joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Reto Ziegler

Reto Ziegler (s. 16. tammikuuta 1986 Geneve, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta hän on pelannut myös hyökkäävämmässä roolissa vasempana linkkinä.

Ziegler pelasi juniorivuosinaan Servettessa ja Lausanne-Sportissa, ennen kuin siirtyi Sveitsin suurimpaan seuraan Grasshopperiin. Kahden Zürichissa vietetyn kauden jälkeen hänet myytiin Tottenhamiin. 

Tottenhamissa Ziegler ei koskaan murtautunut kunnolla edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon vaan hän pelaili lainasopimuksilla saksalaisessa Hamburger SV:ssa, valioliigaseura Wiganissa ja italialaisessa UC Sampdoriassa, jonne hänet lopulta kaupattiin lainasopimuksen loputtua heinäkuussa 2007.

Sampdoriassa Serie A:ssa Ziegler teki ensiesiintymisensä Parmaa vastaan 18. helmikuuta 2007. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Juventukseen, jonne joukkue osti hänet neljän vuoden sopimuksella. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan Juventuksessa ainuttakaan virallista ottelua, vaan pelasi lainalla Fenerbahçessa, Lokomotiv Moskovassa ja Sassuolossa ennen kuin siirtyi Sioniin tammikuussa 2015.

Sveitsin maajoukkueessa Ziegler teki debyyttinsä 26. maaliskuuta 2005 MM-karsintaottelussa Ranskaa vastaan. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2010 (pelasi kolme ottelua) ja 2014 (ei päässyt kentälle). Yhteensä Ziegler on edustanut Sveitsiä 35 maaottelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Zieglerin profiili soccerbase.comissa

Sveitsiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Sahan presidentti

Sahan presidentti on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan valtionpäämies ja korkein virka-asema. Sahan presidentin virkakausi on viisi vuotta. Presidentti johtaa hallitusta ja valitsee pääministerin. Varapresidenttinä toimii pääministeri. 

Sahan presidentti valittiin vuosina 1991, 1996 ja 2002 suoralla kansanvaalilla. Jos kukaan ei saanut yli puolia ääniä ensimmäisellä kierroksella, järjestettiin toinen kierros kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan kesken. Vuonna 2004 Venäjän federaatiossa säädettiin laki, jonka mukaan tasavallan parlamentti valitsee presidentin Venäjän federaation presidentin antaman esityksen perusteella.

Presidentit

Presidentin valinta 
Sahan tasavallan presidentin virka perustettiin vuonna 1991 ja 20. joulukuuta samana vuonna pidetyn presidentin vaalin ensimmäisellä kierroksella presidentiksi valittiin Sahan tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtaja Mihail Nikolajev. Korkeimman neuvoston puheenjohtaja oli siihen asti ollut Sahan tasavallan korkein virka-asema. 

Nikolajev valittiin toiselle kaudelle 22. joulukuuta 1996 pidetyn presidentinvaalin ensimmäisellä kierroksella. Nikolajev sai 60 prosenttia äänistä, voittaen A. Aleksejevin, joka sai 26,1 prosenttia äänistä.

Sahan tasavallan kolmansissa presidentinvaaleissa oli kaikkiaan kuusi ehdokasta. Vaalin ensimmäinen kierros pidettiin 23. joulukuuta 2001. Kukaan kuudesta ehdokkaasta ei saanut yli puolia äänistä, joten järjesttiin toinen kierros. Toiselle kierrokselle pääsivät ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saaneet Vjatšeslav Štyrov ja Fedot Tumusov. Vaalin toinen kierros pidettiin 13. tammikuuta 2002 ja presidentiksi valittiin Vjatšeslav Štyrov, joka sai 59,2 prosenttia äänistä. Tumusov sai 34,6 prosenttia äänistä.

Vuonna 2006 Sahan presidenttiä ei valittu suoralla kansanvaalilla, kuten aikaisemmin, vaan valinnan teki vuonna 2004 säädetyn Venäjän federaation lain mukaan Sahan parlamentti, Venäjän federaation presidentin antaman esityksen pohjalta. Venäjän federaation presidentti Vladimir Putin antoi 28. marraskuuta 2006 Sahan parlamentille esityksen, jonka mukaan Vjatšeslav Štyrov valittaisiin toiselle kaudelle. Sahan parlamentti, Il Tumen, hyväksyi esityksen 7. joulukuuta 2006 äänin 60 – 3, yhden äänestäessä tyhjää. Štyrov erosi tehtävästään kesken kauden 31. toukokuuta 2010, jolloin virkaa tekeväksi presidentiksi nimitettiin silloinen pääministeri Jegor Borisov. Borisov valittiin Sahan presidentiksi 9. kesäkuuta 2010 Il Tumenin hyväksyessä Venäjän presidentin esityksen asiasta äänin 61–2 ja hän astui virkaansa 17. kesäkuuta 2010.

Lähdeviittaukset 

Sahan tasavalta
Inhumanity

Inhumanity on Mors Principium Estin vuonna 2003 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Se uudelleenjulkaistiin vuonna 2006, uudelleenjulkaisussa on erilainen kansi ja kolme bonuskappaletta.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Japanin bonuskappale
 

Vuoden 2006 uudelleenjulkaisu

Tekijät

Muusikot
 Jori Haukio – kitara
 Ville Viljane – laulu
 Jarkko Kokko – kitara
 Mikko Sipola – rummut
 Teemu Heinola – basso
 Toni Nummelin – koskettimet

Tuotanto
 Ahti Kortelainen – äänittäminen ja miksaus
 Mika Jussila – masterointi
 Markus Niinisalo – kansitaide ja valokuvaus

Aiheesta muualla 
 Levyn arvosteluja 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Mors Principium Estin albumit
The Unborn (albumi)

The Unborn on vuonna 2005 julkaistu Mors Principium Est -yhtyeen toinen albumi.

Kappaleet

Digipakin bonuskappaleet

Japanin bonuskappaleet 

Pure (Demo Version)

Kokoonpano
 Ville Viljanen – laulu
 Jori Haukio – kitara, musiikkiohjelmointi, djembe
 Jarkko Kokko – kitara
 Teemu Heinola – bassokitara
 Mikko Sipola – rummut
 Joona Kukkola – kosketinsoitin

Vieraileva muusikko 
 Maiju Tommila – laulu

Muut tekijät 
 Ahti Kortelainen – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Jori Haukio ja Mors Principium Est – tuottaja
 Mattias Norén – kansitaide
 Toni Mailanen – valokuvat

Aiheesta muualla 
Levyn arvosteluja 

Mors Principium Estin albumit
Vuoden 2005 albumit
Sinitoukohärkä

Sinitoukohärkä (Meloe violaceus) on  1,5–4 cm pitkä kovakuoriainen. Aikuiset yksilöt käyttävät ravintonaan kasveja.

Ulkonäkö 
Sinitoukohärkä on teräksensininen kovakuoriainen, jonka ruumis on pehmeä ja kiiltävä. Sen peitinsiivet ovat vain pienet lehtimäiset levyt takaruumiin etureunassa. Naaraan takaruumis on pullea. Häirittynä toukohärkien reisinivelistä tihkuu keltaista kantaridiini-myrkkyä (engl. cantharidin, C10H12O4, CAS 56-25-7).

Elintavat 
Sinitoukohärän munista syntyy triunguliinitoukkia, jotka kiipeävät kasveille, josta nappaavat kyydin erakkomehiläispesään, jossa ne loisivat syömällä mehiläisen munia ja toukkia ja hunajaa.

Lähteet 
 Joensuun yliopisto: Heimo Meloidae, toukohärät

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Sinitoukohärkä (Meloe violaceus)
iNaturalist: Sinitoukohärkä (Meloe violaceus)
Pherobase: Semiochemicals of Meloe violaceus 

Erilaisruokaiset
Saamen lippu

Saamen lippu on saamelaisten kansallisuuden tunnus, joka virallistettiin vuonna 1986. Lipussa on kaksivärinen ympyrä, jonka sininen osa kuvaa kuuta ja punainen osa aurinkoa. Lipun värit tulevat saamelaisten kansan- ja kansallispuvussa gaktissa käyttämistä väreistä.

Lipun kuva-aihe tulee noitarummusta ja Ruotsin saamelaisen Anders Fjellnerin runosta Biejjie-baernie eli Auringonpojat. Runossaan Fjellner kuvaa saamelaisia auringon pojiksi ja tyttäriksi.

Lipun historia 

Ensimmäinen ehdotus saamelaisten lipusta tuli taiteilija Synnøve Persenilta vuonna 1977. Persenin lippua, joka oli kolmivärinen ja ilman ympyrää, käyttivät ensimmäistä kertaa Alattio-Kautokeinon vesivoimalan ja padon vastustajat. 

Saamelaisneuvosto käynnisti suunnittelukilpailun, jonka voitti taiteilija Astrid Båhl. Lippu hyväksyttiin Åressa pidetyssä saamelaisten 13. pohjoismaisessa konferenssissa 15. elokuuta 1986. Samassa konferenssissa hyväksyttiin myös Sámi soga lávlla (Saamen suvun laulu) -runon käyttö saamelaisten kansallislauluna.

Saamelaisten liputuspäivät 

 6. helmikuuta: Saamelaisten kansallispäivä
 2. maaliskuuta: Suomen saamelaiskäräjät perustettiin vuonna 1996
 22.  ja 28. maaliskuun välisenä sunnuntaina, marianpäivä, saamelaisten perinteinen juhlapäivä.
 20.  ja 26. kesäkuun välisenä lauantaina juhannuksen kunniaksi
 9. elokuuta: YK:n kansainvälinen alkuperäiskansojen päivä
 15. elokuuta: Saamen lipun hyväksymispäivä, lippu hyväksyttiin 1986
 18. elokuuta: Saamelaisneuvosto perustettiin vuonna 1956
 26. elokuuta: Ruotsin saamelaiskäräjät perustettiin vuonna 1993
 9. lokakuuta: Norjan saamelaiskäräjät perustettiin vuonna 1989
 9. marraskuuta: Saamelaisvaltuuskunta perustettiin vuonna 1973
 15. marraskuuta: Isak Saban syntymäpäivä

Lipun käyttö 

Saamen lippua käytetään kuten Suomen lippua. Sillä voi juhlistaa perhetapahtumia tai suruliputtaa. Saamelaisalueen viranomaiset ja yhteisöt, kuten seurakunnat, liputtavat sekä Saamen että Suomen lipuilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Saamen lippu. Saamelaiskäräjät.
 

Saamelaiset
Liput
Suomen liput
NHL-kausi 1985–1986

NHL-kausi 1985–1986 oli järjestyksessään 69:s. 21 joukkuetta pelasi kukin 80 runkosarjaottelua. Tämän vuoden muutoksia oli uuden palkinnon lanseeraaminen, Presidents' Trophy, joka myönnetään jatkossa runkosarjassa eniten pisteitä tehneelle joukkueelle. Nyt tämän sai ensimmäisen kerran Edmonton Oilers. Kauden 1985–1986 mestari oli Montreal Canadiens, joka voitti loppuottelussa Calgary Flamesin.

Runkosarja
Jari Kurri voitti maalipörssin, mutta Wayne Gretzky vei pistepörssin käsittämättömällä tuloksellaan.

Tulokset
Merkinnät: O = Ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, += Tehdyt maalit, - = Päästetyt maalit, P = Pisteet, PIM = Joukkueen jäähyminuutit

Prince of Wales -konferenssi

Clarence Campbell -konferenssi

Pistepörssi

Stanley Cup -playoffit

Adams-divisioonan semifinaalit
Hartford Whalers vs. Quebec Nordiques

Hartford voitti paras viidestä -sarjan 3-0

Boston Bruins vs. Montreal Canadiens

Montreal voitti paras viidestä -sarjan 3-0

Patrick-divisioonan semifinaalit
New York Rangers vs. Philadelphia Flyers

NY Rangers voitti paras viidestä -sarjan 3-2

New York Islanders vs. Washington Capitals

Washington voitti paras viidestä -sarjan 3-0

Norris Division Semi-Finals
Toronto Maple Leafs vs. Chicago Black Hawks

Toronto voitti paras viidestä -sarjan 3-0

St. Louis Blues vs. Minnesota North Stars

St. Louis voitti paras viidestä -sarjan 3-2

Smythe-divisioonan semifinaalit
Vancouver Canucks vs. Edmonton Oilers

Edmonton voitti paras viidestä -sarjan 3-0

Winnipeg Jets vs. Calgary Flames

Calgary voitti paras viidestä -sarjan 3-0

Divisioonien finaalit
Hartford Whalers vs. Montreal Canadiens

Montreal voitti paras seitsemästä -sarjan 4-3

New York Rangers vs. Washington Capitals

New York Rangers voitti paras seitsemästä -sarjan 4-2

Toronto Maple Leafs vs. St. Louis Blues
{| class="wikitable"
|-
! bgcolor="#DDDDFF" width="60" | Päivä
! bgcolor="#DDDDFF" width="150" | Vierasjoukkue
! bgcolor="#DDDDFF" width="5" | Maalit
! bgcolor="#DDDDFF" width="150" | Kotijoukkue
! bgcolor="#DDDDFF" width="5" | Maalit
! bgcolor="#DDDDFF" width="60" | Huomautus
|-
|18. huhtikuuta ||Toronto Maple Leafs || 1 || St. Louis Blues || 6 ||
|-
|20. huhtikuuta || Toronto Maple Leafs || 3 || St. Louis Blues || 0 ||
|-
|22. huhtikuuta || St. Louis Blues || 2 || Toronto Maple Leafs || 5 ||
|-
|24. huhtikuuta ||St. Louis Blues ||7 || Toronto Maple Leafs || 4 ||
|-
|26. huhtikuuta || Toronto Maple Leafs || 3 || St. Louis Blues || 4 || JA
|-
|28. huhtikuuta ||St. Louis Blues || 3 || Toronto Maple Leafs ||5||
|-
|30. huhtikuuta || Toronto Maple Leafs || 1 || St. Louis Blues || 2 ||
|}
St. Louis voitti paras seitsemästä sarjan 4-3Calgary Flames vs. Edmonton OilersCalgary voitti paras seitsemästä -sarjan 4-3

Konferenssien finaalitNew York Rangers vs. Montreal CanadiensMontreal voitti paras seitsemästä -sarjan 4-1St. Louis Blues vs. Calgary FlamesCalgary voitti paras seitsemästä -sarjan 4-3

Stanley Cup -finaalitMontreal Canadiens vs. Calgary Flames'''Montreal voitti paras seitsemästä -sarjan 4-1''

NHL-kauden palkitut

Jääkiekkosarjojen kausi 1985–1986
NHL-kaudet
Mauru (Ranua)

Mauru on kylä Ranuan kunnassa. Se sijaitsee Simojokeen laskevan Ruonajoen varrella, seututien 924 ja Simojoen pohjoispuolella ja Rovastinahon kylän luoteispuolella, noin 30 kilometrin päässä Ranuan kirkonkylältä länteen.

Kirjallisuutta
Niemelä, Timo & Harjumaa, Olavi: Varrelta pohjoisen virran, kotiseutukertomus Maurusta. K. Mustonen & P. Haarahiltunen, 1987. ISBN 951-99891-9-6. 

Ranuan kylät
Pisto (kylä)

Pisto on kylä Pistojärven rannalla ja valtatien 5 varrella Kainuussa sijaitsevan Suomussalmen ja Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevan Taivalkosken kunnanrajalla, noin 70 kilometriä pohjoiseen Suomussalmen  kuntakeskuksesta, noin 70 kilometriä Kuusamon kaupungista ja noin 45 kilometriä itään Taivalkosken keskustaajamasta. Kylä on muodostunut pääasiassa valtatien varrelle ja järven länsirannalle. Kylän pääosa sijaitsee Suomussalmen kunnassa.

Piston kylässä sijaitsee Piston Pirtti, Piston Maamiesseura ry:n ylläpitämä maamiesseuran talo jossa järjestetään kesän aikana paljon tanssi-iltoja viikonloppuisin.

Suomussalmen kylät
Taivalkosken kylät
Bernadette Soubirous

Pyhä Bernadette Soubirous (7. tammikuuta 1844 Lourdes, Hautes-Pyrénées, Ranska – 16. huhtikuuta 1879 Nevers, Nièvre, Ranska) oli ranskalainen paimentyttö, joka kertoi helmi-kesäkuussa 1858 nähneensä kotikaupungissaan Lourdesissa kahdeksantoista Neitsyt Marian ilmestystä. Ilmestyksiä tutki myös katolinen kirkko, ja ne tekivät kaupungista suositun matkailukohteen. Ilmestyksistä lähtien yli 200 miljoonaa ihmistä on vieraillut Lourdesissa. 

Bernadette kuoli vuonna 1879 vain 35-vuotiaana, ja hänet haudattiin Saint Gildardin luostariin. Hauta avattiin 2. syyskuuta 1909, ja huomattiin että ruumis oli säilynyt hämmästyttävän hyvin. Siinä ei ollut juurikaan merkkejä maatumisesta. Bernadetten käsiin asetetut krusifiksit sen sijaan olivat ruostuneet haudan kosteuden vuoksi. Havainnon jälkeen Pyhä Bernadette lisättiin katolisen kirkon luetteloon ihmisistä, joiden maalliset jäänteet säilyvät ilman palsamointia.
Haudan avaamisen yhteydessä Bernadetten ruumis pestiin, ja kymmenen vuotta myöhemmin hänen kasvoihinsa levitettiin ohut vahakerros värimuutosten estämiseksi. Samalla hänet siirrettiin lasiarkkuun yleisön nähtäväksi. Paavi Pius XI julisti Bernadetten kunnianarvoisaksi 18. marraskuuta 1923, autuaaksi 14. kesäkuuta 1925 ja pyhimykseksi 8. joulukuuta 1933. Hän on sairauden, hurskautensa takia pilkattujen ihmisten, köyhyyden, paimenten ja Lourdesin suojeluspyhimys. Pyhimyksen juhlapäivää vietetään 18. helmikuuta ja 16. huhtikuuta. 

Bernadette eli seuraavien 3 paavin hallintokausien aikana: Gregorius XVI (1831-46), autuas Pius IX (1846-78) ja Leo XIII (1878-1903).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Bernadette Soubirous ja Lourdes´in parantava lähde
Lourdes and Bernadette 
Bernadette as she is today 
The Body of St. Bernadette 
The Sisters of Charity and Christian Instruction 
Life and Background to Bernadette Soubirous of Lourdes 
Franz Werfel: Bernadetten laulu (alkuteos: Das Lied von Bernadette, 1941). Suom. Kyllikki Sutinen. Kustannusosakeyhtiö Fennia, 1949. Romaani Bernadette Soubirous´ta ja hänen aikansa Lourdes´ta. Kirjan pohjalta on tehty elokuva (USA, 1943).

Bernadette
Kristityt nunnat
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Jari Sinkkonen (psykiatri)

Jari Joutsi Kaleva Sinkkonen (s. 27. huhtikuuta 1951 Kontiolahti) on lastenpsykiatrian erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori. Hän on Pelastakaa Lapset ry:n ylilääkäri. Hän on aktiivinen osallistuja kasvatusta, lastensuojelua ja lasten kehitystä koskevassa keskustelussa. Erityisesti hän on pitänyt esillä poikalasten kohtaamia haasteita. Hän sai vuoden 2008 Kirkon tiedonvälityspalkinnon ja vuonna 2009 Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon. Vuonna 2011 hän sai arkkiatri Risto Pelkosen palkinnon. Logonomit valitsi Sinkkosen Vuoden puhujaksi 2014.

Sinkkonen on julkisuudessa kiinnittänyt huomiota myös lasten asemaan vanhempien avo- ja avioerotilanteissa. Lapsen vieraannuttamista toisesta vanhemmastaan Sinkkonen on luonnehtinut "massiiviseksi emotionaaliseksi kaltoinkohteluksi", jolla on kauaskantoisia vaikutuksia sekä lapsen että vieraannutetun vanhemman myöhempään elämään.

Sinkkonen on myös todennut, että joidenkin oikeusoppineiden mukaan on olemassa vaara, että vieraannuttamis-termiä käytetään lapsen oikeuksia vastaan, sellaisissakin tapauksissa, joissa lapsella on perusteltu syy vastustaa toisen vanhemman tapaamisia.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalainen jalkapalloilu 2007

Vuosi 2007 suomalaisessa jalkapalloilussa. Vuosi oli myös 100-vuotiaan Suomen Palloliiton juhlavuosi.

Tapahtumia
 4. tammikuuta: Kautta aikojen eniten naisten maaotteluita pelannut Anne Mäkinen ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa.
 10. tammikuuta: Suomen Palloliiton juhlakirja Rakas jalkapallo - sata vuotta suomalaista jalkapalloa julkaistiin.
 9. helmikuuta: Valmentaja Juha Malinen aloitti tehtävänsä Kazakstanin pääsarjaseuran Shakhter Karandan ja maan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.
 13. helmikuuta: Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkue arvottiin samaan EM-karsintalohkoon Tanskan, Slovenian, Liettuan ja Skotlannin kanssa.

Merkittäviä pelaajasiirtoja

Kansalliset kilpailut

Miehet

Naiset

Muut kilpailut

Veikkausliiga

Suomen Cup

Liigacup

Liigacup pelattiin vuonna 2007 totutusti alkukeväästä ennen Veikkausliigan alkua. Hallitseva mestari Kuopion Palloseura ei ollut mukana puolustamassa mestaruuttaan, sillä sen kohtalona oli pudota liigasta edelliskaudella. Kaikki 14 liigajoukkuetta osallistuivat keväiseen turnaukseen, joka potkaistiin perinteisesti käyntiin Talin jalkapallohallissa.

Edellisvuonna nolosti alkulohkonsa viimeiseksi jäänyt HJK paransi juhlavuotensa kunniaksi, ja otti ykköslohkossa ylivoimaisen voiton häviämättä ensimmäistäkään ottelua. Samasta lohkosta jatkoon pääsivät myös nousijajoukkue FC Viikingit, FC Lahti sekä FC Honka. Edelliskaudella finaalin hävinnyt FC KooTeePee jäi lohkossa viidenneksi, ja karsiutui siten jatkopeleistä.

Toisessa lohkossa hallitseva Suomen mestari Tampere United oli yhtä ylivoimainen kuin HJK, sillä sekään ei hävinnyt otteluakaan. Tamperelaisten ohella lohkosta jatkopeleihin jatkoivat VPS, FC Inter sekä toinen nousijajoukkue AC Oulu.

Puolivälierissä nousijajoukkueiden matka päättyi. Viikingit olivat vain hidaste FC Interille, kun taas AC Oulu taisteli HJK:n kanssa aina rangaistuspotkukilpailuun saakka. Helsinkiläiset olivat ratkaisuhetkillä niukasti vahvempia. FC Honka yllätti alkulohkonsa ylivoimaisesti voittaneen TamU:n maalein 2-1, kun taas FC Lahti eteni välieriin niukalla 1-0 -voitolla VPS:stä. Tasaissa välierissä Lahti yllätti aseettoman HJK:n, ja Honka joutui taipumaan Interille rangaistuspotkuilla.

Finnair Stadiumilla pelattu loppuottelu oli välierien tapaan puolustusvoittoinen, eikä maaleja varsinaisella peliajalla nähty. Rangaistuspotkuissa lahtelaiset olivat turkulaisia vahvempia, ja FC Lahti pääsi siten juhlimaan historiansa ensimmäistä liigacupin voittoa.

Maajoukkueet

Miesten A-maajoukkue

Miesten A-maajoukkueen ottelut

Miesten A-maajoukkue FIFA-rankingissa

Miesten B-maajoukkue

Miesten B-maajoukkueen ottelut

Lähteet 

Suomen jalkapallo
Kirjava joukko

Kirjava joukko (Black Books) on brittiläinen, Dylan Moranin luoma tilannekomedia. Sitä esitettiin Channel 4:lla kolme tuotantokautta vuosina 2000–2004. Ohjelman päänäyttelijät olivat Dylan Moran, Bill Bailey ja Tamsin Greig. Sarjan käsikirjoituksesta vastasivat Moranin lisäksi Graham Linehan, Arthur Mathews, Kevin Cecil ja Andy Riley, ja sen tuottajana toimi Nira Park. Ohjelma voitti kahdesti (vuosina 2001 ja 2005) BAFTAn parhaana tilannekomediana, minkä lisäksi se sai myös Pronssisen ruusun Montreux'n Kultaisen Ruusun festivaaleilla vuonna 2001. 

Sarjan tapahtumat sijoittuvat "Black Books" -nimiseen kirjakauppaan Lontoon Bloomsburyn alueella. Sen omistaja on omalaatuinen, asiakkaitaan vihaava ja juopotteluun taipuvainen irlantilainen Bernard Black (Moran). Sarja seuraa Blackin, hänen apulaisensa Mannyn (Bailey) ja heidän ystävänsä Franin (Greig) edesottamuksia.

Suomessa sarja nähtiin ensimmäisen kerran Yle TV1:llä vuonna 2003.

Lähteet

Tilannekomediat
Brittikomediat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Channel 4:n televisio-ohjelmat
Peltosaari

Peltosaari on Riihimäen kaupunginosa Vantaanjoen varrella. Se sijaitsee Riihimäen rautatieaseman, matkakeskuksen ja muiden Riihimäen keskustan palveluiden lähellä.

Kaupunginosan rakentaminen aloitettiin vuonna 1973. Rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Kadut on nimetty pääasiassa avaruusaiheisesti, esimerkiksi Telluskatu, Jupiterinkatu, Linnunradankatu ja Merkuriuksenkuja. Suurin osa asunnoista on omistusasuntoja, ja alueen asukkaista valtaosa käy töissä Riihimäen ulkopuolella, muun muassa Helsingissä.

Alueella palveluihin kuuluu Peltosaaren koulu, joka puretaan ja oppilaat sijoitetaan muihin kouluihin. Muita palveluja ovat kaksi päiväkotia, eläinhoitola, kirpputori, kaksi kauppaa ja ravintola. Koulun yhteydessä toimii nuorisotila Peltsin Clubi. Peltosaaressa sijaitsee myös Työväentalomuseo.

Aivan Peltosaaren pohjoislaidalla sijaitsee Peltosaaren urheilupuisto. Siellä on jalkapallokenttiä, yleisurheilukenttä, pesäpallokenttä, jousiammuntarata, jäähalli ja Liikuntakeskus, jossa voi pelata tennistä, sulkapalloa, salibandya, squashia ja pöytätennistä. Keskuksessa on erilliset kuntosalit naisille ja miehille. Peltosaaressa sijaitsee myös luontokohteena tunnettu Peltosaaren kosteikkopuisto.

Peltosaaren alueelle avattiin kesäkuussa 1926 uimala, joka sai vetensä läheisestä Vantaanjoesta. Uimala oli varsinkin 1940- ja 1950-luvuilla merkittävä virkistäytymispaikka Riihimäen kauppalan ja lähiympäristön asukkaille. Uimala oli kuitenkin toteutukseltaan riittämätön uimareiden tarpeisiin ja vuonna 1956 Urheilupuistoon valmistunut moderni uimala korvasi sen. Peltosaaren uimalan paikalla sijaitsee nykyään Bad Segebergin puisto. 

Vuonna 2009 Peltosaaren työttömyysaste oli lähes 30 prosenttia, ja sen asukkaista pienituloisia oli noin 70 prosenttia. Vuonna 2015 tehdyn Huolenpitoa-hankkeen materiaalin mukaan työttömyysaste olisi tästä laskenut ollen 16,2 % vuonna 2015. Peltosaaren mainetta on yritetty parantaa perustamalla Peltosaari-seura, joka osallistuu kaupunginosan kehittämiseen. Seura järjestää vuosittain muun muassa vappu- ja toritapahtumia, retkiä ja teatterimatkoja.

Peltosaari on vuonna 2019 Lähiöfest-tapahtumaan kuuluvia paikkoja.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Seppo Reso, Kalevi Airola, Leena Sarkki, Reijo Mäkinen: Asukasyhdistys Peltosaaressa 25 vuotta. Hämeenlinna: Offset Kolmio 2000

Aiheesta muualla 
 Peltosaari Riihimäen kaupungin sivustolla

Riihimäen kaupunginosat
Suomen lähiöt
Lauenburg

Lauenburg on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin kaakkoisosassa, etelään Lyypekistä. Se sijaitsee Elbe-joen rannalla. Kaupungissa asuu noin 11 500 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 9,54 neliökilometrin suuruinen. 

Bernhard II perusti Lauenburgin 1182. Se oli keskiajalla osa Vanhaa suolatietä, ja säilyi omana ruhtinaskuntanaan vuoteen 1689 saakka. Nykypäivänä kaupunki tunnetaan muun muassa siitä, että se on Elbe–Lyypekki-kanavan eteläinen päätepiste.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Schleswig-Holsteinin kunnat
Saksan kaupungit
Jarkko Saapunki

Jarkko Saapunki (s. 25. lokakuuta 1976 Oulu) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja. 

Saapunki on toiminut nuorten valmentajana Japanissa Iiyaman kaupungissa vuosina 1997–1998 ja vuosina 1998–2002 Suomen nuorten maajoukkueen valmentajana Vuokatissa. Vuosina 2002–2003 hän toimi yhdistetyn Suomen A-maajoukkueen mäkivalmentajana ja palasi tähän tehtävään seuraavan vuosikymmenen loppupuolella. Vuosina 2003–2006 hän toimi Lillehammerin urheilukeskuksen päällikkönä. Vuosina 2007–2010 hän toimi Puijon Hiihtoseuran päävalmentajana.

Saapunki on toiminut henkilökohtaisena valmentajana muun muassa Jaakko Tallukselle (1998–2003), Arttu Lapille ja Matti Hautamäelle.

Oman mäkihyppyuransa Saapunki lopetti 20-vuotiaana. Hän kuului B-maajoukkueeseen ja nuorten maajoukkueeseen. Mäkihypyn maailmancupissa hän kilpaili kerran. Maaliskuussa 1994 hän sijoittui 48:nneksi Lahdessa käydyssä normaalimäen kilpailussa. SM-kisoissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi.
Saapunki lopetti mäkihyppyvalmentamisen syksyllä 2010 ja siirtyi Lapinlahdelle liikuntasihteeriksi sekä toimitusjohtajaksi. 

Hän palasi Puijon Hiihtoseuraan syksyllä 2013 ja toimii nuorten urheilulukiolaisten valmentajana sekä muun muassa Ilkka Herolan mäkivalmennuksessa. Hän oli yhdistetyn A-maajoukkueen mäkivalmentajana MM-kilpailuissa 2019.

Saapunki soittaa kitaraa neljän entisen mäkihyppääjän muodostamassa The Kroisos -yhtyeessä.

Lähteet 

Suomalaiset mäkihyppyvalmentajat
Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Purppurapihta

Purppurapihta (Abies amabilis) on pihta, jota tavataan Pohjois-Amerikan luoteisosissa. Se on suuri aina vihanta paljassiemeninen puu, jonka runko on 30–45 metriä korkea, ja joka on halkaisijaltaan yli 1,2 metriä. Suurin mitattu puu on ollut 72 metriä korkea, ja suurin halkaisija on ollut 2,3 metriä. Purppurapihta viihtyy pohjoisessa 0–1500 metrin korkeudessa ja etelässä 1000–2300 metrin korkeudessa, sateisilla alueilla, joissa on viileät ja kosteat kesät.

Purppurapihdan kaarna on nuoremmilla puilla vaaleanharmaa, ohut ja pihkainen. Vanhemmilla puilla kaarna on tummempaa ja paksumpaa ja siinä on suuremmat uurteet. Lehdet ovat neulanmuotoisia, littanoita neulasia ja ne ovat 2,0–4,5 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Neulaset ovat mattapintaisia ja tummanvihreitä. Purppurapihdan kävyt ovat 9–17 senttimetriä pitkiä ja 4–6 senttimetriä leveitä. Purppurapihdan kävyt ovat purppuranvärisiä, kuten saattaa jo nimestä päätellä.

Käyttö

Purppurapihdan puuaines on pehmeää eikä kovin kestävää, joten sitä käytetään yleisesti paperin ja pahvin raaka-aineena. Lajia käytetään koristepuuna, mutta Suomessa sitä suositellaan vain Etelä-Suomen suojaisille kasvupaikoille vyöhykkeille I ja II. Purppurapihdan lehdistöllä on miellyttävä tuoksu, joten sitä käytetään joskus joulukoristeina, kuten joulukuusina.

Näyttö

Suomessa Purppurapihta on näytteillä mm. Mynnilän arboretumissa Sysmässä ja Hörtsänän arboretumissa Orivedellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Abies amabilis 
United States Department of Agriculture (USDA): Abies amabilis 

Pihdat
Pontus Norgren

Pontus Norgren (s. 22. huhtikuuta 1968) on ruotsalainen kitaristi, joka soittaa power metal -yhtye HammerFallissa. Hän on suosittu kitaristi varsinkin kristillisissä piireissä . Hän tekee bändihommien ohella myös soolouraa.


Ura
Pontus on saanut suosionsa enimmäkseen Divinefire vierailuistaan. Hän on soittanut Divinefire yhtyeelle kitaroita mm. hittibiiseissä The Sign ja Live my Life for You. Pontus on kuitenkin työstänyt myös monien bändien kanssa ja näistä suosituin on The Poodles. Hän soittaa myös Humanimalissa ja Great King Ratissa.

Sooloura
Pontuksen sooloura on melko alussa, eikä ole ainakaan vielä kovin suosittua musiikkia. Hänen suosituimpiin sooloteoksiinsa kuuluvat mm. Losing my Religion ja Holy Ground .

Yhtyeet
 The Poodles
 Humanimal
 Great King Rat
 HammerFall

Aiheesta muualla
The Poodlesin Kotisivu
Great King Ratin Kotisivu

Vuonna 1968 syntyneet
Ruotsalaiset metallimusiikin kitaristit
Elävät henkilöt
Tupi-kielet

Tupi-kielet ovat 71:sta Etelä-Amerikassa puhuttavasta kielestä koostuva kielikunta.

Historia, jäsenet ja luokitus

Kun portugalilaiset aikoinaan saapuivat Brasiliaan, he huomasivat, että alkuperäiskansojen, kuten tupien, puhumat kielet muistuttivat hyvin paljon toisiaan joka puolella rannikkoa. Jesuiittalähetyssaarnaajat hyödynsivät kielten samankaltaisuuksia ja loivat niistä yhteiskielet nimeltään línguas gerais eli "yleiset kielet", joita puhuttiin alueella 1800-luvulle asti. Tunnetuin ja tavallisin näistä kielistä oli muinaistupi, jonka nykymuotoa puhuvat Rio Negron alueen intiaanit. He käyttävät siitä nimitystä ñeengatú eli "hieno kieli". Tupilaisten kielten ryhmässä on kuitenkin muitakin kieliä, esimerkiksi lähialueella puhuttu guarani, joka on sukua muinaistupin kielelle. Vaikka guaranin kielen historia on lähes samanlainen, se ei ole lainannut niin paljon espanjasta kuin tupi portugalista. Nykyään guarania puhuu seitsemän miljoonaa ihmistä, ja se kuuluu Paraguayn ja Bolivian virallisiin kieliin.

Tupi-kielten ryhmässä on myös useita kieliä, joilla on vähemmän puhujia kuin tupilla ja guaranilla. Kielikunta saattaa olla sukua je-tupi-karibin kielihaaran alla esiintyville gen ja karibin kielikunnille.

Tupi-kielet

Tupi-kielet jakautuvat 10 alaryhmään:

Arikemilaiset kielet
 arikem
 kabixiana
 karitiâna

Awetilaiset kielet
 awetí

Jurunalaiset kielet
 jurúna
 maritsauá
 xipaya

Mawé Saterén kielet
 sateré-mawé

Mondelaiset kielet
 aruá
 cinta larga
 gavião do Jiparaná
 kanoé
 mondé
 suruí 

Mundurukulaiset kielet
 kuruaya
 munduruku

Puruboralaiset kielet
 puruborá

Ramaramalaiset kielet
 karo
 urumi

Tuparilaiset kielet
 Akuntsu
 Kepkiriwát
 Makuráp
 Mekens
 Tuparí
 Wayoró

Tupi-guaranilaiset kielet
Suurin alaryhmä on tupi-guaranilaiset kielet, johon kuuluu muun muassa:
 kokoma
 guarani
 ñeengatú
 muinaistupi
 omagua
 potiguara
 tupinikin

Lähteet
Gustav Bergmann

Gustav Bergmann (1906–1987) oli itävaltalaissyntyinen juutalainen filosofi, jonka erityisalaa oli ontologia. Opiskeluaikoinaan hän osallistui Wienin piirin kokouksiin. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän toimi filosofian ja psykologian professorina Iowan yliopistossa.

Elämä 

Bergmann syntyi Wienissä. Hän opiskeli Wienin yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi matematiikasta vuonna 1928. Hän työskenteli yhdessä Albert Einsteinin ja oman ohjaajansa kanssa auttaen Einsteinia tämän fysiikan tutkimuksissa vuonna 1931. Väitöskirjaansa työstäessään hänet kutsuttiin osallistumaan Wienin piirin kokouksiin. Näissä kokouksissa hän liittyi loogisiin positivisteihin. Muutama vuosi valmistuttuaan, vuonna 1935, hän hakeutui jälleen Wienin yliopistoon opiskelemaan lakia. Tuohon aikaan kansallissosialistien hallinto alkoi kuitenkin olla uhkaava hänen kannaltaan. Työskenneltyään lakimiehenä kolme vuotta hän jätti Itävallan ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1938. 

Yhdysvalloissa Bergmannista tuli 1940-luvun alkupuolella Iowan yliopiston filosofian ja psykologian apulaisprofessori. Vuonna 1950 hän oli jo yliopiston varsinainen professori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974 mutta jatkoi psykologian opettamista ja filosofisia tutkimuksia yliopistossa vuonna 1987 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.

Teoksia 

 The Metaphysics of Logical Positivism New York: Longmans, Green & Co. 1954. Second edition: Madison, University of Wisconsin Press, 1967.
 Philosophy of Science Madison: University of Wisconsin Press 1957. 
 Meaning and Existence Madison: University of Wisconsin Press 1959. 
 Logic and Reality Madison: University of Wisconsin Press 1964. 
 Realism: A Critique of Brentano and Meinong Madison: University of Wisconsin Press 1967. 
 New Foundations of Ontology Madison: University of Wisconsin Press 1992. Edited by William Heald.

Aiheesta muualla 
 Corazzon, Raul: Ontological Realism of Gustav Bergmann Theory and History of Ontology 
 Hochberg, Herbert: Gustav Bergmann 
 Kemerling, Garth: Philosophy Pages - Gustav Bergmann 

Itävaltalaiset filosofit
Wienin piiri
Yhdysvaltalaiset filosofit
Itävaltalaiset professorit
Yhdysvaltalaiset professorit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Ruotsinsuomi

Ruotsinsuomi on nimitys, jota käytetään Ruotsissa asuvien suomalaisten käyttämästä suomen kielestä.

Ruotsinsuomi muistuttaa hyvin paljon Suomessa käytettävää suomen kieltä. Erot liittyvät lähinnä sanastoon. Ruotsinsuomessa käytetään ruotsin kielestä johdettuja ilmaisuja esimerkiksi metro-sanan sijasta nimitystä tunnelbaana (), tietokoneesta nimeä daata () ja kännykästä nimeä  mopiili ().

Ruotsalaisen yhteiskunnan kuvaamisessa tarvitaan sanatarkkoja käännöksiä huolimatta siitä, että monilta osin Suomen ja Ruotsin yhteiskuntajärjestelmät muistuttavatkin toisiaan. Esimerkiksi Ruotsin eduskunnasta käytetään nimitystä valtiopäivät, Suomen kansaneläkelaitosta vastaavasta Försäkringskassasta käytetään nimitystä Vakuutuskassa. Myös puoluenimiä on käännetty ruotsinsuomeksi. Suomen Kokoomus-puoluetta vastaava Moderaterna on käännetty muotoon maltilliset. Vastaavasti myös Ruotsin Alkoa vastaava Systembolaget on käännetty muotoon Systeemi ruotsinsuomalaisessa puhekielessä.

Ruotsinsuomalainen kielilautakunta (nykyään osa Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitosta) valvoo suomen kielen asemaa Ruotsissa, tarkastaa käännöksiä ja antaa kielineuvontaa, julkaisee Kieliviesti-lehteä ja levittää tietoa suomen kielestä.

Katso myös
Meänkieli

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Ruotsinsuomalainen kielilautakunta
Sverigefinska Riksförbundet RSKL (Ruotsinsuomalaisten Keskusliitto)

Ruotsin kielet
Suomen kielet
Lännenpihta

Lännenpihta (Abies lasiocarpa) on pihta, jota tavataan Kalliovuorten läheisyydessä. Se on suurehko ikivihreä paljassiemeninen puu. Lännenpihta kasvaa tyypillisesti noin 20 metriä korkeaksi, mutta suurin mitattu puu oli noin 50 metriä korkea. Rungon läpimitta voi olla metrin luokkaa. Lännenpihta viihtyy pohjoisessa 300–900 metrin korkeudessa ja etelässä 2 400–3 650 metrin korkeudessa.

Lännenpihdan lehdet ovat 1,5–3,0 senttimetriä pitkiä littanoita neulasia, väriltään vihreitä, yläpuolelta harmahtavia. Kävyt ovat 6–12 senttimetriä pitkiä ja kypsinä mustanvioletteja.

Käyttö

Lännenpihdan puuainesta käytetään rakentamisessa ja paperin valmistuksessa. Se on myös Pohjois-Amerikassa suosittu joulukuusi.

Suomessa lännenpihta on käyttökelpoinen koristepuu, joka on osoittautunut kestäväksi aina vyöhykkeelle VI asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Metla: Lännenpihta (Abies lasiocarpa) 
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lännenpihta (Abies lasiocarpa)
Arboretum Mustila: Lännenpihta (Abies lasiocarpa) 
ITIS: Abies lasiocarpa 
United States Department of Agriculture (USDA): Abies lasiocarpa 
USDA Forest Service: Subalpine Fir (Abies lasiocarpa) 

Pihdat
Helinä Marjamaa

Ritva Helinä Marjamaa (o.s. Laihorinne; s. 5. kesäkuuta 1956 Evijärvi) on suomalainen pikajuoksija. Marjamaa on ainoa suomalaisyleisurheilija, joka on juossut 100 metrin MM-finaalissa. Hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän karsiutui 100 metrin olympiafinaalista yhdellä sadasosasekunnilla. Hän edusti urallaan Evijärven Urheilijoita, HKV:tä, Lappajärven Veikkoja ja Kauhajoen Karhua. Hänen valmentajanaan toimi aviomies Tapio Marjamaa. 

Aktiiviurallaan Marjamaa voitti 100 metrin juoksussa SM-kultaa kuudesti ja 200 metrin juoksussa neljästi. Lisäksi sisäradan SM-kilpailuista kotiin viemisiksi kertyi kolme kultaa ja yksi hopea 60 metrin juoksusta.

Helinä Marjamaan setä oli kansallisen tason kiekonheittäjä Lauri Laihorinne, jonka puoliso oli pikajuoksija Maija Laihorinne (o.s. Koivusaari).

Helinä Marjamaa valmistui ylioppilaaksi 1975 Evijärven lukiosta ja filosofian maisteriksi pääaineena kemia 1986 Jyväskylän yliopistosta.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 50 m (sisärata): 6,27 SE Grenoble, Ranska (EM-kisat) 22. helmikuuta 1981
 60 m (sisärata): 7,1h Lahti (kansallinen kilpailu) 11. helmikuuta 1982
 100 m (ulkorata): 11,13 SE Lahti (kansallinen kilpailu) 11. heinäkuuta 1983
 200 m (ulkorata): 22,86 Helsinki (MM-kisat) 13. elokuuta 1983
 300 m (ulkorata): 40,3h Kuusankoski (kansallinen kilpailu) 22. heinäkuuta 1972
 Pituushyppy: 626 Tokio, Japani (maaottelu) 20. syyskuuta 1980
 h = käsiajanotolla saatu tulos, ei suoraan vertailukelpoinen.

Saavutukset aikuisten sarjoissa 
 sisäratojen SM-kultaa 60 m juoksussa 1978, 1980, 1982
 SM-kultaa 100 m juoksussa 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984
 SM-kultaa 200 m juoksussa 1979, 1981, 1983, 1984
 sisäratojen SM-hopeaa 60 m juoksussa 1979
 SM-hopeaa 100 m juoksussa 1977
 SM-hopeaa 200 m juoksussa 1978
 SM-pronssia 100 m juoksussa 1972

Arvokisaedustukset aikuisten sarjoissa 
 EM-Praha 1978 100 m 7. välierässä, 200 m 6. alkuerässä
 Halli EM-kisat 1979 Wien 60 m 3. välierässä
 Halli EM-kisat 1980 Sindelfingen 60 m 6. finaalissa
 Moskovan olympiakisat 1980 100 m 5. alkuerässä
 Halli EM-kisat 1981 Grenoble 50 m 4. välierässä SE-ajalla
 Halli EM-kisat 1982 Milano 60 m 6. finaalissa
 EM-Ateena 1982 100 m 7. välierässä
 MM-Helsinki 1983 100 m 6. finaalissa, 200 m 5. välierässä, 4 × 100 m 7. alkuerässä
 Los Angelesin olympiakisat 1984 100 m 5. välierässä, 200 m 6. välierässä

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Kokkolan kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaukasianpihta

Kaukasianpihta (Abies nordmanniana) on pihtalaji, jota tavataan Mustanmeren itä- ja eteläpuolella olevilla vuorilla. Lajin tieteellinen nimi on annettu suomalaisen kasvitieteilijän Alexander von Nordmannin mukaan.

Ulkonäkö
Kaukasianpihta on suuri ainavihanta puu, jonka runko on noin 60 metriä korkea, ja joka on halkaisijaltaan yli 2 metriä. Suurin mitattu puu on luultavasti ollut 78 metriä korkea. Kaukasianpihta viihtyy 900–2 200 metrin korkeudessa vuorilla, joissa sataa yli 1 000 millimetriä. 

Kaukasianpihdan lehdet ovat neulanmuotoisia, littanoita neulasia ja ne ovat 1,8–3,5 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Neulaset ovat kiiltäviä ja tummanvihreitä. Kaukasianpihdan kävyt ovat 10–20 senttimetriä pitkiä ja 4–5 senttimetriä leveitä.

Käyttö
Kaukasianpihtaa käytetään erittäin paljon joulukuusena, sillä sen lehvästö tuoksuu miellyttävälle, neulaset eivät ole teräviä, eivätkä ne tipu pienimmästäkin kosketuksesta. Puu on pehmeää ja vaaleaa, ja sitä käytetään yleisesti rakennuksien ja paperin valmistuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Metla: Kaukasianpihta (Abies nordmanniana) 
 Arboretum Mustila: Kaukasianpihta (Abies nordmanniana) 
 The IUCN Red List 

Pihdat
Honshunpihta

Honshunpihta (Abies mariesii) on pihtalaji, jota tavataan Japanissa, Honshūn saaren keski- ja pohjoisosissa vuorilla. Se on suuri, ainavihanta paljassiemeninen puu, jonka runko on 15–30 metriä korkea ja joka on halkaisijaltaan yli 0,8 metriä. Honshunpihta viihtyy Honshūn pohjoisosissa 750–1 900 metrin korkeudessa ja Honshūn keskiosissa 1 800–2 900 metrin korkeudessa paikoilla, joilla sataa paljon ja joilla on kesäisin viileää sekä kosteaa ja talvella sataa paljon lunta. 

Honshunpihdan lehdet ovat neulanmuotoisia, littanoita neulasia ja ne ovat 1,5–2,5 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Neulaset ovat mattapintaisia ja tummanvihreitä. Honshunpihdan kävyt ovat 5–11 senttimetriä pitkiä ja 3–4 senttimetriä leveitä. Käpyjen väri on tummanvioletinsininen.

Honshunpihtaa käytetään joskus puisto- ja pihapuuna.

Lähteet 

Pihdat
Leda

Leda (, myös ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aitolian kuninkaan Thestioksen tytär ja Spartan kuninkaan Tyndareuksen puoliso.

Ylijumala Zeus rakastui Ledaan ja vietteli tämän joutseneksi tekeytyen. Paeten häntä takaa ajavaa kotkaa Zeus teeskenteli etsivänsä turvaa Ledan sylistä. Tämä kiintyi joutseneen, ja heidän suhteensa, jonka kerrotaan tapahtuneen samana yönä kuin jona Leda makasi miehensä kanssa, tuloksena oli kaksi munaa, joista kuoriutuivat Helena, Klytaimestra, Kastor ja Polydeukes. On hieman epäselvää, ketkä lapsista olivat kuolevaisen kuninkaan ja ketkä kuolemattoman jumalan jälkeläisiä. 

Homeroksen Iliaassa kerrotaan, kuinka Helena katsoo alas Troijan muureilta ja ihmettelee, miksei hän näe veljiään akhaijien joukossa. Kertoja huomauttaa, että he molemmat ovat jo kuolleita, mikä viittaisi siihen, että ainakin varhaisimpien perinteiden mukaan molemmat olisivat olleet kuolevaisia. Yleensä kuitenkin Helena ja Polydeukes on luettu kuolemattoman Zeuksen jälkeläisiksi, kun taas Kastor ja Klytaimestra olisivat Tyndareuksen lapsia.

Ledalla oli myös muita tyttäriä Tyndareuksen kanssa: Timandra, Foibe ja Filonoia.

Toinen versio myytistä kertoo, että Helenan äiti olisikin Nemesis, joka myös olisi tullut raskaaksi joutsenhahmoiselle Zeukselle. Paimen löysi munan ja antoi sen Ledalle, joka huolellisesti säilytti sitä arkussa kunnes se kuoriutui. Munasta syntyneen Helenan Leda adoptoi omaksi tyttärekseen. Myös Zeus juhlisti Helenan syntymää luomalla Joutsenen tähdistön taivaalle.

Aiheesta muualla 

Kreikkalainen mytologia
Philipp Frank

Philipp Frank (20. maaliskuuta 1884 – 21. heinäkuuta 1966) oli itävaltalaissyntyinen filosofi, fyysikko ja matemaatikko. Hän syntyi Wienissä. Frank oli looginen positivisti ja kuului Wienin piiriin. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän kuoli Cambridgessä, Massachusettsissa.

Teoksia 

 "Foundations of Physics" (Foundations of the Unity of Science Vol. 1 No. 7)
 The validation of scientific theories 
 Relativity and its astronomical implications: The significance of general relativity presented in the language of the layman
 Thermodynamics 
 Between physics and philosophy
 Interpretations and misinterpretations of modern physics 
 Relativity,: A richer truth (Seeds-of-thought series)
 Einstein: Sein Leben und seine Zeit
 Die Differential- und Integralgleichungen der Mechanik und Physik (1930)
 Philosophy of science
 Wahrheit – relativ oder absolut? (1952)
 Modern science and its philosophy (1955)
 The validation of scientific theories (1961)
 Das Kausalgesetz und seine Grenzen (1988)

Aiheesta muualla 
 Philipp Frank, a biography  

Itävaltalaiset filosofit
Wienin piiri
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Timo Leisiö

Timo Ilmari Leisiö (s. 16. heinäkuuta 1946 Uusikaupunki) on suomalainen kansanmusiikin tutkija ja Tampereen yliopisto etnomusikologian emeritusprofessori ja musiikintutkimuksen laitoksen johtaja. Hän jäi eläkkeelle professorin tehtävästä vuonna 2011.

Leisiö on väitellyt soitintutkimuksesta väitöskirjalla Suomen ja Karjalan vanhakantaiset torvi- ja pillisoittimet, joka käsitteli rahvaanomaisia luonnonsoittimia. Sen jälkeen Leisiö on liikkunut hyvin laajasti eri tutkimusaiheiden parissa ja käsitellyt  erilaisia musiikkiantropologian kysymyksiä. 

Leisiön puoliso on venäjän kielen professori Larisa Leisiö.

Palkinto 
 Koneen Säätiö: Vuoden Kynä, 10 000 euroa (2010)

Julkaisuja
 Leisiö, Timo: Ahti Sonninen ja hänen kansansävelmäkokoelmansa sisältö, tausta ja ideologia, 1978
 Leisiö, Timo: Islamin maiden soittimia, 1978
 Leisiö, Timo: Suomen ja Karjalan vanhakantaiset torvi- ja pillisoittimet. Kansanmusiikki-instituutin julkaisuja, 1983. ISBN 978-951-9541082. (Väitöskirja) 
 Leisiö, Timo: Kansanmusiikintutkijan perussanastoa 	Kokeilup., 1988
 Leisiö, Timo: "Pisti pillit säkkihinsä", ajatuksia säkkipillistä Suomenlahden rantamailla, 1988
 Leisiö, Timo: Kulturell stabilitet och förändring: tre exempel, 1995
 Leisiö, Timo: Lyyra ja Pythagoras: antiikin ajan kielisoittimia, 1997

Lähteet

Suomalaiset professorit
Tampereen yliopiston professorit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto Kunelius

Risto Kalevi Kunelius (s. 15. elokuuta 1964, Turku) on tiedotusopin professori Tampereen yliopistossa, jossa johtaa journalistiikan linjaa. Aiemmin hän on opettanut myös Turun yliopistossa ja ollut Suomen Akatemian tutkijatohtorina.

Teoksia

Budskapets betydelse en introduktion i massmediefrågor, 1998
Hyvä journalismi? keskusteluja kiinnostuneiden ja kokeneiden kansalaisten kanssa,2000
Julkisuuskoe kansalaiskeskustelun opetuksia koneistoille, Kunelius, Risto &  Heikkilä, Heikki, 2000
News, textually speaking writings on news journalism and journalism research, 1996
 
 
Valintayhteistyö yhteiskuntatieteellisellä koulutusalalla, Kunelius, Risto ym., 2007

Lähteet

Tampereen yliopiston professorit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Selena

Selena (oik. Selena Quintanilla-Pérez; 16. huhtikuuta 1971 Lake Jackson, Texas – 31. maaliskuuta 1995 Corpus Christi, Texas) oli amerikan-meksikolainen laulaja, jonka musiikkityyli oli pop-tyylinen tejano. Hän syntyi Jehovan todistaja -perheeseen Teksasissa. Billboard -lehti nimesi Selenan 90-luvun parhaiten myyneeksi latinoartistiksi. Hän oli myös aikansa seksi-ikoni sekä Coca-Colan mainoskasvo Teksasissa. Lisäksi hän teki cameoroolin elokuvassa Don Juan DeMarco sekä meksikolaisessa telenovelassa. Selena oli äänialaltaan lyyrinen  mezzosopraano.

Hänen elämästään on tehty elokuva Selena.

Elämä
Selenan ensimmäinen single ilmestyi hänen ollessaan 12-vuotias. Hän sai vuoden parhaan naislaulajan Tejano Music Awardin vuonna 1987. Pian hän solmi levytyssopimuksen EMI:n kanssa. Hän voitti levyllään Selena Live! Grammyn. Vuonna 1994 albumilta Amor Prohibido julkaistiin singlenä neljä listaykköshittiä, ja levyä on nyt myyty Yhdysvalloissa viisinkertaisen platinan verran.

Kuolema
Selena kuoli henkirikoksen uhrina teksasilaisessa motellissa 23-vuotiaana. Häntä ampui selkään hänen oman ihailijakerhonsa puheenjohtaja, sairaanhoitaja Yolanda Saldívar. Kuolinsyy oli verenhukka. Saldívar tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, ja hän voi hakea ehdonalaiseen aikaisintaan vuonna 2025.

Tuotantoa

Varhaiset julkaisut

EMI-levytykset

Postuumit julkaisut 
 
 Siempre Selena (1996)
 All My Hits Vol.1 (1999)
 All My Hits Vol. 2 (2000)
 Selena, The Early Years Vol. 1 (2001)
 Live, The Last Concert (2001)
 Ones (CD/DVD, (2002)
 Greatest Hits (2003)
 Selena, The Early Years Vol. 2 (2004)
 Momentos Intimos (2004)
 Selena, The Early Years Vol. 3 (2004) 
 Selena, The Early Years Vol. 4 (2005)

Vuonna 1971 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Time of Despair


Time of Despair on Entwinen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2002. Albumi nauhoitettiin ja miksattiin Astia A-Studiossa tammi-helmikuussa 2002. Levyn julkaisi Spikefarm Records.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 24.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Entwine, ellei toisin mainittu.

Limited Editionin bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Mika Tauriainen – laulu
 Jaani Kähkönen – kitara
 Tom Mikkola – kitara
 Joni Miettinen – basso
 Aksu Hanttu – rummut
 Riitta Heikkonen – kosketinsoitin

+

 Saara Hellström – laulu

Arvostelut 
 Soundi:

Singlet

The Pit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin sanoitukset Entwinen virallisella sivustolla 

Entwinen albumit
Vuoden 2002 albumit
Anniskelupassi

Anniskelupassi on todistus siitä, että henkilöllä on riittävä tuntemus alkoholilainsäädännöstä, jotta hän voisi toimia C-luvalla toimivien anniskelupaikkojen vastaavana hoitajana. Alkoholilain mukaan C-luvalla toimiva anniskelupaikka tarkoittaa anniskelupaikkaa, jossa anniskellaan ainoastaan käymisteitse valmistettuja enintään 4,7 tilavuusprosenttia etyylialkoholia sisältäviä alkoholijuomia.

Anniskelupassin voi suorittaa lukuisissa ravitsemisalan oppilaitoksissa ja aikuiskoulutuskeskuksissa.

Katso myös 
 Hygieniapassi

Lähteet

Aiheesta muualla
Anniskelupassit.fi: Tietoa anniskelupassin suorittamisesta, sekä avoimiin testitilaisuuksiin ilmoittautuminen
Harjoittele.fi: Harjoittelusivusto anniskelupassitestiin valmistautumiseen
 Anniskelupassi.fi: valmennussivusto anniskelupassin koekysymyksiin
Anniskelupassi: koekysymyksien harjoittelu netissä
Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
Anniskelupassin opiskelumateriaali

Päihdepolitiikka
Tutkinnot
Jagged Alliance

Jagged Alliance on vuoropohjainen taktiikkapelisarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin DOS:ille. Pelisarjan ensimmäisen osan on kehittänyt Madlab Software.

Kuvaus 

Pelissä ohjataan pelaajan valitsemia palkkasotureita. Jokaisella pelihahmolla on oma persoonallisuutensa ja erikoistaitonsa, esimerkiksi jotkin palkkasoturit ovat erikoistuneet opettamiseen. Pelissä voi myös luoda oman palkkasoturin.

Nimikkeet 

 Jagged Alliance (1995)
 Jagged Alliance: Deadly Games
 Jagged Alliance 2
 Jagged Alliance 2: Unfinished Business
 Jagged Alliance 2: Wildfire
 Jagged Alliance: Back in Action (2012)
 Jagged Alliance: Crossfire
 Jagged Alliance DS
 Jagged Alliance: Flashback (2014)

Jagged Alliance 

Peli sijoittuu Metaviran saarelle, jossa on suoritettu aikoinaan ydinkokeita. Kokeiden seurauksena saaren puut erittävät lääketieteellisesti erittäin arvokasta mahlaa, mutta puut eivät kykene lisääntymään. Saarella toimii kaksi tutkimusryhmää, Brendan ja hänen isänsä johtama ryhmä sekä pahan Santiagon ryhmä. Santiagolla on aluksi kaikki paitsi yksi sektori hallusaan. Pelaajan tehtävä on vapauttaa koko saari ja kukistaa Santiago.

Jagged Alliance 2 

Peli sijoittuu kuvitteelliseen Arulcon valtioon, jossa Kuningatar Deidranna on kaapannut vallan. Pelaaja palkataan vapauttamaan Arulco, joka on jaettu 256 sektoriin (16*16). Pelaaja voi palkata palkkasotureita, ostaa aseita ja varusteita sekä saada tehtäviä tietokoneen välityksellä. Lisäksi pelaajan voi valloittaa kyliä, kaivoksia, lentokenttiä ja tukikohtia sekä kouluttaa siviileistä sotilaita, jotka eivät kuitenkaan seuraa mukana. Peli paransi ensimmäisen pelin ongelmia ja palkkasoturien toimintamahdollisuuksia laajennettiin. Pelaaja kykeni myös keskustelemaan muiden hahmojen kanssa.

Aiheesta muualla 
 Pelisarja MobyGamesissä 
 Jagged Alliance Area (englanniksi)
 The Jagged Alliance Wiki (englanniksi)

Videopelisarjat