joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Naked Attraction Suomi

Naked Attraction Suomi on deittiohjelma, joka perustuu brittiläiseen Naked Attraction -formaattiin. Ensimmäinen kausi julkaistiin Dplay+ (nykyään Discovery+) -suoratoistopalvelussa joulukuussa 2020. Toinen kausi julkaistiin talvella 2021–2022. Ohjelmaa juontaa seksuaaliterapeutti Marja Kihlström.

Ohjelmassa osallistuja saa eteensä viisi alastonta ihmistä, jotka seisovat piilotettuina värikkäisiin koppeihin. Heidän vartalonsa ja kasvonsa paljastetaan vähitellen alhaalta ylöspäin, ja osallistujan pitää joka kierroksen päätteeksi valita, kuka joutuu poistumaan. Kun kopeissa on jäljellä enää kaksi henkilöä, osallistuja käy ottamassa vaatteensa pois ennen kuin hän päättää, kumman jäljellä olevista hän valitsee treffikumppanikseen. Ohjelman trailerit ovat sensuroituja, mutta jaksot eivät.

Suomen ja Britannian lisäksi ohjelmasta on tehty omat versiot muun muassa Saksassa (Naked Attraction – Dating hautnah) ja Tanskassa (Date mig nøgen).

Katso myös 
 Aatami etsii Eevaa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Naked Attraction Suomi Discovery+-palvelussa

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Birmingham Bulls (SPHL)

Birmingham Bulls on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pelhamista Alabamasta. Se pelaa SPHL-liigaa.

Joukkue kaudella 2020–2021 
(Tilanne 3. maaliskuuta 2021)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Craig Simchuk 
 Maalivahtivalmentaja: Greg Dreveny 
 Fysiikkavalmentaja: Cody Miller 
 Huoltopäällikkö: Ray Pack 
 Puheenjohtaja: Joe Stroud 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Jamey Hicks

Aiheesta muualla 
 Birmingham Bullsin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Alabaman urheilu
Claire (täsmennyssivu)

Claire voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
 Claire, naisen etunimi
 Lady Claire, ruokaperunalajike
 Le Claire, kaupunki Yhdysvalloissa
 Claire, sukunimenä:
 Ina Claire (1893–1985), yhdysvaltalainen näyttelijä

Katso myös
 Eau Claire
Boncuklu

Boncuklu Höyük ajalta 8300 - 7800 kalenterivuotta eaa on Turkista, muinaisesta Anatoliasta löydetty kivikautinen kylä. Paikka sijaitsee Konyasta noin 39 km kaakkoon Hayiroglun kylän lähellä.

Ihmiset asuivat siellä pohjakaavaltaan pyöreissä, luultavasti tasakattoisissa majoissa. Majojen lattialla oli kohotettu, siistimpi alue, tulisija alhaalla laastamattomalla lattialla. Seinillä oli savella laastattuja häränpäitä.  Myös varhaista keramiikkaa on löydetty, erästä Lähi-idän varhaisimmasta.

Kylä ajoittuu EPPNB-MPPNB-kausille.

Boncuklu on noin 1000 vuotta vanhempi ja melko erilainen kylä kuin myöhempi Çatal Höyük.

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Turkissa
Neoliittinen Anatolia
Michał Haratyk

Michał Haratyk (s. 10. huhtikuuta 1992 Cieszyn, Sleesian voivodikunta) on puolalainen kuulantyönnön ulko- ja sisäratojen Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 194 cm.

Haratyk sijoittui 14:nneksi Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. Hän saavutti saman vuoden Amsterdamin EM-kilpailuissa hopeaa tuloksella 21,19. Hän karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi.

Haratyk sijoittui 2018 Birminghamin MM-hallikilpailuissa kymmenenneksi. Hän voitti samana vuonna Euroopan-mestaruuden Berliinissä toisen kierroksen työnnöllään 21,72. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 avauskierroksella syntyneellä halliennätyksellään 21,65. Hän voitti samana vuonna Euroopan joukkuemestaruuskilpailut, mutta karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa. Hän saavutti hopeaa Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 tuloksella 21,47. Hän voitti samana vuonna Euroopan joukkuemestaruuskilpailut, mutta karsiutui loppukilpailusta Tokion olympialaisissa.  Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja oli viides Münchenin EM-kilpailuissa.

Haratyk on voittanut Puolan-mestaruuden ulkoradoilla 2017, 2018, 2020, 2021 ja 2022 sekä sisäradoilla 2018, 2019, 2020 ja 2021. Hän on parantanut ulkoratojen Puolan ennätystä kolme kertaa. Hän työnsi 21,97 Eugenessa 26. toukokuuta 2018, 22,08 Ostravassa 13. kesäkuuta 2018 sekä 22,32 Varsovassa 28. heinäkuuta 2019 ja sivusi tätä Cetniewossa 3. elokuuta 2019. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 21,83 Łódźissa 12. helmikuuta 2021.

Lähteet 

Puolalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Strathdoon dingo killer

Strathdoon dingo killer on australialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Alkuperä 
Strathdoon dingo killer on peräisin New South Walesin Blacktownista, jossa sitä kasvatti alun perin Cecil Davisin Strathdoon-kenneli 1800–1900-lukujen vaihteessa erityisesti dingojen torjuntaan. Se on kehitetty risteyttämällä skotlanninhirvikoira irlanninsusikoiran kanssa.

Lähteet

Australialaiset koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Vinttikoirat
Englanninhirvikoira

Englanninhirvikoira (English Staghound) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö 

Englanninhirvikoira oli kookas ja raskasrakenteinen. Keskimääräinen säkäkorkeus oli 69 cm.

Alkuperä 
Englanninhirvikoira polveutui mitä todennäköisimmin talbot houndista ja vihikoirasta, jotka saapuivat Britanniaan 1000-luvulla normannien mukana. Se oli englanninkettukoiran edeltäjä, jota käytettiin hirven metsästykseen. Kun hirvimetsät hupenivat ja metsästäjät siirtyivät ketunajoon, kettukoirat lisääntyivät ja hitaat, kookkaat vanhanajan hirvikoirat ajautuivat sukupuuton partaalle. Essexissä tiedetään metsästetyn hirvikoirien avulla vuoteen 1805 asti ja kuninkaallisen ajueen vuoteen 1814 asti. Näiden päivämäärien jälkeen tiedetään vain yhden hirvikoira-ajueen selviytyneen: Devonin ja Somersetin, joka muodostui jo Elizabeth I:n aikoina. Lopulta tämä viimeinenkin ajue laitettiin myyntiin vuonna 1825. Suurin osa kyseisistä koirista päätyi kanaalin yli Ranskaan, missä ne hävitettiin rabies-uhan takia.

Ennen tätä rodun "joukkotuhoa" kuuluisa metsästävä pastori Jack Russell hankki itselleen kolme hirvikoira-narttua, toivoen voivansa pelastaa rodun. Epäonnistuneena tehtävässään hän antoi ne ystävälleen, joka vei ne Swansean lähellä sijainneeseen kenneliin. Siellä niitä käytettiin paikallisen walesilaisen ajokoirarodun walesinkettukoiran jalostamiseen.

Lähteet

Englantilaiset koirarodut
Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Ajokoirat
Lakelandinkettukoira

Lakelandinkettukoira () eli Fell Hound on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö 
Rotu oli kevytluustoisempi ja vaaleamman värinen kuin muut kettukoirat. Sen pienempi runko oli käytännöllinen järviseudun mäkisessä maastossa ja sen vaalea väritys erotti sen maastosta pitkänkin välimatkan päästä.

Alkuperä 
Lakelandinkettukoiraa käytettiin ketun metsästykseen Cumberlandin ja Westmorlandin ylängöillä. Vielä 1930-luvulla viisi lakelandinkettukoira-ajuetta oli edelleen käytössä: Blencathra, Coniston, Ennerdale, Eskdale ja Ullswater.

Lähteet

Englantilaiset koirarodut
Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Ajokoirat
Southern hound

Southern hound on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö 
Southern hound oli kookas, pitkänomainen, majesteettinen ja voimakas ajokoira. Väritys oli kolmivärinen (tricolor).

Luonne ja käyttäytyminen 
Rodulla oli herkkä hajuaisti ja syvä, pehmeä ääni. Sen heikkous oli kuitenkin hitaudessa.

Alkuperä 
Southern hound oli muinoin suosittu kaikkialla Englannissa, ja sitä käytettiin ennen kaikkea hirven metsästykseen. Muinaiset britit käyttivät sitä kuitenkin ylipäänsä suurriistan metsästykseen. Kun ketun metsästyksestä tuli 1700-luvun lopulla hirven metsästystä suositumpaa, sille ei enää ollut käyttöä. Eräs metsästäjä mainitsi käyttäneensä southern hound -ajuetta vielä vuonna 1775, mutta totesi samalla rodun olleen jo lähes sukupuuttoon kuollut. Rodun perimä näkyy nykyisin englanninkettukoirassa, ja se vaikutti perimältään myös kibble houndiin. Joidenkin asiantuntijoiden mielestä southern hound olisi myös ollut saukkokoiran esi-isä.

Lähteet

Englantilaiset koirarodut
Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Ajokoirat
Somersetinharrieri

Somersetinharrieri (Somerset Harrier) eli West Country Harrier on englantilainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta. Association of Masters of Harriers and Beagles -järjestön pitämissä kantakirjoissa on oma erillinen sektionsa somersetinharrierille, mikä tarkoittaa käytännössä sitä että järjestö luokittelee sen omaksi erilliseksi rodukseen.

Ulkonäkö 
Somersetinharrieri on harrieria vaaleampi, ja sen kolmivärisessä karvapeiteessä on huomattavasti suuremmat valkoiset alueet. Sen säkäkorkeuden arvioidaan olevan noin 55 cm ja painon vaihtelevan 15–18 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Rotua kuvaillaan on äänenkäytöltään miellyttävämmäksi, hajuaistiltaan paremmaksi ja paremmin epätasaisessa maastossa työskenteleväksi kuin tavallinen harrieri.

Alkuperä 
Toisinaan somersetinharrierin väitetään polveutuvan kettukoirien ja valkoisenajokoiran välisestä risteytyksestä - joskin eläintieteilijä Desmond Morris pitää tätä epätodennäköisenä. Sen sijaan hän uskoo kyseessä olevan harrierin paikallinen muunnos, kenties jopa alkuperäisempi sellainen. Jotkut asiantuntijat kuvailevatkin sitä "vanhanaikaiseksi harrieriksi", ajalta ennen risteytyksiä englanninkettukoiraan. "Somerset"-alkuosa on harhaanjohtava, sillä rotua kasvatetaan Somersetin lisäksi myös Devonissa – tämän vuoksi Desmond Morris suosii ennemmin nimitystä West Country Harrier. Rotua on perinteisesti käytetty kaniinin, jäniksen ja ketun metsästykseen.

Lähteet

Viitteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Ajokoirat
Englantilaiset koirarodut
Eric Borgström

Eric Gabrielsson Borgström (17. helmikuuta 1767 Loviisa – 15. joulukuuta 1829 Helsinki) oli suomalainen kauppias, raatimies ja valtiopäivämies.

Borgströmin vanhemmat olivat Gabriel Henriksson Borgström ja Anna Elisabeth Svensdotter Nymalm. Joulukuussa 1829 edesmenneen Borgströmin irtaimistoa huutokaupattiin seuraavan vuoden keväällä, mutta hänen Helsingissä omistamansa kiinteää rakennusomaisuutta vasta syksyllä 1836. Borgström oli suomen lähetyskunnassa 1808 ja porvarissäädyssä Helsingin edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Tunnustukset 
 Venäjän keisari Aleksanteri I:n myöntämä lähetyskuntamitali, Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhalla varustettu kunniamerkki.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 https://sukututkijanloppuvuosi.blogspot.com/2015/01/kaksi-valtiopaivamiesta-vuodelta-1800.html

Suomalaiset kauppiaat
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset raatimiehet
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1767 syntyneet
Vuonna 1829 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
Def Leppard (albumi)

Def Leppard on brittiläisen rock-yhtye Def Leppardin 11. studioalbumi, joka julkaistiin 30. lokakuuta 2015. Se oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi seitsemään vuoteen sekä ensimmäinen omalla nimellä tehty julkaisu. Albumi äänitettiin Irlannissa ja Yhdysvalloissa vuosina 2014–2015. Siltä julkaistiin neljä singleä: ”Let’s Go”, ”Dangerous”, ”Man Enough” ja ”We Belong”, joista ”Let’s Go” ensimmäisenä 15. syyskuuta 2015. Kaikki yhtyeen viisi jäsentä laulavat kappaleella ”We Belong”.

Albumi menestyi kohtalaisesti listoilla sijoittuen muun muassa Sveitsin albumilistalla toiselle sijalle. Menestys oli Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa muuta maailmaa parempaa. Suomen virallisella listalla sijoitus oli 32. Leppardin kitaristi Phil Collen totesi vähän ennen albumin julkaisua sen olevan ”yhtyeen paras sitten vuoden 1987 Hysterian”. Albumi julkaistiin kesken yhtyeen maailmankiertueen ja sitä pidennettiinkin albumin promotoimiseksi. Yhtye vastaanotti albumista ”Classic Rock Album of the Year” -palkinnon Japanin Tokiossa marraskuussa 2016. Metalliluolan levyarvostelija Ilkka Järvenpää antoi albumille arvosanaksi 8- kirjoittamalla sen olevan ”parasta Leppardia sitten Adrenalizen”.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Joe Elliott – laulu, taustalaulu, akustinen kitara
 Rick Savage – bassokitara, kitara, taustalaulu
 Phil Collen – kitara, taustalaulu
 Vivian Campbell – kitara, taustalaulu
 Rick Allen – rummut, lyömäsoittimet

Muut tekijät 
 Ronan McHugh – tuottaminen, äänisuunnittelu, kosketinsoittimet (raita 9), busuki (raita 12), mellotron (raita 14)
 Debbi Blackwell-Cook – taustalaulu (raita 6)
 Ross Halfin – valokuvaus
 Richard Smith – taidetyö

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Rolling Stone: 
 Metalliluola: 8-/10

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 levy yhtyeen nettisivustolla

Vuoden 2015 albumit
Def Leppardin albumit
Pietari Wästi

Pietari (Petter) Wästi (Västi, Vesti) (28. kesäkuuta 1751 Ilmajoki – 4. helmikuuta 1826 Ilmajoki) oli suomalainen sotilas, maanviljelijä, herastuomari ja valtiopäivämies.

Wästin vanhemmat olivat Iisakki Heikinpoika ja Maria Wilhelmintytär. Wästi oli ensin töissä talonomistajien palveluksessa ja sitten sotilas muutaman vuoden ajan vuodesta 1869. Hän avioitui 1771 Brita Samuelsdotterin (k. 1918) kanssa ja sai yhteensä kahdeksan lasta. Västilan talon isännäksi hän tuli 1774, lautamieheksi 1791 ja herastuomariksi 1796. Wästi edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Korsholman eteläistä kihlakuntaa. Hän oli säädyn viskaali, “joka valvoi järjestyssääntöjen noudattamista”. Myös Wästin pojanpoika Iisakki Hannuksela oli valtiopäivämies talonpoikaissäädyssä useilla valtiopäivillä, vuodesta 1867 alkaen.

Lähteet

Suomalaiset sotilaat
Suomalaiset maanviljelijät
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Ilmajoen historia
Vuonna 1751 syntyneet
Vuonna 1826 kuolleet
Moment


Moment on ruotsalaisen melodisen death metalin yhtye Dark Tranquillityn 12. studioalbumi. Se julkaistiin 20. marraskuuta 2020 Century Media Records -levymerkillä.

Albumia tehtiin COVID-19 pandemian aikana ja kitaristi Chris ei voinut palata Yhdysvaltoihin. Yhtye työskenteli albumin parissa ja päätti olla tapaamatta muita. Muina vuosina yhtyeellä olisi ollut matkasuunnitelmia ja valmisteluita mutta tämän levyn teon aikana yhtye pystyi keskittymään äänittämiseen ja kirjoittamiseen.

Kappaleet  
Albumin kappaleet:

Kokoonpano 
Yhtyeen kokoonpano:
 Mikael Stanne - laulu
 Martin Brändström - kosketinsoittimet
 Chris Amott - kitara
 Johan Reinholdz - kitara
 Anders Iwers - basso
 Anders Jivarp - rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 7+/10
 Kaaoszine: 10/10
 Metalliluola: 9/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2020 albumit
Dark Tranquillityn albumit
Krupina (piiri)

Krupinan piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 22 909.

Krupinan piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 713 (noin 16,2 %) oli 0–14-vuotiaita, 14 094 (n. 61,5 %) työikäisiä ja 5 102 (n. 22,3 %) eläkeikäisiä.

Kunnat 
Krupinan piirin 36 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.

 Bzovík
 Cerovo
 Čabradský Vrbovok
 Čekovce
 Devičie
 Dolné Mladonice
 Dolný Badín
 Domaníky
 Drážovce
 Drienovo
 Dudince
 Hontianske Moravce

 Hontianske Nemce
 Hontianske Tesáre
 Horné Mladonice
 Horný Badín
 Jalšovík
 Kozí Vrbovok
 Kráľovce-Krnišov
 Krupina
 Lackov
 Ladzany
 Lišov
 Litava

 Medovarce
 Rykynčice
 Sebechleby
 Selce
 Senohrad
 Súdovce
 Sudince
 Terany
 Trpín
 Uňatín
 Zemiansky Vrbovok
 Žibritov

Lähteet 

Slovakian piirit
Tuomas Seppälä

Tuomas (Tomas) Seppälä (1763 – 20. kesäkuuta 1839 Nastola) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Seppälän vanhemmat olivat Elias Juhaninpoika ja Kirstiina Juhanintytär ja puoliso Maria Taavetintytär. Lautamies Seppälä Nastolan Ahtialan kylästä edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Kymenkartanon läänin Yli-Hollolan kihlakunnan tuomiokuntaa. Seppälä oli valtiopäivien valtiovarainvaliokunnan jäsen.

Lähteet

Suomalaiset maanviljelijät
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1763 syntyneet
Vuonna 1839 kuolleet
Detva (piiri)

Detvan piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 32 941.

Detvan piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 4 495 (noin 13,7 %) oli 0–14-vuotiaita, 20 401 (n. 61,9 %) työikäisiä ja 8 045 (n. 24,4 %) eläkeikäisiä.

Kunnat 
Detvan piirin 15 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.

 Detva
 Detvianska Huta
 Dúbravy
 Horný Tisovník
 Hriňová
 Klokoč
 Korytárky
 Kriváň

 Látky
 Podkriváň
 Slatinské Lazy
 Stará Huta
 Stožok
 Vígľaš
 Vígľašská Huta-Kalinka

Lähteet 

Slovakian piirit
Köşk Höyük

Köşk Höyük oli varhainen kivi-kuparikautinen kylä Etelä- Anatoliassa. Paikka sijaitsee Kemerhisarin lähellä nykyisessä Turkissa. Paikka sijaitsee lähteen lähellä Borin tasangolla Hasan Dagin tulivuoresta etelään. Se on nykyisen Bahçelin lähellä, Niğden provinssissa. Rauniokummun ala on 100x90 m.

Paikasta on löydetty muun muassa keramiikkaa, hautoja ja pienoisveistoksia. Naisia esittävät pienoisveistokset ovat alasti, miehillä on vaatteet päällä. Jotkut saviastiat ovat ihmisen tai eläimen muotoisia. Jotkut kallot olivat laastilla käsiteltyjä.

Kerrostumat 
Kerrostumissa I-II on samankaltaisuuksia läntisen, myöhemmän Çatal Hüyükin kanssa. Ne myös muistuttavat varhaista Hacilaria.

 I 5000-4750 kalkoliitti
 II 5600.5000 neoliitti hautoja
 III 6000-5600 neoliitti hautoja
 IV 5600-6300 neoliitti

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neoliittinen Anatolia
Elvi Valtakoski

Elvi Vilhelmiina Valtakoski (o.s. Majanen, 6. helmikuuta 1895 Tampere – (kuoleman julkistamispäivä 3. lokakuuta 1989)) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä useilla työväen näyttämöillä ympäri Suomen ja ohjasi erinäisiä näytöskappaleita uransa loppuvaiheessa.

Ura 
Elvi Valtakosken vanhemmat olivat metsäasioitsija Janne Majanen ja Anna Ylä-Kauttu. Valtakoski aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen Teatterissa 1911–1915. Ura jatkui Varkauden Työväen Näyttämöllä 1925–1929, Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä 1929–1930, jälleen Varkaudessa 1933–1936, Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1938–1939, jälleen Hämeenlinnassa 1940–1945 ja Lahden Työväen Näyttämöllä 1945. Valtakoski työskenteli 1940-luvun lopulla ohjaajana Littoisten Työväen Näyttämöllä.

Valtakosken rooleja olivat muun muassa Niskavuoren nuori ja vanha emäntä, eli Loviisa Niskavuori sekä nimiosat näytelmissä Elinan surma ja Rouva Dulskan moraali. Hän näytteli myös Läpikäytävän Hennan näytelmässä Pitkäjärveläiset ja Maijan näytelmässä Pohjalaisia.

Valtakoski ohjasi muun muassa näytelmät Kuriton sukupolvi, Mustalaisruhtinatar ja Neljä naista. Teatterityönsä ohella hän toimi opettajana kansalais- ja työväenopistoissa 1936–1949.

Valtakoski avioitui näyttelijä Aku Valtakosken kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi myös näyttelijäksi.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Sisäilmaa

Sisäilmaa on suomalainen kolmiosainen minidraamasarja. Sarja perustuu Tiina Lymin alkuperäisideaan, jonka pohjalta Lymi on tehnyt käsikirjoituksen Juha Lehtolan kanssa. Lymi on myös ohjannut sarjan.

Sarjan tapahtumapaikkana on työ- ja elinkeinotoimisto, jossa jokainen työntekijä on enemmän tai vähemmän stressaantunut, ahdistunut ja uupunut. Toimiston jonot ovat pitkät ja johtoportaasta tulee painetta jonojen lyhentämiseen. Lisäksi toimistossa kummittelee ja rakennus on homeessa. Tapahtumien päähenkilönä on palveluesimies Anneli Tiainen.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet 

2020-luvun televisiosarjat
Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Rosa ’Olkkala’

Rosa ’Olkkala’ (olkkalanruusu) on Rosa Gallica-ryhmään eli ranskanruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista tuoksuvat, yksinkertaiset, vaaleanpunaiset kukat usean kukan kukinnoissa. Kukat avautuvat peräkkäin, jolloin kukinta-aika muodostuu pitkäksi. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin. Joissakin lähteissä olkkalanruusu on luokiteltu Rosa Francofurtana-ryhmään eli kirkonruusuihin kuuluvaksi.

Alkuperä 
Olkkalanruusu on löydetty 1990-luvun alussa Länsi-Uudeltamaalta Vihdin Olkkalan kylästä. Ruusu kasvoi pensaikkona vanhan Porintien läheisyydessä ja lähellä rautatietä, joka rakennettiin 1910-luvulla Olkkalan kartanon ja alueen teollisuuslaitosten käyttöön. Sitä on löytynyt myöhemmin Kirkkonummelta (vuonna 2012)  Arthur Lagerlöfin jugend-tyylisen huvilan alueelta, joka rakennettiin vuonna 1910. Huvilasta tuli vuonna 1929 Veikkolan psykiatrinen parantola, jonka puutarhaa hoiti puutarhuri.

Ruusu on määritetty ranskanruusuristeymäksi, mutta sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. On arveltu, että ruusu voisi olla Olkkalan kartanon puutarhan jonkin ranskanruusun luonnossa syntynyt risteymä. DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että olkkalanruusussa on kirkonruusuihin kuuluvan valamonruusun perimää. Nimensä olkkalanruusu on saanut löytöpaikkansa perusteella.

Kuvaus 
’Olkkala’ on voimakaskasvuinen ja kasvaa noin 2 metrin korkuiseksi reheväksi, pystyksi pensaaksi. Versot ovat punaruskeita, alaosastaan vihreitä. Versojen tyviosissa on runsaasti piikkejä, latvaosissa vähemmän. Lehdet ovat tummanvihreät, hieman kiiltävät ja voimakkaasti sahalaitaiset. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää lähes neljä viikkoa. Kukinnoissa on 3-10 kukkaa, jotka aukeavat peräkkäin. Vaaleanpunaiset, keskeltä lähes valkoiset kukat ovat yksinkertaiset, halkaisijaltaan 6-8 cm. Terälehtiä on 5-7 kpl. Heteet ovat ruskeankeltaiset. Vasta-auenneen kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, raikas, pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Kiulukat, joita muodostuu runsaasti, ovat oranssinpunaisia, pyöreitä pitkulaisia tai päärynänmuotoisia. Ruusu kasvattaa runsaasti juurivesoja. Viihtyy lämpimässä ja aurinkoisessa paikassa, kuivassa tai tuoreessa, keskiravinteisessa maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I - IV.

Lähteet 

Ruusulajikkeet
Timi Heiskanen

Timi Heiskanen (s. 18. huhtikuuta 2002 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa Ounasvaaran Hiihtoseuraa.

Heiskanen kilpaili nuorten MM-kisoissa 2022, ja hyppäsi joukkuemäessä sijalle yhdeksän.

Lähteet 

Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna Forstén

Anna Mathilda Bernhardina Forstén (19. lokakuuta 1846 Nurmijärvi – 3. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi.

Anna Forsténin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Berndt Mortimer Forstén (1819–1904) ja Henriette Lovisa (Louise) Danielson (k. 1901). Hänen veljensä oli Wienissä vaikuttanut oopperalaulaja ja laulupedagogi Filip Forstén. Perheen muutettua Helsinkiin Anna Forstén aloitti musiikkiopinnot Henriette Nybergin johdolla ja hän opiskeli laulua opettajanaan Emilie Mechelin. Hän jatkoi sitten opintojaan ulkomailla Nissen Solmanin johdolla Pietarissa, Jean Jaques Massetin johdolla Pariisissa ja Silvia Della Vallen johdolla Milanossa. Myöhemmin hän opiskeli vielä Wienissä Pauline Luccan ja veljensä Filipin johdolla.

Anna Forstén esiintyi mezzosopraanona Kaarlo Bergbomin Viipurissa vuonna 1872 järjestämissä ensimmäisissä suomalaisissa teatteriesityksissä samoin kuin keisari Aleksanteri II:n Viipurin-vierailun yhteydessä järjestetyissä juhlanäytännöissä. Hän lauloi kulissien takana Azzusenan osan Trubaduuri-oopperassa Charlotte Raa'n esittäessä tätä osaa näyttämön puolella. Ajan henki ja se että hänen isänsä oli pappi estivät kuitenkin Anna Forsténia jatkamastaan uraansa oopperalaulajana ja hän joutui siirtymään laulupedagogiksi.

Toimittuaan laulupedagogina 15 vuoden ajan Anna Forstén menetti äänensä, mutta hän jatkoi silti opettamista. Hän oli 21 vuoden ajan laulunopettajana Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa, jossa hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Alexandra Ahnger, Dagmar Hagelberg-Raekallio, Ina von Pfaler ja Mally Burjam-Borga. Vuonna 1886 Forstén perusti musiikkikoulun Viipurin ja hän vaikutti merkittävästi myös vuonna 1918 perustetussa uudessa Viipurin musiikkikoulussa. Forstén kuoli vuoden 1926 alussa Helsingissä ja hänet haudattiin Viipuriin.

Lähteet 

Suomalaiset oopperalaulajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1846 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Korander

Korander on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Ida Korander (1870–1921), oopperalaulaja
Marjo Korander-Taavitsainen (s. 1981), maastohiihtäjä
Willehard Korander (s. 1981), näyttelijä
Banská Bystrica (piiri)

Banská Bystrican piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 111 180.

Banská Bystrican piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 14 202 (noin 12,8 %) oli 0–14-vuotiaita, 70 151 (n. 63,1 %) työikäisiä ja 26 827 (n. 24,1 %) eläkeikäisiä.

Kunnat 
Banská Bystrican piirin 42 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.

 Badín
 Baláže
 Banská Bystrica
 Brusno
 Čerín
 Dolná Mičiná
 Dolný Harmanec
 Donovaly
 Dúbravica
 Harmanec
 Hiadeľ
 Horná Mičiná
 Horné Pršany
 Hrochoť

 Hronsek
 Kordíky
 Králiky
 Kynceľová
 Lučatín
 Ľubietová
 Malachov
 Medzibrod
 Moštenica
 Motyčky
 Môlča
 Nemce
 Oravce
 Podkonice

 Pohronský Bukovec
 Poniky
 Povrazník
 Priechod
 Riečka
 Sebedín-Bečov
 Selce
 Slovenská Ľupča
 Staré Hory
 Strelníky
 Špania Dolina
 Tajov
 Turecká
 Vlkanová

Lähteet

Aiheesta muualla 

Slovakian piirit
Noita (videopeli)

Noita on helsinkiläisen Nolla Gamesin kehittämä toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna  Microsoft Windowsille. Peli julkaistiin ennakkojulkaisuna 24. syyskuuta 2019 ja täytenä versiona 15. lokakuuta 2020.

Peli sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Gamereactorin Ossi Mykkänen kehui peliä taitavasti modernia ja retroa yhdisteleväksi mutta ajoittain liian armottomaksi ja vaikeaksi. Tietokonepeleihin erikoistunut toimittaja Juho Kuorikoski kuvasi peliä ennakkojulkaisussa yhdeksi parhaista suomalaisista videopeleistä koskaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelin verkkosivut 
 

Suomessa kehitetyt videopelit
Vuoden 2020 videopelit
Toimintaseikkailupelit
Roguelike-pelit
Windows-pelit
Zvolen (piiri)

Zvolenin piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 69 100.

Zvolenin piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 9 394 (noin 13,6  %) oli 0–14-vuotiaita, 43 070 (n. 62,3 %) työikäisiä ja 16 636 (n. 24,1 %) eläkeikäisiä.

Kunnat 
Zvolenin piirin 26 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.

 Babiná
 Bacúrov
 Breziny
 Budča
 Bzovská Lehôtka
 Dobrá Niva
 Dubové
 Hronská Breznica
 Kováčová
 Lešť
 Lieskovec
 Lukavica
 Michalková

 Očová
 Ostrá Lúka
 Pliešovce
 Podzámčok
 Sása
 Sielnica
 Sliač
 Tŕnie
 Turová
 Veľká Lúka
 Zvolen
 Zvolenská Slatina
 Železná Breznica

Lähteet 

Slovakian piirit
Walesinharrieri

Walesinharrieri (Welsh Harrier) on sukupuuttoon kuollut walesilainen koirarotu.

Ulkonäkö 
Walesinharrieri oli kuin englantilaisen harrierin karkeakarvainen versio. Juurikin karvapeitteensä laadun vuoksi sitä kuvailtiin kuitenkin enemmän saukkokoiran kuin harrierin näköiseksi.

Alkuperä 
Rotua käytettiin pääasiallisesti jäniksen, mutta myös saukon ja muun riistan metsästykseen. Thomas Pearcen mukaan mikään muu ajokoira ei ollut yhtä hyvin sopeutunut tehtäväänsä eikä ollut yhtä hyvä saaliin metsästyksessä kukkuloisissa laaksoissa.

Walesinharrieri oli vielä 1870-luvulla kotiseudullaan suhteellisen yleinen, ja se tunnettiin "karkeakarvaisena walesinharrierina" (rough Welsh Harrier). Vuosisadan vaihteessa yksilöitä oli vielä jonkin verran, mutta ne kuolivat sukupuuttoon pian sen jälkeen - arviolta jossain vaiheessa 1900-luvun ensimmäistä puoliskoa .

Vaikutus nykyisiin rotuihin 
Erään asiantuntijan mukaan Walesissa paikallisten kettukoirien vainua yritettiin parantaa risteyttämällä niitä walesinharriereiden kanssa, mikä saattaa olla syy niin ikään nykyisissä walesinkettukoirissa esiintyvälle karkealle karvapeitteelle.

Lähteet

Walesilaiset koirarodut
Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Ajokoirat
Claus Peter Flor

Claus Peter Flor (s. 16. maaliskuuta 1953 Leipzig) on saksalainen kapellimestari.

Flor opiskeli aluksi viulunsoittoa Weimarissa ja Leipzigissä. Orkesterinjohdossa hän sai opetusta Rolf Reuterilta, Rafael Kubelikilta ja Kurt Sanderlingiltä. Vuonna 1984 Flor nimitettiin Konzerthausorchester Berlinin musiikilliseksi johtajaksi. Hän myös aloitti säännöllisen yhteistyön muiden muassa Leipzigin Gewandhaus-orkesterin ja Staatskapelle Dresdenin kanssa. Berliinin filharmonikkoja hän johti ensimmäisen kerran vuonna 1988.

Flor on sittemmin toiminut esimerkiksi Malesian filharmonisen orkesterin musiikillisena johtajana (2008–2014). Kaudella 2017–2018 hänestä tuli Milanon Giuseppe Verdi -sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja. Hän oli vuosina 2003–2008 toiminut sen päävierailijana. Flor on työskennellyt myös oopperataloissa, kuten Toulousen Théâtre du Capitolessa. Hän on saavuttanut arvostusta etenkin saksalaisen ja itävaltalaisen ohjelmiston johtamisesta. Myös Antonín Dvořákin, Josef Sukin ja Dmitri Šostakovitšin teokset ovat olleet hänelle läheisiä.

Lähteet 

Saksalaiset kapellimestarit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Vickersin 76 millimetrin ilmatorjuntatykki

Vickersin 76 millimetrin ilmatorjuntatykki on englantilaisen Vickers-tehtaan kehittämä ilmahyökkäysten torjuntaan suunniteltu tykki.

Tykin historiaa 

Britannian sotatoimisto oli ensin määrännyt ja sitten hylännyt 75 mm:n Vickers-lentokone-aseen. Kun Vickers-Armstrong Ltd:llä oli ase valmiina, se päätti tarjota sitä ulkomailla ja saavutti kohtuullisen menestyksen myymällä sitä esimerkiksi Belgialle, Tanskalle, Hollannille, Kiinalle, Portugalille, Romanialle, Turkille ja Liettualle 1930-luvulla. Tämän lisäksi asetta valmistettiin Tanskassa lisenssillä. Tyypillisesti tuon aikakauden liikkuville raskaille ilmatorjunta-aseille niiden kuljetusvälineet olivat yksi- ja kaksipyöräisiä, mikä mahdollisti niiden hinaamisen.

Tekniset tiedot 
Tykin tekniset ominaisuudet:

 Kaliiperi: 76,2 mm (putkessa 16 kierrettä)
 Ammuksen lähtönopeus: 750 m/s
 Tehokas ampumaetäisyys: 5 km
 Ominaistulinopeus: 12 laukausta/minuutissa
 Korotuskulma: 0 – +90 astetta
 Paino: n. 3500 kg (kuljetuskunnossa) ja n. 2900 kg ampumakunnossa

Vickersin 76 mm ilmatorjuntatykki Suomessa 
Suomi osti 12 tykkiä Isosta-Britanniasta vuonna 1936. Tykit sijoitettiin Viipuriin ja Suomenlinnaan. Niitä käytettiin talvi- ja jatkosodassa. Nämä aseet olivat kaikki hinattavia.

1930-luvun alussa suomalaiset olivat vieneet suuria määriä voita Iso-Britanniaan. 1930-luvun puoliväliin mennessä tämä vientiliiketoiminta oli luonut melkoisen velkaa. Britannian hallitus tarjoutui maksamaan tämän velan nykyaikaisilla Vickersin valmistamilla ilmatorjunta-aseilla. Vickers-Armstrongin kilpailija Bofors Ab yritti parhaansa mukaan estää suomalaisia ostamasta näitä aseita. 

Suomi oli päättänyt käyttää 76,2 mm:n kaliiperia vakiokaliiperina myös raskaissa ilmatorjunta-tykeissä, koska se oli jo vakiokaliiperina Suomen kevyissä kenttätykeissä. Vickers toimitti aseet Suomelle 76,2 mm:n kaliiperisena tavallisemman 75 mm:n kaliiperin sijaan. 

Suomalaisten tämän aseen käyttämät ammukset olivat samat kuin 76 ItK / 28 B:ssä ja 76 ItK / 29B:ssä, jotka Bofors oli toimittanut Suomen armeijalle jo muutama vuosi aiemmin. Näiden aseiden ristinivelet eivät myöskään olleet Vickersin vakiomateriaaleja, koska Crichton-Vulcan valmisti niitä Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ilmatorjunta-aseet
Jatkosodan aseet
Talvisodan aseet
Keskikokoinen englantilais-ranskalainen ajokoira

Keskikokoinen englantilais-ranskalainen ajokoira (anglo-français de moyenne vénerie) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se oli alun perin suurten englantilais-ranskalaisten ajokoirien (valko-mustan, valko-oranssin ja kolmivärisen) ja englantilais-ranskalaisen pienriistan ajokoiran välimuoto.

Ulkonäkö 
Desmond Morriksen mukaan tämä keskikokoinen ajokoira olisi ollut säkäkorkeudeltaan noin 51 cm korkea. Kuitenkin nykyisen englantilais-ranskalaisen pienriistanajokoiran säkäkorkeusmääritelmä kattaa myös kyseisen korkeuden, joten voi olla että tämä keskikokoinen muunnos on sulautunut yhteen viimeksimainitun kanssa.

Värimuunnoksia oli suurten englantilais-ranskalaisten ajokoirien tapaan kolme:
 blanc et noir: valko-musta
 blanc et orange: valko-oranssi
 tricolore: kolmivärinen (valko-musta tan-merkein)

Luonne ja käyttäytyminen 
Rotu oli nopea ja sopeutui työskentelemään hyvin erilaisissa maastoissa.

Alkuperä 
Keskikokoinen rotu kehitettiin kun ranskalaisia ajokoiria, erityisesti poitevin ja porcelaine, risteytettiin harrierin kanssa.

Lähteet

Viitteet 

Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Ajokoirat
Ranskalaiset koirarodut
Suomen Buddhalainen Unioni

Suomen Buddhalainen Unioni (lyh. SBU) on Suomessa toimiville buddhalaisille yhdistyksille tarkoitettu kattojärjestö. Unioni on rekisteröitynyt aatteellinen yhdistys ja sen kotipaikka on Helsinki. Suomessa toimii yhteensä noin 40 eri buddhalaista järjestöä, mutta osa niistä ei ole rekisteröityneitä.

Unionin tavoitteita ovat muun muassa buddhalaisten järjestöjen edustaminen sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla, helpottaa buddhalaisuuden harjoittamista Suomessa ja kasvattaa tietoisuutta buddhalaisuudesta sekä osallistua maailmankatsomuksia koskevaan julkiseen keskusteluun.

SBU:n puheenjohtaja on Irma Rinne.

Unioni on perustettu 9. toukokuuta 2009, ja sen toiminta-alue on koko Suomi. Sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Jukka Hakala. Unionin perustajajäseniksi mainitaan seuraavat yhdistykset:

 Bodhidharma
 Buddhalainen Dharmakeskus
 Finnish-Thai Buddhist Association
 Helsinki Zen Center
 Länsimaisen buddhalaisen veljeskunnan ystävät FWBO
 Suomen Vietnamilaisten Buddhalaisten Yhdyskunta

Tammikuussa 2021 unionilla oli 12 jäsenjärjestöä:

SBU:n jäsenyys on avoin kaikille suomalaisille rekisteröityneille yhdistyksille, jotka ovat olleet aktiivisia vähintään kolme vuotta ja hyväksyvät uskonnon perusarvot. SBU on Euroopan Buddhalaisen Unionin jäsenjärjestö.

Opetushallitus on hyväksynyt buddhalaisuuden yhdeksi opetettavaksi vaihtoehdoksi lukion oppimäärässä sekä siihen kuuluvan opetussuunnitelman. SBU on laatinut buddhalisen uskon mukaiset opetussuunnitelmat sekä yläasteelle että lukioon.

Lähteet 
 

Buddhalaisuus Suomessa
Suomalaiset järjestöt
Egnar Holmström

Egnar Holmström (5. tammikuuta 1920 Närpiö – 18. huhtikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja kirkkomuusikko.

Holmström valmistui kanttori-urkuriksi 1941. Hän piti ensikonserttinsa 1943 ja opiskeltuaan laulua muun muassa Italiassa hän oli kiinnitettynä Berliinin Deutsche Staatsoperiin 1951–1953. Hän oli vierailevana esiintyjänä muun muassa Göteborgissa ja Oslossa ja oli 1950-luvulla esiintymiskiertueella useiden vuosien ajan Yhdysvalloissa. Holmström toimi vuodesta 1961 lähtien kanttorina Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.

Lähteet 

Suomalaiset oopperalaulajat
Suomalaiset kirkkomuusikot
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Rafetus swinhoei

Rafetus swinhoei on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji, jota elää Kiinassa ja Vietnamissa. Lajista tiedetään olevan elossa vain kolme yksilöä, kaksi koirasta ja naaras.

Ulkonäkö ja koko 
Rafetus swinhoei on suurin makeanveden kilpikonnalaji, ja se voi kasvaa jopa 120 kilogramman painoiseksi sekä metrin pituiseksi ja 70 senttimetriä leveäksi. Laji on pehmeäkuorinen kilpikonna, eikä sillä ole kovaa kilpeä. R. swinhoei -lajin kilpi on nahkamaista ihoa.

Lajin tila 
Rafetus swinhoei on historiallisesti elänyt Punaisessajoessa Kiinassa ja Vietnamissa ja Jangtsessa Kiinassa sekä niitä ympäröivillä vesistöalueilla. Lajia tunnetaan enää kolme yksilöä, ja sen on sukupuuton partaalle saattanut metsästys ravinnoksi, perinnelääkkeiden valmistukseen ja lemmikiksi sekä elinalueiden tuhoutuminen.

Kolmesta tunnetusta R. swinhoei -yksilöstä kaksi elää villinä Đồng Mô -järvessä lähellä Vietnamin pääkaupunkia Hanoita ja yksi Kiinassa Suzhoun eläintarhassa. Đồng Mô -järvestä tunnettiin vain yksi koiras, kunnes vuonna 2020 löydettiin ja tunnistettiin naarasyksilö. Viimeisenä naaraana pidetty yksilö oli kuollut Suzhoussa huhtikuussa 2019, kun se oli ollut heräämässä anestesiasta. Se oli nukutettu, koska sitä oli yritetty keinosiementää. Eläintarhassa elänyttä koirasta ja naarasta oli yritetty saada luonnollisesti lisääntymään jo vuodesta 2008.

Taksonomia 

Rafetus swinhoein kuvasi alun perin John Edward Gray vuonna 1873 nimellä Oscaria swinhoei. Tämän jälkeen lajia on usein pidetty Pelodiscus sinensiksen synonyyminä, mutta nykyään se luetaan yleensä Rafetus-sukuun yhdessä Lähi-idässä elävän Rafetus euphraticus -lajin kanssa. Toiset tutkijat luokittelevat sen alkuperäisen Oscaria-sukunsa ainoaksi lajiksi.

Hoàn Kiếm -järvessä eläviä Rafetus-suvun pehmeäkilpikonnia on useaan otteeseen ehdotettu omaksi lajikseen, joka on kuvattu nimillä Rafetus leloii ja Rafetus vietnamensis. Painavia todisteita erottamiseksi Rafetus swinhoeista ei kuitenkaan ole, ja näitä nimiä pidetään tavallisesti R. swinhoein synonyymeinä. Hoàn Kiếm -järven viimeinen Rafetus-kilpikonna kuoli vuonna 2016.

Lähteet 

Pehmeäkilpikonnat
Uhanalaiset matelijat
Lučenec (piiri)

Lučenecin piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 73 342.

Vuoden 2019 lopussa Lučenecin piirin asukkaista 35 435 (noin 48,3 %) oli miespuolisia ja 37 907 (n. 51,7 %) naispuolisia. Vuoden 2011 lopussa piirin väestöstä 60,5 prosenttia oli slovakkeja, 23,1 prosenttia unkarilaisia, 2,8 prosenttia romaneja, tšekkejä, määriläisiä ja sleesialaisia yhteensä 0,3 prosenttia ja muita 13,1 prosenttia. Alle 14-vuotiaat muodostivat väestöstä 15,8 prosenttia, 15–64-vuotiaat 70,9 prosenttia ja yli 65-vuotiaat 13,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,3 vuotta. Lučenecin piirin väkiluvun ennakoidaan pienenevän 69 449 asukkaaseen vuoteen 2040 mennessä.

Kunnat 
Lučenecin piirin 57 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.

 Ábelová
 Belina
 Biskupice
 Boľkovce
 Budiná
 Bulhary
 Buzitka
 Čakanovce
 Čamovce
 Divín
 Dobroč
 Fiľakovo
 Fiľakovské Kováče
 Gregorova Vieska
 Halič
 Holiša
 Jelšovec
 Kalonda
 Kotmanová

 Lehôtka
 Lentvora
 Lipovany
 Lovinobaňa
 Ľuboreč
 Lučenec
 Lupoč
 Mašková
 Mikušovce
 Mučín
 Mýtna
 Nitra nad Ipľom
 Nové Hony
 Panické Dravce
 Píla
 Pinciná
 Pleš
 Podrečany
 Polichno

 Praha
 Prša
 Radzovce
 Rapovce
 Ratka
 Ružiná
 Šávoľ
 Šiatorská Bukovinka
 Šíd
 Stará Halič
 Šurice
 Točnica
 Tomášovce
 Trebeľovce
 Trenč
 Tuhár
 Veľká nad Ipľom
 Veľké Dravce
 Vidiná

Lähteet 

Slovakian piirit
John Betjeman

John Betjeman (28. elokuuta 1906 Highgate, Lontoo, Englanti – 19. toukokuuta 1984 Trebetherick, Cornwall, Britannia) oli brittiläinen runoilija.

Betjemanin isä oli varakas liikemies. Betjeman oli T. S. Eliotin oppilas. Hänen esikoiskokoelmansa Mount Zion ilmestyi 1933, samoin hänen arkkitehtuuriaiheinen teoksensa Ghatly Good Taste. Hän puolustaa teoksissaan vanhan arkkitehtuurin säilyttämistä. Hänen nostalgiansa sai erityisesti toisen maailmansodan jälkeen vastakaikua epävarmassa maailmantilanteessa. Hän tekee pilkkaa "edistyksestä". Hän sai aateliarvon ja 1972 nimityksen hovirunoilijaksi (Poet laureate). Hän kirjoitti myös opaskirjoja Englannista ja esseekokoelmia arkkitehtuurista.

Suomennettu tuotanto
 Slough, suom. Antti Nylén, julkaisussa: Nuori Voima: kirjallisen kulttuurin lehti 2006; nro 4

Lähteet

Aiheesta muualla

Brittiläiset runoilijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
MKT-tehtaat

MKT-tehtaat Oy (1960-luvulle asti Maanviljelyskonetehdas Oy) oli Helsingin Ylä-Malmilla vuosina 1916–1989 toiminut, miltei koko ajan Hankkijalle kuulunut maatalous- ja meijerikoneita valmistanut tehdas. Siitä on jäljellä Tilketorin korttelissa sijaitseva, arkkitehti Erkki Huttusen piirtämä ja vuonna 1937 valmistunut valkoinen konttorirakennus, joka on kunnostettu vuokra-asunnoiksi. Myös entinen pajarakennus ja savupiippu ovat säilyneet, ja alueen nimistössä on muistumia maatalouskoneista, kuten Traktoritie, Puimuripuisto ja Viskurikuja. Alue sijaitsee Malmin rautatieaseman lounaispuolella.

Historiaa
MKT juontaa juurensa vuonna 1916 Helsingin maalaiskunnan Malmille perustettuun yritykseen Oy Maskinfabrik Ab, jonka kiinteistön Hankkija osti 1918 ja aloitti siinä yrityksen nimeltä Hankkijan Konepajat Oy. Pari vuotta myöhemmin nimeksi otettiin Maanviljelyskonetehdas Oy, josta syntyi lyhenne MKT. Hankkija oli alkanut keskittää muitakin toimintojaan pääradan varteen Mailmille ja Tapanilaan, ja myös Maanviljelyskonetehdasta uudistettiin ja laajennettiin arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemilla funkistyylisillä uudisrakennuksilla, jotka valmistuivat 1937. 

Aluksi tehdas valmisti maanmuokkauskoneita ja ESA-puimakoneita. 1950-luvulla MKT-tehtaista tuli juustonvalmistuksessa tarvittavien koneiden valmistaja, jonka laitteistoja vietiin 1960-luvulta alkaen myös muihin Euroopan maihin. Valikoima laajeni maatiloilta tapahtuvan maidonkeräilyn laitteisiin, kuten tilatankkeihin ja maitoautoihin, ja markkina-alue Neuvostoliiton bilateraalikauppaan ja myös Yhdysvaltoihin.

Malmin Kuralaksi kutsuttu tehdasalue oli laajuudeltaan noin seitsemän hehtaaria, ja tehtaiden lisäksi kokonaisuuteen kuului oma ammattikoulu ja työsuhdeasuntoja. Tehdas työllisti suurimmillaan 1970-luvulla lähes 500 ihmistä. Kuralan alueella toimivat myös Hankkijan ja Agroksen varastot, Kuusakosken metallisulatto ja Riihimäen lautatarha. Alueelle johti yritysten omistama pistoraide läheiseltä Malmin asemalta. 

Vuonna 1987 Hankkija myi osake-enemmistön MKT:stä Oy Hackman Ab:lle, mutta jäi vähemmistöomistajaksi. Päätettiin keskittyä juustonvalmistuslaitteisiin yhtiönimellä Hackman-MKT Oy. Vuonna 1989 ostettiin hollantilaisyritys Tebel ja muodostettiin yhtiö Tebel-MKT, josta Hackman myi 1994 oman osuutensa ruotsalaiselle Tetra Pakille. Samana vuonna tuotanto siirrettiin Malmilta Järvenpäähän. Tällä välin Hankkija oli muuttunut Noveraksi, joka teki konkurssin 1992. MKT:n perinteitä jatkanut yritys toimi nimellä Tetra Pak Tebel vuoteen 1999 asti. 2000-luvulla entiset suomalaistyöntekijät perustivat juustolalaitteita valmistamaan MKT–Steel Oy:n, jonka toiminta loppui 2013. Nykyisin MKT-tuotemerkki on High Metal Oy:llä, joka harjoittaa juustolalaitteiden liiketoimintaa tuotemerkillä MKT Dairy.

Lähteet

Kirjallisuutta
Pessi, Väinö: MKT-tehtaat Oy 1918–1967. 1967.
Konkola, Raija-Liisa (toim.): Suomalaisia maidonjalostuskoneita maailmalla: MKT:n 100-vuotias tarina. MKT-Perinneyhdistys ry 2019. ISBN 978-952-94-1428-4.

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Malmi
Hankkija
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Lagerstam

Lagerstam on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Annuli Jährn, o.s. Lagerstam (1905–1991), kuvittaja ja lastenkirjailija
 Berndt Lagerstam (1868–1930), taidemaalari ja piirustuksenopettaja
 Einar Lagerstam (1895–1958), taidemaalari
 Fredrik Lagerstam (1833–1874), juristi ja Savonlinnan pormestari
 Hillevi Lagerstam (1923–1998), näyttelijä
 Juhani Lagerstam (1940-2006), karjan- ja hevoskasvattaja
 Olga Lagerstam (1875–1918), työväenliikkeen vaikuttaja.
Teemu Raita

Teemu Raita (s. 1974) on kirkkonummelainen lauluntekijä, laulaja ja kirjoittaja. Hän on julkaissut kaksi albumia (Kuuleeko maa?, Sony Music Finland 2004 ja Maalle takaisin, Samsara Records 2011) ja singlejä (”Meidän maailma” Sony Music Finland 2004, ”Naura vaan” Sony Music Finland 2004, ”S.O.S” Skogbacka Records/Neomusic 2006 ja ”Viimeinen hidas” Skogbacka Records/VL-Musiikki 2013).

Raita on keikkaillut trubaduurina, duona sekä yhtyeensä kanssa. Teemu Raita on myös säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muille artisteille mm. Waltteri Torikka, Antti Paavilainen, Mikael Konttinen, Munamies, Jani & Jetsetters, Annika Eklund ja Johanna Pakonen.

Raita on kirjoittanut kaksi näytelmää, vuonna 2019 Veikkolan Kartanoteatterissa kantaesitetyn näytelmän ”Mitä Helvettiä sinä siinä seisot?” ja vuodelta 2020 koronapandemian takia tulevaisuuteen siirretyn ”Villasukkia Veikkolasta”. Raita on myös näytellyt lyhytelokuvissa sekä Veikkolan Kartanoteatterissa vuodesta 2007.

Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Uusi Toivo

Uusi Toivo () on israelilainen puolue.

Uuden Toivon perusti Likudista eronnut kansanedustaja ja entinen ministeri Gideon Sa’ar 8. joulukuuta 2020. Samana päivänä Derekh Eretz -puolueen kansanedustajat Yoaz Hendel ja Zvi Hauser kertoivat liittyvänsä Uuteen Toivoon. Likudin kansanedustajat Yifat Shasha-Biton, Michal Shir, Sharren Haskel ja Zeev Elkin liittyivät puolueeseen myöhemmin.

Uusi Toivo puolue on osa Netanjahun vastaista  blokkia. Puolueen puheenjohtaja Sa’ar on kertonut, että puolue ei mene hallitukseen, jossa istuu Benjamin Netanjahu.

Uuden Toivon gallupkannatus seuraaviin vaaleihin on vaihdellut 20 kansanedustajan puolin ja toisin, tehden Uudesta Toivosta maan toiseksi kannatetuimman puolueen.

Lähteet 

Israelilaiset puolueet
Teija Huusko

Teija Huusko (s. 1981) on turkulainen klassisen baletin opettaja ja kirjailija. Hänen esikoisteoksensa Balettia, Alina! on nuortenkirja, joka kertoo balettitanssijan urasta haaveilevasta 12-vuotiaasta Alinasta.

Huusko vietti lapsuutensa Hämeenlinnassa, josta hän muutti jo nuorena baletin vuoksi Helsinkiin. Lukion jälkeen hän opiskeli Turussa biokemiaa, mutta kesken tohtoriopintojensa alkoi opettamaan balettia. Pian sen jälkeen Huusko aloitti opiskelun Turun ammattikorkeakoulussa, josta valmistui tanssinopettajaksi ja suoritti myöhemmin tanssipedagogiikan ylemmän korkeakoulututkinnon Savonia-ammattikorkeakoulussa. Hän on vuodesta 2011 lähtien opettanut Turun Seudun Tanssioppilaitoksessa klassista balettia ja lastentanssia ja toimii myös tuntiopettajana Turun ammattikorkeakoulun Taideakatemiassa.

Huuskoa itseään olivat balettiaiheiset kirjat innoittaneet baletin harrastukseen lapsena ja nuorena, ja hän oli suunnitellut kirjan kirjoittamista jo pidempään. Hän alkoi kirjoittamaan pitkän kesäloman aikana aiemmin mietittyjen suunnitelmien ja omien nuoruuden kokemustensa pohjalta, ja alun jälkeen tarina kehittyi lisää kirjoitustyön edistyessä. Huusko kertoo kirjoitustavastaan, että hän kirjoittaa ensin pysähtymättä, jonka jälkeen aloittaa alusta ja parantelee ja muotoilee tekstiä. Teoksessaan Balettia, Alina! Huusko kirjoittaa 12-vuotiaasta Alinasta, joka aloittaa uuden lukukauden uuden opettajan kanssa. Alina on ujo ja epävarma, mutta harrastus alkaa muuttua vakavammaksi ja hän tekee kaikkensa unelmiensa eteen. Kirjasarjan toinen osa Kohti valintakokeita, Alina julkaistiin vuonna 2021.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset balettipedagogit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Diyadin

Diyadin on piirikunta Turkin Agrissa. Vuoden 2012 väestönlaskennassa Diyadinissa väkiluku oli 18 172.

Lähteet 

Turkin piirikunnat
Anton Olsson

Anton Olsson (s. 26. tammikuuta 2003 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja. Häntä on yleisesti pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista ja Olssonista on parhaimmillaan odotettu ensimmäisen kierroksen varausta NHL:n varaustilaisuudessa 2021.

Ura

Seuraura 
Olsson on Åstorps IK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Helsingborgs HC:hen, josta Olsson siirtyi kaudeksi 2017–2018 Malmö Redhawksin organisaatioon. Hän oli U16 Elitissä joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 11+14=25, joilla Olsson jakoi sarjan puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Växjö Lakers HC:n Theo Angesvedin kanssa. Kaudella 2019–2020 hän oli kuudella osumallaan Redhawksin J20-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja Charlie Björlinin kanssa. Olsson debytoi kauden aikana myös seuran SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Olsson teki SHL-debyyttinsä vain 16-vuotiaana 17. joulukuuta 2019 vieraissa HV71:tä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.35 minuuttia.

Marraskuussa 2020 Olsson teki Malmö Redhawksin kanssa kevääseen 2022 asti ulottuvan SHL-sopimuksen.

Maajoukkueura 
Olsson pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä hän on pelannut 18 poikien maaottelua.

Muuta 
Olssonin isoveli Albin pelaa hyökkääjänä Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTvåan-joukkue Olofströms IK:ssa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Malmö Redhawksin pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt