joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sifridus-kalkki

Sifridus-kalkki, myös: Sigfriduksen ehtoolliskalkki on keskiaikainen  kalkki joka on valmistettu Saksassa Westfalenissa noin vuonna 1240. Ehtoollisastia jouduttiin luovuttamaan Osnabrückin tuomiokirkosta kolmekymmenvuotisen sodan aikana Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin joukoille, jotta nämä eivät olisi polttaneet kaupunkia (ns. palovero). Se päätyi myöhemmin Viipurin tuomiokirkkoon. Nykyään se kuuluu Porvoon tuomiokirkon esineistöön.

Hopeinen ja osittain kullattu Sifridus-kalkki on noin 23 cm korkea. Kalkkiin on tehty pakottamalla ja filigraanityönä kuvia, joissa on kohtauksia Raamatun tapahtumista.

Lähteet 

Porvoo
Sakraaliesineet
Keskiajan taideteokset
Taideteokset (soveltavat taiteet)
Alttarikaappi

Alttarikaappi eli siipialttari on moniosainen alttaritaulu, joka kehittyi 1300-luvulla Keski-Euroopassa. Alttarikaapit ovat usein triptyykkejä.

Kristillinen alttari oli alun perin pöytä, jonka ympärille seurakunta kokoontui nauttimaan ehtoollista. Varhaisessa kirkossa ja keskiajan alussa pappi johti messun vapaasti seisovan ”pöytäalttarin” takaa kohti seurakuntaa. Myöhemmin keskiajalla tämä tapa katosi, ja tilalle käytäntö, jonka mukaan pappi vietti messua yksin, seisten alttaipöydän edessä. Tätä tapaa vahvisti myös alttarin pyhyyden korostaminen ja sen seurauksena alttaripöytä siirrettiin kirkon kuorin itäseinään ja siitä kehittyi ”alttarilaite” taiteellisine koristuksineen. Niihin kuuluu myös alttarikaappi, joka ripustettiin kuorin itäseinään,seinän vieressä olevan alttarin yläpuolelle.

Alttarikaapin rakenne

Alttarikaappi koostuu kahdesta tai useammasta hartauskuvasta. Uskonnollisaiheiset kuvat voivat olla maalauksia, reliefejä tai pieniä veistoksia. Siipialttari sijoitetaan kirkossa alttarin taakse tai alttaripöydän yläpuolelle.. Jos se on sijoitettu kuoriin seinästä irralleen, kaapin molemmat puolet voidaan maalata. Alttarikaapin veistoksin ja maalauksin varustettua jalustaa nimitetään predellaksi.

Kehityshistoriaa

Alun perin kristillinen alttari oli pöytä, jonka sivuissa oli maalauksia, puuleikkauksia ja metallipakotuksia. Vähitellen mukaan tuli pyhäinjäännöksiä suojaava maalauksin kuvitettu seinäke, joka oli usein kolmiosainen. Siitä kehittyi 1200-luvulla pyhimyskaappi. Vähitellen 1300-luvulla yleistyivät alttarikaapit, jotka ovat enemmänkin kokoontaitettavia ja muunneltavia alttaritauluja kuin varsinaisesti kaappeja.

Alttarikaappeja tehtiin kirkkoihin eniten 1400-luvulla. Niiden tilalle tulivat ensin Italiasta alkaen alttariseinät 1500-luvulla ja kevyemmät alttaritaulut 1800-luvulla.

Tunnettuja alttarikaappeja 
Mestari Francke: Kalannin kirkon Pyhän Barbaran alttarikaappi, Kansallismuseo, Helsinki
Pala d'Oro, Basilica di San Marco, Venetsia 
Hubert ja Jan van Eyck: Gentin alttari 1432 
Matthias Grünewald: Isenheimin alttari 1512–1516
Veit Stoss: Veit Stossin alttari Krakovan Marian kirkossa

Katso myös
Ikonostaasi, ortodoksisten kirkkojen vastine alttarilaitteelle

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirkkoarkkitehtuuri
Keskiajan taide
Taidehistorian käsitteet
Mohammed Atef

Mohammed Atef (1944–2001) oli Egyptissä syntynyt ja Afganistanissa asunut sotilaskoulutuksen saanut henkilö, jota epäiltiin Al-Qaidan keskeiseksi vaikuttajaksi. Yhdysvallat surmasi hänet marraskuussa 2001 Terrorisminvastaisessa sodassa. Atef kertoi haastattelussa osallistuneensa Yhdysvaltojen vastustamiseen Somaliassa vuonna 1992, ja Yhdysvallat syytti häntä myös vuoden 1998 lähetystöpommi-iskuista Itä-Afrikassa.

Lähteet 
 

Al-Qaidan jäsenet
Egyptiläiset henkilöt
Vuonna 2001 kuolleet
Vuonna 1944 syntyneet
Hamlet liikemaailmassa

Hamlet liikemaailmassa on Aki Kaurismäen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen mustan huumorin sävyttämä draamaelokuva vuodelta 1987. Se perustuu William Shakespearen näytelmään Hamlet, jonka tapahtumat on sijoitettu nykyaikaan suomalaiseen puunjalostusalan perheyritykseen. Nimiosassa esiintyy Pirkka-Pekka Petelius. Elokuvaa esitettiin valmistumisensa jälkeen lukuisilla kansainvälisillä  elokuvafestivaaleilla ja se myytiin useisiin maihin. Pertti Hilkamo sai elokuvasta lavastus-Jussin. Elokuva on mustavalkoinen.

Hamlet liikemaailmassa voidaan nähdä parodiana sekä Shakespearesta että 1940-luvun film noir -rikoselokuvista. Samalla se on myös satiiria liikemaailmasta. Kaurismäen mukaan elokuvassa ovat mukana Hamletin kaikki keskeiset kohtaukset lukuun ottamatta kuuluisinta, eli ”Ollako vai eikö olla” -monologia.

Elokuvan musiikkina on käytetty pääasiassa otteita Dmitri Šostakovitšin 11. sinfoniasta.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Hamlet liikemaailmassa - Yle Areena 

Vuoden 1987 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Mestari Francke

Mestari Francke (noin 1380—1440) oli pohjoissaksalainen myöhäisgotiikan ajan taidemaalari ja dominikaanimunkki. Mestari Francke vaikutti tunnetun uransa loppukaudella Hampurissa.

Mestari Francke työskenteli mahdollisesti kirjamaalarina Ranskassa ja Alankomaissa uransa alkuvaiheessa. Myöhemmin hän toimi Münsterissä ennen liittymistään Hampurin dominikaaniveljeskuntaan. Francken sanotaan syntyneen Zutphenissa Alankomaissa asuneeseen perheeseen, joka muutti Hampuriin. Hänen oletetaan matkustaneen Gelressä tai Burgundissa, koska hän maalasi muotokuvan kreivitär Gelren Mariasta, joka oli kotoisin Burgundista.

Francke oli taiteilijana lähes unohdettu renessanssin jälkeen, kunnes Hampurin taidehallin johtaja Alfred Lichtwark nosti hänet uudelleen yleiseen tietoisuuteen, samoin kuin Mestari Bertraminkin.

Taiteellinen tuotanto

Häneltä tunnetaan kaksi alttarikaappia, Canterburyn Pyhälle Thomas Becketille omistettu Tuomas-alttari ja Pyhän Barbaran alttarikaappi, joka on Kansallismuseossa Helsingissä. Francke tuli Hampuriin todennäköisesti alueella aiemmin vaikuttaneen Mestari Bertramin kuoltua 1415. Francken teoksissa ei juuri ole nähtävissä vaikutteita Bertramilta, vaan ennemminkin häntä kymmenen vuotta vanhemmalta hovimaalarilta Conrad von Soestilta, joka työskenteli Westfalenin eteläpuolella.

Hampurin kauppiaskilta tilasi Mester Franke[nn]ilta alttarikaapin vuonna 1424, mahdollisesti Tuomas-alttarin, joka valmistui vuonna 1436. Kahdeksan osaa alttarikaapista on säilynyt Hampurin taidehallissa. Aikaisempi Barbara-alttari oli ehkä tilattu Suomeen. Joka tapauksessa se oli ollut useita vuosisatoja Suomessa Kalannin kirkossa ennen kuin se siirrettiin Kansallismuseoon.

Maalaustyyli

Nykyisin Francke tunnetaan yhtenä goottilaisen kauden niin kutsutun suloisen tyylin parhaana edustajana. Alttarien temperamaalaukset on toteutettu tyylillä, jossa on viitteitä ranskalaiseen ja varhaiseen alankomaalaiseen hovitaiteeseen. Saksalaista myöhäisgotiikan tyyliä leimaa hienostuneisuus ja herkkyys. ”Kauniin tyylin” edustajia olivat 1400-luvulla Francken ohella Conrad von Soest ja Stefan Lochner. Saksalaisessa maalaustaiteessa päähuomio oli usein yksityiskohdissa, kun italiassa taas keskityttiin kokonaisuuteen.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Saksalaiset taidemaalarit
Keskiajan taiteilijat
Hampurin historia
1300-luvulla syntyneet
1400-luvulla kuolleet
Kunnes pilvet väistyvät

Kunnes pilvet väistyvät on Vincente Minnellin ja Richard Whorfin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1946, jonka pääosissa nähdään Frank Sinatra ja Judy Garland. Se perustuu löyhästi säveltäjä Jerome Kernin elämäntarinaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Elokuva vapaasti katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa

Vuoden 1946 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat
Vincente Minnellin ohjaamat elokuvat
Luoja lippalakissa

Luoja lippalakissa on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1977. Pääosissa nähdään John Denver ja George Burns. Burns esittää Jumalaa, joka puhuu kauppiaalle (Denver), joka joutuu hankaluuksiin seurakunnan kanssa. Elokuvaan tehtiin 1980-luvulla kaksi jatko-osaa.

Larry Gelbart oli Oscar-ehdokkaana parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.

Lähteet 

Vuoden 1977 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Klebsiella

Klebsiella on gramnegatiivinen fakultatiivisesti anaerobinen sauvabakteerisuku. Klebsiella-bakteerit ovat yleisiä muun muassa ihmisten suolistossa. 

Klebsiella-bakteerit on nimetty 1800-luvun saksalaisen mikrobiologi Edwin Klebsin mukaan. Alkujaan suku jaettiin kolmeen lajiin, perustuen bakteerin aiheuttamiin biokemiallisiin reaktioihin. Nykyisin suku jaotellaan useampaan lajiin DNA:n samankaltaisuuksien perusteella. Ihmisen kannalta K. pneumoniae on yleisin infektioiden aiheuttaja, mutta myös K. oxytoca- ja K- rhinoscleromatis -lajeja on havaittu ihmisissä kliinisissä kokeissa. Viime vuosina klebsiellabakteereista on tullut yleisiä sairaalabakteereja.

Klebsiellan aiheuttamia sairauksia 
K. pneumoniae, K. oxytoca ja K. planticola -lajit voivat aiheuttaa virtsatie- ja haavainfektioita. K. granulomatis aiheuttaa sukupuolitautia nimeltä granuloma inguinale.

Mikäli klebsiella-bakteerit muodostuvat vastustuskykyisiksi antibiooteille, eli kehittyvät ns. sairaalabakteereiksi, niitä kutsutaan (yhdessä Escherichia coli -bakteerien kanssa) ESBL-bakteereiksi. Termi ESBL tulee sanoista Extended Spectrum Beta Lactamase. Toisaalta eräät K. pneumoniae -kannat ovat osoittautuneet beetalaktamaasin sijasta kykeneviksi tuottamaan toisia vastustuskykykyyn vaikuttavia entsyymejä karbapenemaaseja, ja nämä ovat osoittautuneet merkittäviksi sairaalabakteereiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Klebsiella
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Klebsiella, taxonomy 
UniProt: Klebsiella 

Gramnegatiiviset bakteerit
Proteobacteria
Grand Prix Manager 2

Grand Prix Manager 2 (GPM2) on Formula 1 -managerointisimulaatio, jonka ovat tuottaneet Edward Grabowski Communications Ltd  ja Microprose. Se perustuu Formula 1 -kauteen 1996, ja on FIAn lisensoima. Pelissä on Stirling Mossin selostus. Pelin jatko-osa on Grand Prix World.

Pelaaminen 
Pelissä on tarjolla sekä pitkä kampanja, jossa pelaaja manageroi Formula 1 -tallia ilman erikseen annettua päämäärää 10 kauden ajan (1996-2005 alkuperäisessä pelissä), että lyhyitä haasteita, joissa pelaajan piti suoriutua tietyistä päämääristä 1-3 kauden aikana, epäonnistumisen johtaessa pelin päättymiseen.

Jacques Villeneuve (uusi kuljettaja oikealla kaudella 1996) ei ole mukana pelin alkuperäisessä versiossa. Sen sijaan hänet on korvattu 'John Newhousella', jolla on muuten oikeat tiedot. Nimi on suora englanninkielinen käännös hänen nimestään. Tämä johtui lisensointiongelmasta. Tämä tapahtui uudelleen Grand Prix Manager 2:en jatko-osassa Grand Prix World ja Microprosen pelissä Grand Prix 3.

Internet-peli 
Myös Internet-pelaaminen oli uutta tässä pelissä, ja se oli mahdollista sarjayhteyden, modeemin tai TCP/IP-protokollan kautta, lisäten pelin pelattavuutta.

Peliyhteisö 
Pelillä on yhä aktiivinen peliyhteisö , joka tuottaa kausipäivityksiä käytäen sekä sisäisiä, että ulkoisia muokkaustyökaluja. Yhteisö on julkaissut varsin monta modia. Nykyisiä projekteja ovat ainakin 2003-, 1990- ja 1989-modit.

Kausipäivitykset 

Tämä on täysi lista Grand Prix Manager 2:een julkaistuista tai suunnitelluista modeista. Vain 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009 -modit on tehty näiden kausien aikana, jotta pelaajat ovat voineet pelata senhetkisiä Formula 1 -kausia. Myös muista kausista on olemassa modeja.

Kaikki kausipäivitykset löytyvät GPM2Worldista ja niistä voi keskustella sivuston foorumeilla.

Lähteet 

   - GPM2-osio Edward Grabowskin sivuilla (englanniksi)
  - Coming Soon-lehden arvostelu (englanniksi)
  - Grand Prix Manager 2 World (englanniksi)
   - GPM2 World-keskustelufoorumi (englanniksi)

Vuoden 1996 videopelit
Windows-pelit
Formula 1 -pelit
Annukka Grönlund

Annukka Grönlund (Ann-Mari Kaunisto) (s. 1941 Turku) on suomalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan naivistina. 

Grönlund kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1967–1970. Hän on Turun Taiteilijaseuran ja Taidemaalariliiton jäsen. Grönlund debytoi vuonna 1970, hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1993. Hänen teoksiaan oli esillä Sydän siveltimellä -näyttelykierroksessa Antwerpenissä, Luxemburg ja Berliinissä 1998–1999.Grönlund on myös suunnitellut joulumerkin 1990-luvulla ja useista hänen maalauksistaan on tehty postikortteja.

Lähteet
Taidemaalariliitto 
Naivistit Iittalassa
Turun Taiteilijaseura

Viitteet

Aiheesta muualla
  Uutiset
 Maalaus
 Annukka Grönlund Taide Salmelan kokoelmissa

Suomalaiset taidemaalarit
Naivistit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Eduardo dos Reis Carvalho

Eduardo dos Reis Carvalho, joka tunnetaan paremmin nimellä Eduardo (s. 19. syyskuuta 1982 Mirandela, Bragançan piiri, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa.

Ura 
Eduardo on Sporting Bragan kasvatti. Eduardo teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa kaudella 2006–2007, kun hän pelasi puolen vuoden lainasopimuksella Beira-Marin riveissä.

Seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Vitória Setúbaliin. Hän oli tärkeässä roolissa joukkueen voittaessa Taça da Ligan. Loppuottelu eteni aina rangaistuspotkukilpailuun saakka, jossa Eduardo torjui kolme rangaistuslaukausta.

Kaudeksi 2008–2009 palasi kasvattajaseuraansa, ja pelasi kauden kaikissa pääsarjaotteluissa. Kauden aikana joukkue eteni myös UEFA-Cupissa aina neljännesvälieriin saakka, jossa se tippui ranskalaiselle Paris Saint-Germainille.

7. heinäkuuta 2010 hän teki nelivuotisen sopimuksen italialaisseura Genoan kanssa. Hänestä maksettiin arviolta 4 miljoonan euron siirtokorvaus.

Kesällä 2014 Eduardo siirtyi ilmaisella siirrolla kroatialaiseen suurseuraan Dinamo Zagrebiin.

Maajoukkue 
Eduardo teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 11. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Suomea vastaan, pelaten 60 minuuttia. Ottelu päättyi Portugalin 1–0-voittoon.
Ecuardo voitti myös Jalkapallon Euroopan mestaruuskilpailut 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eduardon esittely PortuGOAL-sivustolla 

Portugalilaiset jalkapallomaalivahdit
Jalkapallon Euroopan mestarit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilmatorjuntatykki

Ilmatorjuntatykki on ilmatorjuntaan tarkoitettu tykki. Ilmatorjuntatykkejä käytetään vihollisten ilma-alusten eli muun muassa lentokoneiden, ilmalaivojen tai helikoptereiden tuhoamiseen, tai tärkeiden maa- tai merikohteiden suojaamiseen vihollisen ilmahyökkäyksiltä estämällä tai häiritsemällä vihollisten ilma-alusten toimintaa. Tunnettuja ilmatorjuntatykkejä ovat muun muassa neuvostoliittolainen 85 mm ilmatorjuntatykki M/1939 52-K ja saksalainen 8,8 cm FlaK 18. Ilmatorjuntatykeissä käytetään yleensä räjähtäviä ammuksia, joiden ilmanpaineeseen, aikasytytykseen tai kosketukseen perustuvat sytyttimet laukaisevat kranaatin räjähdyspanoksen.

Historia 
Tykkejä on käytetty ilmatorjunnassa siitä lähtien kun lentokoneita ja ilmalaivoja alettiin käyttää ensimmäisessä maailmansodassa, mutta ensimmäisten ilmatorjuntatykkien tarkkuus oli melko heikko, eivätkä lentokoneetkaan olleet vielä ratkaisevassa asemassa. Koska toisen maailmansodan aikana lentokoneet olivat ottaneet jo merkittävän roolin, täytyi myös ilmatorjunnan kehittämiseen panostaa. Ilmatorjuntatykkien tarkkuus ja tulivoima oli kehitetty paremmaksi ja niitä käytettiin laajassa mittakaavassa. Toisen maailmansodan jälkeen kehitetyt ilmatorjuntaohjukset ovat kuitenkin pääosin syrjäyttäneet ilmatorjuntatykit.

Lähteet

Aiheesta muualla

Anti-Aircraft Guns
http://www.militaryfactory.com/armor/anti-aircraft-guns.asp (Luettu 16.9.2013)
Tykit - Ilmatorjuntamuseo
http://www.ilmatorjuntamuseo.fi/etusivu/tykit/ (Luettu 16.9.2013)

sv: Luftvärnskanon

Ilmatorjuntakanuunat
Kai Rönkkö

Kai Rönkkö  (s. 6. lokakuuta 1972 Vantaa) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hänen pääsarjadebyyttinsä tapahtui kaudella 1997 Pietarsaaren Jarossa. Liigaotteluita häneltä löytyy myös Kuopion Palloseuran miehistössä. Kings Kuopiossa pelatessaan Rönkkö toimi pelaajavalmentajana seitsemän kauden ajan. Kaudella 2010 Rönkkö toimii myös Siilinjärven Palloseuran päävalmentajana. Tässä toimessa hän jatkoi myös kaudella 2011. Nykyään Rönkkö toimii KuPS:n E-junioreiden edustusjoukkueen valmentajana.

Saavutukset
 Ykkösen voitto 2000
 Itä-ja Keski-Suomen Kolmosen voitto 2013
 Regions Cup 2012

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Korteniemen perinnetila

Korteniemen perinnetila on Tammelassa Liesjärven kansallispuistossa sijaitseva entistetty metsänvartijan tila, joka on kesäisin avoinna matkailijoiden tutustumista varten.

Metsähallitus osti Korteniemen torpan 1878 Turpoon sahalta. Silloin viimeinen torppari Kalle Lönngren ylennettiin torpparista metsänvartijaksi. Tilalle rakennettiin talo 1880-luvulla metsänvartijan asunnoksi. Hänen jälkeensä metsänvartijoina toimivat ensin hänen poikansa, sitten pojanpojat. Talo jäi asumattomaksi 1996, minkä jälkeen sille tehtiin perinnetilan hoidon erityissuunnitelma.

Talossa on tupa ja kaksi kamaria. Museovirasto vastaa tilan hoidosta ja on entistänyt sen suunnilleen sadan vuoden takaiseen asuun. Sieltä on muun muassa poistettu sähkö- ja puhelinyhteydet. Kalustuksena on talon vanhoja huonekaluja. Tilalla on kesäisin eläimiä, kuten maatiaiskanoja, lampaita, lehmiä ja hevonen. Viljelyssä on vanhaa ruiskantaa, ja viljelyssä käytetään vanhoja työmenetelmiä.

Tilalla on lisäksi runsaasti vanhoja ulkorakennuksia, ja tilalta on löydetty kivikautinen asuinpaikka.

Korteniemi on luokiteltu Museoviraston inventoinneissa 1993 ja 2009  valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Katso myös
Telkkämäen perinnetila
Koveron perinnetila

Lähteet

Aiheesta muualla
Esittely ja ajo-ohjeet 
Perustiedot tilasta, rakennusluettelo, Museoviraston sivuilla

Maatilat
Suomen ulkoilmamuseot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Tammelan nähtävyydet
Tammelan rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Hannu Forsberg

Hannu Tapio Forsberg (s. 8. marraskuuta 1959 Polvijärvi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.

Forsberg opiskeli laulua Joensuun konservatoriossa ja Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Jorma Elorinne, Gerhard Kahry ja Tom Krause. Vuodesta 1997 alkaen hän on kuulunut Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Erfurtin, Mikkelin, Oulun, Tampereen ja Vantaan oopperoissa sekä Savonlinnan Oopperajuhlilla.

Forsbergin esittämiä rooleja Suomen Kansallisoopperassa ovat olleet muun muassa Figaro Figaron häissä, Alidoro La Cenerentolassa, Oroveso Normassa, Simana Arhippaini Punaisessa viivassa, Don Basilio Sevillan parturissa ja Sarastro Taikahuilussa. 

Forsberg on Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen miesten sarjan voittaja vuodelta 1992.

Lähteet 
  

 
Suomalaiset bassobaritonit
Suomalaiset oopperalaulajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdistetyn maailmancup 2009–2010

Yhdistetyn maailmancup 2009–2010 alkoi 28. marraskuuta 2009 Kuusamossa ja päättyi 14. maaliskuuta 2010 Oslossa. Kauden aikana järjestettiin 19 henkilökohtaista kilpailua ja kaksi joukkuekilpailua.

Kilpailukalenteri

Maailmancupin loppupisteet

Kokonaiscup

Maiden välinen cup

Lähteet 
 
 Tulokset Kansainvälisen Hiihtoliiton sivuilla, fis-ski.com 
 Maailmancupin tilanne Kansainvälisen Hiihtoliiton sivuilla, fis-ski.com 

2009–2010
Vuoden 2009 urheilu
Vuoden 2010 urheilu
Novosibirskin metro

Novosibirskin metro () on Novosibirskin kaupungin suurimmalta osaltaan maanalainen metrojärjestelmä. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna  1979.

Linjasto
Metrolinjoja on kaksi, joilla on pituutta yhteensä noin 16 km ja asemia 13.
Linjalta toiselle vaihto on mahdollista tehdä risteämiskohdassa sijaitsevien Sibirskajan ja Krasnyi prospektin asemien välistä yhdyskäytävää käyttäen.
Metro on toiminnassa päivittäin kello 6.00–24.00.

Metrosilta
Ob-joen ylittävä maailman pisin katettu metrosilta otettiin käyttöön tammikuussa 1986. Se yhdistää Leninskajan linjalla sijaitsevat Studentšeskajan ja Retšnoi vokzalin asemat toisiinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu 

Venäjän metroliikenne
Novosibirsk
Novosibirskin metro
Keittiöväittely

Keittiöväittely oli joukko Yhdysvaltain varapresidentin Richard Nixonin ja Neuvostoliiton pääministerin Nikita Hruštšovin välillä 24. heinäkuuta 1959 käytyjä, ennalta valmistelemattomia keskusteluja. Keskustelut tapahtuivat Moskovassa, jonne Yhdysvallat olivat rakentaneet messut, joissa esiteltiin muun muassa talo, jollaiseen ”jokaisella amerikkalaisella oli varaa”. Talossa oli runsaasti työtä helpottavia ja aikaa säästäviä koneita, joiden oli tarkoitus esitellä Yhdysvaltain kapitalistisen kuluttajamarkkinan hedelmiä.

Tausta 

Keittiöväittely oli Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton johtajien ensimmäinen tapaaminen vuoden 1955 Geneven huippukokouksen jälkeen. Keskusteluja käytiin messualueen useissa paikoissa, mutta ne keskittyivät mallitalon keittiöön, joka oli jaettu kahtia, jotta sitä voitiin tarkastella helpommin. 

Johtajat keskustelivat kapitalismin ja kommunismin saavutuksista vuonna 1957 tapahtuneen Sputnikin laukaisun aloittaman kylmän sodan eskaloitumisen alla. Useimmat amerikkalaiset pitivät Nixonia väittelyn voittajana. Väittely tallennettiin värilliselle videonauhalle ja keskustelun kuluessa Nixon toi esiin useita Yhdysvaltain kehittämiä tuotteita, kuten astianpesukoneet, ruohonleikkurit ja supermarketit. Nixon painotti kotitalouksissa hyödynnettäviä keksintöjä. 

Hruštšov vastasi painottamalla Neuvostoliiton keskittyvän ”tärkeisiin asioihin” luksusesineiden sijasta. Satiirinomaisesti Hruštšov kysyi Nixonilta onko olemassa konetta, joka työntää suuhun ruokaa ja painaa sen kurkusta alas. Lopulta keskustelijat tulivat siihen tulokseen, että molempien maiden tulisi olla avoimempia toisilleen. 

Mallitalon keittiön suunnitteli arkkitehti Andrew Geller.

Televisionäkyvyys ja reaktio Yhdysvalloissa 

Yhdysvalloissa kolme suurta televisioyhtiötä näytti keskustelun heti seuraavana päivänä 25. heinäkuuta. Neuvostoliittolaiset protestoivat, koska Nixon ja Hruštšov olivat sopineet, että keskustelu näytetään samanaikaisesti sekä Yhdysvalloissa että Neuvostoliitossa. Neuvostoliitossa keskustelu näytettiin 27. heinäkuuta myöhään illalla ja vain osa Nixonin puheenvuoroista oli käännetty. 

Yhdysvaltalainen reaktio oli aluksi jakautunut. New York Times kuvasi tapahtumaa poliittiseksi tempuksi, mutta toisaalta Time ylisti Nixonia.

Keskustelun epädiplomaattisesta luonteesta huolimatta Nixon saavutti suosiota Moskovan-vierailunsa ansiosta ja paransi huomattavasti mahdollisuuksiaan republikaanien presidenttiehdokkaaksi seuraavan vuoden presidentinvaaleihin.

Aiheesta muualla
Alkuperäinen nauhoitus, Osa 1 ja Osa 2 (YouTube) 
Tiivistelmä väittelystä tekstikäännöksenä, Ashbrook Center for Public Affairsin projekti 
Väittelyn kattavampi tekstikäännös 

Kylmä sota
1959
NIST

National Institute of Standards and Technology (NIST) on yhdysvaltalainen kauppaministeriön alainen virasto, jonka tehtävänä on kehittää ja edistää mittaustekniikoita, standardeja ja tekniikkaa. Virasto tunnettiin vuosina 1901–1988 nimellä National Bureau of Standards (NBS).

NISTin päämaja sijaitsee Gaithersburgissa, Marylandissä. Sillä on toimipiste myös Boulderissa, Coloradossa. NIST työllistää yhteensä 2 900 tieteilijää, insinööriä, teknikkoa ja tuki- sekä johtohenkilöä.

NIST julkaisee FIPS-standardeja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

National Institute of Standards and Technologyn kotisivut 

Yhdysvaltain kauppaministeriö
Yhdysvaltain valtion virastot
Mittaustekniikka
Standardisoimisjärjestöt
Mountain Meadowsin verilöyly

Mountain Meadowsin verilöyly oli 7.–11. syyskuuta 1857 tapahtunut joukkomurha, jossa mormonien miliisin joukot hyökkäsivät Arkansasista Kaliforniaan matkalla ollutta siirtolaisten karavaania vastaan. Tapahtumat käynnistyivät hyökkäyksenä, josta kehkeytyi lopulta neljä päivää kestänyt piiritys, joka loppui, kun mormonit teloittivat jäljelle jääneet antautuneet siirtolaiset. Lähes kaikki siirtolaiset tapettiin – vain 17 alle 8-vuotiasta lasta jätettiin henkiin. Ruumiit jäivät paikoilleen kahden vuoden ajaksi, ja hengissä säilyneet lapset annettiin paikallisten mormoniperheiden kasvatettavaksi. Tapahtuma innoitti vuonna 2007 ilmestyneen elokuvan September Dawn.

Historioitsijat pitävät tapahtumia Utahin sodan aiheuttaman sotahysterian syynä sekä joidenkin mormonivaikuttajien, kuten Brigham Youngin syynä.

Tapahtumat
Hyökkääjien tarkoituksena oli naamioida hyökkäys intiaanien toteuttamaksi, minkä takia osa heistä oli pukeutunut intiaaneiksi ja mukana oli myös paiute-intiaaneja. Isaak Haightin ja John D. Leen johtamina miliisit hyökkäsivät paikoilleen asettunutta karavaanikulkuetta vastaan, mutta hyökkäys pysähtyi siirtolaisten puolustukseen. Taistelu muuttui piiritykseksi, jonka aikana siirtolaiset saivat selville, että hyökkäyksen takana olivat mormonit eivätkä intiaanit. Tästä syystä miliisin komentaja William H. Dame määräsi kaikki siirtolaiset tapettaviksi. John D. Lee tuli kertomaan siirtolaisille, että hän oli neuvotellut aselevon intiaanien kanssa ja että siirtolaiset voisivat poistua alueelta turvallisesti. Mormonit johdattivat siirtolaiset pois heidän linnoitetuilta asemiltaan, minkä jälkeen nämä ammuttiin.

Seuraukset
Vuonna 1859 aloitettiin liittovaltion tutkimukset asiasta. Tätä ennen tutkimuksia olivat tehneet lähinnä yksityishenkilöt. Yhdysvaltain sisällissota katkaisi tutkimukset vuosiksi 1861–1871. Vuonna 1874 tapahtumista tuomittiin yhdeksän henkilöä salaliitosta ja joukkomurhasta. Päätekijänä tuomittiin John D. Lee, joka teloitettiin ampumalla verilöylyn tapahtumapaikalla 3. maaliskuuta 1877.

Lähteet

Aiheesta muualla

Utahin historia
Joukkosurmat Yhdysvalloissa
Mormonismi
1857
Uskonnolliset skandaalit
Ruhtinansalmi

Ruhtinansalmi on kylä Suomussalmen koillisosassa Kainuussa. Kylän keskus on Juntusranta, josta on Suomussalmen kuntakeskukseen Ämmänsaareen noin 70 kilometrin matka. Suomen ja Venäjän rajalle on vain 9 kilometriä.

Ruhtinansalmen kylä on laaja: etelästä pohjoiseen mitattuna 35 kilometriä ja idästä länteen 10–25 kilometriä. Idässä kylä rajoittuu Venäjään, jonka kanssa kylällä on yhteistä rajaa 55 kilometriä.

Katso myös 
 Ruhtinansalmen kirkko

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ruhtinansalmi
 Heikkinen, Marja ym. (toim.): Tarinoita rajan pinnasta. Suomussalmi: Ruhtinansalmen kyläyhdistys, 2000. ISBN 951-9390-37-5.

Suomussalmen kylät
Vuoden kainuulaiset kylät
Juhani Rinne (arkeologi)

Juhani Gustav Rinne (), oli suomalainen arkeologi, joka toimi valtionarkeologina vuosina 1929–1935.

Henkilöhistoria ja ammattiura
Rinteen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Heikinpoika Rinne ja Johanna Vilhelmiina Kaarlentytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1906 oli Anna Sigrid Behrens (k. 1941). Heidän pojastaan Henrik Johan Rinteestä (s. 1920) tuli sisätauteihin erikoistunut lääkäri. Rinne valmistui filosofian kandidaatiksi 1899, tuli Muinaistieteellisen toimikunnan amanuenssiksi 1902 ja intendentiksi 1912. Filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi) hän valmistui 1914 ja toimi vuodesta 1917 Kansallismuseon historiallisen osaston esimiehenä. Valtionarkeologin toimen aikana vuonna 1932 Rinteelle myönnettiin professorin arvonimi. 

Rinne toimi myös Suomen Muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä ja Suomen Museo – Finsk Museum -julkaisun toimittajana 1902–1918. Hänen johdollaan korjattiin useita keskiaikaisia kirkkoja, kuten Kaarinan, Rymättylän, Finströmin ja Laitilan kirkot. Huomattavin oli kuitenkin hänen työnsä Turun tuomiokirkon tutkimus- ja entistämistöiden johtajana 1923-1929.

Rinteen lapsia olivat lääkintöneuvos Henrik J. Rinne ja historioitsija Sigrid Nikula.

Oikeusjuttu Rinnettä vastaan 

Juhani Rinne pidätettiin marraskuussa 1933 rahavarojen väärinkäytöstä epäiltynä. Turun linnassa ja Suomenlinnassa oli Rinteen johdolla tehty korjaustöitä, joiden työnjohdosta vastannut työnjohtaja Adolf Rahola oli jo aiemmin pidätetty. Jutun oikeuskäsittelyn yhteydessä Rinteen ja Raholan katsottiin syytekirjelmän mukaan käyttäneen vääriä palkkalistoja ja kuitteja ja näiden avulla he olivat kavaltaneet Suomenlinnan korjaustöitä varten varatuista määrärahoista 27 000 markkaa sekä Turun linnan korjaustöiden määrärahoista 75 000 markkaa.

Turun hovioikeus tuomitsi 15. maaliskuuta 1935 professori Rinteen jatketusta kavalluksesta 2 vuoden 6 kuukauden kuritushuonerangaistukseen ja hänet erotettiin myös valtionarkeologin virasta. Työnjohtaja Adolf Rahola tuomittiin samassa yhteydessä 3 vuoden 6 kuukauden kuritushuonerangaistukseen. Korkein oikeus alensi joulukuussa 1935 tuomioita Rinteen osalta 2 vuoteen 2 kuukauteen ja Raholan osalta 3 vuoteen.

Kirjallinen tuotanto
Rinteen tutkielmia
 Tanskalaiset ristiretket Suomeen linnantutkimuksen valossa (1923)
 Gamla Vasa Kyrka (1912)
 Finlands kyrkor I (1912, Karl Konrad Meinanderin kanssa)
 Suomen keskiaikaiset mäkilinnat I (1914, väitöskirja)
 Turun tuomiokirkko (1928)
 Pyhä Henrik, piispa ja marttyyri (1932)
 Turun tuomiokirkko keskiaikana I–III (1941, 1948, 1952).

Esimerkki hänen julkaisemastaan artikkelista

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset arkeologit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Museoviraston johtajat
 Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Candle in the Wind

Candle in the Wind on Elton Johnin säveltämä ja esittämä kappale vuodelta 1973. Sen sanoitti Bernie Taupin. Kappale kirjoitettiin yksitoista vuotta aikaisemmin kuolleen Marilyn Monroen muistolle. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1974.

Vuonna 1997 laulu uudelleensanoitettiin Prinsessa Dianan muistolle ja Elton John esitti sen hänen hautajaisissaan. Laulun single nousi listakärkeen monissa maissa, ja se saavutti paljon suuremman suosion kuin alkuperäinen laulu. Single kuuluukin nykyisin kaikkien aikojen myydyimpien joukkoon.

Vuoden 1997 versio

Listasijoituksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elton Johnin virallinen sivusto 
Elton Johnin diskografia 

Elton Johnin kappaleet
Vuoden 1973 kappaleet
Luettelo televisiosarjan Entourage jaksoista

Entourage on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Doug Ellin. Sarjaa esitettiin vuosina 2004–2011 HBO-kanavalla yhteensä kahdeksan tuotantokauden ja 96 jakson ajan. Ellin oli sarjan vastaava tuottaja yhdessä Mark Wahlbergin, Stephen Levinsonin, Dennis Biggsin, Rob Weissin ja Ally Musikan kanssa. Sarja, joka perustuu löyhästi Walhbergin omiin kokemuksiin elokuva-alasta, seuraa Vincent Chasea (Adrian Grenier), newyorkilaista näyttelijää, joka luo uraa Hollywoodissa. Vincent jakaa kokemuksensa hänen seurueensa kanssa, jonka jäsenet auttavat – ja joskus myös vaikeuttavat – hänen uraansa. Hänen seurueeseensa kuuluvat hänen velipuolensa ja kollegansa Johnny ”Drama” Chase (Kevin Dillon), hänen lapsuudenystävänsä ja managerinsa Eric ”E” Murphy (Kevin Connolly), hänen häikäilemätön agenttinsa Ari Gold (Jeremy Piven) sekä hänen toinen pitkäaikainen ystävänsä Salvatore ”Turtle” Assante (Jerry Ferrara). Entouragen ensimmäinen jakso esitettiin HBO:lla 18. heinäkuuta 2004, ja sen viimeinen jakso 11. syyskuuta 2011. Sarjalle tehtiin jatkoa vuonna 2015 elokuvan Entourage muodossa.

Yleiskatsaus

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2004)

|}

Toinen tuotantokausi (2005)

|}

Kolmas tuotantokausi (2006–2007)

|-
!colspan="8;" style="background-color: #7FFF00;"| Osa 1
|-

|}

Kolmas tuotantokausi, osa 2

Neljäs tuotantokausi

Lähteet
Entourage Episode Guide  HBO 
Entourage Episode list TV.com 

Entourage
Wink (yhtye)

Wink oli japanilainen tyttöduo 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Sen muodostivat Sachiko Suzuki (s. 22. helmikuuta 1969) ja Shōko Aida (s. 23. helmikuuta 1970). Yhtye esitti j-popia tekemällä covereita länsimaisista hittikappaleista. Ensimmäinen single julkaistiin 27. huhtikuuta 1988 ja viimeiseksi jäänyt julkaisu tapahtui 31. maaliskuuta 1996. Tämän jälkeen yhtye hajosi.

Yhtyeen jäsenet olivat osallistuneet 1987 kauneuskilpailuun josta heidät oli keksitty musiikkibisnekseen. Seuraavana vuonna heistä muodostettiin yhtye jonka ensimmäinen single oli cover-versio vanhasta The Rubettesin hitistä Sugar Baby Love. Useimmat Winkin kappaleet perustuivat länsimaisiin hitteihin sanoitettuna uudelleen japaniksi. Winkin tyyliin kuului lähes ilmeetön ja hymytön esiintyminen yhdistettynä yksinkertaisiin käsiliikkeisiin ja askeleenvaihtoihin. Useimmiten he esiintyivät lolita-tyyppisissä asuissa.

Heti 1990-luvulle tultaessa kiinnostus yhtyettä kohtaan alkoi nopeasti laskea. Yhtye yritti uutta nousua tuolloin suosiotaan kasvattaneen eurodancen avulla. He julkaisivat eurodance-tyylisen kappaleen Jive Into The Night, mutta se floppasi pahasti. Seuraava single Angel Love Story menestyi hieman paremmin mutta kaupallinen menestys jäi saavuttamatta. Tämän tosiseikan myötä yhtye hajosi vuonna 1996.

Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet ovat tehneet uraa TV-kasvoina kumpikin tahollaan ja erilaisia julkaisuja entisten Morning Musumen jäsenten kanssa.

Diskografia

Singlet 
Sugar Baby Love
Amaryllis
Ai ga Tomaranai (Turn It Into Love)
Namida wo Misenaide (Boys Don't Cry)
Samishii Nettaigyo
One Night in Heaven (Mayonaka no Angel)
Sexy Music
Yoru ni Hagurete (Where Were You Last Night)
New Moon ni Aimashō
Kitto Atsui Kuchibiru
Manatsu no Tremolo
Haitoku no Scenario
Tsuioku no Heroine / Image na Kankei
Matenrō Museum
Furimukanaide
Real na Yume no Jōken
Eien no Lady Doll
Kekkon Shiyō Ne
Sakihokore Itoshisa yo
Itsumademo Suki de Itakute
Twinkle Twinkle
Cherie Mon Cherie
Watashi-tachi Rashii Rule
Jive Into The Night (Yaban na Yoru ni)
Angel Love Story (Aki-iro no Tenshi)

Albumit 
 Moonlight Serenade
 Especially for You (Yasashisa ni Tsutsumarete)
 Twin Memories
 Velvet
 Crescent
 Queen of Love
 Sapphire
 Each side of screen
 Nocturne (Yasoukyoku)
 Aphrodite
 BRUNCH
 overture!
 voce
 Flyin' High

Japanilaiset pop-yhtyeet
Kriketin SM-sarja 2004

Yksitoista joukkuetta osallistui Kriketin SM-sarjaan kaudella 2004. Joukkueet jaettiin kahteen ryhmään tason mukaan siten, että parhaat pelasivat A-ryhmässä ja heikommat B-ryhmässä. Kaikki A.ryhmän joukkueet, sekä 3 parasta B-ryhmästä selvisi pudotuspeleihin. Osa B-ryhmän otteluista pelattiin 2 vuoroparin (innings) mittaisina.

SM 45

Ryhmä A

Ryhmä B

Pudotuspelit

Sijoitusottelut 

1. SKK1
2. Tampere
3. Helsinki
4. FPC
5. Turku
6. SKK2
7. Espoo
8. Vantaa
9. Empire
10. MTS/Navy
11. SKK3

Lähteet

 http://www.cricketfinland.com/2004_eng.html 
 http://sites.google.com/site/empirecricketclub/originsfin
 http://sites.google.com/site/tamperecc2/archive-news/news-2004
 http://sites.google.com/site/tamperecc2/archive-news-results/results-2004

Aiheesta muualla

 http://www.cricketfinland.com/FCA/All_club_review.htm 
 

Vuoden 2004 kriketti
2004
Jakub Voráček

Jakub Voráček (s. 15. elokuuta 1989 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsissa. Hän on voittanut urallaan maailmanmestaruuden.

Ura

Seurajoukkueissa 
Voráček pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa Tšekin Extraligassa, kun hän edusti HC Kladnoa yhden ottelun verran kaudella 2005–2006. Vuodet 2006–2008 Voráček pelasi QMJHL:n Halifax Mooseheadsissa. Ensimmäisellä QMJHL-kaudellaan 2006–2007 Voráček teki tulokkaista eniten pisteitä, valittiin vuoden tulokkaaksi ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Columbus Blue Jackets varasi hänet NHL:ään 2007 varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana. Varaustilaisuus järjestettiin Blue Jacketsin kotihallissa, Nationwide Arenalla. Toisella kaudella 2007–2008 hän teki 101 pistettä ja valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen.

Voráček siirtyi Blue Jacketsin NHL-joukkueeseen kaudeksi 2008–2009 ja teki tulokaskaudellaan tehot 9+29=38 80 ottelussaan. Jäähyminuutteja hän keräsi 44. Toisella kaudellaan Voráček teki 50 pistettä ja kolmannella kaudellaan 46 pistettä. Kolmen Blue Jackets -kautensa aikana Voráček oli sivussa vain viidestä ottelusta. Kesällä 2011 Philadelphia Flyers hankki hänet ja kaksi varausvuoroa varaustilaisuuteen 2011 vaihdossa Jeff Carteriin.

Heinäkuussa 2021 Flyers kauppasi Voràcekin takaisin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Cam Atkinsoniin.

Maajoukkueessa 

Voráček on edustanut Tšekkiä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007 sekä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008. Vuonna 2006 hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-pronssia.

Ensimmäisen aikuisten arvoturnauksen Voráček pelasi Saksassa 2010. Tšekki voitti turnauksessa maailmanmestaruuden. Voráček edusti uudelleen maataan MM-kisoissa 2011, jolloin Tšekki voitti pronssia.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Columbus Blue Jacketsin pelaajat
Columbus Blue Jacketsin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Frederic Forrest

Frederic Forrest (s. 23. joulukuuta 1936 Waxahachie, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on ollut kertaalleen Oscar-ehdokkaana parhaasta miessivuosasta. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Lännen viimeiset sankarit (1972), Ilmestyskirja. Nyt (1979), The Rose (1979) ja Kaikki kuninkaan miehet (2006). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa Columbo ja 21 Jump Street.

Forrest on ollut kaksi kertaa naimisissa, mutta molemmat liitot ovat päättyneet eroon. Hän näytteli elokuvissa vuosina 1968–2006.

Palkinnot 
 NSCF Award (1980)

Ehdokkuudet 
 Parhaan miessivuosan Oscar (1980)
 Golden Globe (1973, 1980)

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Prabhat Ranjan Sarkar

Prabhat Ranjan Sarkar (21. toukokuuta 1921 – 21. lokakuuta 1990) henkiseltä nimeltään Shrii Shrii Anandamurti, oli intialainen filosofi, kirjailija, runoilija, säveltäjä, joogi ja kielitieteilijä. Vuonna 1955 Sarkar perusti Ananda Margan, Suomessakin vaikuttavan uususkonnollisen liikkeen. Vuonna 1959 hän esitti yhteiskunnallisen teorian nimeltä Prout (Progressive Utilization Theory). Prout-teoriaa levittämään hän perusti uuden järjestön nimellä Proutist Universal. Vuonna 1979 perustettiin Proutis Universal -järjestön kansainvälinen päämaja Kööpenhaminaan.

Katso myös
Ananda Marga
Guru
PROUT
Neohumanismi

Aiheesta muualla
Artikkeli Sarkarista Ananda Margan kotisivuilla
Proutist.fi -sivusto sisältää P. R. Sarkarin yhteiskuntafilosofisten luentojen suomennoksia
Vihreän puolueen kotisivut, artikkeli P.R.Sarkarin elämäntyöstä, PROUTista ja neohumanismista

Hindulaiset gurut
Ananda Marga
Intialaiset filosofit
Intialaiset runoilijat
Intialaiset säveltäjät
Intialaiset kielitieteilijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Petri Jääskeläinen

Petri Mikko Jääskeläinen (s. 24. helmikuuta 1960 Espoo) on suomalainen juristi, joka on toiminut eduskunnan oikeusasiamiehenä 1. tammikuuta 2010 lähtien.

Jääskeläinen valmistui ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1978 ja oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1997 Helsingin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli syyttäjä tuomarina. Vuonna 1986 Jääskeläinen sai varatuomarin arvon.

Vuosina 1982, 1984 ja 1986 Jääskeläinen työskenteli eri viranomaistahojen nimismiehenä, apulaisnimismiehenä ja kaupunginviskaalina. Vuonna 1985 hän oli Vantaan tuomiokunnan notaari, kanslianotaari ja käräjätuomari. Oikeuskanslerinvirastossa Jääskeläinen työskenteli esittelijänä vuonna 1986 ja nuorempana oikeuskanslerinsihteerinä 1987–1997. Hän oli myös Helsingin yliopiston assistentti ja tutkija useita jaksoja vuosina 1993–1997.

Vuodesta 1997 Jääskeläinen oli valtionsyyttäjä ja toimi vuosina 1997–2002 valtakunnansyyttäjänviraston kehittämisyksikön päällikkönä. Vuosina 2002–2009 Jääskeläinen oli kaksi kautta eduskunnan apulaisoikeusasiamies. Eduskunta valitsi hänet oikeusasiamieheksi nelivuotiskaudelle joulukuussa 2009, toiselle kaudelle vuonna 2013, kolmannelle kaudelle vuonna 2017 ja neljännelle kaudelle vuonna 2021. Hän tulee vuonna 2022 ohittamaan Jorma S. Aallon pisimpään toimineena oikeusasiamiehenä.

Marraskuussa 2015 Jääskeläinen otti kantaa oikeuslaitoksen resurssien turvaamisen puolesta niiden riippumattomuuden takaamiseksi. Hän ehdotti myös lautamiesten valintatavan muuttamista vähemmän poliittiseksi.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Eduskunnan oikeusasiamiehet
Suomalaiset syyttäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Tähkä

Veikko Aleksis Tähkä, vuoteen 1935 Tefke (13. elokuuta 1923 Noormarkku — 12. toukokuuta 2012 Espoo) oli suomalainen psykiatri, psykoanalyytikko (IPA) ja Kuopion yliopiston professori. Häntä pidetään suomalaisen psykoanalyysin uranuurtajana.

Henkilöhistoria ja ammattiura
Tähkän vanhemmat olivat lääkintöneuvos, lääketieteen tohtori (hc) Aleksis Bernhard Tähkä (ent. Tefke) ja Anna Emerentia Orrberg ja puoliso Ilmi Kaija Marjatta Soidinsuo. Tähkä suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa vuonna 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1955; tohtorintutkinnon hän suoritti siellä vuonna 1966. Hän opiskeli psykoanalyysia Ruotsissa 1953–1957 ja psykoterapiaa Yhdysvalloissa vuosina 1959–1961. Tähkä teki psykiatrian alalla pitkän uran ja hoiti opetustehtäviä Helsingin ja Turun yliopistossa ja toimi Kuopion yliopiston psykiatrian professorina 1976–1987. Hänen pääteoksensa julkaistiin vuonna 1996: Mielen rakentuminen ja psykoanalyyttinen hoitaminen. Teos ilmestyi alkujaan englanniksi nimellä Mind and its treatment (1993). 

Tähkä toimi Nuorisopsykiatrisen yhdistyksen puheenjohtajana 1993–1999. Tähkän mukaan homoseksuaalisuus olisi psyykkinen häiriö.

Teokset
 Alcoholic Personality: A Clinical Study. Alkoholitutkimussäätiön julkaisuja, 13. (Väitöskirja.) 1966. 
 Coping with an exceptional reality situation, How chronic respirator patients have adapted to the regulation of their lives by a mechanical contrivance. Veikko Tähkä, Juhani Hirvas, Reijo Holmström & Matti Tuovinen. 1970.
 Medard Boss, psychoanalysis and daseinsanalysis, by Medard Boss, Heimo Salminen and Veikko Tähkä. Reports from Psychiatria Fennica, 34. 1979. 
  
 Mind and its treatment, a psychoanalytic approach. International universities press, 1993. 
 Potilas-lääkärisuhde. Suomen lääkäriliitto, 1977. Englanniksi: Patient-doctor relationship. ADIS Health Science Press, 1984.
 Psykoanalyysin ja psykoterapian suuntauksia. Toim. Yrjö O. Alanen ja Veikko Tähkä. Weilin + Göös, 1978.
 Psykoterapian perusteet. WSOY, 1970. Psykoterapian perusteet psykoanalyyttisen teorian pohjalta. WSOY, 6. p. 1993. (Ilmestynyt myös ruotsiksi ja tanskaksi.)
 Silloin: Runoja vuosilta 1945–2005. Recallmed, 2005.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Veikko Tähkän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (19.6.2012) (vaatii sisäänkirjottautumisen) (hs.fi)
 Laine, A., Aalberg, V., Lehtonen, J. &  Välimäki, J. (2012) Obituaries: Veikko Tähkä, 1923–2012 (The Scandinavian Psychoanalytic Review, 35 (2): 141-143) (kokoartikkeli vaatii sisäänkirjottautumisen)  (tandfonline.com)

Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset psykoanalyytikot
Kuopion yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Marthe Kristoffersen

Marthe Kristoffersen (s. 11. elokuuta 1989) on uransa vuonna 2017 lopettanut norjalainen maastohiihtäjä, joka edusti IL Varden -seuraa.


Ura

Arvokisat 
Kristoffersen sai hopeaa nuorten MM-kilpailujen 5 kilometrin kilpailussa maaliskuussa 2007. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän voitti kultaa 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Nuorten MM-kilpailuissa 2009 hän oli voittamassa viestikultaa Norjan joukkueessa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli Norjan 4 × 5 kilometrin -viestijoukkueessa neljäs, sprinttikilpailussa kahdeksas ja 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa kahdestoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 20:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s.

Maailmancup 
Maastohiihdon maailmancupissa Kristoffersen hiihti ensimmäisen kerran kaudella 2007–2008 Beitostølenissä, jossa hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 19. Kaudella 2008–2009 Kristoffersen hiihti Jällivaarassa Norjan voittamassa maailmancup-viestissä ankkuriosuuden Riitta-Liisa Roposta vastaan, voittaen hänet loppukiritaistossa. Kristoffersen otti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa maailmancupissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Lahdessa 8. maaliskuuta 2009 Justyna Kowalczykin ja Charlotte Kallan takana kolmantena. Kaudella 2009–2010 Kristoffersen sijoittui kymmenenneksi Tour de Ski -kiertueen lopputuloksissa. Salpausselän Kisoissa hän kuului Norjan voitokkaaseen viestijoukkueeseen.

Kauden 2010–2011 Kristoffersen aloitti sijoittumalla viidenneksi Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän sijoittui 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kolmanneksi ja kiertueen lopputuloksissa seitsemänneksi. Kaudella 2011–2012 Kristoffersen hiihti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljänneksi. Sjusjøenissä hän hiihti toiseksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa. Tour de Skin lopputuloksissa Kristoffersen sijoittui viidenneksi. Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2012–2013 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa vain kahdella paikkakunnalla ollen parhaimmillaan Sotšin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 16:s.

Kaudella 2013–2014 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran joulukuussa 2013 sijoittuen Lillehammerin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 27:nneksi. Lahdessa hän sijoittui maaliskuussa 2014 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 19:nneksi ja Oslossa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17;nneksi.

Kaudella 2014–2015 Kristoffersen osallistui viiteen maailmancupin kilpailuun ollen parhaimmillaan 23:s Östersundin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kaudella 2015–2016 hän kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 29:nneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Marthe Kristoffersenin kotisivut

Norjalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Magnus Jacob Alopaeus

Magnus Jacob Alopaeus (16. helmikuuta 1743 Leppävirta – 8. elokuuta 1818 Porvoo) oli Porvoon piispana 1809–1818 sekä valtiopäivämiehenä Gävlessä 1792 ja Porvoossa 1809.

Alopaeus tuli 1770 Porvoon lukion matematiikan lehtoriksi ja eteni 1785 teologian lehtoriksi sekä nimitettiin 1794 tuomiorovastiksi. Ollessaan valtiopäiväedustajana Porvoossa 1809 Alopaeus otti neuvotteluihin innolla osaa, ja kun 1821 Suomeen liitettiin alueita, hahmotteli juuri Alopaeus ns. Vanhan Suomen seurakuntien liittämisen Porvoon hiippakuntaan. 

Piispa Alopaeuksen pojista Per Johan ja Magnus toimivat tuomiorovasteina Porvoossa.

Magnus Jacob Alopaeuksen vaimo vuodesta 1772 oli Ulrica Juslén (syntynyt Turussa 24. toukokuuta 1752, kuollut Porvoossa 10. kesäkuuta 1823). Hänen isänsä oli Per Juslen (s.1717), veljensä Per Juslen (s.1739), isän setä Daniel Juslenius ja serkku Henrik Gabriel Porthan (s.1739).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kari Tarkiainen: Alopaeus, Magnus Jacob (1743–1818). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu 1.3.1998. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Suomalaiset opettajat
Porvoon piispat 1723–1923
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1743 syntyneet
Vuonna 1818 kuolleet