joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
T. J. Oshie

Timothy "T. J." Oshie, Jr. (s. 23. joulukuuta 1986 Mount Vernon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-liigassa pelaavaa Washington Capitalsia.

Ura
Oshie on taustaltaan ojibway-intiaani. Uransa hän aloitti pelaten Minnesotassa Warroadin high school -joukkueessa, jonka jälkeen hän siirtyi USHL:n Sioux Falls Stampede -joukkueeseen. Tämän jälkeen hän pelasi NCAA-liigan Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa kolme kautta. Oshie pelasi Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kaudella 2005–2006.

13. toukokuuta 2008 Oshie päätti jättää yliopistoseuransa ja kirjoittaa sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Lokakuussa 2008 hän siirtyi St. Louisiin tulokkaana. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. lokakuuta 2008 Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän pelasi myös neljässä pudotuspeliottelussa, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Oshie muodosti tulokaskaudellaan tehokkaan ketjun Patrik Berglundin ja David Perronin kanssa. Ketju sai lempinimen The Kid Line. Hän oli tulokkaiden pistepörsissä yhdeksäs. Hänen maalinsa Vancouver Canucksia vastaan valittiin kuudenneksi NHL:n kauden 2008–2009 hienoimpien maalien listalla.

Oshie loukkaantui vääntötilanteessa Samuel Påhlssonia vastaan alkukaudella 2010–2011, ja hän oli sivussa kolme kuukautta. Oshie teki kauden aikana 49 ottelussa tehot 12+22=34. Kesäkuussa 2011 Oshie teki yksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa, joka oli arvoltaan 2,35 miljoonaa dollaria.

Oshie valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen vuoden 2009 Sveitsin MM-kilpailuihin. Turnauksessa hän teki yhden maalin, puolivälierässä Suomea vastaan.
Oshie oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2010, jossa hän teki kuudessa ottelussa tehot 2+4=6. Oshie siirtyi Washington Capitalsiin kesällä 2015 vaihdossa, jossa St. Louisiin matkasivat Troy Brouwer ja Pheonix Copley.

Tammikuussa 2020 Oshie valittiin ensimmäisen kerran urallaan NHL tähdistöotteluun.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Washington Capitalsin pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Dimítrios Loúndras

Dimítrios Loúndras (, 6. syyskuuta 1885 – 15. helmikuuta 1970) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa. 

Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa.

Lähteet 

Kreikkalaiset olympiamitalistit
Kreikkalaiset telinevoimistelijat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Aurelia Cotta

Aurelia Cotta (k. 54 eaa.) oli roomalaiseen yläluokkaan kuulunut nainen. Hän oli diktaattori Julius Caesarin äiti. Hänen vanhempansa olivat luultavasti Marcus Aurelius Cotta ja Rutilia. Hänellä oli kolme veljeä Gaius Aurelius Cotta (vuoden 75 eaa. konsuli), Marcus Aurelius Cotta (vuoden 74 eaa. konsuli) ja Lucius Aurelius Cotta (vuoden 65 eaa. konsuli).

Aurelia meni naimisiin Gaius Julius Caesarin kanssa. Pari sai kaksi tytärtä ja noin vuonna 100 eaa. pojan, joka nimettiin isänsä mukaan. Nuorempi tyttäristä oli Augustuksen isoäiti.

Aurelia tai hänen palvelijansa huomasi Publius Clodius Pulcherin vain naisille tarkoitetussa Bona Dea- palvontamenoissa. Aurelia ja yksi hänen tyttäristä todistivat myöhemmin Clodiuksen oikeudenkäynnissä.  

Aurelia kuoli Caesarin ollessa Gallian-sotaretkellään.

Lähteet 

Antiikin Rooman naiset
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Vuonna 54 eaa. kuolleet
Pekka Aalto (juoksija)

Ashprihanal Pekka Aalto (s. 27. elokuuta 1970 Tukholma) on suomalainen ultrapitkien matkojen kestävyysjuoksija. Aalto on voittanut New Yorkissa juostavan 3 100 mailin (4 988 kilometrin) juoksukilpailun kahdeksan kertaa, enemmän kuin kukaan muu, ja hänellä on hallussaan kilpailun maailmanennätysaika. Ultrajuoksu.fi:n mukaan Aalto on yksi maailman kovimmista ultrajuoksijoista.

Elämäkerta 
Vaikka Aalto on syntynyt Tukholmassa, hän on asunut Helsingissä yhdeksänkuukautisesta lähtien.  Hän aloitti juoksuharrastuksensa 25-vuotiaana, juosten ensimmäisen monipäiväisen kisansa vuonna 1999, jolloin hän oli harrastanut jo pari vuotta pitkiä vaelluksia.  3 100 mailin ultrajuoksukisan, maailman pisimmän säännöllisesti järjestettävän juoksukilpailun, hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 2000.  Viimeisimmän voiton kilpailussa ja samalla ennätysjuoksun hän juoksi vuoden 2015 heinäkuussa ajalla 40 vuorokautta, 9 tuntia, 6 minuuttia ja 21 sekuntia, mikä paransi aiempaa ennätystä yli 23 tuntia.  Voittaessaan hän oli ensimmäinen ihminen kilpailun 19-vuotisen historian aikana joka selvitti matkan alle 41:n vuorokauden.  Niin ikään New Yorkissa juostavan vuosittaisen Kuuden päivän juoksun Aalto on voittanut kolme kertaa. 

Ultrajuoksun lisäksi Aalto harrastaa kallio- ja vuorikiipeilyä. Aalto on Sri Chinmoy Marathon Teamin jäsen, ja Ashprihanal on hänen Sri Chinmoyltä saamansa lisänimi, joka tarkoittaa "Tavoitteen tuli sydämessä".  Ammatiltaan hän on lehdenjakaja.  

Pekka Aallon suorituksesta vuoden 2012 Kuuden päivän juoksu -kilpailussa on Mika Taanila tehnyt dokumentin Kuuden päivän juoksu. 

Pekka Aalto on maininnut noudattavansa kasvisruokavaliota. Hän ei syö lihaa eikä kalaa, mutta käyttää kananmunia ja maitotuotteita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Video: Yle Uutiset, 2015
Video: Fox, 2015 
Video: SCMT, 2015  
Video: Finish 3100 Mile Race, 2011 
 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Silja Kiehelä

Silja Kiehelä on suomalainen lastenkirjailija. Hänen teoksistaan tunnetuimpia on muun muassa Sofia ja karhunkynsi, josta hän sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2004.

Lähteet 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Montenegron käsipallomaajoukkue

Montenegron käsipallomaajoukkue edustaa Montenegroa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Montenegron käsipalloliitto.

Vuonna 2006 Serbiasta itsenäistynyt Montenegro osallistui ensimmäiseen käsipallon arvoturnaukseensa vuonna 2008, jolloin joukkue sijoittui Norjan EM-kilpailuissa 12:nneksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa joukkue sijoittui 22:nneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Montenegron käsipalloliiton kotisivut 

Maajoukkue
Käsipallomaajoukkueet
Simo Halinen

Simo Halinen (s. 30. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. 

Halinen on ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvia ja televisiosarjoja. Häneltä on ilmestynyt kaksi romaania. Lisäksi hän on tehnyt lyhyitä dokumenttielokuvia.

Halisen ensimmäinen kokoillan elokuva Cyclomania (2001) kertoi polkupyöräläheteistä. Toinen pitkä elokuva Kerron sinulle kaiken tuli ensi-iltaan tammikuussa 2013. Elokuva käsittelee moderneja, urbaaneita ihmissuhteita. Pääosissa näyttelevät Leea Klemola, Peter Franzén ja Ria Kataja. Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO palkitsi Halisen elokuvasta Vuoden elokuvaohjaaja -palkinnolla.

Halinen avioitui vuonna 1989 kuvataiteilija Sophia Ehrnroothin kanssa.


Teoksia 
 Idänsydänsimpukka, Tammi 2004
 Lemmenomenia, Tammi, 2008

Filmografia 
Ohjauksia
 Minerva (1997) 
 Cyclomania (2001)
 Hokkasen näköinen nainen (2005, TV-sarja)
 Kultainen noutaja (2007, TV-sarja)
 Kerron sinulle kaiken (2012)
 Kääntöpiste (2018)

Käsikirjoittajana
 Minerva (1997) 
 Cyclomania (2001) 
 Hokkasen näköinen nainen (2005, TV-sarja) 
 Kultainen noutaja (2007, TV-sarja, yhdessä Michael Baranin kanssa)
 Kääntöpiste (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Säynäjäjoki (Utajärvi)

Säynäjänjoki on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva pieni joki. 

Joki sijaitsee Utajärven kunnan Särkijärven alueella. Se lähtee Säynäjä-nimisestä järvestä ja laskee Särkijokea pitkin Kiiminkijokeen.  Joen ylittää ylävirran puolella Säynäjälle menevä metsäautotie. Jokivarsi on asumaton Hautalan taloa lukuun ottamatta, joka on Särkijoen liittymän kohdalla. Hautalasta hieman ylävirtaan on kaksi joen laajentumaa, ensin suurempi Leppilampi ja sitten pieni Keskilampi, jonka yläpuolelta jokeen laskee Ulkusesta oja. Ylävirralla jokeen laskee oja myös Pikku-Säynäjästä. Joessa on sekä koskipaikkoja että suvantoja, aikoinaan se lienee ollut osa Kiiminkijoen uittoaluetta.

Kiiminkijoen vesistö
Utajärven joet
Juha Kela

Juha Tapio Kela (24. elokuuta 1950 Suomussalmi – 3. toukokuuta 1985 Hyvinkää) oli suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten gospelyhtye Pro Fidesta, jossa hän soitti koskettimia vuodesta 1974 kuolemaansa asti vuoteen 1985.

Kelalla oli jo ennen Pro Fideen liittymistä vahva musiikillinen tausta kotiseudullaan Kotkassa, missä hän oli ollut mukana muun muassa paikallisessa Hair-musikaalissa.. Tultuaan uskoon hän lähti opiskelemaan teologiaa ja kirkon nuorisotyötä. Liityttyään Pro Fide -yhtyeeseen vuonna 1974 hänen kiinnostuneisuutensa progressiivisesta rockista alkoi näkyä yhtyeen linjassa. Kelan aikana yhtye julkaisi levyt Joh. 3:16 (1976), Lauluja Kahdesta Maailmasta (1980), Pro Fide (1981) ja Tupla (1983). Lisäksi Juha Kela vastasi isolta osin Mikko Kuustosen ensimmäisen soololevyn Jää kuuntelemaan (1979) tuotannosta ja musiikin sävellyksestä. Kristillistä nuorisotyötä Suomen Raamattuopistossa leipätyökseen tehnyt Kela oli viimeisinä vuosinaan suunnitellut heittäytymistä sivuun gospelmusiikista ja ryhtymistä täysipäiväiseksi ammattimuusikoksi.

Kelalla oli neljä lasta: laulaja-lauluntekijä Anssi Kela, muusikko Ville Kela ja kaksi tytärtä. Vuonna 1984 hän rakensi perheelleen omakotitalon Vihtiin. Hän kuoli runsaan vuoden kuluttua auto-onnettomuudessa kuorma-autoa ohittamaan lähteneen henkilöauton törmättyä hänen autoonsa. Anssi Kela muistelee näitä lapsuutensa tapahtumia vuoden 2001 läpimurtokappaleessaan ”Nummela”.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pro Fide: Harmaa huone (YLE: Elävä arkisto)

Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Suomalaiset kosketinsoittajat
Hengellisen musiikin esittäjät
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
The Resistance

The Resistance on englantilaisen vaihtoehtorockyhtye Musen viides studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2009. Albumin miksasi Mark Stent ja tuotti yhtye itse.

Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 3. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4, ja nousi niin ikään kolmannelle sijalle. Se pysyi listalla yhteensä 50 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matthew Bellamy – laulu, kitara, koskettimet, piano, syntetisaattori, ohjelmointi 
 Christopher Wolstenholme – basso, taustalaulu
 Dominic Howard – rummut, lyömäsoittimet, syntetisaattori, ohjelmointi

Arvostelut 
 Metacritic: 72/100
 Allmusic: 
 Rolling Stone: 
 Entertainment Weekly: B

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Musen albumit
Viikko ennen vappua

Viikko ennen vappua on vuonna 2009 valmistunut suomalainen lyhytelokuva. Sen on käsikirjoittanut  Ilmari Aho  yhdessä  Hamy Ramezanin  kanssa, joka on myös ohjannut elokuvan. Elokuva on osa suomalainen novellielokuva 2008 -hanketta, jonka rahoituksesta vastasi Suomen elokuvasäätiö yhdessä YLE Yhteistuotantojen kanssa. Tuotantoyhtiönä toimi For Real Productions Oy, joka on Kinotar Oy:n tytäryhtiö.

Juoni 
Tomi (16) ja Aino (12) ovat sisaruksia ja toistensa parhaita ystäviä, joita yhdistää innostus jalkapalloon. Ainon joukkueen fanaattisena kannattajana Tomille on tärkeää, että joukkue voittaa mestaruuden. Tomin ja Ainon äiti Marjo tekee lastensa elämästä vaikeaa jatkuvilla bileillään. Äitinsä arvaamattomaan käytökseen tottunut Tomi huolestuu kuitenkin todella vasta tajutessaan, että hänen oma siskonsa on muuttumassa. Aino ei olekaan enää se kiltti, jalkapalloon keskittyvä pikkusisko, jollaisena Tomi on tottunut Ainoa pitämään. Tomille paljastuu, että Aino on muuttumassa nopeasti. Hän koettaa estää siskonsa muutoksen, mutta joutuu huomaamaan, ettei toista ihmistä voi hallita väkisin. Tomin on opittava luottamaan sekä itseensä, että muihin. Ainoastaan sitä kautta hän ja Aino voivat päästä elämässä eteenpäin.

Arviot lehdissä 
Aamulehdessä, Turun Sanomissa ja Etelä-Suomen sanomissa julkaistiin Anne Välinoron kirjoittama arvostelu elokuvasta. Välinoro antoi elokuvalle neljä tähteä.
"Viikko ennen vappua on kaunis, koskettava ja hämmentävän sujuvasti tehty novellielokuva kahdesta sisaruksesta pääkaupunkiseudun lähiössä."... "Ramezan saa nuoret näyttelijänsä tavattoman luonteviksi, nuorukaisen sielun väikkymään kevarin sivupeilissä ja betonilähiön runoilemaan kevään kalvaudessa."

Festivaalit 
Viikko ennen vappua pääsi ainoana suomalaisena elokuvana vuoden 2010 Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien kansainväliseen kilpailusarjaan. Festivaalille ilmoitettiin 5121 elokuvaa (Suomesta 62), joista kilpailun ohjelmistoon valikoitui 78. Elokuva palkittiin juryn erikoismaininnalla.
Clermont-Ferrand on yksi maailman arvostetuimmista lyhytelokuvafestivaaleista.

Palkinnot

Tekniset tiedot 
Kuvausformaatti: Super 16 mm. Esitysformaatti: 35 mm, HD, Digibeta. Kuvasuhde: 1:1.85 (35 mm), 1:1.78 (HD). Ääni: Dolby Digital, Dolby SR

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien nettisivut

Suomalaiset lyhytelokuvat
Vuoden 2009 suomalaiset elokuvat
Lucky Luke – Lähde länteen!

Lucky Luke – Lähde länteen! () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut ranskalainen animaatioelokuva, joka perustuu Morrisin luomaan Lucky Luke -sarjakuvahahmoon. Elokuvan ohjasi Olivier Jean Marie, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Jean-François Henryn kanssa. Lucky Lukea ääninäytteli Lambert Wilson. Elokuva sijoittuu vuoteen 1880.

Elokuva on saanut vahvasti vaikutteita Morrisin ja Goscinnyn alkuperäistarinoista. Eniten elokuva perustuu Vankkurikaravaani-tarinaan, mutta muutamia yksityiskohtia on otettu myös tarinoista Daltonit tekevät parannuksen, Ran-Tan-Plan saa perinnön sekä Daltonit häissä.

Juoni

Lucky Luke on viemässä Daltonin veljeksiä oikeuteen New Yorkiin, mutta veljekset onnistuvat pakenemaan ja ryöstävät pankin. Ryöstön aikana Averell Dalton kuitenkin soheltaa dynamiitin kanssa ja räjäyttää koko pankin kappaleiksi. Tästä huolimatta Daltonin veljekset saavat ryöstösaalinsa ja pakenevat poliiseilta. He kätkevät ryöstösaaliinsa yksinäisiin vankkureihin. Tilanteen rauhoituttua veljekset palaavat vankkureiden luo, mutta huomaavat paikalla olevan nyt useita satoja samanlaisia vankkureita, jotka ovat matkalla Kaliforniaan. Daltonit lähtevät matkaamaan kohti Kaliforniaa vankkureiden perässä Lucky Luken valvovan silmän alla.

Äänirooleissa

Alkuperäinen, ranskankielinen ääniraita

Englanninkielinen dubbaus

Videopeli 
Atari kehitti ja julkaisi elokuvasta videopelin, Go West! A Lucky Luke Adventure, vuonna 2007. Peli julkaistiin tietokoneelle, Nintendo DS:lle sekä Wiille.

Lähteet

Vuoden 2007 ranskalaiset elokuvat
Lucky Luke
Ranskalaiset animaatioelokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Lead Sails Paper Anchor

Lead Sails Paper Anchor on Atreyun neljäs studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen Hollywood Recordsin kautta julkaistu albumi.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Lead Sails Paper Anchor 2.0 

Vuoden 2007 albumit
Atreyun albumit
Titlis

Titlis (3 238 m) on Sveitsin Urin Alpeilla sijaitseva vuori. Se sijaitsee Obwaldenin ja Bernin kantoneiden rajalla lähellä Engelbergiä, joka on kuuluisa muun muassa maailman ensimmäisestä pyörivästä kabiinihissistään. Vuorella on lumipeite ja pakkasta ympäri vuoden.

Aiheesta muualla

 Titliksen matkailusivut , , , , , 

Alppien vuoret
Bernin kantonin vuoret
Obwaldenin vuoret
Engelberg
Kerstin Duffy

Kerstin Lindeman-Peltonen (ent. Kerstin Campoy, ent. Kerstin Duffy; s. 9. maaliskuuta 1964 Tukholma, Ruotsi) nousi 1990-luvulla julkisuuteen lapsiaan koskevan huoltajuuskiistan vuoksi. Ruotsissa syntynyt Duffy vietti lapsuutensa Jämsässä. Hän on koulutukseltaan kokki, ja asuu Madeiralla.

Campoy avioitui vuonna 1990 yhdysvaltalaisen Miguel Campoyn kanssa, jonka hän oli tavannut työskennellessään Saksassa 1980-luvun puolivälissä. Naimisiin mentyään he asuivat aluksi Jämsässä, myöhemmin Kaliforniassa. Avioeron yhteydessä heidän kaksi lastaan määrättiin isälle. Kerstin Campoy kaappasi lapset Suomeen syksyllä 1996 ja piilotteli heitä eri puolilla maata parin vuoden ajan. Helsingin hovioikeus päätti keväällä 1997, ettei tuolloin 5- ja 6-vuotiaita poikia lapsia luovutettaisi takaisin isälle tämän väkivaltaisuuden vuoksi. Syyskuussa 1997 Korkein oikeus kuitenkin katsoi hovioikeuden päätöksen vastaisesti ja Haagin lapsikaappaussopimukseen nojautuen, että lapset oli palautettava isälleen ja huoltajuuskiista oli käsiteltävä Yhdysvalloissa, ja määräsi Jämsän käräjäoikeuden panemaan päätöksen täytäntöön. Tämän jälkeen Kerstin Campoy piileskeli lapsineen eri puolilla Suomea vaihtaen olinpaikkaasa parikymmentä kertaa kolmen kuukauden aikana. Helmikuussa 1998 Jämsän käräjäoikeus palautti lasten huoltajuuden äidille, ja toukokuussa 1998 Vaasan hovioikeus kumosi päätöksen lasten palauttamisesta isälleen. Hovioikeuden käyttämien asiantuntijoiden mukaan pojat olivat kypsiä ratkaisemaan asian itse, ja molemmat vastustivat palautusta Yhdysvaltoihin. Poikien isä Miguel Campoy haki valituslupaa Korkeimmalta oikeudelta. Marraskuussa 1998 Korkein oikeus uudisti aikaisemman päätöksensä lasten palauttamisesta isälleen, ja lopulta lapset päätyivät Yhdysvaltoihin isänsä luokse maaliskuussa 1999.

Vuonna 1999 Campoy oli ehdolla eduskuntaan Remonttiryhmän ehdokkaana. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hän oli perussuomalaisten ehdokkaana Jämsän kaupunginvaltuustoon.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Erkki Tuomioja, Viikon kirjavinkki, Taistelu lapsista

Suomalaiset julkisuuden henkilöt
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Huoltajuuskiistat
Perussuomalaiset poliitikot
 Ruotsinsuomalaiset henkilöt
 Amerikansuomalaiset henkilöt
Marcus Aurelius Cotta

Marcus Aurelius Cotta oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hänen veljiänsä olivat Gaius Aurelius Cotta ja Lucius Aurelius Cotta. Julius Caesarin äiti Aurelia Cotta oli hänen siskonsa. Hän oli vuoden 74 eaa. konsuli ja sai tehtäväkseen puolustaa Bithyniaa Mithridates VI:ta vastaan. Hän menetti provinssin ja kärsi kuitenkin tappion meritaistelussa. Lopulta hän joutui piiritetyksi Khalkedoniin. Piiritys laukesi kun Lucullus pääsi paikalle. Cottasta tuli nyt Luculluksen alainen. Cotta valtasi Herakleian vuonna 71 eaa. Roomassa häntä syytettiin korruptiosta ja hänet erotettiin senaatista.

Lähteet

Roomalaiset poliitikot
Lentosukka

Lentosukat ovat elastisia tukisukkia, joita käytetään ehkäisemään veritulppien muodostumista jaloissa pitkäaikaisen istumisen aikana, kuten lento-, auto-, bussi- ja junamatkoilla. Tutkimukset osoittavat, että veritulppariskiä voidaan vähentää jopa 90 %, edellyttäen, että sukan laatuvaatimukset täyttyvät. Tutkimuksissa käytetyt lentosukat ovat lääkinnällisiä ensimmäisen kompressioluokan tukisukkia, joissa paine nilkassa on 18-20 mmHg ja vähenee asteittain polvea kohti.

Lentosukkia myydään nykyään laajalti. Suuri osa lentosukkina myytävistä sukista ei kuitenkaan täytä lääkinnällisen tukisukan painevaatimuksia.

Aiheesta muualla 
www.tukisukat.nu
www.tukisukat.fi

Lääketiede
Asusteet

en:Compression stockings
Lucius Aurelius Cotta

Lucius Aurelius Cotta oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hänen siskonsa oli Aurelia Cotta ja näin ollen hän oli Julius Caesarin eno.

Ollessaan preettori vuonna 70 eaa. Cotta ajoi läpi lex Aurelian joka kumosi Sullan lain jonka mukaan vain senaattorit saivat toimia tuomareina rikosoikeudenkäynneissä. Uuden lain mukaan senaattorien lisäksi ritarisäädyn ja tribuni aerarii -luokan jäsenet saivat toimia tuomareina. Vuonna 66 eaa. Cotta ja Lucius Manlius Torquatus syyttivät seuraavan vuoden konsuleja korruptiosta ja saivat heidät erotettua. Cotta ja Torquatus valittiin uusiksi konsuleiksi. Vuonna 64 eaa. Cotta oli kensorina ja tuki Ciceron hyökkäystä Catilinaa vastaan. Caesarin murhan jälkeen Cotta vetäytyi julkisuudesta.

Lähteet

Roomalaiset poliitikot
Roomalaiset sotilaat
Raging Steel

Raging Steel on saksalaisen thrash metal -yhtye Deathrown toinen studioalbumi. Albumi on yhtyeen tunnetuin ja sitä pidetäänkin Deathrown parhaana. Se edustaa tyyliltään perinteisempää thrash metallia, kun taas yhtyeen seuraavat albumit teknisempää thrashiä. Displeased Records julkaisi 2008 albumista uuden painoksen, joka sisältää bonuksena yhtyeen Eternal Death demon.

Kappaleet

 "The Dawn" (intro) - 01:24	
 "Raging Steel" - 04:13	
 "Scattered by the Wind" - 05:12	
 "Dragon's Blood" - 05:57	
 "The Thing Within" - 05:58	
 "Pledge to Die" - 04:07	
 "Mortal Dread" - 04:49	
 "The Undead Cry" - 04:06	
 "Beyond the Light" - 06:25

Kokoonpano

Milo - laulu, basso
Sven Flügge - kitara
Thomas Priebe - kitara
Markus Hahn - rummut

Vuoden 1987 albumit
Deathrow’n albumit
Luvian Veto

Luvian Veto ry on luvialainen urheiluseura, joka on perustettu 1930.

Jalkapallo

Edustusjoukkue 
Seuran miesten edustusjoukkue perustettiin uudelleen kaudelle 2003. Se pelaa kaudella 2019 Kutosessa. Kaudella 2010 joukkue pelasi ensimmäistä kertaa neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa, mutta sarjajärjestelmän muuttumisen takia joukkue putosi neljännelle sarjatasolle.

Entisiä pelaajia 
 Pekka Rautakallio
 Juha Heini

Historia 
 2003 Vitonen (Satakunta), sija 5/6
 2004 Vitonen (Satakunta), 1/5 (nousu Neloseen)
 2005 Nelonen (Satakunta), 7/8
 2006 Nelonen (Satakunta), 5/8
 2007 Nelonen (Satakunta), 7/8
 2008 Nelonen (Satakunta), 3/8
 2009 Nelonen (Satakunta), 2/8 (nousu Kolmoseen)
 2010 Kolmonen (Satakunta), 8/10 (putoaminen Neloseen)
 2011 Nelonen (Satakunta), 8/11
 2012 Nelonen (Satakunta), 8/9 (luopui sarjapaikasta)
 2013 Kutonen (Satakunta), 3/8 (nousu Vitoseen)

Historia 
 2010 Vitonen (Satakunta), sija 3/9
 2011 Vitonen (Satakunta), 12/14

LuVen kakkosjoukkue perustettiin kaudeksi 2010. Se pelasi Vitosessa kahden kauden ajan, mutta lopetti toimintansa kauden 2011 jälkeen.

Junioritoiminta 
Luvian Vedolla on yhdeksän juniorijoukkuetta: pojille C-junioreista G-junioreihin, tytöille C- ja E-juniorijoukkueet.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloseurat
Luvia
Vuonna 1930 perustetut urheiluseurat
Keskilaakso

Keskilaakso on Kouvolassa kerran viikossa ilmestyvä paikallislehti. Keskilaakso on erityisesti entisen Anjalankosken kaupungin ja Elimäen kunnan alueen paikallislehti, jonka levikki oli vuonna 2011 5 119 kappaletta. Lehteä julkaisee Länsi-Savo-konserniin kuuluva ESV-Paikallismediat Oy. Keskilaaksoa painetaan Saimaan Lehtipainossa Lappeenrannassa. Lehden päätoimittaja on Stiina Kokkonen.

Historia
Lehti perustettiin vuonna 1931 nimellä Kymen Keskilaakso ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 28. marraskuuta 1931. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi F. A. Havola. Vuonna 1975 Kymen Keskilaakson nimeksi tuli vastaperustetun Anjalankosken kauppalan mukaan Anjalankosken Sanomat ja 2007 lehti nimettiin Keskilaaksoksi. Vuoteen 1950 asti lehteä tehtiin Inkeroisissa. Lehden toimitus sijaitsi eri paikoissa Myllykoskea aina vuoteen 1992 asti.

Vuoteen 2001 asti lehden omisti Keskilaakso Oy. Myöhemmin lehden omistanut Sanoma myi muiden paikallislehtiensä mukana myös Keskilaakso-lehden Länsi-Savo-konsernille joulukuussa 2010. Vuoden 2011 alusta alkaen Keskilaakson on omistanut Länsi-Savo-konserniin kuuluva Etelä-Savon Paikallislehdet Oy, joka muutti kaupan yhteydessä nimensä ESV-Paikallismediat Oy:ksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Keskilaakson kotisivu

Suomalaiset paikallislehdet
Kouvolan media
Anjalankoski
Jona Weinhofen

Jona Weinhofen (s. 1. tammikuuta 1983) on australialainen hardcore-muusikko, joka on soittanut monissa metalcore-yhtyeissä, muun muassa Bring Me The Horizon (2009-2013). Yhtyeen I Killed The Prom Queen kanssa hän teki 2 EP-levyä ja kaksi albumia. Seuraava yhtye oli Bleeding Through. . Weinhofen on vegaani ja straightedge.

Lähteet

Aiheesta muualla
My space -sivustolla

Australialaiset kitaristit
Australialaiset laulajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Fuck...I’m Dead / Engorged



Fuck...I'm Dead/Engorged on australialaisen death-grind -yhtye Fuck...I'm Deadin ja yhdysvaltalaisen death-grind -yhtye Engorgedin split -albumi. Se julkaistiin vuonna 2002 No Escape Recordsin kautta.

Kappaleet 
 Fuck... I'm Dead 

 Engorged

Lähteet 

Fuck...I’m Deadin albumit
Vuoden 2002 split-albumit
Riders of Doom

Riders of Doom (myös nimellä Satan's Gift) on saksalaisen thrash metal -yhtye Deathrow'n debyyttialbumi. Albumi piti julkaista nimellä Satan's Gift, mutta sen kansitaide hylättiin Yhdysvaltain markkinoita ajatellen ja uuden kansikuvan myötä albumin nimi muutettiin Riders of Doomiksi. Displeased records julkaisi 2008 albumista uuden painoksen alkuperäisellä kansitaiteella ja nimellä. Uudelleen julkaisu sisältää bonusraitoja yhtyeen Lord of the Dead demolta.

Kappaleet

Kokoonpano
 Milo – laulu, basso
 Sven Flügge – kitara
 Thomas Priebe – kitara
 Markus Hahn – rummut

Lähteet

Vuoden 1986 esikoisalbumit
Deathrow’n albumit
Aachenin rauha

Aachenin rauha (, , ) oli Itävallan perimyssodan päättänyt rauhansopimus. Sopimuksen laati neuvosto, joka kokoontui Aacheniin 24. huhtikuuta 1748. Sopimus allekirjoitettiin 18. lokakuuta 1748. 

Britannia ja Ranska sanelivat sopimuksen ja muut osapuolet allekirjoittivat ehdolla olevat kohdat, joista oli aiemmin sovittu Bredan kokouksessa. Bredan kokous oli sarja rauhanneuvotteluita, jotka käytiin vuosina 1746–1748.

Sopimuksissa sovittiin seuraavista ehdoista:

Itävalta tunnusti Fredrik II Suuren Sleesian valloituksen ja luovutti Espanjalle menettämiään alueita Italiasta. Ranska vetäytyi Alankomaista ja sai vastaavasti takaisin osan siirtokunnistaan. Ranska sai takaisin Cape Bretonin, luovutti Madrasin (nyk. Chennai) Britannialle ja nykyisen Belgian alueen linnakekaupungit Hollannille.
 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna Maria Teresia luovutti Espanjalle Parman, Piacenzan ja Guastallan herttuakunnan Italiassa.
Modenan herttuakunta ja Genovan tasavalta palautettiin.
 Asiento-sopimus, joka oli taannut briteille orjakauppaoikeuden Espanjan siirtokuntiin Utrechtin rauhan 1713 mukaan, uudistettiin. Espanja heräsi myöhemmin vastustamaan asienton kohtia ja vaati 1750 allekirjoitetun Madridin sopimuksen yhteydessä brittien luopuvan vaatimuksistaan 100 000 punnan korvausta vastaan.

Käytännössä sopimus merkitsi status quo ante bellumia, eli tilanne palautettiin ennen sotaa vallinneeseen tilaan. Sopimus ei ratkaissut Britannian ja Ranskan siirtomaakilpailun aiheuttamia riitoja eikä näin toiminut pohjana kestävälle rauhalle. Italian oloja sopimus kuitenkin vakautti.

Sotimista jatkettiin seitsenvuotinen sodassa 1756–1763 mm. Sleesian kysymyksestä. Jotkut kohdista olivat yhä kiistakohtia Ranskan vallankumoussodissa, jotka alkoivat 1792.

Rauhansopimukset
Orjuus
Aachenin historia
1748
Auringossa

Auringossa on Mari Rantasilan toinen vuonna 1989 julkaistu studioalbumi. Albumin julkaisi EMI Finland. Albumin kappaleet "Auringossa", "Lemmen aakkoset", "En koskaan mene naimisiin" ja "Valvon" julkaistiin singlenä.

Albumista julkaistiin uusintapainos vuonna 1998, joka sisälsi alkuperäisen sisällön lisäksi bonuskappaleen "Nel Mio Sole", joka on italiankielinen versio Auringossa-kappaleesta.

Kohu
Nimikkokappaleesta "Auringossa" nousi julkaisuaikaan kohu, sen sisältämän sanoituksen vuoksi. Kappaleen sanoissa viitataan itsetyydyttämiseen. Rantasila on kertonut, että kappaleen teon aikana lauloi asioista, jotka ovat "luonnollisia", mutta ei osannut varautua kohuun. Rantasila lopetti kappaleen laulamisen keikoillaan 1990-luvun puolivälin jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta.

Kappaleet

B-puoli

Uusintapainoksen bonuskappale
 Nel Mio Sole (Auringossa -98)

Lähteet

Vuoden 1989 albumit
Mari Rantasilan albumit
Een beetje

Een beetje (suom. vähän) oli vuoden 1959 eurovision laulukilpailun voittokappale. Sen esitti Teddy Scholten hollanniksi ja se toi Alankomaille toisen sen viidestä euroviisuvoitosta. Kappale sai 21 pistettä, voittaen viidellä pisteellä seuraavaksi tulleen Ison-Britannian. Kappaleen esiintymisnumero oli viides. Kappaleen sanoittaja Willy van Hemert oli sama kuin vuoden 1957 euroviisuvoittokappaleella ”Net als toen”. Hemert oli näin ensimmäinen kaksi euroviisuvoittokappaletta tehtaillut lauluntekijä.

Seija Karpiomaa levytti kappaleesta Sauvo Puhtilan sanoittaman suomenkielisen version Vain hiukan.

Lähteet 

Vuoden 1959 euroviisuedustuskappaleet
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
Alankomaiden euroviisuedustuskappaleet
Marco Mordente

Marco Mordente (s. 7. tammikuuta 1979, Teramo) on italialainen koripalloilija. Hänen nykyinen seurajoukkue on Olimpia Milano.

Aiheesta muualla 
Euroliigan pelaajaprofiili 
Lega Basketin pelaajaprofiili 

Italialaiset koripalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Pikkujalohaukka

Pikkujalohaukka (Falco rufigularis) on amerikkalainen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 24–29 cm, siipien kärkiväli 56–58 cm (koiras) tai 65–67 cm (naaras) ja paino 108–242 g, keskimäärin 148 g. Naaras on hieman koirasta rotevampi. Sen pää ja selkäpuoli ovat mustat, kurkku ja rinnan yläosa ovat valkoiset, pitkähkö pyrstö on musta ohuin valkoisin ja harmain raidoin ja sen kärki on ruskehtava. Iiris on tummanruskea. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen 
Pikkujalohaukka elää Amerikassa, pohjoisessa Meksikosta läpi Keski- ja Etelä-Amerikan Pohjois-Argentiinaan. Lajin elinympäristön ala on noin 13 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä.

Elinympäristö 
Haukat elävät pääasiassa trooppisissa sademetsissä mutta myös ihmisen toiminnasta syntyneessä ympäristössä, kuten tienvarsilla, hakkuuaukeilla, harvennetuissa metsissä, jokivarsilla ja viljelysmailla, joilla kasvaa yksittäisiä puita.

Lisääntyminen 
Pesä on tavallisesti puun kolossa, toisinaan kalliojyrkänteen ulokkeella, termiittikeoissa tai nostokurjissa. Naaras munii 2–4 munaa, joita haudotaan 4–7 viikkoa. Koiras hankkii perheelle lähes kaiken ravinnon pesinnän aikana. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 35–40 päivää vanhoina.

Ravinto 
Lajin ruokavalio koostuu enimmäkseen pikkulinnuista, isokokoisista lentävistä hyönteisistä ja lepakoista.

Lähteet 
 ADW

Viitteet

Aiheesta muualla 
 VIREO (Kuvia)
Jalohaukat
Annamária Tóth

Annamária Tóth (o.s. Kovács, s. 14. syyskuuta 1945 Budapest, Unkari) on entinen unkarilainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli viisiottelu.

Tóth sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 viisiottelussa viidenneksi 4 704 pisteellä. Hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestijuoksuun ja saavutti neljännen sijan ajalla 45,1 s. Méxicon 1968 olympialaisten viisiottelussa hän saavutti pronssia 4 959 pisteellä. Ottelun osalajeissa hänen tuloksensa olivat: 10,9 s 80 metrin aitajuoksussa, 12,69 m kuulantyönnössä, 159 cm korkeushypyssä, 612 cm pituushypyssä sekä 23,8 s 200 metrin juoksussa. Viestijuoksussa hän karsiutui alkuerissä. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui viisiottelussa kymmenenneksi 4 587 pisteellä.

Lähteet

Viitteet

Unkarilaiset yleisurheilun moniottelijat
Unkarilaiset pikajuoksijat
Unkarilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Shlomo Benizri

Shlomo Benizri (; s. 7. helmikuuta 1961, Haifa, Israel) on israelilainen ääriuskonnollisen Shas-puolueen poliitikko ja juutalainen rabbi. Hän tuli valituksi knessetiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992 ja istui siellä vuoteen 2008. Hän toimi maansa terveysministerinä vuosina 1999–2000 oltuaan sitä aiemmin vuodesta 1996 varaterveysministerinä. Vuosina 2001–2002 ja 2002–2003 hän toimi työ- ja sosiaalihuoltoministerinä. 

Benizri on saanut osakseen julkisuutta kielteisestä suhtautumisestaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä kohtaan. Benizrin mukaan vuosina 2007–2008 Israelissa sattuneet maanjäristykset johtuivat knessetin osoittamasta suvaitsevaisuudesta homoseksuaalisuutta kohtaan. Hän on myös vaatinut transsukupuoliselle Dana Internationalille kieltoa esiintyä Euroviisuissa. Juutalaisia leimaavaksi pelätyn The Passion of the Christ -elokuvan (2004) nostattamaa kohua hän kommentoi toteamalla, ettei ollut syytä kieltää juutalaisten tappaneen Jeesusta.

Benizri joutui lähtemään knessetistä saatuaan vuonna 2008 puolentoista vuoden vankeustuomion korruptioon liittyvistä syytteistä. Hänen kyseenalaiset toimensa olivat jatkuneet useita vuosia. Rangaistus oli melko lievä, koska Benizrille oli vaadittu jopa seitsemän vuoden vankeutta. Benizri väitti tuomion saatuaan, ettei valtakunnansyyttäjänvirasto ollut sallinut hänelle oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä. Hän uskoi itse olevansa täysin syytön.

Vuonna 2009 Benizrin rangaistus koveni neljäksi vuodeksi vankeutta. Samaan juttuun liittyen rabbi Reuven Elbaz tuomittiin sakkoon. Benizri väitti yhä joutuneensa vainon kohteeksi.

Haifassa syntynyt Benizri palveli Israelin armeijassa ja sai vihkimyksen rabbiksi Jerusalemin Or Hachaim -Talmud-opistossa. Hän on myös luennoinut juutalaisuudesta, toiminut Talmud-opiston rehtorina ja kirjoittanut kaksi kirjaa.

Lähteet 

{{AAKKOSTUS:Benizri, Shlomo]}}
Knessetin jäsenet
Israelin ministerit
Israelilaiset rabbit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolmilammit (Hausjärvi)

Kolmilammit  ovat Kanta-Hämeessä Hausjärvellä Rankinkulman kylän lähellä sijaitsevat kolme lampea.

Maantietoa 
Lammet sijaitsevat Someronvuorella, joka on osa Kaplalinnasta Hikiälle jatkuvaa harjujaksoa. Someronvuoren eteläpää on nimeltään Kolmilamminmäki. Ryttylän taajama sijaitsee 1,6 kilometrin päässä. Lampia on kolme, joista yksi sijaitsee lounaassa, toinen pohjoisessa ja kolmas kaakossa muihin nähden. Lounaassa olevaa kutsutaan usein eteläiseksi lammeksi. Lammet sijaitsevat alueella, joka on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. 

Lounaislammen pinta-ala on 1,4 ha ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,1 metriä mpy, joten se on lammista matalimmalla oleva. Siitä ei lähde laskuojaa eikä siihen tule ojia. Aivan lammen länsipuolella mäen rinteessä sijaitsee talo, jonka sauna on länsirannassa. Vastarannassa sijaitsee Kolmilammin tanssilava ja sen yhteydessä uimaranta.

Pohjoislammen pinta-ala on 1,2 ha ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,3 metriä mpy. ja se on yhteydessä kaakkoiseen lampeen kaivetun ojan välityksellä. Lammen ympäri kulkee polku, jota pitkin voi nousta korkeammalle harjulle. .

Kaakkoislampi on 90 metriä pitkä ja 70 metriä leveä. Se on yhteydessä pohjoislampeen ojan välituksellä ja siksi sen vedenpinnan korkeus on sama 85, 3 metriä mpy. Sen ohi lampien välist kulkee tie, joka yhtyy alempana seututiehen 290. Lammen koillispuolella on vapaa-ajan asunto.

Vesistösuhteet 
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Puujoen alaosan alueeseen, johon lampi kuuluu. Lampiin ei tule ojia eikä niistä laske ojia. Ne sijoitetaan Puujoen alueelle, koska lampien vesi suotuu pohjaveteen, joka kulkeutuu Puujokeen ja joka sitten laskee Kernaalanjärveen. Kernaalanjärvi laskee Hiidenjokea myöten Vanajaveteen.

Historiaa 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammet oli kyllä merkitty karttaan, mutta ne olivat nimettömiä. Ohi virtaava Puujoki oli tuolloin nimeltään ”Vittamonjoki”.

Vuonna 1964 julkaistussa peruskartassa lampien välissä nykyisen lavan kohdalla oli kaksi rakennusta ja tanssilava. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa lavan ympärille on piirretty aita. Pienimmän lammin mökki näkyy vasta vuoden 1988 kartassa.

Lähteet 

Puujoen alue
Hausjärven järvet
Suomen supat
Jim Hurtubise

Jim Hurtubise (5. joulukuuta 1932 North Tonawanda, New York, Yhdysvallat – 6. tammikuuta 1989 Port Arthur, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui peräti 22 Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1960–1981. Hurtubise karsiutui 12 kertaa ja oli parhaimmillaan 13. vuoden 1962 kilpailussa, jossa hän ajoi Watson-autolla. Hän kilpaili myös pääosin Kurtis Kraftilla ja Mallardilla.

Hurtubise kilpaili myös NASCAR-sarjassa vuosina 1957–1977 voittaen kerran Atlantassa vuonna 1966. Hän oli kymmenen parhaan joukossa 11 kertaa.

Hurtubise valittiin National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1993.

Yhdysvaltalaiset autourheilijat
NASCAR-kuljettajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Molot Perm

Molot Perm () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Permistä. Seura pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL:ssä.

Historia

Seura perustettiin nimellä SK Sverdlova vuonna 1948 Molotovissa. Vuodet 1953–1957 SK Sverdlova pelasi kolmannella sarjatasolla Vtoraja Ligassa, kunnes se nostettiin Neuvostoliiton mestaruussarjaan samana vuonna kun kotikaupungin nimeksi tuli Perm. SK Sverdlova kuitenkin putosi heti ensimmäisen kauden jälkeen toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan, jossa se muutti nimensä Molot Permiksi.

Molot Perm nousi seuraavana vuonna takaisin pääsarjaan, jossa se pysyi, lukuun ottamatta 1964–1968 Pervaja Liga vierailua, koko Neuvostoliiton olemassaolon ajan. Maan kaaduttua Molot Perm jatkoi uuteen IVY:n mestaruussarjaan ja edelleen Kansainväliseen liigaan ja sieltä 1996 perustettuun kansalliseen Venäjän pääsarjaan.

Vuonna 1997 seuran nimeksi tuli Molot-Prikamje Perm. Seura putosi Venäjän toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan ensimmäisen kerran 2003. Molot-Prikamje voitti 2003–2004 sarjatason mestaruuden ja kohosi takaisin pääsarjaan kahdeksi kaudeksi. Vuodesta 2006 lähtien seura on pelannut Vysšaja Ligassa (vuodesta 2010 VHL). Vuonna 2021 seura palasi vanhaan nimeensä Molot Perm.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
Päävalmentaja: Albert Loginov 
Apuvalmentaja: Nikolai Bardin 
Maalivahtivalmentaja: Vjatšeslav Sedov 
Toimitusjohtaja: Aleksandr Guljavtsev 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seuran kotisivut 

Venäläiset VHL-seurat
Perm
Emilie Autumn

Emilie Autumn (s. 22. syyskuuta 1979 Malibu, Kalifornia ) eli Emilie Autumn Liddell on yhdysvaltalainen viulisti, runoilija ja laulaja-lauluntekijä.

Emilie Autumn Suomessa 

Emilie Autumn on esiintynyt Suomessa seuraavasti:
 21. lokakuuta 2008 – Helsinki, Tavastia
 18. huhtikuuta 2009 – Helsinki, Nosturi
 6. huhtikuuta 2012 – Tampere, Klubi
 7. huhtikuuta 2012 – Helsinki, Nosturi

Julkaisut

Albumit 
 On A Day... (2000)
 Enchant (2003, uudelleenjulkaisu 2007)
 Your Sugar Sits Untouched (2005, CD ja runokirja)
 Opheliac (2006)
 Laced/Unlaced (2007)
 A Bit O' This & That (2007)
 Fight Like a Girl (2012)

Singlet ja EP:t 
 Chambermaid (EP, 2001)
 By the Sword (EP, 2001)
 Opheliac (EP, 2006)
 Liar/Dead Is the New Alive (2007)
 4 o'Clock (2008)
 Girls Just Wanna Have Fun & Bohemian Rhapsody Double Feature (EP, 2008)

Erikoisjulkaisut 
 Opheliac (Digipak)
 Liar/Dead Is The New Alive (Digipak)
 Laced/Unlaced (Tupla CD ja kuvakirja)
 Enchant (CD ja kuvakirja)
 A Bit O' This & That (CD ja kuvakirja)
 4 o'Clock (Digipak)
 Girls Just Wanna Have Fun & Bohemian Rhapsody Double Feature (Digipak)
 Opheliac Deluxe Edition

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Yhdysvaltalaiset viulistit
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin artistit
Sähköviulistit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Poupée de cire, poupée de son

Poupée de cire, poupée de son (suom. vahanukke, sahanpurunukke) oli vuoden 1965 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti ranskalainen laulaja France Gall, joka edusti Luxemburgia.  Kappaleen sävelsi ja sanoitti kuuluisa ranskalainen lauluntekijä Serge Gainsbourg.  Kappale sai 32 pistettä ja voitti toiseksi tulleen Ison-Britannian kappaleen kuudella pisteellä. Se oli ensimmäinen voittajakappale, joka ei ollut balladi.

Provokatiivisista ja sanaleikkejä sisältävistä sanoituksistaan tunnettu Gainsbourg irvaili laulun sanoituksella sen edustamalle musiikkigenrelle, jossa nuoret esiintyjät laulavat asioista, joista eivät tiedä mitään. Kappaleessa Gall laulaa olevansa vahanukke, joka on tullut kuuluisaksi laulamalla rakkaudesta, jota ei ole vielä kokenut. Gainsbourg kirjoitti Gallille myös kappaleen ”Les Sucettes” (Tikkukaramellit), jonka päällisin puolin viattomat sanat viittaavat suuseksiin. Jälkeenpäin Gall koki tulleensa Gainsbourgin hyväksikäyttämäksi ja lopetti yhteistyön tämän kanssa.

”Poupée de cire, poupée de son” nousi voiton jälkeen listoille ympäri Euroopan. Ensimmäisen neljän kuukauden aikana sitä myytiin Ranskassa yli puoli miljoonaa kappaletta. Siitä on tullut ikivihreä euroviisuklassikko, ja se olikin yksi neljästätoista kappaleesta, jotka olivat ehdokkaina kaikkien aikojen euroviisuksi vuonna 2005 Euroviisujen viisikymmenvuotista taivalta juhlistavassa Congratulations-tapahtumassa. Kappale tuli sijalle 14.

Suomeksi kappaleen on laulanut Ritva Palukka nimellä Vahanukke, laulava nukke. Ylen TV2:lla esitetyssä Kuukauden suositut -ohjelmassa sen esitti Katri Helena vuonna 1965. Käännösteksti on Sauvo Puhtilan tekemä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kappaleen sanat

Vuoden 1965 euroviisuedustuskappaleet
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
Luxemburgin euroviisuedustuskappaleet
Ranskalaiset musiikkikappaleet
Yhdistyneen kuningaskunnan koripallomaajoukkue

Yhdistyneen kuningaskunnan koripallomaajoukkue edustaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa koripallon arvokisoissa.

Historia 
Maa liittyi FIBAan vuonna 2005. Sitä ennen se oli päässyt olympialaisiin ainoastaan kerran historiansa aikana. Tämä tapahtui Lontoon olympialaisissa 1948. Yhdistynyt kuningaskunta hävisi kisoissa kaikki alkusarjan pelinsä, mutta voitti sijoitusottelussa Irlannin ja pääsi pelaamaan sijoista 17–20. Toisessa sijoituspelissä vastaan asettui Kiina, joka voitti maan selvästi. Viimeisessä pelissä joukkue hävisi vielä Egyptille ja sijoittui kahdenneksikymmenenneksi.

Iso-Britannia osallistui kesäolympialaisten 2012 isäntämaana automaattisesti kisojen koripalloturnaukseen. Alkulohkossaan se voitti ainoastaan Kiinan ja hävisi muut neljä otteluaan eikä selviytynyt puolivälieriin.

Maa ei ollut päässyt Euroopan-mestaruuskilpailuihin ennen 2000-lukua, mutta Englanti osallistui vuoden 1981 EM-kisoihin, joissa se onnistui voittamaan yhden ottelun. 

Iso-Britannia selviytyi karsintojen kautta vuoden 2009 EM-kisoihin, joka oli sen historian ensimmäinen esiintyminen EM-kisoissa. Kisoissa maa jäi lohkonsa viimeiseksi hävittyään kaikki kolme otteluaan Espanjalle, Serbialle ja Slovenialle. Vuoden 2011 EM-kisoissa joukkue voitti kaksi viidestä alkulohko-ottelustaan eikä selviytynyt jatkoon, ja täsmälleen sama oli sen saldo vuoden 2013 EM-kisoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhdistyneen kuningaskunnan koripalloliiton sivut 

Koripallomaajoukkueet
Yhdistyneen kuningaskunnan koripallo
Merci, Chérie

Merci, Chérie (suom. Kiitos, rakas) oli vuoden 1966 eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Udo Jürgens saksaksi ja se toi Itävallalle sen ensimmäisen euroviisuvoiton. Kappale oli ensimmäinen saksankielinen voittokappale. Kappale sai 31 pistettä, voittaen seuraavaksi tullen Ruotsin 15 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 9. 

Kappale nousi voiton jälkeen listoille monessa Euroopan maassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kappaleen sanat

Vuoden 1966 euroviisuedustuskappaleet
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
Itävallan euroviisuedustuskappaleet
Luettelo kiekonheiton Suomen mestareista

Tämä on luettelo kiekonheiton Suomen mestareista. Kiekonheiton Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1909 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista, vuoteen 1913 asti antiikin tyylillä. Vuosina 1909–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.

Mestaruudet 

Miehet (* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu, ** = Antiikin tyylin kilpailut) (yht. 131)
 18 – Elmer Niklander*** (mestaruuksista 11 yhteistuloskilpailuissa, 2 antiikin tyylin kilpailuissa)
 9 – Vilho Niittymaa* (4)
 8 – Frantz Kruger
 7 – Pentti Repo, Pentti Kahma
 6 – Kalevi Kotkas, Carol Lindroos
 5 – Antero Kivi, Markku Tuokko, Timo Tompuri
 4 – Veikko Nyqvist, Mikko Kyyrö
 3 – Verner Järvinen**, Armas Taipale* (1), Vilho Hänninen, Arvo Huutoniemi, Ari Huumonen, Harri Uurainen, Pyry Niskala
 2 – Olavi Vaalamo, Tauno Karlsson, Niilo Hangasvaara, Raimo Vento, Mika Muukka, Heikki Hollmén, Pertti Hynni
 1 – Toimi Arranmaa*, Lauri Castren*, Elis Backnäs, Aarne Ilvonen, Jouko Montonen, Jorma Rinne, Juhani Tuomola, Martti Halmesmäki, Timo Sinervo, Mika Loikkanen, Jouni Waldén, Oskari Perälampi

Naiset (yht. 78)
 8 – Marjatta Kuuluvainen, Tiina Kankaanpää
 6 – Inkeri Lehtonen, Salla Sipponen
 5 – Kaarina Kangasmaa, Sanna Kämäräinen
 4 – Sinikka Salminen, Ulla Lundholm, Anita Hietalahti
 3 – Anne Känsäkangas, Tanja Komulainen
 2 – Elli Kahila, Christine Barck, Ritva Metso, Diana Back, Kati Siltovuori
 1 – Maila Heinonen, Elsa Tuomala, Meeri Saari, Kaija Isosaari, Sirkka Talvensaari, Marja-Leena Karttunen, Satu Sulkio, Marja-Leena Larpi, Merja Säntti, Marja Aalto, Kirsi Lindfors, Niina Kelo

Vuosittain

Lähteet 
 1907–1959: 
 1960–2006: http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
 1907–2017: Kalevan kisojen mitalistit nykyisissä lajeissa tai niiden edeltäjissä 1907–2017 Tilastopaja

Viitteet 

Kiekonheitto
Kiekonheitto
Luettelo moukarinheiton Suomen mestareista

Tämä on luettelo moukarinheiton Suomen mestareista. Moukarinheiton Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1910 lähtien. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1994 lähtien.

Mestaruudet 

Miehet (yht. 112)
 15 – Olli-Pekka Karjalainen
 9 – Harri Huhtala
 7 – Erik Eriksson
 6 – Elmer Niklander, Juha Tiainen
 5 – Ville Pörhölä, Kalevi Horppu, Kauko Harlos
 4 – Uuno Veirilä, Reino Kuivamäki, Oiva Halmetoja, Marko Wahlman, David Söderberg
 3 – Johan Pettersson, Gustaf Koutonen, Henri Liipola, Aaron Kangas
 2 – Gösta Hannula, Lauri Tamminen, Reino Suuripää, Risto Miettinen, Lasse Akselin
 1 – Nikolai Gavrilik, Juho Siltanen, Paavo Hildén, Sulo Heino, Reino Aulamo, Aarre Nostaja, Veikko Hoffren, Raimo Savinainen, Heikki Kangas, Matti Järvensivu, Hannu Polvi, Mika Laaksonen

Naiset (yht. 29)
 8 – Merja Korpela
 7 – Sini Pöyry
 4 – Mia Strömmer, Krista Tervo
 2 – Anni Punttila, Inga Linna, Silja Kosonen

Vuosittain

Lähteet 
 1907–1959: 
 1960–2006: http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
 1907–2017: Kalevan kisojen mitalistit nykyisissä lajeissa tai niiden edeltäjissä 1907–2017 Tilastopaja

Viitteet 

Moukarinheitto
Moukarinheitto
Valkosaumavälskäri

Valkosaumavälskäri (Acanthurus tennentii) on välskärikalojen heimoon kuuluva koralliriuttojen kalalaji.

Koko ja ulkonäkö 
Valkosaumavälskäri kasvaa 30–50 cm pitkäksi. Sen yleisväri on vaaleanruskea. Nuorilla yksilöillä on olkapäässään hevosenkenkäkuvio, vanhemmilla kuvio katkeaa kahdeksi juovaksi. Evissä on musta ja sinertävänvalkea reuna.

Alkuperä 
Valkosaumavälskäri elää koralliriutoilla Intian valtamerellä 1–25 metrin syvyydessä.

Suuren kokonsa takia valkosaumavälskäri sopii vain erittäin suuriin akvaarioihin. Se on vähemmän aggressiivinen kuin esimerkiksi sukulaisensa juovavälskäri.

Vesiolot ja ravinto 
Valkosaumavälskärit syövät pääasiassa levää.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Havaijinvälskäri

Havaijinvälskäri (Acanthurus dussumieri)  on koralliriuttojen isokokoinen  välskärikala.

Koko ja ulkonäkö 
Havaijinvälskäri kasvaa jopa yli 50 cm pitkäksi. Sen yleisväri vaihtelee harmaasta siniviolettiin, vartalossa on ohutta aaltokuviota, selkäevä on keltainen ja silmän yli kulkee kullankeltainen juova.

Alkuperä 
Havaijinvälskäri elää  koralliriutoilla Indopasifisella merialueella. Sitä tavataan yleensä riuttojen ulkorinteillä yli 10 metrin syvyydessä.

Käyttäytyminen 
Muihin Acanthurus-suvun välskäreihin verrattuna havaijinvälskäri on varsin rauhallinen.  Sitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, missä sille syötetään runsaasti levää, minkä lisäksi se syö myös lihapitoisempia ruokia.

Lähteet  

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Si la vie est cadeau

Si la vie est cadeau () oli vuoden 1983 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Corinne Hermès ranskaksi ja se toi Luxemburgille sen viidennen ja viimeisimmän voiton. Kappale sai 142 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Israelin vain 6 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 20 eli esitettiin viimeisenä.  Suomeksi kappale on laulettu nimellä Lahjan sain. Suomenkieliset sanat ovat Juha Vainion käsialaa ja kappaleen levytti ensimmäisenä suomeksi vuonna 1983 Lea Laven. Kappale löytyy mm. Lean saman nimiseltä albumilta. Cover-versioita kappaleesta ovat levyttäneet mm. Bettina, Seija Simola, Liisa Ylimäki ja Hannele Suominen alias Taiska.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kappaleen sanat

Vuoden 1983 euroviisuedustuskappaleet
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
Luxemburgin euroviisuedustuskappaleet