joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Perovskiitti

Perovskiitti on mineraali, joka koostuu kalsiumtitanaatista. Perovskiitti-nimitystä käytetään myös mineraaliryhmästä, johon kuuluvien mineraalien yhteispiirre on samanlainen perovskiitti-kiderakenne.

Mineraalin löysi 1839 Uralvuoristosta Gustav Rose. Hän nimesi perovskiitin venäläisen mineralogin Lev Perovskin (1792–1856) mukaan.

Perovskiittikennot nähdään uutena lupaavana materiaalina tulevaisuuden aurinkokennoissa. Perovskiiteillä on ferrosähköisiä ominaisuuksia.

Katso myös 
Bridgmaniitti
Bariumtitanaatti

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kemia-lehti 6/2014: Kalevi Rantanen, Tutkimus avaa Perovskiittien runsaudensarvea (pdf)
Geologia.fi: Teemu Karlsson, Mineraali voi muuttaa auringonvalon, liikkeen ja lämmön sähköksi
Mindat.org: Perovskite 
Webmineral: Perovskite Mineral Data 

Mineraalit
KDM Niels Juel (1855)

KDM Niels Juel oli Tanskan laivaston vuonna 1855 vesillelaskettu Niels Juel -luokan höyryfregatti.

Valmistus 

Alus tilattiin Kööpenhaminan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. toukokuuta 1853. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1855 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1856.

Palvelus 
Toisessa Saksan-Tanskan sodassa vuonna 1864 Niels Juel osallistui 9. toukokuuta Helgolandin meritaisteluun Itävallan ja Preussin laivastoja vastaan.

Alus poistettiin palveluksesta 25. elokuuta 1879.

Lähteet

Viitteet 

Niels Juel -luokan fregatit
Museolaivat
Un-Break My Heart

Un-Break My Heart on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Toni Braxtonin kappale hänen toiselta, Secrets-studioalbumilta. Balladin sanoitti Diane Warren. Braxton ilmaisi vihansa laulua kohtaan; La Reid pystyi kuitenkin vakuuttamaan laulajan nauhoittamaan sen sekä sisällyttämään albumilleen. Sen julkaisi LaFace Records albumin toisena singlenä lokakuussa 1996. Sanoituksellisesti kappale kertoo "rakkuilevaan sydänsuruun" jossa Braxton pyytää entistä rakastajaansa palauttamaan ja perumaan aiheuttamansa kivun. Se voitti Grammy-palkinnon kategoriassa "Paras naispoplaulajan esitys" vuonna 1997.

"Un-Break My Heart" oli maailmanlaajuisesti kaupallinen menestys. Yhdysvalloissa kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen, jossa se pysyi yhteensä 11 viikkoa, jonka aikana se saavutti saman sijoituksen myös Hot Dance Club Songs sekä Adult Contemporary -listoilla. Kun Billboard juhli 40 vuotta listattuaan kappaleita vuodesta 1958 vuoteen 1998, kappale listattiin Billboard Hot 100 -listan historian menestyneimmäksi sooloartistin kappaleeksi. Euroopassa kappale pääsi viiden parhaan joukkoon yli kymmenessä valtiossa ja se pääsi listan kärkeen Itävallassa, Belgian Valloniassa, Ruotsissa ja Sveitsissä.

Billie Woodruff ohjasi kappaleeseen liittyvän musiikkivideon. Se kuvaa Braxtonin suremassa hänen rakastajansa kuolemaa, muistellen samalla hyviä yhteisiä aikojaan. Braxton esitti kappaleen vuoden 1997 Billboard Music Awardsin avajais-seremoniassa.

"Un-Break My Heartin" ovat levyttäneet muutkin artistit, kuten yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye Weezer albumilleen Death to False Metal.

Lähteet

Vuoden 1997 kappaleet
Yhdysvaltalaiset R&B-kappaleet
Nabil Fekir

Nabil Fekir (s. 18. heinäkuuta 1993 Lyon) on algerialaiset sukujuuret omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia. Vasenjalkainen Fekir on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Ranskan jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura

Seurajoukkueura 
Fekir edusti junioritasolla seitsemää eri seuraa. Olympique Lyonnaisia hän edusti vuodet 2005–2007 ja 2011–2013. Elokuussa 2013 Fekir debytoi Lyonin paidassa Ligue 1:ssä Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan. Avausmaalinsa Ligue 1:ssä hän iski huhtikuussa 2014 SC Bastiaa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan Ligue 1:ssä Fekir teki 11 ottelussa yhden osuman ja pelasi myös Eurooppa-liigaa. Kaudella 2014–2015 Fekir nousi yhdeksi Lyonin tärkeimmistä pelaajista. Hän teki kauden aikana 34 ottelussa 13 maalia. Tuon maalimäärän hän ylitti tehtyään 18 maalia kaudella 2017–2018. Kaudella 2016–2017 hän teki Eurooppa-liigan kahdeksassa ottelussaan neljä maalia Lyonin selviydyttyä välieriin.

Maajoukkueura 
Fekir pelasi 2014 yhden ottelun Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki saman vuoden kesäkuussa niin ikään ystävyysottelussa Belgian verkkoon. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan lokakuussa 2016.

Fekir kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän tuli vaihdosta kentälle kaikissa muissa otteluissa paitsi välierässä Belgiaa vastaan.

Lähteet 
 
 http://www.national-football-teams.com/player/58561/Nabil_Fekir.html

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Gold Digger

Gold Digger on yhdysvaltalaisräppäri Kanye Westin kappale, joka sisältää myös Jamie Foxxin esittämiä sanoja. Westin toisen, Late Registration -studioalbumin toisena singlenä julkaistuna "Gold Digger" saavutti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ensimmäisen sijan 6. syyskuuta 2005, muodostuen Westin ja Foxxin toiseksi listan ensimmäisen sijan saavuttaneeksi singleksi. Jon Brionin vastaavasti tuottama kappale sisältää interpoloinnin Ray Charlesin kappaleesta "I Got a Woman".

Single rikkoi digitaalisten singlejen myyntiennätyksen viikossa myytyään yli 80 000 digitaalista latauskopiota ja se oli myös kaikkien aikojen nopeiten myynyt digitaalinen lataus; molemmat ennätykset on kuitenkin myöhemmin rikottu. Se oli vuoden 2005 toiseksi pisimpään Billboard Hot 100 -listan kärjessä pysynyt single kymmenellä viikolla, päästäen edelleen vain Mariah Careyn "We Belong Togetherin". Vuoden 2006 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Gold Digger" oli ehdolla kategoriassa "Vuoden levytys" ja voitti kategoriassa "Paras soolorap-esitys". Kappale listattiin Billboard-aikakauslehden All Time Top 100 -listan sijalle 49 sekä Billboard Hot 100 Songs of the Decade-listan sijalle yhdeksän. Kappale äänestettiin VH1:n 100 Greatest Songs of Hip Hop -listan sijalle kaksikymmentä. Tammikuussa 2011 kappaletta oli pelkästään Yhdysvalloissa myyty yhteensä yli kolme miljoonaa kopiota. "Gold Diggeristä" tuli Yhdysvaltain 2000-luvun yhdeksänneksi menestynein single.

Lähteet

Vuoden 2005 kappaleet
Kanye Westin kappaleet
Bifobia

Bifobia on biseksuaalisuutta tai biseksuaalisia henkilöitä kohtaan tunnettua pelkoa, vastenmielisyyttä tai heihin kohdistuvaa syrjintää. Bifobia ei ole lääketieteellinen fobia, vaan se rinnastuu rasismin ja seksismin kaltaisiin ennakkoluuloihin. 

Bifobiaa esiintyy HLBT-yhteisössä ja sen ulkopuolella. Biseksuaali voi kokea sekä bifobiaa ja homofobiaa.  Yleinen bifobian muoto on biseksuaalisuuden häivyttäminen. Stereotypiat biseksuaaleista ovat myös bifobiaa.

Sisäistetty bifobia 
Sisäistetyn bifobian taustalla voi olla uskomus siihen, ettei biseksuaalisuus ole oikea seksuaalinen suuntautuminen. Sisäistetystä bifobiasta kärsivä henkilö saattaa kokea, ettei ole tarpeeksi homo HLBT-yhteisöön tai epäillä oman biseksuaalisuutensa olevan vaihe tai esitys muita varten.  

Fobiat
Paulowniaceae

Paulowniaceae on huulikukkaiskasveille (Lamiaceae) sukua oleva kasviheimo. Sen tunnetuin edustaja on keisaripuu (Paulownia tomentosa).

Tuntomerkit 
Heimon kasvit ovat kausivihantia puita tai kiipeileviä köynnöksiä. Lehdet ovat kookkaita, ehyitä ja vastakkaisia. Kukinto on varsipäätteinen, kukat ovat kookkaita ja vastakohtaisia. Verhiötä peittää ruskea karvoitus.

Levinneisyys 
Heimo kasvaa Itä-Aasiassa.

Luokittelu 
Heimoon kuuluu kaksi sukua: keisaripuut (Paulownia) ja Wightia. Lajeja niissä on yhteensä kahdeksan.

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet 

Lamiales
Kasviheimot
Pentti Sorvali

Pentti Kalervo Sorvali () oli Suomenmaa-lehden pitkäaikainen päätoimittaja. 

Sorvalin vanhemmat olivat myymälänhoitaja Edvard Sorvali ja Senni Luomala. Sorvali tutustui jo nuorena Juho Niukkaseen ja myöhemmin hänestä tuli Urho Kekkosen luottomies. Vuonna 1975 hän julkaisikin viime töikseen teoksen Niukkasesta Kekkoseen. Sorvali pääsi ylioppilaaksi 1930, mutta hänen varansa eivät riittäneet yliopisto-opiskeluun. Sen sijaan alkoi hänen uransa toimittajana Maakansa-lehdessä. Samaan aikaan hän toimi Maalaisliiton puoluetehtävissä Viipurissa. Lehti muutti nimensä Karjalan Sanomiksi 1942 ja Sorvalista tuli sen pitkäaikainen päätoimittaja, aina vuoteen 1976 saakka. Lehden tultua evakuoiduksi Lahteen 1944 ja siirryttyä seuraavana vuonna taas Maakansana Helsinkiin Sorvali seurasi mukana. Vuonna 1965 lehden nimeksi vakiintui Suomenmaa. Sorvali otti kantaa lehdessä myös pakinoitsija Kessu-Pekkana. Hän osallistui aktiivisesti Maalaisliitto-Keskustapuolueen toimintaan, missä hänet tunnettiin niin sanotun K-linjan kannattajana. 

Sorvalin ensimmäinen puoliso vuodesta 1936 oli Toini Maria Koiranen (k. 1966) ja toinen puoliso vuodesta 1968 Tuulikki Paaso.

Lähteet

 Suomalaiset päätoimittajat
 Pakinoitsijat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Sprent Dabwido

Sprent Arumogo Dabwido (16. syyskuuta 1972 – 8. toukokuuta 2019) oli naurulainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 15. marraskuuta 2011 – 11. kesäkuuta 2013. Hänet valittiin Naurun parlamenttiin Menengin vaalipiiristä vuoden 2004 vaaleissa. Hän toimi maansa viestintäministerinä vuodesta 2009 pääministeri Marcus Stephenin eroon vuonna 2011, minkä jälkeen hän siirtyi oppositioon. Oppositiossa hän esitti epäluottamuslauseen presidentti Freddie Pitcherille, minkä jälkeen hänet valittiin maansa presidentiksi.

Presidenttinä Dabwido toimi Tyynenmeren pienten kehittyvien saarivaltioiden edustajana Yhdistyneiden kansakuntien ilmastokokouksessa 2011.

Vuonna 2015 Dabwido oli mukana opposition mielenosoituksissa, mistä hänet pidätettiin. Pidätysaikana Dabwido sai sydänkohtauksen. Vuonna 2018 hänellä diagnosoitiin syöpä, johon hän kuoli 46 vuoden ikäisenä 8. toukokuuta 2019.

Lähteet 

Naurulaiset poliitikot
Naurun presidentit
Vuonna 1972 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Jorma K. Virtanen

Jorma Kalevi Virtanen (s. 8. elokuuta 1942 Tampere) on suomalainen toimitusjohtaja ja päätoimittaja. Hän oli Hymy-lehden päätoimittajana lehden huippuvuosina 1970-luvun alussa ja sittemmin hän oli mukana käynnistämässä Iltaset ja Iltalehti-iltapäivälehtiä.

Virtasen vanhemmat olivat Eino Virtanen ja Laina Mehtälä. Hän kävi keskikoulun.

Virtanen oli Lehtimiehet Oy:n palveluksessa toimittajana, päätoimittajana ja julkaisujohtajana 1964–1973. Hän oli 1970-luvun alussa Hymy-lehden päätoimittajana. Virtasen kaudella vuonna 1970 Hymyn levikki saavutti kaikkien aikojen huippunsa, 435 407 kappaletta. Virtanen ja Lehtimiehet Oy:n toimitusjohtaja Urpo Lahtinen tuomittiin kirjailija Timo K. Mukan yksityiselämää loukanneesta kirjoittelusta sen jälkeen kun Hymy-lehti oli julkaissut tammikuun 1973 numerossa Mukasta jutun otsikolla Riiput jo ristillä, Timo K. Mukka.  Tapauksen seurauksena säädettiin vuonna 1974 niin kutsuttu Lex Hymy eli rikoslain kohta yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä. 

Virtanen oli sitten Yhtyneet kuvalehdet Oy:n kustannusjohtajana 1973–1976, Iltaset-lehden julkaisujohtajana ja Oy Uuden Suomen toimitusjohtajana vuodesta 1976. Hän toimi 1980 perustetun Iltalehden toimitusjohtajana ja oli myöhemmin Apu-lehden ja Johtoporras-lehden päätoimittajana.  Virtanen oli myös Naantalissa toimivan vuonna 1993 perustetun Muumimaailma Oy:n ensimmäinen toimitusjohtaja.  Viimeksi Virtanen on toiminut Hämeenlinnan Viikkouutiset-lehden päätoimittajana.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Perttu Kauppinen

Perttu Kauppinen (s. 1978) on suomalainen toimittaja. Helmikuussa 2021 hänet valittiin Iltalehden vastaavaksi päätoimittajaksi. Hän siirtyi tehtävään lehden uutispäätoimittajan paikalta, jossa hän työskenteli vuodesta 2018 alkaen. Sitä ennen hän työskenteli Etelä-Suomen Sanomien vastaavana päätoimittajana ja Keskisuomalainen Oyj:hin kuuluvan Mediatalo Esan sisältöjohtajana vuosina 2015–2018. Aiemmin hän on työskennellyt Helsingin Sanomien digitaalisista sisällöistä vastaavana toimituspäällikkönä, uutispäällikkönä ja toimittajana. Kauppinen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti.

Kauppinen on kirjoittanut säännöllisesti kolumneja ja pääkirjoituksia Iltalehteen ja aiemmin Etelä-Suomeen Sanomiin. Keskisuomalainen Oyj:n toimitusjohtajan Vesa-Pekka Kangaskorven mukaan Kauppisen iltapäivälehtimäinen tyyli toi silloin tällöin palautepuheluja myös lehden kustantajalle.

Kauppinen on ollut mukana digitaalisen journalismin kehitysprojekteissa. Helsingin Sanomissa hän oli tekemässä digitaalista HS Ilta -iltapäiväpainosta. Iltalehdessä hän on edistänyt koneoppimisen käyttöä toimitustyössä ja lanseerannut maksullisen Iltalehti plus -verkkopalvelun.

Lähteet

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Christian Rubio Sivodedov

Christian Rubio Sivodedov (s. 7. marraskuuta 1997 Sundsvall) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa FC Schalke 04:ää. Pelipaikaltaan Rubio Sivodedov on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on yksi Ruotsin suurimmista jalkapallolupauksista.

Rubio Sivodedovilla on sukujuuria Kuubassa ja Venäjällä.

Seurajoukkueura 
Rubio Sivodedov on Djurgårdens IF FF:än kasvatti. Hän liittyi seuraan seitsemänvuotiaana vuonna 2004. Kaudella 2014 Rubio Sivodedov nostettiin ykkösjoukkueeseen ja hän teki debyyttinsä Allsvenskanissa. Kauden 2014 aikana hän pelasi yhteensä kuudessa Allsvenskanin ottelussa. Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Rubio Sivodedov siirtyi Saksan Bundesliigan FC Schalke 04:ään. Siirtosumma on arviolta Djurgårdenin historian suurin.

Maajoukkueura 
Rubio Sivodedov on edustanut monia Ruotsin nuorten maajoukkueita. Vuodesta 2014 hän on pelannut alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa otteluita on kertynyt tähän mennessä yksi.

Lähteet 
 
 http://nr.soccerway.com/players/christian-sivodedov/319922/
 http://talentshunter.net/2014/12/11/christian-rubio-sivodedov/
 http://www.iltalehti.fi/jalkapallo/2015012319073887_jp.shtml

Ruotsalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Kassiakumi

Kassiakumi on soijasennan eli afrikankassian (Senna obtusifolia) siemenistä valmistettavaa jauhetta, jota käytetään elintarvikelisäaineena. Kasvi tunnetaan myös nimillä Cassia tora tai Cassia obtusifolia. Aasiassa kasvin siemeniä on perinteisesti käytetty myös kansanlääkinnässä. Kassiakumin elintarvikkeiden E-koodi on E427. Eläintenruoissa lisäaineesta käytetään koodia E499. Jauhetta käytetään hyytelöimisaineena mm. kastikkeissa, kuivatuissa keitoissa sekä maitopohjaisissa jälkiruoissa. Kassiakumille ei ole määritelty ADI-arvoa eli ylintä hyväksyttävää päivittäistä saantia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassu - Kasvien suomenkieliset nimet: Soijasenna eli afrikankassia (Senna obtusifolia)

Ruoka
Elintarvikelisäaineet
Sinkkulaiva

Sinkkulaiva on suomalainen Moskito Televisionin tuottama deittireality, jota esitettiin Liv-kanavalla. Ohjelmassa seurataan mukaan ilmoittautuneita sinkkuja aina yhden vuorokauden eli heidän risteilynsä ajan. Sarja on kuvattu Suomi24:n järjestämillä sinkkuristeilyillä Tallink Siljan Baltic Princess ja Silja Europa -laivoilla. Sinkkulaivan ensiesitys oli 25. helmikuuta 2013, ja sitä on kuvattu kaksi tuotantokautta.

Ensimmäinen tuotantokausi

Ensimmäisen tuotantokauden 40 jaksoa esitettiin helmi-toukokuussa 2013. Ohjelman risteilykapteenina toimi Esko Eerikäinen ja juontajana Ella Pyhältö.  27. helmikuuta nähty jakso keräsi 251 000 katsojaa ja oli Livin yhdeksänneksi katsotuin lähetys vuonna 2013.

Ohjelman nettisivuilla nähtiin lisämateriaalina Esko Eerikäisen antamia neuvoja ja iskuvinkkejä sinkuille.

Toinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi esitettiin syys-marraskuussa 2014. Ohjelman juontajana ja risteilyisäntänä toimi Tony Hällfors ja risteilyemäntänä Emmi Lehtomaa. Jaksoja nähtiin yhteensä 39, joiden lisäksi ohjelman nettisivuilla julkaistiin rakkausvalmentaja Mia Halosen vinkkisarja Sinkun kymmenen syntiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sinkkulaiva Livtv.fi

Suomalaiset televisiosarjat
Livin televisio-ohjelmat
Kouvolan museokortteli

Kouvolan museokortteli on matkailukohde Kouvolan kaupungin Kaunisnurmen kaupunginosassa. Alueella sijaitsee 1900-luvun alussa rakennettuja puutaloja, jotka aikanaan asuttivat rautatieläisiä perheineen. Nykyisin alueen taloissa toimii erilaisten käsityöläisten ja taiteilijoiden pajoja, sekä pieniä puoteja ja museo.

Puodit ja pajat 
Kouvolan museokorttelissa on kaiken kaikkiaan viisi erilaista puotia ja pajaa:

 Kahvila ja lahjapuoti Onnenkukko
 Keramiikka ja kynttiläpaja Pikku Kippo
 Pikkupuoti Aino
 Entisöintiverstas
 Luontopuoti

Nähtävyydet

Kouvolan miljöö- ja radiomuseo 
Puotien ja pajojen lisäksi museokorttelissa on myös Kouvolan miljöö- ja radiomuseo, jossa pääsee tutustumaan 1920-1960- lukujen miljööseen, sekä lukuisiin radiolaitteisiin, joita tuolloin käytettiin kodeissa. Lisäksi Kouvolan miljöö- ja radiomuseolla on sotilasradiomuseo, jossa on esillä talvi- ja jatkosodassa, sekä sotien jälkeen käytössä olleita radiolaitteita.

Lähteet 

Kouvola
Lastinki

Lastinki, aiemmin kalmanki, on satiini- tai toimikaskudoksinen tiheä kampalankakangas.

Se on yleensä tummaa tai mustaa. Sitä käytetään esimerkiksi huonekalukankaiksi, naisten kenkiin, liiveihin ja kaulanauhoiksi. Sitä on kudottu myös puuvillaloimeen, jolloin se on edullisempaa. Nimitystä lastinki on käytetty toisinaan myös tummista puuvillamoleskeista.

Lähteet 

Kangaslajit
Christer Laurén

Hans Christer Laurén (3. heinäkuuta 1942 Helsinki – 19. syyskuuta 2022 Mustasaari) oli suomalainen ruotsin kielen professori. Hänen tutkimusalaansa olivat muinais- ja nykyruotsi, mutta kielitieteellinen tutkimus sai myöhemmin väistyä kielenhuollon, ammattikielen ja kielikylvyn tieltä.

Laurén valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961 Kokkolan ruotsinkielisestä yhteislyseosta. Filosofian tohtoriksi Laurén valmistui vuonna 1972 Åbo Akademista väitöskirjalla Jöns Budde, Predikanten som översättare. Vuosina 1966–1970 hän oli ruotsin ja latinan kielten lehtorina Kokkolan ruots. yhteislyseossa. Hän oli apulaisprofessorina Vaasan kauppakorkeakoulussa 1970–1975 ja professorina 1976–2009 sekä Åbo Akademin dosenttina vuodesta 1973 alkaen. Hän toi suomeen kielikylpyajatuksen tienä monikielisyyteen. Laurén johti suomenruotsalaista kielilautakuntaa vuosina 1985–1994 ja oli jäsenenä Ruotsin kielilautakunnassa 1986–1994. 

<Hufvudstadsbladet ja Vasabladet 9.10.2011, Kuka kukin on 1978>

Lähteet 

Suomalaiset kielitieteilijät
Vaasan yliopiston professorit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Suomalaiset professorit
Ragni Rissanen

Ragni Mirjam Rissanen (o.s. Task; s. 12. lokakuuta 1931 Pietarsaari) on suomalainen ravintola- ja hotellialan yrittäjä. Suomalaisen ravintolatoiminnan ”grand old ladyksi” kutsuttu Rissanen tunnetaan etenkin vuonna 1962 Helsinkiin perustamastaan Rivoli-ravintolasta ja 1980-luvun lopun samannimisestä hotelliketjusta. 

Rissasen muita ravintoloita ovat olleet Bellevue Katajanokalla, Svenska Klubben Kruununhaassa, Kala-Rivoli sekä Lehtisaaren Rivoli, Marmorikujan Punainen Hattu, Stockmannin Vintti, Mannerheimintie 6:n Mikadon salongit sekä Makkaratalon Il Treno ja Suomenlinnan Walhalla. Rissanen perusti 1970-luvun alussa Helsingin ensimmäisen pizzerian. Suurimmillaan Rissasen yrityksellä oli 1980-luvulla kahdeksan ravintolaa sekä Rivoli-hotelliketju. Ensimmäinen hotelli oli Kasarmikatu 40:n sisäpihalla vuonna 1984 avattu Rivoli Jardin. 1990-luvulle tultaessa Rivoli-hotelleja oli myös Tampereella, Oulussa ja Kuopiossa.

Rissanen kertoo aloittaneensa yrittäjäuran jo alle kymmenvuotiaana, kun myi naapurintädin kukkia Pietarsaaren torilla. Teini-iässä hän asui äitinsä kanssa Porvoossa ja kulki Helsingissä työssä pankissa ja suoritti samalla iltalukiossa ylioppilastutkinnon. Hän pyrki tuloksetta opiskelemaan hammaslääkäriksi ja ekonomiksi. Varsinaisesti hän aloitti yrittäjäuransa perustamalla kahvilan Helsingin Malmille vuonna 1956. Pian hän piti baareja myös Lauttasaressa ja Leppäsuolla. Vuonna 1962 hän perusti Helsingin Albertinkadulle ranskalaiseen keittiöön erikoistuneen ravintola Rivolin. Sinne hän alkoi tuoda ulkomailta lentorahtina tuoreita ostereita ja muita äyriäisiä. Rivoli toi Suomeen 1980-luvun nouvelle cuisinen ja sous vide -tyhjiökypsennyksen.

1990-luvun alun lamassa Rissasen yritys koki konkurssin. Miltei kaiken menettänyt Rissanen jatkoi yrittäjätoimintaansa ryhtymällä muun muassa myymään uuniperunoita torilla.

Vuonna 1986 Rissasen Rivoli-Yhtiöt sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon. Vuonna 2014 Ragni Rissanen sai Heinon Tukku Oy:n 100-vuotisjuhlarahaston apurahan ja tunnustuspalkinnon suomalaisen ravintolakulttuurin edelläkävijänä.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Hertzen, Pirjo von: Ragni Rissanen: Elämä lautasella. Siltala, 2014. ISBN 978-952-234-221-8.

Suomalaiset ravintoloitsijat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Lei Feng

Lei Feng (; 18. joulukuuta 1940 Wangcheng, Hunan – 15. elokuuta 1962 Fushun, Liaoning) oli kiinalainen Kansan vapautusarmeijan sotamies, josta tehtiin kuolemansa jälkeen vuonna 1963 käynnistyneessä valtiollisessa propagandakampanjassa esimerkkikansalainen, epäitsekkyyden ja uhrautuvaisuuden perikuva. Ei tiedetä varmuudella, mitkä Lei Fengin elämästä kerrotut tiedot pitävät paikkansa ja mitkä keksittiin jälkeenpäin propagandistisessa tarkoituksessa. Alun perin Lei Feng -kampanja palveli myös diktaattori Mao Zedongin henkilökultin vahvistamista.

Elämänvaiheet
Virallisen kertomuksen mukaan Lei Feng syntyi köyhään maatyöläisperheeseen Hunanissa. Japanilaiset tappoivat hänen isänsä ja hänen äitinsä teki itsemurhan jouduttuaan paikallisen maanomistajan raiskaamaksi. Kiinan kommunistinen puolue kuitenkin adoptoi orvon Lein ja kasvatti hänet. Hän liittyi Kansan vapautusarmeijaan ja puolueeseen. Armeijassa hän toimi ryhmänjohtajana. Opiskeltuaan Maon teoksia hän oppi elämään äärimmäisen vaatimattomasti ja halusi omistaa koko elämänsä kansalleen ja vallankumoukselle. Hänen kerrottiin tehneen monenlaisia epäitsekkäitä ja hyviä tekoja varsinkin sotilastovereitaan kohtaan. Syyskuussa 1960 hänet valittiin ”taloudelliseksi mallisotilaaksi”, jolloin armeija alkoi ilmeisesti valmistella hänen käyttöään propagandassa. Lei kuoli elokuussa 1962 tapaturmaisesti Fushunin sotilastukikohdassa vain 21-vuotiaana, kun peruuttava kuorma-auto kaatoi pylvään hänen päälleen. Kuoleman yksityiskohdat olivat pitkään epäselvät ja tapahtumista liikkui monenlaisia versioita. Jopa koko Lei Fengin olemassaolosta on esitetty joitain epäilyjä.

Henkilökultti
Lei Feng jätti jälkeensä päiväkirjan, joka toimi pohjana hänen ympärilleen luodulle kultille. Länsimaiset tutkijat pitävät Lein julkaistua päiväkirjaa lähes varmasti ainakin osittaisena väärennöksenä eikä hänen omana tekstinään. ”Oppikaa Lei Fengiltä” -kampanjan käynnisti Mao itse 5. maaliskuuta 1963. Lein päiväkirja julkaistiin ja hänestä tehtiin valtava määrä julisteita sekä lukuisia elokuvia ja sarjakuvia. Myös hämmentävä määrä hänestä otettuja (tai sellaisiksi väitettyjä) valokuvia ilmaantui julkisuuteen. Lei Feng on vielä 2000-luvullakin ollut näkyvästi esillä Kiinan tiedotusvälineissä ja häneen vetoamalla on puolustettu monenlaisia poliittisia linjauksia. Hänen kuviaan on alettu käyttää myös kaupallisessa mainonnassa. Joidenkin länsimaisten arvioijien mukaan tavalliset kiinalaiset eivät nykyään enää ota Lei Fengin hahmoa vakavissaan.

Lei Fengille on rakennettu Fushuniin valtava muistomerkkikokonaisuus, johon kuuluu muun muassa suuri muistohalli, veistospuisto ja näyttävä hautamuistomerkki. Ensimmäiset osat valmistuivat jo 1964.

Kuvagalleria

Katso myös
Aleksei Stahanov

Lähteet

Aiheesta muualla

Fushunin Lei Feng -museon sivut 

Kiinalaiset sotilaat
Propaganda
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Paavo Yli-Vakkuri

Paavo Olavi Yli-Vakkuri (23. maaliskuuta 1914 Kauhajoki – 31. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitotieteilijä ja professori.

Yli-Vakkuri toimi Helsingin yliopiston dosenttina vuosina 1956–1958, metsänhoitotieteen apulaisprofessorina vuosina 1958–1963 ja metsänhoitotieteen professorina vuosina 1963–1977.

Yli-Vakkuri oli sotavankina Neuvostoliitossa 9. elokuuta 1941 – 25. joulukuuta 1944. Siitä ajasta on Kansallisarkistossa hänen muistelmansa, jotka perustuvat Tuula Saarisen syyskuun 2000 ja tammikuun 2001 välisenä aikana tekemiin haastatteluihin.

Yli-Vakkurin puoliso vuodesta 1946 oli lääketieteen lisensiaatti Saima Heikkilä (s. 1918); perheeseen syntyi neljä lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuka kukin on 1978, s. 1131. Runeberg.org.
 Metsä akatemiana: Paavo Yli-Vakkuri 75 vuotta. Silva Fennica nro 1/1990.

Suomalaiset metsätieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Seppo Kuula

Seppo Kuula (s. 1967) on suomalainen yritysjohtaja, Unikie Oy:n toimitusjohtaja ja suomalainen IT-alan vaikuttaja. Kuula siirtyi Unikielle vuoden 2021 alussa Enfo Oyj:n toimitusjohtajan tehtävästä.

Koulutus 
Kuula valmistui insinööriksi vuonna 1992 (KeTOL - Kemi-Tornio Institute of Technology). Tämän jälkeen hän on töiden ohella valmistunut diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden koulutusohjelmasta (v. 2008) sekä suorittanut Oulun yliopistossa kaupallisen MBA-tutkinnon (v. 2005). Kuula on myös väitellyt tohtoriksi tuotantotaloudesta Oulun yliopistossa (2020).

Ura
Kuula työskenteli valmistuttuaan tietoliikenneyhtiö Eforessa. Tämän jälkeen työnantajia ovat olleet ADC, System Integration Services, QMC IPMedia, Elektrobit, Nethawk ja Mesaplexx.
 
Siili Solutionsin toimitusjohtajana Kuula aloitti vuonna 2010  ja hänen johdollaan yhtiö listattiin Nasdaq OMXH First North listalle vuonna 2012  sekä Nasdaq OMX Päälistalle 2016. Hänen aikanaan yhtiö kasvoi 65 työntekijästä 697:een. Kansainvälistymisen osalta merkittävänä askeleena oli Suomen lisäksi Puolassa toimivan Avaus Consulting Oy:n yritysosto vuonna 2014. 

Kuula siirtyi Siilistä Enfo Oyj:n toimitusjohtajaksi tammikuussa 2018  ja Unikie Oy:n toimitusjohtajaksi tammikuussa 2021. 

Ohjelmistoyrittäjät ry valitsi Kuulan vuonna 2014 Vuoden ohjelmistoyrittäjäksi.  TiVi (ent.Tietoviikko) -lehti valitsi hänet vuosien 2014 ja 2015 IT-alan 100 vaikuttavinta bisnes-listalle.

Lähteet

Aiheesta muualla
LinkedIn - Seppo Kuula 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Smooth (kappale)

Smooth on latinarock-yhtye Santanan ja rock-yhtye Matchbox Twentyn jäsenen Rob Thomasin kappale. Kappaleen sanoittivat Thomas ja Itaal Shur, lauloi Thomas sekä tuotti Matt Serletic. Se voitti kolme Grammy-palkintoa: "Vuoden levytys", "Vuoden kappale" sekä "Paras sanoitettu pop-duetto". Kappale oli 1990-luvun viimeinen Billboard Hot 100 -listan ykköshitti ja 2000-luvulla Hot 100 -listan kakkoshitti. Vuonna 2013 "Smooth" sijoittui Billboardin 55-vuotisjuhlalistalla Hot 100 -listahistorian toiseksi menestyneimmäksi kappaleeksi.

Lähteet

Vuoden 1999 kappaleet
Santanan kappaleet
Grammy-palkitut kappaleet
Minä sinua vaan

”Minä sinua vaan” on kappale Jenni Vartiaisen kolmannelta, Terra-nimiseltä studioalbumilta. Se julkaistiin albumin kuudentena singlenä marraskuussa 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Vartiainen ja Jukka Immonen, ja se on sanoittanut Mariska.

Taustaa ja julkaisu 
”Minä sinua vaan” sisältyy 4. lokakuuta 2013 julkaistulle Vartiaisen Terra-albumille. Kappale valmistui albumille vasta aivan viime tipassa; se tehtiin loppuun keskellä yötä. Vartiainen on kertonut, ettei ollut tyytyväinen kappaleen alkuperäisiin sanoihin, vaan joutui pyytämään Mariskaa kirjoittamaan sanat uudelleen. Uusi sanoitus valmistui vasta juuri ennen määräaikaa. Vartiainen rupesi itkemään luettuaan koskettavat sanat. Kappaleen minä välttelee rakkaus-sanan käyttöä, koska pelkää sen voiman muuten vähenevän. Vartiainen on sanonut kappaleen olevan rakkauslaulu niille, joiden sanavarastoon ei kuulu sana rakastan. 

Kappaleen akustinen versio on mukana Terran 3. lokakuuta 2014 julkaistulla platinapainoksella. Kappaleesta lähetettiin lyhyempi versio radiokanaville marraskuussa 2014, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Kappaleen radioversioon tehtiin myös musiikkivideo, joka julkaistiin Warner Music Finlandin ylläpitämällä YouTube-kanavalla 23. joulukuuta 2014. Videolla esiintyvät artistin lisäksi muun muassa näyttelijät Taneli Mäkelä ja Jonna Järnefelt.

Vastaanotto 
Kappale sai Terra-albumin ilmestyessä pääosin positiivisen vastaanoton. Rumban kriitikko sanoi, että ”Minä sinua vaan” on levyn vaikuttavin kappale. Staran arvostelussa kappaletta kuvattiin ”eleettömyydessään vaikuttavaksi”. Me Naiset -lehden kriitikko valitsi sen albumin parhaiden kappaleiden joukkoon. Radiokanava Voicen toimituspäällikkö Mikko Räsänen kuvaili kertosäettä todella tarttuvaksi ja sanoi kappaleen muutenkin kuulostavan "hemmetin hyvältä". Nuorgamin arvostelussa kappale sai kuitenkin kriittisemmän vastaanoton; kappaleen idean sanottiin olevan sellainen, "johon tekee mieli huutaa äänekkäästi vastaan".  

”Minä sinua vaan” nousi Terran ilmestyessä lokakuussa 2014 latauslistan sijalle 14, mutta putosi jo seuraavalla viikolla pois listalta. Kappale nousi uudestaan latauslistalle tammikuussa 2015, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Parhaimmillaan kappale nousi listan 18:nneksi. Tammikuussa 2015 kappale nousi myös Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi ja oli siten ennätyksellisesti viides Terralta julkaistu radiolistan ykkönen.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2013 kappaleet
Jenni Vartiaisen kappaleet
Etelä-Molukkien tasavalta

Etelä-Molukkien tasavalta (, RMS) oli Indonesian kuuluneiden Molukkien saariryhmän eteläisillä saarilla vuodesta 1950 alkaen toiminut separatistinen hallitus ja tunnustamaton valtio, joka vaati saarille itsenäisyyttä. Toiminta keskittyi lähinnä Ambonin saarelle. Indonesian hallitus palautti kaikki saaret takaisin valtaansa 1960-luvun alkuun mennessä, minkä jälkeen Etelä-Molukkien tasavallan hallitus on jatkanut toimintaansa pakolaishallituksena Hollannista käsin.

Separatismin juuret liittyivät siihen, että osa Molukkien kristityistä asukkaista vastusti kuulumista islamilaiseen Indonesiaan. Huomattava osa varsinkin Ambonin asukkaista oli siirtomaa-aikana 1800-luvulla omaksunut siirtomaaisänniltään kristinuskon ja hollannin kielen ja saavuttanut siten etuoikeutetun aseman muihin indonesialaisiin nähden. Muutamaa vuotta Indonesian itsenäistymisen jälkeen ambonilaiset julistivat 1950 perustetuksi Etelä-Molukkien tasavallan. Itsenäisyysjulistus annettiin 25. huhtikuuta 1950. Separatistihallitus sai tukea Ambonin kristityiltä kun taas saaren muslimit tukivat Indonesian hallitusta. Yhdysvaltojen on epäilty tukeneen salaa separatisteja, koska he vastustivat samalla Indonesian presidentti Sukarnoa, joka taas teki yhteistyötä kommunistien kanssa.

Indonesian joukot valtasivat Ambonin saaren takaisin jo marraskuussa 1950, mutta Etelä-Molukkien tasavallan hallitus siirtyi jatkamaan toimintaansa läheiselle Seramin saarelle. Indonesia kukisti Etelä-Molukkien tasavallan vuonna 1955 ja sen kiinni saadut johtajat tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tärkein separatistijohtaja, Etelä-Molukkien tasavallan presidentti Chris Soumokil vangittiin joulukuussa 1963 ja teloitettiin vuonna 1966. Pakolaishallitus aloitti sen jälkeen toimintansa Hollannissa J. A. Manusaman johdolla. Etelä-Molukkien tasavallan kukistumisen jälkeen kymmeniätuhansia ambonilaisia pakeni Hollantiin. Eräät ”molukkilaisista” ryhtyivät 1970-luvulla tekemään Hollannissa terrori-iskuja, jotka herättivät paljon huomiota.

Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallitus toimii edelleen Hollannissa. Se kuuluu Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisöön.

Lähteet

Aiheesta muualla

Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallituksen viralliset sivut  ja 
Molukit vaativat itsenäisyyttä Ylen Elävä arkisto

Indonesian historia
Entiset tunnustamattomat valtiot
Pakolaishallitukset
Vedeeran taru

Vedeeran taru on  Jarkko Tontin vuonna 2012 julkaistu fantasiaromaani. Teos sai valtakunnallisen LukuVarkaus -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2013.

Itsenäinen jatko-osa Vedeera vaarallisilla vesillä ilmestyi syksyllä 2018. Vuonna 2022 ilmestyi kolmas Vedeera-romaani Vedeera ja polttavan auringon maa.

Juoni 
Haltijatyttö Vedeeran ja ihmispojan kielletty ystävyys joutuu koetukselle, kun Vedeera valitaan tärkeään tehtävään. Varo ihmisiä, pysy poissa heidän mailtaan, älä koskaan luota heihin. Näin Vaahterametsän haltijavaltakunnassa asuvalle Vedeeralle on opetettu niin kauan kuin hän muistaa. Lempipaikassaan joen rannassa hän kuitenkin tapaa ihmispoika Korilin, ja nuoret ystävystyvät. Haltijoiden ja ihmisten suhteita kiristää arvokas helmisimpukkalöytö. Se kenelle simpukkasaari rikkauksineen kuuluu, ratkaistaan kilpa juoksulla vuoren huipulle. Sekä haltijoiden että ihmisten keskuudesta arvotaan yksi nuori edustamaan omaa maataan. Haltijoiden kuningatar vetää esiin Vedeeran nimen, ja äkkiä tytön käsissä on haltijavaltakunnan tulevaisuus. Mutta kehen voi luottaa, ja kenen puolesta taistella? Uskaltaako Vedeera toimia vastoin oppimiaan sääntöjä, jos tuntee ne vääriksi?

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Teoksesta kirjailija sivuilla.
 Kirjailija kertoo teoksesta. Youtube-video.
 Miksi Jeppe juo verta? Yle Uutiset 2.8.2012.

Suomalaiset nuorten fantasiaromaanit
Suomalaiset nuortenkirjat
Suomalaiset fantasiaromaanit
Vuoden 2012 kirjat
Hääpuku

Hääpuku eli morsiuspuku on perinteinen asu, johon naiset pukeutuvat naimisiin mentäessä. Hääpuvun tyyli, väritys ja käyttötavat riippuvat kulttuurista.
Suomessa hääpuvun väri oli alkujaan musta. Valkoinen hääpuku yleistyi ensin ylempien säätyjen keskuudessa, ja tavallisen kansan parissa vasta 1900-luvun aikana. Valkoinen väri symboloi puhtautta, ja perinteisesti valkoiseen hääpukuun saivat pukeutua vain neitsyet.

Hääpuku oli pitkään naisten ainoa juhlapuku, jota käytettiin juhlassa kuin juhlassa niin kauan kuin nainen siihen mahtui. Kun mitat eivät enää riittäneet, puku annettiin ehkä lahjaksi tyttärelle.

Lähteet 
 https://web.archive.org/web/20160304202159/http://www.naimakaupat.com/haaopas/haapari/morsiuspuku_hist.php

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Morsiamen pukeutuminen ennenwanhaan – (www.naimisiin.info)

Juhlapuvut
Häät
Jalle Stoor

Jalle Stoor on suomalainen frisbeegolfin pelaaja, joka voitti Suomen mestaruuden avoimessa sarjassa vuonna 2014. Tätä ennen hän oli sijoittunut kolmanneksi vuosina 2012–2013.

Lähteet

Suomalaiset frisbeegolfaajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Stéphane Lefebvre

Stéphane Lefebvre (s. 16. maaliskuuta 1992 Nœux-les-Mines) on ranskalainen ralliautoilija. JWRC -sarjassa Lefebvre on saavuttanut kolme osakilpailuvoittoa sekä mestaruuden kaudella 2014 ja WRC3 -luokassa niin ikään kolme voittoa ja mestaruuden kaudella 2014. Hän kilpailee Citroënillä.

Lefebvre ajoi ensimmäisen osakilpailunsa rallin MM-sarjassa vuonna 2013 Ranskassa ollen yleiskilpailussa 20. Kaudella 2014 Lefebvre sijoittui parhaimmillaan yleiskilpailussa 19:nneksi, Saksan ja Puolan ralleissa. Kaudeksi 2015 Lefebvre siirtyi kilpailemaan pääosin WRC2 -luokkaan. Ensimmäisen MM-pisteensä hän saavutti Saksan rallista sijoittuen kymmenenneksi. 2015 Saksan rallista lähtien Lefebvre on ajanut WRC1 luokassa.

Lefebvren kartanlukijana on toiminut kaudesta 2016 alkaen ranskalainen Gabin Moreau.

Kaudella 2018 Lefebvre ajoi Citroenin tehtaan tuella WRC2-sarjassa sijoittuen kauden päätteeksi sarjassa 13. sijalle. Parhaat saavutukset olivat Portugalin rallin 3. ja Walesin rallin 5. sija WRC2-luokassa.

Lähteet 
 http://www.ewrc-results.com/profile.php?p=14246&sct=222

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Reuben-palkinto

Reuben-palkinto (Reuben Award), viralliselta nimeltään Outstanding Cartoonist of the Year (vuoden huomattava piirtäjä) on yhdysvaltalaisen National Cartoonists Societyn vuosittain myöntämä sarjakuva- ja pilapiirtäjille suunnattu palkinto. Reubenia pidetään Yhdysvalloissa piirtäjien ammattikunnan korkeimpana ja arvostetuimpana palkintona. Se luovutetaan vuosittain toukokuussa järjestettävässä palkintojenjakogaalassa edellisen vuoden ansioista.

Palkinto on nimetty National Cartoonists Societyn ensimmäisen puheenjohtajan, pilapiirtäjä Rube Goldbergin oikean etunimen mukaan. Cartoonist of the Year -palkintoa on jaettu vuodesta 1947, mutta vuoteen 1953 asti sen nimenä oli Billy DeBeck Memorial Award sarjakuvapiirtäjä Billy DeBeckin mukaan. Nimi Reuben Award on ollut käytössä vuodesta 1954.

Luettelo Reuben-palkinnon saajista
Suluissa vuosi, jolta palkinto on myönnetty. Palkinto luovutetaan seuraavana vuonna.

Milton Caniff (1946)
Al Capp (1947)
Chic Young (1948)
Alex Raymond (1949)
Roy Crane (1950)
Walt Kelly (1951)
Hank Ketcham (1952)
Mort Walker (1953)
Willard Mullin (1954)
Charles M. Schulz (1955)
Herbert L. Block (1956)
Hal Foster (1957)
Frank King (1958)
Chester Gould (1959)
Ronald Searle (1960)
Bill Mauldin (1961)
Dik Browne (1962)
Fred Lasswell (1963)
Charles M. Schulz (1964)
Leonard Starr (1965)
Otto Soglow (1966)
Rube Goldberg (1967)
Johnny Hart ja Pat Oliphant (1968)
Walter Berndt (1969)
Alfred Andriola (1970)
Milton Caniff (1971)

Pat Oliphant (1972)
Dik Browne (1973)
Dick Moores (1974)
Bob Dunn (1975)
Ernie Bushmiller (1976)
Chester Gould (1977)
Jeff MacNelly (1978)
Jeff MacNelly (1979)
Charles Saxon (1980)
Mell Lazarus (1981)
Bil Keane (1982)
Arnold Roth (1983)
Brant Parker (1984)
Lynn Johnston (1985)
Bill Watterson (1986)
Mort Drucker (1987)
Bill Watterson (1988)
Jim Davis (1989)
Gary Larson (1990)
Mike Peters (1991)
Cathy Guisewite (1992)
Jim Borgman (1993)
Gary Larson (1994)
Garry Trudeau (1995)
Sergio Aragonés (1996)
Scott Adams (1997)

Will Eisner (1998)
Patrick McDonnell (1999)
Jack Davis (2000)
Jerry Scott (2001)
Matt Groening (2002)
Greg Evans (2003)
Pat Brady (2004)
Mike Luckovich (2005)
Bill Amend (2006)
Al Jaffee (2007)
Dave Coverly (2008)
Dan Piraro (2009)
Richard Thompson (2010)
Tom Richmond (2011)
Rick Kirkman ja Brian Crane (2012)
Wiley Miller (2013)
Roz Chast (2014)
Michael Ramirez (2015)
Ann Telnaes (2016)
Glen Keane (2017)
Stephan Pastis (2018)
Lynda Barry (2019)

Lähteet

Sarjakuvapalkinnot
Minä ja hän

"Minä ja hän" on kappale Jenni Vartiaisen toiselta, Seili-nimiseltä studioalbumilta. Se julkaistiin albumin kuudentena ja viimeisenä singlenä 14. maaliskuuta 2012.  Kappaleen ovat säveltäneet Vartiainen, Jukka Immonen ja Hannu Korkeamäki, ja sen on sanoittanut Mariska.

Kappale julkaistiin promosinglenä maaliskuussa 2012, kaksi vuotta Seilin julkaisun jälkeen, kun kappale sai näkyvyyttä televisiokanava Nelosen Voice of Finland -kykyjenetsintäohjelmassa.   Kappale nousi sekä single- että latauslistan sijalle 8, mutta putosi molemmilta listoilta nopeasti. "Minä ja hän" oli parhaimmillaan Suomen radioiden 29:nneksi soitetuin kappale.

Jesse Kaikurannan akustinen versio kappaleesta julkaistiin Universal Music Finlandin virallisella YouTube-kanavalla 29. kesäkuuta 2012. Hip hop -artisti Elastinen esitti kappaleesta oman versionsa Vain elämää -televisiosarjan kolmannella kaudella syksyllä 2014. Elastisen versio sisältyy myös tuotantokauden toiselle kokoelma-albumille. Elastisen versio sijoittui parhaimmillaan latauslistan 15:nneksi ja singlelistan sijalle 12.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2010 kappaleet
Jenni Vartiaisen kappaleet
UHV Bulls

UHV Bulls on vehmaalainen salibandyn erikoisseura. Kaudella 2019–2020 seuran edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. divisioonan Länsirannikon lohkossa. Bulls pelaa kotiottelunsa Vehmaan liikuntahallissa. Edustusjoukkueen lisäksi UHV Bullsilla on miehissä kakkosjoukkue sekä juniorijoukkueita. Keijo Häyrinen perusti seuran 1990-luvun alussa. Häyrisen mukaan joukkueen lyhenne UHV juontaa juurensa sanoista Unihockey Vehmaa. Lisänimi Bulls taas on otettu silloiselta NBA:n suurjoukkueelta Chicago Bullsilta. Kaudella 2012–13 Bulls pelasi seurahistoriansa parhaan kauden sijoittuen runkosarjassa toiseksi, häviten mynämäkeläiselle paikallisvastustajalle SBS Wirmolle ensimmäisellä playoff- ja nousukarsintakierroksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut
 Edustusjoukkueen Facebook-sivu

Suomalaiset salibandyseurat
Vehmaa
Evanston

Evanston on Chicagon pohjoinen esikaupunki Yhdysvaltojen Illinois’n osavaltion Cookin piirikunnassa, noin 19 kilometriä Chicagon keskustasta pohjoiseen. Se on yksi North Shoreksi kutsutun, Michiganjärven rannalla sijaitsevan esikaupunkivyöhykkeen kaupungeista. Vuoden 2010 väestölaskennassa Evanstonissa oli 74 486 asukasta.

Michiganjärven lisäksi Evanston rajoittuu etelässä Chicagoon, lännessä Skokieen ja pohjoisessa Wilmetteen.

Historia
Metodistivaikuttajat perustivat Northwestern-yliopiston nykyisen Evanstonin alueelle vuonna 1851. Yksi perustajista oli poliitikko, lääkäri ja kuvernööri John Evans (1814–1897), jonka mukaan vuonna 1857 muodostettu, tuolloin Ridgevillenä tunnetusta alueesta (township) erotettu Evanstonin kaupunki (town) sai nimensä. Aluetta laajennettiin pohjoiseen ja etelään, ja vuonna 1892 Evanston sai nykyisen kaupunkistatuksensa (city).

Vuodesta 1858 aina vuoteen 1972 alkoholin myynti oli Evanstonissa kiellettyä.

Talous
Northwestern-yliopisto on kaupungin suurin työnantaja, jonka palveluksessa on noin 5 300 ihmistä. Yliopiston lisäksi Evanstonissa sijaitsevat muun muassa kansainvälisen Rotary International -järjestön, Valkonauhaliikkeen ja monien Yhdysvaltain yliopistoissa toimivien veljes- ja sisarkuntien () päämajat.

Suurimmat työnantajat

State of Illinois Dept Commerce and Economic Opportunity and Individual Employersin mukaan Evanstonin suurimmat työnantajat olivat vuonna 2015:

Väestö
Kaupungin asukkaista 58,9 prosenttia on valkoisia, 16,8 prosenttia mustia ja 11 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 23,6 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 89,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 35,3 vuotta.

Tunnettuja Evanstonissa syntyneitä ovat Yhdysvaltojen entinen puolustusministeri Donald Rumsfeld, Nobel-palkittu taloustieteilijä Edmund Phelps, koomikko Seth Meyers sekä näyttelijät John Cusack ja William Petersen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Cookin piirikunta (Illinois)
Illinoisin kaupungit
Stephan Pastis

Stephan Pastis (s. 16. tammikuuta 1968 San Marino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan strippisarjakuvastaan Helmiä sioille (Pearls Before Swine). Hän esiintyy usein myös itse hahmona omassa sarjakuvassaan.

Pastis on amerikankreikkalaisesta suvusta. Hän on opiskellut valtiotieteitä Berkeleyn yliopistossa, josta valmistui vuonna 1989. Sen jälkeen hän hankki itselleen myös lakimiehen koulutuksen ja työskenteli vuosina 1993–2002 vakuutusasioihin erikoistuneena asianajajana San Franciscon alueella. Samaan aikaan Pastis kuitenkin tähtäsi sarjakuvapiirtäjäksi ja lähetti sarjakuvasyndikaateille useita sarjakuvaideoita, jotka tulivat hylätyiksi. Hassuista eläinhahmoista kertova Helmiä sioille syntyi vuonna 1997. United Features -syndikaatti otti sen levitykseensä vuonna 1999, aluksi vain nettisarjakuvana, mutta joulukuusta 2001 alkaen se alkoi ilmestyä myös lehdissä. Sarja on levinnyt noin 750 lehteen. Syyskuusta 2011 se siirtyi Universal Uclick -syndikaatin levitettäväksi.

Pastis on saanut National Cartoonists Societyn myöntämän Reuben-palkinnon vuonna 2019 sekä parhaan sanomalehtisarjakuvan palkinnon vuosina 2003, 2006 ja 2014. Hän oli yhdeksän kertaa ehdolla Reubenin saajaksi ennen palkinnon voittamista. Pastis on nimennyt tärkeimmiksi innoittajikseen Charles M. Schulzin (Tenavat), Scott Adamsin (Dilbert) ja Bill Wattersonin (Lassi ja Leevi). Kesäkuussa 2014 Watterson teki Pastisin kanssa yhteistyötä muutaman Helmiä sioille -stripin piirtämisessä. Pastis on avustanut myös Tenavien lisensoimista koskevaa päätöksentekoa Schulzin kuoleman jälkeen ja käsikirjoittanut 2011 valmistuneen Tenavat-animaation Happiness is a Warm Blanket, Charlie Brown.

Vuodesta 2013 Pastis on julkaissut myös Timmy Failure -nimistä lastenkirjasarjaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jukka Laine: Sanomalehtisarjakuvan 2000-luvun piristysruiske Kvaak.fi 8.5.2007
Stephan Pastisin blogi 

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Kreikan parlamenttivaalit

Kreikan parlamenttivaaleissa valitaan 300 jäsentä Kreikan parlamenttiin. Vaalit järjestetään yleensä neljän vuoden välein, ellei parlamenttia hajoteta tätä ennen.

Vaaleissa jaetaan parlamentin 300 paikasta 250 kolmen prosentin äänikynnyksen ylittäneiden puolueiden ääniosuuksien mukaisesti. Lisäksi suurin puolue saa 50 lisäpaikkaa. Seurauksena puolueen on mahdollista saada parlamenttiin yksinkertainen enemmistö, mikäli sen ääniosuus on noin 40 prosenttia tai enemmän.

Vaalit suoritetaan vaalipiireittäin, joita on vuodesta 2018 lähtien 59. Parlamentin paikoista jaetaan 288 vaalipiireittäin ja loput 12 maanlaajuisesti.

Luettelo parlamenttivaaleista 

Kreikan kolmannen tasavallan aikana eli vuodesta 1974 on järjestetty seuraavat parlamenttivaalit:

Lähteet
Jonathan Haidt

Jonathan Haidt (s. 19. lokakuuta 1963) on yhdysvaltalainen sosiaalipsykologi.

Haidtin suomennettu teos Onnellisuushypoteesi (suomennettu 2011), kuvailee kymmenen ihmiskunnan suurimpiin kuuluvan ajattelijan tekemään oivallusta modernin tutkimustiedon valossa. Haidtin teos The Righteous Mind: Why Good People are Divided by Politics and Religion käsittelee moraalin syntyä intuitiivisella tasolla ja sitä miten tämä ilmenee muun muassa Yhdysvaltain vasemmiston ja oikeiston välisessä kamppailussa.

Jonathan Haidt nimettiin eettisen johtamisen professoriksi New Yorkin yliopistoon 2011. Aikaisemmin hän on työskennellyt Virginian yliopistossa, jossa tuli palkituksi useita kertoja erinomaisesta opettamisesta.

Teoksia 
 Haidt, J., Koller, S., & Dias, M. (1993). Affect, culture, and morality, or is it wrong to eat your dog? Journal of Personality and Social Psychology, 65, 613-628.
 Haidt, J . (2001). The emotional dog and its rational tail: A social intuitionist approach to moral judgment. Psychological Review. 108, 814-834.
 Onnellisuushypoteesi, suomennettu 2011. Alkuperäisteos: The Happiness Hypothesis: Finding Modern Truth in Ancient Wisdom 2006
 Haidt, J. (2007). The new synthesis in moral psychology. Science, 316, 998-1002.
 Haidt, J., & Kesebir, S. (2010). Morality. In S. Fiske, D. Gilbert, & G. Lindzey (Eds.) Handbook of Social Psychology, 5th Edition. Hobeken, NJ: Wiley. pp. 797–832.
 Haidt, J. (2012).The Righteous Mind: Why Good People are Divided by Politics and Religion.

Esiintymisiä

TED Talk 
 http://www.ted.com/talks/jonathan_haidt_on_the_moral_mind.html 
 http://www.ted.com/talks/jonathan_haidt_humanity_s_stairway_to_self_transcendence.html 
 http://www.ted.com/talks/jonathan_haidt_how_common_threats_can_make_common_political_ground.html

Beyond Belief: Enlightenment 2.0 
 http://thesciencenetwork.org/programs/beyond-belief-enlightenment-2-0/jonathan-haidt

Lähteet

Ulkoiset linkit

Nettisivuja 
 Homepage
 Lista Haidtin julkaisuista: http://people.stern.nyu.edu/jhaidt/publications.html
 The Righteous Mind
 http://www.HappinessHypothesis.com/
 http://www.MoralFoundations.org/
 New York Timesin arvio teoksesta The Righteous Mind : http://www.nytimes.com/2012/03/25/books/review/the-righteous-mind-by-jonathan-haidt.html

Yhdysvaltalaiset sosiaalipsykologit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Artturi Leinosen palkinto

Artturi Leinosen palkinto on sanomalehti Ilkan ja Etelä-Pohjanmaan lehtiseuran myöntämä eteläpohjalaisen kulttuurin hyväksi myönnetty palkinto. Se on nimetty päätoimittaja, kirjailija Artturi Leinosen mukaan. Palkintosumma on 10 000 euroa. Palkintoa on myönnetty vuodesta 1979.

Palkitut
1986 historioitsija Heikki Ylikangas
1987 kirjailija Antti Tuuri
1989 elokuvaohjaaja Pekka Parikka
1994 valokuvaaja Benjam Pöntinen
1995 taiteilija Eero Hiironen
1996 kirjailija Mirja Kuivaniemi
1998 kirjailija Sisko Istanmäki ja Etelä-Pohjanmaan Mieslaulajat Jussit
2000 Kiirastuli-ryhmä ja Hannu Hanhimäki
2001 oopperalaulaja, säveltäjä Kalevi Olli ja Lapuan Harrastajanäyttelijät
2002 Taiteilija Päivi Rintaniemi
2004 Seinäjoen Baletti- ja Tanssiopisto
2005 Suomen Jääkärimuseo ja Tellervo Suoranta
2006 Paula Koivuniemi
2010 Seppo Sepponen ja Milla Paloniemi
2011 vaatesuunnittelija Linda Sipilä sekä Epanet -verkoston liikkeellepanijat ja professorit Markku Sotarauta ja Sami Kurki.
2013 kurikkalaisen Eira Nevanpään taideliikuntakoulu ja Kolmas Nainen -yhtye 
2014 Spelien taustahahmo Jorma Aro
2015 valokuvaaja Kalervo Puskala sekä Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museon tuki ry
2016 Lapuan entinen kulttuurijohtaja Esa Honkimäki ja Kulttuurikollektiivi Silta

Lähteet

Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot