joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä

Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä () on Pietarsaaressa ja Pedersöressä toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymän alueella toimii useita herätysliikkeitä.

Historia 
Nykyisen Pietarsaaren seurakunnan alueelle perustettiin kaupunki vuonna 1652 ja se sai nimekseen Jakobstad. Oman kirkkonsa se sai vuonna 1691. Pietarsaaren kaupunki erotettiin maaseurakunnasta erilliseksi vuonna 1904 ja päätös pantiin lopullisesti toimeen muutama vuosi myöhemmin. Vuonna 1963 seurakunta jakaantui suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan. 
Molemmat seurakunnat liittyivät vuonna 1977 Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymään johon kuuluvat myös Purmon, Ähtävän ja Pedersören seurakunnat. Ruotsinkieliset seurakunnat kuuluvat Porvoon hiippakuntaan ja suomalainen seurakunta Lapuan hiippakuntaan. Seurakunnat ovat toiminnallisesti itsenäisiä. Suomenkielinen seurakunta toimii sekä Pietarsaaren kaupungin että Pedersören kunnan alueella.

Seurakuntayhtymän tehtävänä on kiinteistöjen ja hautausmaiden hoito sekä talous- ja henkilöstöhallinto. Seurakuntayhtymä vastaa myös sairaalasielunhoidosta, perheneuvonnasta, väestökirjanpidosta ja IT-palveluista.

Herätysliikkeet 
Pietarsaarenseudulla toimii useita herätysliikkkeitä, joista vahvimpia ovat lestadiolainen Laestadianernas Fridsföreningars Förbund, ruotsinkielinen herätysliike Kyrkans Ungdom, ruotsinkielinen lähetysjärjestö Svenska Lutherska Evangeliföreningen, herännäisyys sekä jossain määrin viidesläisyys.

Lähteet

Porvoon hiippakunta
Lapuan hiippakunta
Uskonto Pietarsaaressa
Pedersören seurakunnat
Jouni Uitto

Jouni Jorma Juhani Uitto (s. 15. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen Yhdysvalloissa asuva ihotauteihin erikoistunut professori ja lääkäri.

Uitto valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1970. Hänestä tuli vuonna 1972 Helsingin yliopistossa kokeellisen dermatologian dosentti. Uitto on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1972 alkaen ja hän on ollut Thomas Jefferson-yliopiston professorina Philadelphiassa Pennsylvaniassa vuodesta 1986. Uitto on tutkinut perinnöllisten ihotautien molekyylitason genetiikkaa sekä tukikudoksen toimintaa terveenä ja sairauksien yhteydessä. Hänelle myönnettiin Suomessa Matti Äyräpään palkinto 1994 sekä ulkomailla William Montagna -palkinto 1987 ja Rudi Cormane -palkinto 1994. Uitosta tuli Oulun yliopiston kunniatohtori 2006 ja Turun yliopiston kunniatohtori 2009.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Amerikansuomalaiset henkilöt
Yhdysvaltalaiset professorit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Davinson Sánchez

Davinson Sánchez (s. 12. kesäkuuta 1996 Caloto, Cauca) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria.

Seurajoukkueura 
Sánchez aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Atlético Nacionalissa 2014−2016. Hän pelasi kaikki 14 ottelua seuran voittaessa Copa Libertadoresin 2016. Hän siirtyi viiden miljoonan euron siirtosummalla AFC Ajaxiin kesällä 2016. Hän pelasi seuraavan kauden aikana 32 Eredivisien ottelua, joissa teki kuusi maalia. Hän debytoi myös Mestarien liigan karsinnoissa ja Eurooppa-liigassa.

Sánchez siirtyi 40 miljoonalla eurolla Englannin Valioliigan Tottenhamiin kesällä 2017. Kahdella ensimmäisellä Spurs-kaudellaan hän pelasi yhteensä 54 valioliigaottelua ja 16 ottelua Mestarien liigassa. Kauden 2018−2019 tappiollisessa Mestarien liigan finaalissa hän istui vaihdossa.

Maajoukkueura 
Sánchez pelasi Kolumbian kaikki neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Argentiinaa vastaan marraskuussa 2016. Hän pelasi Kolumbian kaikki neljä ottelua MM-kilpailuissa 2018. Copa Américassa 2019 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet 

Kolumbialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Monacon multimediakirjasto

Monacon multimediakirjasto eli Monacon mediateekki (, ) on Monacon ruhtinaskunnassa toimiva monia eri media-aloja yhdistävä kirjasto, joka toimii kolmessa eri toimipisteessä. Se toimii myös Monacon kansalliskirjastona. Perinteistä kirjallista aineistoa lainaava toimipiste kantaa nimeä Louis Notarin kirjasto (, ).

Kirjasto on perustettu vuonna 1909. Se uudelleennimettiin vuonna 1980, jolloin kirjasto omistettiin runoilija Louis Notarille. Sittemmin kirjasto laajensi tarjontaansa myös sähköisiin tallennemuotoihin, esimerkiksi CD-äänitteisiin ja DVD-aineistoihin. Vuonna 2006 kirjastolle myönnettiin vapaakappaleoikeus ja sen asemaa Monacon kansalliskirjastona vahvistui.

Kirjaston kokoelmat sisältävät noin 450 000 dokumenttia: kuten kirjoja, DVD (8 000 kpl), CD (yli 30 000 kpl), ransakan- ja vieraskielisiä sanoma- ja aikakauslehtiä, sanakirjoja, tietosanakirjoja, käsikirjoituksia, paino- ja  valokuvia, nuotteja ja kirjeenvaihtoa.

Lähteet

   

Monacon rakennukset ja rakennelmat
Kansalliskirjastot
Euroopan kirjastot
Liechtensteinin kansalliskirjasto

Liechtensteinin kansalliskirjasto (, ) on Liechtensteinin ruhtinaskunnan pääkaupungissa Vaduzissa toimiva maansa kansalliskirjasto.

Säätiömuotoinen kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1961.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bibliothèque nationale du Liechtenstein  (infoclio.ch)
 Zahlen und Fakten (2016)   (landesbibliothek.li)
 Jahresbericht und Jahresrechnung 2016 (pdf, 2017)  (landesbibliothek.li)
eLiechtensteinensia  (eliechtensteinensia.li)
Katalog der Liechtensteinischen Bibliotheken – Gesamtkatalog  (lbfl.li)
 

Vaduz
Liechtensteinin rakennukset ja rakennelmat
Kansalliskirjastot
Euroopan kirjastot
Korsnäsin seurakunta

Korsnäsin seurakunta () on Porvoon hiippakuntaan ja Närpiön rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Korsnäsin kunnan alueella. 

Seurakunnan kirkkoherra on Janne Heikkilä.

Papisto

Korsnäsin kappeliseurakunta 
 1665–1694: Jacobus Eliae Holmius
 1694–1716: Gabriel Kalm
 1722–1742: Isak Henrici Brenner
 1742–1745: Henrik Henrici Moliis
 1745–1791: Samuel Simalin
 1774–1824: Josef Moliis
 1826–1844: Anders Johan Enholm
 1847–1878: Karl Henrik Leidenius

Korsnäsin seurakunta 
 1891: Karl Alfred Konstantin Moliis
 1893–1896: Edvard Johansson
 1897–1907: Johannes Bernhard Lagus
 1908–1925: Immanuel Bäck
 1982–2018: Guy Kronqvist
 2018–: Janne Heikkilä

Lähteet

Aiheesta muualla 
Korsnäsin seurakunnan kotisivut

Porvoon hiippakunnan seurakunnat
Korsnäs
Radalla (televisiosarja)

Radalla on Sub-kanavalla esitetty suomalainen dokumenttisarja, jossa seurattiin VR:n työntekijöiden arkea heidän työssään. Ohjelman kertojaäänenä ensimmäisellä kaudella toimi näyttelijä Wanda Dubiel. Toisella kaudella Tiina Esama.

Helsingin Sanomien toimittajan mielestä ohjelman tarkoituksena on ”kiillottaa” VR:n brändiä, joka on saanut ”osakseen kielteistä julkisuutta”.

Toisen kauden kuvaukset käynnistyivät kesällä 2018. Toinen kausi alkoi Subilla tammikuussa 2019.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Ohjelman verkkosivut
 Ohjelman mainos YouTubessa

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Suomalaiset dokumenttiohjelmat
Suomalaiset tositelevisiosarjat
Närpiön seurakunta

Närpiön seurakunta () on Porvoon hiippakuntaan ja Närpiön rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Närpiön kunnan alueella.

Historia 
Närpiö on alun perin kuulunut seurakunnallisesti Mustasaareen. Närpiö mainitaan pitäjänä vuonna 1331. Lapväärtti muodostettiin kappeliseurakunnaksi vuonna 1594 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1667. Korsnäsin kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1604 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1861. Teuvan kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1694 ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1795. Pirttikylän saarnahuonekunta perustettiin noin vuonna 1700 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1859. Ylimarkun saarnahuonekunta perustettiin noin 1721 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1871. Kaskinen perustettiin kaupunkina vuonna 1785, Närpiöstä itsenäinen seurakunta siitä muodostui vuonna 1926. Lisäksi Närpiöön perustettiin Näsbyn rukoushuonekunta vuonna 1910, Norrnäsin rukoushuonekunta vuonna 1914 ja Nämpnäsin rukoushuonekunta vuonna 1925.

Pirttikylän ja Ylimarkun kunnat liitettiin vuonna 1973 Närpiöön, mutta seurakunnat säilyivät itsenäisinä. Ne kuitenkin yhdistettiin Närpiön seurakuntaan vuonna 2014.

Kirkkoherrat 
 1554–1562: Matthias
 ei tullut virkaan: Olof Nicolai
 1563–1576: Marcus Gregorii
 1577–1587: Henricus Martij
 1589–1600: Eschillus Henrici
 1601–1602: Sigfridus Aronus Forsius
 1603–1608: Laurentius Johannis Crugerus
 1610–1622: Martinus Matthaei Wargh
 1624–1633: Laurentius Johannis Smolandus
 1633–1684: Elias Petri Holmius
 1684–1694: Gabriel Henrici Brennerus
 1694–1697: Jacobus Eliae Holmius
 1719–1730: Gabriel Thauvonius
 1730–1766: Henrik Johanni Carlborg
 1769–1794: Johan Laihiander
 1796–1808: Karl Hägg
 1811–1832: Jakob Tengström arkkipiispa.
 1803–1830: sijaiskirkkoherra Per Östring
 1833–1847: Erik Gabriel Melartin arkkipiispa.
 1830–1835: sijaiskirkkoherra Nils Henrik Chydenius
 1835–1852: sijaiskirkkoherra Isak Reinhold Eneber
 1850–1884: Edvard Bergenheim arkkipiispa.
 1853–1859: sijaiskirkkoherra Henrik Vilhelm Nordlund
 1854–1860: sijaiskirkkoherra Berndt Fredrik Nordlund
 1860–1877: sijaiskirkkoherra Johan Liljeblad
 1877–1881: sijaiskirkkoherra Johan Anton Immanuel Forss
 1881–1884: sijaiskirkkoherra Ivar Nordlund
 1886–1924: Lars Gustaf Viktor Dahlberg
 1925–1937: Ivar Nordlund
 1943–1970: Edvin Stenwall

Lähteet

Aiheesta muualla 
Närpiön seurakunnan kotisivut

Porvoon hiippakunnan seurakunnat
Närpiön seurakunnat
Ähtärin seurakunta

Ähtärin seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Ähtärin kaupungin alueella.

Historia 
Ähtärin alue sai kiinteän asutuksensa 1550-luvulla. Varhaisimmat uudisasukkaat tekivät kirkkomatkansa aluksi Pirkkalan, myöhemmin Ruoveden kirkkoon. Pitkien kirkkomatkojen vuoksi ähtäriläiset halusivat pian oman kirkkorakennuksen. 20. tammikuuta 1651 Ähtäristä tuli kappeliseurakunta Ruoveden alaisena, kirkko valmistui 1657. Kappeliseurakuntaan kuului aluksi vain 27 taloa, mihin kuuluivat myös suuret osat myöhempää Lehtimäkeä ja Soinia. 1700-luvulla purettiin vanha kirkko ja rakennettiin uusi. Vuonna 1847 rakennettiin kolmas kirkko, joka paloi salamaniskun seurauksena vuonna 1935. Nykyinen Ähtärin kirkko valmistui vuonna 1937. Seurakunnasta tuli täysin itsenäinen vuonna 1859.

Papisto 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Ähtärin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Ähtärin seurakunnan kirkkoherroina:

Ähtärin kappeliseurakunta 
 1651–1701: Karl Henrikinpoika Frosterus
 1702–1723: Johannes Johanneksenpoika Collinus
 1723–1730: Daniel Johanneksenpoika Collinus
 1730–1752: Simon Cannelin
 1753–1795: Erik Perander
 1798–1812: Isak Johan Hagelberg
 1814–1835: Karl Gustaf Borenius
 1841–1890: Karl Edvard Bergroth

Ähtärin seurakunta 
 1892–1902: Alfred Elieser Backman
 1903–1913: Julius Bergroth
 1915–1951: Theodor von Pfaler
 1954–1974: Veikko Aukusti Mattila
 1975–1993 Juhani Mannila
 1993–2002: Simo Pessi

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ähtärin seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Ähtäri
Laivakissa

Laivakissa on laivassa pidettävä kissa. Sen tarkoitus on onnen tuominen laivalle, sään ja muiden tapahtumien ennustaminen sekä hiirten ja muiden tuholaisten pyydystäminen.

Laivakissoja on ollut jo muinaisista ajoista alkaen paitsi torjumassa tuholaisia myös uskonnollisista ja taikauskoisista syistä. Muinaisegyptiläinen kissaan liitetty Isis-jumalatar oli navigointitaidon ja merimiesten suojelija, jolle merimiehet uhrasivat ja jonka vuoksi he alkoivat ottaa laivoihinsa kissoja tuomaan onnea. Antiikin aikana oli yleistä, että laivoissa oli keulakoristeena kissa ja laivan nimen osana oli Isiksen nimi.

Kissojen uskottiin vuosituhansien ajan tuovan laivalle onnea vaarallisilla vesillä purjehdittaessa. Laivakissojen käyttäytymisestä luettiin hyviä ja huonoja enteitä, ja niiden uskottiin pystyvän esimerkiksi nostattamaan myrskyn häntäänsä sitoutuneella taikavoimalla. Joissakin säähän liittyvissä uskomuksissa olikin perää: kissat esimerkiksi pystyvät havaitsemaan ilmanpaineen pienetkin muutokset ja levottomalla käyttäytymisellään ilmaisemaan matalapaineen. Laivakissan yli laidan heittämisestä uskottiin seuraavan myrsky ja yhdeksän vuoden epäonni. Laivakissoja ruokittiin ja kohdeltiin tästä syystä hyvin.

Ruotsissa keskiajalla laki määräsi kauppalaivurit pitämään kissaa laivassa rangaistuksen uhalla. Joskus merimiehet salakuljettivat laivalle omiakin kissojaan seuralaisikseen. Ison-Britannian kuninkaallisessa laivastossa määrättiin, että laivalla piti olla vähintään yksi laivakissa palvelemassa valtiota. Laivakissat kiellettiin kuninkaallisessa laivastossa vasta vuonna 1975 hygieniasyihin vedoten.

Monet purjelaivoihin liittyneet asiat on eri kielissä, kuten englannissa ja saksassa, nimetty kissojen mukaan. Vanha tapa nimetä laivat feminiinisin nimin on sekin osa kissoja ja laivoja yhdistävää perinnettä, sillä mytologisissa tarinoissa kissat olivat tavallisesti naaraita.

Laivakissoina on usein suosittu monivarpaisia kissoja, joiden uskottiin pysyvän kannella pienempitassuisia kissoja paremmin ja tuovan onnea. Monivarpaisia kissoja kutsutaankin yhä yleisesti laivakissoiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kissa
Maskotit
Merenkulku
Vesiliikenteen ammatit
Ala-Ivalojoen alue

Ala-Ivalojoen alue (vesistöaluetunnus 71.4) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 429,79 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,17 %. Vesistön alueen alarajana on Inarijärven Joensuunselkä, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 3 883,63 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,97 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
 Ivalojoen alaosan alue (71.41)
 Toloskosken alue (71.42)
 Ivalojoen keskiosan alue (71.43)
 Alajoen valuma-alue (71.44)
 Tolosjoen valuma-alue (71.45)
 Sotajoen valuma-alue (71.46)
 Karvajoen valuma-alue (71.47)
 Taimenjoen valuma-alue (71.48)
 Appisjoen valuma-alue (71.49)

Lähteet

Viitteet
Gisaengit

Gisaengit olivat oma ammattikuntansa Koreassa, joka koostui esimerkiksi kuninkaan hovissa vieraita viihdyttäneistä naisista. Vieraita viihdyttääkseen gisaengit opiskelivat esimerkiksi runoutta, tanssia, musiikkia ja tarinankerrontaa. Osa toimi myös kurtisaanien tavoin. Korean gisaengit muistuttivat toiminnaltaan esimerkiksi Japanin geishat, mutta Korean gisaenglaitos on varhaisempaa alkuperää. Gisaengit katosivat 1940-lukuun mennessä, mutta tapoja on sittemmin elvytetty.

Historia

Gisaeng-laitoksen on arveltu syntyneen Korean Goryeo-dynastian valtakaudella. Esikuva saatiin mahdollisesti Kiinassa, jossa vastaavia liehittelijälaitoksia oli jo Tang-dynastian valtakaudella. Japanin geishat saivat alkunsa joitakin vuosisatoja myöhemmin. Gisaeng-laitoksen syntyyn vaikuttivat muutokset yhteiskunnassa. Yhteiskuntaan syntyi luokkarajoja ja kotityöt alettiin pitää piilossa. Kotityöt tehtiin ovien takana talojen sisimmässä huoneessa. Avioliitot perustuivat harvoin rakkaudelle ja miehet päätyivät etsimään seuraa kodin ulkopuolelta. Omana selkeästi erottuvana ryhmänään gisaengit säilyivät aina 1930-luvulle saakka ja laitos katosi 1940-luvun aikana. Nykyisin vanhoja tapoja on elvytetty ja Koreassa toimii tuhansia gisaengin virkaa toimittavia ravintolaemäntiä.

Toiminta
Gisaengit saatettiin jakaa kolmeen erilliseen luokkaan. Ensimmäisen luokan gisaengit viihdyttivät hovissa kuninkaan läsnä ollessa ja toimivat korkea-arvoisten vieraiden, kuten esimerkiksi Kiinasta saapuvien lähettiläiden kanssa. Toisen luokan gisaengit viihdyttivät hieman alempiarvoisia ministereitä ja muita virkamiehiä ja kolmanteen alimpaan luokkaan kuuluneet tavallisia kansalaisia. Kolmannen luokan gisaengien toiminta ei juuri poikennut tavallisista prostituoiduista, mutta heilläkin oli koulutusta esimerkiksi kiinalaisessa lääketieteessä, runoudessa, kirjoittamisessa ja käytöstavoissa. Korealaisessa yhteiskunnassa miehet eivät saaneet olla tekemisissä naisten kanssa, joten gisaengit toimivat usein myös heidän välskäreinään.

Gisaengiksi tulivat usein köyhistä perheistä ja usein gisaengiksi ryhtyvän tytön äiti oli itse gisaeng. Gisanegin ammattia ei arvostettu urana, vaan siihen päädyttiin enneminkin pakon edessä. Yleensä perheet pyrkivät naittamaan tyttärensä sopivalle puolisolle, mutta jos tämä ei ollut mahdollista, vanhemmat saattoivat myydä tyttärensä gisaengin oppiin kahdeksan tai kymmenen vuoden ikäisenä. Gisaengin koulutukseen kuului tanssia, laulua, soittoa, kirjoitusta ja erityisesti puhetaitoja. Gisangin tuli pystyä lausumaan runoja, kertomaan tarinoita ja keskustella monista eri aiheista viihdytettäviensä kanssa. Myös tanssin opettelu oli tärkeää ja gisaengit esittivät niin hyvin muodollista hovitanssia, kuin osittain improvisoituja yksityistanssejakin. Gisaengit eivät erityisemmin laittaneet tukkaansa, mutta he pitivät kauniita pukuja, pääkoristeita ja koruja. Esimerkiksi geishoista poiketen he eivät käyttäneet raskasta meikkiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Korealainen kulttuuri
Viihdealan ammatit
Prostituutio
Supermarsu

Supermarsu on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Joona Tena. Elokuva perustuu Paula Norosen lastenkirjoihin. Elokuvassa hyödynnetään tietokoneella tehtyjä erikoistehosteita, sillä päähenkilö Emilia Laitinen-Nieminen (Ella Jäppinen) muuttuu välillä lentäväksi supermarsuksi.

Näyttelijät

Arvosteluja

Lähteet

Suomalaiset lastenelokuvat
Vuoden 2018 suomalaiset elokuvat
Joona Tenan ohjaamat elokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Supersankarielokuvat
Forever (kuntosaliketju)

Forever (viralliselta toiminimeltään FD Group Oy ) on suomalainen liikuntakeskusketju. Helmikuussa 2018 Pihlajalinna ilmoitti ostavansa enemmistön Forever-ketjusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Foreverin verkkosivut

Kuntokeskukset
Tornionjoen alaosan alue

Tornionjoen alaosan alue (vesistöaluetunnus 67.1) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 1 882,81 neliökilometriä, ja josta 938,21 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 944,6 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 0,32 %. Vesistön alueen alarajana on Perämeri, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 40 131,35 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,63 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
 Tornionjoen suualue (67.11)
 Karungin alue (67.12)
 Ylitornion alue (67.13)
 Martimojoen valuma-alue (67.14)
 Aapajoen valuma-alue (67.15)

Lähteet

Viitteet
Tornionjoen keskiosan alue

Tornionjoen keskiosan alue (vesistöaluetunnus 67.2) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 19 303,35 neliökilometriä, ja josta 611,19 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 18 692,16 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 1,78 %. 
Vesistön alueen alarajana on Tengeliönjoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 35 130,85 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,26 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
 Kattilakosken alue (67.21)
 Korpikosken alue (67.22)
 Pellon alue (67.23)
 Väylänpään alue (67.24)
 Pellojärven valuma-alue (67.25)
 Paamajärven valuma-alue (67.26)
 Ratasjärven valuma-alue (67.27)

Lähteet

Viitteet
Kolarin–Äkäsjoen alue

Kolarin–Äkäsjoen alue (vesistöaluetunnus 67.3) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 897 neliökilometriä, ja josta 1 716,32 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 180,68 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 1,43 %. Vesistön alueen alarajana on Tornionjoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 14 561,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,18 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
 Muonionjoen alaosan alue (67.31)
 Kolarinsaaren alue (67.32)
 Kaalamaniemen alue (67.33)
 Äkäsjoen alaosan alue (67.34)
 Äkäslompolon valuma-alue (67.35)
 Niesajoen valuma-alue (67.36)
 Ylläsjoen valuma-alue (67.37)
 Lompolojoen valuma-alue (67.38)

Lähteet

Viitteet
Kangosjärven–Muonion alue

Kangosjärven–Muonion alue (vesistöaluetunnus 67.4) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 3 839,82 neliökilometriä, ja josta 1 853,22 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 986,6 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,15 %. Vesistön alueen alarajana on Pakajoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 11 664,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,58 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
 Kangoskosken alue (67.41)
 Muonion alue (67.42)
 Kätkäsuvannon alue (67.43)
 Utkujärven alue (67.44)
 Könkäsenjärven valuma-alue (67.45)
 Keräsjoen valuma-alue (67.46)
 Jerisjoen valuma-alue (67.47)
 Kangosjoen valuma-alue (67.48)
 Pakajoen valuma-alue (67.49)

Lähteet

Viitteet
Kuttasen–Kaaresuvannon alue

Kuttasen–Kaaresuvannon alue (vesistöaluetunnus 67.5) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 2 943,09 neliökilometriä, ja josta 1 677,65 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 265,44 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,86 %. 
Vesistön alueen alarajana on Palojoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 824,49 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,3 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
 Kuttasen alue (67.51)
 Kaaresuvannon alue (67.52)
 Jietajoen valuma-alue (67.53)
 Pahtajoen valuma-alue (67.54)
 Maljasjoen valuma-alue (67.55)
 Tarvantojoen valuma-alue (67.56)
 Palojoen alaosan alue (67.57)
 Palojoen yläosan valuma-alue (67.58)

Lähteet

Viitteet
Könkämäenon valuma-alue

Könkämäenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.6) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 729,31 neliökilometriä, ja josta 1 060,35 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 668,96 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,65 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Lätäseno.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
 Kelottijärven alue (67.61)
 Könkämäenon keskiosan alue (67.62)
 Könkämäenon yläosan alue (67.63)
 Kilpisjärven valuma-alue (67.64)
 Peerajärven valuma-alue (67.65)
 Kivijärven valuma-alue (67.66)
 Ropijoen valuma-alue (67.67)
 Tammukkajoen valuma-alue (67.68)

Lähteet

Viitteet
Lätäsenon valuma-alue

Lätäsenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.7) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 152,09 neliökilometriä, ja josta 2 039,18 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 112,91 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,21 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Könkämäeno.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
 Lätäsenon alaosan alue (67.71)
 Lätäsenon keskiosan alue (67.72)
 Poroenon alue (67.73)
 Porojärven alue (67.74)
 Torisenon valuma-alue (67.75)
 Rommaenon valuma-alue (67.76)
 Valttijoen valuma-alue (67.77)

Lähteet

Viitteet
Naamijoen valuma-alue

Naamijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.8) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 266,19 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,88 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tornionjoki.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
 Naamijoen alaosan alue (67.81)
 Sieppijärven alue (67.82)
 Venejärven alue (67.83)
 Naamijoen yläosan valuma-alue (67.84)
 Siuntiojoen valuma-alue (67.85)
 Pasmajoen valuma-alue (67.86)
 Naalastojoen valuma-alue (67.87)
 Olosjoen valuma-alue (67.88)
 Orankijoen valuma-alue (67.89)

Lähteet

Viitteet
Tornionjoen valuma-alue (Ruotsin puolella)

Tornionjoen valuma-alue (Ruotsin puolella) (vesistöaluetunnus 67.000K) on Ruotsin ja Suomen välisen valtakunnan rajan Ruotsin puolella sijaitsevan vesistöalueen hallinnollinen osa. Sen pinta-ala on 19 303,35 neliökilometriä ja alueen järvisyyson 1,78 %. Tornionjoki yhtyy Muonionjokeen Pajalassa ja vedet jatkavat siitä Tornionjoen alaosan alueella (67.1) Tornionjoen nimisenä alaspäin Perämereen asti.

Lähteet

Viitteet
Carlijn Achtereekte

Carlijn Achtereekte (s. 29. tammikuuta 1990) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän voitti olympiakultaa 3 000 metrillä Pyeongchangissa 2018. Hän saavutti MM-hopeaa 5 000 metrillä 2015 ja 3 000 metrillä 2020 sekä MM-pronssia 5 000 metrillä 2021. Vuonna 2018 hän sai EM-hopeaa 3 000 metrillä. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa neljänneksi yleisluistelussa ja 3 000 metrillä 2019.

Ennätykset

Lähteet 
 Saavutukset speedskatingnews.info-sivustolla 
 Profiili schaatsen.nl-sivustolla 

Alankomaalaiset pikaluistelijat
Alankomaalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Kimmo Kontula

Kimmo Kaleva Kontula (s. 13. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen sisätauteihin ja endokrinologiaan erikoistunut lääkäri ja professori.

Kontula valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1975. Hänet nimitettiin vuonna 1996 Helsingin yliopiston molekyylilääketieteen professoriksi ja vuonna 2001 sisätautiopin professoriksi. Hän on julkaissut endokrinologiaan, metabolismiin ja molekyyligenetiikan kliiniseen soveltamiseen liittyviä tutkimuksia. Kontula sai vuonna 2005 Matti Äyräpään palkinnon sydän- ja verisuonitautien taustalla olevien geenien ja geenimuutosten tutkimuksista. Hän on toiminut Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina, Helsingin yliopiston vararehtorina, Suomen Kulttuurirahaston hallituksen puheenjohtajana ja Eteläsuomalaisen osakunnan inspehtorina. Kontula on myös Tampereen yliopiston hallituksen varapuheenjohtaja sekä Yrjö Jahnssonin säätiön hallituksen puheenjohtaja.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Helsingin yliopiston professorit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1950 syntyneet 
Elävät henkilöt
Petri Kovanen

Petri Tapani Kovanen (s. 21. joulukuuta 1944 Helsinki) on suomalainen sisätauteihin erikoistunut lääkäri ja professori.

Kovanen suoritti lääketieteen tohtoritutkinnon Baselin yliopistossa Sveitsissä 1970 ja valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1975. Hän toimi Wihurin tutkimuslaitoksen tieteellisenä johtajana 1984–1997 ja johtajana 1997–2012. Kovanen sai vuonna 2004 Matti Äyräpään palkinnon sydän- ja verisuonitautien tutkimuksista. Hän sai professorin arvonimen 1998.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1944 syntyneet 
Elävät henkilöt
Veikko Huotarinen

Veikko Huotarinen (s. 18. elokuuta 1937 Suomussalmi) on suomalainen opettaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria
Suomussalmella syntynyt Huotarinen asuu Nurmeksessa. Opettajana hän työskenteli 35 vuotta, valmistuttuaan Kajaanin seminaarista 1958. Huotarinen toimi opettajana Suomussalmella valmistumisensa jälkeen vuoteen 1988, uskonnon ja musiikin luokanopettajan erikoistumisopinnot hän suoritti 1969–1970. Nurmeksen Lehtovaaran koulun opettajana Huotarinen toimi 1988–1993, ennen eläkkeelle jäämistään. Huotarinen on  Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukrin kunniajäsen ja Suomen Maakuntakirjailijat -yhdistyksen jäsen.

Teoksia 
Huotarinen on julkaissut sekä romaaneja että runo- ja novellikokoelmia. Monet hänen teoksistaan  liittyvät  Vienan Karjalaan:
 Kirkastusvuorella, runokokoelma, 2017
 Olona  – rajapapin jaakobinpaini, 2017
 Kuolinhuuto, runokokoelma, 2016
 Madjaarien parissa, proosarunoja, 2016
 Pyhiinvaeltaja Athosvuorella ja Kreetan keväässä, proosarunoja, 2015
 Viattomien surmavirret, runokokoelma, 2015
 Olona – rajapapin kuherruskuukausi, 2014
 Jutun siruja itärajalta ja sen takaa, jolloin puhalsivat vielä vapaat tuulet, lyhytproosaa, 2014
 Rakkaani on muistisairas, 2013
 Karjalan kunnailla  – Proosarunoja perestroikan alkuajoilta, 2013
 Olona  – rajapapin rakastettu, 2012
 Elämä viriää raunioilla, 2011
 Kyläkauppias, Paavali ja Stalin, 2010
 Vienan siniseen karhusaloon. Runoilijaodysseia, 2008
 Opinsauna autuas aina, novellikokoelma, 2007
 Ladaa ostamassa, novellikokoelma, 2006
 Kun tikka takoi, 2004
 Vienankarjalainen rapsodia, runokokoelma, 2002

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjoiskarjalaisia nykykirjailijoita: Veikko Huotarinen  

 
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
 Suomalaiset runoilijat
 Suomalaiset novellikirjailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikael Knip

Jan Mikael Knip (s. 28. syyskuuta 1950 Koivulahti) on suomalainen lastentauteihin erikoistunut lääkäri ja Helsingin yliopiston professorin virasta hän jäi eläkkeelle syyskuussa 2018. Knip toimii Diabetestukimussäätiön hallituksen puheenjohtajana. 

Knip valmistui Oulun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1976 ja lääketieteen tohtoriksi 1983. Väitöskirjan aiheena oli "Endocrine pancreatic function and its regulation in infants and children in normal and pathological conditions" (Endokriininen haiman toiminta ja sen säätely imeväisillä ja lapsilla normaaleissa ja patologisissa olosuhteissa).  Hän on toiminut vuodesta 2000 alkaen lastentautien professorina Helsingin yliopistossa. Hän toimii ylilääkärinä HYKSin lastenklinikalla sekä projektipäällikkönä TAYSin lastenklinikalla. Knip sai vuonna 2017 Matti Äyräpään palkinnon lapsuusiän diabeteksen syntytapojen tutkimuksista. Hän on saanut myös Tarton yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon, Johnny Ludvigsson ‑tiedepalkinnon tunnustuksena pitkäaikaisesta ja tuloksellisesta lapsuusiän diabeteksen tutkimuksesta sekä Maud Kuistilan palkinnon lääketieteen tutkijoiden ansioituneelle kouluttajalle. Mikael Knip jäi eläkkeelle 2018, mutta hän jatkaa osa-aikaisena tutkimusjohtajana Helsingin yliopistossa tutkimusryhmänsä kanssa työtään tyypin 1 diabeteksen sekä eräiden muiden tutkimushankkeiden parissa mm.  Sigrid Juséliuksen säätiön yhteensä 1,5 miljoonan euron suurapurahan ( 2018-2023) myötävaikutuksella.

Knip on perustanut Tampereen yliopiston virologian professori Heikki Hyödyn kanssa Vactech Oy:n, joka kehitää rokotetta 1 tyypin diabeteksen ennaltaehkäisemiseksi. Kehitystyöhön osalistuu amerikkalainen Provention Bion. Kansainvälisissä tutkimuksissa on todettu, että enterovirusinfektiot voivat olla yksi 1 tyypin diabeteksen aiheuttaja. Rokote on kehitetty Coxsackie B -ryhmän viruksia vastaan. Rokotteen toivotan ehkäisevän myös mahdollisesti sydänlihastulehdusta, aivokalvontulehdusta sekä mahdollisesti myös keliakiaa. Rokotetukimuksessa on edetty jo terveillä aikuisilla tehtäviin kokeisiin asti. Ensimmäiset tulokset kokeista ovat olleet positiivisia, rokote oli hyvin siedetty ja se sai vasta-aineita muodostumaan terveillä aikuisilla koehenkilöillä ilman vakavia haittavaikutuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Diabetestutkimus, Yle Akuutti 8.11.2011
 Mikael Knip : Onko tyypin 1 diabetes autoimmuuni- vai infektiosairaus?, Lääkärilehti 10.2.2017

Suomalaiset lääkärit
Helsingin yliopiston professorit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1950 syntyneet 
Elävät henkilöt
Villa Väinölä

Villa Väinölä on vuonna 1926 valmistunut Alvar Aallon suunnittelema kaksikerroksinen asuintalo Alajärvellä. Aalto suunnitteli talon veljelleen Väinö Aallolle ja tämän perheelle. 

Talossa on doorilaisia ja joonialaisia pylväitä, ja siinä on nähty piirteitä jotka ennakoivat Aallon tulevaa tyyliä.

Lähteet 

Alajärven rakennukset ja rakennelmat
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Risto Eronen

Risto Eronen (s. 27. maaliskuuta 1963 Joensuu) on Tampereen Pispalassa asuva suomalainen kirjailija.

Risto Eronen pääsi ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulun lukiosta 1982 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineena tiedotusoppi. Eronen oli 1990-luvulla vetämässä Maailma sanojen vankina -mediakritiikkiohjelmaa yhdessä toimittaja Erkki Saksan kanssa.

Teoksia 
 Väärät veljet : romaani. WSOY 2002
 Työn rakastaja : romaani. WSOY 2004
 Lintumyrsky : romaani. WSOY 2006

Palkinnot 
 Vuoden Kiila -palkinto tv-sarjan Maailma sanojen vankina tekijäryhmälle 1995
 Kirjailijayhdistys Ukrin Vuoden kynä 2004

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1963 syntyneet 
Elävät henkilöt
Kymijoen alue

Kymijoen alue (vesistöaluetunnus 14.1) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 4 866,14 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,4 %. Vesistön alueen alarajana on Suomenlahti, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Kymijoen alaosan alue (14.11)
 Pyhäjärven alue (14.12)
 Konniveden alue (14.13)
 Ruotsalaisen alue (14.14)
 Rievelin valuma-alue (14.17)
 Arrajoen valuma-alue (14.16)
 Teutjoen valuma-alue (14.15)
 Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
 Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)

Lähteet

Viitteet
Suur-Päijänteen alue

Suur-Päijänteen alue (vesistöaluetunnus 14.2) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 5 473,69 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 26,75 prosenttia. Vesistön alueen alarajana on Kalkkinen, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 26 459,34 neliökilometriä ja järvisyys 18,87 prosenttia.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta.  Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Asikkalanselän alue (14.21)
 Vesijärven valuma-alue (14.24)
 Päijänteen alue (14.22)
 Ristiselän alue (14.23)
 Muuratjärven valuma-alue (14.28)
 Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alue (14.29)
 Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
 Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
 Saajoen valuma-alue (14.27)

Lähteet

Viitteet
Leppäveden–Kynsiveden alue

Leppäveden–Kynsiveden alue (vesistöaluetunnus 14.3) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 531,19 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 16,68 %. Vesistön alueen alarajana on Vaajakosken voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 17 683,85 neliökilometriä ja sen järvisyys on 16,98 %.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Leppäveden alue (14.31)
 Saraaveden alue (14.32)
 Vatianjärven alue (14.33)
 Niiniveden valuma-alue (14.34)
 Kuusveden–Kynsiveden alue (14.35)
 Liesveden alue (14.36)
 Kuuhankaveden valuma-alue (14.37)
 Niemisjärven valuma-alue (14.38)
 Lievestuoreenjärven valuma-alue (14.39)

Lähteet

Viitteet
Viitasaaren reitin valuma-alue

Viitasaaren reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.4) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 6 265,31 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 17,41 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Äänekosken voimalaitos.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Keiteleen eteläosan alue (14.41)
 Keiteleen keskiosan alue (14.42)
 Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
 Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
 Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
 Enonjärven valuma-alue (14.46)
 Koliman alue (14.47)
 Alvajärven valuma-alue (14.48)
 Saanijärven valuma-alue (14.49)

Lähteet

Viitteet
Jämsän reitin valuma-alue

Jämsän reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.5) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 471,03 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 7,32 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Päijänne.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Jämsänjoen alue (14.51)
 Iso Rautaveden alue (14.52)
 Petäjäveden alue (14.53)
 Pengerjoen valuma-alue (14.54)
 Ala-Kintauksen valuma-alue (14.55)

Lähteet

Viitteet
Saarijärven reitin valuma-alue

Saarijärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.6) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 119,56 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 9,24 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Naarajärvi.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Saarijärven alue (14.61)
 Mahlunjärven alue (14.62)
 Pääjärven alue (14.63)
 Kyyjärven valuma-alue (14.64)
 Vahankajoen valuma-alue (14.67)
 Lanneveden valuma-alue (14.65)
 Karankajärven valuma-alue (14.66)
 Pyhäjärven valuma-alue (14.68)

Lähteet

Viitteet
Rautalamminreitin valuma-alue

Rautalamminreitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.7) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 767,79 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 20,83 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Neiturin kanava.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Konneveden alue (14.71)
 Kerkonjoen valuma-alue (14.76)
 Pieksäjärven valuma-alue (14.79)
 Virmasveden alue (14.72)
 Tallusjärven valuma-alue (14.77)
 Suonenjoen valuma-alue (14.78)
 Nilakan alue (14.73)
 Pielaveden alue (14.74)
 Koivujärven valuma-alue (14.75)

Lähteet

Viitteet
Sysmän reitin valuma-alue

Sysmän reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.8) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 830,77 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 22,8 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Päijänne, jonne Tainionvirta laskee 14,5 kuutiometriä sekunnissa .

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Nuoramoisen alue (14.81)
 Uurajärven valuma-alue (14.86)
 Jääsjärven alue (14.82)
 Rautaveden alue (14.83)
 Ala-Suonteen alue (14.84)
 Ylä-Suonteen valuma-alue (14.85)

Lähteet

Viitteet
Mäntyharjun reitin valuma-alue

Mäntyharjun reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.9) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 833,26 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 20,06 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pyhäjärvi.

Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
 Vuohijärven alue (14.91)
 Puulaveden alue (14.92)
 Kyyveden alue (14.93)
 Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
 Härkäjärven valuma-alue (14.96)
 Karijärven valuma-alue (14.94)
 Pyhäveden valuma-alue (14.97)
 Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
 Torasjoen valuma-alue (14.99)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 http://mantyharju-vuohijarvi.fi/wp-content/uploads/1510055040-00x_Mantyharju_Vuohijarvi_vesienhoitosuunnitelma_24_5_2021.pdf
 https://core.ac.uk/download/pdf/33736245.pdf
Soinin seurakunta

Soinin seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Soinin kunnan alueella.

Historia 
Soinin alue oli pitkään erämaata, jossa kulkivat eränkävijät Satakunnan, Hämeen ja Kyrön alueelta. Keskiajalla alue oli Pietarsaaren ja Pirkkalan rajaseutua. Vakituinen asutus Soiniin tuli kuitenkin savolaisten myötä. Seutu oli merkittävä tervanpolttoalue 1700-luvulta 1900-luvulle asti. Alue ei varhemmin hallinnollisesti yhtenäinen, vaan eteläisimmät kylät ovat olleet osa Pirkkalaa, Ruoveteä, Keuruuta ja Ähtäriä, pohjoiset taas Pietarsaarta, Lappajärveä ja Alajärveä. 12. marraskuuta 1784 perustettiin kuninkaallisen majesteetin kiertokirjeellä Lappajärven seurakuntaan kuuluva Soinin saarnahuonekunta, johon yhdistettiin myös osia Pietarsaaren ja Tampereen rovastikunnista. Taloja nykyisen Soinin alueella oli tuolloin kymmenkunta ja suurin osa saarnahuonekunnan väestä oli entisiä Lappajärven alustalaisia, mutta huomattava osa oli myös Ruoveden ja Keuruun seurakuntien asukkaita. Vuoteen 1851 mennessä oli kunta saavuttanut useiden alueliitosten myötä nykyisen laajuutensa. Keisarillinen senaatti antoi 10. lokakuuta 1859 päätöksen muuttaa saarnahuonekunta Alajärven seurakunnan kappeliksi. Soinin kunta itsenäistyi vuonna 1868 ja vuonna 1895 itsenäistyi myös seurakunta. Seurakunnan väkiluku oli suurimmillaan vuonna 1954, jolloin se oli 4863 henkeä. 1960-luvulla jäsenmäärä alkoi nopeasti vähentyä, ollen nykyisin alle 2000.

Papisto 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Soinin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Soinin seurakunnan kirkkoherroina:

Soinin kappeliseurakunta 
 1870-1886: kappalainen Johan Porthén
 1888-1898: kappalainen Henrik Nurmio

Soinin seurakunta 
 1906–1927: kirkkoherra Matti Haataja
 1930–1935: kirkkoherra Juho Annala
 1935–1961: kirkkoherra Väinö Vihtori Kurkinen
 1962–1966: kirkkoherra Martti S. Martikainen
 1967–1974: kirkkoherra Toivo O. Veijola
 1974–2010: kirkkoherra Lauri Lempinen
 2010–2017: kirkkoherra Esko Kallio
 2017–2022: kirkkoherra Pasi Kilpeläinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Soinin seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Soini
Vimpelin seurakunta

Vimpelin seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Vimpelin kunnan alueella.

Vimpelin seurakunta lakkautetaan vuoden 2022 lopussa ja seurakunta liitetään osaksi Alajärven seurakuntaa vuoden 2023 alussa.

Historia 
Vimpeli sai oman kirkon viimeisenä Järviseudun seurakunnista. Sille luvattiin oman saarnahuonekunnan perustaminen vuonna 1806 papin palkka- ja virkataloasioiden sopimisen jälkeen. Vuonna 1807 rakennettu kirkko vihittiin käyttöön vasta 1811.

Herätysliikkeet 
Vimpelissä huomattavimmin vaikuttaneita herätysliikkeitä ovat herännäisyys, lestadiolaisuus sekä beckiläisyys. Evankelisen ja viidennen herätysliikkeen vaikutus on ollut vähäisempää. Kansanlähetys, Herättäjä-Yhdistys ja Rauhanyhdistys toimivat Vimpelissä aktiivisesti.

Papisto 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vimpelin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Vimpelin seurakunnan kirkkoherroina:

Vimpelin kappeliseurakunta 
 1821–1831: Bror Konstantin Hildén
 1832–1840: Henrik Vilhelm Vegelius
 1841–1845: Peter Vilhelm Krank
 1845–1862: Gustaf Johansson
 1863–1873: Anders Oskar Törnudd

Vimpelin seurakunta 
 1878–1891: Gustaf Adolf Rydman
 1893–1897: Johannes Bernhard Lagus
 1898–1906: Karl Eliel Malmberg
 1906–1908: vt. Isak Teodor Tarmo
 1908–1911: Kaarle Abel Silén
 1912–1921: Antti Kangas
 1921–1930: Sulo Vesala
 1933–1967: Eero Linnola
 1968–1999: Ilmari Jonesuu
 1999–2000: Lauri Annala
 2001–2006: Hannu Huttunen
 2007– Ilkka Lehto

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Vimpelin seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Vimpeli
BAIKS

BAIKS (Suomen Polkupyörätukku Oy) on vuonna 1994 perustettu polkupyörä- ja kuntolaiteliikeketju, joka kuuluu Helkama Emotor -konserniin. Sen liikevaihto on 10,1 miljoonaa euroa (2016) ja myymäläverkostoon kuului enimmillään 15 myymälää. Baiks-nimi otettiin käyttöön 2017. Baiksin pyörämerkkejä ovat olleet muun muassa Insera, Helkama ja Tunturi sekä itävaltalainen KTM.

Elokuussa 2019 Helkama ilmoitti Baiks-ketjun lopetuksesta ja kaikkien myymälöiden sulkemisesta, verkkokauppaa lukuun ottamatta.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Helkama
Urheiluvälinekaupat
Evijärven seurakunta

Evijärven seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan hiippakunnan tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Evijärven kunnan alueella.

Evijärven seurakunta lakkautetaan vuoden 2022 lopussa ja seurakunta liitetään osaksi Kauhavan seurakuntaa vuoden 2023 alussa.

Historia 
Evijärvestä tuli Lappajärven seurakunnan kappeliseurakunta vuosien 1758-1760 aikana. Siitä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1865.

Papisto 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Evijärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Evijärven seurakunnan kirkkoherroina:

Evijäven kappeliseurakunta 
 1763–1775: kappalainen Johan Kuhlberg
 1776–1783: kappalainen Elias Alcenius
 1783–1804: kappalainen Mikael Forslin
 1805–1809: kappalainen Gabriel Bergenström
 1812–1816: kappalainen Jakob Castrén
 1818–1845: kappalainen Marcus Fagerdahl
 1850–1863: kappalainen Gustaf Erik Forsman
 1864–1872: kappalainen Gustaf Adolf Cajanus

Evijärven seurakunta 
 1877–1908: kirkkoherra Karl Alfred Calamnius
 1912–1915: kirkkoherra Kaarle Aabel Silén
 1917–1921: kirkkoherra Rurik Calamnius
 ?–2012: kirkkoherra Virpi Laakso
 2012–2019: kirkkoherra Aki Paavola
 2019–2021 vt. kirkkoherra Laura Lahdensuo
 2021 vt. kirkkoherra Minna Lainimo
 2022 vt. kirkkoherra Risto Mäki

Lähteet

Aiheesta muualla 
Evijärven seurakunnan kotisivut

Lapuan hiippakunnan seurakunnat
Evijärvi
Altered Carbon – Muuntohiili

Altered Carbon – Muuntohiili on yhdysvaltalainen tieteissarja, jonka on luonut Laeta Kalogridis. Se perustuu Richard Morganin Muuntohiili-romaaneihin. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 2. helmikuuta 2018.

Juoni 

Tarina sijoittuu vuoteen 2384, jolloin varakkaille ihmisille kuolemattomuus on mahdollista siirtämällä tietoisuus kehosta kehoon. Kloonien luominen on myös mahdollista ja tietoisuuden voi varmuuskopioida pilveen pahan päivän varalle.

Sarjan päähenkilö Takeshi Kovacs (Byron Mann) oli kapinallinen sotilas, jonka tietoisuus sammutettiin muutamaksi vuosisadaksi kunnes hänet herätettiin kuolleen poliisin (Joel Kinnaman) kehoon. Kovacs herätettiin tutkimaan rikkaan Laurens Bancroftin (James Purefoy) kuolemaa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Netflix ilmoitti tilanneensa sarjan tammikuussa 2016, noin 15 vuotta sen jälkeen kuin showrunner Laeta Kalogridis varasi Muuntohiili-romaanit muutettavaksi televisiosarjaksi. Kalogridis on sanonut, että sarjan myyminen tuotantoyhtiöille oli vaikeaa, koska romaanit itsessään ovat haastavia ja kiellettyjä alle 17-vuotiailta.

Sarjaa kuvattiin Kanadan Vancouverissa.

Julkaisu 
10-osainen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 2. helmikuuta 2018. Virallinen traileri julkaistiin 11. tammikuuta 2018.

Vastaanotto 
Sarja on saanut enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Rotten Tomatoesin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 65 % ja sivuston käyttäjien 90 %. Metacriticin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 64/100 pistettä ja sivuston käyttäjien 8.0/10 pistettä. GameSpotin Michael Rougeau kuvaili Altered Carbonia "hardcore"-scifisarjaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Altered Carbon – Muuntohiili Netflixissä
 

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
Netflix-alkuperäissarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat