joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Asma al-Assad

Asma al-Assad (o.s. Akhras, s. 11. elokuuta 1975) on Syyrian presidentti Bašar al-Assadin puoliso. Asma Akhras syntyi Lontoossa syyrialaistaustaiseen perheeseen. Miehensä alaviittisuvusta poiketen Asman suku on taustaltaan sunnalainen. Pari avioitui vuonna 2000 ja Asma oli näyttävästi julkisuudessa Bašarin presidenttikauden alkupuolella, mutta Syyrian sisällissodan alkamisen jälkeen hän on näyttäytynyt julkisuudessa harvemmin.

Elämäkerta

Asma al-Assad syntyi Lontoossa vuonna 1975 varakkaaseen syyrialaistaustaiseen sunnalaiseen perheeseen. Hänen isänsä Fawaz Akhras oli sydänlääkäri ja äiti Sahar työskenteli Syyrian Lontoon lähetystössä. Asma valmistui lontoolaisesta King’s College London -yliopistosta ja työskenteli talousanalyytikkona. Asma tapasi Bašar al-Assadin tämän opiskelujen aikana Lontoossa, mutta parin suhteesta ennen heidän avioitumistaan tiedetään vain vähän. Joidenkin lähteiden mukaan Bašarin äiti vastusti parin avioliittoa Asman sunnalaisuuden perusteella. Bašar al-Assadin suku kuuluu alaviitteihin. Uutinen avioliitosta tuli monelle yllätyksenä. Parin häät pidettiin vuonna 2000. Samana vuonna Bašar al-Assad valittiin maansa presidentiksi isänsä ja aikaisemman presidentin Hafiz al-Assadin kuoleman jälkeen.

Asma al-Assad on ollut miehensä mukana näyttävästi julkisuudessa. Hänen vaikutuksestaan miehensä politiikkaan tiedetään kuitenkin vain vähän. Nuoren lännessä opiskelleen presidentin ja tämän aviopuolison toivottiin aluksi johtavan vapaampaan yhteiskuntaan Syyriassa ja kehitys kulkikin aluksi tähän suuntaan. Bašar al-Assadin viran alkukaudesta on joskus puhuttu Damaskoksen keväänä. Tästä huolimatta Syyrian sisällissota alkoi vuonna 2011, kun Daraan kaupungissa pidätettiin joukko koululaisia, jotka joutuivat myös kidutuksen uhreiksi. Heidän kohtelunsa johti nopeasti levinneisiin mellakoihin, jotka johtivat puolestaan sisällissotaan. Sisällissodan alussa Asman kantaa miehensä menettelyyn ei tiedetty ja esimerkiksi Britannian ja Saksan YK:n lähettiläät vetosivat häneen vuonna 2012 pyytäen tätä tuomitsemaan väkivaltaisuudet. Sisällissodan alkamisen jälkeen Asma katosi kuitenkin julkisuudesta. The Guardian-lehden vuonna 2012 vuotamien sähköpostien mukaan Asma on käyttänyt tuhansia dollareita esimerkiksi Pariisista hankittuihin kynttilöihin ja kattokruunuihin. Sähköpostien perusteella Asma oli myös yhteyksissä Qatarin emiirin tytär Mayassa al-Thanin kanssa, joka neuvoi paria jättämään Syyrian vihjaten heidän saavan mahdollisesti turvapaikan Dohasta.

Vuonna 2018 uutisoitiin, että Asma al-Assadilla oli todettu rintasyöpä ja hän oli aloittanut syöpähoidon.

Asmalla ja Bašarilla on kolme lasta, Hafez, Zein ja Karim. Perheen uskotaan asuvan Damaskoksen Malkin kaupunginosassa. Euroopan unioni on asettanut Asmalle muun Bašarin lähipiirin ohella pakotteita, joihin kuuluu esimerkiksi varojen jäädytys ja matkustuskieltoja. Asma on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen, eivätkä matkustuskiellot koske näin Britanniaa.

Lähteet

Syyrialaiset henkilöt
Valtionpäämiesten puolisot
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Kinnie

Kinnie on kitkeränmakea hiilihapotettu pomeranssilla ja marunauutteella maustettu virvoitusjuoma. Sitä on valmistanut Maltan Attardissa vuodesta 1952 Simonds Farsons Cisk.

Juoma on väriltään ruskeaa. Sitä juodaan sellaisenaan tai sekoitetaan alkoholijuomien kanssa. Se tunnetaan Maltan suosituimpana alkoholittomana virvoitusjuomana, ja sitä on jopa sanottu Maltan kansallisjuomaksi.

Historia 

Kinnien kehitti Simonds Farsons Cisk -yhtiön johtaja Anthony Miceli Farrugia. Se luotiin vuonna 1952 kilpailemaan maahan toisen maailmansodan jälkeen tulleiden kansainvälisten virvoitusjuomamerkkien, erityisesti Coca-Colan, kanssa. Sen mausta tehtiin tarkoituksella ainutlaatuinen, sillä Farrugia halusi sen erottuvan kilpailijoistaan. Resepti on salainen, mutta juoman on arveltu sisältävän ginsengiä ja raparperiä.

Ranskalainen Comité International d’Action Gastronomique et Touristique valitsi Kinnien vuoden virvoitusjuomaksi 1975. Juoman kevytversio Diet Kinnie tuli kauppoihin vuonna 1984. Vuonna 2007 valikoimaan tuli mukaan Kinnie Zest, sokeriton juoma, jossa on voimakkaampi appelsiinin maku. Stevialla ja sokerilla makeutetun Kinnie Vitan myynti alkoi vuonna 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kinnien kotisivut 

Virvoitusjuomamerkit
Maltalainen kulttuuri
Erkki Valaste

Kaarlo Erkki Matti Valaste (22. kesäkuuta 1931 Kokkola – 10. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen rumpali ja yhtyeenjohtaja, jota pidetään Suomen ensimmäisenä kansainvälisen tason jazzrumpalina. Hänen tuotteliainta aikaansa olivat 1950-luvun loppupuoli ja 1960-luvun alkupuoli, jolloin hän soitti myös tuhansilla iskelmälevytyksillä.

Erkki Valaste oli kotoisin Pohjanmaan ruotsinkieliseltä rannikolta kuten myös muusikot Sacy Sand, Göran Ödner ja Sven Nygård. Alueella kuului Ruotsin radio, joka lähetti 1950-luvulla jazzia paljon Yleisradiota enemmän. Huolimatta vammasta toisessa kädessään Valaste soitti 15-vuotiaasta asti rumpuja kokkolalaisessa Royal-orkesterissa, mutta kouluttautui myös merkonomiksi. Royalissa pianoa soittanut Erkki Ertama on muistellut, että he tilasivat Ruotsista yhdysvaltalaisten orkesterisovitusten nuotteja, minkä ansiosta Valaste oppi lukemaan nuotteja.

Valaste muutti Helsinkiin, jossa hän soitti rumpuja ainakin Erkki Ahon, Arvo Koskimaan, Olavi Koskelan, Göran Ödnerin, Olli Hämeen ja Jaakko Salon jazzkokoonpanoissa sekä vuonna 1957 perustetussa Radion tanssiorkesterissa. Myöhemmin Valaste perusti oman yhtyeen, jossa puhaltimia soitti Unto Haapa-aho, kontrabassoa Erkki Seppä, pianoa Matti Konttinen ja laulusolisteina toimivat Vieno Kekkonen ja Seija Simola. Toinen Valasteen mukaan nimetty kokoonpano oli vuoden 1964 paikkeilla muutaman singlen levyttänyt Valastones-lauluyhtye, jossa hänen lisäkseen lauloivat Nacke Johansson, Vieno Kekkonen ja Heikki Laurila.

Valaste teki uransa aikana tuhansia levytyksiä ja keikkoja. Hän soitti muun muassa kaikilla Olavi Virran keskeisimmillä levytyksillä. Levy-yhtiöiden ohella Valasteen pääasiallisia työllistäjiään olivat Yleisradio ja Suomen Filmiteollisuus.

Maaliskuussa 1963 Erkki Valaste joutui kylmiltään sijaistamaan Duke Ellingtonin orkesterin rumpalia Kulttuuritalon konsertissa, kunnes tämä saatiin selviämään soittokuntoon.

Pahenevasta alkoholismistaan huolimatta Valaste soitti rumpuja ammattimaisesti 1980-luvun puoleenväliin asti.

Lähteet
 

Suomalaiset jazzrumpalit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Ulla ja Mark

Ulla ja Mark on Anni Swanin nuortenkirja vuodelta 1924. Se jatkaa tarinaa, joka alkoi kirjassa Pikkupappilassa. Siinä seurataan Ullan ensimmäistä kouluvuotta. Ulla pääsee tätiensä luokse asumaan ja käymään heidän hieman vanhanaikaista tyttökouluaan. Tädit haluavat kasvattaa Ullasta nöyrän ja kiltin nuoren naisen. Luonnollista Ullaa on kuitenkin vaikea muokata, ja jopa ankarat tädit huomaavat nauttivansa Ullan iloisesta ja vapaasta tavasta. Tällä kertaa päättyy sukupolvien välinen konflikti päähenkilön voittoon.

Myös tässä kirjassa Swan vertailee maalaisnuoria rikkaisiin kaupunkilaisnuoriin. Ullan rikas luokkatoveri Vaava on samanlainen kontrasti Ullan luonnollisuudelle kuin kaupunkilaisserkku Tyyrakin. Tälläkin kertaa Swan kuvaa rikkaat karikatyyrimaisesti hienostelevina ja keikarimaisina.

Miljöö on perinteisistä tyttökirjoista tuttu koulukaupunki. Edelleen kaupunki koetaan kuitenkin pelottavana, ja Ullalla onkin aluksi vaikeuksia sopeutua uuteen ympäristöön.

Ulla ja Mark on tavallaan tyttökirjan ja poikakirjan sekoitus. Kirjassa seurataan myös Markin elämää uuden isän ja tämän nuoren vaimon kanssa, joka ei ole aivan ihastunut uuteen rooliinsa Markin äitinä. Kun Markin isä kuolee, hänen asemansa joutuu vaakalaudalle väärinkäsitysten takia.

Kirjallisuutta
 

Anni Swanin teokset
Nuortenkirjat
Vuoden 1924 kirjat
Sara ja Sarri matkustavat

Sara ja Sarri matkustavat on Anni Swanin nuortenkirja vuodelta 1930 ja jatkaa tarinaa, joka kerrottiin kirjassa Sara ja Sarri. Se eroaa huomattavasti aikaisemmista nuortenkirjoista. Se on itse asiassa matkakertomus, johon on lisätty tyttökirjoista tuttuja piirteitä. Edellisestä kirjasta tutut Sara ja Sarri lähtevät isänsä kanssa kiertämään Eurooppaa. Anni Swan yhdistää faktaa ja fiktiota ja piilottaa tähän nuorisokirjaan varsinaisen tietopaketin Euroopasta ja sen historiasta. Tieto tarjotaan henkilöiden elämyksinä eikä pelkkinä kuvauksina. Kirjassa esiintyy runsaasti satuja ja legendoja, mikä selittyy kirjailijan mieltymyksellä legendoihin ja kansantaruihin. Sara ja Sarri matkustavat isänsä ja huvittavan seuraneitinsä kanssa Keski-Euroopassa ja Italiassa. He tutustuvat paikalliseen elämään ja nähtävyyksiin ja kokevat huimia, joskin paikoittain epäuskottavia seikkailuja.

Swan rikkoo kirjallaan perinteistä tyttökirjamallia lähettämällä kirjan päähenkilöt ulkomaille. Kodin turvallinen ympäristö vaihtuu matkailuun Euroopassa. Sara ja Sarri tapaavat paljon paikallisia asukkaita ja oppivat samalla niin Euroopan historiaa kuin maantietoakin.

Sara ja Sarri ovat edelleen kilttejä tyttöjä mutta jatkavat stereotypioiden rikkomista itsenäisillä tavoillaan. He kiertelevät paljon kaksin eri kaupungeissa, ja matkan loppupuolella he kokevat jopa poikamaisia seikkailuja. Ollessaan Pistyanin kylpyläkaupungissa Slovakiassa he sattumalta kuulevat nuoresta sotilaspojasta, joka on tullut rajan yli tapaamaan kuolevaa sisartaan. Poliisit jahtaavat häntä, eikä hän pääse rajan yli takaisin Unkarin puolelle turvaan. Niinpä tytöt päättävät auttaa häntä varastamalla seuraneitinsä passin ja pukemalla nuoren sotilaan hänen hepeneisiinsä ja salakuljettamalla hänet rajan yli. He onnistuvat yrityksessään saatuaan apua englantilaiselta lordilta, jonka autonkuljettajana sattuu olemaan tyttöjen hyvä ystävä Pauli. Seikkailut jatkuvat heidän saapuessaan myöhässä Budapestiin, jossa heidän oli tarkoitus tavata isänsä ja seuraneitinsä. He eivät löydäkään isäänsä juna-asemalta, vaan kulkevat yksinänsä ympäri Budapestia muutaman päivän, ennen kuin he löytävät takaisin isänsä luokse.

Kirjallisuutta
 

Anni Swanin teokset
Nuortenkirjat
Vuoden 1930 kirjat
Joulukalenteri: Huiman hyvä joulu!

Joulukalenteri: Huiman hyvä joulu! on suomalainen joulukalenterisarja, joka esitettiin joulukuussa 2017 Yle TV2-kanavalla ja Yle Areenassa.

Juoni 

Kaino Juhana on vasta tonttunen ja hänestä voi tulla tonttu vasta kun kolme hammasta on irronnut. Hänen isällään Pasipekalla on keksinnöt loppuneet joten hän hakkaa päätään pöytään. Kaino Juhana menee kuusen alle, josta hänen päähänsä putoaa satsumia ja jota hän luulee satsumapuuksi. Huima Hurja kertoo muille, että hän on tavannut metsässä tontun, mutta muut eivät usko häntä, joten hän kaivaa lumikuopan, jonne Kaino Juhana tipahtaa. Kaino Juhana ylittää rajan, jota hän ei saisi ylittää. Huima Hurja, Kaino Juhana ja Serkku Shh lähtevät seuraamaan Pasipekkaa joulupukin pajalle.

Hahmot 
Kaino Juhana Tonttunen:
Kaino Juhana Tonttunen on tonttunen, joka asuu isänsä Pasipekan kanssa. Kaino Juhana on luonteeltaan vaatimaton ja hieman ujo. Kaino Juhanan ystäviä ovat Huima Hurja sekä Serkku Shh. Kaino Juhanaa esittää Hannes Mikkelsson. Kaino Juhanasta tulee keksintövastaava 24. jaksossa.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Joulukalenteriohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Suomen Jazzlegenda

Suomen Jazzlegenda on palkinto, joka myönnetään vuosittain merkittäville, pitkän linjan suomalaisille muusikoille. 

Vuosina 2001–2014 Suomen Jazzlegenda -palkintojen jakamisesta vastasivat Suomen Big Band Yhdistys, Suomen Jazz & Pop Arkisto sekä Imatra Big Band Festival. Vuodesta 2017 lähtien palkintojen myöntämisestä on vastannut Musiikkiarkisto.

Suomen Jazzlegenda -palkinnolla palkitut 
 Erik Lindström (2001)
 Ossi Runne (2001)
 Jaakko Furman (2002)
 Raimo Henriksson (2002)
 Kaarlo Kaartinen (2003)
 Pertti Metsärinne (2003)
 Helena Siltala (2004)
 Antti Pirtinheimo (2004)
 Sven Nygård (2005)
 Heikki Sarmanto (2005)
 Jukka Haavisto (2006)
 Pentti Lasanen (2006)
 Esa Pethman (2007)
 Eero Koivistoinen (2007)
 Markku Johansson (2008)
 Juhani ”Junnu” Aaltonen (2008)
 Kari Fall (2009)
 Olli Ahvenlahti (2009)
 Reino Laine (2010)
 Pentti Mutikainen (2010)
 Pentti Lahti (2011)
 Pekka Sarmanto (2011)
 Heikki Virtanen (2012)
 Seppo Hovi (2012)
 Ilpo Kallio (2013)
 Esko Heikkinen (2013)
 Eero Ojanen (2014)
 Seppo ”Paroni” Paakkunainen (2014)
 Veikko Hakkarainen (2017)
 Eerik Siikasaari (2017)
 Fred Andersson (2018)
 Carl Gustav ”Nalle” Nyman (2018)
 Teppo Hauta-aho (2019)
 Heikki ”Mike” Koskinen (2019)
 Iro Haarla (2020)
 Wiola Talvikki (2020)
 Matti Koskiala (2021)
 Jukkis Uotila (2021)
 Pepa Päivinen (2022)
 Jorma Tapio (2022)

Lähteet
 Suomalaisia jazzpalkintoja, Perinnejazz.fi. Viitattu 18.11.2021.

Viitteet

Suomalainen jazz
Musiikkipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Motif

Motif on X-ikkunointijärjestelmän  graafinen käyttöliittymäkirjasto. Sitä on aiemmin käytetty useiden kaupallisten Unix-käyttöjärjestelmien graafisien käyttöliittymän toteutukseen. Motif on ohjelmoitu C-kielellä ja toteutettu X:aan kuuluvan X Toolkit Intrinsics (Xt) -luokkakirjaston avulla.

Motifin kehitys alkoi DECin ja Hewlett-Packardin ja muiden yhteistyönä yhteisen käyttöliittymän luomiseksi X-ikkunointijärjestelmälle. Kehitysryhmä tunnettiin nimillä X/Open, joka yhdistyi Open Software Foundationin kanssa Open Groupiksi.
Motif-ohjelmointirajapinta on standardoitu vuonna 1994 IEEE:n standardissa IEEE 1295.

Kirjaston lisäksi Motifiin kuuluu ikkunanhallintaohjelma Motif Window Manager (MWM). Useat kaupalliset Unixit käyttivät graafisena käyttöliittymänään Motifiin perustuvaa Common Desktop Environmentia (CDE).

HP:n Visual User Environment perustui myös Motifiin, mutta HP osallistui myös CDE:n kehitykseen.

Motif 2.1 lisäsi Unicode-tuen.

Motifille on tehty avointa kloonia nimeltä Lesstif, joka pyrki Motif 1.2 -yhteensopivuuteen. Lesstif oli mukana useissa Linux-jakeluissa.

Motifista julkaistiin vuonna 2000 Open Motif -versio omalla lisenssillä, joka ei ollut täysin avoin.

Motif ja CDE on julkaistu vuonna 2012 vapaalla LGPL-lisenssillä.

Viitteet

Aiheesta muualla
 http://www.rahul.net/kenton/faqs/Motif-FAQ.html 

Ohjelmointiympäristöt
Käyttöliittymäkirjastot
Vapaat ohjelmistot
Berlin Station

Berlin Station on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Olen Steinhauer. Sarjan kymmenjaksoinen ensimmäinen tuotantokausi alkoi Epix-kanavalla Yhdysvalloissa 16. lokakuuta 2016. Sarjaa jatkettiin marraskuussa 2016 toiselle tuotantokaudelle, jonka esittäminen alkoi 15. lokakuuta 2017. Kolmas tuotantokausi esitettiin 2. joulukuuta 2018 – 17. helmikuuta 2019, ja jäi sarjan viimeiseksi.

Berlin Station kertoo Yhdysvaltain tiedustelupalvelu Central Intelligence Agencyn (CIA) toimista Berliinissä, Saksassa. Sarjan pääosissa ovat Richard Armitage, Rhys Ifans, Leland Orser, John Doman, Keke Palmer, Tamlyn Tomita, Michelle Forbes, Ashley Judd ja Richard Jenkins.

Rooleissa

Päärooleissa

Sivurooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Epixin televisio-ohjelmat
Karhi (sukunimi)

Karhi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Akseli Karhi (ent. Kuhlberg) (1891–1943), näyttelijä ja teatterinjohtaja, Kirsti Karhin puoliso, Maija Karhin isä
Kirsti Karhi (o.s. Boxberg) (1902–1981), näyttelijä, Akseli Karhin puoliso, Maija Karhin äiti
Maija Karhi (oik. Karhi-Kärävä) (1932–2018), näyttelijä, Akseli ja Kirsti Karhin tytär
Otto Karhi (vuoteen 1906 Lindgrén) (1876–1966), kansanedustaja (Maalaisliitto), Maalaisliiton puheenjohtaja
Luettelo Ruoveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Ruoveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ruoveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet

Viitteet

Ruovesi
Ruovesi
Narcis Iustin Ianău

Narcis Iustin Ianău (s. 24. helmikuuta 1995 Bacău, Romania) on romanialainen kontratenori ja crossover-laulaja. Hän nousi kotimaassaan kuuluisuuteen tultuaan toiseksi Românii au talent -kykyjenetsintäkilpailun ensimmäiselä tuotantokaudella vuonna 2010. Ianău esiintyy pääosin Itä-Euroopassa ja Saksassa, mutta on osallistunut useille kansainvälisille kiertueillekin. 

Tammikuussa 2015 Ianău debytoi Romanian kansallisoopperassa Cluj-Napocassa, esittäen paimenen roolia, Giacomo Puccinin oopperassa Tosca. Hän on tehnyt taiteellista yhteistyötä brittiläissopraano Sarah Brightmanin kanssa sekä osallistunut saksalaiskuoro Gregorianin kansainvälisille kiertueille. 

Loppuvuodesta 2017 Ianău osallistui Brightmanin, kreikkalaisen Mario Frangoulisin, puertoricolaisen Fernando Varelan sekä Gregorian-kuoron kanssa laajalle Euroopanlaajuiselle Royal Christmas Gala -joulukiertueelle. Marraskuun lopulla kiertue vieraili myös Helsingissä, Hartwall Arenalla.

Aiheesta muualla 
 Viralliset Facebook-sivut

Lähteet 

Vuonna 1995 syntyneet
Romanialaiset laulajat
Kontratenorit
Elävät henkilöt
Hibbing

Hibbing on kaupunki Yhdysvaltojen Minnesotan osavaltion koillisosassa, St. Louisin piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 16 361. Hibbing on syntynyt Mesabi Range -vuoriston kaivostoiminnan myötä. Kaupungin reunalla on Hull–Rust–Mahoning -niminen maailman suurin rautamalmin avolouhos.

Hibbingin kaivoksissa työskenteli 1800- ja 1900-luvun vaihteessa runsaasti suomalaissiirtolaisia, paljon muun muassa Parkanon seudulta tulleita. Vuonna 2008 kaupunkiin pystytettiin suomalaissiirtolaisten muistokivi.

Hibbing tunnetaan myös Nobel-palkitun laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin kotikaupunkina. Hän asui perheineen Hibbingissä 6-vuotiaasta 18-vuotiaaksi.

Ruotsista tullut Carl Eric Wickman alkoi vuonna 1914 kuljettaa kaivosmiehiä autolla töihin ja kotiin Hibbingissä. Siitä sai alkunsa Pohjois-Amerikan tunnetuin bussiyhtiö Greyhound Lines.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hibbingin kaupungin verkkosivusto  

Minnesotan kaupungit
Suhoi Su-17

Suhoi Su-17 (Nato-koodi: Fitter) on venäläinen ja Neuvostoliitossa kehitetty suihkumoottorikäyttöinen rynnäkkökone. Suhoi Su-17 käyttää muuttuvageometrista siipeä. Konetyypin prototyyppi lensi ensilentonsa vuonna 1969. Ensiesittely tapahtui 1970. Su-17 säilyi pitkään tuotannossa, joka päättyi vasta vuonna 1990. 

Su-17 kehitettiin Su-7 -mallista. Su-17 -mallissa asekuorman kapasiteetti on noin . Su-20 ja Su-22 -mallit olivat konetyypin vientiversioita. Neuvostoliiton satelliittivaltioissa eli itäblokissa nämä olivat usean maan ilmavoimien käytössä. 

Suhoi Su-17 saattaa kuljettaa asekuormaa maksimissaan 12x ripustuspisteessään enintään 4 000 kg. Lisäksi koneessa on kiinteästi 2x Nudelmann-Rikhter NR-30 -tyyppiset 30mm konetykit, joihin on 80 laukausta kumpaankin. Matalalla kone kykenee äänen nopeuden ylittävään nopeuteen, sekä korkealla 1,6 -kertaiseen äänennopeuteen. Lakikorkeus on jopa 18 000 metriä ja enimmäislentomatka noin 2 300 kilometriä. Taistelusäde tällä koneella on 1 150 km.

Lähteet
http://www.netti.fi/halle/planes/rus/su-17.htm
https://fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/su-17.htm

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.sukhoi.org/eng/planes/museum/su17/ 
https://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=192
http://www.combataircraft.com/en/Military-Aircraft/Sukhoi/Su-17/20/22-Fitter/
https://www.fighter-planes.com/info/su17.htm
https://www.skybrary.aero/index.php/SU17

Suhoin ilma-alukset 
Neuvostoliittolaiset rynnäkkökoneet
P.O

Pyo Ji-Hoon ( s. 2. helmikuuta 1993, Soul, Etelä-Korea), paremmin tunnettuna artistinimellä P.O (), on eteläkorealainen rap-artisti, jonka levy-yhtiö on Seven Seasons. Hän on räppäri Block B-yhtyeessä. Hän on myös jäsen Block B:n sub-unitissa, Bastarzissa U-Kwonin ja B-Bombin kanssa.

Biografia 
P.O syntyi Soulissa, Etelä-Koreassa. Hän on kertonut, että hänen perheensä on hyvin rikas. Hän valmistui Hanlim Mullti Art koulusta.

Ura 
Ilmoitettiin, että P.O:ta ei oltu valittu Block B jäseneksi koska hän epäonnistui ensimmäisessä Block B esiintymiskokeessa. Vuosi myöhemmin P.O yritti esiintymiskoetta uudelleen sen jälkeen kun hän oli harjoitellut enemmän ja laihtunut 10 kiloa, mikä ansaitsi hänelle paikan Block B jäsenenä.

P.O debytoi Block B-yhtyeessä huhtikuussa, 2011. Neljä vuotta myöhemmin ilmoitettiin, että P.O osallistuisi Block B:n ensimmäiseen sub-unittiin, Bastarziin jäsenien U-Kwon ja B-Bombin kanssa. Ryhmän ensimmäinen albumi julkaistiin 13. huhtikuuta 2015, ja toinen albumi 31. lokakuuta 2016.

2017 kesäkuussa P.O ja toinen Block B jäsen U-Kwon ansaitsivat Maxim K-Model Icon Idol palkinnon.

20. syyskuuta 2017, Block B Project-1 julkaistiin Japanissa. Albumissa oli viisi Block B jäsentä ja heidän biisejään useiden eri Japanilaisten artistien kanssa. P.O:n ja U-Kwonin biisi oli nimeltään "Winner" jossa oli mukana Japanilainen rap-artisti, Chanmina.

Syyskuun 19, 2017 ilmoitettiin, että P.O tekisi vihdoin hänen soolo debyyttinsä. Hän julkaisi biisin nimeltä "Men'z Night" syyskuun 27, jossa oli mukana laulaja Chancellor.

Diskografia 
Pääartikkeli: Block B discography

Katso myös: Bastarz § Discography

Filmografia 
TV-ohjelmat

Draamat

Hip hop -artistit
Eteläkorealaiset muusikot
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Park Kyung

Park Kyung ( s. 8. heinäkuuta 1992 Soul Etelä-Korea) on eteläkorealainen laulaja, jonka levy-yhtiö on Seven Seasons. Hän on räppäri ja laulaja Block B -yhtyeessä.

Biografia 
Park Kyung syntyi Soulissa, Etelä-Koreassa. Hän ja Zico ovat lapsuuden ystäviä, he kävivät koulua yhdessä. Kyung valmistui Inha-yliopistosta, teatteri- ja elokuva-alan laitoksesta. Park Kyung kuuluu Mensaan.

Ura 
Park Kyung aloitti rap-uransa promotoimalla underground-musiikkia Zicon kanssa. Hän käytti nimeä "Holke", mikä tarkoittaa Horse-K. 

Vuonna 2009 Park Kyung debytoi digitaalisella singlellä " The Letter" ollessaan duo Zicon kanssa.

27. elokuuta 2015 televisio-ohjelma "Problematic Men" ilmoitti, että Park Kyung tulisi ohjelmaan mukaan säännölliseksi jäseneksi 6. syyskuuta alkaen.

Kyungin soolokappale "Ordinary Love" jossa oli mukana hiphoptuottaja Kero, ja laulaja Park Boram, julkaistiin 21. syyskuuta 2015. Kappale ylitti useita korealaisia livelistoja päivänä kun se julkaistiin, ja se debytoi numero ykkösenä Melonissa ja Gaon Weekly Digital listassa.

25. toukokuuta 2016 Kyung julkaisi musiikkivideon kappaleelle "Inferiority Complex". Se on romanttinen duetto jossa on mukana GFriendin Eunha.

15. joulukuuta 2016 ilmoitettiin, että Kyung aikoo julkaista singlensä "Ogeul Ogeul" neljä päivää myöhemmin. "Ogeul Ogeul" julkaistiin ensin mixtapena vuonna 2013. Otsikko on korealainen ilmaisu, joka tarkoittaa sitä tunnetta kun katsot jotain hyvin kliseetä.

8. tammikuuta 2017 Block B ilmoitti, että Park Kyung aikoo julkaista hänen ensimmäisen mini-albumin, Notebook, 18. tammikuuta. Albumi sisälsi viisi kappaletta, mukaan lukien kolme jotka olivat jo ennen julkaistu singleinä.

Park Kyung sävelsi Block B:n biisin "Yesterday", joka julkaistiin 6. helmikuuta 2017.

31. heinäkuuta 2017 MBC televisio network ilmoitti, että Park Kyung tulisi esiintymään uudessa televisio-ohjelmassa "Mystery Rank Show 1, 2, 3", jota alettiin televisioida 4. elokuuta. Seuraavana päivänä Kyung julkaisi digitaalisen singlen, "Wiped" osana hyväksymiskampanjaa.

Diskografia 

Singlet

Filmografia 
Draamat

TV-ohjelmat

Aiheesta muualla 
 Instagram
 Twitter

Hip hop -artistit
Eteläkorealaiset muusikot
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Taula (tulen sytyttäminen)

Taula on taulakäävästä (Fomes fomentarius) saatava sytyke eli herkästi tuleen syttyvä tulentekotarvike, jota on ennen vanhaan käytetty tulen sytyttämisessä tuluksilla. Tähän viittaa myös sen tieteellinen nimi (lat. fomes: taula, sytyke). 

Taulaa valmistettaessa käävän itiöemä ensin kuorittiin, sitten poistettiin pillit ja saatu käävänsisusta (malto) laitettiin likoamaan koivun­tuhka­lipeä­liuokseen pariksi päiväksi. Liotuksen jälkeen kostea käävänsisus nuijittiin ja kaulittiin levyiksi. Näistä taulalevyistä sitten otettiin sopivia paloja tulentekoon. Tulenteossa kipinällä on sytytetty taula ja sillä sitten jotakin isompaa sytykettä, esimerkiksi sytykerullaa tai pallomaiseksi pyöriteltyä heinä- tai katajanniinikasaa.

Taula kytee useita tunteja, ja sitä on vanhoina aikoina käytetty myös tulen siirtämiseen paikasta toiseen. Samanlaiseen tarkoitukseen on käytetty Suomessa arinakääpää. Alpeilta löytyneellä esihistoriallisella Ötzillä oli tulentekovarusteissaan taulakääpää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tiedebasaari: Taulakääpä kelpaa vaikka todistajaksi 
Arkeologian harrastajalehti 2004 TAULAKÄÄVÄSTÄ TULEKSI s.3 (pdf)
Partio: Taulan tai luntun valmistus

Tulen sytyttäminen
Olivier Derivière

Olivier Derivière (s. 26. joulukuuta 1978) on ranskalainen videopelien säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten työstään pelien Alone in the Dark (2008), ObsCure (2004) ja Remember Me (2013) ääniraidoissa. Viimeisestä pelistä Derivière voitti IFMCA:n palkinnon kategoriassa Best Score for a Video Game or Interactive Media.

Diskografia 
 ObsCure (2004)
 Championsheep Rally (2006)
 My Little Flufties (2006)
 Obscure II (2007)
 Alone in the Dark (2008)
 The Fall Trilogy (2009)
 Might and Magic: Heroes Kingdoms (2009)
 Tangled: The Video Game (2010)
 Cardboard Castle (2011)
 Of Orcs and Men (2012)
 Harold (2013)
 Remember Me (2013)
 Assassin’s Creed IV: Black Flag – Freedom Cry (2013)
 Bound by Flame (2014)
 Supernova (2015)
 Subject 13 (2015)
 The Technomancer (2016)
 Get Even (2017)
 Vampyr (2018)
 11-11: Memories Retold (2018)
 A Plague Tale: Innocence (2019)
 Greedfall (2019)
 Dying Light 2 (2022)

Lähteet

Elävät henkilöt
Ranskalaiset säveltäjät
Vuonna 1978 syntyneet
Markus Aremo

Markus Ara Aremo (s. 1. huhtikuuta 1969 Tuusula) on suomalainen keittiömestari ja ravintola-alan yrittäjä. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 1999.

Henkilöhistoria
Markus Aremo syntyi Arto Aremon ja Sirkka-Liisa Koskisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1993 on filosofian maisteri Nina Aremo. Markus Aremo tuli ylioppilaaksi 1988 ja valmistui hotelli- ja ravintolaesimieheksi 1994. Hän toimi vuosina 2015-2017 ravintoloitsijana ja keittiömestarina 25-paikkaisessa helsinkiläisessä  Regina-ravintolassa, joka kuitenkin lopetti toimintansa vuonna 2017. Aiemmin Aremon toimiessa helsinkiläisen ravintola Georgen keittiömestarina paikan taso tunnustettiin vuosina 2004-2006 arvostetulla Michelin-tähdellä. Hän on toiminut myös esimerkiksi Carma-ravintolan (Michelin-tähti vuonna 2008) ja sitä seuranneen La Table -bistron ravintoloitsijana ja keittiöpäällikkönä.

Teoksia
 Jari Peltonen, Markus Aremo (2009). La Table: Ruokia Provancesta. Kustannusosakeyhtiö Otava, ISBN 9789511225577 
 Markus Aremo (2008). Tähdenlento 
 Markus Aremo, Erkka Hotti, Laura Riihelä (2007). Snadi suklaakirja. ISBN 9789529230730

Lähteet

Suomalaiset kokit
Suomalaiset ravintoloitsijat
 Keittokirjailijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Terence Davies

Terence Davies (10. marraskuuta 1945 Liverpool, Lancashire) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka on 1970-luvun puolessavälissä alkaneella urallaan tehnyt vain muutaman pitkän näytelmäelokuvan, kolme lyhytelokuvaa (ns. Terence Davies -trilogia) ja yhden dokumentin. Häntä pidetään kuitenkin yhtenä Britannian arvostetuimmista elokuvaohjaajista. Hänen elokuviaan ovat Rakkaat muistot (Distant Voices, Still Lives, 1988), Päivä painuu mailleen (The Long Day Closes, 1992), Sydän vieraassa talossa (The House of Mirth, 2000) ja Syvänsininen meri (The Deep Blue Sea, 2011). Daviesin teosten teemoja ovat nostalgia sekä homoseksuaalisuus ja sen suhde työväenluokkaan ja katoliseen kristinuskoon.

Vuonna 2010 Davies vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla ja vuonna 2016 Rakkautta & Anarkiaa -festivaaleilla Helsingissä.

Filmografia
 The Terence Davies Trilogy
Children (1976)
Madonna and Child (1980)
Death and Transfiguration (1983) 
 Rakkaat muistot (Distant Voices, Still Lives, 1988)
 Päivä painuu mailleen (The Long Day Closes, 1992)
 The Neon Bible (1995, perustuu John Kennedy Toolen romaaniin Neonraamattu)
 Sydän vieraassa talossa (The House of Mirth, 2000 perustuu Edith Whartonin romaaniin Säätynsä uhri)
 Of Time and the City (2008, pitkä dokumentti)
 Syvänsininen meri (The Deep Blue Sea, 2011, perustuu Terence Rattiganin näytelmään)
 Sunset Song (2015, perustuu Lewis Grassic Gibbonin romaaniin)
 Hiljainen intohimo (A Quiet Passion, 2016, runoilija Emily Dickinsonin elämäntarina)

Lähteet

Aiheesta muualla
Daviesin haastattelu , Hannu Björkbacka, Keskipohjanmaa 2016
Bagh, Peter von: ”Englannin elokuvan ulkopuolinen”, Terence Daviesin haastattelu, Filmihullu 4/2010.
Raitio, Risto: ”Säätynsä uhri: Ternce Davies vierailulla Edith Whartonin ilosessa talossa”, Filmihullu 4/2010.
Waarala, Hannu: ”Terence Davies ja pysähtyneen ajan kuva”, Filmihullu 4/2010.

 Vuonna 1945 syntyneet
 Elävät henkilöt
 Brittiläiset elokuvaohjaajat
RISC-V

RISC-V (RISC-Five) on avoin ja vapaa RISC-suoritinarkkitehtuuri, joka on kehitetty Berkeleyn yliopistossa. Arkkitehtuuri on julkaistu vuonna 2010. Suoritinta voi valmistaa ja käyttää vapaasti.

RISC-V:n etu kilpailevaan ARM-suorittimeen on sen avoimuus: OEM-valmistajat voivat käyttää määrittelyä suunnitteluun ja valmistukseen joko kokonaan ilman tai pienillä rojaltimaksuilla, joka on suuri osa kustannuksesta ARM-suorittimessa.
Muilla suorittimilla on patentteja käskykannan erikoisuuksiin, joka estää muita käyttämästä niitä ilman lisenssiä. Neuvottelut lisensseille voivat viedä useita kuukausia ja maksaa miljoonia dollareita, jotka tekevät niistä epäsopivia muun muassa akateemisille tahoille.
Muiden suorittimien valmistamiseen tarvitaan ytimen tai käskykannan lisensoinnin lisäksi muuta immateriaalista kuten muistiohjaimia, IO-liityntöjä ja niin edelleen. Muiden suorittimien lisensointiin liittyy normaalisti etukäteismaksu sekä rojaltimaksu jokaista myytyä piiriä kohden. 

RISC-V tukee 32- ja 64-bittisiä osoiteavaruuksia ja lisäksi on hahmotelma 128-bittiselle tulevalle osoiteavaruudelle.

Western Digital on ilmoittanut siirtyvänsä käyttämään suoritinta. Western Digital valmistaa vuosittain noin miljardi ydintä ja odottaa sen kasvavan kahteen miljardiin: yhtiö siirtää koko tuotantolinjansa RISC-V:lle.
Nvidia käyttää suoritinta grafiikkaprosessorien ohjaamiseen samalla piirilevyllä.

Linux-ytimeen tuki on lisätty ytimen versiossa 4.15.
Wind River Systems on ilmoittanut VxWorks-tuesta joulukuussa 2019. OpenBSD lisäsi tuen versiossa 7.0.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 Käskykantamanuaali 

Suorittimet
Avoin laitteisto
Peppi Aralehto

Peppi Aralehto (s. 1979 Tukholma) on suomalainen pitopalvelukokki. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2000. Hän työskenteli tuolloin Petteri Luodon ja Pekka Terävän kanssa samassa ravintolassa.

Vuonna 2017 Aralehto oli päivätöissä vastaten mainostomisto N2:n lounasravintolasta. Hän on toiminut aiemmin muun muassa ravintola Havis Amandanssa, Meritorpassa, Chez Dominiquessa, G. W. Sundmansissa,  Savoyssa, Gagussa ja ulkomailla (Ruotsin Edsbacka Krog, Tanskan Restaurang Cristie, Kaliforniassa, Alpeilla ja Norjassa).
Hän on toiminut Petteri Luodon assistenttina Bocuse d’Or -kilpailussa.

Hänen puolisonsa on Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2003 voittanut Ari Ruoho. Aralehto on yhdessä miehensä kanssa laatinut Helsingin Sanomien kuukausiliitteen ruokapalstaa. Palstan kolmen ensimmäisen vuoden pohjalta on koottu keittokirjakin.

Teokset
 Peppi Aralehto, Ari Ruoho ja Jouni K. Kemppainen (2013) Kuukausiliitteen keittokirja. Helsingin Sanomat, ISBN 9789525557596.

Lähteet

Suomalaiset kokit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Kihniön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kihniön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kihniön kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

Lähteet

Viitteet

Kihniö
Kihniö
São Vicente de Foran luostari

São Vicente de Foran luostari on 1600-luvulla rakennettu luostari Lissabonissa. Luostari perustettiin alun perin 1100-luvun puolivälissä. Luostarikirkosta löytyy useiden Portugalin kuninkaallisten hautoja.

Luostarikirkolla on renessanssityylinen julkisivu. Kirkon nykyinen kupoli on rakennettu vuoden 1755 jälkeen, sillä vanha kupoli sortui Lissabonin maanjäristyksessä. Kirkon esineistöön kuuluu Intiassa 1700-luvulla norsunluusta veistetty Jeesusta esittävä patsas.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Portugalin kirkot
Lissabonin rakennukset ja rakennelmat
Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä

Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä sisältää Karjalaan jääneiden vainajien muistoksi pystytettyjä muistomerkkejä Suomessa. 

Muistomerkit ovat sijaintikunnan mukaisessa järjestyksessä. Tässä luettelossa on 232 on Suomessa olevaa muistomerkkiä.



Luettelo muistomerkeistä

Huomautuksia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Karjalaan jääneiden vainajien
Luovutettu Karjala
Evakot ja asutustoiminta
Mickey

Mickey on yhdysvaltalaisen laulajan ja koreografin Toni Basilin vuoden 1981 kappale hänen esikoisalbumiltaan Word of Mouth. Kappaleen sanoittivat Mike Chapman ja Nicky Chinn nimellä ”Kitty”. Sen äänitti ensimmäisenä brittiyhtye Racey vuonna 1979 julkaistettavaksi heidän esikoisalbumillaan Smash and Grab. Toni Basil muutti kappaleen nimen nimestä ”Kitty” nimelle ”Mickey” tehdäkseen kappaleen, joka kertoo miehestä.

Lähteet

Vuoden 1982 kappaleet
Yhdysvaltalaiset popkappaleet
Yhdysvaltalaiset uuden aallon kappaleet
Țuică

Țuicǎ ) on perinteinen romanialainen alkoholijuoma. Se on periaatteessa luumuista valmistettavaa hedelmäviinaa, jolla on omat valmistus- ja käyttöperinteensä. Erityisesti perinne on vahvaa Ardealissa eli Transylvaniassa. Țuicǎ tunnetaan unkarinkielisistä kirjoituksista jo 1300-luvun lopulta Bistrițan alueelta, silloin kirjoitusasussa "cujka". Vastaava juoma tunnetaan muissa osissa Romaniaa nimillä pǎlincǎ ja horincǎ, mutta erona esimerkiksi unkarilaiseen pálinkaan on väkevyydessä ja valmistusaineissa. Țuicaan ei esimerkiksi ikinä käytetä aprikoosia, vaan aina luumua. Valmistusta on paljon maatiloilla laillisena kotipolttona.

Valmistusta varten luumut poimitaan elokuussa, ja niistä otetaan pois sinihappoa sisältävät kivet. Mäskin annetaan käydä noin kaksi kuukautta. Sen jälkeen rankki tislataan yleensä kahdesti, ja vahvuusprosentiksi saadaan jopa noin 55–60. Tisle kypsytetään puutynnyrissä, jotka ovat mieluiten akaasiaa. Tuote sekoitetaan kuumaan veteen, joten lopullinen vahvuusprosentti jää alle väkiviinan tason. Juomaa nautitaan kyytipoikana useimmiten porsaanlihan kera, ja sillä katsotaan olevan myönteisiä vaikutuksia ruoansulatuksen kannalta.

Lähteet 

Alkoholijuomat
Romanialainen keittiö
Benjamin Alfthan

Benjamin Alfthan (27. helmikuuta 1866 Ilmee –  13. toukokuuta 1921 Antrea) oli suomalainen osuustoimintamies ja yritysjohtaja.

Alfthanin vanhemmat olivat kirjailija Johannes Alfthan ja Viktorina Tavast ja puoliso vuodesta 1890 Ida Gustava Månsson. Alfthan tuli ylioppilaaksi 20-vuotiaana 1886 ja valmistui agronomiksi kolmen vuoden opintojen jälkeen 1889. Toimittuaan 1890–1897 valtion omistaman tilan hoitajana hän työskenteli vuoteen 1901 maanviljelyskoulun opettajana, kunnes tuli Pellervon Välitysliikkeen johtajaksi. Sen toimintaa jatkaneen Hankkijan toimitusjohtaja Alfthan oli perustamisvuodesta 1905 vuoteen 1919 ja vielä myöhemmin johtokunnan neuvotteleva jäsen. Tämän jälkeen Althan oli Osuusliike Rehutuonnin toimitusjohtaja vuoteen 1921. Alfthanin aloittaessa Hankkijan toimitusjohtajana sillä oli noin 50 osuuskuntajäsentä, hänen erotessaan keväällä 1919 niitä oli 860. Alfthan oli Pellervo-Seuran johtokunnan jäsen 1909–1917, Osuukassojen Keskuslainarahaston hallintoneuvoston jäsen 1907–1917 ja Suomen Osuustoimintalehden toimituskunnan jäsen 1912–1918.

Lähteet 
 

 Suomalaiset opettajat
 Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Kaarina Heikinheimo

Kaarina Heikinheimo (s. 19. marraskuuta 1946 Vaasa) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän valmistui vuonna 1968 ja on sen jälkeen toiminut vapaana taiteilijana Vaasassa.

Heikinheimo on alansa merkittävimpiä kokeellisia taiteilijoita. Hänen pellavakudelmansa ovat pohjautuneet muun muassa maalauksiin, ja hän on luonut myös kolmiulotteisia tekstiiliteoksia. Hänen töitään on monissa suurissa tiloissa, kuten kirkoissa ja palvelutaloissa. Bromarvin kirkon ja Ulvilan kirkon alttaritaulut ovat hänen tekemiään. Nykyisin hän keskittyy ainoastaan tekstiiliveistoksiin.

Heikinheimolle on myönnetty Kädentaitajien kultainen ansiomerkki, Vaasan Jaakkoo -palkinto, Vaasan kaupungin kulttuuripalkinto, Etelä-Pohjanmaan Kulttuurirahaston kulttuuripalkinto, ja valtion taiteilijaeläke.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaarina Heikinheimo – Finnishdesigners
 Kaarina Heikinheimo – Pohjalainen Taiteilijaliitto ry

Vuonna 1946 syntyneet
Suomalaiset tekstiilitaiteilijat
Elävät henkilöt
Säiliöinti

Säiliöinti () tai käyttöjärjestelmätason virtualisointi tarkoittaa tietotekniikassa kevyempää eriyttämistä kuin hypervisorilla tehtävä virtualisointi.

Ratkaisuja ovat muun muassa FreeBSD:n jail, Linux container, NetBSD:n sysjail, AIX Workload Partitions ja Solaris Container/Zone.

Säiliöt eivät tarvitse hypervisoria, virtuaalikoneita eikä tarvitse suorittaa kokonaista asiakaskäyttöjärjestelmää varsinaisen käyttöjärjestelmän lisäksi. Myöskään levytilaa ei tarvitse varata toistuville tiedoille. Säiliöitä voi käyttää kuudesta kahdeksaan kertaa enemmän samalla laitteistolla kuin perinteisellä virtualisoinnilla.

Säiliöitä kutsutaan myös virtuaaliympäristöiksi (, VE) erona virtuaalikoneille. Virtuaaliympäristö on tiettyihin tarkoituksiin sopiva vaihtoehto virtuaalikoneille pilvipalveluiden toteutukseen.
Säiliöintiä käytetään muuttumattomien käyttöjärjestelmien kanssa: näissä varsinainen käyttöjärjestelmä on samanlainen jokaisella koneella ja sovellukset asennetaan säiliöihin.

Toteutustekniikat 
Varhainen tapa on ollut Unixissa toteutettu chroot-rajoitus hakemistopuun rajaamiseksi, joka myöhemmin lisättiin 4.2BSD:ssä.

Linuxissa säiliöinnin toteuttamiseen käytetään yhdistelmiä ytimen tukemia mekanismeja kuten cgroups-resurssointia ja nimiavaruuksia sekä seccomp, AppArmor ja SELinux oikeusrajoitteita. Eri ratkaisuja ovat Docker, Linux-VServer, lmctfy, LXC, OpenVZ ja Podman. Ohjelmistot kuten Kubernetes, Mesos ja Swarm ovat suunnattu useiden säiliöiden hallintaan useilla eri koneilla klustereissa.

Myös Copy-on-write -tekniikkaa voidaan käyttää hyödyksi, jolloin oma tallennustila varataan vasta kun on tarvetta tallettaa eriävää tietoa.

Docker vaikutti merkittävästi säiliöinnin suosioon ja yleistymiseen.

Open Container Initiative 
Open Container Initiative (OCI) on Dockerin ja Linux Foundationin vuonna 2015 perustama yhteenliittymä, joka on standardoinut käytettäviä tiedostomuotoja, ohjelmointirajapintoja ja ajonaikaisia ympäristöjä. Docker refaktoroi ohjelmistonsa pienempiin komponentteihin, joista osan se luovutti määrittelyjen kanssa OCI:lle. OCI:n ohjelmistot ja määrittelyt toimivat perustana useille muille.

Katso myös 
 Virtualisointi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Open Container Initiative 
 Rootless containers with Podman and fuse-overlayfs (PDF) 
 Image Format Specification 
 Open Container Initiative Runtime Specification 

Tietotekniikka
Linnan juhlat (elokuva)

Linnan juhlat on Tapio Piiraisen käsikirjoittama ja ohjaama televisioelokuva, jonka ensiesitys nähtiin 3. joulukuuta 2017 Yle TV1:n Kotikatsomo-ohjelmapaikalla.

Elokuvan päähenkilö, filosofian tohtori Bruno A. Oja (Ville Myllyrinne), on muuttanut Lappiin. Hän saa kutsun Linnan juhliin, jonne hän lähtee taksilla Lapin miehen Jallun (Kai Lehtinen) kyydillä. Matkalla Kilpisjärveltä Helsinkiin Oja löytää itselleen uudenlaisen Suomen kohdatessaan kovia kokeneita ihmisiä, joidenlaisia ei kutsuta Linnan juhliin

Rooleissa

Lähteet 

Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 2017 suomalaiset elokuvat
Tapio Piiraisen ohjaamat elokuvat
Henri Kotkavuori

Henri Kotkavuori (s. 1984 Espoo) on suomalainen kokki. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2011. Hän työskenteli tuolloin ravintola Savoyn palveluksessa.

Hän on työskennellyt myös ravintola Rosterissa ja Maxillissa Helsingissä ja hetken Café Pacissa (Sydney). Hän toimi kilpailujohtajana vuonna 2018 Vuoden Kokki -kilpailussa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Peerit Tähtinen (30.11.2011) Uusia tuulia ja lähiruokaa (kaleva.fi)
Mari Siltanen (13.11.2011) Trendikäs tekee isälle rehellistä ruokaa (yle.fi)
Bongaa mestarikokin parhaat isänpäivävinkit (17.10.2011)  (turkulainen.fi)
Sianlihan kuulumisesta karjalanpaistiin somalialainen ja suomalainen kanta (30.5.2011 ) (yle.fi)

Suomalaiset kokit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Butte (Montana)

Butte [bjuːt] on kaupunki Yhdysvaltojen Montanan osavaltion lounaisosassa. Se on Silver Bow’n piirikunnan hallintokaupunki. Butte on vanha kulta-, hopea- ja kuparikaivoskaupunki, jossa 1900-luvun alussa asui kolmisen tuhatta suomalaissiirtolaista. Tuolloin asukkaita oli kaikkiaan noin sata tuhatta, kun vuoden 2010 väestönlaskennassa Buttessa oli enää 34 200 asukasta. Se on silti yhä Montanan osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Seudun kaivokset työllistävät enää noin 300 henkeä, ja suomalaisten jälkeläisiä on kaupungissa ehkä pari sataa.

Historiaa
Butte perustettiin 1860-luvulla. 1900-luvun alussa kaivoksissa työskentelevien keski-ikä oli 35 vuotta. Syvimmillään työtä tehtiin noin 1 600 metriä maanpinnan alla. Kesällä 1917 Speculator-kaivoksen räjähdyksessä ja siitä alkaneessa tulipalossa kuoli 168 ihmistä, myös monia suomalaisia.

Suomalaisten asuttama kaupunginosa tunnettiin nimellä Finntown. Siellä oli suomalaisten pitämä majatalo, kapakoita, luterilainen kirkko ja rouva Riipin 600-paikkainen ruokala. Viimeinen suomalaisista muistuttanut liike, Helsinki-baari, suljettiin 2010-luvun loppupuolella.

Hiski Salomaa laulaa laulussaan ”Lännen lokari” käyneensä myös Buttessa: ”Olen käynynnä Biuttissa, Lousissa, Retulaatsissa, Miiamissa...” Amerikansuomalaisten ”Retulaatsi” on toinen Montanan kaivoskaupunki, Red Lodge, ”Lousi” on tiettävästi Saint Louis, Missouri, ja ”Miiami” Floridan Miami.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Montanan kaupungit
Amerikansuomalaiset
Luettelo Kankaanpään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kankaanpään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kankaanpään kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.  Kankaanpäähän on liitetty  Honkajoen kunta.

Taustaa 
Suuri osa Kankaanpään julkisista teoksista on kaupungin keskustassa, ja niihin voi tutustua Taidekehä-kävelykierroksella. Siinä on mukana yli sata teosta. Kankaanpään taidekoulu järjesti 1990-luvulla kaksi kansainvälistä kuvanveistosymposiumia.  Ensimmäiseen, tšekkiläis-balttilaiseen vuonna 1995 osallistui 24 opiskelijaa ja kuvanveistäjää. Symposiumin tuloksena oli 24 uutta julkista taideteosta. Idea Taidekehästä, kävelyraitista, jonka ympärillä on teoksia, esitettiin vuonna 1996 julkaistussa ydinikeskustan kehittämisprojektin Katseet Kankaanpäähän -väliraportissa. Hankkeen taustalla olivat muiden kaupunkien kävelykatu ja -keskustahankkeet. Keskustan kehittämistä rahoitti aluksi osittain Satakuntaliitto ja myöhemmin EU. Toinen, pohjoismainen kiviveistosymposiumi järjestettiin EU-tuella 1997. Osallistujia oli 22. Kesänäyttelyistä Taas vuonna 1998 ja Kerran kesällä vuonna 1999 lumastettiin kunnalle joitakin teoksia. Näitä ei ollut tarkoitettu pysyviksi, ja joitakin on poistettu. Myös vuoden 1998 turveveistosssymposiumin Taidekehälle tuottamista teoksista vain yksi oli tarkoitettu pysyväksi. Ydinkeskustaprojekti päättyi vuoden 1999 loppuun. EU-rahoituskauden päätyttyä kehittämiselle ei nimetty enää ohjaus- tai muutakaan ryhmää. Uusia teoksia Taidekehälle on toteutettu kesänäyttelyiden ja vuonna 2003 aloitetun EU-rahoitteisen Pohjois-Satakunnan toriprojektin kautta.

Taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat 
 Tässä luettelossa on 119 kohdetta.

Lähteet 

 Taidekehä: Kankaanpään karttapalvelussa taso "Taidekehä"

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Anttila, Maija & Juhantalo, Liisa. Taidetie Pori-Kankaanpää. Teoksessa: 
Kankaanpään kaupungin Taidekehää koskeva sivusto, joka sisältää esitteitä, teokset esittelevän kuvallisen teosluettelon, kohteet kartalla sekä linkin mm. Maija Anttilan aihetta koskevaan väitöskirjaan.

Kankaanpää
Kankaanpää
Dromopoda

Dromopoda muodostaa hämähäkkieläinten toisen haaran, joihin eivät kuulu esimerkiksi hämähäkit. Dromopoda edustaa täten esimuotoa hämähäkeille ja sen sukuisille eläimille joista ne haarautuivat omaksi kehityslinjaksi mahdollisesti 400 miljoonaa vuotta sitten. Dromopodaan kuuluvat Skorpionit ja lukit. Eksoottisilla lukkilajeilla on palpeista muodostunut saksikoukku, kuten skorpioneilla. Ruumiinrakenne on kaksiosainen, mutta eroten hämähäkeistä osien välillä ei ole niveltä.

Lahkot 
 Lahko Opiliones – lukit
 Lahko Pseudoscorpionida – valeskorpionit
 Lahko Scorpiones – skorpionit
 Lahko Solifugae – arolukit

Hämähäkkieläimet
Ikaalisten Matkatoimisto

Ikaalisten Matkatoimisto Oy on suomalainen matkatoimisto. Ikaalisten Matkatoimisto tarjoaa lomamatkoja vapaa-ajan matkustamiseen. Yrityksen valikoimassa ovat kylpylälomat, risteilyt, hotellimatkat, kiertomatkat sekä erilaisia teemamatkoja, kuten golf-, hyvinvointi-, terveysmatkat, pikkujoulut konserttimatkat tai perhelomat. Ikaalisten Matkatoimisto järjestää valmismatkoja yli 20 Euroopan maahan. Yhtiön liikevaihto on 19 miljoonaa (2017). Ikaalisten Matkatoimistolla on toimistot Ikaalisissa ja Turussa.

Ikaalisten Matkatoimisto on perustettu vuonna 1991 Airi ja Jyrki Talosen toimesta Ikaalisiin. Yhtiö tekee matkoja koko Euroopan alueella, erityisenä osaamisena Baltian alue. Ikaalisten matkatoimisto alkoi järjestää matkoja Viroon heti, kun matkailu siellä vapautui.

Nykyään Ikaalisten Matkatoimiston omistavat Karoliina Selin, Pauliina Talonen-Selin sekä Esa Talonen. Yrityksen toimitusjohtaja on Esa Talonen sekä varatoimitusjohtaja Karoliina Selin.

Palkinnot 
Ikaalisten Matkatoimisto on saanut lukuisia palkintoja sekä tunnustuksia:

 Ikaalisten Vuoden Yrittäjä. Vuonna 1997.
 Pirkanmaan maakunnallinen yrittäjäpalkinto. Vuonna 2009.
 Tunnustus Viron kylpyläliitolta parhaana yhteystyökumppanina. Vuonna 2011.
 Suomen suurimmassa digitaalisen markkinoinnin kilpailussa Grand Onessa Ikaalisten Matkatoimisto saavutti kunniamaininnat kategorioissa Paras kuluttajille suunnattu verkkopalvelu sekä Tuloksellisin verkkopalvelu. Vuosi 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ikaalisten Matkatoimisto Oy

Suomalaiset matkatoimistot