joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bernhard Indrenius

Bernhard Indrenius (16. tammikuuta 1812 Hamina – 23. lokakuuta 1884 Pietari) oli suomalainen vapaaherra ja jalkaväenkenraali, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja siirtyi sitten Suomen suuriruhtinaskunnan siviilihallintoon.

Indreniuksen vanhemmat olivat tuomiorovasti Emanuel Indrenius ja kauppiaan tytär Kristiina Emilia Bruun. Indrenius valmistui upseeriksi Haminan kadettikoulusta 1825, kävi Pietarin sota-akatemian ja tuli kapteenin vakanssille Venäjän armeijan esikuntaan 1835. Kaukasian sodissa 1837–1853 hän toimi muun muassa armeijakunnan esikuntapäällikön adjutanttina. Hänet aateloitiin vuonna 1854 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 223. 

Osallistuttuaan Krimin sotaan Indrenius nimitettiin Mikkelin ja sitten Viipurin läänin kuvernööriksi 1856. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1862 ja jalkaväenkenraaliksi 1872. Myöhemmin hän toimi senaattorina, Suomen asiain komitean jäsenenä, Aleksanterin-Yliopiston varakanslerina sekä Suomen kenraalikuvernöörin viransijaisena. Hänet korotettiin vapaaherraksi 1871 ja introdusoitiin ritarihuoneeseen 1872 vapaaherrallisena sukuna numero 51. 

Indrenius toimi ruotuväkikomitean puheenjohtajana 1866, asevelvollisuuskomitean puheenjohtajana 1871 sekä aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.

Indreniuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1846 oli kenraaliluutnantti Lavrenti Vasilkovskin tytär Natalia Lavrentjevna Vasilkovskaja (1826–1848). Vuonna 1857 hän avioitui Johan Henrik Clayhillsin tyttären Natalia Emilia Clayhillsin (1835–1929) kanssa.  Tullihallituksen pääjohtajana toiminut Bernhard Anton Harald Indrenius (1865–1920) oli heidän poikansa. Naimakaupan yhteydessä Bernhard Indrenius sai haltuunsa Kyminkartanon kartanon.

Katso myös 
 Indrenius-suku

Lähteet 

Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset kenraalit
Viipurin läänin maaherrat
Pietarinsuomalaiset
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston sijaiskanslerit
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1884 kuolleet
Mikkelin läänin maaherrat
Simolin

Simolin on turkulainen kauppiassuku, jonka kaksi sukuhaara on aateloitu ja korotettu vapaaherralliseen arvoon Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Nämä sukuhaarat tunnetaan nimellä von Simolin. Nuoremmat polvet ovat omaksuneet yhdistelmänimiä perittyään myös muita paronin ja kreivin arvoja. Eräs sukuhaara sai vuonna 1852 oikeuden käyttää Báthory-hallitsijasuvun kreivillisiä arvoja ja nimeä. Tämä haara tunnetaan nimellä von Simolin-Báthory. Toinen haara käyttää nimeä von Simolin-Wettberg. Suvun mukaan on nimetty von-Simolin-Straße Seeshauptin kaupungissa Baijerissa Saksassa.

Suvun jäseniä 
 Matts Martinpoika Simola, turkulainen porvari
 Mikael Jakobsson Simola (k.viimeistään 1705), turkulainen porvari Matts Martinpoika Simolan vävy
 Matias Simolin (1684–1753), kirkkoherra Tallinnan ruotsalais-suomalaisessa seurakunnassa (St. Michaelis), Mikael Simolan poika
 Carl Gustav Alexander von Simolin (1715–1777), venäläinen diplomaatti, Matias Simolinin poika, aateloitiin 19. kesäkuuta 1754
 paroni Alexander von Simolin vanhempi (1766–1832), Carl Gustaw von S:n poika
 paroni Alexander Heinrich von Simolin (1800–1871), runoilija, sukututkija, Alexander von S. vanhemman poika, paronitar Luise Marie von Wettbergin puoliso
 paroni Johann Georg Carl Alexander von Simolin-Wettberg (1836–1897), Alexander Heinrich von S:n poika
 paronitar Olga Alexandrine von Simolin (1886–1912), Johann von Simolin-Wettbergin tytär, ruhtinas Leo Wladislaw Nikolaus Radziwillin puoliso
 Johann Mathias von Simolin (1720–1799), venäläinen diplomaatti, Matias Simolinin poika, aateloitiin 19. kesäkuuta 1754
 Albin Simolin (1875–1942), suomalainen kirkkohistorioitsija ja professori
 vapaaherra Rudolf von Simolin-Báthory, saksalainen taidekeräilijä

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Simolin, Alexander, Freiherr von: Stammtafeln des edlen Geschlechtes der Báthory von Simolin Berlin, 1855 
 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften: Simolin

Suomalaiset suvut
Suvut
Baltian aateli
Simola

Simola on suomenkielinen suku- ja paikannimi.

Tunnettuja Simola-nimisiä henkilöitä:

 Antti Simola (1942–2022), kenraaliluutnantti ja urheiluvaikuttaja
Eevert Simola (1872–1941), maataloustieteilijä
Emil Johannes Simola (1876–1954), Teknillisen korkeakoulun professori ja päätoimittaja
Inkeri Simola-Isaksson (1930–2012), musiikkipedagogi, musiikinopettaja ja musiikkiliikunnan lehtori 
Irja Simola (1911–1971), oopperalaulaja ja -ohjaaja
Jari Simola (s. 1957), korkeushyppääjä
Juho Anton Simola (1884–1958), diplomi-insinööri ja Tampereen kaupungin sähkölaitoksen johtaja
Liisa Simola (s. 1938), kasvitieteilijä
Matti Simola (1926–1975), koripalloilija ja valmentaja
Mika Simola (s. 1985), rata- ja maantiepyöräilijä
Lauri Simola, Simo Laurila (1891–1953), kirjailija
Paavo Simola (1902–1961), lääkäri ja biokemisti
Pekka Simola (1920–2014), pituushyppääjä
Raija Simola (1930–2017), telinevoimistelija
Seija Simola (1944–2017), iskelmälaulaja
Seppo Simola (1936–2003), kuulantyöntäjä
Seppo Simola (s. 1954), toimittaja
Siina Simola (s. 1881), pikajuoksija
Simo Simola, sotilas ja kirjailija 
Tom Simola (s. 1968), päätoimittaja, yritysjohtaja ja Kemiönsaaren ent. kunnanjohtaja

Maantieteellisiä paikkoja:

Simola, kylä Lappeenrannassa
Simolan rautatieasema, entinen rautatieasema Simolan kylässä Lappeenrannassa, Vainikkalan radan varrella
Simolan talo, Simolan tilan päärakennus Tampereella

Katso myös
Simolin

Sukunimet
Primorsko

Primorsko () on kaupunki Bulgariassa. Vuonna 2011 kaupungissa asui noin 5 514 ihmistä. Kaupunki on suosittu matkakohde Mustanmeren rannalla. Primorsko sijaitsee 52 kilometrin päässä Burgasin kaupungista. Joet Ropotamo ja Djavolska laskevat mereen kaupungin lähistöllä.

Primorskon alue on ollut asutettu jo pitkään. Itse kaupunki on perustettu 1879 nimellä Kjupria.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bulgarian kaupungit
Henrikki

Henrikki on suomalainen miehen etunimi, Henrik-nimen muunnelma. Saman nimen muunnelmia ovat myös  Henri ja Heikki. Henrikin nimipäivä on 19. tammikuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Henrikki on annettu 10 282 miehelle.

Vastineita eri kielissä 

 Henry (englanti)
 Henri (ranska)
 Heinrich (saksa)
 Hendrik (hollanti)
 Harri (wales)
 Enrico (italia)
 Enrique (espanja)
 Henrique (portugali)
 Henrik (ruotsi)
 Henryk (puola)
 Henriko (esperanto)

Tunnettuja Henrikkejä 

 Henrikki Heikkilä, tanssitaiteilija
 Henrikki Tikkanen, markkinoinnin professori

Katso myös 

 Henrik
 Henri

Lähteet

Etunimet
Lauri Holopainen

Lauri Holopainen (18. heinäkuuta 1909 Liperi – 1. syyskuuta 1968 Nastola) oli suomalainen kirjailija.

Holopainen kävi kansakoulun ja suoritti myöhemmin juustomestarikoulun. Hän toimi metsätyömiehenä ja työjohtajana, juustomestarina ja ylimeijeristinä sekä viljeli omistamaansa maatilaa Nastolassa.

Teoksia 
 Miesten mies Kasurisen kommellukset.   Suomen kirja, Helsinki 1944
 Jussi Muhosen inspiraatio ja Riihivalkaman ukot.   Matkakirja, Helsinki 1946
 Pojat ja Immonen, leikillinen romaani.   Aura, Turku 1947
 Väärtin Mikon perintö : kolmiosainen huvinäytelmä.   Karisto 1948
 Liian viisas piika : kaksiosainen huvinäytelmä.   Karisto 1950
 Puhemiehen rukiit.   WSOY 1951 
 Kuvakirja Konnunsuolta 1918-1968, toimittaneet Lauri Holopainen ja Matti J. Kuronen.   Konnunsuo-seura 1968

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Lansetti

Lansetti tarkoittaa neulaa, jolla pistetään ihoon reikä verinäytteen saamiseksi tai ihopistokokeen suorittamiseksi (Prick-testi).
Melissa Marr (kirjailija)

Melissa Marr on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut keijukaistarinan Ilki ihana (Wicked Lovely, 2007, suom. 2008). Marr on toiminut opettajana yliopistossa, ja hänen alaansa ovat kansanperinne ja sadut.  
Vuonna 2009 TokyoPop julkaisi hänen mangasarjansa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 
 Pentti Pesä: Ilki ihana . Savon sanomat 13.9.2008.

Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Beachfutiksen Suomen-mestaruuskilpailut

Rantafutiksen Suomen-mestaruuskilpailut on Suomen Palloliiton alainen kilpailu, jossa ratkaistaan beachfutiksen Suomen-mestaruus.

Vuosina 2000–2005 turnauksen järjesti Kalajoen Pallo -92 Kalajoen Hiekkasärkillä. Vuoden 2005 turnaukseen otti osaa 64 miesten ja 24 naisten joukkuetta.

Vuoden 2005 lopulla Palloliitto laittoi turnauksen järjestelyoikeudet yleiseen hakuun, ja tapahtuma myönnettiin lopulta Porille vuosiksi 2006–2007. Otteluita pelattiin Yyterin rannoilla ja kauppatorille rakennetulla väliaikaisella 2 000 katsojapaikan stadionilla, ja turnauksen järjestivät paikalliset jalkapalloseurat Porin Palloilijat ja FC Blackjack. Vuoden 2007 kilpailutapahtumia televisioitiin Urheilukanavalla.

Vuoden 2008 turnaus oli tarkoitus järjestää Helsingissä, mutta tapahtuma myönnettiin jälleen Porille, koska järjestävän seura HJK Juniorit vetäytyi hankkeesta. Turnakseen osallistui lähes 400 joukkuetta ja yli 7000 pelaajaa. Tapahtuma oli odotettua suurempi, ja se oli lajin historian suurin tapahtuma Suomessa. Miesten ja naisten kilpasarjojen lisäksi pelataan miesten ja naisten harrastesarjoissa sekä yrityssarjassa.

Tämän jälkeen turnausta pelattiin epävirallisena SM-turnauksena useamman vuoden ajan Kalajoella, kunnes vuonna 2019 lajista tuli jälleen virallinen osa jalkapalloperhettä ja SM-turnauksen virallinen titteli annettiin Kalajoki Beachfutikselle. Suomessa SM-turnauksen myöntämisestä ja seurajoukkuetoiminnan kehittämisestä vastaa Suomen rantajalkapallo ry.

Voittajat 

Miehet

 2000: Kulkurit, Oulu
 2001: Kulkurit, Oulu
 2002: So Sexy, Kalajoki
 2003: FC Galastelijat, Helsinki
 2004: FC Galastelijat, Helsinki
 2005: FC Nötkötti, Kauhajoki
 2006: FC Nötkötti, Kauhajoki
 2007: Mesikämmen BF, Pori
 2008: Ryökäleet, Joutseno
 2009: Real Ransu, Kemi / Oulu
 2010: GFT Team Beach, Espoo
 2011: FC Soho, Vaala
 2012: FC Baggio, Helsinki 
 2013: GFT / Gravity, Espoo
 2014: FC Baggio, Helsinki
 2015: ESA BFT, Etelä-Suomi 
 2016: GFT / Gravity Beach, Espoo
 2017: FC Baggio, Helsinki
 2018: FC Baggio, Helsinki
2019: GFT / Gravity Beach, Espoo
 2020: GFT Beach, Espoo
 2021: FC Baggio, Helsinki
 2022: FC Baggio, Helsinki

Naiset

 2000: GBK, Kokkola
 2001: GBK, Kokkola
 2002: IK Myran, Alaveteli
 2003: FC Laulavat Sienet, Helsinki
 2004: Sininen Unelma, Espoo
 2005: Sininen Unelma, Espoo
 2006: FC Massat, Tampere
 2007: DänDänDänDää, Tampere
 2008: FC Gifu, ympäri Suomea
 2009: B.Sr, Tampere
 2010: FC Gifu, Espoo
 2011: FC Hiki
 2012: FC Meil on jatkot, Riihimäki/Kokkola 
 2013: Team Kesäkassi, Etelä-Suomi
 2014: FC Yallayalla, Espoo
 2015: JK, Tampere
 2016: Kylävainion Päälliköt, Espoo
 2017: Kylävainion Päälliköt, Espoo
 2018: Kylävainion Päälliköt, Espoo
 2019: Uuden Uran Pelaajat, Helsinki
 2020: Kylävainion Päälliköt, Espoo 
 2021: Kylävainion Päälliköt, Espoo
 2022: Ei pelattu

Lähteet 

Beachfutiskilpailut
Oahunkiipijä

Oahunkiipijä (Paroreomyza maculata) on Havaijilla Oahun saarella elävä äärimmäisen uhanalainen varpuslintu .

Kooltaan oahunkiipijä on noin 11 cm. Yleisväritykseltään lintu on keltainen ja oliivinvihreä. Oahunkiipijän siivet ja pyrstö ovat mustat. Lajilla on nokan tyvestä lähtevä kapea musta viiru, joka ulottuu yli silmäkulman. Ulkonäöltään oahunkiipijä muistuttaa oahunamakihiä (Hemignathus flavus) ja saarelle levinnyttä japaninrilliä (Zosterops japonicus). Lajin erottaa oahunamakihistä suoran nokan perusteella, japaninrillillä taasen on valkoiset renkaat silmien ympärillä. Lajin laulu on tuntematon, kutsuääni on tsirk .

Oahunkiipijän elinympäristöä ovat metsät 300–650 metrin korkeudessa. Ravintonaan linnut käyttävät pääasiassa kovakuoriaisia, jotka elävät puuaineksessa .

Oahunkiipijäkannan kooksi arvioidaan vain noin 10 yksilöä . Elinympäristön kaataminen esimerkiksi tieden tieltä ei täysin lajin kannan romahtamista, sillä Oahulla on edelleen alkuperäisiä metsiä jäljellä. Suuri syy lajin vähenemiseen on saarelle levinneiden hyttysten levittämä malaria. Hyttyset ovat lisääntyneet erityisesti alangoilla  .

Lähteet

Aiheesta muualla  
Naturalis (sisältää kolmiulotteisia valokuvia täytetyistä yksilöistä  

Peipot
Uhanalaiset linnut
Klass

Klass () on Ilmar Raagin ohjaama, vuonna 2007 valmistunut virolainen elokuva, joka kertoo kouluväkivallasta. Idea elokuvaan on saatu vuoden 1999 Columbinen verilöylystä. Elokuvalle on tehty 7-osainen jatkosarjaa tv-sarjan muodossa Klass: elu pärast.

Elokuva esitettiin vuoden 2008 Rakkautta ja Anarkiaa -festivaaleilla.

Juoni 

Teini-ikäistä Joosepia kiusataan koulussa ja koko luokka nöyryyttää häntä. Hän joutuu olemaan varuillaan luokkatovereitaan, jotka pahoinpitelevät häntä ja tekevät hänelle temppuja, mutta yhtäkkiä hänen luokkatoverinsa Kaspar yrittää suojella häntä.  Joosepin suojaaminen muuttuu Kasparille pakkomielteeksi ja sen takia parisuhde tyttöystävänsä erän luokkalaistytön Thean kanssa joutuu vaikeuksiin. Joosepin suojaamisen vuoksi myös Kaspar joutuu itsekin pahoinpitelyjen kohteeksi, vaikka hän olikin uusi tulokas ja alussa suosittu. 

Joosepin äiti saa selville, että hänen poikaansa kiusataan ja pahoinpidellään koulussa ja hän ilmoittaa siitä kouluun. Joosepin luokkatoverit joutuvat vaikeuksiin, joten he päättävät kostaa. He järjestävät Kasparin ja Joosepin tapaamisen rannalle ja pakottavat Joosepin ja Kasparin veitsen uhkauksella näyttelemään homoja sekä ottavat toiminnasta kuvia. 

Lopulta Joosep varastaa kotoaan isänsä aseita ja hän ryhtyy Kasparin kanssa ammuskelemaan koulun ruokalassa. Ammuskelun jälkeen Joosep ampuu itseensä. He päättivät tappaa itseensä molemmat Kasparin kanssa, mutta Kasparin ase ei lauennut. 

Jatko-osissa selvitellään ampumisen takamaita ja syitä siihen. Joosepin koulua valtaa iso suru, koska jotkut opiskelijät menehtyivät ammuskelussa. Myös Kasparin tyttöystävä sai osuman, mutta selvisi leikkauksessa. Jotkut henkiin jääneet kiusaajatkin joutuvat vastuuseen, kun he pakottivat Joosepin ja Kasparin näyttelemään homoja. Viimeisessä jaksossa Kaspar saa kuitenkin ehdonalaisen, koska ammuskelu oli päätetty tilapäisessä mielijohteessa.

Palkinnot 
Elokuva sai palkinnon Karlovy Varyn elokuvajuhlilla vuonna 2007 ja Varsovan kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla.

Näyttelijät 
Vallo Kirs – Kaspar
Pärt Uusberg – Joosep
Lauri Pedaja – Anders
Paula Solvak – Thea
Mikk Mägi – Paul
Riina Reis – Riina
Joonas Paas – Toomas
Kadi Metsla – Kati
Triin Tenso – Kerli
Virgo Ernits – Tiit
Karl Sakrits – Olav

Katso myös 
 Columbinen verilöyly
 Elephant (elokuva)

Lähteet 

Vuoden 2007 elokuvat
Draamaelokuvat
Virolaiset elokuvat
Patrick Chamoiseau

Patrick Chamoiseau (s. 3. joulukuuta 1953 Fort-de-France, Martinique) on martiniquelainen kirjailija. Hän opiskeli oikeustiedettä Pariisissa, mutta asuu Martiniquella.

Chamoiseaun tunnetuin teos on Texaco, joka kertoo Martiniquen saaren historiasta 1800-luvun orjaplantaaseilta vuosituhannenvaihteen slummeihin. Chamoiseau ansaitsi teoksellaan Goncourt-palkinnon 1992.

Teokset

Romaanit
 Chronique des sept misères (1986)
 Solibo magnifique (1988)
 Antan d’enfance (1990). Julkaistu uudelleen nimellä Une Enfance créole 1, Antan d’enfance avec une nouvelle préface (1996).
 Texaco (1992)
 Chemin d’école (1994). Julkaistu uudelleen nimellä Une Enfance créole II, Chemin d’école (1996)
 L’Esclave vieil homme et le molosse(1997)
 Biblique des derniers gestes (2002)
 À Bout d’enfance (2005)

Näytelmät
 Manman Dlo contre la fée Carabosse (1982)

Sarjakuvat
 Monsieur Coutcha nimellä ”Abel” Tony Delshamin kanssa (1970-luvulla ilmestynyt, ensimmäisiä karibialaisia sarjakuvia)

Lastenkirjat
 Emerveilles (1998)

Esseet
 ”Eloge de la créolité” (Jean Bernabén ja Raphaël Confiantin kanssa) (1989)
 ”Lettres créoles. Tracées antillaises et continentales de la littérature” (Raphaël Confiantin kanssa) (1991)
 ”Martinique” (with V. Renaudeau) (1994)
 ”Guyane: Traces-Mémoires du bagne” (1994)
 ”Ecrire en pays dominé” (1997)
 ”Elmire des sept bonheurs: confidences d’un vieux travailleur de la distillerie Saint-Etienne” (1998)

Aiheesta muualla 
Patrick Chamoiseau, elämäkerta, bibliografia, haastettelu ja linkkejä, ”île en île”, City University of New York, 2002–2003. 
Critical bibliography (Auteurs.contemporain.info) 

Martiniquelaiset kirjailijat
Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Ylitalo

Antti Ylitalo (s. 30. tammikuuta 1983) on suomalainen lentopalloilija ja kaksinkertainen suomenmestari, joka pelasi kaudella 2007-2008 hallitsevan suomenmestarin Rovaniemen Santasportin riveissä, Lentopallon SM-liigassa.

Ura 

Ylitalo on ennen Santasportia edustanut muun muassa Kempeleen Pyrintöä (nyk. Kempeleen Lentopallo), sekä Keski-Savon Pateria. Kaudella 2006-2007 hän pelasi lentopallon 1-sarjassa Tornion Lentis-88:ssa.

Kausi 2007-2008 oli Ylitalon tähän mennessä paras urallaan. Hän kehittyi suurin harppauksin hollantilaisen  Johan Verstappenin opeissa, ja nousi liigan keskitorjuja eliittiin. Santasport eteni kauden aikana finaaleihin asti, jossa Ylitaloa käytettiin etenkin syöttöapuna horjuttamaan Pielaveden Sampon vastaanottoa. Ylitalo onnistui tehtävässään erinomaisesti peleissä. Lisäksi hän oli välillä myös kuusikossa pelaamassa kapteeni Henri Tuomen tilalla. Ylitalon kausi huipentui kun Santasport otti suomenmestaruuden, joka oli Ylitalon uran ensimmäinen. Kaudella 2012-2013 Ylitalo voitti uransa toisen suomen mestaruuden.

Saavutukset 

 Suomenmestaruus 2008,2013
 SM-pronssia 2006
 Yli 100 SM. liigaottelua

Pelaajatiedot 

Pituus: 193 

Ulottuvuus: 338 

Pelirooli: keskipelaaja  

Seura 06-07: Tornion Lentis-88 

Aiemmat seurat: Roima, KauWi, KemPy, Pateri, PerPo, Lentis88 

SM-kausia: 3 

SM-mitalit: 1+0+1 

SM-liigaottelut -07 mennessä: 99. kappaletta

Muuta 

Ylitalo opiskelee tällä hetkellä Rovaniemen ammattikorkeakoulussa (RAMK). Ylitalo on Himangan Roiman kasvatti. Hän on syntynyt Himangalla.

Lähteet 
 http://www.hotsport.info/lentisdata/?valinta=playerdata&pid=103

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Mira Kunnasluoto

Mira Johanna Kunnasluoto (s. 13. tammikuuta 1974 Elimäki) on suomalainen laulaja.
Hänet valittiin vuosituhannen ensimmäiseksi Tangokuningattareksi vuonna 2000. Ennen kuningatartitteliään hän pääsi semifinaaleihin Lavatähti- ja Suomen tähti -kilpailuissa, sekä vuoden 1999 Tangomarkkinoilla. Hän oli Emma-gaalassa ehdokkaana vuoden iskelmätulokkaaksi vuonna 2001.

Sittemmin Kunnasluoto on lopettanut tanssikeikat ja siirtynyt laulamaan gospellia.

Diskografia 

Albumit
 
 
 
 
 

Singlet

 ”Mieheni” (2000)
 ”Yö on jo jäänyt taa” (2005)
 ”Suuri rakkaus” (2006)
 ”Kaulakoru” (2007)
 ”Tänään, tässä, näin” (2008)
 ”Korsika” (2010)
 ”Mennään fiiliksellä” (2010)
 ”Harhakuvia” (2011)

Lähteet 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Tangokuningattaret
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Aristide Maillol

Aristide Maillol (8. joulukuuta 1861 – 27. syyskuuta 1944) oli ranskalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja graafikko.

Aristide Maillol oli syntyperältään katalaani. Hän toimi aluksi kuvakudosten tekijänä ja taidemaalarina, kunnes 40-vuotiaana keskittyi kuvanveistoon. Hänen työnsä keskeinen aihe oli naisvartalo, jota hän kuvasi klassiseen henkeen. Maillol'n naisveistoksille tyypillistä ovat vankat raajat ja paksut nilkat.Auguste Rodin tuki Maillol'ta hänen uransa alussa. Maillol'n figuratiivinen kuvakieli oli kansainvälisen kuvanveiston esikuvana toisen maailmansodan loppuun asti, kun kuvanveistotaiteessa siirryttiin kohti klassismia. 

Maillol kuoli liikenneonnettomuudessa 82-vuotiaana.

Lähteet

Ranskalaiset kuvanveistäjät
Ranskalaiset taidemaalarit
Graafiset suunnittelijat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Mikko Peltola

Mikko Peltola on seuraavien henkilöiden nimi:

 Mikko "Peltsi" Peltola, juontaja ja radiotoimittaja.
 Mikko Peltola, toimittaja ja tiedottaja.
 Mikko Peltola, jääkiekkoilija.
 Mikko Peltola, pesäpalloilija.
Viola Elo

Viola Elo (s. 1948) on espoolainen opettaja ja kirjailija. Elo on opiskellut kotimaista kirjallisuutta, viestintää, kasvatustiedettä ja sosiaalipolitiikkaa. Hän on julkaissut muun muassa nuortenkirjat Oliks maailma ennen mua (1991) ja Rosa ja sen pikkusisaret (1995). Hänen novellejaan on ilmestynyt eri valikoimissa. 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Aimo Viherluoto

Aimo Viherluoto (1911–1956) oli suomalainen Turussa asunut novellikirjailija ja iskelmäsanoittaja, joka käytti nimimerkkiä Harry Etelä. Hänen veljensä oli iskelmäsäveltäjä Pentti Viherluoto. 

Viherluodon veljesten vanhemmat Kaarlo ja Fanny Wiherluoto kuolivat espanjantautiin 1921. Viherluodot asuivat talvet puutalon hellahuoneessa Turun Portsan kaupunginosassa ja kesät he viettivät Ruissalon saarella Metsola-nimisessä kesämökissä jonka Viherluodon vanhemmat olivat ostaneet 1915.

Aimo Viherluoto kirjoitti nimellä Harry Etelä kauhunovelleja Seikkailujen maailma  -lehteen. Kauhujen salakammio -kirjassa on julkaistu uudestaan Etelän kauhunovellituotanto vuosilta 1937–1940. Mukana ovat Pentti Viherluodon alkuperäiset kuvitukset.

Viherluoto kirjoitti seikkailu-, kauhu- ja jännityskertomuksia lisäksi muun muassa Isku-lehteen ja Turun Sanomiin käyttäen nimimerkkejä Harry Etelä, Esmond Blake ja Timo Haukkala. Hän oli myös innokas elokuvaharrastaja, oli mukana turkulaisten Kivimäen veljesten elokuvatuotannossa ja  kirjoitti elokuva-alan lehtiin nimimerkeillä Filmikärpänen ja Harry. Aimo Viherluodon elokuva-aiheinen kokoelma on nykyisin Turun maakunta-arkistossa Turun elokuvakerhon arkistojen yhteydessä. Kokoelma sisältää elokuva-alan lehtiä, elokuva-aiheisia lehtileikkeitä, filmitähtien valokuvia, elokuva-arvosteluja sekä yhden Viherluodon tekemän elokuvakäsikirjoituksen.

Aimo Viherluoto sanoitti nimimerkillä Harry Etelä veljensä Pentti Viherluodon säveltämiä iskelmiä kuten Aamu Airistolla, Puhelinlangat laulaa, Punaiset lehdet ja Musta ruusu. Hän sanoitti myös muiden iskelmäsäveltäjien kappaleita sekä sävelsi itse iskelmiä nimimerkillä Elmo Terä. 

Aimo Viherluoto kuoli 44-vuotiaana Turussa aivokasvaimeen.

Novellikokoelma

Lähteet 
 Viherluoto-arkisto: Mustaa ruusua etsimässä – Aimo Viherluoto 100 vuotta

Aiheesta muualla 
 Kari Salminen: Aaveita ja aavistuksia. Turun sanomat 18.12.2007.
 Aimo Viherluotoon liittyviä tekstejä Viherluoto-arkistossa

Suomalaiset kauhukirjailijat
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Paula Toller

Paula Toller Amora (s. 23. elokuuta 1962) on brasilialainen pop-/rockmuusikko. Vaikka hän nousi maineeseen Kid Abelha -yhtyeen laulajana, hän on myös sooloartisti.

Albumit, jotka Toller on tähän mennessä julkaissut Kid Abelhan ulkopuolella, ovat Paula Toller (1998) ja SóNós (2007).  

Brasilialaiset laulajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Paula Weishoff

Paula Jo Weishoff (s. 1. toukokuuta 1962) on yhdysvaltalainen lentopalloilija. Hän voitti maajoukkueen jäsenenä olympiahopeaa Los Angelesissa 1984 ja -pronssia Barcelonassa 1992.

West Torrance High Schoolista vuonna 1980 valmistunut Weishoff kelpuutettiin Volleyball Hall of Fameen vuonna 1998. 

Yhdysvaltalaiset lentopalloilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Encyclopaedia of Chess Openings

ECO-koodisto (engl. The Encyclopaedia of Chess Openings) on shakkiavausten luokittelutapa. Siinä avaukset jaetaan viiteen osaan (A-E), jotka on jaettu edelleen numerokoodeihin. Siirrot on otettu sadoistatuhansista mestareiden peleistä.

ECO-koodistoa on julkaissut sen luomisesta asti serbialainen yhtiö Šahovski informator.

Koodisto on nykyään tarjolla myös monessa paikassa Internetissä.

Pääkoodit

A

 Valkean muut ensimmäiset siirrot kuin 1.e4 ja 1.d4 (A00-A39)
 1.d4 ilman 1...d5, 1...Rf6 (A40-A44)
 1.d4 Rf6 ilman 2.c4 (A45-A49)
 1.d4 Rf6 2.c4 ilman 2...e6, 2...g6 (A50-A79)
 1.d4 f5: Hollantilainen puolustus (A80-A99)

B

 1.e4 ilman 1...c5, 1...e6, 1...e5 (B00-B19)
 1.e4 c5: Sisilialainen puolustus (B20-B99)

C 

 1.e4 e6: Ranskalainen puolustus (C00-C19)
 1.e4 e5: Avoimet pelit (C20-C99)

D 

 1.d4 d5: Suljetut pelit (D00-D69)
 1.d4 Nf6 2.c4 g6 ja 3...d5: Grünfeldin puolustus (D70-D99)

E 

 1.d4 Nf6 2.c4 e6: Intialaiset puolustukset ja ...e6 (E00-E59)
 1.d4 Nf6 2.c4 g6 ilman 3...d5: Intialaiset puolustukset ...g6 (paitsi Grünfeld) (E60-E99)

Shakkikirjat
Notodden

Notodden on kaupunki Norjan eteläosassa Telemarkin läänissä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 12 497 asukasta. Pinta-alaltaan Notodden on 914 neliökilometriä ja väestötiheys on 14 as./km².

Lähteet

Aiheesta muualla
Thomson

Thomson voi tarkoittaa seuraavia asioia:

Yrityksiä
Thomson SA, ranskalainen elektroniikkateollisuuden yritys, nykyään Technicolor 
Thomson Reuters, kanadalais-brittiläinen tietopalveluyritys ja uutistoimisto
Thomson Holidays, brittiläinen matkatoimisto
Thomsonfly, brittiläinen tilauslentoyhtiö
J. & G. Thomson, suunnittelu- ja laivanrakennusyritys

Henkilöitä
Alfred Thomson (1894–1979), brittiläinen kuvataiteilija
Cassi Thomson (s. 1993), australialais-yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä
Charles Thomson Rees Wilson (1869–1959), skotlantilainen fyysikko
Craig Thomson (s. 1964), australialainen poliitikko
Craig Thomson (s. 1991), skotlantilainen jalkapalloilija
Craig Thomson (s. 1972), skotlantilainen jalkapallotuomari
Derick Thomson (1921–2012), skotlantilainen runoilija, kustantaja, leksikografi, professori ja kirjailija
Earl Thomson (1895–1971), kanadalainen aitajuoksija
Erik Thomson (s. 1967), skotlantilais-uusiseelantilainen näyttelijä
Ethel Thomson Larcombe (1879–1965), brittiläinen tennispelaaja
George Thomson (1921–2008), brittiläinen poliitikko
George Paget Thomson (1892–1975), brittiläinen fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Godfrey Thomson (1881–1955), brittiläinen psykologi
Gordon Thomson (s. 1945), kanadalainen näyttelijä
James Thomson (1700–1748), skotlantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija
Johnny Thomson (1922–1960), yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja
Joseph John Thomson (1856–1940), brittiläinen fyysikko, elektronin löytäjä, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Judith Jarvis Thomson (1929–2020), yhdysvaltalainen filosofi ja professori
Lassi Thomson (s. 2000), suomalainen jääkiekkoilija
Mick Thomson (s. 1973), Slipknot-yhtyeen kitaristi
Paul Thomson (s. 1976), skotlantilainen muusikko
Peter Thomson (1929–2018), australialainen golfinpelaaja
Roy Thomson (1894–1976), kanadalainen sanomalehdenkustantaja
Thomas Richard Heywood Thomson (1813–1876), brittiläinen lääkäri, ornitologi ja tutkimusmatkailija
Tom Thomson (1877–1917), kanadalainen taidemaalari
Virgil Thomson (1896–1988), yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko
William Thomson, lordi Kelvin (1824–1907), brittiläinen fyysikko, lämpöopin tutkija
Mieskuoro

Mieskuoro on miehistä koostuva kokoonpano, jossa on yleensä neljä eri ääntä eli stemmaa; ensimmäinen tenori, toinen tenori, ensimmäinen basso ja toinen basso. Kuoro voi laulaa orkesterin säestyksellä tai ilman orkesteria (a cappella).

Tunnettuja suomalaisia mieskuoroja ovat muun muassa Mieskuoro Huutajat ja Seminaarinmäen mieslaulajat, jotka molemmat tunnetaan persoonallisesta esiintymistavastaan. Suomen tunnetuin mieskuoro lienee kuitenkin Ylioppilaskunnan Laulajat eli YL. 

Suomen vanhin mieskuoro on Helsingin Yliopiston yhteydessä toimiva Akademiska Sångföreningen, joka perustettiin vuonna 1838 nimellä Akademiska Sångsällskapet. Vanhin suomenkielinen mieskuoro on aikoinaan AS:n entisistä suomenmielisistä jäsenistä perustettu YL, jonka P. J. Hannikainen perusti 1883. Muista perinteikkäisistä mieskuoroista voidaan mainita mm. Viipurissa vuonna 1897 perustettu Viipurin Lauluveikot (joka siirtyi jatkosodan jälkeen toimimaan Helsinkiin), Mieskuoro Sirkat, jonka Hannikainen perusti Jyväskylässä 1899, sekä vuonna 1900 perustettu Polyteknikkojen Kuoro. Laulu-Miehet-mieskuoron perusti keväällä 1914 joukko entisiä Ylioppilaskunnan Laulajien ja Suomen Laulun mieskuoron laulajia. Samoihin aikoihin heräsi Turussa tarve perustaa suomenkielinen mieskuoro. Syksyllä 1914 aloitti toimintansa Mieskuoro Laulun Ystävät, joka piti ensikonserttinsa 21. helmikuuta 1915 Turun akatemiantalossa. 

Suomalaisten mieskuorojen yhteenliittymänä toimii Suomen mieskuoroliitto, jolla on yhteensä 123 jäsenkuoroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yle Elävä arkisto: Mieskuorolaulu on tunteiden jylhää tulkintaa

Kuorot
Göteborgin kaupunginteatteri

Göteborgin kaupunginteatteri () on Ruotsin merkittävimpiä teattereita ja maan vanhin kaupunginteatteri. Teatteri aloitti toimintansa vuonna 1918.

Teatteri toimi aluksi vuonna 1916 valmistuneella Lorensbergsteatern-näyttämöllä, mutta siirtyi vuonna 1934 omaan uuteen teatteritaloon, joka sijaitsee Götaplatsen-torilla Göteborgin keskustassa. Rakennuksen suunnittelija oli arkkitehti Carl Bergsten, joka antoi talon julkisivuille uusklassisen yleissävyn maustettuna ripauksella Art Decoa ja funktionalismia. Arvostelijoiden mukaan rakennus oli epäonnistunut sekoitus vanhentunutta ja uutta tyyliä. Talon sisätilat, erityisesti aulat ja portaikot, ovat kuitenkin saaneet kiitosta sekä yleisöltä että kriitikoilta. Teatteritalolle on tehty mittava peruskorjaus 2000-luvun vaihteessa, jossa muun muassa suuren näyttämön salin permantoa kohotettiin ja se yhdistettiin salin ensimmäiseen parveen. Samalla talon näyttämötekniikka uudistettiin kokonaan.

Teatterin suuren näyttämön saliin mahtuu peruskorjauksen jälkeen noin 600 katsojaa, ja samassa talossa on myös pienempi, 220-paikkainen Studio-näyttämö. Lisäksi kaupunginteatteriin kuuluu erillinen Backa Teater-näyttämö, joka toimii Lindholmenin kaupunginosassa Hisingenin saarella.

Teatterin taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2006 lähtien ohjaaja-näyttelijä Anna Takanen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Göteborgs Stadsteater 

Göteborgin rakennukset ja rakennelmat
Ruotsin teatterit
Göteborg
Jimi Sumén

Jouko Tapani ”Jimi” Sumén (s. 1959) on suomalainen Lappeenrannasta kotoisin oleva muusikko ja tuottaja. Hän voitti yhtyeensä Dreamsin kanssa Rockin SM-kilpailut vuonna 1977 soittamalla Jimi Hendrix -covereita, muun muassa tämän sävellyksen ”Fire” sekä Hendrixin ensimmäisen hitin ”Hey Joe”.

Hendrix-covereilla uransa aloittanut Sumén oli suomalaisen futuristisen musiikin keulakuva ja koneilla tehdyn syntikkapopin pioneeri. Suménin musiikissa kuultiin vaikutteita esimerkiksi Japanilta, Gary Numanilta ja David Bowielta. Vuosina 1981–1984 Sumén soitti englantilaisessa Classix Nouveaux -yhtyeessä.

Sumén oli kitaristina soolouransa ohella muun muassa Pelle Miljoona Oy:ssä ja Maukka Perusjätkän live-kokoonpanossa. 1980-luvulla hän tuotti useita levyjä. Suménin tuotanto alkoi 1990-luvun lähestyä jazzia, ja hän oli kitaristina Edward Vesalan Sound & Fury -orkesterissa.

Jimi Sumén sairastaa MS-tautia. Mauri ”Ming” Sumén on Jimi Suménin veli.

Diskografia 
 Jimi Sumén - Key West (LP) 1978
 Jimi Sumén Projekt - Screenplay (LP) 1980 
 Jimi Sumén Projekt - "Movements" / "Swingin’ London" (7″) 1980 
 Jimi Sumén - "(No More) Home Movies" / "Neon Life" (7″/12″) 1981 
 Jimi Sumén - "The Model" / "Love Is a Liquid" (7″) 1981 
 Jimi Sumén - Between Orient and Accidents (LP) 1981
 Jimi Sumén - Paintbrush, Rock Penstemon (CD) 1993

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Jimi Sumén & Dreams – "Hey Joe"
 Ylen Elävä arkisto: Jimi Sumén – "Boys and Girls"
 Jimi Sumén -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
 Jimi Sumén Projekt -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
 Jimi Sumén -albumeita kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Play.Spotify.com
 Jimi Sumén Projekt -albumeita kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Play.Spotify.com

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset rockmuusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset jazzmuusikot
Nick Bollettieri

Nicholas James "Nick" Bollettieri (s. 31. heinäkuuta 1931 Pelham, New York) on yhdysvaltalainen tennisvalmentaja. Hän perusti vuonna 1978 Floridassa omaa nimeään kantavan Nick Bollettierin tennisakatemian, jossa ovat harjoitelleet muun muassa Andre Agassi, Jim Courier, Tommy Haas, Martina Hingis, Marcelo Ríos, Marija Šarapova, Monica Seles, Serena Williams ja Venus Williams.

Bollettieri valittiin Tennis Hall of Fameen vuonna 2012. Hänellä on viisi biologista lasta ja kaksi adoptiolasta Etiopiasta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tennisvalmentajat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Ready to Rock

Ready to Rock on australialaisen hard rock -yhtye Airbournen debyytti-EP. Se julkaistiin vuonna 2004.

Kappaleet 
Ready To Rock
Stand And Deliver
When The Girl Gets Hot (The Love Don't Stop)
Come On Down
Runnin' Hot
Hotter Than Hell
Women On Top
Dirty Angel

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Joel O'Keeffe.

Kokoonpano 
Joel O'Keeffe – laulu, kitara
David Roads – kitara, taustalaulu
Adam Jacobson – basso, taustalaulu
Ryan O'Keeffe – rummut

Vuoden 2004 EP:t
Airbournen albumit
Tupelo (Mississippi)

Tupelo on kaupunki Mississippin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin pinta-ala on 133,2 km² ja väkiluku 35 930 asukasta, mutta lähialueineen siellä asuu yli 130 000 asukasta. Toyota avasi vuonna 2011 Tupelon lähelle noin 2 000 työntekijän autotehtaan. Kaupunki tunnetaan parhaiten Elvis Presleyn syntymä- ja lapsuuskaupunkina; rockin kuningas asui kaupungissa 13-vuotiaaksi asti. Kaupunki on Elviksen takia suosittu  matkailukohde. Myös DJ Diplo on kotoisin Tupelosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu  
Tupelo Local News 

Mississippin kaupungit
Etelä-Vietnamin lippu

Entisen Etelä-Vietnamin lipun suunnitteli keisari Thành Thái vuonna 1890. Lipun otti käyttöön keisari Bảo Đại vuonna 1948. Lippu on keltainen ja siinä on kolme punaista raitaa vaakasuorassa. Lippu poistettiin käytöstä vuonna 1975, mutta sitä käytetään vielä ulkovietnamilaisten keskuudessa.

Katso myös 
Vietnamin lippu

Historiallisten valtioiden liput
13th District

13th District () on vuonna 2004 julkaistu Pierre Morelin ohjaama ja Luc Bessonin käsikirjoittama toimintaelokuva. Yhtä elokuvan pääroolia näyttelee David Belle, joka tunnetaan parhaiten parkourin perustana.

Elokuva sai District 13 - Ultimatum -nimisen jatko-osan vuonna 2009. Alkuperäistä juonta tarkasti seuraava Paul Walkerin tähdittämä englanninkielinen remake Brick Mansions julkaistiin 2014.

Juoni
Tapahtumat sijoittuvat vuoden 2010 Pariisiin, jossa slummimainen Alue 13 on ympäröity muurilla muusta kaupungista siellä olevan rikollisuuden vuoksi. Alueella ei ole enää kouluja, posteja tai edes poliisi-asemaa.

Leïto joutuu kahnaukseen paikallisen rikollisliigan kanssa hävittäessään näiden huume-erän. Nämä kidnappaavat Leïton siskon, Lolan, mutta Leïto onnistuu vapauttamaan tämän ja vangitsee samalla rikollisliigan johtajan, Tahan. Leïto luovuttaa Tahan muurin ympärillä valvovalle poliisille. Nämä ovat kuitenkin vetääntymässä pois ja vapauttavat Tahan ja antavat tälle Leïton siskon mukaan. Tästä suuttuneena Leïto tappaa yhden poliiseista ja joutuu vankilaan.

Damien Tomaso on arvostettu poliisi, joka lähetetään deaktivoimaan Alue 13:lle joutunut ydinkärki. Mukaansa oppaaksi Tomaso saa Leïton.

Pääosat

Lähteet
 

Vuoden 2004 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset toimintaelokuvat
Dystopiaelokuvat
Pierre Morelin ohjaamat elokuvat
Ksantiini

Ksantiini (C5H4N4O2) on puriinipohjainen yhdiste, jota esiintyy useimmissa eläinten kudoksissa ja tietyissä kasveissa . Ksantiinia esiintyy myös eräiden eliöiden semiokemikaalina. Useat alkaloidit, kuten kofeiini, paraksantiini, teobromiini ja  astmalääke teofylliini, ovat ksantiinin johdannaisia, metyyliksantiineja. Ne ovat lääkeaineryhmä, jotka ovat kasviperäisiä lieviä piristeitä. WADA on kieltänyt kilpaurheilussa kaikkien piristeiden käytön, mutta esimerkiksi kofeiini on erikseen mainittu sallittujen aineiden joukossa.

Syntymisreaktiot 
Eliöt tuottavat ksantiinia kahdella tavalla:
guaniinista guaniinideaminaasientsyymin avulla
hypoksantiinista ksantiinioksidoreduktaasientsyymillä

Ksantiini muuntuu ihmisessä edelleen ksantiinioksidaasilla virtsahapoksi.

Terveysvaikutukset 
Ksantiini on antioksidantti, kuten myös sen useat johdannaiset. Ksantiinia käytetään myös astman oireiden hoitamiseen. Harvinaisessa perinnöllisessä sairaudessa ksantinuriassa ihmiseltä puuttuu ksantiinioksidaasi eikä ihminen voi poistaa ksantiinia elimistöstään. Seurauksena voivat olla röntgennegatiiviset virtsakivet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Terveysportti, metatesaurus: Ksantiini
PubChem: Xanthine 
DrugBank: Xanthine 
Human Metabolome Database: Xanthine 
KEGG: Xanthine 
ChemBlink: Xanthine 
Liber Herbarum II: Ksantiinia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Xanthine 
Pherobase: Semiochemical - xanthine 

Doping
Brian Stepanek

Brian Stepanek (s. 6. helmikuuta 1971 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Hän on tullut tutuksi sarjasta Zackin ja Codyn viiden tähden elämää jossa hän näyttelee Arwin Hochauseria.

Brianilla on ollut myös vierailevia rooleja eri sarjoissa. Hän on ollut myös ääninäyttelijänä Disneyn sarjoissa. Vuonna 2006 ja 2007 hän juonsi Disney Channel Games kilpailut. 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Line Renaud

Line Renaud (s. 2. heinäkuuta 1928) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on ollut ehdolla parhaan naissivuosan César-palkinnon saajaksi kolmesti vuosina 1995, 2000 ja 2002. Rooleja on ollut muiden muassa elokuvissa J'ai pas sommeil (1994), Belle maman (1999), Chaos (2001) ja Bienvenue chez les Ch’tis (2008).

Renaud'n tulkitsemien lukuisten laulujen joukossa ovat "Copacabana", "Il n'était pas sentimental" ja "Printemps d'Alsace". Taiteilijasta tehtiin Kunnialegioonan upseeri vuonna 1994.

Kaiken lisäksi Renaud on tehnyt AIDS-hyväntekeväisyyttä.

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset laulajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Marie-José Nat

Marie-José Nat (22. huhtikuuta 1940 – 10. lokakuuta 2019) oli ranskalainen näyttelijä. Hän voitti Cannesin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon roolistaan elokuvassa Katkerat vuodet (1974). 

Nat oli kotoisin Korsikan saarelta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Nat, Marie-José
Nat, Marie-José
Nat, Marie-José
Mercury

Mercury voi viitata seuraaviin asioihin:

 Mercury, Yhdysvaltain avaruusohjelma
 Mercury Theatre, teatteriseurue
 Mercury Records, levy-yhtiö
 Mercury Prize, musiikkipalkinto
 Mercury, automerkki
 Phoenix Mercury, koripalloseura
 Mercurysaaret, Uudessa-Seelannissa
 Mercury (Savoie), kunta Ranskassa
 Ferranti Mercury, 1950-luvun tietokone
 Mercury, ohjelmointikieli
 Mercury Marine, venemoottoreiden valmistaja
 Mercury Messenger, pikaviestinohjelma
 Archer Maclean’s Mercury, pulmapeli.

Henkilöt
 Daniela Mercury (s. 1965), brasilialainen laulaja
 Freddie Mercury (oik. Farrokh Bulsara, 1946–1991), englantilainen rocklaulaja.

Katso myös 
 The Mercury, sanomalehtiä
 Merkurius (), planeetta.

de:Merkur
Jesse Jyrkkiö

Jesse Jyrkkiö (s. 29. kesäkuuta 1989 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelipaikaltaan puolustaja.

Jyrkkiö on Ässien kasvatti. Hän on voittanut C-nuorten SM-kultaa kaudella 2004–2005. Kaudella 2005–2006 B-junioreissa pelanneelle Jyrkkiölle tuli tutuksi A-nuorten joukkue. Hän voitti kuitenkin SM-hopeaa B-nuorissa. Vielä joitakin otteluja 2006–2007 B-juniorien SM-sarjassa pelannut Jyrkkiö siirtyi pysyvästi Porin Ässien A-nuoriin tuolla kaudella. Keväällä 2007 hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Kaudella 2007–2008 hän pääsi pelaamaan Ässien edustusjoukkueessa ja otti 16 ottelussa kaksi syöttöpistettä ja 16 jäähyminuuttia. Keväällä 2008 hän voitti A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2008–2009 Jyrkkiö pelasi 20 SM-liigaottelua ja esiintyi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Jyrkkiö murtautui Ässien kokoonpanoon ja teki läpimurron kaudella 2009–2010. Hän teki 49 ottelussa tehot 5+19=24. Jyrkkiö pelasi Ässissä vielä seuraavat kaksi kautta. Kaudella 2011–2012 hän tippui useasti Ässien kokoonpanon ulkopuolelle ja pelasi kauden aikana vain 14 ottelua Ässissä. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Tapparaan. 

Jesse Jyrkkiön isä on liigassa Ässien, HPK:n ja Jokerien paidassa pelannut Juha Jyrkkiö, joka on myös valmentanut poikansa joukkueita. Jesse Jyrkkiö on syntynyt Hämeenlinnassa, jossa Juha pelasi HPK:ssa vuonna 1989.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Vegas Pro

Vegas Pro on videonmuokkausohjelma, joka on saatavilla Windows-käyttöjärjestelmille. Uusin versio ohjelmasta on Vegas Pro 17. 

Ohjelmasta on tarjolla kaksi tuotesarjaa, ammattilaisille tarkoitettu Vegas Pro ja kotikäyttöön tarkoitettu Vegas Movie Studio.

Ohjelma on julkaistu myös Steam-palvelussa.

20. toukokuuta 2016 Sony ilmoitti myyneensä suuren osan ohjelmistoistaan mukaan lukien Vegas-ohjelman saksalaiselle MAGIX-yhtiölle.

Ohjelman alkuperäinen kehittäjä oli Sonic Foundry, jonka tuotteet Sony osti vuonna 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelman kotisivut 

Videonmuokkausohjelmat
Baudinopeus

Baudi () oli vallitseva tiedonsiirtonopeuden suure, kunnes se korvattiin tarkemmalla termillä, bps (bittiä sekunnissa). Yksi baudi kuvaa elektronisen signaalin muutosnopeutta per sekunti. 

Vanhat tietoliikennejärjestelmät toimivat siten, että yhdellä sähköisen signaalin tilan muutoksella voitiin välittää yksi bitti – siis joko 0 tai 1. Tämän vuoksi esimerkiksi lankapuhelinverkossa ei voitu siirtää dataa kovin nopeasti, koska verkko oli tehty enintään 3 400 Hz puhetaajuuksia varten. Lankaverkossa siirrettävän signaalin tila voi siis muuttua enintään 3 400 kertaa sekunnissa. Tiedonsiirtonopeus voisi näin olla enintään 3 400 bittiä sekunnissa.

Vielä 1990-luvun alkuvuosina puhelinverkkoon liitettävät tietokoneiden modeemit toimivat tästä syystä esimerkiksi 1 200 tai 2 400 bit/s nopeuksilla. Tiedonsiirtonopeutta saatiin nostettua kehittämällä uusi modulointitapa, jolla voidaan välittää monta bittiä yhdellä signaalin tilan muutoksella. Esimerkiksi siten että kun signaalin vaihe hypähtää eteenpäin 90 astetta, se tarkoittaa bittiparia 00. 180 asteen vaihesiirto tarkoittaisi bittejä 01 jne.

Tarkemman bps termin käyttöönotto oli sen jälkeen välttämätöntä, kun yhdellä kantoaallon signaalinmuutoksella voitiin kuvata useaa bittiä kerralla. Esimerkiksi modeemin siirtonopeuden ollessa 2 400 bit/s ja tiedonsiirtosignaalin muuttuessa 600 (baud) kertaa sekunnissa kuvaisi yksi baudi neljää bittiä. Yhtä hyvin tiedonsiirtosignaali voisi muuttua 800 kertaa sekunnissa, jolloin yksi baudi kuvaisi kolmea bittiä. Baudia ei voida siis käyttää enää nykyään digitaalisen tiedonsiirtonopeuden mittarina.

Baudi sai nimensä ranskalaisen insinöörin Jean-Maurice-Emile Baudot’n mukaan. Suuretta käytettiin ensin kuvaamaan puhelinlinjojen lähetysnopeutta.

Katso myös
Tiedonsiirtonopeus

Tietoliikenne
In Time

In Time on yhdysvaltalainen vuonna 2011 ensi-iltansa saanut tieteistrilleri. Elokuvan on ohjannut Andrew Niccol, pääosissa Amanda Seyfried, Justin Timberlake, Cillian Murphy, Olivia Wilde, ja Alex Pettyfer.

Juoni 

Lähitulevaisuuteen sijoittuvassa filmissä vanhenemisgeeni on kytketty pois päältä, mutta ylipopulaation välttämiseksi ajasta on tullut valuuttaa. Nuorta miestä, Will Salasta (Justin Timberlake) syytetään lisä-ajan saamiseksi tehdystä murhasta, ja hän joutuu pakomatkalle korruptoituneelta "ajanpitäjät" poliisijoukolta, yhdessä panttivangiksi ajautuvan Sylvia Weisin (Amanda Seyfried) kanssa.

Juonen samankaltaisuus 
Samanlainen juoni elinajasta maksuvälineenä esiintyy vuonna 1987 julkaistussa lyhytelokuvassa "The Price of Life" (Imdb).

Lähteet

Aiheesta muualla

Arvostelut
 

Vuoden 2011 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Dystopiaelokuvat
Andrew Niccolin ohjaamat elokuvat
Alexandra Hedison

Alexandra Mary Hedison (s. 10. heinäkuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvaaja, näyttelijä ja ohjaaja.

Ura
Hedison sai ensimmäisen roolinsa sarjasta Teräsmieheni vuonna 1994. Vuosina 1996–1997 hän esitti palomies Kay Rizzoa televisiosarjassa L.A. Firefighters. Hedison näytteli dokumenttiohjaaja Dylan Morelandia televisiosarjassa L-koodi vuonna 2006 ja palasi sarjaan sen viimeisellä kaudella 2009. Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa Sleep With Me ja Epäilyksen varjossa. Hedison on käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvan In the Dog House ja ohjannut laulaja Shelby Lynnesta kertovan dokumentin Suit Yourself.

Hedison on toiminut myös valokuvaajana. Hänellä on ollut näyttelyjä muun muassa Los Angelesissa ja Lontoossa. Hänen sademetsiä kuvaava valokuvasarjansa Ithaca on ollut esillä muun muassa Shoreditch Town Hallissa Lontoossa ja Gallery 28 -galleriassa New Yorkissa.

Yksityiselämä
Hedison on näyttelijäpariskunta David ja Bridget Hedisonin tytär. Hän opiskeli UCLA-yliopistossa Los Angelesissa.

Hedison seurusteli talk show -juontaja Ellen DeGeneresin kanssa vuosina 2001–2004. Vuonna 2014 hän meni naimisiin näyttelijä Jodie Fosterin kanssa.

Filmografia

Elokuvat
Sleep With Me (1994) – brunetti näyttelijä
The Hard Truth (1994) – TII-vastaanottovirkailija
OP Center (1995) – C-5-teknikko 
Max is Missing (1995) – Rebecca
Epäilyksen varjossa (1995) – juhlavieras
Blackout Affect (1998) – Catherine Parmel
Standing on Fishes (1999) – Jasonin tyttöystävä
In the Dog House (2005 – Maggie (ääni)
Designing Blind (2006) – Alexandra Hedison

Televisio
Teräsmieheni (1994) – Remy (1 jakso)
Melrose Place (1995) – Tri. Reshay (1 jakso)
L.A. Firefighters (1996) – Kay Rizzo (13 jaksoa)
Champs (1996) – nainen kahvilassa (1 jakso) 
Silkkiä ja luoteja (1996) – Julie (1 jakso)
Night Man (1997, 1998) – Jennifer Parks (2 jaksoa)
Any Day Now (1998) – Rhonda (1 jakso)
Saalis (1998) – Attwoodin pomo (7 jaksoa)
Seitsemän päivää (1999) – luutnantti Sally Bensen (1 jakso)
Nash Bridges (2000) – erikoisagentti Victoria Trachsel (1 jakso)
L-koodi (2006, 2009) – Dylan Moreland (14 jaksoa)

Ohjaukset
In the Dog House (2005)
Suit Yourself (2005)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alexandra Hedisonin virallinen valokuvaussivusto
 
 Alexandra Hedison David Hedisonin sivustolla
 Alexandra Hedison TV.com -sivustolla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset valokuvaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Forged by Fire


Forged by Fire on power metal -yhtye Firewindin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Century Media Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Gus G. ja Chitral Somapala, ellei toisin mainittu.

Tyranny (video)
Making of/Burning the Earth Live (video)

Kokoonpano 
 Chitral Somapala – laulu
 Gus G. – kitara
 Bob Katsionis – kosketinsoittimet
 Petros Christo – basso
 Stian L. Kristoffersen – rummut

Vierailijat 
 James Murphy – kitarasoolo kappaleessa "The Forgotten Memory"
 Marty Friedman – kitarasoolot kappaleessa "Feast of the Savages"
 Lisa Gelenberg – taustalaulu
 Johannes Nimtz – taustalaulu
 Markus Teske – taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Firewindin albumit
John Cazale

John Cazale (12. elokuuta 1935 – 12. maaliskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli yhdessä lyhytelokuvassa 1960-luvulla, ennen kuin sai roolin Kummisetä-elokuvasta vuonna 1972. Hän näytteli myös Kummisetä osa II:ssa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Kauriinmetsästäjä, jossa hän näytteli Stanley ”Stan” Stoshia. Cazale oli kihloissa Meryl Streepin kanssa. Cazale kuoli keuhkosyöpään.

Cazale näytteli urallaan vain viidessä elokuvassa. Niistä jokainen oli vähintään ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon. Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta elokuvassa Hikinen iltapäivä.

Filmografia

Huomioita 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Götaplatsen

Götaplatsen on keskeinen julkinen aukio Göteborgissa Ruotsissa. Se muodostaa kaupungin pääkadun Kungsportsavenynin eteläisen pään. Nykyisessä muodossaan aukio vihittiin käyttöön vuonna 1923, jolloin kaupunki vietti 300-vuotisjuhliaan.

Götaplatsenia voidaan pitää kaupungin kulttuurin keskipisteenä, sillä sen ympärillä sijaitsevat Göteborgin konserttisali (Göteborgin sinfoniaorkesterin kotisali), Göteborgin taidemuseo, Göteborgin kaupunginteatteri ja kaupungin pääkirjasto. Monumentaalinen uusklassinen taidemuseon rakennus muodostaa aukiolle juhlavan eteläpäädyn. Aukion keskelle on sijoitettu Carl Millesin veistämä Poseidonin patsas, josta on tullut yksi kaupungin symboleista.

Göteborgin rakennukset ja rakennelmat
Ruotsin aukiot