joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Heimo (biologia)

Heimo (, ) on eliöiden tieteellisen luokittelun yksikkö, joka on laajempi kuin suku, mutta suppeampi kuin lahko. Jokaiseen lahkoon kuuluu siis yksi tai useampi heimo, jokaiseen heimoon yksi tai useampi suku ja jokaiseen sukuun yksi tai useampi laji.

Käsitteen historia 
Termiä famila (heimo) käytti biologiassa ensimmäisenä ranskalainen kasvitieteilijä Pierre Magnol vuonna 1689 ilmestyneessä teoksessaan Prodromus historiae generalis plantarum, in quo familiae plantarum per tabulas disponuntur. Siinä hän luokitteli tuntemansa kasvit 76 heimoon. Tieteellisen luokittelun eri tasot ja niiden nimitykset olivat tuohon aikaan vielä täysin vakiintumattomat, ja teoksensa esipuheessa Magnol mainitsikin, että nämä "heimot" voitaisiin edelleen yhdistää laajemmiksi ryhmiksi, joista hän käytti nimitystä suku (). Täten suku olisi siis laajempi yksikkö kuin heimo, täysin päinvastoin kuin nykyisessä luokittelussa.

Nykyisessä merkityksessään termiä heimo käytti kuitenkin ensimmäisenä Ernst Hackel, etenkin vuonna 1894 ilmestyneessä teoksessaan Die systematische Phylogenie, jota yleensä pidetään hänen parhaana teoksenaan. Tämän jälkeen termistö vakiintui nopeasti, ja jo 1900-luvun alussa heimon käsitettä käytettiin aivan yleisesti nykyisessä merkityksessään. Termien merkitykset on virallisesti määritelty standardeissa, joiden nimet ovat International Code of Botanical Nomenclature ja International Code of Zoological Nomenclature.

Heimojen nimet 
Melkein kaikki heimot ovat saaneet nykyiset tieteelliset nimensä jonkin siihen kuuluvan suvun mukaan. Tämän suvun nimeen lisätään silloin kasviheimoilla pääte -aceae ja eläinheimoilla pääte -idae. Tästä on muutamia poikkeuksia, jolloin heimon nimi johtuukin jonkin siihen kuuluvan lajin nimestä. Esimerkiksi hernekasvien heimon nimi Fabaceae johtuu härkäpavun lajinimestä Vicia faba.

Muutamilla kasviheimoilla on myös vanhat rinnakkaisnimet, joita yhä toisinaan käytetään. Niinpä hernekasvien heimosta käytetään myös nimeä Leguminosae ja heinäkasveista Poaceae-nimen ohella myös nimeä Graminaceae. Nämä nimet johtuvat näille heimoille ominaisista hedelmätyypeistä, hernekasvien paloista ja heinäkasvien jyvistä.

Heimojen suomenkieliset nimet muodostetaan yleensä lisäämällä heimon tyyppisuvun nimeen sana -kasvit tai -eläimet. Muutamista heimoista käytetään suomessa kuitenkin vakiintuneesti kukan tai kukinnon rakenteeseen viittaavia nimiä, kuten huulikukkaiskasvit, ristikukkaiskasvit ja sarjakukkaiskasvit.

Joitakin tunnetuimpia kasviheimoja 
 asterikasvit eli mykerökukkaiskasvit (Asteraceae)
 heinäkasvit (Poaceae, syn. Graminaceae)
 hernekasvit (Fabaceae, syn. Leguminosae)
 huulikukkaiskasvit (Lamiaceae)
 kanervakasvit (Ericaceae)
 kämmekkäkasvit (Orchidaceae)
 mäntykasvit (Pinaceae)
 palmukasvit (Arecaceae, syn. Palmaceae)
 ristikukkaiskasvit (Brassicaceae, syn. Cruciferae)
 ruusukasvit (Rosaceae)
 sarakasvit (Cyperaceae)
 sarjakukkaiskasvit (Apiaceae, syn. Umbelliferae)

Katso myös 
 taksonomia
 APG III -luokittelu
 luettelo kalaheimoista tieteellisen nimen mukaan
 luettelo lintuheimoista
 luettelo siemenkasviheimoista

Taksonomia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heimo

Heimo tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 Ryhmittelevä käsite
 heimo (), tieteellisen luokittelun taso biologiassa
 heimo, kieleltään ja kulttuuriltaan yhtenäinen kansanosa

 Liike-elämässä käytetty nimi
 Heimo Community Oy, suomalainen verkkoyhteisöä kehittävä startup-yritys
 Heimo, Tollander & Klärichin savukemerkki

 Musiikkialbumin nimi
 Heimo, Uuden Fantasian toinen studioalbumi
 Heimo, Maple Crossin albumi

 Etunimi
 Heimo, miehen etunimi

 Suomalainen sukunimi
 Matti Heimo (s. 1980), jalkapalloilija
 Mauno Heimo (1894–1938), kommunistipoliitikko
 Teppo Heimo (s. 1984), pikajuoksija
 Veijo Heimo (1923–2004), yritysjohtaja, kauppaneuvos.
Oranialaisveljeskunta

Oranialaisveljeskunta (engl.The Orange Order) on Pohjois-Irlannin Ulsterin  protestanttien järjestö, joka on tunnettu rummuttavista juhlakulkueistaan erityisesti Oranialaisen päivänä 12. heinäkuuta, joka juhlistaa protestanttisen Vilhelm III Oranialaisen voittoa Jaakko II:sta. Oranialaisveljeskunta perustettiin vuonna 1795, aluksi nimellä Orange Society eli Oranialaisseura: välittömänä syynä oli The Diamondin kylässä 21. syyskuuta 1795 käyty kahakka kahden maaseutusalaseuran (tai jengin), katolisen Defendersin ja protestanttisen Peep o’ Day Boysin, välillä. Taistelupaikalla on nykyään muistomerkki, ja sen lähellä sijaitseva maalaistalo, Dan Winter’s Cottage, on museona.

Virallisesti Oranialaisveljeskunta on uskonnollinen järjestö, jonka tavoitteena on protestantismin ja uskonpuhdistuksen perinnön puolustaminen, ja se on avoin kaikille Pohjois-Irlannin protestanteille – sekä Irlannin kirkkoon, presbyteereihin että pieniin vapaakirkkoihin kuuluville. 

Käytännössä veljeskunta toimii sekä poliittisen että uskonnollisen konservatismin pönkittäjänä ja levittää antikatolista propagandaa. Se ei kuitenkaan ole suoraan osallistunut protestanttiseen terrorismiin, joten Ison-Britannian viranomaiset eivät ole voineet kieltää sitä lailla. 

Oranialaisveljet korostavat yhteenkuuluvuuttaan Britanniaan käyttämällä knallihattua (bowler hat) ja sateenvarjoa, mutta heidän varsinaiset tunnuksensa ovat olkapäillä kannettavat oranssinväriset vyöt tai nauhat, englanniksi sash. Näihin olkavöihin liittyy myös oranialaisveljeskunnan tunnuslaulu, ”The Sash My Father Wore”.

Vuonna 1796 Irlannin protestantit perustivat paikallisesti toimivia puolisotilaallisia joukkoja (Irish Yeomanry), joille Britannian hallitus maksoi palkkaa. Joukot koostuivat suureksi osaksi oranialaisista, ja niitä käytettiin muun muassa vuoden 1798 kapinan kukistamiseen.

Pohjois-Irlannin itsehallinnon (1921–1972) aikaiset Pohjois-Irlannin pääministerit (eli Ulsterin unionistipuolueen puheenjohtajat) olivat oranialaisveljeskunnan jäseniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristillinen fundamentalismi
Pohjois-Irlanti
Protestanttiset järjestöt
Alakaari

Alakaari (), on eliöiden tieteellisen luokittelun eli taksonomisen luokittelun termi eli erikoissana, jolla tarkoitetaan hierarkiatasoa kaaren ja luokan välissä. 

Alakaareen kuuluva tieteellisen nimistösäännöstön mukainen tieteellinen jaotteluluokka eli taksoni on kasveilla -phytina-loppuinen ja sienillä -mycotina-loppuinen. 

Eläintieteessä alakaarta vastaa alajakso.

Taksonomia
Hooken laki

Hooken laki on englantilaisen fyysikon Robert Hooken (1635–1703) vuonna 1676 esittämä laki. Tavan mukaan hän esitti sen aluksi anagrammin muodossa "ceiiinosssttuv". Kaksi vuotta myöhemmin hän paljasti ratkaisun: ut tensio sic vis eli muodonmuutos on verrannollinen voimaan.

Hooken lain mukaan jousen siitä roikkuvaan kappaleeseen kohdistama voima  on suoraan verrannollinen jousen venymään. Tämä voima on
,
missä  on jousivakio ja  jousen pituuden erotus tasapainotilanteestaan (pätee sekä venytykseen että puristukseen).

Materiaaliopissa laki esitetään yleensä muodossa:
,

jolloin  on jännitys,  materiaalin Youngin moduuli eli kimmokerroin ja  kappaleen venymä tai supistuma.

Kappaleen pinnan suuntaisia leikkausjännityksiä koskee vastaava laki

,

jossa  on leikkausjännitys,  materiaalin liukumoduuli ja  leikkausmuodonmuutos. Lait ovat voimassa materiaalin kimmorajaan asti.

Kun esim. tankomaiseen tasapaksuun kappaleeseen kohdistetaan 
pituusakselin suuntainen venyttävä tai puristava voima F,
niin Hooken laki voidaan useille aineille esittää myös muodossa

,

missä  on rasittamattoman kappaleen poikkipinta-ala,
 sen pituus ja  pituuden muutos voiman vaikuttaessa. Jousivakiota vastaava tekijä on tässä .

Yleistetty Hooken laki 

Laki on yleistetty myöhemmin koskemaan myös kaksi- ja kolmiulotteisia jännitys/venymätilanteita. Kyseessä on yksinkertaisesti alkuperäinen Hooken laki, jossa käsitellään jännitys- ja venymäskalaarien sijaan vektoreita

,

missä  on nyt kimmomatriisi,  venymävektori ja  jännitysvektori.

Kun kimmoraja on ylittynyt, kappaleen venymä ei enää ole suoraan verrannollinen siihen kohdistuvaan jännitykseen, vaan venymän riippuvuuden jännityksestä osoittaa materiaalin jännitys-venymäkäyrä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jatkuvan aineen mekaniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Leijonakoira

Leijonakoirat (japaniksi 狛犬 (komainu, korealainen koira) tai 唐獅子 ('karajishi', kiinalainen leijona) ovat kaksi yleensä kivestä veistettyä eläinhahmoa, jotka Japanissa vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Ulkonäköönsä leijonan ja koiran ominaisuuksia saaneiden leijonakoirien nimet ovat Ah ja Un, ja ne edustavat alkua ja loppua.
 
Leijonakoiran hahmo on levinnyt Japaniin Korean kautta Kiinasta. Hahmon arvellaan olevan lähtöisin intialaisista tai assyrialaisista leijonan kuvista. Niitä ovat sitten muokanneet kiinalaiset ja japanilaiset kuvanveistäjät, jotka eivät olleet koskaan nähneet leijonaa. Siksi hahmo muistuttaa kiinalaisille ja japanilaisille tutumpaa koiraa.

Leijonakoirat suojelevat temppeleitä ja pyhäköitä kaikelta pahalta ja julmalta mikä niitä uhmaa. Ovella (ulkoa päin katsoen) oikeanpuoleinen leijonakoira on Ah. Se on uros, jonka kita on aina avoinna. Vasemmanpuoleinen Un on naaras, ja sen kita on aina kiinni. Nimet viittaavat japanilaisen hiragana-tavumerkistön ensimmäiseen (a) ja viimeiseen (n) merkkiin. Leijonakoiria ei ole tarkoitettu pelottaviksi hahmoiksi, vaan ystävällisiksi ja suorastaan huvittaviksi.

Leijonakoirien käyttö on laajentunut pyhiltä paikoilta yleiseksi koriste-esineeksi muun muassa puutarhoissa ja ravintoloiden ovilla.

Katso myös 
 Leijonat kulttuurissa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Komainu.net 

Japanilainen kulttuuri
Taruolennot
Taiteen aiheet
Liffey

Liffey () on Irlannin pääkaupungin Dublinin halki virtaava joki. Liffeyn lähteet ovat Wicklow’n kreivikunnassa Dublinin eteläpuolella, mutta joki koukkaa sisämaan kautta halkaisten Kildaren kreivikunnan ennen kuin kääntyy taas itään rannikkoa ja Dublinia kohti. Joen pituus on 80 km.

Liffey-joella on merkittävä rooli Dublinin symbolina James Joycen teoksissa. Joyce personifioi joen Anna Livia Plurabelle -nimiseksi naishahmoksi. Yksi joen ylittävistä silloista onkin saanut sittemmin nimekseen Anna Livia Bridge.

Liffey-joen mukaan on nimetty myös Dublinin iirinkielinen radioasema, Raidió na Life.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Irlannin joet
Dublin
Atlanttiin laskevat vesistöt
Matinkylä

Matinkylä () on  Espoon kaupunginosa. Matinkylä sijaitsee Suomenlahden rannalla Helsingin keskustasta länteen. Alue rajoittuu pohjoisessa Länsiväylään ja Olarin kaupunginosaan, lännessä Suomenojan altaaseen ja Kaitaan kaupunginosaan, idässä Gräsanojaan ja Haukilahden kaupunginosaan. Matinkylän keskiosissa on korkeita kerrostaloja, etelämpänä asutus painottuu rivitaloihin ja matalampiin kerrostaloihin. Alueella on myös jonkin verran omakotitaloja ja paritaloja. Itäosan Iirislahti ja eteläosan Nuottalahti, Nuottaniemi ja Koukkuniemi ovat pientaloalueita. Matinkylään kuuluu myös merialue useine saarineen, kuten Iso Vasikkasaari ja Miessaari.

Historia 
Matinkylän juuret ovat keskiaikaisessa Mattbyn kylässä, joka sijaitsi Matinkylän kartanon nykyisen päärakennuksen pohjoispuolella. Alueet olivat tuolloin Suomenlahden rannan välittömässä läheisyydessä, maankohoaminen on hiljalleen siirtänyt rantaviivaa etelään. Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Mattbyssä olleen neljä kantataloa. Kylään kuulunut viides talo, Biskopsby, katosi jo 1500-luvulla; sen sijainti on jäänyt arvoitukseksi. Kantatilat menettivät itsenäisen asemansa 1600-luvulla, ja niiden nimet ovat jääneet unholaan.

Matinkylän kartanon lisäksi nykyisen Matinkylän alueella sijaitsee Frisansin kartanonpaikka.

Palvelut 
Kauppakeskus Iso Omena sijaitsee Matinkylän pohjoislaidalla. Kauppakeskuksessa toimii yli 100 liikettä sekä useita Espoon kunnallisia palveluita, kuten kirjasto ja terveysasema.

Nokkalassa on uimaranta ja Nokkalan venesatama, jonka yhteydessä toimii Nokkalan Majakka. Saaristoliikenteen lautat pysähtyvät kesäisin Nokkalan satamassa.

Matinkylässä toimii kolme peruskoulua: Matinlahden koulu (luokat 1–6), Tiistilän koulu (luokat 1–10) ja ruotsinkielinen Mattlidens skola (luokat 1-9). Viimeksi mainitun yhteydessä toimii myös ruotsinkielinen lukio Mattlidens gymnasium.

Liikenne 
18. marraskuuta 2017 otettiin käyttöön Matinkylän metroasema, joka on Länsimetron ensimmäisen vaiheen pääteasema. Aseman yhteydessä toimii myös bussiterminaali. Metroasema ja bussiterminaali sijaitsevat kauppakeskus Isossa Omenassa.

Tulevaisuus 
Matinkylään on suunnitteilla Suomen suurin lukio Meri-Matti. Noin 1 350 opiskelijan lukion kustannusarvio on 40–45 miljoonaa euroa. Meri-Matin valmistuessa tiloihin siirtyy Olarin lukio. Meri-Matin lukio on tarkoitus rakentaa Tynnyripuistoon vuosina 2019-2022.

Ison Omenan lähelle on rakenteilla 18-kerroksinen asuintornitalo, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2018. 

Matinkylään Tynnyripuiston alueelle rakennetaan Espoon toiseksi suurin uimahalli, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2021. Jäähalli valmistuu 2019. Tynnyripuistoon on tulossa 2020 mennessä myös asuntoja, hotelli ja kaksi huoneistohotellia.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matinkylä-Seura ry
 Matinkylän historiaa Masa-lehdessä 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Bodominjärvi

Bodominjärvi () on järvi Keski-Espoossa Bodomin kaupunginosassa. Järvessä on kaksi pientä saarta, Storören ja Lillören. Bodominjärven itäpuolella sijaitsee Matalajärvi (). Järvi laskee eteläpäästään Oitvikenistä (Oittaanlahdesta) Oitånia (Oittaanjokea) ja Glomsånia pitkin Espoonjokeen ja edelleen Espoonlahteen (Suomenlahti). Järven syvin kohta (13 m) sijaitsee lähellä Lillörenin saarta.

Bodominjärvi on tunnettu 5. kesäkuuta 1960 järven rannalla tapahtuneesta kolmoismurhasta.

Järven käyttö virkistysalueena 

Oittaalla, joka käsittää järven lounaisrannan tienoon, on suosittu yleinen hiekkaranta ja ulkoilualue. Järvi ympäristöineen tarjoaa lisäksi monenlaisia vaihtoehtoja vapaa-ajan viettoon. Alueelle on rakennettu vuonna 2013 Angry Birds -leikkipuisto. Myös frisbeegolfin, koripallon ja rantalentopallon pelaaminen on mahdollista. 

Oittaalla on lisäksi ympäri vuoden auki oleva, Espoon kaupungin omistama ja Oittaan kartanon ylläpitämä virkistyskeskus, jossa on ulkoilijoiden iloksi mm. kahvila, ulkoiluvälinevuokraamo  (suksia, lumikenkiä, retkiluistimia, GPS-laitteita, kajakkeja, kanootteja), suksihuolto- ja voitelupiste, 100 hengen ravintola, sauna ja oma laituri, jossa on talvisin virtausmoottorilla aikaansaatu avantouintimahdollisuus. 

Lisäksi Oittaalta lähtevät valaistut latuosuudet (kesäisin ulkoilijoiden suosimat lenkkipolut), joita pitkin pääsee aina Espoon keskuspuistoon tai Nuuksioon saakka.

Bodominjärvi on lähellä Kehä III:a. Paikalle pääsee myös bussilla Espoon keskuksesta. Järven itärannalla sijaitsevaan Högnäsiin pääsee bussilla 225 Leppävaarasta.

Luonnonsuojelualueet 

Järven pienempi saari, Lillören, on luonnonsuojelualuetta lintujen pesimäaikana, jolloin maihinnousu saarelle on kielletty. Saarella pesii kalasääski.

Katso myös 
 Bodominjärven murhat
 Children of Bodom

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ulkoilukeskus - Suomen Latu Oittaa 
 Kuvia Oittaan uimarannalta

Espoon järvet
Suomen leirintäalueet
Espoonjoen vesistö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bodom
Leo Kojo

Leo Johannes Kojo (28. kesäkuuta 1917 Parikkala – 25. tammikuuta 2006 Lappeenranta) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 23.8 1942 numerolla 82. Hän oli sotilasarvoltaan vääpeli ja toimi joukkueenjohtajana 4. Rajajääkäripataljoonassa Kojo jäi sotien jälkeen Rajavartiolaitoksen palvelukseen ja eteni aina majuriksi asti. Hän kuoli 25.tammikuuta 2006 Lappeenrannassa

Ylipäällikön nimittämiskäsky 

Ylipäällikkö on pvm:llä 23.8.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi vääpeli Leo Johannes Kojon. 

Vääpeli Kojo on koko sodan ajan osoittanut erinomaista rohkeutta ja herpautumatonta taistelutahtoa toimien moneen otteeseen erilaisten tehtävien suoritukseen määrättyjen partioiden johtajana ja kunnostautuen erikoisesti syöksyryhmätehtävissä. Niinpä hän yhdessä ainoassa taistelussa tuhosi henkilökohtaisesti kasapanoksilla 25 vihollisen korsua taistelulähetin konepistoolilla pitäessä viholliset matalalla. Erään toisen kerran teki vihollinen yllättäen voimakkaan vastaiskun, jolloin vääpeli Kojo jäi yksin vihollisen keskelle. Ottaen viholliselta saaliiksi konepistoolin ja puoliautomaattikiväärin, jatkoi hän kaikesta huolimatta taistelua tulittaen vuoron perään kummallakin aseellaan. Tarkalla tulellaan kaatoi hän kolmattakymmentä vihollista, jolloin vastaisku tyrehtyi ja vääpeli Kojon avuksi ehti lisää miehiä. Vihollinen heitettiin takaisin ja meille tärkeä maastokohta pidettiin. Monessa muussa vaarallisessa tilanteessa on hän peräänantamattomalla sitkeydellään ja henkilökohtaisella rohkeudellaan kääntänyt uhkaavan vaaran kiistattomaksi voitoksi ja täten merkittävästi edesauttanut sotatoimien meille edulliseen lopputulokseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Leo Kojon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Listavaali

Listavaali on vaalitapa, jossa äänestäjä äänestää listaa ja korkeintaan toissijaisesti yksittäistä henkilöä. Listavaali voidaan järjestää enemmistövaalina tai suhteellisena vaalina. Avoimessa listavaalissa äänestäjä voi äänestää paitsi listaa, myös ehdokasta. Suljetussa listavaalissa hän voi äänestää vain listaa, jonka ehdokkaiden järjestys on ennalta määrätty.

Enemmistölistavaali ja suhteellinen listavaali
Enemmistölistavaalissa eniten ääniä saaneen listan ehdokkaat tulevat valituiksi. Suhteellisessa listavaalissa jokaiselta listalta tulee valittua niin monta ehdokasta kuin on listan suhteellinen osuus äänistä. Suhteellisuuden osuuden laskemiseen voidaan käyttää erilaisia menetelmiä kuten D'Hondtin menetelmää, Sainte-Laguën menetelmää tai siirtoäänivaalitapaa.

Vapaus valita ehdokkaiden väliltä

Suljettu ja avoin listavaali
Suljetussa listavaalissa äänestäjä äänestää vain listaa, ja kultakin listalta tulevat valituiksi ne henkilöt, jotka listan laatija (esimerkiksi puolue) on asettanut listan kärkeen. Avoimessa listavaalissa äänestäjät valitsevat äänestämältään listalta suosikkiehdokkaansa samalla kun äänestävät listaa, ja listan sisäinen läpimenojärjestys määräytyy listan ehdokkaiden äänimääristä.

Ruotsin sekamalli
Ruotsissa oli käytössä ennen vuotta 1997 suljettu listavaali, josta on siirretty puoliavoimeen listavaaliin. Ruotsissa ehdokkaat valitaan puolueen asettamassa järjestyksessä, paitsi jos joku saa 5 % (8 % 1.1.2011 saakka) puolueensa äänistä vaalipiirissä, hänet valitaan ensin. Ruotsissa ehdokkaan äänestäminen ei ole pakollista, joten muutos ei ole juurikaan vaikuttanut vaalitulokseen.

Myös Alankomaissa on käytössä puoliavoimet listat, mutta siellä ehdokkaan pitää saada yli 25% äänistä ohittaakseen puolueen asettaman järjestyksen.

Suomen malli
Suomessa eduskuntavaalit ja kunnallisvaalit toteutetaan suhteellisella, avoimella listavaalilla (D’Hondtin menetelmä).

Toisinaan suomalaisessa keskustelussa esitetään, että Suomessa pitäisi siirtyä suljettuun listavaaliin. Esimerkiksi professori Eero Paloheimo kuvailee suljetun listavaalin hyötyjä sillä, että se tekisi aatteellisia eroja puolueiden välille, vähentäisi äänien karkaamista väärille ehdokkaille siksi että puolueiden ehdokaslistat ovat liian heterogeeniset, sekä vähentäisi julkkisehdokkaiden määrää. Toisaalta suljettu listavaali veisi Paloheimon mukaan äänestäjiltä valinnan mahdollisuuksia, mikä voisi herättää protestimielialaa.

Katso myös
Henkilövaali

Lähteet

Vaalitavat
Castle Adventure

Castle Adventure on Kevin Balesin suunnittelema, vuonna 1984 julkaistu tekstiseikkailupeli PC:lle. Se on toteutettu ASCII-grafiikalla.

Tarina 

Castle Adventure edustaa niin kutsuttua "dungeon crawl"-lajityyppiä, ja siinä on taustatarinaa tuskin lainkaan: pelin alussa ruutuun tulee teksti "olet loukussa hylätyssä linnassa ja sinun pitää paeta. Linnan huhutaan olevan täynnä aarteita. Löydätkö ne kaikki?"

Peli 

Pelaaja vaikuttaa ympäristöönsä sekä näppäinkomentojen että tekstijäsentimen kautta. Ruudulla näkyvät esineet voi poimia ohjaamalla pelihahmon niiden päälle. Päästäkseen käsiksi esineisiin, joita ei näytetä ruudulla, pelaajan on kirjoitettava komentoja kuten esimerkiksi "get diamond."

Voidakseen puolustautua pelin hirviöitä vastaan ja voittaakseen ne pelihahmolla on oltava miekka. Taistelu rajoittuu hahmon ohjaamiseen hirviötä päin. Taistelun osapuolet kestävät vain tietyn määrän vahinkoa, minkä mukaan taistelun lopputulos määräytyy ja joko hirviö tai pelihahmo kuolee. Tätä ei kuitenkaan näytetä ruudulla.

Voittaakseen pelin pelaajan on löydettävä avain ja avattava sillä pelin ensimmäisessä huoneessa oleva portti päästäkseen pois linnasta.

Lähteet

Seikkailupelit
Angels Fall First

Angels Fall First on Nightwishin ensimmäinen albumi. Sen julkaisi vuonna 1997 Spinefarm Records.

Tuotanto 
Albumin ensimmäinen versio oli 500 kopion rajoitettu painos, jonka kappalelista ja kansi poikkeavat myöhemmästä versiosta. Saatuaan positiivista palautetta sekä levy-yhtiöltä että yleisöltä yhtye nauhoitti vielä neljä uutta kappaletta, jotka löytyvät albumin kokopitkältä versiolta. Rajoitetusta painoksesta on sittemmin tullut erittäin arvokas keräilykohde.

Kaupallinen menestys 
Albumi viihtyi Suomen albumilistalla yhteensä viisi viikkoa ja ylitti vuonna 2001 kultalevyyn oikeuttavan  myydyn kopion rajan.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Nightwish, sanoittanut Tuomas Holopainen ja sovittanut Nightwish sekä Tero Kinnunen.

Singlet

The Carpenter 

Nightwish / Children of Bodom / Thy Serpent -split single

 Nightwish: The Carpenter
 Children of Bodom: Red Light In My Eyes, Part 2
 Thy Serpent: Only Dust Moves...

Single vietti yhteensä 19 viikkoa Suomen singlelistalla, yltäen parhaimmillaan sijalle 3. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.

Kokoonpano 
Yhtyeen kokoonpano:
 Tuomas Holopainen – koskettimet, piano ja laulu
 Jukka Nevalainen – rummut ja lyömäsoittimet
 Tarja Turunen – laulu
 Emppu Vuorinen – sähkökitara, akustinen kitara ja basso

Vierailijat 
 Esa Lehtinen – huilut

Tekninen henkilökunta 
 Tero Kinnunen – äänitys
 Mika Jussila – masterointi
 Garry Black – kansitaide
 Toni Härkönen – yhtyeen valokuvaus

Kiertuejäsenet 
 Samppa Hirvonen – basso
 Marjaana Pellinen – taustalaulut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Levyn sanoitukset Nightwishin virallisella sivustolla.
 Kaaoszinen arvostelu (2017)

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Nightwishin albumit
Tero Kinnusen tuottamat albumit
Wishmaster

Wishmaster on Nightwishin kolmas albumi. Sen julkaisi vuonna 2000 Spinefarm Records.

Kaupallinen menestys 
Albumi kohosi suoraan Suomen virallisen albumilistan kärkisijalle kolmeksi viikoksi ja myi noina viikkoina kultalevyn verran. Joulukuuhun 2021 mennessä se on myynyt yksin Suomessa 79 000 kappaletta. Wishmaster on myös valittu kuukauden albumiksi saksalaisessa Rock Hard -lehdessä.

Tuotanto 
Wishmaster on musiikillisesti samanlainen kuin edeltäjänsä, mutta siellä on kenties vieläkin vahvempi fantasiateema. Se on Oceanbornin tavoin tyyliltään lähellä power metallia, mutta siltä löytyy myös hitaampia ja popahtavampia kappaleita kuten "Come Cover Me" sekä "Bare Grace Misery".

Vastaanotto 
Soundi-lehden Antti Mattilan mukaan Wishmaster on yhtyeen kypsin levy ja että tyylitaju on kasvanut kaikilla osa-alueilla. Arvion mukaan sovitus on kehittynyt ja albumi tavoittaa laajemman yleisön.
Albumin ansioita ovat "järkevyys ja ylöspäin pyrkivyys".

Kappalelista

Singlet

Deep Silent Complete
Deep Silent Complete
Sleepwalker (Heavy Version)

The Kinslayer
The Kinslayer

Kokoonpano
Yhtyeen kokoonpano:
 Tuomas Holopainen – syntetisaattorit
 Jukka Nevalainen – rummut, lyömäsoittimet
 Tarja Turunen – laulu
 Emppu Vuorinen – kitarat
 Sami Vänskä – basso

Vierailijat 
 Esa Lehtinen – huilu
 Sam Hardwick – puhe kappaleessa "Dead Boy's Poem"
 Ike Vil – puhe kappaleessa "The Kinslayer"

Kuoro 
 Ville Laaksonen – tenori, kuorosovitukset
 Matias Kaila – tenori
 Kimmo Kallio – baritoni
 Riku Salminen – basso
 Anssi Honkanen – basso

Muut henkilöt 
 Tero Kinnunen – äänitys ja tuotanto (Caverock Studiot)
 Mikko Karmila – äänitys (Finnvox Studiot) ja miksaus (Finnvox, huhtikuu 2000)
 Mika Jussila – masterointi (Finnvox)
 Markus Mayer – kansitaide
 Maria Sandell – sisäkansien taide
 Toni Härkönen – yhtyeen valokuvaus
 Tuomas Holopainen – kansien suunnittelu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Levyn sanoitukset Nightwishin sivuilla 

Nightwishin albumit
Vuoden 2000 albumit
Tero Kinnusen tuottamat albumit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Little Joe II

Little Joe II oli Apollo-avaruusohjelmassa käytetty kantoraketti, jolla testattiin Apollon pelastautumisjärjestelmää ja komentomoduulin laskeutumisjärjestelmää. Little Joe II:ta käytettiin kaikkiaan viidessä testissä elokuun 1963 ja tammikuun 1966 välisenä aikana.

Miehittämättömät lennot Little Joe II:lla 

 QTV 
 A-001  
 A-002 
 A-003  
 A-004  

Apollo-ohjelma
Kantoraketit
68



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 
 9. kesäkuuta - Rooman keisari Nero

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ensimmäinen vuosisata
Theodora

Theodora () on ollut seuraavien henkilöiden nimi:

 Flavia Maximiana Theodora, Rooman keisari Maximianuksen tytär ja Constantius I Chloruksen vaimo
 Theodora (noin 500–548), Bysantin keisarinna ja keisari Justinianus I:n vaimo
 Theodora, Bysantin keisarinna ja keisari Theofiloksen vaimo
 Theodora eli Theodora vanhempi, paavi Sergius III:n rakastajattaren Marozian äiti
 Theodora nuorempi, paavi Johannes XIII:n väitetty äiti
 Theodora (981–1056), Bysantin keisarinna
 Theodora Komnena (n. 1145–1182?), Jerusalemin kuningatar, Balduin III:n vaimo, Andronikos Komnenoksen rakastajatar
 Theodora (1906–1969), Kreikan ja Tanskan prinsessa; prinssi Philipin sisko
 Theodora (s. 1983), Kreikan ja Tanskan prinsessa; Kreikan viimeisen kuninkaan nuorin tytär
 Theodora Komnena, Antiokian Bohemond III:n vaimo
 Theodora Komnena, Itävallan Henrik II:n vaimo, Manuel Komnenoksen veljentytär
Perustuslaillisdemokraattinen puolue

Perustuslaillisdemokraattinen puolue (), lyh. KD, josta venäjäksi lausutuista kirjaimista [ka: de:] johdettu perustuslaillisdemokraatin rinnakkaisnimitys kadetti, myös Kansan vapauden puolue () perustettiin Venäjällä 1905 kuuluisan historioitsijan Pavel Miljukovin johdolla hänen vapauduttuaan vankilasta.

Puolueelle tuli nimensä vuoksi oman kansan talonpoikien parissa vielä oudompi maine kuin kadetit, kun lyhenne "konokradi" tarkoittaa hevosvarkaita.

Puolueen jäsenet olivat etupäässä yläluokan jäseniä, jotka kannattivat poliittisia uudistuksia. Ideologia oli sekoitus läntistä liberalismia ja nationalismia. Perustuslaillisdemokraattien joukossa oli paljon älymystöä. Puolueorganisaatio oli löyhä ja keskinäiset ristiriidat suuria.

Vuonna 1903 perustettiin Sveitsin Schaffhausenissa salainen Venäjän Vapautusliitto, jossa oli mukana sekä aatelistoa että sivistyneistöä. Tätä voi pitää Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä porvarillisena puelueorganisaationa, jolla oli jäsenistössään tuleva puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov, ja sillä oli myös äänenkannattaja, aikakauskirja Osvoboždenije. 

Ollessaan maanpaossa 1903–1904 suomalainen valtiomies, oikeus- ja valtiotieteiden professori Leo Mechelin kirjoitti perustuslaillisdemokraateille luonnoksen liberaaliksi Venäjän perustuslaiksi siltä varalta, että nämä pääsisivät valtaan ja voisivat toteuttaa sen.

Kadetit tukivat Venäjän liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltoja vastaan. Vuonna 1915 mielipide alkoi muuttua, ja Nikolai II:n kyvykkyyttä ylipäällikkönä arvosteltiin. Duumassa kadetit puolustivat Suomen perustuslaillisia oikeuksia sortovaltaa vastaan.

Maaliskuussa 1917 tapahtuneen helmikuun vallankumouksen jälkeen perustuslaillisdemokraatit saivat viisi ministerin paikkaa Venäjän väliaikaisessa hallitukseen. Pääministerinä toimi ruhtinas Georgi Lvov ja ulkoministerinä puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov. Hallitus ei kuitenkaan ollut valmis tekemään rauhaa eikä hyväksynyt Suomen vaatimuksia autonomian vahvistamiseksi vaan hajotti Suomen eduskunnan. Miljukov erotettiin toukokuussa, Lvov erosi heinäkuussa ja Aleksandr Kerenskistä tuli pääministeri.

Lokakuun vallankumouksen jälkeen kadettipuolue lakkautettiin bolševikkihallituksen määräyksellä 11. joulukuuta 1917. Bolševikkien keskuskomiteassa ainoa päätöstä vastustanut oli Josif Stalin. Syytä hänen kantaansa ei tiedetä.

Perustuslaillisdemokraattien ohjelma

 parlamentarismi perustuslaillisessa monarkiassa
 demokraattiset vapaudet
 yhtenäinen alueellinen hallintojako
 Suomen ja Puolan täysi autonomia (poikkeus edelliseen)
 maan lunastuksista korvaus
 lainsäädännöllinen ratkaisu työläiskysymykseen
 kaikkien kansojen, kansallisuuksien (uskonnon perusteella), kielten ja perinteiden kulttuurinen itsehallinto (kulttuuriautonomia)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Программа кадетов (kadettien ohjelma) 

Liberaalit puolueet
Venäjän keisarikunnan puolueet
Nenetsi

Nenetsi (jurakki, jurakkisamojedi) on uralilainen kieli, jota puhuvat nenetsit. Se kuuluu samojedikielten pohjoissamojedilaiseen ryhmään. Muita pohjoissamojedilaisia kieliä ovat enetsi, juratsi ja nganasani.

Nenetsiä puhuu vuoden 1989 tilaston mukaan 27 273 ihmistä, joista 26 730 puhujalla se on äidinkieli ja 543 puhujalla toinen kieli. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan nenetsin taitoisia oli yhteensä 31 311 (sekä ensimmäisenä että toisena kielenä puhuvat). Nenetsiä puhutaan pääasiassa Pohjois-Venäjällä Nenetsiassa, Jamalin Nenetsiassa, Taimyrissa sekä Kuolan niemimaan itäosassa. Kieli jakautuu tundra- ja metsänenetsiin. Muotojen keskinäinen ymmärrettävyys ei ole suurta.

Nenetsillä on kirjakieli, ja nenetsiksi on myös ilmestynyt jonkin verran kaunokirjallisuutta. Ensimmäinen nenetsinkielinen runoilija oli Tyko Vylko, jonka ensimmäiset runot syntyivät vuosina 1913–1914.

Kirjaimet ja äänteet

Kirjaimet
Nenetsiä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. Aakkosto on sama kuin venäjässä, mutta siinä on kolme lisäkirjainta.

Äänteet
Nenetsissä on 32 konsonanttia. Liudentuneet konsonantit (joita esiintyy myös esimerkiksi savon ja karjalan murteissa) merkitään alla olevassa taulukossa heittomerkillä.

Konsonantit

Vokaalit
Nenetsissä on seitsemän vokaaliäännettä. Pitkiä vokaaleja tai diftongeja ei ole.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Nenetsinkielinen Wikipedia hautomossa
 Nenetsi - venäjä - englanti -sanasto
 Metsänenetsit - Metsaneenetsid - Les Nenets des forêts
 tundranenetsi 
 metsänenetsi 
 Tundranenetsin kielen (kokeellinen) e-opetusohjelma
 Tundranenetsin kielen e-sanakirja

Venäjän kielet
Samojedikielet
Luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta Disney-tuotannosta

Tämä on luettelo Don Rosan Suomessa julkaistusta tuotannosta.

Aku Ankka -lehti 

Aku Ankka -lehdessä julkaistu tuotanto on julkaistu myöhemmin uudestaan myös lehden puoli- tai neljännesvuosikerroissa.

Tarinat

Muut kuvitukset

Roope-setä -lehti

Tarinat

Muut kuvitukset 

Osa piirroksista on julkaistu uudelleen lehden puolivuosikerroissa.

Aku Ankan lemmenkutsu (1992)

Kadonneen kirjaston vartijat ja muita Don Rosan parhaita (1995)

Roope Ankan elämä ja teot (1997)

Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita (1999)

Temppeliherrojen kätketty kruunu ja muita Don Rosan parhaita (2001)

Ankan siivellä (2001)

Maailman hauskin kuvasarjalehti (2001)

Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita (2003)

Sportti-Ankka (2003)

Aku Ankan parhaat (2004)

Aku Ankka ja kumppanit (2005)

Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita (2005)

Onnenankka (2006)

Roope-sedän parhaat (2007)

Roope Ankan elämä ja teot 2 (2007)

Kultaiset vuodet (2007)

Ihan Ankkana (2009)

Aku Ankan juhlakirja (2009)

Kolmen caballeron paluu ja muita Don Rosan parhaita (2009)

Pako kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita (2010)

Lähteet 
 Inducks

Don Rosa
Don Rosan Suomessa julkaistu Disney-tuotanto
Enetsi

Enetsi eli jeniseinsamojedi tarjoittaa seuraavia asioita:

 enetsi, samojedikieli
 enetsit, samojedikansa.
Akateeminen Sosialistiseura

Akateeminen Sosialistiseura (ASS) on vasemmistolainen järjestö, joka toimii Helsingin yliopiston piirissä. ASS perustettiin vuonna 1925 tieteellisen sosialismin tunnetuksi tekemistä varten.

Historia 
ASS perustettiin vuonna 1925 vasemmistososiaalidemokraattiseksi opiskelijajärjestöksi Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen seuraajaksi. ASS jäi pieneksi varhaisvaiheissaan, ja 1927 seuraan kuului vain 15 aktiivijäsentä. Nimellä haluttiin ilmeisesti antaa vastapaino kansallismieliselle Akateemiselle Karjala-Seuralle, joka hallitsi suvereenisti ylioppilaskuntaa.

ASS toimi jonkin aikaa Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa, mutta sen puoluetoimikunta erotti seuran vuonna 1937. SDP piti seuran linjaa liian vasemmistolaisena.

Seura oli vuonna 1944 yhtenä osapuolena perustamassa Suomen Kansan Demokraattista Liittoa. ASS oli yksi SKDL:n viidestä yhteisöjäsenestä, kunnes asema vuonna 1965 siirtyi valtakunnalliseksi opiskelijajärjestöksi perustetulle Sosialistiselle opiskelijaliitolle. ASS oli SOL:n suurin ja vaikutusvaltaisin jäsenjärjestö.

1970-luvulla vasemmistolainen opiskelijaliikehdintä oli erityisen voimakasta ja ASS oli liikkeen keskeinen toimija. SOL:n tärkeimpänä jäsenjärjestönä ASS oli osa taistolaista liikettä. Enimmillään Akateemiseen sosialistiseuraan kuului melkein tuhat Helsingin yliopiston opiskelijaa. 1970-luvun lopulla ASS alkoi tehdä pesäeroa taistolaisuuteen; sen piirissä seurattiin uusia yhteiskuntateoreettisia virtauksia ja alettiin esittää reaalisosialismin kritiikkiä. 1980-luvulla monet ASS:ssa toimineet henkilöt vaikuttivat Demokraattisen Vaihtoehdon perustamiseen.

Seura julkaisi 1995 manifestin Vain sosialistisella ihmiskunnalla on toivoa. 2000-luvun alkuvuosina seuran toiminta hiipui ja se miltei lakkasi olemasta, mutta muista vasemmistolaisista opiskelijajärjestöistä tulleet henkilöt alkoivat elvyttää toimintaa, ja tällä hetkellä Akateeminen Sosialistiseura on olemassa pienimuotoisena opiskelijajärjestönä.

ASS:n arkiston sijaintipaikka on Kansan Arkisto.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Akateemisen Sosialistiseuran sivut
 ASS:n manifesti

Helsingin yliopisto
Poliittiset opiskelijajärjestöt
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Pete Poskiparta

Pete Poskiparta (s. 1977 Uusikaupunki) on turkulainen ammattitaikuri ja mentalisti, joka on Suomen lisäksi esiintynyt useita kertoja Yhdysvalloissa, Espanjassa, Ruotsissa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Virossa. Poskiparta on tullut tutuksi myös useista TV-esiintymisistään. Hänen erikoisalaansa on mentalismi eli ajatustenlukua ja ennaltatietämistä kuvaava taikuus.

Pete Poskiparta on tehnyt omaa Pete Poskiparran Katutaikaa -televisio-ohjelmaa Turku TV:lle sekä esiintynyt myös Suomen pääkanavilla useissa eri ohjelmissa, kuten Älä katso (TV2), Katso pois (TV2), Mitä ihmettä (MTV3), Kestääkö kantti (TV2), Huips (TV2), Suomen Las Vegas (TV2) ja Jim Salabim Taikashow (TV2). Poskiparta on lisäksi tehnyt Taikuutta radiossa -ohjelmaa sekä paikallisradioille että valtakunnalliselle Radio Novalle ja Radio Suomipopille. Hän on myös selostanut jääkiekkoa ja koripalloa radio Auran Aalloilla vuosina 1997–2002.  

Poskiparta on alallaan ollut myös mukana eri yhdistyksissä ja järjestöissä, toimien muun muassa Suomen Taikurit ry:n varapuheenjohtajana sekä Esiintyvät Taiteilijat ry:n puheenjohtajana. Hän on myös ollut perustamassa www.taikaweb.net-taikurisivustoa ja oli liki 10 vuotta sivuston päätoimittaja. Häneltä on lisäksi julkaistu Katutaikaa-DVD vuonna 2004 sekä Ihmeitä –Taikuutta & Mentalismia -kirja vuonna 2010.

Poskiparta on ateisti ja skeptikko.

Poskiparta on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Hänet valittiin tammikuussa 2015 Vuoden taikuriksi ja hänet palkittiin kansainvälisen Psychic Entertainers Associationin myöntämällä Dunninger Memorial Awardilla New Orleansissa, Yhdysvalloissa kesäkuussa 2019.

Saavutuksia 
 Ravintolataikuuden Suomen mestari 2002
 Suomen Taikuri 2003
 Näyttämötaikuuden Suomen mestari 2003
 Close-up taikuuden suomenmestaruushopeaa 2003 
 Timo Tuomivaara -palkinto 2007
 Taikurimestari Emeritus Reijo Salminen Trofee 2013
 Vuoden Taikuri 2014
 Dunninger Memorial Award 2019

Kirjat 
 Poskiparta, Pete: Arjen mentalisti. Mielentaitojen kirja. 2017. Readme.fi.

Katso myös 
Luettelo taikureista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut.

Suomalaiset taikurit
Suomalaiset skeptikot
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Kamassin kieli

Kamassi on sammunut uralilainen kieli, jota puhuttiin Venäjällä Uralin itäpuolella. Sen katsotaan kuuluneen samojedikielten eteläsamojedilaiseen ryhmään yhdessä matorin ja selkupin kanssa, joskaan ryhmän kielet eivät välttämättä ole sen läheisempää sukua toisilleen kuin pohjoissamojedilaisille kielille.

Kamassin viimeinen puhuja 94-vuotias Klavdija Plotnikova kuoli 20. syyskuuta vuonna 1989. Kamassin kieltä on tallennettu 1740-luvulta 1960-luvulle, ja viimeisten kamassintaitajien puhetta on nauhoitettu ja videoitu paljon. Varhaisimpia kamassin tutkijoita oli Matias Aleksanteri Castrén. Hän matkusti vuonna 1847 kenttätyömatkalle kamassienkin pariin, joita silloin arveltiin olevan vielä noin 150 kielenpuhujaa. Kerätystä materiaalista syntyi kamassin kielioppi.

Kielitieteilijä Ago Künnap tallensi 1960-luvulta lähtien Plotnikovan äidinkieltä, ja tekstejä on julkaistu Tarton yliopiston Fenno-ugristica -julkaisusarjassa. 

Sittemmin kielen osaajat ovat paitsi kieleltään venäläistyneet, myös sekoittuneet maantieteellisesti muihin lähellä asuneisiin kansoihin, kuten turkinsukuisen hakassin puhujiin. Kamassin kielessä oli hyvin paljon vaikutteita turkkilaisista kielistä.

Ollessaan maanpaossa Tukholmassa 1900-luvun alussa suomalainen aktivisti ja samojedikielien tutkija Kai Donner piti turvallisuussyistä päiväkirjaansa kamassin kielellä.

Äänneoppi
Kamassilla ei ole kirjoitusjärjestelmää, joten kieltä kuvataan suomalais-ugrilaisella tarkekirjoituksella.

Vokaalit
Kamassissa on 13 vokaalia:
a, e, i, o, u, ü, ä, ö, å, ǝ, ɛ, e̮ ja i̮.

Konsonantit

Klusiilit
k, k̕, g,
t, t̕, d, ď,
p, ṕ, b, b̕,

Suhuäänteet
s, ś, š, š̕,
z, ź, ž, ž̕,
c, ć, č, č̕,
ʒ, ʒ́, ǯ, ǯ̕

Nasaalit
m, ḿ, n, ń, ŋ

Hankausäänteet
ɣ, x, x́, δ, f,

Puolivokaalit
w, j

Lateraalit ja tremulantit
l, ĺ, r, ŕ

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kamassin kielen kielioppi ja sanakirja (saksaksi)
 Kamassi e-oppikirja
 Kamassian corpus (Äänitteitä kamasseilta, kamassiksi)

Samojedikielet
Aasian kuolleet kielet
Homo sapiens idaltu

Homo sapiens idaltu on ihmisen (Homo sapiens) sukupuuttoon kuollut alalaji, joka eli yli 160 000 vuotta sitten Afrikassa. Sen fossilisoituneet jäännökset löydettiin Etiopiasta vuonna 1997 ja kuvattiin tieteellisesti vuonna 2003. Nimi idaltu tarkoittaa amharan kielessä 'vanhempaa'.

Fossiilit löytyivät Itä-Etiopiasta Afarista Herton kylän läheltä marraskuussa 1997. Löydön teki Kalifornian yliopiston paleoantropologin ja biologian professorin Tim Whiten johtama tutkimusryhmä, johon kuului myös etiopialaisia tutkijoita. Löytöön kuuluu kaksi aikuisen kalloa ja yksi lapsen kallo. Samassa löytöpaikassa oli samalta aikakaudelta peräisin olevia muiden hominidien luita, virtahepojen luita ja yli 600 kivityökalua, kuten käsikirveitä.

Kalloista täydellisin on luultavasti kuulunut aikuiselle miehelle iältään 25–35 vuotta. Hänen ylähampaansa olivat kuluneet ja aivokoppa hiukan suurempi kuin nykyihmisellä keskimäärin. Lapsi oli ollut 6–7-vuotias. Lapsen kallo ja toinen aikuisen kallo olivat liian sirpaloituneita ennallistettavaksi. Niissä havaittiin naarmuja ja muita jälkiä, jotka oli aiheutettu luultavasti hautausrituaaleissa. Vartalon luita ei löydetty, mikä viittaa tutkijoiden mukaan siihen, että kallot oli siirretty.

Löytöaikanaan fossiilit olivat varhaisimmat löytyneet Homo sapiensin fossiilit ja ensimmäiset esimerkit nykyihmisen ja sitä edeltäneiden ihmisten välimuodosta ajalta 100 000–300 000 vuotta sitten. Fossiilit eivät voi polveutua neandertalilaisista, koska ne ovat niin vanhoja ja anatomisesti niin erilaisia. Löytö vahvisti teoriaa siitä, että nykyihminen kehittyi vain Afrikassa ja levisi sieltä muualle maailmaan.

Katso myös 
 Ihmisen evoluutio

Lähteet 

Ihmisen evoluutio
Ihminen
Esihistorialliset nisäkkäät
340-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 348 eaa. Makedonian kuningas Filippos II valtaa Olynthoksen kaupungin Khalkidikessä.
 347 eaa. Kreikkalainen filosofi Platon kuolee.
 346 eaa. Filippos II vastaa Theban avunpyyntöihin ja hyökkää Fokiksen maakuntaan. Fokislaiset antautuvat Filippokselle ilman taistelua.
 344 eaa. Korinttilainen Timoleon karkotti Dionysios II:n Syrakusasta. 
 344 eaa. Plutarkhoksen mukaan 12-vuotias Aleksanteri Suuri saa hevosensa Bukefaloksen.
 343 eaa. Persian kuningas Artakserkses III valtaa Egyptin. Faarao Nektanebo II:n pakenee Nubiaan.
 343 eaa. - 341 eaa. Ensimmäinen samnilaissota Rooman valtakunnan ja samnilaisten välillä.
 342 eaa. Aleksanteri I:ä tulee Epeiroksen kuningas.
 340 eaa. Timoleon kukistaan Sisiliaan hyökänneen Karthagon.

300-luku eaa.
290-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
280-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
270-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 Keltit asettuivat Galatiaan
 Babylonin kaupunki tuhoutui
 Pyrrhos soti Rooman valtakuntaa vastaan
260-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
250-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 Aristarkhos Samoslainen ehdotti ensimmäisenä heliosentristä eli aurinkokeskistä aurinkokuntaa.

Lähteet
240-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
230-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
220-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
210-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 Toinen puunilaissota alkoi kun Hannibal valloitti Saguntumin, ja johti armeijansa etelä-Ranskan läpi Italiaan. Cannaen taistelu on kuuluisin taistelu tällä ajalla.
200-vuosikymmen eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
190-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
180-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
170-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
160-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 Tanak-tekstikokoelman nuorin osa, Danielin kirja valmistui
150-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 

(ks. ajan merkitseminen)
140-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 
 146 eaa.: Roomalaiset valloittavat Korintin
 140 eaa.: Han Wudista tulee Kiinan keisari
 140 eaa.: Simon Makkabealainen kruunataan Juudean kuninkaaksi
130-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana
120-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 

(ks. ajan merkitseminen)
110-luku eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 

(ks. ajan merkitseminen)
100-vuosikymmen eaa.



Tapahtui vuosikymmenen aikana 

(ks. ajan merkitseminen)
Cirrus (tornitalo)

Cirrus (eli Vuosaaren tornitalo) on Helsingin Vuosaaressa sijaitseva tornitalo ja Suomen korkeimpia asuinrakennuksia. Siinä on ylinnä olevan ilmanvaihtokonehuoneen lisäksi 26 maanpäällistä kerrosta ja kaksi kellarikerrosta maan alla. Rakennuksen korkeus ensimmäisen kerroksen lattiasta räystäälle on 87,5 metriä. Cirruksen ensimmäinen kerros on sisääntulokerros ja siinä on liiketiloja. 2.–25. kerrokset ovat asuinkerroksia ja 26. kerroksessa ovat talon saunatilat, kokoontumishuoneisto ja näköalaterassi. Ilmanvaihtokonehuoneen päällä on vielä pelastushelikopterille tukeutumisalusta. Cirrukseen kuuluu myös pysäköintitalo, joka on osittain maanalainen.

Suomen korkein tornitalo on nykyään Helsingin Kalasatamassa sijaitseva Majakka, toiseksi ja kolmanneksi korkeimmat sen naapuritalot Loisto ja Lumo One. Suomen neljänneksi korkein on Cirrus. Ennen Cirrusta Helsingin korkein tornitalo oli 82-metrinen Itäkeskuksen maamerkki, joka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Vuosaaren tornitalosta.

Suunnittelu ja rakentaminen 

Cirruksen rakennustyöt alkoivat lokakuussa 2004. Siinä on 140 asuntoa 24 kerroksessa. Lisäksi on kaksi maanalaista kellarikerrosta. Cirrus sijaitsee Vuosaaren uuden keskustan ytimessä osoitteessa Iiluodontie 9. Kauppakeskus Columbus, palvelukeskus Albatrossi ja Vuosaaren metroasema sijaitsevat sen läheisyydessä.

Tornista järjestettiin vuonna 1999 kansainvälinen arkkitehtikilpailu, jonka voitti tanskalainen arkkitehtitoimisto 3xNielsen ehdotuksellaan joka oli itä–länsi-suunnassa 45 metriä ja pohjois-eteläsuunassa 14 metriä leveä. Kilpailuehdotus oli ulkoväriltään musta. Asemakaavan mukainen rakennusala tontilla on neliömäinen ja vain 23 metriä leveä, joten 45 metriä leveää kilpailuehdotusrakennusta jouduttiin muuttamaan. Vuonna 2003 YIT julkaisi uuden, Lars Frank Nielsenin muokkaaman suunnitelman tornista. Rakennus oli mahdutettu tontille ja siitä oli tehty asemakaavan mukaisesti neliömäinen. Rakennuksen korkeutta oli pudotettu jonkin verran. 2004 torni sai rakennusluvan.

Tornin valutyöt aloitettiin alkuvuodesta 2005, ja talon harjannostajaisia vietettiin 15. maaliskuuta 2006. Kellarit ja ensimmäinen kerros ovat paikallavalua, ja siitä ylöspäin on käytetty paikalla valettuja välipohjia ja seinäelementtejä. Talossa on kaksi hissiä, joiden ajonopeus on 2,5 m/s ja henkilökapasiteetti 13 henkeä hissiä kohti. Asuntojen koko kasvaa ylöspäin mentäessä, ja ylimmässä kerroksessa ovat suurimmat ja kalleimmat asunnot. Cirrus valmistui syksyllä 2006.

Kuvagalleria

Rakenteilla

Valmis

Lähteet

Aiheesta muualla

 Talo-foorumin keskusteluketju tornitalosta runsaasti kuvia ja tietoa
 Emporis - Cirrus
 HS 16.9.2006: Vuosaaren Cirrus kiinnosti jonoksi saakka 
 Kuvia Cirruksen hisseistä

Helsingin asuinrakennukset
Helsingin tornitalot
Vuosaari
Paramedikalisaatio

Paramedikalisaatio merkitsee lääketiedeinstituution ulkopuolisten hoitomenetelmien eli vointihoitojen (vaihtoehtohoidot, luontaishoidot, uskomushoidot) vahvistumista. Paramedikalisaatio ja lääketieteen vahvistuminen (medikalisaatio) ovat tavallaan vastakkaisia trendejä, mutta ne ovat edenneet rinnakkain. Molemmat lujittavat ihmisten kiinnostusta omaan terveyteen.

Ei ole aivan yksiselitteistä jakoa viralliseen lääketieteelliseen hoitokäytäntöön ja vointihoitoihin. Esimerkiksi akupunktiota ei voi kiistattomasti luokittaa kumpaankaan kategoriaan; samoin on laita erilaisten vitamiinien ja hivenaineiden käytön.

Vielä 1960-luvulla lääketieteellinen lääkintä vaikutti Suomessa ylivoimaiselta verrattuna vaihtoehtoihinsa. Uskomuslääkintä tai, kuten neutraalimpi nimitys kuuluu, vointilääkintä on ollut jo kauan suosiossa mm. Yhdysvalloissa ja useimmissa Länsi-Euroopan maissa. 1980-luvulta lähtien uskomuslääkinnän markkinat ovat Suomessakin paisuneet erittäin nopeasti. Osa uskomushoitojen käytöstä on kyselytutkimusten mukaan aiheutunut lääketieteen vastaisista asenteista, mutta useimmat käyttäjät kokevat täydentävänsä lääketieteen mahdollisuuksia.

Yleisimmin käytettyjä vointihoitoja Suomessa ovat fyysiset hoidot: hieronta ja muut manipulatiiviset hoidot, fysikaaliset hoidot jne. Uskomushoitoihin kuuluviksi voidaan katsoa muun muassa parapsykologiset hoidot. Suomessa vaihtoehtoisen lääkinnän profiili on erilainen kuin muualla Euroopassa, jossa ovat korostuneet homeopatia, akupunktio ja manuaaliset hoidot. Kuppaus on muualta lähes kadonnut.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 

Lääketiede
Uskomuslääkintä
Banjul

Banjul on Gambian pääkaupunki.  Kaupunki, jota kutsuttiin nimellä Bathurst vuoteen 1973, sijaitsee St. Maryn saarella Gambia-joen suulla Atlantin rannalla.

Banjul on Gambian tärkein kaupunkialue ja maan taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Britit perustivat sen vuonna 1816 kauppapaikaksi ja edistääkseen orjakaupan lakkauttamista alueella.

 

Alkuperäisen nimensä Bathurst kaupunki sai Brittiläisen siirtomaatoimiston sihteerin Henry Bathurstin mukaan.

Vuonna 2013 Banjulissa oli noin 31 300 asukasta, mikä teki siitä vasta maan kolmanneksi suurimman kaupungin, mutta Banjulin suurkaupunkialue on maan suurin, siellä asui lähes 760 000 ihmistä.

Ilmasto 
Banjulin ilmasto on trooppinen. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun, eniten sataa elokuussa, keskimäärin noin 500 mm. Päivälämpötilat ovat tasaisesti 30–35 astetta, kuuminta on maaliskuussa, viileintä elokuussa. Yön alimmat lämpötilat ovat sadekaudella noin 22 astetta, tammikuussa noin 15 astetta.

Nähtävyyksiä 
Banjulissa sijaitsee Gambian kansallismuseo, kaksi katedraalia ja useita moskeijoita. Muista nähtävyyksistä mainittakoon vuoden 1994 vallankaappauksen kunniaksi rakennuttu Arch 22 sekä Albert Market -niminen kauppakatu.

Katso myös 
 Banjulin kansainvälinen lentoasema

Lähteet

Aiheesta muualla