joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2S5 Giatsint-S

152 TelaK 91 on useiden maiden asevoimien käyttämä ja Suomen Puolustusvoimissa 2010-luvulle käytössä ollut 152 mm telakanuuna, jonka alkuperäinen venäläinen tyyppinimi on 2S5, lempinimeltään Giatsint-S (eli hyasintti). Suomessa tykkien hankintapäätös tehtiin vuonna 1991.

Neuvostoliiton asevoimat ottivat 2S5:n käyttöön vuonna 1981. Ensimmäisen Suomeen hankitun 152 TelaK 91:n koeammunnat suoritettiin Rovajärven ampuma-alueella kesällä 1994. Suomessa on näytteillä muutama museoitu telakanuuna, muun muassa Museo Militariassa Hämeenlinnassa.

Toisin kuin useimmissa panssarihaupitseissa, telakanuunassa ei ole tornia. Suuntaaja ja johtaja ovat tulitoiminnan aikana aseen ulkopuolella. Lataaja, panostaja ja ajaja ovat tulitoiminnan aikana vaunun sisäpuolella, kuten panssarihaupitseissakin.

Tekniset tiedot
 Kaliiperi: 152 mm
 Kantama: 27,5 km
 Maantienopeus: 62 km/h
 Maastonopeus: 25 km/h
 Toimintamatka: 500 km
 Tulinopeus: 4 ls/min
 Tykin paino: 28 200 kg
 Ammuksen paino: 46 kg
 Miehistö: 5

Käyttäjät
Valko-Venäjän asevoimat 2S5, 120 kpl Military Balance 2007, sivu 159
Venäjän federaation asevoimat
Venäjän federaation asevoimien maavoimat, 2S5, 950 kpl Military Balance 2007, sivu 196
Venäjän federaation asevoimien laivaston rannikkopuolustusjoukot, 2S5, 48 kpl Military Balance, sivu 200
Uzbekistanin asevoimat, 2S5, joitain, Military Balance 2007, sivu 327
Ukrainan asevoimat, 2S5, 24 kpl, Military Balance 2007, sivu 177
Suomen puolustusvoimat 1994—2010-luku, 90 2S1:ä ja 2S5:a, Military Balance 2007, sivu 164
Eritrean asevoimat, 12 2S5:a, Military Balance 2007, sivu 273

Aiheesta muualla 

2S5 152-mm Self-Propelled Gun - FAS.org
2S5 Giatsint 152-mm Self-Propelled Gun | Military-Today.com
2S5 "Giatsint" 152-mm Self-Propelled Artillery Gun - Enemyforces.net
2S5 Giatsint-S (Hyacinth) (M1981) - Self-Propelled Artillery Vehicle - History, Specs and Pictures - Military Tanks, Vehicles and Artillery - Militaryfactory.com
2S5 Giatsint | Weaponsystems.net

Neuvostoliittolaiset telatykit
Suomen puolustusvoimien tykkikalusto
Poison (kappale)

Poison on rock-muusikko Alice Cooperin kappale. Se ilmestyi vuonna 1989 Trash-albumilla ja se oli hänen comeback-hittinsä yli kymmenen vuotta kestäneen heikomman kaupallisen menestyksen jälkeen.

Poison oli suuri menestys ja Yhdysvalloissa kappale nousi singlelistalla sijalle 7; Britanniassa peräti toiseksi. Suomessa single ylsi virallisen listan sijalle 3. Kappale on yksi Cooperin tunnetuimmista ja hänen lyhyen glam metal -aikakautensa selvästi tunnetuin kappale. Kappaleen myötä Cooper nousi taas suosioon – Poison tosin jäi myös hänen toistaiseksi viimeiseksi suureksi hitikseen. Myöhemmin monet muut yhtyeet ovat tehneet kappaleesta cover-version, viimeksi Tarja Turunen hänen toisella sooloalbumillaan My Winter Storm. Päättäessään tehdä coverin Turunen uskoi, ettei kukaan naisvokalisti ollut aiemmin tehnyt kappaleesta cover-versiota, mutta myöhemmin paljastui, että saksalainen Groove Coverage oli aiemmin kuitenkin näin jo tehnyt.

Kappaleen sanat kertovan laulajan femme fatale -tyyppisestä epäonnisesta rakkaussuhteesta naiseen jota tarinassa verrataan myrkkyyn.

Kappaleen musiikkivideossa Cooper kahlitaan erikoiseen laitteeseen, jonka ympärillä Rana Kennedyn esittämä nainen kiertelee ja katselee Cooperia tämän laulaessa. Alkuperäinen video sensuroitiin, koska nainen oli siinä pukeutuneena pelkästään mustiin housuihin. Videon sensuroidussa versiossa nainen oli pukeutunut säädyllisemmin. Tätä versiota näytetään edelleen toisinaan VH1-kanavalla.

Kappaleet 
Poison
Ballad of Dwight Fry (live)
Cold Ethyl (live)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Poisonin musiikkivideo Vevon YouTube-kanavalla

Alice Cooperin kappaleet
Vuoden 1989 kappaleet
Desmond Childin säveltämät kappaleet
Anthony Braxton

Anthony Braxton (s. 4. heinäkuuta 1945 Chicagossa) on yhdysvaltalainen jazz-muusikko, säveltäjä ja musiikkiteoreetikko. Hän aloitti uransa Chicagon avantgarde-piireissä 1960-luvulla. Jazzin lisäksi Braxton on ottanut musiikkiinsa vaikutteita 1900-luvun taidemusiikista, filosofiasta ja mystiikasta. Hän toimii musiikin professorina Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Braxtonin pääinstrumentti on saksofoni, mutta hän soittaa myös muun muassa klarinettia, huilua ja pianoa.

Braxton on vieraillut useita kertoja myös Suomessa. Vuosina 1988 ja 2006 hän kokosi suomalaisista jazz-muusikoista Ensemble Braxtonia -nimiset yhtyeet. Vuoden 1988 kokoonpanon esityksestä julkaistiin albumi 2 Compositions (Järvenpää) 1988.

Lähteet

Aiheesta muualla
Anthony Braxtonin ja Tri-Centric Foundationin viralliset sivut . 
Kattava Anthony Braxton -diskografia.

Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit
Yhdysvaltalaiset huilistit
Yhdysvaltalaiset klarinetistit
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Afroamerikkalaiset
Völkischer Beobachter

Der Völkische Beobachter, suomeksi Kansallinen tarkkailija, oli vuodesta 1920 ilmestynyt Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen pää-äänenkannattaja. Lehti ilmestyi ensin viikoittain, 8. helmikuuta 1923 lähtien päivittäin müncheniläisessä Franz-Eher-Verlagissa. Lehteä jaettiin koko Saksassa. 

”Suur-Saksan kansallissosialistisen liikkeen taisteluväline”, kuten lehteä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen piirissä  kutsuttiin, oli alun alkaen nimeltään Münchner Beobachter, joka ilmestyi Münchenin esikaupunkialueella. Vuonna 1918 lehti, jonka siihenastinen kustantaja Franz Eher oli kuollut, joutui kansalliskonservatiivisen Thule-seuran (Thule-Gesellschaft) haltuun. Eräs seuran jäsenistä, Rudolf von Sebottendorf, osti Eherin leskeltä Käthe Bierbaumerilta lehden julkaisuoikeudet 5 000 valtakunnanmarkalla. von Sebottendorf alkoi itse julkaista lehteä, aluksi sen vanhalla nimellä, mutta alaotsikolla Sportblatt eli urheilulehti. Sisällöllisesti lehti tosin muuttui yleisestä paikallislehdestä kansallismieliseksi julkaisuksi. Elokuussa 1919 lehden nimeksi tuli Völkischer Beobacher. Kansallissosialistinen puolue osti lehden itselleen Dietrich Eckartin aloitteesta. Hänestä tuli myös lehden ensimmäinen päätoimittaja. Hänen seuraajakseen tuli Wilhelm Weiß.

Lehden alkuperäinen painosmäärä oli 8 000. Ruhrin alueen miehitystä seuranneen kansallismielisyyden aallon seurauksena painosmäärä nousi syksyllä 1923 25 000 kappaleeseen. Epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen 9. marraskuuta 1923 kansallissosialistinen puolue kiellettiin ja myös Völkischer Beobachter lakkasi ilmestymästä. Kun puolue perustettiin uudelleen 2. helmikuuta 1925, myös lehti alkoi ilmestyä uudelleen. 

Münchenissä ilmestyneestä lehdestä ilmestyi ensi kertaa berliiniläinen versio 1. tammikuuta 1929. Kansallissosialistisen puolueen kasvaessa lehden painosmäärä kasvoi huomattavasti: 1931 se ilmestyi 120 000 kappaleena ja vuonna 1944 jo 1,7 miljoonana kappaleena.

Lehden ilmestyminen lakkasi muutamia päiviä ennen Saksan antautumista toisessa maailmansodassa. Lehden viimeinen painettu kappale on päivätty 30. huhtikuuta 1945, mutta sitä ei enää toimitettu tilaajille.

Päätoimittajat
Dietrich Eckart (1921–1923)
Alfred Rosenberg (1923–1938)
Wilhelm Weiss (1938–1945)

Kansallissosialistiset sanomalehdet
Ara Pacis

Ara Pacis Augustae (usein vain Ara Pacis, , kirjamellisesti Pax Augustan alttari) on alttari, joka toimi kulttirakennuksena Pax Augusta -jumalattarelle. Rooman senaatti rakennutti sen vuosina 13–9 eaa. Rooman Marskentälle Augustuksen voitettua viimeiset vastustajansa Hispaniassa ja Galliassa. Alttarin oli tarkoitus ilmentää sitä rauhaa ja hyvinvointia, jonka Rooman sotilaallinen mahti ja Augustuksen hallinto takasivat. Edward Gibbon antoi tälle rauhan ja vaurauden kaudelle myöhemmin nimen Pax Romana.

Pax Augusta oli myöhemmälle antiikille tyypillinen abstrakti hyvejumaluus. Muita Augustuksen pystyttämiä temppeleitä olivat Victoria Augusta () ja Iustitia Augusta (). Augustus myös nimesi Forum Romanumilla sijainneen Concordian temppelin Concordia Augustaksi ().

Alttari tehtiin Lunan marmorista ja koristeltiin reliefein. Itse alttaria ympäröi marmorinen suoja-aitaus, jossa oli kohokuvioita Rooman myyttisestä menneisyydestä, sekä vuoden 13 eaa. uhrikulkueesta, jossa kuvataan myös Augustus lähisukulaisineen.

Nykyisen alttarin koristeina on sekä alkuperäisiä reliefejä että niiden kipsikopioita. Jotkut alkuperäisistä reliefeistä ovat eri maiden museoissa, muun muassa Louvressa. Mussolini siirsi alttarin vuonna 1938 alkuperäiseltä paikaltaan lähelle Augustuksen mausoleumia. Alttarille on sittemmin rakennettu moderni suojarakennus.

Ara Pacis eri kulmista kuvattuna

Lähteet 

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Italian patsaat ja veistokset
Vidin

Vidin () on kaupunki Tonavan etelärannalla Luoteis-Bulgariassa, lähellä Serbian ja Romanian rajoja. Asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 53 764. Vidin on Vidinin alueen pääkaupunki.

Kaupungista on hyviä laivayhteyksiä Tonavaa pitkin.  Vidinistä Tonavan yli Romanian puolelle Calafatiin johtaa vuonna 2013 valmistunut Uusi Eurooppa -silta.

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Transavia

transavia.com  on hollantilainen halpalentoyhtiö, joka on itsenäinen osa  Air France-KLM yhtymää. Schipholin kansainvälinen lentoasema (AMS) Amsterdamissa on yhtiön tärkein tukikohta ja Rotterdamin lentoasema on sen toissijainen solmukohta (RTM). Transavia.com lentää pääasiassa reitti- ja charterlentoja vapaa-ajan kohteisiin. Yhtiö aloitti lennot Amsterdamista Helsinki-Vantaalle 2017.

Historia

Yhtiö perustettiin 1965 nimellä Transavia Limburg. Yhtiön nimi muutettiin 1966 Transavia Hollandiksi ja se aloitti toimintansa 17. marraskuuta 1966. 1986 yhtiön nimi muutettiin Transavia Airlinesiksi ja se aloitti ensimmäisenä lentoyhtiönä Ison-Britannian ja Alankomaiden välisen open skies -sopimuksen hyödyntämisen. Transavia avasi Amsterdamin ja Lontoon Gatwickin välisen reitin 26. lokakuuta 1986.

Vuonna 1991 yhtiön tärkein osakkeenomistaja, Nedlloyd, myi 80 % osuutensa KLM:lle. 1998 Transavia aloitti ensimmäisen ulkomaisena lentoyhtiönä Kreikan sisäiset lennot. Kesäkuussa 2003 KLM osti loput 20 % Transaviasta,  jolloin siitä tuli kokonaan KLM:n omistuksessa oleva tytäryhtiö. Air Francen ja KLM:n yhdistymisen seurauksena Transaviasta tuli Air France-KLMn täysin omistama tytäryhtiö.

Transavia oli 2000-luvun alussa pääasiassa charterlentoyhtiö, jonka halpalentoyhtiö tunnettiin nimellä Basiq Air. Tuotemerkit yhdistettiin transavia.comiksi 1. tammikuuta 2005.

Kohteet

Laivasto 

Laivaston keski-ikä kesäkuussa 2022 on 12,4 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Transavia.com
https://corporate.transavia.com/en-EU/organisation/fleet/

KLM
Halpalentoyhtiöt
Keski-ikä

Keski-ikä tarkoittaa ihmisen ikäkautta nuoruuden ja vanhuuden välissä.

Collins Dictionaryn mukaan keski-ikä ajoittuu suurin piirtein elinvuosille 40–60. Oxford English Dictionary antaa samankaltaisen määritelmän, mutta vuosille 45–60. Erik H. Erikson taas ajoittaa iän elinvuosille 40–65.

Lähteet 

Kehityspsykologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Riitta Leppiniemi

Riitta Maria Leppiniemi (s. 25. kesäkuuta 1962 Kankaanpää) on suomalainen varatuomari ja asianajaja, joka on osakkaana helsinkiläisessä Asianajotoimisto Susiluoto Oy:ssä. 

Leppiniemi tuli tunnetuksi avustettuaan Nils Gustafssonia Bodomjärven murhajutussa sekä yksityiselämän loukkauksesta syytettyä Susan Ruususta. Muita Leppiniemen hoitamia tunnettuja tapauksia ovat muun muassa Jari Aarnion ja Jari Sillanpään oikeudenkäynnit.

Leppiniemi toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja vuosina 2007–2010. Vuosina 1999–2002 hän oli Helsingin Asianajajayhdistyksen puheenjohtaja, ja sen jälkeen vuodesta 2001 Asianajajaliiton hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja ennen valintaansa puheenjohtajaksi kesäkuussa 2007. Hän on ollut myös Kuluttajavalituslautakunnan X jaoston jäsen 1999–2003 sekä tuomarinvalintalautakunnan jäsen vuodesta 2010 lähtien.

Vuonna 2013 Leppiniemelle myönnettiin Suomen Asianajajaliiton säätiön Matti Ylöstalo -palkinto ja 2015 Suomen Lakimiesliiton yrittäjyyspalkinto. Leppiniemi sai laamannin arvonimen vuonna 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
Käräjäpeto. Ylen henkilökuva Leppiniemestä elokuulta 2015.
 

Suomalaiset asianajajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Castra

Castra (lat. linnoitettu leiri) oli roomalainen sotilasleiri. Castrat olivat yksi Rooman sotilaallisen menestyksen avaintekijöistä, sillä niiden avulla legioonat pysyivät sotaretkillä jatkuvasti hyvin huollettuina ja iskukykyisinä.

Marssilla sotajoukko kuljetti telttoja ja paaluja, joista rakennettiin leiri joka yöksi. Paaluista tehtiin nelikulmainen suoja-aitaus, jonka sisälle teltat pystytettiin tarkasti määrättyyn järjestykseen päällikön teltan (praetorium) ympärille. 

Pysyvämmässä talvileirissä (castra hiberna) teltat korvattiin parakeilla ja muilla rakennuksilla. Monista pitkäaikaisista leireistä kehittyi vähitellen kaupunkeja.  Esimerkiksi Torinon ja Xantenin paikalla on aikoinaan sijainnut roomalainen sotilasleiri.

Lähteet 
 Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Rooman sotahistoria
JHT Kalajoki

JHT on kalajokinen jääkiekkoseura. Se on perustettu vuonna 1992. JHT on lyhenne sanoista Junkkarit Hockey Team ja se onkin peruja vuonna 1930 perustetusta Kalajoen Junkkareista.

Historia

Sen edustusjoukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla eli Suomi-sarjassa. Kausi 2006-2007 oli kalajokisille neljäs Suomi-sarjassa. Seura sijoittui Pohjoislohkon kahdeksanneksi eli kolmanneksi viimeiseksi. Joukkue keräsi kauden aikana yhteensä 34 pistettä. Joukkueessa oli kuitenkin hyviä tehomiehiä ja JHT:llä olikin kolme miestä pistepörssin kuuden parhaan joukossa. Näistä parhaimpana Sami Markkanen kolmantena. Aikaisemmin seura on pelannut Suomi-sarjaa kausilla 1999-2002. Kaudella 2001-2002 seura JHT sijoittui Pohjoislohkon seitsemänneksi eli viimeistä edelliseksi. Joukkue sai tällä kaudella 16 pistettä. Kaudella 2001-2002 se sijoitui kuitenkin lohkonsa viimeiseksi kerättyään 19 pistettä ja joutui karsintasarjaan. Siinäkin se jäi viimeistä edelliseksi ja putosi näin Suomi-sarjasta.

Kaudet 1992-1996 seura pelasi vanhaa I-divisioonaa, joka oli Suomen toiseksi korkein sarjataso. I-divisioonassa se Junkkarit sijoittui ensimmäisellä kaudellaan viidenneksi. kaksi seuraavaa kautta sijoitus oli kymmenes. Toistaiseksi viimeisellä kaudellaan Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla seura sijoittui sijalle 16. Lopun aikaansa eli kymmenisen kautta seura on pelannut II-divisioonassa.

Kaudella 1992-1993 seuran ykköskentällinen, hyökkääjät Kari Jalonen, Tony Arima, Jan Jasko, puolustajat Tapio Levo ja Robert Pukalovic herätti vastustajissa kauhunsekaisia tunteita. Kentällisen olisi voinut laittaa jäälle hyvällä menestyksellä mitä tahansa SM-liigajoukkuettakin vastaan. Maalivahtina pelasi mittavan uran SM-liigassa (TPS, Ässät ja HPK) tehnyt Kari Rosenberg. Myöhemmillä 1-divisioonakausilla seura teki yhteistyötä mm. KalPan kanssa ja pelaajavaihdon myötä JHT:ssa pelasivat mm. Jussi Tarvainen, Jermu Pisto ja Dmitri Zinin.

Junkkareissa vieraili myös kokenut SM-liigapelaaja Kari Kanervo sekä nuorten MM-kisoissa vuonna 1995 Suomea edustanut Mikko Helisten sekä SM-liigassa usealla kaudella pelanneet Markku Takala ja Pasi Nielikäinen.

Myös sittemmin Tapparaa SM-liigassa edustanut maalivahti Tommi Hietala pelasi vuoden Kalajoella.

Maineikkaita pelaajia
 Lisäksi kaksi muuta pelaajaa on varattu NHL:aan.

Kasvatit pääsarjatasolla 

Hannes Häkkilä
Tomáš Jaško  (varhain juniorina)
Juho Jokinen
Jussi Jokinen
Jenna Kaila
Raili Mustonen
Kiia Nousiainen

Joni Puurula
Timo Seikkula
Teemu Siironen
Iina Tohila
Iikka Törnvall
Jasmine Ylitalo

Seurassa pelanneet NHL-pelaajat 
 Jussi Jokinen
 Kari Jalonen
 Tapio Levo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu

Suomi-sarjaseurat
Kalajokelaiset urheiluseurat
Flinch

Flinch on viisihenkinen tamperelainen yhtye, joka on perustettu alkuvuodesta 2003. Alkujaan yhtye toimi kokoonpanolla Ville Liimatainen (laulu), Mikko Häkkilä (kitara), Tuukka Hänninen (basso), Olli Laukkanen (kitara) ja Juuso Valkeala (rummut). Keväällä 2007 jäsenistössä tapahtui muutos: jäsenille tuli riitaa, ja Villen ja muiden jäsenten tiet erosivat. Ville jatkoi perustamallaan yhtyeellä, joka käyttää yhä nimeä Flinch. Patentti- ja Rekisterihallituksen mukaan kuitenkin täyden oikeuden Flinch-nimeen omistavat Mice, Tuukka ja Juuso. Yhtyeen jäsenet ovat nykyään Ville (laulu), Jaakko (kitara), Haiwe (kitara), Tommi (basso) ja Oskari (rummut). Tällä kokoonpanolla Flinch on toiminut vuoden 2007 keväästä lähtien ja sittemmin äänittänyt uutta albumia Cosmic-studiolla. Levy ilmestyi alkuvuodesta 2008. Villen isoveli Jonne Aaron on Negative-yhtyeen laulaja ja on ollut tuottamassa veljensä uutta levyä.

Jäsenet 
 Ville Liimatainen – laulu
 Haiwe – kitara
 Kosti – kitara
 Tommi – basso
 Oskari – rummut

Entiset jäsenet 
 Mikko Häkkilä – kitara
 Olli Laukkanen – kitara
 Tuukka Hänninen – bassokitara
 Juuso Valkeala – rummut

Julkaisut

Albumit

Singlet 
 Tuulet (17.8.2005) listasijoitus 3.
 Liikaa (25.1.2006) listasijoitus 2.
 Taivas Tähtiverhoineen (2008)
 1986 (2008)
 Roosa (2011)
 Tänä iltana (2011)

Musiikkivideot 
 Liikaa
 Taivas tähtiverhoineen

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivu
 
 Flinch.net.ms 
 http://www.discogs.com/artist/1370854-Flinch-5 Diskografia

Suomalaiset rockyhtyeet
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Wolfmother

Wolfmother on australialainen rockyhtye Sydneystä. Sen jäseniä ovat Andrew Stockdale (laulu ja kitara), Ian Peres (basso ja koskettimet), Aidan Nemeth (kitara) ja  Will Rockwell-Scott (rummut). Yhtyeen soittama musiikki on saanut vaikutteita muun muassa Blue Cheeriltä, Jimi Hendrixiltä, Black Sabbathilta ja Led Zeppeliniltä. Singlejä yhtye on julkaissut kahdeksan, EP:tä kaksi ja kaksi albumia, joista debyytti nousi Australiassa myyntilistojen kolmoseksi vuonna 2005. Tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Woman”, ”White Unicorn”, ”Dimension” ja ”Joker & the Thief”.

Vuonna 2008 Chris Ross (basso ja koskettimet) ja Myles Heskett (rummut) erosivat yhtyeestä jättäen Stockdalen ainoaksi jäseneksi. Lyhyen hiljaiselon jälkeen Stockdale kokosi ympärilleen uuden kokoonpanon, johon kuuluivat muusikot Ian Peres, Aidan Nemeth ja Dave Atkins ja Stockdale itse. Samalla yhtyeen jäsenten lukumäärä kasvoi yhdellä. Vuonna 2009 yhtye äänitti uuden albumin nimeltä Cosmic Egg.

Will Rockwell-Scott korvasi Atkinsin Wolfmotherin rumpalina huhtikuussa 2010.

Vuonna 2011 yhtye ilmoitti ryhtyvänsä tekemään kolmatta albumia.

Diskografia

Albumit
Wolfmother (2005) #3 Australia (4x platinaa), #25 UK, #22 US
Cosmic Egg (2009)
New Crown (2014)

EP:t
Wolfmother EP (2004)
Dimension ([2006)
Please Experience Wolfmother Live (2007)
iTunes Live from Sydney (2010)

Singlet
Mind's Eye / Woman (2005)
White Unicorn (2006)
Dimension (2006)
Woman (2006)
Love Train (2006)
Joker & the Thief (2006)
Back Round (2009)
New Moon Rising (2009)
White Feather (2009)
Far Away (2010)

Aiheesta muualla
Lääketieteen tautiluokitus

Lääketieteen tautiluokitus on kansallinen ja kansainvälinen sopimus tautien nimeämisestä ja luokittelusta. Nykyisin sitä ylläpitää maailmanlaajuisesti Maailman terveysjärjestö WHO ja Suomessa STAKES lääkintöhallituksen loputtua. Pohjoismaat koordinoivat sanastoa ja käytäntöjä myös keskenään. 

Tauteja alettiin luokitella luonnontieteellisen tutkimuksen luokitellessa muitakin eliöitä 1500-luvulta alkaen. Ranskalainen lääkäri ja Carl von Linnén pitkäaikainen kirjeenvaihtotoveri François Boissier de Sauvages de Lacroix julkaisi vuonna 1768 teoksen Nosologia methodica, jossa  sairaudet jaettiin kymmeneen luokkaan, 295 sukuun ja 2 400 lajiin. Suomessa Johan Haartman julkaisi tautiluokituksensa Sciagraphia morborum vuosina 1779–1781.

Nykyinen kansainvälinen tautiluokitus periytyy kuitenkin hallinnollisista lähtökohdista: tilastotieteilijöiden 1800-luvun puolivälissä kuolinsyiden tilastoimiseen kehitettämistä luetteloista. Ensimmäinen kansainvälinen kuolinsyyluettelo International List of Causes of Death (ICD) vuodelta 1893 sisälsi 161 nimikekoodia. Sen jälkeen luetteloa tarkistettiin noin kymmenen vuoden välein. 1930- ja 1940-luvulla todettiin, että tarvitaan luokitteluperuste myös muita kuin kuolemaan johtaneita tauteja varten. Maailman terveysjärjestö WHO vahvisti vuonna 1948 ensimmäisen tällaisen luokittelun, International Classification of Diseases, Injuries and Causes of Death (ICD-6), jossa oli jo 952 nimikettä. Vuonna 1975 luetteloa ja sen rakennetta uudistettiin erikoisasiantuntijoiden vaatimuksesta paljon, ja uudessa luettelossa (ICD-9) oli 6 701 nimikettä. Vuonna 1996 valmistui suomenkielinen versio WHO:n vuonna 1989 vahvistamasta tautiluokituksesta ICD-10, jossa nimikekoodeja on 12 420. ICD-11 on tarkoitus ottaa käyttöön kansainvälisesti vuonna 2018.

Katso myös 
International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems
DSM

Lähteet
Tautinimistöjen kansainvälinen kehittämistyö lahtelaisen lääketieteen historioitsijan Arno Forsiuksen (LKT) kirjoitus 8/2006

Viitteet

Aiheesta muualla 
 THL: Tautiluokitus ICD-10
 Haku suomenkielisestä tautiluokituksesta (ICD-10)

Sairaudet
Sana (lehti)

Sana on Kansan Raamattuseuran lehti, joka perustettiin 1945 Kansan Raamattuseuran syntyyn vaikuttaneen Frank Mangsin ehdotettua kristillisen kuva- ja aikakauslehden perustamista. Sen pitkäaikainen päätoimittaja on ollut Mauri Tiilikainen, joka oli päätoimittajana kahteen otteeseen, vuosina 1955–1964 ja 1966–1971. Sana-lehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 2015 alkaen Heli Karhumäki.

Tabloid-lehtenä viikoittain ilmestynyt Sana muuttui vuoden 2021 alusta 60-sivuiseksi aikakauslehdeksi, joka ilmestyy kahdesti kuussa.

Päätoimittajat ja vastuuhenkilöt

Päätoimittajat eivät ennen 1980-lukua olleet lehden toimituksellisessa työssä juurikaan mukana; esimerkiksi ensimmäinen päätoimittaja Lennart Pinomaa kirjoitti käytännössä vain pääkirjoituksia. Mauri Tiilikaisen ja Veli-Pekka Toiviaisen aikoihin (1954-1987) oli käytössä malli jossa Kansan Raamattuseuran toiminnanjohtaja oli vastaava päätoimittaja mutta lehden teosta vastasi toimitussihteeri ja muu toimitus.

Vastaavat päätoimittajat ja tosiasialliset vastuuhenkilöt

 1945 päätoimittaja Lennart Pinomaa, toimitussihteereitä Ensio Lehtonen, Erkki Kario, Jaakko Railonkoski
 1954 päätoimittaja Erkki Laitakari
 1954 päätoimittaja Mauri Tiilikainen, johtava toimittaja Uuras Saarnivaara (1.9.1954-30.9.1957), toimitussihteeri Hannu Pietilä
 1964 päätoimittaja Hannu Pietilä, toimitussihteeri Seija Karilas
 1966 päätoimittaja Mauri Tiilikainen, toimitussihteeri Seija Karilas
 1971 päätoimittaja Veli-Pekka Toiviainen, toimituspäällikkö Seija Karilas, toimitussihteeri Simo Repo, johtava erikoistoimittaja/ toinen päätoimittaja (1.8.1976-1.8.1980) Tapani Ruokanen, toinen päätoimittaja Olli Valtonen (1.8.1980-1.9.1983), toinen päätoimittaja (1.1.1984 – 1.2.1987) Martti Toivanen
 1985 päätoimittaja Anita Koskimaa

Vastaavat päätoimittajat (sekä nimettyinä että tosiasiallisesti)

 1987 Martti Toivanen 
 1993 Tapio Aaltonen 
 1997 Harri Heino 
 1997 Heikki Kotila 
 2000 Sirkku Nyström 
 2002 Hans Krause 
 2003 Hannu Nyman 
 2015 Heli Karhumäki

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sana-lehden verkkosivut.

Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Viidesläisyys
Kryptografi

Kryptografi on kryptografiaa harjoittava henkilö, joka työkseen tekee uusia salakirjoitusmenetelmiä ja suojaa viestejä salakirjoitukselta. Kryptografin vastakohtana on kryptoanalyytikko, joka pyrkii avaamaan kryptografin salakirjoituksen. Tunnettuja kryptografeja olivat mm. salakirjoituksia kehittänyt Julius Caesar ja Blaise de Vigenère. 

Salakirjoitustekniikka
Tychy

Tychy () on kaupunki Etelä-Puolassa, noin 20 kilometriä Katowicesta. Vuonna 2009 siellä oli 129 527 asukasta.  Tychy on puolalaisen oluen tuotannon keskus – siellä valmistetulla Tyskie-oluella on 15 prosentin markkinaosuus Puolassa ja laajat vientimarkkinat. Fiat Panda -autot tehtiin vuosina 2003–2012 Tychyssä. Tychyn vanha kaupunki on ollut olemassa ainakin jo vuodesta 1467. Uuden kaupungin keskus rakennettiin 1950-luvulla tahallaan lähemmäs Katowicen rajaa, sillä siitä suunniteltiin varsin epäitsenäistä lähiötä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut

Sleesian voivodikunnan kaupungit
Sleesian piirikunnat
Ohjauspyörä

Ohjauspyörä eli ratti on auton tai muun ajoneuvon hallintalaite, jota käytetään ajosuunnan säätämiseen, ohjaamiseen.

Ohjauspyörään kuuluu keskiö, josta se kiinnittyy ohjausakseliin ja puolat, jotka yhdistävät ohjauskehän itse keskiöön. Puolien avulla välitetään voima keskiöön. Nykyaikaisessa autossa ohjauspyörän keskiö sisältää turvatyynyn ja äänimerkin käyttökytkimen. Useissa automalleissa radion ja vakionopeudensäätimen käyttökytkimet sijaitsevat ratissa, jolloin puhutaan monitoimiohjauspyörästä. Kilpa- ja ralliautoissa sekä uusissa henkilöautomalleissa käytetyssä kaksoiskytkinvaihteistossa vaihteen vaihtamiseen tarkoitetut kytkimet voivat sijaita ohjauspyörän yhteydessä. Vanhoissa automalleissa vaihdelaatikon vaihteenvalitsin saattoi sijaita ohjauspyörän yhteydessä, jolloin puhuttiin rattivaihteesta.

Katso myös
Ruori
Ohjaussauva

Autotekniikka
Reanimation

Reanimation on Linkin Parkin ensimmäinen remix-albumi, joka julkaistiin 30. heinäkuuta 2002. Sen sisältämät kappaleet ovat uudelleenmiksauksia muista yhtyeen kappaleista, joista suurin osa on edelliseltä albumilta Hybrid Theorylta. Tyyliltään musiikki on hip hop -vaikutteisempaa kuin mitä alkuperäisten kappaleiden tyyli on.

Reanimationia myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä Yhdysvalloissa. Miksaukset ovat eri henkilöiden tekemiä ja ne poikkeavat varsin paljon alkuperäisistä kappaleista. Niissä on enemmän räppäystä ja yksityiskohtia. Lisäksi osasta kappaleita laulaja Chester Benningtonin osuuksia on leikattu tai ne on jätetty kokonaan pois. Singlenä julkaistiin albumin kappale ”Pts.Of.Athrty” (miksaus kappaleesta Points of Authority).

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2002 remix-albumit
Linkin Parkin albumit
Mike Shinodan tuottamat albumit
Afarin syvänkö

Afarin syvänkö tai Afarin kolmio on painanne Itä-Afrikassa. Se ulottuu Eritrean, Etiopian ja Djiboutin alueelle.

Painanne on syntynyt maapallon kivikehän kolmen laatan reunakohtaan. Aiemmin toisistaan irtautuneiden Arabian ja Afrikan laattojen lisäksi sen syntyyn on vaikuttanut Afrikan laatasta erkanevan Itä-Afrikan liike. Afarin syvänkö muodostaa Itä-Afrikan hautavajoaman pohjoisen alkukohdan.

Afarin syvängössä sijaitsee Afrikan mantereen matalin kohta: Assaljärvi (-155 metriä). Alue on yksi maailman lämpimimpiä seutuja ympäri vuoden, sillä alueen lämpötila vaihtelee sadekauden 25 celsiusasteen ja kuivan kauden 48 celsiusasteen välillä.

Afar ja etenkin Awashjoen alajuoksun laakso on kuuluisa varhaisten ihmisapinoiden jäännöksistä. Täältä löydettiin muun muassa Lucy-nimen saanut Australopithecus afarensis -lajin luuranko.

Katso myös 
 Danakilin aavikko
 Danakilin syvänkö

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Afar Rift Project: Geology of the Afar Depression  (leeds.ac.uk)

Djiboutin maantiede
Etiopian maantiede
Eritrean maantiede
Somalian maantiede
Afrikan sarvi
Syvängöt
Aarre Karén

Aarre Einari Karén () oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Karén näytteli ensimmäisen ison elo­kuva­roolinsa Maunu Kurkvaaran ohjaamassa Kujan­juoksussa. Karénin elo­kuva­ura oli 47 vuoden mittainen, jonka aikana hän näytteli muun muassa monissa Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elo­kuvissa. Karén nähtiin vuonna 2006 Aki Kauris­mäen ohjaamassa elo­kuvassa Laitakaupungin valot.

Karénin vanhemmat olivat Suomen Luterilaisen evankeliumi­yhdistyksen pitkä­aikaisia lähetystyöntekijöitä Japanissa. Karénin tyttären­tytär on näyttelijä Linnea Skog.

Ura 

Karén kävi Teatterikoulun vuosina 1956–1959 ja oli kiinnitettynä sen jälkeen Jyväskylän ja Kotkan kaupunginteatteriin. Helsingin kaupunginteatterissa hän näytteli vuodet 1965–1987 ja Suomen kansallisteatterissa vuodet 1987–1999.

Karénin ensimmäinen elo­kuvarooli oli luutnanttina vuoden 1966 sotilas­farssissa Johan nyt on markkinat! Maunu Kurkvaaran elo­kuvassa Kujan­juoksu (1971) Karén esitti mies­päo­saa. Sen jälkeen hän näytteli muun muassa opettajaa elo­kuvissa Natalia (1979) ja Fakta homma (1987), pankin­johtajaa elo­kuvissa Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982), Cha Cha Cha (1989), Kauas pilvet karkaavat (1996) sekä lääkäriä elo­kuvissa Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva (1990), Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992), Kulkuri ja joutsen (1999) ja Mies vailla menneisyyttä (2002).

Karénilla oli televisio­rooleja muun muassa sarjoissa Hynttyyt yhteen, Puhtaat valkeat lakanat ja Syke. Hänen viimeinen teatteri­esiintymisensä oli Turun kaupunginteatterissa esitetyn Kirsikka­puiston Firs-palvelija.

Filmografia 

Ääninäyttelijänä

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Risto Ahonen (kolumnisti)

Risto Ahonen (s. 1949) on Keski-Suomesta, Jämsästä syntyisin oleva viestintäsuunnittelija, kirjailija, ja kriitikko. Hän kirjoitti vuosina 1995–2008 kolumneja sanomalehti Keskisuomalaiseen.

Risto Ahonen on mukana Suomen lähikoulut -yhdistyksen toiminnassa, jonka nimissä kerättiin 22 000 nimen adressi eduskunnan sivistysvaliokunnalle 2005.

Risto Ahonen valittiin vuoden 2014 Jämsän Äijäksi. Valinta suoritetaan paikallislehti Jämsän Seudun järjestämällä avoimella äänestyksellä.

Kirjallinen tuotanto 
Eheytyvä ihminen, ihmissuhteet, Pro Bono kustannus, 2005
Mistä luopuisin tai miksi en?, ihmisyys, Pro Bono kustannus, ilmestynyt 27.3.2007
Isän kädestä, elämisen taito, Pro Bono kustannus, ilmestynyt 27.3.2009
Kaipola - Lippulaivan viimeinen purjehdus, paikallishistoria, Pro Bono kustannus, 30.9.2021
KORONA Mitä kaikkea tapahtui, viestintä, politiikka, yhteiskunta, kansanterveys,            Pro Bono kustannus, 10.3.2022

Lähteet

Aiheesta muualla 
Risto Ahosen kotisivut
Risto Ahosen blogi

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kriitikot
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Abhejärvi

Abhejärvi on suolajärvi Etiopian ja Djiboutin rajalla. Se on 340 neliökilometrin suuruinen. Alasta 230 neliökilometriä on Etiopiassa ja 110 neliökilometriä Djiboutissa. Järvi sijaitsee Afarin syvängön keskeisellä kohdalla, jossa kolme maankuoren laattaa kohtaavat. Se kuuluu järviketjuun, johon kuuluu viisi pienempää järveä. Se on sisäisessä valuma-alueessa, jossa oli aikoinaan suurempi järvi. Awash on merkittävin Abhejärveen laskevista joista. Se laskee järven luoteiskulmaan. Abhejärven rannoilla asuu nomadinen afarikansa.

Keinokasteluveden otto 
Awashin vettä alettiin 1900-luvulla käyttää entistä enemmän keinokasteluun, minkä takia järven pinta-ala on noin kaksi kolmasosaa siitä, mitä se oli 1940-luvun lopulla. Pienenemisen seurauksena järven lounaisosassa on noin 115 neliökilometrin laajuiset suolatasangot.

Kalkkikivipiiput 

Järvi on tunnettu kalkkikivisistä piipuista, jotka ovat syntyneet kun vesi jossa on karbonaatteja, muun muassa kalsiumkarbonaattia työntyy pintaan ja veden haihtuessa karbonaatit jäävät jäljelle piippumaisiksi muodostelmiksi. Jotkin piiput saattavat olla 50 metriä korkeita. Järven luoteisrannalla puolestaan on 1 069 metrin korkeuteen kohoava tulivuori Dama Alé.

Eläimistö 
Järvi on myös vesilinnuille. Siellä on arvioitu elävän noin 100 000 yksilöä Pikkuflamingoja (Phoenicopterus minor). Järven ympäristössä on laskettu elävän 141 lajia lintuja.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 

Suolajärvet
Etiopian järvet
Djiboutin järvet
Afrikan sarvi
Vanha holvikirkko (albumi)

20 suosikkia – Vanha holvikirkko on Eero Raittisen kokoelma-albumi.

Kappaleet

Katso myös
 20 suosikkia -sarjan muut albumit

Vuoden 1996 kokoelma-albumit
Eero Raittisen albumit
Sisu (täsmennyssivu)

Sisu voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Sisu, kestävyyttä, rohkeutta, taistelutahtoa, periksiantamattomuutta ja rautaista tahtoa kuvaava sana

Tekniikka 
 Moottoritorpedovene Sisu, talvisodassa palvellut torpedovene
 Panssari-Sisu, suomalaisvalmisteinen kuljetuspanssariajoneuvo
 Proto-Sisu, suomalaisvalmisteinen maastokuorma-auto
 Sisu, vuonna 1976 valmistunut jäänmurtaja
 Sisu vuonna 1939 valmistunut jäänmurtaja
 Sisu NA-110 suomalaisvalmisteinen telakuorma-auto
 Sisu SA-110 suomalaisvalmisteinen maastokuorma-auton prototyyppi
 Sisu SA-150 suomalaisvalmisteinen maastokuorma-auto
 Sisu, supertietokone

Urheiluseura 
 Sisu, urheiluseurojen nimissä:
 Hauhon Sisu
 Isojoenrannan Sisu
 Leppävaaran Sisu
 Perniön Sisu
 Seinäjoen Sisu
 Soinin Sisu
 Sievin Sisu
 Tampereen Sisu
 SISU Basketball Klub, tanskalainen koripalloseura

Muut 
 SISU Shanghai International Studies University
 Sisu Auto, kuorma-autoja valmistava yritys
 Sisu, miehen etunimi
 Sisu, Cloetta Suomi Oy:n valmistama makeispastilli
 Sisu, Jalmari Helanderin ohjaama elokuva vuodelta 2022
 Mount Sisu, vuori Antarktiksella
 Simo Sisu, poliisimestari fiktiivisessä Ankkalinnan kaupungissa
 Suomen Sisu ry, yhdistys
 Sisuradio on Ruotsin yleisradion, Sveriges Radion suomenkielinen toimitus
 Osasto Sisu, talvisodan aikainen sotilasosasto
 Sinfoninen puhallinorkesteri Sisu, suomalainen sinfoninen puhallinorkesteri
 Sisu, Altian valmistama viina
 Sisu, YLE TV2:n urheiluohjelma
 Sisu-Stadion, Hyvinkään Pihkalan pesäpallostadionin entinen nimi
 Sisu Capital Limited, sijoittaja Joy Seppalan hallinnoima brittiläinen sijoitusrahastoyhtiö
 Sisu-partio, on Suomen partiolaisten kehitysvammaisista tai liikuntarajoitteisista partiolaisista käytetty nimitys.
 Sisupisara on tunnus, jonka avulla kerättiin varoja Suomen olympiajoukkueen hyväksi vuoden 1972 Sapporon ja Münchenin olympiakisoihin.
 Suomalaisen suurin riesa on sisu , Tiisu-yhtyeen single vuodelta 2014
Eero Raittinen and The Noisy Kinda Men

Noisy Kinda Men on Eero Raittisen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.

Kappaleet

Muusikot 
 Eero Raittinen – laulu
 Jarkka Rissanen – kitara
 Hannu Pikkarainen – kitara, koskettimet, lyömäsoittimet, taustalaulu
 Tom Nyman – basso
 Janne Haavisto – rummut, lyömäsoittimet
 Nasu Raittinen – laulu

Vuoden 2004 albumit
Eero Raittisen albumit
Janne Haaviston tuottamat albumit
USS Long Island (CVE-1)

USS Long  Island (runkonumerot AVG-1, ACV-1 ja CVE-1) oli Yhdysvaltain laivaston Long Island -luokan saattuetukialus. Se oli samalla Yhdysvaltain ensimmäinen saattuetukialus ja luokkansa nimikkoalus.

Valmistus 

Maritime Commission tilasi C3-S-A1-tyyppisen rahtialuksen SS Mormacmailin Sun Shipbuilding and Drydock Companyltä Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 7. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 11. tammikuuta 1940 kumminaan neiti Dian B. Holt. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen 6. maaliskuuta 1941. Se otettiin palvelukseen 2. kesäkuuta 1940 nimellä USS Long  Island ja runkonumerolla AVG-1 ensimmäisenä päällikkönään Donald B. Duncan.

Palvelus 
Ennen hyökkäystä Pearl Harboriin alus oli saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla. Se siirrettiin keväällä 1942 Tyynelle valtamerelle, jossa se oli Midwayn taistelun jälkeen ilmasuojatehtävissä. Alukselta lähetettiin ensimmäiset merijalkaväen lentokoneet, jotka laskeutuivat Henderson Fieldille Guadalcanalin taistelussa. Alus luokiteltiin uudelleen 20. elokuuta 1942 ACV-1:ksi ja 15. heinäkuuta 1943 CVE-1:ksi. Sodan lopun alus oli koulutus- ja kuljetustehtävissä. 

Alus poistettiin 26. maaliskuuta 1946 palveluksesta ja myytiin 24. huhtikuuta 1947 romutettavaksi. Se myytiin edelleen ja muutettiin siirtolaisia Euroopan ja Kanadan väliä kuljettavaksi kauppalaivaksi nimellä Nelly. Alus myytiin 1953 ja muutettiin koululaivaksi Seven Seas-nimellä. Alus myytiin 1960-luvun puolivälissä Rotterdamin yliopistolle opiskelija-asuntolaivaksi ja romutettiin lopulta  1977 Belgiassa.

Lähteet

}

Viitteet

Aiheesta muualla 
http://www.history.navy.mil/photos/sh-usn/usnsh-l/cve1.htm

Long Island -luokan saattuetukialukset
Veikkausliigan kausi 1996

Veikkausliigan kausi 1996 oli äärimmäisen tasainen, sillä runkosarjan päätöskierroksen jälkeen kolme parasta joukkuetta olivat tasapisteissä. Jatkosarjassa saatiin kuitenkin eroja aikaan, ja runkosarjan voittaneen FF Jaron pudottua viidenneksi nousi mestaruuteen FC Jazz.

Runkosarja
Runkosarjassa pelattiin kahdentoista joukkueen kesken kaksiosainen sarja.

Ylempi loppusarja
Ylemmässä loppusarjassa pelasivat runkosarjan kuusi parasta joukkuetta. Kukin joukkue pelasi loppusarjassa viisi ottelua, joiden tulokset lisättiin runkosarjan tuloksiin. Loppusarjassa määritettiin sijoitukset 1–6.

Alempi loppusarja
Alemmassa loppusarjassa pelasivat runkosarjan kuusi viimeistä joukkuetta. Kukin joukkue pelasi loppusarjassa viisi ottelua, joiden tulokset lisättiin runkosarjan tuloksiin. Loppusarjassa määritettiin sijoitukset 7–12.

Ottelut

Yleisömäärät

Menestys eurokentillä
UEFA Cup:
 FC Jazz pudotti ensimmäisellä karsintakierroksella färsaarelaisen GÍ Gøtan, mutta toisella kierroksella se hävisi venäläiselle FK Dynamo Moskovalle.
 HJK pudotti ensimmäisellä karsintakierroksella armenialaisen Pyunik Jerevanin, mutta toisella kierroksella se hävisi ukrainalaiselle FK Tšornomorets Odessalle.
 FC Haka pudotti ensimmäisellä karsintakierroksella virolaisen FC Flora Tallinnan, mutta toisella kierroksella se hävisi puolalaiselle Legia Varsovalle.
Cup-voittajien cup:
 MyPa pudotti karsintakierroksella azerbaidžanilaisen FK Karabahin, mutta ensimmäisellä kierroksella se hävisi englantilaiselle Liverpool FC:lle.
Intertoto Cup:
 FF Jaro pelasi karsintavaiheessa samassa lohkossa ranskalaisen En Avant Guingampin, jugoslavialaisen FK Zemunin, romanialaisen Dinamo Bukarestin ja georgialaisen FC Kolkheti-1913 Potin kanssa. Kaksi voittoa, yksi tasapeli ja yksi tappio jättivät FF Jaron lohkossa kolmanneksi.

Putoajat ja nousijat

 Kaudeksi 1997 sarja päätettiin kutistaa 10 joukkueen kokoiseksi. Näin sarjasta putosi suoraan peräti kolme joukkuetta: MP, FC Haka sekä Ilves. Tilalle nousi suoraan ainoastaan Ykkösen voittanut TP-Seinäjoki.
 Yhdeksänneksi sijoittunut HJK pelasi kaksiosaisen karsinnan Ykkösessä toiseksi sijoittunutta FC HIK:a vastaan. HJK voitti otteluparin niukasti maalierolla 2–1, ja säilytti näin liigapaikkansa. Ottelut: HIK Hanko – HJK Helsinki 0–1, HJK Helsinki – HIK Hanko 1–1.

Parhaat maalintekijät

Valmentajat
 FF Jaro: Antti Muurinen
 FC Jazz: Jari Pyykölä
 TPS: Juha Malinen
 FinnPa: Keijo Voutilainen, Pasi Rasimus
 FC Inter: Hannu Paatelo
 MyPa: Harri Kampman
 VPS: Hannu Touru
 HJK: Tommy Lindholm, Jari-Pekka Keurulainen ja Martti Kuusela (yhdessä)
 RoPS: Ari Rantamaa
 Ilves: Esa Kuusisto
 FC Haka: Jukka Vakkila, Esko Malm
 MP: Tibor Gruborovics

Lähteet

Aiheesta muualla
 RSSSF:n tilastot 

Jalkapallosarjojen kausi 1995–1996/1996
Veikkausliigakaudet
Power Macintosh 6400

Power Macintosh 6400 (myös Performa 6400 ja muita nimiä, katso alla) on Apple Computerin 7. elokuuta 1996 julkaisema, työasemakäyttöön suunnattu Macintosh-sarjan tietokone. Myöhemmin samana vuonna 180 MHz:n PowerPC 603e -suorittimella varustetusta laitteesta julkaistiin 200 MHz:n kellotaajuudella toimiva malli. Malleilla oli vaihtelevia nimiä markkina-alueen mukaan.

Power Macintosh 6400 käyttää Power Macintosh 5400 -koneen emolevyä, mutta integroidun näytön sijaan laitteen kotelossa on sisäänrakennettu subwoofer. 16 megatavun keskusmuisti päivitettiin myöhemmissä malleissa 32 megatavuun. Koneen hinta oli noin 2300 dollaria. 5400 ja 6400 -sarjan malleja pidetään yleisesti edeltäjiään 5200 ja 6200 -sarjan malleja luotettavimpina, sillä aiemmissa malleissa ilmi tulleet ongelmat on X400-sarjassa ratkaistu.

Laitteiston mukana toimitettiin System 7.5.3 -käyttöjärjestelmä.

Mallit
Power Macintosh 6400: 200 MHz:n suoritin, myytiin vain Yhdysvalloissa oppilaitosmallina
Performa 6400: Yhdysvaltain kuluttajamalli, 180 tai 200 MHz:n suoritin
Performa 6400/200 VEE: 200 MHz:n 6400 Avid-näytönohjaimella ja videonmuokkausohjelmistolla varustettuna, sisältää 32 megatavua keskusmuistia
Performa 6410: 6400/180 -mallin nimi Euroopassa ja Aasiassa
Performa 6420: 6400/200 -mallin nimi Euroopassa ja Aasiassa

Lähteet

Aiheesta muualla
Power Macintosh 6400/200, Performa 6400/180, 6410, 6400/200 ja 6420 Applen sivuilla
Performa 6400 apple-history.comissa

Applen tietokoneet
Vuoden 1996 tietokoneet
Miranda vastaan Arizona

Miranda vastaan Arizona () on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden ennakkopäätös vuodelta 1966. Tapauksessa vahvistettiin nykyinen käytäntö, jossa rikoksesta epäillylle tulee poikkeuksetta lukea tämän oikeudet (niin sanotut Miranda-oikeudet), joissa kerrotaan oikeus neuvotella asianajajan kanssa ja oikeudesta olla todistamatta itseään vastaan, ennen kuin esitutkinnassa on aloitettu epäillyn kuulustelut.

Kyse oli Ernesto Mirandan oikeudenkäynnissä annetusta ratkaisusta. Miranda pidätettiin epäiltynä 18-vuotiaan tytön kidnappauksesta ja raiskauksesta aihetodisteiden perusteella. Kahden tunnin kuulustelun jälkeen Miranda allekirjoitti tunnustuksen. Hänelle ei kuitenkaan oltu missään vaiheessa kerrottu mahdollisuudesta saada oikeudellinen avustaja eikä oikeudesta vaieta eikä että hänen tunnustustaan voitaisiin käyttää häntä vastaan. Oikeudenkäynnin aikana Mirandan asianajaja Alvin Moore esitti, ettei tunnustus tämän takia päde oikeudessa. Mooren vastaväite hylättiin ja Miranda tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen. Myös Arizonan korkein oikeus piti tuomion voimassa.

Yhdysvaltain korkein oikeus katsoi äänin 5–4, että perustuslain viidennen ja kuudennen lisäyksen vuoksi yksikään tunnustus ei kelpaa oikeudessa, ellei epäillylle ole kerrottu hänen oikeuksistaan ja ellei epäilty ole luopunut niistä. Viidennen lisäyksen mukaan ketään ei voi pakottaa todistamaan itseään vastaan ja kuudes lisäys turvaa oikeuden asianajajaan. Ernesto Mirandan tuomio kumottiin, mutta hänet tuomittiin myöhemmin vankilaan samasta tapauksesta muun todistusaineiston nojalla.

Tapauksen seurauksena rikoselokuvissakin kuullaan usein lause: ”Kaikkea, mitä sanotte, voidaan käyttää todisteena teitä vastaan...”. Tätä kutsutaan joskus Miranda-varoitukseksi tai yksinkertaiseksi Mirandaksi.

Varoituksen tarkka sanamuoto on erilainen eri osavaltioissa. Monessa paikassa poliisin pitää lopuksi myös kysyä, ymmärtääkö henkilö oikeutensa.

Ernesto Miranda tuomittiin vuonna 1966, ja hän pääsi ehdonalaiseen vuonna 1972. Neljä vuotta myöhemmin hän kuoli baaritappelussa. Häneltä löytyi kortteja, joissa oli Miranda-varoituksen teksti.

Suomen esitutkintalaissa on huomioitu vastaavia oikeuksia. Kuulusteltavalle on ennen kuulustelua ilmoitettava hänen asemansa esitutkinnassa. Epäillylle on samalla ilmoitettava, mistä teosta hän on epäilyksen alainen ja aiotaan syyttää. Epäillylle on ennen kuulustelua myös tehtävä selkoa tämän oikeudesta käyttää avustajaa esitutkinnassa sekä siitä, milloin hänelle voidaan määrätä puolustusasianajaja.

Lähteet

Viitteet 

1966
Rikosoikeus
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset
Lyndon B. Johnsonin presidenttikausi
Buddhalainen ajanlasku

Buddhalainen ajanlasku on käytössä Kaakkois-Aasian Kambodžassa, Laosissa, Thaimaassa ja Myanmarissa. Se on lunasolaarinen kalenteri, eli se on kuun ja auringon liikkeisiin perustuva kalenteri, jonka kuukausissa on 29 tai 30 päivää, ja karkauspäivän lisäksi ylimääräinen 30-päiväinen karkauskuukausi toistuu säännöllisin väliajoin. 

Perimätiedon mukaan Buddhan paribbāna (kuolema henkilön elinaikana saavuttaman nirvanan jälkeen) ajoittuu vuoteen 544 eKr., ja Thaimaassa tämän katsotaan olevan buddhalaisen kalenterin vuosi 1, kun taas Sri Lankassa vuosi 0.

Kuukausien nimet 

Lähde:

Aiheesta muualla 

 Vuoden 2020 kalenteri

Lähteet 

 

Kalenterit
Buddhalaisuus
Cognac

Cognac on kunta Charenten departementissa Ranskassa ja Cognacin arrondissementin pääkaupunki. Cognac sijaitsee Charentejoella Angoulêmen ja Saintesin kaupunkien välissä. Cognacin mukaan nimensä saanut konjakki valmistetaan kaupungin ympäristössä.

Cognacissa syntyneitä / vaikuttaneita henkilöitä 
 Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran (1838–1912), kemisti
 Louis Delâge (1874–1947), insinööri
 Frans I (1494–1547), Ranskan kuningas
 Jean Monnet (1888–1979), valtiomies
 Octavien de Saint-Gelais (1468–1502), runoilija

Ystävyyskaupungit 
 Denison, Texas
 Königswinter, Saksa
 Perth, Skotlanti
 Valdepeñas, Espanja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan kaupungit
Ranskan viinialueet
Charenten kunnat
Brasilian ilmavoimat

Brasilian ilmavoimat () on Brasilian asevoimien puolustushaara, joka vastaa maan ilmapuolustuksesta.

Historiaa

Meri- ja maavoimien ilma-aseen yhdistäminen 
Presidentti Getúlio Vargas allekirjoitti 20. tammikuuta 1941 lain numero 2961, jolla perustettiin ilmailuministeriö. Lain viidennen momentin mukaisesti sotaministeriön, maavoimien ja merivoimien ilmailuun liittyvät toiminnot siirrettiin uuden ministeriön alaisuuteen. Kahdeksas artikla määräsi sotilaallisista osista muodostettavaksi ministeriön alaisuuteen oman yksikön Forças Aéreas Nacionais. Nimi vaihdettiin 22. toukokuuta lailla numero 3302 ilmavoimiksi (). Ensimmäiseksi ilmailuministeriksi määrättiin Joaquim Pedro Salgado Filho.

Ilmavoimien kokoonpanoksi muotoutui:
1. lentorykmentti Rio de Janeiroon, jolla oli käytössään entinen maavoimien Campo dos Afonsos ja merivoimien Galeão.
2. lentotukikohta Campo de Martessa São Paulossa
3. lentorykmentti Canoasiin
4. lentotukikohta Belo Horizontessa
5. lentorykmentti Curitibassa
6. lentotukikohta Fortaleza
7. lentotukikohta Belém
8. lentotukikohta Campo Grande.

Brasiliaan muodostettiin aluksi kolme ilmapuolustusaluetta, joista ensimmäinen kattoi pohjoisosan ja rannikon aina Rio de Janeiroon. Toinen ilmapuolustusalue kattoi maan keskiosan São Pauloon ja kolmas koko eteläosan. Maa jaettiin jo 25. lokakuuta viiteen osaan.

Nykyaika
Brasilian ilmavoimat ovat Latinalaisen Amerikan suurimmat. Sillä on 700 ilma-alusta ja 73 000 sotilasta. Se työllistää lisäksi noin 7 600 siviiliä. Aselajin uusin konetyyppi tulee olemaan ruotsalaisvalmisteinen JAS 39 Gripen. Sitä on tilattu 3 miljardin euron arvosta, eli 36 lentokonetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Brasilian ilmavoimien kotisivut 
 Brasilian ilmavoimat Scramble-lehdessä 
 Brasilian ilmavoimat toisessa maailmansodassa 
 Brasilian ilmavoimien historia
 Milavia - Brasilian ilmavoimat
 Military orders and medals from Brazil
I Heart Huckabees

I Heart Huckabees (tyyliteltynä I ♥ Huckabees) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2004. Elokuvan tuotti ja ohjasi David O. Russell.

Näyttelijät

Soundtrack 

Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
David O. Russellin ohjaamat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Gianicolo

Gianicolo () on nyky-Rooman toiseksi korkein kukkula Monte Marion jälkeen. Se sijaitsee Tiber-joelta länteen Trasteveren ja Vatikaanin välillä. Antiikin aikaan se oli kaupungin ulkopuolella eikä kuulunut kuuluisiin Rooman seitsemään kukkulaan. Kukkulalta avautuu näkymä yli koko Rooman keskustan.

Antiikin aikaan kukkula liitettiin Janus-jumalaan ja se oli sijaintinsa puolesta erinomainen paikka auguurien tarkkailla enteitä lintujen lennosta. Nykyään kukkula on pääosin puistoaluetta, ja alueen tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat San Pietro in Montorio -kirkko sekä Acqua Paolan monumentaalinen suihkulähde. Alueella on myös useita Italian vapaussotaan liittyviä muistomerkkejä. Kukkulalla käytiin taisteluita Giuseppe Garibaldin ja paavin puolella olleiden ranskalaisten välillä erityisesti vuonna 1849.

Paras näköala kaupunkiin avautuu Piazzale Garibaldilla, jonne roomalaisia kokoontuu paljon varsinkin iltaisin ja viikonloppuisin. Piazzalen alapuolella laukaistaan tykki päivittäin klo 12.00 Tiberin suuntaan täsmällisen kellonajan merkiksi. Tapa perityy joulukuulta 1847, jolloin Castel Sant'Angelon kanuuna antoi ympäröivien kirkkojen kelloille merkin soittaa kellojaan keskipäivällä. Rituaali siirrettiin 1904 Gianicololle, missä sitä jatkettiin vuoteen 1933. Uudestaan rituaali aloitettiin 21.4.1959.

Aivan Piazzale Garibaldin vieressä sijaitsee myös Suomen Rooman-instituutti renessanssiaikaisessa Villa Lanten huvilassa. Kukkulalla sijaitsee myös pari muuta ulkomaista tieteellistä instituuttia: American Academy in Rome ja Academia de España.

Rooman kukkulat
Suceava

Suceava  ([], , , ,  []) on kaupunki Etelä-Bukovinassa, Romanian koillisnurkassa. Se on samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 Suceavassa oli 86 282 asukasta.

Historia
Dimitrie Cantemirin mukaan Suceavan nimi on unkarilaista alkuperää ja tulee vanhentuneesta nimityksestä Szűcsvár, joka tarkoittaa nahkureiden kaupunkia. Vanhemman teorian mukaan nimi tulee Suceava joesta.  Suceava oli pitkään Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki. Moldavian hallitsijat asuivat Suceavassa vuosina 1388–1565, kunnes ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupungin Iașiin. Vuosina 1775–1918 kaupunki kuului Itävaltaan, kunnes se ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiin Romanian kuningaskuntaan.

Nähtävyydet
Pyhän Yrjänän kirkko Suceavassa on yksi Unescon maailmanperintökohteeksi luokitelluista Pohjois-Moldavian maalatuista kirkoista.

Ystävyyskaupungit
 Sosnowiec, Puola
 Tšernivtsi, Ukraina
 Guiyang, Kiina
 Phoenix, Yhdysvallat
 Haifa, Israel
 Laval (Isère), Ranska

Lähteet 

Romanian kaupungit