joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jääpallon SM-kilpailu 1929

Jääpallon SM-kilpailuun vuonna 1929 saatiin taas mukaan uusia kaupunkeja kun Kotkan Palloseura osallistui kilpailuun. Kisaan osallistui ennätysmäärä joukkueita, 19, tosin Pietarsaaressa ei kenttää saatu kuntoon joten IF Drott joutui luovuttamaan ottelunsa. Suuren joukkuemäärän vuoksi tasoerot olivat suuria, joten parhaat seurat Sudet, HJK, HIFK, Kiffen ja HPS aloittivat ottelunsa vasta kun jäljellä oli enää kahdeksan joukkuetta. Tällä kertaa oli myös teoriassa mahdollista, että loppuottelussa olisi pelannut kaksi saman kaupungin seuraa.

Viipurissa Susien haastajaksi oli noussut vasta perustettu ja ensimmäiseen SM-kilpailuunsa osallistuva Viipurin Palloseura. ViPS:aan oli siirtynyt monia Viipurin IFK:n ja Reippaan pelaajia. Joukkueiden ensimmäinen ottelu päättyi tasan, mutta uusintaottelussa ennakkosuosikki Sudet onnistui saamaan niukan voiton. Välieräottelut olivat myös tasaisia, Sudet voitti HJK:n niukasti 3-2, ja HIFK:n ja Kiffenin paremmuus ratkesi uusintaottelussa HIFK:n eduksi. Lopputtelussa Helsingissä Sudet vei mestaruuden Viipuriin 0-5 voitolla.

Ottelut

Alkuottelut

Puolivälierät

Välierät

Loppuottelu 
3.maaliskuuta 1929 Helsinki

Lopulliset sijoitukset

TUL:n mestaruus

Loppuottelu

Lähteet 

Jääpallon Suomen-mestaruuskilpailut
Vuoden 1929 jääpallo
Puistokäenrieska

Puistokäenrieska (Gagea pratensis) on käenrieskoihin kuuluva pieni liljakasvi, jota esiintyy Euroopassa. Sen sipulit kasvavat kahden tai kolmen ryhminä. Haaraton varsi on 5–20 senttimetriä ja litteä aluslehti 10–25 senttimetriä pitkä. Sarjakukinto koostuu kahdesta kuuteen kukasta, joiden tylpähkökärkiset kehälehdet ovat keltaisia. Puistokäenrieska muistuttaa isokäenrieskaa (Gagea lutea).

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Puistokäenrieska (Gagea pratensis)
 Kasviatlas 2021: Puistokäenrieskan (Gagea pratensis) levinneisyys Suomessa.
 Den virtuella floran: Ängsvårlök (Gagea pratensis) 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gagea pratensis 

Käenrieskat
Sinipiikkiputki

Sinipiikkiputki (Eryngium planum) on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski- ja Kaakkois-Euroopassa. Lajia käytetään koristekasvina.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Sinipiikkiputki (Eryngium planum)
 Luontoportti: Sinipiikkiputki (Eryngium planum)
 Puutarha.net: Sinipiikkiputki (Eryngium planum)
 Den virtuella floran: Sinipiikkiputki (Eryngium planum) 
 ITIS: Eryngium planum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Eryngium planum 
 Flora of China: Eryngium planum 

Piikkiputket
Argeș (joki)

Argeș () on Tonavan sivujoki Etelä-Romaniasa. Joki saa alkunsa Făgărașvuoristosta, missä siihen liittyy kaksi sivujokea, Buda ja Capra. Joen yläjuoksulla sijaitsee Vidrarun pato, joka muodostaa Vidrarun tekojärven. Joki ohittaa Piteștin kaupungin ja virtaa edelleen etelään, kunnes se laskee Tonavaan Călărașin piirikunnassa, Munteniassa.

Historia

Joen nimen alkuperän uskotaan tulevan Antiikin Kreikan sanasta Ὀρδησσός Ordessus, jota historioitsija Herodotos oli käyttänyt.  Jotkut uskovat, että nimi tulee Daakialaisen hallitsijan Burebistan perustamasta Daakian pääkaupungista Argedavasta.

Vesivoima
Argeşia ja sen sivujokia käytetään vesivoiman tuottamiseen. Joen varrella on useita patoja, tekojärviä, tunneleita sekä voimalaitoksia. Joesta tehtyjä tekojärviä ovat: Vidraru, Oieşti, Cerbureni, Curtea de Argeş, Zigoneni, Merişani, Budeasa, Bascov, Piteşti, Călineşti, Zăvoiu, Ogrezeni sekä Mihăileşti.

Katso myös

 Poenarin linna
 Romanian piirikunnat

Lähteet 

Romanian joet
Tonavan vesistö
Tampereen Säästö-Tex

Tampereen Säästö-Tex oli pohjoissuomalainen halpakauppaketju, jolla oli laajimmillaan myymälät Kemissä, Torniossa, Rovaniemellä ja Kemijärvellä.  Ketju käytti markkinointinimenä myös lyhennettä TEX. Ketjun asiakaslupauksena oli olla reilu ja huippuedullinen, suurten valikoimien ostospaikka. Liikevaihto 3/2021 päättyneellä tilikaudella oli noin 14 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa 42. Tulos oli ollut viimeisinä vuosina tappiollinen.

Tokmanni Oyj osti myymälät Tampereen Säästötexin koko liiketoiminnan ja kaksi jäljellä olevaa myymälää Torniossa ja Kemissä 30. kesäkuuta 2021 julkaistulla yrityskaupalla. Liikkeenluovutus oli 1. elokuuta 2021. Säästö-Tex myi 2018 Tokmannille Rovaniemen ja Kemijärven myymälät.

Historia 

 1977 Yrittäjäpariskunta Matti ja Aira Vuokila perustavat Tampereen Säästö-Texin.  Reilun sadan neliön liike avataan Tornioon.  
 2009 Tornion myymälän laajennus valmistuu. Lisäneliöitä tulee 2000. Laajennus on 22. yhtiön historiassa. 
2021 Halpakauppaketju Tokmanni ostaa yhtiön molemmat myymälät Torniosta ja Kemistä.

Tavaratalot 
Pohjois-Suomessa on kaksi TEX-tavarataloa. 
{|
| valign="top" width="25%" |
TEX Tornio (13 500 m²)
TEX Kemi
Aiemmin myös Rovaniemellä ja Kemijärvellä

Tuotevalikoima 
Tampereen Säästö-Tex myy tavarataloissaan muun muassa seuraavien tuoteryhmien tuotteita:
 Elintarvikkeet
 Rauta
 Urheilu ja vapaa-aika
 Kodintekniikka
 Naisten, miesten ja lasten pukeutuminen
 Taloustavarat
 Pesuaineet ja siivoustarvikkeet
 Musiikki, elokuvat, lehdet
 Lelut
 Lemmikkitarvike
 Askartelu ja lahja
 Sesonkituotteet
 Puutarhamyymälä

Tunnuslukuja

Lähteet 

Halpamyymäläketjut
Tokmanni
Heksafluorifosforihappo

Heksafluorifosforihappo (HPF6) on vahva epäorgaaninen happo. Se on melko pysymätön ja käytetään pääasiassa vesiliuoksena.

Ominaisuudet
Heksafluorifosforihappo on vahva happo, joka protolysoituu vesiliuoksessa lähes täydellisesti heksafluorofosfaattianioneiksi ja oksoniumioneiksi. Heksafluorfosforihaposta tunnetaan kiinteä heksahydraatti (HPF6·6H2O), joka kiteytyy, kun heksafluorifosforihappoliuosta jäähdytetään nopeasti. Pysyvämpi on kuitenkin liuos, jossa yhdistettä on 60–65 massaprosenttia. Kuumenettaessa ja happamissa olosuhteissa liuoksessa tapahtuu hydrolyysiä, jolloin muodostuu vetyfluoridia, difluorifosforihappoa, fluorifosforihappoa ja fosforihappoa. Heksafluorifosforihappoliuokset hyöryävät, koska hydrolyysin tuloksen muodostuu vetyfluoridihuuruja.

Valmistus ja käyttö
Heksafluorifosforihappoa voidaan valmistaa fosforipentoksidin ja vetyfluoridin tai fosforipentafluoridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään katalyyttinä tai fluoraavana kemikaalina orgaanisen kemian synteeseissä tai veden fluoraamiseen. Sitä voidaan käyttää myös metallien käsittelyssä, fungisidina sekä heksafluorofosfaattisuolojen valmistuksessa.

Lähteet

Epäorgaaniset hapot
Fosforiyhdisteet
Andrei Sannikau

Andrei Alehavitš Sannikau ( (latinalainen), Andrej Aliehavič Sanynikaŭ, , s. 8. maaliskuuta 1954 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen,  aseistariisunnan parissa toiminut entinen diplomaatti, joka saavutti ennen virkaeroaan suurlähettilään ja varaministerin aseman.

Vuonna 1996, päivää ennen presidentti Lukašenkan järjestämää kansanäänestystä, hän kuitenkin erosi Valko-Venäjän ulkoministeriön palvelusta. Hän on sittemmin ollut perustamassa ihmisoikeusjärjestö Charter '97:ta ja toimi tämän puheenjohtajana. Hän on ollut muutenkin maan näkyvimpiä oppositiopoliitikkoja ja on esimerkiksi arvostellut kansanäänestyksiä ja vaaleja vilpillisyydestä.

Sannikaulle myönnettiin Bruno Kreisky -palkinto vuonna 2005.

Sannikau oli ehdokkaana Valko-Venäjän joulukuun 2010 presidentinvaaleissa, mutta pidätettiin hyvin väkivaltaisesti useiden muiden presidenttiehdokkaiden tapaan presidentinvaalien rehellisyyttä kritisoineen mielenosoituksen yhteydessä. Sannikau on naimisissa Novaja Gazetan toimittaja Irina Khalipin kanssa. Myös hänen toimittajavaimonsa pidätettiin saman mielenosoituksen seurauksena. Seuraavana keväänä Sannikau tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen mellakaksi väitetyn mielenosoituksen järjestämisestä.  Myös toimittajavaimolle tuomittiin vankeusrangaistus mielenosoitukseen osallistumisesta, mutta tätä rangaistusta lykättiin kahdella vuodella. Joulukuussa 2012 Iso-Britannia myönsi poliittisen turvapaikan Sannikaulle.

Lähteet 

Valkovenäläiset poliitikot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Diplomaatit
Moscow Raceway

Moscow Raceway on Venäjällä sijaitseva moottorirata, joka avattiin 13. heinäkuuta 2012. Radan on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke. Radalla ajoivat ensimmäistä kertaa World Series by Renault -sarjan luokat. Sen jälkeen on ajettu muun muassa Superbike, FIA GT Championship ja Venäjän vakiuoautoluokkien kilpailuja. Vuonna 2013 ajetaan myös DTM:n ja World Touring Car Championship -sarjan kilpailut.

Venäjän moottoriradat
Viskoosa (yhtiö)

Viskoosa Oy oli Ouluun Mustasaareen Hietasaaren kaupunginosaan toisen maailmansodan jälkeen suunniteltu keinokuitutehdas.

Viskoosa Oy oli suomalaisten ja neuvostoliittolaisten perustama yhteisyritys, jonka rakentamiseen oli tarkoitus käyttää Neuvostoliiton saksalaisilta haltuunsa ottamia varoja. Pääasiassa sulfiittiselluloosaa raaka-aineena käyttävä teollisuuslaitos olisi tehnyt viskoosia ja muita keinokuituihin liittyviä tuotteita. Tehtaan arvioitiin tuottavan aluksi noin 1 400–2 000 tonnia ja myöhemmin jopa 4 000–6 000 tonnia viskoosia. Työntekijöitä arvioitiin tarvittavan 1400–1500, pääasiassa naisia. Yrityksen hallituksen puheenjohtaja oli Neuvostoliitosta ja varapuheenjohtaja Suomesta. Toimitusjohtajana toimi Ilmari Harki

Oulun kaupungin edustajana neuvotteluissa toimi Oulun kaupunginjohtaja Eino J. Leino. Kaupunginvaltuusto hyväksyi alustavan sopimuksen tehtaan ja sen työntekijöiden asuinalueen rakentamisesta Mustasaareen 17. elokuuta 1948. Tehdas oli tarkoitus rakentaa nykyisten Hietasaarentien ja Holstinsalmentien risteykseen, ja työntekijöiden asuinalue tehdasalueen jatkoksi nykyisen leirintäalueen paikkeille. Oulun etuna pidettiin energian saatavuutta, kuljetusyhteyksiä ja mahdollisuutta laskea jätevedet mereen. Sopimuksen mukaan yhtiön tuli aloittaa rakentaminen vuoden 1948 loppuun mennessä ja tuotanto vuoden 1952 loppuun mennessä.

Viskoosan oli tarkoitus tehdä lopullinen päätös tehtaan rakentamisesta yhtiökokouksessa lokakuussa 1948. Syyskuun lopulla syysmyrsky nosti meriveden Oulussa tavallista korkeammalle ja vesi tulvi Mustasaareen, jossa Viskoosan työntekijöitä oli töissä. Myrskyn jälkeen apulaistoimitusjohtaja Pirasozkow kävi tutustumassa alueeseen valmistellakseen rakennustöiden aloittamista, mutta rakennustyöt keskeytettiin ja lopulta koko tehdashanke raukesi ja se haudattiin vähin äänin. Syitä tehdashankkeen raukeamiseen ei tiedetä, mutta ainakin Hietasaaren asukkaiden mielestä syysmyrsky aiheutti hankkeen kaatumisen.

Lähteet 

Hietasaari
Oulun historia
Suomen teollisuushistoria
Novart

Novart Oy on Nastolassa toimiva Suomen suurin keittiökalustevalmistaja, jonka tuotemerkkejä ovat A la Carte- ja Petra-keittiöt. Molemmilla tuotemerkeillä on Avainlippu. Näitä keittiömerkkejä myydään suurimmissa kaupungeissa Novartin omissa Keittiömaailma-myymälöissä. Petra-keittiöitä myydään myös shop-in-shop-myymälöissä lähinnä rautakauppojen yhteydessä. Projektimyynnissä Novart myy keittiökalusteita Petra-keittiöt-tuotemerkillä.

Yhtiö on osa ruotsalaista pörssiyhtiötä Nobiaa, joka on Euroopan suurin keittiöalanyritys.  Nobian muita tuotemerkkejä ovat muun muassa Bribus, ewe, HTH, Invita, Marbodal, Norema, Sigdal ja Uno Form.

Novart Oy:n liikevaihto vuonna 2017 oli 85,2 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 417.

Historiaa
Novart sai alkunsa Armas Puolimatkan puusepänliikkeestä vuonna 1964 Forssassa. 1970-luvun puolivälissä Puolimatka alkoi ostaa keittiökalustevalmistajia kuten Kiintokalusteen Kaarinasta 1976, Puuleiman Tampereelta 1980 ja Vilka-Kalusteen Nastolasta 1981. Pian aloitettiin oma kalustelevytuotanto Forssassa ja perustettiin A-Keittiöt-niminen keittiökalusteketju. 

Vuonna 1985 Hankkija osti Rakennusliike Puolimatkan Armas Puolimatkan perheeltä. Vuonna 1989 Puolimatkan kalustetehtaat Parma-Kaluste, Vilka-Kaluste, Puuleima ja Kiintokaluste yhdistettiin Novart Oy:ksi. Edellisenä vuonna oli hankittu A la Carte -tuotemerkki. Yhtiön kotipaikaksi tuli Nastola. Laman aikana toimintaa jouduttiin supistamaan: vuonna 1991 oma kalustelevyvalmistus lopetettiin, seuraavana vuonna suljettiin Tampereen kalustetehdas ja 1993 päättyi Kiintokalusteen toiminta. 

Hankkijan seuraajan Novera-yhtymän ajauduttua konkurssiin omistajaksi tuli jälleen Rakennustoimisto Puolimatka, jonka nyt omisti Kansallis-Osake-Pankki. Vuonna 1993 Novart Oy osti Metsä-Serlan keittiökalustetoiminnan ja vakiinnutti omiksi tuotemerkeikseen A la Carten, Parman ja Petran. Vuonna 1998 PMA-Yhtymäksi nimensä muuttanut Rakennustoimisto Puolimatka myi yhtiön ruotsalaiselle Nobia-konsernille. 2000-luvulla Novart kehitti kolmen pääbrändinsä myyntiin oman Keittiömaailma-konseptin ja aloitti sen rinnalle edullisemman Netto-keittiö-ketjun rakentamisen.

Vuonna 2008 Novart sulki Forssan keittiökalustetehtaansa ja keskitti tuotannon Nastolaan.

Vuoden 2014 aikana Novartin keittiökalusteiden myynti laajeni pariin kymmeneen Isku-kalustemyymälään Novartin oman Keittiömaailma-ketjun 17 myymälän lisäksi. Nopeaan noutovarastovalikoimaan perustuva Netto-keittiöt-ketju lopetettiin samana vuonna.

Vuonna 2017 Parma-tuotemerkin myyntioikeudet annettiin Power-kodintekniikkaketjulle, ja niiden valmistus siirrettiin konsernin toiseen tehtaaseen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Rakentamisen tuotemerkit
Delta Motor Group

Delta Motor Group Oy on suomalainen yritys ja Delta-konsernin emoyhtiö. Delta-konserniin kuuluu emoyhtiön lisäksi Delta Auto Oy, joka harjoittaa uusien ja käytettyjen autojen sekä varaosien vähittäismyyntiä ja huoltotoimintaa. Delta-konserni työllistää noin 300 henkilöä Suomessa. Yhtiö on perustettu vuonna 1937. 

Emoyhtiö Delta Motor Group Oy harjoitti Kia ja Mitsubishi-merkkisten autojen maahantuontia vuoteen 2018 asti. Delta myi Kian ja Mitsubishin maahantuontiliiketoiminnan espanjalaiselle Bergé Automociónille vuonna 2018.

Delta Autolla oli vuoden 2021 lopussa yhteensä 13 täyden palvelun autoliikettä. Yhtiöllä on toimipistekohtaisesti täysi merkkiedustus Kia, Mitsubishi, Mazda, Opel, Subaru, Maxus, Fiat, Jeep ja Alfa Romeo -merkkeihin. Delta Auto tarjoaa lisäksi merkkihuoltopalveluita useilla paikkakunnilla myös Chevrolet- ja Saab-autoille sekä Konalassa Jaguar- ja Land Rover -autoille. Kaikissa toimipisteissä harjoitetaan lisäksi käytettyjen autojen vähittäismyyntitoimintaa ja monimerkkihuoltoa.

Vuonna 2022 Delta-konserni on pääosin brittiläisessä omistuksessa (yli 95 % osakkeista). Pääomistaja yli 80 %:n omistusosuudella on Britannian kansalainen ja yksityishenkilö. Yhtiön omistajiin kuuluu myös suomalainen ja saksalainen yksityishenkilö.

Delta-konsernin liikevaihto vuonna 2021 oli 283 miljoonaa euroa, jossa oli kasvua edelliseen vuoteen 15,6 %. Automyynnin osuus vuoden 2021 liikevaihdosta 89,2 %, jälkimarkkinoinnin 8,9 % ja asiakasrahoituksen 1,8 %.

Johto ja hallitus 
 
Delta-konsernin ja tytäryhtiö Delta Auto Oy:n toimitusjohtaja on Helena Sauramo ja hallituksen puheenjohtajana toimii pitkän uran suomalaisella auto-ja rahoitusalalla tehnyt Pekka Pättiniemi.

Historia 
 
Delta Motor Group Oy aloitti toimintansa 2.11.1937 alun perin nimellä Lauttasaaren Autokorjaamo Oy, jonka jälkeen yhtiö tunnettiin Oy Löfström Ab:na vuosina 1940-1948. Tämän jälkeen yhtiöstä tuli Oy Konela Ab (1948-2003). Vuodesta 2003 lähtien yhtiö on toiminut nimellä Delta Motor Group Oy.

Konela-aikaan, 1940-luvun lopulta alkaen, yhtiö toimi neuvostoliittolaisten autojen maahantuojana. Yhtiö toimi myös Lada-automerkin maahantuojana vuosina 1971–2012. Fiat, Alfa Romeo ja Lancia kuuluivat yhtiön maahantuomiin automerkkeihin vuosina 1991-2009. Konsernin tytäryhtiö Delta Trucks harjoitti Ivecon ajoneuvojen maahantuontia vuodesta 2002 vuoteen 2010.

Yhtiö toi Kian uutena merkkinä Suomen markkinoille vuonna 2004 ja aloitti Mitsubishin maahantuonnin vuonna 2011. Molempien merkkien maahantuonti-liiketoiminta myytiin Bergé Auto Nordicsille vuonna 2018. Delta Auto toimii edelleen Kian ja Mitsubishin valtuutettuna jälleenmyyjänä

Vuosina 1994-2009 yhtiön pääomistajana toimi venäläinen AO Avto-VAZ. Vuonna 2009 Delta-konsernin omistus siirtyi brittiläiselle pääomasijoitusyhtiö Delta Auto Group Ltd:lle. Syyskuussa 2021 omistus on siirtynyt suoraan yksityishenkilöiden omistukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Delta Motor Group -konsernin verkkosivusto
 Delta Auto -autoliikeketjun verkkosivusto

Suomalaiset yritykset
Savonlinnan Pikkukirkko

Savonlinnan Pikkukirkko on Savonlinnan keskustassa sijaitseva kirkko, joka rakennettiin vuonna 1846 ortodoksiseksi kirkoksi, myytiin vuonna 1938 luterilaiselle seurakunnalle ja toimii vuodesta 2017 lähtien jälleen ortodoksisena kirkkona. Pikkukirkko on pyhitetty profeetta Sakarialle ja vanhurskaalle Elisabetille samoin kuin toinenkin Savonlinnassa sijaitseva ortodoksinen kirkko.

Historia 
Puurakenteisen Pikkukirkon rakennutti vuonna 1846 Savonlinnan ortodoksinen seurakunta. Kirkon suunnittelijaksi mainitaan usein Louis Visconti, mutta todennäköisempänä suunnittelijana pidetään Carlo Viscontia (1774–1852). Kirkko vihittiin vuonna 1846 Pyhien Profeettojen Sakariaan ja Elisabetin kirkoksi. Vuonna 1938 Kuopion ortodoksinen seurakunta myi kirkon ja sen ympärillä olevan tontin Savonlinnan evankelisluterilaiselle seurakunnalle. Savonlinnan kaupunkiseurakunta käytti pikkukirkkoa pääkirkkonaan koko 1940-luvun, kun Savonlinnan tuomiokirkko raunioitui pommituksessa. Pikkukirkossa ovat vuonna 1946 valmistuneet taiteilija Eino Rappin lasimaalaukset kuori-ikkunoissa. Pikkukirkko on peruskorjattu vuosina 1984–1985, jolloin kirkkoon tuli myös ensimmäiset urut. Alkuperäinen ortodoksikirkon alttarin paikka on merkitty kirkon lattiaan messinkilaatalla. Kirkko sai käyttöönsä ensimmäisen alttaritaulun vuonna 2000, tätä ennen alttaritaulun paikalla oli risti. Pikkukirkon alttaritaulu on ikonina pidetty 1600-luvulta peräisin oleva jouluaiheinen maalaus, joka kuvaa Kristuksen syntymää. Alttaritaulu on Suomen ortodoksikirkon omistama. Kirkkoa käytetään seurakunnan viikoittaiseen pienimuotoiseen toimintaan ja se on myös suosittu vihki- ja kastekirkko.

Kirkon myynti takaisin ortodokseille 
Savonlinna–Säämingin evankelisluterilainen seurakunta ilmoitti  2012 vuoden alussa päätöksestä myydä Pikkukirkko takaisin Suomen ortodoksiselle kirkolle. Savonlinna–Säämingin seurakunta haluaa luopua Pikkukirkosta, koska seurakunta haluaa tasapainottaa talouttaan ja seurakunnan kaste- ja vihkitoimitukset voidaan keskittää pidettäviksi Savonlinnan tuomiokirkossa. Varkauden ortodoksinen seurakunta oli jo vuonna 1953 kiinnostunut ostamaan Pikkukirkon, mutta Savonlinnan kaupunkiseurakunta ei halunnut kirkkoa myydä. Joulukuussa 2012 seurakunnan kirkkovaltuusto päätti myydä Pikkukirkon 200 000 eurolla Savonlinnan Pikkukirkko -kulttuuriyhdistys ry:lle, joka perustettiin syyskuussa Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa Leon johdolla. Arkkipiispa Leo allekirjoitti kauppakirjan 8. toukokuuta 2017, jolloin kirkko siirtyi virallisesti kulttuuriyhdistykselle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen puukirkot
Pikkukirkko
Uusklassinen arkkitehtuuri
Suomen 1840-luvulla rakennetut kirkot
Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Hiekkanen

Hiekkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Konsta Hiekkanen, Jimi Constantine (s. 1981), suomalainen laulaja, kitaristi ja näyttelijä
 Markus Hiekkanen (s. 1949), arkeologi ja keskiajan tutkija
 Pasi Hiekkanen (s. 1977), jää- ja jalkapallomaalivahti
Laiho

Laiho on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Aimo Laiho (1914–2014), poliitikko (SKDL)
 Aleksi Laiho (s. 1993), jalkapalloilija
 Alexi Laiho (1979–2020), metalliyhtye Children of Bodomin laulaja-kitaristi ja perustajajäsen
 Altti Laiho (1939–2017), harmonikkataiteilija, Laiho Trion jäsen
 Antto Laiho (1870–1942), agronomi 
 Asko Laiho (1930–2019), jalkapalloilija
 Hanna Laiho (s. 1975), rytminen voimistelija
 Harri Laiho (s. 1977), kymmenottelija
 Jarkko Laiho (s. 1964), jääkiekkoilija
 Jussi Laiho (1893–1972), yleisurheilija
 Kimmo Laiho, Elastinen (s. 1981), rap-laulaja
 Lauri Laiho (1895–1932), apulaisjohtaja, esperantisti ja kirjailija
 Lauri Laiho, Lauri Simonsuuri (1910–1964), kansanrunouden tutkija ja amanuenssi
 Marius Laiho, näyttelijä
 Marko Laiho (s. 1972), black metal -yhtye Beheritin laulaja
 Mia Laiho (s. 1969), kokoomuslainen poliitikko ja lääkäri
 Miika Laiho (s. 1994), moottoriurheilija
 Miikka Laiho (s. 1991), pikajuoksija
 Mikko Laiho, muusikko
 Mikko Laiho (s. 1993), pikajuoksija
 Ola Laiho (s. 1934), arkkitehti
 Olavi Laiho (1907–1944), viimeinen Suomessa teloitettu suomalainen
 Olli Laiho (1943–2010), suomalainen telinevoimistelija
 Pauliina Laitinen-Laiho (s. 1970), taideasiantuntija
 Pekka Laiho (s. 1943), näyttelijä
 Pentti Laiho (s. 1944), harmonikkataiteilija, Laiho Trion jäsen
 Pertti Laiho (s. 1943), diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, viestintäneuvos
 Samuli Laiho (s. 1969), muusikko & tuottaja
 Taage Laiho (s. 1966), heavy metal -laulaja
 Toivo Laiho (1908–1972), runoilija
 Veikko Laiho (s. 1942), harmonikkataiteilija, Laiho Trion jäsen
 Venla Laiho (s. 1995), kilpakävelijä
Tampereen Höyrypuuseppä

Tampereen Höyrypuuseppä Oy oli suomalainen Tampereella toiminut puusepäntuotteita valmistanut yritys, joka aikanaan oli alallaan yksi Suomen merkittävimpiä. Yritys valmisti huonekaluja ja rakennuspuusepän tuotteita, kuten ovia ja ikkunoita, sekä teki julkisten tilojen sisustuksia.

Yritys aloitti toimintansa vuonna 1894 nimellä Tampereen Höyrypuuseppä Karl K. Tallqvist. Sen perustaja oli Karl Konstantin Tallqvist (k. 1903). Tallqvist oli kiinnostunut myös kulttuurista ja politiikasta: hän oli muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen ja Tampereen kaupunginvaltuutettu. Tallqvist oli perustamassa Tampereelle puuseppäin sairaus-, hautaus- ja eläkerahastoa, ja hän jakoi osan yrityksensä liikevoitosta työntekijöille. Tallqvist oli perustamassa myös Ryötön puuhiomoa sekä Tampereen kaakelitehdasta.

Tallqvistin puusepäntehdas oli 1900-luvun alussa Tampereen suurin ja sillä oli asiamiehiä suurimmissa Suomen kaupungeissa. Tehdas valmisti huonekaluja, muun muassa wieniläistuoleja ja -sohvia, ovia, ikkunoita ym. rakennuspuusepän töitä, sekä teki kokous-, kauppa- ja virastohuoneiden sisustuksia. Yritys valmisti muun muassa puukalusteet Tampereen tuomiokirkkoon.

Tallqvistin kuoltua vuonna 1903 tamperelainen nahkatehtailija J. N. Salminen hankki yhdessä liikekumppaniensa kanssa Tallqvistin tehtaan, joka jatkoi toimintaansa Tampereen Höyrypuuseppä Oy -nimisenä. Salminen oli tehtaan isännöitsijänä 1903-1916. Vuonna 1917 uudeksi ja ainoaksi omistajaksi tuli arkkitehti Arthur Gauffin.

Vuonna 1924 perustettiin uusi yhtiö Höyrypuuseppä Oy jatkamaan Tallqvistin aloittaman yrityksen toimintaa. Sisustusarkkitehti Lauri Järveläinen toimi yhtiössä 1924–1943, puolet ajasta toimitusjohtajana. Vuonna 1929 pääomistajaksi tuli tehtailija Elis Lahtinen. Yrityksellä oli tehdas Tampereen Santalahdessa. Höyrypuuseppä Oy:n palveluksessa oli vuonna 1928 noin 70 työntekijää ja 1930-luvulla noin 100 työntekijää. 1930-luvulla tehdas oli tekemässä muun muassa uuden Eduskuntatalon sisustustöitä.

Vuonna 1944 yhtiön omistajat perustivat toiminnan jatkajaksi Visuvesi Oy:n. Santalahden tehdas lopetti toimintansa vuoden 1980 tienoilla ja tehdasrakennus purettiin 2001. Höyrypuuseppä Oy lakkautettiin yhtiönä 1995 ja vanerinvalmistajana toiminut Visuvesi Oy teki konkurssin 2011.

Lähteet 
 Juhan suku-uutiset blogi 26.5.2010 : Höyrypuuseppä K. K. Tallqvist, Tampere
 Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä T-Ö : Tampereen Höyrypuuseppä
 Tampereen tuomiokirkon rakentajat

Viitteet

Huonekaluvalmistajat
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Santalahti
Sisustusalan tuotemerkit
Rakentamisen tuotemerkit
K. P. Kalliovaara

Kustaa Paavali Kalliovaara (sukunimi vuoteen 1906 Finby; 5. kesäkuuta 1885 Piikkiö – 14. heinäkuuta 1981 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja suomentaja.

Kalliovaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Finby ja Anna Aleksandra Fransintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Turun klassillisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1914. Hän teki opintomatkan Bonniin 1913.

Kalliovaara toimi latinan ja kreikan kielen opettajana Oulussa, Viipurissa ja Turussa. Hän oli Viipurin klassillisen lyseon latinan vt. vanhempi lehtori 1910–1911, Tampereen lyseon latinan ja kreikan opettaja 1915–1919, latinan ja suomen vt. ylimääräinen nuorempi lehtori 1919–1920, vakinainen 1920–1922, nuorempi lehtori 1922–1937, Turun lyseon latinan ja suomen nuorempi lehtori 1937–1954, Turun yliopiston latinan vt. lehtori 1938–1955. SL R I 1950.

Suomennoksia 
 Pari tuhatta vuotta vanhoja kirjeitä. Lännetär. Uusi Jakso II. 1914.
 Lucius Annaeus Seneca: Kaitselmuksesta; latinasta suom. K. P. Kalliovaara. Kariston klassillinen kirjasto 43. Karisto 1928

Lähteet 
 

Suomalaiset opettajat
Suomentajat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Aikaa kalliimpi

Aikaa kalliimpi on rap-artisti Haamun kolmas albumi. Se julkaistiin 3. lokakuuta 2012.

Kappaleet 
  vier. Beha 				
 		
 	
 		
 				
 		
  vier. Tapani Kinnunen & Siiri Nojonen 				
 				
  vier. Beha 				
 			
 
  vier. Puppa J 				
 		
  vier. Monsteri-Makke & Super Janne

Tuottajat 
 Janleks (7, 11, 12)
 X23 (1, 3)
 Niko Liinamaa (2, 5)
 Nemel (10)
 Ollimaine Jäbä (4)
 Clymax (6)
 Jake the Break (8)
 Ile (9)
 10th Wonder (13)
 Boon Doc (14)

Arvostelut 
 Redrum-187:

Lähteet 

Haamun albumit
Vuoden 2012 albumit
Guildford Flames

Guildford Flames on englantilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa EIHL-liigassa. Seura on kotoisin Guildfordin kaupungista ja on perustettu 1992.

Pelaajat

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Paul Dixon 
 Huoltopäällikkö: Rob Horspool 
 Kykyjenetsijä: Art Parke 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Englantilaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1992 perustetut urheiluseurat
Guildford
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1926

Jalkapallon SM-kilpailu 1926 oli järjestyksessään 18. kerta, kun jalkapallossa pelattiin Suomenmestaruudesta. Kilpailuun osallistui 18 seuraa. Mestaruuden voitti Helsingin Palloseura.

Propagandamielessä perustettiin myös ensimmäinen valtakunnallinen sarja, Suomen sarja. Siihen osallistuivat seuraavat joukkueet: Helsingin Jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura, Helsingin IFK, Kronohagens IF, Åbo IFK, Turun Palloseura, Viipurin Sudet, Viipurin Reipas, Tampereen Palloilijat, Vaasan Palloseura ja Savon Piiri. Syksyllä huonoimmat joukkueet (KIF, ÅIFK ja savolaiset) pudotettiin sarjasta, jota jatkettiin keväällä 1927.

Alkuerät 
Alla esitettävistä ottelutuloksista ei voi päätellä kumpi on koti- ja kumpi vierasjoukkue, paitsi kun on merkitty (*, joka merkintä tarkoittaa kotijoukkuetta.

Joensuun Palloilijat (?) luovuttivat ottelutta Sortavalan Viritykselle ja Lappeenrannan Luistinseura puolestaan Viipurin Reippaalle.

Puolivälierä

Välierät

Loppuottelu

Lähteet 
 Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
 Palloliiton toimintakertomus 1926

Viitteet 

Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailut
Vuoden 1926 jalkapallo
Hr. Ms. Van Nes (F833)

Hr. Ms. Van Nes (runkonumero F833) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti, joka myytiin Portugalille vuonna 2006.

Rakentaminen 

Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. tammikuuta 1990. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1992 ja valmistui 24. kesäkuuta 1994.

Käyttöhistoria 
Alus myytiin 2006 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Bartolomeu Diaz.

Lähteet

Viitteet 

Karel Doorman -luokan fregatit
Anglo-Nordic

Oy Anglo-Nordic Ab on suomalainen vuonna 1935 perustettu perheyritys, joka harjoittaa konttori-, askartelu-, lahja- ja koulutarvikkeiden, työkalujen sekä urheilu- ja vapaa-ajan tuotteiden maahantuontia ja tukkukauppaa. Vuoden 2017 liikevaihto oli 10,5 miljoonaa euroa ja henkilökuntamäärä 25.

Historiaa
Anglo-Nordicin perustaja, Hemo C. Bensky, aloitti kansainväliseen liiketoimintaan tähtäävän yrityksen 1930-luvun laman aikana vuonna 1935, mutta sota hidasti toiminnan kehitystä. Välirauhan aikana 1940-luvulla syntyi verkosto, jossa olivat Benskyn lisäksi mukana venezuelalainen diplomaatti Reynaldo Herrera, Ruotsin kuningashuoneen jäsen Carl Johan Bernadotte ja Standard Oilin perustajan John D. Rockefellerin pojanpoika Winthrop Rockefeller (sittemmin Arkansas'n kuvernööri). Miesten ideana oli helpottaa sodasta kärsineiden Pohjois-Euroopan maiden tavarapulaa niin, että kukin aloittaisi omassa maassaan kansainvälisen tuonti- ja vientikaupan Anglo-Nordic-nimisillä yrityksillä ja samojen tuotemerkkien edustussopimuksilla. Sodat jatkuivat, miehet erkanivat toisistaan ja suunnitelmasta toteutui lopulta lähinnä vain Benskyn osuus, johon kuului yhteistyösopimuksia ruotsalaisten ja amerikkalaisten yritysten kanssa.

Aluksi Oy Anglo-Nordic Ab toi Suomeen etenkin öljypolttimia ja niiden osia sekä konttoritarvikkeita. Vuonna 1946 yhtiö sai tuontilisenssin kondomeille, mutta kansanhuoltoministeriön hintasäännöstely piti kannattavuuden melko huonona. Lisenssillä Suomessa valmistetut amerikkalaiset Reynolds-kuulakärkikynät menivät paremmin: pelkästään Helsingin Wulffilla niitä väitetään myydyn tuhannen kappaleen tuntivauhdilla.

18. marraskuuta 1950 Anglo-Nordic järjesti Suomen ensimmäisen televisioesityksen Stockmannin tavaratalossa. Siinä esiintyivät muun muassa muusikko George de Godzinsky, näyttelijä Ella Eronen ja radiokuuluttaja, kreivi Carl-Erik Creutz.

Hemo Bensky kuoli vuonna 1953 liikematkalla vain 42-vuotiaana. Yhdysvalloissa asunut veli Dave Bensky palasi Suomeen ja otti Anglo-Nordicin johtaakseen seuraaviksi 35 vuodeksi. Hänen siirryttyään hallituksen puheenjohtajaksi toimitusjohtajaksi tuli 1988 hänen poikansa Leo-Dan Bensky. Yrityksessä ovat mukana myös Daven muut pojat Hemo ja Kenneth. Dave Bensky kuoli vuonna 2010, samana vuonna jolloin Anglo-Nordic täytti 75 vuotta.

Vuonna 1990 Anglo-Nordic ryhtyi edustamaan englantilaisia Technophone-puhelimia. Pian Nokia osti Technophonen ja sulautti sen Mobiran tavoin Nokia-brändin alle 1995, jolloin Anglo-Nordicista tuli Nokian ainoa virallinen tukkumyyjä Suomessa.

Tuote-edustukset
 Mac-in-a-Sac -sadetakit
Head urheiluvälineet
 Cross-, Pentel- ja Schneider-kynät
 Esselte- ja Maped-toimistotarvikkeet
 Hozelock-puutarhanhoitotuotteet
 Lux-työkalut
 Rapid työkalut ja toimistotarvikkeet
 Tesa-teipit
 Muumi-tuotteet
Sharp laskimet
Time/Systemin Kalenterit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Anglo-Nordicin vuonna 2005 tehty 176-sivuinen yrityshistoriikki verkkoversiona

Suomalaiset perheyritykset
Tukkukaupat
Ljungberg

Ljungberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Bo Ljungberg (1911–1984), ruotsalainen seiväshyppääjä ja kolmiloikkaaja
 Emmi Ljungberg (1846–1900), suomalainen kirjailija
 Eva Ljungberg, Draba Verna (1850–1919), suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Fredrik Ljungberg (s. 1977), ruotsalainen jalkapalloilija
 Hanna Ljungberg (s. 1979), ruotsalainen jalkapalloilija
 Lars Ljungberg (1902–1987), suomalainen yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Leo Ljungberg (1930–2012), suomalainen nyrkkeilijä
 Mikael Ljungberg (1970–2004), ruotsalainen painija
 Paul Ljungberg (1893–1918), suomalainen jääkäriratsumestari
 Sabrina Ljungberg (s. 1989), suomalainen musiikin maisteri, Sabrina ja Saarten tyttäret -yhtyeen perustaja.
Erien kanava

Erien kanava () on 584 kilometrin pituinen kanava, joka yhdistää Atlanttiin laskevan Hudsonjoen Suurten järvien Eriejärveen Albanyn ja New Yorkin välillä Yhdysvalloissa. Kanavaa ehdotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1807 ja sen rakennustyöt aloitettiin 1817. Kanava avattiin virallisesti 26. lokakuuta 1825. Kanavaa laajennettiin ja uudistettiin useaan kertaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Kanava on yhä käytössä.

Rakentaminen 
Pohjois-Amerikan itärannikon Appalakkien vuoristo muodostaa kulkemiselle länteen suurehkon esteen, koska vuorten yli ei ole juuri yhtäkään käyttökelpoista solaa. Appalakit muodostivat pitkään esteen raskaammalle liikenteelle ja vuorijonoa kierrettiin Mississippijoen ja Floridan kautta. Vuonna 1810 New Yorkin kaupungin pormestari DeWitt Clinton alkoi ajaa kanavan rakentamista osavaltion läpi Suurille järville. Pitääkseen kaupan painopisteen etelässä presidentti James Madison kielsi antamasta liittovaltion apua hankkeelle. Lisäksi ongelmana oli, että silloisessa Yhdysvalloissa ei ollut hankkeen suunnitteluun ja johtoon tarvittavaa osaamista. Hanke oli suurin koskaan siihen mennessä rakennettu kanava. New York päätti itse rahoittaa kanavan ja sitä varten perustettiin tuomareista ja opettajista koostunut neljän henkilön ryhmä hankkeen saamiseksi käyntiin. Ryhmä onnistui tekemään pääsuunnitelmat opettelemalla itse kanavan rakentamista. Yhtenä ongelmana oli vedenkestävän laastin hankkiminen. Löytyi vapaaehtoinen, Canvass White, joka tarjoutui omalla kustannuksellaan matkustamaan Eurooppaan ja selvittämään asiaa. Englantilainen keksijä James Parker oli vuonna 1791 saanut patentin sementille, jota Parker ja hänen serkkunsa Charles Wyatt valmistivat ja markkinoivat roomalaisen sementin nimellä. White tutustui tähän ja palattuaan Yhdysvaltoihin hän kehitti oman sementtinsä, joka oli parempaa kuin Parkerin sementti. Whiten sementin avustamana Erien kanava avattiin vuonna 1825.

Kanavan vaikutus New Yorkin kehittymiselle 
Kanava otettiin käyttöön useita vuosikymmeniä ennen kuin rautatiet rakennettiin. Ensimmäisenä vuonna kanavaa käytti 13 000 alusta. Rahtikustannukset putosivat niin, että tonnin jauholastin laivaaminen New Yorkiin maksoi enää kuusi dollaria, kun se aikaisemmin maksoi 120 dollaria ja kuljetusaika supistui viikkoon eli noin kolmasosaan aikaisemmasta. Tällä oli valtava vaikutus New Yorkin kehittymiselle. Kaupungin osuus Yhdysvaltojen viennistä nousi vuoden 1800 alle kymmenestä prosentista yli 60 prosentiin vuosisadan puolivälissä. Samaan aikaan kaupungin väkiluku kasvoi kymmenestä tuhannesta puoleen miljoonaan. Suurille järville on käynti myös St Lawrence -joen kautta Kanadan alueella ja todennäköisesti ilman Erien kanavaa taloudellinen painopiste olisi siirtynyt sinnepäin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain kanavat
New Yorkin osavaltion rakennukset ja rakennelmat
New Yorkin osavaltion liikenne
National Register of Historic Places -kohteet New Yorkin osavaltiossa
Hudsonjoen vesistö
Saint Lawrencen vesistö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elli-Marja Ilkka

Elli-Marja Ilkka (16. lokakuuta 1896 Suodenniemi – 1993) oli suomalainen maatalon emäntä, pakinoitsija ja uskonnollinen kirjailija.

Ilkka kävi Hämeenlinnan kiertokoulunopettajaseminaarin 1913–1914 ja toimi opettajana Kangasalla 1914-1920. Maatilan emäntänä hän oli vuodesta 1928 lähtien. Ilkka toimi Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen julkaisujen avustajana 1925–1950 ja hän oli Pellervo-lehden pakinoitsijana 1948–1965.

Teoksia 
 Varjosta valoon : romaani. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Vammala 1934, 2. painos 1943
 Kun kahleet katkeavat : romaani. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1935, 2. painos 1946
 Mikin ensimmäinen lähetysmatka : romaani. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1937, 3. painos 1942, 4. painos 1945
 Jumalattomien edestä : kertomuskokoelma. Suomen evank.- yhdistys, Helsinki 1942, 2. painos 1944, 3. painos 1947
 Pieni lähetyssaarnaaja ; kirj. Elli-Marja Ilkka ja Asto Väre. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1946
 Lapsen usko : romaani. 1951, 2. painos SLEY-kirjat, Helsinki 1995
 Verellä merkitty tie : romaani. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1955

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Elli-Marja Ilkka

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Aino Salo

Aino Sofia Salo (10. heinäkuuta 1897 Lappeenranta – 4. tammikuuta 1992) oli suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija.

Salo pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1929. Hän oli äidinkielen lehtorina Kotkan tyttölyseossa vuosina 1937–1944 ja 1945–1953 ja oli koulun rehtorina 1953–1961. 


Teoksia 
 Karrin lapset: Romaani. Otava, 1923.
 Lemin naisten käsityöt. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1930.
 Juhannuslahja: Romaani. Otava, 1942.

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomen kirjailijat.

Viitteet

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Iso-Britannia olympialaisissa

Iso-Britannia on yksi niistä neljästä maasta jotka ovat osallistuneet kaikkiin olympialaisiin.

Nimestään huolimatta joukkue edustaa koko Yhdistynyttä kuningaskuntaa sekä sen erillisalueita (Jersey, Guernsey ja Mansaari) ja merentakaisia alueita lukuun ottamatta Bermudaa, Brittiläisiä Neitsytsaaria ja Caymansaaria, jotka osallistuvat olympialaisiin omilla joukkueillaan. Vaikka Irlannin olympiakomitea edustaa koko Irlannin saarta,  pohjoisirlantilaiset urheilijat saavat valita itse, osallistuvatko he olympiakisoihin Ison-Britannian vai Irlannin joukkueessa.

Saavutetut mitalit

Kesäolympialaisista

Talviolympialaisista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.teamgb.com/
Kaarina Lönn

Alma Kaarina Vaher (sukunimi vuoteen 1935 Lönn, 8. lokakuuta 1896 Jyväskylä – 23. elokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen runoilija. Hän syntyi sokeana, mutta lapsena tehty silmäleikkaus antoi hänelle kohtalaisen heikon näkökyvyn. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917. Sen jälkeen hän kävi Jyväskylän seminaarin ja täydensi opintojaan Helsingin yliopistossa. Työuransa hän teki Helsingin sokeainkoulun opettajana vuosina 1928–1963.

Teoksia 
Nimellä Kaarina Lönn:
 Aamunkoissa. Gummerus 1919
Nimellä Kaarina Vaher:
 Nuoret runoilijat ; runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. WSOY 1924

Lähteet 
 

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Suomalaiset opettajat
Romanien kansallispäivä

Romanien kansallispäivä on 8. huhtikuuta. Vuonna 1971 Lontoossa pidettiin ensimmäinen kansainvälinen romanikongressi ja hyväksyttiin romanien lippu. Kongressin avajaispäivää on vuodesta 1990 vietetty romanien kansallispäivänä. Suomessa Helsingin yliopiston almanakkatoimisto hyväksyi vuonna 2012 romanien kansallispäivän 8. huhtikuuta mukaan almanakkaan vuodesta 2014 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Kansallispäivät
Kansallispäivä
Koltajärvi

Koltajärvi () on nelisen kilometriä pitkä järvi Pohjois-Norjassa Omasvuonon kunnassa. Järven pinnankorkeus on 489 metriä merenpinnasta.

Länsipäästä lähtee lasku-uoma kohti Singalanjokea (), joka laskee Storfjordeniin. Suomen Matkailijayhdistyksen matkareittikuvauksessa mainitaan myös vähäisempi lasku-uoma kaakkoon Kuokkimajärveen (nyk. maastokartassa Kuohkimajärvi) ja edelleen Kilpisjärveen. Lasku-uoma Kilpisjärveen mainitaan myös Tietosanakirjassa nimellä Rajajoki (Radjejohka). Nykyisessäkin Suomen vesistöaluejaossa Koltajärvi on merkitty jakautumaan Tornionjoen vesistön ja Singalanjoen vesistön valuma-alueiden kesken.

Pienellä tekosaarella Koltajärven itäpäässä sijaitsee Suomen, Ruotsin ja Norjan yhteinen Kolmen valtakunnan rajapyykki. Koltajärvi ulottuu siis myös Suomen ja Ruotsin puolelle joitain kymmeniä metrejä.

Lähteet

Enontekiön järvet
Norjan järvet
Omasvuono
Kiirunan järvet
Ruotsin ja Suomen raja
Norjan ja Suomen raja
Norjan ja Ruotsin raja
Singalanjoen vesistö
Bifurkaatiojärvet
Locked Out of Heaven

Locked Out of Heaven on yhdysvaltalaisen laulajan Bruno Marsin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä 1. lokakuuta 2012 hänen toiselta studioalbumiltaan Unorthodox Jukebox.

Lähteet 

Vuoden 2012 kappaleet
Bruno Marsin kappaleet
The Smeezingtonsin tuottamat kappaleet
Ripsialpi

Ripsialpi (Lysimachia ciliata) on Lysimachia-sukuun kuuluva monivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa. Lajia käytetään koristekasvina.

Ripsialpi on kuin 30:stä sataan senttimetriä kasvava tarha-alpi (Lysimachia punctata), mutta lähes tai kokonaan kaljuvartinen. Lehdet ovat pitkähköruotisia ja ruoti pitkäripsinen. Lehtilavoissa on kapeneva kärki. Ne ovat kaljuja paitsi laidoilta lyhytripsisiä. Perälliset kukat kasvavat ryhminä lehtihangoissa. Teriö on ratasmainen ja keltainen, sen keskellä on punainen rengas. Terälehdet ovat vastapuikeita, usein nipukkakärkisiä.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Ripsialpi (Lysimachia ciliata)
 Puutarha.net: Ripsialpi (Lysimachia ciliata)

Alvet
Peltonukki

Peltonukki (Androsace elongata) on nukkien sukuun kuuluva yksivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Euroopassa. Se on kuin ketonukki (Androsace septentrionalis), joka voi kasvaa 40 senttimetriä korkeaksi, mutta tavallisesti enintään kymmenen senttimetriä. Sen hennoista tiheäkarvaisista vanoista ainakin suuri osa kasvaa kaarevassa tai vaaka-asennossa. Lehdet kasvavat tiiviinä maanmyötäisenä ruusukkeena. Lehtilapojen muoto vaihtelee suikeasta kapeanpuikeaan, ja tyveltä ne ovat leveähköjä. Kukinto on harsu sarja, jonka tyvellä on kolmesta kahdeksaan millimetriä pitkiä tukilehtiä. Kukan teriö ja kota ovat lyhyempiä kuin verhiö, ja kota on niukkasiemeninen.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Peltonukki (Androsace elongata)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Androsace elongata – peltonukki
 Den virtuella floran: Sandviva (Androsace elongata) 
 ITIS: Androsace elongata 
 United States Department of Agriculture (USDA): Androsace elongata 

Nukit
Maj Granlund

Maj Kerstin Granlund (26. helmikuuta 1893 Turku – 3. tammikuuta 1985) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Granlundin vanhemmat olivat liikemies Arthur Lindholm ja . Hän opiskeli musiikkia Suomessa ja ulkomailla ja toimi sitten pianonsoiton opettajana. Maj Granlund meni 1926 naimisiin turkulaisen kuoronjohtaja ja säveltäjä John Granlundin kanssa.

Teoksia 
 Hyllningskväde till Svante Dahlström med anledning av hans 50-årsdag ; musik av John Granlund. Åbo 1933
 Till min stad : dikter. Bro, Åbo 1948

Lähteet 
 
 Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 2 : 1941-1950

Viitteet 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Markku Arantila

Markku Arantila (s. 1960 Espoo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Vapaassa taidekoulussa vuosina 1978–1982.

Arantilalla on ollut toistakymmentä yksityisnäyttelyä 1980-luvun alusta lähtien eri puolilla Suomea. Hän on myös osallistunut yli neljäänkymmeneen yksityisnäyttelyyn Suomessa ja ulkomailla. Arantilan töitä on useiden suomalaisten kaupunkien ja säätiöiden kokoelmissa.

Arantila palkittiin Eduskuntatalon lisärakennuksen taidekilpailussa. Vuonna 2007 hänen 54 metriä pitkä temperamaalauksensa Kulkijat sijoitettiin lisärakennuksen ja Eduskuntatalon väliseen yhdyskäytävään.

Arantila on toiminut opetustehtävissä useissa eri taiteen alan oppilaitoksissa. Vapaan taidekoulun lisäksi hän on toiminut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa ja Oriveden Opistossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Markku Arantilan kotisivut
 

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Goremageddon: The Saw and the Carnage Done

Goremageddon: The Saw and the Carnage Done on kolmas studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Se julkaistiin vuonna 2003 Listenable Recordsin kautta. Kaikkiin kappaleisiin, viimeistä lukuun ottamatta, on liitetty mukaan kauhu- ja sarjamurhaajateemallisia äänileikkeitä. Esimerkiksi kahdessa ensimmäisessä kappaleessa on äänileike elokuvasta Hellbound – Hellraiser II. Albumin nimiotsikolla viitataan Neil Youngin kappaleeseen Needle and Damage Done. Goremageddon taas on yhdistelmä sanoista gore ja Harmagedon. Muita julkaisuja on rajoitettu 500 kappaleen punainen LP-levy, jolta löytyy myös Carcass-cover Carnal Forge.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 2009 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
  (Carcass-cover)

Kokoonpano
 Sven de Caluwé – laulu
 Bart Vergaert – kitara
 Thijs De Cloedt – kitara
 Frederik Vanmassenhove – basso
 Dirk Verbeuren – rummut

Lähteet

Abortedin albumit
Vuoden 2003 albumit
Sachsen-luokka (fregatti)

Sachsen-luokka eli F124-luokka on Saksan laivaston kolmen ohjusfregatin muodostama alusluokka, johon alun perin suunniteltiin kuuluvan neljä alusta. Neljännen aluksen tilausta ei kuitenkaan toteutettu.

Suunnittelu 
Alusten taistelujohtojärjestelmänä on Thales Nederlandin (aiemmin Signaal) reaaliaikaisen tietokannan ja siihen liitetyn viestiverkon käsittävä Sewaco FD. Alusten keski- ja pitkän matkan ilmatorjuntajärjestelminä ovat Raytheon ESSM ja Standard SM2111-A -ohjukset, jotka laukaistaan 32-siilon VLS Mk41 laukaisualustalta. Alukset on varustettu kahdella lyhyen kantaman RAM Mk31 -ilmatorjuntaohjusjärjestelmällä ja kahdella neljän ohjuksen Boeing Harpoon-merimaaliohjusjärjestelmällä.

Luokan alusten aseistusta täydentävät Oto Melaran 76 millimetrin tykki ja kaksi Rheinmetallin 20 millimetrin tykkiä. Aluksilla on kaksi kolmiputkista Mk32 torpedoputkea, joilla voidaan laukaista Eurotorp MU90 -torpedoita ja aluksilla toimivat kaksi NH90-helikopteria kykenevät laukaisemaan pitkän kantaman torpedoita.

Omasuojajärjestelminä ovat EADSin ja Defence Electronicsin FL1800 SII ECM-järjestelmä ja kuusi Sippican Hycor SuperBROC -heitintä, joilla voidaan laukaista suojasoihtuja. Tutkajärjestelminä on kaksi Atlas Elektronikin 9600-M I/J -alueen tutkaa, kaukovalvonta- ja seurantatutkana Thales Nederlandin toimittama SMART-L ja maalinosoitustutkana Thales Nederlandin APAR.

Alukset 
Luokan aluksista kolme tilattiin kesäkuussa 1996 Alankomaiden ja Espanjan toteutettua vastaavat alukset. Sopimus tehtiin ARGE F124 -konsortion kanssa, jonka muodostivat Blohm + Voss, HDW ja Thyssen Nordseewerke. Yhtiöt liitettiin tammikuussa 2005 ThyssenKrupp Marine Systemsiin. Alukset on sijoitettu 2. fregattilaivueeseen () Wilhelmshaveniin.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Deutsche Marine - Fregatte Sachsen-Klasse (124)
Strychnine.213


Strychnine.213 on kuudes studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Nimiotsikolla tarkoitetaan strykniiniä. Albumi julkaistiin vuonna 2008 Century Median kautta. Edellisten levyjen tapaan joissain kappaleissa on käytetty lisänä ihmispuheiden taltiointeja, kuten kappaleessa A Murmur in Decrepit Wits osa Charles Mansonin haastattelusta vuodelta 1980.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Rajoitetun ennakkotilausalbumin bonuskappale

Kokoonpano 
 Sven de Caluwé – laulu
 Sebastian Tuvi – kitara, taustalaulu
 Peter Goemaere – kitara
 Sven Janssens – basso
 Dan Wilding – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Abortedin albumit
Vuoden 2008 albumit
Mummonpalsami

Mummonpalsami (Impatiens balsamina) on trooppisesta Etelä-Aasiasta kotoisin oleva palsamilaji, jota käytetään koristekasvina. Se on yksivuotinen ruoho, jonka varsi on paksu, mehevä ja kalju. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat leveänsuikeita, hammaslaitaisia ja sulkasuonisia. Kukinto on isoista perällisistä kukista muodostuva terttu. Verhiön alin lehti on pussimainen ja kannuksellinen. Terälehdet ovat osittain yhdiskasvuisia, väriltään punaisesta valkeaan. Mummonplasamin viljelylajikkeet voivat olla myös kerrannaiskukkaisia. Hedelmä on kapea kota, joka hajoaa kypsänä viideksi liuskaksi sinkauttaen siemenet.

Lähteet 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö, Mummonpalsami (Impatiens balsamina)

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Mummonpalsami (Impatiens balsamina)
Puutarha.net: Mummonpalsami (Impatiens balsamina)
ITIS: Impatiens balsamina 
United States Department of Agriculture (USDA): Impatiens balsamina 
Flora of China: Impatiens balsamina 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Impatiens balsamina 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Impatiens balsamina (garden balsam) 

Palsamit