joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Richard Faltin vanhempi

Friedrich Richard Faltin (5. tammikuuta 1835 Danzig – 1. kesäkuuta 1918 Helsinki) oli suomensaksalainen säveltäjä, urkuri, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Henkilöhistoria
Faltin aloitti musiikkiopintonsa Saksassa jo seitsemänvuotiaana. Hän päätti opintonsa Leipzigin konservatoriossa vuonna 1856, jolloin hän siirtyi Suomeen. Toimittuaan aluksi musiikinopettajana Viipurissa hän muutti vuonna 1869 Helsinkiin, jossa hän tuli Nikolainkirkon (nykyinen Helsingin tuomiokirkko) urkuriksi yli 40 vuoden ajaksi, vuoteen 1913 saakka. Vuosina 1870–1879 hän toimi myös Suomalaisen Oopperan kapellimestarina, vuosina 1871–1896 musiikinopettajana Helsingin yliopistossa ja vuodesta 1882 urkujensoiton opettajana Helsingin musiikkiopistossa. 

Faltinin oppilaina olivat monet myöhemmin hyvinkin tunnetuiksi tulleet suomalaiset musiikkimiehet kuten Martin Wegelius, Robert Kajanus, Jean Sibelius ja Ilmari Krohn. Faltin oli toivonut Sibeliuksesta työnsä jatkajaa Helsingin yliopistossa, mutta virkaan nimitettiin Kajanus, Sibeliuksen ainainen kilpailija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1896.

Faltin perusti Helsinkiin vuonna 1870 pianoliikkeen, jonka hän myi vuonna 1896 maisteri Robert Emil Westerlundille. Westerlund laajensi liikkeen toimintaa tuntuvasti ja muodosti siitä osakeyhtiön vuonna 1908. Oy Westerlund Ab:sta kehittyi vuosien mittaan suuryhtiö, johon kuuluivat nuotti- ja soitinkauppa, musiikkikustantamo, konserttitoimisto ja pianotehdas. Sillä oli sivuliikkeet Suomen suurimmissa kaupungeissa. Viimeisinä vuosinaan nimellä Oy Westerlund & Pukkila Ab toiminut yhtiö siirtyi vuonna 1971 Musiikki-Fazerin omistukseen.

Faltinin puoliso vuodesta 1863 oli Olga Alina Holstius (1843−1901). Heidän poikansa oli kirurgian kehittäjänä tunnettu Richard Faltin (1867–1952).

Taiteellinen tuotanto
Faltin sävelsi kuoro- ja yksinlauluja sekä kirkkomusiikkia, mm. alkusoiton kirkkovuoden alussa laulettavaan Georg Joseph Voglerin Hoosianna-hymniin. Hänen vuonna 1871 toimittamansa Rudolf Lagilta alun perin kesken jäänyt koraalikirja oli käytössä Suomen evankelisluterilaisen kirkon suomenkielisissä seurakunnissa vuoteen 1943 saakka, ruotsinkielisissä vieläkin pitempään. Vuoden 1986 virsikirjassa Faltinin sävellyksiä ovat virret 126, 275 ja 363.

Lähteet 
 Salmenhaara, Erkki (toim.): Suomalaisia säveltäjiä, s. 74–76. Otava 1994. ISBN 951-1-12641-5

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Kuka kukin oli. Wikiaineisto.
 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Friisinvesikoira

Friisinvesikoira (hollanniksi Wetterhoun) on alankomaalainen koirarotu. Se on FCI:n hyväksymä, mutta siitä huolimatta erittäin harvinainen kotimaansa ulkopuolella.

Ulkonäkö 
Yleensä friisinvesikoira on musta-valkoinen, mutta myös ruskea-valkoinen ja jopa yksivärinen musta tai ruskea sallitaan. Etenkin yksiväriset koirat tuovat etäisesti mieleen newfoundlandinkoiran pennun.

Luonne ja käyttäytyminen 
Friisinvesikoira on hiljainen, itsepäinen ja ystävällinen. Sillä on erinomainen hajuaisti ja sen kouluttaminen sujuu hyvin helposti. Se rakastaa työntekoa, mutta on nykyisin lähinnä pihavahti ja seurakoira.

Alkuperä 
Kiharakarvaisia koiria on ollut Alankomaissa ainakin 1600-luvulta lähtien, ja nykyinen rotu saattaa polveutua niiden ja mastiffien välisistä risteytyksistä. Tätä teoriaa tukisi ainakin monia muita vesikoiria ja etenkin paikallista sukulaisrotua, stabyhounia, huomattavasti vankempi rakenne ja jykevämpi, etäisesti newfoundlandinkoiraa muistuttava karhumainen pää. Onkin myös arveltu, että newfoundlandinkoira polveutuisi ison saint-johnin koiran kautta vanhoista eurooppalaisista vesikoirista.

On kuitenkin olemassa myös toinen teoria, joka viittaa baltialaiseen alkuperään. Sen mukaan merimiehet olisivat tuoneet sieltä mukanaan näiden koirien esi-isiä.

Friisinvesikoira jalostettiin saukon ja vesilintujen metsästykseen Frieslandissa, minkä lisäksi sitä on historiansa aikana käytetty niin pihakoirana kuin rottien ja muiden tuholaisten hävittämiseen ja jopa kärryjen vetoon. Sana wetterhoun tarkoittaa vesikoiraa, mutta sen alkuperälle on olemassa muitakin teorioita, kuten saksankielinen sana wittern eli "vainuta". Vuonna 1947 rotu tunnustettiin Hollannin Kennelliitossa ja vuonna 1971 FCI:ssä. Suomeen tuotiin ensimmäinen yksilö vuonna 1996 ja tähän asti Suomeen on rekisteröity 5 koiraa, joista vain yksi, vuoden 2012 tuontinarttu, on enää tällä hetkellä elossa.

Terveys 
Sisäsiitos on heikentänyt rodun terveyttä huomattavasti, ja tämän sekä jalostuspopulaation pienen koon takia vuonna 2012 päätettiin aloittaa risteytysohjelma. Risteytysprojektiin käytettäviä rotuja ei ole toistaiseksi julkistettu.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Rotumääritelmä 

FCI 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat
Vesikoirat
Alankomaalaiset koirarodut
Steve McMahon

Stephen Joseph McMahon (s. 20. elokuuta 1961 Halewood, Liverpool) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänet tunnetaan parhaiten ajastaan Liverpoolissa, jossa hän pelasi 80-luvun puolesta välistä 90-luvun alkuun.

Pelaajaura 

McMahon aloitti uransa Evertonissa, jossa hän teki debyyttinsä 16. elokuuta 1980. Evertonissa McMahon oli fanien suosikki, mistä osoituksena kannattajien vuoden pelaaja palkinto kaudella 1980/81. Neljän kauden ja 100 liigaottelun jälkeen McMahon siirtyi Aston Villaan. Villassa liverpoolilainen teki liigadebyyttinsä 27. elokuuta 1983 4-3 voitto-ottelussa derby-vastustaja West Bromwich Albionista. McMahon vakiinnutti paikkansa Villansin keskikentällä, mutta Aston Villan materiaalilla hän ei pystynyt taistelemaan sarjan kärkisijoista. McMahonin tulokaskaudella Aston Villassa birminghamilaisseura sijoittui vasta kymmenenneksi. Seuraavallakin kaudella (1984/85) sijoitus oli kymmenes. McMahon siirtyi Liverpooliin.

350 000 punnalla hankittu englantilainen oli uuden managerin Kenny Dalglishin ensimmäinen. Uudessa seurassaan hän debytoi kaksi päivää myöhemmin ja ensimmäistä maaliakaan ei tarvinnut odottaa kauaa, kun nuoresta pitäen Evertonin kannattajana ollut McMahon iski maalin juuri Evertonia vastaan 21. syyskuuta 1985. Liverpoolissa pelatessaan McMahon oli voittamassa kolmea liigamestaruutta, kahta FA Cupia ja neljää Charity Shieldia. Yhteensä Mcmahon pelasi Poolissa 204 liigaottelua ja teki 29 maalia.

Hän edusti urallaan vielä Manchester Citya ja Swindon Townia.

Englannin maajoukkuetta McMahon edusti urallaan 17 kertaa. Hänet valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1990 MM-kisoihin.

Aiheesta muualla 
McMahon Liverpoolin sivuilla
Profiili LFC:ssä
Pelaajatilastot soccerbase.comissa

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Sara Bareilles

Sara Beth Bareilles (s. 7. joulukuuta 1979 Eureka, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja pianisti.

Lapsuus ja nuoruus 
Bareilles syntyi ja kasvoi Eurekassa, Kaliforniassa. Hän harrasti muun muassa paikallista musikaaliteatteria, sekä lukiossa kuorolaulua ja näyttelemistä pienissä rooleissa kuten Audrey Little Shop of Horrors -näytelmässä. 

Bareilles kävi Kalifornian yliopistoa ja esiintyi kahdesti sen jokakeväisessä laulukilpailussa UCLA Spring Sing. Hän voitti sen molemmilla kerroilla.

Ura 
Lukiosta valmistumisen jälkeen vuonna 2002 Sara Bareilles esiintyi paikallisissa baareissa ja klubeissa, ennen kuin hän esiintyi isommissa tapahtumissa. Hän julkaisi kaksi demoa, joista suurin osa on livemateriaalia.

Tammikuussa vuonna 2004 julkaistiin hänen ensimmäinen studioalbuminsa Careful Confessions. Yksi hänen kappaleensa, "Gravity", ilmestyi lyhyesti elokuvassa Loving Annabelle.

Diskografia

Albumit
Careful Confessions (2004)
Little voice (2007)
Kaleidoscope Heart (2010)
The Blessed Unrest (2013)
What's Inside: Songs from Waitress (2015)
Amidst the Chaos (2019)

Singlet
Fairytale (2004)
Love Song (2008)
Bottle it up (2008)
Love on the Rocks (2008)
Gravity (2009)
King of Anything (2010)
Uncharted (2011)
Gonna Get Over You (2011)
Love Is Christmas (2011)
Stay (2012)
Brave (2013)
Fire (2019)
Saint Honesty (2019)

Palkinnot ja ehdokkuudet 

2008 Billboard-palkinto
2008 Billboard-palkinto
2009 Grammy-palkinto
2009 Grammy-palkinto

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Poplaulajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
The March of Time

The March of Time oli uutiskatsaus, jota esitettiin yhdysvaltalaisissa elokuvateattereissa vuosien 1935 ja 1951 välisenä aikana. Sen tuotti lehtikustantamo Time Inc., joka on nykyään osa Time Warneria. Parhaimmillaan sarjalla oli 20 miljoonaa katsojaa kuukaudessa 9 000 elokuvateatterissa. Vaikka uutiskatsaus oli suosittu, se oli taloudellisesti tappiollinen, johtuen korkeista tuotantokustannuksista. Uutiskatsaus lakkautettiin television yleistyttyä ja tehtyä formaatin tarpeettomaksi. Kaiken kaikkiaan 16 vuoden aikana ehdittiin tehdä 205 uutiskatsausta.

The March of Timea esitettiin myös radiossa 1931 – 1945. Alun perin  ohjelmassa esitettiin pääasiallisesti dramatisoituja uutisia, esittäjinään muun muassa Agnes Moorehead, Art Carney ja Orson Welles. Myöhemmin dramatisoinnit korvattiin tapahtumapaikoilta radioteitse tulevilla toimittajien raporteilla.

Vuonna 1937 The March of Time sai Oscar-kunniapalkinnon. Radioversio pääsi Radio Hall of Fameen 1990.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uutisohjelmat
Yhdysvaltalaiset radio-ohjelmat
Radio Hall of Fame
Edward Burne-Jones

Sir Edward Burne-Jones (28. elokuuta 1833 – 17. kesäkuuta 1898) oli englantilainen taidemaalari ja kuvittaja. Hän kuului prerafaeliittien lähipiiriin. Burne-Jones teki paljon taiteellista yhteistyötä ystävänsä William Morrisin kanssa.

Burne-Jones syntyi Birminghamissa, ja hänen äitinsä kuoli pian synnytyksen jälkeen. Isä ja ankara taloudenhoitajatar kasvattivat pienen Edwardin. Hän opiskeli Birminghamin taidekoulussa 1848–1852, minkä jälkeen hän pääsi Oxfordiin opiskelemaan teologiaa. Oxfordissa hän tutustui William Morrisiin ja sai vaikutteita John Ruskinilta. Opiskeluaikoinaan Burne-Jones myös ihastui Maloryn kuningas Arthurista ja pyöreän pöydän ritareista kertovaan Le Morte d'Arthur -runoelmaan. Teos innoitti Burne-Jonesia hänen loppuelämänsä ajan.

Burne-Jones aikoi alun perin papiksi, mutta Morris innosti hänet ryhtymään taiteilijaksi. Burne-Jones opiskeli Dante Gabriel Rossettin ohjauksessa, mutta kehitti kuitenkin oman tyylinsä, johon vaikuttivat muun muassa Italian-matkat, joilla varsinkin Botticelli ja Mantegna tekivät häneen suuren vaikutuksen.

Burne-Jones oli huomattava lasimaalausten tekijä, ja yhdessä Morrisin kanssa he tekivät lasimaalauksia useisiin kirkkoihin. Burne-Jones teki myös gobeliineja ja kirjankuvituksia. Burne-Jonesin aiheet perustuivat yleensä kirjallisuuteen, lähinnä Chaucerin ja Maloryn teoksiin sekä kreikkalaiseen mytologiaan. Hänen tyylinsä oli romanttista ja unenomaista, ja hän käytti yleensä hillittyjä värisävyjä.

Burne-Jones sai baronetin arvon vuonna 1894.

Englantilaiset taidemaalarit
Lasimaalarit
Vuonna 1833 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Romantiikan taiteilijat
Baronetit
Rike Jokela

Risto ”Rike” Jokela on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 

Jokela on ohjannut muun muassa seuraavia televisiosarjoja ja elokuvia: Karppi, Pulkkinen, DikDek, Virta, Kynsin Hampain, Kallio, Remontti, Itse valtiaat, Firma, Jopet Show, Suojelijat, Brändärit, Majakka, Jäät, Saunavuoro, Nahkiaiset. Jokelan ensimmäinen pitkä elokuva ohjaajana oli Tatu ja Patu -kirjoihin perustuva koko perheen elokuva Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu!, joka sai ensi-iltansa loppuvuodesta 2016.

Aikaisemmin Jokela toimi päätyökseen elokuvaajana. Hän on kuvannut Juoppohullun päiväkirja -elokuvan sekä televisiodraamoja kuten Tukka auki (osat 1–3), minkä lisäksi hän on itse kuvannut osan ohjaamistaan tv-sarjoista. 

Jokela työskentelee pääasiassa fiktion parissa, mutta on ohjannut ja kuvannut myös mainoksia ja tehnyt valosuunnitteluita useisiin tv-ohjelmiin. Ennen televisiouralle siirtymistä hän toimi valosuunnittelijana Tanssiteatteri Mobitassa ja sitä ennen muusikkona. Hän sävelsi, sanoitti ja soitti kitaraa yhtyeissä Antikeho, Bastards, Riistetyt, Pyhät Nuket ja Nuket.

Useat Rike Jokelan ohjaamat teokset ovat olleet ehdolla tai voittaneet alan palkintoja Suomessa ja ulkomailla (mm. Venla, Kultainen Venla, Telvis, Koura, Golden Rose, Prix Europa, Jussi-gaala). Jokela on Suomen Elokuvaohjaajaliiton ja Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.

Rike Jokelan veli Juha Jokela työskentelee käsikirjoittajana ja teatteriohjaajana. Veljekset ovat myös tehneet yhteistyötä muutamissa projekteissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Suomalaiset televisiotuottajat
Suomalaiset elokuvaajat
Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Terhi (nimi)

Terhi on suomalainen naisen etunimi, joskin se esiintyy myös hyvin harvinaisena sukunimenä. Etunimi otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1950 helmikuun 6. päivälle. Pidempi muoto Terhikki on ollut kalenterissa jo vuodesta 1929 lähtien. Ensimmäisen kerran Terhiä ehdotettiin nimivaihtoehdoksi vuonna 1879 yhdessä muodon Terhe kanssa.

Nimen taustalla on Kalevalassa mainittu utua seulova Terhenetär eli Terhenneiti. Sanana terhen tarkoittaa utua tai auerta. Terhi on myös lemmikkikasveihin kuuluva kasvilaji. Lounaismurteissa terhi voi tarkoittaa yleisemminkin karkealehtisiin kuuluvia kasveja.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Terhi on annettu noin 8 280 naiselle ja muutamalle miehelle. Heistä yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä. Nimi Terhikki on annettu 1 562 naiselle ja ainakin seitsemälle miehelle.  Sukunimenä Terhi on kuudella henkilöllä.

Tunnettuja Terhejä

Etunimenä 
 Terhi Ainiala, kielitieteilijä ja nimistöntutkija
 Terhi Airas-Järventaus, koripalloilija
 Terhi Arola, käsikirjoittaja
 Terhi Dostal (o.s. Jääskeläinen), pianisti
 Terhi Ekebom, sarjakuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja kuvittaja
 Terhi Hakala, diplomaatti
 Terhi Heinilä, Naisjärjestöjen keskusliiton pääsihteeri
 Terhi Holster, hiihtosuunnistaja ja suunnistaja
 Terhi Häyrinen (o.s. Markkanen), ampumahiihtäjä
 Terhi Ikonen, uimari ja räpyläuinnin maailmanmestari
 Terhi Juurinen, keraamikko
 Terhi Kiemunki, perussuomalainen poliitikko
 Terhi Kokkonen, laulaja
 Terhi Koulumies, poliitikko, kaupunginvaltuutettu, kansanedustaja (Kokoomus) ja kirjailija 
 Terhi Maczulskij, taloustieteilijä
 Terhi Majasalmi, varallisuusvalmentaja, kiinteistösijoittaja, sarjayrittäjä ja tietokirjailija
 Terhi Matikainen, laulaja
 Terhi Mertanen, jääkiekkoilija
 Terhi Nieminen-Mäkynen, poliitikko
 Terhi Panula, näyttelijä 
 Terhi Peltokorpi, poliitikko
 Terhi Pirilä-Porvali, Yleisradion toimittaja
 Terhi Rannela, kirjailija
 Terhi Rönkä, pesäpalloilija
 Terhi Suominen, valtiotieteilijä, tietokirjailija, Suomen Atlantti-Seuran pääsihteeri
 Terhi Suorlahti, näyttelijä ja teatterintekijä
 Terhi Tarkiainen, pikajuoksija
 Terhi Tarkiainen, kirjailija
 Terhi Tukio (ent. Tervashonka), yksi Hyvinkään paloittelusurman tekijöistä 
 Terhi Utriainen, kirjailija
 Terhi Uusi-Luomalahti, jalkapalloilija
 Terhi Vedenkivi, runoilija ja kirjailija
 Terhi Viianen, tv-kuuluttaja
 Terhi-Anna Wilska, sosiologian professori

Sukunimenä 
 Kaarlo Terhi (1872–1921), kuoronjohtaja, laulunopettaja, runoilija ja kirjailija

Kuvitteellisia Terhejä 
 Terhi Sillanpää (ent. Tuominen), televisiosarjassa Uusi päivä

Muita Terhejä 
 Terhi-perämoottori
 Terhi Oy, veneitä valmistava yritys

Lähteet 

Etunimet
Orelie-Antoine de Tounens

Orelie-Antoine de Tounens (1825-1878) oli ranskalainen lakimies ja tutkimusmatkailija. 

De Tounens syntyi Ranskassa 1825 mutta muutti Chileen 1858. Siellä hän opiskeli espanjaa ja loi sosiaalista verkostoa. Vuonna 1860 de Tounens muutti Araucaniaan mapuche-intiaanien pariin asumaan. Araucania oli siihen aikaan de facto -itsenäinen. De Tounens allekirjoitti Araucanian itsenäisyysjulistuksen 17. maaliskuuta 1860. Hän loi Araucanialle lipun, kansallislaulun, perustuslain ja nimitti hallituksen ministerit.

Myöhemmin patagonialainen heimojohtaja kertoi de Tounensille halustaan liittyä uuteen valtioon ja näin hänen kuningaskuntansa alue ulottui Patagoniaan saakka. Chileläiset viranomaiset pidättivät hänet 1862. Chileläiset aikoivat lähettää de Tounensin mielisairaalaan mutta Ranskan lähettiläs sai muutettua rangaistuksen karkotukseksi Ranskaan. Hän yritti kuitenkin paluuta useaan otteeseen mutta siinä onnistumatta. Vuonna 1876 hän sairastui vakavasti ja kuoli 17 heinäkuuta 1878.

Mapuche-kansan johtajat
Ranskalaiset tutkimusmatkailijat
Chileläiset henkilöt
Vuonna 1825 syntyneet
Vuonna 1878 kuolleet
Gadd

Gadd on pohjoismainen sukunimi. Nimen kantajia:

 Alexander Gideon Adalbert Gadd (1875–1960), suomalainen kontra-amiraali Keisarillisessa Venäjän laivastossa, Otto Viktorinus Gaddin poika
 Brita Sidonia Gadd (1741–1810), runoilija, sanomalehtikirjailija
 Erik Gadd (1903–1982) suomalainen tuomari
 Fredrik Adrian Gadd (1794–1871), kauppaneuvos 
 Georg Ludvig Gadd (1827–1895), suomalainen vara-amiraali Keisarillisessa Venäjän laivastossa, Fredrik Adrian Gaddin poika
 Georg Ture Engelbert Gadd (s. 1873), suomalainen kontra-amiraali Keisarillisessa Venäjän laivastossa, Otto Viktorinus Gaddin poika
 Julius Fredrik Gadd (1829–1881), suomalainen juristi, oikeuspormestari ja valtiopäivämies, Fredrik Adrian Gaddin poika
 Otto Viktorinus Gadd (1831–1898), suomalainen kenraaliluutnantti Venäjän armeijassa, Fredrik Adrian Gaddin poika
 Pehr Gadd
 Carl Pehr Edvard Gadd (1800–1883), suomalainen juristi, Viipurin hovioikeuden presidentti
 Pehr Adrian Gadd (1727–1797), suomalainen luonnontutkija, taloustieteilijä ja kemisti, Turun akatemian rehtori
 Steve Gadd (s. 1945), rumpali
 Sture Gadd (1945–2020), suomenruotsalainen toimittaja ja poliitikko
 Ulf Gadd (1943–2008), ruotsalainen balettitanssija ja koreografi
 Uno Jakob Oskar Gadd (1864-1944), suomalainen laki- ja pankkimies
Korkeaoja

Korkeaoja on kylä Kokemäellä noin 15 kilometrin päässä pohjoiseen Kokemäen keskustaajamasta. Postinumeroalueen 32860 Korkeaoja väkiluku on 163 henkeä (31.12.2015). Korkeaojalla toimii Halkeenkiven kesäteatteri. Korkeaoja valittiin Satakunnan vuoden kyläksi vuonna 1997.

Lähteet

Kokemäen kylät
Satakunnan vuoden kylät
Ivan Bloch

Ivan Stanislavovic Bloch (, ; 24. heinäkuuta 1836 Radom, Puola – 25. joulukuuta 1901 Varsova, Puola) oli puolalainen pankkiiri ja rautateiden rahoittaja, joka omisti elämänsä modernin teollisen sodankäynnin tutkimiselle. Häntä kiehtoi Saksan-Preussin Ranskasta saama musertava voitto, joka hänen mielestään tarkoitti sitä, että diplomaattisten ongelmien ratkaisemisesta sodankäynnillä oli tullut vanhanaikaista. Hänen kuusiosainen teoksensa La Guerre Future ilmestyi Pariisissa vuonna 1898.

Bloch oli venäläis-puolalainen finanssipoliittinen kirjailija ja rauhanystävä. Osallistumalla tuottaviin teollisuus-, rautatie- ja pankkiyrityksiin Bloch hankki itselleen suuren omaisuuden. Hän julkaisi 1875 kirjan Rautateiden merkitys Venäjän taloudelliselle kehitykselle. Merkillisempi on kuitenkin hänen suuri teoksensa  La Guerre Future ('Tulevaisuuden sota'), jossa hän ajaa maailmanrauhan asiaa ja jonka sanotaan osaltaan vaikuttaneen siihen, että Nikolai II kutsui kokoon Haagin rauhankongressin. Bloch julkaisi muitakin, Puolan ja Venäjän taloudellisia oloja käsitteleviä kirjoituksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jean de Bloch -säätiö
Jewish Encyclopedia
Blochin Nobelin rauhanpalkintoehdokkuus 1901

Puolalaiset henkilöt
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1901 kuolleet
Charles Fox Parham

Charles Fox Parham (4. kesäkuuta 1873 – 29. tammikuuta 1929) oli yhdysvaltalainen saarnaaja. Hän oli keskeinen henkilö nykyisen helluntailaisuuden muodostumisessa, ja häntä on pidetty yhdessä William J. Seymourin kanssa sen perustajanakin.

Yhdysvaltalaiset papit
Helluntaiherätys
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Yhdysvaltalaiset evankelistat
William J. Seymour

William Joseph Seymour (2. toukokuuta 1870 – 28. syyskuuta 1922) oli afroamerikkalainen saarnaaja. Hän johti vuonna 1906 alkanutta Azusa-kadun herätystä Los Angelesissa. Azusa-kadun herätystä pidetään merkittävänä yksittäisenä tekijänä helluntaiherätyksen leviämisessä.

Yhdysvaltalaiset papit
Helluntaiherätys
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Yhdysvaltalaiset evankelistat
Ajoneuvon hiilidioksidipäästöt

Ajoneuvon hiilidioksidipäästöt tarkoittaa ajoneuvon käyttämän polttoaineen palamisen seurauksena syntyvää hiilidioksidimäärää. Hiilidioksidipäästöjä mitataan grammoina kilometrillä (g/km). Ajoneuvon polttoaineenkulutuksen ja hiilidioksidipäästöjen välillä on suora yhteys.

Päästöjen paino

Hiilidioksidia syntyy palaneen polttoaineen painoa enemmän, sillä polttoaineen hiili yhdistyy palaessa moottorin ottaman ilman happeen. Hiilidioksidimolekyyli (CO2) sisältää yhden hiiliatomin ja kaksi happiatomia. Hiilen atomipaino on 12,0107 ja hapen 15,9994. Hiilidioksidipäästön painosta yli kaksi kolmasosaa on siis peräisin ympäröivän ilman hapesta.

Päästöjen vähentäminen

EU:n tavoitteena on saada vuoteen 2015 mennessä uusien autojen keskimääräiset hiilidioksidipäästöt alle 130 g/km, ja vuoteen 2020 alle 95 g/km. Suomessa vuoden 2012 alkupuolella noin puolet ensirekisteröidyistä henkilöautoista pääsi alle 140 g/km hiilidioksidipäästöihin, ja 82 % edes alle 160 g/km päästöihin.

Ajoneuvoveron määrä vuoden 2001 jälkeen käyttöönotetuissa autoissa riippuu hiilidioksidipäästöistä.

Vuonna 2006 Suomessa ensirekisteröityjen autojen hiilidioksidipäästö oli keskimäärin 179,3 g/km ja vuonna 2018 117,4 g/km.

Lähteet 

Ajoneuvot
Ilmastonmuutos
Tietoasema

Tietoasema oli suomalainen vuonna 1992 perustettu valtakunnallinen tietotekniikkamyymäläketju, joka myi tietotekniikka-alan laitteita ja palveluita yrityksille. Tietoaseman aikaisempia nimiä olivat Salon sähkö ja data, sekä SSD Computers. Vuonna 2005 SSD Computers yhdistyi LJH Computersin kanssa, josta muodostui Tietoasema. Ketjulla oli viisi omaa ja kolme franchising-toimipistettä eri puolilla Suomea. Koko konsernissa työntekijöitä oli yli 100.

Vuonna 2009 yritys luopui kuluttajalaitekaupasta ja hakeutui yrityssaneeraukseen. ja ajautui lopulta konkurssiin. Turun Tietokeskus osti Tietoaseman Salon ja Helsingin toimipisteet.
Franchising liiketoiminnalla olleet Turun (IT Corner OY) ja Mikkelin (Mavacom Oy) toimipisteet jatkavat toimintaansa omilla nimillään.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Salo
Valtakunnallinen aforismikilpailu

Valtakunnallinen aforismikilpailu on järjestetty vuosina 2005 ja 2008. Vuoden 2005 kilpailussa haettiin laajaa aforismisikermää tai itsenäistä aforismikokoelmaa. Vuonna 2008 kilpailtiin sekä aforismikäsikirjoituksilla että suomennoksilla. Kilpailun pääjärjestäjä on Valtakunnalliset aforismipäivät, jonka järjestävät Varsinais-Suomen kansanopisto ja Paimion kaupunki.

Valtakunnallisessa aforismikilpailussa palkitut 

 2005 voittaja (500 euroa): Olli-Jukka Jokisaari
Kunniamaininnalla palkitut: Sami Feiring ja Johannes Ojansuu

 2008 Käsikirjoituskilpailu
1. palkinto (1000 euroa): Kari Hongisto

2. palkinto (500 euroa): Hannu Hirvonen

Kunniamaininnalla palkitut: Asko Ahonen ja Olavi Ilén

2008 Suomennoskilpailu

1. palkinto (1000 euroa): Kari Klemelä (suomentanut sloveenin kielestä Žarko Petanin aforismeja)

2. palkinto (500 euroa): Turun yliopiston espanjan kielen aineopintojen käännöskurssin opiskelijat (Annatuulia Aho, Kalle Astala, Heini Ekman, Janina Hamberg, Katri Hanski, Sanna Huhtala, Taina Ikola, Sanna Isomäki, Riitta-Liisa Lajunen, Henna Linna, Laura Malkki, Marja Miettunen, Katja Pirnes, Tiina Pursiainen, Laura Raumanen ja Johanna Silvennoinen; ryhmän vetäjänä toimi espanjan kielen lehtori Sanna Pelttari) (suomentaneet espanjan kielestä Ramón Gómez de la Sernan aforismeja)

Aiheesta muualla 

 Vuoden 2005 kilpailua koskeva tiedote
 Vuoden 2008 kilpailua koskeva tiedote

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Kirjoituskilpailut
FC Barcelona B

Fútbol Club Barcelona B on espanjalaisen urheiluseuran FC Barcelonan jalkapallon reservijoukkue. Joukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEF:ssä. Sen kotistadion on 6 000 -paikkainen Estadi Johan Cruyff, joka valmistui vuonna 2019. Joukkueesta käytetään myös nimitystä FC Barcelona Atlètic.

Historia 
Barcelona Atlètic perustettiin FC Barcelonan sisarseuraksi vuonna 1970, ja sen edeltäjiä olivat CD Espanya Industrial ja CD Condal. 1990-luvulla seura sulautettiin emoseuraan ja nimi vaihtui FC Barcelona B:ksi. Joukkue nousi vuonna 1974 Segunda Divisióniin, ja pelasi siellä kauteen 1976–1977. Kaudeksi 1977–1978 joukkue putosi Segunda División B:hen, joka otettiin silloin takaisin käyttöön. Siitä edespäin vuoteen 2007 asti joukkue pelasi Sedunga Divisiónin ja Segunda B:n välillä. Kaudella 2007–2008 joukkue käväisi Tercera Divisiónissa, mutta nousi heti kauden päätyttyä takaisin Segunda B:hen. Kaudeksi 2010–2011 joukkue nousi yli vuosikymmenen tauon jälkeen Segundaan.

Barcelona B on pelannut historiansa aikana kaikkiaan 23 kautta Segunda Divisiónissa, 21 kautta Segunda División B:ssä ja 4 kautta Tercera Divisiónissa.

Pelaajat

Nykyinen joukkue 
Päivitetty 4. syyskuuta 2022.

Saavutukset 
 Segunda División B: 1981–82, 1990–91, 1997–98, 2001–02, 2016–17
 Tercera División: 1973–74, 2007–08

Entisiä pelaajia

Valmentajat
 Josep Seguer (1970–1972)

 Luis Aloy (1972–1976)

 Laureano Ruiz (1976–1978)

 Antoni Torres (1978–1979, 1980–1983)

 Joan Segarra (1979–1980)

 Jaume Olivé (1980)

 José Luis Romero (1983–1984)

 Joan Martínez Vilaseca (1984–1987)

 Lluís Pujol (1987–1989)

 Quique Costas (1989–1996, 2001–2003, 2005–2007)

 Juande Ramos (1996–1997)

 Josep Maria Gonzalvo (1997–2001)

 Pere Gratacós (2003–2005)

 Pep Guardiola (2007–2008)

 Luis Enrique (2008–2011)

 Eusebio Sacristán (2011–2015)

 Jordi Vinyals (2015)

 Gerard López (2015–2018)

 Xavi García Pimienta (2018–)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Barcelona B:n esittely FC Barcelonan sivustolla
Schillerinajokoira

Schillerinajokoira () on Ruotsista kotoisin oleva koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
__notoc__

Ulkonäkö 
Ulkonäöltään schillerinajokoira on jäntevä ja jalo ja sen runko on hieman suorakaiteen muotoinen. Pää ja kuono ovat pitkät, otsapenger selvästi erottuva. Edeltä ja sivusta katsottuna pää on kiilanmuotoinen, mutta kuono ei ole siltikään suippo. Silmät ovat tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, kolmiomaiset, pehmeät ja korkealle kiinnittyneet. Rodulle tyypillistä on pitkä kaula, joka liittyy runkoon kauniisti. Häntä on asennoltaan joko hieman sapelimaisesti kaartuva tai suora. Schillerinajokoiran liike on yhdensuuntaista ja tehokasta. Urosten säkäkorkeus on 53–61 cm (ihanne 57 cm) ja narttujen 49–57 cm (ihanne 53 cm).

Karvapeite on tiiviisti rungonmyötäinen ja karhea. Pohjaväri on punaruskea (sävyltään kullanruskeasta lämpimään punaruskeaan), jossa on musta mantteli. Yhtenäinen mantteli kattaa niskan, selän, lapojen yläosan, kylkien, lanteen ja hännän yläpuolen alueen; punaruskea väritys kattaa pään, kurkun, rinnan, lapojen alaosan, eturaajat, takaraajat ja hännän alapuolen. Rinnassa ja varpaissa sallitaan pieni määrä valkoista väritystä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Luonteeltaan schillerinajokoira on ystävällinen, uskollinen, eloisa ja valpas. Rotua käytetään ketun ja jäniksen metsästykseen. Schillerinajokoira sopii myös hyvin perhekoiraksi hyvän luonteensa ansiosta.

Alkuperä 
Schillerinajokoira on saanut nimensä maanviljelijä Per Schillerin mukaan. Per Schiller asui Ruotsin länsirannikolla Bohuslänissa Stenungsundin pitäjässä. Hänen tiedetään käyttäneen rodun luomiseen eteläsaksalaisia, sveitsiläisiä ja itävaltalaisia ajokoiria. Toisen teorian mukaan kantakoirat olisivat olleet eteläsaksalaisia, sveitsiläisiä ja englantilaisia ajokoiria - viimeksi mainituista etenkin harrieri olisi ollut vaikuttavana rotuna. Kaflåsin tilan "Lilla Släppet" -ajueen koirat, joista jalostaminen aloitettiin, olivat alun perin todennäköisesti Etelä-Saksasta, ja myöhemmin niitä risteytettiin muiden edellä mainittuja alkuperiä olleiden koirien kanssa. Nykyiset tämän rodun edustajat ovat Per Schillerin kantakoirien Tamburini 1 ja Ralla 1 jälkeläisiä, ja kyseiset koirat esiteltiin vuonna 1886 Ruotsin ensimmäisessä virallisessa koiranäyttelyssä. Virallisen aseman rotu sai kotimaassaan vuonna 1907.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
  Ruotsalaisen schillerinajokoirayhdistyksen sivut.

FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
Ruotsalaiset koirarodut
Saukkokoira

Saukkokoira (Otterhound) on Isosta-Britanniasta kotoisin oleva koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 6.

Ulkonäkö 

Ulkonäöltään saukkokoira on suuri, vahva ja suoraraajainen. Pää on majesteettinen ja puhdaspiirteinen. Rodun silmien tulisi näyttää älykkäiltä ja sijaita kohtuullisen syvällä päässä. Keltaiset silmät eivät ole toivotut saukkokoiralla. Karvapeite on pitkää (noin 4–8 cm), karheaa ja vedenkestävää.

Saukkokoiran kävelyn tulisi olla irtonaista, ravin vapaata ja laukan sulavaa.

Luonne ja käyttäytyminen 

Luonteeltaan saukkokoirat ovat älykkäitä, itsenäisiä, uskollisia, tasaisia ja hyvin rakastettavia. Rotu on luotu kestämään vesityöskentelyä, mutta on myös kykenevä työskentelemään maalla.

Alkuperä 

Saukkokoiran alkuperäiset kantarodut ovat muinainen hubertuksenajokoira, griffon vendéen ja mahdollisesti myös joitain muita griffon-rotuja - kuten bressengriffoni (griffon de Bresses)
. Historiansa saatossa siihen on risteytetty myös harrieria, vihikoiraa ja irlanninvesispanielia, sekä hieman myöhemmin myös englanninkettukoiraa, kerrynbeaglea ja englanninhirvikoiraa. 1200-luvulla kuningas Juhana Maattoman tiedetään metsästäneen saukkokoirien avulla.

Lähteet 
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset koirarodut
FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
Sarplaninac

Sarplaninac on koirarotu, joka on kotoisin entisen Jugoslavian alueelta ja se kuuluu FCI:n roturyhmään 2. Rotu on saanut nimensä Šar-vuoristosta, joka sijaitsee Kosovon, Albanian ja Pohjois-Makedonian rajalla.

Ulkonäkö

Ulkonäöltään sarplaninac on roteva, suuri ja vahvaluustoinen laumanvartija. Rotu on hieman korkeuttaan pidempi. Silmien tulisi olla mantelinmuotoiset, mutta eivät liian suuret eivätkä ne saa sijaita liian syvällä päässä. Katseen pitäisi olla rauhallinen, mutta se ei saa koskaan ilmaista pelkoa. Sarplaninacin korvat ovat V-muotoiset ja riippuvat. Rodun karvapeite on erittäin säänkestävä, koska turkki on aika pitkä ja pohjavilla erittäin tiheä. Kaikki värit valkeasta lähes mustaan hyväksytään, mutta toivotuin sävy on tumma raudanharmaa.

Luonne ja käyttäytyminen 

Sarplaninac on luonteeltaan itsenäinen, joten se viihtyy hyvin omissa oloissaan. Luonteenpiirteisiin kuuluvat myös hyväluontoisuus, rauhallisuus ja suojelevaisuus. Rotu omistaa voimakkaan vartioimis- ja puolustusvietin. Omistajan täytyy olla kokenut ja osaava, koska joskus sarplaninac saattaa olla yllättävän aggressiivinen vieraita kohtaan. Perhelleen se on hyvin uskollinen.

Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.

Alkuperä 

Sarplaninac on hyvin vanha koirarotu. Voidaan väittää, että tämä rotu olisi paimentanut lampaita Balkanin niemimaalla jo 1000-luvulla eaa. Nykyisellä nimellään rotu on tunnettu vuodesta 1957. Suomeen ensimmäinen sarplaninac saapui vuonna 1989 ja ensimmäinen pentue syntyi vuonna 1992.

Katso myös 
Illyrianpaimenkoira
Karstinpaimenkoira
Šar tip

Lähteet 
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
www.sarplaninacclubfinland.weebly.com/
Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen. WSOY 2004.

Viitteet

Aiheesta muualla 

FCI 2 Pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat
Vuoristokoirat
Serbialaiset koirarodut
Pohjoismakedonialaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eduard Scherrer

Eduard Scherrer (15. huhtikuuta 1890 − 4. heinäkuuta 1972) oli sveitsiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Scherrer voitti kultaa nelimiehiskelkkailussa ajalla 5.45,54.

Aiheesta muualla
Eduard Scherrerin profiili DatabaseOlympics.comin sivuilla (englanniksi)

Sveitsiläiset olympiavoittajat
Sveitsiläiset rattikelkkailijat
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Tänään (televisio-ohjelma)

Tänään oli Peter Nymanin juontama, Kolmoskanavalla vuosina 1989–1990 esitetty ajankohtaisohjelma. Ohjelma oli Tänään, tässä ja nyt -ohjelman seuraaja.

Ohjelma lähetettiin joka arkipäivä kello 17.30–18.00. Ennen varsinaista lähetystä esitettiin kello 16.45 ennakkotietoja ohjelman aiheista. Ohjelmassa käsiteltiin päivän ajankohtaisia aiheita. Sen lopussa oli säätiedotus ja Kolmoskanavan illan ohjelmakaavio.

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Broadsword and the Beast

Broadsword and the Beast on Jethro Tullin albumi vuodelta 1982. Tyyliltään se yhdistää 1980-luvun syntetisaattori-rockin ja yhtyeen perinteisen folk rock-soundin. Albumilla oli aiemmasta poiketen ulkopuolinen tuottaja, The Yardbirds-yhtyeestä tuttu Paul Samwell-Smith. Ian Anderson on sanonut osan albumista sisältävän yhtyeen parasta koskaan tekemää musiikkia.

Uusiksi jäseniksi yhtyeeseen olivat liittyneet rumpali Gerry Conway ja kosketinsoittaja Peter-John Vettese. Vuoden 2005 remasteroitu versio sisältää kahdeksan bonus-kappaletta albumin sessioista, antaen ymmärtää tarkoituksena olleen alun perin tupla-albumin tekeminen.

Kappaleet

"Beastie" – 3:58 
"Clasp" – 4:18 
"Fallen On Hard Times" – 3:13 
"Flying Colours" – 4:39 
"Slow Marching Band" – 3:40 
"Broadsword" – 5:03 
"Pussy Willow" – 3:55 
"Watching Me Watching You" – 3:41 
"Seal Driver" – 5:10 
"Cheerio" – 1:09

kaikki kappaleet Ian Anderson (osittaiset sovitukset Peter-John Vettese)

Remasteroidun version bonuskappaleet
"Jack Frost and the Hooded Crow" – 3:22 
"Jack A Lynn" – 4:40 
"Mayhem Maybe" – 3:06 (laulu nauhoitettu n. vuonna 1988) 
"Too Many Too" - 3:28 
"Overhang" – 4:29 
"Rhythm in Gold" – 3:08 
"I Am Your Gun" – 3:19 
"Down At the End of Your Road" – 3:31

Muusikot

Ian Anderson: laulu, akustinen kitara, huilu
Martin Barre: kitarat
Dave Pegg: basso, mandoliini, laulu
Peter-John Vettese: piano, syntetisaattori, laulu
Gerry Conway: rummut, perkussio

Lähteet

Broadsword and the Beast-albumin remasteroidun cd:n tekstiliite

Vuoden 1982 albumit
Jethro Tullin albumit
Emma Samms

Emma Elizabeth Wylie Samuelson (s. 28. elokuuta 1960 Lontoo) eli Emma Samms on brittiläinen näyttelijä.

Ura

Samms opiskeli alun alkaen balettia Royal Ballet Schoolissa Lontoossa, mutta joutui keskeyttämään opinnot 15-vuotiaana loukkaantumisen vuoksi. Hän kokeili jonkin aikaa mallin töitä, kunnes sai ensimmäisen roolinsa elokuvasta Prinssi Hassanin seikkailut (1979). Samms muutti Los Angelesiin ja alkoi näytellä vuonna 1983 saippuasarjassa General Hospital. Myöhemmin 1980-luvulla hän siirtyi Dynastiaan ja sen sisarsarjaan Colbyt, joissa hän esitti Fallon Carrington Colbya. Hahmoa oli aiemmin näytellyt Pamela Sue Martin.

Samms on ollut mukana myös televisiosarjoissa Dynastia – viimeinen luku, Huippumallit, Holby Cityn sairaala, Tohtorit ja Casualty. Vuonna 2014 hän osallistui BBC One -kanavan tositelevisio-ohjelmaan Tumble.

Hyväntekeväisyystyö
Samms ja hänen serkkunsa Peter Samuelson perustivat vuonna 1986 Starlight Children’s Foundation -järjestön, joka auttaa sairaita lapsia ja näiden perheitä. Sammsin oma pikkuveli Jamie kuoli 9-vuotiaana aplastiseen anemiaan.

Vuonna 2016 Samms palkittiin hyväntekeväisyystyöstään arvonimellä brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen (MBE).

Yksityiselämä
Sammsilla on ollut kolme aviopuolisoa: Bansi Nagji, Tim Dillon ja John Holloway. Hollowayn kanssa hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Emma Samms Twitterissä

Englantilaiset näyttelijät
Hyväntekeväisyyden harjoittajat
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Lääkintäaliupseeri

Lääkintäaliupseeri tarkoittaa armeijassa lääkintähuoltoon erikoistunutta aliupseeria, jonka sodanajan tehtäviin kuuluu muun muassa sidontapaikan johtaminen, joukkosidontapaikalla ryhmän johtaminen ja toimiminen esimiesasemassa muissa lääkintähuollon portaissa. Suomessa lääkintä-au:n koulutusta antaa Sotilaslääketieteen keskuksen johtama Lääkintäkoulu, joka sijaitsi itsenäisenä yksikkönä toimiessaan Lahdessa nyttemmin lakkautetulla Hennalan varuskunta-alueella. 
Lääkintäaliupseerikurssi suoritetaan AUK1-vaiheen jälkeen, jolloin oppilas on saanut valmiuden perusryhmän johtamiseen ja jääkäritoimintaan. Lääkintäkoulussa opetus painottuu hätäensiapukoulutukseen (mm. kanylointi, potilaan tutkiminen, sitominen, lastoitus). Koulutuksissa on opetettu usein myös, että lääkintäaliupseeri saa ensiapukursseja 1-3 vastaavat taidot, mutta ei virallisia SPR kurssipätevyyksiä. Aliupseerikoulun jälkeen uusia ryhmänjohtajia koulutetaan omissa joukko-osastoissa sen erityispiirteet huomioon ottaen (esimerkiksi sissilääkintä rajajääkäritoiminnassa tai rannikon olosuhteet meripuolustusalueella).

Suomen puolustusvoimien koulutushaarat
GameStop

GameStop (lyh. GameStop Corporationista) on Dallasissa, Texasissa Yhdysvalloissa perustettu ja liikevaihdoltaan maailman suurin tietokone- ja konsolipelien myyntiin keskittyvä maailmanlaajuinen kauppaketju.

Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2007 7,093 miljardia Yhdysvaltain dollaria, ja se on noteerattu New Yorkin pörssissä. Yhtiöllä oli toimintaa myös Suomessa.

Vuonna 2019 GameStop ilmoitti sulkevansa kaikki Suomessa sijaitsevat myymälänsä vaiheittain vuoden 2020 aikana.

GameTrust on yhtiön videopelien julkaisua tekevä nimike.

Tammikuussa 2021 GameStopin osakekurssi nousi jyrkästi piensijoittajien ryhdyttyä ostamaan osakkeita vastaiskuna suursijoittajille.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen kotisivu
 Suomalainen kotisivu

Kauppaketjut
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania

Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania () oli venäläinen kauppakomppania, jolla oli yksinoikeus kauppaan Venäjän Amerikassa, joka käsitti Alaskan, Aleutit ja Pohjois-Amerikan luoteisrannikkoa leveyspiirille 54°40'. Kauppakomppania perustettiin tsaari Paavali I:n antamalla peruskirjalla vuonna 1799 aiemman Šelihovin-Golikovin kauppakomppanian pohjalle. Se oli valtion tukema ja Venäjän kauppaministeriön alainen osakeyhtiömuotoinen yritys, jonka tuotosta kolmannes oli määrätty keisarille. Kauppakomppanian toiminta päättyi vuonna 1867, kun komppania, sen mukana koko Alaska, myytiin Yhdysvalloille.

Kuvernöörit

Laivasto 
Kauppakompanina laivat purjehtivat Venäjän kaukoidästä Alaskaan sekä Pietariin. Vuonna 1850 kauppakomppanialla oli käytössään kymmenkunta alusta. 

 Nikolai I, komppanialle vuonna 1850 New Yorkissa valmistunut höyrylaiva, kapteenit suomalainen Johan Jacob Conradi ja venäläinen Arhimandritov
 Suuriruhtinas Konstantin, priki, kapteeni Pavlov
 Baikal, priki, kapteeni Klinkowström
 Tungus, kuunari, kapteeni Kaševarov
 Furst Menschikoff (Knjaz Menšikov), kapteeni Rudakov, osallistui 1853 kapteeni Hampus Furuhjelmin komennossa amiraali Jefimi Putjatinin johtamaan laivueeseen, jonka tarkoituksena oli pakottaa Japani avaamaan kauppasuhteet Venäjään.
 Šelehov, kapteeni Lindenberg
 Ohotsk, priki, kapteeni Harder
 Baranov, höyrylaiva, satamahinaaja

Lisäksi komppanialla oli aikarahdattuna kolme turkulaista "maailmanympäripurjehtijaa"
 Sitka (), Turussa vuonna 1846 valmistunut 215 lästin purjelaiva. Varustettu kymmenellä tykkiportilla. kapteenina 1846 J.J. Conradi, 1850 J.W. Weckman Joutui englantilaisten sotalaivojen haltuunottamaksi Kamchatkassa Petropavlovskin piirityksen aikana, 7. syyskuuta 1854.<ref>{{Kirjaviite |Kappale=THE SITKA." Temp. 1855. |Tekijä=Cobbett, Pitt. |Sivut=36-7 |Nimike=Leading Cases and Opinions on International Law, Colected and Digested from English and Foreign. |Julkaisupaikka=Lontoo |Vuosi=1885, 2013 |Julkaisija=Forgotten Books |www=http://www.forgottenbooks.com/readbook_text/Leading_Cases_and_Opinions_on_International_Law_Colected_and_Digested_1000292179/57 }}</ref>
 Atka (), turkulainen purjelaiva, Sitkan 1847 valmistunut sisaralus.Kulttuuripääkaupunkilainen – Turun Sanomat,  5.4.2008 kapteeni suomalainen A.W. RiedellDøde mandkøn st. Olai Helsingør 1852 – Luettelo Helsingørissä kuolleista 1852
 Fröja'', turkulainen purjelaiva, kapteeni Granberg

Lähteet

Kirjallisuutta
 
Alaskan historia
Venäjän taloushistoria
Kauppakomppaniat
El Tajín

El Tajín on muinainen, jo raunioitunut intiaanien rakentama kaupunki Meksikonlahden rannalla. Se oli luoteisen  Mesoamerikan tärkein keskus Teotihuacanin valtakunnan romahduksen jälkeen. Siellä kehittyi totonaakkien kulttuuri.

Aiemmin luultiin, että kaupunki olisi ollut asutettuna kolmessa vaiheessa vuosina 100 eaa. – 1200, mutta nykytiedon mukaan vain yhden vaiheen ajan vuosina 800–1200. Toisten tutkimusten mukaan kaupunki olisi kuitenkin perustettu jo vuonna 200. Kaupunki hylättiin ja osittain myös tuhottiin vuoden 1200 jälkeen, kun alue tuli Meksiko-Tenochtitlánin kuningaskunnan hallintaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tajín, un espacio para vivir la magia 

Esikolumbiaaniset kulttuurit
Arkeologiset kohteet Meksikossa
Unescon maailmanperintökohteet Meksikossa
Kansainvälinen maahockeyliitto

Kansainvälinen maahockeyliitto () (FIH) on maahockeyn kansainvälinen kattojärjestö, joka vastaa lajin kansainvälisten arvokilpailujen järjestämisestä. Merkittävin kansainvälinen arvoturnaus on lajin maailmanmestaruuskilpailut, sekä olympiaturnaus.

FIH perustettiin 7. tammikuuta 1924 Pariisissa. Paul Léauteyn perustaman järjestön taustalla oli maahockeyn pudottaminen vuoden 1924 olympialaisista, sillä lajilta puuttui kansainvälinen organisaatio. Liiton perustajajäsenet olivat Itävalta, Belgia, Espanja, Ranska, Sveitsi, Tšekkoslovakia ja Unkari. Vuonna 1982 FIH yhdistyi naisten maahockeyn kansainvälisen liiton IFWHA:n kanssa.

Liitto toimii yhteistyössä alueellisten järjestöjen kanssa. FIH:iin kuuluu nykyään 132 jäsenvaltiota ja sen päämaja toimii Lausannessa.

Lähteet 

Maahockey
Kansainväliset urheilujärjestöt
Alla Pavlova

Alla Pavlova (s. 13. heinäkuuta 1952) on nykytaidemusiikin säveltäjä. Hän syntyi, opiskeli ja aloitti uransa Neuvostoliitossa, mutta asettui vuonna 1990 New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Hän on säveltänyt monenlaista musiikkia, jonka joukossa on muun muassa kahdeksan sinfoniaa.

Aiheesta muualla 
 Alla Pavlova Naxos-levymerkin sivuilla 

Venäläiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2008

Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2008 olivat historian 7. maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Tšekissä 6–14. joulukuuta. A-sarja ja B-sarja järjestettiin yhdessä, mutta MM-kisojen C-sarja pelattiin 21.-27. huhtikuuta Slovakiassa. Kisoissa pelattiin kaksi viiden joukkueen lohkoa, joista kaksi parasta pääsi välieriin. Alkulohkon ja B-sarjan ottelut pelattiin Ostravassa 9700 henkeä vetävällä ČEZ Arenalla. Välierät, finaalit ja sijoitusottelut pelattiin Prahassa 17000 henkeä vetävällä Sazka Arenalla. 

Ruotsi lähti kisoihin hallitsevana mestarina voitettuaan kaikki kuusi aiempaa mestaruutta. Maailmanmestaruuden vei Suomi, joka aiheutti Ruotsille ensimmäisen tappion MM-tasolla voittamalla finaalin jatkoajalla 7–6.

Ottelupaikat

Osallistuvat joukkueet

A-sarja 

A-lohko

B-lohko

B-sarja 

C-lohko

D-lohko

A-sarja

Alkulohkot ja ottelutulokset

Lohko A

Ottelutulokset

Lohko B

Ottelutulokset

Sijoitus- ja mitaliottelut 
9. sija

7. sija

5. sija

Välierät

Pronssiottelu

Finaali

B-sarja

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lopulliset sijoitukset

A-sarja 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Seitsemän parasta A-sarjasta ja B-sarjan voittaja pääsee suoraan vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin. Loput kahdeksan osallistujaa valitaan karsintaturnausten avulla.

Mitalistijoukkueiden pelaajat

Tähdistökentällinen 
maalivahti Henri Toivoniemi 
puolustajat Daniel Folta  Henrik Quist 
keskushyökkääjä Fredrik Djurling 
laitahyökkääjät Aleš Zálesný  Santtu Manner

Aiheesta muualla 
 WFC 2008 - Kilpailun kotisivut 
 Kisat kansainvälisen salibandyliiton sivuilla 
 YLE Elävä arkisto: Salibandyn MM-finaali 2008

2008
Vuoden 2008 salibandy
Tšekin salibandy
Prahan urheilutapahtumat
Ostravan urheilu
Tlaloc

Tlaloc oli tolteekkien ja asteekkien palvoma sateen ja veden jumala. Hänen uskottiin asuvan sekä pilvien peittämillä vuorenhuipuilla että lähteissä ja järvissä. Vuorilta hän lähetti ihmiskunnan kiusaksi tuulta, sadetta, salamoita ja hirvittäviä sairauksia, kuten lepran.

Koska Tlaloc kätkeytyi usein tummaan myrskypilveen, hänet kuvattiin käsikirjoituksissa mustaihoisena hahmona, jolla oli maalatut kasvot. Tlalocilla on myös torahampaat ja suuret renkaat silimien ympärillä. Hänen suustaan työntyi usein kirjakäärö. Kädessään jumalalla oli sauva, joka symboloi salamaa. Sauvassa saattoi olla hammastus tai sen ympärille oli kietoutunut käärmeitä. Ne, joita salama on iskenyt tai jotka sairastavat lepraa, pääsevät Tlalocin valtakuntaan Tlalocaniin, eivätkä enää koskaan kärsi puutetta.

Tlaloc oli verenhimoinen jumala, joka vaati lapsiuhreja. Tarujen mukaan Tlalocin vaimo Chalchiuhtlicue eli smaragdivaltiatar synnytti miehelleen joukon sateen jumalolentoja tlaloceja tai tlaloqueita, ja sanottiin, että joka kukkulalla oli oma tlalocinsa.  Rituaalivuoden ensimmäisenä (Atlcaualo) ja kolmantena kuukautena (Tozoztontli) monia lapsia uhrattiin sekä näille vähäisemmille jumalille että itse Tlalocille.

Asteekkien pääkaupungissa Tenochtitlánissa papit valmistautuivat Tlalocin juhliin ostamalla äideiltä vauvoja uhreiksi. Jos äidit itkivät ritualiuhrausten aikana, palvojat iloitsivat sanoen, että oli tulossa sade. Palvontamenoissa uhrattavien lihan söivät papisto ja ylhäisö. Tlalocin suoma sade ei kuitenkaan aina ollut hyväksi, vaan toi myös tulvia ja tuhoja. Tlaloc olikin jumala, jota sekä kunnioitettiin että pelättiin. Tlaloc ja hänen apujumalansa saattoivat uskomusten mukaan lähettää sekä ravitsevia että sadon tuhoavia sateita, hirmumyrskyjä sekä tauteja kuten turvotusta, lepraa ja reumatismia.

Mayoilla Tlalocin vastine oli Chac.

Lähteet 
 Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
 Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

Viitteet 

Asteekkien jumalat
Harvest Time

Harvest Time on porilaisen Elonkorjuu-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1972. Sen alkuperäistä vinyyliversiota pidetään kalleimpana suomalaisena keräilyalbumina. Siitä on maksettu jopa 1 500 euroa.

Vuonna 2002 EMI julkaisi albumista nyt jo loppuunmyydyn cd-uusintapainoksen. Ulkomailla albumista on julkaistu vinyyliuusintapainos ainakin kaksi kertaa.

Kappaleet

A-puoli 
Unfeeling
Swords
Captain
Praise to Our Basement
Future

B-puoli 
Hey Hunter
The Ocean Song
Old Man’s Dream
Me and My Friend
A Little Rocket Song

Kokoonpano 
 Heikki Lajunen – laulu
 Jukka Syrenius – kitara, laulu
 Ilkka Poijärvi – sähköurut, kitara, huilu
 Veli-Pekka Pessi – basso
 Eero Rantasila – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Elonkorjuun Hey Brother 
 Ylen Elävä arkisto: Elonkorjuun Ocean Song

Vuoden 1972 esikoisalbumit
Elonkorjuun albumit
Chrisse Johanssonin tuottamat albumit
Flying High, Running Fast

Flying High, Running Fast on Elonkorjuun albumi vuodelta 1978. Yhtye käytti albumilla levy-yhtiön ehdotuksesta nimeä Harvest. Levyllä vierailevat myös Vesa Aaltonen ja Simo Salminen. Elonkorjuu hajosi pian albumin julkaisun jälkeen.

Rocket Records julkaisi albumin CD-muodossa toukokuussa 2010.

Kappaleet 
 Ain't it Sweet
 An Empty Town
 Flyin' High, Runnin' Fast
 Let it Grow
 Peter and the Ram
 That's Why I Love You

Kokoonpano 
 Jukka Syrenius – kitarat
 Pekka Tyni – kosketinsoittimet
 Jari Perkiömäki – altosaksofoni, klarinetti
 Juha Unkila – tenorisaksofoni
 Veli-Pekka Pessi – basso
 Veikko Noutio – rummut

Vierailijat 
 Vesa Aaltonen – lyömäsoittimet
 Simo Salminen – trumpetti, käyrätorvi

Lähteet

Vuoden 1978 albumit
Elonkorjuun albumit
William Davenant

Sir William Davenant (kastettu 3. maaliskuuta 1606 – 7. huhtikuuta 1668) oli brittiläinen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän opiskeli lyhyesti Oxfordin Lincoln Collegessa ja toimi maansa Poet Laureatena vuosina 1638–1668.

Brittiläiset runoilijat
Englantilaiset näytelmäkirjailijat