joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Renaud Jay

Renaud Jay (s. 12. elokuuta 1991 Moutiers) on ranskalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Les Menuires -seuraa. 

Maastohiihdon maailmancupissa Jay kilpaili ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2012 sijoituttuaan 30:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2015. Parhaimmillaan hän on ollut yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa neljäs Planican vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2016. FIS Ski Tourilla 2020 hän sijoittui Åren vapaan hiihtotavan sprintissä kolmanneksi.

Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 Jay sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 30:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Jay sijoittui samalla matkalla 19:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Jay sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 27:nneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Renaud Jayn kotisivut

Ranskalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Rouva varapresidentti

Rouva varapresidentti (Veep) on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Armando Iannucci. Se on amerikkalainen versio brittiläisestä poliittisesta satiirisarjasta Politiikan nappula, joka on myös Iannuccin luomus. Rouva varapresidentti alkoi HBO-kanavalla 22. huhtikuuta 2012. Suomessa Yle aloitti sarjan esittämisen 16. maaliskuuta 2013. Sarjan pääosassa on Julia Louis-Dreyfus, joka on saanut roolistaan kuusi perättäistä Primetime Emmy -palkintoa. Itse sarja on palkittu parhaan komediasarjan Primetime Emmyllä kolmesti peräkkäin.

Vuonna 2019 esitetty seitsemäs kausi oli sarjan viimeinen. Kauden julkaisu viivästyi Louis-Dreyfusin sairastuttua rintasyöpään.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
SAG-palkitut televisiosarjat
HBO:n televisio-ohjelmat
Winternight Tragedies


Winternight Tragedies on Catamenian kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Riku "K-oz" Hopeakoski – kitara
 O.J. "Topi" Mustonen – murinalaulu
 Veikko "Moottorisaha" Jumisko – rummut
 Tero "Kanttori Hippi" Nevala – kosketinsoitin
 Ari "WarTechs" Nissilä – kitara, taustalaulu
 Mikko "D-Stroy" Hepo-Oja – bassokitara

Vierailevat muusikot 
 Kari Vähäkuopus – laulu
 Heidi Sainio – laulu

Tuotanto 
 Immu Ilmarinen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija, valokuvat
 Kari Vähäkuopus – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Thomas Ewerhard – grafiikka, kansikuva
 Alexander Rauser – design
 Stefan "The Dark One" Daniel – sanoitukset (kappale 4)

Arvostelut 
 Metal.de: 9/10
 The Metal Observer: 9.5/10
 Metal Storm: 8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Winternight Tragedies discogs.com -sivustolla 

Vuoden 2005 albumit
Catamenian albumit
Julie Bergan

Julie Bergan (s. 12. huhtikuuta 1994) on norjalainen laulaja. Tammikuussa 2014 julkaistiin hänen ensimmäinen singlensä ”Younger”, joka on suomalaisten Patric Sarinin sekä Joonas Angerian käsialaa. Lokakuussa 2015 julkaistiin "All Hours" single, jonka on tuottanut Joonas Angeria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Julie Berganin blogi 

Norjalaiset laulajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Hurrikaani Manuel

Hurrikaani Manuel oli vuoden 2013 Tyynenmeren hurrikaanikauden seitsemäs hurrikaani. Myrsky rantautui Coliman ja Sinaloan osavaltioissa. Samalla viikolla hurrikaani Ingrid oli aktiivinen Meksikonlahdella: kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten 1950-luvun, kun Meksikoon iski kaksi hirmumyrskyä samaan aikaan. Manuel heikentyi nopeasti Meksikon korkean maaston vuoksi ja haihtui 20. syyskuuta.

Sinaloan osavaltiossa sadat ihmiset joutuivat lähtemään kodeistaan. Maanvyörymät katkaisivat Acapulcoon johtavia maanteitä, ja lomakohteista lennätettiin sotilaskoneilla yli 10 000 turistia turvaan.

Lähteet 

Luonnonmullistukset Meksikossa
Trooppiset hirmumyrskyt
Vuoden 2013 luonnonmullistukset
John Dill

Sir John Greer Dill (25. joulukuuta 1881 Lurgan, Armaghin kreivikunta, Irlanti – 4. marraskuuta 1944 Washington, Yhdysvallat) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka toimi pääesikunnan päällikkönä toisen maailmansodan aikana 1940–1941. Hän joutui väistymään, koska Britannian armeija koki useita vastoinkäymisiä, eikä hänen yhteistyönsä pääministeri Winston Churchillin kanssa sujunut.

Dill palveli buurisodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Hänestä tuli vuonna 1934 sotaministeriön sotilasoperaatio- ja tiedustelujohtaja. Häntä pidettiin lahjakkaan strategina ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1937. Maailmansodan syttyessä Dill toimi armeijakunnan komentajana Ranskassa, kunnes hänet toukokuussa 1940 nimitettiin pääesikunnan päälliköksi. Hän teki kiistanalaiset päätökset siirtää lisäjoukkoja Egyptiin elokuussa 1940 ja lähettää niitä Kreikkaan maaliskuussa 1941. Vuosina 1941–1944 Dill toimi Britannian sotilasedustajana Yhdysvalloissa ja auttoi maiden sodankäynnin yhteensovituksessa. Hän kuoli Washingtonissa ja hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset marsalkat
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Ferdinand Demara

Ferdinand Waldo Demara nuorempi (aka The Great Impostor, 21. joulukuuta 1921 Lawrence, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. kesäkuuta 1982 Anaheim, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen identiteettihuijari, joka esiintyi ainakin apulaisseriffinä, asianajajana, dekaanina, insinöörinä, laivastoupseerina, lääkärinä, munkkina, opettajana ja opiskelijana, pappina ja syöpätutkijana ennen kuin hänet palkattiin kirurgiksi kanadalaiselle HMCS Cayuga -hävittäjälle. Kirurgian oppikirjaa apunaan käyttäen hän suoritti 16 leikkausta, kuten amputaatioita ja vaativia rintakehän leikkauksia, mutta ei aiheuttanut vahinkoa potilailleen.

Demara jäi kiinni ensimmäisen kerran sotilaskarkuruudesta. Myös esiintyminen lukion opettajana toi hänelle lyhyen vankilatuomion, mutta Kanadan kuninkaallinen laivasto ei koskaan nostanut syytettä Demaraa vastaan – ainoastaan luovutti hänet Yhdysvaltain maahanmuuttoviranomaisille.

Demeran on arveltu omanneen sekä korkean älykkyysosamäärän että valokuvamuistin. Monista muista identiteettihuijareista poiketen Demara ei ilmeisesti tavoitellut toimillaan kuuluisuutta tai rahallista hyötyä. Hänen toimiaan ohjasivat kristilliset arvot.

Demaran käyttämiä nimiä
 Dr. Joseph Cyr (laivaston kirurgi)
 Robert L. French (psykologian opettaja korkeakoulussa)
 Martin Godgart (opettaja lukiossa)
 Dr. Cecil Hamann (asianajaja)
 Brother John (Demaran nimi munkkiluostarissa)
 Dr. Benjamin Jones (vankilatyöntekijä)
 Anthony Ignolia (Demaran armeijatoveri ennen sotilaskarkuruutta)

Demara populaarikulttuurissa
Demaran tarina oli perustana vuoden 1961 elokuvassa Kettu mieheksi (The Great Impostor), jonka pääosaa näytteli Tony Curtis.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Robert Crichton: The Great Impostor. Random House, 1959. ISBN 0-394-42714-9.

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Huijarit
Amputoidut henkilöt
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Finnish Steel Storm

Finnish Steel Storm on suomalaisen black metal -yhtye Goatmoonin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Werewolf Records.

Toukokuussa 2011 Northern Heritage julkaisi albumista vinyylipainoksen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 BlackGoat Gravedesecrator – laulu, kitara, kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 M.B. – kitarat, kosketinsoitin
 Skratt – tuuba, tinapilli, huilu
 Namkah – rummut
 Emperor Askonen – bassokitara, kosketinsoitin, puhdas laulu, taustalaulu

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Goatmoonin albumit
Amazonianviidakkohaukka

Amazonianviidakkohaukka (Leucopternis kuhli) on haukkojen heimon sukuun Sitä tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät, ja metsien hävityksen vuoksi sen populaatio on pienenemässä hyvin voimakkaasti.

Lähteet

Haukat
Brasilianviidakkohaukka

Brasilianviidakkohaukka (Leucopternis lacernulatus) on haukkojen (Accipitridae) heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Brasiliassa.

Se muistuttaa argentiinanviidakkohaukkaa, jolla on yläselässä mustaa täplitystä, kyynärsulkien kärjet ovat valkoiset, eikä pyrstön kärki ole musta.

Brasilianviidakkohaukka elää Itä-Brasiliassa Atlantin rannikon metsissä. Vuonna 1830 sitä pidettiin yleisenä, mutta viimeaikaiset havainnot osoittavat, että se elää erillisissä laikuissa, eikä ole yleinen. Populaation koko on alle kymmenentuhatta.

Sen koko on 43–48 senttimetriä ja se on keskikokoinen mustavalkoinen metsässä elävä petolintu. Pää on valkea, takakruunu, niska ja yläselkä ovat haalistuneenharmaat. Alapuoli on kokonaan valkoinen. Selkä ja siivet ovat mustat. Sillä on jonkin verran heikkoa valkoista täplitystä olkasulissa. Siivet ovat leveät, pyöreähköt, pyrstö lyhyt ja valkoinen, jossa musta pohja ja ohut raita kärjessä. Silmän värikalvo, vahanahka ja jalat ovat keltaiset. Nuorilla linnuilla on tummat juovat kruunussa ja niskassa, punaruskeat siiven peitinhöyhenien ja hartiahöyhenien kärjet.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat kosteat metsät ja kuivat savannit. Sitä esiintyy pääasiassa alavissa vanhoissa metsissä keskikerroksessa  900 metrin korkeuteen asti, joskin Minas Geraisissa 2890 metriin asti (Machado et al. 1998). Minas Geraisissa se on tavattu myös matalassa kasvustossa  (capoeirat, eukalyptusviljelmät), mutta aina lähellä laajoja koskemattomia metsiä (Machado et al. 1998). Se saalista ovat selkärangattomat, kuten kotilot, hämähäkit ja hyönteiset, joskin raportoitu on myös muusta saaliista, kuten linnuista, matelijoista, sammakoista ja nisäkkäistä.

Lähteet

Haukat
Uhanalaiset linnut
Vaarantuneet lajit
Reija Pasanen

Reija Pasanen on suomalainen teollinen muotoilija, jonka erikoisalaa on ulkotilojen valaistussuunnittelu. Hänen työryhmänsä suunnittelema Tikkurilan asemaympäristön ja -kosken puistoalueen valaistus palkittiin vuoden 2003 valaistuskohteena ja vuoden 2004 kuntateknisenä saavutuksena. Vuonna 2005 hänen työryhmänsä voitti Cata-valaisinjärjestelmällään Luminord-muotoilukilpailun.

Pasasen työn- ja toimeksiantajiin kuuluvat WSP Finland, Valmont International ja Valoa Design Oy. Valaistuksen lisäksi Pasanen on muotoillut huonekaluja.

Reija Pasanen pääsi ylioppilaaksi Tampereen Messukylän lukiosta 1986 ja opiskeli metallialan artenomiksi Jurvan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa. Hän valmistui teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000.

Pasanen on toinen Open Light Factory Oy:n perustajajäsenistä ja toimii myös oman suunnittelutoimistonsa DMY:n (Design Meets You) kautta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Reija Pasasen portfolio Ornamon sivustolla

Suomalaiset muotoilijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset valosuunnittelijat
Sokerilaki

Sokerilaki () oli Ison-Britannian hallituksen vuonna 1764 säätämä laki, jonka tarkoitus oli estää sokerin sekä rommin raaka-aineena käytetyn melassin salakuljetus Ranskan ja Hollannin Länsi-Intiasta brittien Pohjois-Amerikan siirtokuntiin. Samalla sen tarkoituksena oli kerätä tuloja Ison-Britannian kruunulle, jonka menot olivat lisääntyneet ja velat kasvaneet vuonna 1763 päättyneen suuren siirtomaasodan seurauksena. Englannin parlamentti piti kohtuullisena, että siirtokuntalaiset osallistuivat itse kasvaneiden hallinto- ja puolustusmenojen kattamiseen. Kyseessä oli ensimmäinen useista veroja ja tullimaksuja koskeneista säädöksistä, jotka seuraavien vuosien aikana ärsyttivät siirtokuntien asukkaita, ja johtivat lopulta Amerikan vallankumouksen puhkeamiseen.

Sokerilaki oli käytännössä uusittu versio vuoden 1733 melassilaista, jonka toimeenpano ei ollut onnistunut. Sokerilaki lisäsi huomattavasti ei-brittiläisestä Karibiasta Pohjois-Amerikkaan tuotavan melassin ja jalostetun sokerin tullimaksuja, ja loi näin brittiläisten siirtomaiden sokerinkasvattajille mahdollisuuden kaupan monopoliasemaan. Vaikka siirtokuntien asukkaat periaatteessa hyötyivät brittiläisen sokerin hinnan pysymisestä alhaisena, he eivät pitäneet siitä, että tullivirkamiehet saivat oikeuden sokerilastien takavarikointeihin ja määräyksistä laistaneet kapteenit joutuivat kaukana Nova Scotiassa toimineen vara-amiraliteettin oikeusistuimen alaisiksi. Tullirikkomukset määrättiin käsiteltäviksi ilman valamiehistöä, mitä pidettiin kansalaisoikeuksien loukkauksena. Sokerin salakuljetuksen tyrehtyminen tiukentuneiden tullitarkastusten myötä kuihdutti kauppamerenkulkua muutenkin  ja lisäksi se teki lopun Uuden-Englannin kukoistavasta rommiteollisuudesta, joka oli perustunut halpaan Ranskan Länsi-Intiasta salakuljetettuun melassiin. Siirtokuntalaisten protestien seurauksena tullimaksuja alennettiin vuonna 1766.

Katso myös
Leimaverolaki (Iso-Britannia)

Lähteet

Kolmentoista siirtokunnan historia
1764
Sokeri
Plestiodon

Plestiodon on skinkkien heimoon kuuluva suku. Se luettiin ennen kuuluvaksi sukuun Eumeces, kuten myös suvut Eurylepis ja Mesoscincus.

Lajit 
Sukuun kuuluu 50 lajia:

 Plestiodon anthracinus
 Plestiodon barbouri
 Plestiodon bilineatus
 Plestiodon brevirostris
 Plestiodon callicephalus
 Plestiodon capito
 Plestiodon chinensis
 Plestiodon colimensis
 Plestiodon copei
 Plestiodon coreensis
 Plestiodon dicei
 Plestiodon dugesii
 Plestiodon egregius
 Plestiodon elegans
 Viisijuovaskinkki (Plestiodon fasciatus)
 Plestiodon finitimus
 Plestiodon gilberti
 Plestiodon indubitus
 Plestiodon inexpectatus
 Plestiodon japonicus
 Plestiodon kishinouyei
 Plestiodon kuchinoshimensis
 Plestiodon lagunensis
 Plestiodon laticeps
 Plestiodon latiscutatus
 Plestiodon leucostictus
 Plestiodon liui
 Plestiodon longirostris
 Plestiodon lotus
 Plestiodon lynxe
 Plestiodon marginatus
 Plestiodon multilineatus
 Plestiodon multivirgatus
 Plestiodon nietoi
 Tasankoskinkki (Plestiodon obsoletus)
 Plestiodon ochoterenae
 Plestiodon oshimensis
 Plestiodon parviauriculatus
 Plestiodon parvulus
 Plestiodon popei
 Plestiodon quadrilineatus
 Plestiodon reynoldsi
 Plestiodon septentrionalis
 Lännenskinkki (Plestiodon skiltonianus)
 Plestiodon stimpsonii
 Plestiodon sumichrasti
 Plestiodon takarai
 Plestiodon tamdaoensis
 Plestiodon tetragrammus
 Plestiodon tunganus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.cnah.org/khs/JKH_14.pdf#page=17 

 

Skinkit
Anne Bland

Anne Maarit Bland (s. 21. toukokuuta 1969 Varkaus) on suomalainen yrittäjä ja entinen poliitikko. Bland toimi vihreiden varapuheenjohtajana vuosina 2013–2015, jonka jälkeen hän jätti politiikan.

Tausta ja ura 
Varkaudesta kotoisin oleva Bland asuu nykyään Huittisten Vampulassa. Hänen perheeseensä kuuluu kolme lasta. Bland on asunut aiemmin pitkään Isossa-Britanniassa ja Ranskassa. Bland on ammatiltaan yrittäjä ja hän on sosiaalisiin innovaatioihin ja yhteiskunnallisten yritysten malleihin erikoistuneen Social Business Internationalin toimitusjohtaja.

Politiikka 
Bland oli vihreiden varapuheenjohtajana vuosina 2013–2015. Hän oli myös Maaseutu- ja erävihreiden puheenjohtaja ja on toiminut aikaisemmin Satakunnan ja Huittisten vihreiden puheenjohtajana. Bland on Huittisten kunnanvaltuuston varajäsen.

Bland oli ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, joissa sai Satakunnan vaalipiirissa 476 ääntä. Europarlamenttivaaleissa 2014 hän sai 3 078 ääntä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Bland oli ehdolla Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Toukokuussa 2015 hän kertoi jättävänsä politiikan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anne Blandin kotisivut

Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Miss Helsinki

Miss Helsinki (vuodesta 2022 lähtien nimellä Miss Helsinki New Era) on Helsingissä vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu, jonka järjestäjänä on toiminut Martina Aitolehti. Kilpailun ensimmäinen voittaja Viivi Pumpanen valittiin sittemmin myös Miss Suomeksi. Vuoden 2018 finaalin jälkeen Aitolehti siirtyi sivuun kilpailun vetäjän paikalta, ja hänen tilalleen tuli Rosanna Kulju, joka voitti kilpailun vuonna 2015. Vuodesta 2022 lähtien kilpailua ovat vetäneet vuonna 2018 sen voittanut Janna-Juulia Vuorela sekä Miss Suomi -kilpailusta tunnettu Mirella Merivirta. Samalla kilpailun nimeksi tuli Miss Helsinki New Era.

Miss Helsinki -nimellä järjestettyjä kauneuskilpailuja on ollut jo ennen Aitolehden perustamaa tapahtumaa. Esimerkiksi Armi Aavikko valittiin Miss Helsingiksi juhannuksena 1976. 1930-luvulla Miss Helsinki valittiin Golf Casino -ravintolassa Munkkiniemessä. Vuoden 1962 Miss Helsinki on Kaarina Leskinen, joka voitti sittemmin Miss Suomi- ja Miss Scandinavia -tittelit ja oli 1. perintöprinsessa Miss Maailma -kilpailuissa. Hänen siskonsa Marja-Liisa on vuoden 1971 Miss Helsinki. Vuoden 2020 kilpailua ei järjestetty koronaviruspandelmian johdosta.

Miss Helsinki -voittajat
 2009: Viivi Pumpanen
 2010: Sofia Ruusila
 2011: Elina Tervo
 2012: Katrie Daler
 2013: Kelly Kalonji
 2014: Isabel Ljungdell
 2015: Rosanna Kulju
 2016: Jessica Ruokola, joka kuitenkin joutui luopumaan tittelistään kesäkuussa 2016 ja hänen tilalleen valittiin Hannaleena Laaksamo.
 2017: Sephora Ikalaba
 2018: Janna-Juulia Vuorela
2019: Nina Kallio
2020: Inna Tähtinen
2021: kilpailua ei pidetty
2022: Oona Komi
2023: Ella Virto

Muita tunnettuja osallistuneita
2013: Leina Ogihara, ensimmäinen perintöprinsessa
2015: Cheyenne Järvinen, ensimmäinen perintöprinsessa
2018 Jasmin Voutilainen, ensimmäinen perintöprinsessa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Miss Helsinki -kilpailun www-sivut

Suomen kauneuskilpailut
Helsingin tapahtumat
Punkaharjun puulajipuisto

Punkaharjun puulajipuisto on osa Punkaharjun tutkimusmetsäalueeseen kuuluvaa 1250 hehtaarin maa-alueesta. Tutkimusmetsiä ja puulajipuistoa hallinnoi Metsähallitus ja Metla ohjaa sen hoitoa. Punkaharjun tutkimusmetsässä tutkitaan ulkomaisten puulajien viljelyä ja kasvatusta, havupuiden alkuperiä ja ilmastonmuutoksen vaikutusta niihin ja metsäpuiden geneettistä monimuotoisuutta.

Punkaharjun puulajipuistoon on perustamisvaiheessa vuosina 1929 - 1938 istutettu 72 puulajia. Tällä hetkellä näistä istutuksista on jäljellä 46 lajia, joista 39 on havupuita ja 7 lehtipuita. Puulajipuistoa on uudistettu ja kehitetty 1990-luvun alusta lähtien ja tavoitteena on ollut koota puistoon kaikki alueelle soveltuvat havupuulajit. Nykyisin Punkaharjun arboretumissa on 134 eri lajia ja erikoismuotoa. Alueen metsätalouteen, metsäntutkimukseen ja luonnonsuojeluun voi tutustua tarkemmin merkittyjen, opastustauluin varustettujen reittien avulla. Punkaharjun Puulajipuisto sijaitsee Metsäntutkimuslaitoksen yhteydessä,  Suomen metsämuseo Luston vieressä, Punkaharjun Laukansaaressa Finlandiantie 18:ssa.

Punkaharjun tutkimusmetsä alueeseen kuuluu myös Kesälahden Hummovaarassa sijaitseva Lönnrotin petäjä ja Kiteen Puhoksessa sijaitseva yksi Suomen vanhimmista lehtikuusikoista, vuonna 1842 Nils Ludvig Arppen perustama Arppen lehtikuusikko. Tutkimusalueeseen kuuluun Punkaharjun Puulajipuiston vierellä oleva Punkaharjun luonnonsuojelualue ja myös Hytermän luonnonsuojelualueen kolme Puruveden saarta, Pieni-Hytermä, Suuri-Hytermä ja Laviasaari.

Puupuiston lajisto 

Tähän on listattu joitakin lajeja, joita puulajipuistoon on istutettu merkintöjen mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Punkaharjun puulajipuisto ja esittelyreitit Metla.fi
 Punkaharjun tutkimuspuisto ja luonnonsuojelualue Metla.fi
 Punkaharjun luonnonsuojelualue Luontoon.fi
 Puulajipuisto Lusto.fi

Suomen arboretumit
Punkaharjun luonto
Savonlinnan nähtävyydet
Michael Carlsson

Michael Carlsson (s. 31. toukokuuta 1972 Ljusdal) on entinen ruotsalainen jääpalloilija ja tällä hetkellä jääpallovalmentaja. 

Michael Carlsson on pelannut käytännössä koko uransa Västerås SK:n vihreä-valkoisessa asussa – kaikkiaan 22 kautta. Yhden kauden hän vieraili Venäjällä Arkangelin Vodnikin riveissä. Hän kuitenkin siirtyi joulukuussa 2012 Köpings IS:n pelaajavalmentajaksi. Kaikkiaan hän on pelannut 524 ottelua ja tehnyt 602 maalia Västeråsin paidassa.

Ruotsin jääpallomaajoukkuetta Carlsson edusti kausina 1999–2004 kaikkiaan 70 kertaa ja MM-kisoihin hän osallistui neljä kertaa, joissa saavutti yhden maailmanmestaruuden, pelasi 20 MM-ottelua ja teki 45 maalia.

Carlsson päätti uransa kaudella 2011 Västeråsin riveissä. Sen jälkeen hän jatkoi 2011–2012 Västeråsin urheilutoimenjohtajana. Hän kuitenkin siirtyi joulukuussa 2012 Köpings IS:n pelaajavalmentajaksi.

Saavutukset
Maajoukkueessa
 1 MM-kultaa: 2003
 2 MM-hopeaa: 1999 ja 2004
 1 MM-hopeaa: 2001.  

Seurajoukkueissa
 Kuusi Ruotsin-mestaruutta: 1993, 1994, 1996, 1998, 1999 ja 2001 Västeråsin väreissä
 Venäjän-mestaruus: 2004 Vodnikin väreissä
 4 jääpallon maailmancup-voittoa: 1994, 1997 ja 2000 Västeråsin riveissä sekä 2003 Vodnikin riveissä
 4 jääpallon Euroopan cup -voittoa: 1993, 1994, 1996 ja 1998 Västeråsin riveissä.

Henkilökohtaisesti
 Maalintekijäkuningas 21 maalilla vuoden 2001 MM-kisoissa
 Stor grabbar #217
 Carlssonin Västeråsissa käyttämä paitanumero 19 on jäädytetty ja vedetty ABB Arenan kattoon.

Lähteet 
International Bandy Database

Viitteet 

Ruotsalaiset jääpalloilijat
Ruotsalaiset jääpallovalmentajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009

Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 on suomalaisen black metal -yhtye Goatmoonin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2010.

Kappaleet on nauhoitettu yksityistilaisuudessa Lahdessa sekä konserteissa Tšekissä, Saksassa ja Helsingissä.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 konserttitallenteet
Goatmoonin albumit
Scourge (Transformers)

Scourge on fiktiivinen Decepticon Transformers-universumissa.

The Transformers

Elokuva
Scourge esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1986 elokuvassa The Transformers: The Movie. Planeetojen syöjä, Unicron, rakentaa avaruuteen Astrotrainin kyydistä heitettyjen ja hylättyjen Decepticonien osista Galvatronin ja Cyclonusin ohella Scourgen sekä Sweepit, jotka ovat ulkomuodoltaan identtiset hänen kanssaan.

Scourge ja Sweepit muuntautuvat ilmatyynyaluksiksi.

Animaatiosarja
Scourge ei ollut älykkäimpiä tai kykenevimpiä Decepticoneja, mutta hän ja Sweepit saivat vastuulleen suurimman osan Galvatronin antamista tehtävistä.

Sarjan neljännellä kaudella hänestä tuli yksi Decepticonien Targetmastereista.

Beast Wars
Scourge ei esiintynyt Beast Wars: Transformers -animaatiosarjassa, mutta hänestä oli tehty kulkusirkaksi muuntautuva lelu.

Robots in Disguise
Animaatiosarjassa Transformers: Robots in Disguise kun Predaconien johtaja, Megatron, löysi Fortress Maximuksen, hän löysi protoformeissa olevat Autobotit ja käänsi nämä palvelijoikseen, jotka nimesi Decepticoneiksi. Yksi näistä oli ulkonäöltään kuin Autobottien johtaja, Optimus Prime, mutta mustan värinen ja hänestä tuli Decepticon-ryhmän johtaja.

Transformers: Cybertron
Animaatiosarjassa Transformers: Cybertron Scourge oli siivettömäksi lohikäärmeeksi muuntautuva Viidakkoplaneetan johtaja. Scourgen opettaja oli rauhantahtoinen Backstop. Mutta Scourge itse oli kova taistelija, joka halusi murskata jokaisen, joka häntä vastusti.

Scourge piti myös hallussaan Viidakkoplaneetan cyberplaneetta-avainta. Hän ei suostunut luopumaan siitä, ellei joku onnistuisi voittamaan häntä. Jonkin aikaa sen jälkeen, kun luovutti cyberplaneetta-avaimen Autoboteille hävittyään Optimus Primelle, hän liittyi Decepticoneihin ja oli yksi heidän vahvimmista jäsenistään. Myöhemmin hän liittyi muiden Viidakkoplaneetan asukkaiden kanssa Autobottien rinnalle taisteluun Galvatronia vastaan.

Elokuvasarja 
Scourge tulee esiintymään elokuvassa Transformers: Rise of the Beasts Terrorconien johtajana.

Hahmoa näytelleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lisätietoa Scourgesta TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa

Decepticonit
Akvaario (albumi)

Akvaario on suomalaisyhtye Indican kuudes studioalbumi. Sen julkaisi Suomen Musiikki sekä CD-levynä että digitaalisesti ladattavana 24. tammikuuta 2014. Albumin CD-versiossa on mukana kaksi akustista versiota albumin kappaleista, joita ei tule lainkaan digitaalisesti myyntiin. Albumin ensimmäinen single, "Älä kanna pelkoa", julkaistiin marraskuussa 2013. 

Albumi tuotettiin samaan aikaan heidän englanninkielisen studioalbumin, Shinen kanssa, joka aiheutti yhtyeen jäsenille niin paljon paineita, että yhtye oli jopa lähellä hajota. Levy sijoittui Suomen virallisen albumilistan kolmanneksi ja se nousi Rumba-listan kärkeen. Keskisuomalainen-lehti kehui albumia Indican uran parhaaksi ja että Jonsun sävellykset ja tekstit ovat ensimmäistä kertaa tasapainossa.

Kappaleet 

Älä kanna pelkoa (akustinen)
Akvaario (akustinen)

Arvostelut 
 Keskisuomalainen: positiivinen
 Noise.fi: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

Vuoden 2014 albumit
Indican albumit
Polatskin ruhtinaskunta

Polatskin ruhtinaskunta () oli keskiaikainen valtio nykyisen Valko-Venäjän alueella, Pihkovasta kaakkoon. Venäläisen Nestorin kronikan mukaan varjagi Ragnvald Olafsson perusti valtion 900-luvun puolivälissä. Se oli Kiovan Rusin vaikutuspiirissä, ja vuonna 1071 siitä tuli Kiovan vasallivaltio. 1200-luvun puolivälissä Polotsk siirtyi vasalliksi nopeasti voimistuvaan Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuodesta 1397 alkaen se oli enää Polotskin voivodikunta, Liettuan hallinnollinen osa. Muun Liettuan suuriruhtinaskunnan tavoin se liitettiin myöhemmin Puolaan.

Lähteet 

Valko-Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Polatskin historia
Turaun ja Pinskin ruhtinaskunta

Turaun ja Pinskin ruhtinaskunta (Turovin ja Pinskin r., )  tai Turaun ruhtinaskunta (Turovin r., ) oli nykyisen Valko-Venäjän eteläosissa ja osin nyky-Ukrainan pohjoisosissa Dneprin purjehduskelpoisen sivuhaaran Pripetin vesistöalueella sijainnut itäslaavilainen, pohjoisosiltaan erityisesti dregovitšien feodaalinen ruhtinaskunta 900-1300-luvuilla. Sillä oli merkittävä rooli Kiovan Rusin, Puolan ja Liettuan alueen silloisten heimojen välillä. Alueen kautta kulki kauppareitti.  

Ruhtinaskunnan pääkaupunki oli Turau. Keskiaikaisista kroniikoista löytyy ensimaininta ruhtinaskunnan kaupungeista seuraavasti: Turau (vuonna 980), Brest (1019), Pinsk (1097),  Staryi Tšortoryisk (1110), Kletsk (1128), Slutsk (1116) ja Mazyr (1155).  Bysantin kristilliset vaikutteet levisivät 1100-luvulla voimakkaasti ja käsityötaidot kehittyivät. Tuolta ajalta ovat peräisin filosofi ja piispa Kirill Turovilaisen kristilliset kirjoitukset, jotka on löydetty kaupunkiarkeologisissa kaivauksissa.

1300-luvun alkupuolella ruhtinaskunnan alue liitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Myöhemmin siitä tuli osa Puolaa ja 1700-luvun lopulla osa Venäjän keisarikuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Turov   (gomel-region.by)
Turov  (belarustourism.by)

Valko-Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Ukrainan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Inarilainen

Inarilainen on paikallislehti, joka ilmestyy Inarin ja Utsjoen kunnissa. Sitä julkaisee tammikuusta 2014 alkaen Fourpress Oy. Aiempi julkaisija oli Ukko-Media, jonka liiketoimet Fourpress osti.

Lähteet

 Suomalaiset paikallislehdet
Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Inari
Utsjoki
Girls

Girls on yhdysvaltalainen draamakomediasarja. Girls alkoi HBO-kanavalla 15. huhtikuuta 2012. Sarjan jaksoja on esittänyt Suomessa Yle TV2. Sarjan luoja ja päätuottaja on Lena Dunham, joka näyttelee myös pääosaa, Hannahia.

Sarjan tapahtumien keskiössä ovat neljän parikymppisen New Yorkissa asuvan naisen elämä ja ihmissuhteet.

Sarja palkittiin vuonna 2013 parhaan musikaali- tai komediasarjan ja naispääosan Golden Globella.

Sarja päättyi kuudenteen kauteensa 16. huhtikuuta 2017.

Näyttelijät

Päärooleissa

Sivurooleissa

Tuotantokaudet

Lähteet 
 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Golden Globe -palkitut televisiosarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
HBO:n televisio-ohjelmat
Kuhlinliitogekko

Kuhlinliitogekko eli liitogekko eli purjegekko (Gekko kuhli) on gekkojen heimoon kuuluva liskolaji, joka on sukua burmanliitogekolle. Se liikkuu öisin.

Ulkonäkö ja koko 
Kuhlinliitogekon jalkojen, hännän ja kylkien reunoilla on iholäppiä. Niiden ansiosta eläin pystyy hypätä ilmaan, levittää vahvat räpylämäiset jalkansa ja litistää ruumiinsa, jolloin se tulee liitämällä alas. Se käyttää tätä liikkuessaan lyhyitä matkoja oksalta toiselle ja paetessaan saalistajaa. Väriltään laji on punaruskea. Häntä on litteä, leveä ja molemmin puolin sahalaitamainen.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Kuhlinliitogekkoa tavataan Malakan niemimaalla ja Indonesiassa.

Lisääntyminen 
Kuhlinliitogekko munii tavallisesti kaksi munaa kerralla.

Ravinto 
Laji syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.

Lähteet 
 

Gekot
Lobopodia

Lobopodia on sukupuuttoon kuollut eläinkunnan pääjakso, josta ovat kehittyneet niveljalkaiset. Ne ovat kehittyneet käsnäjalkaisista.

Useimmilla oli hyvä näkö (poikkeuksena Hallucigenia, jolla ei ollut silmiä ollenkaan), ja joillakin oli jopa viisi silmää.

Esihistorialliset selkärangattomat
Eläinkunta
Pariisin syndrooma

Pariisin syndrooma on arkikielinen nimitys eräästä turistien kokemasta kulttuurišokin muodosta. Tyypillisesti tällaista kulttuurisokin muotoa kokevat japanilaiset turistit Pariisissa. Sen sanotaan johtuvan siitä, että korkeiden odotusten jälkeen kaupungin todellisuus, töykeät tarjoilijat ja likaiset kadut tuottavat karvaan pettymyksen. Japanin Pariisin suurlähetystö joutuu vuosittain avustamaan noin 20:tä japanilaista. Japanin Pariisin-suurlähetystöllä on jopa erilliset, kellon ympäri toimivat hätäpuhelimet tätä syndroomaa varten.  Syndrooman oireet voivat olla psyykkisiä tai fyysisiä, kuten esimerkiksi ahdistus, käsitykset uhriksi joutumisesta, ennakkoluulot ja vihamielisyys muita kohtaan ja joskus jopa hallusinaatiot.

Katso myös
Stendhalin syndrooma

Lähteet 

Matkailu
Pariisi
Sosiaalipsykologia
Kulttuuriantropologia
Soveltava Liikunta SoveLi


Soveltava Liikunta SoveLi ry on valtakunnallinen liikuntajärjestö ja soveltavan liikunnan asiantuntijajärjestö. Soveltava Liikunta SoveLi ry kokoaa yhteen 20 kansanterveys-, vammais- ja liikuntajärjestöä, jotka edistävät soveltavaa liikuntaa. Sen jäsenjärjestöissä on yhteensä 460 000 jäsentä. 

Järjestön toiminnan tavoitteena on, että pitkäaikaissairaiden ja vammaisten ihmisten mahdollisuudet terveyttä ja hyvinvointia edistävään liikuntaan, soveltavaan liikuntaan sekä aktiiviseen elämäntapaan paranevat. Toiminnan lähtökohdat ovat yhdenvertaisuus ja tasa-arvo. 

SoveLi tuottaa koulutuspalveluita, joilla lisätään tietoa soveltavasta liikunnasta, kehitetään yhteistyötä, edistetään liikunnan yhdenvertaisuutta  ja saavutettavuutta sekä lisätään liikettä niin paikallisesti, alueellisesti kuin valtakunnallisestikin. Lisäksi SoveLi tukee jäsenjärjestöjään jäsenpalveluilla ja julkaisee lehteä sekä uutiskirjettä.

Sovaltava Liikunta SoveLi on SOSTEn jäsenjärjestö.

Jäsenjärjestöt 

 Aivoliitto
 Allergia-, iho- ja astmaliitto
 Epilepsialiitto
 Folkhälsan
 Hengitysliitto
 Lihastautiliitto
 Mielenterveyden keskusliitto
 MIELI Suomen Mielenterveys
 Munuais- ja maksaliitto
 Neuroliitto
 Psoriasisliitto–Psoriasisförbundet
 Selkäliitto

 Suomen CP-liitto
 Suomen Diabetesliitto
 Suomen Luustoliitto
 Suomen Nivelyhdistys
 Suomen Parkinsonliitto
 Suomen Reumaliitto
 Suomen Sydänliitto
 Suomen Syöpäyhdistys

Lähteet

Aiheesta muualla 
 SoveLi ry:n verkkosivusto

Suomalaiset järjestöt
Naratšjärvi

Naratšjärvi on Valko-Venäjän suurin järvi. Sen pinta-ala on 79,6 km2 ja suurin syvyys lähes 25 metriä. Valuma-alueen pinta-ala on 279 km2, ja järveen laskee 17 jokea ja puroa.

Ensimmäisessä maailmansodassa sen rannoilla käytiin Naratšjärven taistelu.

Lähteet

Aiheesta muualla

Valko-Venäjän järvet
Rape of the Bastard Nazarene

Rape of the Bastard Nazarene on englantilaisen blackened death metal -yhtye Akercocken esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Goat of Mendes.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jason Mendonça – laulu, kitara
 Paul Scanlan – kitara
 David Gray – rummut
 Peter Theobalds – bassokitara

Vierailevat muusikot 
 Nicola Kemp – laulu
 Tanya Warwick – laulu

Muut tekijät 
 Martin Bonsoir – tuottaja, äänittäjä
 Peter Theobalds – design

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Rape of the Bastard Nazarene discogs.com -sivustolla

Vuoden 1999 esikoisalbumit
Akercocken albumit
Oulunsalon seurakunta

Oulunsalon seurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Se on seurakuntayhtymän seurakunnista kooltaan pienin. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Petri Satomaa. Oulun seurakuntayhtymän jäsenseurakunnat kuuluvat Oulun hiippakuntaan.

Oulunsalon seurakunnasta tuli osa Oulun seurakuntayhtymää Oulun kuntaliitoksen myötä 1.1.2013. Oulunsalon seurakunnan jäsenten keski-ikä on vain vähän yli 30 vuotta.

Lähteet

Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat
Oulunsalo
Alupka

Alupka on pieni kaupunki Mustanmeren rannalla Krimillä Ukrainassa. Alupka sijaitsee Ai-Petri -vuoren juurella ja kaupunki on nykyään turistien suosima alue. Alupkan nimi juontaa juurensa kreikankielisestä kettua tarkoittavasta termistä.

Alupkassa sijaitsee Vorontsovin palatsi, joka saatiin valmiiksi vuonna 1848. Alun perin palatsi rakennettiin yksityisasumukseksi, mutta nykyään se on suosittu turistikohde.

Lähteet

Aiheesta muualla

Krimin autonomisen tasavallan kaupungit
Krimin tasavallan kaupungit
Maija Itkonen

Maija Itkonen (s. 1977) on suomalainen teollinen muotoilija, yrittäjä ja muusikko, joka perusti vuonna 2008 huonekaluihin integroitavia langattomia latauslaitteita kehittävän PowerKiss Oy:n. Keväällä 2013 yritys myytiin yhdysvaltalaiselle Powermatille, ja Itkonen toimi vuoteen 2015 saakka Powermatin muotoilu- ja brändijohtajana.

2010-luvun loppupuolella Itkonen toimi yhdessä Reetta Kivelän kanssa perustamansa nyhtökaurayritys Gold & Green Products Ltd:n johdossa. Yrityksen osake-enemmistö myytiin Pauligille vuonna 2016 ja sitten Valiolle 2022. Keväällä 2022 Itkonen siirtyi toimitusjohtajaksi keinotekoista munanvalkuaisproteiinia kehittävään Onego Bio -startup-yritykseen.

Itkonen on opiskellut teollista muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa ja muotoilujohtamista Helsingin kauppakorkeakoulun IDBM-ohjelmassa. Oboeta yhdeksänvuotiaasta asti soittanut Itkonen opiskeli ennen muotoiluopintojaan musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Göteborgin yliopistossa.

Itkonen on ollut mukana perustamassa Aalto-yliopiston Design Factorya. Hänet valittiin vuoden 2010 innovaatiojohtajaksi Business Summit 2010 -tapahtumassa Helsingissä.

Maija Itkonen on naimisissa kirjailija Juha Itkosen kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 YLE TV1 Flinkkilä & Tastula: Työn sankareita vai sankariyrittäjiä? (10.3.2018) 

Suomalaiset oboistit
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset muotoilijat
Johan Ollus

Johan (Johannes) Ollus (8. tammikuuta 1886 Vöyri – 26. joulukuuta 1939 Vöyri) oli suomalainen jääkiekkoilija.

Suomessa Ollus pelasi jääpalloa Polyteknikkojen Urheiluseurassa, jonka riveissä voitti Suomen mestaruuden 1909 niin jääpallossa kuin jalkapallossakin. Vuonna 1909 Ollus valittiin Palloliiton sihteeriksi.

1910 Ollus matkusti opiskelemaan Berliiniin ja liittyi Berliner Schlittschuhclubin joukkueeseen. Ollus kohosi nopeasti erääksi Euroopan parhaista jääkiekkoilijoista ja voitti joukkueensa riveissä kahdesti silloisen arvokaimman mestaruuden jääkiekossa eli Championat de la Ligue Internationale de Hockey (LIHG) -turnauksen. Ollus oli myös voittamassa vuonna 1912 Jääkiekon Saksan mestaruutta, jolloin siitä pelattiin ensimmäisen kerran.

Ollus valittiin Saksan Hockey Hall of Fameen 1988.

Lähteet 
Tietoja forumilta

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääpalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Laurent Lamothe

Laurent Lamothe (s. 14. elokuuta 1972) on haitilainen poliitikko, liikemies ja entinen urheilija. Hän on toiminut Haitin pääministerinä toukokuusta 2012. Lamothe ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävästä 14. joulukuuta 2014.

Aiemmin Lamothe toimi Haitin ulkoministerinä syyskuusta 2011 pääministerikautensa alkuun asti.

Lamothe pelasi 1990-luvulla tennistä. Hän oli mukana Haitin Davis Cup -joukkueessa vuosina 1994 ja 1995. Koulutukseltaan Lamothe on Master of Business Administration. Hän valmistui floridalaisesta St. Thomas -yliopistosta vuonna 1996.

Lähteet 
 http://www.cnweeklynews.com/la-section-haitienne/87-la-section-haitienne/3470-who-is-laurent-lamothe-
 http://rulers.org/2012-05.html
 http://rulers.org/2012-04.html
 http://www.sentinel.ht/money/articles/business/1617-who-is-Laurent-lamothe-ceo-of-global-voice-group

Viitteet

Haitin pääministerit
Haitilaiset tennispelaajat
Ulkoministerit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Valmet (kello)

Valmet kello oli nimi Valmet Oy:n valmistamille pöytä- ja seinäkelloille.

Tausta
Valmetin valmius aloittaa kellotuotanto toisen maailmansodan jälkeen perustui Tampereella sijainneen lentokonetehtaan mittaritekniikkaan liittyvään osaamiseen. Aluksi kelloja mainostettiin valmistettavan Valmetin lentokonetehtaalla hienomekaniikkaosastolla.

Tuotanto
Valmetin kellotuotanto aloitettiin 1950-luvun alussa. Aluksi valmistettiin ainoastaan seinäkelloja. Malleja oli kaikkiaan noin kymmenkunta. Vuonna 1954 tuotannossa oli kaikkiaan 18 kellomallia – seinä- ja pöytäkelloja, sekä ilmapuntareita. Koneistot valmistettiin pääsääntöisesti Tampereella, mutta joissakin määrin niitä tuotiin myös ulkomailta. Tehdas sijaitsi Valmetin Instrumenttitehtaassa Tampereen Härmälässä.
Kellojen kaapit ja kotelot olivat puuta, joko koivua tai jalopuuta, sekä vaneria, fajanssia ja muovia. Kellomallit nimettiin kotoisasti suomalaisin etunimin: mm. Olli, Matti, Antti, Jussi, Iisakki, Aino, Aila ja Rauni.

Tuotannon lopetus
Vuonna 1969 Pentti Kiuru sai Valmetin kellojen yksinmyyntioikeuden ja seuraavana vuonna myös osa tuotannosta siirtyi Kiurulle. Valmet luopui lopullisesti kellotuotannosta vuonna 1976. Myöhemmin kelloja valmistettiin nimellä Aika.

Lähteet 

Valmet
Kellonvalmistajat
Kellomerkit
Parinvaihto

Parinvaihto on seksikumppanien vaihto kahden parin välillä niin että kummankin parin kumpikin osapuoli harjoittaa seksiä toisen parin toisen osapuolen kanssa.

Seksuaalinen toiminta
Titušky

Titušky (; joskus myös yksikkömuodossa tituško, tituška) on yleisesti Ukrainan median ja yleisön käytössä oleva nimitys huligaanille, jonka uskotaan olevan venäläismielinen provokaattori. Tituškojen väitetään olevan taistelujoukoista koottuja siviiliasuisia laittomia ryhmiä, joiden tavoitteena on hajottaa rauhanomaisia mielenosoituksia väkivaltaisesti ja hyökätä toimittajia ja median edustajia vastaan. Tituškot sulautuvat ensiksi väkijoukkoon ja aloittavat sitten tappeluja.

Nimitystä alettiin käyttää marraskuussa 2013 Euromaidan-mielenosoitusten aikana Alueiden puolueen ja sen johtaman hallituksen palkkaamista siviiliasuisista väkivaltaisista provokaattoreista.

Ukrainalainen ammattilaisjalkapalloilija Vladislav Kalitvintsev joutui Tituškojen pahoinpitelemäksi 21. helmikuuta 2014. Tituškojen kerrotaan helmikuun puolenvälin jälkeen surmanneen uhrejaan tilanteen kiristyttyä.

Nimen alkuperä 

Nimitys sai alkunsa Vadym Tituškosta (, myös nimellä Vadik Rumyn ), joka on Bila Tserkvasta kotoisin oleva vapaaottelija. Tituško hyökkäsi 5. kanavan toimittajien kimppuun Kiovassa 18. toukokuuta 2013. Tituško oli yksi kolmesta miehestä, jotka tuomittiin ehdolliseen rangaistukseen hyökkäyksestä. Tituškon kerrotaan olevan tyytymätön nimeensä liitetystä assosiaatiosta. 

Radio Libertyn verkkosivulla tituškot kuvaillaan "roteviksi urheiluvaatteisiin pukeutuneiksi miehiksi, jotka toimivat agent provocateureina. He iskevät protestoijia vastaan tai provosoivat yhteenottoja tahratakseen rauhanomaisia mielenosoituksia."

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Titušky Ukrainan kielen slangisanakirja Myslovo

Vuoden 2013 mielenosoitukset ja levottomuudet
Mielenosoitukset 2013
Poliittinen väkivalta
Propaganda
Stig Stendahl

Stig Stendahl (s. 1939), DI, on elinkeinoelämän vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka on toiminut mm. Abloylla toimitusjohtajana 1990-1992, Fiskars Oyj Abp:ssä toimitusjohtajana 1992-2000 ja Ablyta ja Fiskarsia ennen  Konecranesissa,  Aktia-pankissa, Plantagen Norden AB:ssä , LKB Produkterissa sekä Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland-säätiössa ja Stiftelsen för Åbo Akademi-säätiössä. Hän on myös Hallitusammattilaiset ry:ssä.

Vuosina 2008-2011 Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland-säätiön osoite on ollut Stendahlin Puistokadun osoitteessa 'care of'- eli c/o-osoitteena Helsingissä.

Lähteet
 http://porssitieto.fi/nimi1998.html
 http://uusisuomi.fi/kotimaa/69007-nain-riippuvainen-on-puolueesi
 http://investing.businessweek.com/research/stocks/people/person.asp?personId=8276298&ticker=KCR1V:FH&previousCapId=883625&previousTitle=Aktia%20Oyj
 http://web.lib.hse.fi/FI/yrityspalvelin/pdf/2004/Ekcikonecranes2004.pdf
 http://konecranes.com/sites/default/files/download/anr2002english.pdf
 abo.fi/studera/undervisningsprogram/2007-2008/pdf/adm/Adm_Stiftelsen.pdf
 ytj.fi/yritystieto.aspx?YRTI=OSO2&yavain=1728430&tietolahde=0&tarkiste=6D7FCF86F481E1653DE6A9B2BEB51BFCAEDCAFF9&path=1547;1631;1678
 web.abo.fi/meddelanden/artiklar/2003_05_stiftelsen.sht
 marketvisual.com/d/3f045cab-35a5-44fa-aad2-94fd216a4f28/Stig+Stendahl

Aiheesta muualla
 m.taloussanomat.fi/?page=showSingleNews&newsID=199811446

Elinkeinoelämän vaikuttajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Plagues of Babylon

Plagues of Babylon on yhdysvaltalaisen Iced Earth -yhtyeen yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2014. Albumin ensimmäinen puolisko käsittelee yhtyeen Something wicked -konseptia ja toinen puolisko taas on itsenäisiä kappaleita.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jon Schaffer – rytmikitara, akustinen kitara, leadi kitara, taustalaulu, laulu kappaleessa "Highwayman"
 Troy Seele – kitara
 Stu Block – laulu
 Luke Appleton – basso
 Raphael Saini – rummut

Vierailevat muusikot
 Michael Poulsen – laulu kappaleessa "Highwayman"
 Russell Allen – laulu kappaleessa "Highwayman"
 Hansi Kürsch – laulu kappaleessa "Among the Living Dead", taustalaulu
 Thomas Hackmann – taustalaulu
 Andrew Peters – taustalaulu
 Matt O'Rourke – taustalaulu
 Bonna Ross Bernal – taustalaulu
 Daniel Schmitz – marssirummut
 David Hambach – marssirummut
 Christopher Jobi – marssirummut

Tuotanto
 Kevin Paul & Jon Schaffer – miksaaja
 Sascha Buhren – masteroija
 Eliran Kantor – kansitaide

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metal Temple:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Plagues of Babylon discogs.com -sivustolla

Iced Earthin albumit
Vuoden 2014 albumit
Yleinen tuomioistuin

Yleiseksi tuomioistuimeksi kutsutaan sellaista tuomioistuinta, joka ei hoida vain joitain laissa erikseen yksilöityjä asioita. Vastakohtana on erityistuomioistuin, joka hoitaa esimerkiksi hallinto- tai työoikeudellisia asioita. Suomessa yleisiä tuomioistuimia ovat käräjäoikeudet, hovioikeudet ja korkein oikeus.

Katso myös
 Euroopan unionin tuomioistuin, Euroopan unionin yleinen tuomioistuin

Oikeuslaitos
Test Act

Test Act on nimitys joukolle Englannissa, Skotlannissa ja Irlannissa aikanaan voimassa olleita lakeja, joiden oli tarkoitus estää katolisia pääsemästä julkisiin virkoihin. Tunnetuin oli Englannissa vuosina 1673–1829 voimassa ollut Test Act. Laki vaati julkiseen virkaan nimitettävää henkilöä antamaan vakuutuksen, joka vahvisti hänen uskonnollisen suuntauksensa. Test Act kumottiin osana katolisten emansipaatiota.

Englannissa säädettiin uskonpuhdistuksen jälkeen aluksi tiukkoja lakeja, jotka määräsivät rankaisemaan automaattisesti kaikkia, jotka eivät vahvistaneet tunnustavansa virallista anglikaanista uskoa, eikä erillistä virkakieltoa tämän vuoksi tarvittu. Tilanne kuitenkin muuttui, kun suvaitsevampi ilmapiiri mahdollisti 1600-luvulla katolisille ja protestanttisten herätysliikkeiden kannattajille avoimen uskonnonharjoituksen. Anglikaaninen enemmistö halusi nyt estää näiltä ryhmiltä julkisiin virkoihin pääsyn. Ensimmäinen rajoituslaki säädettiin vuonna 1661 ja se koski aluksi vain kaupunkien hallintoa, mutta vuoden 1673 Test Act laajensi sen koskemaan kaikkia julkisia virkoja. Lain mukaan julkiseen virkaan pääsy edellytti ehtoollisen vastaanottamista Englannin kirkon menojen mukaisesti. Laki pakotti voimaan astuessaan muun muassa kuningas Kaarle II:n veljen, katoliseksi kääntyneen Yorkin herttua Jaakon luopumaan laivaston päällikkyydestä. Se ei kuitenkaan estänyt Jaakkoa nousemasta kuninkaaksi veljensä kuoleman jälkeen vuonna 1685.

Skotlannissa vastaava laki oli säädetty välittömästi uskonpuhdistuksen jälkeen vuonna 1567. Irlantiin käytäntö tuotiin Englannista vuonna 1704, ja vuodesta 1782 Englantia koskevat Test Act -lait sekä pakolliset uskollisuudenvalat olivat sellaisinaan voimassa myös Irlannissa.

1700-luvun kuluessa lain vaatimista uskon ”testauksista” alettiin vähitellen laistaa protestanttisten herätyssuuntausten edustajien kohdalla, mutta katolisten osalta kielto pysyi ehdottomana. Vaatimus virkaan nimitettävän uskonnollisen suuntauksen tutkimisesta poistettiin laista lopulta vuonna 1828 ja seuraavana vuonna säädettiin laki katolisten emansipaatiosta, joka kielsi kaikki muutkin vastaavat rajoitukset. Alkuperäiset Test Act -lait kumottiin tosin Englannissa vasta 1860- ja 1870-luvuilla. Irlannissa käytäntö kiellettiin 1871 ja Skotlannissa vasta 1889.

Lähteet

Englannin historia
Anglikaaninen kirkko
Syrjintä
Uskonnolliset lait
Pekka Kivalo

Pekka Kivalo (vuoteen 1935 Mittler; 6. tammikuuta 1919 Turku – 12. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Teknillisen korkeakoulun fysikaalisen kemian professori 1958–1971, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen kemian laboratorion johtaja 1972–1975, Teknillisen tarkastuslaitoksen ylijohtaja professorin arvolla 1974–1983. Hän tutki elektrodireaktioita ja kompleksinmuodostustasapainoja etenkin polarografian avulla.

Kivalon veli oli lääkintöhallituksen pääjohtaja Erkki Kivalo.

Lähteet 

Suomalaiset kemistit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Valtionlaitosten johtajat
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
VTT
The Pathway

The Pathway on suomalaisen progressiivisen metallin yhtye Anthrielin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Lion Music.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Klaus Wirzenius – bassokitara, taustalaulu
 Simo Silvan – laulu
 Timo Niemistö – kitara, taustalaulu, tuottaja, äänittäjä
 Antti Hakulinen – kosketinsoitin
 Jari Kuokkanen – rummut
 Joni Lehikoinen – virveli (kappaleet 6 ja 10, sessio)

Muut tekijät 
 Jussi Kulomaa – miksaaja
 Henkka Niemistö – masteroija
 Jan Yrlund – kansikuva, layout
 Pasi Ristolainen – valokuvat

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 8–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 esikoisalbumit
Suomalaiset progressiiviset metallialbumit
Kivalo (täsmennyssivu)

Kivalo tarkoittaa muun muassa seuraavia:

Kivalo, vaarajono Lapissa

Sukunimi
Erkki Kivalo (1920–2009), suomalainen lääkäri, lääkintöhallituksen pääjohtaja
Hjalmar Appelgren-Kivalo (1853–1937), suomalainen arkeologi
Pekka Kivalo (1919–2017), suomalainen kemisti ja professori

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
201NYT

201NYT on rap/funk -yhtye Funksonsin toinen albumi. Se julkaistiin MediaCroco Recordsin kautta 1. maaliskuuta 2013. Kappaleesta "Mayday" on kuvattu musiikkivideo.

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Tuoreet Platat:

Lähteet 

Funksonsin albumit
Vuoden 2013 albumit