Rauhansopimus allekirjoitettiin Gentissä, Belgiassa.

Neuvottelut rauhansopimuksesta aloitettiin Gentissä elokuussa 1814. Taistelut jatkuivat vielä joitakin viikkoja rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, koska uutinen rauhasta ei heti tavoittanut Pohjois-Amerikkaa. Yhdysvaltain senaatti ratifioi sopimuksen yksimielisesti 16. joulukuuta 1815.

Rauhansopimusta allekirjoitettaessa Britanniaa edusti Henry Goulburn sekä Yhdysvaltoja Albert Gallatin, Henry Clay, John Quincy Adams ja John Holmes.

Rauhansopimus ei juurikaan tuonut muutosta sodan pääasialliseen syyhyn, joka oli Kuninkaallisen laivaston tapa kaapata amerikkalaislaivojen miehistöä omaan vahvuuteensa; siitä luovuttiin vasta Napoleonin sotien päätyttyä.

Lähteet 

Rauhansopimukset
Gent
1814
Vuoden 1812 sota
Sarvikuonot

Sarvikuonot (Rhinocerotidae) ovat kavioeläimiin kuuluvia suurikokoisia nisäkkäitä, joita elää luonnonvaraisina Afrikassa ja Aasiassa. Sarvikuonojen heimoon kuuluu viisi elossa olevaa lajia ja yksi käytännössä sukupuuttoon kuollut laji:

 etelänleveähuulisarvikuono eli isosarvikuono (16 000 yksilöä Afrikassa)
 zairenleveähuulisarvikuono (2 yksilöä Keniassa)
 pensassarvikuono (6 000 yksilöä Afrikassa) 
 sumatransarvikuono (50 yksilöä Sumatran ja Borneon saarilla)
 intiansarvikuono (4 000 yksilöä Intiassa ja Nepalissa) 
 jaavansarvikuono (76 yksilöä Ujung Kulonin kansallispuistossa Jaavan saarella) 

Sarvikuonojen hartiakorkeus on 150–185 senttimetriä, ruumiinpituus voi olla 420 senttimetriä, häntä 50–70 senttiä. Painoa sarvikuonolla voi olla jopa 1 800–3 600 kilogrammaa. Urokset ovat suurempia kuin naaraat. Sarvikuonot ovat norsujen jälkeen suurimpia maanisäkkäitä.

Sarvikuonoille ominainen piirre on niiden kuonossa oleva sarvi. Heimon tieteellinen nimi Rhinocerotidae tuleekin kreikan kielen sanoista rhino (kuono) ja keras (sarvi). Nykyisin suurin uhka sarvikuonoille on niiden salametsästys sarvien vuoksi.

Sarvikuonojen näkö on heikko: ne eivät pysty näkemään ihmistä yli 30 metrin päästä. Sen sijaan niiden kuulo- ja hajuaisti ovat hyvin tarkat. 

Sarvikuonojen kaltaiset eläimet ilmestyivät maapallolle ensimmäistä kertaa eoseenikaudella. Niistä kehittyi muun muassa mioseenikaudella elänyt Indricotherium, joka painoi 15 tonnia ja on suurin koskaan maan päällä elänyt nisäkäs. Plioseenikaudella sarvikuonot kuolivat sukupuuttoon Pohjois-Amerikasta ja pleistoseenikaudella Euroopasta sekä Pohjois-Aasiasta. Muinaisista sarvikuonoista tunnetuin lienee viimeisimmän jääkauden aikana elänyt villasarvikuono, josta on löydetty ikiroudassa säilyneitä jäänteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luomus, Nisäkkäiden suomenkieliset nimet: Sarvikuonot (Rhinocerotidae)
 ITIS: Rhinocerotidae 
 Animal Diversity Web 
 Ultimate Ungulate 
 ARKive (valokuvia ja videoita sarvikuonoista) 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Carl Philipp Emanuel Bach

Carl Philipp Emanuel Bach (8. maaliskuuta 1714 Weimar – 14. joulukuuta 1788 Hampuri) oli saksalainen klaveerinsoittaja ja säveltäjä. Häntä pidetään yhtenä varhaisimmista klassismin edustajista. Hän oli Johann Sebastian Bachin ja tämän ensimmäisen puolison Maria Barbara Bachin toiseksi vanhin poika. 

Carl Philipp Emannuel opiskeli isänsä johdolla ja myös opetti nuorempaa veljeään Johann Christiania. Hän aloitti varsinaiset opintonsa kymmenen vanhana Tuomaskoulussa Leipzigissa, josta hänen isänsä oli saanut kanttorinviran vuonna 1723. Hän aloitti vuonna 1731 lakiopinnot Leipzigin ja vuonna 1735 Frankfurt an der Oderin yliopistossa, mutta valmistumisensa jälkeen vuonna 1738 hän hylkäsi lakimiehen uran ja astui kruununprinssi Frederickin (myöhemmin Fredrik II Suuri) palvelukseen. Vuonna 1767 hänestä tuli kummisetänsä Georg Philipp Telemannin seuraaja Kapellmeisterin virkaan Hampuriin.

C. Ph. E. Bach oli aikansa arvostetuimpia kosketinsoitintaitureista. Hänen suosionsa säveltäjänä perustuu pääosin sonaatteihin. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kantaatteja sekä sinfonioita.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Tuohiniemi, Jaakko: Yhtenäistetty Carl Philipp Emanuel Bach. Suomen musiikkikirjastoyhdistys 2005. ISBN 952-5363-22-8

Aiheesta muualla 

 Carl Philipp Emanuel Bach HelMet-musiikkisivujen kuukauden säveltäjänä helmikuussa 2008. (Internet Archive)
 
Vapaasti käytettävissä olevia Bachin partituureja. Mutopia Project

Saksalaiset säveltäjät
Klassismin ajan säveltäjät
Johann Sebastian Bachin suku
Vuonna 1714 syntyneet
Vuonna 1788 kuolleet
Nimeni on Dingo

Nimeni on Dingo on Dingo-yhtyeen vuonna 1984 julkaisema debyyttialbumi. Se oli yhtyeen läpimurtolevy ja nykyisin sitä on myyty yli 109 000 kappaletta. Albumi ei kuitenkaan sisällä samannimistä kappaletta, joka julkaistiin myöhemmin ”Autiotalo”-singlen b-puolena. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Levoton Tuhkimo”, ”Sinä ja minä”, ”Pistoolisankari” ja ”Lähetyssaarnaaja”.

Albumi julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana Kunnian päivät 1983–1986-kokoelmalevyä. Albumista julkaistiin uusi CD-painos vuonna 2012.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja laulanut Neumann, ellei toisin mainita.

  (kosketinsoitinriffi Tuomo Vähä-Pesola)
 
 
 
 
  (Säv, san, sov ja laulu Jarkko Eve)

Singlet 
 ”Sinä ja minä / Lakatut varpaankynnet” (1984)
 ”Levoton Tuhkimo / Aino” (1984)
 ”Pistoolisankari / Huumeita Japaniin” (1984)
 ”Pistoolisankari / Apinatarhaan” (1984)

Kokoonpano 
 Pertti Neumann – laulu, kitara, lyömäsoittimet
 Jonttu Virta – kitara
 Jarkko Eve – laulu, basso
 Pete Nuotio – koskettimet
 Juha Seittonen – rummut

Tuotanto 
 Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
 Pave Maijanen – tuottaja
 Timo Lindström – vastaava tuottaja

Lähteet 

Vuoden 1984 esikoisalbumit
Dingon albumit
Pave Maijasen tuottamat albumit
Kerjäläisten valtakunta

Kerjäläisten valtakunta on Dingon vuonna 1985 julkaisema albumi, joka on yhtyeen menestynein levy (myyntimäärä 190 900 kpl) ja Suomen neljänneksi myydyin levy.

Albumilla Dingo siirtyi edellistä albumia rockimpaan suuntaan. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Autiotalo”, ”Valkoiset tiikerit”, ”Rio Ohoi”, ”Nahkatakkinen tyttö”, ”Kirjoitan” ja nimikappale ”Kerjäläisten valtakunta”. Albumin kuvat otettiin Marokossa, jonne levy-yhtiö kustansi bändin matkan. Albumin kannessa lukee suomenkielisen nimen alla albumin nimi arabiaksi peilikirjoituksena.

Kerjäläisten valtakunta oli Suomen myydyin kotimainen albumi vuosina 1985–1988. Albumi julkaistiin CD-formaatissa sen alkuperäisenä ilmestymisvuonna. Albumi julkaistiin uudelleen CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana Kunnian päivät 1983–1986 -kokoelmalevyä. Albumin CD-versiosta julkaistiin uusi painos vuonna 2012.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Neumann sekä sovittanut Dingo ja Pave Maijanen.

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Albumin avaava kappale Valkoiset tiikerit sisältää alussa näytteen moskeijan rukouskutsusta. Siinä sanotaan ʾašhadu ʾanna Muḥammadan rasūlu -llāhi (أَشْهَدُ أَنَّ مُحَمَّدًا رَسُولُ ٱللَّٰهِ), joka tarkoittaa suomeksi "Todistan, että Muhammad on Jumalan lähettiläs".

Kokoonpano 
 Pertti Neumann – laulu
 Jonttu Virta – kitara, huuliharppu
 Pepe Laaksonen – basso, laulu
 Pete Nuotio – koskettimet, huuliharppu
 Juha Seittonen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Pave Maijanen – koskettimet (kappale ”Kulkuri ja Kaunotar”)

Tuotanto 
 Pave Maijanen – tuottaja
 Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
 Timo Lindström – vastaava tuottaja

Singlet 
 ”Autiotalo / Nimeni on Dingo” (1984) (Dingon myydyin single, myyty yli 10 000 kpl)
 ”Kirjoitan / Rio ohoi” (1985)
 ”Nahkatakkinen tyttö / Kerjäläisten valtakunta” (1985)

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Dingon albumit
Vuoden 1985 albumit
Pave Maijasen tuottamat albumit
Teippi

Teippi on liimalla päällystetty nauha, jota käytetään väliaikaiseen, tai joskus pysyvään yhteenliittämiseen. Yksipuolisella teipillä voi liittää kaksi pintaa, jotka ovat vierekkäin tai joista toinen on osittain toisen päällä, kun taas kaksipuolisella teipillä (liimaa molemmilla puolilla) voi liimata kaksi esinettä vastakkain.

Nämä teipit tehdään laittamalla liimaavaa emulsiota nauhalle tai filmille, josta tehdään sen jälkeen rulla. Valmistus tapahtuu usein laittamalla suuria määriä liima-ainetta rullalle ja leikkaamalla sen jälkeen teippirullat käytännöllisen kokoisiksi.

Historia
Ensimmäisen teipin keksi 1920-luvulla Richard Drew 3M-yhtiöstä (Minnesota Mining and Manufacturing Company). Alkuperäinen teippi oli paperipohjaista. Läpinäkyvät ja muut teipit syntyivät tämän keksinnön pohjalta. Kostuttamatta tahmean ja tahmeana pysyvän liiman myötä syntyi myös muita uutuustuotteita, kuten tarrat ja kontaktimuovit.

Erilaisia teippejä
 Ilmastointiteippi on vahvarakenteinen ja liimapinta on hyvin tarttuvaa. Se on tarkoitettu ilmastointiputkien liitosten tiivistämiseen. Sitä voidaan käyttää monissa muissakin kohteissa, joissa tarvitaan vahvaa teippiä.
 Maalarinteippi on tarkoitettu peittämään maalauksessa sellaisia paikkoja, joihin ei haluta maalitahroja, tai sillä voidaan kiinnittää suojapapereita ja -muoveja.
 Pakkausteippi on leveää ja herkästi tarttuvaa pakettien ja pahvilaatikoiden teippaamiseen.
 Putkimiehen teippi on ohutta hentoa teippiä, jota kierretään vesiputkien liittimien kierreosiin tiivisteeksi.
 Sähköteippi eristää sähköä. Teippejä on erivärisiä, jotta eri johdot voisi erottaa helpommin toisistaan.
 Urheiluteippi, urheiluvammojen ehkäisyyn ja hoitamiseen käytetty teippi.
 Kaksipuolinen teippi, molemmilta puolilta teippipinnalla päällystetty.
 Haavateippi, pienten haavojen hoitoon ja sidetarpeiden kiinnittämiseen ihoon.
 Neonteippi joka valaisee elektroluminenssia hyödyntäen.
 Vulkanoituva teippi on itsensä kumimaiseksi vulkanoiva elastinen kosteussuojateippi

Galleria

Lähteet
WSOY Facta - teippi

Aiheesta muualla 

Kiinnitystarvikkeet
Toimistovälineet
Taidetarvikkeet
 *
Schumacher

Schumacher on saksankielinen sukunimi, joka tarkoittaa suutaria. Alkuperäisestä sanasta, Der Schuhmacher, on sukunimessä pudonnut yksi h-kirjain pois.

Schumacher-nimisiä

 Schumacher, oik. Flávio Sérgio Viana (s. 1975), brasilialainen futsalpelaaja
 Benjamin Schumacher, yhdysvaltalainen fyysikko
 E. F. Schumacher (1911–1977), brittiläinen taloustieteilijä, joka on kirjoittanut kirjan Small is Beautiful (1973)
 Fritz Schumacher (1869–1947), saksalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija
 Harald Schumacher (s. 1954), saksalainen jalkapallomaalivahti
 Heinrich Christian Schumacher (1780–1850), saksalainen tähtitieteilijä
 Joel Schumacher (1939–2020), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
 Kurt Schumacher (1895–1952), saksalainen poliitikko, sosiaalidemokraattien johtaja toisen maailmansodan jälkeen
 Marja Toppinen-Schumacher (1940–2016), suomalainen oopperalaulaja
 Michael Schumacher (s. 1969), saksalainen Formula 1 -kuljettaja, Ralf Schumacherin isoveli
 Michael Schumacher (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Mick Schumacher (s. 1999), saksalainen autourheilija
 Ralf Schumacher (s. 1975), saksalainen Formula 1 -kuljettaja, Michael Schumacherin pikkuveli
 Stefan Schumacher (s. 1981), saksalainen maantiepyöräilijä
 Sandra Schumacher (s. 1966), saksalainen kilpapyöräilijä
 Toni Schumacher (s. 1938), saksalainen jalkapallomaalivahti
 Tony Schumacher (s. 1969), yhdysvaltalainen kiihdytysajaja
Schelde

Schelde (ransk. Escaut) on joki Länsi-Euroopassa. Sen lähde on Pohjois-Ranskassa, josta se virtaa pohjoiseen Belgian halki. Antwerpenin lähistöllä se kääntyy länteen Alankomaiden alueelle, jossa se laskee Vlissingenin kaupungin lähellä Pohjanmereen muodostaen suiston.

Schelde on 360 km pitkä. Se voidaan jakaa kolmeen osaan. Bovenschelde-nimellä kutsutaan osaa, joka virtaa lähteeltä Gentiin, jossa Leiejoki liittyy siihen. Gentistä Antwerpenin läpi Alankomaiden rajalle virtaavaa osaa kutsutaan Zeescheldeksi ja viimeistä osaa Westerscheldeksi. Schelden tärkeimmät sivujoet ovat läntisellä rannalla Scharpe ja Leie sekä itäisellä rannalla Dender ja Rupel.

Schelde virtaa erittäin tiiviisti asutetun alueen läpi, ja se, sen sivujoet ja useat siihen liitetyt kanavat tarjoavat liikenneväylän Flanderin tasangon maanviljelyksille, Belgian tekstiilikeskuksille, Pohjois-Ranskan hiilikaivoksille ja Lille-Roubaix-Tourcoingin teollisuusalueelle. Schelden varren suurimpia kaupunki ovat Cambrai ja Valenciennes Ranskassa sekä Tournai, Oudenaarde, Gent ja Antwerpen Belgiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan joet
Belgian joet
Alankomaiden joet
Jukka Mänty-Sorvari

Jukka Jaakko ”Frogley” Mänty-Sorvari (s. 24. syyskuuta 1963) on suomalainen muusikko, joka toimii Jay Lewis Gang -yhtyeen rumpalina. 

Mänty-Sorvari syntyi Kurikassa ja vietti lapsuutensa Tuurissa ja Alavudella, mutta hänen muusikon uransa alkoi Kauhajoella.

Frogley lauloi 1980-luvulla kauhajokelaisessa yhtyeessä Skädäm, josta on peräisin hitti ”Katujen kuningatar”. Mänty-Sorvari on säveltänyt kappaleen yhdessä Jukka Riitaluoman kanssa. Mänty-Sorvari on säveltänyt myös useita muita Skädäm-yhtyeen kappaleita. Esimerkiksi Irina on levyttänyt laulun ”Katujen kuningatar”, joka on julkaistu hänen esittämänään sekä singlenä että esikoisalbumin Vahva (2004) kultapainoksen bonuskappaleena.

Lempinimen Frogley keksi Jarmo "Latvis" Latva-Äijö, kun yhtyeessä soitti kolme Jukkaa.

Mänty-Sorvari soitti Yö-yhtyeessä rumpuja vuosina 1990–2002. Vuonna 2007 hän toimi myös Dingo-yhtyeen rumpalina. Mänty-Sorvari soitti myöskin vuoden 1998 tangokuningas Jouni Kerosen Kerosiini-yhtyeessä rumpuja sekä toimi näyttelijänä ja rumpalina Musiikkiteatteri Palatsissa Tampereella. Frogley soitti myös rumpuja Juice Leskisen levyillä Kiveä ja sämpylää, Pieni euroiskelmäsarja ja L vuosina 1996–2000.

Jukalla ja hänen vaimollaan Minnalla oli ohjelmatoimisto-, viihdepalvelu-, tapahtumanjärjestäjä-, viihdekoulutus- ja mallitoimistoyritys Tapahtumaketju MS Ky Tampereella vuodesta 1998 vuoteen 2013.

Vuonna 2016 Mänty-Sorvari muutti Hämeenlinnaan. Hän työskentelee päivätöikseen perhekodissa kehitysvammaisten ohjaajana. Hänellä on vaimo ja tytär.

Frogleyn esikoisalbumi Kuvia ilmestyi 27. maaliskuuta 2005. Albumi äänitettiin Jani Viitasen kanssa yhteistyössä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Frogleyn biografia Yön verkkosivustolla.

Suomalaiset rockrumpalit
Dingon jäsenet
Yön jäsenet
Juice Leskinen
Suomalaiset lauluntekijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirsi Ojansuu-Kaunisto

Kirsi Johanna Ojansuu-Kaunisto (ent. Ojansuu, o.s. Hietala, s. 15. joulukuuta 1963 Kemijärvi) on suomalainen poliitikko. Hän toimi vihreiden kansanedustajana vuosina 1999–2011.

Koulutukseltaan Ojansuu-Kaunisto on kasvatustieteen maisteri (1988), luokanopettaja ja teologian kandidaatti (2017). Vuodesta 2012 hän on opiskellut Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän valmistui teologian maisteriksi kesäkuussa 2020. 

Pappisvihkimys oli 13.5.2021 Helsingin tuomiokirkossa.

Seurakuntapastori Malmin seurakunnassa 1.6.2021- 30.8.2023. Vastuualueena erityisesti yhteiskunnallinen työ.

Ura
Ojansuu-Kaunisto kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan lukiosta vuonna 1982. Hän opiskeli Tampereen yliopiston Hämeenlinnan Opettajankoulutuslaitoksessa vuosina 1983–1988. Valmistuttuaan kasvatustieteen maisteriksi hän toimi Hämeenlinnassa luokanopettajana vuoden 1999 eduskuntavaaleihin asti, jolloin hänet valittiin eduskuntaan. Kasvatusalan lisäksi Ojansuu-Kaunisto on opiskellut myös kuvataiteita Hyvinkään taidekoulussa. Vuodesta 2012 hän on opiskellut teologiaa Helsingin yliopistossa.

Ojansuu on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettu vuodesta 1993 sekä kaupunginhallituksen jäsen 2005–2008. Hän on ollut Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan jäsen 1991–1993, puoluehallituksen jäsen 1993–1995 ja varapuheenjohtaja 1997–2001. Hämeen liiton hallituksen jäsen hän oli 2001–2005.

Ensimmäisen kerran Ojansuu-Kaunisto valittiin kansanedustajaksi vuoden 1999 vaaleissa Hämeen vaalipiiristä ja uudelleen vuosina 2003 ja 2007. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän jäi valitsematta. Vihreän eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana hän toimi 2003–2005 ja 2009–2011.

Ojansuu on ollut myös Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry:n hallituksen jäsen 2001–2007, Kelan valtuutettu 2003–2011 sekä Kirkon ihmisoikeuskysymysten neuvottelukunnan jäsen vuodesta 2005.

Ojansuu-Kaunisto toimii aktiivisesti muun muassa vähemmistöjen, laadukkaan koulutuksen ja kestävän kehityksen puolestapuhujana.

Yksityiselämä
Ojansuu-Kaunisto oli vuosina 1984–2008 naimisissa filosofian opettaja ja kirjailija Johannes Ojansuun kanssa ja heillä on kolme lasta. Marraskuussa 2011 Ojansuu avioitui keskustan varapuheenjohtaja Timo Kauniston kanssa.

Ojansuu-Kaunisto harrastaa kirjallisuutta, kulttuuritapahtumia ja kuntoilua. Arvoikseen hän ilmoittaa elämän säilyttämisen ja suojelemisen sekä kulttuurin. Hänen mottonsa on: ”Vaikka tietäisin, että maailma tuhoutuu huomenna, niin tänään istuttaisin omenapuun.”

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Hämeen vaalipiiri
Vihreän liiton poliitikot
Hämeenlinnan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Asetoni

Asetoni (myös 2-propanoni, propanoni, dimetyyliketoni, kemiallinen kaava C3H6O) on yksinkertaisin ketoniyhdiste. Asetoni on normaaliolosuhteissa väritön ja helposti syttyvä tunnusomaisen hajun omaava neste. Orgaanisena yhdisteenä se liukenee eetteriin, mutta pienen kokonsa ja ketoniryhmän ansiosta myös veteen ja etanoliin. Asetoni haihtuu erittäin nopeasti. Sen leimahduspiste on -18 °C ja itsesyttymislämpötila 465 °C.

Asetoni on erittäin heikko happo ja sen happovakion kymmenkantainen negatiivinen logaritmi pKa=19,3. Happamuus johtuu resonanssin stabiloimasta konjugaattiemäksestä. Toisessa resonanssimuodossa elektronegatiivinen happiatomi stabiloi negatiivisen varauksen.

Käyttö 
Asetonia käytetään lähinnä liuottimena ja yleisesti orgaanisissa synteeseissä sekä laboratoriokemikaalina. Sitä valmistetaan hapettamalla 2-propanolista. Asetonia on muun muassa kynsilakanpoistoaineessa ja tinnerissä.

Valmistus 
Asetonia on aiemmin tuotettu asetaattien kuivatislauksella. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä alettiin tuottaa Britanniassa teollisesti asetoni-butanoli-etanoli-käymisen avulla (ABE), jota jo Louis Pasteur ja F. Schardinger olivat käyttäneet, maissin ja hevoskastanjoiden tärkkelyksestä Chaim Weizmannin eristettyä Clostridium acetobutylicum -bakteerin. 

Nykyisin asetonia tuotetaan pääasiassa propeenista. Pääasiallinen valmistusmenetelmä on kumeeniprosessi, jossa ensin tuotetaan bentseeniä propeenilla alkyloimalla kumeenia (isopropyylibentseeni). Kumeeni hapetetaan hapen avulla kumeenihydroperoksidiksi, joka taas hajotetaan niin sanotulla Hock-toisiintumisella happamissa olosuhteissa asetoniksi ja fenoliksi. 

Ketoosissa ihmisen elimistö tuottaa asetonia. Asetonin haju on yksi ketoosin tuntomerkeistä.

Terveysvaarat 
Asetoni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Suuret asetonipitoisuudet voivat aiheuttaa nenän, nielun ärsytystä ja silmien kirvelyä ja erittäin suuret pitoisuudet heikkoutta, päänsärkyä, väsymystä, pahoinvointia ja  mahdollisesti jopa tajuttomuuden ja kuoleman. Mikäli asetonia menee silmään, se voi aiheuttaa sidekalvontulehduksen tai jopa sarveiskalvon vaurion. Asetonin joutuessa iholle, iho kuivuu. Muutaman desilitran nielemisestä aiheutuu tajuttomuus. On todettu, että päivittäinen asetonihöyryn suurille pitoisuuksille altistuminen aiheuttaa pohjukaissuolen, mahalaukun ja hengitysteiden tulehdusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Asetonin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.

Asetonin OVA-ohje
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Asetoni
PubChem: Acetone 
Human Metabolome Database: Acetone 
KEGG: Acetone 
ChemBlink: Acetone 

Ketonit
Imppaus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alkio-opisto

Alkio-opisto on Jyväskylässä entisen Korpilahden kunnan alueella sijaitseva kansanopisto, jossa opiskelee vuosittain yli 200 opiskelijaa. Alkio-opisto on Suomen laajimmin avoimia yliopisto- ja ammattikorkeakouluopintoja tarjoava kansanopisto. Alkio-opiston rehtorina toimii kasvatustieteen tohtori Jaana Laitila.

Opiskelu 

Alkio-opistossa opiskellaan avoimen yliopiston ja ammattikorkeakoulun ja vapaan sivistystyön opintoja sekä valmentaudutaan pääsykokeisiin. Opiston aloja ovat kasvatustieteet ja psykologia, kielet ja historia, terveys- ja luonnontieteet sekä yhteiskunta, viestintä ja kauppatieteet. Yliopistollisia arvosanoja tarjotaan noin 30:ssä eri aineessa ja yleis-, kieli- ja viestintäopintoja noin 20 kurssin verran. Lisäksi tarjolla on kesäkursseja kädentaitojen ja liikunnan aloilta.

Alkio-opisto tekee yhteistyötä kuuden yliopiston ja kahden ammattikorkeakoulun kanssa.

Koulutustehtävä 

Alkio-opiston opetus herättää ihmisenä kasvamiseen, yhteiskunnan eheyteen, tasa-arvoon, aktiiviseen kansalaisuuteen, kestävään kehitykseen ja maailmanlaajuiseen tietoisuuteen.

Sivistävä opetus mahdollistaa henkisen kasvun ja oman polun löytämisen. Yhteisöllisyys ja monikulttuurisuus vahvistavat sosiaalisia taitoja, suvaitsevaisuutta ja vastuunottoa yhteisistä asioista. Opiskelussa painottuvat itseohjautuvuus, yhteistoiminnallisuus ja tiimioppiminen.

Kokous-, juhla- ja majoituspalvelut 

Alkio-opistolla on vuosittain noin 2 000 asiakasta ja heidän tapahtumiaan ja tilaisuuksiaan noin 20. Alkio-opisto hoitaa vuosittain 3 000–4 000 yöpymistä ja noin 14 000 ateriaa ja kahvitusta. (Luvuissa ei ole mukana opiskelijoita.)

Historia 

Vuonna 1946 Maaseudun Nuorten Liitto (nykyisen Keskustanuorten edeltäjä) ideoi opiston ja kansankorkeakoulun, jonka tehtävänä olisi tarjota järjestökoulutusta sekä yleissivistävää ja yhteiskunnallista koulutusta maalaisväestölle. Liitto perusti Alkio-opiston kannatusyhdistys ry:n, joka käynnisti Alkio-opiston vuonna 1947 Perniössä. Opisto sai nimensä kirjailijan, toimittajan ja maalaisliiton henkisen isän, Santeri Alkion, mukaan.

Vuonna 1974 Alkio-opistolle rakennettiin uudet tilat Korpilahdelle, koska Perniön tilat olivat osoittautuneet jo varhain riittämättömiksi.

Vuonna 1998 perustettiin Humanistinen ammattikorkeakoulu, jonka yhtenä perustajajäsenenä oli Alkio-opiston kannatusyhdistys.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alkio-opisto
 Humanistinen ammattikorkeakoulu

Suomen kansanopistot
Suomen Keskusta
Jyväskylän oppilaitokset
Korpilahti
Bamberg

Bamberg on kaupunki Saksassa, Oberfrankenin maakunnassa, Baijerin osavaltiossa. Vuoden 2017 lopussa siellä oli väestönlaskennan mukaan 77 179 asukasta.

Bamberg on merkittävä yliopisto-, hiippakunta-, olut- ja hallintokaupunki. Bambergin keskiaikainen vanhakaupunki on ollut suojeltavana kohteena Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1993 lähtien. Bamberg pyrki Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuodeksi 2010, mutta ei läpäissyt esikarsintaa.

Kaupungissa ovat vaikuttaneet muun muassa filosofi Hegel, kirjailija ja uskontokriitikko Karlheinz Deschner sekä E. T. A. Hoffmann.

Historia 

Bambergistä tuli vuonna 1007 hiippakunnan keskus. Vuonna 1012 valmistui kaupungin ensimmäinen katedraali. Nykyinen katedraali on vuodelta 1237. Hiippakunta muutettiin vuonna 1817 arkkihiippakunnaksi.

Ensimmäinen saksan kielellä kirjoitettu painettu kirja julkaistiin Bambergissä vuonna 1459.

Kolmikymmenvuotisen sodan aikana kaupunki oli kahteen otteeseen Ruotsin vallan alaisuudessa. Kaupunkia on aikoinaan kutsuttu ”frankkien Vatikaaniksi” sen vahvan katolisen vallan vuoksi. Saksan pahimmat noitavainot toteutuivat Bambergissa ja jonkin matkan päässä olevassa Würzburgissa. Vuonna 1515 kaupungissa poltettiin kolmen kuukauden aikana noin 600 ihmistä noitina.

Kaupungin keskustan ruhtinaspiispojen palatsiksi rakennettu Neue Residenz valmistui vuonna 1695. Ranskalainen marsalkka Louis Alexandre Berthier kuoli vuonna 1815 pudotessaan rakennuksen ikkunasta tuntemattomasta syystä.

Ilmasto 
Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 24,1 °C, mutta heinäkuu on melkein yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella vain tammikuussa.

Olut 

Bambergissa on epätavallisen paljon panimoja. Vajaan 80 000 asukkaan kaupungissa toimii yhdeksän panimoa (Brauerei Fässla, Brauerei Greifenklau, Brauerei Heller-Trum (”Schlenkerla”), Brauerei Kaiserdom, Keesmann Bräu, Klosterbräu, Mahrs Bräu ja Brauerei Spezial) sekä yksi mikropanimo (Ambräusianum). Erikoisuutena on savuolut (rauchbier), jota tuotetaan muun muassa Spezial- ja Heller-panimoissa. Heller-Trumin Aecht Schlenkerla Rauchbier on eräs maailman tunnetuimmista savuoluista.

Yliopisto 
Bambergin Otto-Friedrich-Universität on yksi Baijerin pienimmistä yliopistoista. Yliopistossa opiskelee noin 13 000 opiskelijaa. Bambergissa on pitkät perinteet etenkin teologian alalla. Lisäksi Bambergissa voi opiskella muun muassa kielitiedettä, historiaa ja kauppatieteitä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Bamberg

Unescon maailmanperintökohteet Saksassa