joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Endel Puusepp

Endel Puusepp, myös Endel Pusep () (1. toukokuuta 1909 – 18. kesäkuuta 1996) oli virolais-neuvostoliittolainen lentäjä. Puusepp osallistui yli 30 yöllä tapahtuneeseen pitkän matkan pommituslentoon natsi-Saksan kohteita vastaan. Hän vastasi Neuvostoliiton lähettiläiden lennättämisestä Moskovan ja Washington DCn välillä ja hänet palkittiin Neuvostoliiton sankari -kunnianimellä.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat
Neuvostoliittolaiset lentäjät
Neuvostoliiton sankarit
Venäjänvirolaiset
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Asser

Asser on miehen etunimi. Nimi on peräisin onnellista tarkoittavasta heprean sanasta. Raamatussa Asser oli yksi patriarkka Jaakobin pojista sekä hänestä polveutuneeksi kerrottu Israelin heimo.

Asserin nimipäivä on suomalaisessa kalenterissa 5. helmikuuta. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Asser-nimi on Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4 208 miehelle ja alle viidelle naiselle.

Tunnettuja Asser-nimisiä 
 Asser eli Ascer (k. 1137), Lundin arkkipiispa
 Asser Autio, suomalainen maastohiihtäjä
 Asser Fagerström, suomalainen muusikko, kustantaja ja toimittaja
 Asser Hilpe, suomalainen virkamies ja kirjailija
 Asser Järvinen, suomalainen insinööriupseeri ja lentokonesuunnittelija
 Asser Jääskeläinen, suomalainen salibandypelaaja
 Asser Korhonen, suomalainen kirjailija ja mainonnan suunnittelija
 Asser Lindholm, suomalainen koripalloilija 
 Asser Pohjanheimo, suomalainen elokuvaaja ja käsikirjoittaja
 Asser Puolamäki, Mannerheim-ristin ritarin nro 148.
 Asser Salo, suomalainen asianajaja ja kansanedustaja
 Asser Stenbäck, suomalainen pappi, psykiatrian erikoislääkäri, kansanedustaja sekä professori
 Asser Wallenius, suomalainen pikaluistelija

Katso myös 
 "Asseri", jääkiekkoilija Lenni Lainesalo

Lähteet 

Etunimet

da:Asser
fr:Asser
nl:Asser
sv:Ascer
John Ottman

John Ottman (s. 6. heinäkuuta 1964 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä, leikkaaja ja ohjaaja.

Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään elokuvaohjaaja Bryan Singerin kanssa. Hän on tehnyt leikkauksen ja säveltänyt musiikin Singerin elokuviin Epäillyt, Mallioppilas, X-Men 2, Superman Returns ja Operaatio Valkyrie. Hän myös toimi ohjaajana, leikkaajana ja säveltäjänä elokuvassa Urban Legends: Final Cut

Singerin ja omien elokuviensa lisäksi Ottman sävelsi musiikin vuoden 2005 elokuvaan Fantastic Four ja sen jatko-osaan Fantastic Four: Hopeasurffari. Hän muunteli John Carpenterin alkuperäistä musiikkia Halloween – naamioiden yöstä elokuvaan Halloween H20 ja toimi säveltäjinä elokuvissa The Invasion ja House of Wax.

Aiheesta muualla
John Ottmanin viralliset sivut
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaleikkaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Leck mich im Arsch

Leck mich im Arsch (, vastaa ilmaisua "haista paska") on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kuusiääninen kaanon B-duurissa. Kappaletta ei julkaistu säveltäjäneron elinaikana, mutta hänen vaimonsa Constanze Mozart luovutti sen leipzigiläiselle kustantamolle Breitkopf & Härtelille vuonna 1799. Kustantaja sensuroi kaanonia, muun muassa vaihtoi sen alkusanat muotoon "Laßt froh uns sein" (). Nykyisin ei ole varmaa tietoa, millaiset sanat Mozart tarkoitti kaanoniinsa alkujaan; vain laulun nimi on tiedossa. Kaanonin järjestysluku Köchelin luettelon uusimmassa painoksessa on 382c, alkuperäisessä laitoksessa 231.

Leck mich im Arschia ei tule sekoittaa kolmiääniseen kaanoniin Leck mir den Arsch fein recht schön sauber (), jonka Mozartin arvellaan säveltäneen Wienissä samoihin aikoihin vuonna 1782.

Sanat 
Leck mich im Arsch ("Laßt froh uns sein!") 
Laßt uns froh sein! 
Murren ist vergebens! 
Knurren, Brummen ist vergebens, 
ist das wahre Kreuz des Lebens. 
Drum lasst uns froh und fröhlich sein!

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Leck mich im Arschin partituuri

Wolfgang Amadeus Mozartin teokset
1780-luvun musiikkiteokset
Scopesin oikeudenkäynti

Scopesin oikeudenkäynti tai Daytonin apinaoikeudenkäynti (virallinen nimi oli Tennesseen osavaltio vs. John Thomas Scopes) oli vuonna 1925 Daytonissa Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa käyty oikeudenkäynti, jossa opettaja John Scopes tuomittiin 100 dollarin sakkoihin tämän uhmattua kieltoa, jonka mukaan evoluutioteoriaa ei saanut opettaa koulussa. Tennesseessä oli alkuvuodesta kielletty 1925 Raamatun luomiskertomuksen vastaisten oppien opettaminen. John Scopes uhmasi kieltoa tietoisesti Yhdysvaltain kansalaisoikeusliitto ACLU:n palkkaamana. Tarkoituksena oli selvittää, rikkoiko kielto perustuslakia.

Oikeudenkäynti 
Oikeudenkäynti sai kansainvälistä huomiota ja arviot oikeudenkäynnistä vaihtelivat erittäin paljon. Uskonnolliset fundamentalistit ajattelivat voittaneensa ja saivat tapauksesta lisäpuhtia työhönsä, mutta myös evolutionistit pitivät tapahtunutta moraalisena voittona. He nimittäin ajattelivat, että puolustus oli kuulustellut kreationismin asialla olleen demokraattisen puolueen kolminkertaisen presidenttiehdokkaan William Jennings Bryanin solmuun. Myös Helsingin Sanomat raportoi oikeudenkäynnin päättymisestä 24. heinäkuuta 1925 käyttäen jutusta ilmaisuja ”omituinen” ja ”lystillinen”, millä lehti asettui darwinismin ja tieteellisen maailman ymmärtäjäksi.

Tennesseen osavaltion korkein oikeus kumosi Scopesin saaman tuomion vuonna 1927 muotovirheen vuoksi. Tuomiota ei ollut langettanut valamiehistö, kuten olisi pitänyt, vaan oikeuden puheenjohtaja henkilökohtaisesti.

Muuta 
Amerikansuomalainen laulaja Antti Syrjäniemi levytti vuonna 1929 oikeudenkäynnin pohjalta tekemänsä kupletin ”Daytonin apinajuttu”, jossa jutun vaiheet käydään läpi hienovaraisen ironisesti. Kappaleen lämmitti uudelleen 1980-luvun alussa Tuomari Nurmio, ja hänen versionaan se tunnetaan nykyisin paremmin. Kappaleesta muistetaan etenkin sen kertosäe ”ei, ei, me ei olla apina”, Nurmion versiossa ”me ei olla apinoita”.

Katso myös 
 Apinatapaus
 Joka tuuleen kylvää

Lähteet

Aiheesta muualla 

Evoluutioteorian historia
Oikeustapaukset
Yhdysvaltain historia
1925
Blackout! 2

Blackout! 2 on hip hop -duo Method Man & Redmanin toinen studioalbumi. Se oli heidän ensimmäinen albuminsa 10 vuoteen. Blackout! 2 saavutti paikan #7 Billboard 200 -listalla.

Taustaa 

Blackout! 2 oli alun perin tarkoitus julkaista vuonna 2008 mutta julkaisu siirrettiin seuraavaan vuoteen ja albumi julkaistiin lopulta 19. toukokuuta 2009 Still High kiertueen Termanologyn, The Alchemistin, Havocin (Mobb Deep), Evidence:n, Redmanin ja Method Manin päätyttyä. Albumi on odotettu jatko-osa aiemmalle Blackout! albumille.

Albumia tuottaa mm. Pete Rock ja Erick Sermon. Kuten Method Man & Redman lupasi tyydyttää kärsivällisiä fanejansa.
Kappale A-Yo vuoti internetiin Maaliskuussa, myös kappale City Lights (feat. Bun B) vuosi internetiin.
Wu-Tang Clan jäsenet Raekwon ja Ghostface Killah esiintyvät albumilla mutta Def Squad jäsenet Erick Sermon, Keith Murray. Ja Rule ja LL Cool J eivät esiinny albumilla, kuten alkuperäisessä Blackoutissa

Kappaleet

Samplet 
BO2 (Intro)

"Magic Mona" esittänyt: Phyllis Hyman

A-Yo

"Magic Mona" esittänyt: Phyllis Hyman

City Lights

"One Day" esittänyt: UGK

Fathers Day

"Walking Down Lonely Street" esittänyt by Joe Simon

Mrs. International

"Here I Am" esittänyt: The Blue Notes

Dis Is 4 All My Smokers

"Ain't No Sunshine" esittänyt: Nancy Wilson

4 Minutes To Lock Down

"Echo Park" esittänyt: Brooklyn Bridge

Albumin listasijoitukset

Singles chart positions

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Blackout! 2 at Metacritic
 Release history at Discogs
 Album Review at About.com
 Album Review at Rhapsody

Method Manin albumit
Redmanin albumit
Vuoden 2009 albumit
Tate Britain

Tate Britain (Tate Gallery vuoteen 1999 asti) on Lontoon Millbankissa sijaitseva taidemuseo, joka on osa englantilaista Tate-taidemuseoverkostoa Tate Modernin, Tate Liverpoolin ja Tate St Ivesin kanssa. Tate Britain avattiin vuonna 1897, ja se on verkoston ensimmäinen galleria.

Museo sai alkunsa, kun sir Henry Tate (1819–1899) lahjoitti vuonna 1892 englantilaisen taiteen kokoelmansa Englannin valtiolle. Tate Britainissa on esillä brittiläistä taidetta vuodesta 1500 nykyaikaan.

Katso myös 
 Tate Modern

City of Westminsterin rakennukset ja rakennelmat
Lontoon taidemuseot
Bi-curious

Bi-curious tarkoittaa useimmiten heteroseksuaalista henkilöä, joka voi haluta kokeilunhaluisena luoda suhteen ja/tai harrastaa seksuaalista kanssakäymistä samaa sukupuolta olevan kanssa. Termiä käytetään myös homoseksuaalisesta tai lesbosta henkilöstä, joka haluaa puolestaan kokeilla edellä mainittua vastakkaisen sukupuolen kanssa. 

Termiä voidaan käyttää myös henkilöstä, joka harkitsee identifioitumista biseksuaaliksi, mutta ei ole sitä toistaiseksi tehnyt.

Katso myös
Kinseyn asteikko
Latentti homoseksuaalisuus
Biseksuaalisuuden häivyttäminen

Lähteet 

Biseksuaalisuus
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Panseksuaalisuus

Panseksuaali on ihminen, jonka kiinnostus kohdistuu kaikkia sosiaalisia sukupuolia edustaviin ihmisiin, mukaan lukien sukupuolettomiin. Panseksuaali saattaa kuvailla kiinnostuksensa kohdistuvan ihmisen persoonallisuuteen eikä tämän sukupuoleen. Jotkut panseksuaalit saattavat tuntea rakkautta yhtä sukupuolta kohtaan, mutta seksuaalista halua toista sukupuolta kohtaan.

Panseksuaalisuuden määritelmän ulkopuolelle jäävät parafiliat, kuten eläimiin, lapsiin tai kuolleisiin kohdistuva seksuaalisuus, vaikka termi kirjaimellisesti luettuna kattaisikin ne. Panseksuaalit eivät myöskään tunne kiinnostusta jokaista ihmisyksilöä kohtaan.

Katso myös
 Biseksuaalisuus

Lähteet 

Seksuaalinen suuntautuminen
Biseksuaalisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Markovin ketju

Markovin ketju (nimetty Andrei Andrejevitš Markovin mukaan) on stokastinen prosessi, jossa uusi tila riippuu vain edellisestä tilasta. Esimerkki Markovin ketjusta on satunnaiskulku. Jos  on tilasiirtomatriisi ja  on alkutilavektori, niin  askeleen jälkeen eri tilojen todennäköisyydet saadaan vektorista .

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomeksi 
 Simo Särkkä: Markovin ketjut 

Stokastiset prosessit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Velvollisuus (oikeustiede)

Velvollisuus tarkoittaa oikeustieteessä sitä, että yhteiskunnan taholta tuleva paine pyrkii ohjaamaan henkilöä käyttäytymään lain mukaisesti eli tekemään tai tekemättä jättämään jotakin. Siihen liittyy läheisesti se, että yhteiskunnan odottaman käyttäytymisen jäätyä toteutumatta henkilöön voidaan kohdistaa tehosteita eli sanktioita, kuten rangaistus, vahingonkorvaus tai hallintopakko.

Oikeudellisia velvollisuuksia muodostuu oikeusnormien sääntelemissä tilanteissa. Tällöin mahdollisiin käyttäytymistapoihin liittyy rajoituksia. Oikeudellinen velvollisuus ilmenee perusmuodossaan siinä, että tietyt käyttäytymismuodot ovat normien pakottamia.

Virkavelvollisuudet tarkoittavat virkamiehen virkasuhteeseen liittyviä velvollisuuksia, jotka on määritelty oikeussäännöin. Tärkeimmät virkavelvollisuudet ovat virantoimitusvelvollisuus, virkakäskyjen noudattamisvelvollisuus, velvollisuus ottaa huomioon mahdollinen esteellisyys ja sivutoimien aiheuttamat rajoitukset, velvollisuus pidättyä luottamuksen vaarantavista eduista, salassapitovelvollisuus sekä vaitiolovelvollisuus.

Oppivelvollisuus tarkoittaa kansalaisen velvollisuutta hankkia itselleen yleissivistävä peruskoulutus. Työnantajan päävelvoite on palkan tai muun vastikkeen suorittaminen työntekijän tekemästä työstä. Työsopimuslain (55/2001) mukaan työnantajan velvollisuus on huolehtia myös työturvallisuudesta ja noudattaa syrjintäkieltoa. Työntekijän päävelvoite on tehdä sovittu työ noudattaen työnantajan ohjeita ja määräyksiä. Työssään hänen on noudatettava myös työturvallisuuden edellyttämää varovaisuutta ja salassapitovelvollisuutta. Työrauhavelvollisuus tarkoittaa velvollisuutta välttää lainsäädännön tai työsopimuksen tai virkaehtosopimuksen kieltämiä työtaistelutoimia. Tämä koskee työmarkkinoiden kaikkia osapuolia.

Lähteet

Oikeustiede
Iltatähti (musiikkiohjelma)

Iltatähti on Yleisradion vuosina 1973–1983 esitetty musiikkiaiheinen televisio-ohjelma. Ohjelmassa esiintyi laulajia, joita haastatellaan ja he esittävät kaksi kappaletta. Iltatähdessä esiintyneitä laulajia olivat muun muassa Juice Leskinen, Rauli Badding Somerjoki, Hector ja Freeman.

Aluksi Iltatähteä tehtiin mustavalkoisena. Ensimmäisen jakson juonsivat 5. kesäkuuta 1973 Jussi Raittinen ja Eija Mikkonen. Ensimmäinen vakituisempi juontaja oli jazztoimittaja Matti Poijärvi.  Vuonna 1974 siirryttiin väritelevisiotuotantoon ja juontajaksi tuli Mikko Alatalo. Vuodesta 1977 Iltatähden pääjuontajaksi tuli Sinikka Hein, joka oli vieraillut ohjelman juontajana jo aiemminkin. Ohjelman juontajia tai taustatoimittajia olivat eri aikoina myös Matti Rosvall, Tommi Liuhala, Tapani Ripatti, Liisa Lääveri, Joke Linnamaa, Esko Riihelä ja Matti Kyllönen. Eniten ohjelman sisältöön vaikuttivat kuitenkin sen ohjaajat Jarmo Porola ja Esko Leimu.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Iltatähti-ohjelma Ylen Elävässä Arkistossa
 Iltatähti-ohjelmia Ylen Areenassa 

Musiikkiohjelmat
1970-luvun televisiosarjat
1980-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Jim Thompson (suunnittelija)

James Harrison Wilson "Jim" Thompson (21. maaliskuuta 1906 Greenville, Delaware – (katosi) 26. maaliskuuta 1967 Malesia) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka elvytti Thaimaan häviämässä olleen silkkikäsityöperinteen 1950-luvulla.

Jim Thompson opiskeli arkkitehtuuria Pennsylvanian yliopistossa ja harjoitti arkkitehdin ammattia New Yorkissa vuoteen 1940 saakka.

Toisen maailmansodan aikana Thompson toimi lyhyen aikaa Yhdysvaltain tiedustelupalvelussa (Office of Strategic Services) Kaakkois-Aasiassa. Sodan jälkeen hän jäi asemamaahansa, jossa kiinnostui silkkikankaan kudonnasta ja perinteisistä kuvioista. Thompson vei näytteitä vanhalle tutulleen Vanity Fairin toimittajalle Frank Crowninshieldille, joka tutustutti Thompsonin Voguen päätoimittajaan Edna Woolman Chaseen. Pian thaisilkistä tuli kysyttyä muotimaailmassa.

Thompson keräsi thaimaalaista perinnetaidetta ja oli ihastunut paikalliseen puuarkkitehtuuriin, jota tuolloin vielä pidettiin rahvaanomaisena. Thompson kokosi kotinsa useasta vanhasta keskithaimaalaisesta talosta, joiden osat hän siirsi pääkaupunkiin. Hänen kokoelmansa ovat nähtävillä hänen nimeään kantavassa kotimuseossa Jim Thompson Housessa Khlong Saen Saep -kanaalin varrella Bangkokissa. 

Jim Thompson katosi tuntemattomissa olosuhteissa pääsiäispäivänä 1967 Cameronin ylängöllä Pahangin osavaltiossa Malesiassa. Thompsonin 1948 perustama Jim Thompson Thai Silk Company -yhtiö toimii edelleen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jim Thompsonin kotimuseon sivut

Thaimaan historia
Vuonna 1906 syntyneet
Yhdysvaltalaiset kadonneet henkilöt
Kuolinvuosi tuntematon
Leena Pakkanen

Leena Pakkanen (s. 1948) on entinen Yleisradion toimittaja, juontaja ja toimituspäällikkö. Pakkanen on pitkän linjan radiotoimittaja, mutta 1990- ja 2000-luvulla hänet tunnettiin etenkin television aamuohjelmista. Koulutukseltaan hän on taloustieteen kandidaatti Tampereen yliopistosta.

Pakkanen on tehnyt suurimman osan urastaan Ylessä, mutta hänet tunnetaan myös MTV3:n Huomenta Suomen ensimmäisenä juontajana Arto Tuomisen kanssa. Radion puolella Pakkanen tuli tunnetuksi 1970-luvun Naapurineljännes- ja Näin naapurissa -ohjelmista, jotka käsittelivät Neuvostoliittoa. Myöhemmin hän toimi muun muassa radion ohjelmapäällikkönä ja Radiomafian ohjelmajohtajana, Ylen Ykkösen aamu-tv:n juontajana, tuottajana ja toimituspäällikkönä sekä tammikuussa 2003 alkaneen Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana ja ensimmäisenä tuottajana.

Pakkanen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2004. ”Sananvapaus ja demokratia perustuvat journalismiin, joka ei kumartele eikä pelkää. Pakkasen tinkimättömät haastattelut ja laaja-alainen osaaminen luotaavat päivän tärkeitä keskustelunaiheita”, lautakunta perusteli valintaa. 

Tasavallan presidentti on myöntänyt Pakkaselle kunniamerkin, Suomen Leijonan ansioristin.

Leena Pakkanen jäi Ylestä eläkkeelle keväällä 2010. Hän on toiminut esiintymiskouluttajana omassa yrityksessään vuodesta 2010.

Lähteet

Suomalaiset juontajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiotoimittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Tienumerointi Ahvenanmaalla

Suomen itsehallinnollisella Ahvenanmaan maakunnalla on myös oma päätieverkkonsa, jossa tiet on numeroitu osin päällekkäin Manner-Suomen kanssa. Ahvenanmaalla päätiestö on maakuntahallituksen vastuulla.

Tienumerointi koskee ainoastaan Ahvenanmaan pääsaarta ja siihen siltayhteydessä olevia saaria, joten ulkosaarilla olevia teitä ei numeroida näkyviin.

Päätiet 
Ahvenanmaan tieverkon rungon muodostavat päätiet (), jotka on numeroitu numeroin 1–4. Nämä tiet on monessa suhteessa rinnastettavissa Suomen valtateihin: ne merkitään samalla tavalla valkoisella numerolla punaiselle pohjalle, ja ne lähtevät säteittäin Maarianhaminasta (päätie 4 tosin vasta Godbystä).

 Maarianhamina – Eckerö
 Maarianhamina – Prästö
 Maarianhamina – Långnäs
 Godby – Geta

Muut tiet 
Päätieverkostoa täydentävät myös Suomen maanteihin rinnastettavissa olevat tiet 10, 20, 30, 40 ja 50. Ne merkitään samalla tavalla kuin Manner-Suomen nykyiset yhdystiet eli valkoisella numerolla siniselle pohjalle.

  Maarianhamina (Västra Utfarten)
  Maarianhamina (Österleden)
  Maarianhamina – Järsö (Västra Ytternäsvägen)
  Jomala – Hammarland (Emkarbyvägen)
  Saltvik (Kvarnbovägen + Saltviksvägen)

Merkitsemättömät tiet 
Loput yleiset tiet on numeroitu kolminumeroisin luvuin. Niitä ei merkitä tien varsille.

Numerointi

Aiheesta muualla 
 

Ahvenanmaan tiet
Suomen tiet
Mangan mestarit

Mangan mestarit on BTJ-kustannuksen vuonna 2007 julkaisema hakuteos, jossa esitellään tekijöiden mukaan tärkeimmät ja parhaat mangan piirtäjät eli mangakat eri vuosikymmeniltä. Teoksen kirjoittajat Jari Lehtinen, Janne Kemppi ja Outi Vanamo ovat suomalaisia manga-asiantuntijoita.

Esitellyt tekijät 

 Osamu Tezuka
 Shigeru Mizuki
 Yoshihiro Tatsumi
 Takao Saito
 Yoshiharu Tsuge
 Leiji Matsumoto
 Hayao Miyazaki
 Riyoko Ikeda
 Jiro Taniguchi
 Moto Hagio
 Mitsuru Adachi
 Suehiro Maruo
 Naoki Urasawa
 Masamune Shirow
 Kia Asamiya
 Hitoshi Ashinano
 Gōshō Aoyama
 Erica Sakurazawa
 Ai Yazawa
 Takehiko Inoue
 Nekojiru
 Junko Mizuno
 CLAMP
 Kondom

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jukka Laine: Mangan mestarit esittelyssä. Kvaak.fi 25.9.2007.
 Reima Mäkinen: Mangan mestarit. Anime-lehti .
 Janne Suominen: Mangan mestarit haltuun. Lumo 4.10.2007.

Kirjat sarjakuvista
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2007 kirjat
Nuuk-stadion

Nuuk-stadion on monitoimistadion Nuukin kaupungissa Grönlannissa. Kenttä on saaren rankoista sääolosuhteista johtuen sorapäällysteinen. Vuonna 2016 stadionille saatiin tekonurmi. Areenan kapasiteetti on 2 000 henkeä.

Nuuk-stadion on Grönlannin jalkapallomaajoukkueen kotikenttä. Lisäksi jalkapalloseurat IL Nuuk ja B-67 pelaavat kotiottelunsa stadionilla.

Stadion toimii myös konserttiareenana. Nimekkäin esiintyjä stadionilla on ollut skotlantilainen rock-yhtye Nazareth.

Lähteet

Aiheesta muualla
Stadionista worldstadiums.com:issa  

Nuuk
Grönlannin jalkapallostadionit
Toimi Kiviharju

Toimi Viljo Kiviharju (2. huhtikuuta 1912 Miehikkälä – 29. lokakuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.

Kiviharjun vanhemmat olivat puutarhasuunnittelija Antton Kiviharju ja Anna o.s. Heikkilä. Hän kävi Taideteollisen keskuskoulun iltakurssin 1934 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1935–1936. Kiviharjun töitä oli esillä lukuisissa koti- ja ulkomaisissa näyttelyissä.

Kiviharju esiintyi myös sivuosissa monissa kotimaisissa elokuvissa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa.

Teoksia 
 Tungosta, puupiirros 1946
 Kesä Gumbossa, värillinen puupiirros 1961
 Tippukiveä, puupiirros 1964 
 Irtaantuminen, värillinen puupiirros 1966

Palkinnot 
 I palkinto Suomen suurkisojen graafisessa kilpailussa 1966

Lähteet 
 Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
 Elonet: elokuvat joissa Toimi Kiviharju esiintyi näyttelijänä.

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Taidekeskus Salmela

Taidekeskus Salmela on taidegalleria ja kesäajan kulttuuritapahtuma Mäntyharjun kirkonkylässä. Se kuuluu Finland Festivalsin jäsentapahtumiin. Salmelan toimintaan kuuluvat kuvataidenäyttelyt, konsertit, laulu- ja kuvataidekilpailut, luennot ja runotapahtumat. Se järjestää muun muassa Nuorten taiteilijoiden kuvataidekilpailua ja Merikanto-laulukilpailua.Taidekeskus Salmela on perustettu vuonna 1990. Kuvataiteen näyttelytilana toimii 1850-luvulla rakennettu kirvesmiesempire-tyylinen rakennus Salmela, joka on ollut Savon suurin ja merkittävin kirkkokansan kokoontumispaikka. Kesällä 2005 näyttelytilat laajenivat kulttuurihistoriallisesti arvokkaalle Domanderin alueelle, kun miljööseen kuuluvat Mäntyharjun vanha postitalo ja apteekki avattiin kunnostettuina näyttelytoiminnalle. 2006 näyttelytilat laajennettiin käsittämään vanha palvelijan asunto sekä piha-aitat ja kesäksi 2007 kunnostettiin navetta-rakennuksesta näyttelykäyttöön kaksi näyttelytilaa.

Taidekeskus Salmelan Maisemapuisto avattiin vuonna 2002. Maisemapuistoon kuuluvat veistospuisto, huvimajat sekä kulttuuriravintola. Kesäksi 2003 puistoon toteutettiin lampi, jonka rantaan nousivat Carl Ludvig Engelin ja Aino Marsion suunnittelemat huvimajat. Vuonna 2004 esiteltiin Wivi Lönnin suunnittelema kulttuurihistoriallinen huvimaja. Maisemapuistossa sijaitsee myös Salmelan järjestämän Huvimajakilpailun suunnitelmien mukaan rakennettu huvimaja Huviksesi. Salmelan veistospuistoon valmistui vuonna 2008 Theodor Höijerin (1843–1910) suunnittelemien vanhojen ikkunoiden inspiroima Huvimaja Höijer.

Vuonna 2009 Salmelan piha-alueella avattiin vuosittain uudistuva veistospuisto, jossa oli esillä ensimmäisenä kesänä teoksia Ukri Merikannolta, Eero Hiiroselta ja Lars-Gunnar Nordströmiltä.

Kulttuuriravintola Kesäheinä toimii kuvataiteen näyttelytilana, sekä ruokakulttuurin edistäjänä. Vuonna 2014 ravintola Kesäheinän yhteyteen valmistui arkkitehti Riitta Vesalan suunnittelema Puistonäyttämö.

Lähteet 

Salmela
Salmela
Mäntyharjun rakennukset ja rakennelmat
Vihreän kullan kulttuuritie
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Richard Robarts

Richard Robarts (s. 22. syyskuuta 1944 Bicknacre, Essex) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljään F1-osakilpailuun kaudella 1974. Hän oli parhaimmillaan 15. Brasilian GP:ssä 1974. Robartsin paikan otti Brabhamilla Rikky von Opel. Robarts siirtyi Iso Marlboro -talliin, mutta sai tehdä tilaa Tom Belsølle. Robarts kilpaili F2-luokassa ennen siirtymistään muihin autourheilusarjoihin.

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Ratsafari


Ratsafari on Mustaschin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2003.

Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 20, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut ja lyömäsoittimet

Lähteet 

Vuoden 2003 albumit
Mustaschin albumit
Powerhouse (Mustaschin albumi)


Powerhouse on stoner rock -yhtye Mustaschin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2005.

Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut & lyömäsoittimet

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Mustaschin albumit
Parasite!


Parasite! on stoner rock -yhtye Mustaschin toinen EP-levy, joka julkaistiin toukokuussa 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut & lyömäsoittimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2006 EP:t
Mustaschin albumit
Above All

Above All on stoner rock -yhtye Mustaschin ensimmäinen kokopitkä albumi, joka on julkaistu vuonna 2002.

Kappalelista

Kokoonpano
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut ja lyömäsoittimet

Vuoden 2002 albumit
Vuoden 2002 esikoisalbumit
Mustaschin albumit
Lowlife Highlights


Lowlife Highlights on Mustaschin ensimmäinen kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2008. Se nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 22, ja pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut & lyömäsoittimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Rumba: positiivinen

Lähteet 

Vuoden 2008 kokoelma-albumit
Mustaschin albumit
The True Sound of the New West

The True Sound of the New West on stoner rock -yhtye Mustaschin ensimmäinen EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2001.

Kappalelista

Kokoonpano
 Ralf Gyllenhammar – laulu, kitarat
 Hannes Hansson – kitara
 Mats Johansson – basso
 Mats Hansson – rummut & lyömäsoittimet

Vuoden 2001 EP:t
Mustaschin albumit
Primitiivinen kommunismi

Primitiivisellä kommunismilla voidaan tarkoittaa sitä yhteiskuntarakennetta, joka vallitsi varhaisten metsästäjä-keräilijä heimojen keskuudessa. Primitiivisessä yhteiskuntarakenteessa erottuivat periaatteessa kaikki nykyisen kommunismin tavoitteet.

Primitiivisessä kommunismissa kaikki yhteisön jäsenet osallistuivat yhteisesti ja tasavertaisesti ruoan hankintaan. Ruoka myös jaettiin yhteisesti kaikkien jäsenten kesken. Yksityisomaisuutta primitiivisissä yhteisöissä ei ollut, lukuun ottamatta vaatteita ja mahdollisia pieniä henkilökohtaisia esineitä kuten koruja. Aseet, työkalut ja vastaavat olivat primitiivisessä yhteisössä yhteisomistuksessa, ja niitä käytettiin vain yhteisön tarpeen mukaan. Juuri minkäänlaista materiaalin ylijäämää ei primitiivisessä yhteisössä päässyt syntymään. Valtiota ei ollut. Primitiivisessä kommunismissa yhteisö teki kaiken oman hengissä säilymisensä eteen, mutta suhtautui vihamielisesti muihin yhteisöihin, koska yleensä katsoi niiden kaventavan omia elinmahdollisuuksiaan.

Neoliittisen vallankumouksen voidaan katsoa olleen primitiivisen kommunismin loppu. Maanviljelyksen ja pysyvän asutuksen sekä parantuneiden elinolojen myötä alkoi väestö kasvaa räjähdysmäisesti ja kulutuksessa alkoi syntyä ylijäämää. Syntynyttä suurta yhteiskuntaa ei voitu enää johtaa ilman ristiriitojen syntyä samaan tapaan kuin pieniä heimoja. Tämä johti vääjäämättä yksityisomistuksen lisääntymiseen. Suuremman yhteiskunnan synty ja ylläpito johtivat myös siihen, etteivät kaikki ihmiset voineet jatkaa hyödykkeiden tuottamista samaan tapaan kuin olivat primitiivisessä yhteisössä tehneet. Tämä taas johti ihmisryhmien erikoistumiseen sekä yhteiskuntaluokkien ja korkeakulttuurin syntyyn.

Niitä ryhmittymiä, jotka nykypäivänä tavoittelevat täysin samanlaisten esihistoriallisten primitiivikommunististen olojen palauttamista, kutsutaan anarko-primitisteiksi.

Katso myös 
 Anarkokommunismi

Lähteet 

Marxilaiset käsitteet
Kommunismin suuntaukset
Kommunistiset käsitteet
Cranky Kong

Cranky Kong on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Donkey Kong -pelisarjassa. Cranky on nykyisen Donkey Kongin isä ja hän teki ensiesiintymisensä pelissä Donkey Kong. Tuolloin hänellä ei ollut vielä nimeä ja hän oli pelien vihollinen. Nykyisissä peleissä Cranky on riisuttu pahoista piirteistään. Cranky on hyväntahtoinen gorilla ja auttaa muita ohjeillaan ja taikajuomillaan. Crankyn tunnistaa hänen suuresta, valkoisesta parrastaan. Parran ohella muita tuntomerkkejä ovat mm. vihreä paita ja usein hän käyttää yhtä tai kahta kävelykeppiä. Cranky Kongilla on vaimo nimeltä Wrinkly Kong.

Hahmo peleissä 
Cranky Kong esiintyi ensimmäisen kerran nimetyllisesti pelissä Donkey Kong Country. Pelissä hän antoi vinkkejä peliin. Toisen kerran Cranky esiintyi pelissä Donkey Kong Country 2: Diddy's Kong Quest, jossa hän myös antoi pelivinkkejä kenttiin, mutta maksua vastaan. Seuraavan kerran hän esiintyi Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble!-pelissä, missä hän toimi vastustajana pallonheittopelissä. Myöhemmin Cranky esiintyi pelissä Donkey Kong 64, jossa hän oli kemisti ja antoi taikajuomia hahmoille maksua vastaan. Muut esiintymiset vaihtelevat pelin mukaan. Cranky oli ensimmäisen kerran pelattavissa pelissä Donkey Kong Barrel Blast kuuluen avattaviin hahmoihin. Cranky Kong esiintyi myös Donkey Kong Country-televisiosarjassaan. Sarjassa Cranky on hyvin äkkipikainen. Televisiosarjassakin Crankyllä on kemistin lahjoja.
Vuonna 2010 julkaistussa Wii-pelissä Donkey Kong Country Returns, Cranky (suomenkielisessä ohjekirjassa nimetty Kärtty Kongiksi) palaa takaisin perustamalla kauppoja
ympäri DK-saarta. Kärtyltä voi ostaa Vaakku-papukaijan, haavoittumuusjuoman, lisäelämiä, elämälisäyksiä ja bonustasoihin vaadittavan avaimen. 

Donkey Kong -pelisarjan hahmot
Kuvitteelliset professorit
Kuvitteelliset apinat

en:List of Donkey Kong characters#Cranky Kong
fr:Cranky Kong
no:Cranky Kong
sv:Lista över rollfigurer i Donkey Kong-serien#Cranky Kong
Väinö Ahla

Väinö Jeremias Ahla (4. marraskuuta 1890 Helsinki – 4. heinäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja juristi. Ahla toimi Maanmittaushallituksen pääjohtajana vuosina 1929–1950 ja Korkeimman oikeuden jäsenenä vuosina 1950–1960.

Väinö Ahlan veli oli Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti E. J. Ahla.

Lähteet
 

Kuka kukin oli (Wikiaineisto).

Suomalaiset maanmittarit
Suomalaiset virkamiehet
Valtionlaitosten johtajat
Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Mäntykoro

Mäntykoro eli männynsyöpä on männyn sairaus. Sen aiheuttaa kotelosieniin kuuluva mäntykorokka (Lachnellula pini), ja se iskee puun vioittuneisiin kohtiin. Vioittumat voivat olla mekaanisia tai jäätymisen aiheuttamia. 

Tautia esiintyy pohjoispainotteisesti suunnilleen Oulujoen vesistöalueelta pohjoiseen aina männyn pohjoisrajalle asti. Se saattaa tappaa puun taimia lumirajan alta. Isompia puita se vahingoittaa talvisaikaan, mutta puu pyrkii korjautumaan kesällä. Käytännössä infektoitunut puu kuitenkin sairastaa vuosia. Vaikka mäntykoro ei isoa puuta tappaisikaan, se heikentää puun arvoa tukkipuuna.    

Mäntykoro on helppo tunnistaa rungon itiöemistä, jotka ovat keltaisia kotelomaljoja muistuttaen hieman yleistä maasientä oranssimaljakasta.

Lähteet 
Metlan sivusto
Metsänterveysopas, toim. Leena Jukka, Samerka Oy 1988, ISBN 951-9176-34-9

Kasvitaudit
Sienitaudit
Doyle

Doyle on englanninkielinen nimi, joka voi esiintyä sekä suku- että etunimenä. Tunnettuja nimen kantajia ovat:

Sukunimi
 Aaryn Doyle (s. 1993), kanadalainen näyttelijä
 Adrian Leo Doyle (s. 1936), australialainen katolinen arkkipiispa
 Arthur Conan Doyle (1859–1930), skotlantilainen kirjailija
 Brian Doyle (1930–2008), australialainen soutaja
 Brian Doyle-Murray (s. 1945), yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä
 Christopher Doyle (s. 1952), australialainen elokuvaaja
 Eamon Doyle (s. 1984), yhdysvaltalainen pop /R&B -laulaja ja lauluntekijä
 Francis Doyle (1810−1888), englantilainen runoilija ja runousopin professori
 Jeremy Doyle (1983–2011), australialainen pyörätuolikoripalloilija
 Jerry Doyle (1956–2016), yhdysvaltalainen näyttelijä, radiojuontaja ja poliittinen kommentoija
 Jim Doyle (s. 1945), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
 Kevin Doyle (s. 1983), irlantilainen jalkapalloilija
 Larry Doyle, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja humoristi
 Michael F. Doyle (s. 1953), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
 Mike Doyle (1946–2011), englantilainen jalkapalloilija
 Patrick Doyle (s. 1953), brittiläinen elokuvasäveltäjä
 Roddy Doyle (s. 1958), irlantilainen kirjailija ja käsikirjoittaja
 Shawn Doyle (s. 1968), kanadalainen näyttelijä
 Tony Doyle (1942–2000), irlantilainen näyttelijä
 Trevor Doyle (s. 1974), kanadalainen jääkiekkoilija

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Charlotte Doyle, Avin romaanissa The True Confessions of Charlotte Doyle

Etunimi
 Doyle Wolfgang von Frankenstein (oik. Paul Caiafa, s. 1964), yhdysvaltalainen kitaristi
 Doyle Brunson (s. 1933), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen

Muita
 Aputykkivene Viena (aiemmin Conan Doyle), Suomen merivoimissa palvellut sota-alus

 Sukunimet
Etunimet
The Dodos

The Dodos on yhdysvaltalainen rock-trio, jonka muodostavat Meric Long sekä Joe Haener & Logan Kroeber.

Julkaisut

Albumit 
 Dodo Bird Meric Long (2005)
 Beware of the Maniacs (Frenchkiss Records/Wichita Recordings, 2006)
 Visiter (2008) (Frenchkiss Records/Wichita Records, 2006)
 Time to Die (Frenchkiss Records, 2009)
 No Color (Frenchkiss Records, 2011)
 Carrier (Polyvinyl Records, 2013)
 Individ (Polyvinyl Records, 2015)
 Certainty Waves (Polyvinyl Records, 2018)

7" 
 Red and Purple (2008)
 Fools (2008)

Lähteet 
 Allmusic.com Bio The Dodos

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen viralliset sivut 
 

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset folkyhtyeet
Yhdysvaltalaiset psykedeeliset rockyhtyeet
Kapteeni Atomi

Kapteeni Atomi () on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loivat alun perin Joe Gill ja Steve Ditko. Se teki ensi esiintymisensä Space Adventures sarjakuvan numerossa 33, vuonna 1960. Sittemmin hahmon alkuperäinen kustantaja Charlton Comics lakkautti toimintansa vuonna 1986, jonka myötä DC Comics hankki hahmon oikeudet itselleen. Nykyisen Kapteeni Atomin loivat Cary Bates ja Pat Broderick, joka esiintyi ensi kerran omassa nimikkosarjakuvassaan vuonna 1987.

Molemmissa sarjakuvissa hahmo työskenteli armeijalle. Allen Adam toimi tiedemiehenä ja nykyinen DC:n versio Nathaniel Adam ilmavoimien lentäjänä. Hän sai voimansa tieteellisessä kokeessa, jossa Nathaniel joutui atomeiksi. Hän onnistui lopulta muodostamaan kehonsa uudelleen kasaan ja huomasi omaavansa yli-inhimillisen vahvuuden ja kestävyyden, sekä kyvyn lentää ja ampua käsistään energiasäteitä.

Muissa medioissa

Televisio

Justice League Unlimited
Kapteeni Atomi esiintyi ensi kerran animaationa vuonna 2004 Justice League Unlimited -televisiosarjassa. Se perustui DC:n luomaan versioon, joka toimi Oikeuden Puolustajien organisaatiossa. Hahmon äänenä toimi George Eads yhden jakson verran ja lopuissa Chris Cox.

Videopelit
Kapteeni Atomin esiintyy DC Universe Online pelissä vuonna 2010, mutta ei ole pelattavana hahmona.

Hahmoa näytelleet

Lähteet

DC-universumin supersankarit
Oikeuden Puolustajat
Kuvitteelliset sotilaat
Kuvitteelliset tieteilijät
Sirpa

Sirpa on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa oli ollut noin 26 540 Sirpa-nimistä naista ja muutama mies. Suurin osa Sirpa-nimisistä on syntynyt vuosien 1940 ja 1980 välisenä aikana. Sirpan nimipäivä on 15. syyskuuta.

Ensimmäisenä Sirpa-nimen kantajana pidetään näyttelijä Sirpa Tolosta. Hänet kastettiin Siiri Sylviaksi, mutta isoveli Viljo keksi hänelle uuden kutsumanimen. Tolonen toimi satutätinä radiossa Markus-sedän Lastentunnissa, joten erikoinen nimi levisi nopeasti koko maahan.

Tunnettuja Sirpoja 
 Sirpa Ahlroos-Kouko, maantiepyöräilijä
 Sirpa Asko-Seljavaara, plastiikkakirurgian professori ja kansanedustaja (Kokoomus)
 Sirpa Bertling, televisiosarjojen tuottaja
 Sirpa Eriksson, ahvenanmaalainen poliitikko
 Sirpa Helin, pesäpalloilija
 Sirpa Hynninen, kuvanveistäjä
 Sirpa Ihanus, kuvanveistäjä
 Sirpa Jalkanen, immunologian professori ja tieteen akateemikko
 Sirpa Järnfors, jalkapalloilija
 Sirpa Kauppinen, diplomi-insinööri ja vihreiden poliitikko
 Sirpa Kivilaakso, suomalainen tietokirjailija ja toiminnanjohtaja
 Sirpa Koivu, Miss Suomi 1956
 Sirpa Konttila, o.s. Toivola, keihäänheittäjä ja jousiampuja
 Sirpa Korte, Fölin joukkoliikennepalvelujohtaja
 Sirpa Kukkonen, hiihtosuunnistaja
 Sirpa Kuronen, Vihreän liiton puoluesihteeri 1995–1997
 Sirpa Kurppa, bioekniikka- ja elintarviketutkimuksen professori
 Sirpa Kytölä, kestävyysjuoksija
 Sirpa Kyyrönen, runoilija
 Sirpa Kähkönen, kirjailija
 Sirpa Laamanen, Eerikan surmasta tuomittu
 Sirpa Lane, näyttelijä, ohjaaja ja televisiotuottaja
 Sirpa Lappalainen, taidemaalari ja -graafikko
 Sirpa Leppänen, kielitieteilijä ja englannin kielen professori
 Sirpa Lumikko, näyttelijä 
 Sirpa Lusa, suunnistaja
 Sirpa Mäenpää, diplomaatti ja ulkoasiainneuvos
 Sirpa Niiranen, pituushyppääjä ja yleisurheilun moniottelija
 Sirpa Ojala, yritysjohtaja
 Sirpa Paatero, kansanedustaja ja ministeri (SDP)
 Sirpa Pietikäinen, kansanedustaja, ministeri ja europarlamentaarikko (Kokoomus)
 Sirpa Pollari, pesäpalloilija
 Sirpa Puhakka, Vasemmistoliiton puoluesihteeri 2007–2013 
 Sirpa Puskala, kirjailija
 Sirpa Rautio, kunnanjohtaja
 Sirpa Riikola, maastohiihtäjä
 Sirpa Suosmaa, Miss Suomi 1964
 Sirpa Tabet, rikoskirjailija
 Sirpa Tani, maantieteen ja ympäristökasvatuksen professori
 Sirpa Tolonen, näyttelijä
 Sirpa Vallasvuo, jalkapalloilija
 Sirpa Viljamaa, Miss Suomi 1980
 Sirpa Ylönen, kivääriampuja

Kuvitteellisia Sirpoja 
 Sirpa, henkilö Arttu Wiskarin samannimisessä kappaleessa

Lähteet 

Etunimet
Peterborough United FC

Peterborough United Football Club on jalkapalloseura Peterborough'n kaupungista Englannista. Se pelaa kaudella 2021-2022 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestaruussarjassa.

Peterborough United perustettiin vuonna 1934. Seura pelasi aluksi Midland Leaguessa, jonka mestaruuden se voitti viisi kertaa peräkkäin 1956–1960, minkä jälkeen se hyväksyttiin Englannin liigaan. Heti ensimmäisellä kaudellaan 1960–1961 se voitti 4. divisioonan mestaruuden nousten 3. divisioonaan. Kaudella 1964–1965 Peterborough saavutti toistaiseksi parhaan menestyksensä FA Cupissa selviytymällä puolivälieriin. Seuraavalla kaudella seura eteni liigacupissa neljän parhaan joukkoon. Se pudotti jatkosta Newcastlen, Charltonin, Millwallin ja Burnleyn ennen kuin hävisi välierissä West Bromwichille.

Peterborough pudotettiin kauden 1967–1968 päätteeksi 4. divisioonaan laittomien maksujen vuoksi. Seura voitti 4. divisioonan mestaruuden 1974 ja kaudella 1977–1978 se oli lähellä nousta 2. divisioonaan. Seuraavalla kaudella Peterborough kuitenkin putosi 4. divisioonaan, josta palasi 3. divisioonaan keväällä 1991. Seuraavalla kaudella seura nousi ensimmäisen kerran Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, uudelleen nimettyyn 1. divisioonaan, kukistettuaan Wembleyllä pelatussa playoff-finaalissa Stockportin 2–1.

Peterborough putosi kauden 1993–1994 päätteeksi 2. divisioonaan ja keväällä 1997 edelleen neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle, 3. divisioonaan. Se palasi 2. divisioonaan kukistettuaan vuonna 2000 nousukarsinnan loppuottelussa Darlingtonin 1–0. Keväällä 2005 seura putosi nykyiseen kakkosliigaan, josta palasi ykkösliigaan kauden 2007–2008 jälkeen. Seuraavalla kaudella Peterborough sijoittui sarjassa toiseksi nousten Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mestaruussarjaan. Se jäi sarjassa kuitenkin viimeiseksi pudoten keväällä 2010 ykkösliigaan mutta seuraavana keväänä se nousi jälleen takaisin mestaruussarjaan. Keväällä 2013 seura putosi jälleen ykkösliigaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

Cambridgeshire
Englantilaiset jalkapalloseurat
Club Atlético Banfield

Club Atlético Banfield on argentiinalainen jalkapalloseura Buenos Airesin  maakunnasta, Banfieldin kaupungista. Banfield pelaa kotiottelunsa Estadio Florencio Solá -nimisellä stadionilla. Stadionille mahtuu noin 40 500 katsojaa ja se on rakennettu vuonna 1910.

Peliasut

Entisiä pelaajia 
Suluissa vuodet edustusjoukkueessa.

 Emiliano Armenteros (2003–2005)
 Nicolás Bertolo (2008–2009)
 Mauro Camoranesi (1997–1998)
 Julio Ricardo Cruz (1993–1996)
 Jesús Dátolo (2004–2006)
 Sebastián Fernández (2008–2010)

 Ricardo Lavolpe (1971–1975)
 Jorge Núñez (2003–2004)
 Rodrigo Palacio (2003–2005)
 Gabriel Paletta (2004–2006)
 James Rodríguez (2008–2010)
 José Sanfilippo (1966–1967)

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1896 perustetut urheiluseurat
Patkuli

Patkuli oli halventava nimitys, jota käyttivät 1930-luvulla Suomessa Lapuan liikkeen kannattajat erityisesti presidentti K. J. Ståhlbergia kannattaneista maltillisista keskustaporvareista. Nimi viittasi liivinmaalaiseen aatelismieheen Johann Reinhold Patkuliin, joka juonitteli suuren Pohjan sodan aikana Ruotsia vastaan ja oli ensin Saksin kuninkaan August II Väkevän ja sitten Venäjän tsaarin Pietari Suuren palveluksessa.

Patkuli-nimitystä käytettiin myös jo aikaisemmin sisällissodan aikana punaisiin maltillisesti tai ymmärtäen suhtautuvasta porvarista.

Kommunistit käyttivät sosiaalidemokraateista samankaltaista pilkkanimeä noske, joka viittaa kommunisteja vastustaneeseen saksalaiseen sosiaalidemokraattiin Gustav Noskeen.

Lähteet 

Suomen poliittinen historia
Poliittiset käsitteet
Haukkumasanat
Egyptian Lover

Greg J. Boussard (s. 31. elokuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia), tunnettu paremmin taiteilijanimeltään Egyptian Lover, on yhdysvaltalainen hip hopin ja elektron pioneeri sekä DJ. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten vuoden 1984 hitistään ”Egypt, Egypt”.

Egyptian Lover aloitti uransa DJ:nä Los Angelesissa vuonna 1979 ja teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1983. Vuonna 1984 julkaistu esikoisalbumi On the Nile saavutti listamenestystä nousten Billboardin Top R&B/Hip-Hop Albums -albumilistalla sijalle 44.

Diskografia

Albumit 
On the Nile (1984)
One Track Mind (1986)
Filthy (1988)
Back from the Tomb (1994)
Pyramix (1996)
Get Into It (1998)
Platinum Pyramids (2006)
1984 (2015)

EP-levyt 
Egypt, Egypt EP (1984)
Electro Pharaoh (2009)
James Pants Meets Egyptian Lover

Kokoelma-albumit 
King of Ecstasy (1989)
1983–1988 (2016)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elektromuusikot
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin artistit
Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Bruno Tuukkanen

Bruno Tuukkanen (11. marraskuuta 1891 Viipuri – 25. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.

Tuukkasen vanhemmat olivat maalarimestari Vilho Tuukkanen ja Maria o.s. Seppänen. Hän kävi Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun 1906–1908 ja opiskeli Tukholman Konstfackskolanissa 1908–1912 sekä Münchenin Schule für freie und angewandte Kunstissa 1913. 

Tuukkanen toimi vuodesta 1914 alkaen lasi- ja koristemaalarina. Hän osallistui Suomen lipun lopulliseen muotoiluun yhdessä taiteilija Eero Snellmanin kanssa. Tuukkanen teki lasi- ja seinämaalauksia sekä interiöörisuunnitelmia useisiin Suomen kirkkoihin. Hän laati myös 1920-luvulla perustetun Puu-Käpylän talojen ensimmäisen värisuunnitelman. 

Tuukkanen opetti maalausta ja piirustusta Taideteollisuuskeskuskoulussa 1917–1920, 1948–1949 ja 1961–1966, jolloin se toimi nimellä Taideteollinen oppilaitos. Hän oli taideteollisen oppilaitoksen yliopettajana 1949–1959 ja rehtorina 1951–1959. Tuukkanen toimi Ornamon puheenjohtajana 1952–1957.

Tuukkanen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.

Teoksia 

 Viipurin kaupunginteatterin ja Pyöreän tornin lasimaalaukset (Topi Vikstedtin kanssa)
 Sigrid Juseliuksen hautakappelin lasimaalaukset, Pori
 Alfred Kordelinin hautakappelin lasimaalaukset, Rauma
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talon lasimaalaukset, Helsinki
 Eduskuntatalon seinämaalaukset
 Alttarifresko Jeesuksen maanpäälliset vaiheet ja kappelin lasimaalaus, Suomussalmen kirkko
 Kuorin katto- ja lasimaalaukset, Jyväskylän kaupunginkirkko
 Lasimaalaukset, Siilinjärven kirkko
 Jeesuksen elämästä-lasimaalaus, Oulun tuomiokirkko
 Kotkan kaupungintalon marmorimosaiikkityöt
 Lasimaalaus Orfeus, Helsinki
 Alttaritaulu sekä apostoleja esittävät lasimaalaukset, Pyhän Yrjön kirkko, Maarianhamina
 Muistojen kappelin lasimaalaus, Alavus

Palkinnot 
 1. palkinto Tampereen vapaudenpatsaskilpailussa yhdessä Into Saxelinin kanssa 1919
 Grand prix -palkinto näyttelyn järjestämisestä Pariisin maailmannäyttelyssä 1937
 A. Kordelinin Kalevala-palkinto 1977
 Pro Finlandia 1955
 Ranskan kunnialegioonan ritarimerkki

Lähteet 
 Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli
 Bruno Tuukkanen – taide- ja koristemaalari
 Bruno Tuukkasen kädenjälki

Viitteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset maalarimestarit ja koristemaalarit
Suomalaiset lasimaalarit
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Olavi Laine

Olavi Einar Laine (20. joulukuuta 1922 Oulu – 15. joulukuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen tunnettu ja tuottelias taidemaalari. 

Oulun vapaan taidekoulun 1940 käynyt Laine meni naimisiin jatkosodan loppuvaiheessa 1944 Tyyne Alapihlajan kanssa johon hän oli tutustunut kolme vuotta aiemmin sotasairaalassa Mikkelissä. Laineet asuivat sodan jälkeen Ristiinassa ja muilla paikkakunnilla Itä-Suomessa kunnes he muuttivat Hämeenlinnaan. Viimeksi he asuivat pääkaupunkiseudulla muun muassa Espoon Tapiolassa ja Helsingin Vuorimiehenkadulla.

Uransa alkuvaiheissa 1940-luvulla Laineen työt levisivät lähinnä tuttavien ja sukulaisten välityksellä. Hän piti ensimmäiset näyttelynsä 1947 Mikkelissä. Vuonna 1952 hylättyihin apuraha-anomuksiin kyllästynyt Laine myi omaisuutensa ja matkusti perheensä kanssa Nizzaan Ranskaan jossa hän opiskeli École Nationale d'Arts Décoratifs de Nicessä 1952–1953 ja vielä myöhemmin École Municipale de Dessinissä 1962–1963. Nizza ympäristöineen teki suuren vaikutuksen Laineeseen ja hän kuvasikin sitä useissa maalauksissaan. Toinen Laineen suosikkikohde Ranskassa oli Chartres Pariisin lähellä. Laine kävi myös usein Ruotsissa ja maalasi siellä Lökholmenin kalastajasataman ja Kosterin saaren maisemia. Laine hankki 1960-luvulla Maalarmäki-nimisen kesäpaikan Juvalta ja kuvasi tätäkin ympäristöä useissa maalauksissaan.

Kirjallisuutta 
 Olavi Laine 1922-1983 : Olen vain maalari, Kustannus W. Hagelstam 2001 ISBN 952-5125-18-1

Lähteet 
 Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
 Hannu Saraluoto: Tyyne ja Olavi Laine matkalla auringonlaskuun, Exlibris Aboensis ry:n jäsenlehti n:o 38  8.5.2002 
 Savonlinnan taidemuseon Olavi Laineen teosten näyttelyn Taiteilijan matkalaukku esite

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Purple Heart

Purple Heart () on Yhdysvaltain armeijan kunniamerkki, joka presidentin nimissä myönnetään armeijan palveluksessa haavoittuneelle tai kuolleelle. Edeltäjänsä Badge of Military Meritin kanssa se on vanhin yhdysvaltalaissotilaille yhä annettava kunniamerkki ja toiseksi vanhin kunniamerkki vanhimman ollessa Fidelity Medallion, joka annettiin vuonna 1780 vain kolmelle sisällissodan sotilaalle, jotka osallistuivat englantilaisen majurin sieppaukseen.

Historia 

Nykyisen kaltaisia purppurasydämiä alettiin myöntää vasta vuonna 1932, joskin niitä on voitu myöntää takautuvasti 5. huhtikuuta 1917 jälkeen haavoittuneille. Sen alkuperäinen idea on kuitenkin huomattavasti vanhempi.

Purppurasydämen edeltäjää kutsuttiin nimellä The Badge of Military Merit ja sen perusti George Washington 7. elokuuta 1782. The Badge of Military Merit myönnettiin vain kolmelle Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleelle sotilaalle. Merkkiä ei virallisesti lakkautettu, mutta sitä ei myönnetty kenellekään Amerikan sisällissodassa taistelleelle.

Vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen, 1920-luvun lopulla, virisi aloite sydämenmuotoisen, purppuranvärisestä kankaasta tehdyn The Badge of Military Merit -kunniamerkin uudistamisesta. Tämän seurauksena purppurasydän otettiin käyttöön Washingtonin syntymän 200-vuotispäivänä 22. helmikuuta 1932. Ensimmäinen purppurasydän myönnettiin kenraali Douglas MacArthurille.

Myöntämisperusteet 
Yhdysvaltojen armeijan säännöstön mukaan purppurasydän myönnetään Yhdysvaltain presidentin nimissä armeijan palveluksessa haavoittuneelle tai kuolleelle henkilölle. Purppurasydän eroaa kaikista muista kunniamerkeistä siinä, ettei se vaadi kenenkään "suosittelua", vaan myönnetään kriteerien täyttymisen perusteella. Esityksen tekee joku asianomaisen henkilön yläpuolella komentoketjussa oleva.

Kuuluisia kunniamerkin saaneita 
 Charles Bronson, näyttelijä
 Kurt Vonnegut, kirjailija
 Oliver Stone, ohjaaja
 Lauri Törni, suomalainen, Yhdysvaltoihin muuttanut majuri
 Richard Winters, toisen maailmansodan veteraani
 Lee Marvin, näyttelijä
 Charles Durning, näyttelijä
 John Kerry, senaattori ja presidenttiehdokas (sai arvomerkin kolmasti)
 John McCain, senaattori ja presidenttiehdokas
 John F. Kennedy, Yhdysvaltain 35. presidentti
 Wesley Clark, neljän tähden kenraali
 Rod Serling, The Twilight Zone -televisiosarjan käsikirjoittaja ja juontaja.

Kuusi Yhdysvaltain armeijan sotilasta on saanut ennätykselliset kahdeksan purppurasydäntä:

 Richard J. Buck - neljä purppurasydäntä Korean sodasta ja neljä Vietnamin sodasta
 Robert T. Frederick - kahdeksan purppurasydäntä toisesta maailmansodasta (sai myös kaksi Distinguished Service Crossia)
 David H. Hackworth - kahdeksan purppurasydäntä Korean ja Vietnamin sodista (sai myös kaksi Distinguished Service Crossia ja 10 Silver Staria)
 Robert L. Howard - kahdeksan purppurasydäntä Vietnamin sodasta (sai myös Medal of Honorin)
 William L. Russell - kahdeksan purppurasydäntä toisesta maailmansodasta (sai myös Silver Starin)
 William Waugh - kahdeksan purppurasydäntä Vietnamin sodasta (sai myös Silver Starin)

Yhdysvaltain sotilasansiomitalit