joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Melin

Melin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Björn Melin (s. 1981), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Gunnar Melin (1883–1951), suomalainen jääkärieversti
 Harri Melin (s. 1954), suomalainen sosiologian professori
 Ingvar S. Melin (1932–2011), suomalainen poliitikko, kansanedustaja ja ministeri (RKP)
 Margareta Melin (s. 1935), ruotsalainen kirjailija ja virsirunoilija
 Maria Melin (1948–2013), suomalainen yrittäjä ja julkisuuden henkilö
 Olav S. Melin (s. 1950), suomalainen päätoimittaja
 Olof Werling Melin (1861–1940), ruotsalainen upseeri ja pikakirjoitusjärjestelmän (Melinin järjestelmän) keksijä
 Signe Persson-Melin (1925–2022), ruotsalainen muotoilija
Laulajatar, musta

Laulajatar, musta on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1916–1917. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Nanny ja Yrjö Kauniston lahjoituskokoelmaan ja on kooltaan 52,5 × 37,5 cm.

Laulatar, musta kuvaa mustiin vaatteisiin, takkiin ja baskeriin, pukeutunutta laulajatar Helny Nykoppia (1889–1963), myöhemmin Westman. Maalaus kuvaa ulkovaatteisiin pukeutunutta Nykoppia rintakehästä ylöspäin. Työ lahjoitettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 2005. Helene Schjerfbeck maalasi samana ajankohtana Helny Nykoppista myös Laulajatar, vihreä -maalauksen. Se on kooltaan pienempi, 34,5 × 30 cm, ja se kuvaa Nykoppia olkapäistä ylöspäin. Viimeksi mainittu kuuluu yksityiskokoelmaan. Ensiksi mainitussa Nykoppin kasvot ovat beiget, viimeksi mainitussa vihreät.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Laulajatar, musta. 

 Ateneumin kokoelmat
 Suomalaiset maalaukset
Helene Schjerfbeckin maalaukset
Otto Liman von Sanders

Otto Liman von Sanders (17. helmikuuta 1855 Stolp, Pommeri – 22. elokuuta 1929 München) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana Ottomaanien valtakunnan armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana.

Liman von Sanders aloitti sotilasuransa vuonna 1874 ratsuväenupseerina. Hän palveli myöhemmin esikuntatehtävissä ja yleni 1904 everstiksi ja rykmentinkomentajaksi sekä 1908 kenraalimajuriksi ja ratsuväkiprikaatin komentajaksi. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 22:en divisioonan komentajaksi. Joulukuussa 1913 Liman von Sanders nimitettiin johtamaan Turkkiin lähetettyä saksalaista sotilaskomissiota, jonka tarkoituksena oli auttaa järjestämään Turkin armeija uudelleen sen kärsittyä tappion Balkanin sodissa. Hänet myös aateloitiin ja korotettiin Saksan armeijassa ratsuväenkenraaliksi sekä Turkin armeijassa marsalkaksi. Liman von Sanders nimitettiin aluksi Turkin ensimmäisen armeijakunnan komentajaksi, mutta Venäjän esitettyä huolensa saksalaisen vaikutuksen lisääntymisestä Turkissa hänet siirrettiin diplomaattisista syistä tammikuussa 1914 vaatimattomampaan asemaan sotilasylitarkastajaksi. Ensimmäisen maailmansodan puhkeamista edeltäneinä kuukausina hän pyrki parantamaan Turkin armeijan taistelukykyä ja sodan puhjettua suostuttelemaan Turkin liitymään siihen keskusvaltojen puolelle. Jälkimmäisessä tavoitteessa hän ei aluksi saavuttanut haluamaansa tulosta, mutta marraskuussa 1914 Turkki liittyi sotaan.

Liman von Sanders nimitettiin elokuussa 1914 Dardanellien luo sijoitetun Turkin ensimmäisen armeijan komentajaksi, mistä hänet siirrettiin maaliskuussa 1915 johtamaan viidettä armeijaa Gallipolin niemimaalle. Yhdessä turkkilaisten komentajien kanssa hän torjui menestyksekkäästi brittiläisten ja australialaisten joukkojen maihinnousuyrityksen Gallipolilla ja pakotti ympärysvaltojen joukot perääntymään. Maaliskuusta 1916 alkaen Liman von Sandersin komentama viides armeija vastasi Traakian ja Vähä-Aasian rannikoiden puolustuksesta. Hän säilytti koko maailmansodan ajan myös asemansa saksalaisen sotilaskomission johdossa, mutta Turkin sotaministeri ja ylipäällikkö Enver pašša pyrki mitätöimään hänen vaikutuksensa eikä noudattanut hänen neuvoaan keskeyttää sotatoimet Kaukasuksella. Helmikuussa 1918 Liman von Sandersista tehtiin Palestiinaan sijoitettujen turkkilais-saksalaisten joukkojen ylipäällikkö. Hän yritti pysäyttää brittien työntymisen Palestiinaan ja Syyriaan, mutta joutui lopulta perääntymään Edmund Allenbyn johtamien ylivoimaisten brittijoukkojen edessä. Liman von Sanders joutui vetäytymään Alepposta ja kärsi murskatappion Megiddon taistelussa syyskuussa 1918, välttäen vain täpärästi vangiksi joutumisen. Aselevon astuttua voimaan 31. lokakuuta 1918 hän johti Konstantinopolissa saksalaisten joukkojen kotiuttamista.

Britit vangitsivat Liman von Sandersin helmikuussa 1919 epäiltynä sotarikoksista ja pitivät häntä puolen vuoden ajan vankina Maltalla. Vapauttamisensa yhteydessä hän ilmoitti vetäytyvänsä palveluksesta. Hän julkaisi vuonna 1920 muistelmateoksen Fünf jahre Türkei.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset kenraalit
Marsalkat
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Matthieu Vaxivière

Matthieu Vaxivière (s. 3. joulukuuta, 1994 Limoges) on ranskalainen moottoriurheilija.

Ura

Alkuvaiheet 
Vaxiviere aloitti uransa Karting-sarjoista. Vuonna 2010 Vaxivière kilpaili MitJet Series -sarjassa jossa hän sijoittui sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2011 hän siirtyi Ranskan Formula 4 -sarjaan ja voitti sarjan mestaruuden.

Formula Renault -sarjat 
Vuonna 2012 hän ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa ja saavutti yhden pisteen. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa ja sijoittui sarjan 14:ksi. Vuonna 2013 Vaxivière jatkoi Eurocup -sarjassa jossa hän voitti kaksi kilpailua ja sijoittui sarjan kymmenneksi. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua Alps-sarjassa sekä neljä kilpailua Ranskan Porsche Carrera Cupissa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2014 Vaxivière siirtyi Formula Renault 3.5 -sarjaan, jossa saavutti kaksi palkintosijaa sekä 83 pistettä sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2015 Vaxivière jatkaa FR 3.5 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, viisi paalupaikkaa ja 234 pistettä sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi.

Formula Renault 3.5 -tulokset 

* Kausi on kesken.lihavoitu tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivoitu kilpailun nopeinta kierrosta.† = Kuljettaja keskeytti/ei päässyt maaliin, mutta sai tuloksen ajettuaan yli 90 % kisapituudesta.

GP3 -tulokset

Lähteet 

Ranskalaiset autourheilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
Elävät henkilöt
Raceway Park (Ohio)

Raceway Park on Toledossa Yhdysvaltain Ohiossa sijaitseva hevoskilpa-ajorata. Se perustettiin vuonna 1959 ja alun perin siellä järjestettiin myös laukka- ja autokilpailuita. Raceway Parkin omistaa Penn National Gaming.

Raceway Parkin 1341 metrin pituisella radalla ajetaan kilpaa huhtikuusta syyskuuhun lauantai- ja sunnuntai-iltaisin. Radalla voi lyödä vetoa myös suorana lähetettävistä muiden ratojen lähdöistä ympäri vuoden. Sen katsomossa on 2 100 istumapaikkaa.

Raceway Parkin päätapahtumia ovat Ohio Sire Stakes, Buckeye-Wolverine Pace, James Holes Memorial ja Hickory Lane Farm Matchmaker Pace. Buckeye-Wolverine Pace -kilpailun tulosten kerrotaan ennustaneen sitä seuranneen Ohion ja Michiganin välisen jalkapallo-ottelun tuloksen 75 prosentin tarkkuudella.

Historia 
Raceway Park rakennettiin 1950-luvulla alun perin autokilpailuradaksi. Myöhemmin se muutettiin laukkaradaksi englannintäysiverisille hevosille. Ensimmäiset hevoskilpa-ajot Raceway Parkissa järjestettiin vuonna 1962. Raceway Parkin etävedonlyöntipiste Cedar Downs oli lajiaan ensimmäinen Ohiossa.

Raceway Park myytiin Penn National Gamingille vuonna 2005.

Muutto Daytoniin 
Vuonna 2011 Ohion kuvernööri John Kasich myönsi Raceway Parkin omistajalle Penn State National Gamingille oikeuden pitää ratatiloissa myös rahapeliautomaatteja. Sopimukseen sisältyi velvollisuus investoida kymmenen vuoden aikana 110 miljoonaa dollaria verohelpotuksia vastaan ja Penn State National Gamingin sitoumus uudistaa rataa 300 miljoonalla dollarilla. "Racinojen" eli yhdistettyjen hevoskilparatojen ja kasinojen salliminen muutti vedonlyöntipaikkojen tasapainoa ja yhtiö totesi ratakasinoidensa kilpailevan muiden omistamiensa vedonlyöntikeskusten kanssa asiakkaista.

Välttääkseen sisäistä kilpailua Penn National Gaming haki ja sai osavaltiolta luvan siirtää Raceway Parkin Columbusista Daytoniin ja Beulah Parkin Toledosta Youngstowniin. Alueilla ei ollut ennestään huomattavaa vedonlyöntitoimintaa ja kuvernööri Kasichin edustaja totesi haastattelussa ratojen siirron tasapainottavan Ohion vedonlyönnin kehitystä. Osavaltio asetti siirtojen ehdoksi 150 miljoonan dollarin siirtolupamaksun, vähintään 300 miljoonan dollarin investoinnit uusiin tiloihin sekä vanhojen ratojen sulkemisen myötä työnsä menettävien ensisijaisuuden uusien ratojen työntekijöitä palkattaessa. Lisäksi ratojen siirtokuluihin sisälty 100 miljoonaa dollaria rahapeliautomaattilupia varten.

Raceway Parkin vuoden 2013 kilpakausi päätettiin käydä loppuun vanhoissa tiloissa ja myös osa vuoden 2014 lähdöistä järjestettäneen siellä kunnes uusi rata valmistuu 51 hehtaarin laajuiselle tontilleen.. Rata nimetään siirron myötä Hollywood Dayton Racewayksi. Uusien tilojen odotetaan valmistuvan keväällä 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Radan viralliset kotisivut 

Yhdysvaltain raviradat
Ohion urheilupaikat
Ohion hevosurheilu
Toledon urheilu
Vectron

Vectron on Siemens Mobilityn valmistama vuonna 2010 esitelty veturi. Vectron on suunniteltu sähköveturiksi, jonka Last Mile -versiossa on lisäksi 180 kW dieselgeneraattori, mutta siitä on tarjolla myös pelkästään 2400 kW dieselmoottorilla varustettu versio Vectron DE sekä Dual Mode -versio, jossa on sekä ajojohtimesta virtansa saava 2200 kW sähkökäyttö että tehokas 950 kW dieselmoottori.

Tilaajat ja käyttäjät

Katso myös
 Sr3

Lähteet

Aiheesta muualla 

Siemens
Rautatiekalusto
Heaven Is a Place on Earth

Heaven Is a Place on Earth on Belinda Carlislen esittämä kappale. Sen sanoittivat Rick Nowels ja Ellen Shipley. Kappale pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen 5. joulukuuta 1987, jääden Carlislen laulu-uran ainoaksi vastaavan sijan saavuttaneeksi kappaleeksi. Kuukautta myöhemmin se saavutti Britannian singlelistan kärkisijan ja pysyi siellä kaksi viikkoa. Kappale saavutti listan kärjen myös monissa muissa valtioissa, kuten Sveitsissä, Irlannissa, Ruotsissa, Etelä-Afrikassa ja Norjassa. Kappale myös saavutti kolmannen sijan Saksassa, toisen sijan Australiassa, sekä kuudennen sijan Italiassa. Kappaletta on yleisesti pidetty Carlislen signeerauskappaleena sen suuren menestyksen takia ja siksi, koska sillä on ollut vielä nykypäivänäkin jatkuva merkitys. Kappale palkittiin Grammyllä kategoriassa "Best Female Pop Vocal Performance".

Kappaleet 
Heaven Is a Place on Earth
We Can Change
Heaven Is a Place on Earth (Heavenly version)
Heaven Is a Place on Earth (A cappella version)

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Discogs

Vuoden 1987 kappaleet
Belinda Carlislen kappaleet
The Orb

The Orb on brittiläinen elektronisen musiikin yhtye, joka tunnetaan yhtenä ns. ambient housen pioneereista. The Orbin perustivat Alex Paterson ja Jimmy Cauty vuonna 1988. Alex Paterson on ainoa jokaisessa kokoonpanossa mukana ollut yhtyeen jäsen.

Diskografia

Studioalbumit
The Orb's Adventures Beyond The Ultraworld (1991)
U.F.Orb (1992)
Pomme Fritz (1994)
Orbus Terrarum (1995)
Orblivion (1997)
Cydonia (2001)
Bicycles & Tricycles (2004)
Okie Dokie It's the Orb on Kompakt (2005)
The Dream (2007)
Baghdad Batteries (Orbsessions Volume III) (2009)
Metallic Spheres (2010)
C Batter C (2011)
The Orbserver in the Star House (2012)
More Tales from the Orbservatory (2013)
More Tales from the Orbservatory (2013)
Moonbuilding 2703 AD (2015)
COW / Chill Out, World! (2016)
No Sounds Are Out of Bounds (2018)
Abolition of the Royal Familia (2020)

Lähteet 

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
East Office

East Office (virallisesti East Office of Finnish Industries) on Suomen suurimpien Venäjän kanssa kauppaa käyvien yritysten yhteenliittymä, joka vahvistaa ja edistää yritystensä Venäjä-suhteita ja liiketoimintaa Venäjän, Ukrainan ja IVY-maiden markkinoilla. East Office palvelee yrityksiään kartoittamalla Venäjän riskejä ja mahdollisuuksia, tarjoamalla kontakteja ja verkostoja sekä tuottamalla tuoreinta tietoa ja parasta analyysia Venäjän taloudellisesta ja poliittisesta kehityksestä. 

East Officen johdossa on toiminut useita valtioin palveluksessa olevia henkilöitä, kuten sen hallitusta pitkään luotsannut entinen pääministeri Esko Aho sekä sen ensimmäinen toimitusjohtaja, entinen Moskovan suurlähettiläs Rene Nyberg. East Officen toimitusjohtajana ovat toimineet myös muun muassa Raimo Valo, Ilkka Salonen ja vuodesta 2019 alkaen Lauri Veijalainen. East Officen toimistot sijaitsevat Helsingissä ja Moskovassa

Tarkoitus 
East Office kertoo toimintansa tarkoitukseksi Venäjän ymmärryksen kasvattamisen, analyysien tekemisen yhteiskunnallisesta ja poliittisesta kehityksestä sekä tuen jäsenilleen Venäjän markkinoilla.

Jäsenet 
East Office saa toimintansa rahoituksen 28 omistajayritykseltään. East Officen edustamat yritykset ovat Aspo, Bonava, EKE-Finance Ltd., Fazer Group, Fennovoima, Finnair, Fortum, Huhtamäki, KONE, Konecranes, KWH Group, LUT-yliopisto, Metso, Nokian Renkaat, Paroc, Peikko, Posti Group, Raute, S-ryhmä, SRV, Stora Enso, Tallink Silja, Tikkurila, UPM, Valio, VR Group, Wärtsilä ja YIT.

Kumppanit 
East Officen sidoryhmiä ovat Ulkoasiainministeriö ja Elinkeinoelämän keskusliitto sekä Suomalais-Venäläinen Kauppakamari ja ruotsalainen Östkontoret.

Hallitus 
East Officen hallitukseen ja yritysten edustajiin kuuluvat seuraavat henkilöt:

Ilkka Salonen, puheenjohtaja
Rolf Jansson, varapuheenjohtaja, VR
Jari Airola, Paroc
Jari Annala, S-ryhmä
Klaus Cawen, KONE
Topi Korsberg, Paroc
Pekka Eskola, Bonava
Jouni Grönroos, Fazer
Johan Hansten, Wärtsilä
Pirkko Harrela, UPM
Hannu Krook, S-ryhmä
Teemu Helppolainen, YIT
Kari Hietanen, Wärtsilä
Annika Hurme, Valio
Roman Ivashko, Tikkurila
Sakari Kotola, Fennovoima
Turkka Kuusisto, Posti Group,

Jussi Kuutsa, Posti Group
Sami Lahdensuo, Finnair
Kenneth Lindgren, KONE
Topi Manner, Finnair
Jukka Moisio, Nokian Renkaat
Aki Ojanen, Aspo
Teo Ottola, Konecranes
Topi Paananen, Peikko
Marco Palmu, Tallink Silja
Andrei Pantioukhov, Nokian Renkaat
Mikko Pasanen, Aspo
Jussi Pesonen, UPM
Matvey Pirozhenko, Peikko
Arto Räty, Fortum
Margus Schults, Tallink Silja
Elli Siltala, Valio
Saku Sipola, SRV

Rob Smith, Konecranes
Jari Suominen, Stora Enso,
Sami Takaluoma, Metso,
Otso Torniainen, Fennovoima
Jussi Tuisku, SRV
Tatu Tuominen, VR
Pekka Vauramo, Metso
Christoph Vitzthum, Fazer
Riitta Ekengren, EKE-Finance Ltd.
Antti Tikkanen, EKE-Finance Ltd.
Natalia Valukhova, Huhtamäki
Kim Aganimov, Huhtamäki
Joakim Laxåback, KWH Group
Tapani Kiiski, Raute
Jouni Putkonen, Raute
Juha-Matti Saksa, LUT University
Fredrik Ekman, Östkontoret

Lähteet

Aiheesta muualla 
 East Officen verkkosivut

Suomalaiset yritykset
Suomalaiset ajatushautomot
Suomen talous
Suomen ja Venäjän väliset suhteet
Zacharias Cygnaeus nuorempi

Zacharias Cygnaeus (23. syyskuuta 1763 Loviisa – 14. kesäkuuta 1830 Pietari) oli Porvoon piispa ja Pietarin luterilainen piispa.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat piispa Zacharias Cygnaeus vanhempi ja Helena Dorotea Willström. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja papiksi 1784 ja maisteriksi 1786, toimi ensin sotaväen pappina ja sitten 1793 Hämeenlinnan ja vuodesta 1804 myös Vanajan kirkkoherrana, mistä siirtyi 1811 Hollolan kirkkoherraksi. Teologian tohtorin arvon Cygnaeus sai 1817. Porvoon piispaksi hänet nimitettiin 1819 ja seuraavana vuonna myös Pietarin ensimmäiseksi ja samalla viimeiseksi luterilaiseksi piispaksi sekä valtakunnan ylikonsistorin esimieheksi. Cygnaues toimi muun muassa kodittomien lasten opetuksen hyväksi sekä esitti 1815 kertomuksessaan Hollolan seurakunnan opetustoimesta naisten koulutuksen kehittämistä ja teki ehdotuksen Heinolan pedagogion perustamisesta. Pietarissa ollessaan hän toimi erityisesti köyhäinhoidon hyväksi.

Cygnaeuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1792 oli Mariana Matilda Martins, joka oli ollut naimisissa kapteeni K. J.Gaddingin kanssa, ja toinen vuodesta 1800 Margareta Karolina Aejmaleus (k. 1847). Fredrik Cygnaeus (1807–1881), runoilija, esteetikko ja historiantutkija, Gustaf Cygnaeus (1810–1886), Venäjän armeijan kenraalimajuri sekä Anders Reinhold Cygnaeus (1815–1889), yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari, olivat Cygnaeuksen poikia jälkimmäisestä avioliitosta.

Lähteet
  Sivu 134.

Aiheesta muualla
  Viitattu 20.12.2013.
 Arno Forsius Cygnaeuksesta (Viitattu 20.12.2013)

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Porvoon piispat 1723–1923
Vuonna 1763 syntyneet
Vuonna 1830 kuolleet
Ohionhevoskastanja

Ohionhevoskastanja (Aesculus glabra) on pohjoisamerikkalainen lehtipuu.

Se on yleensä alle kymmenen metriä korkea, mutta voi kasvaa jopa yli 20-metriseksi. Sen lehdissä on viisi lehdykkää ja ne puhkeavat aikaisin keväällä yhtenä ensimmäisistä lehtipuista. Puu saa myös syysvärin ja pudottaa lehtensä aikaisin. Kukinnot ovat kellanvihreitä, 10–15 cm korkeita ja yksittäinen kukka noin 2,5 cm leveä. Yksittäinen, myrkyllinen siemen kasvaa piikkiseen vaaleanruskeaan hedelmään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Arboretum Mustila: Ohionhevoskastanja (Aesculus glabra)
Puutarha.net: Ohionhevoskastanja (Aesculus glabra)
ITIS: Aesculus glabra 
United States Department of Agriculture (USDA): Aesculus glabra 
Ohio Buckeye (Aesculus glabra) 

Hevoskastanjat
Oscar Bomanson

Karl Oscar Bomanson (9. syyskuuta 1869 Saltvik – 29. elokuuta 1938 Saltvik) oli suomalainen arkkitehti.

Bomansonin vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Oskar Bomansson (1838–1906) ja Maria Wilhelmina Gottberg. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1890 ja valmistui 1895 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta.

Bomanson toimi arkkitehtina Helsingissä ja kuului Kulosaaren huvilakupungin luoneen Brändö Villastad osakeyhtiön perustajiin. Hän perusti vuonna 1898 yhdessä arkkitehtien Bertel Jungin ja Waldemar Andersinin kanssa arkkitehtitoimiston, jossa Jung toimi aina vuoteen 1913 asti ja Andersin vuoteen 1904 saakka. Bomanson suunnitteli useita jugend-tyylisiä rakennuksia 1900-luvun alkuvuosikymmeninä yhdessä Bertel Jungin kanssa.

Bomanson omisti Kvarnbon maatilan syntymäkunnassaan Saltvikissä.

Suunnittelutöitä 
 Commercen talo, Tampere 1899 (Bertel Jungin ja Waldemar Andersinin kanssa)
 Maarianhaminan kylpylähotelli 1900, tuhoutui tulipalossa helmikuussa 1916 (Lars Sonckin ja Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Lilla Olofsborg Kauppiaankatu 5 - Katajanokankatu 2, Helsinki 1906 (Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Johanneksentie 4, Helsinki 1906 (Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Iso Roobertinkatu 1 - Yrjönkatu 6, Helsinki 1907 (Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Punavuorenkatu 1, Helsinki 1907 (Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Johanneksentie 6, Helsinki 1908 (Bertel Jungin kanssa)
 Kallion kansakoulu, Helsinki 1910 (Bertel Jungin kanssa)
 Asuinkerrostalo Satamakatu 4 - Kanavaranta 15, Helsinki 1913 (Bertel Jungin ja Dag Englundin kanssa)
 Asuintalo Trollius Rehbinderintie 1 - Laivurinkatu 4-6, Helsinki 1914
 Mariankatu 13a - Kirkkokatu 7, Helsinki 1914

Lähteet 
 
 Korttelit.fi: Oscar Bomanson 
 Geni.com: Karl Oskar Bomanson (1869–1938)
 Rakennustaiteellista nostalgiaa vihkossa, Ålands Posten Frimärken 1/2012 (Maarianhaminan kylpylähotelli)
 Koskesta voimaa -sivusto: Commercen talo

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Tempon talo

Tempon talo on Tampereen Nalkalassa osoitteessa Hämeenkatu 15 sijaitseva kuusikerroksinen asuin- ja liiketalo, joka on valmistunut vuonna 1939. Talo on saanut nimensä rakennuksessa yli 30 vuoden ajan toimineen tavaratalo Tempon mukaan. Funktionalismia edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer.

Tempon talon paikalla oli alkuaan vuonna 1889 rakennettu kaksikerroksinen Sumeliuksen palatsi. Tempon talossa oli sen valmistuessa katutasossa Tempon tavaratalon myymälä, toisessa kerroksessa konttorihuoneistoja ja ylemmissä kerroksissa yhteensä 27 asuinhuoneistoa. Tempon tavaratalo avattiin 20. maaliskuuta 1939, ja tavaratalo toimi paikalla aina 1970-luvun alkuun saakka. Myöhemmin tiloissa oli pitkään Postipankin ja myöhemmin Leonian konttori. Nykyään talossa sijaitsee mm. kuntoutuslaitos Verven toimipaikka, Fazerin kahvila sekä Asianajotoimisto Tempo.

Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1995.

Lähteet  
 Koskesta voimaa -sivusto: Tempon talo

Viitteet

Tampereen suojellut rakennukset
Tampereen asuinrakennukset
Tampereen liikerakennukset
Nalkala
Sumeliuksen talo

Sumeliuksen talo on Tampereella Keskustorin itälaidalla sijaitseva nelikerroksinen asuin- ja liiketalo, joka on valmistunut 1901. Jugendtyylisen talon suunnitteli arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjerna, ja sen rakennuttaja oli kauppias, myöhemmin vuorineuvos Gösta Sumelius.

Gösta Sumeliuksen isä kauppias Gustaf Oskar Sumelius perusti 1859 Tampereelle vähittäis- ja tukkukauppaa harjoittaneen liikkeensä. Liike muutti 1870 Tampereen Kauppatorin (nykyinen Keskustori) varrella sijainneeseen yksikerroksiseen puutaloon. Sumeliuksen liike siirtyi vuonna 1884 harjoittamaan yksinomaan tukkukauppaa. Vuonna 1889 valmistui Sumeliuksen kauppatalon viereiselle tontille Tammerkosken rantaan kaksikerroksinen Sumeliuksen palatsi Sumeliuksen perheen asuintaloksi. Nykyinen Sumeliuksen talo valmistui vuonna 1901 uudeksi liiketaloksi torin varteen entisen puutalon paikalle.

Sumeliuksen talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 1995.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tampereen suojellut rakennukset
Tampereen asuinrakennukset
Tampereen liikerakennukset
Nalkala
Vapaudenristi (Viro)

Viron Vapaudenristi () on virolainen kunniamerkki, jonka Viron pääministeri Konstantin Päts perusti 24. helmikuuta 1919 palkitakseen ja kunnioittaakseen käynnissä olleessa Viron vapaussodassa ansioituneita. Vapaudenristejä on kolme erilaista: sotilaallisesta johtajuudesta (I), henkilökohtaisesta urheudesta (II) tai siviilissä palvelemisesta (III) ja ne kaikki jakaantuvat kolmeen eri luokkaan. Yhteensä Vapaudenristejä myönnettiin 3156, joista viimeinen 19. kesäkuuta 1925. Viimeinen elossa ollut kunniamerkin saanut oli Karl Jaanus, joka oli saanut 3. luokan vapaudenristin henkilökohtaisesta urheudesta. Hän kuoli 6. lokakuuta 2000.

Tunnettuja henkilöitä, joille Vapaudenristi myönnettiin, ovat muun muassa Kyösti Kallio, Benito Mussolini ja Sir Winston Churchill.

Vapaudenristi sisältyy myös Tallinnan Vapaudenaukiolla vuonna 2009 paljastettuun Viron vapaussodan voitonpylvääseen. Pronssinen Vapaudenristi on  myös keskeinen elementti Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa sijaitsevassa  Vironkävijäin muistomerkissä, joka paljastettiin vuonna 1923 Viron vapaussodassa kaatuneiden suomalaisten veljeshaudalle. Haudassa lepäävien joukossa on yhdeksän Vapaudenristin ritaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virolaiset ritarikunnat
Bor (Etelä-Sudan)

Bor on Jonglein osavaltion pääkaupunki Etelä-Sudanissa.

Se sijaitsee noin 140 km pääkaupunki Juban pohjoispuolella,    Bahr al Jabalin eli Valkoisen-Niilin varrella 425 metrin korkeudessa.

Borissa jalostetaan ja myydään ympäröivän maaseudun tuotteita.  Se on Jubasta Khartumiin kulkevan lauttareitin satama, sieltä on tieyhteys Jubaan ja Malakaliin ja paikallinen lentokenttä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Bor Globe Yhdysvalloissa ilmestyvä verkkolehti 
Etelä-Sudanin kaupungit
Elokuvateatteri Scala

Elokuvateatteri Scala sijaitsi Tampereella Hämeenkatu 26:ssä. Yksikerroksinen jugendrakennus valmistui 1911 ja sen suunnitteli arkkitehti Birger Federley. 

Pohjoismaisen Biografikomppanian omistama elokuvateatteri oli valmistuessaan Tampereen suurin 468 katsojapaikalla. Teatterin avajaiset olivat tammikuussa 1912.

Teatterirakennus purettiin 1930-luvun lopulla. Sen paikalle valmistui vuonna 1939 arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema funkkistyylinen Yhdyspankintalo.

Lähteet 
 Koskesta voimaa -sivusto: Kaupunginosa II – Keskikaupunki (myöhemmin Tammerkoski)
 Koskesta voimaa -sivusto: Tamperelaisia elokuvateattereita

Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
Birger Federleyn suunnittelemat rakennukset
Tammerkoski
Scala
Suomen entiset elokuvateatterit
Dassault Mirage 2000

Dassault Mirage 2000 on ranskalaisvalmisteinen, suihkumoottorikäyttöinen hävittäjälentokone. Edeltäjiensä tapaan pyrstöttömän ja deltasiipisen konetyypin valmistaja on Dassault Aviation. Dassault Mirage 2000 on Mirage-hävittäjäkoneperheen viimeinen malli. Konetyypin pääkäyttötarkoitukset ovat toimia ilmaherruushävittäjänä ja  hyökkäystoiminnassa.

2000-tyypin ensilento tapahtui vuonna 1978 ja B-version ensilento lokakuussa 1980. Tyypistä on lisäksi olemassa kaksipaikkaisia lentokoulutusversioita. B-version laivuekäyttö alkoi Dijonissa 2. heinäkuuta 1984. Intian ilmavoimat vastaanotti omat H-tyypin koneensa syyskuussa 1984.

Mirage 2000:sta on olemassa useita eri variantteja. N- ja D- tyypit kykenevät taktisiin pommituksiin sekä perinteisin että  ydinasein. Malli korvasi edeltäjänsä Mirage IV:n. Muita konetyypin käyttäjämaita Ranskan ohella ovat Abu Dhabi, Egypti, Intia, Kreikka ja Peru.

Kone kykenee kuljettamaan lisäpolttoainesäiliöitä, mikä kasvattaa toimintamatkaa, lisäksi kone voidaan ilmatankata.

Mirage 2000-5 oli ehdolla Suomen ilmavoimien vanhentuneiden Mikojan-Gurevitš MiG-21- ja Saab 35 Drakenien korvaajaksi 1990-luvun alulla. Kilpailuun osallistuivat myös McDonnell Douglas F/A-18 Hornet, General Dynamics F-16 Fighting Falcon, Saab JAS 39 Gripen ja Mikojan MiG-29. Ilmavoimille päädyttiin hankkimaan lopulta vuonna 1992 F/A-18 Hornet -hävittäjiä Yhdysvalloista. Vuonna 2017 julkisiksi tulleiden Puolustusministeriön asiakirjojen mukaan Mirage täytti Ilmavoimien vaatimukset, mutta sen huoltoa pidettiin vaikeana ja ylläpitokustannuksia pienen käyttäjämäärän vuoksi korkeina.

Tekniset tiedot

Lähteet 
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets - 300 of the world's greatest military jet aircraft, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 85-87) ISBN 1-84013-335-X

Viitteet

Aiheesta muualla 

http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=232
http://www.netti.fi/~halle/planes/fra/mirage2k.htm 

Mirage 2000
Ranskalaiset hävittäjälentokoneet
1970-luvun hävittäjälentokoneet
Héctor Herrera (jalkapalloilija)

Héctor Miguel Herrera López (s. 19. huhtikuuta 1990 Tijuana, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Atlético Madridia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Herrera on meksikolaisseura Pachucan junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 23. heinäkuuta 2011 ottelussa Santos Lagunaa vastaan.

28. kesäkuuta 2013 Herrera siirtyi portugalilaisjätti Portoon 8 miljoonan euron siirtokorvauksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Héctor Herreran tilastot Transfermarkt-sivustolla 

Meksikolaiset jalkapalloilijat
Meksikolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Arto O. Salonen

Arto Olavi Salonen (s. 1964) on suomalainen kestävän hyvinvoinnin asiantuntija, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston yhteiskunta- ja kauppatieteellisen tiedekunnassa sosiaalipedagogiikan professorina. Hän on Suomen kestävyyspaneelin jäsen (2019-2021). Salonen toimii myös Snellman-kesäyliopiston (Kuopion kesäyliopiston) tiederehtorina (2022-). Hän on ollut tiedotusvälineiden haastateltavana 2020-luvulla esimerkiksi suomalaisten elämäntavan puntaroijana ja kyseenalaistajana tuomalla esimerkiksi esille, että vaurauden tavoittelu on kääntynyt ihmistä vastaan.

Salonen valmistui kasvatustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistolla vuonna 2010 suomenkielisellä monografiamuotoisella väitöskirjatutkimuksellaan. Työ oli otsikoitu Kestävä kehitys globaalin ajan hyvinvointiyhteiskunnan haasteena. Hänellä on dosentuuri Helsingin yliopistossa (kasvatustiede), Itä-Suomen yliopistossa (ekososiaalinen hyvinvointitutkimus) ja Maanpuolustuskorkeakoulussa (kestävä kehitys).  

Salosen on toiminut aiemmin muun muassa Metropolia-ammattikorkeakoulun yliopettajana. Hän tuli valituksi ensimmäiseksi suomalaisen ammattikorkeakoulun tutkimusprofessoriksi (2016-2018). Sittemmin hän on työskennellyt Itä-Suomen yliopiston sosiaalipedagogiikan apulaisprofessorina ja professorina. Hänen tutkimusorientaationsa on tieteidenvälinen. Hänen tutkimusintressinsä kohdistuvat kestävään elämäntapaan ja yhteiskuntaan siirtymiseen, vastuulliseen kuluttamiseen sekä subjektiiviseen ja objektiiviseen hyvinvointiin.

Teokset

Muita julkaisuja 
 Aho, S., Hämäläinen, J. & Salonen, A. (2021). Community Engagement Policies in the Era of Populism: Finland. Teoksessa Sue Kenny, Peter Westoby and Jim Ife (toim.), Populism, Democracy and Community Development. Policy Press and Bristol University Press, 187-206
 Launonen, P., & Salonen, A. & Liimatainen, H. (2021). Icy roads and urban environments. Passenger experiences in autonomous vehicles in Finland. Transportation Research Part F: Traffic Psychology and Behaviour 80, 34-48
 Lehikoinen, E. & Salonen, A. (2019). Food preferences in Finland: Sustainable diets and their differences between groups. Sustainability 11(5), 1259
 Salonen, A. & Hakari, S. (2018). Early Childhood Educators and Sustainability: Sustainable Living and Its Materialising in Everyday Life. Utbildning & Demokrati 27(2), 81-102
 Helne, T. & Salonen, A. (2017). Ecosocial Food Policy – Improving Human, Animal and Planetary Wellbeing. Sustainability: Science, Practice, & Policy, 12(2), 1-11
 Salonen, A. & Konkka, J. (2015). An Ecosocial Approach to Well-Being: A Solution to the Wicked Problems in the Era of Anthropocene. Foro de Educación 13(19), 19-34.
 Salonen, A., Fredriksson, L., Järvinen, S., Korteniemi, P. & Danielsson, J. (2014). Sustainable consumption in Finland – the phenomenon, consumer profiles and future scenarios. International Journal of Marketing Studies 6(4), 59-82.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Arto O. Salosen kotisivut.
 Arto O. Salosen Google Scholar -profiili  (scholar.google.com) 

Suomalaiset kasvatustieteilijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Pulla-Helinin talo

Pulla-Helinin talo sijaitsi Tampereella Hämeenkatu 21:ssä. Nelikerroksinen jugend- ja uusrenessanssityylejä edustanut asuin- ja liiketalo sai nimensä talossa toimineen leipuri Oskari Helinin konditorialiikkeen mukaan.

Pulla-Helinin talo purettiin 1972 ja sen tilalle valmistui 1974 Sokoksen tavaratalo.

Lähteet 
 Hämppi sai komean huomionosoituksen, Tamperelainen 29.9.2010
 Kuvakokoelmat.fi : Commerce ja muita jugendtaloja Hämeenkadulla

Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
Nalkala
Kultahuntulavastaja

Kultahuntulavastaja (Archboldia papuensis) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Kultahuntulavastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaation uskotaan olevan pieni, ja se saattaa olla pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Kultahuntulavastaja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Lähteet

Lavastajat (linnut)
Tuulensuun talo

Tuulensuun talo on Tampereella Hämeenkadun ja Hämeenpuiston kulmauksessa Tammerkosken kaupunginosassa sijaitseva kuusikerroksinen asuin- ja liiketalo, joka valmistui vuonna 1929. 1920-luvun klassisismia edustavan talon suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer. Talon kahdessa alimmassa kerroksessa oli elokuvateatteri ja liiketiloja, neljässä ylimmässä kerroksessa asuntoja.

Tuulensuun talossa sijaitsi Kino-Palatsi-elokuvateatteri (nimi vuoteen 1939 Tuulensuu), jonka lähes 700 katsojapaikan sali oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin. Sali oli koristeltu kuvanveistäjä Väinö Rikhard Rautalinin tekemillä reliefeillä. Kino-Palatsin sali toimi myös erilaisten konserttien ja muiden juhlatilaisuuksien, kuten Tampereen lyhytelokuvajuhlien pitopaikkana. Elokuvateatteritoiminnan päätyttyä vuonna 1991 sali oli pitkään käyttämättömänä ja siitä kaavailtiin ravintolaa. Sittemmin siinä toimi vuosina 1995–2006 Palatsiseurakunta ja vuosina 2008–2014 Musiikkiteatteri Palatsi. Vuosina 2015–2016 tiloissa toimi Heikki Vihisen luotsaama Teatteri State ja 2019–2020 Jari Salmen Sketsiteatteri Palatsi. Nykyisin tilaa vuokrataan erilaisia tapahtumia varten.

Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1991.

Lähteet 
 Niämelän lista: Tampereen seitsemänneksi hienoin talo on Hämeenkadun ylpeys, Tamperelainen 16.4.2011 
 Palatsiseurakunnan sivut: Palatsi pähkinänkuoressa 1995-2005

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Uutta Tamperetta, Suomen Kuvalehti 8.2.1930, nro 6, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Tampereen suojellut rakennukset
Tampereen asuinrakennukset
Tampereen liikerakennukset
Tammerkoski
Ohion senaatti

Ohion senaatti on Ohion osavaltion parlamentin ylähuone. Se perustettiin 1802, kun Ohiosta tehtiin Yhdysvaltain osavaltio. Ensimmäinen senaatti kokoontui Chillicothessa, ja sen puhemies oli vapaussodan veteraani Nathaniel Massie. Ensimmäisessä senaatissa oli 14 senaattoria. Ohion toinen perustuslaki kirjattiin 1851. Sen myötä perustettiin Ohion varakuvernöörin virka, jonka haltija valvoisi senaattia. Ohion ensimmäinen varakuvernööri oli William Medill. Nykyisen muotonsa senaatti sai 1967, jolloin senaatista tehtiin 33-jäseninen. Senaatin johtaja nimitettiin puheenjohtajaksi.

Ohion senaatin jäsenet valitaan 33 vaalipiiristä. Piirit ovat maantieteellisesti eri kokoisia, ja niiden koko vaihtelee kaupungin osista useiden piirikuntien laajuisiin kokonaisuuksiin. Jokainen senaattori kuitenkin edustaa noin 344 000 äänestäjää. Senaattorit voivat istua maksimissaan kaksi neljän vuoden kautta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Senaatin kotisivut 

Senaatti
Ylähuoneet
Nauticat

Nauticat Yachts Oy (vuoteen 2005 Siltala Yachts Oy) oli suomalainen, Pöytyän Riihikoskella toimiva veneveistämö, joka on kansainvälisesti tunnettu Nauticat-moottoripursistaan.

Nauticat Yachtsin valmistamat lujitemuovirunkoiset veneet ovat kooltaan 32 ja 52 jalan (10–17 metrin) välillä.

Nauticat-veneveistämön tarina alkoi 1950-luvun lopulla, kun pöytyäläinen Pentti Siltala alkoi valmistaa lujitemuovista aluksi pienten veneiden runkoja. Vuonna 1966 heiltä pyydettiin ehdotusta noin kymmenmetrisestä moottoripurjehtijasta, ja Viljo Aarnipalon suunnittelemana syntyi veistämön ensimmäinen moottoripursimalli Nauticat 33. Sen menestyksen myötä Aarnipalo suunnitteli Nauticat 44- ja 36-mallit. Vuonna 1975 syntyi kansainvälisenä yhteistyönä malli 38, ja 1980-luvun alkuvuosina markkinoille tuli siihen asti suurin malli, Nauticat 52, jota seurasivat sen pienemmät versiot 43 ja 40 sekä parannettu versio 521. Nämä valtameren ylityksiin tarkoitetut veneet suunnitteli englantilainen Sparkman & Stephens.

1980-luvulla Siltala Yachts valmisti aiemmin Finnsailer-nimellä tunnettuja pienempiä purjeveneitä nimellä Nauticat S-sarja. Vuonna 1986 Nauticat-veneiden pääsuunnittelijaksi tuli Kaj Gustafsson (s. 1941), josta sittemmin tuli myös yrityksen toimitusjohtaja ja vuodesta 1991 omistaja. Hän vei 35-sarjallaan veistämön tuotevalikoimaa perinteisistä moottoripursista kohti ohjaamokatoksella varustettuja ja purjehdusominaisuuksiltaan kehittyneitä avomeripursia.

Nauticat Yachtsin liikevaihto vuonna 2012 oli 2,7 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 64.

Nauticat Yachts jätti konkurssihakemuksen toukokuussa 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nauticat Club Finland

Suomalaiset veneenvalmistajat
Pöytyä
Mirjam Puchner

Mirjam Puchner (s. 18. toukokuuta 1992) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa salzburgilaista WSV St. Johann -seuraa. Hän on supersuurpujottelun olympiamitalisti. Maailmancupissa hän on voittanut kaksi syöksylaskun osakilpailua.

Ura 

Puchner saavutti suurpujottelun kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Szczyrkissa vuonna 2009. Alppihiihdon maailmancupissa Puchner kilpaili ensimmäisen kerran St. Antonin syöksylaskussa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2013 oltuaan 29:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2015 oltuaan kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti voitettuaan Sankt Moritzin syöksylaskun maaliskuussa 2016. Hän voitti Soldeun syöksylaskun maaliskuussa 2019. Joulukuussa 2021 hän sijoittui kolmanneksi Lake Louisen ensimmäisessä syöksylaskussa ja ainoassa supersuurpujottelussa. Hän oli kolmas myös Val d’Isèren syöksylaskussa. Kauden 2021–2022 syöksylaskucupissa hän sijoittui viidenneksi.

Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti supersuurpujottelussa hopeaa ja sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Muuta 

Mirjam Puchnerin veli Joachim Puchner kilpaili vuoteen 2017 saakka alppihiihdon maailmancupissa, jossa hän ylsi kolme kertaa palkintosijoille, ja on sittemmin toiminut alppihiihdossa kameralaskijana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mirjam Puchnerin kotisivut

Itävaltalaiset alppihiihtäjät
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Priska Nufer

Priska Nufer (s. 11. helmikuuta 1992) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Alpnachia.

Alppihiihdon maailmancupissa Nufer kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Sankt Moritzin superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2012 oltuaan 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2017. Hän ylsi kymmenen parhaan joukkoon myös maaliskuussa 2018 ja helmikuussa 2019 alppiyhdistetyssä sekä tammikuussa 2021 kerran syöksylaskussa ja kahdesti supersuurpujottelussa. Helmikuussa 2022 Crans-Montanassa hän peräkkäisten päivien syöksylaskukilpailuissa sijoittui ensin neljänneksi ja otti sitten ensimmäisen maailmancup-voittonsa. Aiemmista kärkikymmenikkösijoituksistaankin neljä hän oli saavuttanut samassa paikassa.

Nufer sijoittui Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 supersuurpujottelussa 16:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli supersuurpujottelussa kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän osallistui vain alppiyhdistettyyn ja keskeytti pujotteluosuudella. Nuorten MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan neljäs supersuurjottelussa ja kuudes syöksylaskussa Crans-Montanan kisoissa 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Priska Nuferin kotisivut

Sveitsiläiset alppihiihtäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Sindre Bjørnestad Skar

Sindre Bjørnestad Skar (s. 22. tammikuuta 1992) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Baerums Verk IF -seuraa. 

Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Szczyrkissa vuonna 2009 Skar saavutti kultaa 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä. Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä vuonna 2011 Skar voitti kultaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä Norjan viestijoukkueessa. Vuoden 2012 nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa Skar saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä ja pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa sekä Norjan viestijoukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Almatysa 2015 hän sai hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 13:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä seitsemäs.

Maastohiihdon maailmancupissa Skar kilpaili ensimmäisen kerran Drammenin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2011 sijoittuen 28:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2013 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Lahden vapaan sprintissä maaliskuussa 2015. Hän sijoittui kolmanneksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2016. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2017. Hän oli samassa kuussa kolmas Falunin vapaan hiihtotavan sprintissä. Toisen voittonsa hän saavutti Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019. Hän oli samalla kaudella kolmas Falunin vapaan hiihtotavan sprintissä. Kaudella 2019−2020 hän sijoittui toiseksi Dresdenin vapaan sprintissä ja kaudella 2021−2022 kolmanneksi Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä. Kauden 2016–2017 sprintticupissa hän sijoittui kolmanneksi ja kaudella 2018–2019 neljänneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Fabian Berendes

Fabian Berendes (Berndes) (16. syyskuuta 1610 Porvoon pitäjä – 3. toukokuuta 1678) oli sotilas, joka kohosi kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi.

Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Gertrud von Ungern. Hän aloitti sotilasuransa 30-vuotisessa sodassa, mutta joutui lähtemään maanpakoon 1635 syyllistyttyään tappoon. Saatuaan armahduksen 1641 hänestä tuli ratsurykmentin eversti, joka kunnostautui suomalaisten rakuunoidensa kanssa Kaarle X Kustaan käymissä Pohjan sodassa ja Tanskan sodassa. Vähä-Beltin yli mentäessä 1658 hän komensi joukkojen vasenta siipeä, jota kuningas itse seurasi. Berendes korotettiin vapaaherraksi 1654 ja kenraalimajuriksi 1657. Hän omisti maa-alueita sekä Suomessa että Ruotsissa, alustalaisten keskuudessa häntä pidettiin tylynä ja väkivaltaisena. Hallituksen suosion Berendes taas menetti velipuolensa Johan Berendesin ja tämän lesken kanssa käymänsä perintöriidan takia, ja 1664 hänet erotettiin Turun ratsurykmentin komentajan tehtävästä.

Berendesin puoliso vuodesta 1642 oli Katarina Sparre (k. 1688). Valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti Johan Berendes oli hänen velipuolensa.

Katso myös
Berendes

Lähteet 
  Sivu 54.

 Ruotsalaiset aateliset
Vuonna 1610 syntyneet
Vuonna 1678 kuolleet
Robin Bryntesson

Robin Bryntesson (s. 17. lokakuuta 1985 Sollefteå) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Sockertoppen IF -seuraa. 

Nuorten MM-kilpailuissa Strynissä vuonna 2004 Bryntesson saavutti kultaa vapaan hiihtotavan sprintissä. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Tarvisiossa 2007 Bryntesson voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä ja Malles Venostassa 2008 kultaa vapaan hiihtotavan sprintissä.

Maastohiihdon maailmancupissa Bryntesson kilpaili ensimmäisen kerran Tukholmassa helmikuussa 2004. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Borlängen vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2006 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2007 oltuaan kymmenes. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on seitsemäs sija Tukholman perinteisen hiihtotavan sprintistä helmikuussa 2008. Tammikuussa 2009 Bryntesson voitti Vancouverin parisprintin Emil Jönssonin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Robin Bryntessonin kotisivut

Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Johan Berendes

Johan Berendes (Berndes) (8. syyskuuta 1603 Porvoon pitäjä – 10. helmikuuta 1652 Tukholma) oli valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti.

Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Anna von Rosen.  Hän tuli vuoriviraston asessoriksi 1637 ja varapresidentiksi 1641. Tämän ohella hän toimi mm. Kopparbergslagenin maaherrana. 1651 Berendes nimitettiin valtaneuvokseksi ja kauppakollegion presidentiksi, seuraavana vuonna hänestä tuli Tukholman ylikäskynhaltija. Berendes ansioitui erityisesti vuoriteollisuuden piirissä, hän onnistui kaksinkertaistamaan kuparin tuotannon. Ulkomailla opiskellut Berendes oli aikansa huomattavimpia aatelisia valtiopäivillä, kielitaitoisena häntä käytettiin erilaisissa diplomaattisissa tehtävissä. Mietoisten Saaren kartano oli hänen läänityksenään 1635-1638.

Berendesin ensimmäinen puoliso vuodesta 1630 oli Margareta Wildeman (k. 1630) ja toinen vuodesta 1634 vapaaherratar Ingeborg Kurki (k. 1654). Kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi kohonnut Fabian Berendes (1610-1678) oli hänen velipuolensa.

Katso myös
Berendes

Lähteet 
  Sivu 54.

 Ruotsalaiset aateliset
Vuonna 1603 syntyneet
Vuonna 1654 kuolleet
Manuel Faißt

Manuel Faißt (s. 11. tammikuuta 1993 Furtwangen) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti. 

Nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa vuonna 2012 Faißt saavutti hopeaa normaalikilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa. Liberecissä vuonna 2013 hän voitti kultaa molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa sekä joukkuekilpailussa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 14:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Faißt saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa neljänneksi.

Yhdistetyn maailmancupissa Faißt kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa marraskuussa 2011 oltuaan 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Ramsaussa joulukuussa 2011 oltuaan seitsemäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ramsaun jälkimmäisessä kilpailussa joulukuussa 2015. Hän oli kolmas myös Sapporossa helmikuussa 2017, Hakubassa helmikuussa 2018, Rukalla marraskuussa 2020 ja Otepään yhteislähtökisassa joulukuussa 2021. Helmikuussa 2013 hän kuului Sotšin joukkuekilpailun voittaneeseen Saksan joukkueeseen. Maaliskuussa 2020 hän sijoittui Lahden parisprintissä Terence Weberin kanssa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes kausilla 2018–2019, 2019–2020 ja 2020–2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Manuel Faißtin kotisivut

Saksalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Markku Hakulinen

Markku Pauli Hakulinen (27. helmikuuta 1956 Joensuu – 9. lokakuuta 1990) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi vuosina 1975–1985 yhteensä 272 SM-liigaottelua Kooveen, Kiekkoreippaan ja HPK:n joukkueissa. Hakulinen pelasi 35 A-maaottelua ja edusti Suomea vuonna 1980 Lake Placidin talviolympialaisissa. 

Hakulisen veli on yli 300 jääkiekon pääsarjaottelua pelannut Yrjö Hakulinen. Markku Hakulisen poika Anrei Hakulinen pelaa myös jääkiekkoa pääsarjatasolla.

Seurat 
 1973–1975 JoKP
 1975–1977 Koovee 
 1977–1982 Kiekkoreipas
 1982–1984 HPK
 1984–1985 Kiekkoreipas
 1985–1986 TuTo

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Kärsäkkäät

Kärsäkkäät (Curculionidae) on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva heimo. Se on eläinkunnan suurin heimo ja lajeja on kymmeniä tuhansia. Ne ovat yleensä sokeita. Monet kärsäkkäistä ovat tuholaiseläimiä puutarhassa ja viljelyksillä.

Ulkonäkö ja koko  

Kärsäkkäille tyypillistä on pitkä kärsä. Tuntosarvet ovat polvekkaita ja niissä on jaokkeita, joista ensimmäinen on pitkä ja nuijamainen. Ruumiin muoto on päärynämäinen. Siipien ja ruumiin pinta on kova, uurteinen, epätasainen ja joskus suomumainen. Suurin osa kärsäkkäistä on väriltään himmeitä, mutta jotkut lajit ovat kirkasvärisiä.

Levinneisyys ja elinympäristö 

Kärsäkkäitä esiintyy eniten tropiikissa.

Luokitus 

Kärsäkkäisiin kuuluvia sukuja ovat viljakärsäkkäät (Sitophilus), suppilokärsäkkäät (Rhynchites), käärökärsäkkäät (Byctiscus), hernekärsäkkäät (Sitona) ja nirput (Apion). Heimoon kuuluvia lajeja ovat puuvillakärsäkäs (Anthonomus grandis), tukkimiehentäi (Hylobius abietis), korvakekärsäkäs (Phytomus nigrirostris) ja luumuleikkuri.

Kärsäkkäiden alaheimoja 
Entiminae
Sitoninae
Lixinae
Cyclominae
Hyperinae
Curculioninae
Bagoinae
Cossoninae
Mesoptiliinae
Molytinae
Cryptorhynchinae
Baridinae
Ceutorhynchinae
Conoderinae
Orobitidinae
Kaarnakuoriaiset (Scolytinae)
Platypodinae

Lisääntyminen 

Naaras munii siemeniin, silmuihin tai kasvien varsille, mistä toukat saavat ravintonsa.

Ravinto 

Kärsäkkäät ovat kasvinsyöjiä. Ravintokasvi vaihtelee lajeittain.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kärsäkkäät (Curculionidae)
Kuvia ja tietoja eri kärsäkkäistä 
Bug Guide: Family Curculionidae - Snout and Bark Beetles 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Curculionidae
Isomustahaukka

Isomustahaukka (Buteogallus urubitinga) on haukkojen heimon luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikassa Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guianassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Uruguayssa ja Venezuelassa.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljely- ja laidunmaat, metsät, nousuveden ylipuolinen mangrovekasvillisuus, kosteat alangot ja suot, kuivat savannit ja pensaikot aina lähes parin kilometrin korkeuteen saakka. Sen populaatio arvioidaan vakaaksi koska sillä ei ole ilmennyt merkittäviä uhkia ja se on sopeutunut pesimään metsänhakkuiden jäljiltä avoimilla alueilla.

Lähteet

Haukat