joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vinegar

Vinegar on Anna Abreun toisen albumin (Now) ensimmäinen single. Kappale sai Suomen ensisoittonsa The Voicen Ensireaktio-osiossa 30. heinäkuuta 2008, ja päivää myöhemmin se julkaistiin digitaalisesti. Fyysisenä singlenä se julkaistiin 6. elokuuta.

Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. syyskuuta 2008.

Ulkomaan julkaisu
”Vinegar” julkaistiin singlenä Isossa-Britanniassa marraskuussa 2009. Brittijulkaisussa radioversiona käytettiin kappaleen Buzz Junkies Radio Mixiä.

Brittijulkaisun aikaan kappale sijoittui Music Week -lehden julkaiseman Commercial Pop Club -listan 21. sijalle. Seuraavalla viikolla sijoitus oli noussut kahdeksan sijaan ylöspäin, sijalle 13. Viikolla 50 kappale nousi jo top-10:iin sijalle 7. Se oli korkein suomalaisen naisartistin listalla saavuttama sijoitus.

Kappaleet
CD-single / Digitaalinen
 Vinegar
 Vinegar (Extended Version)

UK-promo / Digitaalinen
 Vinegar (Buzz Junkies Radio Mix)
 Vinegar (Original Radio Mix)
 Vinegar (Cutmore's On The Radio Mix)
 Vinegar (Buzz Junkies Club Mix)
 Vinegar (Cutmore's In The Club Mix)
 Vinegar (Buzz Junkies Dub Mix)
 Vinegar (Cutmore's On The Dub Mix)

Musiikkivideo

Videolla Abreu tanssii pienessä ”huoneessa” ilmapallojen sekä muiden tanssijoiden kanssa. Kappaleen A-osat ovat varsin tummanpuhuvia, mutta kertosäkeen värit painottuvat valkoiseen ja harmaaseen. Videon ohjasi Jaakko Manninen, joka ohjasi myös Abreun kappaleiden ”End of Love” ja ”Ivory Tower” musiikkivideot.

Videolla yhtenä tanssijoita esiintyy myöhemmin Big Brother -ohjelmasta tunnettu Ragnar Orav.

Listasijoitukset

Lähteet  

Anna Abreun kappaleet
Vuoden 2008 kappaleet
Rauli Eskolinin tuottamat kappaleet
Sakari Kirjavainen

Sakari Rafael Kirjavainen (s. 30. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, elokuvaleikkaaja ja kirjailija.

Kirjavainen on opiskellut elokuvantekoa Taideteollisessa korkeakoulussa. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli fantasiamainen ja arkirealismin ulkopuolella oleva Ken tulta pyytää (2001). Kirjavainen toimi toisena ohjaajana Åke Lindmanin sotaelokuvassa Tali-Ihantala 1944 (2007). Hän on ohjannut ja käsikirjoittanut myös palkittuja lyhytelokuvia. Ohjaamisen ja käsikirjoittamisen lisäksi Kirjavainen on leikannut sekä omiaan että muiden ohjaajien elokuvia.

Esko Salervon käsikirjoittama ja Kirjavaisen ohjaama pitkä elokuva  Hiljaisuus tuli ensi-iltaan 9. joulukuuta 2011. Se on kertomus ihmisistä poikkeuksellisten olosuhteiden puristuksessa; draama ystävyydestä, petoksesta ja rakkaudesta. Se on sotaelokuva, joka sijoittuu jatkosotaan, sen viimeiseen kevääseen, aivan rintamalinjojen välittömään läheisyyteen kaatuneiden evakuoimiskeskukseen (KEK), jossa sankarivainajat huollettiin viimeiselle matkalle kotiseuduilleen haudattaviksi.

Kirjavainen on myös teatteriohjaaja. Hän ohjasi syksyllä 2010 Rauman Kaupunginteatterissa Tapio Koivukarin kirjaan perustuvan Luodetuulen maan. Hän on ohjannut kuunnelmia Radioteatterille, ja toimi muun muassa yhtenä kuunnelmasarjan Täällä Pohjantähden alla kolmesta ohjaajasta.

Vuonna 2009 ilmestyi Kirjavaisen esikoisromaani Viereenkatsoja, joka oli J. H. Erkon esikoiskirjapalkintoehdokkaana. Hänen toinen romaaninsa Tinaharkko ilmestyi vuonna 2011.

Palkinnot
 1997: Risto Jarva -palkinto elokuvasta Traanilamppu
 2006: Sokeain kuunnelmapalkinto kuunnelmasta Kemiaa
 2022: taiteilijaeläke

Lähteet

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Medinan islamilainen yliopisto

Medinan islamilainen yliopisto () on vuonna 1961 perustettu yliopisto Medinassa, Saudi-Arabiassa.

Noin 15 prosenttia yliopiston noin 3 000 opiskelijasta on kansainvälisiä opiskelijoita eri puolilta maailmaa. Yliopistossa voi opiskella esimerkiksi islamiin liittyviä aineita ja arabian kieltä. Yliopistossa annetaan alemman yliopistotutkintotason opetusta.

Yliopiston sijoitus kansainvälisesti tai Saudi-Arabiassa on vaatimaton, keskitasoa. QS University Rankingin tekemässä arabimaiden yliopistojen vertailussa se sijoittui sijoille 51-60 sadasta vertaillusta yliopistosta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Yliopiston kotisivut , ,  (iu.edu.sa)

Saudi-Arabian yliopistot ja korkeakoulut
Saudi-Arabian rakennukset ja rakennelmat
Yhdyskuntajäte

Yhdyskuntajäte on tuotteiden loppukulutuksessa yhdyskunnissa syntyvää jätettä, joka on usein järjestetyn jätehuollon piirissä. Sitä syntyy lähinnä kotitalouksissa ja palvelualoilla vastakohtana teollisuusjätteelle, joka syntyy tuotannossa. Yhdyskuntajäte on tavallisesti sekajätettä.

Yhdyskuntajätteiden sijoittamista kaatopaikoille on vähennetty voimakkaasti viime vuosina vallinneen suuntauksen mukaan. Vuonna 2017 enää noin prosentti yhdyskuntajätteestä sijoitettiin kaatopaikoille. Tilalle on tullut jätteiden hyödyntäminen: aiemmin kaatopaikalle sijoitetun jätteen hyödyntämisestä kilpailevat sekä energiantuotanto että materiaalina hyödyntäminen. Yhdyskuntajätteen energiana hyödyntäminen on ollut viime vuosina vallitsevin hyödyntämistapa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdyskuntajätteet Suomessa käsittelytavoittain vuodesta 1997 Tilastokeskus

Jätteet
VG-62 (jääkiekko)

VG-62  (VG-62 Edustusjääkiekko ry) on naantalilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa kaudella 2021–2022 II-divisioonaa. Joukkueen kotihalli on vuonna 2002 valmistunut Aurinkoareena, jossa on 500-paikkainen katsomo sekä kahvio Ylänurkka.

Joukkue putosi kauden 2005–2006 jälkeen Suomi-sarjasta II-divisioonaan, mutta nousi takaisin kaudeksi 2007–2008, joka oli seuralle yhteensä neljäs kausi Suomi-sarjassa. Joukkue tippui Suomi-sarjasta takaisin II-divisioonaan keväällä 2018 ja voitti II-divisioonan lohko 6:n mestaruuden kaudella 2018-2019.

Emoseura VG-62 on myös tunnettu junioritoiminnastaan. VG-62 on Nuoren Suomen sinettiseura.

Kasvatit ammattilaissarjoissa

Eetu Anttila
Tapio Laakso
Markus Laine
Tommi Laine
Vesa Lehtonen
Vili Munkki
Sampo Ranta
Timo Salo
Juuse Saros (aloitti seurajoukkuekiekkoilun, mutta siirtyi 10-vuotiaana HPK:hon)
Nuutti Viitasalo
Eemil Viro
Markku Vuorisalo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen kotisivut
 Joukkueen facebooksivut

Jääkiekon II-divisioonaseurat
VG-62
Nolo et Rähjä

Nolo et Rähjä on suomalainen vuodesta 1970 toiminnassa ollut rockyhtye. Se tunnetaan erityisesti hitistään "Tahdon saada Paulan takaisin".

Historia 

Nolo et Rähjä oli alun perin kitaraduo, jonka muodostivat Veikko Lyttinen ja Jukka Ojanen. Se perustettiin Tampereen Aitolahdessa vuonna 1970. Nimi tuli siitä, kun Ojanen keksi kuormauskeikoillaan Sähkötyössä, että "tässä menee kuljetusliike Nolo et Rähjä".

Vuonna 1972 duo suureni yhtyeeksi, jossa soittivat Veikko Lyttinen (laulu), Jukka Ojanen (basso), Jarmo "Eetu" Tuominen ja Ari Nurminen (kitara). Rumpaleina vuorottelivat Juha Kaartinen ja Raimo Riikonen. Seuraavana vuonna Eetu Tuominen liittyi Juice Leskisen Coitus Int. -yhtyeeseen, ja tilalle otettiin Kimmo Vehovirta.

Ensimmäinen LP Milarca julkaistiin vuonna 1975. Albumi nosti yhtyeen suuremman kansan tietoisuuteen, vaikka ajankohtaan nähden rohkeat sanoitukset eivät menneetkään helposti läpi radiossa. Nolo et Rähjästä tuli suosittu esiintyjä Pirkanmaalla ja koko Etelä-Suomessa. Yhtyettä on myöhemmin pidetty manserock-ilmiöön kuuluvaksi, vaikka 1970-luvulla yleisö tai yhtyeen jäsenet eivät olleet sitä mieltä.

Vuonna 1978 ilmestyi toinen albumi Oodi, jonka levyttämiseen yhtye oli valmistautunut huolellisesti. Epäonnistunut miksaus kuitenkin pilasi lopputuloksen. 1980-luvulle tultaessa yhtye perui sovitut keikat ja jättäytyi pikkuhiljaa taka-alalle.

Jukka Ojasen 50-vuotissyntymäpäivillä yhtye innostui taas jatkamaan. Vuonna 1997 julkaistiin kokoelmalevy Top of the Flops 1975–1997, joka sisältää kuusi laulua yhtyeen molemmilta albumeilta sekä kaksi uutta kappaletta: "Turhaa elämää" ja "Parfyymisi tuoksu".

Kolmas albumi Maanantai nainen ilmestyi vuonna 2002. Yhtye jatkaa edelleen keikkailua ja musiikin tekemistä.

Kokoonpano vuodesta 2003 

 Ari Nurminen: kitara, laulu
 Jarmo Humalamäki: koskettimet
 Jukka Ojanen: basso, laulu
 Espe Marjamäki: rummut
 Veikko Lyttinen: laulu

Diskografia

Albumit 
 Milarca (Discovox DCLP 102, 1975)
 Oodi (Discovox DCLP 144, 1978)
 Top of the Flops 1975–1997 (Johanna Kustannus, 1997) (kokoelma)
 Maanantai nainen (pappaojanen, 2002)
 Rakkautesi erämailla (pappaojanen, 2008)
 Valtaa, kunniaa ja rahaa (2012)

Singlet 
 Rakastin liikaa / Maanantai nainen (CD-single, Johanna Kustannus, 2000)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Epäviralliset sivut
 Nolo et Rähjä Manserock-sivustolla 

Suomalaiset rockyhtyeet
Juho Sairio

Juho Oiva Sairio (4. kesäkuuta 1897 Kymi – 1. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat välskäri Juho Sairio ja Hildur Josefina Lax.

Opinnot
Sairio kävi Helsingin suomalaista reaalilyseota ja erosi kahdeksannelta luokalta vuonna 1915 yhtyäkseen jääkäriliikkeeseen. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1918.

Jääkärikausi
Sairio liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppamaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota

Sairio astui 7. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen Vänrikiksi ylennettynä ja saapui 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan ja liittyi sisällissotaan yliluutnantti von Hertzenin hiihto-osastoon aluksi joukkueen- ja myöhemmin osastonjohtajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla, Suodenniemessä ja Epilän-Tampereen akselilla. Hän toimi 3. huhtikuuta 1918 alkaen Ylöjärvellä ja Kyröskoskella kutsuntajoukkojen kouluttajana ja siirtyi myöhemmin Porin rykmenttiin, missä toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 2. pataljoonan 7. komppaniassa.

Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Sairio palveli edelleen Porin rykmentin 2. pataljoonassa ja hänet siirrettiin 18. kesäkuuta 1918 alkaen konekiväärikomppanian päälliköksi, mistä hänet siirrettiin edelleen 4. heinäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin ja sijoitettiin 2. pataljoonan esikuntaan.

Jääkärin kohtalo
Sairio liittyi heinäkuun lopulla vuonna 1918 kapteeni Toivo Kuisman johtamaan Vienan-Karjalan retkikuntaan. Hän toimi Vuokkiniemen taisteluissa konekiväärikomppanian päällikkönä, missä taistelussa koki kohtalonsa ja kaatui taistelussa 1. lokakuuta 1918 ja hänen viimeiseksi leposijakseen tuli hauta Äijä-järvestä.

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Seututie 261

Seututie 261 kulkee Ikaalisista valtatie 3:lta Kankaanpään Niinisaloon valtatie 23:lle Jämijärven keskustan kautta. Tie muodostaa tärkeän yhteyden Kankaanpään ja Tampereen välille. Tien pituus on 34 kilometriä.

Tie on kokonaisuudessaan päällystetty, hyväkuntoinen ja kaksikaistainen. 

261
Ikaalisten liikenne
Jämijärven liikenne
Kankaanpään liikenne
Robert Goodman

Robert Goodman on kaksi kertaa Daytime Emmylla palkittu yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja. Hän on useimmiten työskennellyt DC Comicsiin perustuvissa animaatiosarjoissa, kuten Teräsmies, Justice League Unlimited ja The Batman. Goodman tuotti myös oman animaatiosarjan The Zeta Project (2001).

Aiheesta muualla
 
 TV.com 

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Rich Fogel

Richard H. Fogel Jr. on kaksi kertaa Daytime Emmylla palkittu yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, animaattori ja televisiotuottaja. Hän on useimmiten työskennellyt DC Comicsiin perustuvissa animaatiosarjoissa, kuten The Super Powers Team: Galactic Guardians, Teräsmies, The New Batman Adventures, The Zeta Project ja Justice League.

Aiheesta muualla
 
 TV.com 

Yhdysvaltalaiset animaattorit
Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Nihonga

Nihonga () on japanilainen maalaustyyli. Nihonga tyylin maalaukset seuraavat tuhat vuotta vanhoja perinteitä.

Materiaalit 
Nihonga maalaukset tehdään yleensä siveltimillä japaninpaperille tai silkille. Maalatessa käytetään vettä samaan tapaan kuin akvarellissa. Maalaukset voivat olla mustavalkoisia tai värillisiä. Mustavalkoisissa maalauksissa käytetään usein kiinalaista mustetta, sumia, joka valmistetaan sekoittamalla nokea liimaan. Värillisten maalausten pigmentit tehdään murskaamalla mineraaleja, koralleja ja jopa korukiviä, jotka sekoitetaan liimaan.

Tekniikat 
Mustavalkoisessa nihongassa musteen tummuutta vaihdellaan siten, että saadaan eri valkoisen-, harmaan- ja mustansävyjä. Värillisissä maalauksissa painotetaan rajauksia tai niiden puuttumista. Yleensä kasveja ja lintuja maalatessa ei käytetä rajoja.

Kehitys 
Taidekriitikot Okakura Tenshin ja Ernest Fenollosa ovat vastuussa nihongan uudelleen elävöittämisestä. He painottivat perinteisten japanilaisten taiteiden kauneutta ja merkitystä vastapainona länsimaisen kulttuurin suosiolle.
Jotkut nihonga maalarit omaksuivat länsimaisia tekniikoita, kuten perspektiivin ja varjostuksen. Tämän takia on joskus vaikeaa erottaa, kuuluuko jokin tekniikka perinteiseen japanilaiseen tyyliin vai länsimaisista perinteistä kehittyneeseen tyyliin.

Lähteet 
 Briessen, Fritz van. The Way of the Brush: Painting Techniques of China and Japan. Tuttle (1999). ISBN 0804831947
 Conant, Ellen P., Rimer, J. Thomas, Owyoung, Stephen. Nihonga: Transcending the Past: Japanese-Style Painting, 1868-1968. Weatherhill (1996). ISBN 0834803631 

Japanilainen maalaustaide
ABO-veriryhmäjärjestelmä

ABO-veriryhmäjärjestelmä on ihmisen veriryhmän luokittelujärjestelmä.

A-veriryhmän henkilöiden punasolujen pinnalla on antigeeni A:ta, ja heidän veressään on antigeeni B:n vasta-aineita.
B-veriryhmän henkilöiden punasolujen pinnalla on antigeeni B:tä, ja heidän veressään on antigeeni A:n vasta-ainetta.
AB-veriryhmän henkilöiden punasolujen pinnalla on sekä antigeeni A:ta että B:tä eikä heillä ole veressään vasta-ainetta kummallekaan. 
O-veriryhmän henkilöiden punasolujen pinnalla ei ole kumpaakaan antigeeniä, mutta heidän veressään on vasta-ainetta molemmille antigeeneille.

Yleisyys 
O-veriryhmä on maailmassa yleisin veriryhmä, vaikka esimerkiksi Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa A on yleisin. A on yleisempi kuin B, ja koska AB-veriryhmään tarvitaan molempia antigeeneja koodaavat geenit, AB on harvinaisin.

Periytyminen 
ABO-veriryhmä riippuu yhdestä geenistä, joka sijaitsee yhdeksännessä kromosomissa. Tästä geenistä esiintyy kolme alleelia, joista käytetään myös merkintöjä O, A ja B. Näistä O on väistyvä, molemmat muut dominoivia. Jokainen lapsi perii tästä geenistä molemmilta vanhemmiltaan jonkin alleelin. Jos hän perii molemmilta vanhemmiltaan alleelin O, veriryhmäksi tulee O. Jos hän perii toiselta vanhemmaltaan alleelin A, toiselta alleelin B, veriryhmäksi tulee AB. Muussa tapauksessa jos hän perii ainakin jommaltakummalta vanhemmaltaan alleelin A, veriryhmäksi tulee A, ja vastaavasti jos hän perii ainakin jommaltakummalta vanhemmaltaan alleelin B, veriryhmäksi tulee B. Täten geenien alleelien eri yhdistelmät eli genotyypit vastaavat seuraavia veriryhmiä, fenotyyppejä:

Tästä seuraa myös, että kun vanhemmilla on tietyt veriryhmät, lapsilla mahdolliset veriryhmät ovat seuraavat:

Veriryhmiä onkin käytetty lapsen isyyden selvittämiseen. Niiden avulla ei kuitenkaan voida varmuudella todistaa ketään lapsen isäksi, mutta useissa tapauksissa voidaan todistaa, että joku tietty mies ainakaan ei ole lapsen isä.

Lähteet 

 Veriryhmien periytyminen, Veripalvelu.fi (kuva)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ihminen
Veri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yön kuumuudessa

Yön kuumuudessa (In the Heat of the Night) on yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1967. Se kertoo mustasta poliisista, joka ratkoo murharikosta rasistisessa Spartan pikkukaupungissa Mississippin osavaltiossa. Elokuvan ohjasi Norman Jewison, ja käsikirjoituksen laati Stirling Silliphant John Ballin romaanin Musta yö (1965) pohjalta.

Yön kuumuudessa palkittiin viidellä Oscarilla: paras elokuva, paras miespääosa (Steiger), paras leikkaus, paras äänitys ja paras sovitettu käsikirjoitus. Se oli kaikkiaan seitsemän Oscarin ehdokkaana.

Yön kuumuudessa valittiin vuonna 2002 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuvalle tehtiin kaksi jatko-osaa, Komisario Tibbs ei hellitä vuonna 1970 ja Huumejärjestö iskee vuonna 1971. Sen pohjalta tehtiin vuosina 1988–1995 myös televisiosarja Yön kuumuudessa, jossa pääosaa esitti Howard Rollins.

Ääniraita 
Elokuva ääniraidan on tehnyt Quincy Jones.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1967 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Norman Jewisonin ohjaamat elokuvat
Elokuvat rasismista
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan äänityksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Midnattens widunder


Midnattens widunder on folk metal -yhtye Finntrollin debyyttialbumi. Albumi on konseptialbumi, jolla kerrotaan tarinaa, kuinka peikot nousevat pimeistä luolista, ja muinaisen peikkokuningas Rivfaderin johtamina tappavat ja häätävät kristityt maaltansa. Tarina loppuu, kun peikot juhlivat voittoaan ja nukahtavat, ja pimeys säilyy ikuisesti.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Katla – laulu
 Skrymer – kitara
 Somnium – kitara
 Tundra – basso
 Beast Dominator – rummut
 Trollhorn – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 1999 esikoisalbumit
Finntrollin albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Harjunjoki

Harjunjoki on Kuusankoskella sijaitseva lyhyt ja kapea joki, joka kuuluu Kymijokeen ja josta on vesiyhteys Valkealan Lappalajärveen.

Suomen joet
Kymijoen alue
Kouvolan joet
Jaktens tid


Jaktens tid on Finntroll-yhtyeen toinen studioalbumi. Levyllä joikaa vierailevana muusikkona Korpiklaanista tuttu Jonne Järvelä. Albumin kappale Vargtimmen on folk-yhtye Hedningarnan cover albumilta Trä.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 , sisältää piiloraidan varsinaisen kappaleen jälkeen

Kokoonpano 
 Jan "Katla" Jämsen – laulu
 Teemu "Somnium" Raimoranta – kitara, taustalaulu
 Samuli "Skrymer" Ponsimaa – kitara
 Sami "Tundra" Uusitalo – bassokitara, taustalaulu
 Samu "Beast Dominator" Ruotsalainen – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
 Henri "Trollhorn" Sorvali – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Finntrollin albumit
Vuoden 2001 albumit
Altistus

Altistus tai altistuminen tarkoittaa ulkoisen tekijän vaikutuksen alaiseksi joutumista. Henkilö voi altistua esimerkiksi säteilylle, melulle tai taudinaiheuttajille.

Lähteet

Biologia
Anabolia

Anabolia, rakennusaineenvaihdunta, on tila, jossa elimistö rakentaa energiavarastojaan. Silloin energian saanti on suurempaa kuin sen kulutus, toisin sanoen energiatasapaino on positiivinen. Nisäkkäillä aineenvaihdunnan tila vaihtelee anabolian ja katabolian välillä. Anabolisen tilan vallitessa myös typpi- ja kivennäistasapaino on positiivinen. Edellä mainittuja tiloja säätelevät useat hormonit, esimerkiksi aivolisäkkeen etulohkon steroidihormonit, kuten somatotropiini, ja haiman Langerhansin saarekkeiden tuottama insuliini.

Anabolisia tiloja on kaksi. Lyhytkestoinen anabolinen tila vallitsee jokaisen aterian jälkeen. Kun ravintoa on nautittu, veren glukoosipitoisuus nousee, jolloin insuliinin tuotanto käynnistyy ja glukoosi kulkeutuu energiavarastoihin, esimerkiksi maksaan, rasvakudokseen ja lihaksiin. Lyhytkestoinen tila on vallitseva niin kauan kuin glukoosia on veressä tarpeeksi. Glukoosipitoisuus nousee tehokkaimmin suun kautta nautitun glukoosiannoksen jälkeen. Insuliinin tuotannon käynnistävät muun muassa glukagoni ja GIP-hormonit.

Pitkä anabolinen tila on vallitsevana kasvavilla lapsilla. Vallitseva anabolinen tila on tyypillinen myös pitkäaikaisen sairauden jälkeen paranemisvaiheessa, esimerkiksi anoreksian tai maksan sairauksien jälkeen. Pitkäaikainen anabolinen tila on eräs syy liikalihavuuteen. Lihavuus on merkittävä altistava tekijä tyypin 2 diabetekselle ja verenkierron sairauksille.

Lähteet
 Galenos IV, Ihmiselimistö kohtaa ympäristön. ISBN 951-0-28702-4

Viitteet

Metabolia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pafnuti Tšebyšov

Pafnuti Lvovitš Tšebyšov (; 16. toukokuuta (J: 4. toukokuuta) 1821 Okatovo – 8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1894 Pietari) oli venäläinen matemaatikko, joka teki uraauurtavaa tutkimusta analyyttisen geometrian ja erityisesti lukuteorian alueella. Tšebyšovia pidetään venäläisen matematiikan isähahmona. Hän toimi professorina Pietarin yliopistossa vuosina 1850–1882, ja hänen kuuluisimpiin oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Dmitri Grave ja Andrei Markov.

Muuta 
Tšebyšovin kraatteri Kuussa on nimetty Pafnuti Tšebyšovin mukaan.

Katso myös 
 Tšebyšovin lause
 Tšebyšovin epäyhtälö
 Tšebyšovin summaepäyhtälö

Venäläiset matemaatikot
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
Olofström

Olofström on entinen Ruotsin kauppala ja nykyinen  Olofströmin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Blekingen läänissä  Etelä-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa Olofströmin taajamassa oli 7 327 asukasta. Taajama on Blekingen läänin viidenneksi suurin.

Olofström on kehittynyt vuonna 1735 perustetun rautatehtaan ympärille. Autoistuminen 1950–1960-luvuilla oli paikkakunnalle oikea piristysruiske, ja autoteollisuus on nykyäänkin Olofströmin suurin työllistäjä. Sen nykyisin merkittävin yritys on Volvo. Olofströmin lukio on yksi Ruotsin harvoista suunnistuskouluista ja ainoa jousiammuntaa opettava.

Tunnettuja paikkakuntalaisia

 Terho Koskela, jääkiekkoilija
 Harry Martinson (1904–1978), Nobel-palkittu kirjailija

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Olofströmin kunnan kotisivut 
 Olofström teoksessa Nordisk familjebok ("Uggleupplagan", 1904–1926) 

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kauppalat
Poikamiesboksi

Poikamiesboksi on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1960.  Se on tragikomedia uskottomuudesta, rakkaudesta ja juonittelusta. Päähenkilö Baxter on vakuutusvirkailija, joka omaa uraansa edistääkseen lainaa asuntoaan esimiestensä syrjähyppyihin.  Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja neljä muuta oscaria. Se oli myös taloudellinen menestys.

Elokuva valittiin vuonna 1994 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Poikamiesboksin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 YLE Teema
 Leffatykki

Vuoden 1960 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romanttiset komediat
Jouluelokuvat
Billy Wilderin ohjaamat elokuvat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
BAFTA Film Award -palkitut elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Visor om slutet

Visor om slutet on Finntrollin kokonaan akustinen EP. Kappaleen ”Försvinn du som lyser” laulaa levyllä yhtyeen basisti Tundra.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tapio Wilska – laulu
 Jan "Katla" Jämsen – laulu
 Henri "Trollhorn" Sorvali – kitara, kosketinsoitin
 Teemu "Somnium" Raimoranta – kitara
 Samuli "Skrymer" Ponsimaa – kitara
 Sami "Tundra" Uusitalo – bassokitara
 Samu "Beast Dominator" Ruotsalainen – rummut

Arviot 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2003 EP:t
Finntrollin albumit
WWE SummerSlam

WWE SummerSlam on yhdysvaltalaisen vapaapainipromootion, World Wrestling Entertainmentin, järjestämä vapaapainitapahtuma. SummerSlam on perinteinen vapaapainitapahtuma ja se onkin WWE:n kesän päätöstapahtuma, SummerSlamia on järjestetty vuodesta 1988 saakka ja viimeisin tapahtuma järjestettiin 18. elokuuta 2013 Los Angelesissa, Kaliforniassa.

Main Eventien voittajat 

{| class="wikitable" style="margin: 0 0 0 0;"
! Vuosi !! Voittaja
|-
| 1988 || Hulk Hogan & "Macho Man" Randy Savage vs. "Million Dollar Man" Ted DiBiase & André the Giant, voittajat: Hogan ja Savage.
|-
| 1989 || Macho Man" Randy Savage & Zeus vs. Hulk Hogan & Brutus "The Barber" Beefcake, voittajat: Hogan ja Beefcake.
|-
| 1990 || The Ultimate Warrior (c) vs. "Ravishing" Rick Rude, voittaja ja yhä WWE Heavyweigth Champion The Ultimate Warrior.
|-
| 1991 || Hulk Hogan & The Ultimate Warrior vs. Sgt. Slaughter, General Adnan & Colonel Mustafa, voittajat: Hogan ja The Ultimate Warrior.
|-
| 1992 || Bret Hart (c) vs. The British Bulldog, voittaja ja uusi Intercontinental Champion: The British Bulldog.
|-
| 1993 || Yokozuna (c) vs. Lex Luger, voittaja ja uusi WWE Heavyweight Champion: Lex Luger.
|-
| 1994 || The Undertaker vs. The Undertaker, voittaja: aito The Undertaker, vale-Undertaker oli Brian Lee.
|-
| 1995 || Diesel (c) vs. King Mabel, voittaja ja yhä WWE Heavyweight Champion: Diesel.
|-
| 1996 || Shawn Michaels (c) vs. Vader, voittaja ja yhä WWE Heavyweight Champion: Shawn Michaels.
|-
| 1997 || The Undertaker (c) vs. Bret "Hitman" Hart, voittaja ja uusi WWE Heavyweight Champion: Bret Hart.
|-
| 1998 || Stone Cold Steve Austin (c) vs. The Undertaker, voittaja ja yhä WWE Heavyweight Champion: Steve Austin.
|-
| 1999 || "Stone Cold" Steve Austin (c) vs. Mankind vs. Triple H, voittaja ja uusi WWE Heavyweight Champion: Mankind.
|-
| 2000 || The Rock (c) vs. Kurt Angle vs. Triple H, voittaja ja yhä WWE Heavyweight Champion: The Rock.
|-
| 2001 || Booker T (c) vs. The Rock, voittaja ja uusi WCW World Heavyweight Champion: The Rock.
|-
| 2002 || The Rock (c) vs. Brock Lesnar, voittaja ja uusi WWE Heavyweight Champion: Brock Lesnar.
|-
| 2003 || Triple H (c) vs. Goldberg vs. Chris Jericho vs. Shawn Michaels vs. Randy Orton vs. Kevin Nash, voittaja ja yhä World Heavyweight Champion: Triple H.
|-
| 2004 || Chris Benoit (c) vs. Randy Orton, voittaja ja uusi World Heavyweight Champion: Randy Orton.
|-
| 2005 || Hulk Hogan vs. Shawn Michaels, voittaja: Hulk Hogan.
|-
| 2006 || Edge (c) vs. John Cena, voittaja ja yhä WWE Heavyweight Champion: Edge.
|-
| 2007 || John Cena (c) vs. Randy Orton, voittaja ja yhä WWE  Champion: John Cena.
|-
| 2008 || The Undertaker vs. Edge (Hell in A Cell ottelutyypissä) Voittaja: The Undertaker
|-
| 2009 || CM Punk vs. Jeff Hardy (TLC Tables ladders and chairs ottelutyypissä) Voittaja: CM Punk
|-
| 2010 || Team WWE vs. Nexus (7. vs 7. Elimination Tag Team ottelu) Voittaja: Team WWE
|-
| 2011 || CM Punk (c) vs. John Cena (c)(kiistattomasta WWE mestaruudesta), voittaja ja kiistaton WWE mestari CM Punk
|-
| 2012 || Brock Lesnar vs. Triple H, Voittaja: Brock Lesnar

Showpaini
Yaki Kadafi

Yafeu Akiyele Fula (9. lokakuuta 1977 – 10. marraskuuta 1996), tunnettiin paremmin taiteilijanimellään Yaki Kadafi, oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän kuului Tupac Shakurin perustamaan Tha Outlawz -ryhmään. Lyhyeksi jääneen musiikkiuransa aikana hän ehti vierailla Tupacin levytyksillä, kuten kappaleilla ”All Bout You” ja ”Hit 'Em Up”, ja työstää yhtyeensä kanssa musiikkia, jota julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.

Kuolema 
10. marraskuuta 1996, tarkalleen kaksi kuukautta Tupacin murhasta, Kadafi löydettiin ammuttuna aamulla kello 3.48 asuinkompleksin kolmannen kerroksen käytävästä New Jerseyssä, jossa hänen tyttöystävänsä asui. Kadafi oli ainut henkilö, joka olisi pystynyt tunnistamaan Tupacin murhaajat. Hän ei kuitenkaan koskaan ehtinyt kertoa tietojaan poliiseille. Yaki Kadafi oli vasta 19-vuotias, kun hän kuoli ampumavälikohtauksessa saamiinsa vammoihin. 

Outlawz-ryhmän entinen jäsen Napoleon on kertonut serkkunsa olleen huumeiden vaikutuksen alaisena ja vahingossa ampuneen Kadafin.

Diskografia 

 1999: Still I Rise
 2004: Son Rize Vol. 1

Aiheesta muualla 

 Kadafi Legacy Myspace - Kadafi Legacy Myspace.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Tupac Shakur
Vuonna 1977 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Afroamerikkalaiset
Naurisseitikki

Naurisseitikki (Cortinarius raphanoides var. raphanoides) on kellomainen, harmaanruskea tai oliivinvärinen seitikkilaji. Jalka on vaaleanruskea, samoin seitikin heltat, jotka kuitenkin tummuvat sienen vanhetessa. Naurisseitikki ei ole ruokasieni. Se on sukua suippumyrkkyseitikille. Se kasvaa kohtalaisen yleisenä koko Suomessa koivun seuralaisena.

Lähteet 

Seitikit
Lehtomyrkkyseitikki

Lehtomyrkkyseitikki (Cortinarius orellanus) on oranssin- tai punertavanruskea seitikkilaji. Nuoren seitikin jalka on keltainen, vanhemmalla sienellä ruskea. Sienen heltat ovat okranruskeat. Sieni kasvaa lehtimetsissä isäntälajeinaan tammi ja pyökki. Sieni on tappavan myrkyllinen kuten Suomessa yleinen suippumyrkkyseitikki. Lehtomyrkkyseitikki on Suomessa erittäin harvinainen.

Sienen myrkyllisyys on tunnettu jo vuonna 1952, jolloin Puolassa sattui useita kuolemantapauksia tämän sienen nauttimisen jälkeen. Aiemmin seitikkimyrkyksi mainittu orellaniini on osoittautunut usean myrkyn seokseksi. On löydetty usean suurimolekyylisen yhdistelmiä, joilla on suurimolekyylinen polypeptidi-rakenne. Neljä tärkeintä ovat grzymaliini, bentsoiini  A ja B ja kortinariini. Englantilaisten tutkijoiden mukaan juuri kortinariini A ja B, silloin kun ne esiintyvät yhdessä, ovat vaikuttavia aineita myrkytyksessä.. Kyseessä on munuaismyrkky, jonka oireet saattavat ilmetä vasta yli kahden viikon kuluttua nauttimisesta.

Lähteet 

Myrkkysienet
Seitikit
Sinisukkaseitikki

Sinisukkaseitikki (Cortinarius evernius) on harmaanruskea tai violetinsävyinen seitikkilaji. Lakki on kellomainen ja siinä on suojusjätteitä. Sienen jalka on harmaanvioletti, ja siinä on siksakki-kuvioina suojusjätteitä. Heltat ovat aluksi harmaanvioletit ja sitten ruskehtavat. Sieni kasvaa havumetsissä karuilla paikoilla kuten soiden reunamilla yleisenä koko Suomessa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius evernius, sinisukkaseitikki @ Natural Fungi in Finland

Seitikit
Sukkaseitikki

Sukkaseitikki (Cortinarius torvus) on ruskeanviolettilakkinen tai ruskealakkinen seitikkilaji. Seitikin lakki on kellomainen ja siinä on usein suojusjätteitä. Sienen jalka on violetinsävyinen ja siinä on suojusjätteen muodostama "sukka". Heltat ovat aluksi ruskeanvioletit ja muuttuvat sienen vanhetessa kokonaan violeteiksi. Seitikki kasvaa kosteissa metsissä usein koivun  seurassa melko yleisenä koko Suomessa.

Lähteet 

Seitikit
Tunkkaseitikki

Tunkkaseitikki (Cortinarius hinnuleus) on kellomainen, kellanruskea seitikkilaji. Kostealla säällä sienen lakki muuttuu punaruskeaksi. Jalka on lakin värinen ja siinä on suojusjätteistä muodostuva sukka. Sienen heltat ovat kellanruskeat ja tummuvat sienen vanhetessa. Sieni haisee hieman ummehtuneelle. Tunkkaseitikki ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja sekametsissä kohtalaisen yleisenä Etelä-Suomessa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius hinnuleus, tunkkaseitikki @ Natural Fungi in Finland Kuvia. 

 
Seitikit
Piltuanjoki

Piltuanjoki on parikymmentä kilometriä pitkä pieni joki Pohjois-Pohjanmaalla. Se lähtee Utajärven kunnan Juorkunan kylän pohjoisosassa olevasta Kärkkäänjärvestä ja laskee Pudasjärven puolella Hetekylän takana Keinäsperällä Nuorittajokeen.

Kulku
Joki saa alkunsa Kärkkäänjärvestä ja laskee ensin pohjoiseen, mutta pääosin luoteeseen kohti Nuorittajokea. Joen molemmin puolen ovat suuret suot, etelässä Olvassuo ja pohjoisen puolella Oravisuo. Joki on siksi pääosin suvantoa, mutta muutamissa kangaspaikoissa on pieniä koskia kuten esimerkiksi Ketunpesämaan kohdalla Tammikoski, Saakeli, Lavittakoski ja Pitkäkoski. Samalla kohdalla on myös joen ylittävä kuorma-autoille tehty kahlaamo, toinen ylimenopaikka on lähellä Kärkkäänjärveä.

Veden ominaisuudet
Piltuanjoen koko vesistöalueen pinta-ala on 149,49 neliökilometriä ja järvisyys 1,31 %. Joen mitatut keskivirtaama- ja alivirtaamatilanteen väliset virtaamat, jolloin pohjavesipurkaumat ovat vielä suuria, ovat Piltuanjoessa 30–500 l/s. Sekä Nuorittajoki että Piltuanjoki kuuluvat Fennoskandian luonnontilaisiin jokireitteihin.  Kesän 2001 Viinivaaran pohjavesimittauksissa Piltuanjoen vesi oli tumminta (väriarvo 200–350 mg/l Pt) joen suulla, mutta ravinne- ja humusmittauksissa jokivesi ei ollut Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen vedenlaatuaineiston mukaan vesistöalueen keskitasoa huonompi, joskin vesistö on pääosin rehevää ja sen ravinteena on lähinnä typpeä. Pohjavesi vaikuttaa Piltuanjoen veden laatuun yläosalla, mutta vaikutus heikkenee alaosaa kohden samalla kun humuspitoisuus ja rauta- sekä fosforipitoisuudet suurenevat. Pohjaveden suurin vaikutus on joen alkulähteeseen Kärkkäänjärveen ja aivan joen yläosaan, missä sen korvaamiselle ei ole selvityksen mukaan realistisia vaihtoehtoja.

Käyttö
Piltuanjokeakin käytettiin aikoinaan uitossa, mutta pääosin se lienee ollut muutaman erämaatalon ja satunnaisten kalamiesten nautinta-alueena. Kärkkään eli Kauniskankaan talosta alavirtaan sijaitsivat Saunakankaan talo Kellarikankaalla ja Kavalan talo Kavalanmaassa. 

Tätä nykyä Piltuanjokea pyritään kehittämään osana Olvassuon aluetta, Saunakankaalle on mm. rakennettu uusi autiotupa lähelle entistä talon paikkaa. Melojien ohella jokea voivat hyödyntää kalastajat ja sen varsille on rakennettu sekä ennen vanhaan että myöhemminkin eräkämppiä metsästäjien tarpeisiin.

Joen kalakantaan kuuluvat varsinkin tavanomaiset ahven ja hauki, mutta myös säyne. Erämaajokena, jonka varrelle ei mene joitakin vanhoja talvitien pohjia tai muutamaa heikosti näkyvää polkua lukuun ottamatta mitään kulku-uraa, Piltuanjoen kalat ovat ehkä tavallista kookkaampia.

Kuvia Piltuanjoen varrelta

Lähteet
 Viinivaaran pohjavesihanke - Vesistöjen vesitasetarkastelu, veden ominaisuudet (viitattu 3.8.2008)
 Heikkilä, H., Kukko-oja, K., Laitinen, J., Rehell, S., Sallantaus, T. 2001. Arvio Viinivaaran pohjavedenottohankkeen vaikutuksesta Olvassuon Natura 2000 -alueen luontoon. Metsäntutkimuslaitoksen tiedonantoja 799. 55 s. ISBN 951-40-1769-2, joen käyttö

Aiheesta muualla

Pudasjärven joet
Utajärven joet
Kiiminkijoen vesistö
Flesberg

Flesberg on kunta Buskerudin läänissä Norjassa. Flesbergin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Jondalenin alue siirrettiin Flesbergistä Kongsbergin kuntaan 1. tammikuuta 1964. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Flesbergin kunnassa oli 2 657 asukasta.

Lähteet 

Buskerudin läänin kunnat
Flå

Flå on kunta Buskerudin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 704 neliökilometriä, ja asukkaita sillä oli 1 050 tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan.

Flån kunta perustettiin, kun se erotettiin Nesin kunnasta 1. tammikuuta 1905.

Lähteet

Buskerudin läänin kunnat
Maailman ympäri 80 päivässä (vuoden 1956 elokuva)

Maailman ympäri 80 päivässä () on Michael Andersonin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1956. Se perustuu Jules Vernen samannimiseen kirjaan. Elokuva tehtiin suurella budjetilla ja aikansa uusimmalla tekniikalla. Siihen tehtiin kuuluisa kuumailmapallolentokohtaus (jota ei ole kirjassa), jossa voitiin esitellä ohi lipuvia maisemia erityisen tarkkoina laajakuvatekniikan avulla. Elokuvan loppuun on myös liitetty hirtehishumoristinen kohtaus, jossa Pelastusarmeijan naisupseeri yrittää saada Foggin jättämään vedon sikseen, jotta tämän sielu pelastuisi. Tämä yritys kuitenkin epäonnistuu ja Fogg ehtii viime sekunnilla kerholleen.

Elokuvan pääosissa esiintyvät David Niven Phileas Foggina, Cantinflas Passepartout’na, Shirley MacLaine prinsessa Aoudana ja Robert Newton tarkastaja Fixinä. Pienissä rooleissa elokuvassa esiintyi lukuisia elokuvamaailman kuuluisuuksia, kuten Marlene Dietrich, Buster Keaton ja Frank Sinatra.

Maailman ympäri 80 päivässä voitti viisi Oscar-palkintoa, muun muassa parhaan elokuvan palkinnon, ja oli ehdokkaana kaikkiaan kahdeksassa kategoriassa.

Lähteet 

Vuoden 1956 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Michael Andersonin ohjaamat elokuvat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Marty

Marty on pienimuotoinen yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1955. Se kertoo yli kolmekymppisestä amerikanitalialaisesta miehestä, joka asuu edelleen äitinsä luona, mutta kohtaa elämänsä naisen. Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja kolme muuta Oscaria. Se oli kaikkiaan kahdeksan Oscarin ehdokkaana.

Elokuva valittiin vuonna 1994 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Martyn vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet 

Vuoden 1955 elokuvat
Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Kultainen palmu -palkitut elokuvat
Issaka Daborg

Issaka Daborg (s. 1940) on entinen nigeriläinen nyrkkeilijä. 

Daborg saavutti pronssia kevyessä välisarjassa (63,5 kg) Münchenin olympialaisissa 1972. Hän kukisti puolivälieräottelussa Japanin Kyoji Shinoharan tuomariäänin 3–2, mutta hävisi välierässä Bulgarian Angel Angeloville tuomariäänin 0–5. Tämä oli Nigerin ainoa olympiamitali vuoteen 2016 saakka. Daborg edusti maataan myös vuosien 1964 ja 1968 olympialaisissa.

Daborg saavutti lisäksi hopeaa Afrikan kisoissa 67 kg:n sarjassa Brazzavillessä 1965  ja 63,5 kg:n sarjassa Lagosissa 1973 .

Lähteet 
Profiili www.databaseolympics.com-sivustolla

Viitteet 

Nigeriläiset nyrkkeilijät
Nigeriläiset olympiamitalistit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Aletes (Aigisthoksen poika)

Aletes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aigisthoksen ja Klytaimnestran poika ja Mykenen kuningas.

Sen jälkeen kun Orestes oli surmannut Aigisthoksen ja oman äitinsä Klytaimnestra kostoksi isänsä Agamemnonin murhasta, hänen täytyi lähteä maanpakoon rikkomuksensa vuoksi. Aleteen saatua viestin, jonka mukaan Orestes olisi uhrattu Artemiille Taurikassa, hän otti vallan itselleen uskoen kaikkien atreidien saaneen surmansa.

Sisaruksien kohdattua toisensa Delfoissa he kääntyivät takaisin kohti Mykeneä, jossa Orestes surmasi Aleteen ja otti vallan itselleen.

Lähteet 

Kreikkalainen mytologia
Engel (täsmennyssivu)

Engel on sukunimi. Nimeä kantaa Suomessa nykyään 46 henkilöä. Tunnettuja nimen kantajia ovat:

 Carl Ludvig Engel (1778–1840), saksalainen arkkitehti
 Ernst Engel (1821–1896), saksalainen tilasto- ja taloustieteilijä
 Friedrich Engel (1909–2006), saksalainen SS-upseeri
 Georgia Engel (1948–2019), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Jerzy Engel (s. 1952), puolalainen jalkapallovalmentaja ja -pelaaja
 Johann Jacob Engel (1741–1802), saksalainen kirjailija ja professori, Preussin taideakatemian jäsen 
 Leo Engel (1920–2000), suomalainen taidegraafikko
 Maro Engel (s. 1985), saksalainen autourheilija.

Engel voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:

 Engel, saksalaisen Rammstein-yhtyeen kappale ja singlelevy
 Engel-palkinto, kirkkotaiteen palkinto
 Kino Engel, helsinkiläinen elokuvateatteri
 Engel-Yhtymä (alk. Engel kiinteistöpalveluyhtymä), entinen suomalainen valtionyhtiö

Lähteet 

Sukunimet
Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan

Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan on Konamin kehittämä vuonna  julkaistu toimintapeli. Se perustuu saman nimiseen animaatiosarjaan Turtles – mutanttikilpikonnat. Peli oli samalla ensimmäinen Game Boylle julkaistu Turtles-peli.

Pelattavuus 
Pelaaja voi valita ohjattavakseen yhden neljästä mutanttikilpikonnasta: Leonardon, Michelangelon, Donatellon tai Rafaellon. Pelin päämääränä on selvittää sen viisi tasoa, päihittää Silppuri ja Krang sekä pelastaa April O'Neil. Vastustajina toimivat useimmiten jalkaklaanilaiset ja mouserit. Mikäli pelaaja menettää kaiken energiansa, täytyy hänen valita uusi Turtles-hahmo jäljellä olevista.

Tasot ja loppuvastukset 
 Kaupungin kadut ja viemäristö (loppuvastus: Rocksteady)
 Tehdas (loppuvastus: Bebob)
 Saattue (loppuvastus: Baxter Stockman)
 Vuoristoluola (loppuvastus: Silppuri)
 Teknodromi (loppuvastus: Krang)

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1990 videopelit
Game Boy -pelit
Fall of the Foot Clan
Tasohyppelyt
Scifipelit
Michael Reaves

James Michael Reaves (s. 14. syyskuuta 1950 San Bernardino, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja televisiokäsikirjoittaja, joka sai Annie-ehdokkuuden vuonna 1995 animaatiosarjasta Gargoyles. Uransa aikana Reaves on 1970-luvulta lähtien ollut mukana käsikirjoittamassa suosittuja animaatiosarjoja, kuten Smurffit, He-Man, Droidit, The Transformers, Turtles – mutanttikilpikonnat ja Batman. Reaves on myös kirjoittanut monia Star Warsin maailmaan sijoittuvia kirjoja, joista Darth Maul - varjojen metsästäjä on julkaistu myös suomeksi.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Inga-Britt Wik

Inga-Britt Wik (vuodesta 1962 Amnell; 18. joulukuuta 1930 Vaasa – 31. heinäkuuta 2008 Vaasa) oli suomenruotsalainen opettaja, kirjailija ja runoilija. Hän oli koulutukseltaan filosofian lisensiaatti.

Henkilöhistoria
Wik toimi Helsingin yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1961–1988. Hänen puolisonsa oli vuosina 1954–1962 Jörn Donner. Wik kertoi avioliitostaan kahdessa romaanissaan, Ingen lycklig kärlek (1988) ja Bryta upp (1996). Hänen toinen puolisonsa vuosina 1962–1981 oli lääkäri, dosentti Gustav Amnell. Kahdesta avioliitostaan hänellä on kolme poikaa.

Kirjallinen tuotanto
Wik julkaisi esikoiskokoelmansa Profil 1952, jolloin ruotsinkielisen Pohjanmaan runous oli vahvoilla. Runojen lisäksi Wik kirjoitti kirjailija Lars Huldénin elämäkerran Strövtåg i ordskogen (2002), romaaneja ja novellikokoelman. Viimeiseksi jäänyt runoteos Skriver i dagarnas bok ilmestyi postuumisti 2008.

Wik julkaisi oppikirjoja nimellä Inga-Britt Amnell.

Teokset
 Profil. Schildt, 1952
 Staden. Schildt, 1954
 Fönstret. Schildt, 1958
 Kvällar. Schildt, 1964
 Långa längtan. Schildt, 1969
 Mänskliga människor. Schildt, 1977 ISBN 951-50-0134-X
 Sånger för sena älskande. Schildt, 1978 ISBN 951-50-0158-7
 Jack's Café. Hki: Schildt, 1980 ISBN 951-50-0209-5
 Kära gamla värld. Schildt, 1982 ISBN 951-50-0263-X
 Såg sig den älskande om. Schildt, 1985 ISBN 951-50-0325-3
 Vårarna. Schildt, 1987 ISBN 951-50-0379-2
 Ingen lycklig kärlek. Stockholm: Alba, 1988 ISBN 91-7458-017-5
 Ei onnellista rakkautta; suom. Margit Salmenoja. Gummerus, 1988 ISBN 951-20-3314-3
 Ingen lycklig kärlek. Schildt, 1988 ISBN 951-50-0437-3
 Färdas. Schildt, 1990 ISBN 951-50-0502-7
 Ett hav, ett vatten: dikter 1954-1993 i urval. Schildt, 1993 ISBN 951-50-0603-1
 Kattvägen. Schildt, 1994 ISBN 951-50-0687-2
 Bryta upp. Schildt, 1996 ISBN 951-50-0822-0
 Löksommar. Schildt, 1998 ISBN 951-50-0894-8
 Vilken dröm hon har: fyra berättelser. Schildt, 2001 ISBN 951-50-1244-9
 Dagar, gläntor. Schildt, 2003 ISBN 951-50-1380-1
 Ett ändligt antal gröna dagar. Schildt, 2005 ISBN 951-50-1478-6
 Skriver i dagarnas bok. Schildt, 2008 ISBN 978-951-50-1807-6

Toimitteet
 Schoultz, Solveig von: Det som har varit, det som är: En brevbiografi. Urval och kommentarer av Inga-Britt Wik. Schildt, 1999. ISBN 951-50-1022-5
 Huldén, Lars: Strövtåg i ordskogen: Lars Huldén om liv och verk''. Redigerad av Inga-Britt Wik. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 636. Svenska litteratursällskapet i Finland, 2002. ISBN 951-583-072-9.

Palkinnot ja tunnustukset 
Tollanderin palkinto ja mitali, 2006

Lähteet

Kirjallisuus
 Hämäläinen, Timo: Inga-Britt Wikin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Viitteet 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Ruotsinkieliset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Kuuban vaihdettava peso

Kuuban vaihdettava peso (, joskus CUC), on toinen Kuubassa käytössä olevista virallisista valuutoista. Toinen on Kuuban peso. Se on ollut käytössä vuodesta 1994, jolloin se vastasi yhtä Yhdysvaltain dollaria. 8. marraskuuta 2004 lähtien dollaria ei enää hyväksytty viralliseksi valuutaksi Kuubassa, jolloin vaihdettavasta pesosta tuli Kuubassa monin paikoin ainoa käytetty valuutta. 

ISO 4217 ei sisällä valuuttakoodia vaihdettavalle pesolle, joten usein käytetty CUC on epävirallinen.

Lähteet

Amerikan rahayksiköt
Kuuba
Never Gonna Give You Up

"Never Gonna Give You Up" on alun perin Rick Astleyn esittämä dance-pop-kappale vuodelta 1987. Kappale julkaistiin singlenä Astleyn debyyttialbumilla Whenever You Need Somebody, jonka kirjoitti ja tuotti Stock Aitken Waterman. Kappale oli maailmanlaajuisesti ykköshitti, varsinkin laulajan kotimaassa Britanniassa vuonna 1987, jolloin se pysyi listaykkösenä viisi viikkoa ja oli sen vuoden myydyin single.

Kappale nousi julkisuuteen uudelleen vuonna 2007 kun sitä käytettiin suositussa Rickrolling Internet-meemissä.

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rick Astley TV YouTubessa
 The Legendary Song That Became The Rick Roll Vice-lehden historiikki (video, 23 min.)

Brittiläiset popkappaleet
Dancekappaleet
Vuoden 1987 kappaleet
S/S Kaima

S/S Kaima on teräsrunkoinen höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1898 Paul Wahl & Co:n telakalla Varkaudessa. 
Alus rakennettiin matkustaja-alukseksi Jyväskylä-Päijänteen laiva Oy:lle liikennöimään Jyväskylän ja Korospohjan välille. Myöhemmin laiva toimi myös postilaivana ja liikennöi matkustajaliikenteessä eri puolilla Päijännettä. Ammattiliikenteessä S/S Kaima toimi 1950-luvun loppupuolelle asti, minkä jälkeen alus siirtyi eläkkeelle pois ammattiliikenteestä. Kaimasta tuli Suomen ensimmäinen ns. huvihöyry vuonna 1968, jolloin Suomen Höyrypursiseuran perustaja evp. majuri Olavi Ruuttu osti aluksen omaan käyttöönsä ja tukeutui Päijänteellä Kaimanhaminaan, Pulkkilanharjun kupeeseen.  Nykyisin aluksen omistavat  nuoret sisarukset Veera ja Ville Hakonen. Kaima siirrettiin kumipyörillä Päijänteeltä Saimaalle 23.5.2013 ja Kaiman kotisatama on Anttola. 

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Lähteet
 Riimala, Erkki: Höyrylaivamme. Suomen Höyrypursiseura ry, 1977. ISBN 951-991 40-4-8

Aiheesta muualla 
Suomen sisävesihistoriallinen yhdistys ry
Suomen Höyrypursiseura 
Suomen merimuseon laivakortti

Höyrylaivat
Hinaajat