joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Amel Bou Saâda

A Bou Saâda () on algerialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Bou Saâda. Seura perustettiin vuonna 1940. Sen kotikenttä on Stade Mokhtar Abdelatif, jonne mahtuu 3 000 katsojaa. Seura pelaa Championnat National 2:essa, joka on Algerian toiseksi korkein sarjataso.

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu 

Bou Saâda
Ohalatva

Ohalatva () on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella Ohtajoen rannalla Pietarin kaupungin pohjoispuolella. Kylässä on asukkaita 4 700 ja kunnassa 6 200 henkeä (vuonna 2007).

Vuonna 2006 muodostettu kunta käsittää entisen Vartiamäen volostin. Hallinnollinen keskus on Ohalatvan kylä, jossa asuu suurin osa väestöstä. Lisäksi kuntaan kuuluu 6 muuta kylää: Kasimo  (ven. Касимово, Kasimovo), Kaukola (Кавголово, Kavgolovo), Kolessova (Колясово, Koljasovo), Kotnoi (Скотное, Skotnoje), Nakara (Елизаветинка, Jelizavetinka) ja Vartiamäki.

Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Haapakankaan ja Lempaalan luterilaisiin seurakuntiin. Nykyisin se on pietarilaisten suosima huvila- ja virkistysalue. Ohalatvassa on varuskunta-alue, joka rakennettiin neuvostojoukkojen vetäytyessä DDR:stä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ohalatvan kunnan sivusto  
 Ohalatvan kunta Seuloskoin piirin sivustolla 

Lempaalan kylät
Seuloskoin piirin kunnat

ar:أغالاتوفو
ru:Агалатово
uk:Агалатово
Meštšera

Meštšera eli meštšeralaiset () ovat Keski-Venäjällä Okan keskijuoksulla asunut suomalais-ugrilaista meštšeran kieltä puhunut muinainen kansanryhmä. Heidän asuinaluettaan kutsutaan Meštšoran alangoksi. Meštšora on myös paikallisesta venäläisryhmästä käytetty nimitys.

Meštšera mainitaan 1200-luvulla laaditussa muinaisvenäläisessä raamatunselitysteoksessa sekä venäläisissä kronikoissa muun muassa Iivana Julman Kazaniin tekemän sotaretken yhteydessä. 100–1100-luvuilta peräisin olevien arkeologisten löytöjen perusteella meštšeralaisten ja muinaisten mordvalaisten kulttuurit ovat lähellä toisiaan. Suurin osa metšeralaisista venäläistyi 1500-luvulle tultaessa. Kazanin kaanikuntaan 1400–1500-luvuilla kuuluneet meštšeralaiset sulautuivat tataareihin.

J. J. Mikkolan mukaan nimitys meštšera perustuu rekonstruoituun mordvalaiseen sanaan *ḿeškär ’mehiläistenhoitaja’. Samaa perua on ilmeisesti myös läntisen tataariryhmän mišäärien nimitys. Mišäärit muodostuivat 1000-luvulta lähtien seudulle muuttaneiden turkkilaisten ja suomalais-ugrilaisten kansojen, lähinnä mordvalaisten, vuorovaikutuksen tuloksena. Nimitystä meštšerjakit (ven. мещеряки) on käytetty Baškortostanissa asuvista mišääreistä.

Nykyään meštšoraksi kutsutaan Okan takana Rjazanin ja Tambovin alueiden pohjoisosissa asuvaa venäläisryhmää, johon suomalais-ugrilaisen alkuperäisväestön uskotaan sulautuneen. Heidän perinteinen vaatetuksensa, asumuksensa ja murre poikkeavat jonkin verran muista venäläisistä. 1600–1700-luvuilla osa venäläisestä meštšorasta muutti nykyisille Penzan ja Saratovin alueille, joilla he muodostavat pieniä saarekkeita.

Lähteet

Aiheesta muualla
 A. Pronin: The Lost World of Meshchera 
 Alexei Markov: Meshchera 

Volgansuomalaiset kansat
Muinaiset kansat

en:Volga Finns#Meshchera
Tropic Thunder

Tropic Thunder on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva. Elokuvan ohjasi Ben Stiller, joka myös käsikirjoitti elokuvaa yhdessä Justin Therouxin ja Etan Cohenin kanssa. Stillerin lisäksi elokuvan pääosissa nähdään Jack Black ja Robert Downey Jr. kanssa.

Downey Jr:n rooli huomioitiin parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuudella.

Juoni 
Elokuva kertoo näyttelijöistä, jotka pyrkivät tekemään historian kalleinta sotaelokuvaa. Liian suuriksi nousseiden  kustannuksen vuoksi studio kuitenkin lakkauttaa hankkeen, mutta elokuvan ohjaaja, Damien (Steve Coogan), kieltäytyy kuvausten lopettamisesta. Hän vie näyttelijänsä Kaakkois-Aasian viidakoihin, jossa hän voisi käyttää räjäytysefektejä pelotellakseen heitä. Mutta, ohjaaja astuukin vanhaan miinaan ja räjähtää. Näyttelijät luulevat tapahtunutta näytellyksi, mutta se ei olekaan näyteltyä. Flaming Dragons -nimisen heroiinifirman sotilaat kuulevat miinan räjähdyksen, ja tulevat paikan päälle. Samaan aikaan räjäytysefektien tekijä kyselee ohjaajaa, mutta ohjaaja ei vastaa. Joten, hän päättää räjäyttää räjähteet. Silloin, sotilaat hyökkäävät näyttelijöiden kimppuun, ja pelästyvät räjähdystä; he lähtevät pois. Tugg Speedman (Ben Stiller) uskoo tätäkin osaksi leffaa, mutta muut alkavat jo epäröimään. Erimielisyyksien jälkeen, Tugg lähtee eri suuntaan yksin. Tugg jää kuitenkin sotilaiden vangiksi, jotka vievät hänet heidän päämajaansa. Samaan aikaan muut kävelevät viidakossa, mutta kun he löytävät avoimen osuuden mäen päällä, he näkevät kiikareilla taloja. Ulkona he näkevät sotilaita, jotka kiduttavat Tugia. He päättävät pelastaa hänet. He menevät pelastamaan hänet, ja lopulta he kaikki pelastuivat.

Näyttelijät

Tuotanto 
Owen Wilsonilla oli alun perin tarkoitus olla rooli elokuvassa, mutta hän joutui jättämään elokuvan kesken kuvausten. Elokuussa 2007 hän joutui sairaalahoitoon yritettyään itsemurhaa. Tämän jälkeen hän päätti itse jättää elokuvan teon.

Useat julkisuuden henkilöt esiintyvät elokuvassa omana itsenään. Valkokankaalla vilahtavat nopeasti muun muassa Tobey Maguire, Tyra Banks, Martin Lawrence, Tom Hanks, Sean Penn, Jason Bateman, Lance Bass, Jennifer Love Hewitt ja Jon Voight.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2008 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintakomediat
Parodiaelokuvat
Ben Stillerin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2008 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset komediaelokuvat
DreamWorksin elokuvat
Robert Scheidt

Robert Scheidt (s. 15. huhtikuuta 1973 São Paulo) on brasilialainen kilpapurjehtija. Hän on voittanut viisi olympiamitalia, joista kaksi kultaa Laser-jollalla. Hän on myös voittanut yhdeksän maailmanmestaruutta Laser-jollalla vuosien 1995–2013 välillä ja kolme maailmanmestaruutta Star-luokassa yhdessä Bruno Pradan kanssa vuosina 2007, 2011 ja 2012.

Aiheesta muualla
 ISAF: Sailor Biography 
 robertscheidt.com.br 
 Robert Scheidt  Sports Reference LLC

Brasilialaiset kilpapurjehtijat
Brasilialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Gotse Deltšev (vallankumouksellinen)

Georgi Nikolov Deltšev (, 4. helmikuuta 1872 Kukuš, Osmanien valtakunta (nyk. Kreikkaa) – 4. toukokuuta 1903 Banitsa, Serres, Ottomaanien valtakunta (nyk. Kreikkaa) oli merkittävä vallankumouksellinen 1900-luvulla Osmanien valtakunnassa, Makedoniassa ja Traakiassa. Hän oli VMRO:n johtajia. Järjestö toimi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Makedoniassa ja Traakiassa. Deltšev kuoli 4. toukokuuta 1903 kahakassa poliisin kanssa Pohjois-Kreikassa Serresin maakunnassa Banitzan kylässä.

Bulgaria ja 1991 nimellä Makedonia itsenäistynyt Pohjois-Makedonia kiistelevät Deltševin etnisestä taustasta. Molemmat maat pitävät häntä kansallissankarinaan. Deltšev on mainittu Pohjois-Makedonian kansallislaulussa, sillä Deltšev, joka oli ottanut elämäntehtäväkseen Makedonian irrottamisen osmanien vallasta, ja lyhytikäinen Kruševon tasavalta ovat keskeisiä nykyisen Pohjois-Makedonian synnyssä.

Bulgarialaiseksi identifioitunut Deltšev kävi lapsena Pyhän Kyrilloksen ja Metodioksen poikakoulun Thessalonikissa. Hän kävi vuonna 1891 Bulgariassa Sofiassa sijaitsevan sotilaskoulun, mutta valmistuttuaan hän ei vasemmistolaisen poliittisen aktiivisuutensa vuoksi saanut toimia upseerina. Lopulta hänestä tuli Stipissä sijaitsevan koulun bulgarian kielen opettaja. Siellä hän tutustui VMRO:n johtajaan Dame Grueviin. Ystävyyden seurauksena hän päätti liittyä vallankumousjärjestöön. Vallankumousjärjestön jäsenenä ollessaan hän keksi, että järjestö voisi alkaa valmistaa aseita, joita alettiinkin tehdä Bulgariassa Kjustendilissa sijaitsevassa tehtaassa. Aseet salakuljetettiin Makedoniaan.

Deltšev oli keskeinen hahmo vuoden 1903 Ilindenin kansannousussa, jonka ansiosta syntyi kymmenpäiväinen Kruševon tasavalta. Deltšev itse oli kuollut jo kolme kuukautta aiemmin.

Bulgaria on esittänyt vaatimuksia sen suhteen, miten Deltševiä käsitellään Pohjois-Makedonian historiankirjoituksessa. Muita maiden välisiä kiistakysymyksiä ovat makedonian kieli ja Bulgariassa oleva makedonialainen vähemmistö, joita kumpaakaan Bulgaria ei tunnusta. Asioista pyritään pääsemään neuvottelutulokseen maiden välisessä historiakomissiossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vallankumoukselliset
Bulgarialaiset henkilöt
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1903 kuolleet
Sannikko

Sannikko () on kylä Sannikon kaupunkikunnassa Seuloskoin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella välittömästi Pietarin kaupungin itäpuolella. 

Sannikon kaupunkikunnan hallinnollinen keskus on Saksan Jaanila (). Sannikon kylä toimi aiemman maalaiskunnan keskuspaikkana.

Vuonna 2007 Sannikon kylässä oli 600 asukasta 600 ja silloisessa maalaiskunnassa 5 800.  Kuntaan kuuluvat Sannikon ja Saksan Jaanilan lisäksi seuraavat asutuskeskukset: Hirvosi (), Jaanila (), Suoranta (), Tulokkaankylä (), Väärämäki () sekä Mähnälän () ja 5. kilometrin () asemanseudut. Eniten asukkaita (4 200 henkeä) on Saksan Jaanilassa, jossa toimii varuskunta.

Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan. Saksan Jaanilassa ja Tulokkaankylässä oli saksalaiset siirtokunnat.

Nykyään kunnan alueella kulkee Pietarin kehätie sekä Pietarin ja Murmanskin välinen maantie. Seudulle rakennetaan uusia asuinalueita, kauppakeskuksia (mm. Ikea) ja logistiikkakeskuksia.

Kunnan päämies on Vjatšeslav Kondratjev ja kunnanhallinnon päämies Aleksei Gerdii.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sannikon kunta Seuloskoin piirin sivustolla 

Inkeri
Seuloskoin piirin kunnat
Inkerin kylät
Béla Szepes

Béla Szepes (tunnetaan myös nimellä Béla Strauch, 5. syyskuuta 1903 Spišská Nová Ves – 20. kesäkuuta 1986 Budapest) oli unkarilainen urheilija, joka kilpaili sekä keihäänheitossa että hiihdossa.

Szepez voitti hopeaa Amsterdamin olympialaisissa 1928 tuloksella 65,26 metriä. 

Hiihdossa Szepes osallistui Chamonix’n olympialaisiin 1924 18 kilometrin matkalle, mutta hän ei päässyt maaliin asti. 

Unkarilaiset keihäänheittäjät
Unkarilaiset olympiamitalistit
Unkarilaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Pluto vartiossa

Pluto vartiossa (Private Pluto) on vuonna 1943 valmistunut lyhytelokuva, jonka tuotti The Walt Disney Company. Lyhytanimaation ohjasi Clyde Geronimi ja animaattorina toimi Al Bertino. Elokuvassa Yhdysvaltain armeijan tukikohdassa sotilaana toimiva Pluto saa vastaansa kaksi maaoravaa.

Tiku ja Taku tekevät ensiesiintymisensä, mutta heidän nimiään ei mainita. Ulkoisestikin he ovat täysin samannäköisiä.

Juoni

Pluto on Yhdysvaltain armeijan tukikohdassa vartiokoirana ja saa kersantilta käskyn vartioida bunkkeria ja siellä olevaa tykkiä, sillä alueella on havaittu sabotoijia. Aluksi Pluto toteuttaa kersantin käskyä, mutta saa huomata, että kaksi maaoravaa käyttää tykkiä sekä pähkinöiden säilytyspaikkana että pähkinänsärkijänä.

Pluto yrittää päästä tunkeilijoista eroon, mutta maaoravakaksikko osoittautuu ovelammaksi. Kun Pluto varastaa maaoravilta pähkinöitä, nämä ampuvat tykillä Pluton ilmaan ja asettavat pähkinöitä koiran laskeutumisalustalle käyttäen Plutoa pähkinänsärkijänä. Maaoravat saavat pähkinänsä takaisin ja turhautunut Pluto jätetään bunkkerin ulkopuolelle.

Ääninäyttelijät

Aiheesta muualla
The Encyclopedia of Disney Animated Shorts

Disneyn animaatioelokuvat
Vuoden 1943 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat
Clyde Geronimin ohjaamat elokuvat
František Wende

František Wende (s. 3. kesäkuuta 1904 Svoboda nad Úpou, Itävalta-Unkari – 1968 Bad Harzburg, Länsi-Saksa) oli tšekkoslovakialainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä, joka kilpaili 1920-luvulla. Vuonna 1925 hän saavutti MM-kilpailuissa mäkihypystä pronssia ja oli yhdistetyn kilpailussa neljäs. 1927 MM-kilpailuissa hän saavutti yhdistetystä pronssia ja sijoittui mäkihypyssä viidenneksi.

Lähteet

Tšekkoslovakialaiset mäkihyppääjät
Tšekkoslovakialaiset yhdistetyn hiihtäjät
Rudolf Purkert

Rudolf Purkert (31. lokakuuta 1904 – 7. kesäkuuta 1985) oli tšekkoslovakialainen yhdistetyn hiihtäjä, mäkihyppääjä, joka kilpaili 1920- ja 1930-luvuilla. 

Purkert saavutti mäkihypystä pronssia Sankt Moritzin olympialaisissa 1928. Samoissa kisoissa hän sijoittui yhdistettyssä kahdeksanneksi. MM-kisoissa Burkert voitti kultaa yhdistetystä 1927 ja hopeaa mäkihypystä 1933.

Lähteet 
Rudolf Burkertin mäkihyppyprofiili FIS:n sivuilla 
Rudolf Burkertin yhdistetyn profiili FIS:n sivuilla 

Tšekkoslovakialaiset yhdistetyn hiihtäjät
Tšekkoslovakialaiset mäkihyppääjät
Tšekkoslovakialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Benoît Magimel

Benoît Magimel (11. toukokuuta 1974 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa 12-vuotiaasta asti ja kuuluu nykyisin ranskalaisen elokuvan suuriin tähtiin.

Magimel eli vuosia ranskalaisen näyttelijättären Juliette Binochen kanssa, jonka hän tapasi elokuvan Vuosisadan rakkaustarina (Les Enfants du Siècle, 1999) kuvauksilla. Hänellä on Julietten kanssa tytär. Magimel voitti parhaan miesnäyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla elokuvasta Pianonopettaja (La Pianiste, 2001).

Valikoitu filmografia 
 Elämä on pitkä joki (La Vie est un long fleuve tranquille, 1988)
 Vierasmaalaiset (Les Ritals, 1991) (TV)
 Viha (La Haine, 1995)
 Varkaat (Les Voleurs, 1996)
 Déjà mort - Ei tässä elämässä (Déjà mort, 1998)
 Vuosisadan rakkaustarina (Les Enfants du Siècle, 1999)
 Aurinkokuningas tanssii (Le Roi danse, 2000)
 Pianonopettaja (La Pianiste, 2001)
 Kahden tulen välissä (Nid de guêpes, 2002)
 Purppuravirrat 2 – Ilmestyskirjan enkelit (Les Rivières pourpres II - Les anges de l'apocalypse, 2002)
 Charlie sanoo (Selon Charlie, 2006)

Aiheesta muualla 
 
 Benoît Magimel NNDB:ssä

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Enna (nimi)

Enna on suomalainen naisen etunimi.

Enna voi olla friisiläinen nimi, joka on lähtöisin kärkeä tai piikkiä tarkoittavasta muinaissaksalaisesta sanasta angul.

Alkuperänä voi myös olla Palestiinan Kesareassa 200-luvun lopulla marttyyriksi joutuneen neidon Ennata eli Ennatha -nimen lyhentymä, samoin kuin nimellä Enni.

Nimen myös arvaillaan liittyvän Elviinaan. Elviina voi olla lähtöisin Alviinasta tai naispuonen muoto pyhimyksen nimestä Elwin.

Vuoden 2012 loppuun mennessä Enna-nimi on annettu 1065 naiselle. Nimi on yleistymässä.

Nimipäivä 

Ennan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 23. tammikuuta.

Viron almanakassa Ennan nimipäivä on 8. kesäkuuta.

Ennata on Suomen ortodoksisessa kalenterissa 10.2. ja katolisen kirkon pyhimysluettelossa 13.12.

Tunnettuja Ennoja 

 Enna Hassinen, suomalainen seiväshyppääjä

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 

Etunimet
Klaavolan museo

Klaavolan talo on kulttuurihistoriallinen museo Tuusulassa. Se esittelee vauraan talonpoikaissukutilan arkea. Tila lahjoitettiin Tuusulan kunnalle 1900-luvulla. Huoneet on entistetty 1900-luvun alun malliin.

Aiheesta muualla 
Klaavolan talo Tuusulan kunnan sivuilla 

Suomen kotiseutumuseot
Tuusulan historia
Tuusulan museot
Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut

Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut () on UEFA:n järjestämä futsalin maajoukkueturnaus. Edelliset EM-kisat järjestettiin 2018 Sloveniassa ja seuraavat kisat järjestetään alkuvuodesta 2022 Alankomaissa. Hallitseva euroopan mestari on Portugali, joka kukisti 2018 kisojen finaalissa jatkoajalla Espanjan 3-2. Kisahistorian menestynein joukkue on Espanja, joka on voittanut 7 mestaruutta ja on saavuttanut mitalisijan jokaisessa 11 EM-turnauksessa.

Ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruudesta pelattiin vuonna 1996. Ensimmäisessä lopputurnauksessa oli mukana 6 maata, ja karsintoihin osallistujia oli 17. Vuoden 2007 kisojen jälkeen UEFA päätti siirtää turnauksen loppusyksystä alkuvuoteen. Vuonna 2017 UEFA päätti että EM-kisat järjestetään jatkossa vain joka neljäs vuosi ja laajensi samalla kisoja 16 osallistujamaan turnaukseksi.

Kisat ja mitalistit

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Futsal Euroopan-mestaruuskilpailut UEFA:n sivuilla
Esihyönteiset

{{Taksonomia/eläimet
| nimi = Esihyönteiset
| kuva = Acerantomon_doderoi.jpg
| kuvateksti = Acerantomon doderoi
| domeeni = Aitotumaiset Eucarya
| kunta = Eläinkunta Animalia
| pääjakso = Niveljalkaiset Arthropoda
| alajakso = Kuusijalkaiset Hexapoda
| luokka = Entognatha
| lahko = EsihyönteisetProtura
| lahko_auktori = Silvestri, 1907
| jako = Heimot
| jaot = 
 alalahko Acerentomoidea
 Acerentomidae
 alalahko Eosentomoidea
 Eosentomidae
 Protentomidae
| wikispecies = Protura
| commonscat = Protura
}}
Esihyönteiset (Protura) on niveljalkaisiin kuuluva lahko. Lahkon nimi on sikäli harhaanjohtava, että nämä eläimet eivät ole hyönteisiä, vaan kuuluvat kokonaan eri luokkaan. Suomesta esihyönteisiä tunnetaan kolme lajia.

Esihyönteiset kuvasivat tieteelle ensimmäisenä toisistaan riippumatta Filippo Sylvestri vuonna 1907 ja Antonio Berlese vuonna 1908.

Esihyönteisistä ei toistaiseksi tunneta minkäänlaista fossiiliaineistoa.

 Piirteitä 
Esihyönteiset ovat erittäin pienikokoisia, vain alle kahden millimetrin pituisia pitkänomaisia selkärangattomia eläimiä. Niillä ei ole silmiä, eikä väripigmenttiä. Myöskään tuntosarvia ei ole, vaan etummainen raajapari, jota ei käytetä liikkumiseen, toimii tunnistelueliminä.CSIRO: Protura  Pää on kartiomainen, mikä on antanut ryhmälle englanninkielisen nimen coneheads. Kolmessa etummaisessa takaruumiin jaokkeessa on jalkaa muistuttava ulkonema. Esihyönteiset elävät maaperässä, karikkeessa ja sammalikoissa tyypillisesti noin 10 cm syvyyteen asti, mutta siirtyvät talveksi syvemmälle. Eri lajeja tunnetaan maailmanlaajuisesti noin 750. Näistä noin 300 kuuluu sukuun Eosentomon''.

Esihyönteisten suuosat ovat imevät, mikä viittaa niiden nauttivan nestemäistä ravintoa. Ravinnonlähdettä luonnossa ei kuitenkaan tunneta. Niiden arvellaan kuitenkin käyttävän ravinnokseen lähinnä kasvijätettä ja sienirihmastoa. Jotkin lajit voivat ehkä olla petoja. Esihyönteiset saattavat olla tavattoman runsaslukuisia. Esimerkiksi saksalaisesta metsästä on laskettu 90 000 yksilöä neliömetriltä.

Muodonvaihdos on olematon. Vastakuoriutuneella nymfillä on yhdeksän takaruumiin jaoketta. Jaokkeita tulee yksi lisää jokaista nahanluontia kohti, kunnes aikuisella yksilöllä jaokkeita on 12. Aikuiset saattavat luoda nahkansa, mutta uusia jaokkeita ei enää tule.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Protura 

Kuusijalkaiset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bas C. van Fraassen

Baastian Cornelis van Fraassen (/væn ˈfrɑːsən/; s. 5. huhtikuuta 1941 Alankomaat) on yhdysvaltalainen tieteenfilosofiaan erikoistunut filosofi ja loogikko, joka toimii San Franciscon yliopiston filosofian laitoksella. Hän on tunnettu tieteenfilosofisesta näkemyksestä, jota kutsutaan konstruktiiviseksi empirismiksi. Tämän näkemyksen mukaan tieteelle on riittävää se, että sen teoriat ovat empiirisesti adekvaatteja. Konstruktiivinen empirismi suhtautuu kriittisesti tieteelliseen realismiin ja tieteelliseen materialismiin. Hänen kriitikkonaan on toiminut muun muassa Paul Churchland.

Van Fraassen on syntynyt Alankomaissa ja muuttanut sieltä Kanadaan vuonna 1956. Hän valmistui Albertan yliopistosta, filosofian oppiaineesta 1963 (Bachelor of Arts) ja jatko-opinnoista Pittsburghin yliopistosta, filosofian oppiaineesta vuonna 1966 (Master of Arts). Sen jälkeen hän on työskennellyt Yalen, Toronton, Etelä-Kalifornian ja Princetonin yliopistoissa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bas C. van Fraassenin kotisivu, Princetonin yliopisto 

Fraassen,Bas C. van
Fraassen,Bas C. van
Fraassen,Bas C. van
Fraassen,Bas C. van
Dare mo shiranai

Dare mo shiranai (, englanninkieliseltä nimeltään Nobody Knows) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Hirokazu Koreedan ohjaama japanilainen draamaelokuva. Se perustuu erääseen 1980-luvun lopun tapaukseen, jossa äiti hylkäsi neljä lastaan Sugamossa, Toshimassa. Elokuva kertoo, kuinka lapset joutuvat tulemaan toimeen keskenään.

Elokuvassa pääroolia esittävä Yûya Yagira sai suorituksestaan parhaan näyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja elokuva oli siellä ehdolla myös Kultaisen palmun saajaksi. Dare mo shiranai on saanut kansainvälisillä elokuvajuhlilla yhteensä 13 palkintoa ja seitsemän ehdokkuutta.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 Arvosteluja Metacritic-sivustolla 
 Elokuva Rotten Tomatoes -sivustolla 

Draamaelokuvat
Vuoden 2004 japanilaiset elokuvat
Magnus Vaasa

Magnus Vaasa (25. kesäkuuta 1542 Tukholma – 20. kesäkuuta 1595 Linköping), Itä-Götanmaan ja Dalslandin herttua, oli Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan ja hänen toisen vaimonsa, kuningatar Margareeta Leijonhufvudin neljäs poika. 

Magnus syntyi vuonna 1542 Tukholman linnassa. Hän oli mielisairas, mistä ensimmäiset merkit näkyivät jo vuonna 1563. Hän oli myös musikaalinen. Magnus sai isältään testamenttina koko Taalainmaan sekä osia Itä-Götanmaasta, Smålandista, Länsi-Götanmaasta ja Närkestä herttuakunnakseen. Näiden läänitysten hallinnan hän menetti veljelleen Juhana III:lle vuonna 1574. 

Magnus asui Vadstenan linnassa. Hän oli koko elämänsä ajan naimaton, mutta sai aviottomia lapsia; nykyisin heistä tiedetään kolme tytärtä. Magnuksen tiedetään suunnitelleen avioituvan Katarina Jagellonican vanhemman sisaren Annan kanssa.

Magnus kuoli 52-vuotiaana Linköpingin ulkopuolella sijaitsevassa Kungsbron kartanossa vuonna 1595, ja hänet haudattiin Vadstenan luostarikirkkoon.

Lapset 

Valborg Eriksdotterin (n. 1545— n. 1580) kanssa:

Virginia Magnusdotter (1560— n. 1572?)
Lucretia Magnusdotter Gyllenhielm (1562–1624), puoliso 1586 Christoffer von Warnstedt

Anna von Haubitzin kanssa:

Helena Magnusdotter Gyllenhielm (1572—1630), puoliso n. 1590 Wollmar Yxkull

Lähteet

Aiheesta muualla 

Herttuat
Ruotsin kuninkaalliset
Prinssit
Vuonna 1542 syntyneet
Vuonna 1595 kuolleet
Sherwin Wine

Sherwin Theodore Wine (25. tammikuuta 1928 – 21. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen rabbi. Hän perusti humanistisen juutalaisuuden, joka korostaa juutalaisen identiteetin rakentumista ennemmin yhteisestä kulttuuritaustasta ja historiasta kuin uskonnollisista näkemyksistä.

Wine johti pitkään vuonna 1963 perustamaansa humanistijuutalaista Birmingham Templea Michiganissa. Hän piti kysymystä Jumalan olemassaolosta ihmisen kannalta merkityksettömänä ja nimittikin itseään "ignostikoksi". Hän oli American Humanist Associationin "vuoden humanisti" 2003.

Wine kuoli 79-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Essaouirassa, Marokossa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rabbit
Humanistit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Philips Stadion

Philips Stadion on Eindhovenissa, Alankomaissa sijaitseva jalkapallostadion.

Stadion on Eredivisiessä pelaavan PSV:n kotikenttä. Myös Alankomaiden maajoukkue pelaa sillä joitakin otteluitaan.

Stadion valmistui vuonna 1913. Sen nykyinen kapasiteetti on noin 35 000. Stadion on nimetty Philipsin mukaan. Se on Uefan neljän tähden stadion.

Stadionilla pelattiin 2000 EM-kilpailuja. Vuonna 2006 sillä järjestettiin UEFA Cupin loppuottelu.

Aiheesta muualla

Philips Stadion PSV:n sivustolla  

Alankomaiden jalkapallostadionit
Eindhovenin urheilu
Artemio Franchi

Artemio Franchi (8. tammikuuta 1922 Firenze – 12. elokuuta 1983 Siena) oli italialainen jalkapallovaikuttaja.

Franchi toimi aktiivisesti kansainvälisissä jalkapallojärjestöissä. Hän oli UEFA:n puheenjohtaja vuosina 1972–1983 ja FIFA:n varapuheenjohtaja vuosina 1974–1983. Franchi oli myös Italian jalkapalloliiton puheenjohtajana kahdesti (1967–1976, 1978–1980) ja sitä ennen hän toimi muun muassa Fiorentinan puheenjohtajana.

Artemio Franchi kuoli auto-onnettomuudessa Toscanassa 12. elokuuta 1983. Franchin mukaan on nimetty sekä Fiorentinan että Sienan kotistadion. Hänen mukaansa oli nimetty myös Artemio Franchi Trophy.

Lähteet  
 

Italialaiset urheiluvaikuttajat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Unirecords

Unirecords Oy oli levy-yhtiö, joka aloitti toimintansa Lahdessa 1990-luvun keskivaiheilla ja keskittyi kotimaiseen iskelmämusiikkiin paljolti yhteistyössä entisen Jugoslavian alueen muusikoiden kanssa. 

Unirecordsin perustaja ja toimitusjohtaja oli Ari Laurila, ja yhtiö toimi tiiviissä yhteistyössä hänen managerivaimonsa Hannele Laurilan Uniartists-yhtiön kanssa. Yhtiöt tulivat tunnetuksi uudenkaltaisista artistisopimuksistaan ja niistä aiheutuneista oikeusjutuista.

Unirecordsin kautta uransa aloittivat muun muassa Laura Voutilainen, Isto Hiltunen ja Janne Hurme.

Historiaa
Lahtelainen liikemies Ari Laurila ja hänen vaimonsa Hannele Laurila kiinnostuivat alkuvuodesta 1993 Bosnian sotaa Suomeen paenneista serbi- ja kroaattimuusikoista, joiden Colours-yhtyettä he kuulivat korpilahtelaisessa ravintolassa. Yhtyeen johtaja Michael Goodman oli kotimaassaan ollut menestyksekäs levytuottaja omine studioineen. Laurilat saivat idean kappaleesta, joka herättäisi suomalaisyleisön sympatiat jugoslaavimuusikoita kohtaan ja jonka tuotoista osa ohjattaisiin Suomen Punaisen Ristin kautta sota-alueelle. Single ”Help Us Back Home, Sarajevo” sai julkisuutta muun muassa Music Televisionin uutisissa, mutta tavoitteena ollut Euroopan-laajuinen levitys ei onnistunut. Laurila totesi Helsingin Sanomien haastattelussa jääneensä hankkeesta raskaasti tappiolle. Hankkeesta aiheutui myös tekijänoikeusriitoja Laurilan ja yhtyeen jäsenten välille.

Michael Goodman jäi kuitenkin Suomeen Unirecordsin tuottajaksi, ja hänen johdollaan ja monien muiden balkanilaismuusikoiden sävellyksin tehtiin valtaosa Unirecordsin alkuvuosien tuotannosta, muun muassa Laura Voutilaisen esikoisalbumi ja Isto Hiltusen kolme ensimmäistä albumia. Goodmanin lisäksi keskeisiä hahmoja olivat sarajevolaisveljekset Edo ja Adi Muhalilovic. Laura Voutilaisen esikoisalbumi koottiin pääosin bosnialaisyhtye Hari Mata Harin sävelmistä Turkka Malin suomentamina. 

Levy-yhtiö ja sen kanssa tiiviisti toiminut Hannele Laurilan Uniartists saivat 1990-luvun keskivaiheilla julkisuutta erimielisyyksistään Laura Voutilaisen kanssa. Voutilainen irtautui sopimuksistaan julkisuutta saaneiden oikeuskäsittelyjen avulla. Myös Isto Hiltunen vei äänitepalkkioasiansa oikeuteen vuonna 1997, hävisi jutun valtaosin mutta sai purettua pitkän sopimuksensa Unirecordsin kanssa.

Johanna Siekkisen levyttämä kappale "Kesäyö" osoittautui plagiaatiksi Vaya Con Diosin kappaleesta "Nah Neh Nah", ja "Anteeksi"-kappale Madonnan hitin "La Isla Bonita" kopioksi. Levy-yhtiö vetikin sitten albumin kokonaan pois myynnistä.

Unirecords meni konkurssiin vuonna 2002.

Lähteet 

Suomalaiset levy-yhtiöt
Palomalikka

Palomalikka (Clitocybe sinopica) on laakea tai suppiloimainen punaruskea malikkalaji. Sen heltat ovat valkoiset ja jalka lakin värinen. Malto on valkoista ja tuoksuu jauholta. Palomalikka kasvaa hiekkaisilla mäntykankailla, puutarhoissa ja palopaikoilla. Se on melko harvinainen ja paikoittainen Suomessa.

Lähteet

Malikat
Haisumalikka

Haisumalikka (Clitocybe hydrogramma) on kupera tai suppilomainen vaaleanruskea ja kuivana valkoinen malikkalaji. Sen jalka on lakin värinen tai vaaleampi. Heltat ovat valkoiset. Malto on valkeaa. Sieni haisee ja maistuu pahalta eikä ole ruokasieni. Se kasvaa Suomessa lehtimetsissä kalkkimailla hyvin harvinaisena.

Lähteet

Malikat
Tähtimalikka

{{Taksonomia/sienet 
| nimi =Tähtimalikka
| kuva = 
| kuvateksti =
| domeeni = Aitotumalliset Eucarya 
| kunta = Sienet Fungi
| kaari = Kantasienet Basidiomycota
| alakaari = Avokantaiset Agaricomycotina
| luokka = Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
| alaluokka = Agaricomycetidae
| lahko =  Helttasienet Agaricales
| heimo = Tricholomataceae
| suku = Omphaliaster 
| laji =asterosporus| kaksiosainen= Omphaliaster asterosporus
| kaksiosainen_auktori = (J. E. Lange) Lamoure
}}
Tähtimalikka (Omphaliaster asterosporus'') on laakea tai kupera ruskeanharmaa ja kuivana vaalea malikkalaji. Sen jalka on lakin värinen. Heltat ovat lakkia vaaleammat. Malto haisee ja maistuu jauholta. Malikka ei ole ruokasieni. Se kasvaa melko harvinaisena havumetsien sammalikoissa.

Lähteet

Malikat
Valemalikka

Valemalikka (Pseudoclitocybe cyathiformis, aikaisemmin "tumma malikka") on suppilomainen ruskea tai harmaa malikkalaji. Sen lakki on 3–10 senttimetriä leveä. Heltat ovat melko harvat ja harmaat, likaisenruskeat tai likaisenvaaleat. Jalka on lakin värinen ja sen yläosassa on hopeanukkainen vyöhyke. Jalan pituus on 5–10 senttimetriä. Sienen haju muistuttaa karvasmantelia. Valemalikka kasvaa lehti- ja havumetsissä, nurmikoilla, niityillä, puutarhoissa ja muilla kulttuuripaikoilla. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Kasvuaika on syyskuusta marraskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Valemalikka (Pseudoclitocybe cyathiformis)
 MushroomExpert.com: Pseudoclitocybe cyathiformis 

Malikat
Perpetual Flame


Perpetual Flame on Yngwie Malmsteenin 14. lokakuuta 2008 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Yngwie Malmsteen – soolo- ja rytmikitara, basso, koskettimet, taustalaulu
 Tim Owens – laulu
 Derek Sherinian – koskettimet
 Patrick Johansson – rummut

Tuotanto
 Yngwie Malmsteen – tuottaja
 Roy Z – miksaus

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Record Collector:

Lähteet 

Yngwie Malmsteenin albumit
Vuoden 2008 albumit
Villa Kokkonen

Villa Kokkonen on säveltäjä, akateemikko Joonas Kokkosen Järvenpäähän vuonna 1969 rakennuttama taiteilijakoti. Sen on suunnitellut arkkitehti Alvar Aalto.

Järvenpään Vanhankylänniemessä sijaitseva puurakenteinen Villa Kokkonen on yksi harvoista arkkitehti Alvar Aallon yksityiskäyttöön suunnittelemista rakennuksista. Valoisa moderni rakennus on suunniteltu säveltäjä Kokkosen kodiksi ja työtilaksi. Voidaankin sanoa, että rakennus ikään kuin kietoutuu äänieristetyssä työhuoneessa olevan flyygelin ympärille. Myös huonekalut ovat enimmäkseen Artekin ja Alvar Aallon varta vasten Villa Kokkosta varten suunnittelemia yksittäiskappaleita. Sisustuksessa on myös käytetty joitakin Joonas Kokkosen kuuluisimman teoksen, Viimeiset kiusaukset -oopperan lavasteita.

Säveltäjän kuoleman jälkeen talo ja irtaimisto olivat vähällä joutua huutokaupattavaksi ja hajalleen, mutta vuonna 1998 Järvenpään kaupunki osti talon Joonas Kokkosen perikunnalta. Pari vuotta myöhemmin perikunta lahjoitti irtaimiston kaupungille veloituksetta. Vuodesta 2009 vuoden 2021 kesäkuuhun Villa Kokkonen toimi Järvenpään kaupungilta talon vuokranneen taiteilija-, isäntä- ja yrittäjäparin – musiikin maisteri, pianisti Elina Viitailan sekä yhteiskuntatieteiden maisteri, oopperalaulaja Antti A. Pesosen – ylläpitämänä nähtävyytenä, joka oli avoinna matkailijoille. Järvenpään kaupunki suunnittelee toiminnan jatkoa ja tekee siitä päätöksensä vuoden 2021 loppuun mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Villa Kokkonen

Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Järvenpään museot
Suomen kotimuseot
Martin Peder Vangli

Martin Peder Vangli (joskus Martin P. Vangsli, 1. helmikuuta 1903 Åmot, Norja – 5. kesäkuuta 1976) oli norjalainen maasto- ja yhdistetyn hiihtäjä.

Vangli kilpaili 1930-luvulla. Hän voitti hopeaa MM-kilpailuissa vuonna 1931 50 kilometrin matkalla. Vangli palkittiin Holmenkollen-mitalilla vuonna 1937 yhdessä Olaf Hoffsbakkenin ja Birger Ruudin kanssa.

Lähteet

Viitteet

Norjalaiset maastohiihtäjät
Norjalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
WC (rap-artisti)

WC, oikealta nimeltään William Loshawn Calhoun Jr., (s. 9. elokuuta 1970 Teksas) on yhdysvaltalainen rap-artisti.

Varhaiset vaiheet 
William Calhoun syntyi Houstonissa Texasissa mutta muutti lapsena South Centraliin Los Angelesiin. Hän ystävystyi samasta naapurustosta kotoisin olevan rap-artisti Ice Cuben kanssa ala-asteella.

Calhoun on tuottaja Crazy Toonesin isoveli.

Ura
Uransa alussa Calhoun kuului yhtyeisiin Low Profile ja WC and the Maad Circle. Ensimmäisen sooloalbuminsa The Shadiest One hän julkaisi vuonna 1998. Albumin kolme kappaletta nousivat Top-20 listalle. Hänen toinen albuminsa The Ghetto Heisman julkaistiin vuonna 2002. Tältäkin albumilta nousi yksi kappale Top-20 listalle.

Vuonna 2003 Calhoun oli mukana tekemässä peliä Def Jam Vendetta.

Calhoun kuului yhdessä Ice Cuben ja Mack 10:n kanssa Westside Connection -kollektiiviin, joka julkaisi kaksi albumia.

Diskografia

Sooloalbumit
The Shadiest One (1998)
The Ghetto Heisman (2002)
Guilty by Affiliation (2007)
Revenge of the Barracuda (2011)

Yhteisalbumit
 We're in This Together (Low Profile) (1989)
 Ain't a Damn Thang Changed (WC and the Maad Circle) (1991) 
 Curb Servin' (WC and the Maad Circle) (1995) 
 Bow Down (Westside Connection) (1996)
 Terrorist Threats (Westside Connection) (2003) 
 West Coast Gangsta Shit (Daz Dillingerin kanssa) (2013)

Filmografia
Friday (1995)
Kovan paikan edessä (1996) 
Thicker Than Water (1999)
Air Rage (2001)
Stranded (2001)
WC: Bandana Swangin − All That Glitters Ain't Gold (2003)
Belly 2: Millionaire Boyz Club (2006)
Snowfall (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 WC:n elämäkerta

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Afroamerikkalaiset
Crips
.338 Lapua Magnum

.338 Lapua Magnum on suomalaisen Lapuan kehittämä pitkänmatkan tarkkuus- ja metsästyspatruuna (8,6×70 mm tai 8,58×70 mm). Se on keskisytytteinen, pullonkaulamainen patruuna, jota käytetään erityisesti sotilas- ja kilpailutarkkuusammuntaan.

Lähteet 

338
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lund (täsmennyssivu)

Lund ja Lundi tarkoittavat seuraavia asioita:

 Lund, kaupunki ja Lundin kunnan keskustaajama Ruotsissa
 Lundin kunta, kunta Ruotsissa
 Lund, taajama Gävlen kunnassa Ruotsissa
 Lund, taajama Uppsalan kunnassa Ruotsissa
 Lund, kunta Norjassa
 Lund, yhdysvaltalainen venevalmistaja
 Lundi, kauppakeskus Porvoossa

Henkilöitä 
 Alma Lund (1854–1932), suomalainen sopraano ja näyttelijätär
 Anne Dorthe Lund (k. 1759), tanskalainen näyttelijä
 Arne Lund (1878–1919), suomalainen juristi ja Tornion pormestari, Karl Johan Lundin poika
 Carl Wesenberg-Lund (1867–1955), tanskalainen hydrobiologi, tietokirjailija ja limnologian professori
 David Lund (1657–1729), Viipurin piispa 1705–1729
 Erik Lund (s. 1979), norjalainen rugbynpelaaja
 Eva Lund (s. 1971), ruotsalainen curlingpelaaja
 Hans Lund (1950–2009), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen
 Heikki Lund (s. 1953), suomalainen näyttelijä, muusikko
 Helge Lund (s. 1962), norjalainen liikemies
 Henrik Lund (1875–1948), grönlantilainen lyyrikko, taiteilija ja pappi
 Henrik L'Abée-Lund (s. 1986), norjalainen ampumahiihtäjä
 Hugo Lund (1872–1915), suomalainen sinologi
 Joe Lund (s. 1927), suomalais-kanadalainen jääkiekkoilija
 John Lund (1913–1992), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Karl Lund (1888–1942), suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti
 Karl Johan Lund (1844–1904), suomalainen tuomari, oikeusneuvosmies, Kristiinankaupungin pormestari 1881–1892 ja valtiopäivämies
 Klas Lund (s. 1968), ruotsalainen uusnatsi ja rikollinen
 Knut Lund (1891–1974), suomalainen jalkapalloilija
 Maria Lund (s. 1983), suomalainen laulaja ja näyttelijä
 Marte Leinan Lund (s. 2001), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
 Nils Lund (1915–1989), suomalainen kansainvälisissä järjestöissä toiminut tiedottaja
 Paul Åke Lund (1877–1949), suomalainen juristi, asianajaja ja Loviisan pormestari, Karl Johan Lundin poika
 Pentti Lund (1925–2013), suomalainen jääkiekkopelaaja
 Peter Lund (s. 1957), TKK:n teknillisen fysiikan professori
 Pia Lund (s. 1990), suomalainen jääkiekkoilija
 Salli Lund (1902–1979), suomalais-karjalainen toimittaja ja runoilija
 Tamara Lund (1941–2005), suomalainen oopperalaulaja, näyttelijä
 Torben Lund (s. 1950), tanskalainen poliitikko, ministeri ja europarlamentaarikko
 Troels Troels-Lund (1840–1921), tanskalainen historiantutkija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Saksa ensimmäisessä maailmansodassa

Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksa johti Itävalta-Unkarin kanssa keskusvaltoja, jotka kuitenkin hävisivät sodan. Saksa tuki liittolaistansa Itävalta-Unkaria kun tämä aloitti sodan Serbian kanssa ja joutui konfliktiin myös Serbian liittolaisen Venäjän kanssa sekä Ranskan, joka oli tehnyt Venäjän kanssa sopimuksen liittolaisuudesta mikäli Saksa hyökkäisi.

Saksa hyökkäsi puolueettoman Belgian kautta Ranskan maaperälle ja Saksaa vastaan liittyi myös Yhdistynyt kuningaskunta Saksan hyökättyä Belgiaan.
 
Saksan armeija oli epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen vaipunut suuren taisteluväsymyksen valtaan. Rintamalla monet miettivät, oliko voitto enää mahdollinen. Sotilaille ja kotona oleville omaisille koetettiin toki vakuuttaa, ettei tilanne ollut aivan toivoton, sillä saksan armeija seisoi yhä Ranskan maaperällä. Tämän ajateltiin olevan vahva valtti Saksalle, mikäli rauhasta ryhdyttäisiin neuvottelemaan.

Saksan neuvotteluasema kuitenkin heikkeni, kun tilanne kotirintamalla muuttui nopeasti. Sodan aiheuttama puute ruuasta, jatkuvat tiedot uusista taisteluiden uhreista sekä huhut vaikeuksista rintamalla purkautuivat loppuvuodesta 1918 suurissa kaupungeissa levottomuuksina ja mellakoina. Myös sotilaat olivat tyytymättömiä ja kapinamieli levisi rintamallekin. Sekasortoinen tilanne sai keisarin pakenemaan maasta. Uuden, valtaan nousseen hallituksenkaan asema ei ollut helppo - sen uhkana olivat saksalaiset kommunistit jotka, jotka suunnittelivat avoimesti Venäjän vallankumouksen kaltaista kaappausta. Hallitus katsoi ainoaksi vaihtoehdoksi solmia rauha hinnalla millä hyvänsä.

Ensimmäinen maailmansota päätyi, kun Saksan armeija antautui Yhdysvaltain edustajille 11. marraskuuta 1918. Sodan hinta oli hirvittävä. Kaatuneiden lukumäärä oli lähes 10 miljoonaa miestä - noin 6 400 miestä päivässä. Haavoittuneiden lukumäärä oli yli 21 miljoonaa. Sota oli siihen aikaisen maailmanhistorian tuhoisin.

Lähteet 
 Memo 7 historia oppikirja lukukirja
František Šimůnek

František Šimůnek (2. joulukuuta 1910 – kuolinaika ei tiedossa) oli tšekkoslovakialainen maastohiihtäjä, mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Hän saavutti hopeaa 4 × 10 kilometrin viestistä MM-kisoissa 1933. 

Šimůnek sijoittui kahdeksanneksi yhdistetyn normaalikilpailussa ja 23:nneksi mäkihypyn suurmäessä Lake Placidin olympialaisissa 1932. Neljä vuotta myöhemmin Garmisch-Partenkirchenissä hän oli viides sekä 4 × 10 kilometrin viestissä että yhdistetyssä. Lisäksi hän kilpaili 18 kilometrin hiihdossa, jossa oli yhdestoista. 

Šimůnek kilpaili vielä Sankt Moritzissa 1948, jolloin hän oli 36. yhdistetyssä ja vasta 72. 18 kilometrin hiihdossa.

Lähteet 
 

Tšekkiläiset maastohiihtäjät
Tšekkiläiset yhdistetyn hiihtäjät
Tšekkiläiset mäkihyppääjät
Vuonna 1910 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Boeing Harpoon

AGM-84 Harpoon on yhdysvaltalaisen Boeing Integrated Defense Systemsin aluksi vain Yhdysvaltain laivastoa varten, sittemmin myös muille maille valmistama tutkan avulla suunnistava meritorjuntaohjus. Harpoonit ovat olleet käytössä ja tuotannossa vuodesta 1977 asti. Harpoonin kanssa vertailukelpoisia, ominaisuuksiltaan melko samanlaisia meritorjuntaohjuksia ovat ranskalainen Exocet, ruotsalainen RBS15, saksalainen AS.34 Kormoran, venäläinen SS-N-25 Switchblade, brittiläinen Sea Eagle ja kiinalainen Yingji. Vuonna 2004 Boeing oli valmistanut 7 000 Harpoonia.

Helmikuussa 2018 julkistettiin tieto ohjusten myyntiluvasta Suomen merivoimille.

Ohjusversiot

Harpoon block I 

 AGM-84A (lentokoneesta laukaistava)/RGM-84A (laivasta laukaistava)/UGM-84A (sukellusveneestä laukaistava) Block 1A-ensimmäinen versio
 UGM-84B Muuteltu versio Royal Navya varten
 AGM-84C/RGM-84C/UGM-84C Block 1B-Paranneltu suunnistusjärjestelmä 
 AGM-84D/RGM-84D/UGM-84D Block 1D-Pidennetty kantama
 AGM-84E SLAM Block 1E-Muutettu maalla käytettäväksi
 AGM-84F/RGM-84F Block 1F-Paranneltu block 1D:stä
 AGM-84G/RGM-84G/UGM-84G Block 1G-Paranneltu block 1C:stä

Harpoon Block II 
 AGM-84L/RGM-84L Erikoisversio Egyptille, Etelä-Korealle ja Taiwanille

Harpoon Block III 
 AGM-84M/RGM-84M Block III. Uusin kehityssuunnitelma. Oli tarkoitus ottaa käyttöön 2008, mutta hanke Yhdysvaltain laivasto perui hankkeen lopulta huhtikuussa 2009.

AGM-84K SLAM-ER 
AGM-84K (SLAM-ER, Expanded Response) on kehitetty AGM-84E (SLAM) -ohjuksesta ja se saavutti alustavan käyttökunnon (IOC) kesäkuussa 2000.
AMG-84K on kaukolaukaistava ohjus (Standoff Outside of Area Defense, SOAD) ja käyttää inertianavigaatiota (INS), GPS-järjestelmää ja infrapunahakua. Ohjuksen kantama ylittää 135 NM (250 km). Ohjuksen moottori on Teledyne Turbojet.

Ohjukseen on kehitetty automaattinen kohteen haku (Automatic Target Acquisition, ATA), jossa kuvantunnistus vertaa kohdekuvaa lämpöhakuiseen kuvaan, sekä mahdollistaa kohteen täsmentämisen laukaisevasta lentokoneesta.
Ohjuksia päivitetään SLAM-ER ATA -malliin.

Ominaisuuksia 

 Pituus: Ilmasta laukaistavassa mallissa 3,8 m, laivasta ja sukellusveneestä laukaistavissa malleissa 4,6 m
 Paino: Ilmasta laukaistavassa mallissa 519 kg, laivasta ja sukellusveneestä laukaistavissa malleissa 628 kg
 Siivekkeiden  kärkiväli: 91 cm
 Leveys: 34 cm
 Nopeus: 864 km/h
 Kantomatka:
 AGM-84: 220 km
 UGM-84: 140 km
 UGM-84: 140 km
 Moottori: suihkumoottori

Lähteet

Aiheesta muualla 
 AGM-84 Harpoon SLAM (Stand-Off Land Attack Missile) Fas.org 
 Standoff Land-Attack Missile Expanded Response (SLAM ER) GlobalSecurity.org 

Meritorjuntaohjukset
Yhdysvaltalaiset ohjukset
Valo (nimi)

Valo on nimi, joka esiintyy suomen kielessä sekä sukunimenä että sukupuolineutraalina etunimenä. Muissa kielissä nimi esiintyy  ainakin slovakin kielessä sukunimenä.

Etunimi

Valo on suomenkielinen sukupuolineutraali etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 998 miehelle ja alle 80 naiselle. Nimi oli 1900-luvulla varsin harvinainen, mutta on 2000-luvulla selvästi yleistynyt.

Valo on ollut almanakassa vuodesta 1950 ja viettää nimipäiväänsä 3. helmikuuta. Nimipäivä on sijoitettu kalenteriin lähestyvän kevään airueksi. Sillä on yhteys vanhaan kynttilänpäivään. Valoa on ehdotettu ensimmäisen kerran nimeksi 1865. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

 Valo Nihtilä (1896–1973), suomalainen eversti
 Valo Urho (1916–2001), suomalainen kilpapurjehtija

Sukunimi

Valo on suomenkielinen sukunimi. Helmikuun alussa 2021 se oli nykyisenä nimenä 871 elossa olevalla suomalaisella henkilöllä. Suomen lisäksi nimi esiintyy sukunimenä myös slovakin kielessä. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

Aleksanteri Ahola-Valo (1900–1997), suomalainen taiteilija ja kirjailija
Antti Valo (s. 1983), suomalainen käsipalloilija
Elmer Valo (1921–1998), yhdysvaltalainen, slovakialaissyntyinen baseballpelaaja
Jaakko Valo (s. 1954), suomalainen kuvataiteilija
Jari Valo (s. 1961),  suomalainen viulisti
Jesse Valo (s. 1984), suomalainen thai-nyrkkeilijä ja muusikko, Ville Valon veli
Jorma Johannes Valo (1929–2014), suomalainen kenraaliluutnantti
Juho Valo (1866–1918), suomalainen posteljooni ja ammattiyhdistysjohtaja
Kerttu Valo (1916–2015), suomalainen korkeushyppääjä
Maarit Valo (s. 1953), Jyväskylän yliopiston puheviestinnän professori
Nitte Valo (s. 1977), suomalainen laulaja
Tauno Valo (1920–2009), suomalainen kansanedustaja
Teuvo Valo (1933–2017), suomalainen iskelmälaulaja
Vesa Tapio Valo (s. 1951), suomalainen teatteriohjaaja
Ville Valo (s. 1976), suomalainen muusikko, HIM-yhtyeen solisti, Jesse Valon veli
Ville Walo, jonglööri

Katso myös
 Valo (täsmennyssivu)

Lähteet

Etunimet
Sukunimet
HTC Keilaniemi

High Tech Center Keilaniemi on toimistotalokompleksi Espoon Keilaniemessä.

HTC Keilaniemi valmistui vuosina 2008–2009 ja sen rakennuttajana toimi SRV-yhtiöt.

Aiheesta muualla 
 HTC Keilaniemi 

Espoon liikerakennukset
Otaniemi
Petre Otskheli

Petre Otskheli (, 25. marraskuuta 1907 Kutaisi Georgia – 2. joulukuuta 1937) oli georgialainen modernismin ajan lavaste- ja pukusuunnittelija, joka työskenteli teattereissa Georgiassa ja lyhyen aikaa Moskovassa. Hänet murhattiin Stalinin suuressa puhdistuksessa 30-vuotiaana, mutta hänen konstruktivistisella näyttämötaiteellaan oli kestävä vaikutus georgialaiseen lavastesuunnitteluun.

Otskheli opiskeli 1920-luvulla Kutaisin reaalikoulussa ja Tbilisin kuvataideakatemiassa. Valtaosan urastaan hän toimi yhteistyössä ohjaaja Kote Mardžanišvilin kanssa, joka vuonna 1928 kutsui nuoren taiteilijan teatteriinsa Kutaisiin. Otskheli sai tunnustusta visuaalisista kokeiluistaan, ja hän käytti teatterilavalla taitavasti kookkaita lavasteita yhdistettynä hienovaraisiin yksityiskohtiin. Hän joutui kuitenkin pian Stalinin Kaukasuksen-luutnantin Lavrenti Berijan painostuksen kohteeksi. Vuonna 1936 Otskheli pakeni Berijan vainoa Moskovaan, jossa hänen maanmiehensä, Moskovan Maly-teatterin ohjaaja Sergo Amaghlobeli palkkasi hänet. Vuonna 1937 sekä Otskheli että Amaghlobeli pidätettiin ja ammuttiin keksityin maanpetossyyttein.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lomtatidze, Lily (1973), Petre Otskheli. Tbilisi.
Tsimintia, Ana, Fragments of Georgian Modernism: Theatre Designs of Petre Otskheli on Display at Karvasla. Georgia Today.

Georgialaiset taiteilijat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Kahvikantaatti

Kahvikantaatti () on kutsumanimi Johann Sebastian Bachin kantaatille BWV 211, ”Schweigt stille, plaudert nicht”. J. S. Bach kirjoitti kantaatin noin vuonna 1732 vastauksena Leipzigin ja koko Euroopan yli pyyhkäisseelle kahvihysterialle.

Kantaatti on edelleen erittäin suosittu kepeytensä ja hauskuutensa vuoksi – sekä tietysti sen koskiessa kahvia.

Libreton tähän kolmen äänialan ilotteluun on kirjoittanut vuonna 1732 Christian Friedrich Henrici, alias Picander, jonka käsialaa on myös Matteus-passion käsikirjoitus.

Kantaatin juoni etenee seuraavasti:

Tottelevainen ja kiltti tytär Lieschen saa maistaakseen kahvia, eikä voi enää millään luopua tämän ihanan virvokkeen maistelusta. Lieschenin isä, Schlendrian, on suutuksissaan ja uhkaa tätä kaikenlaisilla konsteilla – ensin kotiarestilla, sitten jopa puuskahtaa ”Wohlan! So musst du dich bequemen, auch niemals einen Mann zu nehmen.”. (”Hyvä on, ymmärrä siis että aviomiestä et tule saamaan!”)

Lieschen, joka on päättäväisesti hyväksynyt kaikki muut rankaisukeinot saadakseen pitää kahviharrastuksensa, kauhistuu ja peruu sanansa.

Schlendian lähtee tyttärensä kehotuksesta etsimään tälle sulhoa, ja kun isä on mennyt, tytär jupisee salassa menevänsä naimisiin vain, jos sulhanen lupaa antaa morsiamensa juoda kahvia.

Kantaatti päättyy kuitenkin kepeästi kun isä, tytär ja kertoja laulavat tarmokkaasti:
”Die Katze lässt das Mausen nicht,
Die Jungfern bleiben Coffeeschwestern.
Die Mutter liebt den Coffeebrauch,
Die Großmama trank solchen auch,
Wer will nun auf die Töchter lästern!”

(Niin kuin ei kissa voi olla jahtaamatta hiirtä / niin ovat nuoret naiset sisaruksia kahvin merkeissä / Äitikin rakastaa kahvitaukoaan, Isoäiti juo sitä myös / Kuka voisi siis nuhdella tyttäriä?)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IMSLP: Schweigt stille, plaudert nicht, BWV 211 

Johann Sebastian Bachin teokset
Kantaatit
Kahvi
1730-luvun musiikkiteokset
Thermoplasma

Thermoplasma on bakteerimainen pieni arkeoni. Se kuuluu kuumassa viihtyvään Thermoplasmata/Thermoplasmataceae-ryhmään. Näillä eliöillä ei ole jäykkää soluseinää. Tunnetuimmat, genomiltaan tutkitut ovat T. acidophilum ja T. volcanium. Thermoplasma acidophilumin genomi on yksi pienimmistä ei-loismaisten solulimallisten mikrobien genomeista, se käsittää vain 1 564 905 emäsparia ja 1 509 geeniä. Pienin tunnettu vapaan mikrobin genomi on toistaiseksi meren α-proteobakteeri Pelagibacter ubiquella, se kattaa 1 308 759 emäsparia eli 1 354 geeniä. T. acidophilum elää 59 °C:ssa ja happamassa, pH 2:ssa. T. acidophilumin ja Sulfolobus solfataricus -lajin välillä on tapahtunut melko runsaasti geenisiirtoa.

Katso myös 
Ekstremofiilit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Thermoplasma volcanium
 Thermoplasma acidophilum
 The genome sequence of the thermoacidophilic scavenger Thermoplasma acidophilum

Arkeonit
Choronzon


Choronzon on brittiläisen Akercocke-metalliyhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Earache Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jason Mendonca – kitara, laulu
 Paul Scanlan – kitara
 Peter Theobalds – bassokitara
 David Gray – rummut, lyömäsoittimet
 The Ritz – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Martin Bonsoir – äänittäjä
 Neil Kernon – miksaaja
 John Paul – masteroija

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos: 8.5/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Akercocken albumit
Vuoden 2003 albumit