Kristinusko Afrikassa

Afrikka on yksi kristinuskon tärkeimmistä kannatusalueista. Afrikan 1,2 miljardista asukkaasta noin 600 miljoonaa on kristittyjä. Kristillisyys on Afrikassa hyvin moninaista maanosan suuren pinta-alan vuoksi. Varsinkin monessa eteläisen Afrikan valtiossa sekä myös Etiopiassa kristinusko on valtauskonto, kun taas Pohjois-Afrikassa valtauskontona on islam ja kristityt kuuluvat vähemmistöön. 

Kristillisyys ja sen muoto riippuu alueesta jossa sitä harjoitetaan. Ympäröivä kulttuuri vaikuttaa siihen huomattavasti. Afrikassa on länsimaista kulkeutuneita perinteisiä kirkkoja, kuten esimerkiksi katolinen kirkko. Perinteiset kirkot ja niiden sisäinen toiminta kuitenkin eroavat toisistaan kirkosta riippuen. Perinteisten kirkkojen lisäksi karismaattinen kristillisyys on tärkeä osa nykypäivän Afrikan uskonnollisuutta. Karismaattisen kristillisyyden suosio nousee jatkuvasti ympäri maailmaa ja myös Afrikassa on kiinnostuttu erilaisista karismaattisista liikkeistä.

Tunnustuskunnat 
Katolinen kirkko on vahvimmillaan entisissä Portugalin, Ranskan ja Belgian siirtomaissa. Protestantit ovat vahvempia puolestaan Englannin ja Saksan siirtomaissa. Yleisesti ottaen Afrikan uskonnollinen kartta on hyvin kirjava ja perinteisten länsimaisten kirkkojen rinnalla toimii suuri määrä riippumattomia kirkkoja, joista monet ovat yhdistäneet kristinuskon afrikkalaisiin perintesiin. Eräs merkittävimmistä on Simon Kimbangun luoma kimbangulaisuus, johon kuuluu Kongossa miljoonia ihmisiä. Lisäksi karismaattinen liike on levinnyt Afrikassa. Viimeisten vuosikymmenten aikana helluntailainen ja karismaattinen kristillisyys ovat kasvaneet perinteisiä kirkkoja nopeammin.

Historia 
Egyptiin kristinuskon toi perimätiedon mukaan jo ensimmäisellä vuosisadalla evankelista Markus, joka kärsi marttyyrikuoleman Aleksandriassa. Roomalaisajan lopulla kristinusko tuli valtauskonnoksi valtakuntaan kuuluneessa osassa Pohjois-Afrikkaa sekä jo 300-luvulla myös Etiopiassa. Pohjois-Afrikasta, nykyisen Algerian ja Tunisian alueelta olivat kotoisin kirkkoisät Tertullianus, Cyprianus ja Augustinus sekä myös paavit Miltiades (paavina 311–314) ja Gelasius I (492–496). Egyptin koptilainen kirkko ja Etiopian kirkko erosivat kuitenkin pian kristikunnan valtavirrasta teologisten erimielisyyksien vuoksi, ja ne luetaan kuuluviksi orientaaliortodoksisiin kirkkoihin.

600-luvulla arabit valloittivat lyhyessä ajassa koko Pohjois-Afrikan, minkä jälkeen islam syrjäytti kristinuskon alueen valtauskontona.  Egyptissä kristityt koptit jäivät pieneksi vähemmistöksi, joka kuitenkin on säilynyt maassa nykyaikaan saakka. Muusta kristikunnasta erilleen joutunut Etiopia jäikin vuosisatojen ajaksi ainoaksi Afrikan maaksi, jossa kristityt olivat enemmistönä.  Muualle Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan kristinusko on levinnyt vasta uudella ajalla eurooppalaisten harjoittaman lähetystyön myötä.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vastarinnan merkit nosuivat siirtomaissa ja lähetysjärjestöt arvioivat toimintaansa uudelleen. Protestantit alkoivat kouluttaa paikallista papistoa kirkkojen johtotehtäviin ja katolinen kirkko ryhtyi 1920-luvulta lähtien siirtämään lähetystyön tuloksena syntyneitä hiippakuntia afrikkalaisten piispojen johtoon.

Siirtomaavalta purkautui 1950-luvun lopulta lähtien ja pääosin kirkot pystyivät jatkamaan työtään. Valtaosa kirkoista ja lähetysjärjestöistä vastusti Etelä-Afrikan rotuerottelupolitiikkaa ja asettui selvästi afrikkalaisten puolelle.

1960-luvulta lähtien kristinusko on levinnyt nopeasti Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa ja siitä on tullut alueen valtauskonto. 1900-luvun lopussa arvioitiin, että alueen väestöstä lähes 60 prosnettia oli kristittyjä. Kristinuskon asema on heikentynyt ainoastaan islamilaisessa Pohjois-Afrikassa.

Lähteet

Viitteet 

Afrikka
Afrikkalainen kulttuuri