joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katja Kiuru

Katja Kaarina Kiuru-Miller (s. 21. elokuuta 1965 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta, jossa oli Jouko Turkan oppilaana. Vuonna 1988 heti valmistumisensa jälkeen hän sai kiinnityksen Tampereen Työväen Teatteriin, jossa näytteli vuoteen 1990 saakka. Kiuru lähti opiskelemaan näyttelemistä Lontooseen, minkä lisäksi hän kierteli muun muassa työpajoissa Baltiassa ja Keski-Euroopassa, Venäjällä, Intiassa ja Kuubassa. Hän opiskeli sahaja-joogaa, klovneriaa sekä intuitio- ja rituaaliteatteria. 

Kiuru on esiintynyt monissa suomalaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Lisäksi häntä on nähty useissa näytelmissä. Kiuru on tehnyt myös toisen työuran psykoterapeuttina.

Kiurulla on vuonna 1996 syntynyt poika.

Vuonna 2017 Kiuru julkaisi kirjan Palasina ja kokonaisena: Ihminen näyttämöllä (Kirjapaja, ISBN 978-952-288-763-4).

Kiuru oli Asukkaiden Helsinki -listan ehdokkaana vuoden 2021 kuntavaaleissa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet 
 http://www.imdb.com/name/nm0457855/
 http://www.nayttelijaliitto.fi/nayttelijahaku/profiili/?E*num=28345 
 http://www.helsinginfreet.net/yhteystiedot/default.asp?sex=1&pvm1=&pvm2=&alasivu=22

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kantvik

Kantvik on kylä ja asuinalue Kirkkonummella. Se sai alkunsa 1960-luvulla Suomen Sokerin hankittua suuret maa-alueet ja rakennettua tehtaan Kantvikiin, Pikkalan lahden perukkaan. Kantvikin alkuperäiset asukkaat olivat pääosin sokeritehtaan työntekijöitä. Vuonna 2001 Dansuckerin ostettua Suomen Sokerin maa-alueet myytiin pääosin Kirkkonummen kunnalle, joka on kaavoittanut alueelle uusia asuinalueita vuonna 2003 valmistuneen Meri-Kantvikin ideasuunnitelman pohjalta. 

Kantvik on viime vuosina kasvattanut suosiotaan lapsiperheiden asuinpaikkana, ja se on yksi Kirkkonummen nopeimmin kasvavista kylistä. Alueella toimii asukasyhdistys.

Kantvikissa on teollisuutta, kuten Suomen Sokerin tehdas, ja kasviöljytuotteita valmistava Mildola. Stömsbyn teollisuusalueelle suunnitellaan suurta veneiden talvisäilytysaluetta Helsingin kaupungin tarpeisiin sen omistamalle maalle.

Palvelut 
Kantvikissa on myös ala-aste, päiväkoti ja lähikauppa. Muut palvelut kuten terveydenhuolto, kirjasto ja uimahalli sijaitsevat Kirkkonummen keskustassa, joka on noin viiden kilometrin päässä Kantvikista. Kantvikiin pääsee Kirkkonummen keskustasta linja-autolla.  

Kantvikissa on Kirkkonummen kunnan nuorisotila, jonka yhteydessä on muun muassa kunnan omistama äänitysstudio yhtyeille. Nuorisotilassa on paljon aktiivista musiikinharrastusta.

Lähiliikunta-alue 
Kantvikin koulun vieressä sijaitsee vuonna 2021 valmistunut Kantvikin lähiliikunta-alue. Alueella on tenniskenttä, katukoriskenttä, katusählykenttä, valaistu jääkiekkokaukalo ja luistinkenttä, ulkokuntoilulaitteita, lasten leikkipaikka, sekä hiekkapohjainen jalkapallokenttä. Lähiliikunta-alueen rakentaminen maksoi 906 000€.

Pururata 
Kantvikin koulun lähellä sijaitsee  pururata, jota käytetään talvisin myös hiihtolatuna. Pururadan viereen valmistui vuonna 2022 frisbeegolfharrastaja Tero Raunion suunnittelema 9-väyläinen frisbeegolfrata.

Satama 
Kantvikin rahtisatamassa käy noin 200 rahtilaivaa vuosittain. Vuosittain sataman kautta kulkee keskimäärin 850 000 tonnia rahtia. Rahdista pääosa on hiiltä, kipsiä ja raakasokeria.

Sokeritehtaan sataman yhteydessä on pieni pienvenesatama, jossa toimii kesäisin kahvila. Satamassa Kirkkonummen soutajat ry harjoittelee kirkkoveneillä osallistuakseen muun muassa Sulkavan Soutu-tapahtumaan. Satamaa pitää kotisatamanaan Kantvikin Purjehtijat.

Luonto ja kulttuuri 
Kantvik on merenläheinen kylä, jonka läheisyydessä sijaitsee uimaranta. Uimaranta sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Kantvikista Syväjärven rannalla. Meren rannalla uimarantoja ei toistaiseksi ole. Kantvikissa on myös useita röykkiöhautoja.

Lähteet

Kirkkonummen kylät
Suomen asuinalueet
Uudenmaan maakunnan entiset taajamat

sv:Kantvik
Hans Heinrich

Hans Heinrich (s. 26. kesäkuuta 1935 Weiler, Saksa) on saksalais-suomalainen urkujenrakentaja, joka on valmistanut urkuja Maksamaalla Pohjanmaalla. Hänen entinen urkumuseonsa on nykyään Maksamaan kotiseutuyhdistyksen talossa Klemets-maatilojen museotiloissa Kärklaxissa Valtatien 8 vieressä. Heinrich on kotoisin Saksasta, josta hän muutti Suomeen 1960-luvulla. Hän työskenteli jonkin aikaa Veikko Virtasen urkurakentamolla, mutta perusti Maksamaalle oman tehtaansa vuonna 1964 ja lopetti 2009. Niiden vuosien aikana hän ehti valmistaa 183 urut, joista suurin osa on pieniä. Lopettamisen jälkeen hän muutti Tammisaareen Raaseporiin mutta jatkaa edelleen urkujen huoltamista ympäri Suomea.

Merkittävimmät Heinrichin valmistamat urut ovat Keuruun uudessa kirkossa (43 äänikertaa, 3 sormiota), Nurmeksen kirkossa (41 äänikertaa, 3 sormiota),  Helsingin Malmin kirkossa (41 äänikertaa, 3 sormiota) ja Hyvinkään kirkossa (35 äänikertaa, 3 sormiota).

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Entinen urkumuseo on nykyinen kotiseutuyhdistyksen talo. 
 Urut osoitteesta Hans Heinrich osoitteessa organindex.de (saksaksi)

Saksalaiset käsityöläiset
Urkujen valmistajat
Suomalaiset soitinrakentajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
R. L. Stine

Robert Lawrence Stine (salanimi Jovial Bob Stine; s. 8. lokakuuta 1943 Columbus, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. 

Stine kirjoitti jo kymmenvuotiaana kavereilleen vitsi- ja sarjakuvakirjoja. Hän opiskeli Ohion valtionyliopistossa ja valmistuttuaan sieltä 1965 muutti New Yorkiin. Stine avioitui Jane Waldhornin kanssa 1969, ja heidän poikansa Matthew syntyi 1980.

Stine on tehnyt toimittajan töitä, ja hän oli kymmenen vuotta Bananas-huumorilehden päätoimittaja. Ensimmäisen teini-ikäisille suunnatun kauhukirjansa Blind Daten hän kirjoitti vuonna 1986. Stine on kirjoittanut myös salanimellä Jovial Bob Stine. Vuonna 1989 Stine aloitti Fear Street -sarjan ja kolme vuotta myöhemmin Goosebumps-sarjan. Goosebumps on maailman myydyimpiä nuortenkirjasarjoja. Vuonna 2008 Stine aloitti Kauhumaa-kauhukirjasarjan (Goosebumps HorrorLand), jossa esiintyvät myös jotkut Goosebumps-kirjoista tutut hahmot.

R. L. Stine on myös yksi aikojen menestyneimmistä nuortenkirjailijoista. Hänen kirjojaan on myyty yli 350 miljoonaa kappaletta.

Suomennetut teokset 

 Indiana Jones ja Kauhujen saaren kirous (Semic, 1987)
 James Bond ja tappava tehtävä (Semic, 1987)
Vampyyrisiskokset:
 Vampyyrisiskokset (Dangerous Girls, suom. 2005)
 Yön maku (Dangerous Girls: The Taste of Night, suom. 2006)
Goosebumps-sarja
The Nightmare Room -sarja
Kauhumaa-sarja

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Koski, Mervi: Ulkomaisia nuortenkertojia 1. BTJ, 2001.

Aiheesta muualla 
 WSOY
 Scholastic 
 http://www.rlstine.com/ 
 Mari Viertola: Kauhuviihdettä nuorille. Turun sanomat 1.8.2001.
 Anna Heinilä: Kauhua käynnistysvaikeuksilla. Turun sanomat 15.5.2005.

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Virtanen

Veikko Virtanen (s. 14. kesäkuuta 1928 Helsinki) on suomalainen urkujen rakentaja. Hänellä on kanttori-urkurin koulutus ja hän aloitti rakentamalla pieniä mekaanisia urkuja vuonna 1951 isänsä puusepänverstaalla nykyisessä Joupinlaaksossa.

Urkurakentamo Veikko Virtanen Oy on johtava kirkkourkujen valmistaja Suomessa. Tehdas on rakentanut käsityönä yli 150 urut. Urkurakentamon historiasta on saatavana kirja Veikko Virtanen ja puoli vuosisataa suomalaista urkujenrakennusta. Nykyisin hän on eläkeläinen ja hänen poikansa jatkavat urkujen rakentamista.

Merkittäviä Veikko Virtasen rakentamia urkuja ovat muun muassa Turun tuomiokirkon urut (1979–1980, Suomen toiseksi suurimmat, 81 äk), Lahden kansainvälisen urkuviikon konserteissa paljon käytetyt Lahden Ristinkirkon urut (1978, 52 äk) sekä Temppeliaukion kirkon urut (1975, 43 äk).

Hän on myös kunnostanut vanhoja urkuja, kuten Myrskylän kirkon 19-äänikertaiset alun perin vuodelta 1776 olevat urut.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Urkurakentamo Veikko Virtanen Oy (Sivusto Archive.orgista)

Urkujen valmistajat
Suomalaiset käsityöläiset
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Valko-Venäjän jalkapalloliiga

Valko-Venäjän jalkapalloliiga (valkoven. Вышэйшая ліга, Vysheyshaya Liga, suomeksi yleensä vain Valko-Venäjän liiga) on Valko-Venäjän jalkapallon pääsarja, jonka voittaja on maan jalkapallon mestari. Liiga toimii Valko-Venäjän jalkapalloliiton alaisuudessa. Liigassa pelaa 12 joukkuetta. Kauden päätteeksi kaksi huonoimmin sijoittunutta joukkuetta putoaa ykkösliigaan, josta kaksi parasta nousee korkeimmalle sarjatasolle.

Joukkueet kaudella 2019
 FK BATE Borisov
 FK Dinamo Brest
 FK Dinamo Minsk
 Dnyapro Mogilev
 Energetik-BGU Minsk
 FK Homel
 FK Gorodeya
 FK Isloch Minsk Raion
 FK Minsk
 FK Neman Grodno
 FK Šah’tsjor Salihorsk
 FK Slavia Mozyr
 FK Slutsk
 PFK Tarpeda Minsk
 FK Torpedo Žodzina
 FC Vitebsk

Mestarit

Lähteet 

Valko-Venäjän jalkapallosarjat
Sapporo Dome

Sapporo Dome on Sapporossa Japanissa sijaitseva katettu urheilustadion. Sitä käytetään enimmäkseen baseball- ja jalkapallo-otteluihin. Se toimii baseballseura Hokkaido Nippon Ham Fightersin ja jalkapalloseura Consadole Sapporon kotikenttänä.

Stadion valmistui vuoden 2001 maaliskuussa, ja sen yleisökapasiteetti on 42 300 henkilöä. Sen suunnittelusta vastasi japanilainen arkkitehti Hiroshi Hara. Stadion myös isännöi joitakin jalkapallon vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.

Stadion oli myös vuoden 2007 hiihdon maailmanmestaruuskisojen maastohiihdon ja yhdistetyn sprinttien lähtö ja maali.

Kesäolympialaisten 2020 jalkapallo-otteluita tullaan myös pelaamaan stadionilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sapporo Domen kotisivu 

Japanin jalkapallostadionit
Japanin baseballstadionit
Kesäolympialaiset 2020
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2002
Sapporo
Jolosjoki

Jolosjoki on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva joki Oulun kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, entisten Ylikiimingin ja Kiimingin kuntien alueella.

Reitti
Jolosjoen nimetty uoma alkaa Mannilan kylässä olevasta Mannisenjärvestä ja laskee Kiiminkijokeen Tirinkylässä. Joen pituus on noin 27 kilometriä.

Veden lähteet ja laatu
Valjastamaton Jolosjoki virtaa halki pääosin suoperäisen maaston. Jokeen laskee useita suo-ojia sekä muita pienempiä puroja. 

Suoperäisen maaston takia joen vesi on tummaa ja humuspitoista, ja sen rauta- ja fosforipitoisuudet ovat suuria. Tutkimuksissa veden laatu on todettu alajuoksulla välttäväksi ja yläjuoksulla tyydyttäväksi. Joki saa vetensä pääosin Joloksen Mannisenjärvestä. Jolosjärvi laskee Keskimmäisenojan–Väliojan kautta Mannisenjärveen. Myös laajalta Värkkisuon–Säippäsuon suoalueelta alkava Hirvioja laskee Väliojaan.

Lähteet

Jolos
Kiimingin luonto
Kiiminkijoen vesistö
Oulun joet
Robby Krieger

Robert Alan ”Robby” Krieger (s. 8. tammikuuta 1946 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockkitaristi, -lauluntekijä ja -laulaja, joka tunnetaan parhaiten vuosina 1965–1973 toimineen The Doors -yhtyeen kitaristina ja lauluntekijänä.

Elämä ja ura
Krieger syntyi 8. tammikuuta 1946 Los Angelesissa. Hän on kitaristina itseoppinut. Krieger soitti aluksi flamencokitaraa ja sen jälkeen myös folkia, jazzia ja bluesia. Rockin soittamisesta hän kiinnostui käytyään Chuck Berryn konsertissa, minkä jälkeen hän osti itselleen tunnusmerkiksi muodostuneen Gibson SG -kitaran. Hän opiskeli yliopistossa fysiikkaa ja intialaista musiikkia. Hän jammaili rumpali John Densmoren kanssa ja tapasi meditaatiotunneilla myös Ray Manzarekin. Tämän kautta hän tutustui Jim Morrisoniin, ja nelikko muodosti yhdessä The Doorsin. Yhtyeen ensimmäinen hitti oli Kriegerin kirjoittama ”Light My Fire”. Muita Kriegerin kirjoittamia The Doorsin kappaleita ovat esimerkiksi ”Love Me Two Times”, ”Touch Me” ja ”Love Her Madly”.

Morrisonin kuoltua 1971 yhtye julkaisi triona kaksi albumia, joilla Krieger jakoi lauluosuudet kosketinsoittaja Manzarekin kanssa. The Doorsin hajottua kahden vuoden kuluttua Krieger perusti rumpali Densmoren kanssa The Butts Band -yhtyeen, jonka ainoaksi jäänyt yhtyeen nimeä kantanut albumi ilmestyi vuonna 1974. 1970- ja 1980-luvuilla hän levytti joitakin albumeja The Robby Krieger Bandissä. Krieger on myös soittanut kitaraa joissakin Blue Öyster Cultin kappaleissa. 

2000-luvulla Krieger esiintyi Manzarekin kanssa nimellä The 21st Century Doors, vuodesta 2005 lähtien nimellä Riders on the Storm ja myöhemmin nimellä Manzarek–Krieger.

Rolling Stonen kaikkien aikojen sadan parhaan kitaristin listalla Krieger on sijoittunut 91. sijalle.

Krieger on kirjoittanut Doors-ajastaan muistelmat Set the Night on Fire: Elämää, kuolemaa ja kitaransoittoa The Doorsissa (Like, 2022).

Diskografia

Soolo
Robbie Krieger & Friends (1977)
Versions (1982)
Robby Krieger (1985)
No Habla (1989)
Door Jams (1989)
Cinematix (2000)
Singularity (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla

The Doors
Vuonna 1946 syntyneet
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Elävät henkilöt
Kiiminkijoen vesistöalue

Kiiminkijoen vesistöalue (vesistöaluetunnus 60) on Suomessa vesistöalue, jonka laskujoki Kiiminkijoki laskee Perämereen. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla Utajärven, Pudasjärven, Puolangan ja entisten Haukiputaan, Kiimingin ja Ylikiimingin kuntien alueella. Vesistöalueen pääjoet ovat Kiiminkijoki sekä sen suurin sivujoki Nuorittajoki.

Kiiminkijoen valuma-alueen pinta-ala on 3 813,55 neliökilometriä ja järvisyys on 2,97 %. Joen pääuoman pituus on noin 150 kilometriä. Nuorittanjoen valuma-alueen pinta-ala on 1 136 km² ja järvisyys 2,2 %. Muut Kiiminkijoen huomattavat sivujoet ovat Tilanjoki-Pirttijoki, Jolosjoki ja Vepsänjoki. Kiiminkijoen valuma-alueen pinta-alasta noin 60 % on suota.

Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet :
 Kiiminkijoen alaosan alue (60.01)
 Ylikiimingin alue (60.02)
 Kiiminkijoen keskiosan alue (60.03)
 Juorkunan alue (60.04)
 Puolankajärven valuma-alue (60.05)
 Nuorittajoen alaosan alue (60.06)
 Nuorittajoen yläosan valuma-alue (60.07)
 Pirttijoen valuma-alue (60.08)
 Kuorejoen valuma-alue (60.09)

Vesistöalueen suurimmat järvet ovat joen keski- ja latva-alueilla sijaitsevat Kalhamajärvi, Iso Olvasjärvi, Vihajärvi sekä Auhojärvi. Virtaamien vaihtelut ovat suuria vähäjärvisyyden vuoksi.

Kiiminkijoen vesistöalue on nykyään suojeltu koskiensuojelulailla. Kiiminkijoki kuuluu Project Aqua -ohjelmaan, jonka tavoitteena on säilyttää vesistöt jatkuvan tieteellisen tutkimustyön kohteina. Kansainvälisestikin harvinaisena Kiiminkijoki on kokonaisuudessaan sisällytetty Natura 2000 -ohjelmaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Ymparisto.fi — Kiiminkijoen vesistöalue

Pohjois-Pohjanmaa
Lizzie McGuire

Lizzie McGuire on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo yläasteikäisen tytön tavallisesta arjesta ja tapahtumista. Sarjaa esitettiin kahden tuotantokauden verran Yhdysvalloissa Disney Channelilla 12. tammikuuta 2001 – 14. helmikuuta 2004. Sarjan on luonut Terri Minsky, joka toimi myös sarjan showrunnerina.

Keskeisimmät hahmot 

Elizabeth Brooke "Lizzie" McGuire (Hilary Duff)
Lizzie on tavallinen seitsemäsluokkalainen koulutyttö (toisella tuotantokaudella kahdeksasluokkalainen), joka ei ole älykkö eikä koulun suosituinkaan, mutta myös kömpelö. Lizzie siis kohtaa kaikki tavallisen koululaisen ongelmat: kiusaamiset ja oman kasvamisen ongelmat. Mutta onneksi Lizziellä on kaksi hyvää ystävää Miranda ja Gordo, joilta hän saa vertaistukea. 

Miranda Isabella Sanchez (Lalaine Ann Vergara-Paras )
Miranda on toinen Lizzien parhaista kavereista ja kolmikon kapinallinen. Miranda ei ole sarjassa enää kuudessa viimeisessä jaksossa, eikä sarjasta tehdyssä elokuvassa.

David Zephyr "Gordo" Gordon (Adam Lamberg)
Gordo on ollut Lizzien parhaita ystäviä aivan syntymästä lähtien. Hän on ihastunut Lizzieen ja erittäin hyvä koulussa. Gordolta irtoaakin hyviä neuvoja ja sarkastisia huomautuksia Lizzielle.

Matthew "Matt" McGuire (Jake Thomas)
Matt on Lizzien pikkuveli, joka tuhoaa usein jotain. Hänellä on paras ystävä nimeltään Lanny, joka ei koskaan puhu mitään. Jokaisessa jaksossa Matt keksii uusia kepposia, joka saa usein Lizzien ärtymään.

Joanne "Jo" McGuire (Hallie Todd)
Jo on Lizzien äiti, joka yrittää parhaansa mukaan tehdä tyttärensä elämästä paremman, mutta useimmiten tulos on Lizzielle aivan päinvastainen ja nolo.

Samuel "Sam" McGuire (Robert Carradine)
Sam on Lizzien isä, joka hauskuuttaa muita ja näin yrittää kohentaa yleistä mielialaa.

Piirros-Lizzie (äänenä Hilary Duff)
Päähahmo Lizzien ajatukset katsojille paljastava piirroshahmo.

Oheistuotteet 

Lizzie McGuiresta on tehty monia oheistuotteita, kuten televisiosarjan lisäksi lukuisia kirjoja ja elokuva  The Lizzie McGuire Movie. Yhdysvalloissa on julkaistu sarjan jaksoja romaanimuodossa, Neiti Etsivä -tyylisiä salapoliisitarinoita (Lizzie McGuire Mysteries) ja TOKYOPOP:in julkaisemia manga-tyylisiä sarjakuvia. Lizziestä on myös tehty nukke vuonna 2002.

Yhdysvalloissa ja joissakin muissa maissa on julkaistu teemojen mukaan valittuja jaksoja DVD:llä sekä kaikki jaksot boksina.

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Nuortensarjat
Felix V

Felix V (aiemmin Savoijin herttua Amadeus VIII;  1383–1451) oli vastapaavina lähes kymmenen vuotta 1439–1449. 

Baselin konsiili julisti paavi Eugenius IV:n syrjäytetyksi ja halusi vastapaaviksi varakkaan ja vaikutusvaltaisen aatelismiehen. Valinta osui Savoijin herttuaan, joka oli hallinnut alamaisiaan tasapuolisesti ja lempeästi ja osoittanut kiinnostusta kirkon asioihin. Keisari Sigismund Luxemburgilainen oli osoittanut tyytyväisyyttään Amadeukseen korottamalla tämän kreivistä herttuaksi vuonna 1416. Vaimonsa Maria Burgundialaisen kuoltua herttua Amadeus päätti keskittyä rukoukseen ja mietiskeluun, mutta ei kuitenkaan kokonaan jättänyt alueidensa hallintoa. Hän nimitti poikansa Ludwigin herttuakunnan valtionhoitajaksi ja vetäytyi Ripailleen Genevejärven rannalle. Siellä hän vietti luostaria muistuttavaa elämää yhdessä viiden ritarin kanssa. Tämän Pyhän Mauriuksen ritarikunnan säännöt Amadeus laati itse.

Vastapaavina Felix V ei onnuítunut saamaan kannatusta juuri Savoijin ja Sveitsin ulkuopuolelta. Hän luopui paavin tittelin tavoittelusta 1449, tunnusti Nikolaus V:n paaviksi ja sai lohdutukseksi kardinaalin aseman.

Lähteet 

Vastapaavit
Vuonna 1383 syntyneet
Vuonna 1451 kuolleet
Brendan Fraser

Brendan James Fraser (s. 3. joulukuuta 1968 Indianapolis, Indiana) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Mimmikisa (1991), jonka jälkeen Fraser on esiintynyt yli 30 elokuvassa. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat Crash, Viidakon Ykä, Muumio ja Muumion paluu ja Muumio: Lohikäärmekeisarin hauta. Fraser sai ensimmäisenä yhdysvaltalaissyntyisenä tähden Kanadan Walk of Fameen maaliskuussa 2006, mutta hänellä ei ole tähteä Hollywood Walk of Famella. Brendan Fraser tekee stunttinsa itse.

Fraser on eronnut ja hänellä on kolme poikaa.

Filmografiaa 
Mimmikisa (Dogfight) (1991)
California Man - svengaava fossiili (1992) (Encino Man)
School Ties (1992)
Sekopäät (Airheads) (1994) 
Meksikon pikajuna (The Scout ) (1994)
Kaikella kunnialla (With Honors ) (1994) 
Nyt ja silloin (Now and Then) (1995)
Viidakon Ykä (George of the Jungle) (1997)
Jumalia ja hirviöitä (Gods and Monsters) (1998)
Blast from the Past – Vihdoinkin pihalla (Blast from the Past) (1999)
Muumio (The Mummy) (1999)
Peloton punatakki (Dudley Do-Right) (1999)
Pyörryksissä (Bedazzled) (2000)
Muumion paluu (The Mummy Returns) (2001)
Monkeybone(2001)
Hiljainen amerikkalainen (The Quiet American) (2002)
Looney Tunes: Taas kehissä (2003)
Crash (2004)
Journey to the End of the Night (2006)
The Last Time (2006)
Yön pimeä puoli (Journey to the End of the Night) (2006)
The Air I Breathe (2007)
Muumio: Lohikäärmekeisarin hauta (The Mummy: Tomb of the Dragon Emperor) (2008)
Mustesydän (2008)
Matka maan keskipisteeseen (Journey the Center of the Earth) (2008)
Karvaturrit vastakarvaan  (Furry Vengeance) (2010)
Extraordinary Measures (2010)
Whole Lotta Soul (2012)
Escape from Planet Earth (2013)
Gimme Shelter (2013)
The Nut Job (2014)

Lähteet

Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Amerikankanadalaiset
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Thorstein Bergman

Thorstein Bergman (23. elokuuta 1942 Härnösand, Ruotsi – 26. toukokuuta 2022) oli ruotsalainen laulaja ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Dan Anderssonin ja Nils Ferlinin runojen tulkitsijana, joihin hän on usein tehnyt melodian. Hän on levyttänyt omia tulkintojaan myös Emil Hagströmin, Helmer Grundströmin och Birger Normanin lauluista.

Bergman levytti ruotsinnoksia amerikkalaisista kantrisävelmistä sekä omia tekstejään ja sävellyksiään. Eräs hänen ensimmäisistä levytyksistään oli ruotsinkielinen versio Buffy Sainte-Marien kappaleesta Universal Soldier. Tunnetuin Bergmanin omista lauluista on Om du nånsin kommer fram till Samarkand, jonka Cumulus on levyttänyt suomeksi.

Bergman oli suosittu esiintyjä Ruotsissa, joskin viimeisinä vuosinaan hän konsertoi harvoin. Suosiosta huolimatta hänen levytyksistään on julkaistu CD-levyillä vain pieni osa, alkuperäiset vinyylilevyt ovat keräilykohteita. Viime aikoina hänen levyjään on julkaistu Spotifyssa.

Suomeksi Bergmanin sävelmiä voi kuunnella Hectorin levyllä Ruusuportti ja Esa Niemitalon albumilla Laulelmia suomalaismetsistä.

Diskografia
Albumi
1966 - Have you ever been lonely
1967 - Helgdagskväll i timmerkojan  - Dan Anderssonin runoja
1968 - Fragment
1970 - Latinamerika - spel om en verklighet
1970 - Diktaren och människan  - Dan Anderssonin runoja
1971 - Thorstein Bergman  - kokoelma vuosilta 1965-68
1971 - Att lyssna på varandra - Att leva med naturen
1971 - Visor i Tidlösa   - Emil Hagströmin runoja
1972 - En skål i bröder  - Nils Ferlinin runoja
1972 - Föreställning!
1975 - En kabaret, en show, ett tivoli  - Nils Ferlinin runoja
1976 - Folk som har sånger kan inte dö
1977 - Tonsättning: Thorstein Bergman
1978 - ...högst av allt hör jag kärlekens sång  - Dan Anderssonin runoja
1983 - ...oss till glädje  - Emil Hagströmin runoja
1984 - Thorstein Bergman sjunger Georges Brassens
1984 - Svarta motiv
1988 - Dan Andersson - Thorstein Bergman   - Dan Anderssonin runoja
1994 - För mina tänkta vänner 
1994 - Trärikets sånger
2003 - ...står kvar
2004 - Diamanter  - kokoelma vuosilta 1965-1994
2012 - 5 CD Original Album Serien - CD-boksi, jossa viisi alkuperäistä albumia (Have You Ever Been Lonely?, Helgdagskväll i timmerkojan, Fragment, Sjunger Georges Brassens,  För Mina Tänkta Vänner)

Lähteet 

Ruotsalaiset säveltäjät
Ruotsalaiset laulajat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Esa Niemitalo

Esa Niemitalo (s. 2. syyskuuta 1945 Lapua) on Ruotsissa pitkään asunut suomalainen laulaja. Hän on tehnyt paljon yhteistyötä Aappo I. Piipon kanssa. Ruotsissa asuessaan hän toimi maakäräjäkunnanvaltuutettuna. Niemitalon nykyinen asuinpaikka on Muurame Keski-Suomessa.

Ura
Kansakoulun jälkeen Esa Niemitalo elätti itsensä metsurina ja metallityömiehenä. Hänen laulajanuransa käynnistyi hieman erikoisella tavalla hänen jouduttuaan 18-vuotiaana lähes vuodeksi parantolahoitoon tuberkuloosin vuoksi. Parantolassa hän tapasi laulavan ja kitaraa soittavan Heikki Reimanin – sanoittaja ja säveltäjä Raul Reimanin isän –, joka innosti hänet musiikkiopintoihin ja josta tuli hänen elinikäinen ystävänsä. Parannuttuaan tuberkuloosista Niemitalo pääsi Scandia-levy-yhtiön koelauluun ja tuottaja Jaakko Salo ryhtyi etsimään hänelle sopivaa levytysmateriaalia. Kesäkuussa 1966 Niemitalo levytti ensisinglensä Lähdettiinpä ruunalla Helsinkiin / Tumman orren alla. Vuonna 1967 hänen levytyksensä ja keikkailunsa hiipuivat, kun hän suoritti asevelvollisuutensa yleten reservin vänrikiksi.

Hiljaisen työtilanteen vuoksi Niemitalo muutti perheineen Ruotsiin 1970-luvun alussa. Päivätyönsä ohella hän teki laulukeikkoja ja vuonna 1973 hän julkaisi omakustanteisen EP-levyn Alla Slussenin siltojen, jonka laulutekstit olivat Tukholmassa asuneen kirjailija Aappo I. Piipon kynästä. Jatkossa Piippo sanoitti kaikki Niemitalon levyt. Vuonna 1975 ilmestyi Niemitalon ensimmäinen albumi Elämän korttipeli, josta tuli menestys niin ruotsinsuomalaisten keskuudessa kuin Suomessakin. Tämän ansiosta hän saattoi jättää siihenastisen päivätyönsä telakalla ja vuonna 1976 hän perusti oman automaalaamon. Niemitalo palasi Suomeen 1980-luvun alussa ja kotiutui Jyväskylän seudulle. Tässä vaiheessa myös teatteri tuli vahvasti hänen elämäänsä.

Niemitalo on levyttänyt kantrityylisiä laulelmia, joiden tekstit kertovat elämästä vieraassa maassa ja maalaispojan tunteista suuressa kaupungissa. Hän on myös levyttänyt albumillisen Dan Anderssonin runoihin sävellettyjä lauluja. Niemitalon lauluääni muistuttaa Tapio Rautavaaraa, ja hän onkin esiintynyt Rautavaaran elämästä kertovassa näytelmässä Reissumies esittäen Rautavaaraa itseään. Poikavuosista asti ihailemansa Rautavaaran Niemitalo ehti tavata kahdesti tämän eläessä. Hän näytteli pääroolin Veikko Lavin elämästä kertovassa näytelmässä Isänmaan Toivo, joka esitettiin Kotkan kaupunginteatterissa vuonna 1983. Toistaiseksi viimeisen albuminsa Niemitalo julkaisi vuonna 1990.

Diskografia 
 Lähdettiinpä ruunalla Helsinkiin / Tumman orren alla (1966, Scandia KS 653)
 Lippalakki / Vanha laulaja (1966, Scandia KS 673)
 Tanssit Harjulassa / Saviset saappaat (1967, Scandia KS 732)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Esa Niemitalon kotisivut
 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomenselän Sanomat

Suomenselän Sanomat (SSS) on Suomenselän alueella Virroilla ilmestyvä paikallislehti, jonka levikkialueeseen kuuluvat myös Ähtäri, Lehtimäki ja Soini. Lehti ilmestyy nykyään kerran viikossa, torstaisin.

Kustantaja Suomenselän Sanomat Oy on alkanut julkaista myös toista paikallislehteä, Ähtärinjärven Uutisnuottaa, joka kattaa SSS:n kanssa täysin saman levikkialueen Virtaita lukuun ottamatta. Näin Suomenselän Sanomat on muotoutunut lähinnä Virtain paikallislehdeksi etenkin, kun otetaan vielä huomioon se, että Viiskunta ja ilmaisjakelulehti Ykköset kilpailevat samoista markkinoista.

Suomalaiset paikallislehdet
Virrat
Vincent (vuoden 1982 elokuva)

Vincent on Tim Burtonin ohjaama lyhyt mustavalkoinen animaatioelokuva vuodelta 1982. Elokuva on tehty stop motion -tekniikalla. Päähenkilö 7-vuotias Vincent on tavallinen pikkupoika, joka kuvittelee olevansa Vincent Price. Elokuvassa on runomittainen kerronta. Burton teki lyhytelokuvan idolinsa Vincent Pricen kunniaksi, ja Price esiintyi kertojan roolissa.

Aiheesta muualla
 
 
 

Vuoden 1982 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Tim Burtonin ohjaamat elokuvat
Disneyn animaatioelokuvat
Dioscorus

Vastapaavi Dioscorus oli mahdollisesti myös laillinen paavi, sillä hän oli Bonifacius II:n vastaehdokkaana, mutta kuoli 22 päivää valintansa jälkeen vuonna 530. Hänen virkakautensa alkoi 22. syyskuuta ja loppui 14. lokakuuta 530. 

Vastapaavit
Mercedes-Benz Arena (Stuttgart)

Mercedes-Benz Arena on jalkapallo- ja yleisurheilustadion Stuttgartissa, Saksassa. Vuoteen 1993 nimenä oli Neckarstadion, mutta nimi vaihtui kaupunginvaltuuston päätöksellä Gottlieb-Daimler-Stadioniksi edesmenneen paikallisen teollisuusmiehen Gottlieb Daimlerin mukaan. Vuonna 2008 stadion sai nykyisen nimensä. Stadionin kapasiteetti on 57 000 katsojaa.

Saksalaisen arkkitehti Paul Bonatzin suunnittelema stadion valmistui vuonna 1933 nimellä Adolf-Hitler-Kampfbahn. Ensimmäinen siellä pidetty tapahtuma oli voimistelufestivaali vielä samana vuonna. Toisen maailmansodan jälkeen stadion toimi lähinnä amerikkalaisten miehitysjoukkojen käytössä baseball-otteluiden tapahtumapaikkana nimillä Century Stadium ja Kampfbahn. Nimi Neckarstadion otettiin käyttöön vuonna 1949.

Nykyään stadion toimii jalkapallojoukkue VfB Stuttgartin kotistadionina ja siellä järjestetään myös muita suuria urheilutapahtumia, kuten Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1986 ja Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1993. Se on ollut myös jalkapallon MM-kilpailuiden näyttämönä vuosina 1974 ja 2006. Vuonna 2006 stadionilla pelattiin kuusi ottelua. Neljä alkusarjaottelua, yksi ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelu ja pronssiottelu.

Stadion on ollut pitkään Berliinin ja Münchenin olympiastadionien ohella Saksan suurten yleisurheilutapahtumien näyttämönä ja teknisen kehityksen tienavaajana. Muun muassa Saksan ensimmäinen synteettinen juoksurata ja värillinen jättinäyttö asennettiin juuri Stuttgartin stadionille. Myös viimeisimmät suuret yleisurheilutapahtumat on järjestetty juuri Stuttgartissa.

Lähteet
Mercedes-Benz Arenan viralliset kotisivut

Saksan jalkapallostadionit
Saksan yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 1993
Stuttgartin rakennukset ja rakennelmat
Stuttgartin urheilu
Christy

Christy oli lyhytaikaiseksi jäänyt vuonna 1994 tuotettu yhdysvaltalainen koko perheen televisiosarja, jonka pääosissa olivat Kellie Martin, Emmy-palkinnon osastaan voittanut Tyne Daly, Randall Batinkoff ja Stewart Finlay-McLennan. Se jäljenteli sarjojen Pieni talo preerialla ja Tie Avonleaan -tyyliä, ja sen tapahtumat perustuivat Catherine Marshallin romaaniin. Sarja ei kuitenkaan yltänyt lähellekään kummankaan edellä mainitun draamasarjan katsojalukuja, joten se lopetettiin vain yhden tuotantokauden jälkeen. Se sai jatkoa vasta vuonna 2001 valmistuneen elokuvan muodossa. Elokuvan pääosassa Christy Huddlestonin roolissa nähdään suuresti Kellie Martinia muistuttava Lauren Lee Smith.

Juoni

Christy kertoo nuoren opettajattaren, Christy Huddlestonin (Martin), saapumisesta pieneen ja syrjäiseen tennesseeläiseen Cutter Gapin vuoristokylään 1910-luvun puolivälissä. Keskellä Appalakkien vuoristoa sijaitseva kylä on suoranainen takapajula, jossa vanhat tavat ovat voimissaan. Kyläläisten keskuudessa ovat voimissaan säännöt ja tavat, jotka muistuttavat vanhojen skotlantilaisten klaanien tapoja.

Vielä sarjan edetessä Christy ja muut päähenkilöt, lähetysaseman pitäjä Alice Henderson (Daly), pastori Grantland (Batinkoff) ja tohtori McNeil (Finlay-McLennan) jäävät tylysti ulkopuolisiksi kyläläisten pienessä yhteisössä. Naiset ovat sarjan voimakkaimmat hahmot, ja miehet kuvataan hajamielisinä ja päämäärättöminä. 

Romantiikan nälkäiset saattoivat nauttia pastorin sekä tohtorin kilpakosinnasta, jonka kohteena sarjan päähenkilö oli. Sarjan viimeinen jakso päättyikin kohtaan, jossa Christy oli vaikean valinnan edessä: hänen täytyi joko palata kotiin suureen kaupunkiin tai jäädä Cutter Gapiin ja valita jompikumpi kilpakosijoista puolisokseen.

Aiheesta muualla
 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Visions

Visions on Stratovarius-yhtyeen kuudes albumijulkaisu, joka julkaistiin vuonna 1997. Se on monien mielestä yhtyeen todellinen läpimurtolevy, jolla Stratovarius pääsi yleisön tietoisuuteen. Levy sisältää hittikappaleen ”Black Diamond”. Teosta pidetään yleisesti Power metal -klassikkona, ja sillä on suuri vaikutus moderniin metallimusiikkiin.

Kappaleet 
Sävellykset: numerot 1–10 ja 13 Timo Tolkki.   

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Bonuskappaleet:

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu
 Timo Tolkki – kitara
 Jörg Michael – rummut
 Jens Johansson – koskettimet
 Jari Kainulainen – basso

Vierailijat 
Kimmo Blom, Marko Vaara ja Richard Johnson – taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Stratovariuksen albumit
Vuoden 1997 albumit
Dario Argento

Dario Argento (s. 7. syyskuuta 1940 Rooma, Italia) on italialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Parhaiten hänet tunnetaan kauhuelokuvista ja gialloista.

Argenton ura alkoi vuonna 1970 Kuoleman lintu -elokuvan myötä. Tunnetuimmat teoksensa hän on tehnyt 1970-luvulla, kuten Verenpunainen kauhu (1975) ja Suspiria – tappavat huokaukset (1977). 

Argenton kultakauteen lasketaan usein kuuluvan kuusi elokuvaa: Profondo Rosso (1975), Suspiria (1977), Inferno 80 (1980), Pelkoa ei voi paeta (1982), Phenomena (1985) ja Opera (1987).

Itse ”jännityksen mestari” Alfred Hitchcock antoi nuorelle ohjaajakyvylle tunnustusta kommentoimalla Argenton Verenpunainen kauhu -elokuvaa sanoin: ”Tämä nuori italialaiskaveri alkaa huolestuttaa minua.” Vuonna 2005 Argento ohjasi Hitchcockin teoksista kertovan televisioelokuvan.

Argento on merkitty myös yhdeksi Sergio Leonen ohjaaman ja käsikirjoittaman spagettiwestern-klassikon Huuliharppukostajan käsikirjoittajista.

Dario Argenton tytär on näyttelijä-ohjaaja Asia Argento, joka näytteli naispääosaa Dario Argenton elokuvissa Trauma (1993), Stendhal-syndrooma (1996), Oopperan kummitus (1998) ja La Terza madre (2007).

Filmografia (ohjaajana) 
 Oggi a me... domani a te (Kostajat) (1968)
 L’ Uccello dalle piume di cristallo (Kuoleman lintu) (1970)
 Il Gatto a nove code (Hiipivä kauhu) (1971)
 4 mosche di velluto grigio (Neljä kärpästä harmaalla sametilla) (1971)
 La porta sul buio (1973) (episodit ”Testimone oculare” ja ”Il Tram”) (Tv-sarja)
 Le Cinque giornate (The Five Days) (1973)
 Profondo rosso / Deep Red (Verenpunainen kauhu) (1975)
 Suspiria (Suspiria – tappavat huokaukset) (1977)
 Inferno (Inferno 80) (1980)
 Pelkoa ei voi paeta (Tenebre, Tenebrae) (1982)
 Phenomena (Phenomena - ilmiö) (1985)
 Opera (1987)
 Gli incubi di Dario Argento (1987) (tv-sarja, 9 jaksoa)
 Due occhi diabolici (Pahan silmät) (1990) (episodi ”The Black Cat”)
 The King of Ads (1991) (episodi ”Fiat Croma commercial”) (Dokumentti)
 Trauma (1993)
 La Sindrome di Stendhal (Stendhal-syndrooma) (1996)
 Il Fantasma dell’opera'''' (Oopperan kummitus) (1998)
 Non Ho Sonno (Sleepless) (2000)
 Il Cartaio (Peluri) (2004)
 Ti piace Hitchcock? (Pidätkö Hitchcockista?) (2005) (Tv-elokuva)
 Masters of Horror (episodit ”Jenifer” 2005 ja ”Pelts” 2006) (Tv-sarja)
 La Terza madre (Mother of Tears) (2007)
 Giallo (2009)
 Dracula 3D (2012)

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Timonen, Lauri: ”'Ok, tuokaa pervot sisään!' – Dario Argenton veri kuohuu”. Filmihullu'' 2/2016.

Aiheesta muualla 

 
 
 

Italialaiset elokuvaohjaajat
Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Italialaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Vic Rattlehead

Vic Rattlehead on thrash metal-yhtye Megadethin maskotti, jonka yhtyeen perustaja Dave Mustaine alun perin loi. Vic on luurankomainen hahmo, joka ilmentää fraasia "älä näe pahaa, älä kuule pahaa, älä puhu pahaa." Hahmon silmät ovat peitetty pulteilla kiinnitetyllä metallisella visiirillä, suu salvattu koukuilla sekä korvat peitetty metallisilla hupuilla. Vic ei kuitenkaan esiinny joka levyn kannessa, ja 90-luvulla julkaistiin neljä levyä ilman Vicin esiintymistä etukannessa.

Dave Mustaine on myöhemmin myös paljastanut, että hän aikoi alun perin ottaa tatuoinnin Vic Rattleheadista.

Yhtyeen debyyttialbumi Killing Is My Business... And Business Is Good! sisältää kappaleen nimeltä "The Skull Beneath the Skin", jossa Vic Rattlehead kuvataan kokonaisuudessa. Kappaleen sanoissa kuvataan Vicin kasvoja näin:

Suom. 

Samaan tapaan kuin Eddie Iron Maidenin konserteissa, Vic on joissain tapauksissa tullut lavalle liikkuvana ja täysikokoisena.

Esiintyminen albumeilla

Etukansissa
1984 Demo - Vicin pää jonka ympärillä on verisiä luita.
Killing Is My Business... And Business Is Good! (1985) - Vicin päästä otettu valokuva.
Peace Sells...But Who's Buying? (1986) - Vic nojaa "For Sale"-kylttiin,  Yhdistyneiden kansakuntien tuhoutuneen päämajan edessä.
So Far, So Good... So What! (1988) - Vic sotilasasussa konepistoolin kanssa.
Rust in Peace (1990) - Vic lentokonehallissa maailman (sen ajan) johtavien poliitikoiden ympäröitynä. Vicin kädessä on myös hohtava vihreä esine ja hänen edessään on putkilo joka sisältää avaruusolion.
Risk (vain vuoden 2004 uudelleenjulkaisulla) - Vicin kuvan näkee rotanloukussa.
Capitol Punishment: The Megadeth Years (2000, kokoelma) - Vicin pienet päät normaalien, suurien pääkallojen vieressä.
The World Needs a Hero (2001) - Vic nousee kuolleen miehen rintakehästä.
The System Has Failed (2004) - Vic myy poliitikoille (kuvassa mm. George W. Bush, Bill ja Hilary Clinton ja Condoleeza Rice) syyttömyystuomioita.
Greatest Hits: Back to the Start (2005) - Vicin pää näkyy ydinräjähdyksen pilvessä.
United Abominations (2007) - Vic nahka-asusteessa "enkelin" alapuolella, kädessään haulikko.

Sisäkansissa ja lehtisissä
Countdown to Extinction (1992) - Vic laskee pienillä pääkalloilla koristetulla helmitaululla.
Youthanasia (1994) - Vicillä on yllään musta kaapu, ja hänellä on sylissään pieni vauva.
Endgame (2009) - Vic nostaa pussin pois jonkinlaisen vangin päästä.

Katso myös
Eddie the Head
Snaggletooth

Lähteet

Maskotit
Megadeth
Kuvitteelliset elävät kuolleet
Philippe Bugalski

Philippe Bugalski (12. kesäkuuta 1963 Cusseton – 10. elokuuta 2012 Vichy) oli ranskalainen rallikuljettaja. Hän voitti vuonna 1999 sensaatiomaisesti Korsikan ja Katalonian rallin kaksivetoisella Citroenilla vaikka kisassa oli WRC-autoja. Bugalski ajoi myös kilpaa Citroën Xsara WRC:llä ja toimi tallin testikuskina. Viimeisen WRC-kisansa hän ajoi vuonna 2003 Kataloniassa, mutta testasi tallille myös tämän jälkeen, ajaen mm. Citroën C4 WRC:tä. Aktiiviuransa jälkeen Bugalski osallistui historic-ralleihin ja toimi myös belgialaisen Thierry Neuvillen tukijana. Hän osti vuonna 2009 Automeca-nimisen rallipajan, jonka suojissa Neuville aloitteli uraansa.

Bugalski menehtyi kotonaan tapaturmaisessa putoamisonnettomuudessa vuonna 2012.

WRC voitot

Lähteet

Aiheesta muualla 
Muistokirjoitus Rallin MM-sarjan virallisilla sivuilla 
Philippe Bugalski World Rally Archives
Bugalskin tulokset 
Tietoa Bugalskista 

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1963 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Gilles Panizzi

Gilles Panizzi (s. 19. syyskuuta 1965 Roquebrune-Cap-Martin) on ranskalainen uransa lopettanut ralliautoilija. Panizzin kartturina toimi pitkän aikaa hänen veljensä Hervé Panizzi. Panizzi ajoi ensimmäisen MM-rallivoittonsa vuonna 2000 Korsikalla ja otti toisen heti perään San Remossa. Myöhemmin Panizzi voitti useampia asfalttikisoja autonaan Peugeot 206 WRC. Kaudella 2006 Panizzi ajoi Škodan yksityistallissa, mutta turhauduttuaan auton kilpailukyvyttömyyteen Panizzi lähti ja hänen tilalleen tuli Harri Rovanperä. Saman kauden aikana Panizzi testasi Peugeot’n uutta Super 2000 -luokan ralliautoa. 

Vuonna 2008 Panizzi ilmoitti lopettavansa moottoriurheilu-uransa.

WRC-voitot

Aiheesta muualla 
Panizzin tulokset 
Tietoa Panizzista 

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Goal

Goal on Story House Egmontin Suomessa julkaisema jalkapalloaiheinen aikakauslehti, joka ilmestyy 6 kertaa vuodessa. Se sisältää muun muassa pelaaja- ja joukkue-esittelyitä ja muita jalkapalloaiheisia artikkeleita. Lehden päätoimittajana toimii Hermann Dill. Lisäksi lehdessä tulee julisteita. Goal-lehteä myydään esimerkiksi R-kioskilla, Lehtipisteissä, sekä isoissa marketeissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lehden kotisivut

Suomalaiset urheilulehdet
Jalkapallolehdet
DIN

DIN on lyhenne saksankielisestä ilmauksesta Deutsches Institut für Normung, joka tarkoittaa saksalaista standardointi-instituuttia. DIN on yleinen keskieurooppalainen teollisuustavaroiden valmistusta koskeva standardi. DIN on voittoa tavoittelematon yhdistys, joka on perustettu Berliinissä vuonna 1917 ja joka edustaa Saksaa kansainvälisessä standardiorganisaatiossa ISO:ssa (International Organization for Standardization).

Tällä hetkellä DIN kattaa noin 30 000 standardia lähes jokaiselta teknologian alalta. Eräs tunnetuimmista DIN-standardeista on vuonna 1922 julkaistu DIN 467, joka määrää paperien standardikoot (A4 jne.). Tämä standardi hyväksyttiin kansainväliseksi ISO 216 -standardiksi vuonna 1975.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kotisivu 

ISO
Saksalaiset järjestöt
Standardisoimisjärjestöt
Luettelo vallassa olevista monarkeista

Tämä on luettelo vallassa olevista monarkeista. Luettelo sisältää vain itsenäisten valtioiden monarkit. Luettelossa on otettu huomioon myös kaikki  Kansainyhteisön monarkiat, joiden valtaistuimella on kuningas Charles III. Luettelo on maanosittain aakkosjärjestyksessä.

Luettelo

Lähteet 

Vallassa olevat monarkit
Luettelot valtioista
Teuvan Rivakka

Urheiluseura Teuvan Rivakka perustettiin vuonna 1902 Teuvalla, Etelä-Pohjanmaalla. Nykyään seurassa on hiihto-, suunnistus-, yleisurheilu-, sulkapallo-, kuntourheilu-, pyöräily-, lentopallo-, salibandy- ja painijaostot. Seura ylläpitää Kaarihovi-nimistä tanssipaikkaa.

Seuraa on vuosien varrella edustanut mm. keihäänheiton olympiavoittaja Pauli Nevala, vapaapainin olympiamitalisti Jukka Rauhala , vapaapainin euroopanmestari Pekka Rauhala sekä pikajuoksija Antti Rajamäki.

Aiheesta muualla 
 Teuvan Rivakan Internet-sivut

Teuva
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Limbo

Limbo voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 limbo, akrobaattinen tanssilaji
 Limbo, ohjelmointikieli
 Limbus tai limbo, katolisessa teologiassa välitila kastamattomina kuolleille lapsille ja Vanhan testamentin hurskaille
 Limbo, tasohyppelypeli.
 Limbo, Ben Sharrockin ohjaama elokuva (2020)
Monacon Grand Prix 2006

Monacon Grand Prix 2006 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de Monaco 2006) oli Formula 1 -kauden 2006 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 28. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa.

Kilpailuun paalupaikalta lähti Renault'n Fernando Alonso, koska Ferrarin Michael Schumacherin aika-ajosuoritus hylättiin, kun tuomaristo katsoi Schumacherin pysähtyneen tahallisesti radan toiseksi viimeiseen mutkaan hidastamaan muiden viimeisiä aika-ajokierroksia viimeisen (kolmannen) aika-ajo-osan loppuhetkillä. Ferrarin aika-ajot eivät menneet muutenkaan putkeen, kun toinen Ferrari-kuljettaja Felipe Massa ajoi seinään aika-ajojen ensimmäisellä osalla, ennen kuin hän ehti ajaa yhtäkään aikakierrosta.

Kilpailun voitti Fernando Alonso, toiseksi tuli neljännestä lähtöruudusta aloittanut Juan Pablo Montoya ja kolmanneksi seitsemännestä lähtöruudusta aloittanut David Coulthard, jonka Red Bull -tallille palkintosijoitus oli kaikkien aikojen ensimmäinen.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Lähtöjärjestys 

 Giancarlo Fisichellan kolme parasta aikaa hylättiin, koska hän esti David Coulthardia tämän nopealla kierroksella.
 Felipe Massan sijoitusta pudotettiin kymmenellä lähtöruudulla moottorivaihdon takia.
 Michael Schumacherin suoritus hylättiin tahallisen radalle pysähtymisen takia.

Kilpailu
Michael Schumacher lähti kilpailuun varikkosuoralta
Lähdössä Midland-kuljettajat kolaroivat keskenään, Monteiro kävi varikolla vaihtamassa etusiiven ja Albers sai varikonläpiajorangaistuksen
Michael Schumacher ohitti Monteiron, Massan, Montagnyn ja Satōn heti ensimmäisellä kierroksella
Toisella kierroksella Webber teki virheen ensimmäisessä mutkassa ja Kimi Räikkönen pääsi ohi toiseksi
Kierroksella 20 Michael Schumacher ohitti Jenson Buttonin
Fisichella ajoi hienosti ohittaen kierroksella 39 David Coulthardin ja kierrosta myöhemmin samassa paikassa Jacques Villeneuven
Webber keskeytti kolmannelta sijalta ja turva-auto tuli radalle
Turva-auton takana ajettaessa Kimi Räikkönen on toisena, mutta joutui keskeyttämään auton sytyttyä liekkeihin ylikuumentumisen seurauksena
Nico Rosberg keskeytti kaasun hirtettyä kiinni radan viimeisessä mutkassa 25 kierrosta ennen maalia.
Kimi Räikkönen bongattiin huvijahdiltaan ottamasta aurinkoa
Franck Montagnyn kisa on päättyä 16 kierrosta ennen maalia Monteiron osuessa Montagnyyn ohitustilanteessa
Vain kuusi kierrosta ennen maalia Jarno Trullin Toyota hyytyi kolmannelta sijalta
Fernando Alonso voitti, Montoya oli toinen ja Superman Returns -elokuvaa Monacossa mainostaneen Red Bull Racingin David Coulthard oli kolmas, ottaen samalla Red Bull Racingille sen uran ensimmäisen palkintopallipaikan. Coulthardilla olikin palkintokorokkeella päällään supermiehen viitta
Palkintokorokkeella ei ruiskutettu samppanjaa veneonnettomuudessa menehtyneen Édouard Michelinin muiston vuoksi
Juan Pablo Montoyan viimeinen palkintosija

Lopputulokset

Johtokierrokset

Katso myös 
 GP2 Monacon Grand Prix 2006
 Porsche Supercup Monacon Grand Prix 2006

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lisää tietoa kauden 2006 Monacon GP:stä

Formula 1 -kausi 2006
Monacon Grand Prix
Kheiron

Kheiron (, ) on kreikkalaisessa mytologiassa Thessaliassa asuva viisas kentauri, monien sankarien opettaja. Kheiron on tunnettu viisaudestaan, lempeydestään ja lääkintätaidoistaan.

Toisin kuin muut kentaurit, jotka polveutuivat kuningas Iksionista, Kheiron oli titaani Kronoksen ja erään merenneidon poika. Täten hän myös oli ylijumala Zeuksen velipuoli. Hevosmaiset piirteensä hän oli saanut siitä, että Kronos oli lähestynyt hänen äitiään hevosen olomuodossa. Koulutuksensa Kheiron sai tieteiden ja taiteiden jumala Apollonilta ja metsästyksen jumalatar Artemiilta. Argo-laivan argonautit saivat häneltä kalenterin. Asklepios, lääkintätaidon jumala sai häneltä kaiken lääketieteellisen osaamisensa. Kheiron oli myös erinomainen lyyransoittaja. 

Kheiron asusti muiden kentaurien tapaan Pelion-vuorella. Siellä hän myös opetti Kreikan suurimpia sankareita, kuten Heraklesta, Nestoria, Iasonia, Theseusta, Odysseusta ja monia muita. Juuri Kheiron opetti Peleukselle miten saada itselleen nereidi Thetiksen. Peleuksen ja Thetiksen poika Akhilleus annettiinkin Kheironin kasvatettavaksi. 

Toisin kuin muut kentaurit, Kheiron kuului kuolemattomiin. Hänen kohtalokseen koitui kuitenkin äkkipikainen Herakles, joka ampui vahingossa opettajaansa Hydran vereen kastetulla myrkkynuolella. Kheironin tuskat olivat niin valtaisia, että hän rukoili Zeukselta kuolemaa. Zeus korotti Kheironin kuoltua hänet Jousimiehen tähdistöksi.

Lähteet

Kirjallisuutta

Kentaurit
Syytetty (elokuva)

Syytetty (The Accused) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen 
draamaelokuva, jonka on ohjannut Jonathan Kaplan. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jodie Foster ja Kelly McGillis. Foster voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen parhaasta naispääosasta draamaelokuvasta. Lisäksi hän oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi.

Juoni 

Elokuva kertoo työluokan naisesta, Sarah Tobias, jolla on kevytkenkäinen maine. Eräänä iltana baarissa ryhmä humalaisia baarin kanta-asiakkaita joukkoraiskaa hänet. Piirisyyttäjä Kathryn Murphy (McGillis) ottaa hoidattavakseen raiskausjutun, ja oikeudenkäynti osoittaa, että vaikka raiskausillan aikana olisi ollut vaikka kuinka paljon seksuaalista jännitettä ja härnäämistä, humalaiset kanta-asiakkaat ovat silti syyllisiä sekä raiskaukseen että siihen yllyttämiseen. Realistisesti kuvattu raiskaus nähdään vasta elokuvan lopussa, kun katsojien myötätunto on saatu Sarah’n puolelle.

Rooleissa

Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo arvioi Syytetyn jäävän kaavamaiseksi oikeussalidraamaksi elokuvan tärkeästä kysymyksenasettelusta huolimatta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Oikeussalidraamat
Vuoden 1988 yhdysvaltalaiset elokuvat
Deutsche Bank Park

Deutsche Bank Park (aiemmin Commerzbank-Arena), tunnettu myös nimellä Waldstadion, on jalkapallostadion Frankfurtissa, Saksassa. Se on Bundesliigaseura Eintracht Frankfurtin kotistadion.

Waldstadion avattiin vuonna 1925 ja toisen maailmansodan aikana sitä käytettiin myös poliittisten puheiden pitopaikkana. Stadion on kuitenkin nykyään lähes kokonaan uusittu lähinnä vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuita varten. Uusitulle stadionille mahtuu kansallisten sarjojen jalkapallo-otteluihin 52 300 katsojaa. Bundesliigan otteluiden lisäksi muun muassa Maanosaliittojen Cupin finaali vuonna 2005 pelattiin stadionilla. 

Toukokuusta 2005 aina kesäkuuhun 2020 saakka stadion on toiminut nimellä Commerzbank-Arena saksalaisen Commerzbank AG:n vuokrattua nimioikeudet itselleen. Heinäkuusta 2020 alkaen stadionin virallinen nimi on ollut Deutsche Bank Park. Nykyinen sopimus on nimestä on voimassa vuoden 2027 kesäkuun loppuun saakka.

Vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuissa FIFA WM-Stadion Frankfurt -nimellä toimineella stadionilla pelattiin viisi ottelua. Neljä näistä oli alkulohko-otteluita ja yksi puolivälieräottelu.

Aiheesta muualla 

Deutsche Bank Park (saksaksi ja englanniksi)

Saksan jalkapallostadionit
Frankfurt am Mainin rakennukset ja rakennelmat
Eintracht Frankfurt