joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jari Andersson

Jari Andersson (s. 31. toukokuuta 1970 Keuruu) on Sylvään koulun rehtori sekä poliitikko. Lehdistössä kurirehtorin maineen toiminnallaan saanut Andersson on ottanut kantaa muun muassa opiskelijoiden tupakanpolttoon sekä koulukiusaamisen estämiseen. Andersson oli kokoomuksen ehdokas europarlamenttivaaleissa 2014. Hän oli myös ehdolla vuoden 2022 aluevaaleissa sekä tuli valituksi. Hän toimii useissa luottamustoimissa.

Luottamustoimet 
 Sastamalan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja elokuusta 2021 alkaen
 Sastamalan kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuodesta 2009–2017
 Vammalan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2005–2008
 Kuntaliiton opetus- ja kulttuuriasiain neuvottelukunnan jäsen 2005–2008
 Vammalan ja Sastamalan kaupunginvaltuuston jäsen 2001–
 Oppilashuoltoon liittyvän lainsäädännön uudistamistyöryhmän jäsen 2005–2006 ja 2008–2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jari Anderssonin verkkosivut

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vammalan kaupunginvaltuutetut
Sastamalan kaupunginvaltuutetut
Suomen koulujen rehtorit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Vapaasatama

Vapaasatama (porto franco) on satama tai sen osa, joka käsittää maa- ja merialueen. Se on erotettu siihen liittyvän maan tullialueesta, ja se on samassa asemassa kuin ulkomaat. Vapaasatamassa maahantuotuja tavaroita voi purkaa, varastoida, pakata uudelleen ja luvan perusteella jalostaakin sekä myös viedä edelleen muihin maihin ilman tullikäsittelyä. Vapaasataman tarkoitus on edistää kauttakulkuliikennettä ja -kauppaa.

Vapaasatamajärjestelmä syntyi Italiassa 1500-luvulta alkaen. Livorno oli historian ensimmäinen vapaasatama 1547. Sitä seurasivat Genova (1596), Napoli (1633) ja Venetsia (1661). Marseille perustettiin Ranskan vapaasatamaksi vuonna 1669, mutta kansalliskokous (1792–1795) lakkautti sen.

Suomen ainut vapaasatama on Hanko. Ruotsissa vapaasatamia olivat Tukholma (vuoteen 1995), Göteborg ja Malmö. Tanskassa on vielä Kööpenhamina. Baltiassa Riika, Ventspils ja Klaipėda. Saksassa vapaasatamia (Freihafen) ovat Bremerhaven, Cuxhaven, Deggendorf, Duisburg ja Hampuri. Muita tunnettuja vapaasatamia Euroopassa ovat esimerkiksi Barcelonan, Triesten ja Giurgiuleștin vapaasatamat.

Katso myös
vapaavarasto

Lähteet 

Kauppa
Liikenne
Tulli
Kaarlo Vallinharju

Kaarlo (Karl) Viljam Vallinharju, vuoteen 1935 Vallin (s. 20. tammikuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija. 

Vallinharju toimi Pienviljeljäliiton nuoriso-ohjaajana ja kouluttajana.

Näytelmiä 
 Pieni Auervaara: 1-näytöksinen näytelmä. Kulttuurityö r.y, Helsinki 1948
 Elämän ja kuoleman rajalla: 2-näyt. näytelmä luokkasodan ajoilta. Valistuskeskus, Lahti 1948
 Sotalesken vappu: 1-näytöksinen näytelmä.

Lähteet 
  (Arkistolinkki)
 Pienviljelijäliiton historiaa (Kansan arkisto) 

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1904 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Jorma Hinkka

Jorma Hinkka (s. 12. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen graafinen suunnittelija.

Hinkka toimi Taideteollisuusopistosta vuonna 1968 valmistuttuaan mainospiirtäjänä ja tv-graafikona ja sitten art directorina mainostoimistoissa Lintas, SEK, Anderson & Lembke ja Konsepti, jota oli mukana perustamassa 1983. 1990-luvulta saakka hän on keskittynyt kirjojen muotoiluun ja typografiaan omassa Graafiset Neliöt -yrityksessään.

Hinkka palkittiin urastaan Platinahuipulla Grafia ry:n Vuoden huiput 2010 -tapahtumassa. Vuoden graafikoksi Hinkka nimettiin 1997. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.

Vuonna 2012 Jorma Hinkka ja Erja Hannula lahjoittivat 1980-luvulta saakka keräämänsä parinsadan taidevalokuvan kokoelman Suomen valokuvataiteen museolle. Suomalaisten töiden lisäksi kokoelmaan kuului teoksia muun muassa Édouard Boubat’lta, Henri Cartier-Bressonilta ja Larry Clarkilta.

Teoksia
Valokuvan taide: suomalainen valokuva 1842–1992, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1992, yhdessä Jukka Kukkosen ja Tuomo-Juhani Vuorenmaan kanssa.
Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1993
Graafisen suunnittelijan toinen kieli ja muita kirjoituksia, Aalto-yliopisto 2012, ISBN 978-952-60-4769-0
Herbie Kastemaa, alitajunnan kalastaja. Yhdessä Hannu Konttisen kanssa. Talentum 2012.
Valokuva taiteeksi, Hannula & Hinkka -kokoelma, yhdessä Elina Heikan, Erja Hannulan, Sofia Lahden ja Tuomo-Juhani Vuorenmaan kanssa. Aalto-yliopisto 2013. ISBN 958-952-292-000-3.
Hommage à R. Mutt 1917–2017, Marcel Duchampin kolme pisoaaria ja 12 kopiota. Sémiosquare 2017, ISBN 978-951-97491-7-4

Lähteet

Aiheesta muualla
Jorma Hinkan töitä Graafiset Neliöt -yrityksen sivustolla 
Jorma Hinkan Grafia-lehdessä ilmestyneitä kirjoituksia 

Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Fayetteville Marksmen

Fayetteville FireAntz on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Fayettevillesta Pohjois-Carolinasta. Se pelaa SPHL-liigaa.

Aiheesta muualla 
 Fayetteville FireAntzin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Pohjois-Carolina
Huntsville Havoc

Huntsville Havoc on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Huntsvillesta Alabamasta. Se pelaa SPHL-liigaa.

Joukkue kaudella 2020–2021 
(Tilanne 5. maaliskuuta 2021)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: Glenn Detulleo 
 Apuvalmentaja & Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Stuart Stefan 
 Fysiikkavalmentaja: Jason Lopez 
 Huoltopäällikkö: Billy Welker 
 Puheenjohtaja: Ashley Balch 
 Omistaja: Keith Jeffries

Aiheesta muualla 
 Huntsville Havocin verkkosivut  

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Alabaman urheilu
Knoxville Ice Bears

Knoxville Ice Bears on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Knoxvillesta Tennesseesta. Se pelaa SPHL-liigaa.

Joukkue kaudella 2020–2021 
(Tilanne 5. maaliskuuta 2021)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Brent Clarke 
 Apuvalmentaja: Andrew Harrison 
 Omistaja & Toimitusjohtaja: Mike Murray

Aiheesta muualla 
 Knoxville Ice Bearsin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Tennesseen urheilu
Pensacola Ice Flyers

Pensacola Ice Flyers on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pensacolasta Floridasta. Se pelaa SPHL-liigaa.

Joukkue kaudella 2021–2022 
(Tilanne 25. maaliskuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Rod Aldoff 
 Apuvalmentaja: Jackie Findeisen

Aiheesta muualla 
 Pensacola Ice Flyersin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Floridan urheilu
Peoria Rivermen (SPHL)

Peoria Rivermen on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Peoriasta, Illinoisista. Joukkue pelaa SPHL-liigaa.

Joukkue kaudella 2021–2022 
(Tilanne 15. maaliskuuta 2022)

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Peoria Rivermenin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Illinois’n urheilu
Honkajoki (yritys)

Honkajoki Oy on Honkajoella Satakunnassa sijaitseva kierrätysyritys, joka tekee teurasjätteistä ja maatiloilla kuolleiden eläimien ruhoista muun muassa lannoitteita ja rehua. 

Yrityksen tuotannosta syntyy lannoitteita ja rehua sekä raaka-aineita energian, kuten biodieselin tuotantoon. Yritys toimii agroekologisella toimintamallilla, joka pohjautuu luonnon omaan kiertokulkuun. Honkajoki Oy:n omistavat HKScan sekä Atria Oyj. Honkajoki-konserniin kuuluu myös tytäryhtiö Findest Protein Oy. Konsernissa työskentelee noin 80 henkilöä ja sen liikevaihto vuonna 2012 oli noin 29 miljoonaa euroa. 

Vuoden 2014 aikana Honkajoella sijaitsevalle Kirkkokallion alueelle rakentuu Honkajoki Oy:n tuotantolaitoksen yhteyteen Taaleritehtaan rakennuttama biokaasulaitos.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Kierrätys
Honkajoki
Jätehuolto Suomessa
Federal Prospects Hockey League

Federal Prospects Hockey League (FPHL) on yksi jääkiekon alasarjoista Yhdysvaltojen länsiosassa. Liiga on perustettu vuonna 2010, nimellä Federal Hockey League. Sarja toimi kyseisellä nimellä kaudet 2010-2019.

Joukkueet

Mestarit

Liigassa pelanneet seurat
 Cape Cod Barons (2010–2011)
 Akwesasne Warriors (2010–2012)
 New York Bluefins (2010-2012)
 Danbury Whalers (2010–2015)
 Brooklyn Aviators (2010-2015)
 Rome Frenzy (2010–2011)
 Thousand Islands Privateers (2003–2013)
 Williamsport Outlaws (2011-2012)
 Vermont Wild (2011)
 Williamsport Outlaws (2012–2013)
 Dayton Demonz (2013)
 Pennsylvania Outlaws (2013)
 Pennsylvania Blues (2003–2013)
 Williamsport Outlaws (2011-2012)
 Watertown Privateers (2013–2014)
 South West Pennsylvania Magic (2014)
 Berkshire Battalion (2014–2015)
 Steel City Warriors (2010–2015)
 Brewster Bulldogs (2016)
 Dayton Demolition (2016)
 Berlin River Drivers (2015–2017)
 SCS Fighting Saints (2017)
 Cornwall Nationals (2017–2018)
 North Shore Knights (2018)
 Northern Federals (2018)
 Battle Creek Rumble Bees (2019)

Aiheesta muualla
Federal Hockey Leaguen verkkosivut  
Elite Prospectin FHL verkkosivut 

Yhdysvaltain jääkiekkosarjat
Danbury Whalers

Danbury Whalers on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Danburysta Connecticutista. 
Se pelaa FHL-liigaa. Danbury Whalers toimi ECHL-seura Trenton Titansin farmijoukkueena.

Aiheesta muualla 
 Danbury Whalersin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
George Zukerman

George Benedict Zukerman (s. 22. helmikuuta 1927 Lontoo) on kanadalainen fagotisti ja impressaari. Hän syntyi newyorkilaisen Englannissa toimineen kirjeenvaihtajan pojaksi. Hän opiskeli New Yorkin High School of Music and Artissa ja Queen's Collegessa, josta hän valmistui Master of Arts -arvolla vuonna 1949. Toisessa maailmansodassa Zukerman palveli Yhdysvaltain laivastossa. 

Zukerman soitti muun muassa Vancouverin sinfoniaorkesterissa ja Israelin filharmonisessa orkesterissa. Hän perusti Cassenti Players -kokoonpanon vuonna 1954. Hän jätti Vancouverin sinfoniaorkesterin vuonna 1963 keskittyäkseen soolouralleen. Hän aloitti vuosittaiset kiertueet Euroopassa vuonna 1964 ja etsi joka kerralla julkaisemattomia konserttoja ja myös muita teoksia soittimelleen. Ensimmäisen maailmankiertueensa yhteydessä vuonna 1969 Zukermanista tuli ensimmäinen ulkomaalainen fagotisti, joka kutsuttiin esiintymään solistina Neuvostoliittoon. Hän teki toisen maailmankiertueensa vuonna 1976. Hän esiintyi muun muassa Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa, Kiinassa ja Uudessa-Kaledoniassa.

Zukermanille ovat säveltäneet teoksia monet kanadalaiset säveltäjät. Näihin lukeutuvat Murray Adaskin, Jean Coulthard, Theo Goldberg, Jacques Hétu, Arthur Polson, Robert Turner, John Weinzweig ja Elliot Weisgarber. Erityisesti Zukerman on kuitenkin keskittynyt 1700–1800-luvuilta peräisin olevaan ohjelmistoon. 

Zukerman perusti vuonna 1955 Overture Concerts Associationin. Vuonna 1993 hänet otettiin Kanadan ritarikuntaan ja hänelle myönnettiin vuosittainen National Arts Centren palkinto. Vuonna 1996 hänet otettiin myös Brittiläisen Kolumbian ritarikuntaan. Hän sai vuonna 1967 Kanadan kansalaisuuden.

Lähteet 

Kanadalaiset muusikot
Kanadalaiset fagotistit
Impressaarit
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Variskilaiset vuorijonot

Variskilaiset vuorijonot eli variskidit eli herkynidit tarkoittaa kivihiili- ja permikaudella vuorijonopoimutuksessa muodostuneita vuorijonoja. Niitä ovat esimerkiksi Altai, Ural ja Appalakit.

Lähteet 

Vuoret
Marja-Leena Muukka

Marja-Leena Muukka (s. 17. helmikuuta 1965 Espoo) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka on tullut tunnetuksi etenkin kirjojen muotoilijana. Grafia ry nimesi hänet Vuoden graafikoksi 2004.

Muukka valmistui Vapaasta taidekoulusta 1984 ja graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1989. Hän toimi kymmenisen vuotta WSOY:n kirjanmuotoilijana kunnes perusti oman yrityksensä 1999.

Muukan töitä on palkittu ja esitelty Suomessa muun muassa Vuoden huiput-, Vuoden kirjavaliot -kilpailuissa ja -näyttelyissä sekä taideteollisuusalan näyttelyissä eri puolilla Eurooppaa. Muukka on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Markkinointi-instituutissa.

Lähteet

Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Osmo Hämeenniemi

Osmo Veli Hämeenniemi, kirjailijanimeltään Aarno Routa, (29. syyskuuta 1919 Miehikkälä – 22. marraskuuta 1958 Valkeakoski) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Hämeenniemi valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista vuonna 1949.

Teoksia 
Nimellä Osmo Hämeenniemi:
 Valkeakosken karjalaiset 1945-1955. Valkeakosken karjalaiset, Valkeakoski 1955
 Kuussa kummittelee : näytelmä, teoksessa Kuussa kummittelee : koululaisnäytelmiä. Otava 1957
 Risti ja helkavirsi : näytelmä. 1958
Nimellä Aarno Routa:
 Tuhopolttajan jäljillä : seikkailukertomus. Karisto 1953
 Tositarkoituksella : yksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 577. Karisto 1953
 Miina räjähtää, meinaan ... : 2-näytöksinen näytelmä. Kansakoulun kerhokeskuksen näytelmiä 1. Suomen kansakoulunopettajain liitto, Helsinki 1953, 2. painos 1959

Lähteet 
 
 Kajaanin seminaarin kasvatit kirjailijoina 

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Keskikosken silta

Keskikosken silta (oik. Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II ) on teräksinen jäykistetty sauvakaarisilta Myllykosken taajamassa entisen Anjalankosken kaupungin alueella Kouvolassa. Vuonna 1954 valmistuneet kaksi siltaa ylittävät Kymijoen kapean saaren kohdalta. Läntinen silta (Keskikosken silta I) on otettu museosillaksi vuonna 1982. Sillan yli johtaa seututie 353.

Keskikosken sillat 
Siltapaikka on kohdassa, jossa Kymijoessa on pitkä ja kapea Lemmensaari. Kaksi teräksistä sauvakaarisiltaa valmistuivat silloisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalle vuonna 1954. Niitä kutsuttiin tuolloin Myllykosken silloiksi, mutta siltojen nykyiset nimet ovat Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II. Museosilta, silta I eli läntinen silta, on jänneväliltään pidempi. Kolmiaukkoisen sillan keskiaukko on 50,1 metriä ja jänneväli 51 metriä. Sillan hyötyleveys on 10 metriä, kokonaispituutta sillalle tulee 78,5 metriä. Itäisen sillan jännemitta on 37 metriä. Myllykosken sillat suunnitteli professori Herman Ossian Hannelius.

Keskikosken teräsbetonikantiset sillat ovat osa Myllykosken paperitehtaan tehdasympäristöä, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Rakenteesta 
Jäykistetyssä sauvakaarisillassa kohdistetaan toispuolisesta kuormasta johtuvat taivutusrasitukset lähes kokonaan jäykistyspalkkiin, joka on sillan kaaren yläpuolella. Taivutusjännitys jakaantuu palkille ja kaarelle niiden jäykkyyksien suhteessa, ja jäykistetyssä sauvakaarisillassa kaari tehdään ohueksi ja siten taipuisaksi. Sillassa on tiheässä kaaresta lähteviä pilareita, jotka tukevat teräksistä jäykistyspalkkia. Jäykistettyjä sauvakaarisiltoja on rakennettu muun muassa paikkoihin, joissa virtauksen takia ei voida rakentaa telineitä uomaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Keskikosken läntinen silta Torsti Salosen siltasivustolla 

Suomen tieliikenteen museosillat
Kaarisillat
Sippola
Suomen tieliikennesillat
Arthur Polson

Arthur Ludwig Polson (2. maaliskuuta 1934 Vancouver – 25. helmikuuta 2003 Vancouver) oli kanadalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Kanadassa, Kaliforniassa ja New Yorkissa. Hän oli vuosina 1954–62 Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsen ja oli solistina Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen viulukonserton Kanadan-ensiesityksessä vuonna 1958. Vuosina 1962–4 Polson toimi Victorian sinfoniaorkesterin ja vuosina 1966–86 Winnipegin sinfoniaorkesterin konserttimestarina.

Polson johti kapellimestarina muun muassa Alan Hovhanessin uusien teosten esityksiä. Hän johti Vancouverin nuorisosinfoniaorkesteria ja esiintyi sen kanssa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Venäjällä, Skotlannissa ja Australiassa. Polson toimi opetustehtävissä Manitoban yliopistossa vuosina 1970–1.

Polson oli tuottelias säveltäjä, ja hän sai vaikutteita Alun Hoddinottilta, Sergei Prokofjevilta, Dmitri Šostakovitšilta ja Ralph Vaughan Williamsilta. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa konserttoja useille soittimille ja kaksi jousikvartettoa (1966, 1974). Polson meni naimisiin Nora Borrowmanin kanssa. Puoliso oli työskennellyt muun muassa lapsinäyttelijänä Hollywoodissa.

Lähteet 

Kanadalaiset säveltäjät
Kanadalaiset viulistit
Kanadalaiset kapellimestarit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Elliot Weisgarber

Elliot Weisgarber (5. joulukuuta 1919 Pittsfield, Massachusetts – 31. joulukuuta 2001 Vancouver) oli yhdysvaltalaissyntyinen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi. Hän opiskeli muun muassa Rochesterin Eastman School of Musicissa ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän itse opetti vuosina 1960–1984 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Hänen sävellysoppilaitaan olivat muiden muassa Michael Conway Baker, Neil Currie, David Keeble, Claire Lawrence ja Frederick Schipizky. 

Weisgarber tutki Japanissa paikallista musiikkia. Hän opetteli soittamaan shakuhachia ja teki vuonna 1974 kiertueen Kanadassa kotonsoittaja Miyoko Kobayashin kanssa. Weisgarber oli Kanadan kansalainen vuodesta 1973. Osassa tuotannostaan Weisgarber hyödynsi japanilaisen musiikin tuntemustaan. Tällaisia teoksia ovat muiden muassa Kyoto Landscapes orkesterille, Japanese Miscellany pianolle, Ten Japanese Folk Songs, Songs of a Thousand Autumns ja kamarimusiikkisävellykset japanilaisille soittimille. Weisgarber sävelsi myös muunlaista musiikkia orkesterille, kamarimusiikkikokoonpanoille ja laulajille. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu televisioon ja radiodokumentteihin luotuja sävellyksiä.

Weisgarber perusti tyttärensä, huilisti Karen Suzanne Smithsonin kanssa Elliot Weisgarber Associates -kustannusyhtiön vuonna 1994. Weisgarber oli International Clarinet Societyn jäsen. Hän oli aktiivinen säveltäjänä kuolemaansa saakka. Useita hänen teoksistaan on levytetty.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Kanadalaiset säveltäjät
Etnomusikologia
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta – O’Diako on Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijoita edustava lakisääteinen opiskelijakunta. Opiskelijakunta O’Diako voidaan katsoa perustetuksi vuonna 1998.

O’Diakon tehtävänä on muiden opiskelijakuntien ja -järjestöjen tapaan edustaa Diakin opiskelijoita, ajaa opiskelijoiden asioita sekä neuvoa ja palvella opiskelijoita monin tavoin.

Jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla ammattikorkeakoulun kampuksilla, Helsingissä, Porissa, Oulussa, Turussa sekä Pieksämäellä. Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Diakin Helsingin kampuksella.

O’Diakon organisaatioon kuuluvat edustajisto, hallitus, henkilökunta sekä eri paikkakunnilla toimivat jaostot.

O’Diako on saanut alkunsa rekisteröitynä yhdistyksenä, joka alun perin perustettiin toimimaan paikallisten opiskelijayhdistysten yhteistyöelimenä. Sen perustamiskirja on päivätty 6.3.1997. Ammattikorkeakoululain mukaisena opiskelijakuntana se on aloittanut vuonna 2007.

Jaostot 
Jokaisella Diakin kampuksella toimii paikallinen jaosto. Nämä jaostot juontavat juurensa vanhoihin eri paikkakuntien opiskelijayhdistyksiin. Ne aloittivat toimintansa vuoden 2013 alussa. Jaostot huolehtivat opiskelijatoiminnan pyörittämisestä eri paikkakunnilla. Niiden vastuulle kuuluvat esimerkiksi paikallinen edunvalvonta, tutorointi sekä paikallisten tapahtumien järjestäminen.

Hallituksen puheenjohtajat 

O’Diakon hallituksen puheenjohtajat:
 1997 Jouni Juntunen 
 1998 Aki Granlund
 1999 Hanna Tavainen
 2000 Sauli Soini
 2001 Hanna Penttinen
 2002 Satu Kuisma
 2003 Salla Lindblad
 2004 Johanna Erkkilä
 2005 Kristiina Wallenius
 2006 Laura Lehtisaari
 2007 Timo Kontio
 2008 Maria Soini
 2009 Jani Havumäki
 2010 Jani Havumäki
 2011 Jaakko Rosengren
 2012 Jaakko Rosengren
 2013 Erkko Virtanen
 2014 Erkko Virtanen
 2015 Marko Hento
 2016 Marko Hento (4. helmikuuta saakka), Iiris Hynönen (4. helmikuuta alkaen)
 2017 Iiris Hynönen
 2018 Johanna Leppänen
 2019 Niina-Maarit Rautamäki
2020 Taija Välske
2021 Elisa Laitila
2022 Halla Kokkonen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 O’Diako

Opiskelijakunnat
Lasse Rantanen

Lasse Rantanen (s. 1966) on suomalainen graafinen suunnittelija ja kuvittaja, joka tunnetaan etenkin näyttävistä kuvituksistaan Helsingin Sanomissa. Grafia nimesi hänet Vuoden graafikoksi 2005.

Rantanen valmistui taiteiden maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000. Hän kutsuu itseään visuaaliseksi journalistiksi: ”Jos suunnittelija ei vastaa sisällöstä samalla tavalla kuin toimittaja, työstä tulee pelkkää koristetaidetta.”

Rantanen on toiminut Art Directorina Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä, Suomen Kuvalehdessä ja Urheilulehdessä. Hän on kouluttanut lehdentekijöitä Suomessa ja ulkomailla ja osallistunut monien lehtien kehitysprojekteihin. Vuonna 2007 Rantanen kirjoitti ensimmäisen suomalaisen aikakauslehden visuaalisesta suunnittelua koskevan oppaan Mistä on hyvät lehdet tehty. Vuonna 2013 hän julkaisi yhdessä Veripalvelun tutkijana työskentelevän vaimonsa Leena Valmun kanssa lasten tietokirjan verisolupoika Filiuksesta.

Rantanen jakaa työtilan Vesa Lehtimäen ja Ville Tietäväisen kanssa Helsingin Kallion Viidennellä linjalla. He kuuluvat viiden graafikon ryhmään, jolla on yhteinen Linjamiehet-portfolio.

Vuonna 2012 Rantanen palkittiin kultamitalilla pohjoismaisessa sanomalehtikilpailussa Helsingin Sanomien artikkeliin Kriisi vailla loppua vuonna 2011 tekemästään kuvituksesta. Rantanen on palkittu myös Vuoden huiput -kilpailussa, jonka ylituomarina hän toimi vuonna 2012.

Teoksia
Mistä on hyvät lehdet tehty – visuaalisen journalismin keittokirja, Hill and Knowlton Finland Oy, 2007
Lapin sydän, yhdessä Hannu Tarmion kanssa, Nemo 2012, ISBN 9789522401809
Filius ja elinkaikkeuden arvoitus, yhdessä Leena Valmun kanssa, WSOY 2013

Lähteet

Aiheesta muualla
 Linjamiehet.fi

Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Fazlullah

Fazlullah on Pakistanin Talibanin johtaja. Hänet valittiin liikkeen johtajaksi marraskuussa 2013 Yhdysvaltain lennokki-iskussa kuolleen Hakimullah Mehsudin tilalle.

Fazlullah toimi vuosina 2007–2009 Swatin laakson Taliban-johtajana ja määräsi alueelle tiukan tulkinnan šaria-laista. Armeijan vallattua alueen Fazlullahin pakeni Afganistaniin.

Vuonna 2012 Fazlullah suunnitteli iskun tyttöjen koulunkäyntioikeutta puolustanutta Malala Yousafzaita vastaan.

Marraskuussa 2013 Fazlullah valittiin Pakistanin Talibanin johtoon ja hän palasi maanpaosta takaisin Pakistaniin.

Lähteet 

Pakistanilaiset terroristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Walter Babiak

Walter Andrew Babiak (s. 11. lokakuuta 1933 Saskatoon) on kanadalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja alttoviulisti. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa ja sitten Toronton yliopistossa. Hänen opettajiaan olivat John Montague, Elie Spivak, Nicholas Goldschmidt, Oskar Morawetz, Godfrey Ridout ja John Weinzweig. Orkesterinjohtoa Babiak opiskeli Boyd Neelin, Walter Susskindin ja vuonna 1962 Amsterdamin yliopistossa Franco Ferraran johdolla.

Babiak soitti alttoviulua CBC:n sinfoniaorkesterissa ja Toronton sinfoniaorkesterissa. Hän johti muun muassa Kanadan kansallisbalettia ja Brantfordin sinfoniaorkesteria. Hän perusti vuonna 1970 North Yorkin sinfoniaorkesterin. Vuonna 1971 hän oli Wienin valtionoopperan baletin vierailevana kapellimestarina sen Pohjois-Amerikan-kiertueella. Babiak on tehnyt suuren määrän sovituksia ja orkestraatioita. Lisäksi hän on säveltänyt yli 40 alkuperäistä teosta, joihin kuuluvat Sinfonietta for Strings, Soliloquy for Violin... To be or not to be ja A Child's Christmas in Wales.

Babiak sai lapsille tekemistään levytyksistä Beethoven Lives Upstairs ja Mozart's Magic Fantasy Juno-palkinnot vuosina 1990 ja 1991.

Lähteet 

Kanadalaiset kapellimestarit
Kanadalaiset säveltäjät
Kanadalaiset alttoviulistit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Wakan Tanka

Wakan Tanka (Wakȟáŋ Tȟáŋka) on sioux-intiaanien (dakotat, lakotat ja nakotat) ylin jumaluus. Se ei ollut yksittäisen olennon ilmentymä, vaan maailmankaikkeuden yhtenäisyyttä edustava mystinen voima.  Tämä näkymätön henki muodostui  neljän jumalolennon ryhmästä, jotka kukin edustivat neljää erilaista pyhää voimaa. Näihin voimiin kuuluivat muun muassa aurinko, kuu, tuulet ja ukkonen. Wakan Tankan ulkopuolella liikkui pahoja voimia kuten pyörremyrskyt ja muut vitsaukset, jotka aiheuttivat kärsimystä ihmiskunnalle.

Myöhempien aikojen kristinuskon vaikutus sai siouxit kutsumaan Wakan Tankaa "Suureksi hengeksi" ja rinnastamaan sen kristinuskon jumalaan.

Wakan Tankan alaiset henget käyttivät pyhää kieltä, jota tavallinen ihminen ei ymmärtänyt. Taivaallisten viestien välittäjinä toimivat pyhät miehet (joskus naiset), jotka olivat perehtyneet yliluonnolliseen maailmaan. Nämä siouxien "papit" jakaantuivat eri ryhmiin sen mukaan, mihin tarkoitukseen he olivat voimansa saaneet. Vahvimpia olivat shamaanit, jotka johtivat uskonnollisia seremonioita ja kykenivät halutessaan muuttamaan yhteisön lakeja. Heidän tehtävänään oli ilmoittaa kansalleen Wakan Tankan tahto.

Algonkinkielisten intiaanien keskuudessa Wakan Tankan vastine tunnettiin nimellä Manitou.

Lähteet

Viitteet

Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri
Mytologia
Jumalat
Oliveniitti

Oliveniitti on mineraali, joka kuuluu kuparimineraaleihin. Se on nimensä mukaisesti väriltään oliivinvihreä. Se on monimutkainen kuparin ja arseenin yhdiste. Kemiallinen kaava on Cu2(AsO4)(OH).

Esiintyminen 
Oliveniittia esiintyy muiden kuparimineraalien yhteydessä. Sitä on löydetty Iso-Britanniasta, Ranskasta, Saksasta, Chilestä ja Namibiasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Webmineral: Olivenite Mineral Data 
 Mindat: Olivenite 
 Handbook of Mineralogy: Olivenite  {pdf)

Oksidimineraalit
Liedon asemanseutu

Liedon asemanseutu on Liedon pohjoisosassa sijaitseva taajama, jossa on 1 083 asukasta (31.12.2011). Alue on aiemmin tunnettu nimellä Tammentaka, mutta rautatieaseman myötä sitä on alettu kutsua Asemankulmaksi tai Asemanseuduksi. Alueen postinumero on 21360.

Nähtävyydet

Liedon asemanseudulla sijaitsevat Nautelankoski (samassa yhteydessä toimii Lauri Nautelan museo), eläintarha Zoolandia ja Mannin navetta.

Liikenne

Taajaman läpi kulkevat Seututie 222 ja Yhdystie 2224. Kylän läheltä kulkee Valtatie 9 moottoritienä Turun ja leveäkaistatienä Auran suuntaan. Fölin linja 402 kulkee Vanhaa Tampereentietä Turun suuntaan sekä linja 413 moottoritietä Turun suuntaan ja Vanhaa Tampereentietä Auran suuntaan. Kylän läpi kulkee myös Turku–Toijala-rata, mutta Liedon rautatieasema sen varressa on lakkautettu. 

Seututien 222 (Vanha Tampereentie) vieressä kulkee koko matkaltaan Liedon asemanseudulta Turun keskustaan kevyen liikenteen väylä.

Välimatkoja: 
 Liedon keskustaan 9 km
 Turkuun 20 km
 Auraan 13 km

Palvelut

Liedon asemanseudulla toimivat Pahkamäen koulu, päiväkoti, seurakunnan päiväkerho ja terveysasema.

Liedon asemanseudulla palveluita tarjoavat myös Seo-huoltoasema ja lounaspaikka (Tammitupa).

Harrastusmahdollisuudet

Alueelta löytyy pururata ja hiihtomaja, jossa kokoontuu Liedon Eränkävijöiden Aseman partiolippukunta.

Media

Liedon asemanseudulla sijaitsee paikallislehti Turun Tienoon konttori.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kylillä - Liedon asemanseudulla (Yle Areena Radio)
 Liedon kunnan karttapalvelu

Lieto
Varsinais-Suomen maakunnan taajamat
Radion ja television historia Suomessa

Radion ja television historia Suomessa käsittelee teknisiä radio- ja tv-laitteita sekä radio- ja tv-toimintaa Suomessa.

Radiotekniikan varhaisvaiheet Suomessa 
Venäläinen Aleksandr Popov teki radioteknisiä kokeiluja, ja hän järjesti varhaisen radioyhteyden käytännön tarkoituksiin Suursaaren ja Kuutsalon välille vuonna 1900.

Tampereella Arvi Hauvosen rakentama 3NB Tampere-radioasema aloitti lähetystoimintansa vuonna 1923. Vuonna 1924 perustettiin Tampereen radioyhdistys. Samana vuonna Tammerkosken rantaan perustettiin Tammerkosken asema, jonka lähetysantenni oli vedetty kosken yli.

Yleisradiotoiminta 
Yleisradio perustettiin vuonna 1926. Taajuusmoduloitua (FM) ULA-verkkoa alettiin rakentaa 1956. ULA-lähetysten äänenlaatu oli aikaisempia pitkillä (LW), keskipitkillä (MW) ja lyhyillä aalloilla (SW) tapahtuneita AM-lähetyksiä ratkaisevasti parempi, mutta lähetysasemien verkoston piti olla tiheämpi. AM-lähetykset jäivät käyttöön lähinnä ulkomaan lähetyksissä.

Kaupallinen radiotoiminta alkoi Suomessa vuonna 1985.

TV-toiminta 
TV-toiminta alkoi Suomessa kokeiluilla vuonna 1955.

Yleisradio aloitti säännölliset televisiolähetykset 1. tammikuuta 1958. MTV perustettiin vuonna 1957 nimellä Oy Mainos-TV-Reklam Ab. MTV vuokrasi Yleisradion jakeluverkkoa vuoteen 1993 asti, jolloin se sai oman televisiokanavansa.

Maanpäälliset televisiolähetykset muuttuivat digitaalisiksi vuonna 2007. 

Teräväpiirtolähetysten oli määrä korvata standardipiirron lähetykset 1. huhtikuuta 2020 alkaen, mutta hetki siirtyi myöhemmäksi oikeusjutun vuoksi.

Katso myös 
Lahden radioasema
Tampereen Radio, Tesvisio ja Tamvisio
Suomen radiohistoriallinen seura
 Yleisradiotoiminta
Julkisen palvelun yleisradiotoiminta
Yleisradion ohjelmaneuvostot
Sähkön ja elektroniikan historia
Radioinsinööriseura
Nuoren Voiman Liitto, radioharrastuspiiri
Radioamatööritoiminta Suomessa
 Kidekone, putkiradio ja transistoriradio

Kirjallisuutta 
 Kemppainen, Pentti: Radio kuuluu kaikille! Kaupallisen radion historia Suomessa. Into, 2015.
 
 Wiio, Juhani (toim.): Television viisi vuosikymmentä. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Radiopioneerit tamperelaisella ullakolla. Ylen Elävä arkisto.
Televisiotoiminnan alku Suomessa.
 

Suomen televisio
Radiotoiminta
Raphigraphe

Raphigraphe on sokeille tarkoitettu kirjoituskone, jonka avulla sokeat voivat kirjoittaa näkeville. Laite koostuu kymmenestä jousivälitteisestä ja pistokärkisestä näppäimestä, joiden avulla voidaan kirjoittaa kohotekstiä. Raphigraphen jokainen näppäin vastaa yhtä kirjaimen osaa, joten sillä kirjoittaminen on hidasta. 

Pistekirjoituksen kehittäjä Louis Braille loi yhdessä ystävänsä Francois-Pierre Foucaultin kanssa ”raphigraphiaksi” kutsutun kirjoitustavan, jonka avulla sokeat voivat kirjoittaa näkeville. Kirjoitustapa hyödyntää paperiin kohopainettuja kirjaimia. Foucault kehitti vuonna 1841 kirjoitustapaa hyödyntävän raphigraphe-koneen.

Raphigraphe on kreikkaa ja tarkoittaa ”neulakirjoitinta” (raphis ’neula’, graphein ’kirjoittaminen, piirtäminen’).

Raphigraphe edeltää ensimmäisiä varsinaisia kirjoituskoneita yli kahdellakymmenellä vuodella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mediamuseo Rupriikki 

Kirjoituskoneet
1800-luvun keksinnöt
The O’Reilly Factor

The O’Reilly Factor on  yhdysvaltalainen ajankohtais- ja keskusteluohjelma, jota esitettiin arkipäivisin Fox News -kanavalla. Ohjelmaa juonsi konservatiivisena pidetty poliittinen kommentaattori Bill O’Reilly. Se oli maan katsotuin kaapeliuutisohjelma.

Ohjelma lopetettiin huhtikuussa 2017 O’Reillyn saatua potkut.

Lähteet 

Makasiiniohjelmat
Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Why Not

Why Not (L-3) on ensimmäisiä Suomessa rakennettuja kansainvälisiä int5m-purjeveneitä. Birger Slotten suunnittelema klassinen vene rakennettiin Jakobstads Båtvarvilla Pietarsaaressa vuonna 1936. Veneen tilasi silloinen Helsingfors Segelsällskapetin (HSS) kommodori Arthur E. Nikander. Jo valmistumista seuraavana vuonna Nikander myi veneen kamreeri Eynar Sandmanille, joka nimesi sen Linneaksi. Ostaessaan Linnean 1977 Kari Lottanen nimesi veneen vaimonsa Irman mukaan La Douceksi. Kolmas nimenmuutos syntyi, kun Lottanen myi veneen Riggert Förnäsille, joka nimesi Linnean Rositaksi tenorisaksofonisti Ben Websterin kappaleen mukaan. Riggert palautti veneen alkuperäisnimen kuultuaan, että veneen nimen vaihtaminen ei ole tapana. Veneen kotisatama on HSS, mistä veneen alkutaival alkoi vuonna 1936.

Perustiedot

Mitat

Historia 
Omistajat:

 1936–1937 Why Not Arthur E. Nikander (HSS Helsingfors)
 1937–1939 Linnea Eynar Sandman (NJK Helsingfors)
 1939–1950 Linnea Klas-Erik Gardberg (NJK Helsingfors)
 1950–1956 Linnea V. Rae (TTPS Turku)
 1957–1964 Linnea V. Arva
 1965 Linnea K.Lehtonen
 1966 Linnea O. Salminen (TPS Turku)
 1967–1976 Linnea H&P Koivisto
 1977–1978 La Douce Kari Lottanen (FMBK Helsinki)
 1978–1987 Rosita -> Why Not Riggert Förnäs (FMBK/NJK Helsinki/Helsingfors)
 1987–1991 Why Not Tom Wilenius, Harald Wilenius, Mika Häyry ja Trygve Ekbom (HSS Helsingfors)
 1992 Why Not Tom Wilenius, Jussi U. Leskinen (HSS Helsingfors)
 1993 Why Not Tom Wilenius, Jussi U. Leskinen, Reima Alander, Kari Kuusisto ja Sami Ryti (HSS Helsingfors)
 1994 Why Not Tom Wilenius, Jussi U. Leskinen, Reima Alander ja Kari Kuusisto (HSS Helsingfors)
 1995–1996 Why Not Jussi U. Leskinen, Reima Alander, Kari Kuusisto ja Jamima Löfström (HSS Helsingfors)
 1997–2001 Why Not Kari Kuusisto, Jamima Löfström ja Klaus Krohn (HSS Helsingfors)
 2002–2013 Why Not Kari Kuusisto, Jamima Löfström ja Petri Kuusisto (HSS Helsingfors)
 2013– Why Not Why Not ry (HSS Helsingfors)

Entistykset ja muutostyöt:

Kolmas Suomen kovasta viitoslaivueesta  
Ensimmäiset viitoset rakennettiin Suomessa vuonna 1936. Ensimmäisenä vuorossa oli Hans Robertsin suunnittelema L-1 Marina, toisena G. L. Stenbäckin suunnittelema L-2 Barbro ja kolmantena Birger Slotten Why Not. Viitosluokka on alusta saakka ollut kilpailuhenkinen, ja se on vakiintumassa aktiiviseksi ja tasaiseksi kilpailuluokaksi, jossa veneiden osalta painopiste on vanhan säilyttämisessä.

Lähteet
 Frisk Bris

Aiheesta muualla
 int5m.fi 
 Facebook

Köliveneet
Merikarvia-lehti

Merikarvia-lehti on Merikarvialla Satakunnassa ilmestyvä paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin ja sen levikki vuonna 2013 oli 3 379. Merikarvia-lehti kuului Alma Media -konserniin vuoden 2020 maaliskuuhun saakka, jolloin se myytiin Sanomalle. Lehden nykyinen päätoimittaja on Juho Pekka Mikola, joka seurasi tehtävässään Jarkko Ambrusinia.

Lehden päätoimittaja 2010-luvulla oli Kaisla-Kaarina Rostedt joulukuuhun 2014 asti, jolloin hän kuoli 60-vuotiaana. Rostedt oli myös Luoteisväylä-lehden päätoimittaja. Rostedt nimitettiin sekä Luoteisväylän että Merikarvia-lehden päätoimittajaksi syyskuussa 2012. Sitä ennen hän oli Luoteisväylän toimittaja siitä alkaen, kun hänen oma lehtensä Luoteis-Satakunta yhdistyi Uutismarkkuun ja sai nimekseen Luoteisväylä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lehden verkkosivut

Merikarvia
Suomalaiset paikallislehdet
Solnetšnogorsk

Solnetšnogorsk () on kaupunki ja Solnetšnogorskin piirin keskus Moskovan alueella, Moskovan luoteispuolella Venäjällä. Kaupungissa on rautatieasema (Podsolnetšnaja).  Vuonna 2010 Solnetšnogorskin kaupungissa asui 52 944 (kaupunkikunnassa 58 409 as.) ja koko piirissä 128 580 henkeä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupunkiin keskittynyt sivusto 

Moskovan alueen kaupungit
Allen Henry Vigneron

Allen Henry Vigneron (s. 21. lokakuuta 1948 Mount Clemens) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan 26. heinäkuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sault Sainte Marie in Michiganin titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1996. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. heinäkuuta Adam Joseph Maida, jota avustivat James Aloysius Hickey ja Edmund Casimir Szoka.

10. tammikuuta 2003 Vigneron sai nimityksen Oaklandin koadjuuttoripiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. helmikuuta. Hänestä tuli Oaklandin piispa 1. lokakuuta 2003. 5. tammikuuta 2009 hänet nimitettiin Detroitin arkkipiispaksi ja Cayman-saarten superioriksi. 28. tammikuuta hänet asetettiin virkaansa Detroitin arkkipiispana.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Saarenputaan silta

Saarenputaan silta tai Saarenputaan Vaskurin raittisilta Rovaniemellä on vuonna 1925 valmistunut teräsbetoninen holvisilta. Jäämerentie Rovaniemeltä Liinahamariin, myöhemmin valtatie 4, kulki sillan kautta vuoteen 1965 asti. Sillasta tuli museosilta vuonna 1982, ja se on nykyään ainoastaan kevyen liikenteen käytössä.

Saarenputaan sillan ainoa aukko on 10 metriä leveä. Holvin jännemitta on 10 metriä ja sillan kokonaispituus 16 metriä. Sillalle jää hyötyleveyttä 4,8 metriä.

Saarenputaan silta on ainoa Jäämerentien silta, joka säästyi tuholta toisessa maailmansodassa. Silta ja Inarin Magneettimäki ovat Jäämerentien tiehistorialliset kohteet, jotka sisältyvät Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Siltapaikka 
Entisen Rovaniemen maalaiskunnan suurin taajama Saarenkylä sijaitsee Kemijoen saaressa, jonka erottaa mantereesta kapea Saarenpudas-niminen pudas. Betonisillan paikalla oli aikaisemmin matala puusilta, Vaskurin silta. Vaskisepän mukaan nimetty silta joutui keväisin tulvaveden valtaamaksi, ja uuden, korkeamman sillan suunnittelu aloitettiin jo vuonna 1916.  Suunnittelijaksi valittiin insinööri Olli Martikainen. Sillan rakentaminen päästiin aloittamaan vasta vuonna 1924, ja se valmistui seuraavana vuonna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen tieliikenteen museosillat
Holvisillat
Rovaniemen sillat
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen tieliikennesillat
Kevyen liikenteen sillat
Olli Stålström

Olli Stålström (s. 13. kesäkuuta 1944 Lohja) on suomalainen kansalaisaktivisti. Hän on toiminut Setassa sen perustamisesta saakka ja mielenterveysyhdistys Helmin puheenjohtajana vuodesta 2011.

Työura

Stålström valmistui tie­to­lii­ken­ne­tek­nii­kan ja tie­to­ko­ne­tek­nii­kan dip­lo­mi-in­si­nöö­riksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1973. Sen jälkeen hän työskenteli Nokialla tietoliikennejärjestelmien aluevientipäällikkönä alueinaan Itä-Eurooppa, Afrikka ja Lähi-itä. Hän irtisanoutui työstä 1981 ja aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1989.

Myöhemmin hän toimi tutkijana Kuopion yliopistossa ja väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi lääketieteen sosiologiasta vuonna 1997. Hänen väitöskirjansa käsitteli homoseksuaalisuuden sairausleiman loppumista. Stålström sai vuonna 1999 väitöskirjastaan syytteen solvauksesta, mutta Tampereen käräjäoikeus hylkäsi sen.

Viimeiset työvuotensa ennen eläkkeelle jäämistä Stålström työskenteli vartijana Helsingin Satamassa.

Kansalaisaktivistina

Nuorena Stålström kävi psykoanalyysissä homoutensa vuoksi ja yritti ”eheytyä”. Myöhemmin hän on kampanjoinut eheytysliikkeitä vastaan. Hän meni mukaan Setan toimintaan heti, kun se perustettiin, ja oli sen ensimmäisen hallituksen jäsen 1974–1976. Hän oli aktiivinen myös aidsin vastaisessa työssä ja työskenteli Aids-tukikeskuksessa tutkijana.

Stålström toimi SETA-lehden päätoimittajana 1976–1977. Hän on ollut myös perustamassa FinnQueer-verkkojulkaisua vuonna 2001 ja on sen vastaava toimittaja.

Stålström on sairastanut masennusta ja hän on toiminut mielenterveysyhdistys Helmin puheenjohtajana vuodesta 2011.

Stålström on myös Kallion seurakuntaneuvoston jäsen kaudella 2011–2014.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Olli Stålströmin kotisivut
 

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset sosiologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset insinöörit
Nokian henkilöstö
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Satyricon (albumi)


Satyricon on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin kahdeksas albumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Satyr – kitara, basso, kosketinsoittimet, laulu
 Frost – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 PopMatters: 
 Sputnikmusic: 2.1/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Satyricon discogs.com -sivustolla

Satyriconin albumit
Vuoden 2013 albumit
Wolframiitti

Wolframiitti on mineraali, joka on olennainen lähde volframimalmille. Kemiallinen kaava on (Fe,Mn)WO4. Sen rautapitoisuus vaihtelee ja väri on sitä tummempi, mitä suurempi on rautapitoisuus. Mineraalin Mohsin kovuus on 4–4,5, ja se muodostaa monokliinisia kiteitä.

Esiintyminen 
Wolframiittia esiintyy pegmatiittiesiintymissä, magmakivilajeissa ja raskaiden mineraalien jäännöksinä sedimenttisissä kivilajeissa. Sitä esiintyy samoissa paikoissa muun muassa rikkikiisun ja sinkkivälkkeen kanssa. Sitä on löydetty Kiinasta, Australiasta, Boliviasta, Yhdysvalloista ja Perusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oksidimineraalit
Rautamineraalit
Wulfeniitti

Wulfeniitti on mineraali, joka on saanut nimensä itävaltalaisen mineralogin Franz Wülfenin mukaan. Se on lyijymalmi, joka on yleensä väriltään keltaista, mutta jossa voi olla myös punaisia kiteitä. Kiteiden taitekerroin on korkea. Kemiallinen kaava on PbMoO4.

Esiintyminen 
Wulfeniittia esiintyy lyijypitoisissa malmikivissä. Sitä on löydetty Yhdysvalloista, Romaniasta, Itävallasta ja Namibiasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oksidimineraalit
Miko Jaakkola

Pasi Miko Juhana Jaakkola (s. 29. maaliskuuta 1969 Orimattila) on suomalainen teatteriohjaaja. Jaakkola on työskennellyt Kajaanin kaupunginteatterin johtajana ja ohjaajana vuosina 2009-2015. Sitä ennen hän toimi viisi vuotta Teatteri Takomon taiteellisena johtajana ja ohjaajana. Vuosina 2015-2018 Jaakkola toimii Tampereen teatterikesän taiteellisen johtoryhmän jäsenenä. Syksyllä 2017 Jaakkola aloitti työskentelyn Kotkan kaupunginteatterin johtajana.

Jaakkola on ohjannut 50 teosta eri teattereille ja Yleisradiolle. Osan hän on itse käsikirjoittanut ja osaan suunnitellut myös videot. Lisäksi hän on tehnyt lukuisia trailereita ja videosuunnitteluita moniin teatteriproduktioihin. Jaakkola on työskennellyt sekä vapaissa ryhmissä että laitosteattereissa. Hän on tehnyt ohjauksia Oulun kaupunginteatteriin, Kansallisteatteriin, Teatteri Takomoon ja useille vapaille ryhmille sekä Kajaanin Kaupunginteatteriin. Kajaanissa hän on ohjannut näytelmät Spoonface (2009) ja Amadeus (2014) sekä kantaesitykset Parhaissakin perheissä (2010, käsikirjoitus Anna Krogerus), Kajaanin Seminaari (2011, käsikirjoitus Sami Keski-Vähälä), Punahilkka (2012), Sofian maailma (2013) sekä Rikos ja rangaistus (2015). Uusimmat työnsä hän on tehnyt Kotkan kaupunginteatteriin, johon hän on ohjannut näytelmät Neljäntienristeys (2016) sekä Puhdistus (2017) sekä Kuopion kaupunginteatteriin, johon hän ohjasi Ronja, ryövärintyttären(2018) . Jaakkola kuului Kallion Teatterin ja sen jatkajaksi perustetun Todellisuuden tutkimuskeskuksen perustajajäseniin.

Jaakkola valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000 ohjaajantyön laitokselta. Hän on saanut näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2002 yhdessä Todellisuuden tutkimuskeskuksen kanssa sekä taiteilija-apurahan kahdesti vuosille 2003–2006. Vuoden 2011 maaliskuussa hänelle myönnettiin Teatteriohjaajaliiton Vuoden ohjaaja Thalia-palkinto. Vuonna 2013 Jaakkola sai yhdessä Kajaanin kaupunginteatterin ohjaajan Hanna Kirjavaisen kanssa Teatterikorkeakoulun Vuoden 2013 alumni -tunnustuksen. Vuoden 2017 Thalia-juhlassa Jaakkolalla myönnettiin Videosäde -kunniamaininta halusta laajentaa ohjauksissaan näyttämökerrontaa videon avulla.

Lähteet

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset teatterinjohtajat
Kajaanin kaupunginteatterin johtajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Secret Love

”Secret Love” on Sammy Fainin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama vuoden 1953 elokuvasta Tarkk’ampujatyttö. Kappaleen esitti elokuvassa Doris Day ja siitä tuli hitti elokuvan ilmestymisen jälkeen. Dayn nauhoitus nousi Billboardin listan kärkeen ja kappaleesta tehtiin lukuisia menestyneitä cover-versioita. Seuraavan vuoden Oscar-gaalassa se palkittiin parhaan laulun Oscarilla. 1950-luvun lopulla kappale nousi jazzartistien suosioon ja sen nauhoittivat muun muassa Ahmad Jamal, Count Basie, Maynard Ferguson ja Toots Thielemans. Nykyisin ”Secret Lovea” pidetään jazzstandardina.

Suomennoksia 
Eero ja Jussi Raittinen: ”Salainen rakkaus” (san. Jussi Raittinen)
Tapani Kansa: ”Kuinka rakastunut olla voin” (san. Chrisse Johansson)
Enzio Benzina: ”Salainen rakkaus” (san. J. Rantanen)
Rauli Badding Somerjoki: ”Salainen rakkaus” (san. Rauli Badding Somerjoki)

Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.

Huomautukset

Lähteet 

Vuoden 1953 kappaleet
Sammy Fainin säveltämät kappaleet
Paul Francis Websterin sanoittamat kappaleet
Oscar-palkitut kappaleet
Jazzstandardit
Eila Tarvanen

Eila Elina Tarvanen (s. 4. helmikuuta 1919 Viipuri) on suomalainen kirjailija.

Teoksia 
Nimellä Eila Tarvanen:
 Suomen naisyhdistys 100 vuotta ; koonnut Eila Tarvanen. Suomen naisyhdistys, Helsinki 1984
 Poltettua savea : romaani. Karisto 1997
Nimellä Eila Kaiponen:
 Ohikulkija : romaani. Otava 1946
 Koulutie : kertomus nuoruudesta. Otava 1949

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Eila Tarvanen

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1919 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Love Is a Many-Splendored Thing (kappale)

”Love Is a Many-Splendored Thing” (suom. Niin paljon kuuluu rakkauteen) on Sammy Fainin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama musiikkikappale vuoden 1955 elokuvasta Päivien kimallus. Se palkittiin parhaan laulun Oscarilla. Lauluyhtye The Four Acesin äänittämästä cover-versiosta tuli merkittävä hitti, joka pysyi Yhdysvaltain Top Ten -listalla yhteensä 20 viikkoa. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Frank Sinatra, Kenny Rogers, Ringo Starr ja Nat King Cole.

Sauvo Puhtila sanoitti kappaleen suomeksi vuonna 1955. Suomenkielisillä sanoilla kappaleen ovat äänittäneet Harmony Sisters 1955, Juha Eirto 1956, Annikki Tähti 1956, Erkki Pohjanheimo 1965, Eino Grön 1966, Fredi 1972 ja lukuisat muut artistit.

Lähteet 

Vuoden 1955 kappaleet
Sammy Fainin säveltämät kappaleet
Paul Francis Websterin sanoittamat kappaleet
Oscar-palkitut kappaleet
Real Life (albumi)

Real Life on Crown of Creation -yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 21. helmikuuta 1994.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Matthias Blazek ja Thomas Czacharowski, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano
 Nicole Sukar – laulu
 Matthias Blazek – syntetisaattori, taustalaulu
 Thomas Czacharowski – syntetisaattori

Vierailijat
 Rick J. Jordan – syntetisaattori "Memory"
 Nicole Knauer – taustalaulu "Story of Life", "My Story", "Memory" ja "Mister of the Beat"
 Silvia Lohmann – saksofoni "No Problem"
 Christoph von Storch – kitara "Liberation"
 Bernd Wullkotte – kitara "No Time to hesitate" ja "Ohne ein Wort"

Aiheesta muualla 
 Musikalbum „Real Life“ der Großmoorer Band „Crown of Creation“ vor 25 Jahren erschienen, CelleHeute.de 
 "Empty Life", YouTube.com

Lähteet

Vuoden 1994 esikoisalbumit
Crown of Creationin albumit
Betania-talo

Betania-talo on Helsingin kaupungin Punavuoren asukastalosta käytetty nimi. Se sijaitsee Merimiehenkadun ja Perämiehenkadun kulmassa Telakkapuiston vierellä. 

Talo valmistui 1904 ja sen suunnittelu arkkitehti K. A. Wrede. Sen rakennutti Kaupunkilähetys, joka antoi sille nimen Betania-koti. Talossa toimi lastenseimi, kodittomien nuorukaisten turvakoti ja varattomille ruokaa jakanut kansankeittiö.

Kaupunkilähetys rakennutti myöhemmin uuden talon Kallioon, mutta jatkoi toimintaansa myös Betania-talossa sen jälkeenkin, kun talo vuonna 1949 siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen. Talossa toimi 1970-luvulla myös lasten päiväkoti ja Helsingin kaupunginkirjaston eteläinen sivukirjasto.

Nykyään talo toimii kaupungin ylläpitämänä asukastalona, ja siinä toimivat myös Perhetalo Betania ja nuorisotalo Nuoriso-Betania.Talossa toimii myös jo vuodesta 2001 asti teatterityhteenliittymä Universum, johon kuuluvat Aurinkoteatteri, Teater Mars, Sirius Teatern ja Teatteri Venus. Teatterisali sijaitsee Betania-salissa, joka on talon vanha kirkkosali.

Betania, josta talo on saanut nimensä, on Raamatussa mainittu kylä Öljymäen itärinteellä lähellä Jerusalemia. Raamatun mukaan se Lasaruksen sekä hänen sisartensa Martan ja Marian asuinpaikka,, ja myös Jeesuksen taivaaseen­astumisen kerrotaan tapahtuneen lähellä sitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Punavuori
Yhteismaa (yhdistys)

Yhteismaa ry on suomalainen yhdistys, joka on erikoistunut sosiaalisiin innovaatioihin. Yhdistys suunnittelee ja toteuttaa sosiaalisen median avulla projekteja, tapahtumia ja palveluja, joilla pyritään antamaan ihmisille mahdollisuuksia yhteisöllisyyden toteuttamiseen. Yhteismaa on kehittänyt muun muassa kierrätystapahtuma Siivouspäivän, Illallinen Helsingin taivaan alla -tapahtuman, Parkkipäivä-ilmastotapahtuman ja Nappi naapuri -palvelun.

Yhdistys hyödyntää toiminnassaan palvelumuotoilua, Internet-kulttuurin tutkimusta, sosiaalisten liikkeiden tutkimusta sekä verkko- ja sisältömarkkinointia. Yhdistyksen jäsenet ovat myös mukana monissa yhteiskunnallisissa liikkeissä ja ovat perustaneet muun muassa Mesenaatti.me-yhteisörahoituspalvelun.

Yhteismaa ry:n tapahtuma Siivouspäivä sai Helsingin kaupungilta kunniamaininnan vuoden 2012 kulttuuritekona. Se myös valittiin yleisön suosikiksi Helsingin kaupungin matkailu- ja kongressitoimiston järjestämässä Best of Helsinki 2012 -verkkoäänestyksessä.

Yhdistyksen perustivat vuonna 2012 Pauliina Seppälä, Tanja Jänicke ja Jaakko Blomberg.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 "Siivouspäivä oli yleisön mielestä parasta Helsingissä", Helsingin Sanomat 30.10.2012 
 "Yhteinen illallinen saa jatkoa", Vitonen.fi 5.7.2013 

Järjestöt