joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Clara von Rappard

Clara Julia Elisa von Rappard (19. toukokuuta 1857 Wabern - 12. tammikuuta 1912 Bern) oli sveitsiläinen taidemaalari. 

Von Rappard syntyi perheeseen, joka harrasti kulttuuria ja taidehistoriaa. Tyttären lahjat huomattiin jo varhain. Von Rappard opiskeli piirtämistä jo 12-vuotiaana Venetsiassa ja vuosina 1875- 1885 hän opiskeli Berliinin taideakatemian naisten luokalla. Hänen koulutukseensa kuului opintoja historiassa, kirjallisuudessa, maantieteessä ja taidehistoriassa. Hänen opettajiinsa lukeutuivat Adolph von Menzel ja Arnold Böcklin. Hän matkaili aikalaiseksi paljon ja vietti aikaa Ateenassa, Wienissä, Roomassa ja Istanbulissa.  

Vuosina 1886-1887 von Rappardilla oli oma ateljee Münchenissä ja hän osallistui moniin taidenäyttelyihin ympäri Eurooppaa uransa aikana ja myös Chicagon maailmannäyttelyssä vuonna 1893. Münchenissä ilmestyi vuonna 1897 hänen piirroksistaan kirja "Studien un Phantasien".  

Von Rappard oli eläissään Sveitsin tunnetuin naistaiteilija. Hän menehtyi pitkään vaivanneeseen keuhkosairauteen. Sairaus oli vaivannut jo 1890-luvun loppupuolella ja hoidoksi oli tarjottu myös hypnoosia.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.mutualart.com/Artist/Clara-von-Rappard/C5FB64D099A2A342
 Sveitsiläiset taidemaalarit
 Vuonna 1857 syntyneet
 Vuonna 1912 kuolleet
West Side Story (vuoden 2021 elokuva)

West Side Story on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen musikaalielokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Steven Spielberg. Elokuva perustuu samannimiseen Broadway-musikaaliin vuodelta 1957, joka taas perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Romeo ja Julia. Elokuvan odotetaan seuraavan enemmän alkuperäisen Broadway-musikaalin juonta kuin vuoden 1961 elokuvamusikaalin juonta. Elokuvan pääosissa ovat Ansel Elgort ja Rachel Zegler sekä Ariana DeBose, David Alvarez, Mike Faist, Josh Andrés Rivera, Ana Isabelle, Corey Stoll, Brian d'Arcy James ja yksi vuoden 1961 elokuvan päänäyttelijöistä, Rita Moreno.

West Side Story sai ensi-iltansa Suomessa 8. joulukuuta 2021  ja Yhdysvalloissa kaksi päivää myöhemmin.

Arvosteluja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2021 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Steven Spielbergin ohjaamat elokuvat
Musikaaleihin perustuvat elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Zeynab Habib

Zeynab Habib (s. Oloukèmi Zeynab Abibou, 25. syyskuuta 1975, Abidjan, Norsunluurannikko) on beniniläinen joruba ja maailmanmusiikin laulaja.

Elämä 

Zeynab Habib kasvoi suuressa muslimiperheessä ja osallistui koulujen musiikkikilpailuihin. Myöhemmin hän ilmoittautui Alladan yleissivistävään kouluun vuonna 1993. Vaikka hän suoritti arvosanan A lukiossa, hän keskeytti koulutuksensa musiikin tähden. Sen jälkeen hän alkoi esiintyä paikallisilla näyttämöillä ja isännöidä karaoke-baaria Alex -hotellissa Cotonoussa Beninissä yli vuoden ajan.

Hän voitti Kora-palkinnon vuonna 2005 kategoriassa Länsi-Afrikan paras naisartisti.

Esiintyessään konsertissa vuonna 2005 Zeynab Habib kiinnitti Super Quartz -orkesterin huomion, joka palkkasi  myöhemmin hänet laulamaan heidän kanssaan. Tämä avasi hänelle mahdollisuuden tavata ja olla kumppanina tuon ajan merkittävien muusikoiden kanssa, kuten Fifi Rafiatou, Awilo Logomba, Jacky Rapon, Jimmy Hope, Nel Oliver (fespam, Kongo), Back Médio, KiriKanta ja Madou Isbat.

Zeynab Habib sai kansainvälistä tunnustusta musiikistaan. Vuodesta 2007 lähtien hän on ollut Beninin Unicefin hyvän tahdon lähettiläs.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1975 syntyneet
Beniniläiset muusikot
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1937

Suomen vuoden 1938 mestaruuksista kilpailtiin Hämeenlinnassa 6.-7. helmikuuta. Ohjelmassa oli miesten kilpailu. SM-kilpailuun osallistui kaikkiaan 27 miesluistelijaa. Miesten yleiskilpailun ohessa ratkaistiin matkamestaruudet.

Naisten kilpailut käytiin 20.-21. helmikuuta Helsingissä Kaisaniemessä Suomalaisella luistinradalla. Kilapilijoita oli kaikkiaan kuusi, joista neljä luisteli kaikki neljä matkaa.

Miesten yleismestaruus

Naisten yleismestaruus

Lähteet 
  
  
  
  

Vuoden 1937 pikaluistelu
Hämeenlinnan urheilutapahtumat
Helsingin urheilutapahtumat
Pikaluistelun Suomen-mestaruuskilpailut
Vihdin seurakuntatalo

Vihdin seurakuntatalo (ruots. Vichtis församlingshus) on Vihdin seurakunnan seurakuntatalo Vihdin kirkonkylässä.

Historia ja arkkitehtuuri 
Ensimmäisen kerran tarve seurakuntatalosta nostettiin esiin Vihdin seurakunnassa jo 1920-luvulla, kun Vihdin pikkupappila, eli Kuortilan talo havaittiin liian pieneksi suurten juhlien järjestämistä varten. Kuitenkin vasta vuonna 1979 arkkitehti Touko Saaren suunnittelema seurakuntatalo valmistui kirkonkylään Vihdin pappilan alapuolelle.

Vihdin seurakuntatalossa on kaksi juhlasalia; seurakuntasali ja suuri juhlasali, johon voidaan tarpeen tullen liittää myös toimituskappeli. Juhlasalin päätyseinällä on kuvanveistäjä Uuno Poikosen puureliefi "Pääsiäisfuuga". Saliin mahtuu 200 henkeä ja seurakuntasaliin noin 50 henkeä. Salien lisäksi rakennuksessa on suuri keittiö, takkahuone, kokoushuone, sekä kirkkoherranvirasto ja taloustoimisto. Talon yhteydessä on myös muutamia asuntoja.

Nykytilanne 
2010-luvulla kirkkoherranvirasto ja taloustoimisto muuttivat Vihdin seurakuntatalolta Nummelaan johtuen rakennuksen sisäilmaongelmista. Rakennusta remontoitiin, mutta seurakunta ei ole saanut sisäilmaongelmia kuriin ja rakennus suljettiin käytöltä vuoden 2019 alussa. Vihdin seurakunnan kirkkoneuvosto teki päätöksen rakennuksen purkamisesta ja uuden rakennuksen rakentamisesta paikalle, sillä rakennuksen korjauksen ei ole katsottu olevan kannattavaa. Asiassa kuitenkin tuli täyskäännös vuoden 2021lokakuussa, jolloin Luoteis-Uusimaa uutisoi, että Vihdin kirkkoneuvosto aikoo saada seurakuntatalon uudelleen käyttöön muun muassa sisäilmapuhdistimilla ja tiivistysremontilla.

Lue myös 

 Vihdin seurakunta
 Vihdin kirkko
 Vihti

Lähteet 

Vihdin rakennukset ja rakennelmat
Vihdin seurakunta
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rakennukset
Kioski (televisiosarja)

Kioski on Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 14. maaliskuuta 2021 julkaistu suomalainen komediasarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Aino Lappalainen, Anna Lappalainen ja Janne Reinikainen, joka on myös ohjannut sarjan. Kioski perustuu Jani Volasen ja Pirjo Longan alkuperäisideaan.

Sarja sijoittuu Helsingin Pasilassa olevaan Femmakioskiin, jossa työskentelevät Raisa (es. Lotta Kaihua) ja Tane (es. Paavo Kinnunen).

Rooleissa

Jaksot

Lähteet 

2020-luvun televisiosarjat
Elisa Viihde -alkuperäissarjat
Suomalaiset komediasarjat
Dominique Zinkpè

Dominique Zinkpè ( s. 1969, Cotonou, Benin) on beniniläinen  kuvataiteilija, joka tekee maalauksia, veistoksia ja installaatioita. Häntä kutsutaan joskus "Afrikan Basquiatiksi". Dominique Zinkpè saa inspiraationsa sekä maansa kulttuurista, voodoosta, että päivittäisestä afrikkalaisesta ympäristöstä, erityisesti puskatakseista. Hän asuu ja työskentelee Cotonoussa.

Elämäkerta 
Hän aloitti maalaamaan teini-ikäisenä opiskellessaan Ranskan kulttuurikeskuksessa Cotonoussa, jossa hän oppi tekniset perusteet kirjastossa olevista oppikirjoista. Beninissä ei ollut taidekouluja eikä nykytaiteen museoita, joten hän opetteli vanhempien neuvojen mukaan. Hän toimi ompelijana päivisin ja maalasi yöllä pystyäkseen toteuttamaan visionsa ryhtyä taiteilijaksi.

Hän aloitti taiteellisen uransa osallistumalla lukuisiin työpajoihin ja residensseihin Afrikassa ja Euroopassa. Hänen taiteensa huomattiin ja hän sai Young African Talent -palkinnon Abidjannissa vuonna 1993. Vuonna 2002 hänelle myönnettiin Dakarin biennaalissa Uemoa-palkinto.

Näkökulmia tuotantoon 
Dominique Zinkpè löytää inspiraationsa animistisesta kulttuurista ja voodoo-seremonioista. Hän käsittelee aiheita, jotka liittyvät esi-isien kulttuureihin ja nykymaailman ristiriitoihin, sekä läheisyyteen, sukupuoleen, pyhyyteen ja rienaavuuteen. Hän käyttää teoksissaan monenlaisia materiaaleja, kuten säkkikangasta, löppuun käytettyjä autoja ja jopa hôhô-figuriineja, joita käytetään perinteiesti kaksoskultissa Etelä-Beninissä.

Näyttelyt 
Dominique Zinkpè on ollut edustettuna useissa yhteis- ja yksityisnäyttelyissä Beninissä sekä muun muassa Etelä-Afrikassa, Pariisissa, Lontoossa, Sao Paulossa, Frankfurtissa, Senegalissa ja Sveitsissä.

Julkiset kokoelmat 

 Territorioiden jakaminen, Zinsou Foundationin kokoelma, Benin / Ranska
 Taksi onnellinen saapuminen, Collection Arthur Elmer, Saksa
 Taksi Marseille-Algeria, Jean-Paul Blachère -säätiön kokoelma, Ranska
 Taksi Bamako, Malin kansallismuseon kokoelma
 Chesi Gert -kokoelma, Itävalta
 Ganiou Soglon kokoelma, Benin
 Adrien Houngbédji -kokoelma, Benin
 Collection Idelphonse Affogbolo, Benin
 Beninin tasavallan presidentin kokoelma
 Sindika Dokolo Foundacion, Iso-Britannia
 Kadist-säätiö, Ranska - USA

Lähteet 

Vuonna 1969 syntyneet
Beniniläiset taiteilijat
Elävät henkilöt
Anita Zabludowicz

Anita Zabludowicz, syntyjään Steinman (1960 Newcastle upon Tyne) on englantilainen hyväntekeväisyyden harjoittaja, mesenaatti ja taidekeräilijä. Hänen aviomiehensä on suomalaistaustainen Poju Zabludowicz. Avioparin yhteisen omaisuuden arvioidaan olevan 1,5 miljardia puntaa ja heidän kuuluvan Iso-Britannian 100 rikkaimman henkilön joukkoon.   

Zabludowiczin äiti oli taidehistorioitsija ja liikemies. Hän opikeli sisustusarkkitehdiksi Inchbald School of Designissa, Lontoossa.  

Taiteen keräämisen Zabludowicz aloitti vuonna 1994 ostamalla Ben Nicholsonin maalauksen. Nykyään arvellaan, että kokoelmaan kuuluu 5000 teosta 500 eri taiteilijalta. Koelma on esillä kolmessa eri paikassa, joista yksi on Sarvisalo, lähellä Loviisaa. Sarvisalossa on myös taiteilijaresidessi.   

Zablodowiczien pariskunta on tukenut myös autoimmuniteettisairauksien tutkimusta. Heidän varoillaan perustettiin Tel Aviviin Sheban lääketieteellinen tutkimuslaitos, joka antaa mahdollisuudet eri lääketieteen osa-alueiden harjoittajille mahdollisuuden työskennellä yhdessä.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 https://www.zabludowiczcollection.com/visit
 Taiteen keräilijät
 Mesenaatit
 Hyväntekeväisyyden harjoittajat
 Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Dương Quỳnh Hoa

Dương Quỳnh Hoa (1930 – 2006) oli vietnamilainen nationalisti ja kommunisti. Hän oli mukana esimerkiksi Vietkongin toiminnassa osallistuen myös sen perustamiseen vuonna 1960. Vietnamin sodan ja Vietnamin yhdistymisen jälkeen hän kuitenkin pettyi maan kommunistihallintoon ja ryhtyi sen kriitikoksi.

Elämäkerta
Dương Quỳnh Hoa syntyi vuonna 1930 nykyisen Vietnamin ja tuolloisen Ranskan Indokiinan eteläosassa. Hänen perheensä oli yläluokkainen ja Dương opiskeli Ranskan Pariisissa. Ranskassa hänestä tuli kommunisti. Palatessaan Vietnamiin vuonna 1954 Dương perusti terveysaseman Saigonissa. Hän oli myös aktiivinen Etelä-Vietnamin presidenttiä Ngô Đình Diệmiä vastustaneessa kansanliikkeessä. Edelleen maan yläluokkaisiin piireihin kuuluneena Dương välitti hallinnon vastustajille tietoa Diệmin hallinnosta, sekä Yhdysvaltojen tuesta Etelä-Vietnamille. Vuonna 1960 Dương oli mukana perustamassa uutta vastarintaliikettä Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama, joka tuli sttemmin tunnetuksi nimellä Vietkong.

Dương jatkoi edelleen hankkimiensa tietojen välittämistä. Kun kommunistit aloittivat vuonna 1968 niin sanotun tet-hyökkäyksen, Dương siirtyi yhdessä aviomiehensä ja poikansa kanssa Vietkongin viidakkoleirille. Parin lapsi kuoli leirillä jonkin aikaa myöhemmin. Kun Vietkongin piirissä perustettiin Etelä-Vietnamin väliaikainen vallankumoushallitus, Dươngista tuli sen terveysministeri. Sittemmän Vietnamin sodan aikana Dương matkusteli ulkomailla keräten tukea Vietkongille. Etelä-Vietnam eli Vietnamin tasavalta kukistui viimein vuonna 1975. Dương toimi tämän jälkeen lastensairaalan johtajana Saigonissa, eli nyt uudelleen nimetyssä Hồ Chí Minhin kaupungissa.

Vietnam oli yhdistynyt kommunistihallinnon alle. Dương alkoi kuitenkin pitää maan hallintoa puutteellisena ja hänestä tuli sen kriitikko. Vuonna 1981 hän antoi haastattelun Stanley Karnow'lle mainiten esimerkiksi, kuinka entisen Pohjois-Vietnamin poliitikot hallitsivat koko maan poliittista kenttää etelästä tulevien kustannuksella. Hän puhui myös kommunismin epäonnistumisista, korruptiosta ja sortotoimista. Hänen mukaansa monet pohjoisen poliitikot olivat katkeria etelän asukkaille, jotka olivat vähintään osittain hyötyneet amerikkalaisvallasta samalla, kun pohjoisen asukkaat kävivät suurimman osan maan vapautustaisteluista. Pohjoisessa oli myös vääränlainen käsitys etelän asukkaiden luonteesta. Esimerkkinä hän mainitsi, kuinka pohjoisen päättäjät olivat kollektivisoineet maata Mekongin suistolla, kun sodan aikana monet paikalliset olivat liittyneet Vietkongin riveihin nimenomaan oman maansa saamiseksi. Dương piti myös monien ongelmien syynä vuoden 1968 tet-hyökkäystä, jonka aikana Vietkong oli kärsinyt valtavat tappiot. Heidät oli korvattu pohjoisesta tulleilla ja jäljellä olleita oli loikannut Phoenix-ohjelman aikana.

Dương Quỳnh Hoa oli Vietnamin hallinnon kriitikko aina kuolemaansa saakka vuonna 2006.

Lähteet

Vietnamilaiset kommunistit
Antikommunismi
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Alastomat selviytyjät

Alastomat selviytyjät (engl. Naked and Afraid) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja. Jokaisessa jaksossa kaksi kilpailijaa (mies ja nainen) yrittävät selviytyä 21 päivää luonnon armoilla täysin alasti. Yhdysvalloissa sarjaa esittää Discovery Channel ja Suomessa Kutonen. Sarjasta on julkaistu myös spin-off, Alastomat selviytyjät XL (engl. Naked and Afraid XL).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2013
Louisine Havemyer

Louisine Waldron Elder Havemyer (28. heinäkuuta 1855 New York - 6. tammikuuta 1929 New York) oli yhdysvaltalainen feministi, taiteen keräilijä ja hyväntekeväisyyden harjoittaja.

Elämänvaiheita 
Louisine Havemyer syntyi rikkaan kauppiasperheen tyttäreksi. Perheen isä kuoli yllättäen vain 42-vuotiaana ja Louisinen äiti päätti pian tämän jälkeen matkustaa lapsineen tutustumaan Eurooppaan. Perheen mukaan otettiin täti Amanda McCready ja serkku, toimittaja Mary Mapes Dodge. Pariisissa Mary Mapes Dodge tutustutti Havemyerin Mary Cassattiin, joka oli yhdysvaltalainen impressionismista vaikuttunut taidemaalari.   

Havemyerin ja Cassattin ystävyydestä sai alkunsa Havemyerin taidekokoelma. Cassatt innosti Havemyeria ostamaan Edgar Degas’n työn ja lopputuloksena oli maailman suurin Degas-kokoelma. Kokoelma täydentyi myös Renoirin, Courbet’n, Manet’n ja Cézannen töillä. 

Louisine Havemyer solmi avioliiton vuonna 1883 Henry O. Havemyerin kanssa. Myös aviomies oli innokas taidekeräilijä. Hänen mielenkiintonsa suuntautui vanhoihin mestareihin ja japanilaiseen taiteeseen. Aviopari teki sopimuksen, että he kysyvät toisiltaan mielipidettä ennen hankintoja. Yhdessä he keräsivät lähes kaikkea: Frans Halsia, El Grecoa, Rembrandtia ja erilaisia taide-esineitä. Kriitikot kutsuivat heidän kokoelmaansa "parhaaksi ja viisaiten kerätyksi". 

Aviomiehen kuoltua vuonna 1907 Havemyer suuntasi tarmonsa naisten oikeuksien ajamiseen. Vuonna 1913 hän perusti Kansallisen naisten puolueen yhdessä radikaalifeministi Alice Paulin kanssa. Havemyerista tuli merkittävä toiminnan rahoittaja. Hän herätti huomiota vuonna 1919 polttamalla presidentti Woodrow Wilsonin kuvan. Tekonsa vuoksi hän oli yhden yön vankilassa yhdessä häntä huomattavasti nuorempien naisasianaisten kanssa.  

1920-luvulla Havemyer oli aktiivinen naisasianainen ja kirjoitti muistelmateoksensa. Ne hän osoitti pojanpojalleen ja kehotti tätä myös jatkamaan naisten aseman parantamista. Ystävyys Pariisissa asuvaan Mary Cassattiin säilyi läpi loppuelämän: hän vieraili usein ystävänsä luona. Vuonna 1929 hän teki testamenttinsa: Metropolitan Art Museum saisi 113 maalausta ja 29 muuta teosta. Lopuista saisivat lapset valita mieleisensä. Pitkään sairastettuaan Havemyer kuoli vuonna 1929.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://cdm16028.contentdm.oclc.org/digital/collection/p15324coll10/id/194737
 http://library.metmuseum.org/record=b1698309~S1
 Taiteen keräilijät
 Hyväntekeväisyyden harjoittajat
 Yhdysvaltalaiset feministit
 Vuonna 1855 syntyneet
 Vuonna 1929 kuolleet
Liberi e Uguali

Liberi e Uguali (LeU, ) on italialainen vasemmistolainen parlamentaarinen ryhmä Italian edustajainhuoneessa ja senaatissa. Se perustettiin poliittisten puolueiden liittona 3. joulukuuta 2017. Vuoden 2018 parlamenttivaalien johtajana toimi senaatin entinen presidentti ja entinen mafian vastainen syyttäjä Pietro Grasso. Kolme perustajaosapuolta lähtivät liittoumasta vuoden 2018 lopulla, mutta LeU toimi edelleen parlamentissa.

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu 

Italialaiset puolueet
Euroopan vasemmistopuolue
El Risitas

Juan Joya Borja (5. huhtikuuta 1956 – 28. huhtikuuta 2021) oli espanjalainen koomikko ja näyttelijä, joka tunnettiin lempinimellä El Risitas. Hän tuli tunnetuksi internetilmiöstä, joka sai alkunsa Jesús Quinteron televisio-ohjelman haastattelusta, joka oli ladattu YouTube-sivustolle heinäkuussa 2007. 

Joya kärsi sydänongelmista ja kuoli sevillalaisessa sairaalassa huhtikuussa 2021.

Internet-ilmiö
Heinäkuussa 2007 Juan Joya Borja esiintyi Jesús Quinteron televisio-ohjelmassa Ratones Coloraos. Ohjelmassa Joya kertoo työkokemuksestaan tiskaajana. Joya kertoo, kuinka hän jätti likaiset paellapannut mereen huuhtoutumaan ja huomasi 
myöhemmin, että nousuvesi on vienyt pannut mennessään. Tarinaa kertoessaan Joya nauraa hänelle tyypilliseen tapaan käheä-äänisesti.

Vuonna 2014 Egyptin Muslimiveljeskunta teki arabiaksi tekstitetyn version haastattelusta, joka parodisoi Egyptin presidentti Abdel Fattah al-Sisia.

Vuonna 2015 alkoi YouTube-sivustolle ilmestyä useita videoita, joissa haastattelu tekstitettiin humoristisesti. Suosittuja olivat etenkin sellaiset videot, joissa Joya esiintyi jonkin teknologiayhtiön johtajana ja kertoi, kuinka hän onnistui huijaamaan kuluttajia julkaisemalla huonolaatuisen tuotteen. Internetmeemiä on hyödynnetty paljon myös poliittiseen satiiriin.

El Risitasin haastattelusta syntynyttä internetilmiötä on verrattu Perikato-elokuvan kohtauksesta syntyneisiin parodiavideoihin, joissa alaisilleen raivoavan Adolf Hitlerin puheen päälle on tekstitetty humoristista sisältöä.

Suomi
El Risitasin haastattelusta on tehty myös suomeksi tekstitettyjä parodiavideoita.  Vuonna 2015 valokuvaaja Pekka Rautiainen huomasi kuvaansa käytetyn luvatta. Rautiainen kysyi oikeuksiensa perään Twitterissä sekä SM-liigalta että kuvaa käyttäneeltä Vaasan Sportilta. SM-liigan henkilökuntaan kuuluva työntekijä rankaisi Rautiaista porttikiellolla kaikkiin SM-liigan jäähalleihin. Rautiaisen julkaisemalla parodiavideolla El Risitas esiintyy Vaasan Sportin edustajana, joka on tikahtua nauruunsa, koska heidän virheensä meni SM-liigan piikkiin, ja valokuvaaja oli se, joka sai rangaistuksen. Sittemmin SM-liiga perui porttikiellon. Vaasan Sport on pyytänyt anteeksi kuvan käyttöä.

Lokakuussa 2015 El Risitas esiintyi Orkla Foodsin Grandiosa-tuotemerkin pizzamainoksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

 Espanjalaiset näyttelijät

 Internet-ilmiöt

Koomikot

 Vuonna 1956 syntyneet

 Vuonna 2021 kuolleet
Darren Langdon

Darren Langdon (s. 8. tammikuuta 1971 Deer Lake, Newfoundland) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 521 NHL-ottelua lähinnä niinkutsutun poliisin roolissa. Pelaamissaan otteluissa Langdon teki 16 maalia ja 39 pistettä. Jäähyjä hänelle tuomittiin 1251 minuuttia.

Langdon solmi vapaana agenttina sopimuksen New York Rangersin organisaatioon kaudelle 1992–1993. Kolme ensimmäistä kauttaan hän vietti pääosin AHL:ssa debytoiden NHL-jäillä vasta kaudella 1994–1995. Langdon pelasi Rangersissa aina kevääseen 2000 asti. Etenkin kausilla 1995-1998 Langdon pelasi 60-70 ottelua kaudessa ja oli joukkueensa pääasiallinen kovanaama. Kahdella viimeisellä kaudellaan Rangersissa pelejä kertyi yhteensäkin vain 65 ottelua.

Rangers myi elokuussa 2000 Langdonin Carolina Hurricanesiin yhdessä Rob DiMaion kanssa vastineeksi Sandy McCarthysta ja ehdollisesta varausvuorosta vuodelle 2001. Carolinassa Langdon pelasi alun kolmatta kautta eli 121 ottelua. Hurricanes myi Langdonin yhdessä Marek Malikin kanssa Vancouver Canucksille saaden vastineeksi Jan Hlavacin ja Harold Drukenin. Vancouverissa Langdon viihtyi vain kauden 2002–2003 loppuun pelaten 45 ottelua joissa sai yhden syöttöpisteen ja 143 jäähyminuuttia. Montreal Canadiens poimi Langdonin ilmaiseksi waiver-listalta lokakuussa 2003. Montrealissa Langdon pelasi vain yhden kauden. Kaudella 2004–2005 NHL:ssa oli työsulku, jonka aikana Langdon ei pelannut missään. Seuraavalle kaudelle hän solmi vapaana agenttina sopimuksen New Jersey Devilsiin, jossa pelasi 14 ottelua marginaalisessa roolissa ja päätti sitten uransa.

Kahden vuoden pelaamattomuuden jälkeen Langdon teki paluun kaukaloon kotikaupunkinsa Deer Lake Red Wings -joukkueessa. Joukkue pelasi WCSHL-liigassa. Kolmen kauden jälkeen Langdon vaihtoi pelaamaan NLSHL-liigaan Corner Brook Royalsin joukkueeseen palaten sieltä vuoden kuluttua takaisin Deer Lakeen. Langdon lopetti uudelleen pelaajauransa kauden 2013–2014 päätteeksi ja toimi sen jälkeen kaksi kautta Corner Brook Royalsin päävalmentajana NLSHL-liigassa. Kaudella 2019−2020 Langdon toimi Deer Lake Red Wingsin päävalmentajana WCSHL-liigasa.

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Otso ja sopulit

Otso ja sopulit (Grizzy and the Lemmings) tai (Grizzy et les Lemmings) on ranskalainen animaatiosarja, jota esitettiin Ylen Galaxissa. Niitä esitetään myös Netflixissä. Jaksoja on tehty vuodesta 2016. Ohjelmissa ei puhuta mitään. Tapahtumat sijoittuvat metsänvartijan mökkiin, kuvitteelliseen Nutty Hillin kansallispuistoon Kanadaan Brittiläiseen Kolumbiaan. Lopussa ohjelma päättyy aina yhteiseen onnettomuuteen, josta ei pääse pois.

Hahmoja 
 Otso on karhu, joka viihtyy metsänvartijan mökissä ja pitää pähkinäsuklaalevitteestä, karkeista ja maissinaksuista. Otso on rakastunut tyttökarhuun ja haluaa seurustella tämän kanssa.

 Sopulit ovat sopulilauma, johon kuuluu 6–13 sopulia, joskus enemmänkin. Sopulit pitävät pähkinäsuklaalevitteestä ja yrittävät usein varastaa sen Otsolta. Sopulit järjestävät usein diskoja, jotka häiritsevät Otsoa. Sopulit leikkivät paljon kaikenlaisilla esineillä.

  Karhutyttö on Nutty Hillissä toinen tunnettu karhu, jonka suosiota Otso havittelee. Karhutytöllä on myös aina kukkanen päässä (lukuun ottamatta yhtä jaksoa).

Lisäksi ohjelmissa esiintyy myös paljon muita eläimiä, kuten hirviä ja kalkkunoita.

Ranskalaiset animaatiosarjat
Alice Bailly

Alice Bailly (25. helmikuuta 1872 Geneve - 1. tammikuuta 1938 Lausanne) oli sveitsiläinen, avantgardistinen taidemaalari, jonka tyylisuuntaukset olivat fauvismi, kubismi ja futurismi. Hän oli mukana myös dadaismissa. 

Kun Bailly oleskeli Pariisissa ja piti näyttelyä puupiirroksistaan, hän tutustui fauvismiin. Häntä kiehtoivat fauvismin värikylläiset maalaukset ja epärealistinen tilan ja anatomian kuvaus. Vuonna 1908 hän otti osaa yhteisnäyttelyyn muiden fauvistien kanssa. 

Uudet tyylisuunnat kiehtoivat Baillya ja seuraavaksi hän kokeili kubismia. Hänen työnsä valittiin vuonna 1912 edustamaan Sveitsiä kubistiseen näyttelyyn. Näyttely ehti kiertää ennen ensimmäistä maailmansotaa Venäjällä, Iso-Britanniassa ja Espanjassa.  

Ensimmäisen maailmansodan aikana Bailly muutti takaisin Sveitsiin, jonne hän asettui loppuiäkseen. Siellä hän kehitti omaa maalaustyyliään, jossa yhdistyvät eri menetelmät ja materiaalit. Hän piti näyttelyjä säännöllisesti ja kampanjoi modernin taiteen puolesta. Vuonna 1936 hän otti vastaan tilauksen Lausannen teatterilta: hänen olisi pitänyt maalata kahdeksan suurta seinämaalausta teatterin lämpiöön. Työ oli tuberkuloosia sairastaneelle Baillylle kuitenkin aivan liian raskas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.britishmuseum.org/collection/term/BIOG18158
 Sveitsiläiset taidemaalarit
 Vuonna 1872 syntyneet
 Vuonna 1938 kuolleet
Marianne von Werefkin

Marianne von Werefkin  syntyjään Marianne Vladimirovna Verevkina , venäjäksi Мариа́нна Влади́мировна Верёвкина (29. elokuuta / 10. syyskuuta 1860 Tula, Venäjän keisarikunta - 6. helmikuuta 1938 Ascona Sveitsi) oli Venäjällä syntynyt, Saksassa ja Sveitsissä asunut ekspressiivinen taidemaalari.

Elämänvaiheita 
Tulevan taidemaalarin vanhemmat olivat vanhaa ja varakasta venäläistä aatelia. Isä oli upseeri ja palkkioksi palveluksistaan tsaari Aleksanteri II oli lahjoittanut hänelle maatilan Liettuasta. Perhe vietti siellä kesänsä ja siellä Marianne von Werefkin aloitti maalaamisen. 

Huomattuaan tyttärensä lahjat vanhemmat hankkivat hänelle yksityisten taideopettajan. Vuonna 1880 hän pääsi Ilja Repinin oppilaaksi ja oli tämän opissa kymmenen vuotta. Opetus katkesi vuonna 1888 hetkeksi kun von Werefkin ampui metsästysretkellä itseään vahingossa käteen. Vuonna 1892 Werefkin tapasi Repinin kautta taidemaalari Alexei Jawlenskyn ja jakoivat samoja taiteellisia näkemyksiä. Ystävyys kesti vuosia ja he vaikuttivat monipuolisesti toistensa uraan. Tässä vaiheessa Werfkin alkoi saada jo mainetta muotokuvien maalarina. 

Vuosi 1896 oli merkittä Werefkinin elämässä. Hän muutti yhdessä Jawlenskyn kanssa Müncheniin ja hänen isänsä kuoli. Isän eläkettä voitiin nyt maksaa tyttärelle, sillä ehdolla, että tämä ei mene naimisiin. Tämän vuoksi hän torjui kosinnan. Münchenissä Werefkin ja Jawlensky ottivat osaa kaupungin vilkaaseen taide-elämään ja opiskelivat ja asuivat yhdessä. Kotonaan he pitivät salonkia, joka sai nimen Pyhän Luukkaan veljeskunta ja Wassily Kandinsky oli sen vakiovieraita.  

Werefkinin ja Jawlenskyn elämään Saksassa liittyy myös tragedia. Jawlenskyn oletetaan käyttäneen kotiapulaista seksuaalisesti hyväkseen ja tämän seurauksena olisi ollut lapsi, jonka pariskunta kasvatti omanaan. Werefkin alkoi pitää päiväkirjaa ranskaksi, jossa käsitteli sisäisiä tuntojaan. Vuodet 1903- 1905 Werefkin ja Jawlensky viettivät Ranskassa.  

Saksaan palattuuaan vuonna 1905 Werefkin alkoi tauon jälkeen maalata. Tuolloin syntyivät ensimmäiset ekspressionistiset työt. Vuonna 1908 Jawlensky ja Werefkin muuttivat yhdessä Gabriele Münterin kanssa Münchenin ulkopuolelle pieneen maalaistaloon. Heidän keskustelunsa ja yhteinen maalaamisensa loi pohjaa uudelle abstraktille taiteelle. Yhdessä Franz Macin ja August Marcin kanssa he perustivat NKVM-yhdistyksen, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä Der Blaue Reiter. Ryhmää pidetään ekspressionismin perustajina.  

Ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914. Werefkin ja Jawlensky muuttivat Sveitsiin. Siellä he asettuivat Asconaan ja heille tuli 30 yhteisen vuoden jälkeen ero. Jawlensky muutti Saksaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Werefkin menetti eläkkeensä ja toimeentulo vaikeutui. Niukkuudesta huolimatta hän jatkoi maalaamista ja mainosjulisteiden tekeminen toi tuloja. Lisäksi hän sai rahaa ystäviltään. Viimeisinä vuosinaan hän lahjoitti paljon töitään Asconan kaupungille.

Valikoituja teoksia

Viitteet 

 Venäläiset taidemaalarit
 Sveitsiläiset taidemaalarit
 Vuonna 1860 syntyneet
 Vuonna 1938 kuolleet
Fort Providence

Fort Providence (sleviksi Zhahti Koe tai Zhahti Kue, "lähetysasema") on kylä Luoteisterritorioiden eteläosassa Kanadassa. Kylä sijaitsee Ison Orjajärven länsipuolella. Deh Chio -silta avattiin 30. marraskuuta 2012 lähellä Providencen linnoitusta Mackenziejoen yli. Silta korvaa autolautan ja jääsillan, eli joen yli voi matkustaa vuoden ympäri.

Fort Providencen väkiluku oli Kanadan vuoden 2006 väestönlaskennassa 727 henkeä ja väentiheys 2,8 asukasta neliökilometrillä. Kylän pinta-ala on 256,33 neliökilometriä, ja suurin osa asukkaista kuuluu alkuperäiskansoihin.

Lähteet 

Kanadan kylät
Liberaalikonservatiiviset reformistit

Liberaalikonservatiiviset reformistit (saks. Liberal-konservative Reformer, LKR) on saksalainen keskusta-oikeistolainen poliittinen puolue, joka tunnettiin heinäkuusta 2015 marraskuuhun 2016 ALFA -nimisenä. Puolueella on kaksi edustajaa Saksan parlamentissa.

Lähteet 

Saksalaiset puolueet
Sour (albumi)

Sour on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Olivia Rodrigon esikoisalbumi. Se julkaistiin 21. toukokuuta 2021.

Albumin debyyttisingle "Drivers License" julkaistiin 8. tammikuuta 2021 ja se nousi listaykköseksi useassa maassa, Yhdysvallat ja Suomi mukaan lukien. 

Albumin toinen single "Deja Vu" julkaistiin 1. huhtikuuta ja kolmas single "Good 4 U" 14. toukokuuta. "Deja Vu" nousi Yhdysvalloissa Billboard 100 -listan sijalle 8. "Good 4 U" nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Rodrigo on osallistunut kaikkien albumin kappeleiden säveltämiseen. Hän on säveltänyt ja sanoittanut useimmat kappaleet Dan Nigron kanssa. Nigro toimi albumilla päätuottajana. Albumin julkaisun jälkeen kahden sen kappaleen tekijöihin on lisätty takautuvasti muitakin kirjoittajia. Kappaleen ”Deja Vu” tekijäksi lisättiin muun muassa Taylor Swift, sillä se muistuttaa Swiftin  ”Cruel Summer” -kappaletta. ”Good 4 U” -kappaleen tekijöihin lisättiin Paramoren laulaja Hayley Williams ja entinen kitaristi Josh Farro, koska kappale on saanut vaikutteita yhtyeen kappaleesta ”Misery Business”.

Kappaleet 

 Kappale "1 Step Forward, 3 Steps Back" käyttää pohjana melodiaa Taylor Swiftin kappaleesta "New Years Day" (säv. Swift ja Jack Antonoff).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sour Discogsissa 

Vuoden 2021 esikoisalbumit
Yhdysvaltalaiset popalbumit
Teresa Bellanova

Teresa Bellanova (s. 17. elokuuta 1958) on italialainen poliitikko, joka on toiminut mm. maansa maatalousministerinä.

Tausta ja yksityiselämä 
Bellanova syntyi Etelä-Italiassa vuonna 1958. Peruskoulun päätyttyä hän aloitti maatalousapulaisena ollessaan 14-vuotias. Seuraavana vuonna Bellanova liittyi ammattiliittoon, koska oli tyytymätön huonoihin työoloihin.. Vuonna 1988 hänet nimitettiin Leccen provinssin maataloustyöntekijäiden ammattiliiton pääsihteeriksi.

Ollessaan työmatkalla Bellanova tapasi miehensä Abdellah El Motassime, joka toimi tulkkina. Parilla on yksi poika..

Poliittinen ura 
Vuoden 2006 vaaleissa Bellanova valittiin ensimmäistä kertaa Italian edustajainhuoneeseen. Tuolloin hän edusti vasemmistodemokraatteja. Vuonna 2014 hänet nimitettiin alivaltiosihteeriksi Italian työministeriöön.. 

Bellanova valittiin Italian senaattiin vuonna 2018. Hän edustaa Emilia-Romagnan aluetta. Vuonna 2019 Bellanova kuului Matteo Renzin johtamaan demokraattisesta puolueesta irtautuneeseen ryhmään, joka perusti myöhemmin uuden puolueen nimeltä Italia Viva. Bellanova toimii puolueen varapuheenjohtajana.

Syyskuussa 2019 Bellanova nousi Italian maatalousministeriksi. Hän toimi virassa tammikuuhun 2021 asti, jolloin Italia Viva lähti hallituksesta vastalauseena hallituksen suunnitelmalle käyttää Italialle suunniteltu tuki- ja lainapaketti.

Maaliskuusta 2021 alkaen Bellanova on toiminut varaliikenneministerinä Draghin hallituksessa.

Lähteet 

Vuonna 1958 syntyneet
Italialaiset poliitikot
Elävät henkilöt
Drivers License

Drivers License on yhdysvaltalaisen Olivia Rodrigon debyyttisingle. Se julkaistiin 8. tammikuuta 2021 Geffen Recordsin ja Interscope Recordsin toimesta. Kappaleen on tuottanut ja sanoittanut Daniel Nigro yhdessä Rodrigon kanssa.

Kappale rikkoi useita ennätyksiä Spotifyn ja Amazon Musicin suoratoistopalveluissa. Kappale nousi ensimmäisellä listaviikolla Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Suomessa kappale nousi myös virallisen singlelistan kärkeen.

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2021 kappaleet
Yhdysvaltalaiset popkappaleet
Suomen singlelistan ykköset
Yhdysvaltain singlelistan ykköset
Britannian singlelistan ykköset
Joe Burrow

Joseph Lee Burrow (10. joulukuuta 1996 Ames) on  yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän edustaa seuratasolla Cincinnati Bengalsia. Hänen pelipaikkansa on pelinrakentaja. Burrow oli NFL:n varaustilaisuuden 2020 ensimmäisenä varattu pelaaja. 

Burrow aloitti yliopistouransa Ohion osavaltionyliopistossa vuonna 2015. Hän ei pelannut kuitenkaan yhtään ottelua ensimmäisenä vuotenaan. Hän pelasi vuonna 2016 viisi ottelua heittäen kaksi touchdownia ja 226 jaardia. Vuonna 2017 hän heitti viidessä ottelussa 61 jaardia eikä yhtään touchdownia. Kauden 2017 jälkeen Burrow vaihtoi yliopistoa Louisianan osavaltionyliopistoon. Ensimmäisenä vuotenaan Louisianassa hän pelasi 13 ottelua heittäen 16 touchdownia ja 2894 jaardia. Yliopistouransa viimeisenä vuotenaan 2019 Burrow heitti 60 touchdownia ja 5671 jaardia. Kauden 2019 jälkeen Burrow voitti useita eri palkintoja, muun muassa Heisman Trophyn, joka jaetaan parhaalle yliopistopelaajalle.

Cincinnati Bengals varasi Burrow'n vuoden 2020 varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Hän aloitti ensimmäisenä vuotenaan kymmenen ottelua heittäen 13 touchdownia ja 2688 jaardia. Burrow loukkaantui marraskuussa 2020 ottelussa Washingtonia vastaan. Hän loukkasi polvensa.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Mahira Khan

Mahira Khan (s. 21. joulukuuta 1984 Karachi, Sindh, Pakistan) on pakistanilainen näyttelijä. Hän nousi kuuluisuuteen roolillaan Khirad Ashar Hussainina televisiosarjassa Humsafar. Muita suosittuja televisiosarjoja ovat olleet Shehr-e-Zaat ja Bin Roye. Kotimaansa lisäksi hän on työskennellyt myös yhdessä intialaisessa hindinkielisessä elokuvassa Raees (2017).

Yksityiselämä 
Khan meni naimisiin Ali Askarin kanssa vuonna 2007 ja he erosivat vuonna 2015. Heidän poikansa Azlan syntyi vuonna 2009.

Filmografia

Elokuvat

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Pakistanilaiset näyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Annika Nord

Annika Nord (oik. Nordqvist) on suomalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Hän on kotoisin Porista, jossa hän lauloi kuusihenkisessä No One Nearby -yhtyeessä. Hän on sittemmin muuttanut Turkuun ja esiintynyt paljon trubaduurina ravintoloissa. Hän julkaisi keväällä 2020 esikoisalbuminsa Koordinaatit Grey Beton Recordsin tuottamana ja kouvolalaisen taustayhtyeen kanssa. Kesällä 2020 julkaistiin single "Revityt Farkut". Teosto myönsi hänelle Vuoden raportoija -palkinnon vuonna 2020.

Nord oli mukana Idolsin koelauluissa talvella 2011–2012 ja YleX:n musiikkireality-ohjelmassa Nosteessa kesällä 2020.

Diskografia 
Albumit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Annika Nordin kotisivu

Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset kitaristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Alfred Roini

Alfred Roini (alk. Gröndahl, 13. heinäkuuta 1864 Petäjävesi – 1939) oli suomalainen näyttelijä. Lyhyehkön taiteilijanuransa aikana hänellä oli noin sata roolia.

Ura 
Roinin vanhemmat olivat palstatilallinen Konrad Konst. Gröndahl ja Mathilda Laurén. Hän kävi viisi luokkaa Jyväskylän Klassillista lyseota ja kolme luokkaa seminaaria, minkä jälkeen hän toimi vastaavana kansakoulunopettajana Loimaalla vuoteen 1888, jolloin hän liittyi August Aspegrenin Suomalaiseen Kansanteatteriin. Roini siirtyi näyttelijän uralta liikealalle 1894.

Roinin alaa olivat koomiset roolit, kuten Podkoljosin osa Nikolai Gogolin Naimapuuhissa, Des Prunellesin osa Victorien Sardoun huvinäytelmässä Erotaan pois, Eenokin osa Aleksis Kiven Kihlauksessa ja Karrin osa Kiven Nummisuutareissa.

Roini näytteli sivurooleja kolmessa elokuvassa: Myrskyluodon kalastaja (1924), Tukkipojan morsian (1931) ja Ne 45000 (1933).

Alfred Roinin puoliso oli näyttelijä Meri Salin.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Tuomo Kasanen

Tuomo Kasanen eli  Veli Koo on suomalainen sosiaalisen median vaikuttaja.  

Kasanen on fysioterapeutti ja personal trainer, joka kirjoittaa Sieluni Silmin -blogia sekä ylläpitää Facebookin Miestenhuone-ryhmää. Hän on edustanut miesääntä sosiaalisen median kentällä.Kasanen äänestettiin vuonna 2021 "Vuoden Positiivisimmaksi lahtelaiseksi." Kasanen on esiintynyt myös lukuisissa maamme suosituimmissa Podcasteissa, kuten Puhu Muru- tai Himocast.

Kasanen kirjoitti ensimmäiset vuotensa aikavälillä 2017-2018 kasvottomana ja pelkällä nimimerkillään Veli Koo. Syitä kasvottomuuteen hän kertoi ensimmäisessä julkisessa esiintymisessään radio Aallon iltapäivän vieraana. Tultuaan esiin kasvoillaan ja omalla nimellään, Kasanen on tuonut esiin useasti kokemuksiaan masennuksesta ja burn outistaan, jonka hän koki keväällä 2017. Hän on korostanut etenkin psykoterapian mahdollisuuksia itsensä kehittämiseen ja paranemisprosessiin ja tuottanut aiheesta laajalti luetun artikkelin tietokirjailija ja kolumnisti Maaret Kallion kanssa.

Kasanen on tuonut esiin omiin kokemuksiinsa peilaten haasteita yhteiskuntarakenteissa esimerkiksi miehiin kohdistuvien ulkonäköpaineiden osalta. Hän esiintyi kuuden muun miehen kanssa Yle Perjantai dokumentissa, jossa pääteemana oli murtaa tabua miesten haluttomuudesta. Kasanen organisoi myös miesten ulkonäköpaineisiin liittyen kahden muun miespuolisen sosiaalisen median vaikuttajan kanssa suuren kyselyn perustamassaan Facebookin Miestenhuone-ryhmässä. Tuloksista uutisoi laajasti myös valtamedia.

Hänen pääaiheitaan ovat olleet kehopositiivisuus , suomalaisen miehuuden tabujen avaaminen sekä henkisen hyvinvoinnin kehittäminen etenkin miehillä. Hänet tunnetaan myös perinteeksi muodostuneesta hyväntekeväisyyskampanjasta, joka järjestetään jokainen joulukuu hänen ylläpitämänsä "Miestenhuone"-Facebook ryhmänsä toimesta. Vuonna 2020 keräys tuotti yli 250 000 euroa yksityislahjoituksina Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyölle.

Miesten osallistumista kehopositiivisuus-aatteeseen Kasanen on pohtinut useassa kontekstissa, kuten Suomen kehopositiivuusaatteen yhtenä merkittävimmistä teoista pidetyssä Ylen Jenny+ -ohjelmassa. Hän on myös näytellyt elokuvassa "Veljeni Vartija" sekä Ylen sarjassa "Aktivistit."

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset bloginpitäjät
Emilia Bertolé

Emilia Isabel Bertolé (tunnettu myös nimellä  Ignacio Bertolé ) (21. kesäkuuta 1896 Rosario - 26. heinäkuuta 1949 Rosario) oli argentiinalainen runoilija ja taidemaalari. Hänen taiteellinen uransa painottui kuvataiteisiin ja hän julkaisi elinaikanaan vain yhden runokokoelman.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.bellasartes.gob.ar/coleccion/obra/1725/
 Argentiinalaiset taidemaalarit
 Argentiinalaiset runoilijat
 Vuonna 1896 syntyneet
 Vuonna 1949 kuolleet
Kaitlyn Dever

Kaitlyn Dever (s. 21. joulukuuta 1996 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa päärooleistaan elokuvassa Booksmart ja Netflixin draamasarjassa Epäuskottava.     

Deverin ensimmäinen huomionarvoinen näyttelijänrooli oli vuoden 2009 An American Girl -elokuvassa Chrissa ja koulukiusaajat, jossa hän esitti koulukiusattua Gwen Thompsonia. Vuonna 2011 hän sai roolit sekä FX:n draamasarjassa Justified että ABC:n komediasarjassa Miehen paikka. Molemmista rooleista Dever oli ehdolla parhaan naisnäyttelijän palkinnon saajaksi vuoden 2012 Young Artist Awards -palkintogaalassa. Vuonna 2020 Dever oli ehdolla parhaan minisarjan tai televisioelokuvan naisnäyttelijän Golden Globe -palkinnon saajaksi roolistaan sarjassa Epäuskottava.     

Näyttelijänuransa lisäksi Deverilla on yhtye nimeltä Beulahbelle siskonsa Mady Deverin kanssa. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä Raleigh helmikuussa 2020. Aiemmin yhtye on tehnyt kappaleita Charlize Theronin tähdittämän Tully-elokuvan soundtrackille.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaitlyn Dever Internet Movie Databasessa

Vuonna 1996 syntyneet
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Charlotte Bellamy

Charlotte Bellamy (s. 19. maaliskuuta 1973) on englantilainen näyttelijä ja tunnettu roolistaan televisiosarjassa Emmerdale. 

Bellamy on näytellyt televisiosarjoissa Komisario Frost ja EastEnders.

Vuonna 2002 hän aloitti näyttelemisen televisiosarjassa Emmerdale. Hänen roolihahmonsa sarjassa on Laurel Thomas.

Hän on ollut useasti ehdolla British Soap Awards -gaalassa ja hän on voittanut parhaan naisnäyttelijän palkinnon.

Bellamy on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän on ollut miehensä kanssa yhdessä 18-vuotiaasta saakka, mutta he menivät naimisiin vasta vuonna 2015.

Lähteet 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Claes Claesson

Claes Claesson oli 1600-luvun puolivälissä elänyt ruotsalainen maanmittari ja insinööri, joka työskenteli pääasiassa Pohjanmaalla sekä myöhemmin Västerbottenissa. Claesson nimitettiin 1647 kreivi Pietari Brahen toimesta Pohjanmaan maanmittariksi, jolloin hän sai työkseen laatia asemakaavat perustettaviksi määrätyille Kristiinankaupungin ja Raahen kaupungeille. Claesson myös laati uudet kaavaehdotukset Kokkolan, Oulun, Uudenkaarlepyyn ja Vaasan kaupungeille. Asemakaavojen lisäksi Claesson laati useita karttoja Pohjanmaan maaseutupitäjistä ja niiden kylistä. Vuodesta 1653 alkaen Claesson työskenteli maanmittarina Västerbottenissa. Hän kuoli Uumajassa vuonna 1656. Muun muassa 1600-luvun lopulla toiminut maanmittari Olof Lundgren hyödynsi töissään Claessonin kartoituksia.

Kartoitustöitä 

 Useita karttoja Iin, Kuivaniemen, Pudasjärven ja Taivalkosken kylistä 1648-1649.
 Lohtajan, Kokkolan, Kälviän ja Kruunupyyn kartta 1648.
 Kokkolan asemakaava 1649.
 Oulun asemakaavat 1649, 1650 ja 1651.
 Uudenkaarlepyyn asemakaava 1649.
 Laihian, Lapväärtin, Vaasan ja Närpiön kartta 1650.
 Laihian, Maalahden, Närpiön ja Lapväärtin kartta 1650.
 Mustasaaren, Vähäkyrön, Uudenkaarlepyyn ja Lapuan kartta 1650.
 Kajaaniporin läänin kartta 1650.
 Pohjoisen Pohjanmaan pitäjäkartta 1650.
 Eteläisen Pohjanmaan pitäjäkartta 1650.
 Vaasan asemakaava 1652.
 Kaarleporin kreivikunnan kartta 1652.

Lähteet

Viitteet 

Ruotsalaiset maanmittarit Kartantekijät Ruotsalaiset insinöörit 1600-luvulla eläneet
J. H. Konttinen

Juho Heikki Konttinen (23. toukokuuta 1886 Leppävirta – 5. tammikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lakitieteen lisensiaatti ja kansliapäällikkö.

Juho Konttisen vanhemmat olivat kauppias Olli Heikki Konttinen ja Vilhelmiina Immonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Kuopion yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908, filosofian maisteriksi 1910, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1911 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Konttinen sai varatuomarin arvon 1914. Hän teki opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Italiaan 1922, Ruotsiin 1930 ja 1947, Hollantiin 1933, Roomaan 1936, Sisiliaan ja Tripoliin 1938 ja Sveitsiin 1948. 

Konttinen oli asianajajana Viipurissa 1915–1927 ja sen jälkeen maatalousministeriössä vanhempana hallitussihteerinä 1928–1932, hallitusneuvoksena vuodesta 1932 ja viimeksi kansliapäällikkönä ja yleisen osaston osastopäällikkönä 1938–1953.

Konttinen oli kansainvälisen raittiusjärjestön IOGT:n Suomen osaston sihteerinä vuodesta 1928, Akateemisen raittiusseuran puheenjohtajana vuodesta 1945 ja Raittiuden ystävien keskushallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 1947. Hän oli maatalousministeriön edustajana Suomen FAO-toimikunnassa ja toimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1948.

Juho Konttinen oli naimisissa 1912–1917 Lahja Lyyli Lundströmin (k. 1917) kanssa, 1918–1942 Anni Saran kanssa ja avioeron jälkeen vuodesta 1942 Ellen Orvokki Järvisen kanssa.

Julkaisuja 
 Muutamia sanoja kieltolain vastustajille: puhe. Tekijä, Viipuri 1926
 Muutamia sanoja kieltolain vastustajille: puheita. Viipuri 1927
 Puhe kaikille veljille ja sisarille. I.O.G.T. Suomen suurloosi, Vaasa 1930
 Maatalouspula ja toimenpiteet sen torjumiseksi. Maatalousministeriön julkaisuja, n:o 15. Helsinki 1934
 Maatalouspulan torjumistoimenpiteistä Suomessa Helsinki 1935
 Maatalouspula Suomessa vuosina 1928–35 sekä toimenpiteitä ja tuloksia sen torjumisessa; kirj. K. T. Jutila, J. H. Konttinen. WSOY 1936, englanniksi nimellä The agricultural depression in Finland during the years 1928–1935: the measures employed for its alleviation and the results obtained.  	Publications of the Ministry of agriculture in Finland, n:o 18. Helsinki 1937
 Measures for combating the agricultural depression in Finland. Helsinki 1936
 Kansainvälinen raittiusliike IOGT Suomessa. IOGT Suomen raittiusveljestö r.y, Vaasa 1943
 Maatalouslainsäädäntö; kirj. J. H. Konttinen, Veikko Pohjanpelto. Oy Suomen Kirja, Helsinki 1943

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Helsingin konepaja

Helsingin konepaja oli Helsingin päärautatieaseman yhteydessä sijainnut valtionrautateiden konepaja, jossa valmistettiin ja huollettiin junavaunuja ja vetureita. Konepaja sekä sen yhteydessä olleet veturitallit ja tavaramakasiinit sijaitsivat rautatieaseman luoteispuolella nykyisen Elielinaukion, Sanomatalon, Holiday Inn -hotellin ja keskustakirjasto Oodin alueella.

Helsingin konepaja perustettiin vuonna 1861, vuotta ennen Helsinki–Hämeenlinna-radan käyttöönottoa. Junavaunujen valmistus alkoi konepajalla vuonna 1863. Siellä valmistettiin myös vuosina 1874 ja 1875 ensimmäiset Suomessa tehdyt veturit, kaksi A5-veturia, joita kutsuttiin ”Lankkihatuiksi”. Helsingin konepaja oli pitkään Suomen valtionrautateiden tärkein konepaja. Siellä oli loppuaikoina noin tuhat työntekijää.

Tilanpuutteen vuoksi suurin osa Helsingin konepajan toiminnoista siirrettiin vuonna 1903 toimintansa aloittaneelle Pasilan konepajalle. Vanhalle konepajalle jäi vielä veturien rakentaminen ja huolto, kunnes nekin siirrettiin 1950-luvun alussa uudelle Hyvinkään konepajalle. Myös veturitallien toiminnot siirtyivät 1960- ja 1970-lukujen aikana uudelle Ilmalan varikolle. Helsingin konepajan rakennuksista osa purettiin jo 1960-luvun alkuun mennessä ja loputkin 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa. Ainoastaan rautateiden kiitotavaratoimistona palvellut veturitallin eteläinen päätysiipi on säilynyt, ja se tunnetaan nykyään ravintola Vltavan talona.

Konepajan pohjoispuolella toimi höyrysaha ja myöhemmin vuoteen 1962 Helsingin valimo. Lähistöllä oli myös vuoteen 1989 toiminut Töölön tavara-asema.

Katso myös 
 VR:n makasiinit
 Pasilan veturitallit

Lähteet

Kluuvi
Helsingin historia
Suomen teollisuushistoria
Suomen rautatieliikenne
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Trippie Redd

Trippie Redd (oik. Michael Lamar White IV, s. 18. kesäkuuta 1999) on yhdysvaltalainen räppäri- ja laulaja-lauluntekijä. Hänen hitti-kappaleita ovat muun muassa ”Taking A Walk”, ”Dark Knight Dummo” ja ”Love Scars”.

White syntyi ja kasvoi Cantonissa, Ohiossa. Hänen veljensä, joka pyrki rap-artistiksi, kuoli auto-onnettomuudessa kun White oli 10-vuotias. Tämä tragedia johti hänet pyrkimään myös rap-artiksi. White alkoi julkaisemaan mixtapeja ja musiikkivideoita, jotka lopulta menestyivät verkossa.

Whiten oli tarkoitus esiintyä Suomessa vuonna 2020, mutta esiintyminen siirrettiin seuraavalle vuodelle COVID-19-pandemian vuoksi.

Diskografia

Studioalbumit
 LIFE'S A TRIP (2018)
 ! (2019)
 Pegasus (2020)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
José Hernández

José Hernández tarkoittaa muuna muassa seuraavia:

Henkilöitä
 José Hernández (1834–1886), argentiinalainen runoilija
 José Hernández (1944–2013), espanjalainen taidemaalari
 José Hernández (astronautti) (s. 1962), yhdysvaltalainen astronautti
 José Andrés Guardado Hernández (s. 1986), meksikolainen jalkapalloilija

Muuta
 José Hernández, metroasema Buenos Airesissa
 José Hernández, saari Antarktiksella

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
El Gaucho Martín Fierro

El Gaucho Martín Fierro on Argentiinan kansalliseepos, jonka on kirjoittanut argentiinalainen runoilija José Hernández.

Hernández vietti nuoruutensa karjatilalla, ja Martin Fierro -eepos perustuu hänen silloisiin kokemuksiinsa kuulemiinsa gauchokulttuurin tarinoihin. 1920-luvulla eräät argentiinalaiset kirjailijat, kuten muun muassa Jorge Luis Borges, julkaisivat avantgardistista kirjallista aikakauslehteä Martin Fierro, joka ilmestyi 1924–1927. Teoksen toinen osa La vuelta de Martín Fierro ilmestyi 1878.

Teoksen runomitta perustuu espanjalaiseen runotraditioon ja on kahdeksantavuinen. Kieleltään teos on elävä ja kansanomainen. Hernández puolustaa gauchojen oikeuksia.

Suomennettu näyte
 Martín Fierro: I. osa, useita lukuja teoksessa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja (toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954)

Lähteet

Kansalliseepokset
Argentiinan kirjallisuus
Allison Kirkby

Allison Kirkby (14. heinäkuuta 1967 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen yritysjohtaja, joka toimii ruotsalaisen teleoperaattori Telia Companyn toimitusjohtajana. Kirkby aloitti nykyisessä tehtävässään toukokuussa 2020. Aikaisemmin hän on toiminut toimitusjohtajana kahdessa muussa pohjoismaalaisessa teleoperaattori-yhtiössä, ensin ruotsalaisessa Tele2:ssa vuosina 2015–2018 ja vuosina 2018–2019 tanskalaisessa TDC:ssä. Kirkbyllä on kirjanpidon tutkinto Glasgow Caledonian Universitystä ja CIMA-tutkinto.

Lähteet 

Brittiläiset yritysjohtajat
Skotlantilaiset henkilöt
Telia Company
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt