joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tanskan kansanpuolue

Tanskan kansanpuolue () on tanskalainen puolue, joka on aatteeltaan kansalliskonservatiivinen ja oikeistopopulistinen. Kansanpuolueen nykyinen puheenjohtaja on Morten Messerschmidt.Tanskan kansanpuolueen perustivat vuonna 1995 Edistyspuolueen jäsenet Pia Kjærsgaard, Kristian Thulesen Dahl, Poul Nødgaard ja Ole Donner. Kansanpuolue on toiminut oikeistolaisten vähemmistöhallitusten tukipuolueena vuosina 2001–2011 ja uudelleen 2015–2019.  Vuoden 2022 kansankäräjävaaleissa DF menetti 11 paikkaa ja kutistui 2,6 prosentin kokoiseksi marginaalipuolueeksi.

Politiikka 
Puolueen tavoitteisiin on kuulunut muun muassa Tanskan ero Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksesta, se ei kannata Tanskan liittymistä Euroopan talous- ja rahaliittoon eikä puolue kannata Euroopan unionin puolustuspolitiikkaa, vaan pitää tavoitteenaan itsenäistä Tanskaa Naton yhteydessä.

Vaikka Tanskan kansanpuolue ei ole ollut missään vaiheessa itse mukana hallituksessa, keskustaoikeistolaiset hallitukset ovat olleet riippuvaisia sen parlamentaarisesta tuesta. Näin oli myös vaalikauden 2015-2019 vallassa oilleen Lars Løkke Rasmussenin hallituksen kohdalla. Hallitus toteuttikin Tanskan kansanpuoleen linjan mukaista maahanmuuttopolitiikkaa. Tanskan maahanmuuttopolitiikka on ollut erittäin tiukkaa; burkan käyttö on kielletty, poliisille on annettu oikeus takavarikoda turvapaikkaa hakevien isot käteisvarat ja arvokorut, ulkomaalaisväestön asuttamille ongelmalähiöille on laadittu erillislait. Turvapaikkaa odottavien sosiaaliapuja on leikattu ja sidottu ne työvelvoitteeseen ja karkotusta odottaville suunniteltiin perustaa asumisyhteisö asumattomalle saarelle. 

Tanskan muut valtapuolueet omaksuivat pitkälti Tanskan kansanpuolueen näkemykset maahanmuutosta. Sosiaalidemokraattien puheenjohtajaksi vuonna 2015 valittu Mette Frederiksen teki johtopäätöksen, että hallitsematon maahanmuutto luo sosiaalidemokraattien perinteiseen äänestäjäkuntaan turvattomuuden tunnetta, joka vie äänestäjiä demareilta oikeistopopulisteille. Niinpä Tanskan sosiaalidemokraattien omaksuma tiukka maahanmuuttopolitiikka ei eronnut enää millään kovin olennaisella tavalla oikeistopopulistien linjauksista. Sosiaalidemokraattien tiukkaa maahanmuuttolinjaa perusteltiin sillä, että hyvinvointivaltion ylläpito vaatii maahanmuuton voimakasta rajoittamista. Vaikka vuoden 2019 vaaleissa Tanskan kansanpuolue kärsi murskatappion, sikäli se oli laajemmassa katsannossa voittaja, että muut puolueet olivat omineet sen tiukan maahanmuuttopoliittisen linjan.

Puheenjohtajat  
 Pia Kjærsgaard (1995–2012)
 Kristian Thulesen Dahl (2012–2022)
Morten Messerschmidt (2022→)

Vaalimenestys

Kansankäräjävaalit

Europarlamenttivaalit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tanskan kansanpuolue 

Tanskan kansanpuolue
Konservatiiviset puolueet
Nationalistiset puolueet
5’nizza

5'nizza oli vuonna 1998 Harkovassa, Ukrainassa perustettu yhtye. Sen muodostivat Sergei Babkin (, kitara) ja Andrei "San" Zaporožets (Андрей "Сан" Запорожец, laulu), jotka myös sävelsivät esittämänsä musiikin yhdessä. Yhtye hajosi vuonna 2007.

Yhtye esitti musiikkiaan pääosin venäjäksi, mutta on myös kaksi laulua ukrainaksi. Yhtyeen musiikki oli yhdistelmä reggaeta, popmusiikkia ja hip-hopia. Yhteen nimi on sanaleikki venäjän kielen sanasta пятница (pjatnitsa eli perjantai), sana viisi on nimittäin venäjäksi пять eli pjat.

Julkaisut
 Unplugged (2003)
 Pjatnizza (2003)
 O5 (2005)

Aiheesta muualla
 "Musiikilla eroon ryssävihasta", Ylioppilaslehden artikkeli 

Ukrainalaiset yhtyeet
Lamalaisuus

Lamalaisuus eli tiibetiläinen buddhalaisuus tai tiibetinbuddhalaisuus on buddhalaisuuden erityinen tiibetiläinen suuntaus. Lamalaisuus alkoi kehittyä vajrayānabuddhalaisuudesta 700-luvulla. Tiibetinbuddhalaisuus on nykyään levinnyt etenkin tiibetiläisten ja mongolialaisten asuttamilla alueilla kuten Tiibet, Nepal, Intia ja Mongolia.

Tiibetinbuddhalaisuudessa on useita lahkoja, jotka erottuvat ulkoisesti vaatetuksen ja temppelien koristeluiden perusteella. Tsong-khapa (1357–1419) perusti gelugin, keltaisen lahkon, 1400-luvun alussa. Hän saavutti kahden oppilaansa, kolmannen dalai-laman ja ensimmäisen panchen-laman kanssa suurimman kannattajamäärän ja johtoaseman. Tiibetinbuddhalaisuudessa muiden buddhalaisuuden suuntauksien tavoin pelastus tarkoittaa täydellistä poistumista jälleensyntymisen kiertokulusta ja vapautumista nirvanaan.

Panchen-lama on tiibetinbuddhalaisuuden Gelug-koulukunnan toiseksi korkein johtaja. Korkein johtaja on dalai-lama. Panchen-laman tehtävänä on muun muassa löytää uusi dalai-laman inkarnaatio ja päinvastoin. Panchen-lama käsitetään Buddha Amitabhan henkilöytymäksi.

Lähteet

Buddhalaisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Chapter V: Unbent, Unbowed, Unbroken

Chapter V: Unbent, Unbowed, Unbroken on HammerFallin vuonna 2005 julkaisema power metal -albumi. Siltä julkaistiin singlenä kitaristi Oscar Dronjakin ja laulaja Joacim Cansin kirjoittama "Blood Bound". Albumi julkaistiin 4. maaliskuuta 2005 levy-yhtiö Nuclear Blastin kautta.

Kappalelista 
 Secrets – 6:06
 Blood Bound – 3:49
 Fury of the Wild – 4:44
 Hammer of Justice – 4:37
 Never, Ever – 4:05
 Born to Rule – 4:08
 The Templar Flame – 3:41
 Imperial – 2:29
 Take the Black – 4:46
 Knights of the 21st Century – 12:19

Kokoonpano 
 Joacim Cans – laulu
 Oscar Dronjak – kitara
 Stefan Elmgren – kitara
 Magnus Rosén – basso
 Anders Johansson – rummut

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2005 albumit
HammerFallin albumit
Uusi Lahti

Uusi Lahti on Lahdessa keskiviikkoisin ja lauantaisin 52 500 kappaleena (v. 2016) leviävä ilmaisjakelulehti. Lehti jaetaan kuukauden ensimmäisenä keskiviikkona myös vanhan Nastolan alueelle, jolloin sen kokonaisjakelu on 59 250 kappaletta. Lehden kustantaja on Hämeen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden päätoimittajana on vuodesta 2008 toiminut Tommi Berg, edellinen päätoimittaja oli Kari Naskinen.  

Uusi Lahti voitti Vuoden kaupunkilehti -kilpailun 2014. Lehden verkkosivut palkittiin Suomen kaupunkilehtien parhaina verkkosivuina vuonna 2015.  

Syksyllä 2005 Uusi Lahti sai Julkisen sanan neuvostolta huomautuksen seksuaalivähemmistöjä käsitelleestä halventaneesta pääkirjoituksesta.

Uusi Lahti -lehti oli perinteisen lahtelaisen jalkapallotapahtuman Lahti Cupin pääyhteistyökumppani ja turnaus tunnettiin pitkään Uusi Lahti Cupina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uusi Lahti

Suomalaiset kaupunkilehdet
Lahden media
Hämeen Media
Carlo Maderno

Carlo Maderno (1556 – 30. tammikuuta 1629 Rooma) oli italialainen arkkitehti. Hän oli 1600-luvun alkupuolen huomattavimpia arkkitehteja Italiassa ja oli varhaisen barokkiarkkitehtuurin suunnannäyttäjiä. Maderno tunnetaan parhaiten Pietarinkirkon fasadin suunnittelijana.

Madernon ura arkkitehtina alkoi, kun hän toimi setänsä arkkitehti Domenico Fontanan apulaisena Roomassa. Madernon ensimmäinen merkittävä oma työ oli Santa Susannan kirkon fasadin suunnittelu vuosina 1597–1603. Maderno taidot kiinnittivät paavi Paavali V:n huomion, ja vuonna 1603 Maderno nimitettiin Pietarinkirkon pääarkkitehdiksi. Maderno suunnitteli vuonna 1607 Pietarinkirkon päälaivan sekä kirkon uuden fasadin. Hänestä tuli myös Paavali V:n hoviarkkitehti.

Maderno teki Pietarinkirkon aiempiin suunnitelmiin merkittäviä muutoksia. Nämä muutokset noudattivat vastauskonpuhdistuksen henkeä. Päälaivan lisäys muutti Michelangelon kreikkalaiseen ristiin perustuvan pohjapiirroksen pitkänomaiseksi. Tämä merkitsi paluuta varhaiskristillisten ja keskiaikaisten katedraalien pohjakaavaan. Madernon suunnittelemaa Pietarinkirkon massiivista fasadia on arvosteltu paljon siitä, että se peittää Michelangelon suunnitteleman kupolin taakseen. Toisaalta fasadia on ihailtu sen valtavien pylväiden vahvasta ryhmittelystä.

Vuosina 1608–1620 rakennettu Santa Maria della Vittoria -kirkko on ainut rakennus, jonka Maderno suunnitteli yksin. Sekä Palazzo Barberini että Sant'Andrea della Vallen kirkko olivat rakennusprojekteja, joihin hän osallistui vain niiden alkuvaiheessa tai saattamalla muiden arkkitehtien aloittaman työn loppuun. Palazzo Barberinin Maderno suunnitteli alun perin paavi Urbanus VIII:n suvulle. Francesco Borromini ja Gian Lorenzo Bernini viimeistelivät palatsin myöhemmin.

Lähteet 

Italialaiset arkkitehdit
Vuonna 1556 syntyneet
Vuonna 1629 kuolleet
Seutuneloset

Seutuneloset on Lahden seudulla yhden päätoimittajan vastuulla ilmestyvä ilmaisjakelulehtikokonaisuus. Sen edeltäjänä oli Lahden seudulla syksyllä 2003 aloitettu Seutuviikko -lehti, joka pyrki yhdistämään Hollolan, Nastolan ja Asikkalan aiemmin tilattavat lehdet ilmaisjakelulehdiksi mediakokonaisuudeksi. Seutuviikon ensimmäinen päätoimittaja oli Markus Ahonen. Vuodesta 2012 lehtien päätoimittajana on ollut Stiina Ikonen, joka siirtyy Hevosurheilu -lehden päätoimittajaksi tammikuussa 2017. 

Seutuviikko-lehti purettiin kun paikallisuus kärsi lehden alueellisuudesta, ja lehtien julkaisemista jatkettiin erillisinä 1. joulukuuta 2004 alkaen. Lehdille jäi kuitenkin yhteinen päätoimittaja. 

Seutuneloset kokonaisuuteen kuuluvat Hollolan Sanomat, Nastola-lehti sekä Päijät-Häme-lehti. Myöhemmin kokonaisuuteen lisättiin vielä Orimattilassa ilmestyvä Orimattilan aluelehti.

Hollolan Sanomat jaetaan Hollolan lisäksi Hämeenkoskelle ja Kärkölään, Orimattilan aluelehti Orimattilan lisäksi Artjärvelle, Pukkilaan ja Myrskylään ja Päijät-Häme Asikkalaan. Lehtien yhteinen painosmäärä on noin  kappaletta.

Lehtiä jotka omalla alueella ovat ilmaiseksi jaettavia voi tilata myös alueen ulkopuolelle kotimaassa maksusta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Seutuneloset.fi

Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Artjärvi
Heinola
Hollola
Nastola
Orimattila
Pukkila
Myrskylä
Hämeen Media
Shade Empire

Shade Empire on suomalainen, vuonna 1999 perustettu dark-, death- ja black metallia soittava yhtye. Suurin osa sanoituksista on tehty englanniksi, vaikka "...Ja pimeys laskeutui" on kirjoitettu suomeksi. Huhtikuussa 2006 bändin levytyssopimus italialaisen Avantgarde Musicin kanssa purettiin. Yhtye solmi uuden sopimuksen suomalaisen Dynamic Arts -levy-yhtiön kanssa. Uusi levy Intoxicate O.S. ilmestyi 24. toukokuuta 2006. Intoxicate O.S. nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisella listalla sijalle 25.

Heinäkuussa 2006 Shade Empire valittiin Berliinissä järjestettävän PopKommin vuoden 2006 metalli-illan päätösaktiksi. Illan muut esiintyjät olivat Sabaton, Subconscious sekä suomalainen Diablo.

Shade Empiren albumi Zero Nexus ilmestyi 12. maaliskuuta 2008. Shade Empire esiintyi Tuskassa kesällä 2008.

Nightwishin ja Tarotin Marco Hietala on laulanut kappaleessa Human Sculpture.

Huhtikuussa 2013 yhtye kertoi Facebook-sivullaan, että kitaristi Janne Niiranen on eronnut bändistä. 
Yhtyeen uusin albumi, Poetry of the Ill-Minded julkaistiin vuonna 2017. 

Keväällä 2017 yhtye vaihtoi laulajaa.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 
 Eero Mantere – basso (1999–)
 Juha Sirkkiä – kitara (2000–)
 Olli Savolainen – kosketinsoittimet (2000–)
 Erno Räsänen – rummut (2006–)
 Aapeli Kivimäki - kitara (2013–)
 Henry Hämäläinen - laulu (2017–)

Entiset jäsenet
 Juha Harju – laulu (2000–2017) 
 Janne Niiranen – kitara (1999–2013)
 Antti Makkonen – rummut (1999–2006)
 Tero Liimatainen – kitara (1999–2000)

Diskografia 

Studioalbumit
 
 
 
 
 

Singlet
 ”Slitwrist Ecstasy” (2006)

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
 Shade Empire Last.fm-sivustolla
Shade Empire Metal Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives- sivustolla 

Suomalaiset black metal -yhtyeet
Suomalaiset death metal -yhtyeet
Sinfoniset black metal -yhtyeet
Suomalaiset industrial metal -yhtyeet
Leselidze

Leselidze on kaupunki Abhasiassa, Georgiassa lähellä Venäjän rajaa. Leselidzessa tehtiin 1980-luvulla useita yleisurheilun heittolajien maailmanennätyksiä.

Aiheesta muualla 

 http://www.fallingrain.com/world/GG/34/Leselidze.html 

Georgian kaupungit
Euroopan lentoturvallisuusvirasto

Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto () on Euroopan unionin virasto, jonka tehtävänä on säädellä ja valvoa lentoturvallisuutta. Se perustettiin vuonna 2002, jolloin se alkoi ottaa  aiemman eurooppalaisen Joint Aviation Authorities -viraston tehtävät hoitaakseen. EASAlle on siirtynyt myös monia EU:n jäsenmaiden kansallisten ilmailuviranomaisten, kuten Suomen Liikenteen turvallisuusviraston, tehtäviä.

EASAn pääkonttori sijaitsee Kölnissä, Saksassa, ja sen johtajana toimii Patrick Goudou.

Katso myös
 Liikenteen turvallisuusvirasto
 Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 EASAn sivusto

Ilmailu
lentoturvallisuusvirasto
Euroopan liikenne
Köln
Washington

Washington tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 
 Washington, osavaltio Yhdysvalloissa
 Washington D.C., Yhdysvaltain pääkaupunki
 Washington, kaupunki Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa
 Washington, kaupunki Missourissa, Yhdysvalloissa
 Washington-on-the-Brazos, kunnallishallinnoton alue Texasissa, Yhdysvalloissa
 Washington Township, kunta New Jerseyssä, Yhdysvalloissa
 Mount Washington eli Agiocochook, vuori New Hampshiressä, Yhdysvalloissa
 Washington Island eli Teraina, koralliatolli Tyynellämerellä

Piirikuntia 

 Washingtonin piirikunta, piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa 
 Washingtonin piirikunta, piirikunta Rhode Islandissa, Yhdysvalloissa

Henkilöitä 
 Algernod Lanier Washington, Plies (s. 1976), yhdysvaltalainen rap-artisti
 Anjelika Washington (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Anthony Washington (s. 1966), yhdysvaltalainen kiekonheittäjä
 Ariana Washington (s. 1996), yhdysvaltalainen pikajuoksija
 Augustine Washington (1694–1743), virginialainen viljelijä, George Washingtonin isä
 Booker T. Washington (1856–1915), yhdysvaltalainen kirjailija ja kansalaisoikeusaktivisti
 Conor Washington (s. 1992), pohjoisirlantilainen jalkapalloilija
 Demetria Washington (s. 1979), yhdysvaltalainen juoksija
 Denzel Washington (s. 1954), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Diesel Washington (s. 1976), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
 Dinah Washington (1924–1963), jazz-, blues- ja R&B-laulaja
 Eric Washington (s. 1974), yhdysvaltalainen koripalloilija
 George Washington (1732–1799), Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti (1789–1797)
 Isaiah Washington (s. 1963), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Jascha Washington (s. 1989), yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä ja laulaja
 Jesse Washington (k. 1916), Texasissa murhasta epäiltynä lynkattu henkilö
 John Washington (1631–1677), englantilais-virginialainen poliitikko, George Washingtonin esi-isä
 John David Washington (s. 1984), yhdysvaltalainen näyttelijä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Kerry Washington (s. 1977), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Lynn Washington (s. 1978), yhdysvaltalainen koripalloilija
 MaliVai Washington (s. 1969), yhdysvaltalainen tennispelaaja
 Martha Washington (1732–1801), George Washingtonin puoliso
 Ned Washington (1901–1976), yhdysvaltalainen sanoittaja
 Raymond Washington (1953–1979), yhdysvaltalainen rikollinen
 Ted Washington, Sr (s. 1948), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Tyree Washington (s. 1976), yhdysvaltalainen juoksija

Laivoja 
 USS Washington (BB-56), Yhdysvaltain laivaston taistelulaiva
 USS George Washington (CVN-73), Yhdysvaltain laivaston lentotukialus
 USS George Washington (SSBN-598), Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusvene
 Lady Washington, yhdysvaltalainen purjealus
 George Washington -luokka, sukellusveneluokka

Katso myös 
 George Washington (täsmennyssivu)
Kyrillinen näppäimistö

Kyrillisiä näppäimistöjä käytetään kyrillisin aakkosin kirjoitettujen kielten kirjoittamiseen. Useimmat kyrilliset näppäinjärjestelyt muistuttavat venäjän kielen kirjoittamiseen käytettävää, mutta niitä on täydennetty kieliin kuuluvilla muilla kirjaimilla.

Tyypillisessä venäläisessä tietokoneessa ё-kirjain on numerorivin vasemmalla puolella, yläriviltä saadaan йцукенгшщзхъ, keskiriviltä фывапролджэ ja alariviltä ячсмитьбю. Muissa kyrillisiä aakkosia käyttävissä kielissä käytettävät, venäjän aakkosiin kuulumattomat kirjaimet ovat kyrillisen näppäimistön kielikohtaisissa versioissa omilla paikoillaan. 

Vaihtoehtoina normaaliasettelulle ovat erilaiset äänteiden samankaltaisuuteen perustuvat, ns. foneettiset näppäinjärjestykset länsimaiseen näppäimistöjärjestykseen tottuneille. Näissä esimerkiksi ‘А’ saadaan ‘A’-näppäimesta ja ‘Б’ ‘B’-näppäimestä.

Katso myös 
 Näppäimistö

Näppäimistöt
Sulho Ranta

Sulho Veikko Juhani Ranta (15. elokuuta 1901 Peräseinäjoki – 5. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa (silloisessa Helsingin musiikkiopistossa) Erkki Melartinin johdolla sekä Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1925. Hän opiskeli myös muun muassa Berliinissä, Wienissä, Italiassa ja Pariisissa. Rannan varhaisimpiin teoksiin kuuluu muun muassa pianotrio vuodelta 1923. Ranta toimi teatterikapellimestarina Oulussa, Tampereella ja Viipurissa sekä opettajana Viipurin musiikkiopistossa sekä Sibelius-akatemiassa. Hän piti tammikuussa 1929 ensimmäisen sävellyskonserttinsa Helsingissä. Hänen aktiivisuutensa säveltäjänä väheni 1940-luvun loppupuolelta lähtien, jolloin hän toimi musiikkikirjailijana sekä opettajana ja vararehtorina Sibelius-Akatemiassa.

Ranta toimi myös Viipurin Lauluveikot -mieskuoron taiteellisena johtajana. Rannan sävellyksiä on omistettu, ostettu tai lahjoitettu yhteensä 14 kappaletta Viipurin Lauluveikoille.

Sulho Ranta toimi musiikkikriitikkona ja -pakinoitsijana Ilta-Sanomissa nimimerkillä Särrä vuosina 1933–1957 sekä Suomen Säveltäjät ry:n puheenjohtajana vuosina 1951–1956. 
 
Rannan sävellyksiin kuuluu muun muassa sinfonioita. Neljän numeroidun sinfoniansa lisäksi hän sävelsi "Sinfonia programmatican" vuosina 1929–1931. Hänen paljon esitettyihin sävellyksiinsä kuuluvat Viljo Kojon runoon sävelletty joululaulu "Taas kaikki kauniit muistot" sekä P. Mustapään runoon sävelletty "Vain pieni kansanlaulu". Rannan kirjalliseen tuotantoon kuuluu Suomen säveltäjiä puolentoista vuosisadan ajalta (1945), Musiikin historia I–II (1950–1956) ja Sävelten mestareita (1945, päivitetty versio 1958).

Rannan isä oli kanttori, säveltäjä Juho Ranta, ja hänen puolisonsa oli laulaja (sopraano) ja näyttelijä Elli Ranta. Heidän tyttärensä oli ohjaaja Rauni Ranta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Elli laulaa Sulho soittaa ja Ranta on heidän nimensä, Seura, 13.11.1935, nro 46, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Musiikkikirjailijat
Suomalaiset kapellimestarit
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Måns Groundstroem

Måns Ivar Åkesson ”Måsse” Groundstroem [grʊndström] (s. 23. huhtikuuta 1949 Helsinki) on suomalainen basisti, studioteknikko ja musiikkituottaja. Hän on toiminut äänittäjänä noin 100 musiikkialbumilla ja tuottajana noin 70 albumilla. Valtaosan näistä albumeista on julkaissut Love Records.

Varhaisvaiheet
Groundstroem varttui Töölössä ruotsinkielisessä sivistyneessä porvarisperheessä. Hänet lähetettiin jo ennen kouluikää pianotunneille, mutta hän ei klassisesta pianonsoitosta juuri innostunut. ”Minulla ei ollut minkäänlaista tatsia klassisen musiikin soittamiseen. Itse asiassa vihasin sitä terroria. Silloin.” Isä kuitenkin osti hänelle kitaran, ja Groundstroem pääsi ”kapinoimaan nuorilla villitsevällä rockilla”. Hän soitti varhaisvuosinaan yhteissä nimeltä Typhoons, Pems ja Roosters. Jo vuonna 1965 hän soitti puoliammattimaisesti ja pääsi seuraavana vuonna, 16-vuotiaana, levyttämään basistina. Ensilevytys oli Jukka Kuoppamäen albumilla Mitä kansa haluaa.

Ura
Groundstroem soitti peräkkäin kolmessa merkittävässä suomalaisessa rock-yhtyessä, jotka olivat Blues Section sekä progressiivista rockia soittaneet Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Näistä Blues Section oli Love Recordsin ensimmäinen yhtye ja Wigwam viimeinen. Wigwamissa hän oli yhtyeen pitkäaikaisin basisti (1974–2003).

Vuodesta 1971 lähtien Groundstroem tuli tunnetuksi myös musiikkituottajana ja äänittäjänä. Hän tuotti albumeja mm. Jukka Toloselle, Jim Pembrokelle, Pekka Pohjolalle, Dave Lindholmille, Juice Leskiselle, Albert Järviselle, Muskalle, Maaritille sekä Hurriganesille ja Kasevalle.

”Sain tuotettavaksi useimmiten uusia artisteja. Jos onnistuin, seuraavan levyn tekijäksi palkattiin oikea ammattilainen. – – Tuottaminen oli ensin ennen kaikkea käytännöllistä – suunnittelemista, aikatauluttamista, valvomista. Vähitellen yritin ottaa musiikillisen roolin, kannustajan ja jopa makutuomarin.”

Punkin ja uuden aallon esiinmarssin myötä hän ei enää kuitenkaan ollut rytmimusiikin alalla “kuuminta kamaa”, ja hän vaihtoi alaa 1980-luvulla kouluttautumalla kokiksi, missä työssä hän toimi viiden vuoden ajan.

Kokin työt Groundstroem joutui jättämään 1990-luvun alussa psoriasiksen vuoksi. Taudin vuoksi hänen käsiensä iho hilseilee voimakkaasti. Tuossa vaiheessa hän palasi musiikkituottajaksi sekä soittajaksi, sopivasti kun Tasavallan Presidentti ja Wigwam jälleen aktivoituivat. Hän jatkoi soittamista vuoteen 2004 asti, jolloin jättäytyi sairauseläkkeelle psoriasiksen pahennuttua.

Vuonna 2007 Groundstroemille myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Viime vuosina Groundstroem on ollut mukana entisistä Wigwam-jäsenistä ja muista vierailijoista koostuvassa Wigwam Revisited -kokoonpanossa. Lisäksi hän on edelleen esiintynyt harvakseltaan äänittäjän ja tuottajan roolissa eri artistien julkaisuissa.

Akipekka Alanko esittää Groundstroemia elokuvassa Love Records – Anna mulle Lovee ja Niklas Groundstroem Itkisitkö onnesta? -kuunnelmassa.

Måns Groundstroemin diskografia

Lähteet 

Suomalaiset basistit
Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset musiikkiäänittäjät
Wigwamin jäsenet
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Kurimus (albumi)

Kurimus on Mokoman kolmas albumi sekä Mokoman oman levy-yhtiön Sakara Recordsin ensimmäinen julkaisu. Albumin kansitaiteen ideoi yhtyeen laulaja Marko Annala, mutta itse kuvan teki Ville Pirinen. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 31.

Albumista julkaistiin vuonna 2005 vinyyliversio, joka sisältää kaksi bonuskappaletta. Vinyyliversion 500 ensimmäisellä painoksella on mukana juliste yhtyeen nimikirjoitusten kera.

Kappaleesta "Takatalvi" julkaistiin single digitaalisessa muodossa yhtyeen internet-sivulla. Siitä tehtiin myös musiikkivideo.

Kappaleet 
Sävellys: Marko Annala, Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen. Sanoitus: Annala. Sovitus: Mokoma, paitsi kappaleessa ”Takatalvi” Mokoma ja Henri Kuittinen.

Vinyylijulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Marko Annala – laulu
 Tuomo Saikkonen – kitara, laulu
 Kuisma Aalto – kitara
 Heikki Kärkkäinen – basso
 Janne Hyrkäs – rummut

Lähteet 

Mokoman albumit
Vuoden 2003 albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Kuoleman laulukunnaat


Kuoleman laulukunnaat on Mokoman viides studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2006. Se on järjestyksessään kolmas Mokoma-albumi, joka on julkaistu yhtyeen oman Sakara Records -levy-yhtiön alla. Tyyliltään albumi on yhtyeen raskain ja aggressiivisin albumi. Se sisältää paljon death metal -vaikutteita. Albumi ylitti kultarajan kesällä 2008.

Albumin on säveltänyt ja sovittanut yhtyeen jäsenet yhdessä, ja sanoittanut laulusolisti Marko Annala. Sanoitukset käsittelevät ihmissuhteeseen ja sen päättymiseen liittyviä tunnetiloja. Kansitaide on sarjakuvataiteilija Ville Pirisen käsialaa. Albumilta ei ole julkaistu yhtään singleä, mutta kappaleista "Pahaa verta" ja "Kuu saa valtansa auringolta" on kuvattu musiikkivideo. Molempien videoiden ohjauksesta vastasi hämeenlinnalaisen Vasara Filmsin Vesa-Matti Vainio, ja ensin mainittu sai ensi-iltansa albumin julkaisupäivänä Music Televisionin Headbangers Ball -ohjelmassa. Albumi on julkaistu myös pahvikantisena digipak-versiona sekä vinyylinä.

Albumi nousi ensimmäisellä julkaisun jälkeisellä viikollaan Suomen virallisen albumilistan ykköspaikalle.

Sakara Recordsin ja saksalaisen ZYX Musicin yhteistyösopimuksen myötä Kuoleman laulukunnaat julkaistiin Golden Core Records -levymerkillä Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Belgiassa ja Luxemburgissa 8. kesäkuuta 2007.

Kappaleet 
Sävellys: Mokoma. Sanoitus: Marko Annala. Sovitus: Mokoma.

Kokoonpano 
 Kuisma Aalto – kitara
 Marko Annala – laulu
 Janne Hyrkäs – rummut
 Santtu Hämäläinen – basso
 Tuomo Saikkonen – kitara ja taustalaulu

Aiheesta muualla 
 Mokoman virallinen sivusto

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Mokoman albumit
Vuoden 2006 albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Koheesio

Koheesiolla tarkoitetaan keskinäisiä vetovoimia. Koheesio pitää ainetta koossa eli vastustaa sitä rikkovia voimia. Koheesiosta johtuvat myös pintajännitys sekä adheesio.

Koheesio vaikuttaa myös seosten komponenttien jakautumiseen seoksessa. Mikäli kaksikomponenttisen seoksen A-komponentin partikkelien välillä vallitsee voimakas koheesio (esimerkiksi vesi), ja komponenttien keskinäinen koheesio ei ole kovin suuri (esimerkiksi lipidit ja vesi), B-komponentin partikkelit eivät pääse A-partikkelien väliin, jolloin kumpikin komponentti muodostaa oman faasin. Seos, jossa komponentit esiintyvät eri faaseissa, on heterogeeninen.

Katso myös
 hydrofobinen vuorovaikutus.
 Koheesio (tietotekniikka)

Kemiallinen sitoutuminen
Voimat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sinua, sinua rakastan

Sinua, sinua rakastan on rakkauslaulu, joka on peräisin suomalaisesta elokuvasta Asfalttilampaat (1968). Kappaleen on säveltänyt Kaj Chydenius ja sanoittanut Aulikki Oksanen. Kappale löytyy muun muassa Chydeniuksen levyltä Kauneimmat rakkauslaulut. Sinua, sinua rakastan on myös Aulikki Oksasen runokirjan nimi, joka on ilmestynyt WSOY:n kustantamana vuonna 2000.

Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Sinua, sinua rakastan” ylsi kokonaistuloksissa sijalle 30.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Anna Kuoppamäki: Sinua sinua rakastan

Suomalaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1969 kappaleet
Kaj Chydeniuksen säveltämät kappaleet
Temuera Morrison

Temuera Morrison (s. 26. joulukuuta 1960) on uusiseelantilainen näyttelijä.

Morrison syntyi maoriperheeseen Rotoruassa Uudessa-Seelannissa. Hän teki näyttelijänä debyyttinsä uusiseelantilaisessa televisiosarjassa Rangi's Catch. Hän esiintyi päärooleissa televisiosarjassa Shortland Street sekä draamaelokuvassa Kerran sotureita, mutta nykyisin hänet tunnetaan parhaiten palkkionmetsästäjä Jango Fettin roolista Kloonien hyökkäyksessä. Nykyisin Morrison toimii uusiseelantilaisen keskusteluohjelman The Them Shown juontajana.

Morrison on uusiseelantilaisen viihdetaiteilijan Howard Morrisonin veljenpoika.

Filmografia (epätäydellinen)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Maorit
Uusiseelantilaiset näyttelijät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Moskovan ruhtinaskunta

Moskovan ruhtinaskunta () oli Aleksanteri Nevskin nuorimman pojan Daniel Aleksandrovitšin Moskovan kaupungin pohjalle, Vladimir–Suzdalin alueelle, 1200-luvulla perustama valtio, joka myöhemmin yhdisti Venäjän. Moskovan nousua edesauttoi edullinen sijainti jokien suhteen ja metsien ja suoalueiden tarjoama suoja, mutta päätekijä oli sen yhteistyö mongolivaltiaiden kanssa. Mongolit nimittivät Moskovan hallitsijat suuriruhtinaiksi ja antoivat näille oikeuden kerätä veroa muilta ruhtinaskunnilta. Myöhemmin ruhtinaskunnan etuoikeuksia yhä lisättiin tekemällä siitä Venäjän ortodoksisen kirkon keskus. 

Moskovan noustua ruhtinaskuntien hallitsijaksi muodostettiin 1400-luvun lopulla Moskovan Venäjä.

Moskovan ruhtinaat ja suuriruhtinaat

Aiheesta muualla 

Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eero Hämeenniemi

Eero Olavi Hämeenniemi (s. 29. huhtikuuta 1951 Valkeakoski) on suomalainen säveltäjä ja kirjailija, Paavo Heinisen, Boguslaw Schäfferin, Franco Donatonin ja Josef Schwantnerin oppilas.

Ura
Hämeenniemi tuli ylioppilaaksi vuonna 1971 ja valmistui diplomisäveltäjäksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1978. Hän jatkoi opintojaan Krakovassa, Italiassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa.

Hämeenniemi on saanut teoksiinsa vaikutteita Kaukoidästä, esimerkiksi intialaisesta musiikista. Hän on säveltänyt muun muassa neljä sinfoniaa, konserttoja, jousikvartettoja, mieskuoromusiikkia ja jazzia. Hämeenniemi toimii sävellyksen dosenttina Sibelius-Akatemiassa ja hän on perustamansa Nada-yhtyeen johtaja ja pianisti. Radion sinfoniaorkesteri on levyttänyt hänen kolme sinfoniaansa. Kerava-kvartetti on levyttänyt kaikki hänen jousikvartettonsa. Nada-yhtye on julkaissut kaksi levytystä.

Hämeenniemen kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa ABO – johdatus uuden musiikin teoriaan (1982), Tekopalmun alla (1993), Missä sade leikkii (2004), Norsuilla etuajo-oikeus (2005), Tulevaisuuden musiikin historia (2007) ja Pyhän Calixtuksen lähde (2009). Hänen kirjoittamistaan kirjoista kolme käsittelee eteläaasialaista kulttuuria. Lisäksi hän on suomentanut tamilinkielistä runoutta. Hämenniemi on julkaissut myös kaksi Italiaan liittyväät kirjaa: Napolista etelään (2021) ja Kulkija Venetsiassa (2022). Hän on kirjoittanut myös monodraaman Laura Maddalena (2019) näyttelevälle cembalistille. Sekä Kulkija Venetsiassa että Laura Maddalena kertovat mm. Venetsian musiikilisten orpokotien asukkaista.

Hämeenniemellä on vuodesta 2010 alkaen blogipalsta YLEn Klassisen sivuilla.

Sävellyksiä
 1977 – Sinfonia jousille
 1980 – Konsertto sähkökitaralle ja kamariorkesterille
 1983 – 1. sinfonia
 1985 – Dialogi (pianolle ja orkesterille)
 1986 – Loviisa (baletti)
 1988 – 2. sinfonia
 1991 – Viulukonsertto
 1992 – Leonardo (baletti)
 1993 – Nattuvanar (mieskuorolle)
 1999 – 3. sinfonia
 2004 – 4. sinfonia
 2017 – Red Earth and Rain -laulusarja sangam-runoihin
 2013 – Yaadum uuree tamilinkieliseen tekstiin
 2020 – Klarinettiseikkailu-konsertto

Kirjoja
 
 
 
 Tulevaisuuden musiikin historia. Helsinki: Basam Books, 2007. ISBN 978-952-5534-80-1

Huomionosoituksia
 Kordelinin säätiön Kalevala-palkinto 1990
 UNESCOn palkinto (teoksesta Nattuvanar) 1994
 taiteilijaeläke 2017
 Svenska Litteratursällskapetin Pacius-palkinto 2021

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Haastattelussa Eero Hämeenniemi. Kirjastokaista-video.
 
Eero Hämeenniemi Ylen Musiikin syntymäpäiväkalenterissa.
 Eero Hämeenniemi. Music Finland.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Brett Climo

Brett Climo (s. 26. syyskuuta 1964 Sydneyssä) on australialainen näyttelijä. Hän on esiintynyt pääasiassa australialaisissa televisiosarjoissa vuodesta 1983 lähtien. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Lentävät lääkärit, Lumisen virran mies ja Kotiin takaisin.

Filmografia: Suomessa esitetty 
 Järki älä jätä! (1986) — Matthew Brown
 Lentävät lääkärit (1989–1990) — tri David Ratcliffe
 Lumisen virran mies (1993–1996) — Colin McGregor
 Haasteena murha (1997) — Kim Kouros
 Sydneyn satamapoliisit (1999) — Terry Spiro (vieraileva näyttelijä)
 Kotiin takaisin (2013-) - George Bligh

Aiheesta muualla 
 

Australialaiset näyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Stenbäck

Stenbäck on ruotsinkielinen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

 Asser Stenbäck (1913–2006), psykiatri ja poliitikko (KD)
 Eva Stenbäck (1841–1928), opettaja ja tietokirjailija
 Frej Stenbäck (1941–2018), lääkäri, patologian professori
 Gunnar Stenbäck (1889–1926), jääkärimajuri
 Gunnar L. Stenbäck (1880–1947), svenesuunnittelija, Mathias Gustaf Joachim Stenbäckin poika
 Guy Stenbäck (1924–2017), yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Gösta Stenbäck (1865–1921), oikeusneuvos ja kansanedustaja
 Janne Stenbäck (s. 1989), maastohiihtäjä
 Johan Josef Stenbäck (1838–1892), juristi ja valtiopäivämies
 Josef Stenbäck (1854–1929), kirkkoarkkitehti, Karl Fredrik Stenbäckin poika
 Karl Emil Stenbäck (1834–1919), kirkkoherra ja valtiopäivämies, Karl Fredrik Stenbäckin poika
 Karl Fredrik Stenbäck (1798–1875), kirkkoherra ja valtiopäivämies
 Lars Stenbäck (1811–1870), runoilija ja herännäispappi
 Lyydi Stenbäck (1861–1894), opettaja ja kirjailija
 Mathias Gustaf Joachim Stenbäck (1837–1891), lääkäri, kätilöopettaja ja professori
 Ottilia Stenbäck (1848–1939), koulunjohtaja ja suomentaja
 Pär Stenbäck (s. 1941), poliitikko (RKP), ulkoministeri
 Signe Stenbäck (1887–1958), kirjailija
 Thomas Stenbäck (1713-1776), pappi, valtiopäivämies ja paikallishistorian tutkija
 Wolter Stenbäck (1884-1956), sortokausien aktivisti, Suomen Matkailijayhdistyksen pitkäaikainen johtaja
 Väinö Stenbäck 1862-1937), maallikkosaarnaaja ja suomentaja

Entisenä sukunimenä suomalaisilla henkilöillä
 Konrad Kivekäs, ent. Stenbäck (1847–1918), lehtimies, Karl Fredrik Stenbäckin poika
 Lauri Kivekäs, ent. Gustaf Laurentius Stenbäck (1852–1893), ylioppilaspoliitikko
 Lauri Kivekäs, ent. Stenbäck (1903–1998), vuorineuvos, ministeri
 Matti Kivekäs, ent. Stenbäck (1888–1918), lehtimies

Stenbäck-suku
 Stenbäck, suomalainen sivistyssuku

 
Sukunimet
Nikolai Polikarpov

Nikolai Nikolajevitš Polikarpov (, 8. heinäkuuta (J: 26. kesäkuuta) 1892 Gergijevissä (nyk. Orjolin alue) – 30. heinäkuuta 1944) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri, joka tunnettiin kotimaassaan "Hävittäjien kuninkaana". Hän suunnitteli I-15-sarjan hävittäjät ja I-16 Ishak "Pieni aasi" -hävittäjän.

Orjolin lukion käytyään hän opiskeli Pietarin polyteknisessä instituutissa mekaniikkaa sekä lentotekniikkaa. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1916 ja palkkautui pietarilaiseen ilmalaiva- ja lentokonetehtaaseen. Maaliskuussa 1918 hän siirtyi Valtion sotilaslentokoneiden suunnitteluvaltuustoon Moskovaan.

Elokuussa 1918 hän siirtyi Dux-lentokonetehtaaseen, joka oli Neuvosto-Venäjän suurin lentokonetehdas. Hän sai vastuulleen lentokoneiden suunnittelun, materiaalitestit ja piirustuskonttorin johtamisen. Hänen ensimmäinen lentokoneensa oli kopio de Havilland D.H.4-koneesta nimellä Dux tai Polikarpov R-1. Vuonna 1919 hän siirtyi Neuvostoliiton ilmavoimien tekniseen komiteaan.

Hän perusti oman suunnittelutoimiston palkaten lopetetun Dux-tehtaan insinöörejä ja jatkokehitti Dux R-1-konetta. Hänen ensimmäinen täysin oma suunnitelma oli Polikarpov I-1.

Lokakuussa 1929 Polikarpov pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Vuonna 1931 tuomio muutettiin kymmeneksi vuodeksi pakkotyötä ja hänet kuitenkin siirrettiin OGPU:n erityissuunnittelutoimistoon (CKB-39 OGPU) Butyrkan vankilaan Moskovassa. Hän suunnitteli Dmitri Pavlovitš Grigorovitšin kanssa Polikarpov I-5-koneen. Heinäkuussa 1931 hänet armahdettiin lukuisten muiden joukossa. Myöhemmin hän työskenteli Andrei Tupolevin johtamassa OKB-suunnittelutoimistossa.

Hänen tunnetuimpia lentokoneitaan ovat Polikarpov Po-2 vuodelta 1927 ja Polikarpov I-16, joka oli vuonna 1933 kehittynein hävittäjälentokone koko maailmassa. Kaikkiaan hän osallistui 70 lentokoneen suunnitteluun. 1943 hänestä tuli TšAGIn professori ja hän kehitteli teoriaa suurnopeuksisista lentokoneista, joissa on suihkuvoimalaite.

Polikarpov sai useita valtionpalkintoja, mm. Stalinin palkinnon vuosina 1941 ja 1943. Hän sai kahdesti Lenin-palkinnon sosialistisesta työstä.

Polikarpov kuoli 30. heinäkuuta 1944 vatsasyöpään. 

Pamir-vuorten Polikarpov-huippu on nimetty hänen mukaansa.

Aiheesta muualla 
 Venäläinen sivusto venäjäksi Polikarpovista

Neuvostoliittolaiset lentokonesuunnittelijat
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Babe – urhea possu

Babe – urhea possu on australialainen elokuva Babe-nimisen possun vaiheista pienellä maatilalla, jota hoitavat James Cromwellin esittämä maanviljelijä Arthur Hoggett sekä Magda Szubanskin esittämä Esme Hoggett. Elokuvassa eläimet pystyvät puhumaan toisilleen, mutteivät ihmisten kanssa. Vuonna 1998 elokuvalle tehtiin jatko-osa Babe suurkaupungissa.

Elokuva oli ehdolla seitsemään Oscar-palkintoon, mukaan lukien parhaan elokuvan palkintoon, jonka se hävisi Braveheartille.

Äänirooleissa

Perhe-elokuvat
Fantasiaelokuvat
Vuoden 1995 australialaiset elokuvat
Elokuvat porsaista
Romaaneihin perustuvat elokuvat
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saaneet elokuvat

pt:Babe (filme)
Scott Speed

Scott Andrew Speed (s. 24. tammikuuta 1983 Manteca, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen autourheilija. Hän ajoi muun muassa Formula 1 -sarjassa kausilla 2006 ja 2007. Vuonna 2004 hän voitti Saksan Formula Renault ja Eurocup Formula Renault-sarjojen mestaruuden.

Speed oli ensimmäinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja sitten Michael Andrettin (1993). Nykyään Speed on siirtynyt enemmän vakioautojen puolelle, kuten NASCARiin, mutta on yhä mukana Red Bullin organisaatiossa. Tällä hetkellä (kirjoitettu heinäkuussa 2008) hän ajaa Red Bull Toyota Camry-autolla ARCA RE/MAX Series-luokassa Eddie Sharp Racing-tallissa ja osa-aikaisesti Red Bull Toyota Tundra-autolla NASCAR Craftsman Truck Series-luokassa Bill Davis Racing-tallissa.

Speed asuu tällä hetkellä Fuschl am Seessä Itävallassa amerikkalaisen tyttöystävänsä Valentina Neuhauserin kanssa.

Formula 1 -ura

2005 
Speed ajoi Red Bull -tallin kolmatta autoa perjantain harjoituksissa Kanadan ja Yhdysvaltain GP:ssa. Hänestä tuli samalla ensimmäinen yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja sitten vuoden 1993, jolloin Michael Andretti ajoi.

2006 

Speed sai kuljettajan paikan uudesta Toro Rosso -tallista. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli Bahrainin GP, jossa hänen sijoituksensa oli 13. Speed saavutti kauden parhaan sijoituksensa kolmannesta kilpailusta Australiasta, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi, mutta sai kilpailun jälkeen 25 sekunnin aikarangaistuksen ja tippui yhdeksänneksi. Hän keskeytti kauden aikana vain neljä kertaa kahdeksastatoista.

2007 
Speed ajoi Toro Rossolla kauden 2007 Euroopan GP:hin asti kunnes sai potkut, koska oli ajautunut nyrkkitappeluun tallipäällikkö Franz Tostin kanssa. Speed korvattiin Sebastian Vettelillä, joka oli aiemmin ajanut Yhdysvaltain GP:ssä.

Formula 1 -saavutukset

Tulokset kilpailuittain

Formula E -tulokset

GP2 -tulokset

Lähteet 
 http://espn.go.com/racing/driver/_/id/784/scott-speed

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto
Scott Speed: tilastot

Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
NASCAR-kuljettajat
Formula E -kuljettajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Painajainen (täsmennyssivu)

Painajainen voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

painajainen, unityyppi
Painajainen, Marvel-kustantamon supersankari, Ryhmä-X:n jäsen
Painajainen, Marvel-kustantamon superroisto, Tohtori Oudon vastustaja
Painajainen, televisiosarja
Painajainen, Stephen Kingin romaani.
Painajainen Elm Streetillä, Yhdysvaltalainen elokuvasarja

en:Nightmare (disambiguation)
Loisto (elokuva)

Loisto on vuoden 1996 australialainen elokuva, joka kertoo mielisairaudesta kärsineen pianisti David Helfgottin tositarinaan. Elokuvan on ohjannut Scott Hicks ja nimiosaa näyttelee Geoffrey Rush. Keskeisessä osassa elokuvan juonessa on Sergei Rahmaninovin 3. pianokonsertto.

Rush voitti pääosasuorituksestaan niin parhaan miespääosan Oscarin kuin myös BAFTAn ja Golden Globenkin. Lisäksi elokuva voitti yhdeksän palkintoa Australian omassa filmigaalassa.

Palkintoja

Oscarit 
Paras miespääosa: Geoffrey Rush
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miessivuosa: Armin Mueller-Stahl
Paras ohjaus: Scott Hicks
Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Scott Hicks, Jan Sardi
Paras leikkaus: Pip Karmel
Paras elokuvamusiikki: David Hirschfelder

BAFTAt 
Paras miespääosa: Geoffrey Rush
Paras äänitys: Jim Greenhorn, Toivo Lember, Livia Ruzic, Roger Savage, Gareth Vanderhope
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miessivuosa: John Gielgud
Paras naissivuosa: Lynn Redgrave
Paras ohjaus: Scott Hicks
Paras alkuperäiskäskirjoitus: Jan Sardi
Paras leikkaus: Pip Karmel
Paras elokuvamusiikki: David Hirschfelder

Golden Globet 
Paras miespääosa draamaelokuvassa: Geoffrey Rush
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras ohjaaja: Scott Hicks
Paras käsikirjoitus: Jan Sardi
Paras elokuvamusiikki: David Hirschfelder

Aiheesta muualla 
Loisto Internet Movie Databasessa

Vuoden 1996 australialaiset elokuvat
Elämäkertaelokuvat
Draamaelokuvat
Scott Hicksin ohjaamat elokuvat

SAG-palkitut elokuvat
Tyresö Centrum

Tyresö Centrum on kauppakeskus Tyresössä Ruotsissa.

Kauppakeskuksessa on 74 liikettä ja palvelua. Kokonaispinta-ala 45 000 m²,  josta 36 000 vuokrattavissa, 17 600 m² siitä kaupalliseen käyttöön.

Kauppakeskus avattiin vuonna 1965, jolloin sen nimi oli Bollmora Centrum. Kauppakeskus kunnostettiin 1990-luvun alkupuolella ja avattiin 1992. Kunnostuksen aikana syttynyt tulipalo viivästytti uudelleen avaamista jonkin verran.

Tyresö Centrumin omistaa Rodamco Europe, joka osti sen 2003 391 miljoonalla Ruotsin kruunulla.

Aiheesta muualla
 Kauppakeskuksen kotisivut 

Ruotsin kauppakeskukset
Tyresön kunta
Sylvi (vuoden 1913 elokuva)

Sylvi on Minna Canthin näytelmään Sylvi vuodelta 1893 pohjautuva suomalainen mykkäelokuva, joka valmistui 1911 mutta sai ensi-iltansa vasta 1913. Elokuvan ohjasi Teuvo Puro ja tuotti kuvaaja Frans Engström (1873–1940). Pääosiin kiinnitettiin, kuten Salaviinanpolttajiinkin, joukko Kansallisteatterin näyttelijöitä. 

Sylvin ensi-ilta oli Viipurissa Maat ja kansat -teatterissa 24. helmikuuta 1913. Se oli suosittu elokuva, ja sitä esitettiin ensi-illan jälkeen Helsingissä, Turussa ja muissa suuremmissa kaupungeissa. Sen yleisömäärä oli autonomian ajan kotimaisten näytelmäelokuvien suurin.

Sylvi on ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva, josta on säilynyt kohtauksia. Muutamia satoja metrejä järjestämätöntä negatiivia löytyi vuonna 1933 helsinkiläisestä romukaupasta. Kavin arkistossa on 345 metrin mittainen negatiivi. Mahdollisesti pois leikattua materiaalia on hyödynnetty Aho & Soldanin vuonna 1934 tuottamassa 210-metrin lyhytelokuvassa.

Elokuva kuvattiin heinäkuussa 1911 Helsingissä Mikonkatu 17:ssä sijainneen Hotelli Fennian pihanpuoleisella kattoterassilla. Kuvausta haittasivat auringon siirtyminen päivän mittaan, ahtaat tilat sekä tuuli, joka ajoittain heilutteli lavasteita ja täytti näyttämön hotellin savupiipuista tulleella savulla. Suomalaiset laboratoriot eivät voineet työstää pitkää elokuvaa, joten negatiivit lähetettiin Kööpenhaminaan, josta Sylvi ainoana palasi, kahden muun lähetetyn elokuvan Anna-Liisan ja Hyökyaaltojen negatiivit olivat tuhoutuneet.

Näyttelijät

Lähteet 
 Hannu Salmi: Kaunis alku kotimaiselle teollisuudelle - Suomalaisen näytelmäelokuvatuotannon varhaisvaiheet (1907-13) kansallisena projektina. Wider Screen 1/1998

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hannu Salmi: ”Tunnin kestävä taidefilmi” – Sylvi – ensimmäinen suomalainen pitkä näytelmäelokuva. 
 Ensimmäinen suomalainen filmidraama löydetty romukauppiaan varastosta, Suomen Kuvalehti, 20.01.1934, nro 4, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Sylvi, Mykkäelokuvasivusto

Vuoden 1913 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Teuvo Puron ohjaamat elokuvat
Suomalaiset kadonneet elokuvat
Omar Sharif

{{Näyttelijä
 | nimi               = Omar Sharif
 | kuva               = Omar Sharif - 66ème Festival de Venise (Mostra).jpg
 | kuvankoko          = 
 | kuvateksti         = Omar Sharif syyskuussa 2009
 | syntymäaika        = 10. huhtikuuta 1932
 | syntymäpaikka      = Aleksandria, Egypti
 | aktiivisena        = 1954–2013
 | kuolinaika         = 
 | kuolinpaikka       = Kairo, Egypti
 | asuinpaikka        = 
 | oikea nimi         = Michel Demitri Shalhoub
 | muut nimet         = 
 | ammatti            = näyttelijä
 | puoliso            = Faten Hamama (1955–1974)
 | avopuoliso         = 
 | lapset             = Tarek Sharif (1957–)
 | allekirjoitus      = 
 | kotisivu           = 
 | merkittävät roolit = Sherif Ali (Arabian Lawrence)Juri Živago (Tohtori Živago)
 | imdb               = 0001725
 | elonet             = 224224
 | amg                = 64847
 | tietokanta-os      = 
 | tietok-nimi        = Svensk Filmdatabas
 | palkinnot          = 
Parhaan miessivuosan Golden Globe1963 Arabian Lawrence
Parhaan miespääosan Golden Globe1966 Tohtori Živago

 | ehdokkuudet        = 
Parhaan miessivuosan Oscar1963 Arabian Lawrence
Laurel Award1963 Arabian Lawrence
1966 Tohtori Živago}}

Omar Sharif (, syntyjään Michel Demitri Shalhoub; 10. huhtikuuta 1932 Aleksandria, Egypti – 10. heinäkuuta 2015 Kairo, Egypti) oli egyptiläissyntyinen näyttelijä, joka näytteli useissa Hollywood-elokuvissa.

Sharifilla todettiin keväällä 2015 Alzheimerin tauti. Hän kuoli 10. heinäkuuta 2015 kairolaisessa sairaalassa.

 Ura 
Sharifin ensimmäinen elokuva oli Youssef Chahinen ohjaama Siraa Fil-Wadi (1954). Chahinen kanssa hän teki 1950-luvulla kolme elokuvaa. Ensimmäinen englanninkielinen elokuva oli Arabian Lawrence (1962). Sherif Alin rooli toi hänelle Oscar-ehdokkuuden. Sharifin tunnetuimpia rooleja on tohtori Živago samannimisestä, osittain Suomessakin kuvatusta elokuvasta vuodelta 1965 sekä Kapteeni Nemon rooli elokuvassa Mysteerien saari (1973).

Filmografia

 Siraa Fil-Wadi (1954)
 Arabian Lawrence (1962)
 Tohtori Živago (1965)
 Kenraalien yö (1967)
 Funny Girl (1968)
 Mayerling (1968)
 Mackennan kulta (1969)
 Viimeinen laakso (1971)

 Mysteerien saari (1973)
 Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen (1976)
 Inchon! (1981)
 Top Secret – huippusalaista (1984)
 The Rainbow Thief (1990)
 13. soturi (1999)
 Valvoja (2001)
 Hidalgo (2004)

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Tom Pendergast & Sara Pendergast (Editors) International Dictionary of Films and Filmmakers-3: Actors and Actresses.'' Fourth Edition. St. James Press. 2000. ISBN 1-55862-452-X. Sivut 1111–1113: Omar Sharif.

Bridgenpelaajat
Egyptiläiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Viktor Julius von Wright

Viktor Julius von Wright (5. elokuuta 1856 Kuopio – 16. toukokuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies ja huonekalutehtailija Kuopiosta.

Henkilöhistoria
Von Wright oli tunnettu sosiaaliliberaali ja oli vuonna 1883 mukana perustamassa Helsingin työväenyhdistystä, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1896. Hän pyrki toiminnallaan edistämään työväestön olosuhteita ja siten patoamaan heidän radikalisoitumistaan sosialistisiin yhdistyksiin. Hänen toimintansa vuoksi Suomen työväenliikkeen alkuvaihetta nimitetään wrightiläiseksi työväenliikkeeksi. von Wright toimitti vuosina 1886–1889 muun muassa Uuden Suomettaren liitteenä ilmestynyttä Arbetaren–Työmies -lehteä. Ammattiliittojen syntyminen vei suosiota wrightiläisiltä työväenyhdistyksiltä. Viktor von Wright oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Viktor von Wright oli myös Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja ja häntä kutsutaan joskus ”Suomen käsityöläisten isäksi”. Ammatillista osaamista edistävä Mestarikiltaneuvosto ry on perustanut V. J. von Wrightin nimeä kantavan ritariston tunnustukseksi merkittävästä toiminnasta korkean osaamisen, kädentaitoalan ja/tai käsi- ja pienteollisuuden hyväksi.

Viktor von Wrightin setiä olivat taidemaalarit Ferdinand, Magnus ja Wilhelm von Wright.

Kirjallisuutta 
 Viktor Julius von Wright : käsityöläisveteraanin muistelmia ; toim. V. Pinomaa. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931

Katso myös 
 Haminalahti
 Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistys
 Mestarikiltaneuvosto
 Von Wright

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet