joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sutlepa meri

Sutlepa meri (myös Sutlepa laht, Saaremõisa järv; ) on Virossa Läänemaalla Lääne-Nigulan kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 203 ha (hehtaaria), ja se on 2,7 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Saaria on kolme ja niiden yhteispinta-ala on 3,1 ha. Järveen laskee muutama oja, joista huomattavimpia ovat Võimerin laskuoja, Kulani kraavi ja oja Nooarootsin kirkon suunnalta. Järven laskuojaa ei ole nimetty. Järven valuma-alueen laajuus on 18,8 km2 (neliökilometriä).
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0024 km3 (kuutiokilometriä) eli 2,4 miljoonaa m3 . Järven rantaviivan pituus on 11,8 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa merenrantakosteikkoa tai -heinikkoa ja paikoin suota. Asutusta ei liielmälti ole. Järvi kuuluu suojelualueeseen.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen ().

Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Järvelle tehtiin vasta 2007 ensimmäinen eliöstön tilaa kartoittava tutkimus osana laajempaa 20 Viron rannikkojärven kartoitusta.

Lähteet 

Lääne-Nigula
Läänemaan järvet
Matsalun alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Kalli järv

Kalli järv (myös Pühajärv, Kaali järv) on Virossa Kastren kunnassa Tartumaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 199 ha (hehtaaria) ja se on 1,9 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järvellä on lounaispäässä pitkä, mutkitteleva ja kapea lahti, jota kutsutaan Sääreperäksi. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 30,0 m meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee kaakosta Kalli jõgi, joka virtaa järven läpi ja jatkaa järven pohjoispäästä pohjoiseen 3,5 kilometriä ja laskee Peipsijärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 82,8 km2 (neliökilometriä).
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys 1,4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0022 km3 (kuutiokilometriä) eli 2,2 miljoonaa m3 . Järven rantaviivan pituus on 11,6 kilometriä ja rannat ja rantojen lähiympäristö on suota. Ylempänä sijaitsee Leego järvi, joka laskee Kalli jõgeen.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu ().

Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin matalan järven pohja- ja rantakasvillisuus sekä kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Veden ravinnepitoisuudet ovat nostaneet sen eutrofiseksi järveksi.

Lähteet 

Kastre
Tartumaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Kalli jõen valuma-alue
Raku järv

Raku järv  (myös Männiku liivakarjäär) on Virossa Sakun maalaiskunnassa Harjumaalla sijaitseva tekojärvi.

Maantietoa 
Tekojärvi on osa Tallinnan raakavesivarastointijärjestelmää. Männiku järv sijaitsee 200 metriä lounaaseen järven luoteispäästä ja se kuuluu samaan järjestelmään. Raku järven pinta-ala on 230 ha (hehtaaria). Se muodostuu useasta hiekan ja soranotossa syntyneestä altaasta, jotka yhdessä muodostavat nykyisen tekojärven. Pohjoisemman pääaltaan poikki työntyy kaksi niemeä, joiden väliin jää keskelle vielä 150 metriä. Pääallas on kulmikkaan muotoinen ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Pääaltaan eteläpäässä on 200 metriä leveä kapeikko, jonka alapuolella aukeaa kaksilahtinen järvenpää. Järven pohjoispuolella 1,6 kilometrin päässä sijaitsee Ülemistejärvi. Järvessä on viisi saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 0,9 ha. Järven valuma-alueen laajuus on 13,0 km2 (neliökilometriä).
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 7,0 metriä ja suurin syvyys 12 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00800 km3 (kuutiokilometriä) eli 8,00 miljoonaa m3. Järven rantaviivan pituus on 15,1 kilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Forte: Tallinna ümbruse kalastuskohad vol. 3: Raku järv (1), viitattu 12.6.2016 
 Kupits, Karl: Männiku järvistu (Raku ja Männiku järved) veeressursi säilimiseks vajalikud uuringud, 2008, viitattu 3.3.2017 

Harjumaan järvet
Viron tekojärvet
Harjun alavesistöalue
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue
Botin luomat artikkelit
Lavassaare järv

Lavassaare järv  on Virossa Koongan maalaiskunnassa Pärnumaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 196 ha (hehtaaria) ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Saaria on neljä, joiden yhteispinta-ala on yli 0,4 ha. Sen laskujoki on Audru jõgi, mutta tulo-ojia ei ole merkitty karttaan. Järven valuma-alueen laajuus on 30,5 km2 (neliökilometriä).
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,7 metriä ja suurin syvyys 1,0 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0014 km3 (kuutiokilometriä) eli 1,4 miljoonaa m3 . Järven rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä ja sen rannat ovat suota ja ne ovat autiot. Järven länsipuolta kutsutaan Kõima rabaksi ja itäpuolta Maima rabaksi. Maalaiskunnan raja ohittaa järven itärannan tuntumassa. Lavassaare kylä ja sen teollisuuslaitos sijaitsevat järvestä kaakkoon päin.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat, mikä tekee siitä myös dystrofinen järvi.

Lähteet 

Lääneranna
Pärnumaan järvet
Pärnun alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Õisu järv

Õisu järv  on Virossa Mulgin maalaiskunnassa Viljandimaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 194 ha (hehtaaria) ja se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 45,5 m meren pinnan yläpuolella. Järveen laskee Kõpu jõgi, joka on samalla sen läpivirtausjoki. Muita järveen laskevia ojia ovat Mõõnaste kraav, Raadi oja ja Vidva oja, joka laskee järveen Mäeküla järvestä Õisun kylässä sijaitsevan Veskejärven läpi. Järven valuma-alueen laajuus on 199,0 km2 (neliökilometriä).
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys 4,3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0054 km3 (kuutiokilometriä) eli 5,4 miljoonaa m3 . Järven rantaviivan pituus on 7,0 kilometriä ja se on pääasiassa suota, rantaheinikkoa tai soistunutta metsää. Järven lähiympäristössä on runsaasti viljelymaata, joiden kuivatusvesiä ojat tuovat järveen. Õisun kylä sijaitsee järven kaakkoispuolella.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluudestaan johtuen lämpötilakerrostu ollenkaan ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea samalla kun sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat.

Lähteet 

Mulgi
Viljandimaan järvet
Pärnun alavesistöalue
Botin luomat artikkelit
Cactus

Cactus on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut Paul Coxin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama australialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Robert Menzies.

Paul Coxin lisäksi elokuvan käsikirjoitusta oli laatimassa myös Bob Ellis, Norman Kaye ja Morris Lurie. Jane Ballantyne oli Coxin ohella elokuvan tuottajana. Cactus sai kaksi AFI-ehdokkuutta parhaasta ohjauksesta ja miespääosasta.

Juoni 

Colo (Isabelle Huppert) on ranskalaisnainen, joka matkustaa Australiaan jätettyään aviomiehensä. Hän loukkaantuu auto-onnettomuudessa, jossa hän menettää lähes kokonaan näkönsä. Hän tapaa sokean nuoren Robert-nimisen lääkärin (Robert Menzies), joka omistaa kasvihuoneen täynnä kaktuksia.

Näyttelijät

Tuotanto 
Paul Cox sai inspiraation elokuvaan lapsuudestaan, jolloin hänen äitinsä sokeutui väliaikaisesti. Cox työsti elokuvan tarinaa muutaman vuoden ajan ja kun päätti haluavansa työskennellä Isabelle Huppertin kanssa, hän kirjoitti käsikirjoituksen Huppert mielessään.

Cactuksen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1985, ja sen kuvauspaikkana oli Victorian osavaltio Australiassa. Elokuvan budjettina oli 1,5 miljoonaa Australian dollaria ja tuotantoyhtiöinä olivat Australian Film Commission, Dofine Productions ja Film Victoria.

Julkaisu ja vastaanotto 
Cactus sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa toukokuussa 1986, ja elokuvan Australian ensi-ilta oli 4. syyskuuta 1986. Cactuksen teatterilevittäjänä oli Australiassa Roadshow Film Distributors. Elokuva esitettiin myös vuoden 1986 Montrealin ja Toronton elokuvajuhlilla.

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu viiteen arviointiin. 309 käyttäjästä 67% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 4/5 keskiarvolla.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Cactus Rotten Tomatoes -sivustolla 
 Cactus Screen Australiassa 

Vuoden 1986 australialaiset elokuvat
Draamaelokuvat
Independent-elokuvat
Nobunaga’s Ambition

Nobunaga's Ambition () on japanilaisen Koein (nykyisin Koei Tecmo) kehittämä strategiaroolipelien sarja.

Sarjan ensimmäinen osa on julkaistu vuonna 1983 ja uusin vuonna 2015.

Nimi viittaa Oda Nobunagan elämään ja Japanin valloitukseen Sengoku-kaudella.

Pelit 

 Nobunaga no Yabō (), julkaistu 1983
 Nobunaga's Ambition
 remake Nobunaga no Yabō Returns (, Nobunaga's Ambition Returns) julkaistu vuonna 1995
 Nobunaga no Yabō: Zenkokuban (), julkaistu 1986
 Nobunaga's Ambition (Nobunaga's Ambition: Country-Wide Edition)
 sarjan ensimmäinen japanin ulkopuolella julkaistu osa
 Nobunaga no Yabō: Sengoku Gun'yūden (), julkaistu 1988
 Nobunaga's Ambition II (Nobunaga's Ambition: Tales of the Sengoku Warlords)
 Nobunaga no Yabō: Bushō Fūunroku (), julkaistu 1990
 Nobunaga's Ambition: Lord of Darkness (Nobunaga's Ambition: Records of the Generals)
 Nobunaga no Yabō: Haōden (), julkaistu 1992
 Nobunaga's Ambition: Flammable of Castle (Nobunaga's Ambition: Tales of the Conquerors)
 Nobunaga no Yabō: Tenshōki (), julkaistu 1994
 Nobunaga's Ambition: Chronicles of the Ascension
 Nobunaga no Yabō: Shōseiroku (), julkaistu 1997
 Nobunaga's Ambition: Records of the Star Generals
 Nobunaga no Yabō: Reppūden (), julkaistu 1999
 Nobunaga's Ambition: Tales of the Storms
 Nobunaga no Yabō: Ranseiki (), julkaistu 2001
 Nobunaga's Ambition: Chronicles of Turbulent Times
 Nobunaga no Yabō: Sōtensoku (), julkaistu 2002
 Nobunaga's Ambition: Records of the Blue Skies
 Nobunaga no Yabō: Tenka Sōsei (), julkaistu 2003
 Nobunaga's Ambition: Rise to Power (Nobunaga's Ambition: The Creation of the World)
 Nobunaga no Yabō: Kakushin (), julkaistu 2005
 Nobunaga's Ambition: Iron Triangle (Nobunaga's Ambition: Innovation)
 Nobunaga no Yabō: Tendō (), julkaistu 2009
 Nobunaga's Ambition: Roads of the Heavens
 Nobunaga no Yabō: Sozou (), julkaistu 2013 japanissa
 Nobunaga's Ambition: Sphere of Influence (Nobunaga's Ambition: Creation)
 julkaistu mm. PlayStation 4- ja Windows-alustoille Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa vuonna 2015

Alustat 
Ennen julkaisuja euroopassa ja pohjois-amerikassa pelisarja on julkaistu japanilaisille kotitietokoneille ja konsoleille: FM-7, FM Towns, MSX, NEC PC-9801, NEC PC-8801, NES, PC Engine, PlayStation, Sega Dreamcast, Sega Saturn, Sharp X68000, SNES, Wii, WonderSwan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelisarja Mobygamesissä 

Suurstrategiapelit
Videopelisarjat
Koei Tecmo
Pierre Goudiaby Atepa

Pierre Goudiaby Atepa (30. kesäkuuta 1947 Casamance) on senegalilainen arkkitehti ja insinööri, joka on yksi Afrikan tunnetuimmista rakennussuunnittelijoista. Atepan suunnittelemia ovat muun muassa West Africa Central Bankin rakennus Senegalin Dakarissa, Banjulin kansainvälinen lentoasema Gambiassa sekä Länsi-Afrikan talousyhteisön rakennus Togon Loméssa.

Vuonna 2010 paljastettiin Dakarissa Senegalin 50-vuotisen itsenäisyyden kunniaksi rakennettu valtava pronssiveistos Afrikkalainen renessanssi, jonka Atepa on suunnitellut.

Joulukuussa 2021 Pierre Goudiaby Atepa aikoo ryhtyä oikeustoimiin Kamerunissa OAPI:tä (African Intellectual Property Organization) vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Senegalilaiset henkilöt
Arkkitehdit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Meelva järv

Meelva järv (myös Määrasto raba laugas) on Virossa Räpinan kunnassa Põlvamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 75 ha (hehtaaria) ja se on 2,7 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee Meelvan kylän länsilaidalla Meelvan suon itäpuolella. Meelvan lähimmille taloille ja pelloille tulee matkaa alle puoli kilometriä. Järvellä on vain yksi saari, jonka pinta-ala on 0,64 ha. Sen laskuoja on Toolamaa oja, joka yhtyy 2,7 kilometriä etelässä Võhandu jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 13,4 neliökilometriä.
 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys 3,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00150 kuutiokilometriä eli 1,50 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 6,6 kilometriä ja sen rannat ovat suo- tai metsämaata.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti asidotrofiseksi järveksi, jonka vesi on samanaikaisesti sekä humuspitoista että mineraalipitoista  (, AT).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eesti Entsükopeedia: Meelva järv, viitattu 3.3.2017
 Keskkonnaamet: Meelva maastikukaitseala (Meelva loodusala ja Meelva linnuala) kaitsekorralduskava, 2015, viitattu 3.3.2017

Räpina
Põlvamaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Võhandu jõen valuma-alue
Akste järv

Akste järv (myös Magari paisjärv) on Virossa Põlvan kunnassa Põlvamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 6 hehtaaria. Se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Järven suurin syvyys 4,3 metriä.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti asidotrofiseksi järveksi, jonka vesi on samanaikaisesti sekä humuspitoista että mineraalipitoista  (, AT).

Lähteet 

Põlva
Põlvamaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Ahja jõen valuma-alue
Lahojärv

Lahojärv (myös Moisekatsi järv, Mõisajärv) on Virossa Põlvan kunnassa Põlvamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa 
Metsäjärven pinta-ala on 3 ha (hehtaaria) ja sen suurin syvyys 6 metriä. Se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 900 metriä. Rannat ovat metsämaata, joka on hieman soistunutta.

Järven luokittelu ja ekologia 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().

Järvi luokitellaan limnologisesti asidotrofiseksi järveksi, jonka vesi on samanaikaisesti sekä humuspitoista että mineraalipitoista  (, AT).

Lähteet 

Põlva
Põlvamaan järvet
Peipsijärven alavesistöalue
Ahja jõen valuma-alue
Lauri Karila

Lauri Karila oli suomalainen kääntäjä ja elokuvatuottaja.

Karila johti vuonna 1926 perustettua Kulttuurifilmi Oy Kurki-yhtiötä joka tuotti 16 millimetrin kaitafilmejä kansanvalistustarkoituksiin. Yhtiö tuotti muun muassa vuonna 1930 valmistuneen 9 minuutin pituisern Helsingin nähtävyyksiä ja katuelämää esitelleen filmin Helsinki ulkoasiainministeriön ja Helsingin kaupungin tilauksesta. Kulttuurifilmi Oy Kurki sulautui vuonna 1936 Suomi-Filmiin kaitafilmilainaamoksi.

Teoksia 
 Opetus-elokuvaluettelo. N:o 1. Kulttuurifilmi Kurki, Helsinki 1928
 Opetus-elokuvaluettelo. N:o 2. Helsinki 1929
 Opetus-elokuvaluettelo. N:o 3. Kulttuurifilmi Kurki, Helsinki 1930
 Opetus-elokuvaluettelo. N:o 4, Kaitafilmit. Valtioneuvosto, Helsinki 1934
 Opetuselokuvaluettelo n:o 5. Suomi-filmi, Helsinki 1939
 Suomi-filmin elokuvaluettelo toim. Lauri Karila. Suomi-filmi, Helsinki 1940

Suomennoksia 
 Barbra Ring : Pikku herrasmies ; norjankielestä suomentanut Lauri Karila. Kariston nuorisonkirjoja n:o 17. Karisto 1919 (alkuteos Raedharen)
 Dikken Zwilgmeyer : Mies puolestaan ; norjankielestä suomentanut Lauri Karila. Kariston nuorisonkirjoja 19. Karisto 1920 (alkuteos Lille Jan Bluhme)
 Gunnar Jörgensen : Toveripiirissä ; tanskankielestä suomentanut Lauri Karila. Kariston nuorisonkirjoja 20. Karisto 1920 (alkuteos Flemming)
 Edgar Rice Burroughs : Tarzan : apinain kuningas : seikkailukirja Afrikan aarniometsistä ; 16. englantilaisesta painoksesta suom. Lauri Karila. Kariston nuorisonkirjoja 29. Karisto 1921, 11. painos 1964 (alkuteos Tarzan of the apes)
 Oliver Lodge : Raymond eli haastelua haudan takaa : todisteita muistin ja tunteen säilymisestä kuoleman jälkeen ; 12. englantilaisesta pain. suom. Lauri Karila. Elämän arvoja, ajattelulukemisto 20. Vuosisadan ihmisille 7. Karisto 1922
 Waldo Ralph Trine : Parhaan saavuttaminen ; seitsemännestä englanninkielisestä painoksesta suom. Lauri Karila. Elämän arvoja, ajattelu-lukemisto 20. Vuosisadan ihmisille 10. Karisto 1924 (alkuteos The winning of the best)
 Edgar Rice Burroughs : Talttumaton Tarzan ; englannink. suom. Lauri Karila. Kariston nuorisonkirjoja 54. Karisto 1924, 7. painos 1949 (alkuteos Tarzan the untamed I)
 Burchard Jessen : Aamiaislehti ; norjankielestä suom. Lauri Karila. Karisto 1927 (alkuteos "Frokostbladet")
 Hans Nyvold : Hollantilaistalo : kuvaus Norjan rannikolta. Karisto 1927
 Gilbert Rogers : Huijaus ; englanninkielestä suom. Lauri Karila. Satakunnan Kirjateollisuus, Pori 1927
 Émile Coué : Kuinka parannan itseni suggestiolla : ainoa Couén itsensä kirjoittama esitys maailmankuulusta parannustavastansa ; ranskankielestä suomentanut L. K. Satakunnan Kirjateollisuus, Pori 1927, uudet painokset Sallinen & Virtanen, Pori 1972, 1976, 1977, 1978, 1989 (alkuteos La maîtrise de soi-même)
 H. Courths-Mahler : Perinnön vuoksi ; saksankielestä suomentanut L. K. Satakunnan Kirjateollisuus, Pori 1927 (alkuteos Scheine-Ehe)

Lähteet 
 Fennica

Suomentajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
O. E. Nyman

O. E. Nyman oli suomalainen kääntäjä.

O. E. Nyman voi olla Onni Edvard Nyman (s. 16. syyskuuta 1888 Suomussalmi). Hänen vanhempansa olivat Suomussalmen pitäjänapulainen Gustaf Edvard Nyman (1848–1892) ja Anna Helander. Nyman pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907. Nymanin vanhempi veli oli kirjailija ja kustannusjohtaja Eino Railo (vuoteen 1903 Nyman).

Suomennoksia 
 Aarniometsän tytär : seikkailukertomus intiaaneista ja uudiasukkaista Pohjois-Amerikan vapauden ajoilta ; nuorisolle kertonut Ch. R. Kenyon ; englanninkielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1921, WSOY 1937
 Intiaanin kiitollisuus : seikkailuja kaukaisessa lännessä ; nuorisolle kertonut Edward S. Ellis ; englannin kielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1921
 Ethel M. Dell : Kotkan tie ; tekijän luvalla englanninkielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1921, 7. painos WSOY 1958 (alkuteos The way of an eagle)
 Rex Beach : Sateenkaari : romaani ; englanninkielestä suomentanut O. E. N. Kirja, Helsinki 1921 (alkuteos The Rainbow's End)
 H. Rider Haggard : Kuolematon kuningatar : romaani ; englannin kielestä suom. O. E. N. WSOY 1922, 1933
 H. Rider Haggard : Musta sankari : Allanin ystävän Umslopogaas'in lapsuus ja nuoruuden vaiheet : kertomus zulukaffereista ; englanninkielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1922 (alkuteos Nada Lilja I)
 H. Rider Haggard : Susi-veikot : Umslopogaas'in Galaz'in seikkailuja : kertomus zulukaffereista ; englanninkielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1922 (alkuteos Nada Lilja II)
 H. Rider Haggard : Valkoinen metsästäjä ja kuolematon kuningatar ; englannin kielestä suom. O. E. N. WSOY 1922
 Joseph C. Lincoln : Kapteeni Warrenin holhokit ; englanninkielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1922
 Rex Beach : Hopeaparvi : seikkailuromaani ; englanninkielestä suomentanut O. E. N. Kirja, Helsinki 1923
 H. Rider Haggard : Salattu maa : suurmetsästäjä Allan Quatermain'in seikkailuja Keski-Afrikassa ; englannin kielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1923, WSOY 1942
 Zane Grey : Betty Zane : seikkailukertomus Pohjois-Amerikasta intiaanisotien ajoilta ; englannin kielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1925, WSOY 1934, 7. painos 1994
 Zane Grey : Rajaseudun henki : seikkailuja Amerikan erämaista ; suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1925, WSOY 1936, 6. painos 1957 (alkuteos The spirit of the border)
 Robert Montgomery Bird : Jibbenainosay eli metsien henki : Roland Forresterin ja hänen orpanansa Editin ihmeelliset seikkailut Pohjois-Amerikan indiaanien keskuudessa ; suomentanut O. E. N. Kirja, Helsinki 1925
 Zane Grey : Viimeinen ajo ; englannin kielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1925, 3. painos WSOY 1941, 5. painos 1958 (alkuteos The last trail)
 Elsa Lindberg-Dovlette (Prinsessa Mirza Riza Khan) : Naisia minareettien kaupungista : lehtiä nuoren turkkilaisnaisen mietekirjasta ; tekijän luvalla suomentanut O. E. N. Kirja, Helsinki 1926
 Zane Grey : Rajaseudun sissit ; englannin kielestä suom. O. E. N. Kirja, Helsinki 1926, 3. painos WSOY 1940, 6. painos 1958

Lähteet 
 Fennica

Viitteet 

Suomentajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
WebAssembly

WebAssembly tai WASM on binäärinen käskykanta pinokone tyyppiselle virtuaalikoneelle. Sen tarkoituksena on olla kääntämiskohde useille eri ohjelmointikielille mahdollistaen niillä tehtyjen ohjelmistojen julkaisemisen internettiin. WebAssemblyn tavoitteena on mahdollistaa raskaiden ohjelmistojen käytön verkkosivuilla. Vaikka WebAssembly:n pääkäyttökohde onkin verkkosovellukset, niin sen käyttö ei ole pelkästään rajoitettu siihen. WebAssembly ei tee oletuksia alustansa suhteen eikä se tarjoa vain verkko kohtaisia ominaisuuksia.

WebAssembly pyrkii lähes natiivitason suorituskykyyn selaimessa käyttäen hyödyksi kaikkea saatavilla olevaa laitteistoa. Nopean suorituskyvyn lisäksi WebAssembly omaa binäärisen formaatin, joka on pieni ja johtuen siitä nopea siirtää verrattuna normaaliin tekstuaaliseen esitysmuotoon. Suorituskyvystä ja koosta huolimatta WebAssemblyn tarkoituksena ei ole vielä kokonaan tarkoitus korvata JavaScriptiä vaan toimi sen ohella mahdollistaen sovelluksia, jotka aikaisemmin eivät olisi olleet mahdollista suorituskyvyn puolesta .

WebAssembly julkaistiin vuonna 2017 jonka jälkeen vuonna 2019 siitä tuli World Wide Web Consortium:n suositus. Tämän lisäksi se voitti palkinnon Programming Languages Software Award vuonna 2021. WebAssemblyn standardia ylläpitää World Wide Web Consortium yhdessä lukuisten yritysen kanssa. Näitä yrityksiä ovat muunmuassa Mozilla, Microsoft, Google ja Apple.

Lähteet

Aiheesta muualla 
webassembly.org

Ohjelmointikielet
Satu Järvelä

Satu Johanna Järvelä (s. 4. lokakuuta 1977 Helsinki) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen lumilautailija, jonka erikoisalaa oli half-pipe. Hänen saavutuksiinsa kuuluvat ISF-liiton MM-voitto Sveitsin Davosissa 1995, USOpen voitot Yhdysvaltojen Strattonissa 1995 ja 1996 sekä maailmancupin voitto vuonna 2000 Sveitsissä. Järvelä on myös ensimmäinen suomalainen lumilautailun maailmanmestari. Järvelä osallistui myös Naganon olympialaisiin, joissa finaalipaikka jäi saavuttamatta. Lumilautailusta Järvelä kiinnostui jo lapsena. Hän kärsi loukkaantumisista. Sittemmin hän on toiminut kilpailutuomarina sekä muun muassa Enni Rukajärven, Roope Tonterin ja Matti Suur-Hamarin managerina.

Vuonna 2018 Järvelä valittiin kansainvälisen lumilautaliiton puheenjohtajaksi.

Lähteet 

Suomalaiset lumilautailijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna Magnusson

Anna Magnusson (s. 31. maaliskuuta 1995 Piitime) on ruotsalainen ampumahiihtäjä, viestin olympiamitalisti.

Kontiolahden MM-kilpailuissa 2016 Magnusson oli normaalimatkalla 72:s ja Ruotsin viestijoukkueen mukana yhdeksäs. Nuorten MM-kilpailuissa 2016 hän saavutti viestijoukkueessa hopeaa ja pikamatkalla pronssia. Oslon MM-kilpailuissa 2016 Magnusson oli pikamatkalla 53:s, takaa-ajossa 57:s ja Ruotsin viestijoukkueessa kymmenes. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 Magnusson oli sekä sekaviestissä että viestissä kuudes, pikamatkalla 14:s, takaa-ajossa 36:s ja normaalimatkalla 59:s.

Magnusson hiihti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kolmannen osuuden Ruotsin hopeajoukkueessa naisen viestissä. Normaalimatkalla hän sijoittui 37:nneksi. Hän sai sekapariviestissä EM-hopeaa Minskissä 2019. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa viestissä. Takaa-ajossa hän sijoittui 11:nneksi ja pikakilpailussa 43:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli pikakilpailussa uransa parasta maailmancupsijoitusta sivuten seitsemäs ja takaa-ajossa 46:s. 

Magnusson kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Oberhofin viestissä kaudella 2014–2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Östersundissa joulukuussa 2015 oltuaan normaalimatkalla 40:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän hiihti ensimmäisen kerran Antholzin yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2017 oltuaan seitsemäs.

Ampumahiihdon Ruotsin mestaruuskilpailuissa Magnusson voitti miestin viestin pronssia keväällä 2019 yhdessä Peppe Femlingin ja Jesper Nelinin kanssa.

Lähteet 

Ruotsalaiset ampumahiihtäjät
Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet
Ruotsalaiset olympiamitalistit
John Iley

John Iley on brittiläinen entinen Caterham F1 Teamin Formula 1 -tallin tekninen johtaja.

Iley aloitti aerodynamiikkajohtajana Jordanilla vuonna 1995. Vuosina 2002–2003 hän toimi aerodynamiikkajohtajana Renault’lla ja 2004–2009 Ferrarilla. Vuosina 2010–2011 hän puolestaan työskenteli McLarenin aerodynamiikkajohtajana. Kesäkuussa 2012 hän aloitti Caterhamilla auton suorituskyvystä vastaavana insinöörinä, ja heinäkuussa 2014 hänet ylennettiin tallin tekniseksi johtajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 Twitter
 Linkedin
 GrandPrix.com

Formula 1 -tallien työntekijät
Brittiläiset henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Spodoptera exempta

Spodoptera exempta eli afrikkalainen armeijamato on yökkösten heimoon kuuluva perhoslaji, joka esiintyy luontaisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin toukat ovat merkittäviä viljelykasvien tuholaisia.

”Armeijamato”-nimitys tulee toukkien tavasta ”marssia” suurina laumoina etsimässä ruokaa. Toukat käyttävät ravintonaan pääasiassa heinä- ja sarakasveja ja aiheuttavat massaesiintyminä pahoja tuhoja viljakasveille sekä maissi- ja sokeriruokoviljelmille.

Vuodesta 2016 alkaen Afrikkaan on levinnyt myös lähisukuinen eteläamerikkalainen yökköslaji, Spodoptera frugiperda, jonka massaesiintymät muodostavat merkittävän uhan Afrikan ruokaturvalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Spodoptera exempta 
Insect Pests of Cereals in Ethiopia: Spodoptera exempta 
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO), TECA – technologies and practices for small agricultural producers: Biological control of armyworm (Spodoptera Exempta), Tanzania  

Yökköset
Kasvien tuhohyönteiset
Atelier (pelisarja)

Atelier () on Gust-yhtiön roolipelisarja.

Sarjan ensimmäinen osa on julkaistu vuonna 1997.

Pelit 
 Atelier Marie: The Alchemist of Salburg (1997), PlayStation
 Atelier Elie: The Alchemist of Salburg 2 (1998), PlayStation
 Atelier Lilie: The Alchemist of Salburg 3 (2001), PlayStation 2
 Atelier Judie: The Alchemist of Gramnad (2002), PlayStation 2
 Atelier Viorate: The Alchemist of Gramnad 2 (2003), PlayStation 2
 Atelier Iris: Eternal Mana (2004), PlayStation 2
 Atelier Iris 2: The Azoth of Destiny (2005), PlayStation 2
 Atelier Iris 3: Grand Phantasm (2006), PlayStation 2
 Mana Khemia: Alchemists of Al-Revis (2007), PlayStation 2
 Mana Khemia 2: Fall of Alchemy (2008), PlayStation 2
 Atelier Rorona: The Alchemist of Arland (2009) PlayStation 3
 Atelier Totori: The Adventurer of Arland (2010) PlayStation 3
 Atelier Meruru: The Apprentice of Arland (2011) PlayStation 3
 Atelier Ayesha: The Alchemist of Dusk (2012) PlayStation 3
 Atelier Escha & Logy: Alchemists of the Dusk Sky (2013) PlayStation 3 
 Atelier Shallie: Alchemists of the Dusk Sea (2014) PlayStation 3
 Atelier Sophie: The Alchemist of the Mysterious Book (2015) PlayStation 3, PlayStation 4
 Atelier Firis: The Alchemist and the Mysterious Journey (2016) PlayStation 3, PlayStation 4
 Atelier Lydie & Suelle: The Alchemists and the Mysterious Paintings (2017) PlayStation 4
 Atelier Lulua: The Scion of Arland (2019) Nintendo Switch, PlayStation 4
 Atelier Ryza: Ever Darkness & the Secret Hideout (2019) Nintendo Switch, PlayStation 4
 Atelier Ryza 2: Lost Legends & the Secret Fairy (2021)

Spin-off 
Pääsarjan lisäksi on julkaistu useita muita pelejä.

Käännökset ja uudelleenjulkaisut 
Useat osat on julkaistu uudelleen käsikonsoleille.

Anime ja Manga 

Sarjaan perustuen on tehty myös manga-sarjoja ja anime-sarja.

 Atelier Marie and Elie - The Alchemist of Salburg, manga
 Marie to Elie Atelier: Salburg no Renkinjutsushi Second Season, manga
 Viorate no Atelier: Kiteretsu Muraokoshi, manga
 Atelier Escha & Logy: Alchemists of the Dusk Sky, manga, anime

Videopelisarjat
Koei Tecmo
Michael J. Smith

Michael John Smith (30. huhtikuuta 1945 Beaufort, Pohjois-Carolina – 28. tammikuuta 1986 Cape Canaveral, Florida) oli yhdysvaltalainen astronautti. Smith sai surmansa avaruussukkula Challengerin räjähdyksessä tammikuussa 1986. Smithin oli määrä toimia lentäjänä kyseisellä lennolla ja se olisi ollut hänen ensimmäinen avaruuslentonsa, mutta sukkula tuhoutui 73 sekuntia laukaisunsa jälkeen. Smith syntyi Beaufortissa Pohjois-Carolinassa. Hän valmistui Beaufortin lukiosta vuonna 1963 ja suoritti kandidaatin tutkinnon Yhdysvaltain laivastoakatemiassa vuonna 1967.

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Bandyliigakausi 2016–2017

Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2016-2017 ratkaistiin yhdeksän joukkueen runkosarjan jälkeen kahdeksan parhaan joukkueen pudotuspeleillä. Kahdeksan vuoden tauon jälkeen WP-35 Varkaudesta oli myös mukana pudotuspeleissä.

Loppuottelu pelattiin runkosarjan voittajan Porvoon Akilleksen kotikentällä. Kuten edellisenä vuonna, nytkin jouduttiin auringonpaisteen kanssa ongelmiin. Tällä kertaa ottelun aloitusaikaa lykättiin tunnilla klo 17:stä klo 18:aan. Akilles otti ottelussa ensimmäisellä puoliajalla selvän 3-1 johdon. Käännekohdaksi muodostui ensimmäisen puoliajan lopulla Akilleksen saama rangaistuslyönti. Veiterän maalivahti Topi Peuhkuri torjui Petteri Lampisen vedon.

Toinen puoliaika oli sitten Veiterän, joka teki peräti neljä maalia voittaen numeroin 5-3. Runkosarjan viitonen Lappeerannan Veiterä saavutti näin jääpallon Suomen mestaruuden 37 vuoden tauon jälkeen. Edellinen oli tullut keväällä 1980.

Runkosarja

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Suomen mestarit 
Veiterän joukkue 2016-2017: Topi Peuhkuri (mv), Miika Kontra (mv), Antti-Juuso Ropo, Santtu Nurmi, Johan Segerman, Kristian Laibert, Joonas Ylä-Outinen, Emil Segerman, Ville Hatara, Tomi Hauska, Juuso Kärmeniemi, Janne Hauska, Valtteri Hauska, Emil Fedorov, Tero Liimatainen, Tuukka Loikkanen, Aleksi Seppänen, Ere Verhelä Taustajoukot: valmentajat: Aleksei Nikišov huoltaja: Tommi Huipero, joukkueenjohtajat: Ilkka Hauska, Lauri Segerman

Parhaat maalintekijät - runkosarja

Lähteet

Viitteet

Bandyliiga
Vuoden 2016 jääpallo
Vuoden 2017 jääpallo
Tauno Nuotio

Tauno Nuotio oli suomalainen kääntäjä.

Suomennoksia 
 Jack London : Elsinoren kapina : romaani. Otava 1926, 2. painos 1938, 4. painos 1968 (alkuteos Mutiny on board of Elsinore)
 Paronitar Orczy : Keisarin kynttilänjalat ; englannista suomensi Tauno Nuotio. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1928
 Maurice Dekobra : Samettiliekkejä : kosmopoliittinen romaani ; tekijän valtuuttamana ranskankielestä suomentanut Tauno Nuotio. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1928
 Claude Anet : Kadonnut kansa : romaani ; tekijän valtuuttamana 6:nnesta ranskankielisestä painoksesta suomentanut Tauno Nuotio. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1929 (alkuteos La fin d'un monde)
 Gustave Le Bon : Maailman nykyinen kehitys : harhaluuloja ja tosiasioita ; tekijän valtuuttamana ranskankielestä suomentanut Tauno Nuotio. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1929
 Maurice Dekobra : Serenadi pyövelille : kosmopoliittinen romaani ; tekijän luvin ranskankielestä suomentanut T. N. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1929
 G. Samuel Blythe : Vapautukaa liiallisesta lihavuudesta : sisältää ravintosääntöjä ja kaloriataulukkoja ; englanninkielestä suomentanut T. N. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1929
 Täydellinen unikirja : erehtymätön opas unien, ilmestysten ja näkyjen selittämiseen : sisältää arpanumerot kaikille unille ja hyvin mielenkiintoisen valikoiman kaskuja unista ja ilmestyksistä ; kirjoittanut Cagliostron viimeinen jälkeläinen ; tekijän valtuuttamana ranskankielestä suomentanut Tauno Nuotio. Satakunnan kirjateollisuus oy, Pori 1930 (alkuteos Le grand interprète des songes)
 R. H. Bruce Lockhart : Mennyt loisto. WSOY 1935
 Marika Stiernstedt : Mitä Venäjällä näin : matkavaikutelmani SSSR:stä syksyllä 1934. WSOY 1935 (alkuteos Ryskt : en resa på egen hand hösten 1934)
 Eric Virgin : Abessinian keisarin neuvonantajana. WSOY 1936
 Dennis Wheatley : Tobolskin vanki. WSOY 1936, 2. painos 1940 (alkuteos The Forbidden Territory)
 Arne Sørensen : Nykyajan ihminen ; suomentaneet Tauno Nuotio ja Lauri Hirvensalo. WSOY 1937
 Dennis Wheatley : Punainen elokuu. WSOY 1937, 2. painos 1941
 P. G. Wodehouse : Rahaa kuin roskaa : romaani. WSOY 1938, 2. painos 1960 (alkuteos Big money)
 P. G. Wodehouse : Pulmallinen viikonloppu : romaani. WSOY 1939, 2. painos 1960 (alkuteos The code of the Woosters)
 Zane Grey : Yöllinen hyökkäys. WSOY 1939, 6. painos 1960 (alkuteos Raiders of Spanish Peaks)
 James Truslow Adams : Amerikan eepos ; kuvittanut M. J. Gallacher ; suomentaneet Tauno Nuotio ja Siskolahja von Hertzen. Kustannus Oy Union, Helsinki 1947 (alkuteos The epic of America)

Lähteet 
 Fennica

Suomentajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Sions Sånger och Psalmer

Sions Sånger och Psalmer on Ruotsin vanhoillislestadiolaisten keskusyhdistyksen SFC:n (Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation) julkaisema laulukirja. Kirja sisältää  96 laulua. Vuonna 2011 SFC julkaisi laulukirjan digitaalisena. 

Painetyt laitokset
Ett urval av psalmer och Sions sånger, SFC 1987.
Sions sånger : Psalmer, SFC 1991. ISBN 91-971625-0-7

Lähteet

Laulukirjat
Lestadiolaisuus
Anvia

Anvia oli Elisa Oyj:n brändi, jonka Elisa hankki kesällä 2016 Anvia Oyj:n (nyk. Viria Oyj) kanssa tehdyllä yritysjärjestelyllä. Tällöin Anvia-konserniin kuuluneet Anvia Telecom Oy, Anvia IT-palvelut Oy, Anvia Hosting Oy, Anvia TV Oy ja Watson Nordic Oy siirtyivät Elisaan. Näistä Anvia Hosting Oy ja Anvia IT-Palvelut Oy on lakkautettu heinäkuussa 2017 ja Anvia Telecom on sulautettu Elisa Oyj:hin elokuussa 2017. 

Yritysjärjestelyssä myyjänä toiminut Anvia Oyj vaihtoi nimensä  Viria Oyj:ksi tammikuussa 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön historiaa Pörssitiedossa

Maksu-tv
Suomalaiset laajakaistaoperaattorit
Internet-palveluntarjoajat
Suomalaiset tietoliikenneyhtiöt
Suomalaiset televisioyhtiöt
Elisa
Kajkaavi

Kajkaavi (substantiivi kajkaaviksi: kajkavščina; štokaaviksi adjektiivi: kajkavski, substantiivi: kajkavica tai kajkavština) on kroatian kielen murre, jota puhutaan pääasiassa Keski-Kroatiassa, Gorski Kotarin alueella ja Pohjois-Istriassa.

Jo kauan on kiistelty, onko kajkaavi serbokroaatin murre vai täysin oma kieli, sillä se on vain osittain ymmärrettävää muiden kroatian murteiden puhujille ja sillä on enemmän yhtäläisyyksiä slovenian (erityisesti Prekmurjen murteen) kanssa ääntämyksen ja sanaston kannalta. Monet merkittävät kroatialaiset kielitieteilijät pitävät kajkaavia omana kielenään, jolla on omat vakiintuneet murteensa ja dokumentoitua kirjallisuutta. Kroatialainen kielitieteilijä Stjepan Ivšić on käyttänyt todisteena kajkaavinkielistä sanastoa ja korostusta, joka poikkeaa merkittävästi standardikroatiasta. Joka tapauksessa kielitieteilijöiden välillä on yksimielisyys siitä, että kajkaavi ei kuulu samaan murreryhmään štokaavin ja serbokroaatin kanssa ja että se on läheisempää sukua slovenian kielelle, jonka kanssa se jakaa huomattavan määrän sanastoa. Kajkaavilla on alhainen keskinäinen ymmärrettävyys štokaavin murteen kanssa, johon kroatian kirjakieli perustuu. Kielitieteilijä Josip Silić, yksi tärkeimmistä tekijöistä kroatian kielen standardisoinnissa, tunnustaa myös kajkaavin omaksi kielekseen, joilla on eri morfologia, syntaksi ja fonologia kuin virallisella kroatian kielellä. Vuodesta 2015 alkaen, historiallisella kajkaavin kielellä on erillinen ISO 639-3 – koodi - kjv. Eräät järjestöt yrittävät jatkuvvast laajentaa kielen tunnustamista ja statusta, joka on toistaiseksi johtanut valinnaisten oppiaineiden opetukseen kajkaaviksi joissakin osissa Kroatiaa sekä edellä mainitun ISO-koodin luomiseen.

Termi kajkaavi johtuu kielen kysyvästä pronominista kaj (mitä, mikä). Muut tärkeimmät kroatian murteet saavat myös nimensä kielten kysymyspronomineista. Pronominit ovat kuitenkin vain yleisiä viitteitä eivätkä ne toimi kunkin murteen todellisina tunnisteina. Jotkin kajkaavin murteet käyttävät kysymyspronominina sanaa ča, jota yleensä käytetään čakaavin murteessa. Näissä murteissa nimessä esiintyvä pronomini on yleensä käytetyin kyseisessä murteessa.

Pohjois-Kroatian ulkopuolella murretta puhutaan myös Itävallan Burgenlandissa ja useiden eksklaavien alueella Unkarissa pitkin Itävallan ja Kroatian rajaa, sekä Romaniassa. Vaikka kajkaavin puhujat ovat pääasiassa kroaatteja ja kajkaavia pidetään serbokroaatin murteena, sen lähin sukulainen on kuitenkin sloveenin kieli. Kajkaavi on osa murrejatkumoa, jossa ovat myös sloveeni ja čakaavi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Murteet
Kroatian kielet
Arvo Airio

Arvo Airio oli suomalainen kääntäjä.

Suomennoksia 
 Jules Hetzel : Marusja eli sankarityttönen Ukrainasta ; Marko Wovtshokin (Maria Aleksandrowna Markovitsh) ukrainalaisesta legendasta mukaillut P. J. Stahl ; ranskan kielestä suomentanut Arvo Airio. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1914, 2. painos 1924
 Jules Verne : Matkustus maan keskipisteeseen. Kirja, Helsinki 1917, 2. painos 1928
 Totuus Rasputinista ; kirjoittanut kreivitär Radziwill ; suomentanut Arvo Airio. Kirja, Helsinki 1917
 Mayne Reid : Valkoinen hevonen : seikkailuja Meksikossa. Kirja, Helsinki 1917, 2. painos WSOY 1921, 3. painos 1941, uud. ja lyh. suomennos WSOY 1964 (alkuteos War path)
 Kreivi Paul Vassili: Keisarihovista kulissien takaa; suomentanut Arvo Airio. Kirja, Helsinki 1917

Lähteet 
 Fennica

Viitteet 

Suomentajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Gorski kotar

Gorski kotar ([ɡǒrskiː kôtaːr]; suomeksi Vuorialue) on vuoristoinen alue Kroatiassa Karlovacin ja Rijekan välissä. Koska 63 % alueen pinta-alasta on metsää, sitä kutsutaan kansan keskuudessa Kroatian vihreiksi keukoiksi tai Kroatian Sveitsiksi. Alueen läpi kulkee Eurooppatie E65, joka yhdistää Budapestin ja Zagrebin Adrianmeren rannikolla sijaitsevaan Rijekaan.

Maantiede 
Alue on jaettu Primorje-Gorski kotarin ja Karlovacin piirikuntien kesken. Suurin osa alueesta sijaitsee Primorje-Gorski kotarin piirikunnassa, mukaan lukien alueen suurimmat asutuskeskukset Delnice, Čabar, Vrbovsko, ja kunnat Mrkopalj, Ravna Gora, Skrad, Brod na Kupi, Fužine ja Lokve. Siinä osassa, joka kuuluu Karlovacin piirikuntaan, sijaitsee Bosiljevo ja osa Ogulinin kaupungista. Delnice on 4 454 asukkaallaan alueen suurin kaupunki ja sen keskus. Muita keskuksia, joissa asukasluku on yli tuhat ovat Vrbovsko (1 900) ja Ravna Gora (1 900). Begovo Razdolje, Kroatian korkeimmalla sijaitseva kylä (1 076 m) on Gorski kotarissa.

Gorski kotarin asukastiheys on alhainen, mutta suurin Kroatian vuoristoisessa osassa. Vuonna 2001 noin 28 000 ihmistä asui 1 300 neliökilometriä, joka tarkoittaa, että alueella asuu noin 22 ihmistä per neliökilometri. Kielellisesti alue on hyvin monimuotoinen, sillä suhteellisen pienellä alueella voidaan kuulla kaikkia kolmea kroatian kielen päämurteista. Joissakin Gorski kotarin osissa on myös huomattava italialainen yhteisö.

Geomorfisesti Gorski kotar sijaitsee karstimaatasangolla ja alueen keskimääräinen korkeus on 800 m. Korkein kohta on Bjelolasica (1 534 m) ja seuraavaksi korkein Risnjak (1 528 m). Tasanko on ilmastollinen raja rantavyöhykkeen ja sisämaan välissä. Raja Kvarnerin alueen kanssa on määritelty Mustanmeren ja Adrianmeren valuma-alueiden rajan mukaisesti.Alueen eteläistä rajaa Likan kanssa ei ole selkeästi määritelty, mutta useimmat tutkijat pitävät tietä Jasenak – Novi Vinodolski rajana ja Jasenakin asukkaat itse katsovat olevansa jossain Gorski Kotarin ja Likan välissä. Pohjoisessa Kupa-joki on Gorski kotarin ja Slovenian Dolenjskan alueen rajana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Gorski kotarin englanninkielinen kotisivu.
Kroatian maantiede
Scania OmniExpress 320

Scania OmniExpress 320 on Lahden Autokorin ja myöhemmin Scanian valmistama linja-automalli Scania OmniExpress 360:n rinnalla. Suomessa sarjaa näkee ainakin Savonlinjalla ja U-linjoilla. Vuonna 2014 julkistettiin, että Scania OmniExpressistä on tulossa matalalattiaversio. Sen nimeksi tuli Scania OmniExpress 320LE, ja sitä valmistaa SOE Busproduction, koska Lahden Autokori Oy meni konkurssiin vuotta aikaisemmin. Kirjaimet LE on johdettu sanoista Low Entry.

OmniExpress 320
Valpuri Urpiainen

Valpuri Urpiainen (k. 1692) tuomittiin kuolemaan avionrikkomuksesta Suomessa 1600-luvulla. Oikeudenkäynti on ollut historiallisen tutkimuksen kohteena.

Valpuri Urpiainen oli talonpoikaisen Matti Kotilaisen vaimo Pielisjärvellä. Mies oli valittu mieromieheksi eli viemään pitäjäläisten valitus raskaasta verotuksesta kuninkaan kuultavaksi Tukholmaan. Matkat kestivät kauan ja Kotilainen oli tehtävässä kaikkiaan neljä kertaa.

Toiselta matkaltaan palatessaan Matti sai tietää vaimonsa maanneen talon rengin kanssa ja tulleen raskaaksi. Säilyneiden asiakirjojen mukaan Valpuri oli puolustautunut sanoen: "Se kuin isännän sijaan jätetään, se isännän työtä tekee." Valpuri lähti tapauksen johdosta kotitilalta ensin Venäjälle ja sen jälkeen Sotkamoon. Synnytettyään pojan hän asettui asumaan vanhempiensa luo. Matti haki eroa ja sai sen samana vuonna 1689.

Valpuri Urpiainen yritti palauttaa kunniaansa talvikäräjillä 1691. Suotuisan päätöksen sijaan tuomari totesi hänen syyllistyneen kaksinkertaiseen huoruuteen ja tuomitsi hänet kuolemaan. Tuomiot raskaimmista rikoksista alistettiin Turun hovioikeuden vahvistettaviksi ja Valpuri vietiin käräjiltä kruunun tyrmään odottamaan oikeuden lopullista päätöstä. 

Valpurin lopullista kohtaloa ei tiedetä, koska Turun hovioikeuden arkistot tuhoutuivat palossa 1827. Kaksinkertainen huoruus oli kuitenkin niin raskas rikos, että hovioikeus jätti kuolemantuomion usein voimaan. Valpuri Urpiainen todennäköisesti mestattiin vuoden 1691 tai 1692 aikana. Hänen miehensä Matti Kotilainen karkotettiin samoihin aikoihin maanpakoon kruunua vastaan niskoittelusta Ruotsin Pommeriin, missä hän luultavasti kuoli pian tämän jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 

Pielisjärvi
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1692 kuolleet
1600-luvulla syntyneet
Aleksei Tšervotkin

Aleksei Aleksandrovitš Tšervotkin (; s. 30. huhtikuuta 1995) on venäläinen maastohiihtäjä ja viestin olympiavoittaja.

Tšervotkin saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa 4 × 5 kilometrin viestissä ja pronssia 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 2013, hopeaa yhdistelmäkilpailussa ja pronssia viestissä 2014 sekä kultaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, yhdistelmäkilpailussa ja viestissä 2015. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2016 sekä 15 kilometrin vapaan kilpailussa ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 2017. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän voitti kultaa 7,5 kilometrin perinteisen ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa sekä 4 × 5 kilometrin sekaviestissä 2013.

Tšervotkin hiihti Lahden MM-kilpailuissa 2017 kolmannen viestiosuuden Venäjän hopeajoukkueessa. 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän sijoittui 13:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti viestissä jälleen kolmannen osuuden venäläisten hopeajoukkueessa. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kahdestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa Venäjän viestijoukkueessa ja oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljästoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Tšervotkin hiihti ensimmäisen osuuden Venäjän olympiakomitean kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sijoittui viidenneksi.

Tšervotkin kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2015 sijoittuen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 22:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Nové Měston 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2016 oltuaan kuudes. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Rukan Nordic Opening -tapahtuman 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2020. Tammikuussa 2021 Tšervotkin sijoittui Tour de Skin Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi. Hän oli Rukan 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa toinen marraskuussa 2021. Kaudella 2021-2022 Tšervotkin sijoittui Tour de Ski-kiertueella Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi.

Hänen käyttämänsä suksimerkki on Fischer.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet
Venäläiset maastohiihtäjät
Venäläiset olympiamitalistit
Ajatuspaja Toivo

Ajatuspaja Toivo (Aikaisemmin Suomen Toivo) on Kansallinen Kokoomus -puoluetta lähellä toimiva ajatushautomo. 

Ajatuspajan taustalla on vuonna 1935 perustettu Kansallinen Kulttuurisäätiö. Ajatuspaja pyrkii tutkimus-, koulutus- ja julkaisutoiminnallaan edistämään vastuullisen markkinatalouden vahvistumista Suomessa ja sitä kautta Kokoomuksen asemaa puoluekentässä.

Ajatuspajan vt. toiminnanjohtajana toimii Antti Vesala ja säätiön hallituksen puheenjohtaja on Juhana Vartiainen.

Julkaisut

Toiminnanjohtajat 
 Markku Pyykkölä 2007-2016
 Sini Ruohonen 2017-2021
 Antti Vesala 2021-

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ajatuspaja Toivo kotisivut

Suomalaiset ajatushautomot
Kansallinen Kokoomus
Henriette Löfman

Henriette Löfman (23. elokuuta 1784 – 6. maaliskuuta 1836 Örby, Länsi-Götanmaa) oli ruotsalainen säveltäjä. 

Hän meni naimisiin 15. helmikuuta 1822 kenraaliluutnantti Casimir Reuterskiöldin (1770-1848) kanssa.

Henriette Löfman sävelsi muun muassa harpulle.

Lähteet 

Vuonna 1836 kuolleet
Vuonna 1784 syntyneet
Taidemusiikin säveltäjät
Ruotsalaiset säveltäjät