joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ilpoinen

Ilpoinen () on kaupunginosa Turun kaakkoisosassa noin viiden kilometrin etäisyydellä Kauppatorilta. Ilpoisissa on myös päiväkoti.

Kaupunginosa

Ilpoinen on 1960–70-luvuilla rakennettu kaupunginosa. Siellä on myös vanhempaa puutaloaluetta, joka syntyi 1930–40-luvuilla sotien jälkeisen asuttamisen tuloksena. Asukkaita Ilpoisissa on noin 2 795 (2008).
Asukkaista suomenkielisiä on 89,9 %, ruotsinkielisiä 6,7 % ja muunkielisiä 3,3 %. Vuonna 1978 asukkaita oli 4 170.

Koivulan liikekeskuksesta suunniteltiin 1980-luvulla lähiöiden aluekeskusta, mutta peruspalvelut ovat edelleen jakautuneet sekä Ilpoisiin että Koivulaan. Ilpoisissa on päiväkoti, kaksi esikoulua, peruskoulun ala-aste (1.–6. lk), kirjasto, kebab-pizzeria, pubi, pankkiautomaatti, Linnan Paja ja K-market Ilpoinen. Alueelta löytyy myös seurakunta- ja nuorisotalot. Ilpoisiin kulkee bussi numero 61 talviaikaan noin 10 minuutin välein, kesällä hieman harvemmin.

Ilpoisten korkea kerrostalot on rakennettu 1960–70-luvulla. Vieressä on laaja ja vilkkaasti käytetty metsäalue kuntoilureitteineen. 

Ilpoinen kuuluu aluekumppanuusprojektiin Turku74. Turku74-projekti kattaa alueet: Ilpoinen-Peltola-Koivula-Harittu-Katariina.

Historiaa 
Nimi Ilpoinen esiintyy Kantelettaren kolmannessa painoksessa, jossa puhutaan "Ilposten mäestä". Tämä taas lienee peräisin 1700-luvulla Turun seudulta kerätystä ja Henrik Gabriel Porthanin muistiinpanoista löydetystä kansanrunosta, joka kertoo Kaarle-herttuan sotaretkestä Suomeen. Toisaalta toisessa toisinnossa nimi on muodossa "Isposten mäki".

Ilpoisten alueen ensimmäiset 14 elementtikerrostaloa ja liikekeskus valmistuivat vuonna 1969. Noin 500 asunnon lisäksi rakentuivat tilat kahdelle valintamyymälälle, postille, pankille ja seurakunnalle. Alueen pääsuunnittelijana toimi Veijo Kahra ja rakentajana Rakennus Oy. Vuonna 1972 Ilpoisissa oli 28 kerrostaloa ja niissä yhteensä noin 900 asuntoa.

VTT tutki vuonna 1978 kaikkiaan 24 uuden suomalaisen asuntoalueen rakentamiskustannuksia. Tuolloin Ilpoinen osoittautui asuinneliömetriä kohden niistä kaikkein halvimmalla rakennetuksi.

Koulu
Ilpoisten alakoulussa on luokat 1–6. Joka luokka-asteella on yksi englanninrikasteinen luokka. Ilpoisten kouluun kuuluu koulurakennus, tilava piha, laaja hiekkakenttä, pieni metsä koulun toisella sivulla ja liikuntahalli sekä sen yhteydessä vuonna 2008 valmistunut lisärakennus, joka sai nimen Koulukylä. Koulun sisätiloista johtaa ovi kirjastoon, ja koulussa on myös oma ATK-luokka ja ruokala, vaikka ruoat tuodaankin muualta. Ilpoisten koulun maskotti on Ilpo-niminen nukke. Ilpoisten koululaiset kutsuvat koulua "Ilppariksi".

Ilpoinen kirjallisuudessa

Ilpoisten lähiö on ollut esikuvana kirjailija Riku Korhosen esikoisromaanissa Kahden ja yhden yön tarinoita (2003). Romaanin miljöökuvauksessa ovat tunnistettavissa muiden muassa läheinen täyttömäki, pururata, koulu, Peltolan siirtolapuutarha, merensalmi ja kirjassa Tora-alhontieksi nimetty alueen pääkatu.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ilpoisten koulu  

Turun kaupunginosat
Turun lähiöt
Sojuz TM-25

Sojuz TM-25 oli Venäjän avaruusjärjestön 30. miehitetty lento Mir-avaruusasemalle ja 25. Sojuz-kapselin vierailu sinne. Kyseessä oli 101. Sojuz-lento. Laukaisu Sojuz-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tapahtui 10. helmikuuta 1997 kello 14:09 UTC ja aluksen paluu maahan 14. elokuuta 1997 kello 9:10 UTC. Radiokutsu oli Сириус, Sirius. Lennon pituus oli miltei 185 vuorokautta.

Miehistö
Laukaistiin:
 Vasili Tsiblijev, Venäjän avaruusjärjestö
 Aleksandr Lazutkin, Venäjän avaruusjärjestö
 Reinhold Ewald, Euroopan avaruusjärjestö, Saksa

Varamiehistö (joka ei lentänyt)
 Talgat Musabajev, Venäjän avaruusjärjestö
 Nikolai Budarin, Venäjän avaruusjärjestö
 Hans Schlegel, Euroopan avaruusjärjestö, Saksa

Laskeutuivat
 Vasili Tsiblijev
 Aleksandr Lazutkin

Rata
Aluksen massa 7150 kg
Perigeum 387 km
Apogeum 394 km
Inklinaatio 51,6°
Periodi noin 90,3 minuuttia

Lähteet

Aiheesta muualla
 space.kursknet.ru (englisch)
 spacefacts.de

Sojuz-ohjelma
Miehitetyt avaruuslennot
Vuoden 1997 avaruustoiminta
JBL

JBL voi tarkoittaa seuraavia:
John Layfield alias JBL, entinen showpainija
JBL, amerikkalaiseen Harman International Industries -konserniin kuuluva kaiutinvalmistaja
JBL, akvaariotarvikkeiden valmistaja
Helsinki City Run

Helsinki City Run (HCR) on Suomen Urheiluliiton järjestämä puolimaraton (21,0975 km), joka on lajissaan suurin tapahtuma Suomessa. HCR:n näyttämönä toimivat Helsingin luonto, järvet ja puistot. Vuonna 2012 Helsinki City Runilla oli mukana noin 16 000 juoksijaa 45 eri maasta. Osallistujista naisia oli 43 prosenttia. Vuonna 2013 osallistujia oli vajaat 18 000.

Helsinki City Run alkaa Vauhtitieltä, joka sijaitsee Helsingin Eläintarhan kentän ja Olympiastadionin kupeessa. Reitti kiertää Töölönlahden ympäri Alppilan ja Kallion kautta keskuspuistoon. Sen jälkeen reitti kulkee Ruskeasuolle ja Pikku Huopalahteen, josta juostaan keskuspuiston kautta Olympiastadionille. Reitillä on neljä huoltopistettä, joilla tarjoillaan vettä ja urheilujuomaa. Kolmen tunnin maksimiaika antaa mahdollisuuden juosta, hölkätä tai kävellä HCR:n reitin.

Vuoden 2013 Helsinki City Run järjestettiin 4. toukokuuta. Tapahtuman jälkien siivous ja liikennejärjestelyt herättivät arvostelua. Reitti todettiin tarkastusmittauksessa alimittaiseksi, sen jälkeen kun reitin pituudesta oli herännyt epäilyksiä.

Katso myös 
 Helsinki City Marathon
 Puolimaraton

Lähteet

Aiheesta muualla
Helsinki City Runin viralliset sivut

Helsingin urheilutapahtumat
Suomen yleisurheilukilpailut
Maratonit
Mustapäätasku

Mustapäätasku (Saxicola rubicola, aikaisemmin Saxicola torquatus) on sieppojen heimoon lukeutuva pieni varpuslintu.

BirdLife Suoem Rariteettikomitean tiedotteessa 27.12.2011 todetaan: Uusien suositusten myötä Suomessa luonnonvaraisesti tavatuksi tulkittujen lintulajien luetteloon lisätään yksi uusi laji. Aiemmin lajilistalla ollut mustapäätasku jakautuu kahdeksi lajiksi: läntiset rubicola- ja hibernans-alalajien mustapäätaskut kuuluvat jatkossa lajiin Saxicola rubicola (“mustapäätasku”) ja itäiset alalajit armenicus, maurus, stejnegeri, variegatus sekä läntisellä palearktisella alueella tapaamattomat indicus ja przewalski lajiin Saxicola maurus (”Idänpensastasku”, nykyisin ”Sepeltasku”). Tieteellinen nimi Saxicola torquatus ”Afrikanpensastasku” säilyy Saharan eteläpuolisessa Afrikassa esiintyvän mustapäätaskulajin nimenä.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 11,5–13 cm ja paino 13–17 g. Kooltaan ja habitukseltaan muistuttaa pensastaskua. Syksyiset nuoret linnut ja talvipukuiset naaraat ovat joskus hankalasti pensastaskusta erotettavissa. Lennossa pyrstön yläpuolen kuviointi on erilainen: mustapäätaskulta puuttuu valkea kuviointi. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pää on musta ja kaulassa leveä valkoinen sepel, rinta oranssi, selkä tumma ja yläperä valkoinen. Kaksi alalajia, joita molempia tavataan Suomessa: rubicola esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa, maura Itä-Euroopassa. Äänet ja laulu poikkeavat pensastaskusta.

Euroopan vanhin rengastettu mustapäätasku on ollut saksalainen, vähintään 8 vuotta 10 kuukautta vanha yksilö.

Levinneisyys 
Laaja esiintymisalue kattaa Aasian ja Euroopan, pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, sekä Afrikan. Suomessa tavataan vuosittain, mutta pesintää ei ilmeisesti tapahdu joka vuosi. Euroopan pesimäkanta on 1–2 miljoonaa paria.

Elinympäristö 
Kuivat, lyhytkortiset avomaat ja vuorenrinteet.

Lisääntyminen 
Pesä maassa mättäässä tai matalalla kasvillisuuden varassa. Munia 4–6, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa.

Ravinto 
Pienet ja keskikokoiset hyönteiset sekä muut selkärangattomat. Pyydystää sekä lentäviä että maassa tai kasvillisuudessa liikkuvia öttiäisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jännes, Hannu 1990: Mustapäätaskun Saxicola torquata alalajien ja sukupuolen määrittämisestä sekä lajin esiintymisestä Suomessa. – Lintumies 4.1990 s. 162–173. LYL.

Siepot
Kerttu Aitola

Kerttu Aitola (s. 9. maaliskuuta 1979 Espoo) on suomalainen kirjailija ja tutkija. Hänen esikoisteoksensa, pääkaupunkiseudulle sijoittuva nuortenromaani Lisempää laiffia, ilmestyi 2000. Toinen romaani, 2004 ilmestynyt Lontoonrakeita, sijoittuu Lontooseen. Molempien kirjojen päähenkilöt ovat nuoria opiskelijoita.

Aitola väitteli 2012 Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulussa tekniikan tohtoriksi väitöskirjalla ”Hiilinanomateriaalit väriaineaurinkokennon vastaelektrodeina”. Hän on työskennellyt väittelynsä jälkeen tutkijatohtorina Dalianin teknillisessä yliopistossa, Kungliga Tekniska Högskolanissa Tukholmassa ja Uppsalan yliopistossa.

Teokset

Lähteet 
 Kerttu Aitola. Otava.
 . Väitöstilaisuus.

Viitteet 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset tieteilijät
Ergotismi

Ergotismi on krooninen myrkytystila, jonka aiheuttaa rukiissa epäpuhtautena esiintyvä torajyvä. Ergotamiini ja muut torajyvän sisältämät alkaloidit häiritsevät verenkiertoa. Ergotismissa sormet, varpaat tai raajat mustuvat, menevät kuolioon ja irtoavat ilman verenvuotoa. Krooniseen torajyvämyrkytykseen liittyy myös muita oireita kuten päänsärkyä, pahoinvointia, sekavuutta, tajuttomuutta, oksentelua, ripulia, kouristuksia ja suonenvetoja. 

Lähdetiedoissa esiintyy ristiriitaisia tietoja siitä, milloin ergotismin syy selvisi. Ranskalainen tohtori Thuillier teki sairautta koskevat havaintonsa joko 1630 tai 1670.

Syötäväksi tarkoitetun viljan torajyväpitoisuutta valvotaan nykyään tarkasti. Ergotismi voi nykyään aiheutua liiallisesta ergotamiinia tai muita torajyväalkaloideja sisältävien lääkevalmisteiden käytöstä.

Aiheesta muualla 

 Ergotismin historiaa
 Historiallinen merkitys  

Myrkytykset
Ympäristösairaudet
Regiomontanus

Regiomontanus, tunnetaan myös nimellä Johannes Müller von Königsberg (6. kesäkuuta 1436 Königsberg, Baijeri, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 6. heinäkuuta 1476 Rooma, Kirkkovaltio), oli merkittävä saksalainen matemaatikko, astronomi ja astrologi.

Vuonna 1475 Regiomontanus meni Roomaan tekemään paavi Sixtus IV:n kanssa kalenteriuudistusta. Gregoriaaninen kalenteri otettiin käyttöön sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.

Regiomontanus oli tunnettu kaikkialla Euroopassa jo elinaikanaan. Hänellä oli laaja kirjallinen tuotanto, mutta hän ehti toteuttaa vain osan suunnitelmistaan.

Kuussa on hänen mukaansa nimensä saanut Regiomontanuksen kraatteri.

Teoksia
 De Triangulis omnimodus (1464)
 Epytoma
 Ephemeris

Lähteet 

Astrologit
Saksalaiset matemaatikot
Saksalaiset tähtitieteilijät
Vuonna 1436 syntyneet
Vuonna 1476 kuolleet
Týr Demo

Týr Demo on ensimmäinen studiojulkaisu färsaarelaiselta folk/viikinkimetalli-yhtye Týriltä. Se julkaistiin syksyllä 2000.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Heri Joensen – kitara, laulu
 Jón Joensen – kitara, laulu
 Kári Streymoy – rummut, laulu
 Pól Arni Holm – laulu
 Gunnar H. Thomsen – basso, laulu
 Magni Jacobsen – taustalaulu

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2000 albumit
Týrin albumit
420 (kannabiskulttuuri)

420, 4:20 tai 4/20 on kannabiksen käyttäjien keksimä kansainvälinen kannabispäivä. Nimi viittaa kellonaikaan 16.20 (12-tuntisen esitystavan mukaan 4.20 p.m.). 420 voi tarkoittaa myös huhtikuun 20. päivää, joka merkitään yhdysvaltalaisessa päiväystavassa 4/20. Kyseisenä päivänä kannabiksen käyttäjillä on tapana kokoontua yhteen ja polttaa kannabista.

Erään itseään nimellä ”The Waldos” kutsuneen teiniporukan väitetään keksineen termin ”420” vuonna 1971 San Rafaelissa Kaliforniassa.

419-päivä 

Ehkäisevän huumetyön järjestö Youth Against Drugs (YAD) on tuonut julkisuuteen 419-päivän, joka haastaa kannabista käyttävät puntaroimaan omaa käyttöä, sen hyötyjä ja haittoja. Teemapäivää vietetään 19.4. Vuonna 2017 kiinnitetään erityistä huomiota kannabiksen itselääkintään: järjestön mukaan on hyvä tiedostaa itselääkintään liittyvä riippuvuusriski.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 What Does ’420’ Mean?.
 Teini raapustelee koodia 4:20 – aikuinen, pysytkö kärryillä? Yle 28.11.2016.
 Yle Areena. Aamu-tv: Kannabiksen käyttö Suomessa Yle 19.4.2017.
 419 – mieti vielä. Youth Against Drugs.

Kannabiskulttuuri
Epäviralliset vuosipäivät
Tietoisuuspäivät
Seulonnan keskeiset artikkelit
How Far to Asgaard

How Far to Asgaard on färsaarelaisen viking/folk metal -yhtye Týrin ensimmäinen täyspitkä albumi. Sen julkaisi tammikuussa 2002 niin ikään färsaarelainen levy-yhtiö Tutl.

Kappaleet

Vuonna 2008 albumista julkaistiin toinen painos, joka sisälsi uuden kansitaiteen lisäksi kaksi bonuskappaletta; nimiltään "Ólavur Riddararós" ja "Stýrisvølurin", joilla laulajana toimi Allen Streymoy. Tässä vaiheessa yhtyeen levy-yhtiö oli jo Napalm Records.

Kokoonpano 
 Pól Arni Holm – laulu
 Heri Joensen – kitara
 Gunnar H. Thomsen – basso
 Kári Streymoy – rummut

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Týrin albumit
Siltarumpu

Rumpu (tai siltarumpu yleiskielessä) on tien, kevyen liikenteen väylän, liittymän tai rautatien alitse penkereen läpi rakennettu holvi, jonka kautta vesi pääsee virtaamaan penkereen toiselle puolelle, ja jonka vapaa-aukko on alle 2,0m.  Rumpu rakennetaan tyypillisesti teollisesta valmisosasta, joka voi olla esimerkiksi terästä, PVC-muovia tai betonia, mutta etenkin rautateiden alla monet rummut ovat kivirakenteisia. Rumpu on taitorakenne.  Maanteiden tapauksessa rumpua voidaan kutsua maantierummuksi ja rautatien tapauksessa ratarummuksi. 

Liikenneväyliä suunniteltaessa vesiväyliä ylitettäessä lasketaan väylän yläpuolisen vesistön valunta ja arvioidaan maksimivirtaukset tulva-aikaan. Maksimivirtaus mitoittaa vaadittavan aukon. Pienemmillä virtausmäärillä voidaan käyttää erikokoisia rumpurakenteita, suuremmilla on rakennettava ylitystä varten suuriaukkoisempi silta. 

Pienet rummut voivat olla esteenä vaelluskalojen nousulle vesistöihin.

Katso myös
Siltarumpupolitiikka

Rakennuksen maa- ja pihatyöt
Maa- ja vesirakennus

fr:Dalot#Terme des travaux publics
ja:溝渠#暗渠
Huddersfield

Huddersfield on kaupunki Pohjois-Englannissa, Yorkshiren kreivikunnassa, Leedsin ja Manchesterin puolivälissä. Vuonna 2011 siellä oli 162 949 asukasta.

Teollisen vallankumouksen aikoihin kaupunkilaisten elämää muutti ja rikastutti tekstiiliteollisuus, jonka raaka-aineita ja tuotteita kuljettamaan rakennettiin Huddersfieldin kanava. Kanavassa on Standedgen tunneli - Englannin pisin kanavatunneli. Kanava on korjattu virkistyskäyttöön, ja sitä pitkin voi tehdä veneretkiä.

Kaupunki tunnetaan myös urheilusta. Rugbyn Rugby League on perustettu siellä. Huddersfield Town AFC menestyi maailmansotien välisenä aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Industrial revolution history Huddersfield
Huddersfield One 

Asutut paikat West Yorkshiressä
Englannin kaupungit
Media- ja viestintätieteellinen seura MEVI

Media- ja viestintätieteellinen seura Mevi ry. (aikaisemmin Tiedotusopillinen yhdistys TOY) on vuonna 1974 perustettu joukkoviestinnän ja median tutkijoiden järjestö. Sen kotipaikka on Tampere ja toimialueena koko Suomi.

Media- ja viestintätieteellinen seura Mevi ry. edistää joukkoviestinnän ja median tutkimusta tiedeyhteisössä ja sen ulkopuolella. Yhdistys pitää yhteyttä alan suomalaisiin ja ulkomaisiin tutkijoihin, järjestöihin ja tutkimuslaitoksiin. Yhdistys seuraa Suomen viestintäoloja ja alan tutkimus- ja koulutuspolitiikkaa. Lisäksi yhdistys osallistuu joukkoviestinnästä ja mediasta käytävään julkiseen keskusteluun.

Yhdistys kuuluu Tieteellisten Seurain Valtuuskuntaan. Lisäksi yhdistys on Kultti ry:n eli Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton sekä Tiedekustantajien liiton jäsen. Yhdistys on myös jäsen kansainvälisessä media- ja joukkoviestintätutkimuksen yhdistyksessä IAMCR:ssä sekä eurooppalaisessa viestinnän tutkimuksen ja opetuksen yhdistyksessä ECREA:ssa.

Suomen elokuvatutkimuksen seuran ja Prologos ry:n kanssa yhdistys järjestää Viestinnän tutkimuksen päiviä. Yhdistys tekee yhteistyötä myös pohjoismaisen tiedotustutkimuksen tietopalvelun Nordicomin kanssa. Yhdistys kustantaa yhdessä Nordicomin kanssa Media & viestintä -lehteä.

Media- ja viestintätieteellinen seura Mevi ry. oli aiemmin nimeltään Tiedotusopillinen yhdistys TOY ry. Nimi muutettiin yhdistyksen vuosikokouksessa 2013.

Yhdistyksen puheenjohtaja on tällä hetkellä Jyväskylän yliopiston journalistiikan professori Mikko Villi.

Aiheesta muualla
 https://mediaviestinta.fi/ 

Suomalaiset tiedeyhdistykset
Ipswich

Ipswich on noin  asukkaan kaupunki ja hallintopiiri (borough) Suffolkin kreivikunnassa Itä-Englannissa. Se sijaitsee Orwelljoen estuaarin alkupäässä ja toimii Suffolkin hallinnollisena keskuksena. Ipswich oli aikaisemmin tärkeä satamakaupunki mutta nykyään sen asukkaat saavat elantonsa maataloustuotteiden kaupasta ja palveluista.

Ipswich on ollut asutuskeskus kivikaudelta asti. Keskiajalla se oli merkittävä pyhiinvaelluskohde. Geoffrey Chaucer kertoi Ipswichin kauppiaista vuoden 1380 paikkeilla kirjoittamassaan Canterburyn tarinoita -tarinakokoelmassa. Taidemaalarit John Constable ja Thomas Gainsborough asuivat Ipswichissä. Myös Charles Dickens asui joitakin vuosia kaupungissa ja kuvasi sitä Pickwick-kerhon jälkeenjääneissä papereissa.

Kaupungissa pelaa jalkapalloseura Ipswich Town FC.

Katso myös 
 Ipswichin sarjamurhaaja

Lähteet

Aiheesta muualla
Luton

Luton on noin  asukkaan kaupunki ja itsenäinen yhtenäishallintopiiri Bedfordshiren muodollisessa kreivikunnassa Englannissa. Se sijaitsee moottoritie M1:n varrella, noin 50 kilometriä Lontoosta luoteeseen. Lutonin lentoasema on kaupungin kaakkoispuolella ja Bedforshiren yliopiston pääkampus keskustassa.

Historia 
Maatalousvaltaisen alueen teollistuminen alkoi 1500-luvulla, kun Lutonissa alettiin valmistaa tiiliä ja olkihattuja. Kaupungissa oli Vauxhallin autotehdas lähes sadan vuoden ajan. Se suljettiin vuonna 2002.

Väestö 
Vuonna 2001 kaupungin asukkaista 64,9 % oli valkoisia brittejä, vuonna 2011 heidän osuutensa oli  44,4 %.

Islamismi 
Lutonissa on vuonna 2008 vuotaneen brittiläisen tiedusteluraportin mukaan suuri määrä islamilaisia radikaaleja. Lontoon vuoden 2005 pommi-iskujen tekijät tapasivat kaupungissa ennen iskuaan ja heidän johtajansa Mohammed Sidique Khan tapasi siellä "Q"-nimisen miehen, jolla oli yhteyksiä Afganistanin Al-Qaida-soluun. Myös Tukholman vuoden 2010 pommi-iskun tekijä oli opiskellut kaupungissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Korvafasaanit

Korvafasaanit (Crossoptilon) ovat Kiinassa esiintyvä aitokanojen heimoon kuuluva uhanalainen lintusuku.

Koko ja ulkonäkö 
Korvafasaaneja tunnetaan neljä lajia: valkokorvafasaani (Crossoptilon crossoptilon), sinikorvafasaani (C. auritum), ruskokorvafasaani (C. mantchuricum) ja harmaakorvafasaani (C. harmani). Suurin niistä on ruskokorvafasaani, jonka pituus on hieman vajaa metri ja paino 1 450–2 475 grammaa. Koiraat ovat huomattavasti naaraita suurikokoisia. Koirailla on pitkä, tuuhea pyrstö ja punaiset heltat. Väritykseltään ne ovat pääosin harmaa-musta-valkoisia.

Esiintyminen 
Korvafasaaneja esiintyy Kiinan sisäosissa. Lajeista harvinaisin on ruskokorvafasaani, jota esiintyy Pekingin lounaispuolella. Sinikorvafasaani elää aivan Kiinan keskiosissa ja se on kolmesta lajista runsain. Valkokorvafasaanin elinalue on etelämpänä Sichuanissa ja Yunnanissa. Korvafasaaneja tarhataan jonkin verran eri puolilla maailmaa.

Elinympäristö 
Ruskokorvafasaani elää vuoristometsissä.

Lisääntyminen 
Korvafasaanien pesä on maassa. Munia on 4–8, joita naaras hautoo 24–28 päivää.

Ravinto 
Ruskokorvafasaani syö erityisesti tyrnin marjoja.

Lähteet 
 Salo, Kauko 1990: Korvafasaanit (Crossoptilon) - kiinalaisia lintuharvinaisuuksia. - Lintumies 1.1990 s. 16-20. LYL.
 Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

Viitteet 

Aitokanat
Jenakijeve

Jenakijeve (, ) on Itä-Ukrainassa Donetskin alueella sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Se sijaitsee Krinka-joen varrella noin 50 kilometriä Donetskin kaupungista. Vuonna 2013 kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 82 629. Koko kaupunkipiirin asukasluvuksi arvioitiin 129 932 henkeä. Kaupunkipiiriin kuuluu Jenakijeven lisäksi kaksi muutakin kaupunkia, kahdeksan kaupunkimaista taajamaa ja maaseutua. 

Kaupunkipiirin asukasluku on pudonnut voimakkaasti Neuvostoliiton ajoista, sillä vuonna 1989 asukkaita kirjattiin olevan 190 000 ja vuonna 2001 vielä 161 500. Kaupungin pinta-ala on 39,2 neliökilometriä.

Jenakijeve oli vuodesta 1883 kaivostaajama ja vuonna 1925 se sai kaupungin aseman.

Kaupunki on ollut kaivostoiminnan, metallurgian ja  kemianteollisuuden keskus. Sittemmin ainakin osa kaivoksista on suljettu.

Kaupunki tunnetaan parhaiten kotimaastaan paenneen, Ukrainan parlamentin erottaman ja etsintäkuuluttaman ex-presidentti Viktor Janukovytšin synnyinpaikkana.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungista Ukrainan parlamentin sivustolla  (rada.gov.ua)

Donetskin alueen kaupungit
Horlivkan piiri
Horlivka

Horlivka (, ) on Itä-Ukrainassa Donetskin alueella, noin 47 kilometriä Donetskista pohjoiseen sijaitseva kaupunki. Vuonna 2013 asukasluvuksi arvioitiin 256 714. Kaupunki on kaivostoiminnan ja kemianteollisuuden keskus.

Kaupunki on ollut venäläismielisten kapinallisten hallussa huhtikuun lopulta 2014 lähtien. Horlivkan esikaupunkialueet ovat Ukrainan armeijan hallinnassa.

Horlivkan perusti Pjotr Gorlov vuonna 1867 ja se oli koostui pienistä kaivosleireistä aina 1930-luvulle asti. Kaavoitukseltaan alue on nykyäänkin hajanainen. Viime vuosina useita kaivoksia on suljettu ja kaupungin asukasluku on ollut vähenemässä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Donetskin alueen kaupungit
Horlivkan piiri
Keskipäivä

Keskipäivä on vuorokauden kahteen yhtäsuureen osaan jakava hetki, jolloin analogisessa kellossa (sekunti-,) minuutti- ja tuntiviisari osoittavat kahtatoista, 12.00. Edellisestä keskiyöstä on kulunut tasan 12 tuntia ja seuraavaan on aikaa tasan 12 tuntia. Tähtitieteellisen keskipäivän aikaan aurinko on korkeimmillaan. Keskipäivää ennen on aamupäivä ja keskipäivän jälkeen on iltapäivä. Keskipäivästä suurin osa ihmisistä on töissä, joten työpäivästä on usein kulunut puolet ja jäljellä on puolet.

Aika
Buddenbrookit

Buddenbrookit () on Thomas Mannin ensimmäinen romaani. Se julkaistiin vuonna 1901 Mannin ollessa vain 26-vuotias. Siitä tuli Saksassa välitön menestys ja myöhemmin klassikko.

Romaani kuvaa lyypekkiläisen vauraan kauppiassuvun rappeutumista neljässä sukupolvessa. Se on yleensä ymmärretty kuvaukseksi Saksan porvaristosta 1800-luvulta 1900-luvun alkuun. Romaani esittelee Mannille luonteenomaisen ironisen ja yksityiskohtaisen tyylin.

Mann aloitti Buddenbrookien kirjoittamisen lokakuussa 1897 ollessaan vain 22-vuotias. Se valmistui kolme vuotta myöhemmin heinäkuussa 1900 ja julkaistiin lokakuussa 1901. Mannin tavoitteena oli kirjoittaa yhteiskunnallinen romaani perhesaagan muotoon ja jatkaa Stendhalin Punainen ja musta -tyyppisten 1800-luvun realististen romaanien traditiota. Henkilökohtaisempana motiivina oli saavuttaa sellainen kirjailijan status, jonka hänen vanhempi veljensä Heinrich Mann oli saanut suhteellisen menestyneellä vuoden 1894 romaanillaan In einer Familie. Thomas Mannin molempien tavoitteiden voidaan katsoa täyttyneen Buddenbrookeissa. Romaani on yhä hänen suosituimpiaan ja monet pitävät sitä parhaana kuvauksena 1800-luvun saksalaisporvaristosta.

Kirjallisuutta

Suomennokset
 
 

Saksalaiset romaanit
Vuoden 1901 kirjat
Planckin pituus

Planckin pituus (merkitään ) on pituuden yksikkö, joka on noin 1,6 · 10−35 metriä ja on yksi Planckin yksiköistä. Planckin pituus voidaan laskea käyttämällä kolmea luonnonvakiota: valonnopeutta, Planckin vakiota ja gravitaatiovakiota. Planckin pituus on käytännössä lyhin matka jota voidaan käyttää fysiikan laskuissa (ottaen huomioon yleisen suhteellisuusteorian ja Heisenbergin epätarkkuusperiaatteen). 

Planckin pituudesta lähtien gravitaatiovoima alkaa kvantittua. Kvantittumisen vaikutuksista ei ole pystytty muodostamaan toimivaa teoriaa.

Planckin pituus lasketaan:
 

missä
 on Diracin vakio eli Planckin vakio jaettuna 2π:llä,

G on gravitaatiovakio ja

c on valonnopeus tyhjiössä.

Kaksi viimeisintä desimaalia sulkujen sisällä on Planckin pituuden hajontaluku, joka kuvaa määrityksen virheen suuruutta.

Lähteet

Kvanttimekaniikka
Pituusyksiköt

de:Planck-Einheiten#Definitionen
Kunnossapito

Kunnossapito on kaikkien niiden teknisten, hallinnollisten ja johtamiseen liittyvien toimenpiteiden kokonaisuus, joiden tarkoituksena on säilyttää kohde tilassa tai palauttaa se tilaan, jossa se pystyy suorittamaan vaaditun toiminnon sen koko elinjakson aikana (SFS-EN 13306 2001).

Kunnossapidosta puhutaan teiden, katujen, kevyen liikenteen väylien, latujen, avantojen, rakennusten tai teollisuuden tuotantokoneiden hoidon yhteydessä.

Tietojärjestelmien kunnossapitoa sanotaan ylläpidoksi.

Henkilöiden kunnossapitoa sanotaan huoltamiseksi tai holhoukseksi.

Katso myös
 Tienhoito

Aiheesta muualla
 Kunnossapitoyhdistys Promaint ry

Kiinteistönhoito
Rakentaminen
Teollisuus
Tuotantotekniikka
Mbuji-Mayi

Mbuji-Mayi (entiseltä nimeltään Bakwanga) on Kongon demokraattisen tasavallan kolmanneksi suurin kaupunki ja Itä-Kasain maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa arvioitiin asuvan 1,2 miljoonaa ihmistä vuonna 2004.

Mbuji-Mayia ei ole suunniteltu näin suurelle väkimäärälle, taloja on rakennettu minne sattuu ilman suurempia suunnitelmia ja infrastruktuuri puuttuu monilta alueilta.

Historia 

Belgialaiset siirtomaaisännät perustivat kaupungin vuonna 1910 timantinlouhinnan tukikohdaksi nimellä Bakwanga. Vuoden 1960 itsenäisyyden jälkeen kaupunki alkoi kasvaa hyvin voimakkaasti, kun pääasiassa luba-kansaan kuuluvia ihmisiä muutti sinne. Kaupunki onkin suurin lubien keskittymä ja siellä puhutaan luluanluban kieltä, joka on yksi Kongon demokraattisen tasavallan virallisista kielistä.

Mbuji-Mayi oli separatistisen Etelä-Kasain pääkaupunki 1960-1962 tuhoisan sisällissodan aikana.

Lähteet 

Kongon demokraattisen tasavallan kaupungit
Taikavuori

Taikavuori (Der Zauberberg) on Thomas Mannin romaani, joka julkaistiin marraskuussa 1924. Sitä pidetään yleisesti eräänä 1900-luvun saksalaisen kirjallisuuden tärkeimmistä teoksista.

Mann tarkoitti Taikavuoren aluksi paljon lopullista versiota lyhyemmäksi pienoisromaaniksi. Se oli tarkoitettu mukaelmaksi Kuolemasta Venetsiassa ja kuvaukseksi Mannin saamista vaikutelmista parantolasta Sveitsin Davosissa, jossa hänen vaimonsa oli useita kuukausia hoidossa keuhkosairauden vuoksi vuonna 1912. Ensimmäinen maailmansota keskeytti kirjan kirjoittamisen ja sen vaikutukset saivat Mannin kirjoittamaan romaanin uudestaan ja laajentamaan sitä käsittelemään länsimaisen yhteiskunnan ”itsetuhoviettiä” sekä sairauden ja kuolevaisuuden kysymyksiä.

Juoni
Tarina alkaa vajaa vuosikymmen ennen ensimmäistä maailmansotaa. Päähenkilö, vähän yli 20-vuotias Hans Castorp, menee davosilaiseen alppiparantolaan tapaamaan siellä tuberkuloosin vuoksi hoidossa olevaa serkkuaan Joachim Ziemßeniä. Castorpin vierailu parantolassa venyy hänen saamiensa yhä pahenevien, osittain näyteltyjen sairauksien vuoksi. Castorp tapaa parantolassa henkilöitä, kuten humanistin ja tietokirjailijan Lodovico Settembrinin, totalitaristisen jesuiitan Leo Naphtan, hedonistin Pieter Peeperkornin ja romanttisesti ihailemansa rouva Chauchat’n.

Castorp viettää parantolassa lopulta seitsemän vuotta, kunnes sota alkaa ja hänet määrätään armeijaan. Hänen kohtalonsa taistelukentällä jää avoimeksi. 

Saksalaiset romaanit
Vuoden 1924 kirjat
Kuolema Venetsiassa (novelli)

Kuolema Venetsiassa (Der Tod in Venedig) on Thomas Mannin vuonna 1912 ilmestynyt novelli, jota on usein sanottu hänen tärkeimmäksi novellikseen.

Juoni

Iäkäs kirjailija Gustav von Aschenbach matkustaa lomalle Venetsiaan, jossa hän joutuu kauniin nuoren puolalaispojan Tadzion pauloihin. Koleraepidemia on juuri puhjennut, ja Aschenbach suunnittelee lähtöä Venetsiasta mutta jää kuitenkin Tadzion vuoksi, vaikka ei ole koskaan edes puhunut tämän kanssa. Loman jatkuessa Aschenbachin koko olemassaolo kietoutuu kadonnutta nuoruutta ja Aschenbachin täyttämättömiä intohimoja edustavan nuoren pojan seuraamisen ympärille. Novelli päättyy Lidon hiekkarannalle, jossa Aschenbach tarkkailee Tadziota leikkimässä ystäviensä kanssa. Poika kulkee kohti merta, mutta kääntyy ja luo viimeisen katsekontaktin Aschenbachiin, joka kuolee.

Suomennoksia 

 Mann, Thomas: Kuolema Venetsiassa. Suomentanut Toini Kivimäki. Karisto, Hämeenlinna. 1928, 2. p. 1957.
 Mann, Thomas: Kuolema Venetsiassa ja muita kertomuksia. Suomentaneet Oili Suominen, Eeva-Liisa Manner ja Aarno Peromies. Tammi, Helsinki. 1985, 2. p. 1997. ISBN 951-30-5193-5

Sovitukset 

 Luchino Visconti on ohjannut aiheesta elokuvan Kuolema Venetsiassa (1971) 
 Benjamin Britten on säveltänyt oopperan, jonka ensiesitys oli 1973.

Novellit
Aschenbach

Aschenbach voi tarkoittaa seuraavia:

 Hans-Georg Aschenbach, itäsaksalainen mäkihyppääjä
 Gustav von Aschenbach, Thomas Mannin novellin Kuolema Venetsiassa päähenkilö.
Ikuinen silmukka

Ikuinen silmukka on ohjelmoinnissa ohjelma, joka jatkaa suoritustaan ikuisesti, jos sitä ei muuten keskeytetä.

Esimerkiksi C++-koodi

while (true)
    std::cout << "Toistetaan vielä kerran." << std::endl;

tai vastaava for-silmukalla

for(;;)
    puts("jatketaan");

Käyttöjärjestelmissä jotka eivät käytä moniajoa tai joiden moniajo on yhteistyötyyppistä, ikuisen silmukan käyttö saattaa johtaa järjestelmän lukkiutumiseen, varsinkin jos ohjelman keskeyttäminen on estetty. Nykyisten käyttöjärjestelmien estävässä moniajossa ohjelman voi yleensä keskeyttää.

Ikuisen silmukan tyypillinen sovellus on odottava silmukka (busy-wait loop): ohjelmassa prosessoidaan tietoa kunnes jokin silmukan ulkopuolinen tekijä muuttaa tietyn muuttujan arvoa. Esimerkiksi:

volatile int valmis = 0;
void silmukka(void) {
    while(valmis == 0)
        std::cout << "Toistetaan silmukkaa." << std::endl;
}
void lopeta_silmukka(void) { // Kutsutaan toisessa ohjelmasäikeessä
    valmis = 1;
}

Katso myös
toistorakenne

Ohjelmointivirheet
Paimenkoira

Paimenkoira on  koira, jota käytetään apuna eläinten paimennuksessa. Paimenkoira on joko koulutettu paimennustehtäviin tai se edustaa koirarotua, joka on jalostettu erityisesti paimennusominaisuuksia silmällä pitäen. Jotkut paimenrodut pystyvät tekemään töitä minkä tahansa eläinten kanssa, toiset on kehitetty ruumiinrakenteeltaan ja työtavoiltaan erityisesti tietynlaisen karjan paimentamiseen sopiviksi. Tavallisimmin koiria käytetään nautakarjan, lampaiden ja porojen paimentamiseen, mutta koira ei ole siipikarjankaan paimenena epätavallinen näky.

Paimenkoiran tehtävä on ohjata eläimiä haluttuun suuntaan. Paimenkoiriksi kutsutaan usein myös koiria, jotka vartioivat laumaa ja suojelevat sitä saalistajilta. Tällöin kyse on tarkkaan ottaen laumanvartijakoirista. Tavallisia paimenkoirarotuja ovat muun muassa bordercollie sekä muut colliet, australiankarjakoira ja australianpaimenkoira. Laumanvartijarotuja ovat esimerkiksi kuvasz, komondor ja maremmano-abruzzese.

Koira paimenena 

Koirat voivat paimentaa muita eläimiä useilla eri tavoilla. Jotkut rodut ohjaavat eläimiä näykkimällä niitä takajaloista, toiset lähestyvät karjaa edestäpäin. Edellistä tyyppiä edustaa esimerkiksi australiankarjakoira, jälkimmäistä bordercollie. Jotkut koirat haukkuvat paimentaessaan, toiset työskentelevät hiljaa.

Useimmat paimenkoirat on jalostettu paimennustehtäviin pitkän ajan kuluessa. Hyviä ominaisuuksia paimenkoiralle ovat älykkyys, nopeus ja kestävyys. Koiran värityksellä on myös vaikutusta siihen, miten hyvin se erottuu maastosta ja paimennettavasta karjasta. Jotkut paimenkoirat, esimerkiksi welsh corgit ja länsigöötanmaanpystykorva, kehitettiin lyhytjalkaisiksi, jotta ne matalina pystyisivät paremmin välttämään lehmien potkuja.

Paimenkoira lemmikkinä 

Älykkyytensä ja kauniin ulkonäkönsä vuoksi paimenkoirarotuja otetaan usein myös perheen lemmikeiksi. Ne on kuitenkin jalostettu tekemään kovaa työtä, joten ne tarvitsevat myös seurakoirina tavallista enemmän liikuntaa ja muita virikkeitä. Usein koiran paimennusvaisto on voimakas, ja se saattaa soveltaa paimennustaitojaan ihmisiin, erityisesti lapsiin tai vaikkapa autoihin.

Paimenkoirarotuja

FCI:n roturyhmä 1 

FCI:n roturyhmä 1 sisältää lammas- ja karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat). Se jakautuu kahteen alaryhmään. Rodun jälkeen suluissa on sen numero sekä alkuperämaa.

Alaryhmä 1: Lammaskoirat

Alaryhmä 2: Karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat)

Muita paimenkoiria

Lähteet 
Fédération Cynologique Internationale: Group 1 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Miguel Ángel Angulo

Miguel Ángel Angulo Valderrey (s. 23. kesäkuuta 1977 Oviedossa, Asturian maakunnassa, Espanjassa) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Portugalin pääsarjassa pelaavaa Sporting Clube de Portugalia. Hän pelaa yleensä hyökkäävän keskikenttäpelaajan roolissa. Angulon vahvuus pelaajana on monipuolisuus sekä fyysinen kestävyys. Angulo ei tekniikaltaan yllä huippujen tasolle, mutta on erittäin työteliäs ja monipuolinen pelaaja. Kaudella 2006–2007 Valencian joukkueen riesana ovat olleet lukuisat loukkaantumiset, jolloin Anguloa on käytetty jopa alimmassa puolustuslinjassa. 

Angulo aloitti uransa Sporting Gijónin B-joukkueessa kaudella 1994–1995 ja liittyi Valencian B-joukkueeseen seuraavalla kaudella. Kauden 1996–1997 hän vietti lainassa Villarrealissa, josta palasi takaisin Valenciaan kesällä 1997. Vuonna 2004 Angulo pelasi UEFA Cupin loppuottelussa, kun Valencia voitti Marseillen 2–0 Göteborgissa.

Angulo kuului hopeaa vuoden 2000 kesäolympialaisissa voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Ensiesiintymisensä aikuisten maajoukkueessa Angulo teki 1–0-voittoon päättyneessä ystävyysottelussa Englantia vastaan 17. marraskuuta 2004. Hän on ollut mukana maajoukkueen kokoonpanossa myös vuoden 2008 EM-kilpailuiden karsinnoissa.

Saavutukset 

 Primera División: 2002, 2004
 Copa del Rey: 1999
 Supercopa de España: 1999
 UEFA Cup: 2004
 UEFA Super Cup: 2004

Aiheesta muualla 
 Miguel Ángel Angulo Football Database -sivustolla 
 Miguel Ángel Angulon tilastot Primera Divisiónissa 
 Miguel Ángel Angulon tilastot Espanjan maajoukkueessa 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Espanjalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Luule Viilma

Luule Viilma (6. huhtikuuta 1950 – 20. tammikuuta 2002) oli virolainen kirjailija, joka on kirjoittanut elämänopetuksia sisältäviä kirjasarjoja. Hän oli myös aikansa tunnetuin virolainen henkiparantaja. Luule Viilma hukkui auto-onnettomuudessa 2002.

Luule Viilman perusajatus itsensä parantamisessa on anteeksiannon voima. Hänen opetuksensa peruspilari on stressien vapauttamista antamalla anteeksi. Kirjasarja kertoo juuri näistä opetuksista. Suurta suosiota saaneet kirjat on käännetty venäjäksi, suomeksi, latviaksi ja liettuaksi.

Viilma valmistui gynekologiksi Tarton yliopistosta 1974, toimi sen jälkeen gynekologina julkisessa terveydenhoidossa, mutta ryhtyi 1991 pitämään yksityisvastaanottoa.

Luule Viilman nuorempi tytär Vilja Tuisk ja tämän puoliso Jarmo Tuisk huolehtivat Luulen kirjojen parissa aloittaman työn jatkumisesta.

Teokset

Suomennettuja teoksia 

 Paras lääkäri I (1998, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus, 1995)
 Paras lääkäri II (2000, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus II 1. osa, 1996)
 Paras lääkäri III (2000, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus II 2. osa, 1996)
 Et ole yksi I (2001, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus III 1. osa, 1997)
 Et ole yksin II (2002, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus III 2.osa, 1997)
 Et ole yksin III (2002, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus IV, 1999)
 Et ole yksin IV (2004, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus V, 2000)
 Et ole yksin V (2005, alkuperäinen teos: Ellujäämise Õpetus V, 2000)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luule Viilma Ellujäämisen Õpetus (Viron- ja englanninkielinen)

Virolaiset kirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Larbi Ben Barek

Larbi Ben Barek  (16. kesäkuuta 1917 – 16. syyskuuta 1992 Casablanca) oli marokkolainen jalkapalloilija. Hänen lempinimensä oli "Musta helmi". Jalkapallohistoria on tuntenut useampiakin "mustia helmiä", kuten esimerkiksi Pelén ja Eusébion, mutta Ben Barek oli tiettävästi ensimmäinen.

Ura

Ben Barek aloitti uransa kotimaansa Marokon jalkapalloliigassa, jossa hän myös voitti yhden mestaruuden, mutta siirtyi jo 20-vuotiaana vuonna 1938 silloisen emämaan Ranskan pääsarjaan. Hänen ensimmäinen joukkueensa Ranskassa oli Olympique de Marseille, jossa hän pelasi vielä toisen kerran uransa loppuvaiheessa 1950-luvulla. 

Varsinaiseen tähteyteen Ben Barek nousi kuitenkin Espanjan pääsarjan Atlético Madridissa, jonka riveihin hän liittyi vuonna 1948. Jo 31 vuoden ikään ehtineen suhteellisen tuntemattoman pelaajan palkkaamista pidettiin tuolloin riskinä, joka kuitenkin lopulta kannatti. Ben Barekista tuli tärkeä osa mestarivalmentaja Helenio Herreran joukkueessa, joka voitti Espanjan mestaruuden kahdesti peräkkäin vuosina 1950 ja 1951. Jälkimmäisen mestaruuskauden kohokohtia oli marraskuussa 1950 pelattu Madridin paikallisottelu, jossa Real Madrid kärsi 3–6 tappion uudella kotistadionillaan Ben Barekin tehdessä kaksi täysosumaa. Voitto oli hieno osoitus Ben Barekin ja Atléticon kahden muun hyökkääjätähden, Adrián Escuderon ja ruotsalaisen Henry "Garvis" Carlssonin, saumattomasta yhteispelistä. Kaikkiaan Ben Barek pelasi Atléticossa 114 liigaottelua, joissa hän teki 58 maalia. Peliura Atléticossa päättyi vuonna 1954, jonka jälkeen hän pelasi vielä yhden kauden Ranskassa. Ben Barekin lähdön myötä päättyi myös yksi aikakausi Atléticon historiassa. Siihen saakka seura oli kilpaillut kaikkien aikojen menestyneimmän espanjalaisseuran tittelistä Real Madridin ja Barcelonan kanssa. Vuoden 1951 jälkeen Atlético voitti Espanjan mestaruuden seuraavan kerran vasta vuonna 1966, ja huonon liigamenestyksen vuosina kilpailijoiden etumatka pääsi kasvamaan liian suureksi. Vaikka seuran parhaat vuodet olivatkin vasta edessä, oli mahdollisuus nousta maan ykkösseuraksi menetetty.

Maajoukkue
Maajoukkuetasolla Ben Barek edusti Marokon silloista siirtomaaisäntää Ranskaa. Vuosien 1938 ja 1954 välillä hän pelasi kaikkiaan 17 A-maaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Valmentajana
Peliuransa jälkeen Ben Barek ryhtyi valmentajaksi ja toimi 1950-luvun lopulla myös Marokon jalkapallomaajoukkueen käskyttäjänä. Ben Barek kuoli kotikapungissaan Casablancassa vuonna 1992. Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA myönsi hänelle postuumisti vuonna 1999 kultaisen ansiomitalin, joka on korkein liiton jakama palkinto.

Pelaajaura seurajoukkueissa 

 Idéal Club Casablanca - (Marokko)  1934–1935
 U.S. Marocaine - (Marokko) 1935–1938
 Olympique de Marseille - (Ranska)  1938–1939
 U.S. Marocaine - (Marokko)  1939–1945
 Stade Français - (Ranska)  1945–1948
 Atlético de Madrid - (Espanja)  1948–1954
 Olympique de Marseille - (Ranska)  1954–1955

Ben Barek, Larbi
Ben Barek, Larbi
Metyylimerkaptaani

Metyylimerkaptaani on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kaasua, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CH3SH. Metyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä metaanitioli, merkaptometaani, metyylisulfhydraatti ja tiometanoli (kaasupullo). Metyylimerkaptaania esiintyy pieniä määriä epäpuhtautena raakatärpätissä.

Metyylimerkaptaanin moolimassa on 48,1 g/mol, sulamispiste –123 °C, kiehumispiste 6 °C, suhteellinen tiheys 0,9 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 2,3 g/100 ml ja CAS-numero 74-93-1.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Metyylimerkaptaanilla on alhainen hajukynnys (1-2 ppb) ja voimakas epämiellyttävä haju. Metyylimerkaptaani haisee ulosteelle, mädälle kaalille, valkosipulille ja sipulille ja palaneelle kumille. 

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja hengitysteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 PubChem: Methanethiol 
 Human Metabolome Database (HMDB): Methanethiol 
 Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methylmercaptan 
 ChemBlink: Methanethiol 

Tiolit
Lolland

Lolland eli Lollanti (aiemmin Laaland) on Tanskan neljänneksi suurin saari. Se sijaitsee Itämerellä Själlannin etelä- ja Falsterin länsipuolella. 

Lolland on 58 kilometriä pitkä ja 15–25 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 243 km². Asukasluku on 68 224 (1. tammikuuta 2006). 

Lollandin suurin kaupunki on noin 15 500 asukkaan Nakskov. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Maribo, Sakskøbing ja Rødby. Aiemmin saarella sijainneista kunnista seitsemän yhdistyi Lollandin kunnaksi saaren länsiosaan Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä 1. tammikuuta 2007. Saaren itäosan kunnat puolestaan liittyivät uuteen Guldborgsundin kuntaan. Saari on myös osa Sjællandin aluetta, jota ennen se oli osa kuntauudistuksessa lakkautettua Storstrømin amtia.

Tunneli, joka yhdistää saaren Fehmarniin, Saksaan on ollut rakenteilla vuodesta 2020 alkaen. Sen laskettu valmistumisvuosi on 2029. Tunnelista tulee 18 km pitkä-

Lähteet 

Tanskan saaret
Itämeren saaret
Lollandin kunta
Guldborgsundin kunta
Göteborg City Airport

Göteborg City Airport , aikaisemmalta nimeltään Säven lentokenttä, oli toinen Göteborgin kahdesta kansainvälisestä lentoasemasta. Se palveli matkustajaliikenteessä 18.1.2015 asti. Nykyisin kenttä on vain pienkoneiden käytössä. Se sijaitsee Hisingenin saarella 14 kilometriä Göteborgin keskustasta luoteeseen.  Ennen vuotta 2001, jolloin Ryanair alkoi liikennöidä kentältä, lentoaseman vuosittainen matkustajamäärä oli vain noin 9 000, kun taas vuonna 2005 lentoaseman kautta kulki yhteensä jopa 500 000 matkustajaa. Kaupallisten lentoyhtiöiden lisäksi lentoasemaa käyttää myös muun muassa Ruotsin rannikkovartiosto. Lentoasemalla on myös yleisilmailutoimintaa, ja siellä toimiikin kaksi lentokerhoa: Chalmers flygklubb sekä yksi Euroopan vanhimmista lentokerhoista, Aeroklubben i Göteborg.

Göteborgia palvelee nykyisin vain Landvetterin lentoasema, joka sijaitsee 20 kilometriä Göteborgin keskustasta itään.

Lentoyhtiöt ja kohteet
Lentoasemalle säännöllisesti lentävät lentoyhtiöt ovat:

Flexflight (Læsø)
Ryanair (Dublin, Girona, Glasgow-Prestwick, Frankfurt-Hahn, Lontoo-Stansted, Madrid, Marseille-Provence) 
Wizz Air (Budapest, Varsova)

Liikenneyhteydet
Göteborgin keskustasta oli linja-autoyhteydet kaikille Ryanairin, Germanwingsin ja Wizzairin lennoille. Yhdensuuntainen matka maksoi 50 kruunua ja kesti noin 20 minuuttia.

Matka taksilla keskustaan maksaa 200–300 kruunua.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Göteborg City Airport (viralliset kotisivut)

Göteborgin liikenne
Göteborgin rakennukset ja rakennelmat
Ruotsin lentoasemat
Gotska Sandön

Gotska Sandön on Ruotsille kuuluva saari Itämerellä, noin 38 kilometriä Fåröstä pohjoiseen. Se kuuluu Gotlannin lääniin ja Gotlannin kuntaan. Saari on muodostunut tuhansia vuosia sitten moreenista, sorasta ja hiekasta. Se on kokonaan hiekan peitossa ja tuuli on kasannut hiekasta erilaisia dyynejä. Korkein kohta on 42 metriä merenpinnan yläpuolella.

Gotska Sandönin kokonaispinta-ala on 36,51 km², joka on kokonaan maa-aluetta. Vuoden 1960 väestönlaskennassa saarella oli 15 asukasta.

Asutus
Asukkaita Gotska Sandönillä on ollut kivikaudelta asti. Ruotsille saari on kuulunut vuodesta 1645. 1700-luvulla eräs ruotsalainen kauppias alkoi viljellä saarta tehokkaammin. Majakka rakennettiin vuosina 1858–1859. Sittemmin majakka on korvattu erillisellä valomastolla. Kappeli rakennettiin 1894, ja se sai aluksi toimia myös kouluna. Rakennus paloi 1934, mutta uusi kappeli saatiin valmiiksi vasta 1950. Uuden kappelin 50-vuotisjuhlien kunniaksi vihittiin käyttöön uusi kellotapuli, vanha kun oli kärsineessä kunnossa ja purettu turvallisuussyistä. Hautausmaa on ollut käytössä 1800-luvun puolivälistä, samoin kuin venäläinen hautausmaa. Vuonna 1939 rakennetussa koulurakennuksessa toimi koulu vuoteen 1963, jonka jälkeen siitä tehtiin luonto- ja kotiseutumuseo. Saarella on myös vanhoja venäläisiä tykkejä.

Kasvillisuus
Vallitsevana kasvillisuutena ovat mäntymetsät. Paikoitellen metsät ovat hyvin tiheitä. Metsiä on saarella palanut ja hakattu useita kertoja. Kasvu on hyvin hidasta, koska veden ja ravinteiden saanti on rajallista sekä kasvillisuuden pohjakerros on tiheä. Pohjakerroksessa kasvaa variksenmarjaa, kanervaa, jäkälää ja sammalia, lisäksi jonkin verran vanamoita ja talvikkeja. Lehtipuita löytyy joiltakin alueilta, esimerkiksi haapoja, koivuja, pihlajia ja tammia. Lehtipuualueilla pohjakerroksessa on enemmän lajeja kuin mäntymetsissä. Esimerkkeinä mainittakoon sinivuokko, oravanmarja, metsäorvokki ja erilaisia orkideoja. Niityillä ja dyyneillä kasvaa myös paljon monenlaisia kasveja. Metsistä on löytynyt yli 250 jäkälälajia, 50 sammallajia ja 400 putkilokasvilajia.

Eläimistö
Saaren eristyneen sijainnin vuoksi nisäkkäitä on vähän. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ovat metsäjänis ja lepakot. Vedessä elävistä harmaahylkeet vierailevat saarella usein. Lintuja sen sijaan on paljon erilaisia, erityisesti keväällä ja alkukesästä: kahlaajia, lokkeja, tiiroja, käpylintuja, nuolihaukkoja jne.

Muuta
Saari on ollut kansallispuistona vuodesta 1909 lähtien. Saaren koillispuolelta löydettiin 2009 Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene Bars, joka oli uponnut sinne 1917.

Saaren säätiedot mainitaan Yleisradion Merisää-tiedotteessa.

Lähteet
 Viralliset sivut

Viitteet

Aiheesta muualla 

Gotlanti
Ruotsin kansallispuistot
Ruotsin saaret
Silikoni

Silikonit eli polysiloksaanit ovat pii-happi-polymeerejä, joiden kemiallinen kaava on [R2SiO]n, jossa R on orgaaninen ryhmä, kuten metyyli, etyyli tai fenyyli. Nämä materiaalit koostuvat epäorgaanisesta pii-happi ketjurungosta, jossa piiatomeihin on kiinnittynyt orgaanisia sivuryhmiä. Joissakin tapauksissa orgaaniset sivuryhmät kiinnittävät kaksi tai useampaa -Si-O- -ketjua yhteen. Erilaisia silikoneja voidaan syntetisoida muuttamalla -Si-O- -ketjujen pituutta ja sivuryhmiä, jolloin niille muodostuu erilaisia ominaisuuksia koostumusten vaihdellessa. Silikoni voi olla nestemäistä, geeliä, kumimaista tai täysin kiinteää. Yleisin silikonityyppi on PDMS eli lineaarinen polydimetyylisiloksaani. 

Silikoniöljyt, -polymeerit ja -tiivistysaineet ovat hajuttomia ja värittömiä, vedenpitäviä, kemikaalinkestäviä, hapettumista kestäviä ja vakaita korkeissa lämpötiloissa. Niillä on matala sulamispiste eivätkä ne johda sähköä. Silikoneja käytetään voiteluaineina, tiivisteinä, palontorjunnassa, lääketieteellisissä tuotteissa kuten keinonivelissä ja rintaimplanteissa. Myös elintarvikekäytössä kuten astioissa, paistinpannun kantena tai lappoletkuna. Niitä käytetään orgaanisten polymeerien korvikkeena korkeissa lämpötiloissa. 

Piiyhdisteet
Puolimetalliyhdisteet
Taidetarvikkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Stora Karlsö

Stora Karlsö on Ruotsiin kuuluva saari Itämerellä, noin 6 kilometriä Gotlannin länsirannikolta. Se on osa Gotlannin lääniä. Lähistöllä on myös toinen saari nimeltä Lilla Karlsö. Molemmat saaret ovat Itämeren ainoita lintusaaria.

Stora Karlsön pinta-ala on 1 166 hehtaaria, ja korkein kohta on 51,6 metriä merenpinnasta. Saari on syntynyt samaan aikaan kuin Gotlanti eli noin 400 miljoonaa vuotta sitten. 

Saarella on mm. ravintola, museo ja majoitustiloja. 1980-luvulla matkailijoita oli jo 18 000 vuosittain ja useimmille lintuvuori oli suurin kiinnostuksen kohde.

Stora Karlsö on luonnonsuojelualue, ollut vuodesta 1970. Sen eläimistöön kuuluu huomattavissa määrin lintuja, esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Linnut rauhoitettiin jo 1880-luvulla. Kasvillisuudesta esimerkkinä mainittakoon orkideat. Saarella oli lampaita laiduntamassa vuosisatojen ajan ja 1800-luvulle mennessä ne olivatkin jo syöneet suurimman osan kasvillisuudesta. Vuonna 1887 lampaat vietiin pois ja sen jälkeen kasvit ovat saaneet kasvaa vapaasti. Saarella on useita luolia, joista suurimmat ovat syvyydeltään 20 metriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut   

Gotlanti
Ruotsin luonnonsuojelualueet