joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
All Star Karate

All Star Karate on huhtikuussa 2010 julkaistu karate aiheinen videopeli. THQ:n kehittämä ja julkaisema peli julkaistiin vain Wiille.

Pelattavuus
Pelin ohjaimina toimivat Wii Remote ja Nunchuk. Pelissä pääosin opetellaan eri hahmoilla karatea. Tarinatilassa pelaaja ohjaa nuorta miestä, joka olettaa osaavansa karatea. Pelastettuaan vanhan miehen ninjoilta, vanha mies osoittautuukin olevan karatemestari ja vie nuoren miehen dojoonsa harjoittelemaan oikeaa karatea.

Haastetilassa pelaajan on tarkoitus kehittää hahmonsa taitoja ja tätä varten on läpäistävä eri haasteita pitkin peliä. Tarkoituksena on saavuttaa lopulta mustavyö.

Pelin aikana, kun on edennyt tarpeeksi pitkälle voi myös muokata omaa karategi-asua, sekä luoda omia katoja, jo valmiista opituista katoista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pelin virallinen sivusto 

Vuoden 2010 videopelit
Karate-pelit
Wii-pelit
Kultafasaani

Kultafasaani  (Chrysolophus pictus) on kultafasaanien sukuun kuuluva koristeellinen kanalintu.

Tuntomerkit
Kultafasaanikoiras on 90-105 (pyrstön osuus 60-70) senttimetriä pitkä, naaras 60–80 senttimetriä, josta pyrstön osuus 30–35 senttimetriä. Koiraan vatsapuoli on punainen. Selkä ja pää ovat keltaiset ja soitimella koiras levittää viuhkaksi oranssinkeltaisen niskahunnun. Naaraalla on vaatimattomampi ruskea höyhenpuku, jossa on mustia poikkiraitoja.

Koiraan soidinlaulu on yksi- tai kaksitavuinen ja karhea ähk tai äh-ehk. Muuten laji on hiljainen.

Levinneisyys
Kultafasaani elää luonnonvaraisena Keski-Kiinan vuoristoseudulla. Sitä on istutettu esimerkiksi Kaakkois-Englantiin ja Lounais-Skotlantiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Chrysolophus pictus 

Aitokanat
2012-ilmiö

2012-ilmiö käsittää eskatologisia uskomuksia siitä, että tarkalleen 21. joulukuuta 2012 olisi pitänyt tapahtua luonnonmullistavia tai muodonmuutoksellisia tapahtumia. Time and Date -sivuston mukaan maailmanlopun laskettiin tapahtuvan kello 11.11 UTC-aikaa, eli 13.11 Suomen aikaa. 

Kyseiseen ilmiöön perustuen on myös tehty yhdysvaltalainen Roland Emmerichin ohjaama elokuva 2012, joka sai Suomessa ensi-iltansa 13. marraskuuta 2009.

Katso myös
Nibiru
Luettelo maailmanlopun päivämääristä
Bugarach

Lähteet

Aiheesta muualla
  Yle Elävä arkisto: Mayat eivät ennustaneetkaan maailmanloppua vuodeksi 2012

2012
Eskatologia
Numerologia
New age
Mayojen korkeakulttuuri
Kansainvälinen työväenliitto

Kansainvälinen työväenliitto (engl. IWA - International Workers' Association, esp. AIT - Asociación Internacional de los Trabajadores, saks. IAA - Internationale ArbeiterInnen Assoziation) on kansainvälinen, anarkosyndikalistinen ammattiliittojen federaatio. Se perustettiin Berliinissä vuoden 1922 anarkosyndikalististen ammattiliittojen kongressissa.

Aiheesta muualla
https://iwa-ait.org/

Anarkismi
Ammattiliittojen kansainväliset järjestöt
Työväenliike
Ardabīl (provinssi)

Ardabīl () on yksi Iranin 30 provinssista. Se sijaitsee Iranin luoteisosassa Azerbaidžanin vastaisella rajalla ja kuuluu maan pienimpiin provinsseihin (17 800 km²). Ardabīlin asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 1,2 miljoonaa. Sen pääkaupunki on noin 418 000 asukkaan Ardabīl (2006). Provinssi jakaantuu yhdeksään piirikuntaan.

Valtaosa provinssin asukkaita on azereita, mutta sen alueella elää myös muita väestöryhmiä, kuten tateja ja persialaisia. Provinssin sää vaihtelee huomattavasti eri vuodenaikoina; kesät ovat hyvin lämpimiä, mutta talvisin lämpötila voi pudota jopa –25 °C:een. Ardabīlia pidetään yleisesti Iranin kylmimpänä provinssina, vaikka iso osa sen alueesta onkin metsän ja muun kasvillisuuden peittämää. Vuosittainen sademäärä on noin 400 millimetriä.

Ali Daei, jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä, sekä Hossein Rezazadeh, superraskaan sarjan painonnostaja, ovat molemmat lähtöisin Ardabīlista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin provinssit
Ardabīl

Ardabīl on (, myös muodossa Erdebil tai Ardebil) Ardabīlin provinssin pääkaupunki Luoteis-Iranissa. Kaupunki sijaitsee avoimella tasangolla Sabalan-vuoren (4 811 metriä) sekä Kaspianmeren lounaisrannan välissä, 25 kilometrin päässä Azerbaidžanin rajasta.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 482 632. Suuri osa asukkaista on etniseltä taustaltaan azereita. Edeltävinä vuosikymmeninä kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 65 742 (1956), 83 596 (1966), 147 865 (1976), 281 973 (1986), 311 022 (1991), 340 386 (1996) ja 418 262 (2006).

Kaupungissa sijaitsee Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva šeikki Safi al-Din Ardabiliin khanqah ja mausoleumi.

Ardabīl tunnetaan silkki- ja mattokaupan keskuksena. Joitain perinteisiä Ardabilin mattoja on esillä kuuluisissa museoissa länsimaissa; ne tunnetaan erittäin korkealaatuisina persialaisina mattoina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin kaupungit
Kambodžan senaatti

Kambodžan senaatti on Kambodžan parlamentin ylähuone. Se on 58-jäseninen ja toimikaudeltaan viisivuotinen. Senaatin jäsenistä kuningas ja kansalliskokous valitsevat molemmat kaksi jäsentä. Loput 54 senaattoria valitaan vaaleilla, joihin voivat osallistua vain kunnallisneuvostojen jäsenet ja kansanedustajat.

Senaatti perustettiin vuoden 1998 vaalien jälkeen, kun vaalien tuloksista seurasi poliittinen kriisi. Marraskuussa 1998 pääpuolueiden johtajat selvittivät kriisiä huipputapaamisessa, jossa päätettiin perustaa parlamentin ylähuone, senaatti. Ensimmäiset senaattorit toimikausi määrättiin kestävän vuoteen 2006, jolloin maassa järjestettiin ensimmäiset ylähuoneenvaalit. Ensimmäiset senaattorit valittiin puolueittein niiden paikkaosuuden mukaan.

Senaatin tärkein tehtävä on arvioida kansalliskokouksen tekemiä lakiehdotuksia. Senaatti voi palauttaa ehdotuksen kansalliskokoukseen uudelleenarvioitavaksi kokonaan tai osittain, ja se voi jopa hylätä lain suoraan. Lakiehdotusten arviointi saa kestää korkeintaan kuukauden ja kiireellisissä asioissa vain viisi päivää. Senaatilla on myös oikeus tehdä lakialoitteita.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kambodžan senaatin kotisivut (khmeriksi)

Senaatti
Ylähuoneet
Vytautas Suuren ritarikunta

Vytautas Suuren ritarikunta on arvojärjestyksessä Liettuan korkein ritarikunta. Ritarikunta perustettiin vuonna 1930, kun Liettuan suuriruhtinaan Vytautas Suuren kuolemasta tuli kuluneeksi 500 vuotta.

Ritarikunnan kunniamerkit suunnitteli liettualainen taiteilija Jonas Burba.

Ritarikunnan korkeimman erityisasteen muodostaa suurristi ketjun kera, joka on myönnetty valtionpäämiehille. Kultaisessa ketjussa vuorottelevat kaksoisristit ja tyylitellyt V-kirjaimet. Kultainen, 50 mm halkaisijaltaan oleva risti on valkoemaloitu. Ristin keskellä on punaemaloidussa taustassa ratsastava suuriruhtinaan hahmo. Ristin sakaroihin on kaiverrettu suuriruhtinas Vytautaksen hallintovuodet 1392–1430. Risti roikkuu ketjusta vaakunan ja kruunun kautta. Vaakuna on otettu Vytautas Suurelta. Ketjuun kuuluva, halkaisijaltaan 85 mm:n rintatähti on yhdeksänhaarainen kultainen tähti, jonka keskuskuviossa on kuvattuna ritarikuntaristi punaemaloidussa taustassa. Lisäksi tähden päällä on kruunu. 

Suurristi ketjuineen on myönnetty seuraaville valtionpäämiehille:
 Valdas Adamkus, Liettuan presidentti
 Algirdas Brazauskas, Liettuan presidentti
 Rolandas Paksas, Liettuan presidentti
 Vytautas Landsbergis, Liettuan entinen valtionpäämies
 Arnold Rüütel, Viron presidentti
 Horst Köhler, Saksan presidentti
 Aleksander Kwaśniewski, Puolan presidentti
 László Sólyom, Unkarin presidentti 
 Viktor Juštšenko, Ukrainan presidentti 
 Juan Carlos I, Espanjan kuningas 
 Albert II, Belgian kuningas 
 Elisabet II, Ison-Britannian kuningatar 
 Akihito, Japanin keisari 
 Beatrix, Alankomaiden kuningatar
 Dalia Grybauskaitė, Liettuan presidentti

Nauhassa kannettava suurristi (ilman ketjua) on samanlainen kuin ketjuissa kannettava. Risti roikkuu nauhassa kruunun kautta. Nauha on väriltään valkoinen ja sen sivuissa on kaksi oranssia raitaa. Nauhan leveys on miehille 100 mm ja naisille 65 mm. Nauhassa kannettavan suurristin rintatähti on samanlainen kuin ketjuluokassa, mutta se on tehty hopeasta ja keskuskuvion emalointi on punaisen sijaan tummansininen.

Ensimmäisen luokan komentajamerkki on halkaisijaltaan 50 mm. Sitä kannetaan kaulassa 40 mm:n nauhassa, joka on valkoinen oranssien sivujuovien kera. Ensimmäisen luokan komentajamerkkiin kuuluu hopeinen, yhdeksänhaarainen rintatähti. Sen keskuskuvio on mustaemaloitu. Komentajamerkki on samanlainen, mutta ilman rintatähteä.

1.luokan ritarimerkki on halkaisijaltaan 42 mm, ja sitä kannetaan rinnassa. 1.luokan ritarimerkkiin kuuluu ruusuke. Nauhan leveys on 32 mm. Ritarimerkki on samanlainen, mutta siinä ei ole ruusuketta. Ritarikunnan mitali on hopeaa ja sen halkaisija on 36 mm. Nauhan leveys on 32 mm. Mitalin etupuolelle on kuvattu ritarikunnan risti ja kääntöpuolelle sanat "Vytautas Didysis 1392–1430".

Lähteet

Liettualaiset ritarikunnat
Danielle Panabaker

Danielle Nicole Panabaker (s. 19. syyskuuta 1987 Augusta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Yksityiselämä
Heinäkuussa 2016 Panabaker ilmoitti olevansa kihloissa pitkäaikaisen poikaystävänsä Hayes Robbinsin kanssa.  He menivät naimisiin 24. kesäkuuta 2017, ja heillä on vuonna 2020 ja kesällä 2022 syntyneet lapset.

Tausta ja koulutus 
Panabaker syntyi Augustassa, Georgian osavaltiossa Donna ja Harold Panabakerille. Myös hänen pikkusiskonsa Kay Panabaker on nuorempana näytellyt. Panabaker kiinnostui näyttelemisestä otettuaan teatteritunteja kesäleirillä ja aloitti näyttelemisen jo 12-vuotiaana teatterissa. Panabaker valmistui high schoolista priimuksena jo 14-vuotiaana. Myöhemmin hän muutti Los Angelesiin tavoitellakseen uraa näyttelijänä. Kesäkuussa 2007 hän valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesissa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Palkinnot 
 Young Artist Award for Best Performance in a Television Series, Guest Starring Actress (The Guardian, 2004) 
 Young Artist Award for Best Performance in a Television Movie, Miniseries or Special (Searching for David's Heart, 2005)

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Pensaspaprika

Pensaspaprika (Capsicum frutescens) on paprikoiden (Capsicum) sukuun kuuluva chililaji. Se on todennäköisesti lähtöisin Väli-Amerikasta. Nykyisin sitä kasvatetaan kaikkialla trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.

Kasvin ulkonäkö 
Pensaspaprika on pitkäikäinen ja suurikokoinen. Hedelmä on pieni ja pitkulainen.

Kasvatus 
Pensaspaprika tarvitsee valoa ja lämpöä. Se on helppohoitoinen.

Lajikkeita 
Piri piri (muita nimityksiä African Bird's Eye, African devil)
Malagueta
Tabasco-chili (chilistä tehdään Tabasco-kastiketta)
Thai pepper (muita nimityksiä ”Bird's Eye chili”, ”Chili Padi” tai ”Siling labuyo”)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tietoa C. frutescens lajikkeista ChiliWikissä
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Capsicum frutescens 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Capsicum frutescens (chilli) 
Gernot Katzer's spice pages: Chile (Capsicum frutescens) 

Paprikat
Puebla FC

Puebla FC on meksikolainen jalkapalloseura, joka pelaa Primera Divicion De Mexico -liigassa. Seura pelaa kotiottelunsa C	Estadio Cuauhtémocilla. Puebla FC perustettiin vuonna 1944.

Saavutukset 
 Primera Division:(2) 1982–83, 1989–90
 Copa Mexico:(4)  1944–45, 1952–53, 1987–88, 1989–90
 Primera División A:(2) Apertura 2005, Apertura 2006
 Campeonato de Ascenso::(2) 1970, 2007.
 Campeón de Campeones:(1) 1990. 
 CONCACAF Champions League:(1) 1991

Aiheesta muualla 
 Seuran virallinen verkkosivu

Meksikolaiset jalkapalloseurat
Kati Lindsberg

Kati Lindsberg (s. 1982) on suomalainen ravivalmentaja. Lindsbergin vuonna 2007 perustettu talli on Mäntyharjulla. Valmennuksessa olleita hevosia ovat olleet muun muassa Je T'aime ja vuoden 2009 suomenmestari Silver Quattro. Suomen Ravinaisten Liitto valitsi Lindsbergin vuoden ravinaiseksi 2008, ja Sukuposti-sivustolla hänet valittiin vuoden naisvalmentajaksi.

Lähteet

Suomalaiset ravivalmentajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Jiří Dienstbier

Jiří Dienstbier (20. huhtikuuta 1937 Kladno, Tšekkoslovakia – 8. tammikuuta 2011 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen toimittaja ja Tšekkoslovakian kommunistivallan aikainen toisinajattelija, josta tuli vuoden 1989 samettivallankumouksen jälkeen maan ensimmäinen demokraattinen ulkoministeri (1989–1992).

Toimittajan uransa aikana Dienstbier työskenteli Tšekkoslovakian radiossa ja oli ulkomaanreportterina Länsi-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Aasiassa. Hänen uskonsa sosialismiin murtui Prahan kevään päättyessä Neuvostoliiton joukkojen tuloon elokuussa 1968. Kriittisyytensä vuoksi hän menetti työpaikkansa ja sai elantonsa erilaisista tilapäistöistä, mutta toimi samalla maanalaisessa liikkeessä. Ystävineen hän perusti uudelleen kommunistihallinnon 1950-luvulla lopettaman maan vanhimman sanomalehden Lidové novinyn. Dienstbier oli keskeisiä hahmoja Itä-Euroopan toisinajattelijoiden vastustaessa Neuvostoliiton valta-asemaa alueella. Hän kuului kansalaisvapausjulistuksen Peruskirja 77:n allekirjoittajiin. Aktivisminsa vuoksi hän joutui vankilaan vuosiksi 1979–1982. Vuonna 1989 hän johti yhdessä Václav Havelin kanssa samettivallankumousta.

Dienstbier toimi vuonna 1992 Etyjin puheenjohtajana. Diestbier toimi YK:n ihmisoikeuskomission raportoijana entisen Jugoslavian alueella 1998–2001. Hän vastusti 1999 Naton pommituksia Jugoslaviaa vastaan Kosovon tilanteen vuoksi sekä myöhemmin Kosovon julistautumista itsenäiseksi. Vuodesta 2008 Dienstbier toimi senaattorina Tšekin parlamentin ylähuoneessa.

Vuoden 2013 Tšekin presidentinvaaleissa oli sosiaalidemokraattisen ČSSD-puolueen ehdokkaana Jiří Dienstbierin poika, juristi ja senaattori Jiří Dienstbier mladší (= junior). Hän on syntynyt 1969 Washingtonissa Isä-Dienstbieriä taas nimitetään lisänimellä starší (=senior).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Dienstbier seniorin ja juniorin yhteinen nettisivu 

Tšekkoslovakian ministerit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Blau

Blau voi tarkoittaa seuraavia asioita:
 Blau, Tonavan sivujoki Saksassa
 Tramvia Blau, raitiotie Barcelonassa
 Fall Blau eli Operaatio Sininen, koodinimi saksalaisten operaatiolle toisessa maailmansodassa
 Blau und Weiss, Jukka Kuoppamäen albumi
 SV Blau-Weiss Berlin, saksalainen jalkapalloseura
 Blau, sukunimenä:
 Amram Blau (1894–1974), israelilainen haredijuutalainen rabbi
 Marietta Blau (1894–1970), saksalainen fyysikko.
Jack Parow

Jack Parow (oik. Zander Tyler, s. 1982 Bellville, Kapkaupunki, Western Cape) on eteläafrikkalainen rap-artisti.

Diskografia

Albumit
 2010: Jack Parow - Jack Parow

Aiheesta muualla 
Parowin omat sivut

Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Eteläafrikkalaiset muusikot
Kermānšāh (provinssi)

Kermānšāh () on yksi Iranin 31 provinssista.   Vuosina 1986–1995 sen nimi oli Bākhtarān. Se sijaitsee maan länsiosassa Irakin vastaisella rajalla. Sen naapuriprovinsseja ovat Ilām, Lorestān, Hamadān ja Kordestān. Provinssin pinta-ala on 24 998 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 1 900 000. Provinssi koostuu 14 piirikunnasta, ja sen pääkaupunki on noin 790 000 asukkaan Kermānšāh (2006).

Kermānšāh toimii rikkaan, muun muassa viljaa, riisiä, kasviksia ja kasviöljyjä tuottavan maatalousalueen myyntikeskuksena. Kaupungissa sijaitsee myös useita teollisuuskeskuksia, kuten sokeri- ja öljynjalostamoita, sekä muun muassa sementti- ja tekstiilitehtaita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin provinssit
Maarianhaminan vaakuna

Maarianhaminan vaakuna on Maarianhaminan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa kaupungin tärkeimpään elinkeinoon, merenkulkuun, ja kaupungin puistoihin, joiden tyypillinen puu lehmus on. 

Vaakunan selitys kuuluu ”sinisellä kilvellä pysty kulta-ankkuri, sen yläpuolella lakio, jossa kolme vihreää lehmuksen lehteä.”

Vaakunan historiaa 
Maarianhaminan kaupunki perustettiin vuonna 1861 Jomalan pitäjän Overnäsin kylään ja kaupunki sai nimensä Venäjän keisari Aleksanteri II:n puolison keisarinna Maria Aleksandrovnan mukaan. Venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne laati oman ehdotuksensa Maarianhaminan vaakunaksi samana vuonna. Ehdotuksessa kuvattiin halkoisella kilvellä Venäjän kaksipäinen kotka, sekä keisarinnan syntyperään viitaten Hessenin leijona. Kilven reunoille oli asetettu neljä keisarinnan monogrammia. Von Köhnen ehdotus saapui senaatin käsiteltäväksi yhdessä Suomen kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm Bergin laatiman ehdotuksen kanssa. Bergin ehdotuksessa oli kuvattuna sinisellä kilvellä keisarinnan kruunattu kultainen monogrammi sekä ankkuri. Kumpaakaan ehdotusta ei kuitenkaan vahvistettu kaupungin käyttöön. 

Vuonna 1878 senaatti pyysi kenraalikuvernööri Nikolai Adlerbergiltä uuden ehdotuksen Maarianhaminan vaakunaksi. Vaakunassa kuvattiin sinisessä yläkentässä kruunattu kultainen M-kirjain viitaten keisarinna Mariaan, sekä hopeisessa alakentässä luonnonvärinen saksanhirvi viitaten Ahvenanmaan maakuntavaakunaan. Vaakuna vahvistettiin käyttöön 14. toukokuuta 1881.

Kaupungin vanha vaakuna säilyi käytössä Suomen itsenäistyttyä Venäjästä, joskin se sai osakseen kritiikkiä muun muassa keisarinnaan viitanneesta kirjaimestaan. Kaupunki päättikin järjestää suunnittelukilpailun uudesta vaakunasta vuonna 1948. Kilpailun voitti Nils Byman, ja Maarianhaminan kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 15. syyskuuta 1949. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 19. joulukuuta 1951. Vaakunan nykyisen ulkoasun on uudelleenpiirtänyt Nils Bymanin suunnitelman pohjalta heraldikko Gustaf von Numers vuonna 1957.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kirjallisuutta venäjäksi
 Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.

Maarianhamina
Vaakuna
Valtionvaakunan ritarikunta

Valtionvaakunan ritarikunta () on korkea-arvoisin Viron ansioritarikunnista. Se perustettiin presidentti Konstantin Pätsin antamalla asetuksella vuonna 1936 Viron itsenäisyyspäivän 24.2.1918 muistoksi. Ritarikunnan merkeillä palkitaan vain maan omia kansalaisia valtion hyväksi suoritetuista teoista ja palveluksista.

Viron tasavallan 90-vuotisjuhlavuotena helmikuussa 2008 jaettiin ensimmäisen kerran Valtionvaakunan ritarikunnan ketjuja uudelleenitsenäistymisen jälkeen. Presidentti Konstantin Pätsille aikoinaan annettu ainoa ketju on edelleen Moskovassa, ja se kuuluu Kremlin heraldiseen kokoelmaan, jonne se todennäköisesti jääkin. Pääministeri Andrus Ansip luovutti ketjun ja ensimmäisen luokan ristin tasavallan presidentti Toomas Hendrik Ilvekselle. Presidentti Ilves puolestaan myönsi ketjun entisille presidenteille: postuumisti presidentti Lennart Merelle ja elossa olevalle presidentti Arnold Rüütelille. 

Ritarikunnassa on yhteensä kuusi luokkaa. Ritarikuntamerkkinä on kullattu ns. suuri valtion vaakuna, jossa on keskellä kolme sinistä leijonaa ja vaakunaa reunustaa kaksi monilehtistä tammenoksaa. Vaakunan koko vaihtelee luokittain. Ensimmäisen luokan merkki on halkaisijaltaan 58 mm, toisen ja kolmannen luokan 55 mm sekä neljännen ja viidennen 42 mm. Kääntöpuolella on kohokuvioituina numeroina päivämäärä ”24.2.1918”. 

Ritarikuntaketju on kultaa ja leveydeltään 30 mm. Se muodostuu vanhoista virolaisornamenteista, mm. 48 kultalyhteestä. Ketjuun kuuluu myös jalokivikoristeita, yksi rubiini, kolme safiiria ja 96 timanttia. Ketjusta roikkuvan vaakunan halkaisija on 69 mm. Rintatähti kuuluu sekä ketjuun että ensimmäisen ja toisen luokan kunniamerkkiin. Ketjun ja I luokan merkin rintatähti on halkaisijaltaan 87 mm. Keskellä on 42 mm:n valtion vaakuna. Ketjun rintatähti on kultaa, I ja II luokan tähti hopeaa. 

Ritarikunnan nauha on tummansininen moireekuvioitu silkkinauha. Oikean olkapään yli kannettavan I luokan nauhan leveys on 105 mm. II ja III luokan merkki kannetaan perinteen mukaan kaulassa 41 mm nauhassa. Rinnan vasemmalla puolella kannettavien IV ja V luokan merkkien nauhan leveys on 35 mm.

Lähteet

Virolaiset ritarikunnat
Karl Gottlieb Horstig

Karl Gottlieb Horstig (3. kesäkuuta 1763 – 21. tammikuuta 1835) oli saksalainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Horstig opiskeli Leipzigissä teologiaa ja toimi muun muassa opettajana ja pappina. Hän julkaisi vuonna 1797 saksankielisen pikakirjoitusjärjestelmän, joka muistutti englantilaisia Taylorin ja Lewisin järjestelmiä. Sillä oli vaikutusta myöhempien saksalaisten pikakirjoitusjärjestelmien kehitykseen, ja muun muassa Wilhelm Stolze käytti omassa järjestelmässään useita samoja merkkejä kuin Horstig.

Lähteet 

Pikakirjoittajat
Saksalaiset henkilöt
Vuonna 1763 syntyneet
Vuonna 1835 kuolleet
Viron Punaisen Ristin ritarikunta

Viron Punaisen Ristin ritarikunnan () kunniamerkit perusti Viron Punainen Risti vuonna 1920. Aluksi se oli puolivirallisen kunniamerkin asemassa kuten Kotkaristin ritarikuntakin, mutta se virallistettiin 7. lokakuuta 1936. Uudelleen kunniamerkit otettiin käyttöön asetuksella vuonna 1996. Punaisen Ristin ritarikunnan kunniamerkeillä palkitaan Viron kansalaisten hyväksi tehdystä humanitaarisesta työstä ja elämän pelastamisesta. Ritarikuntaan kuuluu kuusi luokkaa, joista viisi perusluokkaa ja yksi mitaliluokka. Kaikkien luokkien merkit ovat samanmuotoisia.

Kunniamerkin kuvaus
Ritarikuntamerkki on tasapäinen risti, joka on emaloitu punaiseksi. Ristin pituus on 41 mm ja kunkin sakaran leveys 9,5 mm. Punaisen emaloinnin ulkolaidoilla on 2 mm:n levyinen valkoinen emalointi ja ristin ulkolaidoilla on 1,5 mm:n levyinen kultaus. Jokaisesta ristin kulmasta lähtee kullattu sädekimppu. Ristin keskuksessa on tyylitelty E-kirjain, joka on kullattu. Kirjainta ympäröi kahdeksankulmio, jonka väritys on sini-musta-valkoinen. Ristin kullatulla kääntöpuolella on punainen ympyrä, jossa on latinankielinen teksti ”Inter Arma Caritas” ('Aseiden keskellä laupeus'). Ympyrän sisällä on vuosiluku 1919. Ristin yläpuolella on valkoiseksi emaloitu majakkakuvio, joka on 19 mm pitkä. Majakan yläosasta lähtee kummallekin puolelle viisi kullattua sädettä. Ritarikuntaristin koko vaihtelee luokittain niin, että I II ja III luokassa on edellä mainitun kokoinen merkki, IV ja V luokkien merkit ovat pituudeltaan 38 mm.

Rintatähti I ja II luokassa on samanlainen. Se on kahdeksanhaarainen tähti, jonka halkaisija on 86 mm. Kahdeksan päähaaraa on koristeltu pyörein kohoumin, jotka suurenevat ulkolaitoja kohden. Päähaarojen välissä on timanttikuvioituja erikokoisia säteitä kuusi kappaletta jokaisen päähaaran välissä. Tähden päällä on ritarikuntaristi eli punaiseksi emaloitu tasapäinen risti, joka on mitoiltaan ritarikuntaristin mittainen.

Viron Punaisen ristin mitali on muodoltaan pyöreä ja valmistettu hopeasta. Sen halkaisija on 29 mm. Mitaliin on kuvattu kohokuviona ritarikunnan risti pituudeltaan 13,5 mm ja leveydeltään 3 mm sakaroin. Kääntöpuolella on kohokirjaimin teksti: ”Eesti Punane Rist”.

Nauhan väri noudattaa mukailtuna Viron lipun sävyjä. Nauhan leveys vaihtelee luokittain. I luokan merkin oikean olkapään yli kannettava nauha on leveydeltään 110 mm. Sen keskellä on 59 mm leveä vaaleansininen kaistale. Sen molemmin puolin on 6 mm leveä musta juova ja 7 mm leveä valkoinen juova, jonka vieressä on vielä 2 mm:n levyinen musta juova. Nauhan molemmilla reunoilla on vaaleansininen kaista, jonka leveys on 10,5 mm. II ja III luokan kaulanauha on 40 mm leveä ja siinä on keskellä 21 mm leveä vaaleansininen juova. Musta–valko–musta juovisto on 4 mm päässä reunoista ja sen mitat ovat 2–2,5–1 mm. IV ja V luokkien sekä mitalin nauha on 36 mm. Musta–valko–musta juovisto on 3,5 mm päässä reunoista ja sen mitat ovat 2–2,5–0,5 mm. IV luokan nauhaan kuuluu ruusuke.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Virolaiset ritarikunnat
Kotkaristin ritarikunta

Kotkaristin ritarikunnan () perusti Viron puolustusvoimat vuonna 1928 tasavallan kymmenvuotisen itsenäisyyden kunniaksi. Sen asema oli aluksi puolivirallinen, mutta se otettiin virallisten ritarikuntien joukkoon asetuksella 7.10.1936. Uudelleen ritarikunta perustettiin vuonna 1996. Kunniamerkeillä palkitaan ihmisiä, jotka ovat ansioituneet sotilasurallaan tai työskennelleet kansallisen puolustuksen hyväksi. 

Ritarikunnassa on kaikkiaan kahdeksan luokkaa. Perinteisten viiden luokan lisäksi siinä on kolme mitaliluokkaa. Mitalit ovat kultainen, hopeinen ja rautainen risti. 

Ritarikuntamerkki on malliltaan ns. Maltan risti. Se on laminoitu molemmin puolin mustaksi ja siinä on kultaiset reunat. Ristin halkaisija on I – III luokan merkeissä 58 mm, IV ja V luokan merkeissä 50 mm. Ristin etupuolella on keskellä hopeinen kotka, joka on valmistautumassa lentoon. Kotka on oksideerattu eli hapetettu. Sen vasemmassa jalassa on pieni valtion vaakuna kullattuna. Oikeassa jalassa taas on kaksiteräinen miekka, joka symboloi valtion vaakunan suojelemista. Kotkan siipien väli on 23 mm ja korkeudeltaan lintu on 19 mm. Ristin kääntöpuolella on kullatussa ympyrässä päivämäärä ”24. II 1928”.

Rintatähti on kahdeksansakarainen, timantinmuotoisesti kohokuvioitu tähti. Sen halkaisija on 85 mm. Tähden keskelle on kiinnitetty V luokan kotkaristi, joka on siis halkaisijaltaan 50 mm. Rintatähti on samanlainen I ja II luokassa.

Mitalit ovat muodoltaan samanlaisia kuin V luokan ritariristi, mutta niitä ei ole emaloitu vaan ne ovat joko kultaisia, hopeisia tai rautaisia. 

Ritarikunnan nauha on moiréekuvioitu ja väriltään oranssi. Lisäksi siinä on vaaleansiniset juovat, joiden paikka vaihtelee merkin luokan mukaan. I luokan nauhaa kannetaan oikean olkapään yli ja sen leveys on 105 mm. Sininen juova on nauhan molemmin puolin 4 mm levyisenä, 4 mm reunasta. II ja III luokan kaulassa kannettavan merkin 40 mm leveässä nauhassa on kolme juovaa: kaksi reunoilla 3 mm:n levyisenä ja yksi keskellä leveydeltään 1 mm. IV ja V luokan rinnassa kannettavien ristien nauhan leveys on 35 mm. Reunoilla on 3 mm levyiset juovat. Mitaliluokan ristien nauhat ovat leveydeltään samoin 35 mm. Juovitus menee niin, että kultaisessa ristissä on keskellä nauhaa kolme 1 mm:n levyisiä juovia, hopeisessa kaksi ja rautaisessa yksi.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Virolaiset ritarikunnat
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – miesten 400 metrin vapaauinti

Miesten 400 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 51 uimaria 29 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 24 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 28. -30. heinäkuuta Helsingin uimastadionilla.

Lopputulokset

Lähteet
 Tulokset puolan kielellä

Uinti kesäolympialaisissa 1952
Kultafasaanit

Kultafasaanit (Chrysolophus) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Kultafasaanien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kaksi lajia.

Kultafasaaneihin kuuluvat lajit 
 Kultafasaani (Chrysolophus pictus)
 Platinafasaani (Chrysolophus amherstiae)

Lähteet 
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) 
ITIS: Chrysolophus 

Aitokanat
Vittoriosa Stars FC

Vittoriosa Stars Football Club on jalkapalloseura Birgun kaupungista, Koilis-Maltasta. Seura pelaa Maltan Valioliigassa ja sen kotistadion on Fortini Ground.

Kokoonpano
Joukkueen valmentaja on Winston Muscat ja apuvalmentaja Darren Abdilla. 

Tilanne 9. tammikuuta 2011

Lähteet

Maltalaiset jalkapalloseurat
Hopeafasaanit

Hopeafasaanit (Lophura) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Hopeafasaanien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan yksitoista lajia.

Lajistoon on kuulunut aiemmin myös keisarifasaani ja vietnaminfasaani. Vietnaminfasaani on kuitenkin vuoden 2014 tutkimusten perusteella yhdistetty annaminfasaaniin, ja keisarifasaania pidetään hopeafasaanin ja annaminfasaanin risteymänä.

Hopeafasaaneihin kuuluvia lajeja 
 Annaminfasaani (Lophura edwardsi)
 Borneonfasaani (Lophura bulweri)
 Hopeafasaani (Lophura nycthemera)
 Kruunufasaani (Lophura ignita)
 Punaperäfasaani (Lophura erythrophthalma)
 Savufasaani (Lophura diardi)
 Sumatranfasaani (Lophura inornata)
 Taiwaninfasaani (Lophura swinhoii)
 Teräsfasaani (Lophura leucomelanos)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Lophura 

Aitokanat
Pitkäpyrstöfasaanit

Pitkäpyrstöfasaanit (Syrmaticus) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Pitkäpyrstöfasaanien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan viisi lajia.

Pitkäpyrstöfasaaneihin kuuluvia lajeja 
 Burmanfasaani (Syrmaticus humiae)
 Kuningasfasaani (Syrmaticus reevesii)
 Kuparifasaani (Syrmaticus soemmerringii)
 Mikadofasaani (Syrmaticus mikado)
 Peruukkifasaani (Syrmaticus ellioti)

Aiheesta muualla 
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) 
ITIS: Syrmaticus 

Aitokanat
Täpläfasaanit

Täpläfasaanit (Polyplectron) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Täpläfasaanien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kahdeksan lajia.

Lajit 
 Borneontäpläfasaani (Polyplectron schleiermacheri)
 Hainanintäpläfasaani (Polyplectron katsumatae)
 Harmaatäpläfasaani (Polyplectron bicalcaratum)
 Malesiantäpläfasaani (Polyplectron malacense)
 Palawanintäpläfasaani (Polyplectron napoleonis)
 Sumatrantäpläfasaani (Polyplectron chalcurum)
 Vietnamintäpläfasaani (Polyplectron germaini)
 Vuoritäpläfasaani (Polyplectron inopinatum)

Lähteet 

ITIS: Polyplectron 

Aitokanat
Pathetic Being

Pathetic Being on puolalaisen teknisen death metalin yhtyeen Scepticin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2001.

Kappaleet

Kokoonpano
 Michał Senajko – laulu
 Jacek Hiro – kitarat
 Czesiek Semla – kitarat
 Paweł Kolasa – bassokitara
 Maciek Ziêba – rummut

Aiheesta muualla
 

Scepticin albumit
Vuoden 2001 albumit
Unbeliever’s Script

Unbeliever's Script on puolalaisen teknisen death metalin yhtyeen Scepticin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.

Kappaleet

Kokoonpano
 Marcin Urbaś – laulu
 Jacek Hiro – kitara
 Grzegorz Feliks – bassokitara
 Jakub Chmura – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Scepticin albumit
Vuoden 2003 albumit
Internal Complexity

Internal Complexity on puolalaisen teknisen death metalin yhtyeen Scepticin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.

Kappaleet

Kokoonpano
 Weronika Zbieg – laulu
 Marcin Urbaś – laulu
 Jacek Hiro – kitara
 Marcin Halerz – bassokitara
 Jakub Chmura – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Scepticin albumit
Vuoden 2005 albumit
Stench Like Six Demons

Stench Like Six Demons on puolalaisen death metal -yhtye Anal Stenchin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.

Kappalelista

Kokoonpano
 Wojciech Wąsowicz – laulu
 Michał Senajko – laulu
 Dariusz Styczeń – kitara
 Michał Skotniczy – kitara
 Ivy – bassokitara
 Maciej Kowalski – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2003 albumit
Vuoden 2003 esikoisalbumit
Anal Stenchin albumit
Red Revolution

Red Revolution on puolalaisen death metal -yhtye Anal Stenchin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2004.

Kappaleet

Kokoonpano
 Łukasz Zieliński – laulu
 Wojciech Wąsowicz – laulu
 Dariusz Styczeń – kitara
 Michał Skotniczy – kitara
 Tomasz Futro – bassokitara
 Jakub Chmura – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Anal Stenchin albumit
Vuoden 2004 albumit
Kolhapur

Kolhapur  () on kaupunki Maharashtran osavaltiossa Intian länsiosassa n. 300km Mumbaista kaakkoon. Kaupungissa asui 505 541 ihmistä vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan.

Lähteet

Maharashtran kaupungit

nl:Kolhapur
Cursed Infernal Steel


Cursed Infernal Steel on puolalaisen metalliyhtye Hell-Bornin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2006. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 5. syyskuuta 2006.

Kappaleet 

Yhdysvaltain bonuskappaleet
Devourer of Souls (live in "Mega Club", Katowice, Puola 2006)
The Art of Necromancy (live in "The Lab", St.Paul, Minnesota, USA 2003)

Kokoonpano 
 Baal Ravenlock – laulu, basso
 Les – kitara, taustalaulu
 Jeff – kitarat, taustalaulu
 NecroLucas – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Hell-Bornin albumit
Vuoden 2006 albumit
Joanna Haartti

Joanna Haartti (s. 14. huhtikuuta 1979) on suomalainen näyttelijä. Haartti valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2008. Lisäksi hän on opiskellut Snellman-korkeakoulussa puhe- ja draamataiteen linjalla.

Haartin tunnetuimpia rooleja ovat Sylvia Kansallisteatterin Rakkaudesta minuun -näytelmässä (2006), Turun kaupunginteatterin Föribeat-musikaalin Teija (2007), Siru Teatteri Jurkan Näytät vieraalta rakas -näytelmässä (2009) sekä Kansallisteatterin Kristuksen morsiamessa (Marion) vuonna 2010. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Miehen työ (2007), Prinsessa (2010), Hiljaisuus (2011) ja Olen suomalainen (2019) sekä televisiosarjoissa Haamukirjoittaja ja Kellot soi. Hän oli yksi Putous-viihdesarjan toisen kauden näyttelijöistä.

Hän esittää yhdessä Jussi Nikkilän kanssa lasten runoiluohjelmaa Runoja ja rusinoita, ohjelmaa esitetään Pikku Kakkosessa. Haartti näytteli pienen sivuroolin sairaalasarjassa Syke vuonna 2015.

Haartti on seurustellut vuodesta 2011 näyttelijä Minna Haapkylän kanssa ja he asuvat avoliitossa Helsingissä.

Elokuvia 
 Miehen työ (2007) – toinen nuori nainen
Katve (tv-elokuva, 2007) – baarin myyjä
 Prinsessa (2010) – hoitaja Rauha
 Hella W (2011) – vanki 
 Risto (2011) – ala-asteen opettaja
 Hiljaisuus (2011) – Siiri Virtanen
 Pitääkö mun kaikki hoitaa? (lyhytelokuva, 2012) – Sini Ketonen
 Fatima (lyhytelokuva, 2013) – Fatiman äiti
 Omerta (lyhytelokuva, 2014) – Eeva
 Armi elää! (2015)
 Puuttuminen (lyhytelokuva, 2015) – Peppi
 Hymyilevä mies (2016) – Laila Ask
 Olen suomalainen (2019) – Chrisse Johansson
 Tove (2020) – Tuulikki Pietilä

TV-sarjoja 
 Ilonen talo (2006) – Mentsa
 Putous (2011)
 Runoraati (2012) – runolähetti
 Raja (2014) – Heidi
 Syke (2015) – Onnin äiti
 Haamukirjoittaja (2015) – Rosa Otsamäki
 Kohtuuttomuuksia (2016) – toimittaja
 Kellot soi (2019) – Tilli
 Kioski (2021) – jahkaaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

 
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hippalot

Lasten taidefestivaali Hippalot on Hämeenlinnassa järjestettävä lastentapahtuma, jota vietetään vuosittain heinä-elokuun taitteessa. Tapahtuma lukeutuu Suomen vanhimpiin lastenfestivaaleihin. Tapahtumapaikkana on kaupungin keskustassa sijaitseva kulttuuri- ja kongressikeskus Verkatehtaan alue. Neljäpäiväinen festivaali sisältää monenlaisia esityksiä ja työpajoja. Ohjelmassa on muun muassa musiikkia, teatteria, nukketeatteria, sirkusta, elokuvia, näyttelyitä ja kirjallisuutta.

Ohjelma 

Hippaloiden ohjelma rakentuu vuosittain vaihtuvien teemojen ympärille. Tapahtumaa on vietetty mm. veden, rakkauden, fantasian, sirkuksen ja urbaanin kaupungin merkeissä. Toimintatapana on ollut, että Hippaloita kutsutaan suunnittelemaan lastenkulttuurin ammattilaisista koostuva taiteellinen suunnitteluryhmä. Monitaiteellinen tapahtuma tarjoaa festivaaliviikonloppuna monenlaista toimintaa teatterin, työpajojen, näyttelyiden, tanssin, lastenkonserttien, musiikkituokioiden, kirjallisuuden ja elokuvan parissa. 

Hippaloiden liput maksullisiin esityksiin ja työpajoihin ovat tavallisesti tulleet myyntiin jo toukokuussa, mutta tapahtumassa on myös paljon ilmaisohjelmaa.

Historia 

Lapsille ja nuorille suunnattu taidefestivaali järjestettiin ensimmäisen kerran Aulangolla vuonna 1978, jolloin vietettiin YK:n kansainvälistä lapsen vuotta. Hankkeen alullepanijana toimi Hämeenlinnan Miniteatterin ja Aulangon satuteatterin perustaja ja ohjaaja Kauko Soirila, jonka mielestä myös lapsille tuli tarjota korkeatasoista kulttuuria. Festivaali sai nimekseen Lastentapahtuma Aulangolla. 

Neljän Aulangolla vietetyn kesän jälkeen toiminta siirrettiin Hämeen linnaan, jolloin festivaalien nimi muuttui Hämeen Linnan Lastentapahtumaksi. Festivaali järjestettiin linnassa kaikkiaan 21 vuoden ajan. Noina vuosina tapahtuma paisui ja laajeni ohjelmistoltaan maakunnallisesta juhlasta kansainväliseksi ja monipuoliseksi taiteelliseksi tapahtumaksi. 

Vuonna 1996 Lastentapahtumalle myönnettiin Yleisradion Valopilkku-kunniakirja. Vuonna 1998 Finland Festivals, Suomen tärkeimpien kulttuuritapahtumien yhteistyöjärjestö, valitsi ensimmäistä kertaa vuoden festivaalin. Nimityksen sai Hämeen Linnan Lastentapahtuma. Palkitsijat perustelivat valintaa sillä, että tässä tapahtumassa korostuu pyrkimys taiteen ja yleisön vuorovaikutukseen ja aitouteen. Lasten oma taiteellinen tekeminen on tärkeää, koska lapsuus ei ole mikään silta aikuisuuteen, vaan oleellinen osa itse elämää.

Festivaali koki jälleen suuria muutoksia vuonna 2003, kun festivaalin nimi muutettiin Hippaloiksi sekä tilaisuuksia alettiin levittämään ympäri kaupunkia toreille ja kujille.
Muutaman vuoden jälkeen festivaali siirtyi kulttuuri -ja kongressikeskus Verkatehtaan alueelle, kun Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX alkoi järjestää tapahtumaa.

Aiheesta muualla 
 Lasten taidefestivaali Hippalot
 Häme-wiki: Hippalot
 Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX

Suomen kulttuuritapahtumat
Lastenkulttuuri
Hämeenlinnan tapahtumat
Vidal

Vidal voi tarkoittaa seuraavia:

sukunimenä 

 Adolfo Rodríguez Vidal (1920–2003), espanjalais-chileläinen katolinen piispa
 Aleix Vidal (s. 1989), espanjalainen jalkapalloilija
 Alejo Vidal-Quadras Roca (s. 1945), espanjalainen EU-parlamentaarikko ja sädehoitolääkäri
 Alexander Thomas Emeric Vidal (1792–1863), brittiläinen amiraali 
 Alexander Vidal (1819–1906), kanadalainen poliitikko 
 Arturo Vidal (s. 1987), chileläinen jalkapalloilija 
 Atilano Vidal Núñez (1928–1991), argentiinalainen katolinen piispa
 Auguste Vidal de Cassis (1803–1856), ranskalainen kirurgi
 Bernard Vidal, ranskalainen kemisti
 Bernard Vidal (s. 1944), ranskalainen taidemaalari
 Borja Vidal (s. 1981), espanjalais-qatarilainen käsipalloilija
 Carlos Vidal (1902–1982), hongkongilainen laulajajalkapalloilija
 Christina Vidal (s. 1981), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Doriane Vidal (s. 1976), ranskalainen lumilautailija 
 Francisco Vidal Gormaz (1837–1907), chileläinen tutkimusmatkailija
 Francisco Vidal (s. 1953), chileläinen poliitikko
 Gore Vidal (1925–2012), yhdysvaltalainen kirjailija ja esseisti
 Guy Vidal (1939–2002), ranskalainen toimittaja
 Héctor Vidal Martínez (s. 1967), paraguaylainen jalkapalloilija
 Henri Vidal (1864–1919), kuvanveistäjä
 Henri Vidal (1919–1959), ranskalainen näyttelijä
 Janice Vidal (s. 1982), hongkongilainen laulaja
 Javan Vidal (s. 1989), englantilainen jalkapalloilija
 Jean Baptiste Émile Vidal (1825–1893), ranskalainen ihotautilääkäri
 Jean Pierre Vidal (s. 1952), ranskalainen kirjailija
 Jean-Pierre Vidal (s. 1977), ranskalainen alppihiihtäjä
 Jill Vidal (s. 1982), hongkongilainen laulaja
 João Evangelista de Lima Vidal (1874–1958), portugalilainen katolinen arkkipiispa
 José Vidal (1940–2011), dominikaanitasavaltalainen baseball-pelaaja
 Juan Sánchez Vidal (s. 1958), pienoismalliharrastaja
 Lisa Vidal (s. 1965), puertoricolainen näyttelijä
 Lise Vidal (1977–2021), ranskalainen purjelautailija
 Mateo Vidal (1780–1855), uruguaylainen pappi ja poliitikko
 Maurice Vidal (s. 1919), ranskalainen urheilutoimittaja
 Mey Vidal (s. 1984), kuubalainen reggaelaulaja 
 Nacho Vidal (s. 1973), espanjalainen pornonäyttelijä
 Paul Vidal de la Blache (1845–1918), ranskalainen maantieteilijä
 Paul Vidal (1863–1931), ranskalainen säveltäjä
 Peire Vidal (1100-luku–1200-luku), trubaduuri
 Pierre Vidal (1849–1921), ranskalainen taidemaalari, kuvittaja
 Pierre Vidal-Naquet (1930–2006), ranskalainen historioitsija
 Pierre Vidal (1932–2008), ranskalainen musiikkitoimittaja
 Rafael Vidal (1964–2005), venezuelalainen uimari
 Raimon Vidal de Bezaudun (noin 1196 – noin 1252), katalonialainen trubaduuri ja oksitaanin kieliopin laatija
 Ricardo Jamin Vidal (1931–2017), filippiiniläinen kardinaali
 Tanya Vidal, puertoricolainen näyttelijä ja ohjaaja 

muita merkityksiä
 Vidal G 1200 Tempo, saksalainen maastoauto.
Trekki

Trekki Oy  oli retkeily- ja ulkoilutarvikkeiden erikoisliike. 
Trekki myi retkeily- ja vapaa-ajan vaatteita, jalkineita ja muita ulkoilussa ja retkeilyssä tarpeellisia varusteita sekä toimitti liike- ja yrityslahjoja.

Liikkeen perustivat alun perin Lahden seudun partiolaisten yhdistykset, suurimpana Salpausselän Partiolaiset ry vuonna 1992 nimellä Partioretki. Yrityksen toimiva johto osti yrityksen osakkeet partiopiiriltä vuonna 2009. Kaupan ehtojen mukaisesti yritys luopui Partioretki-nimestä. Yritys muutti nimekseen Trekki Oy vuonna 2010.

Trekki Oy:n päämyymälä oli Lahdessa. ABC-liikenneasemien myymälät toimivat outlet-painotteisesti. Outlet-myymälöiden valikoima painottui tavarantoimittajien poistoeriin.

Yritys valittiin Lahdessa vuoden 1999 kaupunkikeskustan eheyttäjäksi. Vuonna 2011 ja 2002 Lahden kaupungin työllisyystoimikunta valitsi yhtiön vuoden työllistäjäksi. Retki-lehden vuoden 2007 numeron 11 valtakunnallisessa palvelutasotestissä Trekki todettiin Suomen parhaiten palvelevaksi retkeilytarvikeliikkeeksi.

Syskyllä 2012 Trekki hakeutui velkasaneeraukseen, mutta jätti lopulta huhtikuussa 2014 konkurssihakemuksen. Enimmillään yritys työllisti noin 50 henkeä. Loppuvaiheessa yrityksessä oli töissä noin 15 henkilöä ja sillä oli myymälät Lahdessa, Heinolassa ja Riihimäellä.

Trekki Oy:n myymälät 
 Trekki Lahti 
 Trekki Outlet Heinola (ABC-Liikenneasema)
 Trekki Outlet Riihimäki (ABC-Liikenneasema)
 Trekki Outlet Lohja (ABC-Liikenneasema Karnainen, lopetettiin marraskuussa 2012)
 Trekki Outlet Nokia (ABC-liikenneasema, Kolmenkulma, liike suljettiin kesäkuussa 2012)
 Verkkokauppa www.trekki.fi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Trekin kotisivut
 Trekki Kauppalehden sivuilla

Lahtelaiset yritykset
Vähittäiskaupat
Sten Carl Tudeer

Sten Carl Tudeer (23. lokakuuta 1840 Vanaja – 5. tammikuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen eversti, hovitallimestari ja Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja.

Elämäkerta 

Sten Carl Tudeer syntyi Tudeerin merkittävään tilanomistaja- ja sotilassukuun. Hänen isänsä oli lääninviskaali Jakob Johan Tudeer ja äitinsä Sofia Ulrika Gripenberg. Tudeer valmistui meriupseeriksi Pietarissa 1861. Hän palveli Venäjän laivastossa muun muassa keisarillisella huvipurrella Deržavalla ja tutustui henkilökohtaisesti tulevaan hallitsijaan Aleksanteri III:een. Hän ansioitui Turkin sodassa kapteeniluutnanttina, varsinkin joukkojen kuljetuksessa Tonavan yli Zimnitsan luona. Hän sai kultamiekan ja hänet nimitettiin sivusta-adjutantiksi 1871.

Aleksanteri III:n noustua valtaistuimelle Tudeer pääsi virkauralle Suomeen. Hän toimi ensin Suomen meriekipaasia suunnittelevan komitean puheenjohtajana, sitten luotsi- ja majakkalaitoksen johdossa 1882–1885 ja Viipurin läänin vt. kuvernöörinä 1885 alkaen sekä vakinaisena kuvernöörinä 1888–1889. Samalla hän sai hovitallimestarin ja todellisen valtioneuvoksen arvon. Tudeer nimitettiin senaattiin siviilitoimituskunnan päälliköksi eli sisäministeriksi 1889. Kaksi vuotta myöhemmin hänet ylennettiin senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi eli Suomen pääministeriksi. Hän oli hallitsijan ohella hyvissä väleissä Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heidenin kanssa, joka järjesti hänelle aateloinnin 1897.

Tudeer oli Suomen Meripelastusseuran ensimmäinen puheenjohtaja vuodesta 1897.

Senaattorien ollessa erimielisiä Tudeerin ääni ratkaisi vuoden 1899 helmikuun manifestin julkaisemisen. Senaatti hajosi seuraavana vuonna perustuslaillisten erotessa. Tudeer puolusti vielä tällöin uusia Pietarista tulleita lakiesityksiä, mutta huolimatta saamastaan toimeksiannosta muodostaa uusi senaatti hän erosi viimein itsekin lokakuussa 1900.

Tudeerin ensimmäinen puoliso vuodesta 1871 oli Rosalie Evelina Krogius (k. 1897) ja toinen vuodesta 1898 Anna Ehrnrooth (k. 1947).

Lähteet 
  Sivut 778-779
  (maksullinen artikkeli)

Suomalaiset aateliset
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset everstit
Viipurin läänin maaherrat
Vuonna 1840 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Emil Streng

Emil Edvard Streng (8. huhtikuuta 1838 Turku – 22. joulukuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen oikeusoppinut ja lyhyen aikaa senaatin talousosaston varapuheenjohtaja.

Emil Strengin vanhemmat olivat hovioikeuden vahtimestari Emanuel Streng ja Gustava Charlotta Lindman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Viipurin kymnaasista, suoritti tuomarin tutkinnon 1862 ja sai varatuomarin arvon 1864. Venäjän kielen taitoisena hän loi virkauran ensin Suomen asiain komiteassa Pietarissa 1866–1887, oli sitten 1887–1897 senaatin oikeusosaston jäsenenä ja Turun hovioikeuden presidenttinä 1897–1905. Hän oli myös jäsenenä 1890 asetetussa kenraalikuvernööri Heidenin johtamassa riitaisassa komiteassa, joka yritti laatia esitystä Suomen hallitusmuodosta. Strengin ura huipentui, kun hänet 1905 nimitettiin senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi toisiin tehtäviin siirtyneen Constantin Linderin seuraajaksi. Myöntyväisyyslinjan edustajana hän joutui kuitenkin eroamaan jo kahdeksan kuukautta myöhemmin suurlakon muutettua maan poliittisen asetelman.

Emil Strengin poika oli juristi, asianajaja ja Kuopion pormestari Rudolf Streng.

Lähteet

Viitteet

Suomen hovioikeuksien presidentit
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset juristit
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Edvard Gustaf af Forselles

Edvard Gustaf af Forselles (1. kesäkuuta 1817 Elimäki – 2. lokakuuta 1891 Helsinki) oli tykistönkenraali, Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtaja ja Suomen kenraalikuvernöörin apulainen.

Lapsuus ja perhe
Edvard Gustaf Forsellesin vanhemmat olivat majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles (1783–1857) ja Sofia Charlotta Henriette von Gutofsky (1796–1823). Hänen isänsä isoisä oli ollut Jacob af Forselles, joka tunnettiin Sissi-Jaakkona. Af Forselles meni 18.1.1852 Helsingissä naimisiin Olga Brandtin (1824–1908) kanssa. Heillä oli kuusi lasta: Edvard Ananias, Lydia Olga Henriette, Viktor Alexander, Eugenie, Helena Sofia ja Ernst Emanuel.

Ura 
Sotilas- ja kartanonomistajasukuun syntynyt af Forselles loi tykistönupseerin uran Venäjän armeijassa, toimien tykistöupseerina Kaukasiassa. Hänet nimettiin teknillisen tykistökoulun johtajaksi 1853, ja Pietarin arsenaalin päälliköksi 1859. Hän toimi Haminan kadettikoulun johtajana 1863–1871. Af Forselles ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1867. Hänet kutsuttiin 1871 senaattiin talousosaston salkuttomaksi jäseneksi. Talousosaston varapuheenjohtajana hän oli 1882–1885, minkä jälkeen siirtyi kenraalikuvernöörin apulaiseksi. Poliittisissa kysymyksissä hän oli pääsääntöisesti varovainen uudistusten suhteen, siis konservatiivi. Edvard af Forselles korotettiin vapaaherraksi 1874 ja tykistönkenraaliksi 1882. Hänen vapaaherrallinen sukuhaaransa – nro 53 Suomen ritarihuoneella – sammui mieslinjalta hänen poikansa, luutnantti Edvard Ananias af Forsellesin kuollessa vuonna 1933 ja lopullisesti vuonna 1953.

Af Forselles oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1885 ja 1888.

Lähteet 
 ISBN 951-746-444-4
Toim.Forsman, Jaakko ym.: Iso tietosanakirja 3, s. 574. Helsinki: Otava, 1932
Toim. Castren, Jalmar ym.: Tietosanakirja 2, Otava, Helsinki, 1910

Viitteet

Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1891 kuolleet
Käsipallo kesäolympialaisissa 1952

Käsipallo oli näytöslajina Helsingin olympialaisissa 1952.

Kisojen ainoassa ottelussa Ruotsi voitti Tanskan 19–11.

Ruotsi 
 Rune Nilsson
 Rolf Zachariassen
 Sven Schönberger
 Åke Norén
 Hans Olsson
 Lars Olsson
 Olle Juthage
 Sten Åkerstedt
 Stig Nilsson
 Evert Sjunnesson
 Rune Lindqvist

Tanska 
 Skjold Björn
 Gustav Wolder
 Poul Winge
 Jörgen Larsen
 Erik Christensen
 Viggo Larsen
 Jörgen Tillegren
 Mogens Nielsen
 Svend Aage Madsen
 Poul Rask
 Erik Eigaard

Lähteet 
 Otava: Fokus Urheilu 2

Kesäolympialaiset 1952
1952
Olympialaiset 1952
Burleski (elokuva)

Burleski (Burlesque) on Steve Antinin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 2010. Se kertoo pikkukaupungista Los Angelesiin muuttaneesta tytöstä, joka alkaa työskennellä burleski-baarissa. Pääosissa esiintyvät Christina Aguilera, Cher, Eric Dane, Cam Gigandet ja Kristen Bell.

Tuotanto 
Elokuvan on ohjannut Steve Antin. Elokuvan alkuperäiskäsikirjoituksen tekivät Steve Antin ja Diablo Cody. Antin ja käsikirjoittaja Suzannah Grant muokkasivat siitä uuden version. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 24. marraskuuta 2010. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 4. helmikuuta 2011.

Burleski on saanut kolme Golden Globe -ehdokkuutta. Elokuva on ehdolla parhaaksi musikaali tai komediaelokuvaksi ja kappaleet You Haven’t Seen The Last of Me ja Bound to You ovat ehdolla parhaaksi alkuperäiseksi kappaleeksi.

Rooleissa

Soundtrack 

Elokuvan soundtrack Burlesque: Original Motion Picture Soundtrack julkaistiin Yhdysvalloissa 22. marraskuuta 2010 ja nousi Billboardin listalla sijalle 18. Albumi sisältää kahdeksan Christina Aguileran ja kaksi Cherin esittämää kappaletta. Ensimmäinen single albumilta on Aguileran esittämä ”Express”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
 
 

Vuoden 2010 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit