joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Robert Harris (kirjailija)

Robert Dennis Harris (s. 1957) on englantilainen kirjailija. Harris on valmistunut Cambridgen yliopistosta. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli BBC:llä. Harris rakentaa useat teoksensa historiallisten tapahtumien ympärille.

Harrisin ensimmäinen menestysromaani oli Kolmannen valtakunnan salaisuus (1992), joka sijoittuu vaihtoehtohistoriaan, jossa Saksa voitti toisen maailmansodan. Harrisin toinen jännitysromaani Enigma: suuri sotasalaisuus (1995) kertoi Britannian koodinmurtajista ja saksalaisesta salauslaite Enigmasta toisen maailmansodan aikana. Ruotsalainen Expressen antoi romaanille rikoskirjallisuuspalkinnon vuonna 1999. Arkkienkeli on jännitysromaani Josif Stalinin salatusta pojasta, jonka brittiläinen historioitsija saa jäljitettyä pojan äidin päiväkirjan perusteella. BBC julkisti romaanista vuonna 2005 kaksiosaisen televisiosarjan, joka nähtiin Suomessa vuonna 2007. Pompeji (2003) on antiikin Roomaan sijoittuva jännitysromaani, jossa luonnontuho yllättää kaupungin. Imperium (2006) avaa Cicero-trilogian (suomeksi Rooma-sarja). Sarjassa seurataan nuoren Ciceron matkaa kohti Rooman konsuliutta. Haamukirjoittaja sijoittuu nykypäivän Britanniaan ja se kritisoi Tony Blairin toimia pääministerinä. Pelkokerroin on jännitystarina joka sijoittuu pörssin, hedgerahastojen ja tekoälyn maailmaan Genevessä.

Harrisin teoksista Kolmannen valtakunnan salaisuus on ollut televisioelokuvan Fatherland – Isänmaa ja Haamukirjoittaja puolestaan elokuvan The Ghost Writer pohjana.

Suomennetut teokset

Aiheesta muualla 
 Tornion kaupunginkirjasto 
 Jari Olavi Hiltunen: Robert Harrisia kiinnostavat antiikin ja nykyajan uhkapelit. Vetus Et Nova 26.12.2012.

Englantilaiset kirjailijat
Englantilaiset toimittajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurobowl

Eurobowl on amerikkalaisen jalkapallon Euroopan seurajoukkuiden mestaruusottelu. Sitä on pelattu vuodesta 1986 lähtien, ja nykyisin se on BIG6 European Football Leaguen loppuottelu. 

Eurobowl oli vuoteen 2013 saakka European Football Leaguen mestaruusottelu. Euroopan liigan uudelleenjärjestelyiden johdosta siitä tuli uuden BIG6-sarjan mestaruusottelu. Suomalaisjoukkueet ovat voittaneet Eurobowlin kahdesti, 1986 ja 1988. Eniten mestaruuksia on saksalainen New Yorker Lions, joka on voittanut Eurobowlin kuudesti.

Ottelut

Lähteet

Amerikkalaisen jalkapallon kilpailut
Markku Kivikoski

Markku Kivikoski (s. 1952) on  Tampereen teknillisen yliopiston elektroniikan professori. TTY:n rehtorina hän toimi 2008-2016. Jäätyään pois TTY:n rehtorin tehtävästä maaliskuun 2016 lopussa Kivikoski toimi TTY-säätiön hallituksen ja uuden rehtorin Mika Hannulan neuvonantajana 31. heinäkuuta 2016 asti. Tämän jälkeen hän on ollut CERNissä.

Tutkijanuransa Kivikoski on tehnyt Tampereen teknillisessä yliopistossa, josta hän on valmistunut sekä diplomi-insinööriksi että tekniikan tohtoriksi. Tutkimuksessaan Kivikoski on keskittynyt kuluvalla vuosikymmenellä pääasiassa mikroaaltoalueen antennitekniikkaan. Tutkimuksen vilkkaudesta antaa viitettä se, että Kivikoski on vuoden 2000 jälkeen osallistunut 22 vertaisarvioidun kansainvälisen julkaisun kirjoittamiseen. Ennen nimitystään elektroniikan professoriksi vuonna 1994 hän toimi kuitenkin Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen koneautomaation laboratorion johtajana. Elektroniikan laitoksen johtaja Kivikoski on ollut vuodesta 1996, aiemman sähkötekniikan osaston johtaja vuosina 1998–2002. Vuosina 2002–2008 hän toimi professorintoimensa ohella yliopiston vararehtorina. Rehtorina Kivikoski seuraa Jarl-Thure Erikssonia, toista sähkötekniikan professoria, joka jäi eläkkeelle heinäkuun 2008 lopussa.

Kivikosken merkittävin luottamustoimi lienee Tekniikan akateemisten valtuuston puheenjohtajuus, jota hän on hoiti valtuustokauden 2005-2008 ajan. Kivikoski on myös Teknisten tieteiden akatemian jäsen. Tämän lisäksi hän on mukana useiden Tampereen seudulla toimivien yhteisöjen ja yritysten hallituksissa. Aiemmin Kivikoski on toiminut jäsenenä Suomen akatemian luonnontieteiden ja tekniikan tutkimuksen toimikunnassa vuosina 2001–2003.

Lähteet

Tampereen teknillisen yliopiston professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
VTT
Saints of Los Angeles

Saints of Los Angeles (lyh. S.O.L.A.) on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen yhdeksäs ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin 17. kesäkuuta 2008. Albumin työnimenä oli The Dirt yhtyeen samannimisen omaelämäkertakirjan mukaan. Levy on ensimmäinen yhtyeen alkuperäiskokoonpanolla soitettu sitten vuoden 1997 Generation Swinen.

Albumin ensimmäinen single, ”Saints of Los Angeles”, julkaistiin 15. huhtikuuta 2008. Albumi ylsi Suomen virallisella listalla kuudennelle sijalle.

Kappaleet

Arvostelut 
AllMusic: 
Billboard: 
Only Rock: 
Popmatters: 
Rolling Stone: 
Sputnikmusic:

Kokoonpano 
 Vince Neil – laulu, taustalaulu
 Nikki Sixx – basso
 Mick Mars – rytmikitara, soolokitara
 Tommy Lee – rummut

Vierailevat muusikot 
 James Michael – kosketinsoittimet, taustalaulu
 Marti Frederiksen – taustalaulu
 Melissa Harding – taustalaulu
 Josh Todd – taustalaulu (”Saints of Los Angeles”)
 Jacoby Shaddix – taustalaulu (”Saints of Los Angeles”)
 Chris Taylor Brown – taustalaulu (”Saints of Los Angeles”)

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Mötley Crüen albumit
Eino Karhu

Eino Karhu (27. marraskuuta 1923 Hietamäki, Inkeri – 15. huhtikuuta 2008 Petroskoi, Venäjä) oli inkeriläinen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja kääntäjä.

Karhu syntyi inkerinsuomalaiseen talonpoikaisperheeseen vuonna 1923. Perhe pakkosiirrettiin Kuolan niemimaalle vuosiksi 1931−1940 ja keskikoulun Eino kävi Poventsassa. Hänet kutsuttiin armeijaan 1941, josta hän kotiutui 1945. Hän opiskeli Petroskoin yliopistossa 1946−1950 ja myöhemmin tutkijankoulutuslaitoksessa Suomen kirjallisuuden historian alalla. Hän väitteli kandidaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1965. Vuosina 1956–2004 hän teki tutkimustyötä Karjalan tiedekeskuksen Kielen, kirjallisuuden ja historian tutkimuslaitoksessa ja vuosina 1960–1988 johti tutkimuslaitoksen kirjallisuusosastoa. Akateemikon arvo hänelle myönnettiin 1996.

Opiskeluaikoinaan hän käänsi muun muassa Aleksis Kiven Seitsemän veljestä ja Maiju Lassilan ja Helvi Hämäläisen tuotantoa.

Karhu oli Karjalan tasavallan kunniakansalainen. Työstään ja merkittävästä panoksestaan kansojen ystävyyden ja yhteistyön hyväksi hänelle on myönnetty Ystävyyden kunniamerkki. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu yli 300 teosta, joista kuusi on suomennettu. Omien tutkimustensa lisäksi hän käänsi suomalaisia teoksia venäjäksi.

Teoksia 
Suomessa julkaistuja Eino Karhun teoksia:

Suomen 1900-luvun alun kirjallisuus (1973)
Dostojevski ja Suomen kirjallisuus (1977)
Suomen kirjallisuus runonlaulajista 1800-luvun loppuun (kaksiosainen) (1978)
 
Kansakuntaa luomassa : Elias Lönnrotin elämä ja merkitys (2002)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Karjalan Sanomat 
YLE Uutiset

Karjala
Kirjallisuudentutkijat
Venäläiset tieteilijät
Kansojen ystävyyden kunniamerkki
Akateemikot
Inkeriläiset henkilöt
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Allegiance


Allegiance on power metal -yhtye Firewindin heinäkuussa 2006 julkaistu neljäs studioalbumi. Albumilta julkaistiin singlet Falling to Pieces ja Breaking the Silence.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Apollo Papathanasio – laulu
 Gus G. – kitara
 Bob Katsionis – kosketinsoittimet
 Petros Christo – basso
 Mark Cross – rummut

+

 Tara Teresa – laulu kappaleessa "Breaking the Silence"

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Firewindin albumit
The Premonition


The Premonition on kreikkalaisen power metal -yhtye Firewindin viides studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 2008. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Mercenary Man”.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Apollo Papathanasio – laulu
 Gus G. – kitara
 Bob Katsionis – kosketinsoittimet
 Petros Christo – basso
 Mark Cross – rummut

Arvostelut 
 Blabbermouth: 
 Hifimaailma: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Firewindin albumit
Philip Kerr

Philip Ballantyne Kerr (22. helmikuuta 1956 Edinburgh, Skotlanti, Britannia – 23. maaliskuuta 2018) oli skotlantilainen kirjailija. Kerr julkaisi yli 30 kirjaa, joista aikuistenromaaneja ja tietokirjoja nimellä Philip Kerr sekä lastenkirjallisuutta nimellä P. B. Kerr. Hänen nuortensarjansa Lampun lapset (2004–2009) on ollut menestys. Kerrin romaaneja on käännetty kymmenille kielille.

Kerr opiskeli oikeustiedettä yliopistossa ennen kuin siirtyi copywriteriksi mainostoimistoon.

Kerr oli naimisissa kirjailija Jane Thynnen kanssa, ja he saivat kolme lasta.

Suomennetut teokset
 Nimellä Philip Kerr
 Sarjamurhan filosofia (A philosophical investigation), suomentanut Tero Norkola. Helsinki: Nemo, 1999 ISBN 952-5180-07-7. 
 Liekit Berliinissä (The March violets), suomentanut Jukka Jääskeläinen. Jyväskylä: Atena, 2012 ISBN 978-951-796-871-3. Sarja: Berlin noir 1. – 2. p. Atena, 2013 ISBN 978-951-796-917-8. Atschi!-pokkari, Berlin noir 1.
 Kalpea rikollinen (The pale criminal), suomentanut Jukka Jääskeläinen. Jyväskylä: Atena, 2013 ISBN 978-951-796-928-4. Sarja: Berlin noir 2. – 2.p. Atena, 2014 ISBN 978-952-300-091-9.
 Saksalainen sielunmessu (A German requiem, suomi), suomentanut Jukka Jääskeläinen. Jyväskylä: Atena, 2014 ISBN 978-952-300-064-3.

Lampun lapset -sarja
Lampun lapsissa seikkailevat kaksoset John ja Philippa Gaunt, jotka saavat kirjasarjan ensimmäisessä osassa tietää olevansa dzinnejä. He joutuvat heti seikkailuun Nimrod-enonsa kanssa.
 Nimellä P. B. Kerr
 Lampun lapset 1, Faaraon haudan vangit (The children of the lamp: The Akhenaten adventure), suomentanut Arja Gothoni. Helsinki: Tammi, 2005 ISBN 951-31-3018-5.
 Lampun lapset 2, Babylonin sininen džinni (The children of the lamp: The blue djinn of Babylon), suomentanut Arja Gothoni. Helsinki: Tammi, 2006,ISBN 951-31-3019-3  
 Lampun lapset 3, Katmandun kobrakuningas (The children of the lamp: The cobra king of Kathmandu.), suomentanut Arja Gothoni. Helsinki: Tammi, 2008  ISBN 978-951-31-3020-6.
 Lampun lapset 4, Džinnisotureiden aika (The children of the lamp: The day of the djinn warriors), suomentanut Arja Gothoni. Helsinki: Tammi, 2009 ISBN 978-951-31-4751-8.
 Lampun lapset 5, Viidakon silmä (The children of the lamp:The eye of the forest), suomentanut Arja Gothoni. Helsinki: Tammi, 2010 ISBN 978-951-31-5186-7.

Palkinnot ja tunnustukset
 If the Dead Rise Not
 RBA International Prize for Crime Writing 2009
 Ellis Peters Historic Crime Award 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 Faaraon haudan vangit . Pirkkalan kunnankirjaston kirjaesittelyt.
 Mari Viertola: Faaraon haudan vangit. Turun sanomat 12.4.2006.
 Philip Kerrin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Skotlantilaiset fantasiakirjailijat
Skotlantilaiset kirjailijat
Skotlantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Jännityskirjailijat
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Kaila

Kaila voi tarkoittaa seuraavia:

Suku
Johansson–Kaila, suomalainen suku

Henkilöitä
 Aarno Kaila (s. 1943), Tv 1:n johtaja, kokoomuksen puoluesihteeri
 Aina Kaila (1869–1937), lastenkirjailija
 Anna Snellman-Kaila (1884–1962), taidemaalari
 Armi Kaila (1920–2003), maanviljelyskemian ja -fysiikan professori
 Arno Kaila (1895–1919), jääkäriluutnantti
 Auno Kaila (1898–1975), jääkärieversti, heimosoturi
 Ben Kaila  (s. 1949), valokuvaaja
 Eino Kaila (1890–1958), suomalainen filosofi ja psykologi
 Elieser Kaila (1885–1938),  Helsingin yliopiston oikeustieteen professori ja oikeusministeri
 Elmo Kaila (1888–1935), Akateemisen Karjala-Seuran ensimmäinen puheenjohtaja
 Erkki Kaila (1867–1944, vuoteen 1906 Johansson), Turun arkkipiispa 1935–1944
 Erkki Kaila (s. 1976), muusikko, The Crash-yhtyeen rumpali
 Hanna Kaila (s. 1970), näyttelijä ja laulaja
 Ilari Kaila (s. 1978), suomalainen säveltäjä
 Jalmari Kaila (1901–1977), kestävyysjuoksija
 Jan Kaila (s. 1957), valokuvaaja, installaatiotaiteilija ja professori
 Joni Vainio-Kaila (s. 1994), pikajuoksija
 Kaarina Kaila (s. 1941), taidemaalari, kuvittaja
 Kaarlo Kaila (1893–1968), jääkärimajuri
 Kai Kaila (1910–1993), suomentaja
 Kai Kaila (s. 1951), neurobiologi, akatemiaprofessori
 Kustavi Kaila (1885–1944), korkeimman oikeuden jäsen 
 Lauri Kaila (1876–1958), teologian tohtori, lehtori ja kirjailija
 Leo Kaila (1919–1999), filosofian lisensiaatti ja eduskunnan pikakirjoittaja
 Marja Itkonen-Kaila (1935–2021), kirjallisuuden suomentaja
 Martti Kaila (1900–1978), Helsingin yliopiston mielitautiopin professori ja Lapinlahden sairaalan ylilääkäri
 Martti Kaila (s. 1933), tekniikan tutkija, professori
 Olli Kaila (1918–2014), diplomaatti, juristi ja pankinjohtaja
 Osmo Kaila (1916–1991), šakkimestari, toimittaja
 Osmo I. Kaila (1924–2010), kirjailija
 Panu Kaila (s. 1939), arkkitehti ja Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori
 Sakari Kaila (1939–2011), opetusneuvos
 Tahvo Kaila, oik. Irja Ruokonen (1904–1979), kirjailija
 Tiina Krohn (s. 1951, vuosina 1971–2004 Kaila), kirjailija
 Toivo T. Kaila (1884–1961, vuoteen 1901 Johansson), suomalainen diplomaatti, tilastotieteilijä ja kirjailija
 Toto Fogelberg-Kaila (1924–2013), sarjakuvapiirtäjä
 Yrjö Paavo Ilmari (Y. P. I.) Kaila (1912–2003), majuri, taisteli Francon joukoissa Espanjan sisällissodan aikana ja myöhemmin SS-divisioona Wikingin riveissä.
Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone

Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone, englanniksi House of Lords (H.L.), virallisesti The Right Honourable the Lords Spiritual and Temporal of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland in Parliament assembled, on Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuone eli kaksikamarisen parlamentin toinen kamari. Parlamenttiin kuuluvat myös Britannian monarkki ja alahuone ().

794-jäseninen ylähuone on suurempi kuin 650-jäseninen alahuone, mutta sillä on huomattavasti vähemmän päätäntävaltaa. Periaatteessa ylähuone on keskusteleva ja neuvoa antava parlamentin elin ja alahuone tekee päätökset ja pitää päätösvaltaa valtakunnan asioihin.

Historia 
Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta.

Jäsenet 
Ylähuoneen jäsenmäärä on vähentynyt viime aikoina. Vuonna 1994 siinä oli 1 198 jäsentä ja nyt 794. Lasku johtuu pitkälti vuoden 1999 House of Lords Actista, joka poisti suurimman osan periytyvistä jäsenpaikoista ylähuoneessa. Vain 92 periytyvää jäsenpaikkaa jäi jäljelle.

Ylähuoneessa on neljänlaisia jäseniä:
 Elinikäiset jäsenet nimittää hallitseva monarkki pääministerin suosituksesta ja avustuksella.
 Law Lords (Lords of Appeal in Ordinary) ovat tuomareita, jotka valvovat ja hoitavat parlamentin juridisia tehtäviä.
 Canterburyn ja Yorkin arkkipiispat sekä Lontoon, Durhamin ja Winchesterin piispat ja 21 muuta kauimmin viroissaan ollutta piispaa.
 Äänestyksellä valittu edustaja kuhunkin 92 perinnölliseen aateliseen virkaan.

Lähteet 
 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin sivusto

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti
Ylähuoneet
Norman Spinrad

Norman Richard Spinrad (s. 1940) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän on naimisissa kirjailija N. Lee Woodin kanssa. Hän on asunut Yhdysvaltojen lisäksi Englannissa. Nykyisin hän asuu Pariisissa Ranskassa.

Spinrad työskenteli aluksi kustannusalalla, mutta ryhtyi vuonna 1966 kokopäiväiseksi kirjailijaksi. Hän on julkaissut parikymmentä romaania sekä novelleja, tv-käsikirjoituksia, poliittisia kolumneja, esseitä ja sanoituksia. Lisäksi hän on toiminut elokuva-arvostelijana, radiojuontajana ja laulajana.

Spinrad toimi Science Fiction and Fantasy Writers of America -yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1980–1982 ja uudelleen 2001–2002.

Suomennetut romaanit

Kirjallisuutta 
 Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 
 Sari Peltoniemi: Kapteenin tarina . Kalaksikukko 6.7.1999.
 Jukka Halme: Kapteenin tarina. Aikakone 26.1.2000.
 Pertti Avola: Spinrad pohtii ihmisen kaipuuta mahdottomaan. Helsingin Sanomat 30.7.1999.

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiltti

Tiltti eli tilttaaminen on pokeritermi, joka tarkoittaa pelaajan turhautumista esimerkiksi toistuvan huonon onnen takia. Tiltissä pelaaja ajautuu vahvaan negatiiviseen emotionaaliseen tilaan,
johon liittyy kontrollin menetys, heikentynyt päätöksenteko ja välinpitämättömyys mahdollisista tulevista tappioistaan.

Tilttaamiseen liittyy tyypillisesti vahva epäoikeudenmukaisuuden tunne: "pelasin oikein, mutta hävisin kuitenkin!".
Tilttaamisen yhteydessä usein myös jahdataan häviöitä – tiltanneet pelaajat kokevat, että hävityt rahat kuuluu "oikeudenmukaisuuden nimissä" voittaa takaisin. Tilttaaminen on toisin sanoen eräänlaista moraalista raivoa.

Puhutaan myös voittotiltistä, joka eroaa käsitteellisesti häviötiltistä. Voittotiltissä pelaaja alkaa pelata aiempaa uhmakkaammin ja aggressiivisemmin esimerkiksi voitettuaan onnekkaasti useita potteja peräkkäin. 

Tiltti on alkujaan flipperipeleistä löytyvä ominaisuus, jolla estetään pelikuulan ohjaaminen pöytää kallistamalla () tai tönimällä. Liian voimakas pelin liikuttelu laukaisee anturin, joka pysäyttää pelikoneen. Sana on levinnyt tarkoittamaan myös elektronisten laitteiden sekä ihmisen ajattelun pysähtymistä tai jumittumista.

Kognitiotieteilijä Jussi Palomäki on tehnyt pokeria käsittelevän väitöskirjan, jonka keskeinen aihe oli tilttaaminen.

Aiheesta muualla 
 Yle Puhe: "Miksi pokerinpelaajat tilttaavat?" - Jussi Palomäen haastattelu

Lähteet 

Pokeri
Tapuli

Tapuli tarkoittaa seuraavia asioita:

 kellotapuli, kirkon viereen rakennettu erillinen kellotorni
 lautatapuli, sahatavaran kuivaukseen ja varastoimiseen käytetty varastomuodostelma
 villatapuli, lampaan villan kuitukimppu
 Seurakuntakeskus Tapuli Eurajoella
 tapulikaupunki, historiallinen kaupunkityyppi
 Tapulikaupunki, Helsingin osa-alue.
 Tapuli, Suni Oy:n tavarataloketju 1970–90-lukujen Etelä-Karjalassa

nl:Stapel
sv:Stapel
ru:Стапель
Puolan lentopalloliiga

Puolan lentopalloliiga (puo. Plus Liga) on Puolan lentopallon miesten pääsarja. Liigassa pelaa 10 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan, jonka jälkeen tulevat pudotuspeliottelut sekä finaaliottelut. 

Vuosina 1954–2000 liiga oli osittain amatööriliiga, mutta vuodesta 2000 lähtien kaikki joukkueet ovat olleet liigassa täysin ammattilaisjoukkueita.

Historia 

Kaudella 1929 pelattiin ensimmäisen kerran Puolassa miesten lentopalloliigaa. Tuolloin voittajaksi selviytyi lopulta YMCA Łódź. YMCA Łódź sekä AZS Varsova alkoivat taistella mestaruuksista lähes yksistään liigan alkuvuosina. Varsovaan mestaruuksia meni ennen toista maailmansotaa peräti neljä kappaletta. Toinen maailmansota keskeytti lentopalloliigan vuosiksi 1939-1946. Kun liiga palasi tauolta jatkoi AZS Varsova mestaruusputkeaan ja voitti lähes jokainen vuosi maan mestaruuden. 

Suurin muutos liigassa tapahtui kaudella 1954 jolloin se muuttui osittain ammattilaissarjaksi. Vielä ei kuitenkaan voitu puhua täysin ammattilaissarjasta, sillä osa pelaajista oli amatöörejä. Kaudella 2000 liiga muuttui lähes täysin ja siitä tuli pelkästään ammattilaisliiga. Lentopalloliigan katsojamäärät nousivat merkittävästi ja nykyisin liiga on yksi myyvimmistä tuotteista Puolassa.

Joukkueet kaudella 2020–2021 

 Skra Bełchatów 
 Resovia Rzeszów 
 Jastrzębski Węgiel 
 ZAKSA Kędzierzyn-Koźle 
 AZS Olsztyn 
 VERVA Warszawa 
 Warta Zawiercie
 GKS Katowice
 Ślepsk Suwałki
 Stal Nysa
 Cuprum Lubin
 Trefl Gdańsk
 Czarni Radom
 MKS Będzin

Liigan mestarit 

Ammattilaisliigan mestarit vuodesta 2000/01 lähtien:

 2000/01 : Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźle 

 2001/02 : Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźle 

 2002/03 : Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźle 

 2003/04 : Ivett Jastrzębie Borynia

 2004/05 : Skra Bełchatów 

 2005/06 : Skra Bełchatów
 
 2006/07 : Skra Bełchatów 

 2007/08 : Skra Bełchatów

 2008/09 : Skra Bełchatów

 2009/10 : Skra Bełchatów

 2010/11 : Skra Bełchatów

 2011/12 : Asseco Resovia Rzeszów

 2012/13 : Asseco Resovia Rzeszów

 2013/14 : Skra Bełchatów

 2014/15 : Asseco Resovia Rzeszów

 2015/16 : ZAKSA Kędzierzyn-Koźle

 2016/17 : ZAKSA Kędzierzyn-Koźle

 2017/18 : Skra Bełchatów

 2018/19 : ZAKSA Kędzierzyn-Koźle

 2020/21 :

Mestaruustaulukko 
(2020 mennessä)
9 mestaruutta - Skra Bełchatów 
6 mestaruutta - ZAKSA Kędzierzyn-Koźle
3 mestaruutta - Resovia Rzeszów
1 mestaruus - Jastrzębski Węgiel

Muuta 

Suomalaisista Puolan lentopalloliigassa ovat esiintyneet Petteri Laurila, ja Janne Heikkinen, joka edelleen jatkaa uraansa liigassa. Heikkinen on voittanut mestaruuden Skra Bełchatówin riveissä kaksi kertaa peräkkäin. Hänet on valittu lisäksi Puolan liigassa All-Stars joukkueeseen, ja parhaimmaksi torjujaksi. Laurila voitti Puolassa pelatessaan hopeaa kaudella 2004–2005.

Puolan lentopallo
Lentopallosarjat
Kuuban peso

Kuuban peso on toinen Kuuban virallisista rahayksiköistä ja sen ISO 4217-lyhenne on CUP. Kuuban peso jakaantuu sataan centavoon. Kuuban toinen virallinen rahayksikkö on Kuuban vaihdettava peso, jonka epävirallinen lyhenne on CUC.

Amerikan rahayksiköt
Kuuba
Help!: A Day in the Life

Help: A Day in the Life on hyväntekeväisyysalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Siinä on mukana monia eri artisteja Britanniasta ja Kanadasta. Levyn tuotti hyväntekeväisyysjärjestö War Child, ja se juhlistaa alkuperäisen sotalapsi-hyväntekeväisyysalbumin, Help albumin, 10-vuotispäivää. Sen tuotto lahjoitettiin sodan hajottamiin maihin, kuten Bosnia ja Hertsegovinaan. Albumin nimi tulee kahdesta eri The Beatlesin kappaleesta, "Help!" (on Help!-albumilla ja -elokuvassa) ja "A Day in the Life" (on albumilla Sgt Pepper's Lonely Hearts Club Band). Viisi päivää julkaisunsa jälkeen The Guardian raportoi sen olevan nopeimmin myyty albumi Internetissä.

Albumi julkaistiin Kanadassa vuonna 2006, ja sen versio on hieman erilainen kuin brittiläinen. 

Albumilta julkaistiin single "Lebo's River" ja sen kannen suunnitteli John Squire.

Kappaleet

Britannian versio
"How You See The World No. 2" - Coldplay
"Kirby's House" - Razorlight
"I Want None Of This" - Radiohead
"Goodbye Yellow Brick Road" - Keane ja Faultline
"Gua" - Emmanuel Jal
"Hong Kong" - Gorillaz
"Leviathan" - Manic Street Preachers
"I Heard It Through the Grapevine" - Kaiser Chiefs
"Cross-Eyed Bear" - Damien Rice
"Gone Are The Days" - The Magic Numbers
"Cler Archel" - Tinariwen
"It Was Nothing" - The Coral
"Mars Needs Women" - Mylo      
"Wasteland" - Maxïmo Park
"Snowball" - Elbow
"The Present" - Bloc Party
"Help Me Please" -- Hard-Fi
"Phantom Broadcast" - The Go! Team
"From Bollywood to Battersea" - Babyshambles
"Happy Xmas (War Is Over)" - Boy George ja Antony

iTunesin kappalelista
"I Want None Of This" - Radiohead
"It Was Nothing" - The Coral
"Hello Conscience" - The Zutons
"Snowball" - Elbow
"Gone Are The Days" - The Magic Numbers
"Wasteland" - Maxïmo Park
"Phantom Broadcast" - The Go! Team
"Gua" - Emmanuel Jal
"Goodbye Yellow Brick Road" - Keane ja Faultline
"I Heard It Through the Grapevine" - Kaiser Chiefs
"The Present" - Bloc Party
"Help Me Please" - Hard-Fi
"Eighth Station of the Cross Kebab House" - Belle and Sebastian
"Cler Archel" - Tinariwen
"Happy Xmas (War Is Over)" - Boy George ja Antony
"Hong Kong" - Gorillaz
"From Bollywood to Battersea" - Babyshambles
"Leviathan" - Manic Street Preachers
"Kirby's House" - Razorlight
"Cross-Eyed Bear" - Damien Rice
"Mars Needs Women" - Mylo 
"How You See The World No. 2" - Coldplay

Kanadan versio
"How You See The World No. 2" - Coldplay
"Missing" - City and Colour
"Hong Kong" - Gorillaz
"I Want None Of This" - Radiohead
"Magic On My Mind" - Sam Roberts
"Stand Alone" - Bedouin Soundclash
"Utilities" - The Weakerthans
"Ballad Of Humankindness" - The Dears
"Cross-Eyed Bear" - Damien Rice
"Goodbye Yellow Brick Road" - Keane ja Faultline
"At The Angels Feet" - Payola$
"I Heard It Through the Grapevine" - Kaiser Chiefs
"Spooked" - Buck 65
"Get It Right" - Jets Overhead
"Surrender" - Surefire
"The Present" - Bloc Party
"Don't Think Twice It's Alright" - Emily Haines ja James Shaw (Metric)
"Lebo's River - A Tribute" - Raine Maida & Chantal Kreviazuk ja Archie Khambula & Lebo Kgasapane

Lähteet

Aiheesta muualla
 War Child Musiikki 
 War Child International 
 War Child Kanada 
 War Child Britannia 
 

Vuoden 2005 albumit
Patrick Rothfuss


Patrick Rothfuss (s. 1973 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija ja collegeopettaja. Hän on opiskellut englannin kieltä ja valmistunut vuonna 1999. Rothfussin Kuninkaansurmaajan kronikka -trilogian avausosa Tuulen nimi sai Quill-palkinnon 2007. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2010 Kirjava-kustantamon julkaisemana.

Teokset

Kuninkaansurmaajan kronikka

Muu teos

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut. 

Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Spring Byington

Spring Byington (17. lokakuuta 1886 Colorado Springs, Colorado – 7. syyskuuta 1971, Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hän näytteli elokuvissa vuodesta 1930 vuoteen 1968. Hän oli naimisissa Roy Carey Chandlerin kanssa vuosina 1919–1924, ja hänellä on kaksi tytärtä Lois ja Phyllis. Hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta elokuvasta Komedia meistä ihmisistä (1940). Hän kuoli syöpään vuonna 1971.

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Theodore Sturgeon

Theodore Sturgeon (26. helmikuuta 1918 – 8. toukokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Sturgeonilta on suomennettu yksi romaani, Enemmän kuin ihminen (1953) ja muutamia novelleja. Sturgeon muistetaan kotimaassaan eritoten novellistina. Sturgeonin muistoksi perustettiin vuonna 1987 Theodore Sturgeon -palkinto, joka myönnetään vuoden parhaalle science fiction -novellille. 

Sturgeon tunnetaan myös 1950-luvun alussa muotoilemastaan Sturgeonin laista. Tieteiskirjallisuuden kohtaamaan kritiikkiin turhautunut Sturgeon huomautti tuolloin: ”Yhdeksänkymmentä prosenttia science fictionista on roskaa. Toisaalta yhdeksänkymmentä prosenttia mistä tahansa on roskaa.”

Suomennetut novellit 

 ”Se (1940), teoksessa Outoja tarinoita 3, 1991.
 ”Muistomerkki” (1940), Ikaros 1/1986.
 ”Eilen oli maanantai” (1941), teoksessa Kauhujen kirja 8, 1996.
 ”Sellitoveri” (1947), teoksessa Weird Tales, 1992.
 ”Professorin teddykarhu” (1948), teoksessa Kuoleman kirjat 1, 1992.
 ”Lautasen arvoitus” (1953), teoksessa Kauhujen kirja 8, 1996.
 ”Hidasta kuvanveistoa” (1970), Aikakone 1/1987.

Kirjallisuutta 

 Science fiction. Toimittaneet Juhani Hinkkanen ja Kai Ekholm. Kirjastopalvelu, 1990. 
 Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Theodore Sturgeon Page - Kattava fanisivusto 
 The Theodore Sturgeon Literary Trust - Sturgeonin kirjoitusten oikeuksienomistajat, tietoa Sturgeonin julkaisuista. 
 Leena Peltonen: Enemmän kuin ihminen. Aikakone 4/1988.

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Judd Hirsch

Judd Hirsch (s. 15. maaliskuuta 1935, Bronx, New York, Yhdysvallat) on Emmy-palkittu ja Oscar-ehdokkana ollut yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hirsch on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Taxi ja Num3rot. Elokuvissa Hirsch on tehnyt useimmiten sivuosia, mutta miespääosan poliisia pakoilevan perheen isänä hän näytteli Sidney Lumetin elokuvassa Elämänä pakotie (1988)
. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana parhaasta miessivuosasta psykiatrin roolistaan elokuvassa Tavallisia ihmisiä (1981). Hän on voittanut kaksi Emmyä pääosastaan komediasarjassa Taxi. Hirsch on ollut myös neljä kertaa Emmy-ehdokkaana samasta sarjasta. Hänellä on myös useita muita palkintoehdokkuuksia.

Hirsch on ollut kaksi kertaa naimisissa, toisesta liitosta hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Tony-palkinnon saajat
Skalpelli

Skalpelli on pieni ja erittäin terävä veitsi, jota käytetään esimerkiksi kirurgisiin toimenpiteisiin kuten leikkauksiin. Nimitystä käytetään joskus myös samantapaisesta askarteluveitsestä. 

Skalpelli on yleensä vaihtoteräinen, jolloin skalpelli koostuu varresta sekä vaihdettavasta terästä. 
Kirurgisessa käytössä terä vaihdetaan joka leikkauksen jälkeen (vaikka tehtäisiin vain pieni viilto). 
Itse terä koostuu useimmiten runsashiilisestä hiiliteräksestä, johon on voitu sekoittaa titaania, keraamia ja muita terän ominaisuuksiin vaikuttavia aineita.

Lansetti on skalpelli, jossa on terä molemmilla puolilla.

Aiheesta muualla 

 Kuva lansetista

Kirurgiset välineet
Street Fighter (pelisarja)

Street Fighter () on Capcom-pelitalon tekemä taistelupelisarja. Monen muun kaksintaistelupelisarjan tavoin pelaajat ohjaavat eri puolilta maailmaa kotoisin olevia taistelijoita, joilla jokaisella on omat erikoisliikkeensä ja taustatarinansa. Capcom julkaisi pelisarjan ensimmäisen pelin elokuussa 1987. Pelisarjalla on myös useita sivuhaaroja. Erityisesti Street Fighter II:ta pidetään hyvin merkittävänä pelinä taistelupelien historiassa.

Pelisarjat

Street Fighter (1987)

Ensimmäinen Street Fighter julkaistiin kolikkopelinä pelihalleissa vuonna 1987. Pelin suunnittelusta vastasivat Takashi Nishiyama ja Hiroshi Matsumoto, jotka kuitenkin jättivät Capcomin pelin julkaisemisen jälkeen. Vuotta myöhemmin Street Fighter siirrettiin kotikoneille,kuten PC Enginelle ja Commodore 64:lle.

Street Fighter II (1991–1994)

Street Fighter Alpha (1995–1998)

Street Fighter III (1997–1999)

Street Fighter IV (2009–2010)

Street Fighter V (2016–)

Muut pelisarjat

Street Fighter EX (1996–2001)

Vs. sarjat (1996–2003, 2008–)
Capcom ryhtyi tuottamaan vuonna 1996 tappelupelejä, joissa olisi mukana muiden yhtiöiden hahmoja. Capcom aloitti X-Men vs. Street Fighter pelillä vuonna 1996, jossa Marvelin sarjakuvaryhmän X-Menin hahmot tappelivat Capcomin Street Fighter hahmoja vastaan. Vuotta myöhemmin julkaistiin Marvel Super Heroes vs. Street Fighter, johon oli saatu lisää Marvelin hahmoja. 1998 yhtiöt päättivät antaa tappelupelisarjalleen virallisen nimen Marvel vs. Capcom, johon he tällä kertaa lisäsivät laajemmalla valikoimalla omia hahmojaan. Tämän myötä Capcom toi Street Fighter hahmojen lisäksi hahmoja muista pelisarjoistaan.

Luettelo hahmoista
Alla on lista Street Fighter peleissä esiintyneistä hahmoista. Listaan on lueteltu hahmot pelisarjoittain. Osa hahmoista on voinut esiintyä vain yhden pelisarjan yhdessä tai kahdessa osassa. Listalta on jätetty pois joitain spin-off pelejä, sekä muita varsinaisen pelisarjan ulkopuolisia pelejä, kuten Marvel vs. Capcom -sarja, jossa Capcomin monet pelihahmot taistelivat Marvel-kustantamon supersankarien kanssa. Toinen vastaavanlainen sarja on SNK vs. Capcom, jossa Capcomin hahmojen lisäksi oli SNK-pelitalon pelien hahmoja.

Elokuvat ja animaatiot
Pelisarjan pohjalta on tehty useita elokuvia ja animaatiosarjoja.
 Street Fighter II: The Animated Movie (anime-elokuva)
 Street Fighter (näytelmäelokuva)
 Street Fighter II V (animesarja)
 Street Fighter (amerikkalainen animaatiosarja)
 Street Fighter Alpha: The Animation (anime-elokuva)
 Street Fighter Alpha: Generations (anime-elokuva)
 Street Fighter: The Legend of Chun-Li (näytelmäelokuva)

Lähteet

Aiheesta muualla 

ca:Street Fighter
ja:ストリートファイター (ゲーム)
Jörn Donner Productions

Jörn Donner Productions Oy on Jörn Donnerin vuonna 1968 perustama suomalainen elokuvayhtiö.

Donner perusti yhtiön ensimmäistä täysin Suomessa kuvaamaansa elokuvaansa, Mustaa valkoisella (1968) varten. Tämän jälkeen hän on tuottanut yhtiönsä puitteissa myös jokaisen ohjaamansa elokuvan sekä useita muiden ohjaajien tekemiä elokuvia, esimerkiksi Lauri Törhösen elokuvia.

Aiheesta muualla 
 Jörn Donner Productions Elonetissä 

Jör Donner Productions Oy
Legenda Taikamiekasta / Kuninkaidenlaakso

Legenda Taikamiekasta / Kuninkaidenlaakso on Heavy Metal Perseen sekä Gamma Rayn tribuuttiyhtye Guardians of Mankindin tekemä Split single. Se on myös Imperiumi Recordsin ensimmäinen julkaisu.

Kappaleet
Heavy Metal Perse

Guardians of Mankind

Kokoonpano

Heavy Metal Perse
 Matias Palm – laulu kitara
 Juha Leikkainen – kitara
 Heikki Romppainen – rummut
 Harri Leinonen – basso

Sessiomuusikot
 Johannes Salo - kosketinsoitin kappaleessa Legenda Taikamiekasta

Guardians of Mankind
 Matias Palm – laulu & taustalaulu
 Olli Huoponen – kitara
 Kasperi Heikkinen – kitara, taustalaulu
 Eero Kaukomies – kosketinsoittimet (myös kappaleessa Peikkotyrannin kuolema)
 Tomi Saksa – basso
 Michael Paassilta – rummut

Lähteet 

Suomalaiset heavy metal -kappaleet
Vuoden 2004 kappaleet
Harriet Martineau

Harriet Martineau (1802–1876) oli englantilainen kirjailija ja filosofi, joka tunnettiin omana aikanaan toimittajana, poliittisen taloustieteen tutkijana, abolitionistina ja feministinä. 

Martineau käänsi Auguste Comten teoksia englanniksi. Vuonna 1838 valmistunut käsikirjoitus How to Observe Morals and Manners oli varhainen tutkielma sosiologian tutkimusmenetelmistä. Martineauta on kutsuttu sosiologian äidiksi. Sosiologian perustajana tunnetaan Auguste Comte, sillä Martineaun uraa tutkijana haittasi paitsi kuurous myös se, ettei hän naisena voinut hankkia oppiarvoa aikansa yhteiskunnassa.

Martineau matkusteli Pohjois-Amerikassa, myöhemmin Itämailla. Paitsi kertomuksia, matkakuvauksia, opettavaisia köyhäinhoitoa ja koulua koskevia teoksia, hän julkaisi pääteoksinaan Illustrations of political economy (1832–1834), Eastern life, present and past (1846), History of England during the thirty years’ peace (1849–1850), Household education (1849). Martineau on muun muassa vapaasti mukaillut Auguste Comten teoksen Philosophie positive. Hänen omaelämäkertansa Memorials of Harriet Martineau julkaistiin postuumisti 1877.

Martineaun veli oli filosofi James Martineau.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ateistit
Englantilaiset filosofit
Brittiläiset feministit
Vuonna 1802 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
Esko Raipia

Esko Juhani Raipia (s. 24. kesäkuuta 1946 Ikaalinen) on suomalainen näyttelijä, yrittäjä ja johtaja. Raipia on Tampereen Komediateatterin perustaja. Hän on saanut teatterineuvoksen arvonimen.

Ura 

Esko Raipia valmistui Tampereen yliopiston ensimmäiseltä ammattinäyttelijäkurssilta vuonna 1969.

Raipia on uransa aikana näytellyt sekä teatterissa että televisiossa ja elokuvissa. Hänet muistetaan etenkin tv-sarjasta Metsolat, jossa hän näytteli hahmoa nimeltään Jaakko Järvenheimo (1993-1995).

Raipia oli vuonna 1985 mukana Tapio Parkkisen ja Simo Tavasteen kanssa perustamassa Teatteri 2000:tta, joka oli maan ensimmäinen lasten ja nuorten teatteri.

Raipian perhe perusti vuonna 1986 Ravintola Myllärit. 

Raipia ja Parkkinen perustivat vuonna 1991 Tampereen Komediateatterin. Teatterinjohtajan työ siirtyi isältä pojalle, Panu Raipialle vuonna 1998. Esko Raipia on toiminut edelleen teatterin hallituksessa ja projektinjohtajana.

Raipia perusti vuonna 1994 Suomen teatteriopiston. Hän on myös perustanut Tampereen Teatterimuseo ry:n.

Presidentti Sauli Niinistö myönsi Esko Raipialle teatterineuvoksen arvonimen kesäkuussa 2021. Komediateatterin 30-vuotisjuhlanäytelmän, Levätkää rauhassa, komisario Palmu ensi-illassa syyskuussa Raipialle puolestaan myönnettiin Teatterijärjestöjen Keskusliiton Suomen näyttämötaiteen kultainen kunniamerkki.

Yksityiselämä 
Tampereen Komediateatterin johtaja Panu Raipia on Esko Raipian poika. Raipian tytärpuoli on ravintoloitsija Loretta Pietilä, jolla on miehensä Simo Pietilän kanssa yritykset Juhlatalon Ravintolat sekä Komediateatteria vastapäätä sijaitseva pubi Sisko ja sen Veli.

Esko Raipian puoliso oli Maija-Leena Raipia (1931-2022; ent. Jurkowski, os. Stenberg). He menivät naimisiin vuonna 1970. Balettitanssijana, koreografina ja ravintoloitsijana tunnettu Maija-Leena Raipia oli aktiivisesti mukana Komediateatterin toiminnassa miehensä kanssa.

Teatterinjohtaja-ohjaaja Eino Salmelainen oli Esko Raipian kummisetä.

Filmografia

Lähteet 

 Koskela, Hannu: Toinen soitto: Esko Raipia teattereissa, ravintoloissa, elämäntantereilla. 2015. ISBN 978-952-93-5929-5

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset yrittäjät
Volkswagen Golf I

Volkswagen Golf I (Typ 17) on Volkswagenin Golf-mallin ensimmäinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1974–1993. Muotonsa auto sai ItalDesignin studiossa, Giorgetto Giugiaron kynästä. Uusi malli oli Volkswagenille elintärkeä, sillä yhtiön taloudellinen tilanne oli vakava ja sen menestynein tuote Kuplavolkkari oli jo pahasti vanhentunut. Haastajat, kuten Toyota Corolla olivat takamoottoriselle, ilmajäähdytteiselle, 1930-luvulla suunnitellulle Kuplalle ylivoimaisia. Volkswagenin uudemmat mallit Typ3 ja Typ4 perustuivat Kuplan tekniikkaan, eivätkä onnistuneet houkuttelemaan tarpeeksi ostajia. Pelastus tuli Volkswagenin ostaman Audin suunnalta, jolla oli kokemusta vesijäähdytteisistä moottoreista ja etuvetoisista autoista.

Golf oli ensimmäisiä maailmanlaajuisesti menestyneitä etuvetoisia hatchbackeja. Pohjois-Amerikan markkinoilla malli tunnettiin nimellä Rabbit, Etelä-Amerikassa Caribe. Golfin valmistus aloitettiin yhtiön päätehtaalla Wolfsburgissa Saksassa 1974. Vuonna 1978 Golfin tuotanto aloitettiin myös Westmorelandin tehtaassa Pennsylvanian New Stantonissa Yhdysvalloissa. Tehtaan sijoituksella haettiin kustannussäästöjä mutta tehtaan johtoon valittu entinen Chevrolet-mies James McLernon pyrki muokkaamaan Rabbitia pehmentämällä alustaa ja säästämään materiaalien laadun kustannuksella. Yhtiön johto Saksassa ei kuitenkaan ollut tyytyväinen tuloksiin. Tämä tehdas suljettiin vuonna 1988 liiaksi kohonneiden tuotantokustannuksien ja heikon menekin johdosta. Mallia on valmistettu myös Meksikossa ja Etelä-Afrikassa. Vuodesta 1979 lähtein Golfista valmistettiin sedan-versiota, joka oli yhtiön käytännön mukaisesti nimetty omaksi Jetta-mallikseen.

Vuonna 1976 sai alkunsa kuuluisa Golf GTI, joka loi pieniin perheautoihin perustuvan, mutta tehokkailla moottoreilla varustettujen autojen luokan. Yhdysvalloissa tämä malli oli saatavilla vasta vuonna 1983, jolloin sitä ryhdyttiin valmistamaan Westmorelandin tehtaalla. GTI:n menestyksen myötä monet valmistajat ryhtyivät seuraamaan VW:n esimerkkiä ja loivat vastaavia malleja. Moottorina oli 1588 cm³ 81 kW (110 hv) tehoinen polttoaineen ruiskutuksella varustettu bensiinimoottori. Ensimmäinen sukupolvi koki pienen faceliftin vuonna 1980, jolloin sen takavalojen umpiot muotoiltiin uusiksi lähemmäksi alkuperäisiä suunnitelmia, se sai uudet puskurit ja Yhdysvaltain markkinoilla neliön muotoiset ajovaloumpiot, uuden kojelaudan ja mittariston. Golf I:n avomallia valmistettiin vuosina 1980–1993, eli vielä silloinkin kun toinen sukupolvi oli tuotannossa.

Tekniset tiedot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Golf 1
C-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot
Rauha Puntti

Rauha Marianne Puntti (1. joulukuuta 1926 – 21. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Puntti toimi pitkään Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, näyttelijätyön lisäksi juoksutyttönä, puvustonhoitajana ja lipunmyyjänä. Lisäksi Puntti toimi näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa vuodet 1963-1965, tarpeistonhoitaja-näyttelijänä Intimiteatterissa 1965-1970, lipunmyyjänä Teatteri Jurkassa 1971-1972 sekä vuodesta 1976 eläkkeelle jäämiseensä saakka Teatteri Pienessä Suomessa, Intimiteatterin seuraajassa.

Pitkän teatteriuran lisäksi Puntti näytteli muun muassa elokuvissa Villi Pohjola (1955), Jäähyväiset presidentille (1987) ja Armon aika (1999) sekä tv-sarjoissa Kylmäverisesti sinun (2000–2005), Seitsemän (2001) ja Harvoin tarjolla (2008). 

Puntti oli naimisissa ja häneltä jäi avioliitosta kaksi lasta. Puntti on näytellyt kaikkiaan 45 elokuvassa vuosien 1944–1999 aikana.

Lähteet 
Suomen teatterit ja teatterintekijät, 1993 (Tammi)

Viitteet

Aiheesta muualla
 Rauha Puntin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Erkki Kiskola

Erkki Jaakko Kiskola (5. toukokuuta 1932 Kurikka – 24. joulukuuta 2001 Ilmajoki) oli Ilmajoen pitkäaikainen kunnanjohtaja. 

Kiskola syntyi Kurikkaan Juho Kiskolan perheen kuopukseksi. Koulunkäyntinsä hän aloitti Kurikan yhteiskoulussa, jonka jälkeen opinnot jatkuivat Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Helsingistä Kiskola valmistui vuonna 1954. Hänen aikanaan kunnallistutkintoon sisältyi monia kuntaharjoittelujaksoja ja niistä osan Kiskola suoritti Kurikan ja Ilmajoen kunnissa. 10. elokuuta 1954 eli pian hänen valmistumisensa jälkeen Kiskola pääsi Ilmajoen kunnansihteeriksi. 

Vuonna 1962 Kiskola valittiin Ilmajoen kunnanjohtajaksi. Hän oli virassa aina vuoteen 1992 saakka ja oli uransa alussa pitkään Suomen nuorin kunnanjohtaja. Kiskolan kunnanjohtajakaudella Ilmajoella kansakoululaitos muuttui peruskouluksi, ammatillinen koulutus uudistui, terveys- ja sosiaalipalvelut kehittyivät huomattavasti, kunnan alueelle saatiin vesihuolto, vapaa-aika- ja kulttuuritoimintoja monipuolistettiin sekä toteutettiin yleiskaavauudistus. Esimerkiksi Ilmajoelle saatiin vanhainkoti, uimahalli, terveyskeskus sekä alettiin järjestää musiikkijuhlia. Kiskola oli ilmajokelaisten keskuudessa arvostettu ja pidetty johtaja. Vuonna 1990 Kiskolalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.

Erkki Kiskola osallistui muun muassa Ilmajoen reserviupseerien ja rotarien toimintaan. Hän harrasti myös kuorolaulua. Kiskolan sotilasarvo oli kapteeni.

Lähteet 

Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Ilmajoen kunnanjohtajat
Bulgarian kansantasavalta

Bulgarian kansantasavalta () oli Bulgarian valtion nimi kommunistihallituksen aikana vuosina 1946–1990, jolloin maata johti Bulgarian kommunistipuolue. Kommunistinen Bulgaria oli kylmän sodan aikana Neuvostoliiton satelliittivaltio. Se oli Varsovan liiton ja SEV:n jäsenmaa. Maata johti Todor Živkov. Bulgarialla oli läheiset suhteet Neuvostoliittoon ja se sai runsaasti taloudellista tukea neuvostohallitukselta.

Bulgarian kansantasavalta
Kommunismi Euroopassa
Kommunistiset valtiot
Sosialistiset valtiot
Jean-Pierre Mocky

Jean-Pierre Mocky (6. heinäkuuta 1929 – 8. elokuuta 2019) oli ranskalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän on ollut vuosina 1963 ja 1987 ehdolla Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi.

Mocky aloitti vuonna 1942 koomikkona, ja hän sen jälkeen näytteli lukuisissa elokuvissa aina vuoteen 2017 saakka. Hän ohjasi vuosien 1959–2007 välisenä aikana 66 elokuvaa. Mocky halusi hallita koko elokuvaprosessia, joten hän toimi myös tuottajana ja käsikirjoittajana. Mockyn tunnetuimpia elokuvia ovat Pitkäkyntinen pyhimys, À mort l’arbitre! ja Le Mireculé.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Ranskalaiset elokuvatuottajat
Ranskalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Eila Arjoma

Eila Elina Arjoma-Mönttinen (s. 15. lokakuuta 1938, Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. 

Arjoma pääsi ylioppilaaksi 1957 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1963. Teatterikorkeakoulun hän kävi 1962–65, josta välillä vuoden British Councilin stipendiaattina Bristolin yliopiston teatterilaitoksella 1963–64.

Arjoma on näytellyt muun muassa Jotaarkka Pennasen ohjaamassa elokuvassa Mommilan veriteot 1917 (1973). Tämän lisäksi hän on ohjannut tv-sarjoja, kuten Mustat ja punaiset vuodet (1973).

1980- ja 1990-luvuilla Eila Arjoma ohjasi Radioteatterille suuren määrän etenkin lapsille ja nuorille suunnattuja kuunnelmia. Sokeain kuunnelmapalkinto myönnettiin hänen ohjauksilleen vuosina 1986 ja 1993.

Kuunnelmaohjauksia
Wole Soyinka: Pidätetty 1967
Kiia Kallio: Aikavuoto, nuortenkuunnelma 1987
Raija Oranen: Isokiero ja Tummanruskea 1986
Raija Oranen: Tanssiva karhu ja kivisen kaupungin kirous 1986
Tarja-Tuulikki Tarsala: Pitäiskö kiittää? nuortenkuunnelma 1987
Irmelin Sandman Lilius: Kapteeni Osson kaupunki, Aukusti Parkki, lastenkuunnelma 1988
Antoine de Saint-Exupéry: Pikku Prinssi 1988
Ilpo Tiihonen: Rehtori Kalkkisen rikos, nuorten seikkailusarja 1989
Raija Oranen: Kaarlo Kuninkaanpojan kosioretki Markareetan maahan, satukuunnelma 1986
Paroni von Münchhausen, luentasarja 1989
Laila Hietamies: Hylätyt talot, autiot pihat 1989
Tuija Lehtinen: Kekkosen näköinen polvi, nuortenkuunnelma 1990
Roald Dahl: Jali ja mahtava lasihissi, 7-osainen lastenkuunnelma 1991
Roald Dahl: Jali ja suklaatehdas, 7-osainen lastenkuunnelma 1991
Asko Martinheimo: Haloo: kuka siellä? lastenkuunnelma 1992
Péter Esterházy: Sydämen apuverbit 1993
Eva Ström: Nelikätistä soittoa pianolla 1994
Anders Bodelsen: Lahja 1994
Bengt Pohjanen: Särjetty ikoni 1995

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset teatteriohjaajat
Tomi Tuominen

Tomi Tuominen (s. 8. marraskuuta 1971) on suomalainen toimittaja, juontaja, selostaja ja kartanlukija. Hän on selostanut muun muassa Formula 1 -kilpailuja vuosina 2001–2003 ja samalla hän juonsi Motor Forum-ohjelmaa. Lisäksi hän juonsi muun muassa MTV3-kanavalla näytetyn Pokerimestari-ohjelman, sekä Miss Suomi lähetyksen vuonna 2007. Hän toimi myös rallikuljettaja Toni Gardemeisterin kartanlukijana kaudella 2008 Suzukin WRC:llä. Kaudella 2013 Tuominen toimi Juho Hännisen kartanlukijana. Tuominen on toiminut myös jääkiekon SM-liigassa pelaavan Helsingin Jokereiden ottelukuuluttajana. Tuominen on selostanut otteluita Jääkiekon MM-kilpailuissa ja on ollut MTV Sportin Formula 1 -lähetyksien studio-osuuksien juontajana.

Tuominen on myös näytellyt sivuroolissa Kovaa maata -tv-sarjassa. Hän harrastaa myös musiikkia soittaen kitaraa, sanoittaen ja säveltäen. Tuominen osallistui Syksyn säveleen 2022 päästen aina semifinaaliin. Lokakuun lopussa 2022 häneltä tuli oma albumi Kapakan runoilijan tarinoita.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset kartanlukijat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaupunginteatteri

Kaupunginteatteri on yleensä kaupungin ylläpitämä ammattiteatteri, jonka henkilökunnasta ainakin osa on kaupungin palkkalistoilla. Suomen vanhin täysin kunnallinen teatteri on Turussa, ja se on perustettu 1946. Toiseksi vanhin on Kemin teatteri vuodelta 1947.

Ennen kaupunginteatterien perustamista Suomessa monissa kaupungeissa oli toiminut kaksi teatteria:  porvarillinen ja työväen ammattiteatteri. Niille ei tuntunut löytyvän taloudellisia resursseja, ja monessa kaupungissa alettiin keskustella sodan jälkeen näiden yhdistämisestä. Turussa yhdistymistä vauhditti Työväenteatterin rakennuksen tulipalo.
Helsingissä perustettiin kaupungin hallinnoima teatterisäätiö vuonna 1965, ja sen rakennuttama talo valmistui 1967. Siihen muutti entinen Kansanteatteri-Työväenteatteri, josta tuli samalla Helsingin Kaupunginteatteri. Tampereella toimii edelleen kaksi suurta laitosteatteria, Tampereen Työväen Teatteri ja Tampereen Teatteri.

Suomalaisia kaupunginteattereita
 Espoon Kaupunginteatteri
 Helsingin kaupunginteatteri
 Hämeenlinnan kaupunginteatteri
 Imatran kaupunginteatteri
 Joensuun kaupunginteatteri
 Jyväskylän kaupunginteatteri
 Kajaanin kaupunginteatteri
 Kemin kaupunginteatteri
 Kokkolan kaupunginteatteri
 Kotkan kaupunginteatteri
 Kuopion kaupunginteatteri
 Lahden kaupunginteatteri
 Oulun kaupunginteatteri
 Rauman kaupunginteatteri
 Turun kaupunginteatteri
 Vaasan kaupunginteatteri

Muita huomattavia kaupunginteattereita

Ruotsi
 Göteborgin kaupunginteatteri - Ruotsin vanhin kaupunginteatteri
 Helsingborgin kaupunginteatteri
 Tukholman kaupunginteatteri

Sveitsi
 Baselin kaupunginteatteri
 Bernin kaupunginteatteri
 Zürichin kaupunginteatteri (nyk. ooppera)

Lähteet 

Teatterit