joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Birendra

Birendra Bir Bikram Shah Dev (विरेन्द्र वीर विक्रम शाह देव; 28. joulukuuta 1945 –  1. kesäkuuta 2001, Nepalin ajanlaskun mukaan 2002–2058) oli Nepalin kuningas vuodesta 1972 kuolemaansa saakka.

Elämäkerta 

Birendran vanhemmat olivat kuningas Mahendra ja kuningatar Indra. Hänet julistettiin kruununperijäksi 1955 (1. Chaitra 2011). Birendra koulutettiin parhaissa oppilaitoksissa Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa, kuten Eton Collegessa, Tokion yliopistossa ja Harvardin yliopistossa, ja hän matkusti paljon ennen valtaistuimelle nousuaan 1972 (Nepalin kalenterin mukaan vuonna 2031).

Birendra hallitsi yksinvaltaisesti 18 vuotta. Vuonna 1980 hän järjesti kansanäänestyksen ja 1990 otti kansanäänestyksen jälkeen käyttöön monipuoluejärjestelmän. Poliittiset levottomuudet ja sosiaaliset ongelmat aiheuttivat tyytymättömyyttä ja vuonna 1996 maolainen puolue aloitti aseellisen vastarinnan monarkian päättämiseksi.

Birendra sai muun muassa brittiläisen sotamarsalkan arvon 1980 ja Suomen Valkoisen Ruusun suurristin ketjuineen 1989.

Vuonna 2001 Birendran ja kuningatar Aiswaryan sekä lukuisia muita hovin jäseniä surmasi huumeiden ja alkoholin vaikutuksen alaisena ollut kruununprinssi Dipendra, joka julistettiin kuninkaaksi ennen hänen kuolemaansa sairaalassa.

Nuoruus
Kuningas Birendra syntyi Narayanhityn Kuninkaallisessa Palatsissa Katmandussa Nepalissa esikoisena silloiselle kruununprinssi Mahendralle ja tämän ensimmäiselle vaimolle, kruununprinsessa Indra Rajya Laxmille. 

Kuningas Birendra opiskeli kahdeksan vuotta jesuiittakoulussa, St Joseph's Collegessa, Darjeelingissa. Birendrasta tuli kruununprinssi maaliskuun 13. päivä 1955, kun hänen isoisänsä kuningas Tribhuvan kuoli, ja isänsä Mahendra nousi valtaistuimelle.

Aiheesta muualla
 Birendra Bir Bikram Shah Dev (2002-2058) 
 King Birendra 

Nepalin kuninkaat
Nepalilaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
EastEnders

EastEnders on brittiläisen yleisradioyhtiön BBC:n tuottama saippuadraamasarja. Sarjaa on tehty vuodesta 1985 lähtien ja kesäkuun 2009 mennessä jaksoja on esitetty Britanniassa yli 3 790 kappaletta. Se on Britannian katsotuimpia televisiosarjoja. 

Sarja kertoo Lontoossa sijaitsevassa kuvitteellisessa Walfordin kaupunginosassa Albert Squaren naapurustossa asuvista alemman keskiluokan ihmisistä. Sarja perustuu monenlaisiin ihmisiin eri yhteiskuntaluokista ja etnisistä taustoista. Sarjan henkilöt asuvat tavanomaisissa brittiläisissä rivitaloissa. Keskeisimpiä paikkoja sarjassa ovat muun muassa lähibaari ja idyllinen tori.

Suomessa sarjaa alettiin esittää MTV3-kanavalla 1. kesäkuuta 2009 arki-iltapäivisin, kaksi jaksoa peräkkäin. Esittäminen aloitettiin 206. tuotantokauden jaksolla 9. Sarjaa on sittemmin esitetty Subilla.

Yksi sarjan päähenkilöistä on Adam Woodyattin esittämä Ian Beale, joka on ollut sarjassa mukana alusta alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 EastEndersin kotisivu 

Saippuasarjat
Brittiläiset draamasarjat
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Welcome to Sunny Florida

Welcome to Sunny Florida on laulaja-lauluntekijä Tori Amosin vuonna 2004 ilmestynyt musiikki-DVD/CD. DVD sisältää West Palm Beachissä Floridassa 2003 pidetyn konsertin, Amosin ja hänen äitinsä haastattelut sekä backstage-materiaalia. Konsertissa Amos laulaa ja soittaa Bösendorfer-pianoa ja sähköurkuja, bassoa soittaa Jon Evans ja rumpuja Matt Chamberlain. Welcome to Sunny Florida nousi ykköseksi Ison-Britannian ja kakkoseksi Yhdysvaltojen:n musiikki-DVD-julkaisujen listalla.

DVD:n mukana on Scarlet's Hidden Treasures -niminen EP, joka sisältää kuusi Amosin Scarlet's Walk-levyltä poisjäänyttä kappaletta.

Sisältö

DVD

Konsertti
 A Sorta Fairytale
 Sugar
 Crucify
 Interlude #1
 Cornflake Girl
 Bells for Her
 Concertina
 Interlude #2
 Take to the Sky
 Leather
 Cloud on My Tongue
 Cooling
 Interlude #3
 Your Cloud
 Father Lucifer
 Professional Widow
 I Can't See New York
 Precious Things
 Tombigbee
 Amber Waves
 Hey Jupiter

Muu sisältö
 Tori Amosin haastattelu
 Torin äidin Mary Ellen Amosin haastattelu
 Backstage-materiaalia
 Valokuvagalleria, taustalla kappale "Past the Mission"

CD: Scarlet's Hidden Treasures
 Ruby Through the Looking Glass - 4:53
 Seaside - 3:23
 Bug a Martini - 5:03
 Apollo's Frock - 8:13
 Tombigbee - 4:26
 Indian Summer - 7:42

Vuoden 2004 konserttitallenteet
Tori Amosin videot
Ulla-Lena Lundberg

Ulla-Lena Lundberg (s. 14. heinäkuuta 1947 Kökar, Ahvenanmaa) on suomenruotsalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuoden 2012 Finlandia-palkinto teoksesta Jää.

Lundberg on filosofian maisteri (1985) ja Åbo Akademin kunniatohtori (1993). Hänet nimettiin taiteilijaprofessoriksi vuosiksi 1994–1999. Hän asui lähes neljäkymmentä vuotta Porvoossa mutta muutti Maarianhaminaan 2010-luvulla. Vuonna 2018 hän palaa Porvooseen, sillä hänet valittiin Runoilijakodin asukkaaksi.

Lundbergin teoksista Leo käsittelee ahvenanmaalaisten talonpoikien purjehdusta 1800-luvun puolivälistä lähtien. Päähenkilö on 15-vuotias poika, jonka isä on tehnyt itsemurhan maatilan suurien velkojen vuoksi. Poika alkaa rakentaa alusta maksaakseen korot ja toivottavasti velatkin. Kuninkaan Anna ja Kökarin Anna kertovat Annan elämästä 1900-luvulla: lapsuus Kökarissa, rakkaussuhde Tukholmassa, opettajana Paraisilla ja Loviisassa. Allt kan man önska sig käsittelee Afrikkaa ja Ahvenanmaata etnologin näkökulmasta.

Teokset
Utgångspunkt (runoja) 1962
Strövtåg (matkakertomus) 1966
En berättelse om gränser (matkakertomus) 1968
Gaijin-utlänning i Japan (matkakertomus) 1970
När barometern stod på Karl Öberg och andra hörspel (kuunnelmia) 1974
Kökar (reportterin työ) 1976
Tre afrikanska berättelser (novellikokoelma) 1977
Öar i Afrikas inre (antropologinen työ) 1981
Kungens Anna (romaani) 1982 (Kuninkaan Anna, 1983) 
Ingens Anna (romaani) 1984 (Kökarin Anna, suom, Kaija Kauppi 1985) 
Franciskus i Kökar 1985
Sand (romaani) 1986 (Kalaharin hiekkaa, suom. Veijo Kiuru 1987)
Leo (romaani) 1989, suom. Leena Vallisaari
Stora världen (romaani) 1991 (Suureen maailmaan, 1991, suom. Leena Vallisaari)
Sibirien ett självporträtt med vingar (matkakertomus) 1993 (Linnunsiivin Siperiaan, suom. Leena Vallisaari 1994)
Allt kan man önska sig (romaani) 1995 (Mitä sydän halajaa romaani, suom. Leena Vallisaari 1995)
Regn (romaani) 1997 (Sade), 1997, suom. Leena Vallisaari)
Marsipansoldaten (romaani) 2001 (Marsipaanisotilas, 2001, suom. Leena Vallisaari)
Åke Hellman: människan och målaren (Åke Hellman: ihminen ja taiteilija) (yhdessä Erik Kruskopfin kanssa) 2005
Is (romaani) 2012 (Jää, suom. Leena Vallisaari)

Palkinnot ja tunnustukset 
 Kiitos kirjasta -palkinto 1990
 Svenska Akademiens Finlandspris 1990
 Landsbygdens författarstipendium 1993
 Tidningen VI:s litteraturpris 2001
 Stina Aronsons pris 2004
 Runeberg-palkinto 1998
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1971, 1982, 1992
 Kaarlen päivän palkinto 1990
 Finlandia-palkinto 2012

Lundberg on ollut neljästi ehdokkaana Finlandia-palkinnon ja kolmesti Pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ulla-Lena Lundberg Teoksen sivulla. 
 

Ahvenanmaalaiset kirjailijat
Taiteilijaprofessorit
Pro Finlandia -palkitut
Finlandia-palkinnon saajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ruotsinkieliset kirjailijat
Anna Gavalda

Anna Gavalda (s. 1970 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen kirjailija. 

Gavalda ponkaisi pienen marginaalikustantamon listoilta lyhyessä ajassa lukijoiden ja kriitikoiden suosikiksi. Hänen kirjojaan on myyty miljoonia kappaleita, ja niitä on käännetty 30 kielelle. Suomeksi hänen tuotannostaan on julkaistu nuortenromaani 35 kiloa toivoa, novellikokoelma Kunpa joku odottaisi minua jossakin ja neljä romaania: Viiniä keittiössä, Kimpassa, Lohduttaja ja Karkumatka. Gavaldan romaanit kuvaavat nykyajan Ranskaa kepeästi ja humoristisesti. 

Anna Gavalda asuu Pariisissa kahden lapsensa kanssa. Hänen kustantajansa Suomessa on Gummerus, ja Gavalda vieraili Suomessa keväällä 2003.

Kimpassa-romaanista on tehty myös samanniminen ranskalainen elokuva, jossa pääosaa esittää Audrey Tautou.

Teokset
 
 
 
 
 
 À leurs bons cœurs. 2005.

Kirjallisuutta
 Päivi Kosonen: Anna Gavalda – pieniä suuria kertomuksia toivosta. Teoksessa Tarinoiden paluu. Esseitä ranskalaisesta nykykirjallisuudesta. Päivi Kosonen, Hanna Meretoja & Päivi Mäkirinta (toim.) Café Voltaire -sarja. Avain 2008.

Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Bernardino Telesio

Bernardino Telesio (1509–1588) oli italialainen renessanssifilosofi ja luonnontieteilijä. Hän opiskeli syntyi Calabriassa, Etelä-Italiassa, mutta opiskeli Milanossa, Roomassa ja Padovassa. Kunnon renessanssioppineen tavoin hän sisällytti opintoihinsa sekä klassikoita, luonnontieteitä että filosofiaa. Siltä pohjaltä hän kävi hyökkäykseen Padovassa ja Bolognassa kukoistanutta keskiaikaista aristotelelaisuutta vastaan.

Telesio hylkäsi akateemisen pohdiskelun ja ehdotti asioiden tarkastelunpohjaksi aistihavaintoja. Hän julkaisi luonnontieteen ilmiöitä selittäviä teorioita. Hänen käsityksensä kylmästä liikkumattomasta Maapallosta, jota kuuma Aurinko kiertää, todettiin pian virheelliseksi. Muutkin Telesioksen esseet sisältävät ontuvia argumentteja ja puutteita oleellisten tosiasioiden osalta, mutta samaan aikaan ne ovat myöhemmän empirismin edelläkävijöitä ja kuvastavat siirrosta asema-autoriteettien kunnoittamisesta kohti kokeellista tiedettä ja tutkijan omaa vastuuta.

Lähteet 

Italialaiset filosofit
Renessanssifilosofit
Vuonna 1509 syntyneet
Vuonna 1588 kuolleet
Kanadansuomalaiset

Kanadansuomalaiset ovat kanadalaisia, joilla on suomalaiset sukujuuret.

Historiaa
Suomalaisia alkoi muuttaa Kanadaan 1880-luvun alussa, ja siirtolaisuus jatkoi suurena aina 1900-luvun puoliväliin asti. Suomalaisten siirtolaisuus Kanadaan johtui usein taloudellisista realiteeteista ja sodista. Kanada valittiin usein muuttokohteeksi, koska se muistuttaa monella tapaa, kuten luonnoltaan, Suomea. 

Poliittisesti kanadansuomalaiset olivat sosialistisia ja mukana kanadalaisessa työväenliikkeessä. Vähemmistö oli konservatiivisia, luterilaisia.  Useat kanadansuomalaiset ja amerikansuomalaiset sosialistit muuttivat lopulta Neuvostoliittoon. 

Vuosina 1924–1939 Suomesta muutti Kanadaan noin 28 700 henkilöä. Tuolloin Kanada oli suomalaisen siirtolaisuuden ylivoimaisesti suurin kohdemaa; seuraavaksi suurimpiin Ruotsiin ja Yhdysvaltoihin muutti kumpaankin samalla ajanjaksolla vain noin 4 800 suomalaista.

Viimeinen suuri siirtolaisuusaalto Suomesta Kanadaan sijoittui toisen maailmansodan päättymisestä 1950-luvun alkupuolelle saakka. Vuosien 1940 ja 1960 välillä Suomesta muutti Kanadaan noin 15 200 henkilöä. Huippuvuonna 1951 muuttajia oli 5 210 henkilöä. Tällöin Kanada oli suomalaissiirtolaisten toiseksi suurin kohdemaa Ruotsin jälkeen.

Nykytilanne
Nykyään Thunder Bayssa, Ontarion provinssissa on maailman suurin Pohjoismaiden ulkopuolinen suomalaisväestö, ja kaupungissa onkin huomattavan paljon suomalaista toimintaa. Thunder Bayssa toimii myös suomalainen ja Kanadan vanhin, vuonna 1918 perustettu, osuuskuntaperiaatteella toimiva ravintola, The Hoito. Kanadansuomalaisia on noin 136 215 (2011).

Kuuluisia kanadansuomalaisia

Suomalaisia 
Yksi tunnetuimmista suomalaisista on Matti Kurikka, joka perusti Brittiläiseen Kolumbiaan sosialismiin perustuvan siirtokunnan, utopistisen Sointula-yhteisön. Tunnettu on myös Jyväskylässä syntynyt hanuristi  Toivo Manninen. Muita kuuluisuuksia ovat Suomen lionismin ”isä” Arne Ritari, Pentti Lund, vuoden 1934 Bostonin maratoninvoittaja Dave Komonen ja asustetehtailija Peter Nygård.

Toisen ja kolmannen sukupolven suomalaisia 
Kanadassa syntyneitä ovat dokumenttifilmituottaja Albert Karvonen, jääkiekkoilijat Earl Heiskala ja Chris Pronger, punkmuusikko Joe Keithley, laulaja-lauluntekijä Kate Maki sekä näyttelijät Pamela Anderson ja Michael Mahonen.

Kanadansuomalaisia lehtiä
 Vapaa Sana

Lähteet

Kirjallisuutta
Saarinen, Oiva W. Between a Rock and a Hard Place: A Historical Geography of the Finns in the Sudbury Area. Waterloo, Ontario: Wilfrid Laurier University Press, 1999.
Transkriptointi

Transkriptointi tarkoittaa musiikin ylöskirjaamista, jollain notaatiojärjestelmällä, esimerkiksi nuotteina taikka tabulatuurina. Tuotettu transkriptio on siten oma tulkinta soivasta musiikista.

Termillä saatetaan tarkoittaa taidemusiikin yhteydessä myös musiikin sovittamista, esimerkiksi sävellyksen instrumentin vaihtamista toiseen tai sovittamista muulle kuin alkuperäiselle kokoonpanolle.

Taustaa
Niin kauan kuin ihmiset ovat puhuneet, on myös ollut eräänlaista transkriptointia olemassa – esimerkkinä puhutun sanan kirjaamista luolien seiniin. Täten voidaan olettaa, että musiikin saralla on tehty alusta asti täsmälleen samalla tavalla – tosin meidän tuntema nuotitus nykyään ulkoasultaan ja esitystavaltaan on ollut hyvinkin erilainen 1000 vuotta sitten.

Anekdoottina kerrottakoon ranskalaisesta säveltäjästä Olivier Messiaen:sta, joka transkriboi linnun viserrystä ja käytti sitä sävellyksissään.

Tietokonesovellukset

Tietokonesovelluksilla voidaan hidastaa äänilähteen toistonopeutta, jolloin esimerkiksi nopeatempoiset kohdat ovat helpommin kuultavissa. Myös eri taajuuksia voidaan tarvittaessa muuttaa.

Soivaa äänilähdettä ei kuitenkaan välttämättä tarvitse itse kirjoittaa nuoteiksi, vaan voidaan käyttää apuna eräitä tietokonesovelluksia. Periaatteena on, että tietokoneelle tallennetaan johonkin muotoon (esimerkiksi .wav) ääntä, jonka ohjelma prosessoi ja tuottaa midi-tiedoston, jonka voi joko tulostaa nuotteina paperille tai kuunnella. Ongelmana transkriptointisovelluksissa on erilaisten häiriöäänten (esimerkiksi rumpujen iskut) tuottamat turhat sävelet ja epätarkkuudet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.seventhstring.com/resources/howtotranscribe.html

Nuottikirjoitus
Sytokiniinit

Sytokiniinit ovat kasvihormoneja, jotka edistävät solunjakautumista ja ehkäisevät lehtien kellastumista ja hedelmien kypsymistä. Sytokiniineja on myös muilla organismeilla: esimerkiksi Agrobacterium tumefaciens tuottaa sytokiniinejä.

Historia

Sytokiniinit löydettiin, kun tutkittiin mitkä aineet saisivat tupakan varren solut kasvamaan solukkoviljelmässä. Havaittiin, että sillin maidista saatu DNA aktivoi kasvua. Aktivoiva tekijä eristettiin ja nimettiin kinetiiniksi (C10H9N5O). Kinetiini on DNA:n hajoamistuote. Myöhemmin maissista löydettiin tseatiiniksi (C10H13N5O) nimetty aine, joka toimii kinetiinin tavoin. Tseatiini on yleisin kasvien sytokiniini. Nykyisin sytokiniineiksi lasketaan aineet, jotka vaikuttavat trans-tseatiinin (tseatiinin aktiivinen muoto) tavoin.

Kemiallinen rakenne

Yleisimmällä sytokiniinillä tseeatiinilla on kaksi rengasta sisältävä rakenne. Se voi esiintyä vapaana aminopuriinina, ribosidina, ribotidina tai glykosidina. Tseatiinin trans-muoto on aktiivisempi kuin sen cis-muoto. Tseatiinimäärä voidaan määrittää esimerkiksi immunologisilla menetelmillä.

Vaikutukset

Sytokiniinit säätelevät solusykliä. Ne saavat auksiinin kanssa solun siirtymään syklin S-vaiheeseen. Mikäli solussa on pulaa sytokiniineista, solusykli pysähtyy G2-vaiheeseen eikä etene mitoosiin.

Sytokiniini säätelee auksiinin kanssa kasvaako solukosta juuria, versoja vai kallusta. Sytokiniinin ja auksiinin määrät ja suhteet vaikuttavat kasvutulokseen. Ks. hormonien eri määrillä voidaan laboratoriossa saada samanlaisesta solukosta kasvamaan toisessa viljelmässä juuria ja toisessa versoa.

Sytokiniinit aiheuttavat apikaalidominanssin purkautumisen. Mikäli sytokiniineja lisätään hankasilmuihin, alkavat ne kasvattaa versoa vaikka normaalissa kasvissa kärkisilmusta erittyvä auksiini pitää hankasilmut levossa.

Sytokiniinit pidentävät lehtien ikää. Sytokiniineja liikatuottavien kasvimutanttien lehdet kukoistavat tavallisten kasvien kellastuessa. Kasvimutanttien lehdissä on myös enemmän klorofylliä. Sytokiniinit lisäämät ravintoaineiden kulkeutumista lehteen.

Sytokiniinit laajentavat soluja sirkkalehdissä, mutta estävät solujen laajenemista varressa ja juurissa.

Katso myös
Kasvihormoni
Auksiini

Lähteet 
 Tirri R. ym: Biologian sanakirja. 2001.
 Taiz L. ja Zeiger E.: Plant Physiology (3. painos)

Kasvifysiologia
Sakari Jurkka

Heikki Sakari Jurkka (alk. Juurivirta; ) oli suomalainen näyttelijä.

Sakari Jurkka oli näyttelijänä muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa. Hän toimi Teatteri Jurkan johtajana 1974–1976.

Jurkka näytteli myös lukuisissa elokuvissa, ja hänet palkittiin Jussilla vuonna 1954 parhaasta miespääosasta elokuvassa Minäkö isä!. Hän myös ohjasi kolme elokuvaa.

Lapsuus, perhe, suku ja yksityiselämä 

Jurkan vanhemmat olivat näyttelijä ja teatterinjohtaja Emmi Jurkka sekä teatterinjohtaja, ohjaaja ja näyttelijä Eino Jurkka. He työskentelivät Oulun Työväen Näyttämöllä poikansa syntymän aikaan. Oululaislehdessä oli Sakarin synnyttyä seuraavanlainen ilmoitus:
”Syntyneitä: Terve poika syntynyt 16. päivä syyskuuta 1923 Sonnisaaren synnytyssairaalassa. Nimeksi tuli Heikki Sakari. Ystävät ja tuttavat tervetuloa kahville lauantaina Oulun Työväenteatterin lämpiöön. Emmi ja Eino Jurkka, Syyskuu 1923.” 

Myös Jurkan sisarukset Jussi Jurkka ja Vappu Jurkka sekä serkut Rauli Tuomi ja Liisa Tuomi olivat näyttelijöitä.

Jurkka oli naimisissa kolme kertaa. Tuija Räikkösen kanssa hänet vihittiin 1946, Anja Kolan kanssa 1952 ja Helen Elden kanssa 1963. Ensimmäisen vaimon kanssa hänellä oli yksi ja muiden kanssa kaksi poikaa. Pojista Timo Jurkka ja Mikko Jurkka ovat myös näyttelijöitä. Sakari Jurkka kuoli pitkään sairastettuaan kotikaupungissaan Espoossa Puolarmetsän sairaalassa 89-vuotiaana joulukuussa 2012.

Teatteriura 

Jurkan ensimmäinen teatterirooli oli paimenpoikana Helsingin Kansanteatterin Sudenmorsian-näytelmässä. Hän oli kiinnitettynä mm. Tampereen Työväen Teatterissa, Intimiteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Kansallisteatterissa.Lahden kaupunginteatterin johtajana hän työskenteli vuodet 1972-1974.

Valikoitu filmografia

Elokuvat 

 Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
 Maaret – tunturien tyttö (1947)
 Gabriel, tule takaisin (1951)
 Pitkäjärveläiset (1951)
 Salakuljettajan laulu (1952)
 Noita palaa elämään (1952)
 Kuningas kulkureitten (1953)
 Alaston malli karkuteillä (1953)
 Kovanaama (1954)
 Minäkö isä! (1954)
 Olemme kaikki syyllisiä (1954)
 Rakastin sinua, Hilde (1954)

 Säkkijärven polkka (1955)
 Helunan häämatka (1955)
 Evakko (1956)
 Jokin ihmisessä (1956)
 Rintamalotta (1956)
 Anu ja Mikko (1956)
 Silja – nuorena nukkunut (1956)
 Pää pystyyn Helena (1957)
 Kulkurin masurkka (1958)
 Paksunahka (1958)
 Patarouva (1959)
 Voi veljet, mikä päivä! (1961)

 Taape tähtenä (1962)
 Kustaa III (1963)
 Täällä alkaa seikkailu (1965)
 Mies elää (1968)
 Akseli ja Elina (1970)
 Pohjantähti (1973)
 Natalia (1979)
 Pölhölä (1981)
 Kun Hunttalan Matti Suomen osti (1984)
 Harjunpää ja kiusantekijät (1993)
 Raid (2003)

Televisiosarjat 

 Rauhanranta 12 (1979–1980)
 Seitsemän veljestä (1989)
 Lentsu (1990)
 Kotikatu (1995)
 Nitrokabinetti (1997–1998)

Ohjaukset 

 Leena (1954)
 Helunan häämatka (1955)
 Voi veljet, mikä päivä! (1961)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Sakari Jurkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Juan Luis Vives

Juan Luis Vives (6. maaliskuuta 1493 – 6. toukokuuta 1540)) oli espanjalainen oppinut.

Vives syntyi Valenciassa. Inkvisitio teloitti suuren osan hänen perhettään salajuutalaisina, ja Vives lähti maasta 15-vuotiaana sen jälkeen, kun hänen äitinsä oli kuollut ruttoon. Hän opiskeli Pariisissa ja pääsi professoriksi Leuvenin katoliseen yliopistoon 1519. Hän opetti sen jälkeen myös Oxfordin yliopistossa Englannissa. Hän oli Erasmus Rotterdamilaisen ystävä. Vivesin teokset käsittelevät koulutusta, moraalia sekä sosiaalisia ja psykologisia kysymyksiä.

Vives kuoli Bruggessa vuonna 1540.

Teoksia 
 Contra Pseudodialecticos
 De Disciplinis
 De Causis Corruptarum Artium

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjalaiset filosofit
Renessanssifilosofit
Vuonna 1493 syntyneet
Vuonna 1540 kuolleet
Beneath the Encasing of Ashes

Beneath the Encasing of Ashes on metalcore-yhtye As I Lay Dyingin esikoisalbumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2001.

Kappaleluettelo

Kokoonpano
 Tim Lambesis – laulu
 Evan White – kitara
 Noah Chase – basso
 Jordan Mancino – rummut

Vuoden 2001 albumit
Vuoden 2001 esikoisalbumit
As I Lay Dyingin albumit
Frail Words Collapse

Frail Words Collapse (3984-14441-2) on metalcore-yhtye As I Lay Dyingin toinen albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen äänite Metal Blade Recordsilla, joka julkaisi albumin 1. heinäkuuta 2003.

Kappaleista "94 Hours" ja "Forever" kuvattiin musiikkivideot. Nielsen Soundscan -levymyyntilaskurin mukaan albumia on myyty 250 000 kappaletta.


Kappaleet

Yhtyeen kokoonpano albumilla
 Tim Lambesis – laulu
 Evan White – kitara
 Jasun Krebs – kitara
 Aaron Kennedy – basso
 Jordan Mancino – rummut

Arvostelut
All Music Guiden arvostelu:  
HardcoreSounds.net  
Sputnikmusic   
Punknews.org

Listasijoitukset
Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)

Vuoden 2003 albumit
As I Lay Dyingin albumit
Shadows are Security

Shadows are Security on metalcore-yhtye As I Lay Dyingin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 14. kesäkuuta 2005 Metal Blade Records -levymerkillä.

Äänitys
Albumin tuottivat yhtyeen laulaja Tim Lambesis, toinen kitaristi Phil Sgrosso sekä Steve Russell. Levystä julkaistiin rajoitettu painos 23. kesäkuuta 2005, ja painos sisälsi lisä-dvd:llä konserttitallenteen  yhtyeen lavaesityksestä Substage Clubilla, Karlsruhessa, Saksassa 28. marraskuuta 2004. Toinen rajoitettu erikoispainos julkaistiin 17. lokakuuta 2006. Tämä painos sisältää dvd:n, jossa on "making of" -tallenteita albumin äänityksistä sekä musiikkivideot kappaleista "Confined", "Through Struggle" ja "The Darkest Nights". Lisäksi se sisältää laulaja Tim Lambesiksen sivuhuomautuksia albumin konseptista sekä muuta nippelitietoa levyn äänityksistä.

Shadows are Security meni Yhdysvalloissa levymyynnillään sijalle 35 Billboardin Top 200 -listalla. Levyltä julkaistiin kolme singleä: "Confined", "Through Struggle" ja "The Darkest Nights". Niistä kaikista kuvattiin musiikkivideot.

Vaikka Clint Norris oli yhtyeen basisti albumia äänittäessä, hän ei osallistunut albumin äänityksiin. Sen sijaan Phil Sgrosso soitti bassoa albumilla.

Kappaleluettelo

Kokoonpano
 Tim Lambesis – laulu
 Phil Sgrosso – kitara
 Nick Hipa – kitara
 Clint Norris – basso
 Jordan Mancino – rummut

Arvostelut
All Music Guide:  linkki
MusicOMH.net  linkki
Punknews.org   linkki
Blabbermouth.net (6.5/10)  linkki

Listasijoitukset

Vuoden 2005 albumit
As I Lay Dyingin albumit
Lähialueveganismi

Lähialueveganismi on veganismin muoto, jossa pyritään käyttämään mahdollisimman lähellä tuotettuja tuotteita. Lähiruoka-ajattelun mukaan paikallisesti tuotettu ja jalostettu ruoka on usein ympäristölle vähemmän haitallista kuin kaukaa tuodut elintarvikkeet. Suomalaisesta lähialueveganismista käytetään myös termiä fennoveganismi. 

Vaikka Suomessa on kasvava joukko ihmisiä, jotka ovat sitoutuneet veganismiin, on fennovegaaneja hyvin harvassa. Fennoveganismi onkin monille vegaaneille ruokavalio, jota pyritään suosimaan ja josta otetaan vaikutteita, mutta siihen ei yleensä täydellisesti sitouduta.

Tieteelliset ympäristövaikutusten arvioinnit ovat osoittaneet, että ruoan tuotantopaikan etäisyys kuluttajista ei yleensä ole merkittävä tekijä ruoan ympäristövaikutuksien kannalta, joten lähialueilla tuotetun ruoan suosiminen ei ole erityisen vaikuttava keino ympäristönsuojelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
                                                                                 
 Vegaaniliiton fennoveganismi-sivu .

Vegetarismi
Sing Song Sisters

Sing Song Sisters oli suomalainen laulutrio 1950-luvun lopulla. Trion tunnetuin kappale lienee heidän versionsa Nisse-polkka -joululaulusta. 

Kokoonpano pysyi pitkään tuntemattomana - Gramexilla oli oma tili kappaleen tilityksiä varten odottamassa että kokoonpano selviäisi. Viihdemusiikin Ystävien Seura Ry teki tutkimuksia ja selvitti lopulta laulajien nimet.

Kokoonpano
Leila Sjöström
Anita Lesch
Eila Granberg

Lähteet
http://www.hypermedia.fi/VYS/lauluyhtyeet.html

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset lauluyhtyeet
Verijuotikas

Verijuotikas eli kansanomaiselta nimeltään iilimato (Hirudo medicinalis) on verta imevä juotikaslaji. Verijuotikas on suurikokoinen, jopa yli 10 cm pitkä. Väritykseltään se on tummanruskea.

Verijuotikas on toisinaan sekoitettu Suomessa yleiseen hevosjuotikkaaseen, joka ei ime verta. Verijuotikkaalla on selässä vaaleampaa pitkittäiskuviointia sekä oransseja ja vihertäviä laikkuja ja sen takapään imukuppi on kookas, suurempi kuin hevosjuotikkaalla. 

Verijuotikas on hävinnyt Suomesta lähes kokonaan. Suomen ympäristökeskuksen tiedossa on kymmenkunta lampea, joista on tuoreita verijuotikashavaintoja, suurin osa Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla. Suomessa juotikkaiden väheneminen on yhteydessä maatalouden muutokseen. Nisäkkäiden verta ei ole lampien rantavesissä tarjolla karjan laiduntamisen vähennyttyä rannoilla.

Hirudoterapia 
Verijuotikasta on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin jo antiikin ajoista lähtien. Hirudoterapiassa yksi juotikas imee verta noin 15 grammaa. Sen sanotaan helpottavan esimerkiksi nivelrikon oireita lievittämällä kipuja ja vähentämällä jäykkyyttä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Verijuotikas (Hirudo medicinalis)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Hirudo medicinalis 

Kansanparannus
Juotikkaat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalpalinna

Kalpalinna, on Hämeessä, Janakkalassa sijaitseva extremelajien ympärivuotinen urheilukeskus, jonka on aikoinaan alppilajeihin perustanut Eino Kalpala. Kesällä Kalpalinnassa maastopyöräilijöillä on mahdollisuus alamäkiajoon ja monipuolisiin reitteihin eri MTB-lajeissa. Toiminta on jaettu kolmelle eri nimelle; Kalpalinna Winter on talvisin toimiva laskettelukeskus, Kalpalinna Summer on kesällä toimiva urheilukeskus, josaa on muun muassa Kalpalinna Bike Park -pyöräilypuisto. Kalpalinna Caravan on ympärivuoden toimiva asuntovaunuille tarkoitettu caravanalue.

Tietoja 
Rinteitä: 6
Hissejä: 5
Pisin rinne: Superrinne
Välinevuokraamo
Rinnekahvila
Rinneravintola
Suksihuolto
Tarvikekauppa

Historiaa 
Kalpalinnassa on ollut Suomen ja Euroopan ensimmäinen lumetusjärjestelmä 1963. Kalpalinnan edeltäjään Kiianlinnaan rakennettiin Suomen ensimmäinen hiihtohissi vuonna 1950.

Rinteet ja hissit 

Kilparinne: POMA Teleskooppihissi
Hugonrinne: POMA Teleskooppihissi
Yhdysrinne pohjoinen (Turisti - Hugo)
Snowtubing rinne/ Pulkkamäki: naruhissi
Superrinne: 2 x POMA Teleskooppihissi
Turistirinne: POMA lastenhissi, Poma vaijerihissi
Yhdysrinne etelä (Hugo-Street-Turisti)
Koulurinne: POMA lastenhissi, Poma vaijerihissi
Street/Halfpipe: Poma vaijerihissi
Bordercross Ski&Snowboard reitti (Kilpa/Freestyle hisseille)

MTB- ja MTB DH -reitit 

Kalpalinna Bike Park reittejä, joita ylläpidetään ja kehitetään keskuksen toimesta. Reittejä tulee lisää, ja osa poistuu kauden 2019–2020 aikana.

ADHD 
Freestyle
Kalkkuna 
Sivuraide
Sidewinder 
Ei-linja 
Soturi 
Maitolaituri
Loikkiva kameli
Tyhjä arpa

Aiheesta muualla 
 Kalpalinnan kotisivu

Janakkalan rakennukset ja rakennelmat
Suomen talviurheilukeskukset
Ghanan jalkapallomaajoukkue

Ghanan jalkapallomaajoukkue on Ghanan jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Ghanaa kansainvälisissä otteluissa.

Ghana on yhdessä Kamerunin ja Senegalin kanssa pisimmälle MM-kisoissa yltänyt Afrikan maa. Lisäksi se on Nigerian kanssa ainoa Afrikan maa, joka on ainakin kahdesti yltänyt pudotuspeleihin. Nuorten sarjoissa maa on voittanut kahdesti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruusturnauksen ja kerran alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. 

Vuoden 2010 Etelä-Afrikan MM-kisoissa Ghana saavutti tähän asti parhaimman menestyksensä MM-tasolla. Puolivälierässä jatkoajan viimeisillä sekunneilla vapaapotkusta Uruguayta vastaan syntyi huikea tilanne, jossa Uruguayn Luis Alberto Suárez torjui pallon kädellä maaliviivalta aiheuttaen rangaistuspotkun ja punaisen kortin. Ghanan Asamoah Gyan kuitenkin epäonnistui pilkussa ja kaiken lisäksi joukkue hävisi rangaistuspotkukilpailun. Ghanasta olisi tullut ensimmäinen afrikkalainen joukkue historiassa, joka selviytyy välieriin saakka. Ghana oli kuitenkin parhaiten menestynyt afrikkalainen joukkue ja pääsi ainoana niistä alkulohkosta jatkoon. Maa on voittanut Afrikan-mestaruuden neljä kertaa, joista viimeisin on vuodelta 1982.

Maailmanmestaruuskilpailut 

1930–1958 – Ei osallistunut
1962 – Ei selviytynyt karsinnoista
1966 – Vetäytyi
1970–1978 – Ei selviytynyt karsinnoista
1982 – Vetäytyi
1986–2002 – Ei selviytynyt karsinnoista
2006 – Neljännesvälierät
2010 – Puolivälierät
2014 – 1. kierros
2018 – Ei selviytynyt karsinnoista

Afrikan-mestaruuskilpailut

Joukkue maailmanmestaruuskilpailuissa 2014

Maalivahdit 
 1 Daniel Adjei (Liberty Professionals)
 16 Fatau Dauda (Orlando Pirates)
 22 Richard Kingson (Balıkesirspor)

Puolustajat 
 Rashid Sumaila (Mamelodi Sundowns)
 Jonathan Mensah (Évian)
 Samuel Inkoom (Platanias)
 Harrison Afful (Esperance)
 John Boye (Rennes)
 Daniel Opare (Porto)

Keskikenttäpelaajat 
  Emmanuel Badu (Udinese)
  André Ayew   (Olympique de Marseille)
  Wakaso Mubarak (Rubin Kazan)
  Christian Atsu (Chelsea)
  Sulley Ali Muntari (AC Milan)
  Michael Essien (AC Milan)
  Kwadwo Asamoah (Juventus)
  Kevin-Prince Boateng (Schalke 04)
  Mohammed Rabiu  (Kuban Krasnodar)
  Albert Adomah (Middlesbrough)

Hyökkääjät 
  Asamoah Gyan (Al Ain)
  Jordan Ayew (Aston Villa)
  Abdul Majeed Waris (Valenciennes)

Kuuluisia pelaajia 
 Abédi Pelé
 Tony Yeboah
 Nii Lamptey
 Ibrahim Sunday
 Prince Polley

Entisiä päävalmentajia 

  Avram Grant 2014-2017
  James Kwesi Appiah 2012-2014
 Goran Stevanović 2011-2012
  Milovan Rajevac 2008–2010
  Claude LeRoy 2006-2008
  Ratomir Dujković 2004-2006
  Giuseppe Dossena 2000
  Otto Pfister 1992-1993
  Burkhard Ziese 1990-1992, 2003
  Sam Arday 1984–1990
  Charles Gyamfi 1963–1968, 1979–1983
  Anders Sjöberg 1959–1960

Lähteet 

Jalkapallomaajoukkueet
Ghanan jalkapallo
Mangaka

Mangaka () on japania ja tarkoittaa mangataiteilijaa. Kuten mangaa, länsimaissa lainasanaa käytetään kuitenkin pelkästään japanilaisista manga-artisteista. Itse mangakan lisäksi mangaa piirtämässä voi olla useita apulaisia, jotka huolehtivat muun muassa rastereista ja taustoista.

Nimen -ka (家) pääte viittaa alan erityisosaajaan.

Apulaisten palkkaaminen edellyttää mangakalta harkintaa, sillä hän ei saa tekijänoikeustuloja tai vastaavia lehdessä julkaistusta sarjakuvasta vaan hän on julkaisevan lehden kustantamon palkkaama. Mangaka saa lehden kustantajalta maksun sivumäärän mukaan sekä mahdollisesti kertamaksun anime- tai videopelisovituksesta. Sarjakuvastaan mangaka saa suoraan tuloja mahdollisesti koottavasta tankōbon-julkaisun myynnistä. Mangaka voi myös tehdä tietoisen ratkaisun pitäytymisestä poissa valtavirrasta.

Alalla ovat yleisesti ongelmana alhaiset tulot, tiukka aikataulu ja suuri työmäärä.

Käsikirjoituksen ja piirroksen voivat tehdä eri henkilöt kuten Tsugumi Ōban käsikirjoittamassa ja Takeshi Obatan piirtämässä Death Note -sarjassa.

Viihteessä 
Manga-taiteilijan elämää on myös kuvattu mangassa ja animessa kuten Mangaka-san to Ashisutanto-san to ja Bakuman.

Katso myös 
 Luettelo mangan tekijöistä

Lähteet 

Manga
Japaninkieliset sanat ja sanonnat
Destiny’s Child

Destiny’s Child oli yhdysvaltalainen vuosina 1990–2005 toiminut R&B-yhtye. Se oli alun perin neljän tytön kvartetti, myöhemmin kolmen naisen trio. Kuuluisaan kokoonpanoon kuuluivat alkuperäisjäsenet Beyoncé Knowles ja Kelly Rowland sekä myöhemmin mukaan tullut Michelle Williams. Destiny’s Childin albumeja on myyty maailmanlaajuisesti yli 35 miljoonaa kappaletta.

Yhdeksänvuotiaat ystävykset Beyoncé Knowles ja LaTavia Roberson perustivat Destiny’s Childin Houstonissa, Texasissa vuonna 1990, joskin yhtyeen nimi oli tuolloin Girls Tyme. Mukaan yhtyeeseen tuli Beyoncén lapsuudenystävä Kelly Rowland. Neljäs alkuperäisen kvartetin jäsen oli LeToya Luckett. Girls Tyme saavutti rajallista menestystä ja vuonna 1996 yhtyeen nimi vaihtui Destiny’s Childiksi. Beyoncén isän Mathew Knowlesin avittamana yhtye sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta. Nimi ”Destiny’s Child” () oli peräisin Raamatusta Jesajan kirjasta. Yhtyeen toinen studioalbumi The Writing's on the Wall julkaistiin heinäkuussa 1999 ja se oli todellinen läpimurto; ensimmäinen single ”Bills, Bills, Bills” sijoittui Billboard Hot 100-listan ykkössijalle. Albumin muut huippusijoille päässeet kappaleet olivat ”Say My Name” ja ”Jumpin Jumpin”. The Writing's on the Wall on myös yhtyeen eniten myynyt albumi. Se myi maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa kappaletta eli kahdeksankertaista platinaa ja oli yksi vuoden 2000 parhaiten myyneistä albumeista.

Yhtye oli suosionsa huipulla 2000-luvulla ja heidän kolmas studioalbuminsa Survivor oli menestys. Albumilta ilmestyi kolme maailmanlaajuista hittiä: ”Independent Women”, nimikappale ”Survivor” ja ”Bootylicious”. Menestyksen saattelemana Destiny’s Child toimi aina vuoteen 2005, kunnes sen jäsenet lähtivät soolourilleen. 

Yhtyeeltä ilmestyi vuosina 1998–2005 seitsemän albumia ja 18 singleä.

Destiny’s Child myi aikanaan 40 miljoonaa äänitettä ja oli yksi parhaiten myyvistä naisyhtyeistä.

Destiny’s Childin jäsenten viimeisin yhteinen esiintyminen nähtiin 21. huhtikuuta 2018 Coachella-festivaaleilla Kaliforniassa.

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset kotisivut
 Fanisivut
 

Yhdysvaltalaiset popyhtyeet
Grammy-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Yhdysvaltalaiset tyttöbändit
Erna Siikavirta

Erna Inari Kaarina Siikavirta (nyk. Westerlund) (s. 8. lokakuuta 1977) on suomalainen pianisti. Hän on vaikuttanut monissa yhtyeissä, joista tunnetuimpana Lordi. Siikavirta soitti koskettimia myös Children of Bodomin kiertueella vuonna 1997 ja Sinergyssä 1999. Siikavirta käytti Lordissa taiteilijanimeä Enary, joka on muunneltu versio hänen toisesta nimestään Inarista.

Lordin jälkeen Siikavirta levytti Deathlike Silencen kanssa taiteilijanimellä Ms. Erna. Vuoteen 2010 asti hän soitti koskettimia Arthemesia-yhtyeessä. Työkseen Siikavirta opettaa pianon- sekä koskettimien soittoa kaikenikäisille oppilaille.

Vuonna 2021 Siikavirta liittyi doom metal -yhtye Infirmumiin.

Siikavirralla on yksi lapsi.

Enaryn esiintymisasu 
Enaryn alkuperäiseksi esiintymisasuksi Lordissa luotiin vuonna 1997 ihmisen ja hirviön sekoitus, sillä hän koki ahtaan paikan kammoa koko naaman peittävässä naamiossa. Enaryn naamio oli samankaltainen Mr. Lordin kanssa siten, että Siikavirran oikeista kasvoista oli näkyvissä osa, ja hänen omat hiuksensa olivat kokonaan esillä. Myöhemmin vuonna 2002 Enaryn asuun kuuluneet nahkavaatteet korvattiin eräänlaisella haarniskalla, ja hänen hahmostaan tuli valkyria. Vuonna 2004 asuun tehtiin The Monsterican Dream -albumin myötä pieniä muutoksia.

Diskografia 
 Lordi: Bend Over and Pray the Lord (1997) – koskettimet
 Ancient Ceremony: Fallen Angel's Symphony (1998)
 Lordi: Get Heavy (2002) – koskettimet
 Lordi: The Monsterican Dream (2004) – koskettimet
 Lordi: The Monster Show (2005) – koskettimet
 Deathlike Silence: Vigor Mortis (2007) – koskettimet
 Infirmum: The Great Unknown (2021) – koskettimet

Filmografia 
 The Kin (2004) – Enary

Lähteet 
 MonsterDiscoHell.com

Viitteet 

Suomalaiset kosketinsoittajat
Lordin jäsenet
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Nikkonpihta

Nikkonpihta eli nikonpihta (Abies homolepis) on Japanissa Honshūn ja Shikokun vuoristoissa kasvava havupuu. Se viihtyy 700–2200 metrin korkeudessa alueilla, joilla on kesäisin viileää ja kosteaa sekä talvisin paljon lunta. Nikonpihdan runko on 30–40 metriä korkea ja halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Neulaset ovat 1,5–3,5 senttimetriä pitkiä ja 2–3 millimetriä paksuja. Nikonpihdan sinipunaiset kävyt ovat puolestaan 6–12 senttimetriä pitkiä ja 3–4 senttimetriä leveitä. Noin puoli vuotta pölytyksen jälkeen kypsä käpy murenee ja vapauttaa siemenet sisältään.

Nikonpihtaa käytetään Japanissa rakennuspuuna. Pohjois-Amerikassa ja Pohjois-Euroopassa sitä pidetään koristekasvina. Suomessa sen talvenkestävyys on heikko

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Nikonpihta (Abies homolepis)
 United States Department of Agriculture (USDA): Abies homolepis 

Pihdat
Silmälläpidettävät kasvit
Aarnihokko

Aarnihokko (Crax rubra) on suurikokoinen keskiamerikkalainen kanalintu, joka on suosittu riistalintu.

Koko ja ulkonäkö 
Aarnihokko voi kasvaa jopa metrin pituiseksi ja se onkin sukunsa suurin lintu. Se painaa 4,3–4,8 kg, mutta naaras on pienempi painaen puoli kilogrammaa vähemmän. Aarnihokon vartalo on ruskeansävyinen. Yleissävyltään mustassa päässä ja pyrstössä on valkeita pilkkuja ja raitoja. Päälaella on ”irokeesikampausta” muistuttava pörheiden höyhenten muodostama harja. Vanhin vankeudessa elänyt aarnihokko kuoli 24–vuotiaana.

Lajin kuvaili tieteelle ja nimesi Carl von Linné 1758.

Levinneisyys 
Aarnihokkoja tavataan Meksikosta Ecuadoriin ulottuvalla alueella, missä se asuu etupäässä sademetsissä. Metsästyksen takia laji on muuttunut monin paikoin erittäin harvinaiseksi.

Lisääntyminen 
Aarnihokon pesä on puussa vaihtelevalla korkeudella. Naaras munii kaksi suurta munaa, joita se hautoo runsaan kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä pieninä, ja oppivat lentämään kolmiviikkoisina.

Ravinto 
Aarnihokko syö hedelmiä, hyönteisiä ja matoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tuomas Seimolan aarnihokkokuvia

Hokot
Uhanalaiset linnut
Operaatio Crossroads

Operaatio Crossroads (suom. Operaatio Tienristeys) oli Yhdysvaltain asevoimien ydinaseiden koesarja kesällä 1946 Bikinin atollilla, joka on osa Marshallinsaaria. Sarja koostui kahdesta koeräjäytyksestä. Kummatkin pommit vastasivat voimakkuudeltaan 21 kilotonnia TNT:tä: Able räjäytettiin 158 metrin korkeudessa 1. heinäkuuta 1946, Baker räjäytettiin 27 metriä merenpinnan alapuolella 25. heinäkuuta 1946.

Kolmas suunniteltu pommi, Charlie, jätettiin räjäyttämättä sen jälkeen, kun Bakerin jälkeen esiintyi enemmän ionisoivaa säteilyä kuin oli arvioitu. Crossroadsin testipommit olivat Yhdysvaltain neljäs ja viides ydinräjäytys (seuraten Trinity-koetta sekä Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommeja). Operaatio Crossroads oli ensimmäinen Marshallinsaarilla pidetty ydinasekokeilu ja ensimmäinen, joka ilmoitettiin julkisuuteen etukäteen.

Ilmassa räjäytetty Able tuhosi Bikinin atollin lähes kokonaan. Pommin teho oli sama kuin Trinityssä. Ennen lopullista pommiin sijoittamista fissiili Pu-239-materiaali oli surmannut kaksi Los Alamosin nuorta tutkijaa: tohtori Louis A. Slotinin ja Harry K. Daghlianin, kummatkin eri tapahtumissa. Harry Daghlianin menehtymisestä säteilysairauteen on olemassa erittäin tarkka kuvaus. Tapaturmia tapahtuikin siis kaksi, tähän samaan fissiiliin pommiytimeen (lempinimeltään: Rufus) liittyen. Aines oli tullut tällöin tapaturmaisesti ylikriittiseksi eli fissoituvaksi. Pommin ydin saikin tästä lempinimen Demon Core (suom. Paholaisydin).

Kolme Hiroshimaan ja Nagasakiin liitettyä lentäjää, Theodore J. Van Kirk, Charles Sweeney sekä Claude R. Eatherly, liittyivät Operaatio Crossroadsiin. Able-testin pommin pudottanut B-29 Superfortress oli entinen #90, lempinimeltä Big Stink (suom. Suuri löyhkä). Koneen nimeksi oli muutettu Dave’s Dream. Nimenmuutos tehtiin New Mexicossa lähellä Albuquerqueta lento-onnettomuudessa 7. maaliskuuta 1946 kuolleen pomminpudottajan, kapteeni David Semplen muiston mukaisesti.

Lähteet 
 https://www.osti.gov/opennet/manhattan-project-history/Events/1945-present/crossroads.htm
 https://www.atomicheritage.org/history/operation-crossroads
 http://www.allworldwars.com/Operation-Crossroads.html
 http://nuclearweaponarchive.org/Usa/Tests/Crossrd.html
 http://www.atomicarchive.com/History/coldwar/page02.shtml
 https://www.strangerdimensions.com/2012/07/30/the-demon-core/

Viitteet

Aiheesta muualla 
https://www.youtube.com/watch?v=9diSc4PmiiY

1946
Marshallinsaarten historia
Yhdysvaltain ydinkokeet‎
Omituisten otusten kerho

Omituisten otusten kerho on Suurlähettiläiden vuonna 1991 julkaistu esikoisalbumi. Levyltä julkaistu single ”Elokuun 11.” oli pitkään listojen kärjessä. Tunnetuimmat kappaleet ovat ”Elokuun 11.”, ”Pitääxunaina?” ja ”Kadulla”. Albumi myi kultaa vuonna 1992.

Albumin nimi Omituisten otusten kerho otettiin Rölli-peikon samannimisestä lastenlaulusta.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 Omituisten otusten kerho discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 1991 esikoisalbumit
Suurlähettiläiden albumit
Suojelukoe

Suojelukoe on koiraharrastajien järjestämä palveluskoirakoemuoto, jossa yleensä kilpailevat roduista saksanpaimenkoirat, belgianpaimenkoirat, rottweilerit, dobermannit, bokserit ja suursnautserit. Kokeella mitataan koiran soveltuvuutta palveluskoiraksi, ja sen kautta arvioidaan myös kyseisen koiran arvoa jalostuksessa.

Ensimmäinen suojelukoe järjestettiin vuonna 1901 Saksassa. Sen tarkoituksena oli mitata ja vaalia saksanpaimenkoirien käyttöominaisuuksia. Suojelukoirakokeesta on nykypäivänä muutamia variaatioita ja koemuoto on kaikille avoin. Nykyään Suomen Palveluskoiraliitto järjestää kansainvälisellä koesäännöllä olevia IPO- ja VPG-kokeita, kun taas Saksanpaimenkoiraliitto järjestää rodun käyttöominaisuuksia mittaavia SchH-kokeita.

Osa-alueet ja koeluokat

Suojelukokeessa on kolme osa-aluetta: A eli jälki, B eli tottelevaisuus ja C eli suojelu-osuus. Jokaisesta alueesta maksimipistemäärä on 100 pistettä, yhteensä 300. Koulutustunnuksen saamiseksi koiran on saatava vähintään 70 pistettä A- ja 70 B-osioista. C-osuudesta koiran tulee saavuttaa vähintään pistemäärä 80. (Palveluskoiraliiton kokeissa riittää C 70.)

Koe järjestetään kolmessa luokassa: SchH1 eli Alokasluokka, SchH2 eli Avoin luokka ja SchH3 eli voittajaluokka. Kolmannessa luokassa Saksanpaimenkoiraliitto järjestää vuosittain saksanpaimenkoirien  suojelumestaruuskokeet. Tässä kilpailussa viisi parhaiten pärjännyttä lähetetään maailmalle edustamaan Suomea saksanpaimenkoirien maailmanmestaruuskisoissa. Myös Suomen Palveluskoiraliitolla ja Belgianpaimenkoirilla on omat suojelumestaruuskokeensa.

Kokeen tavoite ja legendat

Suojelukokeeseen koulutus vaatii koiran ohjaajalta päättäväisyyttä, halua ja energiaa lisätä taitotietoaan koiran käyttäytymisteorioista sekä koiranlukutaidosta. Koetulos on suhteellisen helppo saavuttaa hyvällä rodunomaisella koiralla, mutta tie on hidas ja vaivalloinen ominaisuuksiltaan puutteellisella koiralla. Tämä on eräs syy sille, miksi suojelukoe mittaakin hyvin saksanpaimenkoiran rodunomaisia ominaisuuksia.

Kokeessa koiraa ei opeteta puremaan ihmistä missään tapauksessa. Kokeessa koira puree maalimiehen kädessä olevaa juuttihihaa, joka on koiran silmissä suuri saalis, lelu. Maalimiehen tehtävä on mitata koiran rohkeutta ja haastaa koiraa: selvittää kuinka itsevarma koira on halussaan saada saalis itsellensä. Tätä rohkeutta ja periksiantamattomuutta tarvitaan muun muassa virkakoirilla sekä pelastuskoirilla työtehtävissään. Kokeeseen kuuluu olennaisena osana myös peltojälki- ja tottelevaisuusosuudet, näissä mitataan muun muassa koiran nenänkäyttökykyä, viettikestävyyttä ja taistelutahtoa teknisen osaamisen lisäksi.

Suojelukoulutuksessa maalimiehen tehtävä on arvokas ja näin ollen Saksanpaimenkoiraliitto järjestää maalimieskoulutusta, jonka kesto on useita vuosia.

Saksanpaimenkoiraliiton järjestämiin suojelukokeisiin osallistuakseen tulee koiran omistajalla olla suojelulisenssi, jonka saadakseen hänen on täytynyt todistaa olevansa vastuuntuntoinen ja osaava harrastaja.

Aiheesta muualla

Lajiesittely: SchH-koe 

Työkoirat
Saku Suurhall

Saku Suurhall on Viron suurin areena. Halli on rakennettu vuonna 2001.  Hallissa järjestetään urheilutapahtumia ja konsertteja.  Se on saanut nimensä virolaisen Saku-oluen mukaan. Vuoden 2002 Eurovision laulukilpailu järjestettiin Saku Suurhallissa. 

Hallin kapasiteetti on 10 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Saku Suurhall

Tallinnan rakennukset ja rakennelmat
Viron urheiluhallit
Halssila

Halssila on Jyväskylän kaupunginosa ja tilastoalue Jyväsjärven koillispäässä. Pohjoisesta aluetta rajaa Aittovuori. Jyväskylän keskustaan on Halssilasta matkaa kolme kilometriä. Joulukuussa 2020 alueen väkiluku oli 6 123. 

Alueella on muun muassa ala-aste, ravintola, K-Market, leikkipuisto, päiväkoti ja kirjasto. Asuinrakennuskanta on pääosin omakotitaloja ja rivitaloja, mutta kerrostaloja on esimerkiksi Kivistön ja Aittorinteen alueilla. Alueella sijaitsee myös Tanssitalo Kivistö. Kaupunginosan eteläosassa Rauhalahden pienalueella sijaitsee puutarha- ja matkailukeskus Viherlandia ja 13-kerroksinen tornitalo Maailmanpylväs.

Halssila tunnettiin työläiskaupunginosana 1960-luvulle asti, mutta sen jälkeen alueen kasvun ja työelämän muuttumisen myötä sekä vanhan työväenliikkeen toiminnan hälvetessä kaupunginosan väestörakenne on monipuolistunut ja identiteetti muuttunut.

Historiaa 
Alue kehittyi 1900-luvun alkupuolella teollistumisen myötä. Vanhimmat säilyneet rakennukset ovat 1920- ja 1930-luvulta. Alueen kasvu liittyi läheisesti paikallisten tehtaiden kuten Kankaan paperitehtaan ja Tourulassa sijaitsevan Valtion Kivääritehtaan toimintaan: työntekijöille tarvittiin lisää asuntoja. Halssila liitettiin osaksi Jyväskylää vuonna 1941.

Alkuperäinen Halssilan asutus koostui mökkimäisistä pienistä omakotitaloista sekä jonkin verran puisista kaksikerroksisista taloista. Niitä on purettu paljon pois. Tilalle on rakennettu puisia rivitaloja ja matalia puukerrostaloja sekä omakotitaloja. Puukaupunkiosan luonne on näin säilynyt. Vanhimmat talot ovat nykyään suojelukohteita.

1960-luvulla Halssilasta oli kehittynyt omavarainen, keskeiset palvelut tarjoava kaupunginosa. Alueella oli muun muassa kauppa, posti, koulu, kirjasto ja kirkko.

Aittorinteen kerrostalolähiö rakennettiin pääosin vuosien 1967–1972 aikana. Myös 1970-luvulla rakennetun Kivistön asuma-alueen rakennuskanta koostui enimmäkseen kerrostaloista. Halssilanrinteelle rakennettiin rivitaloja 1970- ja 1980-luvuilla.

1970-luvun puolivälissä Halssilaan valmistui kaupunginosan halki kulkeva Vaajakosken moottoritie.

Rauhalahteen rakennettiin vuonna 1986 valmistunut turvevoimalaitos. Sen tieltä hävitettiin paikalla sijainnut Ukkolan ja Akkalan omakotitaloalue. 

Halssilanmäen asuinalueen ensimmäiset talot valmistuivat vuonna 2009, ja sinne on 2010-luvulla rakennettu paljon pien- ja rivitaloasutusta. Vaajakoskentien eteläpuolelle Rauhalahden pienalueelle rakennettiin Äijälänrannan asuinalue 2010-luvulla.

Tunnettuja Halssilassa asuneita 

 Sofi Oksanen, kirjailija
 Erkki Pajala, näyttelijä
Keijo Siekkinen, kirjailija
Sami Niku, jääkiekkoilija
 Sami Vatanen, jääkiekkoilija

Kuvia

Katso myös 
 Aittorinne
 Kivistö
 Tuohimutka
 Maailmanpylväs (rakennus)

Lähteet
 Keski-Suomen museo: Halssilan alue

Viitteet

Aiheesta muualla

 Halssilan palvelut 

Jyväskylän kaupunginosat
Halssila (suuralue)