joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Edvard Leino

Kasimir Edvard Leino, sukunimi aik. Rekola (6. syyskuuta 1873 Ypäjä – 17. helmikuuta 1945 Salo) oli suomalainen tehtailija ja toinen muun muassa maatalouskoneita Salossa valmistaneen E. & J. Leinon konetehtaan perustajista.

Leinon vanhemmat olivat rakennusmestari Juho Vihtori Rekola ja Vilhelmiina Harvia. Hän kävi teollisuuskoulun ja teki opinto- ja liikemetkoja Saksaan, Ruotsiin, Viroon ja Venäjälle.

Leino perusti vuonna 1898 isänsä ja veljensä J. V. (Juho) Leinon kanssa Kuusjoelle puusepänliikkeen toiminimellä E. ja J. Leino. Yritys muutti 1902 Saloon ja toiminta laajeni niin että se käsitti konepajan, puusepäntehtaan, sahan, valimon, liesi- ja levyteostehtaan, rautakaupan ynnä muuta. Vuonna 1905 Leinon veljekset saivat patentin keksimälleen "Tuulikki"-nimiselle viljanpuhdistuksessa käytetylle viskuukoneelle joka saavutti suuren menekin Suomessa. Yrityksen toimintaan tulivat mukaan myös nuoremmat veljet Rikhard Leino ja Jalo Leino. Vuonna 1913 yrityksen palveluksessa oli 73 työntekijää ja yritykseen kuului myös rautakauppa, saha ja voimalaitos. Ensimmäisen maailmansodan alettua E. & J. Leino sai Venäjän armeijalta suuren 2 000 ambulanssi-, ammus- ja kuormastokärryn tilauksen ja tilauksen ansiosta työntekijämäärä kasvoi vuoteen 1916 mennessä 240:een. Venäjän vallankumouksen jälkeen suuri osa suomalaisista tavaratoimittajista menetti saatavansa mutta E. & J. Leinon edustajana toiminut Jalo Leino onnistui solmimaan sopimuksen jolla yhtiö sai maksun erilaisina tavaroina jotka sitten myytiin eteenpäin. Syksyllä 1917 yhtiölle oli valmistunut myös uusi valimo Salon rautatieasemaa vastapäätä olleelle tontille nykyisen Valimonkadun varrelle ja valimotoiminnasta tuli vähitellen yhtiön pääliiketoiminta-ala. Aluksi valmistettiin maatalouskoneissa tarvittavia valuosia, valurautaisia paistinpannuja ja muuripatoja, 1930-luvulla alkoi myös pumppujen ja puuliesien valuosien valmistus. 

1930-luvulla valmistusohjelmaan kuuluivat muun muassa viljanpuhdistus- ja lajittelukoneet, kylvökoneet, puimakoneet, tuulimoottorit, pumput, erilaiset valutavarat, lämmitysuunit, liedet, puutarhakeinut ja potkukelkat. Valimoa laajennettiin vuonna 1948 ja se toimi vanhoissa tiloissa vuoteen 1968 saakka. 

Vuonna 1968 E. & J. Leino Oy:lle valmistui uusi valimo Saloon Leinonkadun varrelle ja vuonna 1976 valimotoiminta erotettiin Leinovalu nimiseksi yritykseksi. Leinovalu toimii vuodesta 2016 alkaen nimellä LeinoCast ja on osa Leino Group-konsernia. 

Edvard Leino oli Salon kauppalanvaltuuston ja Salon kauppalan säästöpankin hallituksen jäsenenä. Hän oli naimisissa vuodesta 1901 Naima Lindholmin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viskuri pyöritti yrityksen vauhtiin, Turun Sanomat 8.10.2005
 Tehdas, joka valmistaa melkeinpä mitä vain, Seura, 14.07.1937, nro 28, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset yrittäjät
Salon kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Sirijus Klaipėda

FK Sirijus (Futbolo klubas Sirijus) on liettualainen urheiluseura Klaipėdasta.

Historia 

Seura perustettiin vuonna 1973 nimellä FK Sirijus (Syrius).

Vuonna 1995 klubi joutui konkurssiin.

Jalkapallo 
A Lygassa 1991-1995.

Saavutukset 
Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kerran: 1990.

Kausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 futbolinis.lt 
 foot.dk 
 weltfussballarchiv.com 

Sirijus
Klaipėdan urheilu
Vuonna 1973 perustetut urheiluseurat
Victoriano Calvo Lozano

Autuas Victoriano Calvo Lozano C.Ss.R. (23. joulukuuta 1896 Horche, Guadalajara, Espanja – 10. elokuuta 1936 Cuenca, Espanja) oli redemptoristi, pappi ja marttyyri Espanjan sisällissodassa. Hän eli seuraavien 5 paavien hallintokausien aikana: autuas Pius IX (1846–1878), Leo XIII (1878–1903), pyhä Pius X (1903–1914), Benedictus XV (1914–1922) ja Pius XI (1922–1939). Paavi Benedictus XVI julisti hänet kunnianarvoisaksi 20. joulukuuta 2012 ja autuaaksi 13. lokakuuta 2013, sekä hänen muistopäiväänsä vietetään 10. elokuuta.

Lähteet 

Kristityt marttyyrit
Espanjalaiset papit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Peggy – Pienestä kii

Peggy - Pienestä kii on Samuli Edelmannin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1991 albumit
Samuli Edelmannin albumit
Yön valot

Peggy - Pienestä kii on Samuli Edelmannin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 11, ja pysyi listalla yhteensä kolmetoista viikkoa.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1992 albumit
Samuli Edelmannin albumit
Qinghain Hoh Xil

Qinghain Hoh Xil on ylänköalue Qinghain maakunnassa Kiinassa. Se on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2017.

Hoh Xil sijaitsee Tiibetin ylängön koillisnurkassa. Siihen kuuluu vuoristoa ja aroa yli 4500 metrin korkeudella. Vuoden keskilämpötila on pakkasen puolella, alimmillaan lämpötila käy -45 asteessa.

Ankaran ilmaston takia alueella ei ole juuri ihmisasutusta. Niinpä se on säilynyt suojapaikkana 230 eläinlajille, joiden joukossa on harvinainen antilooppilaji chiru, ja noin 210 kasvilajille, joista 72 on kotoperäisiä Tiibetin ylängöllä.

Lähteet 

Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Qinghai
Kiinan vuoristot
Ylängöt
Eero Salovuori

Eero Edvard Salovuori (8. kesäkuuta 1902 Ylöjärvi – 3. heinäkuuta 1946 Taipalsaari) oli Ylen ohjelmapäällikkö, urheiluselostaja ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
Salovuoren puoliso vuodesta 1928 oli Adéle Cesilia Brander. Nuortenkirjailija Sakari Salovuori oli heidän poikansa. Eero Salovuori työskenteli toimittajana ja toimitussihteerinä useissa eri lehdissä 1920-luvulla. Lahdessa hän toimi Yleisradion ohjelmapäällikkönä ja kuuluttajana. Salovuori oli aktiivinen urheilumies, urheilukilpailujen selostaja ja reportteri, joka osallistui muun muassa Lahden Hiihtoseuran toimintaan ja oli Salpausselän Kisojen mainospäällikkö. Etelä-Savon päätoimittaja hänestä tuli vuonna 1942.

Julkaisuja
 Viipuria kohti: TK-miesten kuvauksia, piirroksia ja valokuvia Kannaksen vapautussodasta, 1941 (toim.)
 Korpisoturit kertovat, 1941, (toim.), ruots. Ödemarkskämpar, B. G. Geijer

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eero Salovuori : Suomen lapset kirjeittensä valossa, Suomen Kuvalehti, 12.11.1932, nro 46, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset radiokuuluttajat
Ylen henkilöstö
Suomalaiset sotakirjailijat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Tuhat yötä (albumi)

Tuhat yötä on Samuli Edelmannin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Se nousi Suomen virallisen listan seitsemännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kolmetoista viikkoa. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1995 albumit
Samuli Edelmannin albumit
Vaiheet

Vaiheet on Samuli Edelmannin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 8, ja pysyi listalla yhteensä 14 viikkoa.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1997 albumit
Samuli Edelmannin albumit
Inkoon kirkonkylä

Inkoon kirkonkylä () on yli 2 000 asukkaan taajama Inkoossa ja kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän vieressä Inkoonjoki virtaa Suomenlahteen. Kirkonkylästä on Karjaalle 19 kilometriä, Kirkkonummeen 28 kilometriä ja Helsinkiin 57 kilometriä.

Lähteet

Suomen kirkonkylät
Inkoon kylät
Suomen kuntakeskukset
Uudenmaan maakunnan taajamat
Katariina Vaasa (1584–1638)

Katariina (; 10. marraskuuta 1584 Nyköping – 13. joulukuuta 1638 Västerås) oli Ruotsin prinsessa, kuningas Kaarle IX:n tytär ja kuningas Kaarle X Kustaan äiti. Katariinan kautta pfalzilaiseen sukuun kuuluneet Ruotsin hallitsijat olivat myös aiemmin hallinneen Vaasa-suvun jälkeläisiä.

Katariinan vanhemmat olivat kuningas Kaarle IX ja tämän ensimmäinen puoliso Maria Pfalzilainen, joka kuoli jo vuonna 1589. Katariinan kasvatti hänen äitipuolensa, kuningatar Kristiina. Katariina oli velipuolensa, kuningas Kustaa II Aadolfin läheinen luotettu. Katariina nai vuonna 1615 saksalaisen pfalzkreivi Juhana Kasimirin. He asuivat vuosina 1617–1622 Saksassa, mutta palasivat Ruotsiin ja saivat läänityksekseen Stegeborgin. Vuonna 1636 Katariina siirtyi Tukholman hoviin, jossa hän sai vastata alaikäisen kuningatar Kristiinan kasvatuksesta. Lapseton ja naimaton Kristiina nimesi sittemmin Katariinan ja Juhana Kasimirin pojan Kaarle Kustaan perillisekseen, ja luopui vuonna 1654 kruunusta tämän hyväksi.

Katariinan ja Juhana Kasimirin muita lapsia olivat prinssi Aadolf Juhana sekä Maria Eufrosyne, josta tuli Magnus Gabriel De la Gardien puoliso. Katariina on haudattu Strängnäsin tuomiokirkkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsin kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1584 syntyneet
Vuonna 1638 kuolleet
FM – rock-kanava

FM – rock-kanava (FM) on John A. Alonzon ohjaama yhdysvaltalainen musiikkielokuva vuodelta 1978. Ezra Sacksin käsikirjoittama elokuva kertoo 1970-luvun rockpainotteisesta radioasemasta Yhdysvalloissa.

Rooleissa

Vastaanotto
FM jatkoi Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa -elokuvan (1977) aloittamaa rockelokuvien trendiä, mutta ei menestynyt kovin hyvin teattereissa.

Lähteet 

Vuoden 1978 yhdysvaltalaiset elokuvat
Musiikkielokuvat
Isabella Aragonialainen (Milanon herttuatar)

Isabella Aragonialainen (2. lokakuuta 1470 – 11. helmikuuta 1524) oli Napolin kuninkaan Alfonso II:n ja Ippolita Maria Sforzan tytär. Mentyään naimisiin serkkunsa Gian Galeazzo Sforzan kanssa hänestä tuli Milanon ja Barin herttuatar.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset aateliset
Vuonna 1470 syntyneet
Vuonna 1524 kuolleet
Yleisurheilu kesäuniversiadeissa 1973

Vuoden 1973 kesäkesäuniversiadeissa Moskovassa järjestettiin yleisurheilussa 38 kilpailutapahtumaa, miehille 21 ja naisille 13. Kisapaikka oli Leninin keskusstadion, joka nykyään tunnetaan Lužniki-areenana.

Kilpailuihin osallistui 12 suomalaista, joissa Mona-Lisa Pursiaisen menestys oli loistava eli mestaruudet niin 100 kuin 200 metrillä. Pursiaisen juoksema 200 metrin aika 22,39 on säilynyt lähes 50 vuotta Suomen ennätyksenä. Pistesijoille sijoittuivat lisäksi Pirjö Wilmi (4. 400 metriä ajalla 53,8), Markku Tuokko (5. kiekonheitossa 58,00), Christine Barck (5. kuulantyöntö 15,66) ja Pekka Lappalainen (7. keihäänheitto 71,62).

Mitalistit

Miehet

Naiset

Mitalitaulukko

Lähteet 
World Student Games (Universiade - Men)  - GBR Athletics
World Student Games (Universiade - Women)  - GBR Athletics

1973
Vuoden 1973 yleisurheilu
Zenon Kovalyk

Autuas Zenon Kovalyk C.Ss.R. (myös Zenone, Zynovii tai Zynovij; ; 18. elokuuta 1903 Ivakhiv, Ternopil’s’ka oblast’, Ukraina – kesäkuu 1941 Lviv, L’vivs’ka oblast’, Ukraina) oli kreikkalaiskatolilainen redemptoristi, pappi ja yksi Itä-Euroopan kommunistihallintojen alaisista marttyyreistä. Hän liittyi redemptoristeihin ja teki valansa 28. elokuuta 1926, otti vastaan filosofisen ja teologisen koulutuksensa Belgiassa ja palattuaan Ukrainaan hänet vihittiin papiksi 4. syyskuuta 1936. Hän teki työtä Volynissä, pidätettiin uskonsa takia 20. joulukuuta 1940 saarnatessaan Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen juhlapyhänä ja vangittiin birgittalaisluostariin. Hirvittävien kidutuksien jälkeen hänestä tuli marttyyri kesäkuussa 1941 kommunistien toimesta. Hän eli seuraavien 4 paavien hallintokausien aikana: pyhä Pius X (1903–1914), Benedictus XV (1914–1922), Pius XI (1922–1939) ja Pius XII (1939–1958). Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 24. huhtikuuta 2001 ja Ukrainassa hän julisti hänet autuaaksi 27. kesäkuuta 2001, sekä hänen muistopäiväänsä vietetään 30. kesäkuuta.

Lähteet 

Kristityt marttyyrit
Ukrainalaiset papit
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Marja Kivilehto

Marja Kivilehto on suomalainen käännöstutkija, opetuksen tutkija, kielen tutkija ja yliopistonlehtori Tampereen yliopistossa, jossa hän on myös väitellyt filosofian tohtoriksi.  Kivilehto on tutkinut laajasti auktorisoitua kääntämistä ja sen arviointia, sekä tehnyt muutosehdotuksia auktorisoidun kääntäjän kokeeseen.

Julkaisut ja artikkelit  

Kääntämisen opettaminen, oppikirjatekstit ja erikoisalojenn tekstit ovat Kivilehdon pääasiallisia tutkimusintressejä. Kivilehto on julkaissut tieteellisiä artikkeleita niin suomeksi, ruotsiksi, kuin myös englanniksi ja hänen artikkeleitaan on julkaistu monipuolisesti erilaisilla julkaisualustoilla, aina ruotsinkielisistä historiantutkimuksen julkaisuista käännösalan englanninkielisiin julkaisuihin.

Koulutuksen tutkimus 

Kivilehdon väitöskirja käsitteli kääntämisen opettajien tietoperustaa. Väitöskirjassa selvitettiin kahdeksan opettajan tietoperustaa asiantuntijuuden näkökulmasta. 

Kivilehto on kuitenkin paneutunut pedagogisiin teemoihin myös kääntämisen tutkimuksen ulkopuolella. Kivilehto on käsitellyt historianopettajien opetusta ruotsinkielisissä kouluissa yhteistyössä pohjoismaisia kieliä. Lisäksi hän on kirjoittanut englanniksi historian oppikirjojen kääntämisestä Translation Journal (mTm) -julkaisuun.

Auktorisoidun kääntämisen tutkimus  

Kivilehto on tutkinut paljon auktorisoitua kääntämistä. Tutkimuksissaan hän on käsitellyt muun muassa auktorisoiden kääntäjien koulutusta. Tutkimuksessaan Kivilehto on käsitellyt sitä, kuinka hyvin kääntäjänkoulutus vastaa auktorisoidun kääntämisen kokeen käännösongelmatehtäviä. Lisäksi hän on käsitellyt auktorisoidun kääntäjän kokeen käännöstehtävien arviointikriteereitä ja niiden soveltamista.   

Vuonna 2018 Kivilehto on yhdessä Leena Salmen kanssa kirjoittanut luvun teokseen Legal Translation and Court Interpreting: Ethical Values, Quality, Competence Training, jossa he ehdottavat auktorisoidun kääntäjän kokeen uudistamista, vertaillen Suomen koetta USA:n auktorisoidun kääntäjän kokeeseen. Artikkelissaan he ehdottavat holistisempaa lähestymistapaa auktorisoidun kääntäjän testaukseen nykyisen virhekeskeisen lähestymistavan sijaan.

Muu toiminta 

Tutkimusten laatimisen ja yliopistonlehtorina toimimisen lisäksi Kivilehto on toiminut Mikhail Mikhailovin johtaman Computer-Based Studies of Specialised Texts and Terminology-tutkimusryhmän jäsenenä osana Tampereen yliopiston yhteydessä toimivaa monitieteistä kielten ja kulttuurien tutkimuskeskusta PLURALia.  

Kivilehto on toiminut Kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksen symposiumin (KäTun) verkkojulkaisun MikaELin toimittajana vuodesta 2013 lähtien. 

Yliopistonlehtorina Kivilehdon vastuuoppialat ovat monikielisen viestinnän ja käännöstieteen opinnot, ruotsi työkielenä.

Julkaisuja

Lähteet

 Annikki Liimatainen, Arja Nurmi, Marja Kivilehto, Leena Salmi, Anu Viljanmaa & Melissa Wallace (toim.) . Translation and Court Interpreting: Ethical Values, Quality, Competence Training. 2017 Frank & Timme GmbH

Viitteet

Suomalaiset kielitieteilijät
Tuhatvuotinen muna

Tuhatvuotinen muna (, pinyin pídàn) on kiinalainen linnunmunista valmistettava ruokalaji. Munat valmistuvat suolassa ja kalkissa säilömällä ja nimestä huolimatta valmistukseen menee vain joitakin viikkoja tai kuukausia. Valmis muna on muuttunut väriltään ruskehtavasta vihertäväksi ja sille on tyypillistä ammoniakin haju. Kiinalaisessa keittiössä munia valmistetaan kotona, myydään kaupoissa ja tarjoillaan ravintoloissa.

Valmistus 

Nimestään huolimatta tuhatvuotisen munan valmistamiseen ei kulu vuosisatoja tai edes vuosia. Tyypillisen perinteisen valmistusmenetelmän mukaan munat lisätään mustalla teellä, kalkilla, suolalla ja tuoreella tuhkalla täytettyyn päivän ajan jäähtyneeseen vatiin. Munat voivat olla kanan-, hanhen tai viiriäisen munia. Munat ovat valmistuneet, kun niitä on säilötty vadissa seitsemästä viikosta viiteen kuukauteen.

Valmistukseen kuluvaa aikaa voidaan nopeuttaa nykyaikaisemmilla menetelmillä esimerkiksi kemikaaleja lisäämällä. Joitakin kiinalaisia yrityksiä on suljettu niiden käytettyä valmistukseen myrkyllistä kuparisulfaattia.

Käyttö 

Valmiin tuhatvuotisen munan väri vaihtelee hieman valmistusasteen mukaan. Hyvin valmistetussa munassa on suhteellisen suuri keltuainen, jonka väritys voi olla vihertävän kellertävä. Keltuaisessa voi olla myös ruskean ja sinisen sävyjä. Valmiille munille tyypillistä on myös ammoniakin haju. Munien maku on varsin erilainen kuin haju. Makua on kuvailtu esimerkiksi samettiseksi, kermaiseksi ja meheväksi. Munia voidaan syödä aamiaisesta alkaen päivän millä tahansa ruokailulla. Munia käytetään paitsi sellaisenaan, myös muiden ruokalajien kuten piiraiden valmistukseen. Nykyisin munia valmistetaan myös kotien ulkopuolella. Niitä myydään tavallisissa kaupoissa ja tarjoillaan ravintoloissa. Joitakin tahoja on ruokalajin säilymisen kannalta huolettanut munien suosion hiipuminen etenkin nuorempien ikäluokkien keskuudessa.

Historia 
Tuhatvuotisen munan syntytarinaa ei tunneta varmasti. Yhden tarinan mukaan ruokalajin keksi eräs kiinalainen maanviljelijä, joka oli löytänyt hanhenmunia, jotka olivat säilyneet luonnollisesti mutaisessa ja kalkkisessa vedessä. Huomattuaan munien olevan syömäkelpoisia, maanviljelijä alkoi kehittää menetelmiä saman toistamiseksi keittiössä. Ensimmäiset tunnetut merkit tuhatvuotisten munien valmistuksesta ovat noin 500 vuoden takaa Ming-dynastian hallitseman Kiinan ajoilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kiinalainen keittiö
Munaruoat
Restaurointi (elokuva)

Elokuvien restaurointi viittaa elokuvien ennallistamista alkuperäiseen muotoon. Vanhat filmit ovat kuluvaa materiaalia, ja monia vanhoja elokuvia joudutaan puhdistamaan ja korjaamaan. Niistä tehdään usein samalla digitaalinen versio.

Elokuvien tallentamiseen käytettiin vielä 1940-luvulla nitroselluloosaa, joka on epävakaata ja herkästi syttyvää materiaalia. Se myös kuluu ja muuttuu lopulta pölyksi. Selluloosa-asetaatti syrjäytti 1950-luvulla nitroselluloosan. Asetaatti on turvallisempaa, mutta sekin on kuluvaa materiaalia.

Restauroinnin ensimmäinen vaihe on etsiä elokuvasta puhtain olemassaoleva kopio. Täydellisessä tilanteessa se on alkuperäinen negatiivi. Harvinaisissa elokuvissa kopio joudutaan usein valitsemaan vain muutamien versioiden joukosta. Suosituissa elokuvissa alkuperäinen negatiivi saattaa puolestaan olla huomattavan kulunut, sillä siitä on otettu sen historian aikana useita kopioita. Restauroinnissa pyritään kopiosta poistamaan muun muassa roskat ja korjaamaan liitokset ja repeämät. Joskus tuhoutuneita kohtia joudutaan paikkaamaan muista materiaaleista. Kun filmimateriaali on puhdistettu ja korjattu, siitä tehdään digitaalinen versio. Filmin lisäksi elokuvien restauroinnissa myös äänimateriaali entisöidään.

Lähteet 

Elokuva
Korsikan ralli 2019

Korsikan ralli 2019 (virallisesti 62. Corsica Linea Tour de Corse 2019) oli Rallin MM-sarjan kauden 2019 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 28–31. maaliskuuta.

Tulokset

Lähteet 

MM-rallikausi 2019
Korsikan ralli
Heikki Mäkeläinen

Heikki Kalevi Mäkeläinen (s. 1941 Ruokolahti) on suomalainen pappi, tutkija, kirkkoneuvos.

Koulutus 
Mäkeläinen tuli ylioppilaaksi 1960 Imatran yhteislyseosta. Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin (nykyään teologian maisterin) tutkinnon 1965. Vuonna 1971 hän valmistui teologian lisensiaatiksi ja väitteli teologian tohtoriksi 1975. 

Mäkeläinen vihittiin papiksi 1965 Tampereella.

Työura 
Heikki Mäkeläinen toimi Tampereen tuomiokirkkoseurakunnan virallisena apulaisena 1965–1967 sekä Tottijärven kirkkoherrana 1967–1969. Kirkon tutkimuskeskuksen tutkimusassistenttina hän oli 1969–1971, tutkijana 1971–1977 sekä johtajana 1978–1982. Hämeenlinnan kirkkoherrana Mäkeläinen toimi 1982–1990, Kirkkohallituksen kirkkoneuvoksena 1990–2001 sekä Tampereen seurakuntayhtymän kehittämisjohtajana 2002–2004, jolloin siirtyi eläkkeelle.

Sivu- ja luottamustoimet 
Heikki Mäkeläinen toimi Helsingin yliopistossa kirkkososiologian dosenttina 1978–2009.

Kirkolliskokousedustajana Mäkeläinen toimi 1974–1977 ja 1982–1992, Seurakuntahallintokomitean jäsenenä 1971–1972, Kirkkolakikomiteassa 1982–1985 sekä Hiippakuntahallinnon komitean jäsenenä 1995–1998.

Tampereen tuomiokapitulin asessorina Mäkeläinen oli 1983–1986 ja 1988–1990.

Mäkeläinen kuului Hancockin Suomi Collegen johtokuntaan 1993-2006.

Julkaisuja 
 Tampereen hiippakunta vuosina 1962-1966. Tampere, 1967.
 Seurakuntien luottamushenkilöt vuonna 1969. Kirkon tutkimuslaitos, 1971.
 Seurakuntasuunnittelu. Toimittaneet Jouko Sihvo ja Heikki Mäkeläinen. Kirjapaja, 1971.
 Demokraattisuus seurakunnassa. Muut tekijät Pekka Palho ja Marjatta Eskola. Kirjapaja, 1972.
 Suomen evankelisluterilainen kirkko vuosina 1967-1971. Muut tekijät Jouko Sihvo ja Martti Lindqvist. Kirkon tutkimuslaitos, 1973.
 Luottamushenkilöt seurakunnan hallinnossa : tutkimus seurakuntahallinnon päätöksenteon edellytyksistä lainsäädännössä ja käytännössä. Kirkon tutkimuslaitos, 1974.
 Oivalluksen vaellus kirkossa : hiippakunta- ja pappeinkokousten aloitteet vuosina 1967-1974 ja niiden kohtalo. Kirkon tutkimuslaitos, 1976.
 Suomen evankelis-luterilainen kirkko. Vuosina 1976-1979. Toimittaneet Heikki Mäkeläinen, Harri Heino ja Eero Bäckman. Kirkon tutkimuslaitos, 1981.
 Hiippakuntajaon uudistaminen. Muu tekijä Matti Taatila. Kirkon tutkimuslaitos, 1982.
 Luova hallinto ja johtaminen seurakunnassa. Kirjapaja, 1988.
 Osallistumiseen kannustava messu : Tampereen Tuomasmessu vuosina 2002 ja 2007. Kirkon tutkimuskeskus, 2008.
 Suomalaisen kirkko Espanjassa. Kirkkohallitus, 2011.

Lähteet 

Suomalaiset papit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Närhi (päätoimittaja)

Seppo Ensio Närhi (s. 23. marraskuuta 1956 Rautalampi) on vantaalainen viheralan järjestöihminen. Hän on tehnyt pitkän työuran toimittajana viheralan ammattilehdissä sekä yhdistystoiminnassa.

Seppo Närhi on valmistunut Rautalammin lukiosta vuonna 1976 ja opiskeli ensin Kempeleen puutarhaoppilaitoksessa, valmistui hortonomiksi Lepaan puutarhaoppilaitoksesta 1982 ja auskultoi seuraavana vuonna puutarhaopettajaksi. Työn ohessa 1980-luvulla hän opiskeli journalismia Tampereen yliopiston täydennyskoulutuskeskuksessa ja puutarha-alan jatko-opintoja Hämeen ammattikorkeakoulussa 1995.

Vuosina 1984–1992 Närhi oli viheralan toimittaja Puutarha-Uutiset-ammattilehdessä (nyk. Puutarha & Kauppa). Vuonna 1992 hän siirtyi perustamaan viheralan ammattilehteä, Viherympäristöä ja vastaamaan sen toimituksellisesta sisällöstä ja taloudesta. Viherympäristön oheen hän perusti Vihreän Kirjan. Lehtityön lisäksi hän on ollut mukana eri tehtävissä Viherympäristöliitossa vuosina 1992–2008 ja uudelleen vuodesta 2013 alkaen. Näistä merkittävimpiä ovat olleet Marketanpuiston näyttelypuiston perustaminen ja siihen liittyvän toiminnan kehittäminen vuosina 1997–2007 sekä Vihervuosi-teemavuodet, erityisesti 1995 ja 2016. Vuodesta 2003 vuoteen 2016 hän oli Viher- ja ympäristörakentajat ry:n toiminnanjohtaja. Vuosina 2013–2016 hän oli osa-aikainen ja vuodesta 2016 28.2.2020 saakka täysiaikainen Viherympäristöliitto ry:n pääsihteeri. Vuodesta 2020 Seppo Närhi on ollut toimittaja Paratiisi takapihalla ohjelmassa.

Seppo Närhille on myönnetty Puutarhaliiton hopeinen ansiomerkki ja Vihervuoden Vihreä kaupunki -mitali vuonna 1995, ja Puutarhaliiton kultainen ansiomerkki vuonna 2006. Lisäksi hänelle on annettu Suomen Puunhoidon Yhdistyksen tunnustus Vänkäri sekä Rudus Oy:n tunnustus Vuoden kivenpyörittäjä. Vuonna 2019 Seppo Närhille myönnettiin puutarhaneuvoksen arvonimi. Suomen Puunhoidon yhdistys ry kutsui Närhin kunniajäseneksi vuonna 2019. Seppo Närhi on Marketanpuiston ystävät ry:n kunniajäsen. Vuonna 2020 Seppo Närhille on myönnetty Puutarhaliiton korkein huomionosoitus, pronssinen Unitis Viribus -mitali. Maisemasuunnittelijat ry ja Hortonomien Yhdistys ry kutsuivat vuonna 2020 Seppo Närhin kunniajäseneksi.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Mia Mottley

Mia Amor Mottley (s. 1. lokakuuta 1965 Barbados) on barbadoslainen poliitikko ja maansa nykyinen pääministeri. Hän on asunut vuodesta 2018 Ilaro Courtissa. Mottley on ollut Barbadosin parlamentin jäsenenä vuodesta 1994 lähtien. Mottley valittiin vuonna 2018 Barbadosin pääministeriksi ensimmäisenä naisena historiassa.

Barbadoksen parlamenttivaaleissa toukokuussa 2018 Mia Mottleyn johtama Barbadoksen työväenpuolue (BLP) sai maan historian suurimman vaalivoiton ja kaikki parlamentin 30 paikkaa. Taustalla oli äänestäjien tyytymättömyys maan taloudelliseen tilanteeseen. Mia Mottley nousi maan ensimmäiseksi naispääministeriksi edellisen pääministerin, maan toista valtapuoluetta Demokraattista työväenpuoluetta (DLP) edustaneen Freundel Stuartin tilalle.

Lähteet 

Barbadoksen pääministerit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Hans Berger

Hans Berger (21. toukokuuta 1873 Neuses – 1. kesäkuuta 1941 Jena) oli saksalainen psykiatri. Berger valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1897 Jenan yliopistosta. Hän kehitti vuonna 1929 myös aivosähkökäyrä EEG:n.

Lähteet

Saksalaiset psykiatrit
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Anna-Maria Åström

Anna-Maria Åström (s. 15. syyskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori, joka toimi Åbo Akademin pohjoismaisen kansatieteen professorina (1999–2015).

Åström kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1970 (Lärovärket för gossar och flickor i Helsingfors). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1975, filosofian lisensiaatiksi 1984 ja tohtoriksi 1994. Åbo Akademin suomalaisen ja vertailevan etnologian dosentti (1995–).  

Hän työskenteli Eduskunnan kirjastossa tilapäisenä kirjastotyöntekijänä (1975), ja Ammattikasvatushallituksessa tilapäisenä kääntäjänä (1976). Hän oli Helsingin kaupungin tilastokeskuksen aktuaari (1976–1979). Tämän jälkeen hän oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin kansankulttuuriarkiston assistentti, arkistonhoitaja ja -johtaja (1979–1987). Hän oli Helsingin kaupungin historiakomission osa-aikainen tutkija (1995–1996), sitten Suomen Akatemian nuorempi (1987–1995) ja vanhempi tutkija (1995–1999). Åbo Akademin kansatieteen, erityisesti pohjoismaisen kansatieteen professorina hän toimi vuodesta 1999 eläkkeelle jäämiseensä saakka. 

Hän oli Laboratorium för folk och kulturin toimittaja (1989–2004).  Lisäksi hän on ollut useiden tieteellisten julkaisujen toimituskunnan jäsen: Ethnologia Fennica (1989–), Historisk tidskrift för Finland (1990–1998), Budkavlen (1999–) ja Ethnologia Scandinavica (2004–).  
 
Åströmin saamiin tunnustuksiin kuuluvat Svenska litteratursällskapet i Finlandin Mauritz Hallbergin palkinto (1994), Kuninkaallisen Gustav Adolfin akatemian ruotsalaisen kansankulttuurin palkinto (1994) ja Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto (2002). Åström on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2002. 

Åströmin isä on professori Sven-Erik Åström.

Julkaisutoiminta
Vuoteen 2007 mennessä Åströmin tuotantoon kuului noin 80 tieteellistä artikkelia tai muuta julkaisua. Uppslagsverket Finland mainitsee hänen julkaisseen noin 200 tieteellistä kirjoitusta.

Teoksia
 Social struktur och livsföring i Kaskö under 1900–talet: Kaskö kontinuitet och förändring i en småstad (1985)
 Hemma bäst (1990), toimite
 Kring tiden (1991), toimite
 ”Sockenboarne”: Herrgårdskultur i Savolax 1790–1850 (1993), väitöskirja 
 Gränsfolkets barn (2001)
 Memories of my town (2004), toimite
 Stadens hjärta (2012), toimite

Lähteet

Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kansatieteilijät
Åbo Akademin professorit
Suomalaiset professorit
Einari Junttila -taidemuseo

Einari Junttila -taidemuseo toimii taiteilijan 1930-luvulla rakentamassa kodissa Kittilän kirkonkylällä. 

Syntyperäinen kittiläläinen taiteilija Einari Junttila (1901-1975) tunnetaan erityisesti Lapin luontoa kuvaavista akvarellimaalauksistaan. Vuonna 1991 avattu museo esittelee hänen taidettaan ja kotiympäristöään. Museon omistaa ja sitä ylläpitää Einari Junttilan tytär Terttu Junttila.

Lähteet
Kittilän kotiseutumuseo

Kittilän kotiseutumuseo sijaitsee Ounasjoen rannalla Pakatissa, muutama kilometri Kittilän keskustasta. Museo on avoinna vain kesäisin.

Museo esittelee 1900-luvun alun kittiläläistä talonpoikaiselämää. Museoalueelle on siirretty eri puolilta Kittilää kahdeksan rakennusta, jotka muodostavat museon esittelemälle ajalle tyypillisen peräpohjolais-lappilaisen talonpoikaisajan pihapiirin. Päärakennus, 1860-luvulla rakennettu Vaaran-Mikkola talo sijaitsi alun perin Tepastossa. Muita rakennuksia ovat vilja-aitta, tavara-aitta, navetta, talli, hyysikkä (käymälä), makasiini ja savusauna. Lisäksi pihapiirissä on Pomokairasta siirretty niliaitta.    

Museon avattiin vuonna 1979 ja sen omistaa Kittilän kunta.

Lähteet 

Suomen kotiseutumuseot
Meksikon ja Yhdysvaltain suhteet

Meksikon ja Yhdysvaltain suhteilla tarkoitetaan Amerikan yhdysvaltojen ja Meksikon yhdysvaltojen kahdenvälisiä suhteita. Valtiot jakavat maa- ja merirajan Pohjois-Amerikassa.

Meksiko ja Yhdysvallat ovat allekirjoittaneet useita sopimuksia, kuten Gadsdenin oston ja Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimuksen. Molemmat maat ovat mukana kansaninvälisissä yhteisöissä, kuten Amerikan valtioiden järjestössä ja Yhdistyneissä kansakunnissa.

1800-luvun lopulta lähtien valtioilla on ollut läheiset suhteet. Tähän aikaan Meksiko avattiin yhdysvaltalaisille investoinneille. Yhdysvalloilla oli tärkeä rooli Meksikon vallankumouksessa vuosina 1910–1920.

Maitten pitkä maaraja tekee alueen rauhasta tärkeän Yhdysvaltain kansalliselle turvallisuudelle. Yhdysvallat on Meksikon tärkein kauppakumppani, ja Meksiko Yhdysvaltain kolmanneksi tärkein. Vuonna 2010 Meksikon vienti oli 309,6 miljardia dollaria, josta noin yksi kolmasosa meni Yhdysvaltoihin.

Miljoona yhdysvaltalaista asuu Meksikossa, ja meksikolaiset ovat suurin maahanmuuttajaryhmä Yhdysvalloissa. Maitten välinen laiton maahanmuutto ja huumekauppa ovat johtaneet hallintojen erimielisyyksiin, mutta myös yhteistyöhön.

Meksiko tuomitsi syyskuun 11. päivän terroriteot ja antoi hyväntekeväisyyslahjoituksia Yhdysvalloille Hurrikaani Katrinan jälkeen. Maa on kuitenkin yrittänyt olla puoleeton kansanvälisissä kiistoissa. Meksiko ei osallistunut terrorisminvastaiseen sotaan tai Irakin sotaan. Maa vetäytyi  Inter-American Treaty of Reciprocal Assistance -sopimuksesta vuonna 2002. Meksiko tuki kuitenkin Yhdysvaltoja vuoden 2011 sotilasinterventiossa Libyan sisällissodan aikana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Meksikon ulkopolitiikka
Yhdysvaltain kahdenväliset suhteet
Aspropótamos (Tríkala)

Aspropótamos (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ασπροποτάμου, Dimotikí Enótita Aspropotámou) on yksi Kalampákan kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kyläkunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 419 (vuonna 2011).

Aspropótamoksen kunnallisyksikkö käsittää Kalampákan kunnan länsiosan. Se on saanut nimensä Achelóos- eli Aspropótamos-joesta. Kunnallisyksikön suurin asutus on Agía Paraskevín kylä. Aspropótamos oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kalampákan kuntaan yhdessä Chásian, Kastanián, Kleinón, Malakásin, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Kunnallisyksikön osat 

Aspropótamoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kalampáka
Thessalian entiset kunnat
Chásia (Tríkala)

Chásia (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Χασίων, Dimotikí Enótita Chasíon) on yksi Kalampákan kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 861 (vuonna 2011).

Chásian kunnallisyksikkö käsittää Kalampákan kunnan pohjoisosan. Se on saanut nimensä seudun Chásia-vuoresta. Kunnallisyksikön suurin asutus on Asprokklisián kylä. Chásia oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kalampákan kuntaan yhdessä Aspropótamoksen, Kastanián, Kleinón, Malakásin, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Thessalian Chásian kunnallisyksikköä ei tule sekoittaa Chásian kunnallisyksikköön Länsi-Makedonian alueella.

Kunnallisyksikön osat 

Chásian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet 

Kalampáka
Thessalian entiset kunnat
Mari Holopainen

Mari Holopainen (s. 31. tammikuuta 1981) on suomalainen vihreiden kansanedustaja. Holopainen tuli valituksi eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Hän on toiminut Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2008.  

Koulutukseltaan Holopainen on kauppatieteiden maisteri. Hän on työskennellyt väitöskirjatutkijana Aalto-yliopiston tuotantotalouden laitoksella.

Politiikka

Eduskunta 
Holopainen valittiin eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä vuoden 2019 vaaleissa 7 094 äänellä. Hän keräsi kolmanneksi eniten ääniä vihreiden ehdokkaista Helsingissä.

Eduskunnassa Holopainen toimii varsinaisena jäsenenä talousvaliokunnassa ja tulevaisuusvaliokunnassa sekä varajäsenenä valtiovarainvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa sekä perustuslakivaliokunnassa. Lisäksi hän on eduskunnan pankkivaltuuston ja kehityspoliittisen toimikunnan jäsen. Holopainen on osallistunut maakuntaverokomitean sekä avoimuus- eli lobbarirekisterin ohjausryhmän työhön.

Kunnallispolitiikka

Holopainen valittiin vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Helsingin kaupunginvaltuustoon 937 äänellä. Vuosien 2009–2012 aikana hän toimi kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsenenä. Kunnallisvaaleissa 2012 Holopainen valittiin uudelleen Helsingin kaupunginvaltuustoon 973 äänellä ja vuoden 2017 kuntavaaleissa 2266 äänellä. Hän toimi tarkastuslautakunnan jäsenenä vuosina 2013−2017 sekä kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunnan jäsenenä ja nuorisojaoston puheenjohtajana vuosina 2017–2019.

Maakuntavaltuusto

Holopainen toimi Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsenenä vuosina 2009–2012. Vuodesta 2017 lähtien Holopainen on toiminut maakuntavaltuuston puheenjohtajana.

Ura ja koulutus 

Ennen kansanedustajaksi valituksi tulemista Holopainen toimi väitöskirjatutkijana Aalto-yliopistossa tuotantotalouden laitoksella. Hän on julkaissut muun muassa käyttäjälähtöisestä palveluiden kehittämisestä ja työskennellyt vierailevana tutkijana Oxfordin ja Berkeleyn yliopistoissa. Holopainen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri sekä valtiotieteen ylioppilas talous- ja sosiaalihistoriassa. 

Holopainen toimii useissa luottamustehtävissä, kuten Helsingin Sataman hallituksessa, Suomen Teollisuussijoitus Oy:n Advisory Boardissa, Finnvera Oyj:n hallintoneuvostossa sekä 4H-liiton valtuuskunnassa. Hän on aiemmin ollut myös Helen Oy:n hallituksen jäsen.

Lähteet

Nykyiset kansanedustajat
Vihreän liiton poliitikot
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset tieteilijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Kastaniá (Tríkala)

Kastaniá (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Καστανιάς, Dimotikí Enótita Kastaniás) on yksi Kalampákan kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 868 (vuonna 2011).

Kastanián kunnallisyksikkö käsittää alueen Kalampákan kunnan keskiosissa. Sen suurin asutus on Kalomoíran kylä. Kastaniá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kalampákan kuntaan yhdessä Aspropótamoksen, Chásian, Kleinón, Malakásin, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Kunnallisyksikön osat 

Kastanián kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet 

Kalampáka
Thessalian entiset kunnat
Kleinó

Kleinó () on Kreikan kylä sekä samanniminen Kalampákan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κλεινοβού, Dimotikí Enótita Kleinovoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 345 ja varsinaisen Kleinón kylän väkiluku 194 (vuonna 2011).

Kleinón kylä sijaitsee linnuntietä noin 30 kilometriä luoteeseen Tríkalasta. Kleinón kunnallisyksikkö käsittää alueen Kalampákan kunnan eteläosissa. Kleinó oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kalampákan kuntaan yhdessä Aspropótamoksen, Chásian, Kastanián, Malakásin, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Kunnallisyksikön osat 

Kleinón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet 

Kalampáka
Thessalian entiset kunnat
Thessalian kylät
Malakási

Malakási (, ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Kalampákan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μαλακασίου, Dimotikí Enótita Malakasíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 000 ja varsinaisen Malakásin kylän väkiluku 138 (vuonna 2011).

Malakásin kylä sijaitsee linnuntietä noin 48 kilometriä luoteeseen Tríkalasta. Malakásin kunnallisyksikkö käsittää alueen Kalampákan kunnan luoteisosassa. Malakási oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kalampákan kuntaan yhdessä Aspropótamoksen, Chásian, Kastanián, Kleinón, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Kunnallisyksikön osat 

Malakásin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet 

Kalampáka
Thessalian entiset kunnat
Thessalian kylät
Zheng Xiulin

Zheng Xiulin (, s. 21. heinäkuuta 1966 Shenyang) on kiinalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Zheng saavutti Kiinan naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Barcelonassa 1992. Lisäksi hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon muun muassa Malesian MM-kilpailuissa 1990.

Lähteet 
 Profiili cnki.com.cn

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Profiili Olympic.org 
 Profiili FIBA Archive 
 Profiili FIBA Archive 

Kiinalaiset koripalloilijat
Kiinalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Goldman-ympäristöpalkinto

Goldman-ympäristöpalkinto on Goldman-säätiön myöntämä palkinto. Se jaetaan vuosittain kuuden eri mantereen ympäristöaktivistille. Palkintoa kutsutaan toisinaan englanniksi lempinimellä Green Nobel eli "vihreä Nobel". Palkinto sisältää rahallisen tunnustuksen, joka oli vuonna 2019 suuruudeltaan 200 000 Yhdysvaltain dollaria. 

Palkinto perustettiin vuonna 1989 ja jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Vuoden 2018 palkitut olivat Manny Calonzo, Francia Márquez, Nguy Thi Khanh, LeeAnne Walters, Makoma Lekalakala ja Liz McDaid sekä Claire Nouvian.

Yksikään suomalainen ei toistaiseksi ole saanut palkintoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Palkinnon verkkosivut

Ympäristöpalkinnot
Paul Danielsson

Paul Berndt Danielsson (21. lokakuuta 1891 Turku – 22. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja.

Danielsson kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi 1912, jonka jälkeen Danielsson täydensi opintojaan Tübingenin yliopistossa vuonna 1914. Hän työskenteli Suomen Nuorten Kristillisen Liiton matkasihteerinä 1915–1917, Inkoon kappalaisena 1917–1925, Purmon kirkkoherrana 1925–1935 sekä Turun klassillisen lyseon uskonnon ja filosofian lehtorina 1936–1956.

Danielsson kuului Inkoon suojeluskuntaan ja toimi sisällissodan jälkeen Tammisaaren vankileirin kasvatusosaston johtajana. Vuodet 1926–1932 hän oli Vaasan suojeluskuntapiirin kenttäpappina Danielson oli myös Inkoon kunnanvaltuuston jäsen 1920–1925 ja Purmon kunnanvaltuuston jäsen 1926–1932.

1930-luvulla Danielsson vaikutti äärioikeistolaisessa Lapuan liikkeessä. Hän oli sen ruotsinkielisiä johtohahmoja, ja piti järjestön suomenruotsalaisille kannattajille suunnatun puheen heinäkuussa 1930 järjestetyllä talonpoikaismarssilla.

Paul Danielssonin poika oli kemisti Ingvar Danielsson.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset papit
Suomalaiset opettajat
Lapuan liikkeessä vaikuttaneet henkilöt
Suomen sisällissodan valkoiset
Inkoon kunnanvaltuutetut
Purmon kunnanvaltuutetut
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Onterviot

Onterviot (Myagrum) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin yksi laji: ontervio (Myagrum perfoliatum). Sen lisäksi sukuun on kuvattu useampia muitakin lajeja, mutta niitä on sijoitettu toisiin sukuihin tai todettu samoiksi lajeiksi joidenkin aiemmin kuvattujen lajien kanssa. Muutaman ontervioiden sukuun sijoitetun lajin taksonominen asema on edelleen epäselvä.

Onterviot ovat yksivuotisia ja kaljuja ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat tavallisesti haaraisia ja kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat yleisesti ottaen harmaanvihreitä ja pitkänpuikeita. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja niiden muoto vaihtelee puikeasta pariliuskaiseen. Varsilehdet ovat ruodittomia, pitkänsuikeita, hammas- tai sahalaitaisia ja sepiviä. Kukkien terälehdet ovat kalvaankeltaisia. Hedelminä olevat lidut ovat leveitä ja kolmilokeroisia. Lokeroista kaksi ylintä ovat tyhjiä, mutta alin sisältää yhden siemenen. Lidut putoavat aukeamattomina.

Sukuun kuuluvaa onterviota (Myagrum perfoliatum) on tavattu Suomessa ja Ruotsissa satunnaisesti.

Lähteet 

Ristikukkaiskasvit
Iga Świątek

Iga Natalia Świątek (s. 31. toukokuuta 2001 Varsova) on puolalainen tennispelaaja. Hän nousi kaksinpelissä WTA-maailmanlistan ykkössijalle 4. huhtikuuta 2022. Nelinpelissä hän on ollut parhaimmillaan sijalla 29 helmikuussa 2022. Świątek on voittanut urallaan kymmenen WTA-turnausta kaksinpelissä. 

Vuonna 2018 Świątek voitti Wimbledonin tennisturnauksen tyttöjen kaksinpelin. Hän voitti kultaa Kaja Juvanin parina tyttöjen nelinpelissä Buenos Airesin nuorten kesäolympialaisissa 2018. Vuonna 2019 Świątek eteni karsinnoista Australian avointen naisten kaksinpelin pääsarjaan. Hän voitti pääsarjan avauskierroksella Ana Bogdanin, mutta hävisi toisella kierroksella Camila Giorgille.

Świątek voitti vuoden 2020 Ranskan avoimen tennisturnauksen. Hän päihitti turnauksessa muun muassa neljännellä kierroksella turnauksessa ykköseksi sijoitetun ja maailmanlistan kakkosena olleen Simona Halepin erin 2–0 ja loppuottelussa neljänneksi sijoitetun Sofia Keninin. Świątek ei hävinnyt turnauksessa erääkään ja on ensimmäinen puolalainen grand slam -voittaja. Tämä oli samalla myös hänen ensimmäinen WTA-tason turnausvoitto.

Huhtikuussa 2022 Świątek nousi maailmanlistan ykkössijalle kaksinpelissä ensimmäisenä puolalaisena. Hän nousi ykkössijalle sen jälkeen, kun Ashleigh Barty ilmoitti lopettavansa uransa. Vuoden 2022 Ranskan avoimissa Świątek saavutti toisen grand slam -mestaruutensa. Syyskuussa hän voitti Yhdysvaltain avoimet ensimmäistä kertaa urallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolalaiset tennispelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Lucy Weber

Lucy McVitty Weber (s. 5. elokuuta 1952 New York) on yhdysvaltalainen poliitikko. Vuodesta 2006 alkaen Weber on kuulunut Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset poliitikot
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Florence Fuller

Florence Ada Fuller (1867 Port Elizabeth, Kapmaa – 17. heinäkuuta 1946 Gladesville, Uusi Etelä-Wales) oli eteläafrikkalaissyntyinen australialainen taiteilija.

Elämänvaiheet 
Fuller syntyi vuonna 1867 Louisa ja John Hobson Fullerin tyttäreksi. Hänellä oli useita sisaruksia, joista kuuluisimmat ovat laulajiksi ryhtyneet Amy ja Christie. Hän asui alun perin Port Elizabethissa, mutta muutti sieltä lapsena perheensä kanssa Melbourneen. Vuonna 1889 Victorian Artists Society myönsi hänelle palkinnon parhaasta alle 25-vuotiaan taiteilijan muotokuvasta. Fuller kuoli heinäkuussa 1946 ja hänet haudattiin Rookwoodin hautausmaalle Sydneyyn.

Lähteet 

Australialaiset taiteilijat
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Kirjallisuuslehti (suomalainen lehti)

Kirjallisuuslehti oli Helsingissä vuosina 1932–1938 ilmestynyt yhteiskunnallinen kulttuurilehti, jota julkaisi toimittaja-runoilija Jarno Pennanen. Lehdellä oli vasemmistolainen painotus ja se oli opiskelijalehti Soihdun ohella ainoita 1930-luvun suomalaisia aikakauslehtiä, joissa kuului laitavasemmiston ääni. Kirjallisuuslehti sai salaista rahoitusta maan alla toimineelta Suomen Kommunistiselta Puolueelta (SKP), jonka omat lehdet oli lakkautettu. Lehti oli riippuvainen SKP:n rahoituksesta ja lakkasi ilmestymästä vuonna 1938, kun rahoitus katkesi. Pennanen toimi päätoimittajana koko lehden ilmestymisen ajan. Kirjallisuuslehden levikki oli noin 2 500 kappaletta.

Idean lehden perustamiseen on sanottu tulleen Neuvostoliitossa maanpaossa asuneilta kommunistijohtajilta Otto-Wille Kuusiselta ja Arvo ”Poika” Tuomiselta. Suomeen lähetetty kommunistijohtaja Hannes Mäkinen värväsi ay-mies Viljo Suutarin välityksellä lehden perustajaksi ja päätoimittajaksi Pennasen, joka oli aiemmin työskennellyt kokoomuslaisissa lehdissä, mutta jäänyt hiljattain työttömäksi. Kirjallisuuslehden ensimmäinen numero ilmestyi joulukuussa 1932. Näytenumero sisälsi myös Pennasen ensimmäiset julkaistut runot. Pennanen liittyi SKP:n jäseneksi vuonna 1934. Kirjallisuuslehteen siirtyi myöhemmin monia nuoria vasemmistoradikaaleja Tulenkantajat-lehdestä, jonka päätoimittaja Erkki Vala pyrki pitämään lehtensä itsenäisenä sen vasemmistolaisista taustaryhmistä. Kirjallisuuslehden toimituskuntaan kuuluivat muun muassa Raoul Palmgren (vt. päätoimittaja syksyllä 1936), Elvi Sinervo (toimitussihteeri), Pentti Haanpää, Nyrki ja Tapio Tapiovaara, Arvo Turtiainen, Katri Vala ja Maija Savutie. Monet heistä kuuluivat vasemmistolaiseen taiteilijaseura Kiilaan, jonka epäviralliseksi äänenkannattajaksi lehti muodostui.

Kirjallisuuslehti uutisoi ahkerasti muun muassa Espanjan sisällissodasta ja sen kirjeenvaihtajina oli Espanjan tasavaltalaisjoukoissa taistelleita suomalaisia vapaaehtoisia kuten Paavo Pajunen ja Lauri Vilenius. SKP-rahoituksesta huolimatta Pennanen piti lehden linjan itsenäisenä ja esitteli siinä muun muassa ranskalaisten surrealistien taidetta sekä Pablo Picasson kubistisia maalauksia, vaikka nämä tyylisuunnat oli tuomittu Neuvostoliitossa. Ajan muista vasemmistolehdistä poiketen Kirjallisuuslehti ei ilmestymisensä aikana saanut yhtäkään painokannetta. Lehden ja SKP:n salaisena yhdysmiehenä toimi kommunisti Toivo Karvonen, tosin välillä rahaa kulki myös Jenny Pajusen kautta, joka lahjoitti SKP:ltä saamansa avustuksen lehdelle. Lehden lakkauttamiseen vaikutti Karvosen kiinnijääminen ja vankilaan joutuminen vuonna 1938.

Lähteet

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Suomalaiset kirjallisuuslehdet
Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Palmero (juusto)

Palmero on Espanjan Kanariansaarten La Palmalta peräisin oleva  vuohenmaitojuusto.

Vuohia toivat Kanariansaarille jo niiden berbereistä polveutuvat ensimmäiset asukkaat (guanchit). Kirjallisia historiallisia lähteitä juustonvalmistuksesta La Palmalla on vuodesta 1493 lähtien, jolloin alue liitettiin Kastiliaan. Jo 1500-luvulla juustoa tiedetään viedyn Öa Palmalta Espanjan siirtomaihin, kuten Kap Verdelle, Puerto Ricoon ja Santo Domingoon. Palmero-juustolla on ollut espanjalainen alkuperänimityksen suoja eli DO vuodesta 2001.

Juustoa valmistettaessa vuohenmaito lämmitetään ensin 27–33 °C lämpötilaan, jolloin siihen lisätään Palmero-juuston valmistuksessa erityisesti käytettävä kileistä saatava juoksute. Valmistettu juustomassa on puristettu perintiesesti käsin, mutta nykyisin myös koneistetusti. Juusto suolataan ja usein myös savustetaan. Savustamisen yhteydessä eri materiaaleja polttaen tuotetaan eri savustetun juuston tyyppejä. Alkuperänimityksen mukaisia poltettavia kasveja ovat manteli, viikunaopuntia, havunneulaset ja kanarianmänty. Juusto voidaan edelleen kypsyttää tai syödä tuoreeltaan. Kypsytetyn juuston kuori on kellertävä tai savustettuna ruskea. Sisältä juusto on valkoista. Juuston maku on hieman suolainen ja hapan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Queso de La Palma 

Espanjalaiset juustot
Vuohenmaitojuustot
La Palma
Piáleia

Piáleia (; myös Pialía) on Kreikan kylä sekä samanniminen Pýlin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Πιαλείων, Dimotikí Enótita Pialeíon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 395 ja varsinaisen Piáleian kylän väkiluku 755 (vuonna 2011).

Piáleian kylä sijaitsee linnuntietä noin 16 kilometriä länsilounaaseen Tríkalasta. Piáleian kunnallisyksikkö käsittää alueen Pýlin kunnan koillisosassa. Piáleia oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pýlin kuntaan yhdessä Aíthikesin, Gómfoin, Myrófyllon, Neráidan ja Píndoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Kunnallisyksikön osat 

Piáleian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet 

Pýli
Thessalian entiset kunnat
Thessalian kylät