joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mana Iwabuchi

Mana Iwabuchi (s. 18. maaliskuuta 1993) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa seuratasolla INAC Kobe Leonessaa. Aiemmin hän on pelannut Saksassa TSG 1899 Hoffenheimin ja FC Bayern Münchenin joukkueissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Japanin naisten jalkapallomaajoukkueessa hän on pelannut 65 maaottelua helmikuusta 2010 alkaen ja tehnyt niissä 21 maalia.

Iwabuchi edusti Japania alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010. Hän kuului Japanin naisten maajoukkueeseen sen voittaessa maailmanmestaruuden vuonna 2011; hän tuli vaihtopelaajana kentälle viidessä Japanin kuudesta ottelusta. Lontoon 2012 kesäolympialaisissa Iwabuchi saavutti olympiahopeaa. Hän pelasi kolmessa Japanin kuudesta ottelusta. MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa ja tuli vaihtopelaajana toisella jaksolla kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa sekä kaikissa pudotuspeleissä. Hän teki ainoan maalin puolivälieräottelussa Australiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän tuli Japanin ensimmäisessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle ja pelasi kolmessa seuraavassa ottelussa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan.

Lähteet 

Japanilaiset jalkapalloilijat
Japanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Ernest Ellis Clark

Ernest Ellis Clark (1869–1932) oli englantilainen kuvataiteilija ja muotoilija. Hän opiskeli Derbyn taidekoulussa ja työskenteli posliinin maalaajana Royal Crown Derbyn tehtaalla ennen kuin hänestä tuli päätoiminen keramiikan opettaja. Hän julkaisi oppikirjan kasviaiheiden käytöstä muotoilussa.

Ernest Ellis Clark maalasi kaupunkinäkymiä ja niissä liikkuvia ihmisiä, ja ikuisti töihinsä usein näkymiä Derbystä. Hän oli Derby Sketching Clubin jäsen. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli tykistössä.

Teoksia 
A handbook of plant-form for students of design...one hundred plates, comprising nearly 800 illustrations, drawn and described, and with an introductory chapter on design and a glossary of botanical terms. (London, B. T. Batsford, 1909)

Lähteet 

Englantilaiset kuvataiteilijat
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Posliininmaalaus
Matteo Marsaglia

Matteo Marsaglia (s. 5. lokakuuta 1985 Rooma) on italialainen alppihiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen vauhtilajeissa.

Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Marsaglia sijoittui 15:nneksi supersuurpujottelussa. Schladmingissa 2013 hän oli samassa lajissa 11:s ja Vailissa / Beaver Creekissä 2015 14:s. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa 15:nneksi ja supersuurpujottelussa 18:nneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Marsaglia laski ensimmäisen kerran helmikuussa 2008 Val d'Isèren superalppiyhdistetyssä sijoittuen 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2011 laskettuaan yhdeksänneksi. Ensimmäisen voittonsa ja palkintokorokesijoituksensa Marsaglia saavutti joulukuussa 2012 Beaver Creekin supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella toinen Val Gardenan supersuurpujottelussa. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui toiseksi.

Lähteet 

Italialaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiwi (kauppaketju)

Kiwi on Norjassa ja Tanskassa sijaitseva päivittäistavaraketju, joka toimii yhteistyössä NorgesGruppenin kanssa.

Yhtiön perusti Tor Kirkeng vuonna 1979. Yhtiöllä oli kahdeksan myymälää, kun yhtiön toimitusjohtajaksi tuli Per-Erik Burud. Burud kuoli veneilyonnettomuudessa heinäkuussa 2011. Sillä hetkellä myymälöitä oli avattu 509 kappaletta.

Kiwi avasi ensimmäiset myymälänsä Tanskassa vuonna 2008. Tanskassa Kiwi-nimestä syntyi vastustusta, koska Tanskassa toimiva Netto-kauppaketju oli aiemmin käyttänyt myös Kiwi-nimeä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kiwi 
Kiwi Minipris 

Kauppaketjut
Pöllöyökkönen

Pöllöyökkönen (Xylomoia strix) on yökkösiin kuuluva, ruskea yöperhoslaji. Pöllöyökkösen kuvasi tieteelle Kauri Mikkola vuonna 1980. Lajin mahdollisesti varhaisin tallennettu yksilö on löydetty Hangon Lappohjasta vuonna 1935. Laji mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä.

Koko ja ulkonäkö 
Pöllöyökkönen on melko pienikokoinen, yleisväritykseltään harmaanruskea yökköslaji. Etusiiven sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat hyvin, ja niiden väliin jäävä keskisarka on siiven takareunan puolelta huomattavasti tummentunut. Lisäksi ulompi poikkiviiru on siiven keskiosasta taaksepäin lähes suora. Etusiiven ulkoreunassa siipisuonet erottuvat tummina juovina. Takasiivet ovat tummanharmaat. Siipiväli on 27–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Pöllöyökkönen on ilmeisesti itäinen laji, jota on tavattu Euroopassa vain Suomen, Venäjän Karjalan, Latvian, Puolan, Viron, Liettuan ja Ukrainan alueilta. Suomessa pöllöyökköstä on tavattu satunnaisena harhailijana muutamia kertoja Hankoniemen alueella. Aikuiset yksilöt lentävät kesäkuun puolivälistä heinäkuun puolivälille.

Elinympäristö ja elintavat 
Pöllöyökkönen vaikuttaa viihtyvän kosteikoissa ja niiden läheisyydessä. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valojen luokse sekä syötille. Toukat elävät ravintokasvin varsien sisällä  Keskenkasvuinen toukka talvehtii kangaskortteen sisällä, alimmassa solmuvälissä, oman ulosteen seassa. Uloste sisältää luonnon omia homeenestoaineita. Keväällä keskenkasvuinen toukka jatkaa syömistä , jonka jälkeen koteloituu myös varren sisään. Aikuinen perhonen ei juurikaan poistu kangaskortteen kasvupaikoilta.

Ravintokasvi 
Toukka elää kangaskortteen (Equisetum hyemale) varsien sisällä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 lepidoptera.eu 
 lepidoptera.ru 
 Ksylomka striks (sówka puszczykówka) Xylomoia strix Mikkola 1980 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Mikkola, K. (1980) ”Two new noctuid species from Northern Europe: Polia sabmeana n. sp. and Xylomoia strix n. sp. (Lepidoptera, Noctuidae: Hadeninae and Amphipyrinae)”. Notulae entomologicae 60, 217-222.
 Ruben, T. & Viidalepp, J. (2009) ”Lammiöölase (Xylomoia strix) leidmisest Eestis (Lepidoptera, Noctuidae)”. Lepinfo 18, 31-33

Tarhayökköset
Soundscape of Silence

Soundscape of Silence on Before the Dawn -yhtyeen viides albumi. Se julkaistiin vuonna 2008. 

Kappaleesta "Dying Sun" kuvattiin musiikkivideo. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 14.

Kappaleet

Arviot 
 Hifimaailma: suopea 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2008 albumit
Before the Dawnin albumit
Blackbirds United

Blackbirds United on Keski-Uudellamaalla toimiva salibandyn erikoisseura. Seura syntyi kun KeBa, SC Kaneetti ja Derius yhdistivät toimintansa. Seuralla on noin 750 lisenssipelaajaa.

Historia 
Keväällä 2011 KeBa, SC Kaneetti ja Derius yhdistivät toimintansa ja syntyi uusi seura Blackbirds United. Samana keväänä kyseiset kolme seuraa päättivät toimintansa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivu

Divarin seurat
Keravalaiset urheiluseurat
Tyler, the Creator

Tyler Gregory Okonma (s. 6. maaliskuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia), taiteilijanimeltään Tyler, The Creator, on yhdysvaltalainen artisti, musiikkituottaja ja musiikkivideo-ohjaaja Los Angelesista. Hän aloitti uransa Odd Future -rap-ryhmän keulahahmona. Hänellä on myös oma vaatemerkki Golf Wang, jonka vaatteita, asusteita ja muita esineitä hän suunnittelee itse. 

Okonma on julkaissut kuusi studioalbumia: Goblin (2011) , Wolf (2013) , Cherry Bomb (2015) , Flower Boy (2017), IGOR (2019) ja CALL ME IF YOU GET LOST (2021), sekä mixtapen Bastard (2009). Hän tuottaa kappaleensa itse.

Sivussa mainitut taiteilijanimet ovat Tylerin alter egoja.

Diskografia

Albumit
 Goblin (2011)
 Wolf (2013)
 Cherry Bomb (2015)
 Flower Boy (2017)
 IGOR (2019)
CALL ME IF YOU GET LOST (2021)

Mixtape 
 Bastard (2009)

Singlet
 Sandwitches (2011), mukana Hodgy Beats
 Yonkers (2011)
 She (2011), mukana Frank Ocean
 Domo23 (2013)
 Deathcamp (2015)
 Fucking Young / Perfect (2015), mukana Charlie Wilson (muusikko) ja Kali Uchis
BEST INTEREST (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Amerikannigerialaiset
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Horrorcore-artistit
Intercontinental Rally Challenge

Intercontinental Rally Challenge lyhennettynä IRC oli vuosina 2006–2012 ajettu rallisarja, jossa ajettiin pääasiallisesti N-ryhmän, pienen A-ryhmän ja Super 2000 -luokan autoilla. Sarjassa kilpaili kahdeksan valmistajaa, joille renkaat toimittavat Pirelli, BF Goodrich ja Yokohama Rubber Company. Sarjan mestaruuden voittivat Giandomenico Basso, Enrique García-Ojeda, Nicolas Vouilloz, Kris Meeke, Juho Hänninen ja Andreas Mikkelsen kahdesti. 

Kaudelle 2013 sarja yhdistyi FIA:n rallin EM-sarjan kanssa.

Mestaruudet

Lähteet
American Capitalist

American Capitalist on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtyeen Five Finger Death Punchin kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 11. lokakuuta 2011 ja se on yhtyeen toinen albumi, jonka tuotti Kevin Churko. Albumilla ei ole mukana yhtyeen alkuperäistä basistia Matt Snelliä, joka lähti yhtyeestä joulukuussa 2010.

Albumin ensimmäinen single Under and Over It julkaistiin 27. heinäkuuta 2011. Toinen kappale ”Back For More” julkaistiin videopelissä Madden NFL 12. Musiikkivideo kappaleesta Under and Over It julkaistiin 13. syyskuuta. Albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 3 ensimmäisellä viikolla julkaisustaan ja on jo myynyt yli 500 000 kappaletta. Suomessa albumi debytoi virallisen albumilistan sijalla 14.

Kappaleet

Kokoonpano
 Ivan Moody – laulu
 Zoltan Bathory – kitara
 Jason Hook – kitara
 Jeremy Spencer – rummut

Vastaanotto

Albumin arvosteluja 
 About.com ()
 Allmusic ()
 Artistdirect ()
 Loudwire ()

Aiheesta muualla

Lähteet 

Five Finger Death Punchin albumit
Vuoden 2011 albumit
Kuokanjoki

Kuokanjoki on joki Äänekosken kaupungissa entisen Sumiaisten kunnan alueella Keski-Suomen maakunnassa. Kuokanjoki lienee Suomen lyhin joki laskien Sumiainen-järvestä Ala-Keiteleeseen. Joen pituus on 3,5 metriä. Joki oli aiemmin vielä puolta lyhyempi, mutta tien levennys ja sillan uusiminen kaksinkertaisti joen pituuden joskus 1970–1980-luvulla.

Lähteet

Suomen joet
Viitasaaren reitti
Äänekosken luonto
Paul Stagg Coakley

Paul Stagg Coakley (s. 3. kesäkuuta 1955 Norfolk, Virginia) on roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1982, papiksi 1983 ja piispaksi 2004. Hän sai nimityksen Oklahoma Cityn arkkipiispaksi joulukuussa 2010; aiemmin hän oli toiminut vuodesta 2004 Salinan hiippakunnan piispana Kansasissa.

Coakley katsoo, että sallivaa aborttilainsäädäntöä edistävät katolilaiset poliitikot voidaan ekskommunikoida, joskin tämän on oltava vasta viimeinen askel.

Coakley on opiskellut Kansasin yliopistossa, Kentuckyn St. Pius X Seminaryssa, Mount St. Mary's Seminaryssa ja Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa. Hän on neljännen asteen Kolumbuksen ritari ja Pyhän Haudan ritarikunnan jäsen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Oklahoma Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Oklahoma Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolisen kirkon arkkihiippakunta, joka sijaitsee Oklahoman 46:n läntisen piirikunnan alueilla Yhdysvalloissa. Sen nykyisenä arkkipiispana toimii Paul Stagg Coakley, joka nimitettiin virkaansa 16. joulukuuta 2010 ja asetettiin siihen virallisesti 11. helmikuuta 2011. Oklahoma Cityn arkkipiispa on samalla Oklahoma Cityn arkkihiippakunnasta sekä Tulsan ja Little Rockin hiippakunnista koostuvan kirkkoprovinssin metropoliitta. 

Oklahoma Cityn roomalaiskatolisen arkkihiippakunnan juuret ovat 1870-luvulla, jolloin ranskalaiset benediktiinimunkit saapuivat Intiaaniterritorion alueelle. Oklahoma Cityn hiippakunta perustettiin vuonna 1905 ensimmäisenä piispanaan belgialainen Theophile Meerschaert. 1930-luvulla hiippakunnan nimeksi tuli Oklahoma City-Tulsan hiippakunta. 13. joulukuuta 1972 se kuitenkin jaettiin kahtia, ja Oklahoma Cityn hiippakunnasta tuli samalla arkkihiippakunta.

Arkkihiippakunnan virallinen sanomalehti on Sooner Catholic.

Piispat 
Vuosina 1876–1887 Intiaaniterroritorion prefektinä toimi Isidore Robot ja vuosina 1887–1890 Ignatius Jean. Vuosina 1891–1905 sen apostolisena vikaarina toimi Theophile Meerschaert, joka sitten hiippakunnan synnyttyä toimi sen ensimmäisenä piispana vuoteen 1924. Häntä ovat seuranneet:

 Francis Kelley, piispa (1924–1948)
 Eugene J. McGuinness, Oklahoma City-Tulsan piispa (1948–1957)
 Victor Reed, Oklahoma City-Tulsan piispa (1958–1971)
 John R. Quinn, Oklahoma City-Tulsan piispa (1971–1972), Oklahoma Cityn arkkipiispa (1972–1977)
 Charles Salatka, arkkipiispa (1977–1992)
 Eusebius Beltran, arkkipiispa (1993–2010)
 Paul Stagg Coakley, arkkipiispa (2011–)

Aiheesta muualla 

 Archdiocese of Oklahoma City 

Yhdysvaltain katoliset hiippakunnat
Oklahoma
Nunnamittari

Nunnamittari (Baptria tibiale) on harvinainen, mustavalkoinen mittariperhoslaji. Nunnamittari on Suomen Perhostutkijain Seuran tunnus ja antanut nimen myös seuran julkaisemalle Baptria-lehdelle.

Koko ja ulkonäkö 
Täysin mustavalkoinen perhoslaji, jossa ei ole pientä kuviointia eikä sitä voi sekoittaa mihinkään muuhun lajiin. Siipien pohjaväri on musta ja etusiiven poikki kulkee leveä, valkoinen vyö viistosti takareunasta siiven kärkeä kohti. Takasiivissä poikkivyön suunta on päinvastainen, mutta keskieurooppalaisilla yksilöillä takasiivet ovat kokonaan mustat. Etusiipien ulkonurkissa on lisäksi valkoiset laikut. Takasiipiä reunustavat ripset ovat puhtaanvalkoiset. Siipiväli 22–27 mm.

Suomessa tavattavalla alalajilla B. t. fennica siipien poikki kulkeva valkoinen vyö on leveämpi kuin muualla Euroopassa tavattavilla yksilöillä. Kuusamossa esiintyvällä alalajilla B. t. borealis poikkivyön muoto on poikkeava.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajia tavataan hyvin paikoittaisesti Keski-Euroopasta Keski-Aasian läpi Japaniin saakka ulottuvalla alueella. Suomessa nunnamittarin levinneisyys rajoittuu paikoittaisesti Keski-Suomen alueelle ja siitä itään. Lisäksi Kuusamossa on erillinen esiintymä. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Nunnamittari on vaatelias ja hyvin paikoittainen laji, joka elää ainoastaan konnanmarjoja kasvavissa lehtometsissä. Se voi olla paikoittaisesti jopa runsas, mutta joinakin vuosina puuttua lähes kokonaan. Aikuiset perhoset lentävät päivällä ja niiden mustavalkoinen väritys hävittää eläimen helposti kasvillisuuden varjojen sekaan. Toukat viihtyvät ravintokasvin lehtien alapinnoilla. Kotelo talvehtii.

Vuoden 2010 Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa nunnamittarin alalaji B. t. fennica luokiteltiin vaarantuneeksi (VU) ja B. t. borealis erittäin uhanalaiseksi (EN).

Ravintokasvi 
Toukka elää konnanmarjoilla (Actaea). Suomessa ravintokasvi riippuu sijainnista, sillä alalaji B t. fennica mustakonnanmarjalla (Actaea spicata) ja B. t. borealis punakonnanmarjalla (Actaea erythrocarpa).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 lepidoptera.pl 
 Schmetterlinge-Deutschlands 

Kenttämittarit
Reunustäplämittari

Reunustäplämittari (Lomaspilis marginata) on mittareihin kuuluva, erittäin yleinen selväkuvioinen perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Pienehkö, näennäisen mustavalkoinen ja helposti tunnistettava perhoslaji. Siivet ovat pohjaväriltään valkoiset ja niiden keski- ja ulko-osissa on laajoja, syvän tummanruskeita laikkuja. Perhosyksilöiden siipikuviointi vaihtelee poikkeuksellisen paljon, mutta keskeisinä lajituntomerkkeinä etusiiven tyviosan tumma täplä on venynyt siiven suunnassa ja siiven keskiosan etureunasta siiven keskelle ulottuva laikku on muodoltaan epäsymmetrinen. Joskus siiven keskiosan tumma väri muodostaa koko siiven poikki ulottuvan vyön. Takasiivet ovat ulkosyrjästään tummanruskeat ja niiden poikki kulkee vyö vaihtelevankokoisia laikkuja. Siipiväli on 22–28 mm.

Satunnaisesti tavataan lähes kokonaan tummanruskeita tai miltei valkoisia, vain siipien etureunasta kuviollisia yksilöitä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Yleinen ja laajalle levinnyt laji, joka elää Portugalista ja Britteinsaarilta Japaniin. Suomessa reunustäplämittaria esiintyy hyvin yleisenä suurimmassa osassa maata ja se puuttuu vain Inarin Lapista ja Enontekiön tuntureilta. Perhoset ovat lennossa toukokuun lopulta heinäkuun lopulle, mutta toista sukupolvea voi tavata jopa syyskuulle asti.

Elinympäristö ja elintavat 
Reunustäplämittari suosii avoimia elinympäristöjä, kuten pensaikkoisia niittyjä, rantoja, metsänreunoja sekä puutarhoja. Laji lentää pääasiassa öisin ja tulee valolle, mutta lähtee häirittynä helposti lentoon päivälläkin. Päivisin perhoset lepäävät avoimesti kasvien lehdillä pyrkimättä piilottelemaan itseään. On arveltu, että perhosen väritys toisaalta rikkoo sen hahmon saalistajien silmissä ja saa sen muistuttamaan linnun ulostetta. Kotelo on talvehtiva vaihe.

Ravintokasvi 
Toukka elää lehtipuilla, etenkin pajuilla (Salix), poppeleilla (Populus) ja koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Keskisuomalainen: reunustäplämittari

Lovimittarit
Seututie 224

Seututie 224 on seututie, joka kulkee Aurasta Tarvasjoen ja Marttilan kautta Saloon Varsinais-Suomen maakunnassa Suomessa. Tie on melko suora, ja sillä on valtatien 10 risteyksestä Märynummelle asti nopeusrajoitus 100 kilometriä tunnissa. Tien pituus on 43 kilometriä.

Tien kulku

Tie alkaa valtatieltä 9 (E63) Aurassa, mistä se kulkee Auran keskustan halki alittaen Turku–Toijala-radan. Paikalla oli vuoteen 2000 asti tasoristeys, joka kuitenkin poistettiin tuolloin tehdyn rataosuuden sähköistämisen yhteydessä. Auran keskustassa tiehen yhtyy Turusta alkunsa saava seututie 222, minkä jälkeen tie ylittää Aurajoen ja jatkuu vähän matkaa Auran keskusta-alueella, kunnes alkavat laajat peltomaisemat. Aurassa tien osoitenimenä on valtatien 9 ja seututien 222 välillä Yhdystie ja tästä eteenpäin Tarvasjoentie.

Tarvasjoen Horisissa tien kanssa risteää valtatieltä 10 Tarvasjoen kautta kantatielle 41 Pöytyällä johtava yhdystie 2250 ja tie ylittää Tarvasjoen. Tällä osuudella tie on melko suoraa, tosin paikoin mäkistä ja nopeusrajoitus on 80 kilometriä tunnissa valtatien 10 risteykseen asti Marttilassa. Tarvasjoella tien osoitenimenä on ensin Aurantie ja yhdystien 2250 risteyksen jälkeen Salontie.

Marttilassa, pian valtatien 10 jälkeen tie risteää Hämeen Härkätiehen kuuluvien yhdystien 12307 ja yhdystien 2264 kanssa Marttilan Vättilässä ja ylittää pian Paimionjoen, jonka jälkeen tie kulkee suorana halkoen lähinnä mäkisiä peltomaisemia. Marttilassa tien osoitenimenä on valtatien 10 risteykseen asti Aurantie ja sen jälkeen Salontie.

Salon puolella tie ylittää ensin Vaskionjoen, saapuu sitten Halikon Vaskion taajamaan, ylittää Kuusjoen lähellä sen ja Vaskionjoen yhtymäkohtaa ja saapuu Halikon Märynummen taajamaan. Liittymässä Märynummen eteläpuolella tie ylittää valtatien 1 (E18). Tämän jälkeen tie etenee noin kilometrin kunnes siitä erkanee niin ikään eritasoliittymässä Halikkoon Vaskiontie, jonka linjausta tie aiemmin on noudattanut. Heti tämän jälkeen tie ylittää Halikonjoen ja alittaa parin kilometrin päästä Turku–Karjaa-radan. Tämän jälkeen tie tekee vielä kaksi melko loivaa mutkaa kunnes se saapuu päätepisteeseensä seututien 110 kiertoliittymässä. Salossa tien osoitenimenä on Märynummen eteläpuoliseen liittymään asti Vaskiontie ja siitä eteenpäin Mahtimiehentie.

Lähteet

Aiheesta muualla

224
Auran liikenne
Marttilan liikenne
Salon liikenne
Liedon liikenne
Tarvasjoki
Halikko
Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus

Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus (PVJJK) on Suomen puolustusvoimiin kuuluva Pääesikunnan alainen laitos. Sen tehtävänä on luoda eri aselajeille ja puolustushaaroille tarvittavat johtamisedellytykset puolustusvalmiuden kaikissa vaiheissa. Keskus järjestää puolustusvoimien tietotekniset palvelut ja organisoi kyberpuolustusta.

Johtamisjärjestelmäkeskus toimii 18 paikkakunnalla eri puolilla Suomea ja sen palveluksessa on noin 400 työntekijää. Laitoksen Esikunta sijaitsee Jyväskylässä. Esikunnan ohella Johtamisjärjestelmäkeskuksen alle kuuluvat Palveluosasto (Jyväskylä, Mikkeli, Tampere), Kyberosasto (Jyväskylä) ja 1.-5. Verkko-osastot (Turku, Tampere, Mikkeli, Kajaani, Rovaniemi).

Historia 
PVJKK:ta edeltäneen Puolustusvoimien tietotekniikkalaitoksen (PvTietoTL) toiminta alkoi 1. tammikuuta 1955, jolloin perustettiin Pääesikunnan tilastotoimisto. Vuoden 1961 alussa siitä muodostettiin Pääesikunnan tietokoneosasto, jonka tehtävänä oli johtaa puolustuslaitoksen tietokonepalvelua. Tietokoneosastosta tuli itsenäinen sotilaslaitos 1. maaliskuuta 1968 nimellä Puolustuslaitoksen tietokonekeskus. Nimi muutettiin vuoden 1974 alussa Puolustusvoimien ATK-laitokseksi, jonka alaisuudessa oli Tietokonetoimisto Luonetjärvellä (TkTsto/PvAtkL). Organisaatiouudistuksessa 1. heinäkuuta 1997 nimeksi palautettiin Puolustusvoimien tietotekniikkalaitos. Siihen liitettiin samana vuonna Elektroniikkakeskuskorjaamon telejaosto ja Keski-Suomen rykmentin Pääkäyttökeskus.

1. tammikuuta 2007 Tietotekniikkalaitos, maanpuolustusalueiden johtamisjärjestelmäosastot ja tietotekniikkakeskukset lakkautettiin ja Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskuksen toiminta alkoi. PVJKK:n vuosipäivä on 22. kesäkuuta. Se perustuu puolustusministerin PVJJK:n perustamisesta tekemään päätökseen, joka tehtiin 22.6.2005.

Johto 
Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskuksen johtaja on vuoden 2021 tammikuun alusta kommodori Juha Ravanti.Esikuntapäällikkönä toimii everstiluutnantti Jukka-Pekka Virtanen 1.1.2016 alkaen.

Tähänastiset johtajat ovat:

 eversti (2004) Harri Virtanen (s. 1959) (1.8.2006–28.2.2009)
 eversti (2006) Pertti Hyvärinen (s.1959) (1.3.2009–31.12.2011)
 kommodori (2008) Timo Saastamoinen (s. 1961) (1.1.2012–31.10.2013)
 everstiluutnantti (2002) Yrjö Sairanen (s.1961) (ma. 1.11.2013–31.1.2014)
 prikaatikenraali (2015) Mikko Heiskanen (s.1963) (1.2.2014–31.12.2015)
 eversti (2015) Mikko Soikkeli (s.1965) 1.1.2016–31.7.2018
 eversti (2016) Harri Suni (s.1967) 1.8.2018–31.12.2020
 kommodori (6.12.2018) Juha Ravanti 1.1.2021 alkaen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus

Joukko-osastot
Ottorino Pietro Alberti

Ottorino Pietro Alberti (17. joulukuuta 1927 Nuoro – 17. heinäkuuta 2012) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi piispa Giuseppe Melas 18. maaliskuuta 1956. Piispaksi hänet vihittiin 8. syyskuuta 1973 kardinaali Sebastiano Baggion toimiessa pääkonsekraattorina. Alberti oli 9. elokuuta saanut nimityksen Spoleton arkkipiispaksi ja Norcian piispaksi. Syyskuussa 1986 hiippakunnat yhdistyivät Spoleto-Norcian arkkihiippakunnaksi, jonka johdossa Alberti jatkoi.

Marraskuussa 1987 Alberti nimitettiin Cagliarin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle kesäkuussa 2003.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Kaappari Lamminparras

Kaappari Lamminparras on Lauri Puintilan kirjoittama kirja vuodelta 2010. Kirja kertoo Aarno Lamminpartaasta, joka vuonna 1978 kaappasi Finnairin Caravelle-lentokoneen aseella uhaten.

Kirjasta on tehty myös elokuva, Kaappari. Ensi-iltansa elokuva sai 18. tammikuuta 2013.

Lähteet
http://wsoy.fi/yk/news/show/3251 
http://wsoy.fi/yk/news/show/2381?category=1&more=1

Suomalaiset historian tietokirjat
Vuoden 2010 kirjat
Thomas Anders

Thomas Anders, oikealta nimeltään Bernd Weidung (s. 1. maaliskuuta 1963 Koblenz, Länsi-Saksa), on saksalainen laulaja, joka tunnetaan vuosina 1984–1987 ja uudestaan 1998–2003 toimineen Modern Talking -yhtyeen johtomiehenä ja laulajana.

Soolotuotanto

Studioalbumit
 Different (1989)
 Whispers (1991)
 Down on Sunset (1992)
 When Will I See You Again (1993)
 Barcos de Cristal (1994)
 Souled (1995)
 This Time (2004)
 Songs Forever (2006)
 Strong (2010)
 Christmas for You (2012)
 History (2015)
 Pures Leben (2017)
 Ewig mit Dir (2018)

Kokoelma-albumit
 For Your Love (1992)
 Golden Stars (1998)

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Saksalaiset poplaulajat
Saksalaiset lauluntekijät
Saksalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Yūhi Sekiguchi

Yūhi Sekiguchi (, s. 29. joulukuuta 1987 Tokio) on japanilainen moottoriurheilija. Vuonna 2004 hän ajoi kaksi kilpailua Aasian Formula Renault Challenge -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2005 Sekiguchi ajoi Formula Toyota -sarjassa sijoittuen viidenneksi. Vuonna 2006 Sekiguchi voitti sekä Formula Toyota että Japanin Formula Challenge -sarjojen mestaruudet. Vuonna 2007 Sekiguchi sijoittui seitsemänneksi All-Japan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2008 Sekiguchi kilpaili International Formula Master ja Super GT -sarjoissa. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Aasian GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2009 Sekiguchi palasi All-Japan F3-sarjaan sijoittuen viidenneksi National-luokassa. Vuonna 2010 hän sijoittui sarjan toiseksi. Sekiguchi jatkoi sarjassa myös kaudella 2011, jolloin hän onnistui voittamaan sarjan mestaruuden.

Aasian GP2 -kuljettajat
Elävät henkilöt
Japanilaiset autourheilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Lasilimaetana

Lasilimaetana (Arion circumscriptus) on siruetanoiden heimoon kuuluva kotilo. Se kasvaa 30-50 millimetriä pitkäksi. Sillä on kaksi selvää tummanharmaata tai mustaa yläreunasta vaaleampaa pitkittäisjuovaa kummallakin kyljellä. Lasilimaetanan selkä on harmaa ja kyljet vaaleammat. Se piilottelee kivien ja maahan pudonneiden lehtien alla ja tulee esiin vasta pimeällä. Lasilimaetana syö lakastuneita kasveja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Arion circumscriptus 

Maakeuhkokotilot
Zigismunds Sirmais

Zigismunds Sirmais (s. 6. toukokuuta 1992 Riika) on latvialainen keihäänheittäjä ja Euroopan mestari vuodelta 2016.

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Monctonissa 2010 hän voitti karsintakilpailun ikäluokkansa maansa ennätyksellä 77,97 m, mutta jäi loppukilpailussa seitsemänneksi tuloksella 73,38 m. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2011 hän voitti kultaa kisaennätyksellä 81,53 m. Daegun MM-kilpailuissa 2011, Helsingin EM-kisoissa 2012 ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän voitti kultaa tuloksella 82,77 m. Vuoden 2015 kesäuniversiadeissa Sirmais heitti pronssille tuloksella 79,37 m.

7. heinäkuuta 2016 Sirmais voitti Amsterdamin EM-kisoissa kultaa viidennen heittokierroksen tuloksella 86,66, joka on samalla hänen henkilökohtainen ennätyksensä. Rion olympialaisissa 2016 hän karsiutui loppukilpailusta.

20. maaliskuuta 2011 Sirmais heitti Euroopan talviheittocupissa alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 84,47 m. Entinen ennätys oli Andreas Thorkildsenin vuonna 2001 heittämä 83,87 m. 22. kesäkuuta 2011 hän paransi maailmanennätystään 22 senttimetrillä heitettyään Bauskassa 84,69 m. Sirmaisin ennätyksen rikkoi Neeraj Chopra (86,48 m) kesäkuussa 2016.

Sirmais seurustelee Līna Mūzen kanssa, joka on niin ikään keihäänheittäjä. Heitä molempia valmentaa Kimmo Kinnunen yhteistyössä Jānis Lūsisin kanssa.

Kausien parhaat heitot 

 2010 82,27 Jürmala 9.9.
 2011 84,69 Bauska 22.6.
 2012 84,06 Tartto 29.5. 
 2013 82,77 Tampere 12.7.
 2014 86,61 Ostrava 17.6.
 2016 86,66 Amsterdam 7.7.

Lähteet

Latvialaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-Charles Thomas

Jean-Charles Thomas (s. 16. joulukuuta 1929 Saint-Martin-des-Noyers) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän sai pappisvihkimyksensä 5. heinäkuuta 1953. Hänet nimitettiin 13. maaliskuuta 1972 Aire et Dax'n hiippakunnan vihkipiispaksi ja Gemellae in Numidian titulaaripiispaksi. Hänet vihittiin piispaksi 1. toukokuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimi Charles-Auguste-Marie Paty, jota avustivat Marius-Félix-Antoine Maziers ja André Pierre Louis Marie Fauchet. 

Vuonna 1974 Thomasista tuli Ajaccion hiippakunnan piispa. Vuonna 1986 hänet nimitettiin Versailles'n koadjuuttoripiispaksi, ja vuonna 1988 hänestä tuli Versailles'n piispa, jona hän toimi, kunnes erosi 11. tammikuuta 2001.

Lähteet 

Ranskalaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilmailukäsikirja

Ilmailukäsikirja (, AIP) on kunkin maan ilmailuviranomaisen tai viranomaisen valtuuttaman tahon julkaisema dokumentti, joka sisältää pysyväisluonteiset ilmailun perustiedot, kuten tiedot määräyksistä, lentoasemista, lentoreiteistä ja lentomenetelmistä sekä muut tiedot, joita tarvitaan kyseisessä maassa lentämiseen. Suomen ilmailukäsikirjaa julkaisee Fintraffic Lennonvarmistus. Ensimmäinen laitos on vuodelta 1958 (tätä ennen ilmailukäsikirjaa oli julkaistu epätäydellisenä vuodesta 1944, jolloin ilmailun kansainväliset yleissopimukset tulivat voimaan), ja vuonna 1997 Suomen ilmailukäsikirjan rakennetta uudistettiin vähentämällä osien määrää, jolloin se soveltuu paremmin digitaalisesti julkaistavaksi. Paperisesta laitoksesta luovuttiin vuosien 2014-2015 välillä. Ilmailukäsikirja on osa ilmailutiedotuspalvelua (, AIS), joka on määritelty kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteessä 15.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Selostus kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteestä 15 (ICAO Annex 15) 
 Suomen ilmailukäsikirjan verkkoversio
 Eurocontrolin ylläpitämä luettelo eri maiden ilmailukäsikirjojen verkkoversioista

Ilmailu
Colonia Finlandesa

Colonia Finlandesa on vuonna 1906 Pohjois-Argentiinaan Misionesin maakunnan laaksoon perustettu suomalaisyhteisö. Perustajia oli 122, ja ryhmän johdossa ja hankkeen alkuunpanijana oli Arthur Thesleff. Siirtokunnassa asui enimmillään 1930-luvulla 500 henkeä.

Siirtokunnan alkuperäisenä tavoitteena oli kerätä sen asukkaille miljoonaomaisuus 20 vuodessa viljelemällä paikallista hedelmällistä maata. Yhteisö kesti ihanneyhteisönä pari vuotta perustamisensa jälkeen, mutta sittemmin siitä tuli tavallinen suomalaissiirtokunta. Siirtokunnan synnyn taustalla oli alkujaan Venäjän vallan aikainen Suomessa harjoitettu sortopolitiikka. Thesleff palasi Suomeen jo 1909, kun vaikeuksia alkoi kasaantua.

1920-luvulla Colonia Finlandesaan muutti toinen merkittävä siirtolaisten aalto. Osa uusista asukkaista oli maatyöläisiä, toisin kuin aiemmat siirtolaiset, jotka olivat olleet suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia ja huonosti maanviljelyä tuntevia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sven Arne Flodell, Brasiliefararna, 2000
 Olavi Lähteenmäki, Colonia Finlandesa, Uuden Suomen perustaminen Argentiinaan 1900-luvun alussa, 1989
 Teuvo Peltoniemi, Kohti parempaa maailmaa, 1985
 Enrique Tessieri, Kaukainen maani, Päätepysäkki Colonia Finlandesa, 1986
 Colonia Finlandesa, Suomen suurlähetystö, Buenos Aires (Archive.org)
 Suomalaisten utopiayhteisöjen historiaa
 Ylen Elävä arkisto: Argentiinan aarniometsissä mureni jopa suomalainen sisu

Argentiina
Utopiat
Ulkosuomalaiset yhteisöt
Muuttoliike
Ruokolahden kirkko

Ruokolahden kirkko, Ruokolahden seurakunnan neljäs kirkko, sijaitsee Ruokolahden keskustaajaman lähistöllä rakentamattomana säilyneessä maisemassa mäen päällä. Kirkko tapuleineen kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.

Puinen sisäviisteinen ristikirkon on suunnitellut Yleisten rakennusten intendentinkonttorin intendentti Ernst Lohrmann vuonna 1852. Rakennusmestari Theodor Johannes Tolpon johdolla rakennettu kirkko valmistui 1854.

Kirkon kellotapuli on rakennettu 1752 edellisen kirkon aikana. Tapuli oli määrä purkaa jo 1800-luvun alussa, koska sen pelättiin kaatuvan ja 1930-luvulla sitä oltiin myymässä Seurasaarisäätiölle. Ruokolahden vanhimpiin kuuluva rakennus on kuitenkin edelleen paikallaan.

Ruokolahden kirkko on kuuluisa myös Albert Edelfeltin tunnetusta maalauksesta Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä (1887). Kirkon seinustalla on vuonna 1954 pystytetty kaksiosainen muistokivi Edelfeltin maalaukselle. Muistomerkin ovat suunnitelleet taiteilijat Gerda Qvist ja Erkki Pitkäpaasi. Kivet ovat peräisin Salpalinjan panssariesteestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etelä-Karjalan kirkkorakennukset
Ruokolahden rakennukset ja rakennelmat
Suomen puiset sisäviisteiset ristikirkot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Ernst Lohrmannin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Pekka Terävä

Pekka Terävä (s. 1967 Turku) on suomalainen keittiömestari ja ravintoloitsija, joka voitti vuonna 1995 Vuoden kokki -kilpailun. Hän omistaa yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola Olon Pohjois-Esplanadilla Helsingissä (osa Olo Group Oy:tä). Ravintolan on valinnut Suomen Gastronomien Seura Vuoden ravintolaksi 2009. Olo sai ensimmäisen Michelin-tähtensä 2011. Suomalaiset keittiömestarit ja kokit valitsivat vuonna 2014 Terävän Kokkien kokiksi.

Ura
Terävä valmistui kokiksi Suomen Joutsenen ravintolakoulusta vuonna 1987. Hän on siitä lähtien työskennellyt kokkina, keittiömestarina ja keittiöpäällikkönä lukuisissa ravintoloissa. Terävä on saavuttanut menestystä useissa kansainvälisissä kokkikilpailuissa sekä yksin että Suomen kokkimaajoukkueen jäsenenä. Terävä palkittiin 11.3.2017 pohjoismaisen ruokakulttuurin eteen tehdystä työstä Stockholm Culture Awards -tunnustuksella.  Vuonna 2018 Pekka Terävä sai Ranskan valtiolta kunnianosoituksena Ordre Du Mérite Agricole -ritarin arvon.

Pekka Terävä toimii ravintoloitsijana myös Gastrobar Emossa Helsingissä, sekä yhdessä keittiömestari Henry Tikkasen ja Pasi Heinosen kanssa Serlachius-museo Göstan yhteydessä Mäntässä toimivassa Gösta-ravintolassa, joka pyrkii kehittymään Euroopan parhaaksi museoravintolaksi ja on saanut suitsutusta aterioistaan. Ravintolan ja taidemuseon tiloissa vuosittain järjestettävästä, koti- ja ulkomaisten huippukokkien loihtimia aterioita tarjoava Mänttä Food & Art -tapahtuma on noussut Suomen arvostetuimpien fine dining -ruokatapahtumien joukkoon. Tapahtuma on osa Terävän käynnistämän Food Camp Finlandin toimintaa. 

Terävä on yhdessä Petri Lukkarisen ja Teuvo Salmisen kanssa ravintola-alalla toimivan Olo Group Oy:n omistaja. Yritykseen kuuluvat Ravintola Olo, Olo Garden & Bar, Ravintola Emo ja Ravintola Gösta sekä viinejä verkossa myyvä Bottlescouts.com sekä Food Camp Finland Oy. Vuonna 2016 ravintolakonsernin liikevaihto oli 4,3 miljoonaa euroa ja se työllisti 68 henkilöä. Tilikauden tulos oli 0,26 miljoonaa euroa.

Luottamustehtäviä
Terävä kuuluu Elo-säätiön hallitukseen.

Teokset 
 Pekka Terävä, Jari Vesivalo, Sari Helin & Juha-Pekka Laakio (2010) Olo : aistin tarkkuudella. Teos, ISBN  9789518513424.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pekka Terävän kotisivu

 Pekka Terävä ja Jari Vesivalo: OLO Uudet perunat (youtube.com)
 Larnemaa, Ritvos, Hedenström: Suomalainen ruokaretki, s. 47-57. Tammi 2001

Suomalaiset ravintoloitsijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1967 syntyneet
Suomalaiset kokit
Alma (kryptozoologia)

Alma eli Almas, joka tunnetaan myös nimellä Siperian lumimies, on jetin ja Isojalan kaltainen tuntematonta lajia edustavaksi väitetty olento, joita väitetään elävän Kaukasuksella, Pamirilla, Altailla sekä Siperiassa. Alma kuvataan Isojalkaa pienemmäksi ja ihmismäisemmäksi. Ensimmäiset kirjatut havainnot Almasta ovat jo 1400-luvulta.

Ainoat todisteet Almasta ovat silminnäkijähavainnot, suuret ihmismäiset jalanjäljet, erilaiset löydetyt rakennelmat, joiden uskotaan Almojen tehneen, sekä muutamat videot, joissa väitetään näkyvän Alma tai Alman kaltainen olento.

Lokakuussa 2011 venäläinen retkikunta väitti löytäneensä Venäjän Shorijavuorilta Siperiasta lumimiehen jalanjälkiä, makuusijan, reviirimerkintöjä ja turkisnäytteitä. Väitteitä pidetään kuitenkin vain mukana olleen venäläispoliitikko ja -nyrkkeilijä Nikolai Valujevin julkisuustempauksena ja Kemerovon aluehallinnon yrityksenä houkutella seudulle turisteja.

Kryptozoologit Myra Shackely ja Bernard Heuvelmans ovat arvelleet, että Almat ovat eloon jääneitä neandertalinihmisiä. Tämän uskomuksen kannalla oli jo 1950-luvulla neuvostoliittolainen tutkija Boris Porshnev tutkittuaan silminnäkijöiden raportteja. Kryptozoologi Loren Colemanin mielestä kyseessä on pystyihmisen elossa olevia yksilöitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
The Mongolian Almas  
The UnMuseum – The Alma 
The Cryptid Zoo: Almas 
On trace of Almas 

Kryptozoologia
Thirteen (albumi)

TH1RT3EN on yhdysvaltalaisen thrash metallia soittavan Megadethin 13. studioalbumi. Albumi julkaistiin 1. marraskuuta 2011 . Levyn nimi juontuu siitä, että yhtyeen laulaja-kitaristi Dave Mustaine aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana, on syntynyt syyskuun 13. päivä ja kyseessä on yhtyeen 13. levy. Levyllä soittaa ensimmäistä kertaa sitten vuonna 2001 julkaistun The World Needs a Heron perustajajäsen ja basisti David Ellefson.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 8.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine – soolo-, rytmikitara, laulu
 Chris Broderick – soolo-, rytmikitara
 David Ellefson – basso
 Shawn Drover – rummut

Arvostelut 
 Metacritic: 71/100
 Allmusic: 
 The A.V. Club: B
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine.fi: 8/10
 Noise.fi: 
 PopMatters: 7/10
 Soundi: 
 Sputnikmusic: 3.3/5

Lähteet 

Megadethin albumit
Vuoden 2011 albumit
Valentin Pšenitsyn

Valentin Nikolajevitš Pšenitsyn (, s. 3. marraskuuta 1936) on Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti arvokilpailuissa yhden henkilökohtaisen mitalin sekä viisi joukkuemitalia, joista kolme kultaa.

Pšenitsyn sijoittui ampumahiihdon ensimmäisissä MM-kilpailuissa 1958 henkilökohtaisella 20 kilometrin matkalla seitsemänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 1959 MM-kilpailuissa hän oli jälleen 20 kilometrillä seitsemäs ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui viidenneksi; joukkuekilpailu ei ollut ohjelmassa mukana. Uumajan MM-kilpailuissa 1961 hän sijoittui neljänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 1962 hän saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin, pronssia. Joukkuekilpailussa Neuvostoliitto voitti kultaa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1963 Pšenitsyn jäi seitsemänneksi mutta voitti jälleen joukkuekilpailussa kultaa. Innsbruckin olympiakisoissa 1964 hän kaatui matkan varrella ja kadotti kaksi patruunaa lumeen. Puuttuvat patruunat toivat hänelle neljä sakkominuuttia, ja vaikka hän muilla 18 laukauksellaan osui tauluihin, jäi hän lopputuloksissa seitsemänneksi.

Valentin Pšenitsyn oli ammatiltaan opettaja.

Saavutuksia 

 MM-kultaa joukkuekilpailussa 1959, 1962 ja 1963
 MM-hopeaa joukkuekilpailussa 1958 ja 1961
 MM-pronssia 20 kilometrillä 1962

Lähteet

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Eino Närvä

Eino Johannes Närvä  (s. 2. maaliskuuta 1932 Harjavalta) on suomalainen entinen ampumahiihtäjä. 

Närvä kilpaili ainoan kerran arvokilpailuissa Uumajan MM-kisoissa 1961. Hän sijoittui 20 kilometrin matkalla kymmenenneksi mutta oli heikoin suomalainen eikä mahtunut niiden kolmen suomalaisen joukkoon, jotka saivat joukkuekilpailun kultamitalin. Samana vuonna hän saavutti SM-hopeaa ja voitti seuraavana vuonna Suomen-mestaruuden. Hän saavutti SM-mitaleja myös pistooliammunnassa. Hän toimi Suomen ampumahiihtoliiton valmentajana 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla sekä liiton johtoelimissä.

Eino Närvä on vanhin ja yksi tärkeimmistä vaikuttajista suomalaisessa ampumahiihdossa. Ansiokkaan oman
uransa jälkeen hän valmensi suomalaisen ampumahiihdon maailman kartalle. Hän on toiminut liitossa myös asemestarina sekä tärkeänä puuhamiehenä, kun aseet vaihtuivat pienoiskivääreiksi ja kun metallisten kaatuvien taulujen
kehittäminen käynnistyi.

Ampumahiihtosaavutuksia 
 MM-kisoissa 10. sija 20 kilometrillä 1961
 SM-kultaa 20 kilometrillä 1962
 SM-hopeaa 20 kilometrillä 1961

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset ampumahiihtäjät
Suomalaiset ampujat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Ringer (televisiosarja)

Ringer on yhdysvaltalainen The CW Television Networkin draamasarja, jonka pääosaa näyttelee Sarah Michelle Gellar. Sarjan ovat luoneet Eric Charmelo ja Nicole Snyder, jotka ovat vaikuttaneet muun muassa Supernaturalin kuudennella tuotantokaudella. Sarjan  ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 13. syyskuuta 2011. Ringer jäi yhden tuotantokauden mittaiseksi, sillä alhaisista katsojaluvuista johtuen kanava ei tilannut siitä toista tuotantokautta.

Sarja kertoo nuoresta naisesta, joka alkaa elää kaksoissiskonsa henkilöllisyydellä, mutta joutuukin keskelle tämän ihmissuhdesotkuja. Suomessa sarjaa alettiin esittää valtakunnallisesti Livillä maanantain myöhäisillassa 7. kesäkuuta 2014. Aiemmin sarjaa on esitetty maksukanava Nelonen Kinolla.

Juoni 
Bridget Kelly (Sarah Michelle Gellar) on entinen strippari, joka on ainoa silminnäkijä mafiapomon tekemään murhaan. FBI-agentti Victor Machado (Nestor Carbonell) haluaa Bridgetin todistavan oikeudessa mafiapomoa vastaan, mutta ennen oikeudenkäyntiä Bridget pakenee New Yorkiin kaksoissiskonsa Siobhanin (myös Gellar) luo. Kun Bridget uskoo Siobhanin tappaneen itsensä, hän ottaa tämän henkilöllisyyden ja esiintyy siskonaan. Bridgetille paljastuu, että Siobhan on pettänyt aviomiestään Andrew'ta (Ioan Gruffudd) Henryn (Kristoffer Polaha) kanssa, joka on myös hänen parhaan ystävänsä Gemman (Tara Summers) aviomies.

Rooleissa
Päärooleissa:

Sivurooleissa:

Jaksot

Tuotanto

Vuoden 2011 alussa ilmoitettiin, että Sarah Michelle Gellar esittäisi pääosaa uudessa televisiosarjassa Ringer. Pilottijakson kuvaukset alkoivat New Yorkissa maaliskuussa 2011. Gellar toimii myös sarjan vastaavana tuottajana Peter Traugottin ja Pam Veaseyn kanssa. Pilottijakson ohjasi Emmy-voittaja Richard Shepard ja sen käsikirjoittivat sarjan luojat Eric Charmelo ja Nicole Snyder. Loput jaksot kuvataan Los Angelesissa.

The CW tilasi sarjaa aluksi 13 jakson verran, kunnes 12. lokakuuta 2011 sitä tilattiin täydet 22 jaksoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
The CW:n televisio-ohjelmat
Tencent QQ

Tencent QQ (tunnetaan yleisesti nimellä QQ) on kiinalainen pikaviestintäohjelma. QQ ei menestynyt aluksi, mutta nykyisin se on Kiinan käytetyin pikaviestintäohjelma. Maaliskuussa 2013 aktiivisia käyttäjiä oli 798,2 miljoonaa.

QQ:ta voi käyttää muun muassa iPadissä ja iPhonessa sekä tietokoneissa Windows- ja Mac OS X -käyttöjärjestelmillä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto.

Pikaviestintäohjelmat
Java ME -sovellukset
Windows-ohjelmat
Android-sovellukset
IOS-sovellukset
Windows Phone -sovellukset
Symbian-sovellukset
Linux-ohjelmat
Mac OS -ohjelmat
BlackBerry-sovellukset
Windows Mobile -sovellukset
Tencent
Fiat-raha

Fiat-raha tarkoittaa vaihdannan välinettä, jolla ei ole itseisarvoa ja jonka arvo perustuu hallinnon luomiin säännöksiin tai lakeihin sen olemisesta laillinen maksuväline. Termi tulee latinan sanasta fiat, joka on latinankielisen fīō-verbin konjunktiivimuoto: "tulkoon" tai "tapahtukoon".

Katso myös 
 Rahavaranto
 Rahan kvantiteettiteoria
 Rahan neutraalisuus
 Inflaatio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Rahajärjestelmä
Talousteoriat
Seulonnan keskeiset artikkelit
USS Independence (CVL-22)

USS Independence (runkonumerot CV-22 ja CVL-22) oli Yhdysvaltain laivaston Independence-luokan lentotukialus, joka palveli toisessa maailmansodassa.

Valmistus 

Alus tilattiin kevyt risteilijä USS Amsterdamina New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1941. Ennen vesille laskua alus päätettiin muuttaa lentotukialukseksi. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1942 kumminaan Rawleigh Warnerin puoliso ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään G. R. Fairlamb Jr.

Palvelus 
Independence liitettiin 15. marraskuuta 1945 operaatio Magic Carpetiin koottuun laivasto-osastoon kuljettamaan sodasta kotiutettavia joukkoja Yhdysvaltoihin. Aluksen saapuessa 28. tammikuuta 1946 San Franciscoon alus siirrettiin Bikinin atollilla tehtävien ydinkokeiden maalialukseksi. Se sijoitettiin 1. heinäkuuta tehdyn kokeen laukaisupaikan läheisyyteen eikä uponnut testissä. Se otti osaa toiseen räjäytykseen 25. heinäkuuta Kwajaleinin atollilla, jonka jälkeen se poistettiin palveluksesta 28. elokuuta 1946.

Voimakkaasti radioaktiivinen hylky siirrettiin ensin Pearl Harboriin ja edelleen San Franciscoon lisätesteihin. Lopulta sadoilla 200-litraisilla ydinkokeiden radioaktiivisia jätteitä sisältävillä tynnyreillä lastattu hylky upotettiin Kalifornian rannikolle 29. tammikuuta 1951. Hylky on 790 metrin syvyydessä Farallonin suojelualueella. Valtaosa Independencen mukana upotetuista ydinjätteistä oli cesium-137:ää ja strontium-90:tä, joiden puoliintumisaika on 29–30 vuotta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan lentotukialukset
Independence-luokan lentotukialukset
Talvisalon koulu

Talvisalon koulu on peruskoulu Savonlinnassa. 
Peruskorjauksen jälkeen Pihlajaveden erityiskoulu muutti Talvisalon koulun tiloihin ja koulut yhdistyivät Talvisalon kouluksi vuoden 2011 alusta. Tuolloin  koulun oppilasmäärä nousi noin 350 oppilaaseen.
Savonlinnan kaupungin länsipuolen alakoulujen 6. luokan oppilaiden siirtyivät opiskelemaan Talvisaloon 2011 syksyllä. Sitä ennen koulu oli pelkkä yläaste. Syksyllä 2018 Talvisalon koulun toiminta laajeni käsittämään myös toisen toimipisteen Heikinpohjassa, vanhoissa opettajankoulutuslaitoksen tiloissa Itä-Suomen yliopiston lakkautettua Savonlinnan normaalikoulun toiminnan osana opettajankoulutuslaitoksen siirtoa Joensuuhun. Heikinpohjan toimipisteessä toimivat luokat 1-6 ja päätoimipisteessä Talvisalossa luokat 7-9.

Lähteet
Talvisalon koulu

Viitteet 

Savonlinnan peruskoulut
In Paradisum

In Paradisum on power metal -superyhtye Symfonian ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt albumi. Se julkaistiin vuonna 2011. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 9.

Kappaleet

Kokoonpano 

Yhtye
 Timo Tolkki – kitara, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Andre Matos – laulu
 Jari Kainulainen – basso
 Uli Kusch – rummut
 Mikko Härkin – kosketinsoittimet

Vierailevat muusikot
 Elise Hujanen – taustalaulu
 Antti Lappalainen – taustalaulu
 Juha Pälve – taustalaulu
 Mariano Dapor – sello (kappale 10)
 Elvira Rubtsova – kuorolaulu (kappale 7)
 Magdalena Lee	 Vocals – kuorolaulu (kappale 7)
 Ksenia Novikova – kuorolaulu (kappale 7)

Tuotanto
 Johan Örnborg – äänittäjä (rummut)
 Giovanni Nebbia – avustava miksaaja
 Maor Appelbaum – masteroija
 Erkki Eerola – valokuvat
 Matthew Attard – grafiikka
 Sander Nebeling – layout
 Johanna Marjomaa – meikit
 Jonna Luostari – stailaus

Arvostelut 
 Imperiumi.net: positiivinen
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 esikoisalbumit
Suomalaiset power metal -albumit
Violaani

Violaani (CaMgSi2O6) on diopsidin sinipunainen värimuunnos. Diopsidi mineraali, jonka muunnos violaani koostuu, kalsiumista, magnesiumista, piistä ja hapesta. Violaani sisältää kaikkia näitä alkuaineita, mutta osa magnesiumista on korvattu mangaanilla. Mitä enemmän mangaania on, sitä voimakkaampi väri. Violaani pinta näyttää vahamaiselta, koska kalsiumi aiheuttaa sen, niin kuin: Kalsiitissa, kipsissä ja dolomiittissa. Violaani on yksi maailman harvinaisimmasta mineraaleista. Violaani kuulu silikaatteihin. Kovuus on 5½ – 6½. Violaanin kovuuden aiheuttaa pii (Si). Pii on mineraalina kovaa, sekä että koostumuksena. Violaania esiintyy pieninä määrinä.

Silikaattimineraalit
Matti Järvinen

Matti Järvinen oli ainakin lokakuussa 2014 Suomen kolmanneksi yleisin kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmä. Tunnettuja Matti Järvisiä:

 Matti Järvinen (1909–1985), keihäänheiton olympiavoittaja, talousneuvos
 Matti Järvinen, kestävyysjuoksija
 Matti Järvinen, muusikko
 Matti Järvinen (s. 1989), jääkiekkoilija (keskushyökkääjä)
 Matti Järvinen (s. 1984), jääkiekkomaalivahti
 Matti Järvinen (s. 1937), jääkiekkoilija (puolustaja)

Lähteet 
.
William Warham

William Warham (n. 1450–1532) oli Canterburyn arkkipiispa 24. tammikuuta 1504 – 22. elokuuta 1532. Sitä ennen hän toimi Lontoon piispana 1502–1503.

Lähteet 

Canterburyn arkkipiispat
Lontoon piispat
1450-luvulla syntyneet
Vuonna 1532 kuolleet
Astu tarinaan

Astu tarinaan on suomalainen keskusteluohjelmasarja, jota esitetään AlfaTV-kanavalla, kanavapaikalla 15. Ohjelmaa isännöi Kakola-sarjasta tuttu Markku "Kure" Tuppurainen. Ohjelmasarja on IRR-TV:n tuotantoa.

Ohjelmassa vierailee tunnettuja suomalaisia ja heidän kanssaan keskustellaan syvällisesti elämästä. Ohjelmassa ovat vierailleet muun muassa Mitro Repo, Joel Hallikainen, Sakari Orava, Päivi Räsänen, Timo Soini, Jukka Tolonen, Lauri “Late” Johansson ja Heikki Hursti.

Aiemmin sarjaa esitettiin myös SuomiTV-kanavalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Astu tarinaan - IRR-TV:n sivulla
YLE:n Kakola-sarja

Keskusteluohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
AlfaTV:n televisio-ohjelmat