joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Amfiboli

Amfibolit eli nauhasilikaatit ovat silikaattimineraaleja, joissa piitetraedrit ovat ryhmittyneet nauhamaisiksi ketjuiksi. Amfibolien prismapinnat muodostavat keskenään 124 asteen kulman. Mineraaleilla on selkeät lohkosuunnat näitä pintoja myöten. Amfibolit sisältävät myös hydroksyylistä vettä (OH-ryhmä).

Monet asbestit kuuluvat nauhasilikaatteihin. Yleisin asbestituotteissa käytetty asbestilaji on rombinen antofylliitti (Mg,Fe)7(OH)2Si8O22.

Amfiboleja ovat:
 Antofylliitti (rombinen amfiboli): (Mg,Fe)7Si8O22(OH)2
 Tremoliitti (monokliininen amfiboli): Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
 Aktinoliitti (monokliininen amfiboli): Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
 Cummingtoniitti (monokliininen amfiboli): (Mg,Fe2+)2(Mg,Fe2+)5Si8O22(OH)2

Katso myös 
 pyrokseenit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Silikaattimineraalit
HIFK Handboll

HIFK:n käsipallojaosto jakautuu kahteen eri yhdistykseen, miesten seuraan IFK Handboll Helsinfors ja naisten seuraan HIFK Damhandboll. 

HIFK:n miesten joukkue on voittanut 10 käsipallon Suomen mestaruutta, joista 3 ulkokentillä. Se on ollut miesten käsipallon SM-sarjassa mukana vuosina 1944–1993 ja sen jälkeen vuodesta 1999 lähtien (vuodesta 2010 SM-liiga). Joukkueen kotikenttänä toimii Urheilutalo Helsingin Kalliossa. 

HIFK:n naisten joukkue on käsipallon SM-sarjassa vuoteen 2020 mennessä voittanut 24 kultaa, 23 hopeaa ja 6 pronssia. Lisäksi vuosina 1998–2008 SM-sarjassa pelannut HIFK/Comets voitti 5 kultaa, 2 hopeaa ja 3 pronssia.

Saavutukset 
Miehet
 7 käsipallon Suomen mestaruutta
 11 SM-hopeaa
 5 SM-pronssia
 4 Suomen Cupin voittoa
 3 ulkokenttien Suomen mestaruutta
Naiset
 24 Suomen mestaruutta
 23 SM-hopeaa
 6 SM-pronssia
 HIFK/Comets 5 SM-kultaa, 2 SM-hopeaa, 3 SM-pronssia
 7 Suomen Cupin voittoa
 12 Suomen Cupin hopeaa
 13 ulkokenttien Suomen mestaruutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
  HIFK Käsipallo

Suomalaiset käsipalloseurat
HIFK
Šiva

Šiva, shiva on juutalaisen uskonnon rituaalisen suruajan nimitys. Nimi johtuu heprean sanasta sheva [שבע] eli seitsemän, ja sillä tarkoitetaan läheisen perheenjäsenen hautauksesta alkavaa seitsemän päivän jaksoa. Sururituaaliin osallistuvat vainajan
puoliso
lapset
sisarukset
vanhemmat

Suruviikko 

Suruviikkoa eli šivaa viettävää juutalaista kutsutaan nimellä avel (surija). Suruviestin saapuessa sanotaan erityinen siunaus ja yllä oleva paita repäistään rikki hautajaisissa. Hautauksesta lähtien omaiset alkavat lukea kaddiš-rukousta vainajan muistolle. Suruviikon aikana ei tehdä töitä, peseydytä tai vaihdeta vaatteita, leikata hiuksia tai partaa eikä olla sukupuolikontakteissa. Suruviikon aikana ei myöskään käytetä sisätiloissa (sisä)kenkiä, kuten tavallisesti, vaan ollaan paljain jaloin tai sukkasiltaan. Ystävät ja omaiset käyvät päivittäin vierailulla surutalossa, jossa surijat eivät istuudu tuoleille, vaan matalille jakkaroille tai lattialle.

Šlošim 

Viikon päätyttyä surijat alkavat taas tehdä töitä ja peseytyä, mutta hiusten ja parran leikkamisesta pidättäydytään, samoin kuin julkisista juhlamenoista ja huvielämästä aina 30. päivään läheisen kuolemasta. Tätä jaksoa kutsutaan nimellä šlošim eli 30. Tämän jälkeen alkaa 11 kuukauden mittainen aika, jolloin jatkuu hautauksessa alkanut päivittäinen kaddiš-rukouksen luku.

Jizkor, jortsait 

Lähiomaisen kuolinpäivää kutsutaan nimellä jizkor tai jiddišiksi jortsait. Joka vuosi tänä päivänä kokoonnutaan rukoushetkeen synagogaan, missä lähiomaiset lukevat kaddiš-rukouksen sekä muistavat vainajaa julkisen Tooran luvun yhteydessä.

Aiheesta muualla 

 lubavitch.fi: Shivah & Mourning 

Siva

he:אבלות (יהדות)#שבעה
Arja

Arja on suomalainen naisen etunimi. Nimi on alkujaan Irja-nimen muunnelma, ja se esiintyi ensimmäisen kerran Eino Leinon Helkavirsien runossa Arja ja Selinä vuodelta 1916. Siinä Arja oli miehen nimi, mutta se yleistyi pian naisen nimenä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa oli rekisteröity 23 281 Arja-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Harvinainen Arjo saattaa olla Arjan miespuolinen vastine.

Tunnettuja Arja-nimisiä

Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

 Arja Alho, poliitikko (SDP)
 Arja Elovirta, Keravan taidemuseon johtaja
 Arja Eriksson, kirjailija
 Arja Hannus, ruotsalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
 Arja Hautanen, talousneuvos, Suomen Kauppayhtiöt Oy:n hallituksen puheenjohtaja
 Arja Havakka, laulaja
 Arja Jokinen (o.s. Viljanmaa), yleisurheilija
 Arja Jussila, pituushyppääjä
 Arja Juvonen, kansanedustaja (Perussuomalainen)
 Arja Kajermo, sarjakuvantekijä
 Arja Karhuvaara, poliitikko (Kokoomus)
 Arja Karivieri, antiikin tutkija
 Arja Kilpeläinen (o.s. Joutsen), salibandyn pelaaja
 Arja Klemz (o.s. Kantola), pikaluistelija
 Arja Koriseva, laulaja, vuoden 1989 tangokuningatar
 Arja Lehtinen, kuulantyöntäjä
 Arja Makkonen, diplomaatti
 Arja Mustakallio, keihäänheittäjä
 Arja Nieminen, balettitanssija
 Arja Nuolioja, hiihtosuunnistaja
 Arja Nurminen, näyttelijä
 Arja Ojala, poliitikko (SDP)
 Arja Paatsalo (o.s. Lehtinen), telinevoimistelija ja uimahyppääjä
 Arja Pessa, näyttelijä ja koreografi
 Arja Pettersson, tanssija ja koreografi
 Arja Maarit Puhakka, kuvataiteilija
 Arja Puikkonen, kirjailija
 Arja Raatikainen, tanssija, tanssinopettaja ja koreografi
 Arja Renell, aik. Lehtimäki, ympäristötaiteilija ja arkkitehti
 Arja Rosenholm, Venäjän kielen ja kulttuurin professori 
 Arja Saijonmaa, laulaja
 Arja Sipola, vuoden 1987 tangokuningatar
 Arja Tiainen, runoilija
 Arja Tiili, tanssitaiteilija, koreografi ja yritysjohtaja
 Arja Toivonen, taidemaalari
 Arja Tuomarila, iskelmälaulaja ja televisiokuuluttaja
 Arja Uusitalo, ruotsinsuomalainen runoilija ja toimittaja 
 Arja Virtanen (o.s. Puro), televisiotoimittaja ja kirjailija (Arja-täti)

Lähteet
Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslaki

Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslaki  () vuodelta 1701 on laki, joka määrittelee, miten päätetään kuka nousee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kansainyhteisömaan valtionpäämieheksi. Se on osa Yhdistyneen kuningaskunnan ja muiden Kansainyhteisön jäsenmaiden perustuslakia.

Laki hyväksyttiin Englannin parlamentissa  Vilhelm III Oranialaisen ollessa kuninkaana. Hän ja edesmennyt vaimonsa Maria II olivat lapsettomia, joten kruunun oli määrä siirtyä seuraavaksi Marian sisarelle Annalle. Annan viimeinen henkiin jäänyt lapsi kuoli vuonna 1700, ja oli epätodennäköistä että hän saisi enempää lapsia. Tuolloisen perustuslain mukaan vallanperimys päättyi Mariaan ja Annaan, joten tarvittiin uusi laki, joka huolehtisi siitä että seuraavakin hallitsija olisi vakaumukseltaan protestantti ja torjuisi syrjäytetyn Jaakko II:n ja hänen poikansa haaveet vallasta. 

Uuden lain mukaan valta menisi Hannover-suvun prinsessalle Sofialle, joka oli Jaakko I:n lapsenlapsi, ja sellaisille hänen jälkeläisilleen, jotka eivät olleet katolisia eivätkä naimisissa katolisen kanssa. Lisäksi laki määritteli että on parlamentin asia päättää vallanperijästä, ei hallitsevan monarkin.

Tämä laki johti Skotlannin kuningaskunnan liittämiseen Englantiin ja Walesiin. Skotlannin parlamentti ei ollut tyytyväinen siihen, vaan vahvisti oman lain, joka antoi Skotlannille oikeuden valita eri seuraaja Skotlannin kuningatar Annalle. Tästä seurasi että Englannin parlamentti totesi että parlamentit ja valtiot on yhdistettävä ennen kuin kuningatar Anna kuolisi.  

Nykyisin laista ja etenkin sen katolisuus-pykälästä käydään keskustelua. Englannin katolinen arkkipiispa on huomauttanut, että on outoa, että Prinssi William saa naida hindun tai muslimin muttei perienglantilaista katolista.

2011 perimysjärjestystä ehdotettiin muutettavaksi niin, että esikoinen perii aina huolimatta sukupuolesta. Lisäksi katolilaisen kanssa avioituminen ei enää poistaisi kruununperimyksestä. Katolinen ei kuitenkaan edelleenkään voisi olla Britannian monarkki.

Lähteet 

Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Vallanperimyslaki
Antiteismi

Antiteismi (muinaiskreikan sanoista anti, vastaan ja theismos, jumala) tarkoittaa jumaluskon eli teismin vastustamista tai uskonnollisessa käytössä itse Jumalan toimien vastustamista.

Katso myös 
 Ateismi
Ateismin määritelmä
 Uskonnonvastaisuus

Lähteet

Ateismi
Uskontokritiikki
Lamentations

Lamentations on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin ensimmäinen live-DVD, joka julkaistiin vuoden 2004 alussa. DVD on nauhoitettu Shepherd's Bush Empiressa Englannissa pidetystä konsertista vuonna 2003.

Konsertin alkupuolisko sisältää kaikki yhtyeen Damnation-albumin kappaleet sekä ”Harvest”-kappaleen Blackwater Park -albumilta. Nämä ovat yhtyeen kevyemmästä ja melodisemmasta päästä. Konsertin loppupuolisko taasen koostuu raskaammista kappaleista Blackwater Park ja Deliverance-albumeilta.

Sisältö 
Konsertti

”The Making of Deliverance and Damnation” -dokumentti.

Kokoonpano 
 Mikael Åkerfeldt – laulu, kitara
 Peter Lindgren – kitara
 Per Wiberg – kosketinsoittimet
 Martín Méndez – basso
 Martin Lopez – rummut

Vuoden 2004 konserttitallenteet
Opethin albumit
Musiikki-DVD:t
FinnQueer

FinnQueer on suomalainen vuonna 2001 avattu vapaaehtoisvoimin ylläpidettävä verkkolehti. Sen vastaava toimittaja on pitkäaikainen tasavertaisuusaktivisti yhteiskuntatieteiden tohtori Olli Stålström. Lehden pääkieli on suomi, mutta joitain artikkeleita on myös ruotsiksi ja englanniksi.

Lehden linjana on kirjoittaa historiallisista ja ajankohtaisista seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä koskettavista asioista ja lehdellä oli roolinsa esimerkiksi parisuhdelakiin liittyvässä julkisessa keskustelussa syksyllä 2001. Lehti myös kritisoi eheytysliikkeitä, psykoanalyysia ja seuraa tasavertaisuusliikkeiden asemaa eri maissa.

Verkkolehden painotus on viime vuosina siirtynyt mielenterveysasioihin ja vapaasti ladattaviin verkkokirjoihin, sillä varsinaisena uutislähteenä samana vuonna FinnQueerin kanssa perustettu, bi- ja homomiehille kohdennettu verkkoportaali Ranneliike.net toimii paremmin.

FinnQueerin kautta ladattaviin verkkokirjoihin kuuluvat muun muassa Eero Balkin suomennos Pontus Wiknerin Psykologisia tunnustuksia -tunnustuskirjasta sekä Martti Kaipiaisen muistelmateos Jotakin ehkä tietäisin....

Lähteet

Aiheesta muualla 
 FinnQueer
 FinnQueerin julkaisuja pdf-muodossa

Homoseksuaalisuus
Suomalaiset verkkolehdet
Kvanttigravitaatio

Kvanttigravitaatio eli kvanttipainovoima on teoria, jossa painovoima ja kvanttimekaniikka yhdistetään. Esimerkiksi nämä yhdistävä, ajan pois jättävä Wheeler–DeWitt-yhtälö, joka on funktionaalinen differentiaaliyhtälö, on kovin kiistelty. Siksi sanotaan, että toistaiseksi kukaan ei ole pystynyt tällaista teoriaa kehittämään. Monet uskovat sellaisen teorian selittävän kaikki luonnon ilmiöt. Albert Einstein yritti pitkään yhdistää kvanttiteoriaa ja suhteellisuusteoriaa, joka kuvaa painovoimankin. Monet muut luonnon voimat on onnistuttu yhdistämään erilaisilla teorioilla.

Jos kvanttigravitaatio muistuttaa tavallista kvanttikenttäteoriaa, gravitaation  välittäjähiukkasena toimii gravitoni-niminen hiukkanen, jonka lepomassa on 0 ja spin 2. Myöskään gravitonin olemassaoloa ei ole voitu todistaa kokeellisesti.

Tunnetuimpia yritelmiä gravitaation kvanttiteorian luomiseksi lienevät erilaiset säieteoriat. 
Nämä teoriat ovat yhä varmentamatta eivätkä ole läheskään täydellisiä. Suuri määrä fyysikoita tutkii painovoimaa. Fyysikko Lee Smolin on luonut näiden kanssa kilpailevan silmukkakvanttipainovoimateorian, josta myös kiistellään.

Katso myös 
Rinnakkaismaailmankaikkeus

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Scholarpedia: Quantum gravity 

Kvanttimekaniikka
Painovoima
Ghost Reveries

Ghost Reveries on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin kahdeksas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.

Levy nauhoitettiin Örebrossa, Ruotsissa. Albumista oli alun perin tarkoitus tulla konseptialbumi, joka kertoo äitinsä tappaneesta miehestä, mutta Mikael Åkerfeldt halusi sisällyttää albumille kappaleen ”Isolation Years”, joka ei kuulu muiden albumin kappaleiden muodostamaan tarinaan. Albumin kansitaiteen viimeisteli jälleen kerran Travis Smith. Tyyliltään albumi edustaa tavallista Opethia, jossa yhdistellään raskaampia death metal -vaikutteita progressiiviseen metaliin ja rockiin.

Kappaleesta ”The Grand Conjuration” on tehty musiikkivideo, joka tosin on lyhennetty puoleen kappaleen varsinaisesta pituudesta. Musiikkivideolla rumpuja soittaa muun muassa Strapping Young Lad -yhtyeestä tunnettu rumpali Gene Hoglan, koska videota kuvattiin Martin Lopezin erottua yhtyeestä mutta ennen kuin nykyinen rumpali Martin Axenrot oli ehtinyt liittyä yhtyeeseen.

Albumi on saanut erinomaisia arvosteluja monilta arvostetuilta tahoilta. Muun muassa Classic Rock -lehti listasi albumin 2000-luvun kymmenen tärkeimmän progressiivisen metallin albumeihin. Ghost Reveries ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 10, ja se oli Yhdysvaltain Billboard-albumilistalla sijalla 64. Albumia voidaankin pitää yhtyeen kaupallisena läpimurtona, sillä esimerkiksi Suomessa mikään muu aikaisempi Opethin albumi ei ole päässyt edes lähelle kymmenen kärkeä.

Albumista julkaistiin vuonna 2006 rajoitettu CD/DVD-painos kohokuvioiduissa kansissa. Painos sisältää normaalin albumin lisäksi Beyond Ghost Reveries -albumintekodokumentin, ”The Grand Conjuration” -musiikkivideon ohjaajan version, Deep Purple -cover-bonuskappaleen ”Soldier of Fortune” sekä albumin 5.1-monikanavaäänimiksauksen.

Kappaleet

Vuoden 2006 erikoispainos

Kokoonpano
 Mikael Åkerfeldt – laulu, kitara, mellotron
 Peter Lindgren – kitara
 Martin Mendez – basso
 Martin Lopez – rummut, lyömäsoittimet
 Per Wiberg – mellotron, sähköurut, piano, sähköpiano
 Martin Axenrot – rummut kappaleessa ”Soldier of Fortune” (vain erikoisversio)

Arviot 
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net: 
 Pitchfork Media: 8.4/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Opethin albumit
Konseptialbumit
Vuoden 2005 albumit
Dubai Autodrome

Dubai Autodrome on vuonna 2005 valmistunut kilparata, jolla on mittaa 5,39 kilometriä. Rata sijaitsee nimensä mukaisesti Arabiemiirikuntien runsasväkisimmässä kaupungissa Dubaissa. Matkaa radalle Dubain keskustasta on 25 minuuttia. Rataa ajetaan myötäpäivään. Siihen on tehty kolme eri versiota, sekä kartingrata, jotta se sopisi mahdollisimman moniin eri kilpasarjoihin. Se on kaikkiaan kolmas rata, jolla on kilpailtu Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, ja tällä hetkellä se on ainoa, jolla enää ajetaan kilpaa kyseisessä maassa, aiempia ratoja ovat olleet Dubain katurata (käytettiin v. 1981) ja Abu Dhabin rata. Dubai Autodromella läheisyydessä sijaitsee Dubai International Airport.

Ratavariaatiot

Kilparadat 
Alla olevilla radoilla on mukana varikkoalue.

Käsittelyradat

Kilpailuja radalla 
Tunnetuin kilpailu, joka on ajettu Dubai Autodromella, tapahtui 9.-11. päivä joulukuuta 2005, jolloin uusi A1GP-sarja vieraili Dubaissa. Lauantaina ajetun sprinttikilpailun voitti Sveitsi, sekä sunnuntaina ajetun normaalikilpailun voiton vei Ranska, joka hallitsi muutenkin sarjaa kaudella 2005/2006. Vuosittain järjestetään myös kestävyysautojen kilpailu Dubain 24 tunnin ajo.

Kartdrome 
Dubai Autodromen kupeeseen on rakennettu myös karting-rata, joka kantaa nimeä Dubai Kartdrome. Se sijaitsee virallisen radan vieressä, aivan parkkialueen itäpuolella. Pitkällä kartdromella on mittaa 1,2 km ja siinä on 17 mutkaa, mutta se sisältää myös kaksi lyhyempää versiota (720 m ja 525 m). Radalla ajetaan muun muassa Endurance Championshipiä, sekä Ramadan Karting Championshipiä.

Voittajat

Aasian GP2

Lähteet

Aiheesta muualla 

Radan virallinen internet-sivusto 
A1GP-sarjan esittely Dubai Autodromelle 

Arabiemiirikuntien moottoriradat
Dubain rakennukset ja rakennelmat
Dubain urheilu
Damnation

Damnation on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2003 julkaistu seitsemäs studioalbumi, joka eroaa musiikillisesti suuresti yhtyeen aikaisemmasta tuotannosta. Levyllä yhtye irtaantui heille tavanomaisesta death metal -äänimaailmasta kohti 1970-luvun progressiivista rockia. Levyllä ei kuulla lainkaan aiemmilta Opethin levyiltä tuttua murinalaulua. Albumi sai hyviä arvosteluja ja kasvatti Opethin suosiota, mikä mahdollisti Lamentations-DVD:n julkaisun.

Albumi nauhoitettiin samaan aikaan yhtyeen edellisen albumin, Deliverancen, kanssa. Nämä kaksi albumia olikin alun perin tarkoitus julkaista yhdessä tupla-albumina, mutta yhtye päätti julkaista albumit lopulta erikseen. Tyyliltään Deliverance edustaa Opethin tuotannon raskainta laitaa, kun taas Damnation koostuu miltei kokonaan akustisesta tunnelmoinnista.

Albumi oli ensimmäinen, joka pääsi Yhdysvaltain viralliselle albumilistalle, jossa se oli parhaimmillaan 192. sijalla. Kappaleesta ”Windowpane” tehtiin levyn single, ja siitä julkaistiin myös musiikkivideo, joka on kappaleen lyhennetty versio. Mikael Åkerfeldt omisti molemmat albumit äänitysten aikana auto-onnettomuudessa kuolleelle isoäidilleen.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mikael Åkerfeldt, ellei toisin mainita

Kokoonpano
 Mikael Åkerfeldt - laulu, kitara
 Peter Lindgren - kitara
 Martín Méndez - basso
 Martin Lopez - rummut, lyömäsoittimet
 Steven Wilson - kosketinsoittimet, sähköpiano, piano, mellotron, taustalaulu

Aiheesta muualla
 
Lyriikat

Opethin albumit
Vuoden 2003 albumit
Deliverance (Opethin albumi)

Deliverance on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2002 julkaistu kuudes studioalbumi, joka seurasi yhtyeen menestyksekästä vuoden 2001 albumia Blackwater Parkia.

Albumi nauhoitettiin samaan aikaan yhtyeen seuraavan albumin Damnationin kanssa. Nämä kaksi albumia oli alun perin tarkoitus julkaista tupla-albumina, mutta yhtye päätti julkaista albumit lopulta erikseen. Tyyliltään Deliverance edustaa Opethin tuotannon raskainta laitaa, kun taas Damnation koostuu miltei kokonaan akustisesta tunnelmoinnista.

Kappaleet

Trivia 

Kappale ”Master’s Apprentices” on nimetty australialaisen progressiivista metallia ja hard rockia soittavan Masters Apprenticesin mukaan.
Deliverance valittiin Saksan Grammy-gaalassa parhaaksi raskaan rockin esitykseksi

Kokoonpano
 Mikael Åkerfeldt – laulu, kitara
 Peter Lindgren – kitara
 Martín Méndez – basso
 Martin Lopez – rummut
 Steven Wilson – taustalaulu, kitara, mellotron

Aiheesta muualla 
 
 Sanoitukset

Opethin albumit
Vuoden 2002 albumit
Almoravidit

Almoravidit () olivat Saharasta kotoisin olevia berbereitä, jotka hallitsivat maurien valtakuntaa 1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla.

Heidän hallitusaikanaan maurien valta laajeni Marokkoon, Mauritaniaan, Gibraltarille, nykyiseen Algeriaan ja isoon osaan nykyistä Senegalia ja Malia, sekä pohjoisessa Espanjaan ja Portugaliin.

Almoravidit menettivät valtansa almohadeille 1147.

Marraskeshin almoravidiemiirit 1061-1147

Lähteet 

Muinaiset kansat
Berberit
Islamin historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hard trance

Hard trance on trance-musiikista kehittynyt nopeatempoisempi tyylilaji, joka syntyi Saksassa. Hard trance oli yksi trancen ensimmäisistä muodoista. Hard trance on tavallista trancea "rankempaa" ja on saanut jonkin verran vaikutteita hardcore-musiikista, se sisältää esimerkiksi enemmän kärjistettyjä ja säröisiä ääniä, kovemman kickin (nk. bassorummun) ja tempo on nopeampi (yleensä 150-160 BPM:n välillä). Suomalaisia tunnettuja Hard Trance -artisteja/DJ:tä ovat mm. Proteus ja DJ Neon.

Artisteja 
Kian Keen
Alphazone
Dj Dunè
TranceSx
Senergy One
DJ Proteus
Yoji Biomehanika
Bas & Ram
Yves Deruyter
Nexus
Scot Project
Nish
Ralph Novell
Cosmic Gate
Black Mode
Mark Sherry

Trance

de:Trance (Musik)#Hard Trance
Hugh Grant

Hugh John Mungo Grant (s. 9. syyskuuta 1960 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994), Notting Hill (1999), Poika (2002), Bridget Jones – elämäni sinkkuna (2001), Bridget Jones: Elämä jatkuu (2004) ja Sävel ja sanat (2007). Hänet palkittiin parhaan miespääosan Baftalla ja Golden Globella elokuvasta Neljät häät ja yhdet hautajaiset. Hänet palkittiin kunnia-Césarilla vuonna 2006. 

Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Privileged (1982). Grantin noin 30 elokuvaa ovat tuottaneet maailmanlaajuisesti yli 2,4 miljardia dollaria.

Yksityiselämä 

Grant seurusteli vuosina 1987–2000 malli-näyttelijä Elizabeth Hurleyn kanssa.  Grant seurusteli myös kolmen vuoden ajan englantilaisen perijättären Jemima Khanin kanssa, mutta he erosivat helmikuussa 2007. Vuonna 1995 Grant pidätettiin hänen harrastettuaan pysäköidyssä autossa suuseksiä prostituoidun kanssa. Tapauksen pelättiin vahingoittavan Grantin uraa, mutta julkisen anteeksipyynnön jälkeen hän sai yleisön takaisin puolelleen.

Grant sai kaksi lasta (s. 2011 ja 2012) kiinalaisen näyttelijän Tinglan Hongin kanssa.

Grantilla on kolme lasta (s. 2012, 2015 ja 2018) ruotsalaisen Anna Ebersteinin kanssa.

Filmografia

Elokuvat

Televisioelokuvat

Lyhytelokuvat

Televisio

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Englantilaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
César-palkinnon saajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
NAC Breda

NAC Breda on jalkapalloseura Bredasta, Alankomaista. Se pelaa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä. 

Se perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1912, kun Nooit Opgeven Altijd Doorgaan ja Aangenaam Door Vermaak En Nuttig Door Ontspanning -nimiset seurat yhdistyivät. Tästä syntyi eräs maailman pisimmista jalkapalloseuran nimistä.

Vuonna 1921 NAC voitti Alankomaiden mestaruuden ja vuonna 1973 Alankomaiden Cupin. Vuonna 1996 seura muutti pois vanhalta Aan de Beatrixstraat -stadionilta 17 000 -paikkaiselle Rat Verlegh Stadionille. Kaudella 2004/05 joukkueen kotiotteluiden katsojakeskiarvo oli 12 500.

Vuonna 2003 seura muutti nimensä NAC Bredaksi, kun Bredan kaupunki osti talousvaikeuksista kärsineen seuran stadionin. Samana vuonna joukkue pelasi myös UEFA Cupissa.

Aiheesta muualla

 Virallinen sivu
 Kannattajien sivu
 Toinen kannattajien sivu

Alankomaalaiset jalkapalloseurat
Pohjois-Brabant
Blackwater Park

Blackwater Park on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2001 julkaistu viides studioalbumi. Tyylillisesti albumi on jatkoa aikaisemmalle Still Life -albumille laajentaen yhtyeelle ominaista death metalin ja progressiivisen rockin yhdistelyä. Sitä pidetään yhtenä Opethin suurista mestariteoksista ja yhtenä koko progressiivisen metallin tärkeimmistä ja legendaarisimmista albumeista.

Albumin tekemiseen osallistui myös huomattavan paljon sen tuottanut Steven Wilson. Hän soitti albumilla myös kitaraa, koskettimia ja mellotronia taustalaulujen lisäksi. Myös Åkerfeldt on kirjoittanut, että Wilson vaikutti todella paljon albumiin ja sitä myötä Opethin tulevaan suuntaan. Se sai heti julkaistaessaan kansalta hyvän vastaanoton, ja myös jälkeenpäin monet lehden ja internetin sivustot ovat sijoittanneet albumin kaikkien aikojen tärkeimpiin ja hienoimpiin metallialbumeihin.

Albumista julkaistiin myöhemmin erikoisversio, jossa on toisella levyllä kaksi ylimääräistä kappaletta, jotka myös julkaistiin erikseen, sekä lisäksi musiikkivideo kappaleesta ”Harvest”. Bonuskappaleet muodostuvat ainoastaan akustisesta kitarasta ja Åkerfeldtin laulusta, jotka hän nauhoitti kotistudiossaan. Maaliskuussa 2009 Blackwater Parkista julkaistiin ”Legacy Edition”, jossa on bonusmateriaalina liveversio kappaleesta ”The Leper Affinity” sekä DVD.

Kappaleet

Trivia 

Albumilla tuottajana toiminut Porcupine Tree -yhtyeestä tunnettu Steven Wilson laulaa osan kappaleen ”Bleak” puhtaista osuuksista.
Albumi on nimetty saksalaisen progressiivista rockia soittavan Blackwater Park -yhtyeen mukaan.

Kokoonpano

 Mikael Åkerfeldt – laulu, kitara
 Peter Lindgren – kitara
 Martín Méndez – basso
 Martin Lopez – rummut
 Steven Wilson – taustalaulu, kosketinsoittimet, kitara

Aiheesta muualla 
 
 Sanoitukset

Opethin albumit
Vuoden 2001 albumit
Freedom fries

Freedom fries eli ”vapausperunat” oli lyhytaikainen yhdysvaltalainen nimi ranskalaisille perunoille (). Ranska vastusti Irakin sotaa YK:ssa, mikä ei ollut suosittua Yhdysvalloissa ja johti ranskalaisten tuotteiden boikottiin ja Ranskan nimen poistamiseen tuotteista.

Vuonna 2003 ranskalaisten perunoiden nimi vaihdettiin ”vapausperunoiksi” Yhdysvaltain edustajainhuoneen ravintolassa kongressin edustajien Robert W. Neyn ja Walter B. Jones Jr:n aloitteesta. Jonesin mukaan hän oli saanut idean eräältä omassa vaalipiirissään Pohjois-Carolinassa sijainneelta ravintolalta. Muu edustajainhuone ei osallistunut päätöksentekoon, sillä Ney johti komiteaa, joka vastasi edustajainhuoneen ravintoloista. Samalla myös köyhien ritareiden () nimi vaihdettiin ravintolassa muotoon freedom toast.

Vuonna 2005 Jones, joka nyt oli tullut johtopäätökseen, että sota oli ollut aiheeton, sanoi katuvansa päätöstä muuttaa nimi ja toivovansa, ettei sitä olisi koskaan tapahtunut.

Boikotti katsottiin päättyneeksi, kun George W. Bush kertoi Euroopan vierailullaan nauttineensa lentokoneessa nimenomaisesti ranskalaisia perunoita.

Nimenmuutos ei ollut ensimmäinen laatuaan, sillä saksalaisvastaisuuden vuoksi ensimmäisen maailmansodan aikana hapankaalista () käytettiin Yhdysvalloissa nimeä Liberty Cabbage, ”Vapauskaali” ja hampurilaisesta nimeä Liberty Sandwich.

Lähteet 

Irakin sota
Still Life (Opethin albumi)

Still Life on vuonna 1999 julkaistu ruotsalaisen metalliyhtye Opethin neljäs studioalbumi. Ennen yhtyeen seuraavan albumin, Blackwater Parkin, julkaisua vuonna 2001, Still Life oli yhtyeen kaupallisesti menestyksekkäin albumi. Kuten suurin osa muustakin Opethin tuotannosta, Still Life on tyyliltään erikoinen death metalin ja progressiivisen rockin yhdistelmä. Albumi sisältää pääjehu Mikael Åkerfeldtin matalaa murinaa ja myös kaunista ja herkkää tunnelmointia. Jokainen kappale sisältää monta dynaamista muutosta kappalerakenteiden osalta. Albumilta löytyy myös yksi täysin akustinen balladi ja se lähes jokaisessa kappaleessa on rauhallisiakin osuuksia. Albumi oli ensimmäinen, jossa uusi basisti, Martin Mendez, oli mukana.

Kuten yhtyeen edellinen albumi, My Arms, Your Hearse, on Still Life konseptialbumi. Albumin tarina kertoo miehestä, joka palaa kotikyläänsä vuosien karkotuksen jälkeen etsimään rakastettuaan Melindaa. Melinda rakastaa miestä edelleen, mutta hän joutuu naimaan toisen miehen perheen painostuksen vuoksi. Mies suostuttelee Melindaa lähtemään pois hänen kanssaan, edes yhdeksi yöksi. Yön jälkeen kylän valtaapitävät tahot löytävät heidät ja tappavat Melindan, mistä seuraa miehen verinen kosto kyläläisiä kohtaan. Lopussa hänet saadaan kiinni ja hirtetään. Peaceville Records julkaisi levystä erikoispainoksen 2008. Se sisältää lisäksi DVD:n, jolla on surround-miksattu albumi ja Face of Melinda -kappaleen live-esitys vuodelta 2006.

Mikael Åkerfeldt nimesi tyttärensä Melindan albumin henkilön mukaan.

Kappaleet

Kokoonpano
 Mikael Åkerfeldt - laulu, kitara
 Peter Lindgren - kitara
 Martin Mendez - basso
 Martin Lopez - rummut

Aiheesta muualla 
 
sanoitukset

Vuoden 1999 albumit
Opethin albumit
Konseptialbumit
Ivan Capelli

Ivan Franco Capelli (s. 24. toukokuuta 1963, Milano, Italia) on entinen italialainen autourheilija.

Kilpailu-ura

Uran alkuvaiheet 
Ivan Capelli nousi vuonna 1982 19-vuotiaana kartingista Italian Formula 3 -sarjaan. Capelli näytti heti nopeutensa, ja vuonna 1984 hän nousi jo astetta korkeammalle, Euroopan Formula 3 -mestaruussarjaan. Nopeutensa ansiosta Capelli nousi jo seuraavana vuonna Formula 3000 -sarjaan ja ajoi Formula 3000:n ohella kaksi Formula 1 -kilpailua.

F1-ura 
Ensimmäiset askeleet Formula 1 -sarjassa Capelli otti vuonna  Euroopan GP:ssä Tyrrellin autolla. Toisessa kilpailussaan, Australian Grand Prix'ssa, hän sijoittui neljänneksi. Kaudella  hän ajoi AGS:n autolla Italian ja Portugalin Grand Prix't, joista molemmista oli tuloksena keskeytys. Ensimmäisen kokonaisen kauden hän sai ajaa Leyton House March -tallin autolla ja osoitti kykynsä hankkimalla kauden neljännessä kilpailussa Monacon kapeilla kaduilla pisteen, joka kuitenkin lopulta jäi hänen ainoakseen sinä vuonna. Seuraavana vuonna Capelli ajoi uransa parhaan kauden. Hän keräsi 17 pistettä ja sijoittui lopulta MM-sarjan sijalle 7. Seuraavat kolme vuotta Leyton Houseksi nimensä vaihtaneessa tallissa menivät huonommin, mutta vuonna 1992 Capelli sai oikean unelmatilaisuuden näyttää osaamistaan, kun Ferrari pestasi hänet yhdeksi kaudeksi ajamaan kotimaansa punaisissa väreissä. Capelli hankki kuitenkin vain kolme pistettä eli yhtä paljon kuin hän oli hankkinut uransa ensimmäisellä kaudella, jolloin hän ajoi vain kaksi kilpailua. Capelli oli lopulta vasta 13. MM-sarjassa. Vuonna 1993 hän ajoi enää kaksi kilpailua Jordanin väreissä, muttei hankkinut yhtään MM-pistettä.

F1:n jälkeinen ura 
Formulauran jälkeen Capelli siirtyi Saksan Super Tourenwagen Cup -sarjaan. Vuonna 1994 hän sijoittui Nissanillaan 11. lopullisissa pisteissä. Capelli ajoi sarjassa kausina 1994–1996 ja siirtyi kaudeksi 1997 FIA GT Championshipiin, Konrad-Porschen leipiin. Sen jälkeen hän piti kaksi kautta taukoa, vain palatakseen vuonna 2000 jälleen FIA GT:n pariin, tällä kertaa Ferrarin leipiin. Kauden 2001 hän ajoi Sportscar World Championship -urheiluautosarjassa. Sen jälkeen hän on ajanut muutaman kilpailun kaudessa eri urheiluautoluokissa, ja toiminut italialaisen Rai Uno -televisiokanavan F1-kommentaattorina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ivan Capellin F1-tilastoja F1-ruutu-sivustolla

Italialaiset Formula 1 -kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Columbia (joki)

Columbia (, ) on Tyyneenmereen laskeva joki Pohjois-Amerikassa. Columbiajoen löysi tutkimusmatkailija Robert Gray 11. toukokuuta 1792. Hän antoi sille nimen laivansa mukaan.

Maantiede 
Columbia saa alkunsa Kanadan puolelta, Kalliovuorten läntisiltä rinteiltä Brittiläisestä Kolumbiasta. Se virtaa sieltä Yhdysvaltojen puolelle Washingtonin osavaltioon, missä se laskee Tyyneenmereen. Columbiajoen pituus on 2 044 kilometriä ja sen kokonaisvirtaama on 7 400 m³/s. Joen valuma-alueen pinta-ala on 155 000 km².

Joen varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat muun muassa Castlegar ja Trail Brittiläisessä Kolumbiassa, Vancouver Washingtonissa ja Portland Oregonissa.

Vesivoima 
Columbia on Pohjois-Amerikan suurin vesivoiman tuotantoon valjastettu joki. Sivujokineen se vastaa kolmasosaa Yhdysvaltojen vesivoimapotentiaalista. Koko joen Yhdysvaltojen alueella virtaava osuus on täysin vesivoimatuotannossa. Joen varrella sijaitsee useita suuria vesivoimaloita, joista suurin on Grand Couleen pato.
Grand Couleen ja Bonnevillen patojen rakentaminen oli tärkeää Yhdysvaltojen menestyksele toisessa maailmansodassa, sillä lentokoneisiin käytetyn alumiinin tuottamiseen tarvittiin runsaasti sähköä.

Bonnevillen voimala
  Korkeus 167 m
  Bonnevillen padolla Columbiajoen virtaama on 5 223 m³/s
  Putousero 18,5 metriä.
  Kokonaispituudeltaan Bonnevillen pato on 1 056 metriä 
  Padon kahdessa koneasemassa on yhteensä 21 Kaplan-turpiinia
  Kokonaissähköntuotantokapasiteetti 1 084 megawattia
  Bonnevillen padon ohittaa vuosittain arviolta 700 000–1 000 000 ylösvaeltavaa aikuista lohta
  30–50 miljoonaa alasvaeltavaa lohenpoikasta.

Sivujoet

Aakkosjärjestyksessä:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bonnevillen voimalaitoksen sivut 

Oregonin joet
Washingtonin joet
Brittiläisen Kolumbian joet

Seulonnan keskeiset artikkelit
Villin Pohjolan kulta

Villin Pohjolan kulta (1963) on Aarne Tarkaksen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva.  Elokuva on vuonna 1955 valmistuneen elokuvan Villi Pohjola jatko-osa. Sarjaan tehtiin kolmaskin osa nimeltä Villin Pohjolan salattu laakso (1963). Neljäs osa, työnimeltään Korven kostajat, jäi suunnitteluasteelle. Villin Pohjolan kulta on kuvattu elo-syyskuussa 1962 Kuusamossa. . Elokuvan on tuottaja on Toivo Särkkä ja tuotantoyhtiö Suomen Filmiteollisuus.

Elokuvassa on paljon aineksia vanhoista lännenelokuvista Lapin kultaryntäyksen aikoihin hiukan parodisestikin sovellettuna, mutta tapahtuma-aikaa ei elokuvassa määritellä. Tapahtumat sijoittuvat paikkaan, jota ”ei löydy Maanmittaushallituksen kartoista, mutta jokaisen romantiikkaa ja seikkailuja rakastavan ihmisen mielikuvituksesta se sitä varmemmin voi löytyä”.

Juoni
Vornan veljekset (Åke Lindman, Helge Herala ja Vili Auvinen) ovat saapuneet pankinjohtajan ja saluunanpitäjän vallassa olevaan kaupunkiin, jossa on käynnissä monenlaista vehkeilyä. Veljekset joutuvat hankaluuksiin, sillä heitä epäillään vuosia aiemmin tapahtuneesta ryöstömurhasta. Elokuvassa on nuorimman veljen (Vili Auvinen) ja Karin Jäärän (Tamara Lund) romanssi, jonka vaikeutena on, että Karin on jo luvattu toiselle miehelle. Veljekset selvittelevät elokuvassa välejään niin virkavallan kuin Pohjolan väenkin kanssa.

Näyttelijät

Lähteet 

Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset seikkailuelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1963 suomalaiset elokuvat
Sahelanthropus tchadensis

Sahelanthropus tchadensis eli sahelinapinaihminen oli simpanssia muistuttava varhaisin ihmisapina, jonka arvellaan kävelleen lähes täydellisessä pystyasennossa. Osa paleontologeista tukee näkemystä, jonka mukaan löydetty S. tchadensis -fossiili eli ”Toumaë” on ihmisten ja simpanssien yhteinen edeltäjä. Osa taas pidättäytyy arvioissaan, kunnes lisää fossiileja löytyy.

Löydökset 
Laji eli noin 6–7 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä mioseenikaudella. Lajin löysi Ahounta Djimdoumalbaye Tšadissa tehtyjen kaivausten yhteydessä vuonna 2001. Löytöpaikka oli Djurabin aavikolla sijaitseva Toros Menallan muodostuma noin 260 kilometriä Faya-Largeausta lounaaseen. Löytöpaikka oli aluetta, joka on aikoinaan ollut metsäinen suuren järven ranta. Pääkallon alapuolisia luita ei ole löydetty. Löydettyjä fossiileita olivat pieni kallo, viisi leukaa ja muutamia hampaita, joissa oli esi-ihmismäisiä piirteitä. Kasvoissa oli myös ihmismäisiä piirteitä, joita ei ole kovinkaan paljoa havaittavissa muilla ihmisapinoilla. Lajin aivotilavuus 360–340 cm³ on lähellä simpanssien aivotilavuutta.

Rekonstruktoimalla kallo tietokoneella on niskalihasten kiinnittymispaikkojen perusteella lajin päätelty liikkuneen mahdollisesti lähes täydessä pystyasennossa. Perusteena on myös kallossa oleva niska-aukko, joka on soikea niin kuin pystyssä kävelevällä ihmisellä, ei pyöreä kuten simpansseilla, tosin se on apinamaiseen tapaan takana. 

Sahelinapinaihmisen aivokoppa muistuttaa ihmisapinoiden aivokoppia, mutta toisaalta sen kallon naamaosa onkin ihmismäinen. Apinaihmisillä ei ole samanlaista voimakasta kulmaharjannetta kuin sahelinapinaihmisellä, ja samanlainen kulmaharjanne oli tyypillinen vasta noin 5 miljoonaa vuotta myöhemmin kehittyneillä pystyihmisillä.

Laji on nykyisellä tietämyksellä vanhin tiedossa oleva ihmisten kaukainen sukulainen sen jälkeen kun nykyisten simpanssien sukuhaara erosi ihmisistä. Täyttä varmuutta ei kuitenkaan ole, koska löytö sekoittaa molekyylikellon arvioimia lajien haarautumisten aikoja. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, ettei se ole simpanssien eikä ihmisten esi-isä, vaikkakin anatomisesti se olisi täysin mahdollista.

Ravinto 
Suurin osa löydetyistä sahelinapinaihmisen hampaista on niin kuluneita, että tutkijat eivät voi analysoida niiden kulumisjälkiä ja päätellä niistä lajin syömää ravintoa. Pienten kulmahampaiden ulkonäkö kuitenkin kertoo, että sahelinapinaihminen ei ollut hedelmänsyöjä. On päätelty, että laji on saattanut käyttää ravinnokseen hedelmiä ja marjoja, juuria, sipuleita ja muita kasvinosia, toukkia, hyönteisiä, lintujen munia ja poikasia, simpukoita ja pieniä selkärankaisia eläimiä, sillä niitä sen elinympäristöstä ehkä löytyi. Tutkijat eivät tiedä, metsästikö sahelinapinaihminen riistaa. Nykysimpanssit metsästävät pientä ja keskisuurta riistaa, joten myös sahelinapinaihminen saattoi niin tehdä.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
Fossil Hominids: Toumai
National Geographic: Skull Fossil Opens Window Into Early Period of Human Origins

Ihmisen evoluutio
Isot ihmisapinat
Esihistorialliset nisäkkäät
Orrorin tugenensis

Orrorin tugenensis eli tugeninapinaihminen oli varhainen ihmisapina, jota pidetään toiseksi vanhimpana mahdollisena ihmisten esi-isänä. Se on ainut sukuunsa sijoitettu laji. Orrorin tugenensis eli noin 6,1–5,8 miljoonaa vuotta sitten mioseenikaudella. Tähän asti löydetyt fossiilit ovat kuuluneet ainakin viidelle eri yksilölle. Reisiluun perusteella on päätelty sen kävelleen pystyasennossa ja olkaluu viittaa siihen että laji pystyi kiipeilemään puissa. Teoriaa tugeninapinaihmisen pystyasennosta on myös epäilty, sillä nelijalkaisesti liikkuvien nykypaviaanien reisiluut muistuttavat tugeninapinaihmisen reisiluuta. 

Ensimmäisen lajiin liittyvän löydön teki tiedettävästi Martin Pickford vuonna 1974. Hän löysi Kenian Tugenkukkuloilta alaposkihampaan. Vuonna 2000 ranskalais-kenialainen tutkimusryhmä, jota johtivat Pickford ja Brigitte Senut, löysi samoilta kukkuloilta lajin fossileita. Löydön tehnyt tutkija esittää nykyisten apinoiden ja ihmisen eronneen 7 miljoonaa vuotta sitten, mikä eroaa jonkin verran molekyylikellon arvioimista luvuista.

Hampaiden perusteella tugeninapinaihmisen ruokavalio oli samankaltainen kuin nykyisillä ihmisillä, ja laji todennäköisesti söi paljon hedelmiä ja kasviksia ja satunnaisesti lihaa. Hedelmien puutteessa laji olisi pystynyt syömään myös kovempaa ravintoa, kuten siemeniä ja pähkinöitä. Orrorin tugenensis oli noin nykyisten simpanssien kokoinen. 

Laji muistuttaa nykyisiä esi-ihmisiä enemmän kuin Australopithecus afarensis, varhainen eteläapina, joita pidetään ihmisten esi-isinä, ja kaiken lisäksi Orrorin tugenensis on elänyt yli 1,5 miljoonaa vuotta aikaisemmin. Tämän vuoksi Australopithecus-sukua on esitetty ihmisten kehityspuun sivuhaaraksi. Laji eli metsäisellä alueella eikä savannilla, missä nykytutkimuksen valossa on päätelty varhaisten ihmisten ja pystyasentoisen kävelytyylin kehittyneen.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 http://www.esi-topics.com/fbp/comments/december-01-Martin-Pickford.html
 http://cogweb.ucla.edu/EP/Orrorin.html

Ihmisen evoluutio
Isot ihmisapinat
Esihistorialliset nisäkkäät
Texas Faggott

Texas Faggott on suomalainen suomisaundia tuottava kaksikko, jonka jäsenet tunnetaan taiteilijanimillä Tim Thick ja Pentti Slayer. Yhtye on yksi tunnetuimmista suomisaundi-tyylisen psykedeelisen trancen tuottajista. Se julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa australialaisella Psy-Harmonics -levy-yhtiöllä vuonna 1999.

Yhtye julkaisee musiikkia ja esiintyy myös nimellä Mandalavandalz. Tim Thick on lisäksi toinen jäsen Shiwa 2000 -kokoonpanossa.

Diskografia

Albumit
 Kössi Kuittaa EP (Nephilim, 1998)
 Texas Faggott (Psy-Harmonics, 1999)
 Back To Mad EP (Exogenic Records, 2000)
 Petoman's Peflett (Exogenic Records, 2000)
 Paramoncler EP (Exogenic Records, 2003)
 Pilluminati Cunt Roll (Exogenic Records, 2004)
 Kininigin (Exogenic Records, 2008)

Kokoelmilla
 Bliss Point (Exogenic Records, 1997)
 Fusion vs. Confusion (Exogenic Records, 1999)
 Custom File (Exogenic Records, 2001)

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset duot
Suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Psytrance-tuottajat
Squaremeat

Squaremeat on suomalainen suomisaundi -tyylistä psytrancea tuottava kaksikko, jonka muodostavat Pepe Kosminen (Petri Koskinen) ja Francoise Faggott (Mikko Iiramo).

Diskografia 

 Squarebeat (Nephilim, 1998)
 Squaremeat (12") (Exogenic Records, 2000)
 Wave Soup (Exogenic Records, 2001)
 Illegal Operation (12") (Exogenic Records, 2002)
 Jungle Boogie Party Line (Exogenic Records, 2003)
 Astronomical Coffee Break (Exogenic Records, 2005)

Aiheesta muualla 

 Squaremeatin viralliset sivut
 

Suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Psytrance-tuottajat
Katalonian ralli

Katalonian ralli (Rally Catalunya, tunnettu myös nimellä Rally de España) on Espanjan Kataloniassa järjestettävä rallikilpailu. Ralli ajetaan nykyään Costa Dauradan leveillä ja vauhdikkailla asfalttiteillä Tarragonan maakunnassa. Kisakeskuksena toimii Saloun kunnassa sijaitseva Port Aventura -teemapuisto. Vuoteen 2004 asti lähtö ja maali olivat Lloret de Marissa Costa Bravalla. Ralli oli MM-sarjan ohjelmassa ensimmäisen kerran kaudella 1991.

Voittajat
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RallyRACC
 World Rally Championship
 RallyBase

Tarragonan maakunta
Alfons Almi

Alfons Aleksander Almi (vuoteen 1934 Alm; 20. elokuuta 1904 Helsinki – 22. helmikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen tenori ja oopperanjohtaja.

Elämä 
Työskenneltyään aluksi meijerialalla Almi opiskeli vuodesta 1933 lähtien laulua muun muassa Hanna Granfeltin johdolla. Hän lauloi Suomalaisessa oopperassa 1930- ja 1940-luvulla useita merkittäviä tenorirooleja. Vuonna 1952 hänestä tuli oopperan talouspäällikkö ja muiden johtotehtävien kautta pääjohtaja vuosiksi 1956–1971. Vuonna 1971 hän jäi eläkkeelle johtajanvirasta ja ryhtyi lähes päätoimisesti hankkimaan Suomeen uutta ajanmukaista oopperataloa. Almi oli mukana oopperatalon peruskiven muurauksessa 1988 sekä vielä harjannostajaisissa 1990, muttei enää ehtinyt nähdä talon vihkiäisnäytäntöä 30. marraskuuta 1993.

Alfons Almille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1967 ja säveltaiteilijain valtionpalkinto vuonna 1987. Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinnon hän sai 1983.

Almi kunnostautui jatkosodassa useissa eri tehtävissä, muun muassa II/KTR 7:n suorasuuntaustykkijaoksen johtajana. Almi tuhosi runsaasti yli 100 vihollisen erilaista pesäkettä. Kannaksen Ryhmän komentaja kenraaliluutnantti Harald Öhquist esitti Almin palkitsemista Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristillä 18. kesäkuuta 1942. Ylipäällikkö Mannerheim ei kuitenkaan hyväksynyt esitystä. Myöhemmin kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari, kenraalimajuri Aaro Pajari yritti vaikuttaa Mannerheimiin Almin asiassa vielä 12. joulukuuta 1944 ja kirjoitti ylipäällikölle kirjeen. Mannerheim ei jostain syystä edes vastannut Pajarin lähettämään kirjeeseen. Ritariesitystä ei myöskään otettu uudelleen käsittelyyn.

Almin puoliso oli balettitanssija ja baletinjohtaja Doris Laine.

Lähteet

Kirjallisuus
 Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja (2. painos), s. 21 ja täydennysliite, s. 4. Otava: Helsinki 1957.
 Hurmerinta, Ilmari – Viitanen, Jukka: Suomen puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945. Gummerus: Jyväskylä 2004. ISBN 951-20-6224-0.
 Koivisto, Juhani: Alfons Almin taistelut: Elämäntarina viidessä näytöksessä. Aurinko Kustannus 2016.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Alfons Almin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 YLE. Sininen laulu -sarja.

Suomalaiset tenorit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Naissaari

Naissaari (, , ) on saari Tallinnan edustalla, Virossa. Saaren pinta-ala on 18,6 km², ja korkein kohta 27 metriä. Neuvostoliiton aikaan siellä sijaitsi sotilastukikohta, jonne ei ollut pääsyä ulkopuolisilla. Naissaaren turistinähtävyys onkin maailman suurin Neuvostoliiton aikaisten merimiinojen jäämistö.

Historiaa

Naissaari mainitaan latinankielisellä nimellä Narigeth etappina 1200-luvulla kirjoitetussa tanskalaisessa itineraariossa, joka kuvaa purjehdusreittiä Tanskasta Rääveliin eli Tallinnaan.

Vuonna 1856 käyttöön vihitty Naissaaren ensimmäinen kirkko rakennettiin Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäisen Tallinnan kauppa-asiamiehen Gustaf Fredrik von Böninghin  aloitteesta ja hänen keräämillään varoilla.

Naissaari muodosti osan Pietari Suuren merilinnoitusta, ja myöhemminkin Suomenlahden tykistösulun osan. Se jäi jatkosodassa saksalaisten Mäkiluodon (Porkkalanniemen edustalla) ja Aegnan (Viimsinniemen, , edustalla) välille laskeman merimiinoitteen ja sukellusveneverkon länsipuolelle. Sulute tunnettiin nimellä ”Nashorn” (sarvikuono). 

Naissaaressa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. radio- ja ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.

Maailmankuulu virolainen optikko Bernhard Schmidt syntyi ja eli lapsuutensa Naissaaressa.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 
"Jalutuskäik saladusliku Naissaare lõunarajal"
Naissaaren kartta 
"Naissaari, entinen Neuvostoliiton laivastotukikohta"
"NAISSAAR JUULI -s 2003" 
F.F. Raskolnikov, "Tales of Sub-Lieutenant Ilyin. A prisoner of the British"

Viimsi
Viron saaret
Suomenlahden saaret
Jorma Vehmanen

Jorma Uolevi Vehmanen (s. 18. syyskuuta 1945 Rauma) on suomalainen jääkiekkoilija ja suunnistaja.

Vehmanen muistetaan Lukon taitavana hyökkääjänä. Hän pelasi Lukossa kaudet 1963–1970 ja 1973–1983. Välissä Vehmanen edusti kolmen kauden ajan HJK:ta. Hän voitti urallaan neljä SM-mitalia, mutta ei yhtään mestaruutta. Yhteensä Vehmanen pelasi 570 SM-sarja- ja -liigaottelua, joissa teki tehot 305+239. Lopettaessaan uransa vuonna 1983 Vehmanen oli tuohon mennessä eniten jääkiekon SM-sarjaotteluita pelannut pelaaja.

Vehmanen pelasi seitsemät jääkiekon MM-kilpailut ja kahdet olympiakisat. Yhteensä hän pelasi 175 A-maaottelua pistein 36+17. Peliuransa jälkeen Vehmanen toimi Lukon apuvalmentajana muun muassa SM-hopeaan päättyneellä kaudella 1987–1988.

Suunnistuksessa Vehmanen edusti Suomea nuorten maajoukkueessa ja saavutti nuorten SM-mitaleita. Jukolan viestiin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1962 ja yhteensä lähes 30 kertaa.

Jorma Vehmasen veli Jaakko Vehmanen pelasi myös jääkiekkoa SM-tasolla.

Saavutukset ja palkinnot
SM-hopeaa 1966 (Lukko), 1972 (HJK), SM-pronssia 1965 ja 1969 (Lukko)
Lukko on jäädyttänyt Vehmasen pelinumeron 8
Suomen Jääkiekkoleijona #66

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset suunnistajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Maria Shriver

Maria Owings Shriver (s. 6. marraskuuta 1955 Chicago, Illinois) on NBC:n toimittaja, Kennedyn klaanin jäsen sekä Arnold Schwarzeneggerin entinen vaimo.

Shriver kasvoi katolisessa perheessä nuorempana kahdesta lapsesta ja ainoana tyttärenä. Hänen isänsä on Yhdysvaltain varapresidenttiehdokas ja suurlähettiläs Sargent Shriver ja äiti Eunice Kennedy Shriver. Shriverin eno oli murhattu Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy. Loppuvuodesta 1977 Tom Brokaw esitteli Marialle itävaltalaisen kehonrakentajan, näyttelijän ja tulevan Kalifornian kuvernöörin Arnold Schwarzeneggerin hyväntekeväisyystennisottelussa, joka pelattiin Eunice Kennedyn kotona. Maria meni naimisiin Schwarzeneggerin kanssa 26. huhtikuuta 1986. Huhtikuussa 2011 pariskunta ilmoitti eroavansa.

Heillä on neljä lasta:
 Katherine Eunice (syntynyt 3. joulukuuta 1989)
 Christina Maria Aurelia (syntynyt 23. heinäkuuta 1991)
 Patrick Arnold (syntynyt 18. syyskuuta 1993)
 Christopher Sargent Shriver (syntynyt 27. syyskuuta 1997)

Ura 
Hänen uransa alkoi televisiotoimittajana KYW-TV:ssä Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Vuodesta 1989 vuoteen 2004 hän oli ankkurina NBC:n Dateline -uutisissa. Elokuussa 2003 Shriver otti palkatonta vapaata NBC:ltä, kun hänen miehensä asettui ehdolle Kalifornian kuvernöörin vaaleissa. Kun hänen miehestään tuli 17. marraskuuta 2003 Kalifornian 38. kuvernööri, tuli hänestä samalla Kalifornian ensimmäinen nainen. Hän palasi raportoimaan Dateline NBC:lle vielä kahdesti, mutta ilmoitti 3. helmikuuta 2004 toivovansa, että hänet vapautetaan työstään NBC:llä eturistiriidan vuoksi. NBC:n uutisten johtaja ei kuitenkaan pidä tätä erona vaan kutsuu sitä pidennetyksi vapaaksi.

Shriver on näytellyt pienen roolin omana itsenään lasten televisiosarjassa That’s So Raven.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria Shriver's campaign contributions
 Shriver Resigns from 'Dateline NBC' Post  - Associated Press, February 4, 2004.
Maria Shriver at NNDB

Kennedy-suku
Yhdysvaltalaiset toimittajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset vammaisten oikeuksien liikkeen edustajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Jan Kopecký

Jan Kopecký (s. 28. tammikuuta 1982, Opočno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen rallikuljettaja, joka on ajanut Skoda Motorsportin tehdastallissa WRC-2-sarjaa Skoda Fabia R5:lla. Kaudella 2020 Kopecky kilpaili yksityisen Toksport WRT tallin lukuun. Hänen kartanlukijanaan toimii Jan Hloušek. Aiemmin kartanlukijoina ovat olleet Pavel Dresler ja FIlip Shovánek.

Ensimmäisen MM-rallinsa Kopecký ajoi jo vuonna 2002 Saksassa. Ensimmäiset MM-pisteensä Kopecký sai vuonna 2006 Katalonian rallissa sijoittuessaan siellä viidenneksi. Kaudet 2006 ja 2007 Kopecký kiersi WRC-sarjaa yksityisrahoitteisella Skoda Fabia WRC:lla. Hänen sijoituksensa MM-sarjassa olivat 15. ja 12.

Kopecký on kuusinkertainen Tšekin mestari, ja lisäksi hän on voittanut Euroopan ERC-rallimestaruuden, Aasian-Tyynenmeren alueen APRC-mestaruuden sekä 2018 WRC2 -luokan mestaruuden. WRC2 luokassa kuljettaja saa osallistua kauden aikana seitsemään MM-osakilpailuun, joista kuusi parasta lasketaan mukaan loppupisteisiin. Kauden 2018 MM-osakilpailuista Kopecky voitti WRC2 luokan viidessä ensimmäisessä ajamassaan kilpailussa.

Saavutuksia
 WRC2 -nestaruus 2018
 ERC-mestaruus 2013
 APRC-mestaruus 2014
 Tšekin rallimestaruus 2004, 2012, 2015, 2016, 2017, 2018

Lähteet

Aiheesta muualla
Kopecký MM-rallisarjan virallisilla sivuilla  

Tšekkiläiset ralliautoilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt