joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1989

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1989 järjestettiin Lahdessa Suomessa 17.–26. helmikuuta 1989. Kisat järjestettiin Lahdessa viidettä kertaa: aiemmin kisat oli järjestetty vuosina 1926, 1938, 1958 ja 1978.

Kansainvälinen hiihtoliitto FIS valitsi Lahden kilpailujen järjestäjäksi Kanadan Vancouverissa kesällä 1985 pidetyssä kongressissa. Kilpailujen järjestelytoimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Heimo Seppälä ja pääsihteeriksi Pirkko Hannula.

Kilpailut televisioitiin 25 maahan, joiden joukossa olivat muun muassa Japani ja Meksiko.

Kilpailuihin osallistui edustajia kaikkiaan 30 eri maasta. Osallistujamaiden joukossa olivat muun muassa Kreikka, Espanja sekä Guatemala.

Suomen joukkueessa (maastohiihto, yhdistetty ja mäkihyppy) oli 26 urheilijaa. Järjestelyt sujuivat erinomaisesti ja sää suosi kisojen hiihtolajeja täydellisesti. Mäkikilpailuja jouduttiin jälleen kerran siirtämään kovan tuulen takia.

Viikon kestäneitä kisoja seurasi ennätyksellinen yleisö, lähes 460 000 henkeä.

Miesten maastohiihto

15 km (p)

Suomen Juha Sarkkinen oli kilpailussa 16. ja Seppo Rantanen 21:s.

15 km (v) 

Suomen Kari Ristanen oli kilpailussa 11., Timo Kuorelahti 15. ja Johan Lind 16:s.

30 km (p) 

Suomen Juha Sarkkinen oli kilpailussa 26., Jari Laukkanen 31. ja Aki Karvonen 32:s.

50 km (v) 

Suomen Jari Räsänen oli kilpailussa 13., Kari Ristanen 16. ja Harri Kirvesniemi 23:s.

4 × 10 km viesti

Naisten maastohiihto

10 km (p) 

Suomen Tuulikki Pyykkönen oli kilpailussa seitsemäs.

10 km (v) 

Suomen Eija Hyytiäinen oli kilpailussa 13., Jaana Savolainen 16. ja Tuulikki Pyykkönen 17:s.

15 km (p)

30 km (v) 

Suomen Marja-Liisa Kirvesniemi oli kilpailussa kahdeksas, Eija Hyytiäinen 20. ja Pirkko Määttä 21:s.

4 × 5 km viesti

Yhdistetty

Henkilökohtainen kilpailu (K90 + 15 km)

Suomen Jukka Ylipulli oli kilpailussa 13., Pasi Saapunki 17. ja Sami Leinonen 19:s.

Joukkuekilpailu (K90 + 3×10 km hiihto)

Suomen joukkue (Jukka Ylipulli, Sami Leinonen ja Jyri Pelkonen) oli kilpailussa kahdeksas.

Mäkihyppy

Normaalimäki (K90) 

Suomen Jari Puikkonen oli kilpailussa 13. ja Risto Laakkonen 24:s.

Suurmäki (K114) 

Suomen Risto Laakkonen oli kilpailussa 24:s.

Joukkuemäki (K114)

Mitalitaulukko

Suomalaisten menestys
Suomalaiset urheilijat menestyivät kisoissa poikkeuksellisen hyvin, eikä vastaavaa menestystä ole sen jälkeen saavutettu. Suomi sai kolmanneksen kisoissa jaetuista mitaleista ja voittikin mitalitilaston kaikkiaan viidennen kerran (edelliset kerrat olivat 1929, 1938, 1939 ja 1958), selvällä erolla muihin maihin. Suomen naishiihtäjät ottivat peräti kaksi kolmoisvoittoa, ja myös mäkihyppääjät menestyivät hyvin. Ainoastaan yhdistetyssä Suomi ei saanut yhtään mitalia.

Katso myös 
 Lahden MM-hiihdot 1926
 Lahden MM-hiihdot 1938
 Lahden MM-hiihdot 1958
 Lahden MM-hiihdot 1978
 Lahden MM-hiihdot 2001
 Lahden MM-hiihdot 2017

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 YLE Elävä arkisto: Hiihdon MM-kisat Lahdessa 1989

Hiihdon MM-kilpailut
Vuoden 1989 urheilu
Suomen hiihto
Lahden urheilutapahtumat
Zero Nine

Zero Nine on vuonna 1978 perustettu, Oulussa vaikuttava heavy rock -yhtye, joka on alun perin lähtöisin Kuusamosta. Yhtye nousi julkisuuteen vuonna 1980, jolloin se esitti Levyraadissa kappaleen ”Down the Line” ja voitti kyseisen jakson. Esikoisalbuminsa Visions, Scenes and Dreams Zero Nine julkaisi vuonna 1982, ja samana vuonna ilmestyi Englannissa nauhoitettu uusi levy Blank Verse, jonka toinen tuottaja oli Ian Gillan. Myöhemmin yhtyeen tuottajana on toiminut muun muassa T. T. Oksala. Zero Ninelle ovat sanoittaneet useita kappaleita muun muassa Edu Kettunen, Esa Kaartamo, Ilari Niemelä ja Heikki Wiik.

Yhtye on toiminut lämmittely-yhtyeenä muun muassa Iron Maidenille, Def Leppardille, Ozzy Osbournelle, AC/DC:lle, ZZ Topille ja Scorpionsille. Zero Ninen viimeisimpiä merkittäviä esiintymisiä maailmanluokan yhtyeiden lämmittelijänä ovat olleet AC/DC:n konsertti Ratinan stadionilla Tampereella vuonna 2010, Whitesnaken konsertti Oulun jäähallissa marraskuussa 2004 sekä Legends of Rock -festivaali Oulun Teatriassa joulukuussa 2009 samalla lavalla Alice Cooperin kanssa.

Zero Nine julkaisi yhdeksännen albuminsa IX syyskuussa 2009.

Kokoonpano
Yhtyeellä on ollut koko olemassaolonsa aikana pääasiallisesti sama kokoonpano.

 Keijo ”Kepa” Salmirinne – laulu
 Timo ”Iso-T” Käsmä – kitara
 Martti ”Mara” Mäntyniemi – kitarat, taustalaulu
 Jarski Jaakkola – bassokitara
 Matti ”Iro” Murtola – kosketinsoittimet
 Mikko ”Dexta” aka ”Borno” Korpela – rummut, lyömäsoittimet, kosketinsoittimet

Ennen albumin N. E. Files tekoa kokoonpano oli muuten sama, mutta basistina toimi Esa ”Elmo” Harju. Alkuperäiskokoonpanon rumpali oli Sika Kukkonen.

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

Mukana kokoelma-albumeilla

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Zero Ninen Myspace
 Poko-Records 
 YLE/Elävä arkisto: Zero Nine
 Musiikin ja säveltäjien Oulu  

Suomalaiset hard rock -yhtyeet
Suomalaiset metalliyhtyeet
Sanomatalo

Sanomatalo on liike- ja toimistorakennus Helsingin keskustassa Postitalon ja päärautatieaseman pohjoispuolella ja Musiikkitalon eteläpuolella. Siinä on 12 kerrosta, joista kolme on maan alla. Rakennuksen ovat suunnitelleet professori Jan Söderlund ja arkkitehti Antti-Matti Siikala, ja se valmistui 1999. Se oli ensimmäinen ”lasisen” näköinen rakennus Helsingissä, jota luonnonsuojelijat protestoivat lasiseinien aiheuttamien lintukuolemien takia. Muutenkin taloa on protestoitu, sillä siihen rakennettiin asemakaavasta poiketen kaksi ylimääräistä kerrosta.

Sanoma myi rakennuksen 2014 saksalaiselle kiinteistörahastolle 176 miljoonalla eurolla ja jäi kiinteistöön vuokralaiseksi.

Helsingin Sanomien, Ilta-Sanomien sekä Taloussanomien, Radio Rockin, Radio Suomipopin, Loopin, Helmiradion, HitMixin ja Me Naiset Radion toimitukset sijaitsevat avokonttoreissa talon yläkerroksissa. Kaksi alinta kerrosta ovat liike- ja näyttelytilaa: niissä sijaitsevat muun muassa R-kioski. Talossa on myös SPR:n Veripalvelun verenluovutuspiste.

Sanomatalon osoitteet ovat Töölönlahdenkatu 2, Alvar Aallon kuja 2 ja Postikuja 2.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Emporis.com Sanomatalo 
 Lehtitalon syke kohtaa kaupungin ym. artikkeleita Sanomatalosta, Arkkitehti 1/2000 s. 64–71.

Helsingin liikerakennukset
Kluuvi
Sanoma
Toimistorakennukset
Timo Salonen (ralliautoilija)

Timo Salonen (s. 8. lokakuuta 1951) on suomalainen ralliautoilija, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985. 

Salonen ajoi ensimmäisen kilpailunsa Hyvinkään Sveitsi -rallissa keväällä 1970 isältään salaa vakiokuntoisella Datsun 1600SSS:llä ja sijoittui junioreiden yleiskilpailussa toiseksi. Myöhemmin Salosta nähtiin muun muassa Volvon ratissa. Ensiesiintyminen MM-tasolla tapahtui kotimaassa vuonna 1974 1300-kuutioisella Mazdalla - Salonen sijoittui 1-ryhmässä neljänneksi. Ensimmäisen MM-osakilpailuvoitonsa Salonen saavutti 18. syyskuuta 1977 Quebec-rallissa.

Salonen voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985 ja oli ensimmäinen Peugeot'lla mestaruuden voittanut kuljettaja. Hän osallistui uransa aikana 95 MM-osakilpailuun, joista voitti 11, muun muassa Jyväskylän suurajot kahdesti vuosina 1985 ja 1986. Parhaina vuosinaan Salosella oli kartanlukijanaan Seppo Harjanne, myöhemmin Voitto Silander. Aktiiviuransa MM-tasolla Salonen lopetti vuonna 1992. Uransa jäähdyttelyvaiheessa hän  kilpaili myös aavikkoralleissa ennen lopullista vetäytymistään vuonna 1995. Salonen teki lyhyen paluun vuonna 2002 ajaen Neste-rallin.

Vuonna 1985 Salonen voitti viisi MM-rallia peräkkäin, mikä säilyi ennätyksenä 20 vuotta ennen kuin Sébastien Loeb rikkoi sen Argentiinan rallissa 2005.

Kilpauransa aikana Timo Salonen tunnettiin lempinimellä "Löysä". Sen on kerrottu johtuneen Salosen tavasta ajaa rallia yhdellä kädellä autoa ohjaten. Ilta-Sanomien haastattelussa Salonen kuitenkin kertoi tarinan olevan väärä. Hän oli itse 1970-luvun kotimaan rallissa kutsunut pikataipaleella voittamaansa samanlaisella Volvolla ajanutta Erkki Pitkästä Löysä-Pitkäseksi, josta nimitys kääntyi Salosen omaksi lempinimeksi.

Timo Salonen oli omistamansa Autotalo Timo Salosen toimitusjohtaja. Tuuloksessa asuva Salonen on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.

Lähteet 
 Timo Salonen (Iltalehti/Urheilu 3.1.2007, s. 11)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Timo Salonen - World Rally Archive

Suomalaiset ralliautoilijat
Rallin maailmanmestarit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuija

Tuija on suomalainen naisen nimi.  Nimi on luontoaiheinen ja johtuu havupuusuvun nimestä tuijat (Thuja).. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli 1900-luvun vuoden 2019 loppuun 2019 mennessä annettu 14 423 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla. 	  

Tuijan nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.

Tunnettuja Tuija-nimisiä 

 Tuija Aalto, tietokirjailija ja Ylen sosiaalisen median päällikkö
 Tuija Ahvonen, näyttelijä
 Tuija Brax, vihreiden ent. kansanedustaja, ministeri ja Suomen Sydänliiton pääsihteeri 
 Tuija Ernamo, näyttelijä
 Tuija Hakkila-Helasvuo, pianisti
 Tuija Halonen (o.s. Vartiainen), näyttelijä
 Tuija Halttunen, dokumenttielokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Tuija Hautala-Hirvioja, taidehistorian professori
 Tuija Helander, pikajuoksija ja viisiottelija
 Tuija Hyyrynen, jalkapalloilija
 Tuija Kinnunen, maantiepyöräilijä
 Tuija Knihtilä, oopperalaulaja
 Tuija Kokkonen, näytelmäkirjailija, ohjaaja ja tutkija
 Tuija Laine, teologi ja kirjahistorian professori
 Tuija Lehtinen, kirjailija
 Tuija Lindén, Pelit-lehden ent. päätoimittaja
 Tuija Lindström, valokuvaaja ja professori
 Tuija Niemi-Laitinen, puheäänilausuntojen kehittäjä
 Tuija-Maija Niskanen, elokuvaohjaaja
 Tuija Nurmi, Kokoomuksen ent. kansanedustaja
 Tuija Parvikko, poliittisen ajattelun tutkija, kolumnisti
 Tuija Pehkonen, radiotoimittaja, bloggaaja ja juontaja
 Tuija Peltomaa, antiikkiesineiden asiantuntija ja televisioesiintyjä
 Tuija Piepponen, näyttelijä
 Tuija Pohjola, SDP:n ent. kansanedustaja
 Tuija Pulkkinen, valtiotieteilijä ja filosofi
 Tuija Pulkkinen, avaruusfysiikan tutkija, professori ja Aalto-yliopiston vararehtori
 Tuija Maaret Pykäläinen, Vihreän liiton ent. kansanedustaja
 Tuija Pösö, arkkitehti
 Tuija Rantalainen, pianisti, laulaja ja lauluntekijä
 Tuija Repo (o.s. Sikiö), ampumahiihtäjä
 Tuija Saresma, kulttuurin- ja sukupuolentutkija
 Tuija Siltamäki, freelancer-toimittaja
 Tuija Talvitie, konfliktinratkaisun asiantuntija ja toiminnanjohtaja
 Tuija Teiska, nykytaiteilija
 Tuija Toivonen, kestävyysjuoksija
 Tuija Turunen, psykologian professori
 Tuija Töyräs, näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija
 Tuija Valkama, pikajuoksija
 Tuija Vihavainen, tutkimusprofessori
 Tuija Virtanen-Ulfhielm, englannin kielen professori
 Tuija Vuoksiala, ampumahiihtäjä
 Tuija Vuolle, näyttelijä
 Tuija Välipakka, kirjailija
 Tuija Wahlroos, museonjohtaja
 Tuija Westerholm, selostaja, mediakasvattaja ja Metkan toiminnanjohtaja
 Tuija Wetterstrand, arkeologi ja historioitsija

Kuvitteellisia Tuijia 
 Tuija Kangasharju, pappi televisiosarjassa Kotikatu.
 Töpseli-Tuija, prostituoitu henkilö Hausmyllyn esittämässä kappaleessa Töpseli-Tuija.
 Tuija Haavisto, henkilöhahmo televisiosarjassa Uusi Päivä

Lähteet

Etunimet
Kuusi (täsmennyssivu)

Kuusi tarkoittaa seuraavia:
 kuusi, lukusana
 6, vuosiluku
 metsäkuusi eli kuusi (Picea abies), kuusten sukuun kuuluva havupuulaji
 kuuset (Picea), havupuusuku, johon kuuluu monia kuusilajeja
 joulukuusi, lyhyesti kuusi, joulukoristeena käytettävä havupuu
 Kuusi, Tove Janssonin novelli kokoelmassa Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia.

Henkilöt 
Kuusi on myös sukunimi, jonka ovat ottaneet useat Granfelt-sukuun kuuluvat henkilöt. Tunnettuja Kuusi-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
 Aarne Kuusi (1881–1968), vakuutusmatemaatikko ja raittiusmies
 Antti Kuusi (1946–1969), anarkisti ja mielipidevaikuttaja
 Eino Kuusi (1880–1936), sosiaalipoliitikko, professori ja ministeri
 Helmi Kuusi (1913–2000), taidegraafikko ja taidemaalari
 Janne Kuusi (s. 1954), elokuvaohjaaja
 Jari Kuusi (s. 1962), pappi, kirkkomuusikko ja kirjailija
 Juhani Kuusi (1938–2017), tekniikan asiantuntija
 Ilmari Kuusi (1882–1964), rovasti
 Kim Kuusi (s. 1947), säveltäjä
 Maija Kuusi, Otavan myynti- ja markkinointijohtaja
 Matti Kuusi (1914–1998), kansanrunoudentutkija
 Miki Kuusi (s. 1989), startup-yrittäjä
 Olli Kuusi (1923–2021), arkkitehti
 Pekka Kuusi (1917–1989), tutkija ja yhteiskuntapoliitikko
 Reino Kuusi (1908–1988), lähetystöneuvos ja ulkoministeriön arkistonhoitaja
 Sakari Kuusi (1884–1976), historiantutkija
 Tuomo Kuusi, matematiikan professori.

Katso myös 
 6, MUCC-yhtyeen albumi
 6mR, purjeveneluokka.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Martti Syrjä

Martti Ilmari Syrjä (s. 17. toukokuuta 1959 Ylöjärvi) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka on suomirockyhtye Eppu Normaalin keulakuva, laulaja ja sanoittaja.

Syrjä on Eppu Normaalin perustajajäseniä. Yhtyeen kitaristi Mikko ”Pantse” Syrjä on Martin veli, ja rumpali Aku Syrjä on veljesparin serkku. Mikon ja Martin vanhemmat Kirsi Kunnas ja Jaakko Syrjä olivat molemmat palkittuja kirjailijoita, ja tämän on arvioitu vaikuttaneen veljesten musiikilliseen luovuuteen suuresti. Hänet on palkittu myös Juha Vainio -sanoittajapalkinnolla vuonna 1997 sekä Reino Helismaa -palkinnolla vuonna 2004. Syrjä on osallistunut myös merkittävästi Eppu Normaalin albumien kansitaiteeseen. Hän on taiteillut yhtyeen albumien Cocktail Bar, Tie vie, Rupisia riimejä, karmeita tarinoita, Lyömättömät sekä Onko vielä pitkä matka jonnekin? kansikuvat, ja ottanut myös valokuvan albumin Sadan vuoden päästäkin kanteen. Hän on myös tehnyt kuvituksen äitinsä Kirsi Kunnaksen lastenkirjaan Puupuu ja käpypoika.

Syrjä on ollut avioliitossa kahdesti, ja jälkimmäisestä liitostaan hänellä on kolmoslapset.

Soolojulkaisut 
 Tyttö koulussani / In the city (single, 1980)

Martti Syrjän soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylikokoelmalla Soolot sekä CD-kokoelmalla Hatullinen paskaa / Soolot.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Eppu Normaalin virallinen sivusto
 Martti Syrjä kertoo Eppu Normaalin sanoituksista Yle Radio 1:n Kirjakerhossa

Eppu Normaalin jäsenet
Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset näyttelijät
Mervi Tapola

Mervi Tapola (ent. Nykänen, 14. huhtikuuta 1954 Tampere – 30. lokakuuta 2019) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka kuului tamperelaiseen Tapolan yrittäjäsukuun, joka on tunnettu mustamakkarastaan. Tapola tuli 2000-luvun alussa julkisuudessa tunnetuksi mäkihyppääjä Matti Nykäsen puolisona.

Mervi Tapolan vanhemmat olivat Kyllikki ja Martti Tapola. Tapola kävi Tampereen yhteislyseon ja työskenteli sen jälkeen perheyhtiön palveluksessa edeten konttoripäälliköksi. Ensimmäisen avioliittonsa Mervi Tapola solmi perheyhtiössä työskennelleen insinöörin kanssa, ja liitosta syntyi poika ja kaksi tytärtä. Avioliitto päättyi eroon 1990-luvun alkupuolella. Vuonna 1997 Mervi Tapola ja hänen veljensä Jarmo Tapola osallistuivat Itsenäisyyspäivän vastaanotolle Presidentinlinnassa.

Tapola tapasi Matti Nykäsen ensi kerran heinäkuussa 1999 Jarmo Tapolan välityksellä. Nykänen oli hieman aiemmin joutunut asunnottomaksi ja majaili liikemies Carl Danhammerin luona Ylöjärvellä. Tapola oli ensimmäisen kerran naimisissa Nykäsen kanssa vuosina 2001–2003 ja heidät vihittiin uudelleen vuonna 2004, jonka jälkeen Tapola jätti useita avioerohakemuksia ja lopullisen 16. elokuuta 2010. Tapola kertoi myöhemmin Ilta-Sanomien haastattelussa kärsineensä Nykäsen väkivaltaisuudesta ja vaikeasta mustasukkaisuudesta sekä olleensa kymmenen vuoden ajan käytännössä vankina omassa kodissaan.

Tapola ilmoitti syksyllä 2017 sairastuneensa parantumattomaan vatsasyöpään, ja hän kuoli lokakuussa 2019. Hänen entinen puolisonsa Matti Nykänen oli kuollut kahdeksan kuukautta aiemmin saman vuoden helmikuussa ja hänen veljensä Jarmo Tapola kolme kuukautta aiemmin heinäkuussa. Vuonna 2017 Pirkanmaan Yrittäjät ry valitsi Tapolan vuosisadan maakunnalliseksi yritykseksi, mutta Mervi Tapola ei enää osallistunut juhlallisuuksiin sairautensa vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Perhetyttö. Helsingin Sanomat, Kuukausiliite, lokakuu 2005.
 

Matti Nykänen
Kuuluisien suomalaisten henkilöiden puolisot
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet

en:Matti Nykänen#Relationship with Mervi Tapola
51koodia

51koodia on vuonna 2002 perustettu suomalainen rockyhtye, joka tuli ensimmäisen kerran tunnetuksi paljon radiosoittoa saaneella Voisiko olla tänään se päivä -singlellä. Yhtyeen musiikki on pop-vaikutteista raskasta ja melodista suomenkielistä rockia. Esikoisalbumi Nimetty ilmestyi alkuvuodesta 2004 ja sen seuraaja Rautaiset Linnut syksyllä 2005. Yhtyeen toisen albumin singlejulkaisu Kahleet tuli tunnetuksi myös syksyllä 2005 elokuvateattereihin saapuneen Petri Kotwican ohjaaman Koti-ikävä-elokuvan soundtrackin myötä. Yhtyeen antamista julkisista lausunnoista vastaa laulaja-kitaristi ja keulakuva Hannu Sallinen.

Ennen 51koodia-yhtyeen perustamista yhtyeen jäseniä soitti muun muassa Pool-yhtyeessä. Jute Musikka ja Olli-Matti Wahlström soittavat myös Kumikamelissa. Keväällä 2013 Wahlströmistä tuli CMX:n virallinen jäsen.

Jäsenet

Nykyiset
Hannu Sallinen – laulu, kitara
Jussi Musikka – kitara
Olli-Matti Wahlström – rummut
Petri Varis –  basso

Entiset
Asko Piiparinen – basso
Jone Väänänen – kosketinsoittimet/LIVE-kokoonpano

Julkaisut

Studioalbumit

Singlet 
 ”Voisiko olla tänään se päivä” (huhtikuu 2003)
 ”Vedenjakaja” (syyskuu 2003)
 ”Kauas” (tammikuu 2004)
 ”Valkoinen huone” (kesäkuu 2004)
 ”Kahleet” (kesäkuu 2005)
 ”Tässä ja nyt” (syyskuu 2005)
 ”Puu” (promo, joulukuu 2006)
 ”Pimeyttä kaunein värjäät” (maaliskuu 2007)
 ”Mustat sydämet” (radiosingle, marraskuu 2007)

Musiikkivideot 
 ”Kauas” (2005)
 ”Puu” (2005)
 ”Kahleet” (2005)
 ”Mustat sydämet” (2008)

Aiheesta muualla 

 51koodia -yhtyeen Facebook-sivusto

51koodia ReverbNation-sivustolla

Suomalaiset rockyhtyeet
Adressi

Adressi (ranskan sanasta adresse ’suunta, osoitus’) on useiden henkilöiden allekirjoittama, vallanpitäjille tai päättäjille suunnattu poliittinen julkilausuma. Esimerkiksi Suomessa kerättiin Venäjän vallan aikana vuonna 1899 Suuri adressi, joka vastusti keisari Nikolai II:n allekirjoittamaa helmikuun manifestia.

Adressilla voidaan tarkoittaa myös kirjoitettua tai tekstattua juhlavaa onnittelua, kiitoksen tai surunvalittelun sisältävää julkilausumaa. Esimerkki adressista koristeellisena painatteena on korusähke. Suruadressi on kaksitaitteinen, kauniisti painettu kaavake, jota käytetään varsinaisesti surunvalitteluihin ja onnentoivotuksiin, ja josta koituvat tulot menevät yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Koruadresseja maksua vastaan eri tilaisuuksiin välittävät Suomessa eri avustustahoja edustavat kukkasrahastot.

Adressin ja vieraskirjan välimuotoja ovat surunvalittelu- ja onnittelukirjat esimerkiksi maan suurlähetystöissä valtionpäämiehen kuoleman tai hallitsijaperheen perhetapahtuman johdosta.

Katso myös 
 Kansalaisaloite

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Poliittinen toiminta
Käytös- ja tapatieto
Leimautuminen (molekyyligenetiikka)

Leimautuminen tarkoittaa geenin aktiivisuuden riippumista siitä, kummalta vanhemmalta geeni on periytynyt. Eläinten perimässä on jokaista geeniä kaksi kappaletta, mutta leimautuminen johtaa siihen, että vain toinen geeni on aktiivinen. Ihmisellä leimautuneita geenejä tunnetaan noin 100.

Geenin aktiivisuus riippuu usein DNA:n GC-jakson sytosiini-emästen metyloinnista. Mitoottisen solunjakautumisen jälkeen vain toinen sytosiineista on metyloitu, mutta leimautumista ylläpitävä metylaasi-entsyymi muuttaa hemimetyloidun kohdan täysin metyloiduksi. Meioottisessa jakautumisessa kaikki sukusolut on metyloitava tai demetyloitava riippuen siitä, kumpaa sukupuolta sukusoluja tuottava yksilö on.

Leimautuminen jättää soluun vain yhden aktiivisen alleelin, mikä lisää geneettisten sairauksien riskiä. Leimautuneisiin geeneihin liittyviä sairauksia tunnetaankin useita.

Aiheesta muualla 
Leimautuminen

Molekyyligenetiikka
Ylioppilaskoe

Ylioppilaskoe on koe ylioppilastutkinnossa. Kielissä kokeita järjestetään erikseen pitkän, keskipitkän ja lyhyen oppimäärän mukaisesti. Myös matematiikassa järjestetään erikseen lyhyen ja pitkän oppimäärän kokeet. Reaaliaineissa ja äidinkielessä ja kirjallisuudessa on ainoastaan yhdentasoisia kokeita. Kokelaat, joiden äidinkieli ei ole suomi, ruotsi eikä saame, voivat suorittaa suomi tai ruotsi toisena kielenä ja kirjallisuus -kokeen. Jokainen ylioppilaskoe arvostellaan erikseen. Mikäli kokelas on saanut neljässä ylioppilaskokeessa hyväksytyn arvosanan tietyin lisäehdoin (ks. ylioppilastutkinto), hän on suorittanut ylioppilastutkinnon ja hänestä tulee ylioppilas.

Kokeiden järjestäminen 
Ylioppilaskokeet järjestetään kahdesti vuodessa. Molemmilla kerroilla kuullunymmärtämiskokeille varataan kolme päivää. Kirjallisille kokeille päiviä oli syksyn 2006 kokeisiin asti kymmenen. Äidinkielen kokeen muutoksen myötä määrä väheni yhdeksään. Yksikään kokelas ei kuitenkaan voi osallistua kokeisiin näinä kaikkina päivinä. Vaikka hän kirjoittaisi samalla tutkintokerralla kaksi reaaliainetta, matematiikan, pitkän kielen, lyhyen kielen ja toisen kotimaisen kielen, hänen on silti valittava äidinkielekseen joko suomi, ruotsi tai saame. Koska saame äidinkielenä kirjoitetaan eri päivänä kuin suomi ja ruotsi, jää kokelaalle väkisinkin vähintään toisen kokeen päivä vapaaksi. 

Kuullunymmärtämiskokeet sijoittuvat perättäisille maanantaille, tiistaille ja keskiviikolle. Syksyn kuullunymmärtämiskokeet ovat olleet syyskuun alkupuolella ja kevään kokeet helmikuun alkupuolella. Kirjalliset kokeet taas on järjestetty maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin, syksyllä syyskuun loppupuolelta lokakuun alkupuolelle ja keväällä maaliskuussa.

Kirjalliset kokeet järjestetään yleensä koulujen liikunta- ja juhlasaleissa tai suurissa luokissa.
Työskentelyä seuraavat valvojat, joita tulee olla kokelasmäärästä riippuen seuraavan taulukon mukaisesti:

Ylioppilastutkintolautakunta antaa muutenkin tarkat ohjeet ylioppilaskokeiden järjestämisestä. Määräyksiä ja ohjeistuksia annetaan muun muassa kokeen tekemiseen käytettyjä kyniä, eväspakkauksia ja paikkojen jakamista koskien.

Lähteet 

Ylioppilastutkinto
Tulli

Tulli tarkoittaa valtion rajan yli kulkevista tavaroista perittävää veroluonteista maksua. Sillä voidaan tarkoittaa myös näitä maksuja keräävää tulliviranomaista.

Aiemmin tullilla oli toimipisteitä useissa rahtiterminaaleissa. Terminaalissa kuorma sinetöitiin, ja auto saattoi ajaa useamman maan läpi TIR-tunnuksien turvin ilman toistuvia rajaselvityksiä.  Euroopan sisämarkkinoiden myötä näistä on pitkälti luovuttu, ja mahdollinen rahtitullaus tehdään rajalla. Käytännössä tämä koskee vain Suomen ja Venäjän välistä rajaa.

Ennen monissa maissa on ollut käytössä myös sisäinen tulli, jossa maaseudulta kaupunkiin tulevista tuotteista perittiin maksuja. Suomen alueella tätä niin sanottua maatullitoimintaa harjoitettiin Ruotsin vallan aikana 1622-1808. Kaupunkien paikannimistössä on viitteitä näihin maatulleihin, esimerkiksi Töölön tulli Helsingissä.

Nykyisin Suomen tulli kerää tulleja Euroopan unionin rajan ylittävästä liikenteestä Suomen itärajalla, satamissa ja lentoasemilla.

Tullimaksuista (ja muista kaupan rajoitteista) vapaana tapahtuvaa tavarakauppaa sanotaan vapaakaupaksi.

Euroopan yhteisön jäsenmaissa tavarat liikkuvat pääsääntöisesti vapaasti ilman tullimaksua. Euroopan unioni on tulliliitto, joten Euroopan unionin jäsenvaltioilla on yhteinen tullitariffi ja kauppapolitiikka suhteessa kolmansiin maihin. Euroopan unionin ulkopuolisista eli kolmansista maista Euroopan unionin tullialueelle tuotavista tavaroista maksetaan tullimaksua. Tullit ovat Euroopan unionin omia varoja, ja ne tuloutetaan suoraan EU:lle. Jäsenvaltio saa kuitenkin vähentää yhteisölle tuloutettavista tulleista 25 % kantopalkkion.

Katso myös
Suomen tulli

Lähteet

Aiheesta muualla 

 TARIC-kysely Verotus ja tulliliitto, Euroopan komissio

Seulonnan keskeiset artikkelit
Antti Kalliomäki

Antti Tapani Kalliomäki (s. 8. tammikuuta 1947 Siikainen) on suomalainen poliitikko, joka ennen poliittista uraansa tuli tunnetuksi yleisurheilijana. Kalliomäki oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–2011 ja toimi kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä vuosina 2003–2005 ja opetusministerinä vuosina 2005–2007.

Ura

Urheilu-ura 
Kalliomäki aloitti liikunnan harrastamisen nuorena, ja se myös ohjasi hänen ammatinvalintaansa. Hän suoritti asevelvollisuutensa armeijan urheilujoukoissa ja opiskeli liikunnanopettajaksi Helsingin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana Vantaalla.

Kalliomäen laji oli seiväshyppy, jossa hän saavutti maailmanluokan tason huippu-urheilijana. Kalliomäki oli mukana kolmissa olympialaisissa (1972, 1976 ja 1980), ja vuonna 1976 Montrealissa hän oli lähellä olympiakultaa mutta jäi lopulta hopealle samalla tuloksella (550) kisan voittaneen Puolan Tadeusz Slusarskin kanssa. Prahan EM-kisoissa 1978 hän voitti hopeaa. EM-hallikisoista Kalliomäki voitti kultaa (1975), kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän voitti urallaan kahdeksan seiväshypyn Suomen mestaruutta. Parhaimmillaan Kalliomäki hyppäsi 566 cm. Hän paransi Suomen ennätystä yhteensä yhdeksän kertaa.

Aktiiviuransa jälkeen Kalliomäki veti pari vuotta yleisurheilun MM-valmennusprojektia, jolla tavoiteltiin menestystä maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983.

Poliittinen ura 
Kalliomäki oli kansanedustajana vuodesta 1983 vuoteen 2011. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kalliomäki toimi ministerinä kolmesti: kauppa- ja teollisuusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä (sekä varapääministerinä) vuosina 2003–2005 ensin Jäätteenmäen hallituksessa ja sitten Vanhasen I hallituksessa sekä opetusministerinä Vanhasen I hallituksessa vuosina 2005–2007. Opetusministerinä Kalliomäki vastusti esitystä yliopistojen lukukausimaksuista Euroopan talousalueen ulkopuolelta tuleville opiskelijoille. Vanhasen II hallitus kuitenkin mahdollisti ne uudessa yliopistolaissa. Kalliomäki toimi myös SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuosina 1991–1995 sekä 1999–2003.

Kunnallispolitiikassa Kalliomäki on vaikuttanut Vantaan kaupunginvaltuutettuna 1984–2000 ja Nurmijärven kunnanvaltuutettuna 2005–2008.

Kalliomäki valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2008.

Yksityiselämä
Kalliomäki on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista Tuomas Kalliomäki (s. 1970) on entinen SM-liigatason jääkiekkoilija.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Ylen Elävä arkisto: Kalliomäki kurkotti olympiahopealle

Kansanedustajat
Suomen valtiovarainministerit
Suomen kauppa- ja teollisuusministerit
Suomen opetusministerit
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Nurmijärven kunnanvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset seiväshyppääjät
Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Madeira (viini)

Madeira on useimmiten makea väkevä viini, jota valmistetaan Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Sen alkoholipitoisuus on 18–21 tilavuusprosenttia ja väri rusehtavan keltainen.

Madeiran valmistus
Madeira valmistetaan käymisteitse viinirypäleistä kuten tavallinenkin viini. Käyminen kuitenkin keskeytetään lisäämällä viiniin brandya. Mitä aikaisemmin käyminen keskeytetään, sitä enemmän viiniin jää rypäleistä peräisin olevaa sokeria ja sitä makeampaa viinistä tulee. Käymisen jälkeen viini sijoitetaan lämmitettyyn tilaan (37–60 °C) 3–6 kuukaudeksi. Käsittely antaa viinille sille ominaisen maun. Lämpökäsittely tekee viinille keinotekoisesti saman asian, mikä ennen tapahtui laivamatkojen aikana laivan ruumassa trooppisessa ilmastossa. Alhaisemmilla lämpötiloilla saadaan parempilaatuista viiniä. Alhaisemmat lämpötilat vaativat vastaavasti pidemmän kypsytysajan; jopa vuosikymmenien kypsytys on mahdollista.

Madeiran laadut
Madeiraa on neljää päälaatua:
 makea malvasia (tunnetaan myös nimillä malmsey ja malvazia),
 puolimakea boal (bual),
 puolikuiva verdelho ja
 kuiva sercial.

Makeuteen vaikuttavat sekä valmistuksessa käytetyt rypälelajikkeet että se, missä vaiheessa käyminen keskeytetään.

Jos viinipullon etiketissä ei mainita rypälelajiketta, kyseessä on yleensä vähemmän arvostetuista rypälelajikkeista tehty sekoitus. Jos rypälelajike mainitaan etiketissä, vähintään 85 prosenttia viinistä pitää olla valmistettu kyseisestä rypäleestä.

Jos pullon etiketissä ei mainita valmistusvuotta, kyseessä on eri ikäisistä viineistä tehty sekoitus. Etiketissä voidaan mainita, kuinka pitkään viiniä on kypsytetty tammitynnyreissä (esimerkiksi 3, 5, 10 tai 15 vuotta). Jos etiketissä mainitaan valmistusvuosi, kyseessä on niin sanottu vuosikertaviini (vintage), joka on valmistettu kyseisen vuoden rypälesadosta. Tällöin myös rypälelajike on mainittu. Vuosikertaviinejä on kypsytetty tammitynnyreissä vähintään 20 vuotta.

Madeiran säilytys

Hapellisissa olosuhteissa tapahtuvan kypsytyksen ja lämpökäsittelyn ansiosta Madeira säilyy pitkään. Avaamaton pullo säilyy käytännössä pienen ikuisuuden. Avattukin pullo säilyy useita kuukausia, jopa vuoden. Madeira ei kypsy tai parane pullossa, vaan kypsyminen päättyy, kun viini pullotetaan. Pullot pitäisi säilyttää pystyasennossa ja suojata valolta. Pulloja ei kannata turhaan liikutella säilytysaikana. Ilmankosteus ei saa olla liian pieni tai suuri, ettei korkki mene pilalle.

Historia 
Madeiran omaleimaisuus syntyi 1600-luvun lopulla, kun Britannia rajoitti viinien myyntiä siirtomaissaan, etenkin Amerikassa. Sinne laivattavaan viiniin sekoitettiin säilöntäaineeksi tislattua viinaa, ja matkan varrella viini lämpeni, mikä loi sen omaleimaisen maun.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Väkevät viinit
Portugalilaiset viinit
Madeira
Rahka

Rahka eli maitorahka on kiinteähkö hapatettu maitotuote. Siitä käytetään myös nimityksiä kvarkki ja uunipiimä. Lainsäädännössä maitorahka luokitellaan juustoksi.

Valmistus
Lämmitetty lehmänmaito hapatetaan. Hapatuksen tuloksena syntynyttä "piimää" valutetaan harsopussissa tai siivilässä, jolloin siitä poistuu suurin osa herasta.

Käyttö
Rahkasta voidaan tehdä jälkiruokaa yhdistämällä siihen hedelmiä tai marjoja sekä kermavaahtoa. Nimitystä rahka käytetään myös tällaisesta jälkiruoasta (esimerkiksi luumurahka ja mansikkarahka).

Rahkaa käytetään myös muun muassa rahkapiirakan ja pääsiäisherkkuna nautittavan pashan valmistukseen. Karjalaisessa kulttuurissa rahkapiirakasta käytetään nimitystä piimäpiirakka.

Maitorahka on tehokas proteiinin lähde. Tämän takia monet kehonrakentajat ja voimanostajat käyttävät sitä osana ruokavaliotaan. Proteiinirahkana mainostetussa tuotteessa ei ole välttämättä sen enempää proteiinia kuin tavallisessa, maustamattomassa maitorahkassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Maitorahkan koostumustiedot Kansanterveyslaitoksen elintarvikkeiden koostumustietokannassa

Maitotuotteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiivit

Kiivit  ovat Uudesta-Seelannista peräisin olevia lentokyvyttömiä lintuja, jotka muodostavat heimon Apterygidae ainoan suvun Apteryx. Kiivit luokitellaan joskus strutsilintuihin, mutta nykyisin BirdLife Suomi katsoo niiden muodostavan kiivilintujen (Apterygiformes) lahkon ainoan heimon. Kiivit ovat lentokyvyttömistä linnuista pienimpiä. Ne ovat myös Uuden-Seelannin kansallinen symboli, jota uusiseelantilaiset arvostavat niin paljon, että jopa kutsuvat itseään ”kiiveiksi”. Kiivi jaetaan viiteen lajiin.

Kiivien evoluutio on kiistanalainen. Ne ovat kuitenkin kehittyneet ympäristössä, jossa ainoat maanisäkkäät ovat olleet lepakkoja. Tällöin linnut ja jossain määrin myös matelijat ovat täyttäneet ekologisia lokeroita, jotka muualla maailmassa ovat tyypillisiä nisäkkäille. Linnuksi kiivi onkin hyvin nisäkäsmäinen, koska sillä on monia nisäkäsmäisiä piirteitä: esimerkiksi kuulo- ja hajuaisti ovat hyvät, toisin kuin linnuilla yleensä.

Kiivi on suunnilleen kanan kokoinen lentokyvytön lintu, mutta kiivin muna on kuusi kertaa kananmunan kokoinen. Se vie niin paljon tilaa naaraan ruumissa, että se ei pysty syömään kolmeen päivään ennen munimista ja kykenee astelemaan vain jalat haarallaan kuin ankka. Munittuaan naaras jättää munan koiraan huoleksi. Koska kiivit eivät lennä, niiden ei myöskään tarvitse olla erityisen kevyitä. Niinpä niillä ei ole onttoja luita, kuten linnuilla yleensä, vaan luuydintä nisäkkäiden tapaan. Kiivin muna saattaa painaa jopa 450 grammaa.

Kiivit ovat arkoja yöeläimiä, joilla on erittäin hyvin kehittynyt hajuaisti. Toisin kuin linnuilla yleensä, niiden sieraimet sijaitsevat pitkän nokan kärjessä. Ne etsivät ruokaa kaivamalla nokalla maata ja syövät matoja, hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Ne syövät myös hedelmiä ja tilaisuuden tullen pieniä rapuja, sammakoita ja iilimatoja.

Uhat 
Vuonna 2010 pelättiin silloin vallinneen kuivuuden ja siitä seuraavan nälän voivat tappaa sukupuuttoon muutenkin uhanalaiset linnut. Auringon kivikovaksi polttama maa esti tuolloin kiivejä kaivamasta matoja, hyönteisiä ja toukkia, jotka ovat lintujen pääravintoa. Kiivi liikkuu yleensä öisin, mutta nälkä pakotti sen tuolloin liikkumaan myös päiväsaikaan, jolloin kiivit joutuivat alttiiksi myös paahtavalle kuumuudelle. Ruskokiivejä on jäljellä 25 000. Muuten kiivejä ovat uhanneet muun muassa ihmisen Uuteen-Seelantiin tuomat vieraslajit, kuten kärppä. Tätä ennen ne ovat ehtineet sopeutua muun muassa jääkauden tuomaan kylmyyteen sekä suurikokoisia lentokyvyttömiä moa-lintuja saalistaneisiin haastinkotkiin, joiden saalistus teki useimmista Uuden-Seelannin linnuista aikoinaan yöeläimiä; haastinkotkat kuitenkin hävisivät, kun saarille saapunut ihminen tappoi niiden pääravintona olleet moat sukupuuttoon.

Lajien levinneisyys

Lähteet 
 Taksonomian lähde: http://www.itis.gov/servlet/SingleRpt/SingleRpt?search_topic=TSN&search_value=174393
 Suomenkielisen nimistön lähde: http://www.birdlife.fi/lintuharrastus/nimisto/systemaattinen-osa.shtml

Viitteet 

Palaeognathae
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uuden-Seelannin kansallissymbolit
Monacon Grand Prix

Monacon Grand Prix () on perinteinen autokilpailu ja 1950-luvulta lähtien myös Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajetaan Monacon kaduille tehdyllä katuradalla, Circuit de Monacolla.

Monacon Grand Prix on järjestetty vuodesta 1929 alkaen. Vuodesta 1955 lähtien se on ollut vuosittain osana Formula 1 -sarjaa. Kilpailuviikonloppu alkaa muista poiketen jo torstaisin, sillä perjantai on Monacossa perinteinen markkinapäivä.

Monacon Grand Prix’tä ajetaan La Condaminen ja Monte Carlon kaupunginosien kaduilla ja ahdas katurata onkin täynnä ylä- ja alamäkiä ja tiukkoja mutkia. Nämä seikat tekevätkin radasta ehkäpä vaativimman F1-kilparadan. Monella tapaa Monacoa pidetään vanhentuneena kilparatana, sillä kapeat kadut eivät anna mahdollisuutta ohituksiin. Tapahtuman historia ja spektaakkelimaisuus turvaavat kuitenkin sen tulevaisuuden pitkäksikin aikaa.

Monacon Grand Prix’n järjestää vuosittain Automobile Club de Monaco, joka on vastuussa myös Monte Carlon rallin ja Monacon ePrix’n järjestämisestä.

Voittajat 
F1-uransa ensimmäisen voiton ovat ajaneet Monacon osakilpailussa Juan Manuel Fangio (1950), Maurice Trintignant (1955), Jack Brabham (1959), Denny Hulme (1967), Jean-Pierre Beltoise (1972), Patrick Depailler (1978), Riccardo Patrese (1982), Olivier Panis (1996) ja Jarno Trulli (2004).

McLaren-talli on voittanut eniten kilpailuja. Menestyinein moottorinvalmistaja kyseisessä kilpailussa on Ford Cosworth.

Suomalaisista Monacon kilpailun ovat voittaneet kerran Keke Rosberg, Mika Häkkinen ja Kimi Räikkönen. Suomen kansalainen, mutta Saksaa edustanut Nico Rosberg on voittanut kilpailun kolme kertaa.

Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.

Lähteet 
Monaco Formula1.com

Viitteet

Aiheesta muualla
Jochen Rindt

Karl Jochen Rindt (18. huhtikuuta 1942 Mainz, Saksa – 5. syyskuuta 1970 Monza, Italia) oli saksalainen Itävaltaa edustanut kilpa-ajaja. Hän on Formula 1 -historian ainoa kuljettaja, joka on voittanut maailmanmestaruuden kuolemansa jälkeen.

Rindt voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1965 Masten Gregoryn kanssa. Rindtin lisäksi vain Mike Hawthorn, Phil Hill, Graham Hill ja Fernando Alonso ovat voittaneet sekä F1-mestaruuden että Le Mansin 24 tunnin ajon.

Nuoruus 

Jochen Rindt jäi orvoksi jo pikkulapsena, kun hänen molemmat vanhempansa kuolivat toisen maailmansodan pommituksissa Hampurissa vuonna 1943. Hänen Grazissa Itävallassa asuneet isovanhempansa adoptoivat hänet, ja Jochen muutti heidän luokseen.

Rindt osallistui kouluaikoinaan hiihtokilpailuihin, ja häneltä murtui kahdesti raaja. Hän päätti vaihtaa hiihdon moottoriajoneuvoilla kilpailemiseen. Aluksi hän ajeli mopolla ja myöhemmin motocross-pyörällä. Saatuaan ajokortin Rindt joutui ajotapansa vuoksi usein poliisin kanssa tekemisiin. Hänet erotettiin useasta yksityiskoulusta kapinallisen käytöksen takia. Rindt ryhtyi harrastamaan kilpa-autoilua ja kilpaili Formula Junior Cooper -sarjassa vuonna 1963. Rindtin nuoruuden esikuva oli saksalainen kilpa-autoilija Wolfgang von Trips, joka kuoli Monzan radalla vuonna 1961.

Ura 

Jochen Rindt ponnahti kansainväliseen tietoisuuteen Britannian Formula 2 -sarjassa vuonna 1964, kun hän toisessa kilpailussaan voitti lyömättömänä pidetyn britin Graham Hillin. Jo sitä ennen hän oli ehtinyt kerätä voittoja useissa pikkuformuloiden luokissa.

Formula 1 

Ajajan lahjoistaan huolimatta Rindt ehti kiertää F1-sarjaa vuodesta 1964 pitkään ennen kuin hän vihdoin sai kilpailukykyisen auton alleen kaudelle 1969 siirryttyään Lotus-talliin; tosin hän oli jo Cooper-tallissa kaudella 1966 sijoittunut MM-sarjassa kolmanneksi. Ensimmäisellä Lotus-kaudellaan Rindt saavutti 22 pistettä ja kuljettajien sarjan neljännen tilan.

Kaudella 1970 Rindt ehti voittaa viidesti ja hankkia tavoittamattoman johdon MM-sarjassa ennen kuin hän kuoli Italian GP:n harjoituksissa sattuneen ulosajon seurauksena Monzassa.

Ura urheiluautoilla 

Rindt menestyi myös urheiluautoluokissa. Hänellä on muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon voitto vuodelta 1965.

Kuolema 

Rindt kuoli kesken kauden 1970, kun hän ajoi ulos jarruakselin katkettua Monzan radalla Italian GP:n harjoituksissa. Onnettomuus sattui ennen radan viimeistä mutkaa, Parabolicaa. Kauden päätteeksi Rindtin suomalainen leski Nina Rindt (o.s. Lincoln) vastaanotti edesmenneen miehensä puolesta maailmanmestarin palkinnon.

Rindt haudattiin Grazin kaupunkiin.

Formula 1:n MM-sarjan kilpailujen tulokset 
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi nopeinta kierrosta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Grand Prix Racing / Rindt  

Formula 1 -autoilussa surmansa saaneet kuljettajat
Itävaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
Formula 1 -maailmanmestarit
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Calabria

Calabria (calabrian kielellä Calàbbria) on hallinnollinen alue Etelä-Italiassa. Catanzaro on toiminut sen pääkaupunkina vuodesta 1970, mutta alueparlamentti sijaitsee edelleen entisessä pääkaupungissa Reggio di Calabriassa. 

Alue on tunnettu kirkkaista uimavesistään, maataloustuotteistaan (oliivit, sitruunat, juustot ja viinit) sekä värikkäästä historiastaan, jonka oleellisena osana on ollut 1800-luvulta alkaen rikollisjärjestö ’Ndrangheta. 
Keskellä Calabriaa on Aspromonten vuoristo, jossa on kansallispuisto (Parco nazionale dell’Aspromonte).

Talous 
Calabria on Italian köyhintä aluetta: bruttokansantuote asukasta kohden on maan alhaisin, 60 prosenttia maan keskimääräisestä (16 800 euroa v. 2016).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Regione Calabria
Monte Carlo

Monte Carlo (, , monegassiksi Monte-Carlu) on yksi Monacon hallintoalueista.
Monte Carlo tunnetaan kasinostaan, Formula 1 -kilpailustaan sekä Rallye Monte Carlo -rallikilpailusta sekä varakkaiden vierailijoiden ylellisestä elämästä huvijahdeilla ja muotiliikkeissä.

Monte Carlo sijaitsee Ranskan Rivieralla, Alppien juurella, Nizzan koillispuolella.

Kasino avattiin vuonna 1861, sen yhteyteen perustettiin oopperatalo 1878. Ensimmäinen autokilpailu ajettiin vuonna 1929. Vuonna 1967 kasino siirtyi ruhtinaskunnan omaisuudeksi. Pelituotot ovat vajaat viisi prosenttia Monacon bruttokansantuotteesta.

Lähteet

Monaco
Seulonnan keskeiset artikkelit
Abbedissa

Abbedissa on katolisessa kirkossa benediktiiniläis-, sisterssiläis-, kartusiaani-, birgittalais- tai klarissalaisnaisluostarin johtajatar. Abbedissa toimii nunnien johtajana. 

Abbedissan on oltava vähintään 40-vuotias ja toiminut nunnana 10 vuotta.

Lähteet

Katso myös 
 Apotti
 Abbé

Kirkolliset virat
Heitor Villa-Lobos

Heitor Villa-Lobos () oli brasilialainen säveltäjä ja alan ensimmäinen Latinalaisesta Amerikasta maailmanmaineeseen noussut klassinen säveltäjä.

Heitor Villa-Lobos aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Tämän kuoltua vuonna 1899 Villa-Lobos alkoi ansaita rahaa soittamalla kahviloissa. Vuonna 1905 hän teki ensimmäisen matkansa Brasilian kaakkoisosiin keräämään paikallista kansanmusiikkia. Myöhemmin hän opiskeli lyhyen aikaa musiikkia Rio de Janeiron kansallisessa musiikki-instituutissa. Villa-Lobos esitti omia sävellyksiään ensimmäistä kertaa julkisesti 1915 Rio de Janeirossa. Teokset herättivät kuulijoissa kiihkeää väittelyä. Myöhemmin hän sai sävellyksistään rahapalkinnon, jonka turvin hän saattoi vuonna 1923 matkustaa Pariisiin opiskelemaan. Kun Villa-Lobos palasi Rio de Janeiroon vuonna 1930, hänet nimitettiin kaupungin musiikkikasvatuksen yli-intendentin virkaan.  Vuonna 1944 Villa-Lobos matkusti Yhdysvaltoihin johtamaan omien sävellystensä esityksiä. Useat paikalliset orkesterit tilasivat säveltäjältä uusia teoksia.

Villa-Lobos selvisi vuonna 1948 suoritetusta syöpäleikkauksesta mutta kärsi sen jälkeen heikosta terveydestä ja kuoli Rio de Janeirossa 72-vuotiaana marraskuussa 1959.

Musiikki 
Villa-Lobosin tuotantoon kuuluu monenlaisia sävellyksiä. Hän sävelsi muun muassa sinfonioita, oopperoita, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Säveltäjän kuuluisimpiin teoksiin kuuluu Bachianas brasileiras (Bachia brasilialaisittain), jossa hän pyrki yhdistelemään Johann Sebastian Bachin ja brasilialaisen musiikin vaikutteita. Säveltäjä oli nuoruudessaan ottanut omaksi soittimekseen kitaran ja teki suuren osan sävellyksistään kitaralle.

Sinfonioita Villa-Lobos sävelsi kaksitoista. Niistä viimeinen on vuodelta 1957. Säveltäjän tuotantoon kuuluu lisäksi muun muassa tunnettu Choros-sarja sekä viisi pianokonserttoa. Tyypillistä niille on rohkea rytmin käyttö ja spontaaniuden vaikutelma. Monissa teoksissa on mukana valtavia kuoro- ja orkesterimassoja, joille hän sävelsi omaperäisiä, kansanmusiikista tyyliteltyjä ja erinomaisesti soitinnettuja sävelmiä. Ranskalainen säveltäjä Olivier Messien on kutsunut häntä 1900-luvun nerokkaimmaksi soitintajaksi.

Kirjallisuutta

Lähteet

Katso myös 
Luettelo Heitor Villa-Lobosin teoksista
:Luokka:Heitor Villa-Lobosin teokset

Villa-Lobos, Heitor
Villa-Lobos, Heitor
Villa-Lobos, Heitor
Trubaduuri

Trubaduuri on yksin esiintyvä muusikko. Trubaduureja oli keskiajalla Ranskassa. Nykyään trubaduureiksi kutsutaan myös niitä muusikoita, jotka esiintyvät laulaen ja itseään esimerkiksi kitaralla säestäen.

Keskiajan trubaduurit 

Trubaduuri oli sydänkeskiajan Etelä-Ranskassa henkilö, joka sanoitti, sävelsi ja esitti ritariromantiikkaa heijastavia lauluja lähinnä oksitaanin kielellä. Perinne syntyi 1000-luvulla ja hiipui pois 1200-luvulla. Trubaduurilyriikan vakioteemoja oli naimisissa olevan aatelisnaisen ja köyhän laulajan tai ritarin välinen ”hovillinen” rakkaus.

Varhaisimpiin nimeltään tunnettuihin trubaduureihin kuuluvat muun muassa Guillaume d'Aquitaine (1071–1127) ja Berenguier de Palou (1000- ja 1100-lukujen vaihteessa). Trubaduureja tunnetaan nimeltä useita satoja, mutta musiikkia on säilynyt ainoastaan noin neljältäkymmeneltä – ja useimmilta näistäkin vain hyvin vähäisiä näytteitä.

Trubaduureihin verrataan usein ranskaksi laulaneita truveereja ja saksankielisiä minnelaulajia.

Nykyajan trubaduurit 
Monet trubaduurit esittävät folkmusiikkia, jolloin on käytetty myös nimitystä folkmuusikko. Trubaduurit voivat esittää mitä tahansa musiikkityyliä, sekä lainakappaleina että omana tuotantonaan. Lisäksi trubaduurimuusikot voivat esiintyä välillä yksin, välillä taas kokoonpanon riveissä. 

Trubaduurien määrä on 2010-luvulla Suomessa kasvanut viimeisten kymmenen vuoden ajan.
 
Nykyaikana on järjestetty jopa keskiaikaan liittyviä tapahtumia, jolloin saatetaan kutsua trubaduuri esiintymään, mutta on myös muitakin esiintyjiä kuten rock- ja iskelmäartisteja sekä kansanmusiikkiyhtyeitä.

Nykyajan tunnettuihin trubaduureihin kuuluvat muun muassa Lembit Tolga, Magnus Gräsbeck, Kapa Ahonen, Vladimir Vysotski ja Pekka Laukkarinen.

Tunnettuja trubaduureja

Keskiaikaiset trubaduurit 
Tunnetuimpiin keskiajan trubaduureihin kuuluvat muun muassa:

 Bertran de Born
 Guiraut Riquier
 Jaufré Rudel
 Bernart de Ventadorn

Katso myös 
 Hovikirjallisuus
 Luettelo trubaduureista
 Minstreli

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Troubadours, Trouvères and Minnesingers 
 Suomalainen trubaduuri
 http://www.spotclub.fi/trubaduuripalvelu/trubaduurit.html  (vanhentunut linkki)
Luettelo trubaduureista

Tämä on luettelo trubaduureista. Keskiaikaisia trubaduureja tunnetaan nimeltään joitakin satoja, musiikkia on säilynyt vain noin 40:ltä.

Keskiaikaiset trubaduurit

Trubaduurit, joilta on säilynyt musiikkia 
Aimeric de Peguilhan 
Bertran de Born 
Jehan Bodel 
Guillaume de Cabestang
Peire Cardenal 
Martin Codax 
Ernoul le Vieux 
Folquet de Marselh 
Gaucelm Faidit 
Guiot de Dijon 
Guiraut de Bornelh 
Guiraut Riquier 
Jaufré Rudel 
Marcabru  
Raimbaut de Vaqueiras 
Sordello 
Bernart de Ventadorn
Peire Vidal 
Guillaume d'Aquitaine
William II Villehardouin
Ramon de Miraval

Trubaduurit, jotka tunnetaan nimeltä, mutta joilta ei ole säilynyt musiikkia 
Arnaut Daniel

Trubaduurit

pt:Trovadorismo#Trovadores
Berat

Berat on Keski-Albaniassa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2011 noin 36 000 asukasta. Kaupunki on rakennettu Osum-joen varrelle. Kaupunki on kuuluisa ottomaaniaikaisesta arkkitehtuuristaan, mistä se saanut kutsumanimen tuhannen ikkunan kaupunki sekä bysantinaikaisesta linnakkeesta, joka sijaitsee kaupungin takana, kukkulan laella. Linnoituksen päällä on kirkkoja ja ikonimuseo, jossa on näytteillä tunnetun albanialaisen ikonimaalarin Onufrin teoksia 1500-luvulta.

Berat valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon harvinaislaatuisena esimerkkinä hyvin säilyneestä ottomaaniaikaisesta kaupungista vuonna 2008, jolloin se listattiin Gjirokastran kaupungin laajennuksena. Beratin ja Gjirokastran historialliset keskustat muodostavat nyt yhden Unescon maailmanperintökohteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 bashkia-berat.net 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Bysantin valtakunta
Unescon maailmanperintökohteet Albaniassa