joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jägerhorn af Storby

Jägerhorn af Storby on suomalainen aatelissuku numerolla 19 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 226 Ruotsin ritarihuoneella. 

Jägerhorn af Storby -suku on vanhaa suomalaista rälssiä kotoisin Luonnonmaan Isokylästä (Storby) Naantalin edustalla. Suku introdusoitiin vasta 1634 ruotsin ritarihuoneelle, koska suvun edustajalla oli vaikeuksia esittää näyttöä sukupuustaan ritarihuoneen perustamisvaiheessa 1625–1626. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778.

Suku on kuitenkin nähtävästi eräs Odygd-suvun haara ja se on yhtäjaksoisesti ollut suomalaista rälssiä 1400-luvun alusta, todennäköisesti 1300-luvulta lähtien. Asemies Jöns Filpussonin (Odygd, mainitaan 1405) poika asemies Filpus Jönsson (mainitaan 1437–1457) Luonnonmaan Isostakylästä (Storby) kantoi sinetissään metästystorvea (FMS 158). Häntä pidetään Jägerhorn af Storby -suvun kantaisänä. Hänen vaimonsa Margit Pedersdotter, Peder Dansken tytär, lahjoitti Naantalin luostarille Maskun Kuuslahden. 

Odygd-suvun ensimmäinen tunnettu suomalainen kantaisä Karl Filppusson Odygd esiintyy asiakirjoissa 1381.

Storbyn kartano (Isokylä) oli suvussa vuoteen 1698. Suvulla oli useita muita kartanoita.

Jägerhorn af Storbyn ja Jägerhorn af Spurila -suvun yhteisyyttä ei voida osoittaa, nimestä, samankaltaisesta sukuvaakunasta ja maantieteellisestä läheisyydestä huolimatta.

Tunnettuja Jägerhorneja (af Storby) 
Lars Johan Jägerhorn (1752–1817), eversti
Lars Rutger Jägerhorn (1789–1859), todellinen valtioneuvos.

Lähteet 
Tapio Vähäkangas, Jeppe Kurjen esivanhemmat ja jälkeläiset
Eric Anthoni, Släkten Odygd och dess frändskap med släkten Jägerhorn af Storby
Reinhold Hausen, Finlands Medeltida Sigill (FMS)
Kansallisbiografia 4, Seppo Suvanto
Finlands Medeltida Urkunder (FMU)
Tapio Vähäkangas, Peder Dansken jälkeläset, Genos 69 /1998

Suomalaiset aatelissuvut
Lännen-Jukka


Lännen-Jukka on J. Karjalaisen 18. studioalbumi. Poko Rekords julkaisi albumin 25. lokakuuta 2006. Lännen-Jukka sisältää 15 amerikansuomalaista laulua, joissa yhdistellään yhdysvaltalaista ja suomalaista kansanlauluperinnettä. Karjalainen laulaa ja soittaa levyllä banjoa ja kitaraa ja on ainoa albumilla kuultava muusikko.

Albumin pakkaus on kovakantinen kirjanen, jonka takakanteen CD-levy on kiinnitetty. Kirjaseen on painettu laulujen sanat sekä suomeksi että englanniksi. Se sisältää myös J. Karjalaisen sepittämän kertomuksen, jonka mukaan albumilla kuullaan samoja kappaleita, joita Karjalainen kävi nuorena kuuntelemassa isoäitinsä kesämökin lähellä asuneen Lännen-Jukan esittäminä.

Levyllä on muun muassa J. Karjalaisen näkemys Suutarinemännän kehtolaulusta.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3, ja Soundi-lehden kriitikot valitsivat Lännen-Jukan vuoden 2006 kotimaiseksi albumiksi.Levy sijoittui myös Radio Suomessa Bluesministerin vuosiäänestyksen vuoden 2006 parhaat bluesalbumit suomi-sarjan kolmanneksi. Albumi voitti lisäksi Emma-gaalassa vuoden etno-Emman.

Kappaleet

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lännen-Jukan viralliset kotisivut
 J. Karjalaisen viralliset kotisivut 
 Kuvia Lännen-Jukan teosta
 Ylen Elävä arkisto: J. Karjalainen kertoo Lännen-Jukasta

Vuoden 2006 albumit
J. Karjalaisen albumit
Käärmeenkielet

Käärmeenkielet (Ophioglossum) on saniaisten suku, johon kuuluu 25–30 lajia. Nämä kasvavat eri puolilla maailmaa, enimmäkseen trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Käärmeenkielet ovat saaneet nimensä itiöpesäkkeitä kannattelevasta, käärmeen kielen näköisestä lehdestään.

Kasvi muistuttaa elämäntavoiltaan sieniä, joiden kanssa se elääkin läheisessä symbioosissa. Se saattaa viettää vuosia maan alla elävänä mehevänä juurakkona, joka kerää energiaa sienijuurtensa avulla. Silloin tällöin se kasvattaa maanpinnalle sileän lehden, ja joinakin kertoina lehden mukana maasta nousee myös itiöpesäkkeistö.

Käärmeenkielillä on enemmän kromosomeja kuin millään muulla eliöllä: 1260 kappaletta. Se on monien muiden kasvien tapaan polyploidinen, ja sillä arvioidaan olevan ainakin 10 sarjaa kromosomeja.

Käärmeenkielilajeja 
 Ophioglossum azoricum – pikkukäärmeenkieli
 Ophioglossum lusitanicum – portugalinkäärmeenkieli
 Ophioglossum polyphyllum – hiekkakäärmeenkieli
 Ophioglossum vulgatum – isokäärmeenkieli eli käärmeenkieli

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Savela, M: Käärmeenkielet (Ophioglossum)
Martin Petrov

Martin Petjov Petrov (, s. 15. tammikuuta 1979 Vratsa, Bulgaria) on bulgarialainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Espanyolia, jonne siirtyi tammikuussa 2013. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura 

Petrov aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 TsSKA Sofiassa, josta siirtyi kahden menestyksekkään kauden jälkeen sveitsiläiseen Servetteen. Saksan Bundesliigan Wolfsburg osti numerolla 17 pelaavan Petrovin vuonna 2001. 116 Wolfsburg-ottelun ja 28 maalin jälkeen espanjalaisjoukkue Atlético Madrid osti keskikenttäpelaajan 12 miljoonalla eurolla kesällä 2005. Atléticossa Petrov ehti pelata vain yhden täysimittaisen kauden. Lokakuussa 2006 saatu vakava polven eturistisiteen vamma piti Petrovin poissa pelikentiltä melkein koko kauden 2006–2007. Kesällä 2007 Atléticon hankittua riveihinsä Luis Garcían ja Simão Sabrosan Petrov katsoi parhaaksi siirtyä Sven-Göran Erikssonin valmentamaan Manchester Cityyn, jossa vakituista peliaikaa olisi varmemmin tarjolla. Vuonna 2010 hän siirtyi Boltoniin, josta vaihtoi tammikuussa 2013 Espanyoliin.

Bulgarian maajoukkuetta Petrov on edustanut 90 kertaa, tehden otteluissa 19 maalia. Petrov edusti maataan vuoden 2004 EM-kisoissa.

Lähteet

Viitteet 

Bulgarialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Noidanlukot

Noidanlukot eli niittynoidanlukot (Botrychium) on saniaisten suku. Ne ovat pienikokoisia kasveja, joilla on mehevä juurakko ja siitä ilmaan nouseva itiöitä levittävä varsi. Jotkin lajit viettävät ison osan elämästään lähes kokonaan maan alla, ja hankkivat ravintoa symbioosissa sienien kanssa.

Yleiskuvaus 
Noidanlukkojen tieteellinen nimi Botrychium (ja Botrys) viittaa suvun lajien itiöpesäkeversoihin, ne muistuttavat rypäleterttua. Noidanlukkoja on 55 lajia, joista seitsemää on tavattu Suomessa. Ne ovat saaneet suomenkielisen nimensä etenkin ketonoidanlukon avainta muistuttavasta muodosta. Niitä on pienen koon ja piilottelevan kasvutapansa vuoksi vaikea löytää. Vuosittain noidanlukkojen esiintyminen vaihtelee, parhaaksi niille on arveltu alkukesästä kosteaa ja lämmintä kesää.

Suomen lajeista viisi on uhanalaisia ja kaksi silmälläpidettäviä. Ne ovat harvinaistuneet, koska tyypilliset kasvupaikat, laitumet ja hakamaat, ovat katoamassa.

Lajeja 
Suomessa tavattavat noidanlukkolajit:
 Ahonoidanlukko (Botrychium multifidum, syn. Sceptridium multifidum)
 Ketonoidanlukko (Botrychium lunaria)
 Lehtonoidanlukko (Botrychium virginianum, syn. Botrypus virginianus)
 Pikkunoidanlukko (Botrychium simplex)
 Pohjannoidanlukko (Botrychium boreale)
 Saunionoidanlukko (Botrychium matricariifolium)
 Suikeanoidanlukko (Botrychium lanceolatum)

Lähteet 
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Niittynoidanlukot (Botrychium)

Kaleva: Noidanlukkoja etsitään koko maassa
Suomen Luonnonsuojeluliitto: Noidanlukkojen lumossa
Metsähallitus: Noidanlukot
Yle: Noidanlukko saa raavaan miehen kaiken huomion
Den virtuella floran: Botrychium 
ITIS: Botrychium 
United States Department of Agriculture (USDA): Botrychium 
Flora of China: Botrychium
Yömaito

Yömaito on maitoa, jossa on tavallista enemmän melatoniinia, mutta kuitenkin hyvin vähän verrattuna melatoniinitabletteihin. Melatoniinia erittyy maitoon yöllä, ja niinpä yömaito lypsetään ennen aamunkoittoa. Ingmanin yömaito on myös homogenisoimatonta. 

Yömaidon vaikutuksia on tutkittu Kuopion yliopistossa, soveltavan eläintieteen ja eläinlääketieteen laitoksella. Tutkimus julkaistiin Ravintokatsauksessa, jota julkaisee maidon kulutusta edistävä Maito ja terveys ry.

Kritiikkiä 
Koska yömaitoa pitäisi juoda ylettömät määrät saadakseen melatoniinia saman verran kuin yleisistä melatoniinitableteista, yömaitoa pidetään myös humpuukina. Esimerkiksi yömaitolitrassa on noin 100 000 kertaa vähemmän melatoniinia kuin tyypillisissä melatoniinitableteissa (yömaidon pitoisuus noin 30 pg/ml eli 30 ng/l, melatoniinitablettien annostus noin 0,1-25 mg. Tilapäiskäytössä melatoniiniannokset ovat hyvin suuria, mutta on havaittu, että vasta noin 100-kertainen annostus koe-eläimillä verrattuna yömaitoon tuotti unettavan vaikutuksen korkeapitoisiin tuotteisiin totuttuaan. Kokeissa on kuitenkin todettu yömaidolla olevan rauhoittava vaikutus ja olleen avuksi lieviin vaivoihin.

Lähteet 

Maitotuotteet
Asaf

Asaf tai Aasaf on Raamatun Vanhan testamentin henkilö, joka eli Israelin kuningas Daavidin aikana. Hän oli Geersomin sukuun kuuluva leeviläinen ja toimi Jumalan ilmestysmajassa ja temppelissä laulunjohtajana. Psalmien kirjassa on suuri määrä Asafin nimiin pantuja psalmeja.

Asaf mainitaan Ensimmäisessä aikakirjassa kahdessa kohdin:

"Osan leeviläisistä Daavid pani huolehtimaan laulusta Herran pyhäkössä sen jälkeen kun liitonarkku oli asetettu sinne. He palvelivat laulajina pyhäkköteltan, Jumalan asumuksen, edessä, kunnes Salomo rakensi Jerusalemiin Herran temppelin. -- Seuraavassa luetellaan temppelilaulajat ja heidän jälkeläisensä: -- Hemanin oikealla puolella seisoi hänen kumppaninaan Asaf, Berekjan poika." (1. Aik. 6:16-18, 24)

"Daavid määräsi muutamia leeviläisiä suorittamaan palvelusta Herran arkun edessä ja ylistäen laulamaan Herran, Israelin Jumalan, kiitosta. Heidän johtajanaan oli Asaf, ja hänestä seuraavana oli Sakarja. -- Asaf helisytti symbaaleja, ja papit Benaja ja Jahasiel puhalsivat koko ajan torvea Jumalan liitonarkun edessä." (1. Aik. 16:4-6)

Katso myös 

Ilmestysmaja
Jerusalemin temppeli
Psalmit

Aiheesta muualla 
Kaikki maininnat Asafista Raamatussa

Vanhan testamentin henkilöt
Perhe on paras

Perhe on paras (Family Ties) on yhdysvaltalainen vuosina 1982–1989 tuotettu tilannekomediasarja. Sarjaa esitti NBC. 

Sarja keskittyy ohiolaisen Keatonin perheen elämään. Perheeseen kuuluivat sarjan alussa vanhemmat Elyse (Meredith Baxter, sarjan teon aikaan Baxter-Birney) ja Steven (Michael Gross) sekä heidän kolme lastaan, Alex (Michael J. Fox), Mallory (Justine Bateman) ja Jennifer (Tina Yothers). Perheen isä johtaa televisioasemaa ja äiti työskentelee arkkitehtina. Sarjan kolmannella kaudella, keväällä 1985, perheeseen syntyi neljäs lapsi, Andrew. Monelle yhdysvaltalaissarjalle tyypillisesti (niin sanottu soap opera rapid aging syndrome) hahmo vanheni jo seuraavana vuonna esikouluikään ja tätä esitti tästä lähtien Brian Bonsall. 

Keatonin perheen lisäksi sarjan hahmoihin kuului alusta alkaen myös perheen sosiaalisesti kömpelö, Malloryyn ihastunut naapuri Erwin "Skippy" Handelman (Marc Price). Vuonna 1985 esitetyissä jaksoissa hahmovalikoimaan liittyivät Malloryn poikaystävä Nick Moore (Scott Valentine) ja Alexin tyttöystävä Ellen Reed (Tracy Pollan, josta tuli myöhemmin Alexia esittäneen Michael J. Foxin vaimo). Ellenin jälkeen Alex seurusteli sarjan viimeisinä vuosina Courteney Coxin esittämän Lauren Millerin kanssa.

Keatonin perheen vanhemmat ovat vasemmistolaisesti ajattelevia demokraatteja (nuoruudessaan he olivat kuuluneet hippiliikkeeseen), kun taas perheen vanhin poika Alex, josta muodostui lopulta sarjan keskeisin hahmo, on konservatiivinen, talousorientoitunut republikaani. Suuri osa sarjan huumorista juonsi juurensa tästä asetelmasta. Alex ihaili erityisesti presidentti Richard Nixonia, jonka kuvan hän on asettanut sänkynsä yläpuolelle, sekä presidentti Ronald Reagania, toimittaja William F. Buckley nuorempaa ja taloustieteilijä Milton Friedmania. Valmistuttuaan high schoolista hän pääsi opiskelemaan taloutta ja saatuaan korkeakoulututkinnon hän päätyi sarjan lopussa työskentelemään Wall Streetille.         

Perhe on paras poiki vuonna 1988 spin-offin Day by Day, joka ei kuitenkaan menestynyt erityisen hyvin. Sen viimeinen jakso esitettiin kesäkuussa 1989, runsas kuukausi emosarjan päättymisen jälkeen. Sarja keskittyi Steven Keatonin opiskeluaikaisen kämppäkaverin Brian Harperin ja tämän perheen elämään. Myös toinen spin-off, Nick Mooreen keskittyvä The Art of Being Nick, oli suunnitteilla, mutta siitä tuotettiin lopulta vain pilottijakso. 

Sarja oli 1980-luvun suosituimpia yhdysvaltalaisia komediasarjoja muun muassa sarjojen The Cosby Show ja Terveydeksi ohella. Ronald Reagan kertoi 1980-luvulla, että Perhe on paras oli hänen suosikkisarjansa televisiossa.

Aiheesta muualla 
The Museum of Broadcast Communications

Tilannekomediat
1980-luvun televisiosarjat
Perhesarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Hypnotize

Hypnotize on System of a Downin viides albumi ja toinen osa Mezmerize/Hypnotize-kaksoisalbumista. Albumi julkaistiin 22. marraskuuta 2005, kuusi kuukautta Mezmerizen jälkeen. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Serj Tankian – laulu, kosketinsoitin, theremin
 Daron Malakian – laulu, kitara
 Shavo Odadjian – bassokitara, taustalaulu
 John Dolmayan – rummut, lyömäsoittimet

Tuotanto 
 Rick Rubin – tuottaja
 Daron Malakian – tuottaja
 David Schiffman – äänittäjä
 Andy Wallace – miksaaja
 Vartan Malakian – grafiikka
 Brandy Flower – design

Arvostelut 
 Metacritic: 78/100
 AbsolutePunk: 91%
 Allmusic: 
 Desibeli.net: 
 Rolling Stone: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Rick Rubinin tuottamat albumit
System of a Downin albumit
Viktor Grišin

Viktor Vasiljevits Grišin (18. syyskuuta 1914 – 25. tammikuuta 1992) oli neuvostoliittolainen kommunistipoliitikko ja politbyroon jäsen.

Grišin oli rautatietyöläisen poika ja kotoisin Serpuhovista Moskovan eteläpuolelta, jossa hän työskenteli rautatieinsinöörinä 1930-luvulla ennen poliittisen uransa alkua. Hän nousi keskuskomiteaan 1952 ja politbyroon varajäseneksi 1961 ja täysjäseneksi 1971.

Hänet tunnettiin kovan linjan kommunistina ja toimi kommunistipuolueen johtajana Moskovassa vuosina 1967–1985. Grišin hävisi Neuvostoliiton pääsihteerin valinnassa vuonna 1982 Juri Andropoville. Hän pakotti vakavasti sairaan Konstantin Tšernenkon äänestämään vaaleissa syksyllä 1984. Gorbatšov erotti Grišinin asemastaan Moskovan puoluejohtajana vuonna 1985, ja nimitti hänen tilalleen Boris Jeltsinin, sekä politbyroosta seuraavana vuonna. Kansanedustajana hän jatkoi vuoteen 1987 asti.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Herodion

Herodion oli Herodes Suuren rakennuttama linnoitettu palatsi, joka sijaitsi kukkulalla Jerusalemin eteläpuolella. Herodion on liitetty Jebel Fureidis-nimiseen kukkulaan Israelin hallitsemalla Palestiinan länsirannalla ja paikalta on tehty useita arkeologisia löytöjä.

Sijainti

Herodion on liitetty Jebel Fureidis-nimiseen kukkulaan noin 4 kilometriä Betlehemin kaupungista kaakkoon lähellä Tekoaa. Paikka on Juudean kukkuloiden itäjuurella Juudean autiomaan reunalla. Itse Herodion käsittää paitsi kukkulan, mutta myös alemman Herodionin sen vieressä.

Historia

Herodionin rakennutti Juudean kuningas Herodes hänen jouduttuaan pakenemaan Jerusalemista Masadaan vuonna 40 ennen ajanlaskun alkua. Jerusalemista hänet oli karkottanut parthialaisten kanssa liittoutunut Antigonos, kun taas roomalaiset tukivat Herodesta. Herodesin onnistui myöhemmin voittaa Antigonos ja voittonsa jälkeen hän alkoi suurin piirtein vuoden 28 eaa. paikkeilla rakennuttaa itsensä mukaan nimeämäänsä Herodionia. Paikan sanottiin sijaineen 60:n stadian eli noin 10 kilometrin päässä Jerusalemista etelään. Josephus mainitsee, että linnoitus rakennettiin ennestään olemassaolleelle kukkulalle, jota tehtiin korkeammaksi siirtomaalla. Linnoituksen pyöreälle ja tornein varustetulle muurille kukkulalla johti 200 marmoriaskelmaa. Paikalle tuotiin vettä akveduktilla. Josephus mainitsee myös, että Herodes itse haudattiin Herodionille.

Ensimmäisen juutalaissodan aikana Herodion oli yksi viimeisistä seloottien hallussaan pitämistä tukikohdista. Josephus mainitsee paikan antautuneen roomalaisten piirityksen jälkeen, mutta arkeologisten löytöjen perusteella paikan tiedetään kärsineen merkittäviä tuhoja tulipalossa. Toisen juutalaissodan aikana se oli Simon bar Kokhban hallinnon piirikunnallinen keskus. Bysantin valtakunnan kaudella kukkulalle rakennettiin luostari.

Arkeologia
Alempi Herodion käsittää useiden Herodin valtakaudella rakennettujen rakennusten jäänteitä, joihin lukeutuvat esimerkiksi suuri palatsi puutarhoineen, kylpylä, sekä asuinrakennuskia vierailijoille ja virkamiehille. Osan päälle rakennettiin sittemmin muita rakennuksia Bysantin valtakunnan aikana. Palatsi oli neliönmuotoinen muurien ympäröimä rakennus. Kylpylä oli rakennettu roomalaisen esimerkin mukaisesti ja siihen kuului apodyterium, caldarium ja tepidarium. Kukkulalla on aikanaan kahden muurin suojaama linnoitus. Linnoituksen keskellä ol iaikanaan rakennus ja piha-alue. Nykyisin rakennuksen paikalla on vain kuoppa. Kukkulan alla on juutalaissotien aikana rakennettuja tunneleita ja Herodin aikaisia vesisäiliöitä. Herodin mausoleumiin liitetyt jäänteet löysi kukkulan Jerusalemin puoleiselta rinteeltä Ehud Netzer vuonna 2007. Juutalaissotien ajan kapinalliset olivat ilmeisesti purkaneet rakennuksen lähes kokonaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Palestiinassa
Palatsit
Linnoitukset
Le Devin du village

Le Devin du village (Kylän tietäjä) on valistusfilosofina tunnetun Jean-Jacques Rousseaun säveltämä ooppera (laulunäytelmä), yksinäytöksinen intermedio ().

Teos sai kantaesityksensä Ranskan hovissa Fontainebleaussa 18. lokakuuta 1752. Kuningas Ludvig XV piti teoksesta niin suuresti, että tarjosi Rousseaulle eläkettä, mutta tämä kieltäytyi. Menestyksestä huolimatta Le Devin du village jäi Rousseaun ainoaksi valmistuneeksi oopperaksi; hänen toinen oopperansa Dafnis ja Khloe (julk. 1779) on keskeneräinen.

Teoksesta julkaistiin Charles Burneyn laatima englanninkielinen versio nimeltä The Cunning Man, joka esitettiin ensimmäistä kertaa Lontoossa vuonna 1762.

12-vuotiaan Mozartin säveltämän oopperan Bastien ja Bastienne libretto oli laadittu parodioimaan Rousseaun oopperaa ja ylimalkaan silloisen oopperan pastoraali-suuntausta, jota Rousseaun teos edustaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teoksen libretto.
Teoksen partituuri. 

1750-luvun musiikkiteokset
Ranskankieliset oopperat
Leslie Orgel

Leslie Eleazer Orgel (12. tammikuuta 1927 Lontoo – 27. lokakuuta 2007 San Diego) oli brittisyntyinen kemisti, joka toimi kemiallisen evoluution professorina Kalifornian yliopistossa.

Hän tuli kuuluisaksi avustaan ligandikenttäteorian (ligand field theory) kehittämisessä. Teoria käsittelee kompleksiyhdisteiden rakenteita.

1970-luvulla Orgel ehdotti panspermiahypoteesin, jonka mukaan alkukantaisimmat elämänmuodot eivät syntyneet maassa vaan tulivat muualta meteoriittien mukana.

Laslie Orgel synnytti elämän syntyyn liittyvissä tutkimuksissa melko kylmässä vetysyanidista puriineja.

Orgel ja Stanley Miller ehdottivat, että ensimmäinen esielollinen ja itseään kahdentava systeemi olisi koostunut RNA:ta yksinkertaisemmasta PNA:sta (Peptide Nucleic Acid).

Orgel kehitti myös kuuluisaksi lausahdukseksi nousseen ”Orgelin lain”: ”Evoluutio on viisaampi kuin sinä olet”.

Kirjassaan The Origins of Life Orgel kehitti määritelmän täsmennetty monimutkaisuus, joka kuvaa kriteeriä, joka erotti elävän elottomasta.

Julkaisut
Leslie E. Orgel, An Introduction to Transition-Metal Chemistry. The Ligand Field Theory, 1961
Leslie E. Orgel, The Origins of Life: Molecules and Natural Selection, 1973
Leslie E. Orgel and Stanley L. Miller, The Origins of Life on the Earth, 1974

Aiheesta muualla
Leslie Orgelin kotisivut 

Brittiläiset kemistit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Vigesimaalijärjestelmä

Vigesimaalijärjestelmä on lukujärjestelmä, jonka kantaluku on 20. Ihmisellä on normaalisti yhteensä kaksikymmentä sormea ja varvasta. 20 on myös viiden ja neljän tulo.

Käyttö 
Jotkut nykyisten kielten sanat kuten ranskan quatre-vingt voivat olla vigesimaalijärjestelmän jäänteitä. Vaikka monissa eurooppalaisissa kielissä lukua 20 tarkoittava sana poikkeaa muista lukusanoista ja sama toistuu kahdenkymmenen kerrannaisissa, vigesimaalijärjestelmä ei ole käytössä.

Erään tutkimuksen mukaan noin 10 % amerikkalaisista intiaaniheimoista käytti vigesimaalijärjestelmää.

Japanilaisilla ainuilla on käytössään vigesimaalijärjestelmä.

Mayojen ja asteekkien lukujärjestelmien kantaluku oli 20.

Merkitseminen 
Vigesimaalijärjestelmässä saatetaan käyttää kahtakymmentä erilaista numeraalia tai lukusymbolia kuvaamaan lukuja yhdestä kahteenkymmeneen. Toinen tapa ilmaista luvut on käyttää lukuja 0–9 ja aakkosia. Tällä tavalla ilmaistuna luku kymmenen kirjoitetaan A20 (20 ilmaisee tässä kantalukua) ja 19 J20. I-kirjain voidaan hypätä yli ykköseen sekoittamisen estämiseksi, jolloin 18 kirjoitetaan J20 ja 19 K20. Luku 20 kirjoitetaan 1020.

Lähteet 

Lukujärjestelmät
Laakkonen-yhtiöt

Laakkonen-yhtiö on Laakkosen suvun pääosin omistama yhtiöryväs. Joensuussa pääpaikkaansa pitävän konsernin nimi on Kauppahuone Laakkonen Oy ja sen tytäryhtiöitä ovat: 
 Veljekset Laakkonen Oy
 Autokiinteistöt Laakkonen Oy
 YL Rakennus Oy
 Yrjö Laakkonen Oy

Historia ja omistus
Veljekset Laakkonen Ky syntyi vuonna 1966 isän ja pojan Tauno ja Reino Laakkosen (1932–2005) perustaman Joensuun Autokalusto Ay:n seuraajaksi vuonna 1960. Omistajiksi tulivat veljekset Reino, Erkki ja Yrjö Laakkonen. Erkki Laakkonen myi osuutensa Reino ja Yrjö Laakkoselle vuonna 1980, jolloin hän muutti Kanadaan ja aloitti siellä uuden uran rakennusalan yrittäjänä. Vuonna 1986 yhtiöstä tuli osakeyhtiö, ja veljekset Reino Laakkonen ja Yrjö Laakkonen jakoivat omistusosuudet tasan 50/50. 

Vuonna 1995 yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos, kun Yrjö Laakkonen myi osakkeidensa enemmistön lapsilleen Jyrkille ja Reetalle ja Reino Laakkonen lapsilleen Hannulle, Mikolle ja Päiville. Laakkosen yritysryppään liikevaihto ylitti vuonna 1996 miljardin markan rajan.
Vuonna 2002 Yrjö Laakkosen sukuhaarasta tuli enemmistöomistajia, kun Reinon poika Mikko Laakkonen myi osakkeet Yrjö Laakkoselle. Vuonna 2006 luopui Hannu Laakkonen autokauppaosakkuudestaan.  Näin Veljekset Laakkonen Oy on täysin Yrjö Laakkosen ja hänen lastensa omistama yhtiö. 

Veljekset Laakkonen on aloittanut toimintansa Volkswagen-kauppiaana Joensuun Torikadulla ja levittäytynyt pikkuhiljaa useiden merkkien jälleenmyyjäksi lähinnä Etelä-, Itä- ja Keski-Suomeen.  Yhtiö toimii 19 paikkakunnalla ja sillä on 25 autoliikettä; edustettuna on 16 automerkkiä.

Kauppahuone Laakkosen hallituksen puheenjohtaja on Yrjö Laakkonen. Autotalo Laakkonen Oy:n ja Veljekset Laakkonen Oy:n toimitusjohtaja on Tero Panhelainen. 

Vuonna 2014 päättyneellä tilikaudella Laakkonen-konsernin liikevaihto oli noin 600 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 1 300 henkilöä.

Muita omistuksia
Vuonna 1986 Laakkoset hankkivat osake-enemmistön Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy:stä.

Vuonna 1994 Laakkoset ostivat Kytäjän kartanon Hyvinkäältä. Kytäjän kartano on vuonna 2006 tehtyjen yrityskauppojen jälkeen Yrjön ja hänen lastensa Jyrkin ja Reetan omistuksessa.

Laakkosten puoliksi omistama Pohjois-Karjalan Arvopaperi Oy omistaa useita kiinteistöyhtiöitä muun muassa Joensuussa.

Palkintoja

Veljekset Laakkosen Oy:lle myönnettiin vuonna 1995 Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto.

Tuki presidentinvaaleissa 2012 

Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Laakkonen-yhtiöt tuki Kokoomuksen Sauli Niinistön kampanjaa 10000 eurolla Kauppahuone Laakkonen Oy kautta sekä 5000 eurolla Autotalo Laakkonen Oy kautta.

Lähteet
Veljekset Laakkosen autoliikehistoria 1960–2000

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Veljekset Laakkonen Oy:n kotisivut

Suomalaiset autoliikkeet
Eric Roberts

Eric Anthony Roberts (s. 18. huhtikuuta 1956 Biloxi, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Julia Robertsin 11 vuotta vanhempi veli. Eric on naimisissa ja tytär Emma Roberts on myös näyttelijä. 

Roberts on näytellyt muun muassa elokuvissa Yön ritari ja The Expendables. Vuonna 1986 hän sai Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Pakojuna. Roberts on nähty myös laulaja Akonin musiikkivideolla "Smack That".

Roberts on näytellyt vuoden 2022 loppuun mennessä noin 500 elokuvassa ja tv-ohjelmassa. Hän näyttelee marraskuussa 2022 ensi-iltansa saaneessa Jere Koistisen ohjaamassa suomalaiselokuvassa Insite.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Basic Instinct – vaiston varassa

Basic Instinct – Vaiston varassa on eroottinen jännityselokuva vuodelta 1992. Sen ohjasi Paul Verhoeven, päärooleja näyttelevät Michael Douglas ja Sharon Stone.

Elokuvassa Catherine Tramell (Sharon Stone) on kirjailija, jonka petikumppanit kuolevat hänen kirjoihinsa perustuvilla tavoilla. Nick Curran (Michael Douglas) on poliisi, joka uskoo naisen syyttömyyteen ja ajautuu suhteeseen tämän kanssa.

Seksuaalivähemmistöjen eudustajat vastustivat ja häiritsivät elokuvan kuvauksia San Franciscossa, koska pidettiin loukkaavana, että murhaaja on biseksuaali. Basic Instinct sai aikanaan paljon julkisuutta kohtauksesta, jossa näyttelijä Sharon Stone ristii jalkansa ilman alushousuja. Catherine Tramellin roolista Stone sai ensimmäisen Golden Globe -ehdokkuutensa.

Näyttelijät

Vastaanotto
Ensi-ilta-arviossa Helsingin Sanomain Mikael Fränti luonnehtii Basic Instinctiä ”suurimmalla mahdollisella ammattitaidolla ja rahalla tehdyksi eroottiseksi ja psykologiseksi väkivaltatrilleriksi”, joka matkii Alfred Hitchcockin Vertigoa mutta ei tavoita tämän tyylikkyyttä, monikerroksisuutta eikä ”muotoratkaisujen nerokkuutta”.

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu Basic Instinctiä tyylikkääksi trilleriksi, jossa ohjaaja Verhoeven pitää ”hikisen katsojansa” otteessaan loppuun asti. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset psykologiset jännityselokuvat
Vuoden 1992 yhdysvaltalaiset elokuvat
Paul Verhoevenin ohjaamat elokuvat
Joe Eszterhasin käsikirjoittamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset eroottiset elokuvat
Taksikuski

Taksikuski () on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännitys- ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese ja käsikirjoittanut Paul Schrader. Elokuva sai kaikkiaan neljä Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaasta elokuvasta ja parhaasta miespääosasta, mutta ei voittanut yhdessäkään sarjassa.

Juoni 
New Yorkiin sijoittuva elokuva kertoo taksikuskiksi ryhtyneestä yksinäisestä Vietnamin sodan veteraanista. Ahdistunut, yksinäinen ja uneton Travis Bickle (Robert De Niro) ajaa öisin taksia New Yorkin pahamaineisimmilla alueilla. Joka yö hän tapaa toinen toistaan oudompia ihmisiä. Valoa Travisin elämään tuovat kaunis Betsy (Cybill Shepherd), johon Travis on ihastunut, sekä huonoille teille ajautunut 12-vuotias prostituoitu Iris (Jodie Foster), jonka hän haluaa hinnalla millä hyvänsä pelastaa sutenöörin kynsistä. Elokuva keskittyy ihmisen eristäytyneisyyteen ja vainoharhoihin sekä haluun kaupungin saastan ja likaisuuden poistamisesta. Yksi elokuvan tunnetuimmista kohtauksista on Travisin yksinpuhelu peilin edessä hänen harjoitellessaan aseen esiin vetämistä: ”You talking to me?”.

Elokuva on omistettu säveltäjä Bernard Herrmannille, joka kuoli ennen sen valmistumista.

Näyttelijät

Elokuvaa innoittaneet tositapahtumat 
Elokuvan päähenkilön Travis Bicklen esikuvana toimi Arthur Bremer, joka ampui Alabaman kuvernööri George Wallacea 15. toukokuuta 1972.

Arvostus 

Taksikuski menestyi taloudellisesti erittäin hyvin ja sai huomiota useissa palkintogaaloissa. Elokuva oli ehdolla neljän Oscarin voittajaksi, mutta ei voittanut niistä yhtäkään. Se sai Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu-palkinnon parhaana elokuvana. Jodie Foster sai kaksi Bafta-palkintoa, parhaasta sivuroolista ja uutena tulokkaana. Myös elokuvan musiikit säveltänyt Bernard Herrmann sai Bafta-palkinnon. IMDb:ssä Taxi Driver on äänestetty kaikkien aikojen parhaimpien elokuvien joukkoon sijalle 49.

Ronald Reaganin murhayritys 

Taksikuskin liiallinen katsominen ja erotomaaninen fiksaatio Jodie Fosteriin innoittivat John Hinckleyn yrittämään Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin murhaa 30. maaliskuuta 1981.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Oscar-ehdokkuudet 
 Paras elokuva
 Paras miespääosa: Robert De Niro
 Paras naissivuosa: Jodie Foster
 Paras musiikki

Muut palkinnot 
 Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu
 Baftan sivurooli: Jodie Foster
 Baftan uusintulokas: Jodie Foster
 Baftan paras musiikki: Bernard Herrmann

Lähteet 

Vuoden 1976 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset psykologiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Martin Scorsesen ohjaamat elokuvat
Paul Schraderin käsikirjoittamat elokuvat
Kultainen palmu -palkitut elokuvat
Elokuvat prostituutiosta
Columbia Picturesin elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Teppo J. Suonperä

Teppo Juuso Suonperä (26. syyskuuta 1929 Helsinki – 6. kesäkuuta 1973 Tikkakoski, Jyväskylän maalaiskunta) oli  eversti ja Hämeen lennoston komentaja. Hän toimi Yleisradion Viisasten kerhon puheenjohtajana vuosina 1964–1973. Teppo J. Suonperä tunnettiin myös radion ja television visailu- ja keskusteluohjelmien vakio-osallistujana.

Suonperä valmistui ylioppilaaksi 1948 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta. Ennen sotilasuraa hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1948–1950. 

Hän kävi varusmiespalveluksen Lentosotakoulussa vuosina 1950–1951, jonka jälkeen hänet ylennettiin vänrikiksi. Sieltä hän jatkoi Maasotakoulun 37. kadettikurssille (6. kesäkuuta 1951 – 4. kesäkuuta 1953), josta valmistui kadettina nro. 3325 ja ylennettiin luutnantiksi vuonna 1954. Muut ylennykset olivat: yliluutnantti 1957, kapteeni 1960, majuri 1963, everstiluutnantti 1966 ja eversti 1969, jolloin hänet nimitettiin Hämeen lennoston komentajaksi. Hän oli rauhanajan nuorin eversti ja hänestä veikkailtiin seuraavaa ilmavoimien komentajaa ja spekuloitiin jopa puolustusvoimain komentajaa. Urakehityksen nopeutta on selitetty sillä, että Suonperä oli uransa loppuun asti aktiivinen ja taitava sotilaslentäjä. 

Ura katkesi kuitenkin arvaamatta: Suonperä kuoli väkivaltaisesti Luonetjärven varuskunnassa Tikkakoskella, kun alkoholin väärinkäytön vuoksi virkaeron uhkaama luutnantti Jouko Myssylä ampui hänet virkahuoneessa sotilaspistoolilla. Myssylä tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.

Suonperä oli vuosina 1953–1970 naimisissa Aili Orvokki Mäkipään kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Teppo Tapio ja Tiina Orvokki. Suonperän toinen vaimo vuodesta 1970 oli toimittaja ja tapakouluttaja (Hilkka) Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen), joka toimi usein miehensä juontamien visailuohjelmien, mm. Nokkeluusneliön ja Kuutosen sihteerinä. Heille syntyi yhteinen lapsi Tiiu.

Lähteet 
Kadettiupseerit 1920–1985 matrikkeli, ISBN 951-99690-4-7
 

Suonperä, Teppo J.
Suonperä, Teppo J.
Suonperä, Teppo J.
Suonperä, Teppo J.
Suonperä, Teppo J.
Ykkösen olosuhdeohjelma

Kaudella 2006 otettiin Ykkösessä käyttöön olosuhdeohjelma Veikkausliigan malliin. Sen tarkoitus on toimia eräänlaisena väliportaana ennen pääsarjan olosuhdevaatimuksia ja sitä kautta helpottaa nousijan taloudellisia rasituksia. Tarve tälle uudistukselle on ilmeinen, koska Ykkösestä korkeimmalle sarjatasolle nousseet joukkueet ovat säännöstään olleet vaikeuksissa Veikkausliigan olosuhdeohjelman vaatimusten täyttämisessä. Olosuhdeohjelman vaatimukset olivat ensimmäistä kertaa käytössä kaudella 2007.

Seurojen kotikentiltä vaadittavat olosuhteet 
 Kentän päällyste on ensisijaisesti nurmi tai Suomen Palloliiton vaatimusten mukainen jalkapallonurmi. Poikkeuksellisissa olosuhteissa ottelut voidaan pelata kilpailun järjestäjän ohjeiden mukaisesti kentillä tai halleissa, joiden päällyste poikkeaa edellä mainituista.

 Mikäli ottelun aikana on käytettävä keinovalaistusta, valaistustehon on oltava vähintään 500 luxia.

 Kentillä tulee olla katsomot, joissa on istumapaikat vähintään 500 hengelle. Katsomoiden kattaminen on suositus.

 Kentillä on oltava äänentoistolaitteet ja tulostaulu.

 Kentän läheisyydessä tulee olla asianmukaiset tilat ja varusteet radiointia, televisiointia sekä videolaitteiden käyttöä varten, lisäksi tulee olla yhteydet tulospalvelua varten. 

 Joukkueita ja erotuomaristoa varten on oltava erilliset pukuhuoneet ja suihkutilat, jotka ovat yksinomaan heidän käytettävissään 90 minuuttia ennen ottelua ja vähintään 45 minuuttia ottelun jälkeen.

 Joukkueiden pukuhuoneiden on oltava mitoiltaan vähintään 40 m². Erotuomariston pukuhuoneen on oltava mitoiltaan vähintään 20 m². Pukuhuoneiden on oltava lämmitettäviä ja lukittavia. 

 Pukuhuoneiden yhteydessä on oltava erilliset suihkutilat, joissa on lämminvesisuihku kutakin joukkueen neljää (4) pelaajaa kohden. Pukuhuoneiden yhteydessä tai välittömässä läheisyydessä on oltava wc-tilat joukkueille ja erotuomaristolle.

 Katsomoiden välittömässä läheisyydessä tulee olla yleisölle riittävät wc-tilat.

 Liikuntaesteisille on järjestettävä esteetön kulku pysäköintialueelta katsomoon. Pyörätuolia käyttäville on varattava omat katsomopaikat.

Lähteet 
 Palloliitto, kenttä- ja hallimääräykset

Ykkönen
Jonne Valtonen

Jonne Valtonen (s. 1976) on suomalainen säveltäjä, joka on laatinut musiikkia esimerkiksi näytelmiin ja tietokonepeleihin.

Valtonen tuli tunnetuksi demoscene -harrastajien piirissä nimellä Purple Motion. Hän kuului Future Crew -nimiseen ryhmään. Tunnetuimpia töitä demoscenessä olivat Assembly 93 demopartyillä menestystä saaneen Second Reality demon musiikit (Peter Hajban kanssa). Muita tunnettuja demoscene-kappaleita ovat esimerkiksi "Satellite One" ja "Starshine". Nimimerkki Purple Motion juontuu rock-yhtye Deep Purplesta.

Future Crew'n hajottua 1990-luvun puolivälissä Valtonen jatkoi säveltämistä, työskenteli tietokonepelien parissa ja kirjoitti musiikkia useisiin näytelmiin. Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisen ammattimaisesti tuotetun musiikki-CD:nsä nimeltä Musicdisk. Vuosina 2005 ja 2006 hän sovitti musiikkia Play! A Video Game Symphony -kiertueelle.

Valtonen on osallistunut Merregnonin konsertteihin ja ollut pääsovittajana Symphonic Shadesille, joka koostui Chris Hülsbeckin säveltämästä musiikista.

Musiikkia peleihin 
 Death Rally
Albion Online
 Alien Incident
 Insaniquarium
 Rampage Puzzle Attack
 Project S-11	 
 Rally Trophy
 Wonderland-sarja
 Cities: Skylines

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jonne Valtosen musiikkituotantoyhtiö, Valtone Oy.
 Virallinen Purple Motion -sivusto
 Jonne Valtonen MobyGamesissa
 

Suomalaiset videopelisäveltäjät
Suomalaiset elektronisen musiikin artistit
Demoskenen henkilöt
Future Crew
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Ghillie

Ghilliepuku eli ns. röllipuku on yleensä tarkka-ampujan tai luontovalokuvaajan käyttämä puku, jossa on kiinni juuttinaruja ja suikaleita naamioimisen parantamiseksi. Ghilliepuvun pohjana on yleensä haalari, johon on ommeltu (naamio)verkko kiinni. Verkkoon on solmittu juuttisuikaleita ja naruja, minkä tuloksena on tuuhea maastoon sulautuva ”karvakasa”.

Historia

Aiheesta muualla 

 LEKA – Tarkka-ampujan naamioituminen airsoftissa. Ohessa puvun ohje
 Airsoft Eden – Ohje puvun tekoon
 Ghillie Suits – Yhdysvaltalainen yhtiö, joka valmistaa ja myy pukuja
 https://www.facebook.com/G1GhillieOne - Facebook yhteisö jossa kootusti tietoutta aiheesta

Sotilaalliset suojavarusteet
Suki

Suki on japania ja tarkoittaa aukkopaikkaa vastustajan suojauksessa.
Suki voi olla fyysinen taikka henkinen hetkellinen herpaantuminen ("nukahdus"). Japanilaisissa kamppailulajeissa vastustajan puolustuksessa avautuvaa sukia joko passiivisesti odotetaan tai mieluimmin se pyritään aktiivisesti muodostamaan vastustajassa voimakkaan semen avulla.

Lähteet 
 Oscar Ratti / Adele Westbrook: Secrets of the Samurai , A Survey of the Martial Arts of Feudal Japan (Castle Books, 1973) ISBN 0-7858-1073-0 (nid.)

Aiheesta muualla 
Jukka Helmisen Aikidoseura Seigikaissa 16.-17.9.2000 pitämän leirin luennon muistiinpanot

Japanilaiset budōkäsitteet
Artim Šakiri

Artim Šakiri (s. 23. syyskuuta 1973 Struga, Makedonia, Jugoslavia) on makedonialainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana. 

Šakiri on pelannut Pohjois-Makedonian maajoukkueessa yli 70 ottelua ja toiminut joukkueen kapteenina. Maajoukkuepaidassa hänet muistetaan vuonna 2002 tekemästään maalista Englantia vastaan, jolloin hän teki maalin suoraan kulmapotkusta David Seamanin taakse. Englannin sarjoissa mies on pelannut urallaan 33 ottelua West Bromwich Albionin riveissä, joista 3 Valioliigassa. WBA:han hän siirtyi TsSKA Sofiasta, jossa hän voitti Bulgarian mestaruuden. Mestaruuden hän on voittanut myös Ruotsissa Halmstadin paidassa.

Syksyllä 2006 Šakiri pelasi suomalaisen FC Inter Turun riveissä. Hän teki kolme maalia pelaamassaan viidessä ottelussa. Šakirin sopimusta ei kuitenkaan uusittu FC Interiin. Helmikuussa 2007 hän siirtyi Sveitsin kakkosliigassa pelaavaan liechtensteinilaiseen FC Vaduziin.

Lähteet
Turun Sanomien juttu Sakirista
Fussballdatenin profiili 
 

Pohjoismakedonialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Michio Kaku

Michio Kaku (s. 24. tammikuuta 1947 San José, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, professori ja yksi säieteorian haaroihin kuuluvan säiekenttäteorian kehittäjistä.

Kaku on kirjoittanut useita oppikirjoja sekä julkaissut kymmeniä tieteellisiä artikkeleita muun muassa supersäieteoriasta, supergravitaatiosta, supersymmetriasta ja hadronifysiikasta. Hänet tunnetaan myös useiden kansantajuisten tiedekirjojen kirjoittajana.

Teokset 
Beyond Einstein (with Jennifer Thompson) (1995)
 
Visions: How Science Will Revolutionize the 21st Century (1998)
Einstein's Cosmos (2004)
Parallel Worlds (2004)
Physics of the Impossible (2008)
Physics of the Future (2011)
 The Future of the Mind (2014)
 The Future of Humanity: Terraforming Mars, Interstellar Travel, Immortality, and Our Destiny Beyond Earth (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dr. Michio Kaku's website. 
 BBC 'Hardtalk' interview. 
 Michio Kaku: Nuclear Threats and the New World Order. 
 Haastattelu vuodelta 2006 . 
 Michio Kaku Patents. 
 Feature profile on Michio Kaku: "Fish Out of Water", Elizabeth Finkel | Cosmos Magazine. 
 Michio Kaku, Foremost Futurist, Business and Keynote Speaker. 
 BotService online chat with Michio Kaku. 

Amerikanjapanilaiset
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Koivulahden lentoturma

Koivulahden lentoturma sattui 3. tammikuuta 1961, kun Kruunupyystä Vaasaan matkalla ollut Aeron Douglas DC-3 -lentokone syöksyi maahan Koivulahdessa (nykyisin Mustasaaren kunnan alueella) kymmenen kilometrin päässä Vaasasta. Onnettomuudessa kuolivat kaikki koneessa olleet 22 matkustajaa ja kolme miehistön jäsentä, yhteensä 25 henkeä. Onnettomuus on pahin Suomessa koskaan tapahtunut siviililento-onnettomuus. Samalle konetyypille sattuivat Suomessa koneessa olleiden kuolemaan johtaneet onnettomuudet Maarianhaminassa vuonna 1963 ja Siilinjärvellä vuonna 1978.

Tapahtuman kulku ja syy 

Aero O/Y:n (nyk. Finnair) aikataulunmukaisella reittilennolla AY311 olleen koneen aikataulunmukainen lähtöaika Kruununkylän lentoasemalta oli 7.00, mutta lähtö myöhästyi hieman. Lentokone syöksyi metsään noin kello 7.40 Koivulahden alueella, noin 10,5 kilometriä Vaasan lentoasemasta.

Tutkimuksissa ilmeni, että liian matalalla lentänyt kone oli joutunut jyrkän kaarron aikana ylivedettyyn tilaan ja alkavaan syöksykierteeseen. Oikeuslääketieteellisen tutkimuksen mukaan koneen kapteeni Lars Hattinen ja perämies Veikko Halme olivat onnettomuuden aikaan vielä aamullakin juovuksissa. Kapteenin veren alkoholipitoisuus oli ainakin kaksi promillea ja perämiehen 1,56. Halmeen velvollisuus olisi ollut estää Hattista lentämästä. Kukaan kenttähenkilökunnasta ei kuitenkaan ollut havainnut miesten käytöksessä mitään poikkeavaa. Molemmat lentäjät olivat entisiä taistelulentäjiä ja sodassa tottuneet ottamaan vaarallisiakin riskejä.
Monen silminnäkijä havaintojen mukaan kone lensi huomattavasti alempana kuin normaalisti, ja ilmeisesti myös alempana kuin mitä Vaasan lennonjohdolle ilmoitettiin.

Tuona päivänä lentosää oli kehno ja näkyvyys erittäin huono. DC-3:lla on siipensä muodon vuoksi paha taipumus kärkisakkaamiseen jyrkässä kaarrossa. On todennäköistä, että lentäjät ovat alentuneen harkintakykynsä vuoksi ottaneet riskin, joka olisi onnistunut hyvässä lentosäässä, mutta osoittautui tuhoisaksi huonossa. 

Koneen hylystä löydettiin ohjaamon ja matkustamon välisestä osasta miehen ruumis. Hänet tunnettiin tarpeen vaatiessa asioihin puuttuvana miehenä. On mahdollista, että hän oli ennen onnettomuutta siirtynyt ohjaamoon ottamaan selkoa matalasta lentokorkeudesta. Miehen mahdollisen toiminnan vaikutus onnettomuuteen jäi epäselväksi.

Reittinumero 
Numero AY311 on edelleen vuonna 2017 käytössä Finnairin Helsinki–Vaasa-reitillä. Joidenkin lentoyhtiöiden käytäntönä on, että uhreja vaatineen lento-onnettomuuden jälkeen ao. reittinumero poistetaan käytöstä. Mikään määräys ei kuitenkaan tähän käytäntöön pakota.

Lähteet

Kirjallisuus
Tutkijalautakunnan tutkintaselostus: DC-3 tyyppisen lentokoneen OH-LCC maahan syöksyminen Koivulahdella 3.1.1961.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Onnettomuustutkintaselostuksen verkkoversion lataussivu
 Ylen Elävä arkisto: Koivulahden lento-onnettomuus 
 Yle Arkivet: Flygolyckan i Kvevlax 1961 är den största civila flygolyckan i Finlands historia

Lento-onnettomuudet Suomessa
Vuoden 1961 lento-onnettomuudet
1960-luvun onnettomuudet Suomessa
Koivulahti
Finnair
Seulonnan keskeiset artikkelit
Conny Karlsson

Conny Karlsson (s. 30. joulukuuta 1975 Dragsfjärd) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti huippuvuosinaan Pargas IF:tä ja nykyisin IF Raseborgia. Hänen valmentajanaan ovat toimineet Tage Karlsson ja Robert Malmberg.

Karlssonin henkilökohtainen ennätys on 20,78, jonka hän työnsi MM-kisoissa 4. elokuuta 2001 Edmontonissa. Hän oli kilpailussa seitsemäs, mikä on myös hänen paras saavutuksensa MM-tasolla. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Karlsson voitti kultaa vuonna 1997.

Ura 
Karlsson joutui keskeyttämään uransa keväällä 2007. Hän on jo pitkään sairastanut haavaista paksusuolen tulehdusta, johon liittyy kohonnut syöpäriski. Tutkimuksissa maaliskuussa 2007 Karlssonilta löydettiin paksusuolen syövän esiaste. Häneltä jouduttiin tämän takia poistamaan koko paksusuoli. Karlsson ilmoitti 20. huhtikuuta 2007, ettei aio jatkaa enää kilpauraansa. Hän teki paluun 7. heinäkuuta 2009 ja työnsi Karjaalla tuloksen 17,32 m, joka oli sillä hetkellä vuoden seitsemänneksi paras suomalaistulos. Kauden 2011 päätteeksi Karlsson rikkoi vielä 18 metrin rajan Sastamalassa. Tulos 18,14 oli kauden neljänneksi paras tulos Suomessa.

Syksyllä 2009 Karlsson nimettiin Suomen Urheiluliiton kuulantyönnön osapäiväiseksi lajivalmentajaksi. Lokakuussa 2012 kuulantyönnön lajivalmentajaksi Karlssonin tilalle tuli Janne Alin.. Karlsson toimii muun muassa Tomas Söderlundin henkilökohtaisena valmentajana.

Saavutukset
Karlssonilla on seitsemän ulkoratojen SM-mitalia, joista kolme on kultaista. Vuonna 2006 hän sijoittui toiseksi, mutta sai jälkikäteen kultamitalin, kun Ville Tiisanoja kärysi dopingaineiden käytöstä. Vuonna 1996 hän sijoittui alun perin neljänneksi mutta Markus Koistisen käryn jälkeen nousi pronssille.

SM-mitalit aikuisten sarjassa 
 Kultaa
 2001 (20,49)
 2002 (20,34)
 2006 (19,45)
 Hopeaa
 2004 (19,36)
Pronssia
 1996 (18,29)
 2003 (19,54)
 2005 (20,13)
 2011 (17,89)

Halli-SM-mitalit aikuisten sarjassa 
 Kultaa
 2005 (19,47)
 2010 (17,65)
 Hopeaa
 2001 (19,93)
 2007 (19,75) 
 Pronssia
 1999 (18,79)

Arvokisaedustukset aikuisten sarjassa 
 MM-kisat
 2001 (7:s, 20,78)
 2003 (24:s, 19,17)
 EM-kisat
 2002, (13:s, 19,66)
 2006, (18:s, 19,18)
EM-kisat (halli)
 2002 (13:s, 19,49)
 2005 (15:s, 19,32)
 2007 (6:s, 20,09)

Siviilielämä
Conny Karlsson asuu Tammisaaressa puolisonsa ja lastensa kanssa. Urheilu-uransa jälkeen hän on työskennellyt webkehittäjänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 www.connykarlsson.com

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Pariisin salonki

Pariisin salonki () on Académie des beaux-artsin (taideakatemia) virallinen taidenäyttely.

Kuninkaan vahvistama ranskalainen taiteensuosimislaitos Académie royale de peinture et de sculpture (Kuninkaallinen maalaustaiteen ja kuvanveiston akatemia), joka on Ranskan kaunotaiteiden akatemian yksi osasto, piti vuonna 1673 ensimmäisen puolijulkisen näyttelyn Salon Carréssa. Vuodesta 1725 Salonki järjestettiin Louvren palatsissa, ja silloin se tuli tunnetuksi nimellä Salon de Paris.

Salongin alkuperäinen tarkoitus oli esitellä École des Beaux-Artsista valmistuneiden taiteilijoiden töitä. Koulun oli perustanut Ranskan pääministeri kardinaali Mazarin vuonna 1648. Salongilla oli merkittävä vaikutus Ranskan kulttuurielämään. Näyttely Salongissa oli ainakin seuraavan 200 vuoden ajan tärkeä jokaiselle taiteilijalle, joka halusi menestyä Ranskassa. Salongissa pidetty näyttely tarkoitti kuninkaallista hyväksymistä.

Vuonna 1737 näyttelyt muuttuivat julkisiksi, ja alkuun niitä pidettiin vuosittain, myöhemmin joka toinen vuosi parittomina vuosina. Ne alkoivat kuningas Ludvig IX:n kunniaksi vietettynä juhlapäivänä 25. elokuuta ja kestivät muutamia viikkoja. Kun näyttelytoiminta säännöllistyi ja muuttui julkiseksi, Salongin asemaa ei enää asetettu kyseenalaiseksi.

Salongissa oli esillä maalauksia koko seinän mitalta ja joka sentin täydeltä. Maalausten keskinäisen kilpailun takia taiteilijat saivat aiheita uusille maalauksille, kuten Pietro Antonio Martinin teokselleen Salonki vuonna 1785. Salongin painetut näyttelyluettelot ovat taidehistorioitsijoille tärkeitä lähteitä. Lehdissä julkaistut näyttelyistä kirjoitetut arviot olivat nykyaikaisen taidekritiikin alku.

1800-luvulla ajatus julkisesta Salongista laajeni vuosittaiseksi valtion rahoittamaksi uusien maalausten ja veistosten jurytetyksi näyttelyksi, joka pidettiin suurissa kauppahalleissa. Avajaisillan juhla oli merkittävä seurapiiritapahtuma ja juhla, josta lehdet saivat aihetta pilapiirroksiin.

Impressionistimaalarit eivät kuitenkaan saaneet töitään riittävästi esille, ja syntyneen hälyn vuoksi Napoleon III perusti näyttelyn Salon des Refusés (Hylättyjen salonki), jossa olivat esillä Salongin sinä vuonna hylkäämät teokset. Näyttely avattiin 17. toukokuuta 1863, jolloin avantgardismin katsotaan syntyneen. Impressionistit pitivät useina vuosina omia näyttelyjään. Vuonna 1881 Salonki menetti valtion rahoituksen, jolloin eräs taiteilijaryhmä perusti Société des artistes françaisin (Ranskan taiteilijaseura), joka otti näyttelyn pitämisen vastuulleen.

Vastauksena monien taiteilijoiden silloisiin ajatuksiin järjestön byrokraattisuudesta ja vanhoillisuudesta, ryhmä maalareita ja kuvanveistäjiä, johtajinaan Pierre-Auguste Renoir ja Auguste Rodin, perusti vuonna 1903 Salon d’Automnen (Syyssalonki).

Katso myös
 Akateeminen taide

Lähteet
 Kuopion taidemuseo.

Ranskan taide
Taidenäyttelyt
Ranskan tapahtumat
Pariisin historia