joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Letto

Letto on Suomessa kehitettyyn metsätyyppioppiin kuuluva runsasravinteinen puuton suotyyppi eli ravinteinen avosuo.

Syntyminen
Letto muodostuu runsasravinteiselle kalkkipitoiselle paikalle. Jos letto kuivuu, paikalle tulee yleensä lehtomaista kangasta tai lehtoa. Jos taas leton turvekerrokset pääsevät kasvamaan liikaa, sen ravinteisuus köyhtyy, lettolajit väistyvät ja tilalle kasvaa räme.

Esiintyminen ja tyypit
Lettoja tavataan Suomessa lähinnä pohjoisessa, aapasoiden yhteydessä.

Varsinainen letto (VL)
Varsinaiset letot ovat vähärimpisiä. Ne voidaan jakaa edelleen alatyyppeihin vallitsevan sammallajin mukaan.
Paludella-letto eli lähdeletto (LäL) rassisammal
Scorpidium-letto (ScL) lettolierosammal
Intermedius-Campylium-letto (IntL) lettosirppisammal ja lettoväkäsammal
Warnstorfii-letto (WaL) heterahkasammal
Recurvum-seinäsammal-letto (RecL)
Schoenus-letto (SchL) ruosteheinä

Rimpiletto (RiL)
Rimpiletot ovat erittäin märkiä, rimpien osuus pinta-alasta on yli puolet. Lettolierosammal, lettoväkäsammal ja keräpäärahkasammal ovat rimpilettojen tunnusomaisia sammalia. Kasvilajeja on kuitenkin yleensä vähemmän kuin varsinaisissa letoissa.
Scorpidium-rimpiletto (ScRiL) eli mustarimpiletto
Subsecundum-rimpiletto (SubRiL) eli kalvasrimpiletto

Kasvillisuus
Letoissa esiintyy rehevää kasvillisuutta, esimerkiksi kämmeköitä ja suovehkaa. Valtalajina pohjakerroksessa ovat ruskosammalet. Kasvualusta on ravinteikas ja usein vain lievästi hapan, jopa neutraali tai emäksinen. Rahkasammalista esiintyy sellaisia vaateliaita lajeja kuin lettorahkasammal. Varpuja on hyvin vähän mutta ruohoja runsaasti kuten nevoilla. Metsä- ja niittykasveista tavanomaisia ovat muun muassa kielo, oravanmarja, nurmitatar sekä ojakellukka. Myös lettosaraa ja äimäsaraa esiintyy yleisesti.

Lähteet
 Miettinen M., Huhta V., Mikkola K., Häyrinen U., Kuronen I., Rapeli M. 1978. Suoaapinen. Julkaisija: Suomen luonnonsuojeluliitto, ss. 28-30.

Suot

de:Moor#Niedermoore
nl:Veen (grondsoort)#Laagveen
Jorma Etto

Jorma Heikki Etto (vuoteen 1940 Erving; 13. lokakuuta 1931 Rovaniemi – 15. joulukuuta 2016 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija sekä kirjastonhoitaja.

Ura
Etto oli koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti. Hän toimi muun muassa Rovaniemen kaupunginkirjaston johtajana vuosina 1961–1984 sekä pohjoissuomalaisen kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana 1964–1965. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novellikokoelmia, runokokoelmia ja näytelmiä. Lisäksi hän on suomentanut lukuisia teoksia, muun muassa James Joycea ja Mark Twainia.

Eton varhaiset teokset olivat satiirin sävyttämiä, mutta sittemmin hänestä kehittyi pohjoisten aiheiden kuvaaja, Pohjolan asukkaiden puolestapuhuja. Hänen omimpana alanaan voidaan pitää näytelmiä, joista osa syntyi yhteistyössä Oiva Arvolan kanssa.

Eton tuotantoon kuuluu laajalti tunnettu runo ”Suomalainen” (runokokoelmasta Ajastaikaa, 1964), jota presidentti Urho Kekkonen siteerasi uudenvuodenpuheessaan ja Suomen itsenäisyyden 50-vuotisjuhlassa jäähallissa. Runo alkaa sanoilla:

”Suomalainen on sellainen joka vastaa kun ei kysytä,
kysyy kun ei vastata, ei vastaa kun kysytään...”

Tuotanto

Proosaa

Runokokoelmia

Näytelmia 
 Helvetin 16 (Oiva Arvolan kanssa, 1968)
 Oksat ja omenat (1969)
 Hyvää iltaa – henki menee: Poromies Heikin seikkailut sota-ajassa (Oiva Arvolan kanssa, 1970)
 Rakkaudesta viis eli Madame B:n asiakkaat (Oiva Arvolan kanssa, 1970)
 Jietaran juustoista (Oiva Arvolan kanssa, 1970)
 Bändi (Kukkaiskansa) (musikaali, 1971)
 Saatanan seitsemäntoista: Kaamos-revyy (Oiva Arvolan kanssa, 1972)
 Häkki (1974)
 Valtias (1975)
 Läskikapina (1980)

Kuunnelmia 
 Isännät ja isäntien varjot: Kertomus talonpojan sortumisesta (Pentti Haanpään samannimisen romaanin mukaan, 1973)

Muuta tuotantoa

Muita 
 Ihmisen aikaa (runoja ja lauluja, Markku Huhtamon esitys. Ensiesitys Ravintola Kaksi kanaa, myös TV1 1986, sävellykset  Matti ja Pirjo Bergström)
 Mielisuosio (TV 1 1987)
 Välitila – the space between (runo- ja kalligrafianäyttely Andrew Stevensonin kanssa 1996)

Huomionosoituksia 
Etolla on nimeään kantava katu (Jorma Eton tie) Rovaniemen keskustassa, hänen pitkäaikaisen työpaikkansa Rovaniemen kaupunginkirjaston (Lapin maakuntakirjaston) vierellä. Poikkeuksellisesti katu nimettiin jo nimensä kantajan eläessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lappilaisia kirjailijoita: Jorma Etto. Rovanieman kaupunki
 Jorma Etto, Rovaniemen kirjaston legendaarinen johtaja muistelee. Kirjastokaista-video
 Lappeenrannan maakuntakirjaston Carelica-kirjailijat sivusto
 Jorma Etto Kirjasampo.fi:ssä

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kirjastonjohtajat‎
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Turkestan

Turkestan on noin kolmen miljoonan neliökilometrin laajuinen alue Keski-Aasiassa. Se muodostaa pääosan Uzbekistanin, Turkmenistanin, Tadžikistanin, Kazakstanin ja Kirgisian alueista.  Länsi-Turkestaniin luetaan kuuluvaksi myös Afganistanin pohjoisosa eli niin sanottu Afganian Turkestan. Itä-Turkestan eli Kiinan Turkestan eli Xinjiang kuuluu Kiinaan. 

Länsi-Turkestania hallitsivat 500-luvulle sassanidit, ja 900-luvulle se oli islaminuskoisten samanidien vallassa. Alue on saanut nimensä sen 1500-luvun alkupuoliskolla sitä asuttaneilta turkinsukuisilta uzbekeilta ja turkmeeneilta. Itä-Turkestan on 1700-luvulta ollut Kiinan vallassa. 

Länsi-Turkestan joutui 1860-luvulla Venäjän vallan alle. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1918 alueelle muodostettiin Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, joka myöhemmin jaettiin pienempiin hallintoyksiköihin.

Kiinan kansantasavallan Xinjiang on alueen vanhimman turkinsukuisen kansan uiguurien kotimaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keski-Aasia
John Eliot Gardiner

Sir John Eliot Gardiner (s. 20. huhtikuuta 1943 Fontmell Magna, Dorset, Englanti) on brittiläinen kapellimestari, joka on tunnettu barokkimusiikin tulkinnoistaan periodi-instrumenteilla.

Gardinerin suurimpia musiikillisia kiintymyksenkohteita on Claudio Monteverdi, ja hän perusti säveltäjän kunniaksi Monteverdi Orchestran vuonna 1968. Vuonna 1977 sen jäsenistä muodostettiin Englannin barokkisolistit -orkesteri. Vuonna 1990 hän perusti uuden orkesterin klassisen ja romantiikan ajan musiikin esittämiseen, nimeltään Orchestre Révolutionnaire et Romantique. Gardiner on tehnyt suuren määrän levytyksiä paitsi barokin ajan musiikista, josta hänet parhaiten tunnetaan, myös klassisen ja romantiikan ajan musiikista. Gardiner sai aatelisarvon vuonna 1998.

Teoksia
 

Brittiläiset kapellimestarit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Carlo Maria Giulini

Carlo Maria Giulini (9. toukokuuta 1914 Barletta – 14. kesäkuuta 2005 Brescia) oli italialainen kapellimestari.

Giulini johti Milanon La Scalassa vuosina 1953–1956. Vuodesta 1968 hän keskittyi orkesteriteoksiin. Hän toimi Chicagon sinfoniaorkesterin päävierailijana vuosina 1969–1972 ja Wienin sinfonikkojen ylikapellimestarina vuosina 1973–1976. Vuosina 1978–1984 hän oli Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestari. Giulini johti vierailevana kapellimestarina myös monia muita maailman johtavia orkestereita. Hänen levytystuotantonsa käsittää suuren määrän ooppera- ja orkesteriteoksia.

Aiheesta muualla
 Carlo Maria Giulinin Diskografia

Italialaiset kapellimestarit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Jääpallon maailmancup

Jääpallon maailmancup on kansainvälinen seurajoukkueiden jääpalloturnausturnaus. Turnaus järjestetään vuosittain ennen sarjakauden alkua lokakuun viimeisellä viikolla Ruotsissa. Turnaukseen osallistuu tavallisesti joukkueita Suomesta, Norjasta, Ruotsista ja Venäjältä, mutta ajoittain myös Yhdysvalloista ja Kazakstanista. Suomesta edustusoikeuden jääpallon maailmancupiin saavat edelliskauden Bandyliigan kaksi parasta joukkuetta. Vuonna 1974 ensimmäistä kertaa järjestetyn turnauksen nimi on vaihdellut vuosien saatossa. Nykyään se tunnetaan nimellä Göransson Arena World Cup.

Myös naisten ja poikajunioreiden seurajoukkueille järjestetään omat maailmancupturnaukset. Jääpallon naisten maailmancup pelataan Edsbynissä, Ruotsissa, ja poikien turnaus, Mini World Cup, Bollnäsissä, Ruotsissa.

Historia 
Ensimmäinen DAF-cupen pelattiin Ljusdalissa lokakuun lopussa 1974. Cupin järjestämisen takana oli sen aikainen Ruotsin Jääpalloliiton PR-komitean jäsen ja Ljudals BK:n valmentaja Björn Swartswe, jonka mielestä myös jääpallolla oli oltava suunnistuskilpailu Tiomilan kaltainen kauden aloittava suurtapahtuma. Sekä päivällä että yöllä käytävän suunnistuskilpailun pohjalta muovautui jääpalloturnaus, jossa otteluita pelattiin päivän lisäksi myös yöllä. "Yöjääpallosta" (ruots. nattbandy) tulikin käsite erityisesti Ruotsissa. Ensimmäiseen DAF-cupeniin osallistui 16 joukkuetta.

Vuonna 1980 Ljusdalin turnaus sai maailmancupin statuksen. Ainoana suomalaisjoukkueena arvostetun turnauksen voittoon on pystynyt Oulun Luistinseura vuonna 1976.

Vuonna 2006 osallistuvien joukkueiden määrää nostettiin 16:sta 20:een, mutta vuoden 2008 turnauksessa palattiin takaisin vanhaan 16 joukkueeseen. Kansainvälinen jääpalloliitto vaati vuoden 2008 turnauksen jälkeen, että maailmancup on jatkossa pelattava sisätiloissa. Sen johdosta turnaus päätettiin siirtää vuosiksi 2009 ja 2010 väliaikaisesti Sandvikeniin, jonne oli valmistunut uusi jääpallohalli, Göransson Arena.

Nimihistoria 
Vuosien saatossa kisatapahtumasta on käytetty seuraavia nimityksiä:
1974–1975: DAF-cupen
1976–1979: Dex-cupen
1980–1983: Dex World Cup
1984–1985: World Cup Ljusdal
1986–1998: SJ World Cup
1999–2001: Ljusdal World Cup
2002–2004: Bandy World Cup
2005: Polar Bandy World Cup
2006–2008: ExTe World Cup
2009–: Göransson Arena World Cup

Voittajat

Suomalaiset joukkueet maailmancupissa

Katso myös 
Jääpallon naisten maailmancup
Mini World Cup

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset nettisivut (ruotsiksi)

Jääpallokilpailut
Ruotsin urheilutapahtumat
Ljusdalin kunta
Verkkosivusto

Verkkosivusto eli www-sivusto, internetsivusto, nettisivusto tai sivusto on verkkosivujen joukko, joka käsittelee tiettyä aihetta.

Katso myös 

 portaali (internet)
 verkkopalvelu
 verkkotunnus
 web-sovellus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Metsokangas

Metsokangas on Oulun 28. kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Kaakkuriin, idässä Juurusojaan, etelässä Kempeleen kunnanrajalle Linnakankaan ja Ouluntullin alueisiin, ja lännessä Perävainioon ja Nelostiehen. Metsokangas kuuluu Kaakkurin suuralueeseen.

Pääosin Metsokangas on ollut rakentamatonta metsää ja viljelysmaata. Vuonna 2005 käynnistyivät Metsokankaan asuinalueiden rakennustyöt Iinatintien varressa. Ensimmäiset asuinalueet kohosivat pelto- ja metsämaisemaan Nelostien läheisyyteen. Vuoden 2009 aikana Oulun kaupunki myi 63 omakotitonttia Metsokankaan alueelta. Tämän jälkeen uusien omakotitalojen rakentaminen on laajentunut itään päin.

Alueen asukasluvun kehitys on voimakasta. Vielä vuoden 2008 alussa alueella asui 382 asukasta, kun vuoden 2009 alussa asukkaita oli 1 224 ja vuoden 2014 alussa jo yli 5 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oulun kaupunginosat
Baile funk

Baile Funk on englanninkielinen slanginimitys Rio de Janeirosta peräisin olevalle tanssimusiikille. Muita nimityksiä ovat Funk Carioca ja Favela Funk sekä yksinkertaisesti brasilialainen funk.

Baile Funk perustuu pääosin Miami bass -musiikkiin, joka on hip hopin ala-laji. Miami bassista poiketen se käyttää myös perinteisiä brasilialaisia ja afro-brasilialaisia rytmejä. Sanat kertovat usein seksistä, väkivallasta ja huumeista. Monissa kappaleissa artisti ylistää omaa favelaansa. Brasiliassa termillä "Baile Funk" voidaan viitata myös juhliin itseensä.

Tärkeitä Baile Funk -ryhmiä ja -artisteja
Suluissa artistien hittikappaleita.

 Furacão 2000("Ta Tudo Dominado", "So As Cachorras")
 DJ Marlboro
 MC Serginho ("Eguinha Pocotó") 
 MC Andinho
 DJ Sujinho
 MC Vanessinha ("Dança da Peteca") 
 MC Tati Quebra Barraco 
 Bonde do Tigrão ("O Baile Todo") 
 Denis DJ ("Cerol Na Mao") 
 MCs Naldinho & Beth ("Tapinha") 
 Black Alien & Speed  ("Quem que caguetou?" or "Follow Me ,Follow Me")
 MC Jack E Chocolate ("Pavaroty")
 Ricardo E Esquisito ("Mulher Coca Cola")
 Mr Catra e DJ Edgar
 Mc Sabrina
 Mc Frank
 COLETIVO MARGINAL (DVJs)
 Super Funk
 M.I.A.
 Diplo
 APAVORAMENTO SOUND SYSTEM
 Dj Sandrinho Do Borel

Funk-juhlat
Baile Funk -juhlat pidetään yleensä Rion laitamilla slummeissa, faveloissa. Tuhannet ihmiset kaikista yhteiskuntaluokista ja taustoista kokoontuvat juhliin. Viime aikoina funk-juhlat ovat houkutelleet myös ulkomaisia vieraita.

Aiheesta muualla

 Dj Rideonin Rio Baile Funk -blogista löytyy tarinoita, haastatteluita, kuvia, videoita ja musiikkia.
 "Ghetto Fabulous" Observer Music Monthly article on Baile Funk.
 Funk Total
 Reasonable Baile Funk Mix, podcast with popular Funk artists from Rio de Janeiro
 Funk Do Morro, a website featuring miscellaneous Baile Funk tracks 
 Favela on Blast, mp3 Baile Funk mix by Diplo (made available with Diplo's permission)
  CLEKCLEKBOOM.COM  Site about Baile Funk and electronic music.. Free downloads and baile funk mix.
Eteläamerikkalainen tanssi
Hip hop
Brasilian musiikki
Työväenliike

Työväenliike on yhteisnimitys poliittisesta työväenliikkeestä, ammattiyhdistysliikkeestä ja osuustoimintaliikkeestä. Työväenliikkeen mukaan tavoitteita ovat työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen. Suomessa työväenliikkeen toiminta alkoi työnantajien ja sivistyneistön aloitteesta. Suomen työväenliikkeen varhaishistoriaan kuului lisäksi niin sanottu wrightiläinen työväenliike.

Wrightiläinen työväenliike 
Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa toiminut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki neutraloimaan työväestön radikalisoitumista pyrkimällä edistämään heidän asemaansa yhteisellä järjestäytymisellä työnantajien kanssa. Se tuli Suomeen Ruotsin mallin mukaisena vuosina 1886–1894. Wrightiläinen työväenliike oli käytännössä työnantajan tai kapitalistin johtamaa toimintaa, jolla yritettiin vaimentaa työläisten omaa aktiivisuutta ja hillitä kumouksellisen sosialistisen työväenliikkeen etenemistä. Sillä oli usein eettisesti hyvät tarkoitusperät, ja sen avulla voitiin edistää esimerkiksi työläisten terveyttä ja hyvinvointia. Myöhempi työväenliike on voimakkaasti arvostellut wrightiläisyyttä, koska se ei kunnioittanut työväenluokan omia toimintaoikeuksia. Wrightiläisestä työväenliikkeestä on käytetty toisinaan myös nimitystä porvarillinen työväenliike. Wrightiläisen työväenliikkeen lähisukulainen on hyväntekeväisyys.

Ammatillinen työväenliike 
Ammatillinen työväenliike on työläisten omasta toimintatarpeesta lähtevä liike, joka pyrkii puolustamaan ja saavuttamaan maan työläisten toimintaoikeuksia ilman omistavan luokan holhousta. Tätä vastaa nykyään kehittyneissä maissa ammattiyhdistysliike, joka on kuitenkin monin tavoin sidoksissa poliittiseen työväenliikkeeseen.

Poliittinen työväenliike 

Poliittinen työväenliike on kehittynyt oivalluksesta, jonka mukaan työläisten etuja ja oikeuksia kannattaa ajaa myös julkisen vallan, lähinnä valtion tasolla. Poliittinen työväenliike on jakautunut pääpiirteissään kahteen suuntaukseen, jotka ovat sosiaalidemokratia ja kommunismi. Edellisen peruspilarina on ajaa työväestön etua porvarillisen yhteiskunnan oloissa tai sitten käsitetään yhteiskunnan muuttuvan sosialistiseksi, jos vaaleissa saavutetaan työväenliikkeen enemmistö. Jälkimmäisen mukaan on pyrittävä välittömien etujen puolustamisen ohella proletariaatin vallankumoukseen, jossa niin tuotantovälineet kuin koko valtiovaltakin siirtyy - lopulta maailmanlaajuisesti - työväenluokalle. Neuvostoliiton romahtaminen aiheutti tälle suuntaukselle paljon hämmennystä. Nykykäsityksenä onkin vallalla se, ettei valta Neuvostoliitossa ollutkaan työväestöllä vaan kommunisteiksi itseään nimittävällä eliitillä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kätilö

Kätilö on yhteisnimitys terveydenhoidon ammattilaisille, jotka hoitavat odottavien äitien opastusta raskauden aikana, avustavat äitiä synnytyksen aikana, hoitavat äitiä ja lasta synnytyksen jälkeen sekä hoitavat naistentautipotilaita. Ennen vanhaan kätilöä kutsuttiin ”lapsenpäästäjäksi”.

Koulutus 
Kätilö on laillistettu ammattihenkilö. Laillistuksen myöntää Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira.  Kätilöksi opiskellaan ammattikorkeakoulussa, hoitotyön koulutuksessa/koulutusohjelmassa. Kätilön tutkintonimike on Kätilö (AMK), ja tutkinto antaa myös sairaanhoitajan pätevyyden. Tutkinto on laajuudeltaan 270 opintopisteen arvoinen, ja se suoritetaan noin 4,5 vuodessa.  

Suomessa kätilöiden liittona on Suomen Kätilöliitto.

Työtehtävät 
Kätilöt työskentelevät:
 äitiys- ja perhesuunnitteluneuvoloissa
 vastasyntyneiden lasten osastoilla
 äitiys- ja naistentautien poliklinikoilla
 naistentautien vuodeosastoilla
 antenataaliosastoilla
 synnytysosastoilla
 lapsivuode- ja perheosastoilla
 perhesuunnittelupoliklinikoilla

Historia 
Suomalaisia kätilöitä on koulutettu Suomessa yli 200 vuotta, vuodesta 1816 alkaen.

Katso myös 
 Sairaanhoitaja
 Ammattikorkeakoulu

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Kätilöliitto
 Kätilön työ on pieniä ihmeitä (Kantti.net, MP3)

Ammattikorkeakoulututkinnot
Raskaus ja synnytys

Seulonnan keskeiset artikkelit
Knuutila

Knuutila eli Knuutilankangas on Oulun 25. kaupunginosa. Se sijaitsee Maikkulan suuralueella, Maikkulan keskuksen välittömässä läheisyydessä, noin viiden kilometrin päässä keskustan itäpuolella. Alue on muodostunut rantaniittyjen ylle kohoavalle harjulle, ja alueen maamerkkinä toimii Maikkulan vesitorni. Asukkaita kaupunginosassa on noin 1 400.

Kaupunginosa sijaitsee Knuutilankankaan harjulla, alue on pohjavesialuetta. Rakennuskanta on pääosin rivitaloja. Liikenneyhteydet keskustan suuntaan ovat hyvät. Oulujoen rantaan levittäytyvää osa-aluetta kutsutaan Knuutilanrannaksi.

Knuutila syntyi vuonna 2004, kun Maikkulaan kuuluneista Knuutilankankaan ja Knuutilanrannan osa-alueista muodostettiin oma kaupunginosa. Sitä ennen Oulun virallista kaupunginosajakoa oli muutettu edellisen kerran vuonna 1968.

Kaupunginosalla on oma koulunsa, Knuutilankankaan ala-aste, jonka rehtorina toimii Katriina Niinimäki.

Lähteet

Aiheesta muualla
South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton

South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton (South Park: Bigger, Longer & Uncut) on toistaiseksi ainoa South Park -televisiosarjan pohjalta tehty täyspitkä elokuva. Elokuvassa lausutaan 399 kirosanaa ja tehdään 128 hävytöntä elettä. Se on piirretyn elokuvan kiroiluennätys, jolla elokuva pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan.

Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi South Parkin kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 93.

Juoni 

Stan lähtee sunnuntaiaamuna hakemaan Kennyä, Kyleä ja Ericiä lapsilta kiellettyyn elokuvaan. He pääsevät sisään kodittoman miehen avustuksella. Elokuvassa he oppivat uusia, mielestään hienoja sanoja, jotka tosin eivät ole lapsille sopivia. Elokuvan nähtyään he menevät luistinradalle ja kertovat muille lapsille katsoneensa elokuvan, jolloin nämäkin lähtevät katsomaan sen. Stan tapaa Wendyn ja Gregoryn, joka on Wendyn uusi poikaystävä.

Seuraavana päivänä Eric, Kyle, Stan ja Kenny käyttävät koulussa opettaja Herbert Garrisonin kuullen lapsen kielenkäyttöön sopimattomia sanoja ja sen seurauksena joutuvat koulukuraattorin luokse, jonne on kutsuttu myös heidän vanhempansa. 

Televisiossa näytetään uutislähetys, jossa Kylen äiti Sheila Broflovski purkautuu Kanadan elokuvaministerille.

Herra Mackey on ottanut lapset vieroitushoitoon kiroilusta ja rumista tavoista. Hän kehottaa heitä käyttämään lopun päivää etsimällä omaa rakentavaa tapaa parantaa itseään.

Kun kaikki lapset ovat katsomassa Terrance ja Phillip -elokuvaa, Kenny tappaa itsensä sytyttämällä pierunsa tuleen, koska elokuvassakin tehtiin niin. Samalla Kanada julistaa sodan Yhdysvalloille ja Yhdysvallat Kanadalle. Kennyn joutuessa helvettiin hän kuulee Saatanan ja hänen uuden kumppaninsa Saddam Husseinin punovan juonia Maan valloituksesta. Stan, Kyle ja Eric perustavat vastarintaliikkeen pelastaakseen Terrancen ja Phillipin.

Ääninäyttelijät

Julkisuuden henkilöt 
South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton -elokuvassa esiintyi myös muutamia julkisuuden henkilöitä, kuten:

 Conan O'Brien
 Saddam Hussein
 Bill Gates
 Bill Clinton
 Winona Ryder
 Brooke Shields
 Brian Dennehy
 Adam Baldwin
 Stephen Baldwin
 William Baldwin
 Alec Baldwin
 Daniel Baldwin
 Brian Boitano

Lähteet 

Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
South Park
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Trey Parkerin ohjaamat elokuvat
Poliittiset elokuvat
Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Warner Brosin elokuvat
Gorno-Altaisk

Gorno-Altaisk (altaiksi Улулу Алтай, Ululu Altai, venäjäksi Горно-Алтайск) on noin 206 000 asukkaan Altain tasavallan pääkaupunki ja samalla myös ainoa kaupunki. Vuonna 2010 kaupungissa oli 56 933 asukasta. Kaupunki sijaitsee Maymanlaaksossa.

Kaupungissa on lentokenttä, teatteri, yliopisto ja aluemuseo. Lähin rautatieasema on 96 kilometrin päässä sijaitseva Bijsk.

Muuta 
Arnold Meri asui vuodesta 1951 vuoteen 1956 Gorno-Altaiskissa, jossa suunnitellaan hänelle nimettäväksi yhtä katua.

Lähteet

Aiheesta muualla

Altain tasavallan kaupungit
Superauto

Superauto-nimitystä käytetään suorityskykyisimmistä ja harvinaisista urheiluautosta. 

Superautoissa käytetään yleensä valmistajan edistyneintä tekniikkaa. Autoissa on paljon downforcea, suurissa nopeuksissa autoa maahan painavaa voimaa, lisäävä muotoilu. Superautoissa käytetään painon vähentämiseksi paljon kevyitä osia, kuten erilaisia komposiitteja, keramiikkaa, alumiinia ja hiilikuitua. 

Superauto on usein muotoiltu hyvin aerodynaamiseksi. Joissain superautoissa on myös vaikutteita Formula 1 -autoista. Sarjavalmistukseen asti päätyvien superautojen tuotantoerät jäävät yleensä pieniksi. FIA:n Group B -vakioautomääräysten mukaisten autojen on oltava sarjavalmistettuja, mihin on yleensä riittänyt parisataa kappaletta.

Superautoja

nykyisiä 

 Ascari A10
 Audi R8
 Bentley Continental GT
 Ferrari F12
 Ford GT
 Hennessey Venom GT
 Honda NSX
 Koenigsegg CC8S
 Koenigsegg CCR
 Koenigsegg CCX
 Koenigsegg CCXR
 Koenigsegg Agera
 Koenigsegg One:1
 Lamborghini Aventador
 Lamborghini Huracan
 Lamborghini Reventón
 Lamborghini Sián
 Lamborghini Veneno
 Lamborghini Sesto Elemento
 Nissan GT-R
 Pagani Zonda F

entisiä 
 Aston Martin DB9
 Aston Martin V12 Vanquish
 BMW M1
 Bugatti Veyron
 Bugatti Veyron Super Sport
Cizeta-Moroder V16 T
 Dauer 962 Le Mans
 Ferrari Enzo
 Ferrari F40
 Ferrari F50
 Ferrari FXX
 Gumpert Apollo
 Lamborghini Countach
 Lamborghini Diablo
 Lamborghini Miura
 Lamborghini Murciélago
 Lexus LFA
 Maserati MC12
 McLaren F1 (ks. myös McLaren Automotive)
 Mercedes-Benz SLR McLaren
 Mercedes-Benz SLS AMG
 MTX Tatra V8
 Porsche 959
 Porsche Carrera GT
 Saleen S7
 Schuppan 962CR
 SSC Aero
 SSC Ultimate Aero TT

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Tuhansien hevosvoimien tarina - esittelyssä hämmentävät superautot (maksullinen artikkeli)
Suomen suuriruhtinas

Suomen suuriruhtinas on historiallinen arvonimi, joka kuului Ruotsin kuninkaan titteleihin vuosina 1581–1809 Suomen ollessa osa Ruotsia ja jota käytettiin Suomen suuriruhtinaskuntaa hallinneesta Venäjän keisarista vuosina 1809–1917. 

Ensimmäisen kerran nimitystä käytti tilapäisesti ruotsalainen humanisti Johannes Magnus (Magnus ducatus Finlandiae). Juhana III (aiempi Juhana-herttua) otti voittoja juhliakseen itselleen vuonna 1581 arvonimen Suomen suuriruhtinas (Storfurste till Finland). Se kuului sen jälkeen vuosisatojen ajan Ruotsin kuninkaiden virallisiin arvonimiin. Lisäksi sen saivat erillisenä arvonimenä tulevat kuninkaat Sigismund ja Kustaa II Aadolf kruununprinssiaikoinaan sekä Kustaa IV Aadolfin kaksivuotiaana kuollut poika Kaarle Kustaa. Suomen valtiolliselle asemalle nimityksellä ei ollut Ruotsin vallan aikana merkitystä ja joskus sillä tarkoitettiin koko Suomea tai jotain pienempää aluetta siitä.

Suomen valtiollinen asema vakiintui vuonna 1809, kun Suomen alue siirtyi Venäjän vallan alaisuuteen, ja arvonimellä alettiin nyt viitata autonomiseen suuriruhtinaskuntaan geopoliittisena kokonaisuutena. Koska Suomi oli Venäjän suvereenisuuden alainen ei-itsenäinen maa, Venäjän keisari oli samalla Suomen suuriruhtinas. Suomessa onkin usein käytetty nimitystä ”keisari-suuriruhtinas”. Suomen suuriruhtinaskunnan asiat esiteltiinkin suoraan keisari-suuriruhtinaalle, ohi Venäjän hallintokoneiston, aina vuoden 1905 vallankumoukseen asti. Ennen vuotta 1905 Suomen asioista päätti Venäjän puolelta ainoastaan keisari-suuriruhtinas, ei Venäjän hallitus. Aleksanteri I:n lisätessä arvonimiinsä ”Suomen suuriruhtinaan” se ei sinänsä tarkoittanut vielä Suomen suuriruhtinaskunnan syntyä. Keisarin tehtäviin Suomen suuriruhtinaana kuuluivat muun muassa suuriruhtinaskunnan lakien vahvistaminen ja säätyvaltiopäivien kutsuminen koolle.

Keisari-suuriruhtinaiden aika päättyi helmikuun vallankumoukseen maaliskuussa 1917, minkä jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus käytti vielä jonkin aikaa entistä suuriruhtinaan valtaa Suomessa.

Suomen suuriruhtinaat 1809–1917

Lähteet 
 Suomen hallitusmuoto ja waltionhoito, suomennos Leo Mechelinin Nordisk familjebok-tietosanakirjaan kirjoittamasta artikkelista. Julkaistu Kansan Ystäwä -lehdessä 7.1.1882

Viitteet 

Suomen hallitsijat
Suomen suuriruhtinaskunta
Kuninkaalliset arvonimet
Kynsilehto

Kynsilehto on Oulun 66. kaupunginosa, ja se sijaitsee Kuusamontien varrella, rajoittuen Takalaanilan, Ruskon, Korvensuoran, Haapalehdon ja Hintan kaupunginosiin. Kaupunginosassa asuu noin 1 600 asukasta.

Kaupunginosa voidaan jakaa karkeasti kolmeen pääosaan. Kaupunginosan länsipuolisko Kuusamontien eteläpuolella on väljähkösti pääosin 1960–80-luvuilla rakennettua pääasiassa omakotitalovaltaista ja luonnonläheistä aluetta. Alueelle on noussut myös pienen ja keskisuuren teollisuuden toimipisteitä. Laajennusrakentaminen toi 1990-luvulla kaupunginosan koillisosaan uusia omakotitalo- ja kerrostaloalueita. Kuusamontien pohjoispuoli jakaantuu läntiseen omakotitalo-osaan ja itäiseen Sammaltien teollisuusalueeseen.

Lähteet 

Oulun kaupunginosat
Augustinolaiset

Augustinolaisiin kuuluu useita katolisia sääntökuntia, joista osa on tarkoitettu miehille ja osa naisille. Augustinolaisuus on saanut nimensä Pyhästä Augustinuksesta, joka kuoli vuonna 430. Yhteistä sääntökunnille on eläminen Augustinuksen ohjeiden mukaan.

Eräs maailman tunnetuimpia augustinolaisia on Martti Luther. Augustinolaisluostari oli aiemmin muun muassa Eibingenin luostari.

Katolisen kirkon sääntökunnat
Johann Friedrich Franz Burgmüller

Johann Friedrich Franz Burgmüller (4. joulukuuta 1806 Regensburg – 13. helmikuuta 1874 Beaulieu) oli saksalainen säveltäjä. Hän kasvoi Düsseldorfissa, mutta muutti 1830-luvun lopulla Pariisiin.

J. F. F. Burgmüller sai musiikin alalla opetusta Louis Spohrilta ja Moritz Hauptmannilta. Hänen ensimmäinen opuksensa oli vuonna 1826 Leipzigissä julkaistu rondo.

Burgmüllerin tuotanto koostuu pääasiassa pienimuotoisista pianokappaleista. Hän sävelsi runsaasti nuorille pianisteille, ja säveltäjän etydejä käytetään varsin usein pianonsoiton opetuksessa lapsille. Erityisen suosittu on kahdenkymmenenviiden etydin kokoelma op. 100. Burgmüller kirjoitti myös lauluja. Eräs suurempi teos on kaksinäytöksinen baletti La Péri, joka sai kantaesityksensä Pariisissa 17. heinäkuuta 1843. 

Myöhemmät vuotensa säveltäjä vietti lähinnä kesäasunnollaan Beaulieussa, jossa hän myös kuoli 67-vuotiaana. Burgmüller ei mennyt koskaan naimisiin. 

Myös Burgmüllerin isä Johann August Franz Burgmüller ja veli Norbert Burgmüller olivat säveltäjiä. Hän oli Johann August Franzin ja Therese Burgmüllerin toinen poika.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Vapaasti käytettävissä olevia Burgmüllerin partituureja Mutopia Project

Saksalaiset säveltäjät
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1806 syntyneet
Vuonna 1874 kuolleet
Mariner 5

Mariner 5 avaruusluotain oli Mariner 4:n varakappale, joka laukaistiin kohti Venusta 14. kesäkuuta 1967. Mariner 4:n Mars-lennon onnistuttua varaluotain muunnettiin Venus-lentoa varten kääntämällä ja pienentämällä aurinkopaneelit ja lisäämällä lämpösuojan. Lämpöä pystyttiin hallitsemaan säädettävillä säleiköillä, aurinkoa varjostavilla suojilla, kiilloitetuilla alumiinipinnoituksilla sekä verhoilun monikerroksisuudella ja eristävyydellä.

Luotain ohitti Venuksen 19. lokakuuta 1967, 3990 kilometrin etäisyydeltä ja suoritti sarjan kokeita luotaamalla planeettaa radioaalloilla ja planeetan kirkkautta ultraviolettivalossa sekä otti näytteitä aurinkohiukkasista ja magneettikentän vaihteluista planeetan yläpuolella. 

Mariner 5 lakkasi toimimasta marraskuussa 1967, ja se kiertää edelleen Aurinkoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 

Mariner-ohjelma
Avaruusluotaimet
Venus-luotaimet
Vuoden 1967 avaruustoiminta

de:Mariner#Mariner 5
Radio Lakeus

Radio Lakeus oli 1930-luvun alun jälkeen Suomen ensimmäinen virallinen yksityinen paikallisradioasema. Se toimi Nivalassa ja aloitti lähetyksensä 27. huhtikuuta 1985. Sen toimiluvan omisti Nivala-lehteä julkaissut Nivala-seura. Aseman lähetystaajuus oli 90,8 MHz. Radio Lakeus lopetti vuonna 1989.

Ennen virallista lähetyksen aloittamista ja avaamista Radio Lakeus lähetti koelähetystä. Viimeisen illan lähetyksessä 1989 soi Phil Collinsin ”One More Night”.

Urheilutoimittaja Osku Laukkanen oli mukana radiokanavan toiminnassa alusta alkaen. Hän teki vuonna 1985 Radio Lakeuden ohjelmistoon viikoittain nuorten musiikkiohjelma OCSID:ia yhdessä Mikko Jussilan kanssa. Myös muita nykyisiä tunnettuja radio- ja mediapersoonia on työskennellyt Radio Lakeudessa.

Katso myös 

 Kaupallinen radiotoiminta Suomessa

Lähteet 

Suomalaiset radioasemat
Nivala
Naamioteatteri

Naamioteatteri on näyttämötaiteen muoto, jossa esiintyjien kasvot on verhottu naamioilla tai puolinaamioilla. Erona puolinaamioiden ja koko kasvoja peittävien naamioiden välillä on se, että puolinaamioiden kanssa näyttelijä saa puhua ja esimerkiksi peittää kädellä kasvonsa. Tavalliseen naamionäyttelemiseen se ei kuulu. Naamionäyttelemisessä näyttelijän tulee näytellessään ottaa perusnäyttelemiseen kuuluvien lainalaisuuksien lisäksi huomioon monia sellaisia asioita, jotka eivät kuulu tavalliseen näyttelemiseen. Näitä naamionäyttelemisen liittyviä "kultaisia sääntöjä" ovat esimerkiksi, ettei naamion takaa saa päästä ääntäkään, naamiota ei saa riisua eikä pukea kenenkään nähden vaan on käännyttävä selin katsojiin, jos naamio täytyy pukea tai riisua ihmisten edessä. Käsiä tai mitään muutakaan ei saa nostaa naamion eteen, muutoin naamion rooli putoaa. Toisaalta naamionäytelmässä niin sanottu "roolista putoaminen" ei välttämättä ole aivan niin läpinäkyvää, kuin tavallisessa näytelmässä, sillä naamion takana voi melko huoletta virnuilla ja nauraa äänettömästi niin, ettei yleisö sitä huomaa. Naamioteatterin kultaisiin naamionkohtelusääntöihin kuuluu myös se, että naamiota on kunnioitettava ja sitä tulee pitää vasemmalla polvella, kun istutaan naamion kanssa.

Naamionäyttelemisen eräs selvin ero tavanomaiseen teatteriin verrattuna on näytelmän rytmi. Näyttelijän lavalle tulo ja lavakäyttäytyminen on paljon merkityksellisempää, sillä mimiikka ja muu lavalla olo ovat ainoita keinoja näytellä naamionäyttelemisessä, ja siten niiden rooli on korostunut.

Naamionäytelmä oli suosittua 1500–1600-lukujen eurooppalaisissa hoveissa. Naamionäytelmiin kuului musiikkia, tanssia, laulua ja näyteltyjä osuuksia. Oli myös tavallista, että naamionäytelmissä esiintyi ammattimuusikoiden ja -näyttelijöiden lisäksi hoviväkeä ja kuninkaallisia.

Katso myös
 Antimasque

Lähteet

Naamioteattereita Suomessa 
Teatteri Metamorfoosi

Teatteri
Barokkimusiikki
Darshan

Darshan on sanskriittia ja merkitsee "nähdä", "saada näky"  pyhästä hahmosta, pyhimyksestä, Jumalaa ilmentävästä olennosta tai Jumalasta.

Intialaisessa perinteessä Darshan tarkoittaa katsekontaktia Jumalaan patsaiden, jumalkuvien välityksellä tai  pyhimysten ja henkisten opettajien tapaamista. Pyhien henkilöiden, temppeli- ja alttarihahmojen muodossa Jumala voi antaa darshanin eli näyn itsestään.

Intiassa ihmiset saattavat matkustaa tuhansia kilometrejä darshaniin nähdäkseen pyhän ihmisen, pyhimyksen koska tämän näkeminen uskotaan antavan siunausta ja voimistavan oppilaan  sisäistä yhteyttä darshanin antajaan ja Jumalaan  -omaan korkeimpaan itseen.

Hindulaisuus
Martti Aiha

Hannu Martti Matias Aiha (s. 23. joulukuuta 1952 Pudasjärvi) on suomalainen kuvanveistäjä.

Aiha muutti perheensä mukana Pudasjärveltä Ruotsiin vuonna 1964. Hän valmistui mekaanikko-konepiirtäjäksi Halmstadin ammattikoulusta vuonna 1969. Aiha opiskeli Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1970–1972 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuodet 1972–1976. Valmistumisensa jälkeen hän toimi opettajana Lahden taideoppilaitoksessa vuoteen 1984 saakka sekä Lahden taidekoulun opettajana lukukaudella 1978–1979.

1970- ja 1980-luvuilla Aiha teki muun muassa omakuvallisia miesfiguureja kipsistä sekä avointa tilaa hyödyntäviä bamburakennelmia. 1980- ja 1990-luvuilla hänen töilleen oli tyypillistä liekkimäisyys ja ornamentaalisuus. 1990-luvulla Aiha alkoi myös maalata ja teki vuosikymmenen lopulla myös pronssiveistoksia. 2000-luvun alussa hän teki esimerkiksi puusta sorvattuja värikkäitä rakennelmia, joissa on yhtymäkohtia dadaismiin ja surrealismiin. Aiha on maininnut yhdeksi lempitaiteilijoistaan Max Ernstin.

Aiha on tehnyt orgaanisia muotoja ja kalligrafisia merkkejä heijastelevia värikkäitä suurikokoisia julkisia töitä. Esimerkiksi Oulussa linja-autoaseman edustalla sijaitsee hänen valkobetoninen veistoksensa Futura – Tuntematon (1986) ja Helsingin Salmisaaressa 15 metriä korkea musta alumiiniteos Rumba (1992). Materiaaleina Aiha käyttää muun muassa pleksilasia, puuta, alumiinia ja vaneria sekä readymade-esineitä. Aihan töitä on esillä muun muassa nykytaiteen museo Kiasmassa, Helsingin taidemuseossa, Amos Andersonin taidemuseossa ja Sara Hildénin taidemuseossa.

Vuonna 1982 Aiha sai Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon ja vuonna 1992 Pro Finlandian. Aihan Rumba-teos valittiin yhdessä arkkitehti Vesa-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen muodostaman aukion kanssa vuoden 1994 ympäristötaideteokseksi. Vuonna 2013 Aihalle myönnettiin Prinssi Eugenin mitali ja 2021 valtion ylimääräinen taiteilijaeläke.

Aiha asuu ja työskentelee Fiskarsissa.

Kuvia julkista taideteoksista

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Kati Tuominen-Niittylä

Ekaterina ”Kati” Tuominen-Niittylä (s. 4. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen muotoilija. Hänet tunnetaan muun muassa Arabian toteuttamista lintujen muotoisista Storybirds-kannuistaan ja Iittalan toteuttamista kahvattomista Gluck-kaatimista.

Tausta 
Tuominen-Niittylä aloitti opiskelun Taideteollisessa oppilaitoksessa mutta siirtyi Taideteolliseen korkeakouluun ja valmistui 1976.

Ura 
Tuominen-Niittylä teki suomalaista keraamisen muotoilun historiaa voittamalla grand prix'n International Ceramic Festival '98 Mino -kilpailussa 1998 Japanissa. Samassa kilpailussa hän sai myös kunniamaininnan. Vuonna 2002 hän osallistui samaiseen kilpailuun taidesarjassa ja voitti jälleen, tällä kertaa Gold Prix:n, jota jaettiin niitäkin vain yksi, työllään 'Vessel'. Hänet kutsuttiin myös saman kilpailun tuomariksi v. 2005. 

Hän työskenteli Arabian taideosastolla 1980–2003, mutta jättäytyi sitten vapaaksi taiteilijaksi. Hän kuuluu Arabian taideosasto ry taiteilijoiden ryhmään, joka työskentelee nimensä mukaisesti Arabian tehtaan 9. kerroksessa Helsingissä.

Palkinnot ja tunnustukset
Valtion taideteollisuuspalkinto 1984
Design Plus -palkinto 1994
International Ceramic Festival '98 Mino, Japani, grand prix ja kunnianmaininta, 1998
Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha kaksi kertaa.
Kaj Franck -muotoilupalkinto 2007
Taiteilijaeläke 2013
Pro Finlandia 2018

Lähteet

Helsingin Sanomat 3.9.2007 s. C7 Syntymäpäivähaastattelu

Suomalaiset muotoilijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Pro Finlandia -palkitut
Itävallan keisarikunta

Itävallan keisarikunta (, aikalaisittain Kaiserthum Oesterreich) oli 11. elokuuta 1804 – 8. kesäkuuta 1867 nykyisessä Itävallassa ja sen nykyisissä naapurivaltioissa toiminut Habsburgien suvun hallitsema valtio.

Ennen keisarikunnaksi tuloaan Itävalta oli arkkiherttuakunta: se oli yksi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneista käytännössä itsenäisistä valtioista, mutta sikäli erikoisasemassa, että sen arkkiherttuana oli useiden vuosisatojen ajan lähes poikkeuksetta sama henkilö kuin keisarinakin. Kun Habsburgien monarkia, johon Itävalta kuului, joutui toistuvasti sotiin Osmanien valtakuntaa vastaan, se valloitti vähitellen myös sille kuuluneita alueita, erityisesti Unkarin. Näitä ei kuitenkaan katsottu Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluviksi. 

Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta lakkasi vuonna 1806, kun keisari Frans II luopui sen keisariudesta. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli kuitenkin julistanut Itävallan keisarikunnaksi ja tullut sen keisariksi nimellä Frans I. Tästä keisarikunnasta tuli vuonna 1867 Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia. Itävallan keisari oli Itävalta-Unkarin johdossa aina ensimmäisen maailmansodan päättymiseen vuonna 1918.

Itävallan keisarikunta päättyi vuonna 1867, kun muodostettiin Valtakunnanneuvostossa edustetut kuningaskunnat ja maat ja Unkarin Pyhän Tapanin kruunun maat, josta puhekielellä on käytetty muotoa Itävalta-Unkari tai Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia kuvaamaan Itävallan keisarikunnan ja sen keisarin hallitsemien maiden sekä Unkarin kuningaskunnan valtioliittoa.

Aiheesta muualla 

Itävallan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jukka-Pekka Saraste

Jukka-Pekka Saraste (s. 22. huhtikuuta 1956 Heinola) on suomalainen kapellimestari.

Saraste toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1987–2001. Tällä kaudella orkesteri levytti keskeisiä suomalaisten säveltäjien suurteoksia. Hän toimi myös Toronton sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1994–2001. Syksyllä 2006 Saraste seurasi André Previniä Oslon filharmonisen orkesterin ylikapellimestariksi. Hän jätti tehtävän 2013 orkesterin taloudellisen tilanteen heikennyttyä sponsorirahojen vähentymisen vuoksi vaikka oli orkesteriin musiikillisesti tyytyväinen. Vuosina 2008–2011 hän toimi Sinfonia Lahden taiteellisena neuvonantajana ja orkesterin Sibeliustalossa vuosittain järjestämän Sibelius-festivaalin taiteellisena johtajana. Helsingin musiikkitalon valmistuttua hän lisää esiintymisiä Helsingissä. Saraste valittiin WDR Sinfonieorchester Kölnin eli Kölnissä sijaitsevan Westdeutschen Rundfunks -yleisradioyhtiön sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi vuosiksi 2010–2013. Häntä ennen virkaa hoiti Semjon Bytškov.

Levytyksiä

Sibeliuksen sinfoniat ja Kullervo (Radion sinfoniaorkesterin kanssa)
 Nielsenin sinfoniat (Radion sinfoniaorkesterin kanssa)
 Aarre Merikanto: Juha (Ondine)
 Sergei Prokofjev: Romeo ja Julia
 Leevi Madetoja: Pohjalaisia

Palkintoja 

 Pro Finlandia 1990
 Säveltaiteen valtionpalkinto vuonna 2000
 Sibelius-mitali

Lähteet

Kirjallisuutta
Pekka Tarkka ja Jukka-Pekka Saraste: Kapellimestari. Siltala, 2009.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kapellimestarit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Wound Creations

Wound Creations on helsinkiläisen Amoral-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2004. Albumi julkaistiin alun perin Rage of Achillesin kautta sekä myöhemmin Spikefarm Recordsin kautta bonuskappaleella täydennettynä.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappale ”Metamorphosis” lisättiin, kun levy julkaistiin uudelleen levy-yhtiö Spikefarm Recordsin kautta.

Jäsenet 
 Ben Varon – kitara
 Silver Ots – kitara
 Niko Kalliojärvi – laulu
 Ville Sorvali – basso (paitsi ”Metamorphosissa” Erkki Silvennoinen)
 Juhana Karlsson – rummut

Vierailijat 
 Euge Valovirta – kitara

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Amoralin albumit
Decrowning

Decrowning on helsinkiläisen Amoral-yhtyeen toinen studioalbumi vuodelta 2005.

Kappaleet 

Wild Side (Mötley Crüe -cover)¹

¹ Ainoastaan Japanin-painoksella.

Jäsenet 
 Ben Varon – kitara
 Silver Ots – kitara
 Niko Kalliojärvi – laulu
 Erkki Silvennoinen – basso  
 Juhana Karlsson – rummut

Vierailijat 

 Ari Perkele (Dauntless) – taustalaulu
 Sami Helle (Dauntless) – taustalaulu
 J (Elenium) – taustalaulu
 Markus Vanhala (Omnium Gatherum) – kitara

Arvostelut 
 Blabbermouth: 
 Soundi:

Lähteet

Amoralin albumit
Vuoden 2005 albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Persepolis

Persepolis ( 'persialaisten kaupunki') oli muinaisen Persian valtakunnan pääkaupunki Akhaimenidien hallitsijasuvun aikana. Kaupungin perusti kuningas Dareios I vuonna 518 eaa. ja se tuhoutui vuonna 330 eaa.

Persepoliin rauniot sijaitsevat nykyisen Iranin Fārsin provinssin alueella, linnuntietä noin 49 kilometriä (maanteitse 57 km) Šīrāzista koilliseen ja noin 660 kilometriä Teheranista etelään.

Historia

Persepolista alettiin rakentaa vuosien 518–515 eaa. välillä, koska kuningas Dareios I halusi siirtää hallinnollisen pääkaupunkinsa pois Pasargadaista. Kaupungin sijainniksi valittiin syrjäinen vuoristoseutu. Dareios raivasi sieltä tasangon ja rakennutti sille 125 000 neliömetrin suuruisen ja 20 metrin korkuisen tasanteen, jolle hän perusti kaupungin. Rakennukset tehtiin kalkkikivestä ja savitiilistä. Kaupungin alle kaivettiin viemäritunnelit ja vuoren juurelle korotettu sadevesisäiliö. Vuonna 515 eaa. aloitettiin palatsiin vievien leveiden portaikkojen rakentaminen.

Kaupunki koostui yhdeksästä osasta, joihin kuului saleja, kaksi palatsia, haaremi, aarrekammio, portti ja kuninkaan hautakammio. Darius I rakennutti näistä kolme, ja loput rakennuttivat hänen seuraajansa, etenkin Kserkses I ja Artakserkses I mutta myös Artakserkses II, Artakserkses III ja muut kuninkaat.

Kaupungissa oli myös asuinrakennuksia, tori ja muita rakennuksia, joiden käyttötarkoitusta ei tiedetä. Ylhäisö ilmeisesti asui korotetulla tasanteella ja tavalliset ihmiset alempana. Kaupunkia ympäröi kolme muuria, jotka eivät ole säilyneet. Muureilla oli vartiotorneja, ja korkein muureista oli 27 metriä korkea.

Neljä kilometriä Persepolista koilliseen Naqš-e-Rustemissa on kallioon hakattu Dareios I:n ja kolmen muun kuninkaan haudat.

Koska Persepoliihin oli vaikea päästä talven sadekaudella, Akhaimenidien valtakuntaa hallinnoitiin myös muista kaupungeista. Kuninkaalliset asuivat Persepoliissa keväällä ja kesällä. Kaupunki näyttää toimineen seremoniakeskuksena, jonne vasallivaltioiden edustajat tulivat tapaamaan kuningasta. Sijainti oli salainen ulkomaailmalta, mikä teki kaupungista turvallisen paikan säilöä arvotavaroita. Kreikkalaiset löysivät kaupungin vuonna 330 eaa. kun Aleksanteri Suuri poltti ja ryösti sen.

Hävityksen jälkeen kaupungista jäi jäljelle vain pylväitä, joitain seiniä ja oviaukkoja. Rauniot löydettiin hiekasta ja tunnistettiin Persepoliiksi vuonna 1618, ja ammattimaiset kaivaukset aloitettiin vuonna 1931. Kaupungista on löydetty paljon nuolenpääkirjoituksia. Se nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1979 ja on nykyisin suosittu turistikohde.

Persepolis oli Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhlan päänäyttämö vuonna 1971.

Lähteet

Aiheesta muualla

Arkeologiset kohteet Iranissa
Unescon maailmanperintökohteet Iranissa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Olympia

Olympia viittaa seuraaviin:

Maantieteessä 
 Olympia, antiikin kreikkalainen pyhäkköalue, jossa järjestettiin Olympian kisat, joista olympialaiset saivat alkunsa
 Archaía Olympía, kunta ja kylä Eliksen alueyksikössä Kreikassa
 Olympia, entinen provinssi entisessä Eliksen prefektuurissa Kreikassa
 Olympia, yhdysvaltalaisen Washingtonin osavaltion pääkaupunki

Urheilussa 
Olympia varsinkin yhdyssanojen alkuosana viittaa yleensä olympiakilpailuhin rakennettuihin suorituspaikkoihin:
 Olympiastadion, olympialaisia varten rakennettuja stadioneita isäntäkaupungeissa
 Olympiabakken, laskettelurinne Norjassa
 Olympiaschanze, hyppyrimäki Sveitsissä
 Große Olympiaschanze, hyppyrimäki Saksassa
 Kleine Olympiaschanze, hyppyrimäki Saksassa
 Olympia, laskettelurinne Ruotsissa
 Olympia, laskettelurinne Italiassa

Aluksia 
 M/S SPL Princess Anastasia, aikaisemmin M/S Olympia -nimellä kulkenut Viking Linen alus

Yhdysvaltain laivasto 
 USS Olympia (C-6), risteilijä
 USS Olympia (SSN-717), Los Angeles -luokan ydinsukellusvene

Muita merkityksiä 
Olympia, naisen etunimi
Olympia, Leni Riefenstahlin ohjaama propagandistinen dokumenttielokuva Berliinin olympialaisista 1936
Olympia, Édouard Manet’n maalaus vuodelta 1863
 Olympia-teatteri, viihdemusiikkiin erikoistunut konserttisali Pariisissa
 Olympia, Suomessa valmistettu vene-/maamoottorimerkki
 Olympia, Suomen Polkupyörä- ja Konetehtaan polkupyörämerkki
 Olympia, saksalaisen AEG:n perustama kirjoituskonemerkki
 Kino Olympia, elokuvateatteri Hangossa.

Katso myös 
 Olimpia
 Olympias
 Olympos
Puntala-rock

Puntala-rock on vuosittain Lempäälässä järjestettävä punk-festivaali. Se on punk-kulttuurin kannalta merkittävä, sillä muita vastaavia punkiin keskittyneitä rock-festivaaleja ei Suomessa järjestetä. Pääjärjestäjänä on Lempäälän karuselli ry (LeKa).

Puntala-rockin historia alkaa jo 1980-luvulta. 1990-luku oli hiljaiseloa, mutta vuonna 2000 tapahtuma palasi takaisin kalentereihin. Festivaali ajoittuu heinäkuun viimeiselle viikonlopulle. Festivaalialueena toimii Puntalan leirialue, joka sijaitsee noin 15 km Lempäälän keskustasta Pirkkalan suuntaan. Puntala-rock peruutettiin koronavuosina 2020 ja 2021.

Puntala-rockissa ei ole ikärajaa.

Aiheesta muualla
 Puntala-rockin verkkosivut.

Lempäälä
Punk
Rockfestivaalit Suomessa
Antonov An-26

Antonov An-26 on neuvostoliittolais-venäläinen Antonov An-24:stä kehitetty keskipitkän ja lyhyen matkan sotilaskuljetuslentokone, josta tuli yleinen Varsovan liiton maissa. Konetyyppiä käytetään edelleen mm. kaupallisilla rahtilennoilla.

Ukrainalaisen Antonovin Venäjän ilmavoimissa korvannee Iljušin Il-115.

Konetyypille sattuneita lento-onnettomuuksia
9. maaliskuuta, 2016 syöksyi Bengalinlahden matalaan rantaveteen Antonov An-26 -kone. Operaattorina toimi True Aviation. Onnettomuudessa menehtyi 3 ihmistä. Kone nousi ilmaan Bangladeshista.

25. syyskuuta, 2020 Itä-Ukrainassa putosi maahan Antonov An-26 -tyypin kone, lähellä Malynivkaa Harkovan liepeillä. Lentoturmassa menehtyi 26 henkeä, joista 18 sotilasilmailun opiskelijoita; vain eräs 20-vuotias lentokadetti selviytyi hengissä onnettomuudesta.

6. heinäkuuta, 2021 Kamtsatkan niemimaalla, Ohotanmeren lähettyvillä putosi Antonov An-26. Kone oli matkalla Petropavlovsk-Kamtšatskista Palanaan. Onnettomuudessa menehtyi 28 ihmistä.

24. helmikuuta, 2022 Venäläinen sotilaskuljetuskone An-26 syöksyi maahan eteläisellä Venäjällä, lähellä Ukrainan rajaa sijaitsevalla Voronezhin alueella. Lentoturmassa menehtyi kaikki miehistön jäsenet. Turman syyksi epäillään teknistä vikaa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Jakovlevin tiedote 
Aviaport 

An-026
Neuvostoliittolaiset kuljetuskoneet
1960-luvun kuljetuskoneet
Rahtikoneet
Vejle

Vejle on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Vejlen kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 51 804 asukasta. Taajama on Etelä-Tanskan alueen pääkaupunki.

Vejle ympärillä oleva luonto on rikasta. Laakson seinämillä kasvaa metsää ja Dyrehavenin hirvieläinpuistossa laiduntaa japaninpeuroja.

Säveltäjä, viulisti ja teatterikapellimestari Jacob Gade syntyi ja vietti lapsuutensa Vejlessä.

Historia 
Vejle perustettiin 1100-luvulla saarelle, jokilaakson suistoon. Ensimmäinen maininta kaupungista on vuodelta 1256. Yhdyskunnalle myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1372, mutta vasta 1800-luvun puolivälissä teollistuminen myötä Vejle muotoutui nykypäivän suosituksi ja varakkaaksi alueensa pääkaupungiksi.

Kulttuuri

Nähtävyydet 
Kaupungissa on kukoistavia kävelykatuja ja historiallisia rakennuksia. Kulttuuria Vejlessä tarjoaa konserttihalli, musiikkitetteri ja kansainvälinen Casino Munkebjerg. Lisäksi kaupungissa pidetään erilaisia kulttuuritapahtumia. Vejlessä on myös useita museoita, muun muassa hiljattain uudistettu Vejlen taidemuseo, joka sisältää merkittäviä kokoelmia Tanskan ja Euroopan kuvataiteesta, ja Økolariet käytännön oppimiskeskus luonnosta, ympäristöstä ja sähköntuotannosta.

Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa Vejlen vanhin rakennus Pyhän Nikolain kirkko 1200-luvulta, ja kaupungin maamerkkinä toimiva tuulimylly vuodelta 1847.

Urheilu 
Horsensin tunnetuin urheiluseura on jalkapallon Superliigassa pelaava Vejle BK. Joukkue pelaa kotiottelunsa Vejle Stadionilla.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Vejlen kunnan kotisivut 
 Vejle Stadsarkiv: History of Velje    

Tanskan kaupungit
Tanskan kuntien keskustaajamat