Sukellusvene Saukko

Sukellusvene Saukko oli Suomen merivoimien sukellusvene vuosina 1930–1945. Laatokalla käytettäväksi suunniteltu Saukko oli poikkeuksellisen pieni sukellusvene, viralliselta nimelliseltä uppoumaltaan vain 99 tonnia. Suomen ja Neuvostoliiton välisen Tarton rauhansopimuksen (1920) mukaan millään järvillä, tässä tapauksessa Laatokalla, ei saanut olla sota-aluksia, joiden uppouma ylittäisi 100 tonnia.

Saukon rakennustyöt 
Saukkoa alettiin rakentaa 1928 Hietalahden sulkutelakalla Helsingissä. Se suunniteltiin saksalaisen Pu110 ("pienemmän nopeasti koottavan sukellusveneen prototyyppi") mukaisesti. Telakka toimi tiiviissä yhteistyössä yhdysvaltalaisen Electric Boat Companyn kanssa, mutta aluksen suunnittelusta vastasi saksalaisten hollantilainen bulvaaniyritys Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw, eli I.v.S. Samainen yritys oli suunnitellut myös sukellusvenelaivaston pääalusluokan l. "Vetehinen-luokan" alukset. Rakennusprosessi oli varsin pulmallinen. Telakan ja sen alihankkijoiden jatkuva myöhästely aikatauluista, työn heikko laatu ja dieselmoottorin toimitusvaikeudet sekä "lastentaudit" aiheuttivat sen, että työt aiottiin keskeyttää jo toukokuussa 1929. Tilanne korjaantui telakan hankittua ulkomaista, lähinnä saksalaista työvoimaa. Tämän jälkeen alus valmistuikin ripeästi. Sukellusvene laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1930 ja rakentamistyöt päättyivät 16. joulukuuta 1930. Saukko oli valmistuessaan maailman pienin sukellusvene. Sen uppouma oli virallisesti ainoastaan 99 tonnia.

Aluksella oli 15 hengen miehistö. Veneen ulkorunko oli valmistettu kestämään Itämeren jääolot. Vene voitiin purkaa kahteen osaan ja sen torni voitiin irrottaa rautatiekuljetusta varten.

Saukon vaiheet 
Aluksi oli tarkoitus siirtää Saukko rautateitse Lahdenpohjaan, jossa se toimisi Laatokan-laivastossa. Tämä suunnitelma kuitenkin peruuntui. Sotien aikana 1939–1940 ja 1941–1944 sukellusvene osallistui sotatoimiin Itämerellä. Sen ainoaksi varsinaiseksi sotatoimeksi jäi torpedon ampuminen Somerin majakkasaaren laituriin kahta siellä ollutta kookasta vartioalusta kohti. Tapaus muodostui vaaralliseksi: torpedo käynnistyi jo putkessa ja osa pakokaasuista pääsi veneeseen; lisäksi venäläiset vainosivat hyökkääjää poikkeuksellisen ankarasti, ja kun suomalaiset lopulta pääsivät pintautumaan, päällikön lisäksi vain viisi miestä olivat toimintakuntoisia, muut olivat tajuttomia hapenpuutteen vuoksi. 

Tammikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomissio määräsi sen ja muut suomalaiset sukellusveneet riisuttaviksi aseistaan. Saukko yhdessä muiden Suomen sukellusveneiden kanssa hylättiin Suomenlinnan satamaan, kunnes se myytiin romutettavaksi Belgiaan 1953. 

Sukellusvene Saukko ei ollut teknisiltä ominaisuuksiltaan kovinkaan onnistunut, eikä se monin paikoin täyttänyt niitä odotuksia joita sille tilauksen yhteydessä asetettiin. Syynä tähän saattaa olla sen "prototyyppimäinen" rakentaminen, jossa mm. eri koneistojen ja laitteistojen paikkoja muuteltiin rakennustyön aikana useasti. Aluksessa korvattiin mm. vakavuustankit paine- ja ulkorungon väliin sijoitetulla puutäytteellä, mikä teki aluksesta vaikeasti hallittavan. Saukko oli kuitenkin aikanaan maailman pienin sukellusvene ja jo siksi ainutlaatuinen.

Vielä viimeisellä matkallaankin Saukko osoitti vikurin luonteensa: alus katkaisi hinausköytensä ja ajelehti Itämerellä omissa oloissaan päiväkaudet, ennen kuin se löydettiin.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Markku Melkko, Suomen sukellusveneet, Minerva, 2008 ISBN 978-952-492-208-1

Aiheesta muualla 

Saukko
Suomalaiset toisen maailmansodan sukellusveneet