joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bulevardi (Helsinki)

Bulevardi () on Helsingissä sijaitseva bulevardimainen puistokatu, joka alkaa Erottajalta ja päättyy Hietalahdentorille. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Kampin kaupunginosassa, läntisin osa on kuitenkin Kampin ja Punavuoren rajana. Sen varrella sijaitsee ravintoloita, kahviloita, taidegallerioita ja muita erikoisliikkeitä sekä Aleksanterin teatteri ja Sinebrychoffin taidemuseo. Katu kulkee myös Vanhan kirkkopuiston ohi.

Bulevardilla kulkevat raitiovaunulinjat 1 ja 3 Fredrikinkadulta Erottajalle ja linja 6 Eiranrannasta Erottajalle sekä bussilinja 22 Fredrikinkadulta Lauttasaaren Katajaharjuun.

Poikkikadut idästä länteen 

 Yrjönkatu
 Annankatu
 Fredrikinkatu (yksisuuntainen, pois lukien polkupyörä- ja raitiovaunuliikennettä etelään (linja 3))
 Albertinkatu (yksisuuntainen pohjoisesta)
 Sinebrychoffinkatu (etelään, umpikuja)
 Abrahaminkatu

Puistot ja huomattavat rakennukset idästä länteen 

Bulevardin varrella on historiallisia ja huomattavia rakennuksia ja puistoja. Kadun itäpään rakennuskanta on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta noin sata vuotta vanhaa. Fredrikinkadun länsipuolella mukaan sekoittuu 1930-luvun funktionalismia edustavia asuintaloja sekä myös muutamia sotien jälkeen rakennettuja toimistotaloja, joista yksi rakennettiin suurpommituksissa tuhoutuneen rakennuksen paikalle. Bulevardin pohjoispuolella Annankadun ja Yrjönkadun välissä sijaitsee Vanha kirkkopuisto ja puistoa vastapäätä, osoitteessa Bulevardi 8, entinen Helsingin suomalaisen tyttökoulun rakennus. Annankadusta länteen Bulevardin eteläpuolella on Helsingin yliopiston tiloja.

Albertinkadun ja Bulevardin risteyksen pohjoispuolella sijaitsee Aleksanterin teatteri, josta edelleen länteen päin sijaitsee Metropolia Ammattikorkeakoulun toimintoja entisissä Teknillisen korkeakoulun tiloissa Hietalahden torin itäpuolella. Kadun eteläpuolella Sinebrychoffinkadusta länteen sijaitsee kaksikerroksisessa rakennuksessa Sinebrychoffin taidemuseo ja vielä lännempänä entisiä Sinebrychoffin tehdasrakennuksia, jotka nykyisin ovat toimistokäytössä. Taidemuseon molemmilta puolilta on pääsy Sinebrychoffin puistoon.

Aiheesta muualla

 Kampin kaupunginosa korttelit.fi-järjestelmässä 
 Punavuoren kaupunginosa korttelit.fi-järjestelmässä 
 Bulevardin rakennukset korttelit.fi-järjestelmässä 

Helsingin kadut
Kamppi
Troldhaugen

Troldhaugen oli säveltäjä Edvard Griegin koti Bergenissä, Norjassa. Talo toimii nykyään museona. 

Troldhaugenin suunnitteli Griegin serkku, arkkitehti Schak Bull. Grieg asui siellä vaimonsa Nina Griegin kanssa vuosina 1885–1907. Heidän hautansa sijaitsee talon pihalla. Talon läheisyydessä on laakso, johon rakennettiin vuonna 1985 pieni konserttitalo. 

Tälle kodille on omistettu eräs Griegin rakastetuimpia sävellyksiä, Hääpäivä Troldhaugenilla.

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut , , , 

Kotimuseot
Bergenin rakennukset ja rakennelmat
Bergenin historia
Hammasproteesi

Hammasproteesilla (puhekielessä usein tekohampaat) tarkoitetaan omia hampaita, menetettyä luuta ja suun alueen pehmytkudoksia korvaavaa suussa kiinteästi tai irrotettavasti olevaa laitetta. Proteesin tarkoituksena on mahdollistaa syöminen ja puhuminen. Proteesin tulisi myös olla esteettinen, palauttaa kasvojen muoto ja tarvittaessa tukea kasvojen pehmytkudoksia.

Irrotettavat proteesit

Irrotettavat proteesit ovat osaproteeseja, kokoproteeseja tai peittoproteeseja. Nämä voidaan vielä jakaa levyproteeseihin tai rankaproteeseihin. Levyproteesit ovat yleensä akryylimuovista valmistettuja ja niiden kiinnipitävänä voimana ovat adheesio sekä suun lihaksiston automaattinen ja tahdonvarainen toiminta tai osaproteesien kohdalla yleisesti mekaaninen pinnekiinnitys. Pinteet kiinnittyvät suussa jäljellä oleviin omiin hampaisiin. Rankaproteesit ovat useimmiten metallirunkoisia osaproteeseja, joissa on ns. satulaosat akryylimuovia ja niiden kiinnipysyminen perustuu pääosin kromi-koboltti -metallirungon yhteydessä oleviin valettuihin tai taivutettuihin pinteisiin. Rankaproteesit ovat yleensä rakenteeltaan sirompia, koska käytetty metallirunko on vahvempi kuin akryylilevy. Rankaproteesi on omatoimisesti helpompi puhdistaa kuin akryylinen proteesi. Peittoproteesin kiinnitys perustuu leukaluuhun ruuvattuihin implantteihin tai proteesin alle jääviin omien hampaiden jäännöksiin, jotka on peitetty esim. kullalla tai amalgaamilla (ns. hammaskappa).

Kiinteät proteesit 

Kiinteisiin proteeseihin kuuluvat kruunut, sillat ja implanttikiinnitteiset rakenteet. Niitä ei voi omatoimisesti irrottaa. 

Hammas kruunutetaan useimmiten silloin, kun ikenen päällä oleva hammasmateriaali on enää vähäinen esimerkiksi karioitumisen tai juurihoidon jälkeen tai siinä oleva paikka ei kestä purentarasitusta. Hampaan kruunuttaminen on mahdollista myös esteettisten syiden takia. Ennen kruunutusta hammas hiotaan pilariksi ja sen jälkeen hammaslaboratoriossa tai CAD/CAM-tekniikalla valmistettu joko metallinen, keraaminen tai metallokeraaminen kruunu sementoidaan hampaaseen. Nykyisin on siirrytty enemmän ja enemmän kohti esteettisempiä, keraamisia kruunumateriaaleja.  

Mikäli hammasrivistä puuttuu hammas voidaan se korvata siltarakenteella. Tällöin viereiset hampaat toimivat pilareina, aluksi ne hiotaan kuten kruunutuksessa, mutta laboratoriosta tuleva kappale on yhtenäinen pala, joka sisältää pilarihampaiden kruunut sekä hampaiden väliin ikenen päälle tulevan välihampaan. 
Implantilla voidaan korvata yksittäisen hampaan puutos. Mikäli leukaluuta on tarpeeksi porataan luuhun ruuvi, jonka päälle kruunu liitetään. Implantointi on hyvä vaihtoehto, mikäli viereiset hampaat ovat ehjät, eikä niitä haluta hioa sillan pilarihampaiksi.

Katso myös
Hammasimplantti

Lähteet
 http://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_artikkeli=trs00095&p_haku=proteesi 
 http://www.terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_osio=&p_artikkeli=trs00094&p_haku=proteesi 
 Therapia Odontologica - hammaslääketieteen käsikirja - Meurman, Murtomaa, Le Bell, Autti, 2. painos 2008

Aiheesta muualla 

Hammasprotetiikka
Proteesit
Kultainen salama

Kultainen salama on Taru Mäkisen kirjoittama nuortenkirjasarja. Sen ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1989. Sarjaan kuuluu kymmenen osaa. Tyyliltään kirjat muistuttavat Enid Blytonin Viisikko-sarjaa. Kultainen salama on viiden nuoren salaseura, joka ratkoo rikoksia. Kirjoissa käsitellään myös ennakkoluuloja ja ihmisten välistä tasa-arvoa.

Henkilöt
Reko on 11-vuotias (sarjan alkaessa) ja hän on Kultaisen salaman puheenjohtaja. Hän on ikäistään vanhemman näköinen, rohkea ja ainakin ulkoisesti itsevarma.  

Terhi on Rekon pikkusisko. Hän on 10-vuotias, pieni ja hiljainen.

Elisa on Kultaisen salaman rahastonhoitaja ja Terhin paras ystävä. Hän on kiinnostunut luonnosta ja hänellä on Bella-niminen kultainennoutaja. Elisan äiti on yksinhuoltaja ja vuorotyössä sairaanhoitajana.

Visa on Rekon ja Hakkerin luokkatoveri. Hänen äitinsä on luonnonsuojelija. Luontoharrastuksen lisäksi Visa pitää ruoanlaitosta. Visa toimii salaseuran sihteerinä. Visa ja Terhi ovat ihastuneita toisiinsa.

Hakkeri eli Harri on joukon älykkö ja nimensä mukaisesti kiinnostunut tietokoneista. 

Lisäksi kirjoissa esiintyvät lasten vanhemmat, tyttöjen koulukaveri Niina, eläkeläinen Jere Virta ja Taisto-poliisi.

Kultainen salama -kirjat
Kaikki osat ovat Tammen kustantamia.
 Kultainen salama ja myrkkykätkö (1989)
 Kultainen salama ja miljoonakeikka (1989)
 Kultainen salama ja kaahariauto(1989)
 Kultainen salama ja murtovarkaat (1990)
 Kultainen salama ja polttopullo (1990)
 Kultainen salama ja katoavat tavarat (1991)
 Kultainen salama ja pankkiryöstö (1993)
 Kultainen salama ja vanha kirje (1993)
 Kultainen salama ja jälkien arvoitus (1994)
 Kultainen salama jälleen yhdessä (1994)

Kirjasarjat
Suomalaiset nuortenkirjat
Arsinoe

Arsinoe () voi viitata seuraaviin:

Henkilöitä 

 Arsinoe, usean eri hahmon nimi kreikkalaisessa mytologiassa.
 Arsinoe, Makedonian kuningas Filippos II:n jalkavaimo ja Ptolemaios I:n äiti.
 Arsinoe I, Egyptin kuningatar, Lysimakhoksen tytär ja Ptolemaios II:n ensimmäinen vaimo.
 Arsinoe II, Egyptin kuningatar, Lysimakhoksen vaimo ja myöhemmin veljensä Ptolemaios II:n toinen vaimo.
 Arsinoe III, Egyptin kuningatar, Ptolemaios III:n tytär ja veljensä Ptolemaios IV:n vaimo.
 Arsinoe IV, Egyptin kuningatar, Ptolemaios XII:n tytär.
 Arsinoe, hahmo Mika Waltarin romaanissa Turms kuolematon.

Paikkoja 

Arsinoe oli usean hellenistisen, Arsinoe I:n mukaan nimetyn antiikin aikaisen kaupungin nimi:

Egyptissä:
 Arsinoe, kaupunki Heroopoliinlahden eli Suezinlahden rannalla
 Arsinoe, alun perin Krokodeilopolis, kaupunki Keski-Egyptissä Arsinoeiteen nomoksessa
 Arsinoe, alun perin Olbia, kaupunki Punaisenmeren länsirannalla
 Arsinoe, kaupunki Aithiopiassa

Muualla:
 Arsinoe, alun perin Konope, kaupunki Aitoliassa
 Arsinoe, kaupunki Kilikiassa
 Arsinoe, usean antiikin aikaisen kaupungin nimi Kyproksella
 Arsinoe, alun perin Taukheira, kaupunki Kyrenaikassa Libyassa
 Arsinoe, alun perin Patara, kaupunki Lyykiassa
 Arsinoe, alun perin Koressia, kaupunki Keoksen (nyk. Kéa) saarella
 Arsinoe, kaupunki Kreetalla

Lähteet
Uruguayn lippu

Uruguayn lippu on Uruguayn tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön 1828. Lipussa oleva toukokuun aurinko symboloi Uruguayn itsenäistymistä. Yhdeksän poikkiraitaa edustaa Uruguayn yhdeksää maakuntaa.

Uruguayn virallisiin lippuihin kuuluvat myös suurimman kansallissankarin ja vapauttajan José Artigasin lippu sekä Bandera de los Treinta y Tres Orientales, 33 vapauttajan lippu. Molempia lippuja käytetään kansallispäivinä, kaikissa julkisissa rakennuksissa sekä virastoissa, eli teoriassa Uruguaylla on kolme kansallislippua.

Jokainen Uruguayn kansalainen on kerran velvollinen kansallislippuvalaan, joka pidetään julkisesti jokaisena itsenäisyyspäivänä 19. kesäkuuta.

Historia
Uruguayn ensimmäinen lippu oli Arigasin lippu vuonna 1815. Vuoden 1825 kapinan aikana lippuun kirjoitettiin sanat libertad o muerte (). Uruguayn itsenäistyttyä vuonna 1828 luotiin uusi lippu, jossa otettiin mallia Yhdysvaltain lipusta ja värit ja aurinko kopioitiin Argentiinan lipusta, sillä Yhdysvallat olivat esikuvana uudelle maalle ja Argentiina oli avustanut sitä itsenäisyystaisteluissa.

Aikaisemmin Uruguayn lipussa oli 19 raitaa (10 valkoista ja 9 sinistä) ja pelkkien sinisten raitojen määrä edusti maakuntien määrää, mutta 1830 raitojen lukumäärä vähennettiin 9:ään siten, että kaikkien raitojen määrä edustaa maakuntien määrää (mukaan lukien sekä siniset että valkoiset raidat).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden liput
Lippu
Ibn Warraq

Ibn Warraq () on tutkija ja usean tunnetun islamia käsittelevän kirjan tekijä. Hän elää nykyisin Yhdysvalloissa. Hän on arvosteleva islamia kohtaan, ja hänen mukaansa islam ja uskonnot yleensäkin ovat luonteeltaan sortavia. Ibn Warraq on salanimi, joka tarkoittaa ”rauhantekijän poikaa”. Tätä nimimerkkiä ovat käyttäneet monet muslimikirjoittajat vuosisatojen aikana.

Ibn Warraq syntyi Intiassa muslimiperheeseen, joka pian muutti Pakistaniin. Ibn Warraq opiskeli Edinburghin yliopistossa. Useissa kirjoissaan Ibn Warraq käsittelee Koraania ja Muhammadin elämää. Hän kannattaa humanistisia arvoja ja maallistunutta islamilaisuutta. Hän katsoo olevansa vasemmistolainen.

Warraq on yhdessä useiden muiden tunnettujen islamilais- ja arabitaustaisten islamin arvostelijoiden, mukaan luettuna Salman Rushdie ja Ayaan Hirsi Ali, kanssa julkaissut maaliskuussa 2006 kansainvälistä huomiota herättäneen kirjoituksen, nimeltään MANIFESTO: Together facing the new totalitarianism (Julistus: Yhdessä kohtaamme uuden totalitarismin). Manifestissaan he tuomitsevat islamismin totalitarismina, joka on maailmanlaajuinen uusi uhka kansallissosialismin ja stalinismin jälkeen. He hylkäävät länsimaisen moraalirelativismin, joka kulttuurien tasa-arvoon vedoten jättää puuttumatta islamin piirissä tapahtuviin ihmisoikeusloukkauksiin. Heidän mukaansa käsite ”islamofobia” on epäonnistunut, ja sitä käytetään pelotteena arvostelun torjumiseen.

Teokset

Aiheesta muualla 
 Institute for the Secularisation of Islamic Society 
 ”Edward Said and the Saidists: or Third World Intellectual Terrorism” 
 Boston Globe: Losing His Religion 
 Why I am not a Muslim: The Origins of Islam
 Profile: Ibn Warraq  

Ateistit
Islamin kriitikot
Humanistit
Uskontokriitikot
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Kuopion hiippakunta

Kuopion hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Hiippakunta perustettiin 1939, ja siihen kuuluu 47 seurakuntaa, jotka on jaettu viiteen rovastikuntaan. Hiippakunnan alueeseen kuuluvat Pohjois-Savo, Kainuu ja Pohjois-Karjala. Alueen seurakunnilla on 369 554 jäsentä ja sen alueen suurimmat kaupungit ovat Kuopio, Joensuu ja Kajaani. Hiippakunnan pääkirkko on Kuopion tuomiokirkko.

Historiaa 
Alun perin Kuopion hiippakunta perustettiin 1851, mutta vuonna 1900 tuomiokapituli ja piispanistuin siirrettiin keisari Nikolai II:n julistuksella Kuopiosta Ouluun, ja vuonna 1923 hiippakunnan nimi muutettiin Oulun hiippakunnaksi. Nykyinen Kuopion hiippakunta perustettiin 1939 palvelemaan itäistä Suomea.

Piispat

Seurakunnat

Ystävyyshiippakunnat 
Kuopion hiippakunnan ystävyyshiippakunta on Jordanian ja Pyhän Maan evankelisluterilainen kirkko.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tuomiokapitulin kotisivut
 Kuopion ev.lut.seurakunnat 

Luettelot piispoista
Fade to Black

Fade to Black on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Metallican kappale vuodelta 1984. Kappale nauhoitettiin heidän toiselle levylleen Ride the Lightningille. 

Metallicalle kappale merkitsi uudenlaisen tyylisuunnan avautumista, sillä se on rakenteeltaan yhtyeen ensimmäinen hidas, balladimainen kappale, vaikkakin loppua kohden kappale muuttuu akustisen kitaroinnin vallinnasta voimakkaaseen ja tällöin yhtyeelle tyypillisempään raskaaseen särösoundimaailmaan. Yhtye käytti myöhemmin samanlaista kaavaa seuraavilla levyillä kappaleissa Welcome Home (Sanitarium), One ja The Day That Never Comes. Näissä on yhteisenä piirteenä, että ne ovat albumin neljäntenä kappaleena.

Kappale on sanoituksiltaan synkkäluonteinen, ja lyriikoiden teemana on itsemurha. Kappaleen erilaisuus yhtyeen edellisen albumin Kill ’Em All:iin sisältämiin mullistaviin thrash metal -raitoihin herätti aluksi joidenkin fanien keskuudessa ristiriitaisia tunteita, mutta ajan myötä kappaleesta on tullut yksi yhtyeen hiteistä ja se kuuluu melko yleisenä osana myös Metallican keikkasettiin.

Kappaleen säveltäjiksi on merkitty koko silloisen Metallican kokoonpano, eli James Hetfield, Lars Ulrich, Cliff Burton ja Kirk Hammett.

Triviaa

 Suomalaisen Radio Rock -kanavan äänestyksessä ”Fade to Black” äänestettiin kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi Metallica-kappaleeksi.

Lähteet 

Metallican kappaleet
Vuoden 1984 kappaleet
Porvoon hiippakunta

Porvoon hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta.  Siihen kuuluu 56 seurakuntaa (2018), jotka on jaettu yhdeksään rovastikuntaan (). Hiippakunnan alue on hajanainen ja siihen kuuluvat kaikki Suomen ruotsinkieliset seurakunnat sekä ne kaksikieliset seurakunnat, joissa ruotsi on enemmistökieli. Porvoon hiippakuntaan kuuluvat myös Suomen saksalainen seurakunta ja Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjaa ja kirkollisia tapoja noudattava Olaus Petri -seurakunta. Kirkon kielisäännösten uudistamisen jälkeen 2006 hiippakunta ei ole enää ruotsinkielinen vaan kaksikielinen. 

Porvoon hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Porvoossa ja sen tuomiokirkko on Porvoon tuomiokirkko.

Historia
Kustaa Vaasa perusti Viipuriin hiippakunnan kesäkuussa 1554. Viipurin hiippakunnasta tuli Porvoon hiippakunta 30.9.1723. Muita käyttökelpoisia sijoituskohteita hiippakunnalle olisivat olleet Savonlinna tai Lappeenranta. Porvoo oli tähän aikaan sodan runtelema ja venäläiset olivat polttaneet sen vuonna 1708. Tässä palossa tuhoutui 250 yksityisasuntoa, koulu ja suomalainen kirkko. Kuninkaan päätöksellä tuomiokirkoksi nimetty Porvoon kivikirkko vaurioitui myös palossa, mutta siinä pystyttiin kuitenkin järjestämään jumalanpalveluksia rauhanteon jälkeen.

Karoliinisen kirkkolain uudistusta oltiin kaivattu kauan. Autonomian ajan alusta käynnissä ollut valmisteluprosessi päättyi, kun keisari vahvisti uuden kirkkolain joulukuussa 1869. Sen aikainen Porvoon piispa Frans Ludvig Schauman loi uuden kirkkolain ja siksi se on saanut lempinimen Schaumanin kirkkolaiksi. Laki astui voimaan heinäkuussa 1870. Lain ansiosta kirkon asema, hallinto ja tehtävät muuttuivat ratkaisevasti.

Vuonna 1923 Porvoon hiippakunnasta tuli Tampereen hiippakunta.

Piispat

Seurakunnat

Lähde:

Lähteet

Kirjallisuuslähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Porvoon hiippakunnan kotisivut.

Luettelot piispoista
Paukaneva

Paukaneva on neva Seinäjoella, Nurmon keskustasta länteen. Se rajoittuu lounaassa Alajoen peltoaukeaan ja lännessä Seinäjoen suuosan oikaisu-uomaan. Nevan pohjoisosaa halkoo tie, niin sanottu Kiikun suora. Paukanevan kaakkoisreunalla kulkee Pohjanmaan rata. Alueella sijaitsee näkötorni ja vuonna 2000 valmistunut pitkospuureitti, joka toimii luontoretkeilyreittinä.

Nevan lajisto
Paukanevan kasvillisuus on suon tyypille ominaisesti karua: rahka- ja lyhytkortista nevaa sekä keidasrämettä ja isovarpuista rämettä. Nevan linnusto on sangen runsasta. Paukanevalla pesii muun muassa iso- ja pikkukuoveja sekä monia lokkilajeja. Muuttoaikana neva toimii levähdyspaikkana joutsenille ja hanhille.

Historiaa
Paukanevan ympäristön peltoaukeat, kuten Pajuneva ja koko lounaispuolen Alajokilakeus, on saatu viljelyskäyttöön kydöttämällä eli polttamalla nevoja jo 1700-luvulla. 1860-luvun nälkävuosien seurauksena koko Paukaneva pyrittiin saamaan viljeltäväksi. Kruunu avusti nevan ojittamisessa, mutta työ osoittautui mahdottomaksi suon märkyyden takia. Alueella on harjoitettu 1700- ja 1800-luvuilla myös tervanpolttoa.

1700-luvun alussa Paukanevalle rakennettiin pitkospuureitti samassa yhteydessä Nurmon saarnashuoneen kanssa. Pitkospuita pitkin seinäjokelaiset, joilla ei ollut omaa kirkkoa, pääsivät Nurmoon. Pitkospuut tuhoutuivat vuonna 1752 suuressa metsäpalossa.

Sisällissodan aikana 1918 niin sanotuissa Paukanevan teloituksissa suon laidalla ammuttiin ainakin 27 vangittua punakaartilaista. Teloitetut haudattiin nevaan, josta 20 vainajan ruumiit kaivettiin ylös vielä saman vuoden aikana. Osa teloitetuista lepäsi suohaudassaan aina vuoteen 1944, minkä jälkeen heidät siirrettiin Nurmon hautausmaalle. Paikalle on myöhemmin pystytetty muistomerkki.

Paukanevalle on EU:n avustuksella rakennettu pitkospuut, laavu sekä lintutorni.

Aiheesta muualla
Paukanevan pitkospuureitti kartalla Nurmon kunnan sivuilla

Lähteet
Länsi-Suomen ympäristökeskuksen sivut
Taisto Hietamäen kotisivut 

Seinäjoen luonto
Suomen suot
Suomen Natura-alueet
Parisuhteellisuusteoria

Parisuhteellisuusteoria on Viivin ja Wagnerin sarjakuva-albumi. Kirja julkaistiin kesäkuussa 2006. Parisuhteellisuusteoria on tyyliltään pokkarimuotoinen. Kaikki kirjan stripit ovat aiemmin julkaistuja. Kirjassa on osioita jotka käsittelevät eri aiheita kuten ”ekotripit”, ”egotripit” ja ”romantiikka ja erotiikka”, ”kodinhoito” ja ”muoti”.

Vuonna 2006 teosta myytiin 29 300 kappaletta ja vuonna 2007 sitä myytiin 17 400 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Veli Loponen: Viivi ja Wagner -uutuudet. Kvaak.fi 14.8.2006.

Vuoden 2006 kirjat
Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumit
Oulun hiippakunta

Oulun hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokapituli sijaitsee Oulussa ja sen tuomiokirkko on Oulun tuomiokirkko. Hiippakunnan alue käsittää Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin sekä Keski-Pohjanmaan ev.lut. seurakunnat (lukuun ottamatta Kokkolan ruotsinkielistä srk:aa). Hiippakunnan eteläisin seurakunta on Perho Keski-Pohjanmaalla, pohjoisin Utsjoen seurakunta, joka on myös koko Suomen pohjoisin. Hiippakunta rajoittuu etelässä Lapuan ja Kuopion hiippakuntiin. Hiippakunnassa on kahdeksan rovastikuntaa, joissa on 62 seurakuntaa (2020).

Oulun hiippakunnan piispa on Jukka Keskitalo. Hänestä tuli hiippakunnan piispa 1. marraskuuta 2018.

Historiaa 
Hiippakunta perustettiin alun perin Kuopion hiippakunnaksi vuonna 1851 ja piispain istuinkin oli Kuopiossa. Tuomiokapituli ja piispanistuin siirrettiin keisari Nikolai II:n julistuksella Kuopiosta Ouluun 1. kesäkuuta 1900 lähtien. Hiippakunnan nimenä kuitenkin säilyi siirrosta huolimatta Kuopion hiippakunta 17. heinäkuuta 1923 asti, jolloin nimi muutettiin asetuksella Oulun hiippakunnaksi. Niinpä alla olevan luettelon kolmen ensimmäisen piispan toimipaikka oli Kuopiossa eikä Oulussa. Ensimmäinen Oulussa vaikuttanut piispa oli Juho Koskimies.

Piispat

Kuopion hiippakunta 1851–1939

Oulun hiippakunta 1936–

Seurakunnat

Ystävyyshiippakunnat 
Oulun hiippakunnan ystävyyshiippakunta on:
 Tansanian Viktorianjärven itäinen hiippakunta

Lähteet

Aiheesta muualla

Oulun hiippakunta

Luettelot piispoista
Mikkelin hiippakunta

Mikkelin hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokapituli sijaitsee Mikkelissä, ja sen tuomiokirkko on Mikkelin tuomiokirkko. Hiippakunta perustettiin 1897 Savonlinnan hiippakuntana tuomiokirkkonaan Savonlinnan tuomiokirkko. Hiippakunnan keskus siirrettiin Viipuriin 1924. Viipurin tuomiokirkko menetettiin sodissa 1944 Neuvostoliitolle, jolloin piispanistuin siirtyi Mikkeliin. Hiippakunta muodostettiin pääasiallisesti Viipurin hiippakunnan seurakunnista seuraavana vuonna.

Hiippakuntaan kuuluu 38 seurakuntaa, jotka muodostavat neljä rovastikuntaa. Yksi seurakunnista, Pyhtään seurakunta, on kaksikielinen enemmistön kielenään suomi.

Piispat

Savonlinnan hiippakunta 1897–1935

Viipurin hiippakunta 1935–1945

Mikkelin hiippakunta 1945–

Seurakunnat

Ystävyyshiippakunnat 
Mikkelin hiippakunnan ystävyyshiippakunta on:
 Unkarin evankelis-luterilaisen kirkon läntinen hiippakunta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mikkelin hiippakunta
 Kiteen rovastikunnan lakkauttaminen   Mikkelin hiippakunta 9.8.2011

Luettelot piispoista
Kritiikin Kannukset

Kritiikin Kannukset () on Suomen arvostelijain liiton vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään suomalaiselle luovalle tai esittävälle taiteilijalle tai ryhmälle ansiokkaasta suorituksesta jollakin taiteen alalla. Palkinto annetaan tunnustuksena parhaasta vuoden aikana tapahtuneesta taiteellisesta läpimurrosta tai siihen verrattavasta suorituksesta lähinnä nuorille taiteilijoille.

Palkinnon saajan määrää liiton nimeämä lautakunta, jossa tulee olla edustettuna eri taiteenalojen asiantuntemus ja jonka tulee pyrkiä valtakunnalliseen edustavuuteen.

Kritiikin Kannusten saajat

 1962 kapellimestari Jorma Panula
 1963 ohjaaja Ralf Långbacka
 1964 säveltäjä Kari Rydman
 1965 kirjailija Eino Säisä
 1966 ohjaaja Risto Jarva
 1967 ohjaaja Kalle Holmberg ja lavastaja Kari Liila
 1968 kuvataiteilija Kimmo Pyykkö
 1969 ohjaaja Timo Bergholm
 1970 ohjaaja Jouko Turkka
 1971 Iso mies ja keijukainen -levytyöryhmä
 1972 kuvaaja, ohjaaja Lasse Naukkarinen
 1973 säveltäjä Ilpo Saastamoinen
 1974 kuvataiteilija Riitta Nelimarkka
 1975 ohjaaja Pekka Milonoff
 1976 tanssija Ulrika Hallberg
 1977 ohjaaja Timo Linnasalo
 1978 ohjaaja Arto af Hällström
 1979 Eurooppalainen Odysseia -kuunnelmatyöryhmä
 1980 valokuvaaja Pentti Sammallahti
 1981 kuvataiteilija Marjatta Tapiola
 1982 säveltäjä Jouni Kaipainen
 1983 näyttelijä Kari Väänänen
 1984 kirjailija Olli Jalonen
 1985 kuvataiteilija Maaria Wirkkala
 1986 klarinetisti Kari Kriikku
 1987 Juhani Liimatainen
 1988 kuvataiteilija Mox Mäkelä
 1989 kuvittaja Sami Toivonen
 1990 Rahkonen-radioteostyöryhmä
 1991 kuvataiteilija Marjatta Oja

 1992 kuvataiteilija Julia Vuori
 1993 tanssiryhmä Suomussalmi-ryhmä
 1994 näyttelijä Martti Suosalo
 1995 kirjailija Juha Lehtola
 1996 ohjaaja-käsikirjoittajat Susanna Helke & Virpi Suutari
 1997 kääntäjä Jukka-Pekka Pajunen
 1998 urkuri Håkan Wikman
 1999 säveltäjä Tuomas Kantelinen
 2000 kuvataiteilija Sándor Vály
 2001 runoilija Johanna Venho
 2002 kuvataiteilija Salla Tykkä
 2003 jazzyhtye U-Street All Stars
 2004 sarjakuvataiteilija Ville Tietäväinen
 2005 säveltäjä, muusikko Taito Hoffrén
 2006 näytelmäkirjailija, dramaturgi Anna Krogerus
 2007 ohjaaja-käsikirjoittaja Pauliina Feodoroff
 2008 tanssija-koreografi Eeva Muilu
 2009 elokuvaohjaaja Jukka-Pekka Valkeapää
 2010 runoilija Timo Harju
 2011 nukketeatteriohjaaja Merja Pöyhönen
 2012 arkkitehdit Selina Anttinen ja Vesa Oiva Helsingin yliopiston Kaisa-talon suunnittelusta
 2013 saksofonisti Linda Fredriksson
 2014 koreografi Elina Pirinen
 2015 tanssija Ima Iduozee
2016 taiteilijaryhmä Suohpanterror
2017 muusikko Maija Kauhanen
2018 taiteilijaryhmä Honkasalo-Niemi-Virtanen, kuvataiteilija Felicia Honkasalo,kuvataiteilija ja trumpetisti Akuliina Niemi sekä dramaturgi Sinna Virtanen
2019 dramaturgi, näytelmäkirjailija Ilja Lehtinen
2020 sarjakuvataiteilija Juliana Hyrri
 2021 kapellimestari Emilia Hoving
 2022 Pahanhautoja-elokuvan ohjaaja Hanna Bergholm ja käsikirjoittaja Ilja Rautsi

Lähteet

Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
SVT2

SVT2 on Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n toinen päätelevisiokanava. Se aloitti lähetyksensä vuonna 1969 nimellä TV2. Vuonna 1996 kanavan nimeksi tuli SVT2.
SVT2 näkyy koko Ruotsissa. Suomessa kanavaa voi katsella Ahvenanmaalla, Pohjanmaalla, Meri-lapissa ja Länsi-lapissa maanpäällisen verkon tai kaapeliverkon kautta. Muualla Suomessa sitä voi katsella vain kaapeli- ja satelliitin kautta.

Historia 
31. elokuuta 1987 SVT:n kanavien ohjelmisto järjestettiin uusiksi: TV2, joka tuolloin tunnettiin myös nimellä Sverigekanalen, keskittyi lähettämään Tukholman ulkopuolella tuotettuja ohjelmia, kun taas TV1 vaihtoi nimensä Kanal 1:ksi ja keskittyi lähettämään Tukholman sisällä tuotettuja ohjelmia.

8. tammikuuta 1996 SVT:n kanavien nimet muuttuivat: entinen Kanal 1 on nykyään SVT1 ja entinen TV2 on SVT2. Ohjelmistokin järjestettiin uudelleen: sekä Tukholman sisällä ulkopuolella tuotettuja ohjelmia voitiin esittää kummallakin kanavalla.

15. tammikuuta 2001 SVT1 ja SVT2 profiloitiin siten, että SVT1:stä tuli suuren yleisön kanava ja SVT2:sta pienemmän yleisön kanava. Uudistus merkitsi sitä, että jotkin ohjelmat siirtyivät toiselle kanavalle. Suurin muutos oli se, että illan pääuutislähetykset Rapport kello 19.30 Ruotsin aikaa ja Aktuellt kello 21.00 Ruotsin aikaa vaihtoivat kanavia keskenään. Niiden alkamisajat säilyivät kuitenkin ennallaan.

10. tammikuuta 2005 kanava luopui kuuluttajista. Kuuluttajan sijaan näkyy ohjelmakaavio ja taustalla puhuu ihminen, joka kertoo seuraavasta ohjelmasta.

Ohjelmisto 
SVT2:n ohjelmia ovat mm. alueuutiset, valtakunnallinen Aktuellt-uutislähetys, vähemmistökieliset (viittomakieliset, saamenkieliset ja suomenkieliset) uutiset, tiedeohjelma Vetenskapsmagasinet, viihdeohjelma Veckans president ja musiikkiohjelma Musikbyrån. Kulttuuriohjelmien ja vähemmistöille tarkoitettujen ohjelmien tarjonta on suuri. Viihdeohjelmien tarjonta on suppeaa.

Kaikki SVT2:n ohjelmat alueuutisia lukuun ottamatta näkyvät koko Ruotsissa. Alueuutisille varatulla ohjelmapaikalla näkyy paikallisesti lähetettävä uutislähetys, esimerkiksi Tukholman ja Upsalan seudulla ABC, Etelä-Ruotsissa Sydnytt ja Smålandissa Smålandsnytt.

Toisin kuin sisarkanavansa SVT1, SVT2 lähettää edelleen testikuvaa. Vuosina 1974-2011 lähetetyn testikuvan taustaäänenä oli klassista musiikkia. Klassisten kappaleiden välissä kuultiin testiääniä. Testikuva päättyi SVT2:lla kesäkuussa 2011. Testikuva oli suunniteltu analogiseen verkkoon, ja analogiset lähetykset olivat päättyneet jo lokakuussa 2007. Testikuva oli käytännössä tarpeeton. Öisin alettiin lähettää uusintoja.

Keväällä 2013 testikuva palasi SVT2:lle. Testikuva on suunniteltu täysin uudelleen. Se sopii nyt digitaalisten HD-televisioiden kuvan säätämiseen. Taustaäänenä on vain testiääniä. Testikuvaa lähetetään aamuisin ja päivisin, kun ei tule muuta ohjelmaa.

Aiheesta muualla 
 SVT:n viralliset kotisivut. 
 Kaikkien SVT:n kanavien ohjelma-ajat. 

Ruotsalaiset televisiokanavat
Vuonna 1969 perustetut televisiokanavat
Sveriges Television
Uudet-Hebridit

Uudet-Hebridit, virallisesti Uusien-Hebridien yhteishallintoalue oli nykyisin Vanuatuna tunnetun saariryhmän siirtomaa-aikainen nimi. Uudet-Hebridit saivat nimensä Skotlannissa sijaitsevilta Hebrideiltä. Alkuperäisasukkaat olivat asuttaneet saaria kolmen tuhannen vuoden ajan ennen portugalilaisen Pedro Fernández de Quirósin johtamien eurooppalaisten saapumista vuonna 1606. Sekä Yhdistynyt kuningaskunta että Ranska perustivat saarille siirtomaan pian James Cookin vierailun jälkeen. 

Maat solmivat sopimuksen, joka teki saarista niiden yhteishallintoalueen. Sopimus jakoi Uudet-Hebridit englanninkieliseen ja ranskankieliseen alueeseen. Yhteishallinto jatkui vuoteen 1980 asti, jolloin Uudet-Hebridit itsenäistyivät ja niistä tuli Vanuatun tasavalta.

Vanuatu
TV4 (Ruotsi)

TV4 on Ruotsin katsotuin kaupallinen televisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä vuonna 1990 satelliitin välityksellä. Vuonna 1992 kanava alkoi näkyä myös maanpäällisen verkon kautta. Kanavan omistaa Teliaan kuuluva TV4 AB.

Heinäkuussa 2018 Telia osti Bonnierilta Bonnier Broadcasting -yksikön, jolle kuuluvat ruotsalainen TV4, C More ja suomalainen MTV3-kanava. Kauppahinta oli 9,2 miljardia kruunua (888 miljoonaa euroa) käteisellä.
Kaupan jälkeen Ruotsin valtio tulee hallitsemaan yleisradioyhtiö SVT:n lisäksi maan suurinta yksityistä kanavaa. Maan poliitikot pitivät median keskittymistä valtion käsiin ongelmallisena. Marraskuussa 2019 kauppa sai hyväksynnän Euroopan komissiolta, minkä jälkeen TV4 siirtyi Telian omistukseen 2. joulukuuta 2019. 

TV4:n ohjelmisto on lähinnä viihdettä, mutta asiaohjelmiakin on ohjelmistossa mukana, mm. dokumenttisarja Kalla fakta, uutislähetys Nyheterna, aamuohjelma Nyhetsmorgon, matkailuohjelma När & fjärran ja sisustusohjelma Äntligen hemma. TV4:n ohjelmistossa on runsaasti amerikkalaisia sarjoja.

TV4 lähettää alueellisia uutisia ohjelman Nyhetsmorgon yhteydessä sekä illalla ennen valtakunnallisia uutisia.

Mainoskatkot
Vuoteen 2002 mainoskatkot olivat Ruotsin laissa kiellettyjä. Mainoksia sai esittää vain ennen ohjelmia tai niiden jälkeen. Jotta TV4 saisi mainoskatkoja ohjelmiensa väliin, se kiersi lakia hajottamalla ohjelmat kahteen osaan ja sijoittamalla niiden väliin pikkuohjelmia, kuten Inför Bingolotto, Inför Äntligen hemma, Inför Fångarna på fortet, Dagens namn ja Om en bok. Pikkuohjelmien aiheuttamat tauot venyivät usein kymmenen minuuttien mittaisiksi. Vuonna 2002 astui voimaan laki, joka sallii mainoskatkot. Nykyään TV4:n mainoskatkot ovat keskimäärin viiden tai kuuden minuutin mittaisia.

Näkyvyys
TV4 näkyy koko Ruotsissa antenni- ja kaapeliverkoissa sekä satelliitin välityksellä. Suomessa TV4 näkyy kaapeliverkossa ja IPTV:n välityksellä (kuten Maxivision, Elisa Viihde). Ahvenanmaalla, Pohjanmaalla, Länsi-Lapissa ja Meri-Lapissa kanava myös näkyy maanpäällisen verkon välityksellä digitaalisesti.

Muita samannimisiä kanavia

 TV4 oli myös toisen ruotsalaisen televisiokanavan, SVT Europan, nimi 1988–1997, kanavan näkyessä vain Etelä-Suomessa.

 TV4 on myös puolalaisen kaupallisen televisiokanavan nimi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut 

TV4 Media
Ruotsalaiset televisiokanavat
Vuonna 1990 perustetut televisiokanavat
Jaakko Rytsölä

Jaakko Rytsölä (s. 26. heinäkuuta 1973) on suomalainen yrittäjä, joka muistetaan erityisesti niin sanotun IT-kuplan aikana miljoonaomaisuuden keränneenä Jippii Groupin (ent. Saunalahden serveri) omistajana.

Jaakko Rytsölä perusti vuonna 1995 yhdessä veljensä Antin kanssa internet-palveluja tuottaneen Data Link Connection  (DLC) -yrityksen. Se fuusioitui pari vuotta myöhemmin Nettilinja Oy:n ja Sci.fi kanssa Saunalahden serveriksi ja Rytsölät tulivat yhtiön osakkaiksi. Parhaimmillaan Jaakko Rytsölän osakkeiden laskennallinen arvo oli yli 60 miljoonaa markkaa.  Rytsölä menetti yhdessä yössä 36 miljoonaa markkaa kun Jippii Groupin osakekurssi romahti 90 prosenttia elokuussa 2001.

Rytsölät tunnettiin vuosituhannen vaihteessa suomalaisessa mediassa ylellisestä elämästä ja rahankäytöstä. Erityisesti Jaakko Rytsölän keltainen Lamborghini Diablo nousi ilmiön symboliksi.

Maaliskuussa 2003 Rytsölä todettiin varattomaksi 1,3 miljoonan euron verorästin perintäyrityksessä. Heinäkuussa 2008 Rytsölä tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa törkeästä velallisen epärehellisyydestä yhden vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen.

Lähteet 

Suomalaiset liikemiehet
Talousrikolliset
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Thomas Carlyle

Thomas Carlyle (4. joulukuuta 1795 Ecclefechan, Dumfries ja Galloway – 5. helmikuuta 1881 Lontoo) oli skotlantilainen esseisti, satiristi ja historioitsija, jonka yhteiskuntakritiikki vaikutti viktoriaanisella ajalla.

Carlylen vanhemmat olivat jyrkkiä kalvinisteja ja toivoivat pojastaan saarnamiestä. Carlyle menetti kristillisen uskonsa opiskellessaan Edinburghin yliopistossa, mutta kalvinistiset arvot säilyivät hänessä läpi elämän. Carlylen uskonnollisuuden ja uskon hiipumisen välillä tasapainottelevat työt tekivät niistä vetoavia monille, jotka yrittivät ymmärtää ajalle ominaisia perinteistä yhteiskuntajärjestystä uhkaavia tieteellisiä ja poliittisia muutoksia.

Opiskeltuaan Edinburghin yliopistossa Carlyle ryhtyi opettamaan matematiikkaa ensin Annanissa ja sitten Kirkcaldyssa, jossa hän ystävystyi kirkonmies Edward Irvingin kanssa. Vuodet 1819–1821 Carlyle vietti jälleen Edinburghin yliopistossa, jossa hän koki uskonnollisen muutoksen, josta hän sai myöhemmin aineistoa kirjaansa Sartor Resartus. Hän ryhtyi syventymään saksalaiseen kirjallisuuteen ja hänen ajatteluunsa vaikuttikin vahvasti saksalainen transsendentalismi, etenkin Johann Gottlieb Fichten töissä. Hänestä kehittyi saksalaisen kirjallisuuden asiantuntija ja hän kirjoittikin sarjan esseitä Fraser’s Magazine -lehdelle ja käänsi saksalaisia kirjailijoita, erityisesti Goethea.

Carlyle oli aikansa johtavia yhteiskuntakriitikkoja. Hän tunsi epäluottamusta demokratiaa ja juutalaisia kohtaan. Siten hänen on katsottu ennakoineen sata vuotta myöhemmin nousseita antisemitistisiä ja fasistisia aatteita.

Tuotanto 
 Signs of the Times (1829)
 Sartor Resartus (1831)
 The French Revolution: A History (1837), suom. Ranskan vallankumous
 On Heroes And Hero Worship And The Heroic In History (1841)
 Past and Present (1843), suom. Mennyt ja nykyinen
 The Letters and Speeches of Oliver Cromwell (1845)
 An Occasional Discourse on the Nigger Question (1849)
 Latter-Day Pamphlets (1850)
 The Life Of John Sterling (1851)
 History Of Friedrich II Of Prussia (1858)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Carlylen työt Project Gutenbergissä. 
 Thomas & Jane Carlyle’s Craigenputtock. 

Esseistit
Skotlantilaiset kirjailijat
Brittiläiset historioitsijat
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Heikki Nikunen

Heikki Mikko Kalevi Nikunen (s. 12. huhtikuuta 1939 Lahti) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp, joka toimi Suomen ilmavoimien komentajana 1. helmikuuta 1991 – 20. huhtikuuta 1995.

Henkilöhistoria
Heikki Nikunen syntyi komisario Viljo Nikusen ja Aino Pekkasen perheeseen. Hän avioitui 1963 Pirkko Irmeli Anttilan kanssa. Ylioppilaaksi Nikunen tuli vuonna 1958, filosofian maisteriksi hän valmistui 1978 Helsingin yliopistosta. Nikunen on Suomen sotatieteellisen seuran sekä Ruotsin kuninkaallisen sotatieteellisen akatemian jäsen. Hän on kirjoittanut useita ilmasotakirjoja. Nikunen toi ilmavoimiin tietokonepohjaiset lentosimulointimallit ja systeemianalyysitutkimukset. Nikusen komentajakautena Suomi päätti Hornet-hävittäjäkaupoista. 

Nikusen harrastuksena on alttosaksofonin soitto. Hän soittaa eläkkeellä ollessaan kahdessa jazz-orkesterissa. Kerran kuussa hän esiintyy Cool Quartetissa tamperelaisessa jazz-ravintolassa, ja lisäksi hän esiintyy AdvoJazz-orkesterissa.

Sotilasura
Nikunen suoritti Ilmasotakoulun vuonna 1958, jossa hän lensi Satakunnan Lennoston Valmet Vihuri-koneilla. Hän valmistui Kadettikoulusta vuonna 1961. Hän toimi Jyväskylän silloisen maalaiskunnan Luonetjärvellä Hämeen lennostossa lentoupseerina vuodet 1961-1963. Hän toimi lennonopettajana ja lentueen päällikkönä Ilmasotakoulussa (nyk. Lentosotakoulu) vuosina 1964-1971. Hänet ylennettiin yliluutnantiksi vuonna 1965 ja kapteeniksi vuonna 1968. Hän suoritti Sotakorkeakoulun ja sai ylennyksen majuriksi vuonna 1972.

Vuosina 1973-1974 Nikunen opiskeli Yhdysvaltain ilmavoimien Air Command and Staff Collegessa. Vuonna 1977 Nikunen ylennettiin everstiluutnantiksi. Everstiksi hänet ylennettiin vuonna 1984, jolloin palveluspaikka oli Ilmavoimien esikunnan ye-osasto. Hän toimi 1984-86 Satakunnan lennoston komentajana. Hän oli puolustusneuvoston yleissihteeri vuodet 1988-1989. Vuonna 1991 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hänestä tuli ilmavoimien komentaja. Nikunen siirtyi eläkkeelle kenraaliluutnanttina vuonna 1995.

Teoksia
 Suomalainen taistelukonefilosofia (1983)
 Hävittäjätorjunta tänään (1986)
 Hävittäjätaktiikkamme kehittäminen (1988)
 Ilmavoimiemme doktriini (1993)
 Air defence in northern Europe (1997) 
 Suomen hävittäjäilmailun isä Richard Lorentz (2005)

Lähteet

Suomen ilmavoimien komentajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Morsingot

Morsingot (Isatis) on ristikukkaiskasveihin (Brassicaceae) kuuluva kasvisuku, jossa on noin 95 eri lajia. Niiden ulkonäkö vaihtelee kasvupaikan mukaan, joten lajien tunnistaminen on vaikeaa. Lisäksi ristymiä syntyy helposti. Suvun lajeja esiintyy luonnonvaraisena Välimeren alueelta Keski-Aasiaan idässä.

Lajeja 
 Isatis boissieriana
 Isatis glauca
 alepponmorsinko (Isatis lusitanica)
 värimorsinko (Isatis tinctoria)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Morsingot (Isatis)
 Den virtuella floran: Isatis 
 ITIS: Isatis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Isatis 
 Flora of China: Isatis 

Ristikukkaiskasvit
Padasjoen vaakuna

Padasjoen vaakuna on Olof Erikssonin suunnittelema ja siinä on punaisella pohjalla hopeinen pata aaltokoroisen hirren päällä. Padas tarkoittaa joen pyörrekohtaa. Kyseessä on puhuva vaakuna viitaten kunnan nimeen.

Lähteet 

 

Suomen kuntien vaakunat
Vaakuna
Jaska

Jaska on suomalainen miehen etunimi. Sitä käytetään Jaakon, hieman myös Jarkon, Jarmon ja Jarnon lempinimenä, mutta sitä on hieman annettu viralliseksi etunimeksi ainakin 1920-luvulta lähtien.

Tunnettuja Jaska-nimisiä
Jaska Filppula, suomalainen kirjailija
Jaska Raatikainen, suomalainen muusikko
Jaska Vilén, suomalainen jääkiekkoilija

Oikea nimi muu kuin Jaska
Jaakko ”Jaska” Lukkarinen, suomalainen rumpali ja jazz-muusikko
Jaakko ”Jaska” Mäkynen, suomalainen laulaja
Pukkilan Jaska, ainakin kahden suomalaisen puukkojunkkarin nimi

Muita
Jaska Autero, tunnistamaton suomalainen kirjailijanimimerkki
Kulta-Jaska, suomalainen rahapeli
Jaska Jokunen, sarjakuvahahmo
Jaska (engl. Jay Weldon) Ville Vallattoman ystävä

Lähteet 
Anne Saarikalle, Johanna Suomalainen: Suomalaiset etunimet Aadasta Yrjöön, artikkelit Jaakko, Jarkko, Jarmo, Jarno ja Jaska.

Etunimet
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1982

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1982 pelattiin Suomessa, ja pelipaikkoina toimivat Helsinki ja Tampere. Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue voitti odotetusti kultaa. Kovimman vastuksen Neuvostoliitolle tarjosi Kanadan maajoukkue, joka kuitenkin jäi kolmannelle sijalle Neuvostoliiton ja Tšekkoslovakian maajoukkueen pelatessa mitalisarjan keskinäisen kohtaamisensa tasan 0–0, ilmeisessä sopupelissä, jonka ansiosta hopea meni Tšekkoslovakian joukkueelle. Loukkaantumisista kärsinyt Ruotsi tuli neljänneksi, ja isäntämaa Suomi jäi niukasti mitalisarjan ulkopuolelle.

Pelaajista suurimman huomion keräsi Kanadan joukkueen nuori tähti Wayne Gretzky, joka saapui kisoihin samalla tilauslennolla ketjukaverinsa, Suomen Jari Kurrin kanssa heidän Edmonton Oilers -joukkueensa pudottua yllättäen NHL:n pudotuspeleissä. NHL:n pudotuspeleissä koettiin tuona keväänä useita muitakin yllätyksiä, joten nimekkäät NHL-joukkueet saattoivat luovuttaa pelaajiaan maailmanmestaruuskilpailuihin. Eniten tästä hyötyi Kanadan maajoukkue.

Sarjajärjestelmää oli muutettu edellisen vuoden turnauksesta siten, ettei käytössä ollut enää kahta alkulohkoa. Näin ollen kaikki kahdeksan osanottajamaata kohtasivat toisensa runkosarjassa.

Suomi sai kiitosta järjestelyistä ja yleisön käytöksestä.

A-Sarja

Runkosarja

Mitalisarja 
Runkosarjan pisteet mukana

Pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat 
Paras maalivahti:  Jiří Králík
Paras puolustaja:  Vjatšeslav Fetisov
Paras hyökkääjä  Viktor Šalimov

Turnauksen tähdistökentällinen 
Maalivahti:  Jiří Králík
Puolustajat:  Vjatšeslav Fetisov,  Aleksei Kasatonov
Hyökkääjät:  Bill Barber,  Wayne Gretzky,  Sergei Makarov

Euroopan mestaruus

EM-taulukko laskettiin alkusarjan eurooppalaisten keskinäisten otteluiden perusteella.

B-sarja
B-sarja pelattiin Itävallan Klagenfurtissa.

Itä-Saksa nousi A-sarjaan. Kiina ja Alankomaat putosivat C-sarjaan.

C-sarja

C-sarjaa isännöi Espanjan Jaca.

Japani ja Jugoslavia nousivat B-sarjaan.

Lähteet 
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1982 
 Passionhockey - Championnats du monde 1982 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1982.pdf

Aiheesta muualla
 YLE Elävä arkisto: Leijonien kylmä suihku kotikisoissa 1982 
 MTV3 Sport: Jääkiekon MM-mitalit jäivät taas haaveeksi 1982 

1982
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1982 jääkiekko
Helsingin urheilutapahtumat
Tampereen urheilutapahtumat
Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta

Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta on pituutensa vuoksi jaettu useaan eri osaan. Katso: 

Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta (1940-luku)
Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta (1950–1954)
Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta (1955–1959)
Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta (1960-luku)

Luetteloissa ei ole mukana yksisivuisia sarjoja tai kansikuvia, eikä tällä hetkellä myöskään ei-Disney -sarjakuvia, kuten Anselmi Panda.

Katso myös 
Don Rosa
Luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta Disney-tuotannosta
Aku Ankka (lehti)

Lähteet luetteloille 

Inducks-tietokanta

Carl Barks
Harri Tuohimaa

Harri Tapio Tuohimaa (s. 21. marraskuuta 1959 Turku) on entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1977–1992 edustaen Lukkoa kausina 1977–1981 sekä HIFK:ta kausina 1981–1992. Hän pelasi myös Suomen maajoukkueessa muun muassa Sarajevon olympialaisissa vuonna 1984. Tuohimaa on pelannut myös Sveitsin 2. sarjaa ja on Rauman Lukon kaikkien aikojen eniten pisteitä tulokaskaudellaan saalistanut pelaaja.

Tuohimaa on myös entinen Oy HIFK-Hockey AB:n puheenjohtaja, sekä Suomen-mestari kautena 1983 HIFK:ssa. Harri Tuohimaan veli Pasi on myös entinen jääkiekkoilija.

Saavutukset SM-liigassa 
 1 kulta, 1 hopea, 2 pronssia
 runkosarjassa 492 ottelua, pisteet 219+246=465
 playoffseissa 45 ottelua, pisteet 13+16=29

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuka sanoo tahdon

Kuka sanoo tahdon (My Best Friend's Wedding) on vuonna 1997 valmistunut romanttinen komediaelokuva. Yhdysvaltalaisen elokuvan on ohjannut australialainen ohjaaja P. J. Hogan, joka on ohjannut toisenkin hääaiheisen komedian Muriel's Wedding.

Juoni 

Julia Roberts näyttelee ruoka-arvostelija Juliannea, jonka paras ystävä urheilureportteri Michael (Dermot Mulroney) ilmoittaa yhtäkkiä astuvansa avioon rikkaan perheen nuoren tyttären, Kimmyn (Cameron Diaz), kanssa. Julianne lähtee spektaakkelihäiden valmisteluun ja tajuaa, että hän onkin rakastanut parasta ystäväänsä kaikki nämä vuodet. Häät on täten saatava peruttua keinoja kaihtamatta.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romanttiset komediat
P. J. Hoganin ohjaamat elokuvat
Biotesti

Biotesti on testi, jolla määritetään jotain yhdistettä biologisen koemateriaalin avulla. Koemateriaalina voi olla jokin organismi, elin tai kudosta. Biotestin voidaan ajatella tarkoittavan myös ylipäätään elävällä materiaalilla tehtävää koetta.

Tunnettu biotesti on auksiinimäärän määrittäminen kauran itutuppien kasvua seuraamalla. Ensin kauraa kasvatetaan erilaisissa auksiinimäärissä. Kasvun ja auksiinimäärän suhteesta piirretään kuvaaja. Kun halutaan selvittää auksiinimäärä tuntemattomasta näytteestä, viljellään kauraa tuntemattomassa näyteliuoksessa. Sitten katsotaan kuvaajalta tuntemattomassa näytteessä viljellyn kauran kasvua vastaava auksiinipitoisuus.

Biotestejä käytetään aineiden pitoisuuksien ja vaikutusten selvittämiseen etenkin biokemiassa, biologiassa ja farmakologiassa.

Lähteet 
 Tirri R. ym: Biologian sanakirja. 2001.

Biologia
Ola Ullsten

Stig Kjell Olof "Ola" Ullsten (23. kesäkuuta 1931 Uumaja – 28. toukokuuta 2018) oli ruotsalainen poliitikko, joka toimi Ruotsin pääministerinä 1978–1979 ja ulkoministerinä 1979–1982. Ullsten oli Kansanpuolue liberaalien puheenjohtaja vuosina 1978–1983.

Ullsten valittiin vuonna 1964 parlamentin toiseen kamariin, jossa hän toimi aina vuoteen 1984 asti. Jäätyään pois päivänpolitiikasta Ullsten toimi Ruotsin lähettiläänä Kanadassa, Bahamalla, Italiassa ja Albaniassa.

Lähteet 

Ruotsin liberaalien poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsin suurlähettiläät
Ruotsin pääministerit
Ruotsin ulkoministerit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Egon Krenz

Egon Krenz (s. 19. maaliskuuta 1937 Kolberg, nyt Kołobrzeg) on entinen itäsaksalainen poliitikko, joka toimi lyhyen aikaa DDR:n viimeisenä kommunistisena puoluejohtajana. Hän seurasi vallasta syrjäytettyä Erich Honeckeria ja toimi Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) pääsihteerinä, DDR:n valtioneuvoston puhemiehenä sekä kansallisen puolustusneuvoston puhemiehenä lokakuusta joulukuuhun 1989.

Krenz oli räätälin poika Saksan toisessa maailmansodassa menettämiltä alueilta, eikä koskaan nähnyt isäänsä. Erich Honeckerin tuella hän nousi Vapaan Saksan nuorisoliitossa (Freie Deutsche Jugend; FDJ) ja päätyi sen pääsihteeriksi 1974. Hän opiskeli opettajaksi ja NKP:n yliopistossa Moskovassa 1964–1967. Toukokuussa 1976 hänet nimitettiin varajäseneksi politbyroohon. Vuonna 1983 hän siirtyi FDJ:sta puolueen keskuskomitean sihteeriksi ja hänestä tuli politbyroon täysjäsen. SED:ssä hänen vastuullaan oli turvallisuusasiat. Politbyroon nuorimpana jäsenenä hänen tulevaisuutensa näytti valoisalta, kunnes Honecker alkoi vieraantua Gorbatšovin NKP:sta ja kansan tyytymättömyys nousi.

Kansannousun ja mielenosoitusten aikana Krenz johti kaappausta Honeckeria vastaan 18. lokakuuta 1989. Honecker suositteli häntä uudeksi keskuskomitean pääsihteeriksi. Kuten Honecker, Krenz otti myös valtionpäämiehen aseman. Uusi puoluejohto ei kuitenkaan kyennyt hallitsemaan kehitystä maassa ja se joutui avaamaan rajat Länsi-Saksaan sekä pian myös luopumaan yksinvallasta. Kommunistisen järjestelmän kukistuttua Krenz pakotettiin eroamaan 3. joulukuuta. Valtionpäämieheksi hänen tilalleen tuli liberaalidemokraatteja edustanut Manfred Gerlach ja SED:n pääsihteeriksi puolueen sisäinen toisinajattelija Gregor Gysi.

Myöhemmin Krenz erotettiin puolueesta ja pidätettiin. Vuonna 1997 hänet tuomittiin kylmän sodan aikaisista rikoksista kuudeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi vankilaan. Hän vapautui ehdonalaiseen joulukuussa 2003 kärsittyään tuomiostaan hieman yli kolme vuotta.

Saksan demokraattisen tasavallan pääsihteerit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Soukan koulu

Soukan koulu on peruskoulun ala-aste Espoon Soukassa. 2010-luvun puolivälissä koulussa oli noin 500 oppilasta. Koulun rehtori on Velijussi Kyllijoki.

Soukan koulu valmistui kansakouluksi vuonna 1971, jolloin Soukka tyypillisenä uutena lähiönä oli täynnä lapsia. Silloisessa kansakoulussa oli rinnakkaisluokkia H:hon asti, ja koulu oli aikoinaan Espoon peruskouluista suurin. Koulun suunnitteli arkkitehtitoimisto Kari Virta. Espoon koulurakennusten inventointiraportin 2017 mukaan Soukan koulun alkuperäisratkaisu on ajalleen tyypillinen ja selkeä, päämäärinään muunneltavuus sekä jaettavuus pienempiin toiminnallisiin yksiköihin. Koulurakennus on osa Soukan lähiökeskuskokonaisuutta, joka oli aikoinaan Suomen suurin yhtenäinen rakennushanke. Koulun naapurustossa sijaitsee esimerkiksi Soukan kirjasto ja päiväkoteja.

Tilanahtautta lievittämään rakennettiin väliaikaisia parakkikouluja viereisille mäille, ensin siihen missä nyt on Kappeli, myöhemmin pururadan varteen koulun toiselle puolelle. Koulu peruskorjattiin vuosina 2010–2012. Kouluun rakennettiin myös uusi siipi remontin aikana. Koulu siirrettiin syksyllä 2009 homeongelmien vuoksi tilapäisesti Otaniemeen entisen poliisiopiston tiloihin. Koulu otettiin takaisin käyttöön joulukuussa vuonna 2012.

Koulun tunnetuin entinen oppilas lienee jääkiekkoilija Teemu Selänne.

Lähteet 
 

Espoon peruskoulut
Soukka