joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Charles Stross

Charles David George Stross (s. 18. lokakuuta 1964 Leeds) on brittiläinen tieteiskirjailija.

Henkilöhistoria ja palkinnot

Charles Stross kuuluu uusiin kovaa tieteiskirjallisuutta kirjoittaviin brittiläisiin kirjailijoihin muun muassa Alastair Reynoldsin ja Ken MacLeodin ohella. Strossin ensimmäinen novelli The Boys julkaistiin Interzone-lehdessä vuonna 1987. Hänen ensimmäinen romaaninsa Singularity Sky julkaistiin vuonna 2003 ja se oli yksi Hugo-ehdokkaista. Stross asuu nykyään Edinburghissa, Skotlannissa.

Strossin novelli The Concrete Jungle palkittiin vuonna 2005 Hugo-palkinnolla. Vuonna 2006 Strossin kirja Accelerando voitti Locus-palkinnon parhaasta tieteisromaanista.

Vuonna 2006 World Transhumanist Association myönsi Charles Strossille H.G. Wells award for Outstanding Contributions to Transhumanism -palkinnon.

Teoksia

Eschaton-sarja

 Singularity Sky (2003)
 Iron Sunrise (2004) - jatkoa Singularity Skylle

The Laundry Files -sarja

 The Atrocity Archives (2004)
 The Jennifer Morgue (2006)
 The Fuller Memorandum (2010)
 The Apocalypse Codex (2012), Locus-palkinnon voittaja 2013 parhaan fantasia-kirjojen sarjassa
 The Rhesus Chart (2014)
 The Annihilation Score (2015)
 The Nightmare Stacks (2016)
 The Delirium Brief (2017)
The Labyrinth Index (2018)
 Dead Lies Dreaming (2020)
 Quantum of Nightmares (2022)

Merchant Princes -sarja

 The Family Trade (2004)
 The Hidden Family (2005)
 The Clan Corporate (2006)
 The Merchant's War (2007)
 The Revolution Business (2009)
 The Trade of Queens (2010)
 Empire Games (2017)
 Dark State (2018), jatkoa Empire Gamesille
 Invisible Sun (syyskuu 2021)

Halting State -sarja

 Halting State (2007)
 Rule 34 (2011) - jatkoa Halting Statelle

Saturn's Children -sarja

 Saturn's Children (2008)
 Neptune's Brood (2013), Hugo-ehdokas

Yksittäiset kirjat

 Scratch Monkey (julkaisematon) (1993)
 Accelerando (2005), Locus-palkinnon voittaja
 Glasshouse (2006), Prometheus-palkinnon voittaja, Kurd Laßwitz -palkinto voittaja
Rapture of the Nerds (2012, kirjoitettu yhdessä Cory Doctorowin kanssa)

Kokoelmat

 Toast: And Other Rusted Futures (novellikokoelma, 2002)
 Wireless (novellikokoelma, 2009)

Tietokirjallisuus

 The Web Architect's Handbook (1996)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Charles Strossin kotisivu
 Accelerando luettavana internetissä, kopio Internet archivessa
 Scratch Monkey luettavana internetissä
 Ville Lähde: Toinen luonto . Voima 6/2009.
 

Brittiläiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Hugo-palkinnon saajat
Sitruunahappo

Sitruunahappo on kolmearvoinen orgaaninen happo. Sen kemiallinen kaava on C6H8O7 tai vaihtoehtoisesti 
CH2(COOH)·COH(COOH)·CH2(COOH). Sitä esiintyy luonnossa muun muassa sitrushedelmissä. Elintarvikkeista sitruunahapon tunnistaa E-koodista E330. Sitruunahapon muita nimiä ovat 2-hydroksi-1,2,3-propaanitrikarboksyylihappo ja Acidum Citricum.
Sitruunahapon CAS-numero on 77-92-9. Sitruunahappoa vastaava anioni on sitraatti-ioni. Carl Wilhelm Scheele eristi sitruunahappoa sitruunamehusta ensimmäisen kerran 1784.

Sitruunahappo on yksi sitruunahappokierron välivaiheista. Se osallistuu täten lähes kaikkien organismien aineenvaihduntaan.

Sitruunahapolla on myös kidevedellinen muoto eli sitruunahappomonohydraatti C6H8O7·H2O, jonka CAS-numero on 5949-29-1.

Käyttö 
Sitruunahappoa käytetään muun muassa elintarvikkeiden säilöntään, kalkkisaostumien poistamiseen pyykin- ja astianpesukoneista, kahvin- ja vedenkeittimistä, sikojen ripulilääkkeenä, ruosteenpoistoon autojen entisöinnissä, tahranpoistoon vaatteista ja lisäaineena virvoitusjuomissa. Happamuudensäätöaineena sitruunahappo sitoo metalleja ja siten parantaa hapettumisenestoaineiden vaikutusta. Sitruunahappo on nautittuna haitallista hampaiden kiilteelle. Sitruunahappoa myydään muun muassa apteekeissa, etnisissä kaupoissa ja maataloustuotteita myyvissä liikkeissä.

Sitruunahappoa voidaan valmistaa homesienten avulla esimerkiksi glukoosista ja melassista.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

PubChem: Citric Acid 
DrugBank: Citric Acid 
Human Metabolome Database: Citric acid 
KEGG: Citric acid 
ChemBlink: Citric acid 
Liber Herbarum II: Luettelo sitruunahappoa sisältävistä kasveista
Inchem: Citric acid CAS N°:77–92–9  pdf 
ChemBlink: Citric acid monohydrate 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citric-acid 

Hydroksihapot
Elintarvikelisäaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Poul Nyrup Rasmussen

Poul Nyrup Rasmussen (s. 15. kesäkuuta 1943) on tanskalainen poliitikko. Hän oli Tanskan pääministeri vuosina 1993–2001. Vuosina 2004–2011 Rasmussen toimi Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajana.

Elämä 
Rasmussen syntyi köyhään työläisperheeseen ja aloitti työnteon jo seitsemänvuotiaana. 15-vuotiaana hän oli mukana ensimmäisen oppikoululaisille tarkoitetun sosiaalidemokraattisen järjestön perustamisessa. Rasmussen opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa taloustiedettä ja valmistui maisteriksi vuonna 1971. Opintojen päätyttyä hän työskenteli ekonomistina ay-keskusjärjestön talousosastolla.

Poliittinen ura 
Rasmussen valittiin kansankäräjille vuonna 1988, ja hänestä tuli Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja 1992. Pääministeriksi Rasmussen valittiin vuonna 1993 sen jälkeen, kun Poul Schlüterin johtama porvarihallitus oli joutunut eroamaan tamilipakolaisten kohteluun liittyneen kohun vuoksi. Pääministerinä Rasmussen toimi vuoteen 2001 saakka, minkä jälkeen hän siirtyi pois puolueen johtotehtävistä 2002.

Rasmussenin pääministerikaudella oli käytössä niin sanottu Tanskan malli, jonka ansiosta työttömyys saatiin laskettua 4,5 prosenttiin vuoden 2001 loppuun tultaessa. Vuonna 1993 työttömyysprosentti oli ollut 12 prosenttia. Koulutukseen liittyvät toimenpiteet ja tuntuvat työttömyyskorvaukset olivat eräitä mallin ominaispiirteitä.

Pääministerikautensa jälkeen Rasmussen valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa. Parlamentissa hän istui yhden kauden. Rasmussen toimi myös Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajana vuosina 2004–2011.

Samasta sukunimestä huolimatta Poul Nyrup Rasmussen ei ole sukua seuraajilleen Anders Fogh Rasmussenille ja Lars Løkke Rasmussenille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rasmussenin kotisivusto  

Eurooppa-neuvoston puheenjohtajat
Tanskan pääministerit
Tanskalaiset europarlamentaarikot
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Fuuga

Fuuga (< , 'pako', 'paeta') on perinteisesti kontrapunktia käyttäen sävelletty polyfoninen musiikkikappale tai kappaleen osa, joka koostuu useasta itsenäisestä äänestä. Fuugan aloittaa yhdellä äänellä esitetty teema, jonka jälkeen toinen ääni toistaa teeman ja alkuperäinen ääni säestää kontrapunktisesti. Tämän jälkeen mahdolliset muut äänet tulevat mukaan yksitellen samaan tapaan, enimmillään jopa kymmenen. Myöhemmin teema esiintyy fuugassa eri äänissä eri transpositioissa, jolloin sen ilmenemismuoto voi olla alkuperäisestä poikkeava. 

Musiikinhistorian tunnetuimmat fuugat sävelsi Johann Sebastian Bach. Muun muassa hänen säveltämänsä Das wohltemperierte Klavierin molemmat osat koostuvat 24 preludista ja fuugasta. Bachin Die Kunst der Fuge () on puolestaan hänen polyfonisen työskentelynsä huipentuma, ja se koostuu neljästätoista fuugasta ja neljästä kaanonista, joista kaikki ovat erittäin hienovaraisesti ja monimutkaisesti sävellettyjä ja esittelevät mitä moninaisimpia fuugatyyppejä. Fuugia käytettiin niin soitinmusiikissa kuin myös kuoroteoksissa. On tyypillistä, että kuoroteosten osat päättyvät fuugaan.

Klassismin aikaan fuugamuotoa käytettiin vielä jonkin verran. W. A. Mozartin requiemin Kyrie-osassa voi kuulla esimerkin kaksoisfuugasta, fuugasta, jossa on kaksi teemaa (kyseisessä kappaleessa nämä teemat aloittavat peräkkäin). Myös esimerkiksi Joseph Haydnin jousikvartettojen ja Ludwig van Beethovenin pianosonaattien osissa on fuugia.

Romantiikanaikaisissa sävellyksissä fuugia on melko vähän; urkumusiikin säveltäjät ovat kuitenkin yleensä jossain määrin pitäneet yllä fuugasäveltämisen perinnettä, esimerkiksi myöhäisromantiikan aikana erityisesti Max Reger. Sen sijaan eräät 1900-luvun musiikin säveltäjät käyttivät fuugamuotoa runsaasti: Béla Bartók, Paul Hindemith ja Dmitri Šostakovitš (esimerkiksi 24 preludia ja fuugaa op. 87 sekä 15. jousikvarteton alku) sävelsivät useisiin kappaleisiinsa fuugia.

Aiheesta muualla 

 Ludwig Czaczkes, Dmitri Šostakovitš — kaksi näkemystä Bachin fuugasta
 (Adobe Flash ) JS Bach 48 preludi ja fuuga  (BWV 846-893)

Taidemusiikin muodot
Musiikkitermit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vasa nation

Vasa nation (VN) on vuonna 1908 perustettu Helsingin yliopiston ruotsinkielinen osakunta, jonka juuret ovat Pohjalaisessa osakunnassa. Osakunnan värit ovat punainen, keltainen ja musta. Nimestään poiketen Vasa nationin kanta-alueena on sääntöjen mukaan Pohjanmaan historiallinen maakunta, käytännössä lähinnä Rannikko-Pohjanmaa ja Kokkola Keski-Pohjanmaalta.

Inspehtorit 

 Otto Ingemar Engström 1908–1919 
(myös Etelä-Pohjalaisen Osakunnan inspehtori 1907)
 Walter Ekström 1919–1920
 Robert Ehrström 1920–1941
 Herman Gummerus 1941–1947
 Lennart Simons 1948–1953 ja 1960–1969 
 Karl Bruhn (vt. inspehtori lukuvuonna 1949–50)
 Olav Ahlbäck 1953–1960
 Lars Huldén 1969–1981
 Carl-Eric Thors 1981–1985(?) (myös vt. inspehtori syyslukukaudella 1980)
 Folke Stenman 1985(?)–1997
 Matti Klockars 1998–2005
 Mikael Knip 2006–2015
 Ilse Julkunen 2015–

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset kotisivut

Helsingin yliopisto
Osakunnat
Suomen ruotsinkieliset osakunnat
Kontortamänty

Kontortamänty (Pinus contorta) on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. Kontortamänty on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sen alkuperäinen levinneisyysalue ulottui Alaskasta Brittiläiseen Kolumbiaan ja sieltä aina Kaliforniaan asti. Se muodostaa yleensä laajoja puhtaita metsiköitä.

Alalajit 
Kontortamännyllä on kolme alalajia, joista yhdestä on kaksi muunnosta. Tieteellisen nimen perässä lukee suuripiirteinen elinalue.

Pinus contorta subsp. contorta – rannikolla Alaskasta Kaliforniaan
Pinus contorta subsp. contorta var. contorta – Alaskasta Luoteis-Kaliforniaan
Pinus contorta subsp. contorta var. bolanderi – Kalifornian ja Washingtonin rannikolla
Pinus contorta subsp. murrayana – Pohjois-Kalifornian ja Washingtonin sisämaassa
Pinus contorta subsp. latifolia – Pääosin Kanadassa ja osin Coloradossa

Tuntomerkit 

Kontortamänty voi olla 30–40 metriä korkea, mutta yleensä paljon pienempi, erityisesti subsp. contorta, kun taas subsp. murrayana voi kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi. Puun kaarna on tummanharmaa ja muistuttaa paljon metsäkuusta. Kontortamännyn neulaset ovat pidemmät ja vihreämmät kuin Suomessa yleisellä metsämännyllä. Neulaset ovat parillisia ja usein kiertyneitä, pituudeltaan 3–7 cm. Kävyt ovat samaten 3–7 cm:n pituisia. Osa niistä on serotiinisia, eli ne avautuvat vasta, kun joutuvat korkeisiin lämpötiloihin (metsäpaloon). Subsp. murrayana vapauttaa siemenensä heti, kun ne ovat kypsiä.

Suomessa ensimmäiset kontortamännyt istutettiin vuonna 1910 Mustilan Elimäkeen; silloiset istuttajat tunsivat puun nimellä murraynmänty. Suomessa puu menestyy aina Pohjois-Lapissa asti. Niitä on istutettu noin 10 000 hehtaarin alueelle lähinnä 1970-luvulla. Ruotsissa kontortamäntyä kasvaa 50 kertaa suuremmalla alueella, pääasiassa Sveanmaan luoteisosassa ja Norlannissa.

Nuori kontortamänty kasvaa nopeammin kuin kotoinen metsämänty, kasvu kuitenkin hidastuu huomattavasti puun vanhetessa. Nopea kasvuvauhti mahdollistaa puun käytön puuteollisuuden raaka-aineena, se tuottaa myös 1,5 kertaa enemmän selluloosaa. Kontortamänty ei kuitenkaan ole Suomen luontainen puulaji, joten ympäristö voi olla rankka; mm. lumi ja myrskyt ovat olleet haittana puun kasvulle. Myöskään kontortamännyllä ei ole luontaista vastustuskykyä tietyille hyönteis- tai sienituholaisille. Toisaalta se on resistentti haapaa väli-isäntänään käyttävälle männynversoruosteelle, joka voi ajoittain pahoin vaurioittaa metsämännyn nuorten tainten versoja.

Katso myös 
Metsätuho

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Kontortamänty (Pinus contorta)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kontortamänty (Pinus contorta)
ITIS: Pinus contorta 
Invasive Species Compendium: Lodgepole pine 
United States Department of Agriculture (USDA): Pinus contorta 
USDA Forest Service: Lodgepole Pine (Pinus contorta) 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pinus contorta (lodgepole pine) 

Männyt
Serbiankuusi

Serbiankuusi (Picea omorika, serbiaksi: Панчићева оморика, Pančićeva omorika) kuuluu kuusiin ja mäntykasveihin. Serbiankuusi on Serbiasta kotoisin oleva, harvinainen Drina-joen varrella Länsi-Serbiassa ja Unkarissa lähellä Visegrádin kaupunkia kasvava puu. Luontaisella kasvualueellaan se kasvaa 1000–1500 metrin korkeudessa.

Alun perin serbiankuusen löysi serbialainen kasvitieteilijä Josif Pančić vuonna 1875 Tara-vuorelta läheltä Zaovinen kylää. Puu nimettiin löytäjänsä mukaan (kts. serbialainen nimi). Emanuel von Purkyne viimeisteli työn vuosia myöhemmin.

Kuvaus

Serbiankuusi on keskikokoinen puu, kasvaen 20-35 metriä korkeaksi. Suomen olosuhteissa pituus jää noin 20 metriin. Latvus on paljon kapeampi ja tiheämpi kuin metsäkuusella. Paksuja neulasia on runsaasti ja ne kasvavat tiiviisti. Pituutta neulasilla on 10–20 mm, ulkonäöltään ne ovat litteähköjä ja tylppäkärkisiä. Neulaset siirottavat sivuille ja yläviistoon. Väriltään ne ovat tummanvihreitä yläpinnalta. Alapinnalla on vaaleat raidat, jonka vuoksi lehvästö näyttää usein hieman sinertävältä tai hopeanväriseltä. Kävyt ovat 4–7 senttimetrin pituisia, nuorena lähes tummia, mutta ne vaalenevat vanhetessaan. Serbiankuuselle erittäin koristeelliset kävyt ilmestyvät jo nuorena. Niiden käpysuomut ovat pyöreä- ja leveäkärkiset.

Koristekasvikäyttö

Serbiankuusi on yleinen myös luontaisen esiintymisalueensa ulkopuolella. Komean säännöllisen ja maahan asti ulottuvan latvuksensa ja runsaiden neulastensa ansiosta serbiankuusi on yleinen puutarhoissa. Kapea kasvutapa vie myös vähän tilaa. Pohjois-Euroopassa ja Yhdysvalloissa sitä kasvatetaan paljon, koska se menestyy suuressa maalaatujen kirjossa, happamasta savesta hiekkaiseen ja kuivaan maaperään. Serbiankuusi kestää myös hyvin kaupunkien ilmansaasteita.

Okakuusen (Picea pungens) ohella serbiankuusi on Suomessa käytetyimpiä koristekuusia, jotka menestyvät aina Oulun korkeudella asti. Ensimmäiset siemenet saatiin Suomeen vuonna 1907 Arboretum Mustilaan. Serbiankuusta kasvatetaan joulukuusiksi ja varsinkin Pohjois-Euroopassa paperin tuotantoon.

Lähteet

Kuuset
Uhanalaiset kasvit
Grönlanninvalas

Grönlanninvalas (Balaena mysticetus) on pohjoisilla merialueilla elävä suurikokoinen hetulavalaslaji.

Tuntomerkit 
Grönlanninvalas on tumma eikä kovin sulavalinjainen eläin, jonka alaleuka on kaareva ja yläleuka kapea. Sen hetulat ovat pidemmät kuin millään muulla hetulavalaalla, jopa yli kolmemetriset. Grönlanninvalaan kallo on kovaa luuta, ja se hakkaa päällään jään alapintaan puhkaistakseen hengitysaukkoja. Pisimmät grönlanninvalaat ovat yli 20-metrisiä naaraita; uros on jonkun verran pienempi. Grönlanninvalas on maailman toiseksi painavin eläin, ja sinivalaan ohella ainoa, jonka suurimmat yksilöt voivat painaa toistasataa tonnia. Tavallisesti grönlanninvalaan paino on noin 50–60 tonnia.

Ikä 
Vuonna 1999 löydettiin grönlanninvalas, joka todettiin silmän aminohappojen perusteella 211-vuotiaaksi. Toukokuussa 2007 inuitit löysivät Barrow’ssa, Alaskassa grönlanninvalaan, jonka kyljessä oli 1800-luvun lopulla käytetyn harppuunan kappaleita. Valaan iäksi arvioitiin noin 115–130 vuotta. Aiemminkin arveltiin, että grönlanninvalas voisi elää noin 80–100-vuotiaaksi.

Levinneisyys 
Grönlanninvalas on ainoa hetulavalas, joka elää koko elämänsä arktisilla merialueilla. Pohjoisesta jäämerestä levinneisyys ylettyy Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisimpiin osiin.

Ravinto 
Grönlanninvalas siivilöi hetuloillaan planktonia vedestä. Se syö lähinnä Calanus-suvun äyriäisiä sekä Spiratella- ja Limacina-sukujen nilviäisiä.

Uhanalaisuus 

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee grönlanninvalaan nykyään elinvoimaiseksi lajiksi, sillä lajin yksilömäärä on maailmanlaajuisesti kasvussa. Beringinmeren, Tšuktšimeren ja Beaufortinmeren populaation arvioidaan olevan yli 7 000 yksilön suuruinen, ja sen arvioidaan palautuneen jo valaanpyynnin aloittamista edeltäneelle tasolle.

Lähteet  

Silovalaat
Sizzla

Sizzla Kalonji tai yksinkertaisemmin Sizzla, oikealta nimeltään Miguel Orlando Collins, (s. 17. huhtikuuta 1976 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen reggae- ja dancehall-laulaja. Hän syntyi rastafari-perheeseen köyhässä August Townissa, Kingstonissa. Sizzla on julkaissut kymmenvuotisen esiintyjän uransa aikana yli 20 albumia, joista tunnetuimmat ovat Phillip ”Fatis” Burrellin tuottama Praise Ye Jah, sekä Bobby Digitalin tuottamat Black Woman and Child ja The Real Thing. Artisti tunnetaan laajasta ohjelmistosta, joka ulottuu 1990- ja 2000-luvun tiedostavan roots-musiikinanthemien lisäksi myös dancehall-, R'n'B- ja hiphop-vaikutteisiin hitteihin.

Sizzla on saanut kyseenalaista huomiota homovastaisilla sanoituksillaan, joiden takia hän joutui peruuttamaan keikkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa.

Diskografia

 Burning Up (1995)
 Black Woman & Child (1997)
 Praise Ye Jah (1997)
 Kalonji (Eurooppa) / Freedom Cry (Yhdysvallat) (1998)
 Good Ways (1999)
 Royal Son of Ethiopia (1999)
 Be I Strong (1999)
 Liberate Yourself (2000)
 Words of Thruth (2000)
 Bob Ashanti (2000)
 Taking Over (2001)
 Rastafari Teach I Everything (2001)
 Black History (2001)
 Blaze Up The Chalwa (2002)
 Ghetto Revolution (2002)
 Up In Fire (2002)
 Hosanna (2002)
 Rise To The Occasion (2003)
 Light Of My World (2003)
 Red Alert (2004)
 Speak Of Jah (2004)
 Judgement Yard (2004)
 Stay Focus (2004)
 Jah Knows Best (2004)
 Life (2004)
 Soul Deep (2005)
 Brighter Day 2005)
 Burning Fire (2005)
 Da Real Live Thing (2005)
 Jah Protect (2006)
 Ain't Gonna See Us Fall (2006)
 Waterhouse Redemption (2006)
 The Overstanding (2006)
 Children of Jah (2007)
 I-Space (2007)
 Jah Bless Me With Life (2007)
 Rastafari'' (2008)

Aiheesta muualla
 Sizzla Kalonji and Judgement Yard

Jamaikalaiset reggaelaulajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Aromaattinen hiilivety

Aromaattinen hiilivety, areeni tai aromaatti on aromaattinen yhdiste ja hiilivety, jossa on tasomainen rengasrakenne, jossa π-sidosten elektronit ovat delokalisoituneet koko renkaan ylle. Näin voi käydä, kun nimellisesti joka toinen sidos on kaksoissidos, joka toinen yksinkertainen sidos (ks. aromaattinen yhdiste). Termiä käytetään usein synonyyminä bentseenirenkaan sisältäville yhdisteille, mutta muitakin on olemassa.

Delokalisaation vuoksi aromaattinen rengas on entrooppisista syistä vakaampi kuin kaksois-, ja yksöissidosten ketju, joten aromaattien rengas on vakaa eikä reagoi helposti. Yksinkertaisin neutraali aromaattinen hiilivety on bentseeni. Yksinkertainen polyaromaatti on naftaleeni.

Monilla aromaattisilla hiilivedyillä on voimakas tuoksu, mistä nimitys tulee.

Funktionaaliset ryhmät
Poul Schlüter

Poul Holmskov Schlüter (3. huhtikuuta 1929 – 27. toukokuuta 2021) oli tanskalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1982–1993.

Schlüter valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1957 ja asianajajaksi vuonna 1960. Hän nousi kansankäräjille vuonna 1964 ja toimi siellä aina vuoteen 1994 asti. Hän oli myös Konservatiivisen kansanpuolueen (KF) puheenjohtaja vuosina 1974–1977 ja 1981–1993.

Hän on ensimmäinen ja tähän mennessä ainut puolueensa pääministeriksi noussut puheenjohtaja. Vuonna 1984, pääministeriuransa alussa, hän ansaitsi tittelin "Vuoden pohjoismaalainen poliitikko". Sen jälkeen hänet palkittu myös lukuisilla muilla kansallisilla ja kansainvälisillä palkinnoilla. 

1980-luvun lopussa muutaman vuoden noususuhdanteen jälkeen Tanskan talous syöksyi lamaan, ja Schlüterin hallitus aloitti säästöohjelmat. Ne olivat epäsuosittuja kansan keskuudessa, ja siksi niitä haukuttiin nimellä kartoffelkuren ().

Ennen pääministeriyttään Schlüter oli toiminut Euroopan neuvoston jäsenenä vuosina 1971–1974 ja Tanskan delegaation johdossa Pohjoismaiden neuvostossa 1978–1979. Hän joutui eroamaan pääministerin paikalta vuonna 1993, kun selvisi, että hän oli antanut parlamentille vääriä tietoja. Tapaus tunnetaan nimellä "Tamilsagen" johon liittyi Sri Lankan sisällissodan tamilipakolaisten turvapaikkahakemuksia.

Pääministeriuransa jälkeen Schlüter oli Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1994–1999, ensimmäiset kolme vuotta hän toimi parlamentin varapuhemiehenä.

Schlüterin omaelämäkerta Sikken et liv julkaistiin vuonna 1999.

Lähteet 
 Ceposin kuka-kukin-on

Viitteet

Aiheesta muualla 

Eurooppa-neuvoston puheenjohtajat
Tanskan pääministerit
Tanskalaiset europarlamentaarikot
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Ponille kyytiä

Ponille kyytiä () on kolmen brittiläisen naiskoomikon, Fiona Allenin, Doon Mackichanin ja Sally Phillipsin, vetämä televisiosketsisarja. Sitä esitettiin Britanniassa vuosina 1999–2003. Sarjalla oli 2,5 miljoonaa katsojaa.

Sarjalle on tyypillistä satiirinen, jopa karski huumori, joka viittaa usein seksuaalisuuteen mutta myös muihin arkielämän ilmiöihin kuten työpaikkakiusaamiseen. On väitetty, ettei miehillä olisi mitään mahdollisuutta käsitellä arkoja aiheita sarjan esittämällä tavalla.

Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1. Sarjasta on julkaistu Britanniassa parhaat palat -valikoima-DVD, ja keväästä 2008 alkaen sarjan kolme tuotantokautta on julkaistu DVD:nä Suomessa, Norjassa, Tanskassa ja Ruotsissa.

Palkinnot
 Emmy-palkinto: 1999, 2000.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Brittikomediat
Sketsisarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Channel 4:n televisio-ohjelmat
Georges Simenon

Georges Joseph Christian Simenon (13. helmikuuta 1903 Liège – 4. syyskuuta 1989 Lausanne) oli belgialainen kirjailija, joka kirjoitti ranskaksi. Hänet tunnetaan etupäässä komisario Maigret’sta kertovista salapoliisiromaaneistaan.

Elämä 

Simenon syntyi Liègessä Belgiassa ja toimi nuorena kotikaupungissaan toimittajana. Hän muutti Pariisiin vuonna 1922 ja alkoi välittömästi kirjoittaa erilaisia kertomuksia, aluksi kauhukirjallisuutta. Hän kirjoitti vielä tuolloin lähinnä salanimillä. Simenonin ensimmäinen varsinainen romaani, Pietr-le-Letton (Maigret ja latvialainen), ilmestyi vuonna 1930. Tämä oli hänen ensimmäinen Maigret-kirjansa. Hän kirjoitti Maigret'sta kertovia kirjoja aina vuoteen 1972 asti. Simenon kuoli Lausannessa Sveitsissä 86-vuotiaana.

Esikuvat ja tuotanto
Ihmiskuvauksen mallia Simenon otti sekä ympäristöstään että maailmankirjallisuudesta: esikuvina voi nähdä Nikolai Gogolin ja Honoré de Balzacin. Hän oli jonkin aikaa työssä Pariisin rikospoliisissa. Toisen maailmansodan jälkeen Simenon alkoi matkustella laajalti eri maissa ja muuttikin ensin Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Sveitsiin. Simenon on kuvannut Maigretin humanistiksi, joka ymmärtää ihmisten heikkouksia ja jonka myötätunto on pienen ihmisen puolella. Maigret-kirjojen rinnalla Simenon kirjoitti psykologisia romaaneja, joissa on usein mukana sortuminen yhteiskunnan lakien ulkopuolelle. Romaaneissaan Simenon kulkee eri maissa ja erilaisissa sosiaalisissa asemissa. Pääpaino on silti aina yksilössä, usein kriisiin ajautuneessa ihmisessä.

Myös Maigret-kirjoissaan Simenon kuvaa mitä erilaisimpia elinympäristöjä loistohotelleista köyhälistön kortteleihin. Hänen kirjoitustyylinsä on toteavaa ilman tehon tavoittelua tai dramaattisuutta. Alamaailman tunnelman hän pystyy luomaan käyttämättä alamaailman ilmaisuja. Hän ei myöskään esiinny sosiaalikriitikkona ja saarnaajana. Sen sijaan häntä on kutsuttu synkäksi kirjailijaksi ja  skeptikoksi, mutta muutamissa teoksissaan hän silti kuvaa valoisaa, idealistista viattomuutta tai epäitsekästä rakkautta.

Simenon Suomessa
Maigret-romaaneja on julkaistu suomeksi vuodesta 1953 alkaen. Suurimpaan painosmäärään on yltänyt teos Sairaalan kellot.

Teokset 

Georges Simenon oli 1900-luvun määrällisesti tuotteliaimpia kirjailijoita: hän kirjoitti yli 400 romaania tai novellia ja kirjoitti työskennellessään noin 70 sivua päivässä.

Vaikka monet romaanit – varsinkin Maigret'n uraa käsittelevät – olivat hyvinkin kaavamaisia, arvostelijat eivät koskaan leimanneet Simenonia roskakirjailijaksi. Häntä pidetään edelleenkin erinomaisena todellisen elämän tunteen ja tunnelman luojana. Simenonin kirjoja on käännetty 55 kielelle ja niitä on myyty kansainvälisesti yli 1,4 miljardia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Georges Simenon 1903-1989, DekkariNetti
Timonen, Lauri: ”Vasenkätisiä varjoja – lyhyt katsaus Simenon-filmatisointeihin”. Filmihullu 3/2014.

Belgialaiset kirjailijat
Rikoskirjailijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Hieromasauva

Hieromasauva eli dildo on yleensä siitintä muistuttava esine, jota käytetään seksuaalisen mielihyvän tuottamiseen. Hieromasauva työnnetään emättimeen, jossa sitä liikutellaan edestakaisin. Sillä voi myös hieroa esimerkiksi klitorista. Peräaukkoon työntäminen on yleisempää miesten käytössä eturauhasen erogeenisyyden vuoksi. Lisäksi hieromasauvoja käytetään parien välisissä seksileikeissä. Joskus hieromasauvoissa on myös moottori, tällöin kyseessä on vibraattori.

Hieromasauvoja on monenvärisiä, -hajuisia ja -makuisia. Jotkut niistä ovat myrkyllisiä niiden valmistuksessa käytettyjen materiaalien vuoksi. Terveydelle haitalliset ftalaattipitoiset hieromasauvat ovat tunnistettavissa kuvaustekstin perusteella. Käytössä tulee huomioida myös hygienia, useat dildot ovat vesipestäviä ja puhdistetavissa saippualla. Tarkemmat puhdistusohjeet löytyvät pakkauksista. Ftalaattipitoisten sauvojen valmistusaineiksi mainitaan usein jelly, geeli (gel) tai kumi (rubber). Ne voi tunnistaa myös hajun ja liukkaan öljymäisen pinnan perusteella. Turvallisia hieromasauvan materiaaleja ovat esimerkiksi ei-huokoiset materiaalit, kuten borosilikaattilasi ja ruostumaton teräs. Myös silikoni on turvallinen käyttää limakalvoilla, vaikka se virallisesti luokitellaankin huokoiseksi materiaaliksi. Borosilikaattilasi, teräs ja silikoni eivät vapauta haitallisia aineita eivätkä kerää pintaansa bakteereja. Ne ovat siis terveydelle turvallisia ja hygienisiä käyttää. Jotkin silikonit, kuten platinakovetteisen silikonin, voi puhdistaa jopa keittämällä. Hieromasauvan pituus voi vaihdella alle kymmenestä senttimetristä jopa puoleen metriin. Usein hieromasauvat on varustettu vibraattorilla eli värinätoiminnolla. Joihinkin malleihin kuuluu myös lanteille kiinnitettävä vyö, jolloin yhdistelmää kutsutaan nimellä strap-on. Erityisesti naiset voivat simuloida penetraatiota yhdynnässä strap-onin avulla eri seksiasennoissa.

Ensimmäisen höyryvoimalla käyvän hieromasauvan keksi Yhdysvalloissa vuonna 1869 George Taylor.

Kuvia

Väite vibraattorien käytöstä hysterian hoidossa
Usein siteerataan Rachel Mainesin väitettä (1998), että 1800-luvun lääkärit käyttivät jatkuvasti sähkövibraattoreita stimuloimaan orgasmin naispotilaille hoitaakseen näiden hysteriaa. Kaksi tutkijaa kävi läpi Mainesin kirjan viitteet, eikä löytänyt yhdestäkään niistä minkäänlaista todistetta väitteelle. He pitävät Mainesin kirjaa varoittavana esimerkkinä akateemisen laadunvalvonnan epäonnistumisesta. Jo aiemmin Mainesin väitteitä oli pidetty virheellisinä.

Katso myös 
 Seksiväline

Lähteet

Aiheesta muualla

Sauvat
Seksivälineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nelitahtimoottori

Nelitahtimoottori on muun muassa lähes kaikissa  nykyautoissa käytettävä moottorityyppi. Nimi tulee neljästä moottorin toimintavaiheesta, jotka toistuvat moottorin käydessä. Nelitahtimoottori voi toimia joko otto- tai dieselprosessilla. 

Nelitahtimoottorin periaatteen kuvasi ensimmäisenä Alphonse Beau de Rochas ranskalaisessa vuonna 1862 myönnetyssä patentissa. Beau de Rochas ei kuitenkaan hyödyntänyt keksintöään, eikä patenttia julkaistu. Saksalainen Nikolaus Otto kehitti ilmeisesti de Rochasista riippumattomasti nelitahtimoottoria ja rakensi prototyypin, joka kävi ensimmäisen kerran vuonna 1876. Beau de Rochasin patentti löydettiin vuonna 1884, ja Otton saksalainen patentti mitätöitiin. Ottoa pidetään kuitenkin yleisesti nelitahtimoottorin keksijänä, koska hänen työnsä osoitti uuden moottoritekniikan mahdollisuudet.

Nelitahtimoottorin haittana kaksitahtimoottoriin nähden on monimutkaisempi rakenne ja siten suurempi paino. Nelitahtisen ottomoottorin etuna kaksitahtimoottoriin on parempi hyötysuhde ja puhtaammat pakokaasupäästöt, sillä nelitahtimoottorissa polttoaineen ja ilman seos ei juuri ollenkaan sekoitu pakokaasuihin. Tämän vuoksi polttoaineen palaminen on puhtaampaa ja tehokkaampaa kuin kaksitahtimoottorissa. Kaksitahtisissa dieselmoottoreissa polttoaineen huuhteluhäviötä ei esiinny. 

Nelitahtimoottorin kaasunvaihto on yleensä paremmin hallittavissa kuin kaksitahtimoottorin, koska venttiilien ajoitus ja nousu voidaan suunnitteluvaiheessa määrätä suhteellisen vapaasti. Sen sijaan mäntäohjattu kaksitahtikone on vaikeampi suunnitella siten, että saavutetaan riittävä tehollinen puristussuhde, riittävä täytös ja kunnollinen huuhtelu. Nelitahtimoottorin ominaisuuksia on myös helppo muokata jälkikäteen venttiilien ajoitusta tai nostokäyrää muuttamalla esimerkiksi vaihtamalla nokka-akseli. Nokka-akseleita pyöritetään uusissa moottoreissa jakohihnan tai jakoketjun avulla. 

Alkuasetelma, imutahti ja puristustahti.  

Polttoaineseoksen syttyminen, työtahti ja poistotahti.

Katso myös
 Rivimoottori
 Kaksitahtimoottori
 Bokserimoottori
 R3
 Tähtimoottori
 V-moottori
 Wankelmoottori
 Monimäntämoottori

Lähteet 

Polttomoottorit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Godefroy de Bouillon

Godefroy de Bouillon tai Godefroi de Bouillon (Gottfried Bouillonilainen tai Bouillonin Godefroy, n. 1060 – 18. heinäkuuta 1100) oli ensimmäisen ristiretken johtohahmoja ja Palestiinan ensimmäinen kristitty hallitsija. Hän oli Boulognen kreivin Eustace II:n poika.

Paavi Urbanus II:n saarnat Jerusalemin vapauttamiseksi tekivät Godefroy de Bouilloniin vaikutuksen, ja vuonna 1095 hän myi kaiken omaisuutensa ja liittyi ristiretkeläisiin veljiensä Eustacen ja Balduinin kanssa. Godefroyn ja Balduinin johtama 40 000 miehen vahvuinen armeija lähti Lorrainesta vuonna 1096. Saman vuoden marraskuussa joukot saavuttivat Konstantinopolin. Godefroy oli ensimmäinen ristiretken johtajista, joka saapui kaupunkiin. 

Ristiretkeä johtivat aluksi Toulousen kreivi Raimund IV, Taranton Bohemund ja Flanderin kreivi Robert II, Godefroyn ollessa merkitykseltään heitä vähäisempi. Hänen vaikutusvaltansa kuitenkin kasvoi Antiokian valloituksen jälkeen. Hän sai Raimundin vakuutettua siitä, että ristiretkeläisten armeija oli johdatettava kohti Jerusalemia. Godefroy de Bouillon oli tärkeässä asemassa Jerusalemin piirityksessä, ja hän oli ensimmäisten joukossa, kun kaupunki vallattiin 15. heinäkuuta 1099. 

Raimundin kieltäytyessä Jerusalemin kuninkuudesta Godefroy de Bouillon valittiin kuninkaaksi. Godefroy ei kuitenkaan halunnut ottaa kuninkaan arvonimeä kaupungissa, jossa Jeesus oli ristiinnaulittu. Sen sijaan hän omaksui arvonimen Advocatus Sancti Sepulchri, "Pyhän haudan vartija". Hallitsijana Godfrey oli heikko, mutta pitkä ja komea. Vaaleatukkainen Kaarle Suuren jälkeläinen
esitettiin myöhemmissä legendoissa ja lauluissa ihannoituna hahmona, "täydellisenä kristittynä ritarina ja koko tarumaisen ristiretken verrattomana sankarina". 

Godefroy de Bouillon kuoli vuonna 1100. Hänen veljensä Balduin valittiin sen jälkeen Jerusalemin kuningaskunnan ensimmäiseksi kuninkaaksi.

Lähteet 

Ristiretkeläiset
1060-luvulla syntyneet
1100-luvulla kuolleet
Matala fantasia

Matala fantasia () on nimitys, jota käytetään useista fantasiakirjallisuuden alalajeista. Sille on useita häilyviä ja jopa osin ristiriitaisia määritelmiä. Yleensä termiä käytetään kuvaamaan fantasiakirjallisuutta, jossa taikuutta ja yliluonnollisia ilmiöitä esiintyy varsin vähän. Toinen määritelmä termille on fantasiakirjallisuus, jossa taikuus tai muut yliluonnolliset tapahtumat sijoittuvat reaalimaailmaan erillisen fantasiamaailman sijaan. Yhteistä useimmille määritelmille on myös selvä vastakkainasettelu matalan fantasian ja paremmin määritellyn korkean fantasian välillä.

Katso myös 
Uuskumma
Reaalifantasia
Korkea fantasia

Lähteet

Fantasian lajit
Elina Knihtilä

Mari Elina Knihtilä (s. 6. kesäkuuta 1971 Valkeala) on suomalainen näyttelijä. Hän toimii Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun näyttelijäntaiteen professorina.

Knihtilä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1990 ja teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1996 Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön linjalta. Hän on näytellyt monia teatterirooleja muun muassa Q-teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Ryhmäteatterissa sekä useissa elokuva- ja televisiotuotannoissa.

Knihtilä sai Jussi-palkinnon parhaasta naissivuosasta elokuvassa Putoavia enkeleitä vuonna 2008 ja naispääosasta elokuvassa Hyvä poika vuonna 2012. Hän sai Parhaan naisnäyttelijän Kultaisen Venlan vuonna 2022 sarjasta Sisäilmaa, joka palkittiin Kultaisella Venlalla myös vuoden draamasarjana. Knihtilä esiintyi myös Jani Volasen ohjaamassa Ranuan kummit -tv-sarjassa, joka sai Venla-palkinnon vuonna 2006.

Knihtilä valittiin huhtikuussa 2016 WIFT (Women in Film & Television Finland) ry:n puheenjohtajaksi. Yhdistys ajaa audiovisuaalisen alan tasa-arvoa.

Knihtilän avopuoliso on näyttelijä Tommi Korpela. Heillä on vuonna 1997 syntynyt poika.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
  
 
 Yle Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Elina Knihtilä

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Teatterikorkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Tommi Korpela

Tommi Petteri Korpela (s. 23. elokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja sekä tieto­kirjailija.

Ura 

Korpela valmistui Teatteri­korkea­koulusta vuonna 1995. Hän on näytellyt muun muassa televisio­sarjoissa Nortia (1996), Remontti (2003) ja Firma (2005) sekä useissa teatteri­rooleissa muun muassa Q-teatterissa. Hän kuuluu myös Julmahuvi-ryhmään, jonka merkittävin tuotanto on satiiriset sketsi­sarjat Studio Julmahuvi (1998) ja Ihmebantu (2009). Hänen ensimmäinen elo­kuva­pää­osansa oli Peter Lindholmin elo­kuvassa Isältä pojalle (1996). Seuraavaa varsinaista valko­kangas­pää­osaa Korpela sai odottaa vuoteen 2007 asti. Silloin elo­kuva­teattereihin tuli Aleksi Salmenperän mies­prostituoidusta kertova Miehen työ. Korpela esiintyi lisäksi Lauri Törhösen elo­kuvassa Raja 1918 sekä Dome Karu­kosken toisessa pitkässä ohjauksessa Tummien perhosten koti. Korpela on ääni­näytellyt animaatioissa kuten Autot (2006), Horton (2008) ja Autot 2 (2011).

Korpela sai ensimmäisen Jussi-palkintonsa vuonna 2008 parhaasta mies­pää­osasta elo­kuvassa Miehen työ, toisen elo­kuvasta Putoavia enkeleitä vuonna 2009 ja kolmannen elokuvasta Häiriötekijä vuonna 2016. Yhtä moneen pää­osa-Jussiin ovat yltäneet ennen häntä ainoastaan Lasse Pöysti ja Tauno Palo.

Korpela palkittiin vuoden 2019 Moskovan elo­kuva­juhlilla parhaasta mies­pää­osasta elo­kuvassa Tyhjiö.

Tommi Korpela on kirjoittanut perho­kalastuksesta kertovan kirjan Perho­kalastuksen jäljillä: Incredible Fly Fishing with Hissu & Tommi yhdessä Kari Hieta­lahden kanssa. Kirja julkaistiin huhti­kuussa 2020.

Yksityiselämä 

Korpela elää avo­liitossa näyttelijä Elina Knihtilän kanssa.

Tommi Korpela harrastaa perho­kalastusta. Hän on myös luonnon­suojelija. Hän on erikoistunut varsinkin Suomen vaellus­kala­kantojen sekä saimaan­norpan suojeluun.

Valikoitu filmografia 

 Firma (2005)
 Miehen työ (2007)
 Putoavia enkeleitä (2008)
 Häiriötekijä (2016)

Ääninäyttelijänä

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista

Tämä on luettelo kivikirkoista, joita alettiin rakentaa Suomessa keskiajalla. Kirkkorakentamisen näkökulmasta Suomen keskiaika kattaa suurin piirtein ajanjakson vuodesta 1200 noin vuoteen 1560 saakka. Sen alajaksoina voidaan pitää varhaiskeskiaikaa noin 1200–1300, sydänkeskiaikaa noin 1300–1400 ja myöhäiskeskiaikaa noin 1400–1560. Suomen keskiaikaiset kivikirkot rakennettiin pääasiassa graniitista, mutta tiiltä käytettiin usein vaativaa muotoilua tarvitsevissa osissa. Kokonaan tiilisiä ovat vain Hattulan Pyhän Ristin kirkko ja Turun tuomiokirkko. Nykytietämyksen mukaan kivikirkkohankkeita oli 104, ja luettelossa ovat myös ne kirkot, jotka jäivät kesken tai on myöhemmin purettu. Maakuntajaottelu perustuu historiallisiin maakuntiin. Kolme luettelon kirkoista sijaitsi nykyään Venäjälle kuuluvassa Viipurissa.

Kivikirkkojen ajoitus 

Taulukossa mainittu rakentamisajankohta on usein summittainen arvio, mutta jotkin kirkot on ajoitettu menetelmien kehittyessä hyvinkin tarkasti. Tiedot perustuvat suurelta osin arkeologi ja keskiajan tutkija Markus Hiekkasen ajoituksiin. Hiekkanen on 1990-luvun puolestavälistä lähtien esittänyt kivikirkoille ajoituksia, joiden mukaan kivikirkot ovat huomattavasti nuorempia kuin aikaisemmin on arvioitu. Rakentamisajankohdalla tarkoitetaan kivikirkon varhaisimpien vaiheiden rakentamista, mitä ennen samalla paikalla on sijainnut usein yksi tai useampi puukirkko. Hiekkanen on koonnut kivikirkkojen rakennuselementeistä uudenlaisen, kattavan typologian ja perustellut arvionsa vuosirengasajoituksella.

Hiekkanen on saanut osakseen arvostelua muun muassa Åsa Ringbomilta, joka on ajoittanut Ahvenanmaan kirkkoja suhteellisen uudella kalkkilaastimenetelmällä. Ålands kyrkor -hankkeessa on menetelmän avulla jotkin kirkot ajoitettu Hiekkasen esittämiä arvioita vanhemmiksi. Nämä arviot on myös mainittu luettelossa. Laastiajoitusmenetelmä on kuitenkin vielä kehitysasteella, eikä sitä toistaiseksi voida pitää varmana luonnontieteellisenä ajoitusmenetelmänä.

Taulukon lyhenteiden selitykset 
S = Sakaristo
R = Runkohuone
A = Asehuone
T = Torni

K = säilynyt pääosin keskiaikaisessa asussa
Kp = osittain säilynyt keskiaikaisessa asussa – muutettu tai osin purettu
p = purettu siten, että maanpäällisiä osia ei ole jäljellä
r = raunio
– = ei rakennettu kivestä keskiajalla
? = tieto on epävarma

Kivikirkkohankkeet historiallisten maakuntien mukaan jaoteltuina

Ahvenanmaa

Häme

Karjala

Pohjanmaa

Satakunta

Savo

Uusimaa

Varsinais-Suomi

Katso myös 
 Suomen keskiaikaiset seurakunnat

Lähteet 
 
 Immonen, Visa: "Kivikirkkojen ajoittamisen vaikeus". Tieteessä tapahtuu 5/2004
 Knapas, Marja Terttu: Keskiajan kivikirkot kertovat pitkään jatkuneesta asutuksesta 

 Ringbom, Åsa: Kyrkor.ax

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Museovirasto: Rekisteriportaali – Rakennusperintörekisteri

72.24 Uskonnolliset rakennukset
Keskiaikaisista kivikirkoista
Maulbronn

Maulbronn on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Enzkreisin piirikunnassa. Se sijaitsee Mühlackerin ja Knittlingenin välimaastossa. Maulbronnissa on arviolta 6 588 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 25,4 neliökilometriä.

Historia 
Maulbronnin alueelle rakennettiin 1147 luostari. Kun uskonpuhdistus saapui vuonna 1551 alueelle, luostari muutettiin luterilaiseksi luostarikouluksi. Maulbronnin kunta on ollut olemassa vuodesta 1838 lähtien. Se syntyi alun perin luostarikoulun ympärille muodostuneesta asutuksesta. Tuohon aikaan se kuului Württembergin kuningaskuntaan. Maulbronnista tuli kaupunki vuonna 1886.

Rakennukset 
Maulbronnin luostari on kuulunut vuodesta 1993 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon. Sitä pidetään parhaimmin säilyneenä keskiaikaisena luostarialueena Alppien pohjoispuolella. Alueella ovat edustettuna kaikki tyylisuunnat romaanisesta tyylistä myöhäisgotiikkaan. Luostarialueella uskonpuhdistuksesta lähtien toimineesta luostarikoulusta tuli vuonna 1807 sisäoppilaitos. Pääpaino on uskonnossa ja musiikissa, mutta opintoihin kuuluu myös kieliä: latinaa, hepreaa ja muinaiskreikkaa. Oppilaitoksessa on opiskellut monia kuuluisia ajattelijoita, kuten Johannes Kepler, Friedrich Hölderlin ja Hermann Hesse.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin internetsivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Volusianus

Gaius Vibius Volusianus (k. elokuu 253) oli Rooman keisari vuosina  251–253.

Volusianuksen vanhemmat olivat isä Trebonianus Gallus ja äiti Afinia Gemina Baebiana. Hänellä oli myös sisar, Vibia Galla. Volusianuksen isä Trebonianus Gallus nousi keisariksi vuonna 251, kun edellinen keisari Decius oli kaatunut taistelussa gootteja vastaan. Trebonianus Gallus jakoi aluksi keisariuden Deciuksen pojan Hostilianuksen kanssa, ja Volusianus sai tyytyä caesarin (apukeisarin) asemaan. Hostilianus kuoli kuitenkin pian kulkutautiin tai mahdollisesti Galluksen murhauttamana, ja Volusianus ylennettiin keisarin asemaan (augustus), isänsä uudeksi kanssahallitsijaksi.

Vuonna 253 Moesia Superiorin maaherra Marcus Aemilius Aemilianus kapinoi keisareita vastaan ja lähti armeijan kanssa kohti Italiaa varmistamaan valtansa. Gallus ja Volusianus kokosivat välittömästi armeijan ja marssivat pohjoiseen tavoitteenaan estää Aemilianuksen pääsyn Italiaan. Gallus lähetti myös käskyn senaattori Publius Licinius Valerianukselle tuoda vahvistuksia Reinin alueen provinsseista. Galluksen armeija liikkui kuitenkin hitaasti ja se oli elokuussa 253 ehtinyt vasta italialaisen Interamnan kaupungin edustalle kun tuli tieto, että Aemilianus oli jo päässyt Italiaan ja eteni nopeasti kohti Roomaa. Kun yhteenotto Galluksen ja Aemilianuksen välillä lähestyi, Galluksen sotilaat tekivät oman tilannearvionsa ja tulivat siihen tulokseen, että on aika vaihtaa puolta. Niinpä he murhasivat Galluksen ja tämän pojan Volusianuksen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Rooman keisarit
Roomalaiset henkirikosten uhrit
200-luvun kriisi
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 253 kuolleet
Significant Other

Significant Other on Limp Bizkitin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 1999. Albumilla yhtye meni enemmän rap-vaikutteiseen musiikkiin kun aikaisemmalla albumilla ''Three Dollar Bill, Y’All$.

Albumi julkaistiin kesällä 1999, jolloin yhtye keräsi tunnettavuutta Woodstock '99 -keikoilla. Elokuussa julkaistiin albumin ensimmäinen single "Nookie". Vuoden lopussa julkaistiin Method Manin ja DJ Premierin kanssa tehty rap-kappale "N 2gether Now", jonka musiikkivideossa esiintyy mm. Pauly Shore ja Redman. Vuoden 2000 alussa julkaistiin kolmas single "Re-Arranged", jonka musiikkivideo kuvaa yhtyeen vankilassa. Musiikkivideo kuvastaa skandaalia koskien yhtyeen keikkoja Woodstock '99 -festivaaleilla, jossa laulaja Fred Durstia syytettiin väkivaltaisten mellakoiden yllyttämisessä. Keväällä julkaistiin yhtyeen kappale "Break Stuff". Musiikkivideolla esiintyy monia tunnettuja julkimoita ja muusikkoja kuten Snoop Dogg, Eminem, Dr. Dre, Seth Green ja Kornin laulaja Jonathan Davis.

Kappaleet

Kokoonpano

Limp Bizkit 
Fred Durst - laulu
Wes Borland - kitara
DJ Lethal - DJ, koskettimet
John Otto - rummut/perkussio
Sam Rivers - bassokitara

Vierailijat 
DJ Premier - ylimääräinen DJ-työskentely ja tuottaminen ("N 2gether Now")
Method Man - räppäys ("N 2gether Now")
Scott Weiland - laulu ("Nobody Like You")
Jonathan Davis - laulu ("Nobody Like You")
Aaron Lewis - laulu ("No Sex")
Les Claypool - puhe ("Outro")

Vuoden 1999 albumit
Limp Bizkitin albumit
Korvetti

Korvetti tarkoittaa pienimpään kokoluokkaan kuuluvaa, noin 500–1 500 tonnin uppouman omaavaa sota-alusta, jota käytetään pintatorjuntaan. Sitä pienempiä taistelevia sota-aluksia ovat vain ohjus-, torpedo- ja partioveneet. Suurempia aluksia nimitetään hävittäjiksi. Nimitystä käytetään sekä purjelaivojen aikakaudesta että nykyaikaisista laivastoista puhuttaessa.

Korvetti oli purjealusten aikakaudella laivatyyppi, jolla oli fregatin takila, mutta oli sitä pienempi. Korvettien uppouma on noin 1 000 tonnia. Korvetissa oli vain yksi tykkikansi, ja tykit sijaitsivat aluksen yläkannella. Nimi "korvetti" tulee ranskan kielestä. Korvettia pienempi alus oli sluuppi, jossa oli yleensä kuunaritakila.

Britannian merivoimat otti termin uudelleen käyttöön luokituksena vuosina 1939–1940 tilatuille hävittäjää pienemmille Flower-luokan aluksille. Nykyään korvetit kuuluvat useiden maiden moderneihin laivastoihin.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Laivatyypit
Suomuhauki

Suuri suomuhauki on Kalevalan sankarien esteeksi asettuva jättiläismäinen kala. 

Väinölän sankarien pursi pysähtyy pinnan lähellä kellottelevan suomuhauen selkään. Väinämöinen tappaa miekallaan kalan, ja tekee sen leukaluusta ensimmäisen kanteleen. Toinen suomuhauki asuu Tuonen joessa. Ilmarinen saa Pohjolan emännältä tehtäväksi tämän suomuhauen pyytämisen, palkaksi Pohjolan neidosta. Ilmarinen takoo rautaisen kokon, joka iskee kyntensä haukeen, ja nostaa sen vedestä. Kokko on kuitenkin tuhma, se syö luvatta kalaa, ja turmellun kalan saanut Pohjolan emäntä epäröi luovuttaa neitoa.

Katso myös
Marras

Kalevala
Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Sivistys

Sivistys tarkoittaa kasvatuksen kautta omaksuttua tietoa ja henkistä kehittyneisyyttä. Voidaan puhua opillisesta tai muodollisesta sivistyksestä, akateemisesta sivistyksestä, humanistisesta ja luonnontieteellisestä sivistyksestä, yleissivistyksestä tai kansansivistyksestä, toisaalta taas ihmisen sisäisestä kehittyneisyydestä. Jälkimmäiseen, henkisen kypsyyden merkitykseen, saatetaan viitata ”sydämen sivistyksenä”. Lisäksi sanaa sivistys käytetään kulttuurin tai sivilisaation synonyymina.

Suomen kielen sana sivistys on Reinhold von Beckerin sepittämä, ja se tuli nykymerkityksessään käyttöön 1820-luvulla. Sana pohjautuu sanoihin siveä, siivo.

Katso myös 
 Viisaus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Dahlberg, Julia: ”Den sanna bildningen. Nationellt och universellt som strategi inom den finska kunskapseliten, ca 1820–1850”, Historisk Tidskrift för Finland 101:4 (2016), 351–381.
 
 Kokko, Heikki: Sivistyksen varhaista käsitehistoriaa. Kasvatus & aika 4/2010.
 Korhonen, Johanna: Sivis­ty­mät­tö­myys on vaarallinen arvo. Suomenmaa.
 Mansikka, Jan-Erik & Paalasmaa, Jarno: .
 Pitkänen, Anna-Kaisa: Sivistys vaatii aikaa. Ylioppilaslehti 20.10.2000.
 Sivistystyössä korostuu oppijan ainutlaatuisuus  (Väitöstiedote: Seppo Niemelän väitös sosiaalipedagogiikan alalta)
 Salmela, Sauli: "Klassisesta sivistyksestä ihmisyyden, kasvatuksen ja hyvän elämän perustana", teoksessa Autio, Tero & Hakala, Liisa & Kujala, Tiina (toim.), Siirtymiä ja ajan merkkejä koulutuksessa: Opetussuunnitelmatutkimuksen näkökulmia, Tampere University Press, Tampere 2019
 Taneli, Matti: Kasvatus on kasvamaan saattamista. Kasvatusfilosofinen tutkimus J. A. Hollon sivistyskasvatusajattelusta  (Väitöskirja, 30.11.2012)
 Väänänen, Kalervo: Meidän pitää sivistyä enemmän, jotta pääsemme lajinarsismista eroon 

Kasvatusfilosofia
Kulttuuri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ganda

Ganda tarkoittaa seuraavia asioita:

 Ganda, kaupunki ja kunta Angolassa
 ganda, nigeriläis-kongolainen kieli
 ganda, erään afrikkalaisen kansan jäsen
 sukunimenä:
 Joseph Ganda (s. 1932), sierraleonelainen katolinen arkkipiispa
 Oumarou Ganda (1935–1981), nigeriläinen elokuvaohjaaja