joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rude Awakening (Megadethin albumi)


Rude Awakening on Megadethin viimeinen albumi ennen sen ensimmäistä hajoamista vuonna 2002. Albumi oli tarkoitus levyttää Argentiinan konsertissa, mutta syyskuun 11. päivän iskujen takia bändi päätti nauhoittaa sen Yhdysvalloissa. Dave Mustaine omisti kappaleen A Tout Le Monde syyskuun 11. päivän uhreille, ja mainitsee tämän ennen kappaleen alkua.

CD

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dave Mustaine, ellei toisin mainittu.

CD 1 
Dread and the Fugitive Mind – 4:12
Kill the King – 3:50
Wake Up Dead – 3:26
In My Darkest Hour (Mustaine, David Ellefson) – 5:28
Angry Again – 3:22
She-Wolf – 8:17
Reckoning Day (Mustaine, Marty Friedman, Ellefson) – 4:24
Devil's Island – 5:06
Train of Consequences – 4:30
A Tout le Monde – 4:49
Burning Bridges – 4:56
Hangar 18 – 4:45
Return to Hangar – 3:54
Hook in Mouth (Mustaine, Ellefson) – 4:40

CD 2 
Almost Honest (Mustaine, Friedman) – 3:57
1000 Times Goodbye – 6:14
The Mechanix – 4:36
Tornado of Souls (Mustaine, Friedman) – 5:47
Ashes in Your Mouth (Mustaine, Friedman, Ellefson, Nick Menza) – 6:04
Sweating Bullets – 4:38
Trust (Mustaine, Friedman) – 6:46
Symphony of Destruction – 4:50
Peace Sells – 5:22
Holy Wars… the Punishment Due/Silent Scorn – 8:51

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

DVD 

Albumin DVD-painos julkaistiin niin ikään vuonna 2002. Se on ylittänyt kultalevyrajan Yhdysvalloissa.

DVD debytoi Suomen virallisen DVD-listan kahdeksannella sijalla.

Sisältö 
 Dread and the Fugitive Mind
 Wake Up Dead
 In My Darkest Hour
 She-Wolf
 Reckoning Day
 Devil's Island
 Burning Bridges
 Hangar 18
 Return to Hangar
 Hook in Mouth
 1000 Times Goodbye
 Mechanix
 Tornado of Souls
 Ashes in Your Mouth
 Sweating Bullets (kappale)
 Trust
 Symphony of Destruction
 Peace Sells
 Holy Wars
 Silent Scorn (tape)

Bonusmateriaali 
 Megadeth yhtyeestä
 Paul Garganon kommentteja Megadethista (teksti)
 Bonusmateriaalia underground-liveshowsta:

 Kill the King
 Angry Again
 Almost Honest
 Train of Consequences
 À Tout le Monde

Lähteet 

Vuoden 2002 konserttitallenteet
Megadethin albumit
Megadethin videot
Musiikki-DVD:t
Armada (albumi)


Armada on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Obsidian C. (A.O Gronbech) – kitarat, syntikka 
 Thebon – laulu 
 Wizziac – basso
 Vyl (Vegard Larsen) – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 8+/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Keep of Kalessinin albumit
Martin Bahne

Carl Martin Bahne (s. 22. huhtikuuta 1975 Kaarina) on suomalainen näyttelijä. Äidinkieleltään ruotsinkielinen Bahne on näytellyt niin suomeksi kuin ruotsiksikin. Hän on mukana vuonna 2006 perustetussa Projektori-teatteriryhmässä.

Ura ja elämä
Martin Bahne syntyi vientipäällikkö Johan Bahnen ja Vivi-Ann Bahnen perheeseen. Bahne valmistui merkonomiksi vuonna 1994 ja edelleen taloustieteiden maisteriksi Åbo Akademista 1999. Teatteritaiteen maisteriksi hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2003. Hänen veljensä Magnus Bahne on entinen jalkapallomaalivahti.

Bahne on näytellyt TeatteriSudessa, jossa hänen osiaan olivat Cosmo Disney Philip Ridleyn teoksessa Disney Killer (1996) sekä keikarimainen Cléante Molièren näytelmässä Luulosairas (2000). Teatterikorkeakoulussa Bahne näytteli muun muassa David Edgarin Helluntaiaatossa. Aleksis Kiven klassikossa Seitsemän veljestä hänellä oli Tuomaan osa. 2000-luvun alkuvuosina Bahne teki rooleja Helsingin Svenska Teaternissa sekä Vaasan molemmissa teattereissa. Bahne on näytellyt myös Teater Mirissä Mihail Bulgakovin teoksessa Satan i Moskva. Projektori-ryhmässä hän on näytellyt tuotannoissa Janne Kuutio (2007) sekä Elmo (2008).

Vuonna 2007 Bahne tulkitsi pääosan Minna Haapkylän vastanäyttelijänä, kapteeni Carl von Munckina Lauri Törhösen draamaelokuvassa Raja 1918. Åke Lindmanin sotakuvauksessa Etulinjan edessä hänellä oli sivuosa. Bahne on näytellyt myös eräissä televisiotuotannoissa. Tällä hetkellä hän näyttelee Virus-teatterissa.

Filmografia

Elokuvat
 Etulinjan edessä (2004)
 Raja 1918 (2007)

Televisiotyöt
 NDA – Salassapitosopimus (2005)
 Gränsfall (2007)
 Ratamo (2018)
 Syke (2018)
 Sorjonen (2019)
 Kullannuput (2021)
 Pala sydämestä (2021)
 Karuselli (2021)
 Maria Kallio (2021)
 Made in Finland (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla
Projektori-ryhmä

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Ahmed Wali Karzai

Ahmed Wali Karzai (1961 – 12. heinäkuuta 2011) oli Kandaharin maakunnan edustaja Afganistanin valtiopäivillä loya jirgassa, Kandaharin kuninkaaksi joskus kutsuttu. Hän oli myös popalzai-heimon päällikkö sekä Afganistanin presidentin Hamid Karzain nuorempi veli. Yhdysvallat epäili häntä aiemmin korruptiosta ja huumekaupasta.

Wali Karzai syntyi Kandaharissa, mutta muutti 1982 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui Marylandissa ja Virginiassa ennen kuin perusti Chicagoon afganistanilaisen ravintolan. Hän palasi Afganistaniin 1992.

Karzai oli ollut yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa alueen rauhoittamiseksi ja entisten Talibanin taistelijoiden kouluttamiseksi uudelleen jopa siinä määrin, että häntä luonnehdittiin Etelä-Afganistanin rauhoittamisen avainhenkilöksi.

Vuonna 2009 New York Times kertoi hänen epäillystä osallisuudestaan Afganistanin huumekauppaan.
Vuotta myöhemmin NYT kertoi CIA:n maksavan hänelle palveluksistaan, joihin kuului puolisotilaallisen joukon (Kandahar Strike Force) värvääminen toimimaan CIA:n alaisuudessa Kandaharin ympäristössä. Joukon tukikohta oli sijoitettu CIA:n vuokraamaan entiseen Mullah Omarin palatsiin.
Kuollessaan hänen uskottiin kuuluvan Afganistanin kymmenen rikkaimman miehen joukkoon.

Karzai ammuttiin kotonaan. Surmaaja oli Karzain henkivartija ja kuulunut perheen palveluskuntaan kymmenen vuotta. Hänet ammuttiin veriteon jälkeen ja hänen motiiveistaan ei ole selvyyttä. Taliban on ilmoittautunut tekijäksi, mutta surmaajan ei tiedetä kuuluneen siihen. Karzain hautajaisissa räjähti tiukoista turvatoimista huolimatta itsemurhapommi, joka surmasi ainakin viisi ihmistä. Lisäksi hyökkäyksiä tehtiin hautajaisiin matkalla olevia vastaan ja Kandaharissa räjähti hautajaisten jälkeen kaksi pommia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Spiegel: Karzai's Brother Under Drug Suspicion 

Afganistanilaiset poliitikot
Vuonna 1961 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Afganistanilaiset henkirikosten uhrit
Viljo Rasila

Viljo Rasila (s. 22. tammikuuta 1926 Ypäjä) on suomalainen historioitsija. Hän oli Tampereen yliopiston Suomen historian professori vuosina 1976–1989 ja vararehtori vuosina 1984–1987. Rasila sai ensimmäisen Eino Jutikkalan historiapalkinnon vuonna 2007.

Rasila on historioitsijana ollut leimallisesti kiinnostunut arkielämän historiasta koko yhteiskunnassa yleensä. Hän on kirjoittanut mm. paikallishistoriallisista aiheista, työläiskulttuurista ja torpparikysymyksestä. Hänen tutkimuksensa ovat valaisseet torpparilaitoksen kehitystä ja Suomen sisällissotaa. Rasila on ollut myös kolmiosaisen Suomen maatalouden historian päätoimittaja.

Teoksia 
 Suomen torpparikysymys vuoteen 1909 (1961)
 Kansalaissodan sosiaalinen tausta (1968)
 Torpparikysymyksen ratkaisuvaihe (1970)
 Suomen uusimman ajan historia (1971)
 Yhteiskunnallinen korkeakoulu 1925–1966 (1973)
 Tilastolliset menetelmät historiantutkimuksessa (1977)
 Suomen poliittinen historia 1905–1975 (1980)
 Tampereen historia, II (1984)
 Tampereen historia, IV (1992)
 Pirkanmaan historia (1993)
 Historija Finlandii – Suomen historia venäjäksi (1996)
 Suomi 1918 (2018)
 Kun keisari kaatui (2018)

Lähteet 

Suomalaiset historioitsijat
Tampereen yliopiston professorit
Vuonna 1926 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Reino Kero

Reino Toivo Antero Kero (2. maaliskuuta 1939 Kiikka – 25. kesäkuuta 2020 Sastamala) oli suomalainen historioitsija. Hän aloitti historian opinnot Turun yliopistossa 1960 ja valmistui filosofian tohtoriksi 1974. Kero oli vuosina 1971–1989 yleisen historian lehtori Turun yliopistossa ja historian professori 1999–2002. 

Kero kirjoitti suomalaisesta siirtolaisuudesta Amerikkaan. Hän kirjoitti muun muassa teokset Migration from Finland to North America (1974), Neuvosto-Karjalaa rakentamassa (1983) ja Suureen länteen (1996).

Kirjallinen tuotanto 
 Intiaanien Amerikka (1986)
 Suomen siirtolaisuuden historia, I–III (1983–1986, myös Auvo Kostiainen, Arja Pilli ja Keijo Virtanen)
 Uuden maailman jättiläinen (1991, myös Auvo Kostiainen ja Keijo Virtanen)

Lähteet 
 Uppslagsverket Finland, 3 (2005) Hakemiston verkkoversio. Viitattu 15.3.2015.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Reino Keron muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset historioitsijat
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Tom Russell

Thomas George ”Tom” Russell (s. 5. maaliskuuta 1950 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Vaikka Russell yhdistetäänkin yleensä countrymusiikkiin, hänen musiikkinsa sisältää vaikutteita myös folkmusiikista, texmex-musiikista ja Yhdysvaltain lännen cowboy-musiikista. Russellin lauluja ovat levyttäneet muun muassa Johnny Cash, Nanci Griffith, Dave Alvin,  Suzy Bogguss ja monet muut. Muusikon uransa lisäksi hän on myös ITE-taidemaalari ja on julkaissut romaanin sekä koonnut kirjan laulujenkirjoittajien sitaateista yhdessä Sylvia Tysonin kanssa.

Uran alkuvaiheet
Russell valmistui Kalifornian yliopistosta pääaineenaan kriminologia ja toimi opettajana Nigeriassa Biafran sodan aikaan. Hän asui myös Espanjassa ja Norjassa ja soitti musiikkiaan sirkuksessa Puerto Ricossa.

Hän aloitti päätoimisen muusikon uransa 1970-luvulla Vancouverissa soittamalla striptease-baareissa. Myöhemmin hän siirtyi Teksasiin ja perusti yhtyeen laulaja-pianisti Patricia Hardinin kanssa. He levyttivät yhdessä kaksi albumia, mutta tiet erkanivat vuonna 1979, jolloin Russell ajautui eroon musiikkibisneksestä.

Työskennellessään taksikuskina Queensissä Russell tapasi kitaristi Andrew Hardinin (ei sukua Patricialle). Kuultuaan Russellin lauluja, Hardin sai Russellin vakuutettua siitä, että heidän oli perustettava uusi yhtye. Pian tämän jälkeen Grateful Deadin Robert Hunter oli kyydittävänä Russellin taksissa. Russell lauloi hänelle kappaleensa Gallo Del Cielo. Vaikuttunut Hunter kutsui Russellin ja Hardinin lavalle soittamaan kanssaan New Yorkin Bitter Endissä ja sitten vakiolämppärikseen. Hardin soitti kokopäivätoimisesti Russellin kanssa huhtikuuhun 2006 saakka.

Russell on konsertoinut ahkerasti Suomessa ja Freud Marx Engels & Jung on kääntänyt hänen kappaleitaan suomeksi.

Diskografia

Albumit
Ring Of Bone (Patricia Hardinin kanssa) (1976)
Wax Museum (Patricia Hardinin kanssa) (1978)
Heart on a Sleeve (1984)
Road to Bayamon (1987)
Poor Man's Dream (1989)
Hurricane Season (1991)
Cowboy Real (1991)
Box of Visions (1993)
Hillbilly Voodoo (1993, Barrence Whitfieldin kanssa)
Cowboy Mambo (1994, Barrence Whitfieldin kanssa)
The Rose of the San Joaquin (1995)
The Long Way Around (1997)
Song of the West (1997)
The Man from God Knows Where (1999)
Borderland (2001)
Museum of Memories (2002)
Modern Art (2003)
Indians Cowboys Horses Dogs (2004)
Hotwalker (2005)
Raw Vision 1984-1994 (2005)
Love and Fear (2006)
The Wounded Heart Of America (2007)
One to the Heart, One to the Head (2009, Gretchen Petersin kanssa) 
Blood and Candle Smoke (2009)
Mesabi (2011)

Kokoelmat
Tulare Dust: A Songwriters' Tribute to Merle Haggard (1994)
Veteran's Day: The Tom Russell Anthology (2009)

DVD:t
Hearts on the Line (2005)

Lähteet

Aiheesta muualla
Tom Russellin virallinen sivu 
Tom Russellin Suomen konserttien tiedotus
Hightone Records 

Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset countrymuusikot
Yhdysvaltalaiset folkmuusikot
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Islannin jääkiekkomaajoukkue

Islannin jääkiekkomaajoukkue edustaa Islantia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi jäseneksi vuonna 1992.

Se on parhaimmillaan ollut toinen 2. divisioonan A-lohkon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2014. Joukkueen sijoitus on ollut parhaimmillaan IIHF:n jääkiekon maailmanrankinglistalla 32:s, vuonna 2018.

Vuonna 2021 maassa oli 150 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia. Joukkueen apuvalmentajana on toiminut suomalainen Sami Lehtinen.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskisoissa 

 1999 - D-sarja, 9.
 2000 - D-sarja, 5.

 2001 - 2. divisioona; ryhmä A; 5.
 2002 - 2. divisioona; ryhmä A; 5.
 2003 - 2. divisioona; ryhmä B; 6., putosi 3. divisioonaan
 2004 - 3. divisioona; 1., nousi 2. divisioonaan
 2005 - 2. divisioona; ryhmä B; 6., putosi 3. divisioonaan
 2006 - 3. divisioona; 1., nousi 2. divisioonaan
 2007 - 2. divisioona; ryhmä B; 4.
 2008 - 2. divisioona; ryhmä B; 5.
 2009 - 2. divisioona; ryhmä A; 4.
 2010 - 2. divisioona; ryhmä B; 3.
 2011 - 2. divisioona; ryhmä B; 3.
 2012 - 2. divisioona; ryhmä A; 4.
 2013 - 2. divisioona; ryhmä A; 3.
 2014 - 2. divisioona; ryhmä A; 2.
 2015 - 2. divisioona; ryhmä A; 5.
 2016 - 2. divisioona; ryhmä A; 5.
 2017 - 2. divisioona; ryhmä A; 5.
 2018 - 2. divisioona; ryhmä A; 6., putosi 2. divisioonan B-ryhmään.
2019 - 2. divisioona; ryhmä B; 2.
2020 - 2. divisioonan B-ryhmän turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 - 2. divisioonan B-ryhmän turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 - 2. divisioona; ryhmä B; 1.

Maailmanranking 
 2003 – 38.
 2004 – 39.
 2005 – 39.
 2006 – 40.
 2007 – 37.
 2008 – 38.
 2009 – 37.
 2010 – 38.
 2011 – 36.
 2012 – 35.
 2013 – 33.
 2014 – 35.
 2015 – 35.
 2016 – 35.
 2017 – 34.
 2018, helmikuu – 32.
2018, toukokuu – 32.
 2019 – 33.
2020 – 33.
2021 – 35.
2022, helmikuu – 33.

Muuta 
Keväällä 2014 ennen jääkiekon maailmanmestaruuskisoja suomalainen MTV3-televisiokanava julkaisi leikkimielisen mainoksen, jossa Islannin jääkiekkomaajoukkueen valmentajat keskustelevat siitä, että suomalaisselostaja Antero Mertarannan selostuksilla on vaikutusta heidän pelaajiensa pelaamiseen.

Lähteet 
 Islannin jääkiekkoliitto
 Islanti IIHF:n sivuilla

Jääkiekkomaajoukkueet
Islannin jääkiekko
Havana

Havana voi viitata:

Paikkaan

Kuubassa 
 Havanna (Ciudad de La Habana), Kuuban pääkaupunki ja provinssi
 La Habana, Kuuban provinssi.

Yhdysvalloissa 
 Havana, kaupunki Arkansas’ssa
 Havana, kaupunki Floridassa
 Havana, kaupunki Illinois’ssa
 Havana, kaupunki Pohjois-Dakotassa
 Little Havana, Miamin kaupunginosa.

Suomessa 

 Havana, kylä Suomussalmella.

Juomaan 
 Havana Club, kuubalainen rommimerkki.

Musiikkiin 
 ”Havana”, Kenny G:n kappale vuodelta 1997
 Havana, Paradisio-yhtyeen studioalbumi vuodelta 2011
 ”Havana”, Camila Cabellon kappale vuodelta 2017.

Elokuvaan 
 Havanna, elokuva vuodelta 1990.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Shakin maailmanmestaruusottelu 1894

Shakin maailmanmestaruusottelu käytiin vuonna 1894 Wilhelm Steinitzin ja Emanuel Laskerin välillä. Ottelu oli kaikkiaan viides virallinen maailmanmestaruusottelu. Steinitz oli hallitseva mestari.

Ottelu pelattiin 15. maaliskuuta–26. toukokuuta. Pelit 1–8 pelattiin New Yorkissa, 9–11 Philadelphiassa ja 12–19 Montrealissa. 

Ottelu päättyi Emanuel Laskerin voittoon. Hänestä tuli maailmanmestari vain 26-vuotiaana.

Pelit

Lähteet 
 
 WC 1894
 Artikkeli New York Times -lehdessä
 Chessmetrics.com

Shakin maailmanmestaruusottelut
Vuoden 1894 urheilu
New Yorkin urheilu
Philadelphian urheilu
Montréalin urheilu
Zerg

Zergit ovat kuvitteellinen rotu Blizzard Entertainmentin pelissä Starcraft. Zergit eivät ole sinänsä yhtä ja samaa rotua, vaan ne ovat sekoitus erilaisia rotuja ja olentoja, jotka ovat muodostuneet yhtenäiseksi "Parveksi" Zergien infestaation takia. Zergeillä ei ole omaa tahtoa, vaan niitä hallitsevat mahtava Ylimieli () ja hänen agenttinsa nimeltä "Cerebratet".

Synty
Zergit syntyivät myös Xel'Naga-rodun vaikutuksesta, kuten Protossit, mutta he olivat vasta toinen Xel'Nagan luomus. Kaikki kuitenkin alkoi zergien Ylimielestä, sillä tämä oli ensimmäinen zerg. Ylimieli luotiin Xel'Nagan pimeän voiman avulla ja hänet luotiin siten, että häntä ei voi tuhota kuin samankaltaisilla energioilla. Kun Ylimieli oli valmis, hän alkoi kehittää armeijaa nimeltä "Zergin Parvi". Parvesta tuli nopeasti suurilukuinen ja tämän vuoksi Ylimieli perusti Parveen pesueita, joita kutakin hallitsi yksi Cerebrate. Parhaimmillaan Parvi oli niin suuri, että edes Ylimieli ei tiennyt kuinka paljon pesueita tai Zergejä itsenään oli.

Kuvitteelliset rodut

en:Races of StarCraft#Zerg
ko:스타크래프트#종족의 특성
it:Razze di StarCraft#Zerg
sv:Starcraft#Zerg
Unkari yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Unkari on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen maineikkaimmat yleisurheiluvuodet ovat kauempana menneisyydessä, joten MM-kilpailuissa se on saavuttanut vain neljätoista mitalia, joista yksikään ei ole kultainen. 

Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Unkarin paras urheilija oli neljänneksi pituushypyssä sijoittunut László Szalmá. Roomassa 1987 Attila Kovács sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi Ben Johnsonin käryttyä vuotta myöhemmin dopingista ja tultua hylätyksi. Tokiossa 1991 maa saavutti ensimmäiset mitalinsa István Bagyulan sijoittuessa seiväshypyssä hopealle ja Attila Horváthin kiekonheitossa pronssille. Stuttgartissa 1993 Unkarin ainoa mitalisti oli moukarinheitossa pronssille sijoittunut Tibor Gécsek, joka uusi suorituksensa kaksi vuotta myöhemmin Göteborgissa. Toinen Göteborgin unkarilaismitalisti oli seitsenottelussa pronssille sijoittunut Rita Ináncsi.

Ateenan MM-kilpailuissa 1997 paras unkarilainen oli moukarinheitossa neljänneksi sijoittunut olympiavoittaja Balázs Kiss. Sevillassa 1999 toinen moukarimies Zsolt Németh voitti hopeaa. Edmontonissa 2001 saaliina oli kaksi neljättä sijaa, joista toisen saavutti kymmenottelija Attila Zsivóczky ja toisen pituushyppääjä Tünde Vaszi. Pariisissa 2003 hopeamitalille ylsivät kiekonheittäjä Róbert Fazekas ja moukarinheittäjä Adrián Annus, jotka molemmat jäivät vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa kiinni huijauksesta dopingtestin yhteydessä ja menettivät olympiavoittonsa.

Helsingin MM-kilpailuissa 2005 Unkarin ainoa mitalisti oli pronssille yltänyt Attila Zsivóczky. Osakassa 2007 Unkari jäi ilman mitaleja parhaina urheilijoinaan viidenneksi sijoittuneet kiekonheittäjä Gábor Máte ja moukarinheittäjä Krisztián Pars. Berliinissä 2009 unkarilaisista pisteille ylsivät neljänneksi sijoittunut Pars sekä kuudenneksi sijoittunut kiekonheittäjä Zoltán Kövágó. Daegussa 2011 Krisztián Pars saavutti moukarinheitossa hopeaa ja oli ainoa kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt unkarilainen. Moskovassa 2013 Pars saavutti jälleen hopeaa, ja naisten moukarinheitossa Éva Orbán sijoittui seitsemänneksi. Pekingissä 2015 Pars sijoittui neljänneksi samoin kuin kuulantyönnössä Anita Márton, ja kolmannen pistesijan Unkarille toi seitsenottelussa kuudenneksi sijoittunut Györgyi Zsivoczky-Farkas. Lontoossa 2017 Anita Márton saavutti kuulantyönnössä hopeaa, Balázs Baji 110 metrin aitajuoksussa pronssia ja lisäksi Máté Helebrand sijoittui 50 kilometrin kävelyssä kuudenneksi. Dohassa 2019 Bence Halász saavutti moukarinheitossa pronssia ja lisäksi Anita Márton sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi. Eugenessa 2022 Bence Halász sijoittui moukarinheitossa viidenneksi.

Unkarin MM-mitalit kisoittain

Unkarin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Puola yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Puola on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saavuttanut yhteensä 63 mitalia, joista 20 on kultaa. Vain yksissä kisoissa se on jäänyt ilman mitalia. Maa on saavuttanut mitaleja kaikista lajiryhmistä.

Puolan menestyneimmät MM-kisaurheilijat ovat moukarinheiton viisinkertainen maailmanmestari Paweł Fajdek ja nelinkertainen maailmanmestari Anita Włodarczyk sekä kävelyn kolminkertainen maailmanmestari Robert Korzeniowski. Muut puolalaiset maailmanmestarit ovat Helsingissä 1983 kolmiloikan voittanut Zdzisław Hoffmann ja kuulantyönnön voittanut Edward Sarul, Tokiossa 1991 maratonjuoksun voittanut Wanda Panfil, Sevillassa 1999 miesten 4 × 400 metrin viestijuoksun voittanut joukkue, Edmontonissa 2001 moukarinheiton voittanut Szymon Ziółkowski, Berliinissä 2009 seiväshypyn voittanut Anna Rogowska, Daegussa 2011 seiväshypyn voittanut Paweł Wojciechowski ja Pekingissä 2015 kiekonheiton voittanut Piotr Małachowski. Ilman mitalia Puola jäi Roomassa 1987, kun sen parhaat urheilijat olivat neljänneksi sijoittuneet 800 metrin juoksija Ryszard Ostrowski ja seiväshyppääjä Marian Kolasa.

Puolan MM-mitalit kisoittain

Puolan MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Puolan yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Hesse

Hesse tai Heße voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimi

 Amandine Hesse (s. 1993), ranskalainen tennispelaaja
 Barbara Hesse-Bukowska (1930–2013), puolalainen pianisti
 Hermann Hesse (1877–1962), saksalainen kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
 Karl Hesse (s. 1936), saksalaissyntyinen katolinen arkkipiispa
 Mary Hesse (1924–2016), englantilainen filosofi 
 Otto Hesse (1811–1874), saksalainen matemaatikko  
 Gudrun Zapf-von Hesse (1918–2019), saksalainen typografi, kalligrafi ja kirjansitoja
 Veronika Hesse (s. 1952), saksalainen maastohiihtäjä

Muita
 Hessen matriisi, matemaatikko Otto Hessen mukaan nimetty matemaattinen käsite

Katso myös
Hess, saksankielinen sukunimi
Hessen (), osavaltio Saksassa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Hei, olen Susan

Hei, olen Susan () on yhdysvaltalainen Warner Brosin tuottama ja Clyde Phillipsin luoma tilannekomedia, joka huomioitiin kaksi kertaa Emmy- ja Golden Globe -ehdokkuudella. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa NBC:llä vuosien 1996–2000 aikana yhteensä 93 jakson verran.

Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran Nelosella 12. lokakuuta 1997, vuonna 2008 Kino TV:llä ja vuonna 2009 MTV3:lla.

Näyttelijät

Aiheesta muualla
 TV.com 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
NBC:n televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Jyrki Alkio

Jyrki Alkio on suomalainen toimittaja. Hän toimi vuosina 2012–2018 Tekniikka&Talous -lehden päätoimittajana. Aikaisemmin Alkio on työskennellyt Talouselämässä ja Helsingin Sanomissa. Hän on ollut perustamassa Innovaatiojournalismin Seuraa.  Vuodesta 2019 lähtien hän on työskennellyt ensin hankepäällikkönä ja myöhemmin johtavana asiantuntijana työ- ja elinkeinoministeriössä.

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Mati Unt

Mati Unt (1. tammikuuta 1944 Voore, Viro – 22. elokuuta 2005 Tallinna, Viro) oli virolainen kirjailija, esseisti ja teatteriohjaaja. Hän opiskeli kirjallisuutta ja journalismia Tarton yliopistossa.

Tuotanto
Unt sai mainetta jo 19-vuotiaana ensimmäisellä kirjallaan Hüvasti, kollane kass (”Hyvästi, keltainen kissa”). Untin toinen julkaisu, J. D. Salingerin nuorisokuvauksesta Sieppari ruispellossa vaikutteita saanut pienoisromaani Velka, aiheutti ilmestyessään omaperäisyydellään ja teeskentelemättömyydellään skandaalin  Neuvostoliiton alaisessa Virossa.

Vuonna 1970 ilmestynyt Murha hotellissa on eristyneessä hotellissa tapahtuva kafkamainen, unenomainen trilleri, jossa Untin myöhemmälle tuotannolle ominainen kokeellisuus on jo täysin esillä. Kuunpimennys vuodelta 1984 kertoo päiväkirjamuodossa nuoren, täysin miehelleen omistautuneen ja tämän kautta elävän naisen kokemuksista ja ajatuksista. Loppua kohti naisen ulkoinen ja sisäinen maailma kietoutuvat yhä erottamattomammin toisiinsa. Kuunpimennykseen sisältyy samankaltaisia, surrealismiin viittaavia tyylillisiä piirteitä, kuin sen alussa lainatun Julio Cortázarin teoksiin. Kuunpimennys on esitetty Suomessa myös näytelmäversiona. Samana vuonna ilmestynyt Niin kerrotaan on kokoelma viidentoista eri henkilön puheenvuoroja, jotka koskevat kirjan alussa tapahtunutta merkillistä taksimatkaa. Näiden puheenvuorojen kautta teos käsittelee juorujen ja valheiden syntymistä toisistaan täysin irrallisten ihmisten muodostamassa maailmassa.

Untin pääteoksena pidetään usein vuonna 1979 ilmestynyttä Syystanssia. Teos kertoo katkelmallisesti ja näkökulmaa vaihdellen kuuden eri henkilön oudoista, hauskoista ja surullisista ihmiskohtaloista Tallinnan lähiöissä. Veiko Õunpuu ohjasi vuonna 2007 kirjaan löyhästi perustuvan samannimisen elokuvan, joka otettiin maailmanlaajuisesti hyvin vastaan.

Mati Unt on haudattu Metsakalmistun hautausmaalle Tallinnaan.

Suomennetut teokset
 Syystanssi (Sügisball, 1979) Suomentanut Eva Lille. Gummerus, 1980 ISBN 951-20-2004-1
 Kuunpimennys (Kuuvarjutus, 1984) Suomentanut Eva Lille. Gummerus, 1985 ISBN 951-20-2630-9
 Niin kerrotaan (Räägivad, 1984) Suomentanut Eva Lille. Gummerus, 1986 ISBN 951-20-2738-0
 Verenluovuttajan muistikirja (Doonori meelespea, 1990) Suomentanut Samuli Juvonen. Gummerus 1991 ISBN 951-20-3720-3
 Murha hotellissa (Mõrv hotellis, 1970) Suomentanut Samuli Juvonen. Taifuuni, 1993 ISBN 951-581-010-8
Näytelmät ja kuunnelmat
 Syystanssi: kuunnelma, suom. Eva Lille. Helsinki: Yleisradio 1984
 "Hyvää iltaa, rakkaat vainajat" (Vaimude tund Jannseni tänaval, 1984) Näytelmä. Suomentanut Eva Lille. Pohjoinen, 1986
 Kertovat: kuunnelma (Nemad räägivad, aga meie kuulame), suom. Eva Lille. Helsinki: Yleisradio 1987
Pienoisromaani
 "Velka" (Völg, 1964) Pienoisromaani. Teoksessa Suomenlahden takaa - Viron uutta proosaa. WSOY, 1968

Lähteet 
 Nirk, Endel: Viron kirjallisuus. Suomentanut Eva Lille. SKS, 1986 ISBN 951-717-443-8

Kirjallisuutta
 Kalev Kesküla (toim.), Undi-jutud: mälestusi Mati Undist. 2008 ISBN 978-9985-9900-8-7 (muistelmakirja Mati Untista)

Viitteet

Aiheesta muualla

Virolaiset kirjailijat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Tuula Pelttari

Tuula Pelttari (s. 1944) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut kirjallisuusarvosteluja sekä kolumneja.

Romaanit 
Anuba, jumalten tytär (Gummerus, 1981). Egyptiin sijoittuva romaani. Toinen painos ilmestyy sähkökirjana syksyllä 2022.
Susien aika (Tammi, 1984). Teos kertoo 1600-luvun noitavainoista Suomessa.
Pimeyden sakramentti (1987). Kyöpeli-kirjasarjaan kuuluva kauhupokkari. Kaksi pienoisromaania hämärän rajamailta. Toinen painos ilmestyy sähkökirjana syksyllä 2022.
Karamellikuninkaat ja unien valtakunnat (Valmiixi, 2016). Ensimmäinen osa käsittelee muinaista Egyptiä Tutankhamonin ajalta. Toinen osa Maya-kultturia ja jaguaaripappia.
Sininen amuletti (ilmestyy sähkökirjana ja nidottuna syskyllä 2022). Jatkoa Anuba, jumalten tytär -romaanille.

Muut teokset 
Anubiksen aika. Matkakertomus Egyptistä 1984. Uusintaesitys 1985. Kuunnelma 30 min. Lukijana Veikko Honkanen. Tuottaja: YLE kulttuuritoimitus.

Muu toiminta 
Taideteoksia, taidenäyttelyitä. Aiheina enimmäkseen muinainen Egypti. Myös muotokuvia ja maisemamaalauksia.
Faraoiden perhekuntaa esittävät savityöt.

Suomalaiset fantasiakirjailijat
Suomalaiset kauhukirjailijat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Bolševikkien kansallisuuspolitiikka

Bolševikkien kansallisuuspolitiikka merkitsi vastausta kritiikkiin siitä, että Venäjän keisarikunta oli ”kansojen vankila”. Bolševikit sallivat päinvastoin kuin yhtenäisestä ja jakamattomasta '”Pyhästä Venäjästä” keisarivallan avulla kiinni pitävät monarkistit kansallisuuksille itsemääräämisoikeuden. Venäjän keisarikunnan, sittemmin Venäjän väliaikaisen hallituksen johtaman Venäjän tasavallan, muuttamisesta yhtenäisvaltiosta liittovaltioksi, federaatioksi, olisi voitu ensimmäisen maailmansodan ajan lopun odotusten mukaisesti keskustella, mutta ratkaisu olisi pitänyt tehdä yleisvenäläisessä perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa, joka kyllä kutsuttiin koolle 1918 vaalien jälkeen, mutta jonka bolševikit hajottivat estäen sitä kokoontumasta.

Käytännössä Venäjän sisällissodan rajoittamiseksi bolševikit ensin Saksan ja Itävalta-Unkarin, sitten muiden painostuksen vuoksi suostuivat joidenkin alueiden tosiasialliseen itsenäistymiseen, kun taas toisilla alueilla huolehdittiin siitä, että muodostui vastarintaliikkeitä, jotka aloittivat sisällissodan, jossa Neuvosto-Venäjä tuli avuksi.

Brest-Litovskin rauhassa Saksa pakotti Neuvosto-Venäjän tunnustamaan joukon itsenäisiä valtioita, mihin ahtaalle joutuneiden ja hallituksensakin Petrogradsta Moskovaan siirtämään joutuneiden bolševikkien oli alistuttava.

Marxilais-leniniläisen teorian kannalta kansojen itsenäistyminen Venäjästä oli vain välivaihe siksi, kunnes ne yhdentyisivät taloudellisten seikkojen vuoksi jälleen Venäjään. Ajatus muistuttaa 1990-luvulla tapahtunutta Jugoslavian purkautumista, jota Yhdysvallat ja jotkin Euroopan unionin Nato-maat tukivat integroidakseen alueet itseensä Euroopan unionin jäsenyyden avulla.

Bolševikkien kansallisuuspolitiikasta seurasi 1925–1931 muun muassa Karjalan työkansan kommuunissa suomalaistamispolitiikan vaihe, mitä oli käytetty perusteluna sille, miksi Suomen voisi liittää Karjalaan sekä aikaisemmin sille, miksi Venäjän Karjalan karjalaisten ei tarvitse pyrkiä liittyä Repolan ja Porajärven tapaan valtiolliseen yhteyteen Suomen kanssa, vaan neuvostoliittolainen kulttuuriautonomia riittää.

Bolsevikkien kansallisuuspolitiikka
Ulkoasiainkansankomissaari

Ulkoasiankansankomissaari oli Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan ja Neuvostoliiton tultua perustetuksi Neuvostoliiton ulkoasiainhallinnosta vastaavan hallituksen jäsen. Vasta 1946 muutettiin ulkoasiainkansankomissaarin tehtävän nimitys ulkoasiainministeriksi.

Ensimmäinen ulkoasiainkansankomissaari oli Lev Trotski (8. marraskuuta 1917 – 13. maaliskuuta 1918), toinen varsinainen ulkoasiainkansankomissaari Georgi Tšitšerin (7. heinäkuuta 1923 – 21. heinäkuuta  1930), kolmas Maksim Litvinov (21. heinäkuuta 1930 — 3. toukokuuta 1939) ja kolmas Vjatšeslav Molotov (3. toukokuuta 1939 – 19. maaliskuuta 1946, jolloin hänestä tuli 19.maaliskuuta 1946 — 4. maaliskuuta 1949 väliseksi ajaksi ensimmäinen Neuvostoliiton ulkoasiainministeri.

Vjatšeslav Molotovin aikana ulkoasiainkansankomissaarin virkanimike muuttui vallankumouksellisesta ulkoasiainkansankomissaarista tavanomaiseksi ulkoasiainministeriksi 19. maaliskuuta 1946, kun kaikki kansankomissaarinimitykset muutettiin ministerinimityksiksi. Näin ollen Vjatšeslav Molotov oli sekä kolmas ulkoasiainkansankomissaari että Neuvostoliiton ensimmäinen ulkoasianministeri.

Neuvostoliiton ulkopolitiikka
Richard Marner

Richard Marner (syntyjään Aleksandr Moltšanov, 27. maaliskuuta 1921 Petrograd, Neuvosto-Venäjä – 18. maaliskuuta 2004 Perth, Skotlanti) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa saksalaisen eversti Kurt von Strohmin roolissa televisiosarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen (1982–1992).

Nuoruus
Moltšanov syntyi Petrogradissa, Neuvosto-Venäjällä vuonna 1921. Hänen isänsä Pavel oli ollut Henkikaartin Semjonovin rykmentin eversti keisarinvallan aikana. Koko perhe kuitenkin jätti kotimaan jo tulevan näyttelijän varhaislapsuudessa, paeten Suomen ja Saksan kautta Iso-Britanniaan jossa hänen isoisoäitinsä, kansallismielinen kirjailija Olga Novikova jo asui.

Moltšanov kävi Monmouthin koulua Walesissa, jossa hän oppi puhumaan sujuvasti englantia, ranskaa, saksaa ja venäjää. Koulun jälkeen Moltšanov liittyi Britannian kuninkaallisiin ilmavoimiin. Hän palveli ilmakoulutusjoukoissa Etelä-Afrikassa. Sodan jälkeen hän otti nimen Richard Marner ja ryhtyi näyttelijänuralle.

Ura
Marnerilla ei ollut näyttelijänkoulutusta. Hän teki ensiesiintymisensä West End-teatterissa 1950-luvulla Robert Stolzin näytelmässä Rainbow Square. Kosmopoliittisuudensa ansiosta Marner sai paljon rooleja, kuten venäläisen upseerin roolin  Peter Ustinovin näytelmästä The Love of Four Colonels.

1960-luvulla Marner alkoi esiintyä televisiossa. Vuonna 1960 hän näytteli anestesiologia Danger Man -sarjan yhdessä jaksossa. Sen jälkeen hän vieraili muun muassa sarjoissa Me kostajat, Jason King ja Maanalainen armeija. Marner esiintyi myös elokuvissa Afrikan kuningatar (1951), Mies kylmästä (1965), Likainen tusina (1967) ja Elät vain kahdesti (1967).

Marner aloitti tunnetuimmassa roolissaan Maanalainen armeija iskee jälleen -komediasarjan eversti Kurt von Strohmina vuonna 1982, näytellen sarjassa sen päättymiseen asti. Marner näytteli von Strohmia myös sarjaan perustuvassa näytelmässä, jota esitettiin London Palladiumissa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Sarjan päättymisen jälkeen Marner nähtiin vielä televisiosarjassa Lovejoy vuonna 1994 sekä elokuvassa Peloista pahin vuonna 2002.

Yksityiselämä
Marner oli naimisissa näyttelijä Pauline Farrin kanssa vuodesta 1947 kuolemaansa saakka. Heillä oli yksi tytär, Helen. Marner kuoli 82-vuotiaana Perthissä 18. maaliskuuta 2004.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Pohjois-Carolinan yliopisto

Pohjois-Carolinan yliopisto (University of North Carolina) on julkinen osavaltionyliopisto Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Yliopistojärjestelmään kuuluu 16 kampusyliopistoa ja yksi lahjakkaille opiskelijoille tarkoitettu tiede- ja matematiikkapainotteinen high school. 

Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä on yksi suurimmista kampusyliopistoista. Se on myös parhaiten menestynyt kampus yliopistorankingeissa. Esimerkiksi tieteellisiin saavutuksiin pohjautuvassa kiinalaisessa ARWU-vertailussa Chapel Hill sijoittui vuonna 2021 sijalle 29 maailman parhaimpien yliopistojen joukossa. Toinen samalle maailman huippuyliopistojen listalle yltänyt kampusyliopisto oli Greensboro, joka arvioitiin tuhannen yliopiston listauksessa sijaluokkaan 801-900.

Lähteet

Pohjois-Carolinan yliopistot ja korkeakoulut
Carmen Silvera

Carmen Blanche Silvera (2. kesäkuuta 1922 Toronto, Ontario – 3. elokuuta 2002 Northwood, Lontoo) oli kanadalaissyntyinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Edith Artois'n roolista brittiläisessä televisiosarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen (1982–1992).

Nuoruus ja ura
Silvera syntyi Torontossa, Kanadassa vuonna 1922. Lapsena hän muutti perheensä kanssa Coventryyn, Iso-Britanniaan, mutta he evakoituivat takaisin Kanadaan toisen maailmansodan ajaksi. Isänsä vastustuksesta huolimatta Silvera päätti ryhtyä näyttelijäksi, saaden koulutuksensa London Academy of Music and Dramatic Artissa.

Uransa alussa Silvera työskenteli West End-teattereissa. 1960-luvulla hän teki ensimmäisen merkittävän televisioroolinsa saippuasarjassa Compact, jossa hän esitti Camilla Hopea. Tämän jälkeen Silvera vieraili muun muassa televisiosarjoissa Doctor Who ja Ruutiukot.

Silvera teki pisimmän televisioroolinsa komediasarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen, jossa hän esitti Edith Artoisia. Silvera esiintyi sarjassa kaikilla sen tuotantokausilla. Sarjan päättymisen jälkeen Silvera esiintyi elokuvassa La Passione vuonna 1996.

Yksityiselämä
Näyttelijäntöidensä ohella Silvera teki hyväntekeväisyystyötä Grand Order of Lady Ratlings -järjestölle. Hän avioutui näyttelijä John Cunliffen kanssa vuonna 1941. He erosivat Silveran saatua keskenmenon, eikä Silvera enää avioitunut uudelleen.

Silvera kuoli keuhkosyöpään 80-vuotiaana näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa Englannissa 3. elokuuta 2002.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Rauhanyliopisto

Rauhanyliopisto (University for Peace, UPEACE) on vuonna 1980 perustettu Costa Ricassa toimiva yliopisto, jonka tavoitteena on rauhan edistäminen pyrkimällä lisäämään ihmisten välistä suvaitsevaisuutta.

Rauhanyliopistossa on tällä hetkellä 124 opiskelijaa 37 maasta, ja se on ainoa YK:n instituutioista, jolla on oikeus myöntää maisterin- ja tohtorintutkintoja. Oppilaitoksen virallinen kieli on englanti, mutta monet henkilökunnasta puhuvat vain espanjaa ja merkittävää osa yliopiston kirjaston kokoelmista ei ole saatavissa englanninkielisenä. 

Yliopiston kampus sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Costa Rican pääkaupungista San Josésta. Kampukseen kuuluu suojeltu metsäalue ja rauhanpuisto. 

Yliopiston toiminta rakentuu vuoden mittaisten maisteriohjelmien ympärille. Yliopistolla on kahdeksan osastoa: kansainvälinen oikeus ja ihmisoikeudet, kansainvälinen oikeus ja kiistojen välittäminen, sukupuoli ja rauhanrakentaminen, kansainvälinen rauhantutkimus, rauhankoulutus, ympräistöturvallisuus ja rauha sekä media, konflikti ja rauha. Rauhanyliopisto tarjoaa lisäksi myös yhdessä yhdysvaltalaisen American Universityn kanssa kaksois-koulutusohjelman, jossa opiskelijat saavat kahden vuoden opintojen jälkeen filosofian maisterin tutkinnon American Universityn kansainvälisen tutkimuksen koulutusohjelmasta ja Rauhanyliopistosta filosofian maisterin tutkinnon luonnonvarojen käytöstä ja kestävästä kehityksestä. 

Rauhanyliopiston ensimmäisenä rehtorina toimi suomalainen Tapio Varis.

Tausta

Akateemisen vapauden takaamiseksi yliopisto perustettiin YK:n yleiskokouksen hyväksymänä. Rauhanyliopisto toimii oman neuvoston ohjaamana. Yliopiston laajempi tehtävä on maailmanrauhan ja YK:n turvallisuustavoitteiden edistäminen. Koulutuksen ja tutkimuksen merkitys rauhan edistämisessä ja väkivallan vähentämisessä tunnustetaan yhä voimakkaammin. Yliopiston rahoitus tulee pääasiassa lahjoituksina eri maiden hallituksilta ja yhdistyksiltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneet kansakunnat
Korkeakoulut
Costa Rica
Sarah Lawson

Sarah Lawson (s. 6. elokuuta 1928) on brittiläinen näyttelijä. Hän opiskeli Lontoon Webber Douglas Academy of Dramatic Artsissa.

Lawson esiintyi muun muassa elokuvassa Paholaisen morsian (1968). Hän oli naimisissa näyttelijä Patrick Allenin kanssa, kunnes jäi leskeksi 28. heinäkuuta 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert von Bahr

Carl Robert Lauri von Bahr (s. 27. elokuuta 1943 Solna, Tukholman lääni, Ruotsi) on ruotsalainen musiikkituottaja ja levy-yhtiön johtaja.

Von Bahr on opiskellut laulupedagogiksi Ruotsin Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Tukholmassa. Hän on työskennellyt musiikkiteknikkona Tukholman filharmonisessa orkesterissa 1968–1973 ja levytuottajana vuodesta 1970. Hän on perustanut 1973 levy-yhtiön BIS, jonka toimitusjohtaja hän edelleen on.

Von Bahr on ollut naimisissa 1970–1977 Gunilla von Bahrin kanssa, 1979–2001 Marianne von Troilin ja 2002–2010 Sharon Bezalyn kanssa. Hänen äitinsä oli balettitanssija Margaretha von Bahr ja velipuolensa laulaja Riki Sorsa. Von Bahr sairastaa Castlemanin tautia, joka aluksi oli diagnosoitu syöväksi. Sairaus pysyy hänellä kurissa lääkityksellä.

Palkinnot ja tunnustukset
International Classical Music Awards -palkinto (ICMA) 2011 Sibeliuksen koko tuotannon julkaisemisesta 65 cd:nä

Lähteet

Ruotsalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset aateliset
BIS Records

BIS Records AB (aiemmin Grammofon AB BIS) on ruotsalainen levy-yhtiö, jonka toimipaikka on Åkersbergassa. Sen on perustanut 1973 Robert von Bahr.

BIS julkaisee yksinomaan klassista musiikkia ja on erikoistunut pohjoismaiseen musiikkiin, varsinkin Jean Sibeliukseen, jonka teokset on julkaistu 68 levyn kokonaiseditiona, mutta yhtiö on julkaissut myös vähemmän tunnettujen säveltäjien teoksia. Yhtiö oli vuonna 2016 julkaissut noin 1 700 nimekettä.

Keskeisiä hankkeita ovat olleet muiden Alfred Schnittken, Joonas Kokkosen ja Kalevi Ahon kokonaislevytykset sekä J. S. Bachin kirkkokantaattien levytys.

BIS valittiin Midemissä vuoden levy-yhtiöksi 2008. Vuonna 2014 Minnesotan orkesterin ja Osmo Vänskän Sibelius-levy palkittiin Grammylla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 BIS Records
 Robert von Bahrin haastattelu. Dave Billinge, Music Web international.

Ruotsalaiset levy-yhtiöt
Taidemusiikin levymerkit
Nedum Onuoha

Chinedum "Nedum" Onuoha (s. 12. marraskuuta 1986 Warri, Nigeria) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Englannin Valioliigan Queens Park Rangersia, jonne hän siirtyi Manchester Citystä tammikuussa 2012 neljän ja puolen vuoden sopimuksella. 

Maajoukkuetasolla hän on pelannut Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Häntä pyydettiin Nigerian maajoukkueeseen aikuisten tasolla, mutta hän aikoo ainakin toistaiseksi yrittää päästä Englannin maajoukkueeseen. Onuoha pelaa yleensä topparina, mutta hän pystyy pelaamaan myös laitapakkina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Onuohan tilastot Soccerbase-sivustolla 
 Onuohan viralliset kotisivut

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Naraka

Naraka on buddhalaisuudessa ja hindulaisuudessa paikka missä paha karma puhdistuu. Sen voisi suomentaa helvetiksi tai kiirastuleksi. Naraka ei ole ikuinen kuten kristinuskossa, mutta pitkäaikainen. Niitä on kahdeksan kylmää ja kahdeksan kuumaa. Joissakin lähteissä Narakoja on jopa tuhat.

Narakat buddhalaisuudessa

Kylmät Narakat 
Arbuda: Kylmyys aiheuttaa rakkuloita
Nirarbuda: Kylmempi kuin edellinen, rakkulat puhkeavat
Atata: Kylmyys aiheuttaa "at-at-at" -äänen
Hahava: Olennot valittavat "ha,ho" -äänillä kivusta
Huhuva: Hampaat värisevät "hu-hu" -ääntä
Utpala: Ihosta tulee sininen
Padma: Iho halkeaa pois
Mahapadma: Täällä koko ruumis halkeaa palasiksi, jolloin sisäelimet ovat alttiina kylmälle

Kuumat Narakat 
Sañjīva: Maa on tehty tulikuumasta raudasta ja Yaman palvelijat lyövät tulisilla aseilla
Kālasūtra: Edellisen lisäksi Yaman palvelijat piirtävät mustia viivoja ihoon
Saṃghāta: Myös tässä maa on kuumaa rautaa ja sen lisäksi valtavat kivimassat murskaavat ruumiin veriseksi massaksi. Prosessi alkaa alusta kivien liikuttua
Raurava: Ihmiset etsivät taloista suojaa kuumalta raudalta, mutta päästyään taloon sisälle ovi menee lukkoon ja talo syttyy tuleen
Mahāraurava: Sama kuin Raurava, mutta suuremmat kivut
Tapana: Yaman palvelijat keihästävät ihmisiä, niin että näiltä tulee liekkejä nenästä ja suusta
Pratāpana: Kuten Tapanassa, mutta keihästys on verisempää
Avīci: Ihmisiä paistetaan uunissa

Hindulaisuus
Buddhalaisuus
Helvetti
Thora Hird

Dame Thora Hird DBE (28. toukokuuta 1911 Morecambe, Lancashire – 15. maaliskuuta 2003 Twickenham, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin komediarooleista. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Edie Pegdenin roolista komediasarjassa Vielä virtaa.

Nuoruus
Thora Hird syntyi Morecambessa vuonna 1911. Hänen isänsä Henry työskenteli managerina Royalty Theatressa ja hänen äitinsä Mary oli näyttelijä. Hird esiintyi ensimmäistä kertaa näytelmässä jo kahden kuukauden ikäisenä. Koulut käytyään Hird työskenteli kymmenen vuoden ajan osuuskaupan kassalla.

Ura
Hird ryhtyi päätoimiseksi näyttelijäksi saatuaan työpaikan Morecamben repertoaariteatterista vuonna 1931. Vuonna 1939 hän tapasi näyttelijä George Formbyn, jonka ansiosta hän sai työpaikan Ealing-studioilta. Seuraavana vuonna Hird teki ensiesiintymisensä valkokankaalla elokuvassa Spellbound, minkä jälkeen hän esiintyi useissa Ealing-studioiden sotapropagandaelokuvissa.

1950- ja 1960-luvulla Hird esiintyi useissa elokuvissa, kuten esimerkiksi elokuvassa Kun hymy hyytyy vuonna 1962, mutta hän ei koskaan saanut pääroolia. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi televisiorooliensa kautta. Vuosina 1960–1964 Hird näytteli Freddie Frintonin kanssa keski-ikäistä pariskuntaa komediasarjassa Meet the Wife. Sen jälkeen hänellä oli päärooli komediasarjassa In Loving Memory, jota tehtiin vuosina 1979–1986.

Vuonna 1986 Hird esiintyi Vielä virtaa -sarjan joulujaksossa roolihahmonaan mekaanikko Wesley Pegdenin vaimo Edie. Hirdin oli alun perin tarkoitus vain vierailla sarjassa, mutta hänestä tuli nopeasti osa sarjan vakiokaartia. Hird näytteli sarjassa kuolemaansa asti.

Hird kirjoitti kolme omaelämäkertaa, Scene and Hird (1976), Is It Thora?: my autobiography 1975–1995 (1996) ja Nothing Like a Dame (2001). Näiden lisäksi hän kirjoitti kirjan Not in the Diary (2000), joka sisälsi hänen mietteitään ja tarinoita kulissien takaa.

Yksityiselämä
Hird oli naimisissa rumpali James Scottin kanssa 57 vuoden ajan tämän kuolemaan 1994 saakka. Pariskunnalla oli yksi tytär, Janette Scott, joka työskenteli myös näyttelijänä.

Hird voitti uransa aikana kolme Baftan televisiopalkintoa. Vuonna 1993 hänet nimettiin Royal Television Societyn kunniagalleriaan, ja vuonna 1998 hän sai elämäntyöpalkinnon British Comedy Awardissa. Vuonna 1983 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) ja vuonna 1993 ritarikomentajaksi (DBE).

Hird kuoli 91-vuotiaana aivoverenkiertohäiriön seurauksena näyttelijöiden lepokoti Brinsworth Housessa 15. maaliskuuta 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Shirley

Shirley () on englantilaisen kirjailijan Charlotte Brontën kirjoittama romaani vuodelta 1849. Se on Brontën toinen julkaistu romaani. Kirjalla ei ole yhtä selkeää päähenkilöä, vaan se kertoo kahdesta naisesta, Shirley Keeldarista ja Caroline Helstonesta, ja kahdesta miehestä, Robert ja Louis Mooresta. Shirley on rikas, Caroline köyhä, Robert on tehtailija ja kamppailee sodan aiheuttamien ongelmien kanssa, hänen veljensä Louis on Shirleyn entinen kotiopettaja. Teos sijoittuu kirjailijan kotiseudulle Yorkshireen Napoleonin sotien ja luddiittien aikaan. Carolinen hahmon uskotaan perustuvan Brontën sisareen Anneen, joka kuoli Brontën kirjoittaessa kirjaa. Myös Brontën toinen sisar Emily ja veli Branwell kuolivat kirjan kirjoittamisen aikana. 

Ensijulkaisunsa aikaan vuonna 1849 useat arvostelijat pitivät Shirleyta pettymyksenä Brontën ensimmäisen ja kehutun teoksen Kotiopettajattaren romaanin jälkeen. Myöhemmät arvostelijat ovat kuitenkin kehuneet teoksen feministisyyttä.

Suomennos

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Shirley 

Englantilaiset romaanit
Vuoden 1849 kirjat
Brontën perhe
Arthur Lowe

Arthur Lowe (22. syyskuuta 1915 – 15. huhtikuuta 1982) oli englantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan kapteeni George Mainwaringin roolista BBC:n tilannekomediasarjassa Ruutiukot.

Lowe syntyi Hayfieldissä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Lähi-idässä. Sodan jälkeen hän esiintyi aktiivisti sekä elokuvissa, että näyttämöllä. Vuosina 1968–1965 hän esitti Leonard Swindleytä Granada Televisionin saippuasarjassa Coronation Street. Vuosina 1968–1977 Lowe esiintyi komediasarjassa Ruutiukot.

Vuonna 1973 Lowe sai BAFTA-palkinnon roolistaan elokuvassa O Lucky Man!.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Sheila Fearn

Sheila Fearn (s. 3. lokakuuta 1940) on brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan televisiosarjoista The Likely Lads (1964–1966), Whatever Happened to the Likely Lads? (1973–1974) ja George and Mildred  (1976–1980).

Aiheesta muualla 
  

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Elke Sommer

Elke Sommer (s. 5. marraskuuta 1940) on saksalainen näyttelijä, malli, laulaja ja taidemaalari. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Laukaus pimeässä (1964) ja Carry On Behind (1975). Lisäksi rooli elokuvassa Takaa-ajettuna (1963) toi hänelle Golden Globen.

Koska hän työskenteli näyttelijänä useissa maissa, hän puhuu useita vieraita kieliä. Hän on levyttänyt useita lauluja ja esittänyt kuvataidettaan myös yksityisnäyttelyissä.

Aiheesta muualla 
  
 Elke Sommer kuvataiteilijana 

Saksalaiset näyttelijät
Saksalaiset mallit
Saksalaiset laulajat
Saksalaiset taidemaalarit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt