joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dermatillomania

Dermatillomania (myös ihon pakonomainen nyppiminen) on pakko-oireiseen spektriin kuuluva hillitsemishäiriö, jossa yksilöllä ilmenee pakonomaista tarvetta nyppiä, nykiä, raapia tai purra omaa ihoa lievittääkseen stressiä, purkaakseen ahdistusta tai tuottaakseen mielihyvää, vaikka se tekisi kipeää. Tämä nyppiminen menee joskus niin pitkälle, että iho vaurioituu pysyvästi.

Yleistä 
Ihon nyppimisjaksoja edeltää tai niihin liittyy hetkiä, jolloin henkilö kokee jännitystä, levottomuutta, stressiä tai vainoharhaisuutta. Näihin liittyy pakonomainen tarve nyppiä, purra tai raapia ihoa tai aluetta keholla. Yleisimmät alueet ovat kasvot, selkä, päänahka, rinta ja raajat, esim. kädet, käsivarret tai jalat. Yleisimpinä oireina esiintyy turvotusta, arpeumia ja kovettumia, jotka aiheutuvat alueen iholle epidermikseen tehdystä vahingosta.

Vaivasta kärsivä usein haluaisi lopettaa nyppimisen mutta ei onnistu lopettamisessa ilman apua. Lisäksi oireiden kehitys on hyvin samanlainen kuin pakonomaisesta hiusten ja ihokarvojen nyppimisestä eli trikotillomaniasta kärsivillä.

Dermatillomania häiritsee usein päivittäistä elämää. Häpeän, kiusaantuneisuuden ja nöyryytyksen tuntemukset aiheuttavat häiriöstä kärsiville tarpeen salata oireensa. Häiriötä esiintyy useammin naisilla kuin miehillä.

Hoito 
Kyvyttömyys hillitä nyppimistarvetta on samankaltainen kuin trikotillomaniassa. Viimeaikaiset tutkimukset viittaavat siihen, että häiriö on trikotillomanian tavoin hillitsemishäiriö ja kuuluu osaltaan pakko-oireisiin häiriöihin.

Häiriöstä kärsivien mielestä ihon tai näppylöiden nyppiminen voi auttaa pääsemään eroon vioista ja näin näyttämään "normaalimmilta". He kokevat, etteivät heidän näppylänsä ole samanlaisia kuin muiden vaan epänormaaleja. Silloin kyseessä saattaa olla dysmorfinen ruumiinkuvahäiriö.

Mielenterveysasiantuntijat eivät juuri ole tutkineet dermatillomaniaa, koska tapaukset jäävät yleensä ilmoittamatta, mutta jotkut häiriöstä kärsivistä ovat saaneet avun kognitiivis-behavioristisesta terapiasta. Joskus myös hypnoosi sekä itsehypnoosi ja meditaatio ovat osoittautuneet hyödyllisiksi . Hoitoon määrätään myös toisinaan samaa lääkitystä, jota käytetään pakko-oireisten häiriöiden hoitoon.

Ihon "epänormaaliuksien" poistaminen voi joskus auttaa, erityisesti jos niitä on rajatussa kehonosassa, kuten jaloissa.

Synonyymit
ihon pakonomainen nyppiminen
ihonnyppimishäiriö
CSP (Compulsive Skin Picking)

Katso myös 
Pakko-oireinen häiriö
Trikotillomania
Pakkotoiminto
Kompulsio
Touretten syndrooma
Dysmorfinen ruumiinkuvahäiriö

Lähteet

Aiheesta muualla
Wendy Zukerman: Why do we pick scabs?

Pakko-oireiset häiriöt
Dermatologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tapani Kahri

Seppo Tapani Kahri (8. toukokuuta 1938 Pori – 9. marraskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen varatuomari ja pitkäaikainen Suomen Työnantajain Keskusliiton STK:n toimitusjohtaja ja sen seuraajan Työnantajain Keskusliiton (nykyisin Elinkeinoelämän keskusliitto) varatoimitusjohtaja. Kahri oli mukana työstämässä Liinamaa I:ksi nimettyä Suomen ensimmäinen tulopoliittista kokonaisratkaisua vuonna 1969. Hän jäi eläkkeelle TT:n varatoimitusjohtajan paikalta vuonna 1998 työskenneltyään työnantajajärjestöille 33 vuoden ajan. Kahri oli myös Kauniaisten kunnallisvaltuustossa Kokoomuksen edustajana.

Teoksia 
Viheltääkö pilli? Työmarkkinamiehen muistelmat, Otava 2001.
Työsopimuslaki käytännössä, Talentum 2006 ISBN 9789521410970

Lähteet 

Suomalaiset työnantajajärjestöjen johtajat
Suomalaiset juristit
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kauniaisten kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Aila Paunonen

Aila Elisabeth Paunonen (o.s. Virkberg, s. 29. marraskuuta 1954 Muhos) on entinen suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän saavutti henkilökohtaisilla matkoilla ulkoradoilla viisi suomenmestaruutta. Seuratasolla hän edusti Muhoksen Urheilijoita ja Raahen Vesaa.

Hän on naimisissa kestävyysjuoksijana tunnetun Ari Paunosen kanssa. Hänen sisarensa Teija Niskala (o.s. Virkberg) on voittanut kuusi SM-mitalia 800:n ja 1 500 metrin juoksuissa.

Saavutukset
800 m juoksu
Suomen mestari: 1970, 1974
SM-hopea: 1972, 1973, 1975, 1977, 1978
SM-pronssi: 1976, 1979

1 500 m juoksu
Suomen mestari: 1979, 1980
SM-hopea: 1975, 1977, 1978
SM-pronssi: 1972, 1974, 1976

3 000 m juoksu
Suomen mestari: 1979
SM-hopea: 1977

Ennätykset
800 metrin juoksu: 2.04,55 (1977)
1 500 metrin juoksu: 4.14,9 käsiaika (1975)
3 000 metrin juoksu: 9.11,12 (1979)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Salome Zurabišvili

Salome Zurabišvili (, , s. 18. maaliskuuta 1952, Pariisi, Ranska) on ranskalais-georgialainen poliitikko ja entinen diplomaatti ja Georgian nykyinen presidentti vuodesta 2018. Hän oli Georgian ulkoministeri 2004–2005.

Varhainen elämä
Zurabišvili syntyi Pariisissa georgialaisten emigranttien perheeseen. Hänen äitinsä Zeinab Kedia oli avioliiton kautta sukua  Georgian demokraattisen tasavallan ensimmäiselle pääministerille Noe Ramishvilille.  Hän kävi parhaita ranskalaisia kouluja, kuten Sciences Pota ja aloitti maisterin tutkinnon opiskelun Columbian yliopistossa New Yorkissa vuosina 1972–1973 jossa samalla kursilla oli  myös Zbigniew Brzezinski.

Ura

Ranskassa
Zurabišvili jätti opiskelun kesken ja meni Ranskan ulkoministeriön palvelukseen. Hän oli lähettiläänä Roomassa, New Yorkissa YK:ssa, ETYJissä Wienissä, Tšadissa ja Natossa sekä WEU:ssa Brysselissä. Hän vieraili Georgiassa ensimmäisen kerran 1986.

Zurabišvili oli Ranskan Kansallisen puolustuksen direktoraatin kansainvälisten ja strategisten asioiden osaston johdossa 2001–2003, kunnes hänet nimitettiin lähettilääksi Georgiaan 2003. Zurabišvili ilmoitti erostaan Ranskan palveluksesta ja jäi Georgian politiikkaan.

Georgiassa
Presidentti Mikheil Saakašvili nimitti hänet ulkoministeriksi maaliskuussa 2004. Hänet kuitenkin erotettiin 19. lokakuuta 2005 parlamentin kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Zurabišvili arvosteli Saakašvilia myös nepotismista. 

Sittemmin Zurabišvilista on tullut Saakašvilin vastaisen liikkeen johtohahmo. Marraskuussa 2005 hän perusti Salome Zurabišvilin liikkeen ja tammikuussa 2006 Georgian tie -puolueen (). 

Zurabišvili on vastustanut suoria neuvotteluja Venäjän johdon kanssa, toisin kuin muut oppositiojohtajat Nino Burdžanadze ja Zurab Nogaideli. Zurabišvili ja muut oppositiopolitiikot ovat kannattaaneet Georgian valtiomuodon muuttamiseksi perustuslailliseksi monarkiaksi Bagrationi-dynastian alaisuuteen, jota myös Georgian ortodoksisen kirkon patriarkka  Ilia II, on kannattanut.

Elokuussa 2018 Zurabišvili ilmoitti, että on luopunut Ranskan kansalaisuudestaan voidakseen asettua ehdolle Georgian presidentinvaaleissa.

Hänet valittiin Georgian presidentiksi marraskuussa 2018. Hänen ääniosuutensa oli 59,52 prosenttia, ja hän astui virkaan 16. joulukuuta 2018. Tämä oli viimeinen kerta kun Georgian presidentti valittiin suoralla kansanvaalilla. Zurabišvili oli ehdolla riippumattomana ehdokkaana, mutta Georgialainen unelma -puolue antoi hänelle tukensa vaaleissa.

Yksityinen elämä
Zurabišvilin serkku Hélène Carrère d'Encausse on arvostettu ranskalais-georgialainen historioitsija, joka toimii Ranskan akatemian johtajana

Lähteet

Aiheesta muualla

Georgian presidentit
Georgialaiset poliitikot
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskalaiset diplomaatit
Kyösti Valfrid Kaukovalta

Kyösti Valfrid (K. V.) Kaukovalta (vuoteen 1905 Gustaf Walfrid Alitalo () oli Tampereella vaikuttanut opettaja ja historiantutkija.

Kaukovallan vanhemmat olivat talollinen August Alitalo ja Ida Pelttari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja valmistui filosofian maisteriksi 1908 sekä opiskeli vielä Berliinissä 1908–1909. Kaukovalta toimi Tampereen suomalaisen yhteiskoulun opettajana vuodesta 1910 sekä Tampereen kauppaoppilaitoksen rehtorina vuodesta 1918 ja oli Tampereen Sanomain päätoimittajana 1923–1926.

Kaukovalta oli naimisissa vuodesta 1910 Helga Maria Rosengrenin kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailijat Ilpo Kaukovalta, Eila Kaukovalta ja Soile Kaukovalta (Kaukovalta-Perttunen, myöh. Kaukovalta-Kaila). Soile Kaukovallan poika on kirjailija Kai Kyösti Kaukovalta (e. Perttunen).

Teoksia 
Uudenkaupungin historia I osa 1917, II osa 1928, III osa 1930, IV osa 1943
Tampereen valtauksen kaksivuotismuisto 3.- 6.4.1920. Tampereen suojeluskunnan esikunta 1920
Tampereen seudun kapinahistoria. Otava 1921
Tampereen Verkatehtaan historia 1797–1929: Jokioisten Verkatehdas 1979–1858, A. I. Frietsch & K:ni 1858–1869, Tampereen Verkatehdas osakeyhtiö 1869–1929. 1930
Hämeen läänin historia I–III Karisto 1931
Pirkkalan heimo- ja keskiaika 1934
Pirkkalan historia, kirjoittaneet K. V. Kaukovalta, K. Jaakkola ja Aug. Sorila. 1934
Forssan puuvillatehtaan historia 1847–1934 1934
Kaupan historia kauppakouluja ja opistoja varten WSOY 1936
Mitä tapahtui Nokialla Nuijasodan aikaan? 1936
Osakeyhtiö Pyynikki 1886–1936. 1936
Suomen maalaiskuntain kunnallisen itsehallinnon historia. Maalaiskuntien liitto 1940
Osuusliike Tuotanto r.l. 1916–1941. 1942
Suomen Käsityöläis-Osakepankki 1917–1942. 1942
Tampereen kaupungin kauppiaskunnan eläke- ja apurahasto 1844–1944 : 100-vuotiskertomus. 1944
Tampereen verkatehdas 1797–1947: muistojulkaisu, kirjoittaneet K. V. Kaukovalta ja Ale-Einari Riipinen. 1947

Lähteet 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
 http://www.genealogia.fi/nimet/index2s.htm 

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset opettajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Cornelius Rost

Cornelius Rost (1922–1983) oli Saksan armeijan eli Wehrmachtin yliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Rost oli kotoisin Münchenistä.

Rost jäi neuvostojoukkojen vangiksi itärintamalla vuonna 1944. Seuraavana vuonna sotaoikeus tuomitsi hänet Moskovassa 25 vuodeksi pakkotyöhön Siperiaan. Hänet siirrettiin junalla Siperian Tsitaan 1 870 muun saksalaisen sotavangin kanssa, ja siirrettiin jalkaisin Dežnevinniemen työleirille Itä-Siperiaan lähelle Beringinsalmea. Vain 600 vankia oli hengissä kun he saapuivat perille leiriin loppuvuonna 1945. Heidän oli määrä raataa 25 vuotta lyijykaivoksessa.

Rost pakeni leiriltä ensimmäisen kerran vuonna 1947, mutta hän jäi kiinni. Toiseen pakoyritykseen hän sai apua vankilasairaalan saksalaiselta lääkäriltä, jolla oli valmis pakosuunnitelma ja siihen tarvittavat varusteet, mutta ei tarpeeksi terveyttä Siperian läpi kulkemiseen. Rostin onnistui paeta lokakuussa 1949 ja kulkemaan yli 14 000 kilometrin matkan Iraniin saakka. Marraskuussa 1952 hän pääsi Neuvostoliiton rajan yli Iraniin, jossa hänet kuitenkin vangittiin epäiltynä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Hän tapasi lopulta sukulaisensa, joka ei ulkonäöltä kuitenkaan tunnistanut Rostia. Hän todisti henkilöllisyytensä selostamalla sukulaiselleen tietonsa suvun asioista. Rost pääsi takaisin Saksaan 1950-luvun alussa.

Saksalainen kirjailija Josef Martin Bauer haastatteli Rostia tämän kokemuksista ja julkaisi vuonna 1955 kirjan nimeltä So weit die Füße tragen (suom. Pako Siperiasta, WSOY 1956), jossa Rost esiintyy salanimellä Clemens Forell. Kirjasta on tehty elokuva (2001) ja TV-sarja (1959). Rost ei eläessään paljastanut henkilöllisyyttään peläten KGB:n kostoa. Hän kuoli Münchenissä 1983.

Lähteet

Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Petter Huttunen

Petter (Pekka) Huttunen (12. huhtikuuta 1883 Iisalmen maalaiskunta – 9. maaliskuuta 1933 Turku) oli suomalainen osuuskaupan johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Huttusen vanhemmat olivat työmies Aapeli Huttunen ja Kaisa Saastamoinen. Hän kävi keskikoulun ja suoritti kolme kuukautta kestäneen kauppakoulukurssin. Huttunen oli kauppaharjoittelijana Yhdysvalloissa 1903–1907. Palattuaan Suomeen hän toimi Kiuruveden työväen osuuskaupan johtajana 1908–1910, Kerkonkosken osuuskaupan johtajana 1910–1913 ja Iisalmen työväen osuuskaupan johtajana 1913–1924. Viimeksi Huttunen oli toimitusjohtajana Osuusliike Ahjossa Hyvinkäällä 1924–1932 ja Osuusliike Tarmolassa Turussa 1932–1933.

Huttunen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös Iisalmen kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.

Yksityiselämä 

Huttunen oli naimisissa Siiri Maria Djerfin kanssa vuodesta 1909.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Iisalmen kaupunginvaltuutetut
Pohjois-Savon vaalipiiri
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Live at Hammersmith Odeon

Live at Hammersmith Odeon on Black Sabbathin livealbumi, joka on taltioitu yhtyeen Lontoon Hammersmith Odeonin kolmessa konsertissa vuodenvaihteessa 1981–1982. Se julkaistiin 5 000 kappaleen rajoitettuna, numeroituna painoksena Heaven and Hell -kokoonpanon kiertueen yhteydessä. Painos myytiin saman tien loppuun. Rhino Records julkaisi albumista myös rajoitetun, kolmen LP:n vinyylipainoksen vuonna 2011.

Vuonna 2010 albumi julkaistiin Mob Rules -albumin ”Deluxe Edition” -version toisena CD:nä. Alun perin konsertit nauhoitettiin juuri Mob Rules -albumin kiertueella. Albumin sisällöstä noin kolmannes on kyseiseltä albumilta, mukaan lukien harvemmin livenä soitetut ”Country Girl” ja ”Slipping Away”. Heaven and Hell -albumilta on kolme kappaletta, joista nimikappale ”Heaven and Hell” venyy lähes 15-minuuttiseksi. Yhtyeen alkuperäiskokoonpanon eli laulaja Ozzy Osbournen ajalta on kuusi kappaletta.

Kappaleet

Nauhoitusajankohdat 
 kpl. 6, 8, 10, 12 ja 14 nauhoitettu 31. joulukuuta 1981
 kpl. 3, 4, 5, 7, 9 ja 11 nauhoitettu 1. tammikuuta 1982
 kpl. 1, 2 ja 13 nauhoitettu 2. tammikuuta 1982

Yhtye soitti vuodenvaihteessa 1981–1982 Hammersmith Odeonissa neljänä iltana, eli viimeisestä konsertista, 3. tammikuuta 1982 ei käytetty materiaalia tällä albumilla.

Kokoonpano 
 Ronnie James Dio – laulu
 Tony Iommi – kitara
 Geezer Butler – basso
 Vinnie Appice – rummut
 Geoff Nicholls – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Allmusic:

Julkaisuhistoria 
 1. toukokuuta 2007: Rhino, RHM2-07735, US, CD, 5000 kappaleen rajoitettu painos 
 2010: Universal Music Group, 2735070, UK/EU, 2 CD, Mob Rules-albumin "Deluxe Editionin" toisena CD:nä
 11. tammikuuta 2011: Rhino, R1-526573, US, 3 LP, rajoitettu painos

Lähteet 

Vuoden 2007 konserttitallenteet
Black Sabbathin konserttitallenteet
Yrjö Kukkapuro

Yrjö Kukkapuro (s. 6. huhtikuuta 1933 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen sisustusarkkitehti ja muotoilija. Kukkapuro on suunnitellut lähinnä huonekaluja, joista tunnetuimpia ovat Karuselli-tuoli ja Ateljee-sohvaryhmä. 

Kukkapuro opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1954–1957 ja valmistui sisustusarkkitehdiksi 1958. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun professorina vuosina 1974–1980, joista koulun rehtorina vuodet 1978–1980.

Kukkapuron läpimurto oli lasikuituvahvisteisesta polyesteristä valmistettu nahkaverhoiltu Karuselli-tuoli (1964). Vaikka suomalainen muotoilu joutui 1960-lopulta alkaen kilpailemaan hyvälaatuisten tuontitavaroiden kanssa, Kukkapuro säilytti innovatiivisen ja ergonomiaan pohjautuvan työotteensa. 1980-luvulla hän herätti huomiota Experiment-huonekalusarjalla ja iloisen värikkäillä kalusteilla. Myöhemmin Kukkapuro toimi Avarten pääsuunnittelijana. 

Kukkapuron suunnittelemia esineitä on esillä pysyvässä näyttelyssä muun muassa New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Lontoon Victoria and Albert Museumissa.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Lunning-palkinto 1966
 Valtion taideteollisuuspalkinto 1970
 Pro Finlandia -palkinto 1983
 Kaj Franck -muotoilupalkinto 1995.
 Suomi-palkinto 2017.

Taideteollinen korkeakoulu promovoi 2001 Kukkapuron kunniatohtoriksi.

Kukkapuro on nimetty kunniaprofessoriksi muun muassa Wuxin ja Nanjingin yliopistoissa 1999.

Perhe 
Yrjö Kukkapuron puoliso vuodesta 1956 oli taidegraafikko Irmeli Kukkapuro (o.s. Salminen, 1934–2022).

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kukkapuron verkkosivut, arkistoitu Internet Archiveen 10.8.2020.]

Suomalaiset muotoilijat
Suomalaiset sisustusarkkitehdit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Sotilaallinen liittoutumattomuus

Sotilaallisesti liittoutumaton on valtio, joka ei kuulu sotilasliittoihin. Se voi antaa toisille valtioille poliittisia sitoumuksia kollektiivisesta turvallisuudesta, mutta ei etukäteen sido ulkopolitiikkaansa niihin siten, että se voitaisiin ilman erillistä harkintaa velvoittaa sotaan toisen valtion puolesta.

Sotilaallisen liittoutumattomuuden käsitys muodostettiin Suomessa puolueettomuuden jatkoksi sen jälkeen, kun Maastrichtin sopimus tuotti poliittisen unionin, valtioliiton sen solmineiden jäsenvaltioiden kesken. Maastrichtin sopimuksessa mainitaan, että se saattaa johtaa maiden kesken yhteiseen puolustukseen.

Katso myös
Suomen NATO-keskustelu

Turvallisuuspolitiikka
Naton 5. artikla

Naton 5. artikla on Naton perustamissopimuksen artikla, joka määrittää jäsenvaltioiden velvoitteen puolustaa muita jäsenvaltioita.
Naton Viidennen artiklan teksti kokonaisuudessa;

Viides artikla on koko puolustusliiton historiassa aktivoitu ainoastaan kerran, kun terrori-iskut 11. syyskuuta 2001 tuhosivat kaksi World Trade Centerin tornia sekä osan Pentagonia.Artikla 5 ei kuitenkaan johtanut Nato-operaatioon. Yhdysvallat aloitti operaation al-Qaida -verkostoa vastaan Afganistanissa johtamansa 49 valtion koalition voimin.

Katso myös 

 Naton sotilasoperaatiot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Naton artiklat 

Turvallisuuspolitiikka
Nato
M/S Baltic Queen

M/S Baltic Queen (työnimeltään Cruise 5) on virolaisen Tallinkin omistama matkustaja-autolautta, joka liikennöi Tukholman ja Tallinnan välillä. Alus on M/S Galaxyn ja M/S Baltic Princessin sisaralus. Se valmistui STX Europen (nyk. Rauma Marine Constructions) Rauman telakalta vuonna 2009.

Käyttöhistoria 
Laiva aloitti liikennöinnin 24. huhtikuuta 2009. Ennen siirtymistä Helsingin ja Tallinnan väliselle reitille alus liikennöi Tukholman ja Tallinnan välillä linjaparinaan M/S Victoria I.

Baltic Queen tuurasi M/S Silja Europaa muutaman viikon ajan reitillä Turku–Maarianhamina–Tukholma Silja Europan joutuessa telakalle marras–joulukuussa 2009 ohjausvian vuoksi. 

Elokuun 2014 alussa Baltic Queen korvasi Silja Europan kokonaan Helsinki–Tallinna-reitillä, kun Tallink vuokrasi Silja Europan Australiaan asuntolaivaksi. 

Baltic Queen siirtyi Helsingin ja Tallinnan väliseltä reitiltä Tukholma–Tallinna-reitille 13. joulukuuta 2016, kun Silja Europa palasi Australiasta liikennöimään Helsinki-Tallinna-väliä.

Baltic Queen liikennöi kesäkaudella 2020 Päivä Maarianhaminassa -risteilyjä Helsingistä Maarianhaminaan sekä Päivä Tallinnassa -risteilyjä Turusta Tallinnaan koronaviruspandemian vuoksi.

Baltic Queen liikennöi syksyllä 2020 Päivä Riiassa -risteilyjä M/S Silja Serenaden tilalla 16. syyskuuta alkaen matkustajamäärien pienentymisen vuoksi.

Kansikuvaus
Kansi 12: helikopterikansi.
Kansi 11: aurinkokansi.
Kansi 10: Ibiza Disco, aurinkokansi, miehistön tiloja ja komentosilta.
Kansi 9: B-, A-, Deluxe-, Suite- ja Executive Suite -luokan hyttejä.
Kansi 8: B-, A-, Deluxe- ja Suite -luokan hyttejä.
Kansi 7: Starlight Palace (yläkerta), kasino, Sevilla Bar, Lottemaa, Pub Tallink, Sea Pub, Manhattan Piano Bar, Cigar Club, Aleksandra Restaurant (ent. Russian A la Carte), Grill House, Gourmet A la Carte ja Grande Buffet.
Kansi 6: Starlight Palace (alakerta), kasino, tax-free-myymälä, Boutique, kosmetiikkamyymälä, Children’s Shop, neuvonta, kahvila, Tango Lounge ja ulkokansi.
Kansi 5: B- ja A-luokan hyttejä, konferenssitiloja, PlayStation Lounge.
Kansi 4: autokansi (nostettava henkilöautokansi).
Kansi 3: autokansi.
Kansi 2: sauna- ja uima-allasosasto, konehuone ja teknisiä tiloja.
Kansi 1: konehuone ja teknisiä tiloja.

Hytit
Kaikissa hyteissä on oma WC ja suihku sekä televisio.
B-hytti – sisähyttejä 2–4 hengelle.
A-hytti – ikkunahyttejä 2–4 hengelle.
Family – kaksi A-hyttiä yhdistetty väliovella.
A-Premium – A-hytti parivuoteella.
Deluxe – tasokkaampia hyttejä. Parivuode, sohvaryhmä, hiustenkuivain, jääkaappi (juomat kuuluvat hintaan), erikoisaamiainen Grill House -ravintolassa sisältyy hintaan.
Suite – ylellisiä hyttejä. Sohvaryhmä, parivuode, hiustenkuivain, jääkaappi (juomat kuuluvat hintaan, jääkaapista löytyy myös laivan kuohuviiniä), erikoisaamiainen Grill House -ravintolassa sisältyy hintaan.
Executive suite – ylellisiä hyttejä. Sohvaryhmä, parivuode, hiustenkuivain, jääkaappi (juomat kuuluvat hintaan, jääkaapista löytyy myös laivan kuohuviiniä), erikoisaamiainen Grill House -ravintolassa sisältyy hintaan, oma parveke.

Lähteet

Aiheesta muualla

Baltic Queen
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lännentie

Lännentie on villiin länteen sijoittuva osittain todenperäisiin tapahtumiin sijoittuva sarjakuvalehti. Lehden tarinat ovat ilmestyneet alun perin italialaisessa Collana Rodeo -lehdessä. Lehteä julkaistiin ensimmäisen kerran 1967 ja viimeisen kerran vuonna 1980, yhteensä 162 numeroa. Suomessa Lännentie alkoi ilmestyä vuonna 1975. Viimeinen tarina ilmestyi vuonna 1988.

Tarinat lehdissä alkavat Brett McDonaldin saapuessa Yhdysvaltoihin 1804. Myöhemmät tarinat kertovat Brettin jälkeläisten vaiheista: Pat ja Brenda sekä näiden lapset Bill Adams, Ben ja Brett vaikuttavat moniin Yhdysvaltain historian tapahtumiin ja tapaavat historiallisia henkilöitä: Cochise, Geronimo, Hurja Bill Hickok, Abraham Lincoln, Wes Hardin, Allan Pinkerton ja monet muut. Varsinaisen Lännentie-sarjan jälkeen (1/1975-8/1981) lehdessä ilmestyi vielä sekalaisia sarjoja.

Italialainen sarjakuva
Western-sarjakuvat
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
Blake Lively

Blake Ellender Lively (synt. Blake Ellender Brown; s. 25. elokuuta 1987 Tarzana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Neljä tyttöä ja maagiset farkut ja Accepted sekä televisiosarjassa Gossip Girl. Mentyään naimisiin näyttelijä Ryan Reynoldsin kanssa vuonna 2012 Lively muutti Bedfordiin, New Yorkiin.

Elämä 
Blake Lively on nuorin viidestä sisaruksesta, joista muutkin ovat tai ovat olleet mukana viihdeteollisuudessa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Ernie (ent. Brown) ja Elaine (o.s. McAlpin) Lively. Blake Livelylla on yksi isoveli Eric, siskopuolet Lori ja Robyn sekä velipuoli Jason. Lively kävi koulua Burbank High Schoolissa Burbankissa. Hän ei alun perin ollut erityisen kiinnostunut näyttelemisestä ja aikoi mennä Stanfordin yliopistoon, kunnes hänen veljensä agentti lähetti hänet pariin koe-esiintymisiin. Niiden kautta hän sai muun muassa Bridgetin roolin elokuvasta Neljä tyttöä ja maagiset farkut vuonna 2005.

Lively näytteli myös Neljän tytön jatko-osassa sekä sai myös merkittävät roolit elokuvista Green Lantern (2011) ja Raakalaiset (2012). Vuonna 2016 hän näytteli Woody Allenin elokuvassa Café Society.

Lively on ollut mainoskasvona L'Oréalille sekä Guccin hajuvedelle.

Blake Lively seurusteli vuosina 2007–2010 Gossip Girlistä tutun vastanäyttelijänsä Penn Badgleyn kanssa. Hän tapaili myös näyttelijä Leonardo DiCapriota toukokuusta lokakuuhun 2011. Syyskuussa 2012 Lively meni naimisiin Ryan Reynoldsin kanssa. Heillä  on kolme tytärtä (s. 2014, 2016 ja 2019).

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Blake Lively -fanisivut. 

 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Timo Boll

Timo Boll (s. 8. maaliskuuta 1981 Erbach) on saksalainen ammattimainen pöytätennispelaaja, joka pelaa pöytätenniksen Bundesliigassa, Borussia Düsseldorfin joukkueessa.

Hän on voittanut viisi Euroopan-mestaruutta, joista kaksi kaksinpelissä (2002 ja 2007), kaksi nelinpelissä (2002 ja 2007) sekä yhden joukkuekilpailussa (2007). Lisäksi hänellä on kansainvälisistä arvokisoista kolme Euroopan TOP-12-turnauksen voittoa, kaksi maailmancupin voittoa, yksi Euroopan supercupin voitto, kaksi Mestarien liigan voittoa, kaksi MM-hopeaa, joista toinen nelinpelissä ja toinen joukkuekilpailussa, yksi MM-pronssi joukkuekilpailussa, kolme joukkuekilpailun EM-hopeaa sekä kaksi EM-pronssia, joista toinen nelinpelissä ja toinen joukkuekilpailussa. Vuonna 2003 hän oli pöytätenniksen maailmanrankinglistan ykkössijalla.

Pekingissä 2008 Boll voitti ensimmäisen olympiamitalinsa, kun Saksa sijoittui joukkuekilpailussa hopealle. Saksan joukkue, johon kuuluivat Bollin lisäksi Dimitrij Ovtcharov ja Christian Süß, hävisi finaalissa maailman ykkösjoukkueelle Kiinalle selvästi.

Hän on vasenkätinen, kättelyotetta käyttävä pelaaja, jonka tehokkain ase on rystypuolen huippukierteinen drive-lyönti. Hänet tunnetaan myös äärimmäisen nopeasta kämmenpuolen loop-lyönnistään.

Lähteet

Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu  
Timo Bollin profiili ITTF:n tietokannassa 
Voimassa oleva maailmanrankinglista 
Henkilökuva ZDF-julkaisussa 

Saksalaiset pöytätennispelaajat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Valfrid Åkerlund

Valfrid Åkerlund on suomalainen gospelmuusikko, laulaja, laulujentekijä ja musiikinsovittaja. 

Hän kuului 1970-luvun lopulla perustettuun Freidiba Boodos -lauluyhtyeeseen, jonka muita jäseniä olivat  Kyösti Roth, Erno Enroth, Feija Blomerus ja Rainer Friman. Sittemmin hänen esiintymisensä gospelin parissa on jatkunut muun muassa Romanos-kvartetissa, kuoron säestäjänä ja sovittajana sekä soololaulajana ja duona vaimonsa Tuulan kanssa.

Lisäksi Åkerlund tuottaa musiikkia erilaisissa projekteissa omassa studiossaan Tuusulassa. Valfrid Åkerlundia voi kuulla kirkkokonserteissa, evankeliointitapahtumissa ja usein myös hänen kotikirkossaan Keravan helluntaiseurakunnassa.

Åkerlund lukee myös romaninkielisiä uutisia YLE Radio 1:n Romano mirits -ohjelmassa.

Levytyksiä
Korkeimman suojassa
Tämä päivä kanssasi
Freediba Boodos
Tahdotko taivaaseen  
Rauhan sanoma  
Tuula ja Valfrid  
Tuula ja Valfrid
Kohti kirkkautta  
Latso diives

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset laulajat
Hengellisen musiikin esittäjät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomen romanit
Lahden Hiihtoseura

Lahden Hiihtoseura ry (LHS) on 3. huhtikuuta 1922 perustettu suomalainen talviurheiluseura. Sen kotipaikka on Lahti, ja se on parhaiten tunnettu järjestämistään talviurheilukisoista sekä menestyneistä mäkihyppääjistään. Sen lajivalikoimaan kuuluvat mäkihypyn lisäksi yhdistetty, maastohiihto, alppihiihto, freestyle-hiihto, ampumahiihto ja sauvakävely.

Lahden Hiihtoseura on vuosittain järjestänyt Salpausselän Kisat vuodesta 1923 alkaen. Se on saanut järjestettäväkseen hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1926, 1938, 1958, 1978, 1989, 2001 ja 2017 sekä ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1981, 1987 (naisten kilpailut) ja 1991.

Lahden Hiihtoseuraa edustaneita olympiavoittajia ovat Tapio Mäkelä, Siiri Rantanen, Veikko Kankkonen, Jari Puikkonen, Jari Mantila ja Toni Nieminen. Maailmanmestaruuden ovat voittaneet Mäkelän, Puikkosen ja Mantilan lisäksi Janne Ahonen, Anselm Knuuttila, Juhani Kärkinen, Pentti Kokkonen, Markku Pusenius ja Tami Kiuru.

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot mäkihypyssä

LHS:n SM-voitot mäkihypyn joukkuekilpailussa

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot yhdistetyssä

LHS:n SM-voitot yhdistetyn joukkuekilpailussa

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot maastohiihdossa

LHS:n SM-voitot maastohiihdon viestissä

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot alppihiihdossa

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot freestyle-hiihdossa

LHS:n edustajien henkilökohtaiset SM-voitot ampumahiihdossa

LHS:n SM-voitot ampumahiihdon viestissä

Lähteet 

 
 Siukonen, Markku & Tikander, Vesa: Urheilun vuosikirjat 1996–2017
 Suomen Ampumahiihtoliiton sivut

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut

Suomalaiset hiihtoseurat
Lahtelaiset urheiluseurat
Jukka Hauru

Jukka Tapani Hauru (s. 13. huhtikuuta 1950 Oulu) on suomalainen Kirkkonummella asuva musiikkikriitikko, joka kirjoittaa artikkeleita, kolumneja ja arvosteluja Helsingin Sanomiin ja musiikkialan ammattilehtiin. Hän kirjoittaa myös pakinoita nimimerkillä Usko Leka.

Ura
Hauru opiskeli Helsingin konservatoriossa 1972–1974 ja toimi freelancekitaristina ja säveltäjänä 1968–1980. Hän soitti kitaraa Jussi and The Boys -yhtyeessä 1969–1971, Tasavallan Presidentissä 1972–1974 ja KOM-teatterissa 1975–1977. Vuonna 1981 hän aloitti musiikkikriitikkona.

Jukka Hauru populäärikulttuurissa 
Jukka Hauruun viitataan muun muassa Juice Leskisen, Hectorin ja Mikko Perkoilan sanoittamissa lauluissa. Freud Marx Engels & Jung on julkaissut Mikko Saarelan sanoittaman Jukka Hauru -aiheisen kappaleen nimeltä "Haurutettua kateenkorvaa".

Yksityiselämä 
Hauru oli naimisissa Eva Helena Königsbäckin kanssa vuosina 1975–2001. Heillä on kolme lasta. Vuodesta 2004 hänen puolisonsa on ollut Pirkko Elfvengrén.

Haurulle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.

Levytyksiä 
 Information (1972)
 Episode (1975)
 Kaikki muuttuu (KOM-teatteri, 1974)
 Älä tuhlaa aikaa (KOM-teatteri, 1975)
 Väinämöisen soitto (KOM-teatteri, 1977)

Lähteet

Kirjallisuus
 Paavilainen, Ulla (päätoim.): Kuka kukin on 2007. Otava 2006.
 Taskinen, Rita (toim.): Suomalainen Design from Finland: Kuka kukin on – Who’s Who in Finnish Design. Karprint 1992. ISBN 952-9748-04-3

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Jukka Hauru & Superkings – "Twilight Time" (live 1972, äänitallenne).
 Jukka Hauru: Jukka Hauru – "Günther Angst" (live 1976, äänitallenne).
 Tasavallan Presidentti -äänitetuotanto englanniksi verkkosivustolla Discogs.com.

Suomalaiset kitaristit
Pakinoitsijat
Suomalaiset musiikkikriitikot
Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Kapitulaatio

Kapitulaatio on sotilaskielessä käytetty käsite, joka tarkoittaa antautumista. Useimmiten termiä käytetään, kun antautuminen tapahtuu ehdoitta.

Kuuluisia kapitulaatioita 

Päällikkö Vercingetorix Julius Caesarille 52 eaa.
Brittijoukkojen komentaja Charles Cornwallis amerikkalaisille Yorktownissa 19. lokakuuta 1781
Etelävaltioiden armeijan kenraali Robert E. Lee Pohjoisvaltioiden armeijalle Appomattoxissa 9. huhtikuuta 1865
Ranskan keisari Napoleon III Preussin armeijalle Sedanissa 2. syyskuuta 1870
Sotamarsalkka Friedrich Paulus neuvostoliittolaisille  Stalingradissa 31. tammikuuta 1943.
Saksan armeijan esikuntapäällikkö Alfred Jodl liittoutuneille 7. toukokuuta 1945 klo 2.41 
Japanin ulkoministeri Mamoru Shigemitsu liittoutuneille USS Missourin kannella 2. syyskuuta 1945.

Sodankäynti
Kathleen Kenyon

Dame Kathleen Mary Kenyon (5. tammikuuta 1906 – 24. elokuuta 1978) oli brittiläinen arkeologi, joka suoritti kaivauksia Jerikossa ja Jerusalemissa. Hän johti Tell es-Sultanin, muinaisen Jerikon kaivauksia 1952-1958. Kenyonia on kutsuttu viime vuosisadan vaikutusvaltaisimmaksi arkeologiksi.

Kenyon oli ensimmäinen nainen Oxford Archaeological Societyn puheenjohtajana. Vuosina 1937–1946 hän toimi Lontoon yliopiston arkeologisen instituutin johtajana, ja vuonna 1973 hän sai Britannian imperiumin arvonimen Dame. Vuosien 1930 ja 1940 välillä toisen maailmansodan aikana Kenyon työskenteli paitsi käynnissä olevista kaivauksissa Englannissa, myös muinaisen Samarian kaupungin alueella, sekä Sabrathassa, Libyassa. Hän toimi tuolloin usein myös luennoitsijana Lontoon yliopiston arkeologian instituutissa. Sodan ajan Kenyon palveli Punaisen Ristin divisioonan komentajana Lontoon Hammersmithissa.

Kenyonin vaikutusta olivat muun muassa maatalouden alkamisen ajankohdan vakiinnuttaminen noin 7000 eaa, aikaan, jolta myös massiivinen kivimuuri ja suuri torni ovat peräisin. Hänen merkittäviin löydöksiinsä kuuluvat myös brittiläisen arkkitehtuurin 7. vuosituhannelta, ja erityisen havainnollistava esimerkki hänen huolellisesta kaivaustekniikasta ovat 7. vuosisadalta paljastuneet, ihmisen kallojen ympärille valetut muotokuvaveistokset.

Aiheesta muualla
 Lönnqvist, Minna (2008) "Kathleen M. Kenyon 1906 - 1978, A hundred years after her birth,The formative years of a female archaeologist: From socio-politics to the stratigraphical method and the radiocarbon revolution in archaeology," in Proceedings of the 5th International Congress on the Archaeology of the Ancient Near East, Madrid, April 3–8, 2006, ed. by Joaquín Mª Córdoba, Miquel Molist, Mª Carmen Pérez, Isabel Rubio, Sergio Martínez, UAM Ediciones: Madrid 2008, Vol. II, pp. 379–414.

Lähteet

Brittiläiset arkeologit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Luettelo Tähtien sota -kirjoista

Tämä on luettelo Tähtien sota -kirjoista. Toistaiseksi mukana ovat vain suomennetut teokset.

Imperiumin nousun aika

Jedioppilas 

 Dave Wolverton: Nouseva voima 	
 Jude Watson: Musta vastustaja
 Jude Watson: Salattu menneisyys 
 Jude Watson: Kruunun merkki 
 Jude Watson: Kuolleiden puolustajat
 Jude Watson: Tie tuntemattomaan 
 Jude Watson: Uhattu temppeli 	
 Jude Watson: Koston päivä

Petoksen seitti 

 James Luceno: Petoksen seitti

Darth Maul 

  Michael Reaves: Darth Maul – varjojen metsästäjä

Pimeä uhka (Episodi I) 

 Terry Brooks: Pimeä uhka

Kulkuriplaneetta 

 Greg Bear: Kulkuriplaneetta

Jeditehtävä 

 Jude Watson: Kunnian polku
 Jude Watson: Kaaoksen planeetta 	
 Jude Watson: Palkkionmetsästäjät	
 Jude Watson: Galaktiset kilpa-ajot	
 Jude Watson: Naamioitu vihollinen
 Jude Watson: Pahan salaseura
 Jude Watson: Varjoansa
 Jude Watson: Totuuden hetki
 Jude Watson: Vahdinvaihto
 Jude Watson: Valheellinen rauha
 Jude Watson: Ratkaisun hetki

Myrskyn merkit 

 Alan Dean Foster: Myrskyn merkit

Kloonien hyökkäys (Episodi II) 

 R. A. Salvatore: Kloonien hyökkäys

Sithin kosto (Episodi III) 

 Matthew Stover: Sithin kosto

Kapinan aika

Uusi toivo (Episodi IV) 

 Alan Dean Foster & George Lucas: Tähtien sota. – Ensimmäinen Tähtien sota -kirja oli vuonna 1976, puoli vuotta ennen elokuvaa, julkaistu Tähtien sodan romaaniversio. Kirja ilmestyi George Lucasin nimissä, mutta sen todellinen tekijä on Alan Dean Foster.

Mustan lordin paluu  

  – Romaani perustuu George Lucasin luonnoksiin siitä, millainen olisi ollut televisiolle tehty jatko-osa siinä tapauksessa, että Tähtien sota ei olisi menestynyt elokuvateattereissa.

Imperiumin vastaisku (Episodi V) 

 Donald F. Glut: Imperiumin vastaisku

Jedin paluu (Episodi VI)

 James Kahn: Jedin paluu (julkaistu teoksessa )

Uuden tasavallan aika

Thrawn-trilogia 

 Timothy Zahn: Imperiumin perillinen 
 Timothy Zahn: Hämärän laivue
 Timothy Zahn: Keisarin käsky

Jediakatemia-trilogia 

 Kevin J. Anderson: Jedin etsintä
 Kevin J. Anderson: Pimeyden oppipoika
 Kevin J. Anderson: Voiman valtiaat

Callista-trilogia 
 
 Kevin J. Anderson: Tuhonmiekka

Kristallitähti

Tietokirjat

Kuvitetut oppaat 

 David West Reynolds: Episodi 1: Pimeä uhka: Kuvitettu opas
 James Luceno: Sithien kosto: Kuvitettu opas
 David West Reynolds, James Luceno ja Ryder Windham: Star Wars – Episodit I–VI: Kuvitettu opas

Rakenteiden salaisuudet 

 David West Reynolds: Star Wars: Episodi 1: Rakenteiden salaisuudet
 Curtis Saxton: Star Wars: Kloonien hyökkäys: Rakenteiden salaisuudet 
 David West Reynolds: Star Wars: Tähtien Sota: Rakenteiden salaisuudet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Marko Ahonen: Tähtien sota -trilogia. Aikakone (1996).

Tähtien sota -kirjat
Naisten 10 metrin ilmapistooli ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007

10 m ilmapistoolilla naiset ampuvat 40 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin.
Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.

Naisten ilmapistooli EM-kilpailut 2007 järjestettiin 17. maaliskuuta, Deauvillessä.

Henkilökohtainen kilpailu

Finaali

Peruskilpailu

Joukkuekilpailu

Lähteet
 Ranskan ampumaurheiluliiton tietokanta

Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Ray Austin

Ray ”The Rainman” Austin (s. 31. lokakuuta 1970, Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä. Austin tunnetaan muun muassa ottelustaan Volodymyr Klytškoa vastaan 10. maaliskuuta 2007, jonka hän hävisi toisessa erässä. Austin on otellut myös Sultan Ibragimovia vastaan. Vuonna 2008 Austin voitti puolalaisen Andrew Golotan ensimmäisen erän jälkeisellä erätauolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Venlafaksiini

Venlafaksiini (Suomessa mm. kauppanimellä Efexor, Yhdysvalloissa Effexor) on serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinoton estäjien (SNRI) ryhmään kuuluva masennuslääke. Venflafaksiini lisää myös dopamiinin määrää aivokuorella. 

Suomessa venlafaksiinia myydään tuotenimillä Venlafaxin ja Efexor, ulkomailla nimen kirjoitusasu on usein Effexor. Lääkkeen toi markkinoille alun perin Wyeth vuonna 1993, mutta nykyisin lääkkeestä on liikkeellä eri lääkeyhtiöiden valmisteita. Venlafaksiini oli Yhdysvalloissa kuudenneksi määrätyin masennuslääke 17,2 miljoonalla reseptimääräyksellä vuonna 2006. Lääkkeen patentti umpeutui Yhdysvalloissa 2008,  Euroopassa patentti oli voimassa vuoteen 2017.

Käyttö 

Venlafaksiinia käytetään masennuksen ja ahdistuneisuushäiriöiden sekä neuropaattisen kivun hoitoon. Lääkettä määrätään yleisesti vasta, jos SSRI-tyypin masennuslääkkeistä ei ole saatu merkittävää hyötyä.

Venlafaksiinia käytetään yleensä kerran päivässä otettavana depottablettina. Suositeltu aloitusannos on 75 mg/ vrk ja annosta lisätään tarvittaessa enintään 225 milligrammaan vuorokaudessa.

Venlafaksiinin vaikutusmekanismi ja rakenne on hyvin lähellä tramadolia, mutta se ei vaikuta opioidireseptoreihin.

Vaikutusmekanismi 
Venlafaksiinin hoitovaikutuksen arvellaan perustuvan siihen, että se estää serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinottoa. Lisäksi venlafaksiinilla on hieman dopaminergista vaikutusta. Suhteelliset vaikutukset serotonenergisiin, noradrenergisiin ja dopaminergisiin toimintoihin riippuvat annoksen määrästä. Serotonergiset vaikutukset korostuvat pienillä annoksilla, kun taas vaikutukset noradrenergisiin ja osittain dopaminergisiin toimintoihin ilmenevät vasta suuremmilla annoksilla.

Venlafaksiini metaboloituu CYP2D6- ja CYP3A4-entsyymien välityksellä.

Haittavaikutukset 
Venlafaksiinilla hoidettujen potilaiden itsemurhariski on yhdessä tutkimuksessa todettu olevan yli puolitoistakertainen verrattuna potilaisiin, jotka eivät syö masennuslääkkeitä.

Erityisesti alle 25-vuotiailla venlafaksiinin on huomattu kasvattavan itsetuhoisen käyttäytymisen riskiä. Venlafaksiinia ei tulisi määrätä lapsille ja teini-ikäisille, koska sen tehoa ja turvallisuutta näissä ikäryhmissä ei ole osoitettu. Venlafaksiinin käytöstä ei ole todettu selkeää hyötyä hoidettaessa alle 12-vuotiaita lapsia.

SSRI-lääkkeistä poiketen venlafaksiini saattaa nostaa verenpainetta, jos annos on yli 200 milligrammaa vuorokaudessa. Tämän takia potilaan verenpaine tulisi mitata ennen annoksen suurentamista ja sen jälkeen.

Lääkitys on lopetettava asteittain annosta pienentämällä muutaman viikon tai kuukauden kuluessa, jotta mahdolliset vieroitusoireet jäisivät mahdollisimman vähäisiksi. Lääkkeen käytön lopettaminen äkillisesti voi aiheuttaa muun muassa huimausta, parestesioita, ahdistuneisuutta sekä sähköiskun kaltaisia tuntemuksia.

Lähteet

Viitteet 

SNRI-lääkkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fenetyyliamiinit
Kahramanmaraş

Kahramanmaraş on kaupunki Turkissa ja Kahramanmaraşin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 475 793 asukasta (vuonna 2014).

Historia 
Kaupunki  oli 1100-luvulla eaa. heettiläisvaltio Gurgumin pääkaupunki.  Kahramanmaraş perustettiin vuoden 1000 eaa. tienoilla heettiläiseksi kaupunkivaltioksi. Myöhemmin roomalaiset tunsivat kaupungin nimellä Germanica Caesarea. Arabialaiset valtasivat kaupungin vuonna 645. Kaupunki vaihtoi omistajaa useita kertoja seuraavien vuosisatojen aikana, kunnes Osmanien valtakunnan sulttaani Selim I valloitti sen noin vuonna 1515.

Turkin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1920 ranskalaiset ja turkkilaiset taistelivat kaupungissa ja sen ympäristössä kolmen viikon ajan. Taistelussa turkkilaiset löivät ranskalaiset. Kaupungin nimi Maraş muutettiin tämän vuoksi vuonna 1973 muotoon Kahramanmaraş – kahraman tarkoittaa ”rohkeaa” turkin kielellä.

Talous 
Kaupungissa tuotetaan ja sieltä viedään oliiviöljyä, mausteita ja tekstiilejä. Kahramanmaraş on Turkin merkittävimpiä tekstiilikaupunkeja. Kahramanmaraşiin ja sen elinkeinoelämään kuuluvat erottamattomasti myös perinteiset jäätelöt.

Koulutus 
Kaupunkiin perustettiin Sütçü İmam -yliopisto vuonna 1992. Perustamisensa jälkeen yliopisto on kasvanut jatkuvasti ja siellä oli vuonna 2007 seitsemän tiedekuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin internetsivut 

Turkin kaupungit
Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija

Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija -palkinto myönnetään äänestyksen perusteella parhaalle eteläamerikkalaiselle jalkapalloilijalle. Nykyisten sääntöjen mukaan hänen tulee myös olla aktiivipelaajana eteläamerikkalaisessa seurassa. Palkinnon perusti vuonna 1971 venezuelalainen  sanomalehti El Mundo, joka jatkoi palkinnon myöntämistä vuoteen 1992. El Mundon palkinnolla oli virallinen asema vuoteen 1985 saakka. Vuodesta 1986 alkaen virallisena on pidetty uruguaylaisen El País -sanomalehden myöntämää Rey del Fútbol de América ("Amerikan jalkapallon kuningas") -palkintoa.

Voittajat

Eniten voittoja

Maittain

Pelaajittain

Seuroittain

Aiheesta muualla
Vuoden eteläamerikkalainen jalkapalloilija RSSSF:n sivustolla 
El Mundo -sanomalehti 
El Pais -sanomalehti 

 Jalkapallopalkinnot
FISA

Fédération Internationale du Sport Automobile eli FISA oli kansainvälisen autoliiton FIA:n alaisuudessa toiminut kansainvälinen autourheiluliitto. FISAn tehtäviin kuului muun muassa Formula 1:n MM-sarjan järjestäminen. Liitto lakkautettiin vuonna 1993.

Liiton perusti ranskalainen Jean-Marie Balestre, joka valittiin FIA:n urheilukomission johtoon vuonna 1978. Pian puheenjohtajaksi valitsemisensa jälkeen, Balestre muutti komission nimen FISAksi. Hänen puheenjohtajakautensa alussa, FISAn ja Bernie Ecclestonen johtaman Formula 1:n autonvalmistajien järjestön, FOCAn välille syntyi riita Formula 1:n kaupallisten oikeuksien hallinnasta. Asiassa tehtiin lopulta sovinto vuonna 1981, jolloin allekirjoitettiin ensimmäinen niin sanottu Concorde-sopimus. Sopimuksessa FOCA sai F1:n kaupalliset oikeudet ja FISA sai pitää lajin urheilullisen vallan itsellään. Kuitenkin kaudella  Etelä-Afrikan osakilpailussa kuljettajat menivät hetkellisesti lakkoon ja lukittautuivat hotelliin mielenilmauksena FISA:n päätökselle vaatia kuljettajilta superlisenssiä Formula 1 -sarjaa varten.

Englantilainen Max Mosley valittiin FISAn puheenjohtajaksi vuonna 1991. Hän oli ajamassa liiton yhdistämistä FIAan vuonna 1993.

Lähteet

Viitteet

Autourheilujärjestöt
Kansainväliset urheilujärjestöt
Petri Somer

Petri Somer (s. 1978) on suomalainen crossoverpianisti, säveltäjä, sovittaja ja kapellimestari. Hän on opiskellut pianonsoittoa muun muassa Liisa Karhilon, Teppo Koiviston, Lazlo Sulen ja Niels Lan Dokyn johdolla. Somer on esiintynyt yli 20 maassa. Hänen monipuolisuutensa musiikin eri osa-alueilla hakee vertaistaan. Hän esiintyy paljon laulajien kanssa, on toiminut teattereissa pianistina ja kapellimestarina, toimii studiomuusikkona, esiintyy tv- ja radionauhoituksissa (mm. YLE, NRK, SVT) ja kymmenillä äänitteillä. Somer on kysytty pianisti ja säestäjä ulkomaisten artistien vierailuilla Suomessa. Hän toimi MTV3:n XFactor ohjelmassa 2010 säestäjänä ja lisäksi hän tekee koulutus- ja kurssitoimintaa periodimaisesti. Hän sai Pro Musica -stipendin vuonna 1998. Somer esiintyy myös jazzpianistina ja säveltää uutta musiikkia. Somer esiintyy paljon laulajana (myös salanimillä Pete McKenzie ja Peter Flygelmann), usein pelkän pianon, mutta myös bändin voimin. Hän on kysytty tausta- ja sessiolaulaja.

Petri Somer säveltää populaarimusiikkia lukusille artisteille ja toimii tuottajana/apulaistuottajana ja sovittajana äänitteillä. Hänet on palkittu lukuisilla kulta-ja platinalevyillä. Somero Soikoon-sävellyskilpailun voitot vuosina 2011 ja 2012 (san. Lasse Wikman). Syksyn Sävel-kilpailun voitto v. 2013 (Suvi Teräsniska / Täydellinen elämä). Vuoden Iskelmä 2014 (Täydellinen elämä) ja 2015 (Sinä ansaitset kultaa). Somer myös säveltää ja sovittaa musiikkia lyhyt-ja dokumenttielokuviin sekä kotimaisiin tv-tuotantoihin. Hän on säveltänyt musiikin "Villa Helena" tv-sarjaan (Zodiak / 2011). 

Petri Somer on The Giant Leap-yhtyeen kosketinsoittaja ja laulaja ja hän vastaa laulaja Sebastian Rejmanin kanssa levyn sävellyksistä. "Another Day Rising" -albumi ilmestyi vuonna 2007. Yhtye oli ehdokkaana vuoden 2007 Emma-palkinnon saajaksi kategoriassa "vuoden yhtyetulokas 2007". 

The Giant Leap julkaisi vuonna 2010 toisen pitkäsoittonsa joka kantaa nimeä "The Giant Leap". Levyltä julkaistiin kolme radiosingleä: "Beautiful goodbye", "Best time of your life" ja "Like the first time".

Somer on myös Arja Saijonmaan pianisti.

Lähteet 

The Giant Leap 

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset pianistit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Virkki

Virkki on vanha eteläkarjalainen sukunimi. Virkkejä on asunut Karjalankannaksella mm. Valkjärvellä, Vuokselassa, Sakkolassa ja Koivistossa. Myös Inkerinmaalla Koprinassa Pietarin itäpuolella asuu Virkkejä. Nimen eri kirjoitusmuotoja ovat mm. Wircki, Wirkki, Virkki, Wirki ja Virki. 

Virkkilä -nimisiä kyliä löytyy Vuokselasta, Joutsenosta sekä Inkerinmaalta Koprinasta Pietarin itäpuolelta.

 Virkin talot Virkkilän kylässä Jääsken maakirjassa 1544
 Virkin rälssitila Muolaan Päiväkiven kylässä 1581  

Kannaksen ja Inkerin Virkit kuuluivat luterilaisiin seurakuntiin.

Tunnettuja Virkkejä 
 Anne Virkki (s. 1988), tähtitieteilijä
 Anssi Virkki (s. 1989), suomalainen jääkiekkoilija
 Antero Virkki, oik. Aarre Talasmo (1899–1984), suomalainen kirjailija
 Eino Virkki (1898–1972), eversti ja rykmentinkomentaja
 Harri-Pekka Virkki, suomalainen sijaisnäyttelijä
 Helena Virkki (1884–1968), Kokoomuksen kansanedustaja
 Jarno Virkki (s. 1984), suomalainen jääkiekkoilija
 Laura Virkki (1931–2020), suomalainen runoilija
 Mikko Virkki (1870–1918), SDP:n kansanedustaja
 Timo Virkki, näyttelijä
 Tyyne-Kerttu Virkki, (1907–2000) käsityönopettaja, yrittäjä ja Omin Käsin -lehden päätoimittaja 1944–1970.

Lähteet 

Sukunimet
Irakin työväen kommunistinen puolue

Irakin työväen kommunistinen puolue (arabiaksi Hizb al-Shuyu'i al-'Ummali al-'Iraqi) on vuonna 1993 perustettu irakilainen marxilainen puolue, joka tukeutuu toiminnassaan iranilaiskommunisti Mansoor Hekmatin (1951–2002) kehittämään "työväen kommunismin" (englanniksi Worker-Communism) teoriaan. Puolueella on huomattavasti toimintaa myös Irakin ulkopuolella pakolaisten keskuudessa. Puolueen nykyinen puheenjohtaja on Rebwar Ahmed.

Puolue vastustaa yhdysvaltalaisten miehitysvaltaa Irakissa. Se vastusti myös aiempaa Saddam Husseinin hallintoa, joka vainosi sen aktivisteja. Irakin työväen kommunistinen puolue on tunnettu myös islamistien jyrkkänä kriitikkona. Se on joutunut konflikteihin myös kurdinationalistien kanssa.

Irakin työväen kommunistisella puolueella on aina ollut läheiset välit iranilaisiin kommunisteihin. Aiemmin sen sisarpuolue oli Mansoor Hekmatin perustama Iranin työväen kommunistinen puolue. Iranilaisten vuonna 2004 tapahtuneen välirikon jälkeen irakilaisten enemmistö päätti kuitenkin liittoutua emäpuolueestaan irronneiden iranilaisten (Iranin työväen kommunistinen puolue – Hekmatistinen) kanssa. Tätä vastustanut irakilaisten vähemmistö perusti tämän seurauksena Vasemmistolaisen Irakin työväen kommunistisen puolueen.

Irakin työväen kommunistinen puolue on mukana mm. järjestöissä Federation of Workers Councils and Unions in Iraq, Organization of Women's Freedom in Iraq ja Union of the Unemployed in Iraq. Maaliskuussa 2005 puolue perusti, yhdessä muiden tahojen kanssa, Irakin vapauskongressi -nimisen yhteenliittymän, jonka tarkoituksena on edistää sekularistista ja demokraattista kehitystä.

Suomen osasto
Irakin työväen kommunistisen puolueen Suomen osasto perustettiin 1990-luvun loppupuolella. Se on yksi lukuisista puolueen ulkomaisista järjestöistä. Suomen osasto on osallistunut mm. Irakin sotaa vastustaneisiin mielenosoituksiin Pysäyttäkää sota -verkoston mukana. Se on julkaissut lehteä Irak – Totuuden ääni vuodesta 2006 sekä suomentanut Mansoor Hekmatin kirjoituksia. Osaston puheenjohtaja on Mustafa Bahir. Bahir oli kunnallisvaaleissa 2004 SKP:n ehdokkaana Helsingissä. Osasto tekee yhteistyötä Iranin työväen kommunistisen puolueen – Hekmatistinen Suomen osaston kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Puolueen kotisivu suomeksi 

Irakilaiset puolueet
Kommunistiset puolueet