joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eero-Eetu Saarinen

Eero-Eetu Saarinen (29. maaliskuuta 1904 Orivesi – 1. toukokuuta 1986 Kauniainen) oli suomalainen everstiluutnantti ja pioneeriupseeri. 

Saarisen vanhemmat olivar maanviljelijä Otto Reinhold Saarinen ja Eedla Josefiina Lundahl. Hän kävi Kadettikoulun 1926–1928 ja sotateknillisen koulun 1932–1934. Vuonna 1941 Saarinen kävi lähitaistelukoulukurssin Saksassa.

Saarinen oli Pioneeripataljoonassa nuorempana upseerina, adjutanttina ja komppanian varapäällikkönä 1928–1930, Reserviupseerikoulun pioneerilinjan johtajana 1930–1932, Erillisen Pioneerikomppanian  varapäällikkönä 1934–1937 ja Pioneeripataljoonassa komppanian päällikkönä 1938–1939. Sotavuosina hän oli divisioonan pioneerikomentajana 1939–1940 ja AK:n pioneerikomentajana 1941–1944. Hän oli sitten pioneerikoulutuskeskuksen päällikkönä 1944, pioneerikurssin johtajana 1945–1946, Pioneerirykmentin pataljoonan komentajana 1946–1952 ja pääesikunnan sotahistorian tutkimuslaitoksen tutkijaupseerina vuodesta 1950 alkaen. 

Saarinen toimi Hakku-lehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana useaan otteeseen vuosina 1928–1950. Hän oli Elimäen kunnanvaltuuston jäsenenä 1946–1950, perusti Pioneerimuseon 1944 ja oli museon johtokunnan puheenjohtajana 1944–1951.

Eero-Eetu Saarinen oli naimisissa vuodesta 1931 Vera Lisitzinin kanssa.

Julkaisuja 
 Pioneerin taskukirja. Otava 1931, 1940 (toimittajana)
 Uivat ja uiville tuille rakennetut polkusillat. Otava 1934
 Rykmentin pioneeri- ja liikennejoukkueen kokoonpano ja tehtävät. Suomen sotilasaikakauslehden n:on 5/35 liite. Helsinki 1935
 Pioneeriaselajin taipaleelta. Korian pioneeriupseerikerho r.y:n ja Korian varuskunnan aliupseerikerho r.y:n julkaisuja 1. Koria 1951
 Moottoriliikenteen keskusjärjestö r.y. 1956-1965. Moottoriliikenteen keskusjärjestö, Helsinki 1966
 Ensimmäiset asevelvolliset reservimiehet: Lammin, Urjalan, Oriveden ja Saarijärven reservikomppaniat 1883-99. Sotahistoriallisen seuran julkaisuja 3. Hata, Helsinki 1967
 Oriveden eräsissit 1919-1969; kirj. Eero-Eetu Saarinen, Pertti Jussila. Orivesi 1969
 Pioneeriaselajin historia 1918-1968. Pioneeriupseeriyhdistys, Helsinki 1975, 2. painos 1989
 Ylä-Syvärin kapearaiteinen rautatie: suomalaisten toisen maailmansodan aikana rakentaman kenttäradan historia; täydennysosuuden sisältö Olavi Kilpiö ; toim. Mikko Alameri ja Matti Bergström. Rautatiehistoriallinen arkisto 1. Museorautatieyhdistys, Hyvinkää 1979
 Suurarpa ry. 40: 1944-1984; täydentänyt Pirkko Siltaloppi. Suurarpa, Helsinki 1984

Lähteet 

Suomalaiset everstit
Elimäen kunnanvaltuutetut
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Laari (täsmennyssivu)

Laari voi tarkoittaa muun muassa:

 laari, seinillä erotettu säilytyspaikka aitassa, kellarissa tms.

Mytologia 
laarit, roomalaisen mytologian käsite

Sukunimi 
Antti Laari (1839–1912), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
Ilkka-Eemeli Laari (s. 1989), suomalainen lumilautailija ja lakimies
Sanna Laari (s. 1990), suomalainen ampumahiihtäjä

Järvi 
 Laari, järvi Mikkelissä.

Sukunimet
Konsti (täsmennyssivu)

Konsti voi tarkoittaa muun muassa:

Sukunimi 
Kaarle Konsti (1846–1919), suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja herastuomari
Kalle Konsti (s. 1979), suomalainen jääkiekkoilija

Etunimi 
Konsti Järnefelt (1890–1959), suomalainen poliitikko, kansanedustaja (Suomen Kansanpuolue) ja ammattiyhdistysjohtaja

Sukunimet
Etunimet
Hedström

Hedström on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Jonathan Hedström (s. 1977), ruotsalainen jääkiekkoilija
Klaus Hedström (s. 1972), suomalainen erikoistehosteiden suunnittelija ja elokuvajärjestäjä
Måns Hedström (1943–2005), suomalainen sisustusarkkitehti, teatterilavastaja, pukusuunnittelija ja graafikko
Tove Hedström (1907–1944), suomalainen kirjailija
Trond Hedström (1917–1982), suomalainen valokuvaaja
Matarinpuiston silta

Matarinpuiston silta (tai Matarinkosken kävelysilta) on Keravanjoen ylittävä kevyen liikenteen silta Vantaalla. Silta yhdistää Matarin kaupunginosaan kuuluvan Matarinpuisto-ulkoilualueen Päiväkummun viheralueisiin. Pieni osa sillasta sekä sen katuverkkoon yhdistävä asfalttiosuus kuuluvat Rekolaan, mikä tekee sillasta kolmen kaupunginosan rajapyykin. Vuonna 2020 rakennettu noin 59-metrinen kirkkaanpunainen silta ylittää joen vinosti itä–länsisuunnassa ja erottuu ”räväkkänä” jokimaisemassa.

Suunnittelu ja rakentaminen 
Matarinpuiston siltaa on kutsuttu yli 15-vuotiseksi hankkeeksi, koska sen suunnittelu alkoi jo vuonna 2005. Kaksi ulkoilualuetta toisiinsa yhdistävä silta koettiin tarpeelliseksi jo tuolloin, ja Vantaa toimitti ympäristölupavirastoon lupahakemuksen sillan rakentamiseksi. Lupa myönnettiin, mutta hanke kuitenkin kariutui kymmeneksi vuodeksi, koska kaupungilla ei ollut riittävän laajaa omistusta maa- ja vesialueisiin. Aluehallintovirasto myönsi rakennusluvan vuonna 2016, jolloin kunta oli hankkinut tarvittavat alueet. Suunnitelmana oli saada silta valmiiksi vuoden 2018 lopussa. 

Rakentamisen aloittamista kuitenkin hidasti useat paikallisilta asukkailta saadut valitukset. Osa asukkaista pelkäsi sillan tuhoavan jokimaiseman ja mahdollistavan mopoliikenteen. Osa valituksista käsitteli lintuja, ja suunnitellun sillan valaistuksineen sanottiin häiritsevän myös lepakoiden elämää. Vantaan kaupungin selvityksen mukaan silta ei kuitenkaan heikennä lepakoiden elinympäristöä tai haittaa lentoratoja, ja Ympäristökeskuksen mukaan sillat voivat parhaimmillaan hyödyttää lepakoita tarjoamalla niille sopivia päiväpiilopaikkoja. Uhanalaiset ja suojellut vuollejokisimpukat täytyi sukeltaen siirtää pois sillan ympäristöstä joen yläjuoksulle.

Rakentaminen alkoi lopulta kesällä 2020. Hankkeen aikaisia ympäristövaikutuksia vähensi se, että sillan kantava rakenne valmistettiin konepajalla ja nostoasennettiin paikoilleen tukien varaan. Urakkaan kuuluivat myös asfalttipintainen yhteys suoraan sillalta Rekolan Joukontielle sekä kivituhkapintainen puistoraitti sillan ympäristössä useine valaistustöineen. Valosaasteen minimoimiseksi valaistukseen suunniteltiin 60 prosentin himmennys, joka painottuu hiljaisimpiin liikkumisaikoihin. Silta avattiin käyttöön joulukuussa 2020. 

Matarinpuiston sillan suunnitteli WSP Finland. Hanke maksoi noin puoli miljoonaa euroa, mistä valtionavustus oli 232 000. Sillan ympäristön puistoraitit valaistuksineen maksoivat 159 000 euroa.

Sillan mitat ja rakenne 

Matarinpuiston silta on 59 metriä pitkä teräksinen ja kantavakaiteinen ristikkosilta, jonka ristikkorakenne toimii myös sillan kaiteina. Alusrakenteet ovat teräsbetonirakenteisia. Korkeus vedenpinnasta on noin kaksi metriä. Noin 4,5 metriä metriä leveä kansi eli päällysrakenne on valmistettu painekyllästetystä puusta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 KorsoTV: Matarinpuiston uusi silta (Youtube). Videokuvaa sillasta ja sen ympäristöstä. 29.1.2021.

Vantaan sillat
Kevyen liikenteen sillat
Matari
Rekola
Päiväkumpu
Jesse Pynnönen

Jesse Pynnönen on suomalainen voimaurheilija, kilpasyöjä ja tubettaja.

Pynnönen on tullut tunnetuksi syömisvideoillaan. Hänen syömiskanavallaan Jesse Eats on yli 150 000 tilaajaa. Hän pyörittää myös toista YouTube-kanavaa nimeltä Jesse Pynnönen, jonne hän tekee usein urheiluvideoita eri urheilulajien harrastajien kanssa. 

Vuonna 2020 Pynnönen voitti Suomen Voimalajiliiton SM-kilpailun. Otevoimailun maailmanmestaruuden hän on voittanut vuosina 2017, 2019 ja 2021. Otevoimailun SM-kultaa hän on voittanut vuosina 2018 ja 2020. Vuoden 2020 Suomen vahvin mies -kilpailussa hän sijoittui toiseksi.

Lähteet

Suomalaiset tubettajat
Suomalaiset voimamiehet
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Mercedes-Benz SL-sarja (W113)

Mercedes-Benz W113 on Mercedes-Benz SL-sarjan toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1963–1971. Se korvasi edeltäneen Mercedes-Benz 300 SL -mallin ja seuraajaksi tuli W107.

Aiheesta muualla 

SL-sarja (W113)
S-segmentin autot
1960-luvun autot
1970-luvun autot
Anne-Marie Martin

Anne-Marie Martin (s. 11. marraskuuta 1957 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hänen syntymänimensä oli Edmonda Benton, jonka hän vaihtoi Anne-Marie Martiniksi vuonna 1981. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat TV-sarjoissa Days of Our Lives, jossa hän esitti Gwen Daviesin roolia 166 jaksossa vuosina 1982–1985 sekä Moukarimies, jossa hänellä oli naispääosa 41 jaksossa vuosina 1986–1988. Aiemmin hän oli esiintynyt pienissä sivurooleissa muutamissa TV-sarjoissa ja kauhuelokuvissa, kuten esimerkiksi Prom Night. 

Martin avioitui käsikirjoittaja ja ohjaaja Michael Crichtonin kanssa vuonna 1987 ja he erosivat vuonna 2002. He käsikirjoittivat yhdessä vuonna 1996 ensi-iltansa saaneen elokuvan Twister, joka muun muassa palkittiin The Stinkers Bad Movie -palkinnolla heti ilmestymisvuonnaan.

Martin lopetti näyttelijän työnsä Moukarimiehen jälkeen vuonna 1988 ja vetäytyi julkisuudesta. Näyttelemisen sijaan hän kiinnostui ratsastuksesta ja hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2001 edustamaan Yhdysvaltoja ratsastuksen MM-kisoissa. Hän on myös harjoittanut Islannin hevosten rodunjalostusta.

Lähteet

Kanadalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset ratsastajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Liian paksu perhoseksi (elokuva)

Liian paksu perhoseksi on Ylen tuottama tv-elokuva jonka ohjasi Heidi Köngäs Sisko Istanmäen saman nimisen romaanin pohjalta. Romaanin elokuvan käsikirjoitukseksi sovitti Tove Idström. 

Elokuva rikkoi katsojaennätyksiä vuonna 1998 ensi-illassan jossa sillä oli melkein 1,5 miljoonaa katsojaa. Elokuva palkittiin vuonna 1998 Berliinissä, Saksassa Prix Europa palkinnolla.

Juoni 
Romaanin tapahtumat sijoittuvat 1960-luvun Pohjanmaalle ja elokuva on kuvattu Alavudella. Kaisu Ketonen (Kaarina Hazard) saapuu kauppa-apulaiseksi Ruutinojan sekatavarakauppaan. Huonosti kannattavaa kauppaa, joka on miltei konkussissa, pitää pieni ja hintelä Erni (Mika Nuojua). Topakka ja isokokoinen Kaisu alkaa laittamaan kauppaa kuntoon. Kaisun ja Ernin suhde lämpenee hiljalleen rakkaudeksi, mutta Ernin sukulaiset aiheuttavat ongelmia suhteeseen, varsinkin Ernin tärkeilevä äiti (Liisamaija Laaksonen).

Näyttelijät 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
  Kirjailija Sisko Istanmäen haastattelu.
 
 

Suomalaiset televisioelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Vuoden 1998 suomalaiset elokuvat
Smedskulla

Smedskulla on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Dragsfjärdin koillisosassa Björkbodan pohjoispuolella.

Smedskullan rakennuskanta sijaitsee hajallaan kylän alueella. Osa asutuksesta sijaitsee Björkbodan liepeillä ja osa pohjoisempana Finhovantien varrella. Smedskullan historiallinen kylätontti on sijainnut pienellä nyppylällä Björkbodabäckenin ja Storbäckenin yhtymäkohdassa. Kylän alue ulottuu Dragsfjärdintieltä pohjoiseen kapeana kaistaleena Lemnästräsketille saakka. Alueen palvelut keskittyvät Björkbodaan ja Dragsfjärdin kirkonkylälle, mutta kylässä on huoltoasema ja vesiosuuskunnan vedenottamo.

Smedskullan yksinäistila on perustettu myöhäiskeskiajalla. Kylään syntyi uusia taloja vasta vuonna 1923, jolloin Smedskullan tila jaettiin neljään osaan. Tuolloin kantatila siirtyi vanhalta paikalta maantien varteen. 1900-luvun puolivälissä kylään tuli hieman uutta asutusta ja vuosisadan loppupuolella Björkbodan taajaman kasvu uloittui hieman myös Smedskullan puolelle.

Lähteet

Dragsfjärdin kylät
Marjatta Alestalo

Marjatta Alestalo eli Marjatta Alestalo–Šepelenko on suomalainen venäjän kielen yliopisto-opettaja ja tietokirjailija. Hän on laatinut 1990-luvulta lähtien venäjän kielen oppikirjoja ja on lisäksi tehnyt venäjän opetusohjelmia televisioon. 

Alestalo on filosofian kandidaatti ja aloitti uransa oppikirjailijana työskennellessään venäjän lehtorina Helsingin yliopiston kielikeskuksessa. Hän on laatinut oppimateriaaleja sekä itsenäisesti että yhteistyössä muiden, kuten Eija Hämäläisen, Arto Mustajoen ja Irina Malmbergin kanssa. Alestalon teoksiin kuuluvat Kapusta Master - ja Kafe Piter -oppikirjasarjat sekä Taipuisa venäjä. Alestalolle myönnettiin tammikuussa 2018 Suomen tietokirjailijoiden oppikirjailijapalkinto.

Lähteet

Aiheesta muualla
Marjatta Alestalo (helsinki.fi)

Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Sadhguru

Jaggi Vasudev (teluguksi జగ్గీ వాసుదేవ్), tunnetaan paremmin nimellä Sadhguru, (s. 3. syyskuuta 1957) on intialainen joogaopettaja, kirjailija ja hindulainen mystikko. Hänet tunnetaan etenkin Isha-säätiön perustajana ja hengellisenä johtajana.

Tausta ja yksityiselämä 
Vasudev syntyi Mysoren kaupungissa (joka kuului samannimiseen osavaltioon) Intian dominiossa vuonna 1957. Perheen äiti oli kotirouva ja isä silmätautilääkäri, joka oli Intian rautatieyhtiön palveluksessa. Tästä johtuen perhe muutti ympäri maata useaan otteeseen. Perheeseen kuului lisäksi myös yksi veli ja kaksi siskoa.

Kotikielensä telugun lisäksi Vasudev puhuu myös tamilia, kannadaa ja englantia.

Vasudev opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Mysoren yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1973. Vuonna 1984 hän meni naimisiin pankkiirina toimineen Vijaya Kumarin kanssa. Parille syntyi yksi tytär, Radhe Jaggi, vuonna 1990. Kumari kuoli vuonna 1997.. Vaimonsa kuoleman jälkeen Sadhgurua on syytetty tämän murhasta, mutta virallisia syytteitä ei ole voitu nostaa todistusaineiston puutteessa.

Ura 
Vasudev alkoi syventyä uskoonsa jo nuorena. Hengelliseen ahdistukseensa hän sai helpotusta matkustamalla ensin pyörällä ja myöhemmin moottoripyörällä pitkin Intiaa. Tuona aikana hän sai ruokansa kerjäämällä ja nukkui yönsä tuntemattomien ihmisten luona. Vasudev kuvailee tätä aikaa rikastuttavaksi kokemukseksi. Ollessaan 25-vuotias Vasudev istui Chamundivuoren huipulla ja kertoi kokeneensa uskonnollisen heräämisen.

Vasudev piti vuonna 1983 Mysoressa ensimmäisen joogatuntinsa, johon osallistui alle 20 ihmistä. Hän alkoi kiertää ympäri Etelä-Intiaa ja sai elantonsa kotinsa siipikarjatilalta. Kaikki oppilailtaan saamansa maksut hän lahjoitti hyväntekeväisyyteen. Vuonna 1992 Vasudev pani alulle Isha-säätiön, joka on laajentanut joogaa opettavasta instituutiosta myös metsittämiseen, maaseudun elävöittämiseen ja hyväntekeväisyyteen. Nykyään säätiöllä on 300 keskusta ympäri maailmaa ja sen parissa työskentelee 7 miljoonaa vapaaehtoista.

Vuonna 2017 Intian pääministeri Narendra Modi vihki Vasudevin ideoiman Adiyogi Shiva -patsaan Isha-säätiön päämajassa Tamil Nadun osavaltiossa. Kyseessä on maailman korkein (34,24 m) rintakuva ja se oli osa Intian matkailuministeriön Ihmeellinen Intia -kampanjaa.

Sadhguru on kirjoittanut lukuisia kirjoja, joista useita on nimitetty bestsellereiksi. Tunnettuja hänen kirjoittamiaan kirjoja ovat: 

 A Taste of Well Being (2017) 
 Inner Engineering: A Yogi’s Guide to Joy (2016)
 Death - An Inside Story (2020)
 Mystic's Musings (2004)

Vuonna 2017 Sadhgurulle myönnettiin Padma Vibhushan -mitali, joka on Intian toiseksi korkein mahdollinen tunnustus siviilihenkilölle. Vuonna 2019 hänet listattiin Intian 40. vaikutusvaltaisimmaksi henkilöksi.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sadhgurun YouTube-kanava

Vuonna 1957 syntyneet
Joogaopettajat
Hindulaiset gurut
Intialaiset filosofit
Elävät henkilöt
Heikki Sariola

Heikki Osvald Sariola (s. 14. syyskuuta 1958 Kuusankoski) on suomalainen pappi ja teologian tohtori.

Koulutus 
Sariola kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan lukiosta vuonna 1977, jonka jälkeen hän aloitti opinnot  Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän suoritti teologian kandidaatin tutkinnon vuonna 1983 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1990. Väitöskirja on nimeltään Markus und das Gesetz: eine redaktionskritische Untersuchung.

Työura 
Sariola vihittiin papiksi vuonna 1983 Lapualla. Vihkijänä oli hänen isänsä, piispa Yrjö Sariola. Koko pappisuran ajan Heikki Sariola on työskennellyt Kurikan seurakunnassa. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut kirkkoherrana.

Sariola valittiin Etelä-Pohjanmaan rovastikunnan lääninrovastiksi, kun Seinäjoen seurakunnan kirkkoherra Tapio Luoma oli valittu Espoon hiippakunnan piispaksi.

Luottamustoimet 
Sariola on ollut kahdella kaudella Lapuan hiippakunnan pappisedustaja kirkolliskokouksessa. Kun Jukka Keskitalo valittiin kirkkohallituksen kansliapäälliköksi vuonna 2010, nousi Sariola hänen paikalleen kirkolliskokoukseen loppukaudeksi. Lisäksi hän oli kirkolliskokouksen jäsen koko kauden 2016–2020. 

Sariola on ollut kirkon lähetystoimikunnan jäsen vuodesta 2017.

Yksityiselämä 
Heikki Sariola on naimisissa Pirjo Sariolan kanssa. Heillä on kolme lasta. Hän harrastaa huilunsoittoa ja matkailua. Kesällä hän nauttii mökillä olosta ja verkkokalastuksesta.

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Suomalaiset teologit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Erdni Ombadykov

Erdni Ombadykov (s. 27. lokakuuta 1972), tai Telo tulku rinpoche, on amerikkalainen tiibetinbuddhalainen munkki ja kalmukkien hengellinen johtaja.

Tausta ja yksityiselämä 
Ombadykov syntyi vuonna 1972 philadelphialaiseen työläisperheeseen. Perhe oli taustaltaan etnisesti kalmukilainen ja uskonnoltaan buddhalainen. Vaikka Ombadykovin vanhemmat olivat buddhalaisia, he eivät olleet kovinkaan uskonnollisia, minkä johdosta Erdnin valtaisa kiinnostus buddhalaisuutta kohtaan hämmästytti vanhempia.

Vuodesta 1995 lähtien Ombadykov on ollut naimisissa ja parilla on yksi lapsi. Hän asuu osan vuodesta Elistassa sukulaistensa luona toimiessaan laman roolissa ja osan vuodesta perheensä kanssa Coloradossa.

Munkkina 
Ollessaan 7-vuotias Ombadykov tapasi dalai-laman, joka oli vierailemassa paikallisessa temppelissä. Tämän seurauksena Ombadykov kutsuttiin muuttamaan Intiaan opiskelemaan buddhalaisuutta. Tuolloin dalai-lama tunnisti Ombadykovin uudelleensyntyneeksi Tilopaksi, joka oli buddhalainen pyhimys. Näin ollen Ombadykov on siis tulku ja otti käyttöön nimen Telo rinpoche. Parikymppisenä Ombadykov matkusti dalai-laman kanssa Kalmukiaan vuonna 1992, jossa ei ollut toiminnassa yhtäkään temppeliä tai uskonnollista johtajaa. Dalai-lama valtuutti Telo rinpochen toimimaan Kalmukian buddhalaisten hengellisenä johtajana, Shaddin lamana, samana vuonna.

Ombadykov luopui munkinlupauksestaan vuonna 1995, koska katsoi vastuun koko Kalmukian buddhalaisuudesta liian suureksi yhdelle miehelle. Hän palasi hengellisen johtajan rooliin myöhemmin, mutta ei voi perhesyistä toimia enää täysivaltaisena munkkina (luostarisäännöt kieltävät munkkeja avioitumasta). Telo rinpoche on kuitenkin ollut aikeissa kouluttaa itselleen seuraajan ja on auttanut paikallisia munkeiksi pyrkiviä miehiä pääsemään koulutettaviksi Intiaan.   

Ombadykov on kuvannut buddhalaisuutta "realistiseksi" ja "pragmaattiseksi" tavaksi hahmottaa maailmaa, niin uskontona kuin filosofianakin.

Helmikuussa 2022 Ombadykov pakeni Venäjältä. Taustalla oli amerikkalaisen koripalloilijan Brittney Grinerin pidättämiseen ja tuomitsemiseen 9 vuodeksi vankeuteen. Ombadykov on vain Yhdysvaltain kansalainen ja oli pyrkinyt hakemaan myös Venäjän kansalaisuutta, mutta päätyi pakenemaan Mongoliaan, joka alkoi toivottaa tervetulleeksi Venäjältä paenneita siviilejä osittaisen liikekannallepanon alettua syksyllä. Ombadykovista tuli myös ensimmäinen Venäjän uskonnollinen johtaja, joka vastusti julkisesti Venäjän hyökkäystä Ukrainaan.

Katso myös 

 Buddhalaisuus Venäjällä

Lähteet 

Vuonna 1972 syntyneet
Lamat
Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Kalmukia
Elävät henkilöt
Soppislammi

Soppislammi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva yhdeksän hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 29 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede 
Soppislammen kaakkoispuolella sijaitsee Hanhijärvi, etelässä on Soppisvuori, jonka eteläpuolella sijaitsee Valkeajärvi. Muita lähijärviä ovat lounaassa Joutsenlammi, Lähdejärvi ja Koukkulammi, luoteessa Alainen Kalajärvi, Keskinen Kalajärvi ja Yläinen Kalajärvi ja koillisessa Riihijärvi.

Soppislammen ja Riihijärven välisellä kannaksella on jonkin verran asutusta ja kulttuurimaisemaa.

Soppislammi kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Soppislammen pohjoiskolkasta lähtee laskuoja pohjoiseen kohti Riihijärveä, jonka pinta on puoli metriä Soppislampea alempana.

Jämsässä on myös toinen Soppislammi, se on vähäinen suolampi Soppissuolla kahdeksantoista kilometriä Koskenpään Soppislammelta etelään.

Lähteet 

Jämsän järvet
Iso Rautaveden alue
Sukuni salat

Sukuni salat on MTV3-kanavalla esitettävä tositelevisiosarja, jossa selvitetään tunnettujen suomalaisten sukutarinoita. Ohjelmaa juontaa Marja Hintikka. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin kevättalvella 2021 ja toinen kausi keväällä 2022.

Päähenkilöiden sukutarinoita selvittää viisihenkisen käsikirjoittaja- ja tuotantotiimin lisäksi sukututkijoita, eri alojen tutkijoita, historioitsijoita ja asiantuntijoita. Tekijät haastattelevat päähenkilöiden sukulaisia ja kaikilta on otettu DNA-näyte. Selvityksiä varten tutkitaan myös muun muassa tuhansia lehtileikkeitä, valokuvia, kirkonkirjoja ja rikosrekisteriotteita.

Ohjelma perustuu brittiläiseen Who Do You Think You Are? -formaattiin. Samaan formaattiin pohjautuen on Suomessa aiemmin tehty Ylen esittämä Kuka oikein olet? -sarja (2012).

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelman traileri MTV:n YouTube-kanavalla

2020-luvun televisiosarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Suomalaiset tositelevisiosarjat
Projekti 949

Projekti 949 Granit () on Venäjän laivaston risteilyohjuksin varusteltujen ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka, johon sisältyy myös paranneltu alaluokka Projekti 949A Antey () ja suunnitelmissa on modernisoida alukset projektiksi 949AM, mikä pidentäisi niiden käyttöaikaa ja parantaisi taistelukykyä.
Skytte-mitali

Skytte-mitali on Tarton yliopiston myöntämä vuotuinen palkinto henkilölle, joka Tarton yliopiston neuvoston mielestä on osallistunut Tarton yliopiston ja Viron korkeakoulutuksen kehittämiseen.

Mitali on nimetty Tarton yliopiston ensimmäisen kanslerin Johan Skytten mukaan ja ensimmäiset mitalit annettiin vuonna 1995, kun Skytten kuolemasta oli kulunut 350 vuotta. Palkintoa ei tosin ole myönnetty joka vuosi ja muutamina vuosina palkinnon saajina on ollut useampia henkilöitä. Vastaavasti Ruotsissa Uppsalan yliopisto perusti samaan aikaan oman Johan Skytte -palkinnon valtioteellisen tutkimuksen kunniaksi.

Skytte-mitalin saajat

1995 Mart Laar ja Marju Lauristin
1996 Mihkel Pärnoja
1998 Jacques Faure, Katarina Brodin, Kai Lie ja Sven Roed Nielsen
2001 Lennart Meri
2002 Andrus Ansip
2004 Jüri Raidla
2005 Andres Lipstok
2008 Dag Hartelius
2009 Rein Taagepera
2012 Tõnis Lukas
2015 Ene Ergma

2017 Katri Raik
2019 Eva Åkesson
2020 Tanel Kiik ja Kersti Kaljulaid

Asiasta muualla

Tarton yliopisto
Virolaiset palkinnot
Saku Salminen (jääkiekkoilija, 1999)

Saku Salminen (s. 13. marraskuuta 1999 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia.

Ura 
Salminen on Tapparan kasvatti. Kaudella 2016–2017 hän toimi seuran B-nuorten kapteenina. Kaudella 2018–2019 Salminen voitti Tapparan A-nuorten sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kaudella 2019–2020 hän nousi joukkueen kapteeniksi. Salminen debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue KOOVEE:ssä.

Maaliskuussa 2020 Salminen teki vuoden mittaisen sopimuksen Tapparan yhteistyöseuran, Mestis-joukkue TUTO Hockeyn kanssa. Hän harjoitteli samana kesänä Tapparan SM-liigajoukkueen kanssa, mutta Salminen siirtyi TUTOn vahvuuteen kaudeksi 2020–2021. Hänen varsinainen tulokaskautensa Mestiksessä toi 24 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9 ja kolmessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Salminen nousi kauden aikana lainalle Tapparaan, jossa hän sai tililleen seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Salminen sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 14. tammikuuta 2021 Saimaan Palloa vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa seitsemänneksi puolustajaksi. Salminen jäi lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa neljännessä ottelussaan 17. helmikuuta 2021 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Salminen merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai jääaikaa lopulta 7.26 minuuttia.

Kaudeksi 2021–2022 Salminen teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana 42 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä. Jatkoaika.com-verkkolehden pelaaja-arvion mukaan Salminen oli kuitenkin joukkueen puolustuksen heikoin lenkki, eikä hän säväyttänyt juuri missään vaiheessa. Salminen keräsi verrattain heikon teholukeman –7. Hän ei saanut peliaikaa enää pudotuspeleissä. Salminen voitti kauden päätteeksi kuitenkin Suomenmestaruuden. Hän pelasi Tapparassa myös yhdeksän Mestarien liigan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Salminen voitti CHL-hopeaa. Hän pelasi kauden aikana myös yhteensä viisi Mestis-ottelua lainalla kolmessa eri joukkueessa; Kiekko-Vantaassa, KOOVEE:ssä ja KeuPa HT:ssä.

Salminen siirtyi kaudeksi 2022–2023 1+1-vuotisella sopimuksella Pelicansiin. Hän teki liigauransa avausmaalin runkosarjan kolmannella kierroksella 21. syyskuuta 2022 Saimaan Palloa vastaan. Kimmo Peltonen valitsi Salmisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi.

Muuta 
Salminen valmistui ylioppilaaksi Sammon keskuslukiosta syksyllä 2018.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Pelicansin pelaajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Saku Forsblom

Saku Forsblom (s. 23. marraskuuta 1997 Mikkeli) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa.

Ura 
Forsblom on Mikkelin Jukureiden kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän toimi seuran B-nuorten Mestisjoukkueen kapteenina. Forsblom oli tehoilla 7+8=15 joukkueen tehokkain puolustaja. Kaudella 2017–2018 hän oli Jukureiden A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 3+12=15. Kaudella 2018–2019 Forsblom toimi joukkueen kapteenina. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+25=30, joilla Forsblom jakoi A-nuorten SM-liigan alku- ja runkosarjan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Jokereiden Jesper Henrikssonin, Bluesin Lauri Sertin ja Kärppien Olli Vanttajan kanssa.

Kaudeksi 2019–2020 Forsblom siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hänen tulokaskautensa toi siellä 46 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6. Forsblom pelasi myös neljä Suomen Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Turnaus päättyi Ketterän voittoon. Kaudeksi 2020–2021 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Forsblom voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Helmikuussa 2021 Ketterä lainasi hänet alustavasti neljän ottelun ajaksi Forsblomin kasvattajaseuran Jukureiden SM-liigajoukkueeseen, jossa hän ensisijaisesti paikkasi Beijer Hockey Gamesiin nimettyjen Axel Rindellin ja Jakub Galvasin poissaoloja. Forsblom teki liigadebyyttinsä 12. helmikuuta 2021 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa kolmospuolustajapariin Tom Grönblomin viereen. Forsblom sai ottelussa jääaikaa 17.35 minuuttia. Hän keräsi myös teholukeman –2 ja sai yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä. Forsblom pelasi Jukureissa kaikkiaan kuusi ottelua ilman tehopisteitä.

Toukokuussa 2021 Forsblom teki Jukureiden kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa 2021–2022 aikana 31 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Syyskuussa 2021 Jukurit lainasi Forsblomin kahden ottelun ajaksi Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin. Helmikuussa 2022 seura lainasi hänet ja Veli-Matti Tiuraniemen yhden ottelun ajaksi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen paikkaamaan puolustuksen poissaoloja.

Muuta 
Forsblom on kotoisin entisestä Ristiinan kunnasta. Hän valmistui merkonomiksi Etelä-Savon ammattiopistosta keväällä 2016.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Jukurien pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
GLS Group

General Logistics Systems B.V., joka tunnetaan myös nimellä GLS, on brittiomisteinen logistiikkayritys, jonka kotipaikka on Amsterdam. Rico Back perusti yhtiön vuonna 1989 nimellä German Parcel. Myöhemmin se muutettiin nimelle GLS. Se on Royal Mailin tytäryhtiö.

Toiminnot 
GLS toimii suoraan ja kumppanuusverkoston kautta 41 Euroopan maassa, kahdeksassa Yhdysvaltain osavaltiossa ja kahdessa Kanadan provinssissa.

Vuosina 2016-17 GLS toimitti 508 miljoonaa pakettia yli 270 000 asiakkaalle. Sen liikevaihto oli 2,5 miljardia euroa vuodessa. Yrityksellä on noin 26 000 ajoneuvoa ja yli 70 jakelukeskusta. Saksan, Italian ja Ranskan osuus GLS:n kokonaistuloista vuosina 2019-2020 oli 54,6 %.

Historia 
German Parcel perustettiin vuonna 1989  kansallisena pakettipalvelujen tarjoajana Saksassa. Vuonna 1992 perustettiin Euroopan laajuinen General Parcel. Vuonna 1999 Rico Back johti yrityksen myynnin Royal Mailille, joka oli tuolloin Britannian valtionyhtiö mutta yksityistettiiin vuonna 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 GLS Finland 
 GLS:n virallinen kotisivu 

Postiyhtiöt
Brittiläiset yritykset
Jaana Hirsikangas

Jaana Hirsikangas (o.s. Laitinen; s. 1979 Vaasa) on suomalainen toiminnanjohtaja ja yhteiskuntavaikuttaja. Hirsikangas on toiminut YK:n tasa-arvojärjestön UN Womenin Suomen toiminnanjohtajana vuodesta 2019.

Koulutus ja ura 
Hirsikangas valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2010. Hänellä on myös järjestöjohtamisen erityisammattitutkinto Rastor-instuutista. Hän on aikaisemmin toiminut muun muassa Naisten Pankin yhteyspäällikkönä sekä työskennellyt Plan Suomessa ja Earth Charter -sihteeristössä Costa Ricassa.

Lähteet 

Suomalaiset järjestöjohtajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hansaruusu

Hansaruusu (Rosa 'Hansa') on Rosa Rugosa-ryhmään eli tarhakurtturuusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista suurikokoiset, kerrannaiset, karmiininpunaiset, voimakkaan ruusuntuoksuiset kukat. Hansaruusu on Suomessa hyvin yleinen. Se menestyy rannikolla Oulun korkeudelle saakka.

Kurtturuusu eli Rosa rugosa -laji ja sen valkokukkainen muoto Rosa rugosa f. alba on EU:ssa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi. Sen sijaan kurtturuususta jalostetut tarhakurtturuusut, kuten hansaruusu, eivät ole vieraslajeja koskevien rajoitusten piirissä.

Alkuperä 
Hansaruusu jalostettiin Schaum & Van Tol -taimitarhassa Hollannissa ja se julkistettiin vuonna 1905.<ref name=":2">{{Verkkoviite | Osoite = https://www.helpmefind.com/rose/l.php?l=2.1875.1 | Nimeke = Rosa rugosa 'Hansa rose Description | Tekijä = | Ajankohta = | Julkaisu = HelpMeFind.com | Julkaisija = | Viitattu = 16.2.2021}}</ref> Ruusu on Rosa rugosa -lajin risteytys, mutta sen alkuperää ei tarkemmin tunneta. Kurtturuusu (Rosa rugosa) on peräisin Koillis-Aasiasta: Korean niemimaalta ja Kiinan ja Japanin pohjoisosista, josta sitä siirrettiin koristekasviksi muille mantereille. Euroopassa kurtturuusu yleistyi vuoden 1845 jälkeen.

 Kuvaus 
Hansaruusu kasvaa 1,5–2 metriä korkeaksi, pystyksi, tuuheaksi pensaaksi. Versoissa on runsaasti piikkejä. Lehdet ovat suurikokoiset, tummanvihreät, pinnaltaan kiiltävät, nystyreunaiset. Kukinta alkaa heinäkuun alusta ja kestää syyskuulle. Kukat ovat kerrattuja, karmiininpunaisia, halkaisijaltaan 10–12 cm. Terälehtiä on 17–25 kpl. Ruusu kukkii ensimmäisen vuoden versoilla. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä, raikas ruusun tuoksu. Kiulukat ovat suurehkoja ja oranssinpunaisia. Hansaruusu kasvattaa juurivesoja jonkin verran.

Viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisalla kasvupaikalla, tuoreessa, runsasmultaisessa, vettä läpäisevässä maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–V.

 Hansaruusun käyttö ruusujen jalostuksessa 
Keijunruusu (Rosa ’Dart's Defender’) on hansaruusun ja nukkeruusun (Rosa nitida) risteytys. Rosa 'Annala' on hansaruusun ja valamonruusun (Rosa'' 'Splendens') risteytys.

Lähteet 

Ruusulajikkeet
Buharkent

Buharkent on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Buharkentin väkiluku oli 12 793.

Lähteet

Aiheesta muualla

Turkin piirikunnat
Juhan Raudsepp

Juhan Raudsepp (10. joulukuuta 1896 Luke (nykyisin Lugaži), Latvia – 15. joulukuuta 1984 Tallinna, Viro) on virolainen kuvanveistäjä ja teki lukuisia muistomerkkejä ja veistoksia Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikana.

Nuoruus 
Hän kävi koulua Valgan kaupungissa ja siirtyi sieltä taidekouluun Penzaan, Venäjälle. Siellä opiskeli muitakin virolaisia ja latvialaisia joista tuli myöhemmin tunnettuja taiteilijoina. Penzan taidekouluun hänet sai lähtemään hänen piirustusopettajansa joka oli myös ollut siellä opiskelemassa.

Ura 
Kun Viron vapaussota alkoi vuonna 1918 otti Raudsepp siihen osaa sodan loppuun vuoteen 1920 asti. Sodan jälkeen hän työskenteli taiteenopettajana Tarton keskikoulussa ja lukiossa. Hän järjesti vuodesta 1924 aktiivisesti näyttelyitä Virossa ja ulkomalla muun muassa: Riiassa, Helsingissä, Kielissä, Kölnissä, Moskovassa, Kaunasissa ja Budapestissa. Hän työskenteli vuodesta 1929 lähtien freelancerina ja teki 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla useita Viron vapaussodan muistomerkkejä. Hän teki myös veistoksia useiden rakennusten julkisivuihin muun muassa: Viron pankin julkisivuun, kapteni Tiidemannin huvilan julkisivuun ja Tallinnan taidehallin julkisivuun veistokset Kauneus ja Työ (vir. Ilu ja Töö). Hänen suunnittelemansa suihkulähde jossa on veistos Tyttö vadilla (Naine vaagnaga) paljastettiin vuonna 1936 Tornien aukiolla, Tallinnassa. Raudsepp teki myös lukuisia rintakuvia.

Saksalaisten vetäytyessä pommittivat neuvostoliittolaiset Tallinnan suurpommituksissa 9.–10. maaliskuuta Tallinnaa. Raudsepp loukkaantui tuolloin ja hänen Tallinnan taidehallilla sijainnut ateljeensa sekä suuri määrä siellä olleita veistoksia tuhoutui. Neuvostomiehityksen aikana Raudsepp oli syrjäytettynä. Useita hänen Viron itsenäisyyden aikana tekemiään muistomerkkejä tuhottiin, poistettiin tai muutettiin Neuvostoaikana. Raudsepp teki 1960-luvulla hautausmaille muistomerkkejä kaatuneille neuvostosotilaille. Hänelle myönnettiin vuonna 1982 Viron sosialistinen neuvostotasavallan ansioituneen taiteilijan kunniamerkki. Raudsepp kuoli Tallinnassa 15. joulukuuta 1984

Kuvia töistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Virolaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
McLaren Artura

McLaren Artura on hybridiurheiluauto, jonka suunnittelusta ja valmistuksesta vastaa brittiläinen autonvalmistaja McLaren Automotive, tuotannon alkaessa suunnitellusti 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 McLaren Artura valmistajan nettisivuilla
Erkan Nasib

Erkan "Nasse" Nasib (22. joulukuuta 1944 – 24. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Tampereen Ilveksessä hyökkääjän pelipaikalla vuosina 1963–1969. Hän toimi myös Ilveksen johtokunnan jäsenenä, ja hänet palkittiin Suomen Jääkiekkoliitto ry:n kultaisella ansiomerkillä.

Ura 
Nasib edusti jääkiekkouransa ajan Tampereen Ilvestä, jossa hän pelasi kaikkiaan 22 ottelua. Myös hänen isänsä Naim Nasib ja setänsä Lotfi Nasib pelasivat Ilveksessä.

Nasib toimi myös Ilveksen jääkiekkoilijoiden perustaman Ilves Takkuturkit -nimisen perinneyhdistyksen puheenjohtajana. Hänet muistetaan miellyttävänä persoonana, joka oli elämänsä loppuun saakka arvostettu ilvesläinen.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomen tataarit
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Rubikin kosto

Rubikin kosto on 4x4x4 Rubikin kuutio. Siinä on 24 keskusta, 24 reunaa ja 8 kulmaa. Sen loi Peter Sebestény. Toisin kuin Rubikin kuutiossa, tässä keskukset voivat siirtyä eri paikkoihin.

Tapoja ratkaista 
Rubikin kosto voidaan ratkaista eri tavoin. Yksi tapa on ratkaista keskukset ja sitten reunat. Sitten voit ratkaista sen kuin 3x3x3 Rubikin kuution, mutta erityisiä ongelmia voi tapahtua. Kahta reunaa käännetään väärin tai kaksi reuna sarjaa voidaan vaihtaa toisiinsa.

Näitä ongelmia kutsutaan pariteettivirheiksi. Se voidaan edelleen ratkaista, mutta sen ratkaisemiseksi on tehtävä erityisiä liikkeitä. Toinen tapa on ratkaista ensin reunat, sitten keskukset, mutta on myös mahdollista tehdä pariteettivirheitä. On olemassa tapoja ratkaista Rubikin kosto ilman pariteettivirheitä. Yksi tapa on ratkaista ensin kulmat ja reunat ja sitten keskukset.

Katso myös 

 Taskukuutio
 Professorin kuutio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Solving the Rubik's Revenge (4x4x4) – ohjeet kuution ratkaisemiseksi 

Leikkikalut
Rubikin pulmapelit
Professorin kuutio

Professorin kuutio on mekaaninen pulmapeli, 5×5×5 -versio Rubikin kuutiosta . Sillä on yhteisiä ominaisuuksia sekä alkuperäisen 3×3×3 Rubikin kuution että 4×4×4 Rubikin koston kanssa, ja niiden ratkaisujen tietämisestä voi olla apua ratkaistaessa 5×5×5 kuutiota.

Katso myös 
 Taskukuutio

Rubikin pulmapelit
Derbe

Derbe (, myös , ) oli antiikin aikainen kaupunki Lykaoniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyiseen Kerti Hüyukiin lähelle Karamanin maakunnan Ekinözün kylää.

Maantiede 

Derbe sijaitsi Lykaoniassa tai joidenkin näkemysten mukaan Isauriassa. Strabon sijoitti Derben Isaurian "laidoille” ja lähes Kappadokiaan. Kaupungin paikka oli pitkään epäselvä. Sen nykyisin oletettu paikka Kerti Hüyuk sijaitsee noin 24 kilometriä pohjoiskoilliseen Karamanista eli antiikin Larandasta ja 105 kilometriä kaakkoon Konyasta eli antiikin Ikonionista. Paikka on tasangolla olevalla kukkulalla, jonka koko on pohjois-eteläsuunnassa noin 700 metriä ja itä-länsisuunnassa noin 500 metriä. Paikka on idempänä kuin mihin kaupunki oli aiemmin sijoitettu, ja vaikuttaisi olleen varsin keskellä Lykaoniaa.

Strabonin ajan jälkeen Derbe muodosti yhdessä muun muassa Larandan kanssa Antiokhanaksi (lat. Antiochana) kutsutun alueen, joka sijaitsi Lykaonian ja Tyanitiksen välissä. Stefanos Byzantionlainen sanoo, että Derbessä olisi ollut satama (), mutta tämä on ilmiselvä virhe, sillä kaupunki sijaitsi sisämaassa. Tämä onkin korjattu muotoon limnē (, ’järvi’, sillä lähiseudulla on joitakin järviä, vaikkakin hieman kauempana.

Historia 

Derben kaupunki on ollut olemassa ainakin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Kerti Hüyukin kukkulalla on merkkejä myös tätä varhaisemmasta asutuksesta. Antiikin lähteistä Derben vaiheistä tiedetään vain vähän. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Derbētēs ().

Ciceron aikana 1. vuosisadalla eaa. Derbeä hallitsi hänen ystävänsä Antipatros. Tuttavuus oli todennäköisesti peräisin Ciceron kaudelta Cilician provinssin prokonsulina. Cicero kirjoitti Asian provinssin prokonsulille Quintus Philippukselle Antipatroksen puolesta, sillä tämä piti Antipatroksen lapsia panttivankeina. Antipatroksen kukisti ja surmasi Amyntas, joka liitti Derben omistuksiinsa.

Apostoli Paavali kävi Derbessä ensimmäisellä lähestysmatkallaan vuonna 47–48, ja siksi se mainitaan Apostolien teoissa. Hän tuli sinne käytyään Ikonionissa ja Lystrassa. Kristillisellä kaudella Derbe oli Ikonionin metropoliitan alainen piispanistuin. Paikalta löydetty piirtokirjoitus mainitsee sen piispan Mikhaelin. Toinen piispa Dapimos mainitaan Konstantinopolin kirkolliskokouksen osanottajien joukossa vuonna 381. Nykyisin Derbe on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Derbeus, Derbensis).

Derben oletetun paikan Kerti Hüyukin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 2013.

Rakennukset ja löydökset 

Derbe oli linnoitettu. Kerti Hüyuk muodostaa rauniokummun, josta on löydetty muurien tai rakennusten seinien jäänteitä, mahdollisen kirkon rauniot ja hautoja, sekä kaksi piirtokirjoitusta, jotka mainitsevat Derben nimen, mikä tukee kaupungin sijoittamista paikalle.

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Turkissa
Lykaonian kaupungit
Lystra

Lystra (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Lykaoniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyiseen Konyan maakunnan Hatunsarayhin.

Maantiede 

Lystra sijaitsi Lykaoniassa tai Isauriassa noin 30 kilometriä etelään Ikonionista eli nykyisestä Konyasta. Se oli rakennettu vanhan Kuninkaallisen tien varrelle. Roomalaisella kaudella kaupunki luettiin Galatian provinssiin, ja tie tunnettiin nimellä Via Sebaste.

Historia 

Lystran kaupunki oli olemassa ainakin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella sekä bysanttilaisen kauden alussa. Antiikin lähteistä sen vaiheista tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin mainitsevat Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios.

Keisari Augustus teki vuonna 25 eaa. Lystrasta colonian eli sotilassiirtokunnan nimellä Colonia Julia Felix Gemina (Colonia Julia Felix Gemina Lustra). Sinne oli sijoitettuna Legio VII Claudia Pia Fidelis.

Apostoli Paavali kävi Lystrassa sekä ensimmäisellä, toisella että kolmannella lähestysmatkallaan, ja siksi se mainitaan usein Apostolien teoissa sekä myös Toisessa kirjeessä Timoteukselle. Ensimmäisellä lähetysmatkallaan vuosina 47–48 hän tuli sinne Ikonionista ja jatkoi Derbeen. Toisella (vuonna 50) ja kolmannella (vuonna 53) matkalla hän jatkoi Lystrasta Ikonionin kautta Pisidian Antiokiaan. Kristillisellä kaudella kaupunki oli Ikonionin metropoliitan alainen piispanistuin, ja sen piispa mainitaan Khalkedonin kirkolliskokouksen osanottajien joukossa. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Lystra, Lystrensis).

Persialaiset tuhosivat kaupungin 500-luvulla ja arabit 600–800-luvuilla. 1000–1200-luvuilta lähtien sitä hallitsivat seldžukit ja vuodesta 1466 lähtien osmanit. Lystrassa on suoritettu joitakin arkeologisia kaivauksia.

Rakennukset ja löydökset 

Lystran paikalta on löydetty muun muassa asuntojen ja kirkkojen raunioita, vartiotornien jäänteitä, vesisäiliöitä sekä hautoja. Löydöt ajoittuvat pääosin 100–700-luvuille.

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Turkissa
Lykaonian kaupungit
Hagelberg

Hagelberg on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Dagmar Hagelberg-Raekallio (1871–1948), laulaja ja kuoronjohtaja
 Emil Hagelberg (1836–1885), kirjakauppias, kirjapainon omistaja ja kustantaja
 Emil Hagelberg (1895–1941), jääkärieversti ja nykyaikainen 5-ottelija
 Jan Hagelberg (s. 1985), jääkiekkoilija
 Kai Hagelberg (s. 1935), poliitikko ja uimari
 Matti Hagelberg (s. 1964), sarjakuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja opettaja.
IPSC Pistoolin maailmanmestaruuskilpailut

IPSC Pistoolin maailmanmestaruuskilpailut (engl. IPSC Handgun World Shoot), tunnetaan myös nimellä Practicalin Pistoolin maailmanmestaruuskilpailut ja Pistoolipracticalin maailmanmestaruuskilpailut, on IPSC-lajiliiton korkein pistoolilla ammuttava arvokilpailu. Ne kestävät useita päiviä ja sisältävät 30 ampumaosuutta. Ne pidetään 3 vuoden välein.

Katso myös 
 IPSC Kiväärin maailmanmestaruuskilpailut
 IPSC Haulikon maailmanmestaruuskilpailut
 Practical-ammunta

Lähteet 

Ampumaurheilukilpailut
Liesjärvi (Jämsä)

Liesjärvi on Jämsän Kuorevedellä sijaitseva noin 1,35 neliökilometrin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on noin 23 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta noin 81 kilometriä koilliseen.

Maantiede 
Liesjärvi sijaitsee Kuoreveden koilliskolkassa lähellä entistä Jämsän ja Kuoreveden kuntarajaa. Sen itäpuolella on Jämsänjärvi. Vedet virtaavat Liesjärven koilliskulmasta lyhyttä laskuojaa Rimmiin ja siitä edelleen Jämsänjärven luoteiskulmaan. Liesjärven eteläpuolella on parin hehtaarin laajuinen Pärnäjärvi, josta on laskuoja järvien välisen kannaksen halki Liesjärveen. Kannaksella on pieni viljelysaukea. Myös järven pohjois- ja itärannalla on jonkin verran maatalousmaisemaa. Liesjärven pohjoisosassa sijaitsee Annansaari. Järven länsiosassa on Kuljunlahti, jonka lounaispuolella sijaitsee Kuljunlammi, jonka eteläpuolella on Kuljunkorpi.

Liesjärven tilavuus on noin 3,94 miljoonaa kuutiometriä.

Liesjärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta, ja Liesjärvi on Lahnajoen alueen laajin vakavesi. Se kuuluu valuma-alueen luoteisiin järviin.

Jämsässä on myös Yläinen Liesjärvi ja Alainen Liesjärvi, ne sijaitsevat Jämsänniemellä noin 30 kilometriä Kuoreveden Liesjärveltä kaakkoon.

Lähteet 

Jämsän järvet
Jämsänjoen alue
Jämsänjärvi

Jämsänjärvi on Jämsän Kuorevedellä sijaitseva 67 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 23 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 83 kilometriä koilliseen.

Maantiede 
Jämsänjärvi sijaitsee Kuoreveden koilliskolkassa. Sen länsipuolella on Liesjärvi. Vedet virtaavat Liesjärven koilliskulmasta laskuojaa Jämsänjärven luoteiskulmaan. Jämsänjärven etelärannalta lähtee laskuoja kaakkoon kohti Karppijärveä. Jämsänjärven kaakkoispuolella on viljelysaukea, muutoin järven rannat ovat metsäiset. Järvi on saareton, sen luoteisosassa on 17-metrinen syvänne.

Jämsänjärven tilavuus on noin 3,28 miljoonaa kuutiometriä.

Jämsänjärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta. Jämsänjärvi on Lahnajoen alueen toiseksi laajin vakavesi. Se kuuluu valuma-alueen luoteisiin järviin.

Jämsän ja Kuoreveden kuntaraja kulki aikoinaan Jämsänjärven halki siten, että järven länsi- ja keskiosa kuului Kuoreveden kuntaan. Aivan rajan tuntumassa Kuoreveden puolella karttaan on merkitty miilu, joka tosiasiassa kuitenkin on maakellarin tai korsukuopan raunio.

Lähteet 

Jämsän järvet
Jämsänjoen alue
Psametik II

Psametik II eli Psammetikos II oli faarao Egyptin 26. dynastiassa kuuden vuoden ajan vuosina 595–589 eaa. Hänen hallitsijanimensä oli Neferibre, jonka merkitys on "Ren sydän on kaunis".

Psametik II oli edellisen faaraon Nekau II:n poika. Hänet muistetaan pääasiassa Kušiin tekemästään voitokkaasta sotaretkestä, joka ulottui kolmannelle kataraktille asti. Retken mainitsee myös Herodotos. Psametik II saattoi uskoa Kušin muodostavan uhan Egyptille, minkä vuoksi hän lähetti sitä vastaan myöhemmin faaraoksi tulleen Amasisin johtaman armeijan. Armeija koostui egyptiläisistä sekä kreikkalaisista, foinikialaisista ja juutalaisista palkkasotureista. Kyseessä oli ensimmäinen Egyptin ja Nubian välinen yhteenotto faarao Tantamanin ajan jälkeen. Seuraavana vuonna Psametik II teki sotaretken Etelä-Palestiinaan. Kušin-sotaretken jälkeen vuonna 1591 eaa. hän teki myös rauhanomaisen vierailun Foinikiaan.

Psametik II aloitti Egyptin 25. eli kuušilaisen dynastian muiston tuhoamisen hakkauttamalla heidän nimensä patsaista ja reliefeistä. Yksi tunnetuimmista hänen pystyttämistään muistomerkeistä on Heliopoliissa sijainnut obeliski, jonka keisari Augustus vei Roomaan ja jonka Pius VI siirrätti vuonna 1789 Piazza di Montecitorioon Antonius Piuksen pystyttämän pylvään jatkeeksi.

Psametik II:n puoliso oli kuningatar Takhut. Faarao kuoli helmikuussa 589 eaa., minkä jälkeen häntä seurasi valtaistuimella hänen poikansa Apries.

Lähteet 

Egyptin faaraot
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Viherlaakson kirjasto

Viherlaakson kirjasto on Espoon Viherlaakson kaupunginosassa toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Espoon kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.

Kirjasto- ja terveyskeskusrakennus on valmistunut vuonna 1970. Kirjastosiivessä on etelään päin olevat betoniset ikkunaruudukot. Kirjastossa oli käytössä omatoimiajat, mutta niistä luovuttiin varkauksien, häiriöiden ja muiden syiden takia.

Kirjasto muuttaa vuoden 2022 aikana osoitteeseen Kavallinmäki 15, Espoo, sisäilmaongelmien takia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sijainti kartalla (Espoon karttapalvelussa) (espoo.fi)

Viherlaakso
Espoon kaupunginkirjasto
Espoon rakennukset ja rakennelmat