Venäjän tiedeakatemia

Venäjän tiedeakatemia () on Venäjän ylin tieteen instituutio. Neuvostoliiton aikana sen nimi oli Neuvostoliiton tiedeakatemia ja aiemmin Pietarin tiedeakatemia tai Keisarillinen tiedeakatemia. Tiedeakatemian pääpaikka oli alkujaan Pietari, vuodesta 1934 lähtien Moskova. 

Akatemia koostuu henkilöjäsenistä (877 akateemikkoa, 1 130 kirjeenvaihtajajäsentä) ja lukuisista eri tieteenalojen instituuteista (tutkimuslaitoksista).

Tiedeakatemian puheenjohtajaksi valittiin vuonna 2022 Gennady Krasnikov ().

Organisaatio 
Venäjän tiedeakatemia on järjestäytynyt toisaalta 13 tieteenalakohtaiseen osastoon, toisaalta kolmeen maantieteelliseen haaraosastoon valtion itäosissa (pääosaston lisäksi) ja 15 alueelliseen tiedekeskukseen valtakunnan länsiosassa (vuonna 2020).

Haaraosastot 
 Venäjän tiedeakatemian Siperian haaraosasto. Osasto perustettiin 1957 ja sen keskuspaikka on Novosibirskissä. Lisäksi sillä on tutkimuskeskukset Tomskissa, Krasnojarskissa, Irkutskissa, Jakutskissa, Ulan-Udessa, Kemerovossa, Tjumenissa ja Omskissa. Vuonna 2005 haaraosastossa oli yli 33 000 työntekijää, näistä 58 akatemian jäseniä.
 Venäjän tiedeakatemian Uralin haaraosasto, joka perustettiin silloiselle Uralin alueelle 1932 ja jonka keskuspaikka on Jekaterinburg. Sen muut  tutkimuskeskukset sijaitsevat Permissä, Tšeljabinskissä, Iževskissä, Orenburgissa, Ufassa ja Syktyvkarissa. Vuonna 2007 haaraosastossa oli 3 600 tutkijaa, joista 89 akateemikkoja ja kirjeenvaihtajajäseniä.
 Venäjän tiedeakatemian Kaukoidän haaraosasto, jonka päämaja on Vladivostokissa. Vladivostokin Primorjen tutkimuskeskuksen lisäksi haaraosastoon kuuluvat Amurin tiedekeskus Blagoveštšenskissa, Habarovskin tiedekeskus, Sahalinin tiedekeskus Južno-Sahalinskissa,  Kamtšatkan tiedekeskus Petropavlovsk-Kamtšatskissa sekä Koillinen tiedekeskus Magadanissa.

Alueelliset tiedekeskukset 
Alueelliset tiedekeskukset ovat eri alojen tutkimuslaitosten alueellisia ja paikallisia yhteenliittymiä valtakunnan länsi- ja eteläosissa. 

 Kazanin tiedekeskus
 Puštšinon tiedekeskus
 Samaran tiedekeskus
 Saratovin tiedekeskus
 Vladikavkazin tiedekeskus 
 Dagestanin tiedekeskus
 Kabardi-Balkarian tiedekeskus
 Karjalan tiedekeskus

 Nižni Novgorodin tiedekeskus
 Kuolan tiedekeskus
 Venäjän tiedeakatemian tiedekeskus Tšernogolovka
 Pietarin tiedekeskus
 Ufan tiedekeskus
 Eteläinen tiedekeskus (Donin Rostov)
 Troitskin tiedekeskus (Moskova)

Historiaa 

Pietari Suuri perusti Tiedeakatemian senaatin päätöksellä 28. tammikuuta 1724 Pietariin. Tiedeakatemian varhaisia jäseniä olivat muun muassa Leonhard Euler, Anders Lexell, Christian Goldbach, Nicholas II Bernoulli, Daniel Bernoulli, Caspar Friedrich Wolff,  Joseph-Nicolas Delisle, Georg Wolfgang Kraft ja Gerhard Friedrich Müller.

1700-luvun lopussa tiedeakatemia kokosi suuren venäjän kielen sanakirjan. Tuohon aikaan venäläiset tutkimusmatkailijat luotasivat oman maansa etäisimmät kolkat tiedeakatemian tuella. 

Vuonna 1925 Neuvostoliitto nimitti tiedeakatemian maan tieteen ylimmäksi instituutioksi. Eri neuvostotasavaltoihin perustettiin omat tiedeakatemiansa:

Ukraina – Академія наук Української РСР; per. 1918
Valko-Venäjä – Акадэмія Навукаў Беларускай ССР; per. 1929
Uzbekistan – Ўзбекистон ССР Фанлар академияси; per. 1943
Kazakstan – Қазақ ССР Ғылым Академиясы, per 1946
Georgia – საქართველოს სსრ  მეცნიერებათა აკადემია, per. 1941
Azerbaidžan, per. 1935
Liettua – Lietuvos TSR Mokslų akademija, per. 1941
Moldova – Академия де Штиинце а РСС Молдовенешть. per. 1946
Latvia – Latvijas PSR Zinātņu akadēmija, per. 1946
Kirgisia, per. 1954
Tadžikistan, per. 1953
Armenia, per. 1943
Turkmenistan, per. 1951
Viro – Eesti NSV Teaduste Akadeemia, per. 1946.

Tiedeakatemia siirtyi Moskovaan vuonna 1934. Venäjä sääti lain tiedeakatemiastaan 2.12.1991.

Nobel-palkittuja Venäjän tiedeakatemian henkilöitä  

 Ivan Pavlov, lääketiede, 1904
 Ilja Metšnikov, lääketiede, 1908
 Ivan Bunin, kirjallisuus, 1933
 Nikolai Semjonov, kemia, 1956
 Igor Tamm, fysiikka, 1958
 Ilja Frank, fysiikka, 1958
 Pavel Tšerenkov, fysiikka, 1958
 Lev Landau, fysiikka, 1962
 Nikolai Basov, fysiikka, 1964

 Aleksandr Prohorov, fysiikka, 1964
 Mihail Šolohov, kirjallisuus, 1965
 Aleksandr Solženitsyn, kirjallisuus, 1970
 Leonid Kantorovitš, taloustiede, 1975
 Andrei Saharov, rauha, 1975
 Pjotr Kapitsa, fysiikka, 1978
 Žores Alfjorov, fysiikka, 2000
 Aleksei Abrikosov, fysiikka, 2003
 Vitali Ginzburg, fysiikka, 2003
 Andre Geim, fysiikka, 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tiedeakatemian verkkosivut

Tiedeakatemia
Tiedeakatemiat
Venäjän tutkimuslaitokset