Essi Sainio

Essi Katriina Sainio (s. 9. syyskuuta 1986 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan pisimpään Helsingin Jalkapalloklubia. Sainio pelasi myös muun muassa saksalaisessa Turbine Potsdamissa, jossa hän voitti ensimmäisenä suomalaisena naisten Bundesliigan mestaruuden vuonna 2009. Naisten maajoukkueessa Sainio pelasi (2006–2022) yhteensä 58 maaottelua, joista viimeiseksi jäi EM-kisojen 2022 alkulohkon päätösottelu Suomi–Saksa (0–3). Sainio pelasi urallaan enimmäkseen keskikentällä mutta pystyi pelaamaan usealla eri paikalla. Jalkapallon ohella Sainio on pelannut salibandya naisten 3. divisioonassa.

Ura

Seurajoukkueet 
Sainion kasvattajaseura on espoolainen FC Kasiysi, jonka lisäksi hän edusti juniorivuosinaan FC Espoota (2000-2003) ja FC Honkaa (2004-2005), Sainion pelaajaura pääsarjatasolla alkoi SM-sarjassa 20.4.2002 ottelussa Vaasan Sport - FC Espoo, missä hän tuli vaihdosta kentälle 66. minuutin kohdalla. Syksyllä 2005 Sainio siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, missä kuitenkin ehti pelata keväällä 2006 vain viisi SM-sarjapeliä, kunnes siirtyi useaksi vuodeksi ulkomaille. Ensin Saksan mestarijoukkue Turbine Potsdamiin vuonna 2006. Kahden ensimmäisen kauden aikana Potsdam oli kolmas ja kaudella 2008-09 Turbine Potsdamin riveissä tuli Saksan mestaruus ja Saksan Cupin (DFB-Pokal) finaalitappio. Potsdamissa Sainio voitti kaksi Saksan hallimestaruuta vuosina 2008 ja 2009. Kesällä 2009 hän siirtyi Ruotsin Damallsvenskaniin AIK Solnan riveihin, josta palasi seuraavana kesänä takaisin Saksaan SC Freiburgiin toiselle sarjatasolle 2. Bundesliigaan. Ensimmäisellä kaudella Freiburg voitti 2.Bundesliigan (etelä) mestaruuden ja Freiburg nousi takaisin pääsarjaan. Seuraavalla kaudella Sainio oli Bundesliigassa joukkueen paras maalintekijä neljällä maalillaan, vaikka kevätkausi meni loukkaantumiseen. Sainio pelasi Freiburgissa vuoteen 2012 saakka ja oli sen jälkeen poissa pelikentiltä kahden kauden ajan. Vuonna 2015 hän teki paluun Naisten Liigaan HJK:n joukkueessa. 

Sarjaotteluiden lisäksi Sainio on pelannut eri seuroissa kansallisissa cup-kilpailuissa seuraavasti: 2002–03 FC Espoo (5 ottelua / 1 maali), 2004 MPS (0/0), 2004–05 Honka Espoo (5/3), 2006 HJK (0/0), 2006–09 Turbine Potsdam (8/4), 2009 AIK Solna (0/0), 2010–12 SC Freiburg (4/1) sekä 2015–21 HJK:ssa (19 ottelua ja 10 maalia). Kausi 2021 Cupin osalta jäi loukkaantumisen vuoksi kokonaan väliin. Kaudella 2022 HJK hävisi loppuottelussa Åland Unitedille 0:2. Yhteensä cup-kilpailuissa 45 ottelua ja 20 maalia (tilanne 02.10.2022). Lisäksi Sainio on pelannut saksalaisessa Turbine Potsdamissa kaksi Naisten Uefa Cupin (nyk. Mestarien liigan) ottelua (0 maalia) kaudella 2006/07. Suomeen paluun jälkeen sekä HJK että Sainio olivat peräti 14 vuotta poissa Eurokentiltä. Marraskuussa 2020 Sainio pelasi koko ottelun Islannissa ottelussa Valur Reykjavik - HJK 3-0, mikä oli Sainion kolmas Euro-ottelu. Kaikkiaan Sainiolle tuli kaudella 2020 täyteen 300 seurajoukkueottelua 29.8.2020 pelatussa ottelussa KuPS–HJK. Naisten Mestarien liigan 1.karsintakierroksella 2020/21 ottelussa Valur Reykjavik - HJK 3-0 Sainio pelasi myös koko ottelun. Sainio on seurajoukkueessaan HJK:ssa ollut kahdesti ehdolla Naisten liigan/Kansallisen liigan parhaan keskikenttäpelaajan palkinnon saajaksi vuosina 2019 ja 2020. Peliuransa aikana Sainiolle tuli yli 30.000 peliminuuttia (liiga, cup, maajoukkue yms), mitä suurempaa määrää ei toistaiseksi ole suomalaisilla maajoukkuepelaajilla ole todettuna.

Sainio osallistui lisäksi HJK:n paluuvuonna 2015 Palloliiton järjestämään valmentajakurssille minkä seurauksena 2017 Sainiolle myönnettiin valmentajan B-lisenssi.

Maajoukkue 
Sainion maajoukkueura alkoi 19-vuotiaana Tampereen Ratinan stadionilla 6.5.2006 MM-karsintaottelussa Suomi - Belgia.3-0. Tuossa ottelussa Sainio pelasi täydet minuutit. Sainio loukkaantui kuitenkin nuorten MM-kisoissa 2006 heti perään ja oli jonkin aikaa sivussa maaotteluista. Talvella 2007 Algarven turnauksessa Suomi - Ruotsi ottelussa Sainio loukkaantui uudelleen jo 8. peliminuutilla ja turnaus päättyi siihen. Paluu maajoukkueeseen tapahtui vasta talvella 2008. Sainio on pelannut Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa 54 ottelua. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän kuului Suomen aloituskokoonpanoon kahdessa alkulohko-ottelussa sekä puolivälieräottelussa Englantia vastaan. Nuorten maajoukkueissa hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa kotikisoissa 2004 sekä 2005 Suomen selviytyessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006.

Sainio palasi maajoukkueeseen vaihtopelaajana lokakuussa 2020 EM-karsintaotteluun Skotlantia vastaan Helsingin Bolt-Areenalla Suomen voittaessa 1–0. Hänen edellisestä maaottelustaan oli tuolloin kulunut lähes yhdeksän vuotta. Seuraavissa MM-karsinnoissa Sainio pelasi avauksessa 50. maaottelunsa Georgia - Suomi 0–3 (21.10.2021). Edellinen MM-karsintaottelu Sainiolla oli viikkoa vaille 12 vuotta aiemmin (28.10.2009 Portugali - Suomi 0–1). Englannin EM-kisoissa 2022 sekä Essi Sainio että Linda Sällström palasivat lähes 13 vuoden ennätyksellisen pitkän tauon jälkeen EM-kisoihin ottelussa 8.7.2022 Espanja - Suomi 4-1. Linda Sällström teki avausmaalin alle minuutin pelaamisen jälkeen. Sainio tuli kentälle puoliajalla, joten Sainiolle tuli 83 minuuttia pitempi "ennätys" kuin Sällströmille edellisestä EM-lopputurnauspelistä, mikä oli Turussa 3.9.2009 EM-puolivälierä Suomi - Englanti 2-3. Lohkon toisessa ottelussa Tanska - Suomi 1-0, Sainio pelasi koko ottelun. Lohkon päätöspelissä Sainio tuli vaihdosta 65. minuutilla Saksaa vastaan 0-3 tilanteessa. Lisämaaleja ei enää tullut. Kun Linda Sällström tuli vaihtoon 80.minuutilla, oli Sainio viimeinen Suomen EM-kotikisojen Turun puolivälierässä olleista pelaajista joka oli arvokisoissa kentällä. Kolme muuta Tinja-Riikka Korpela, Tuija Hyyrynen ja Anna Westerlund sairastuivat kesken turnauksen. Sainio ilmoitti Palloliiton tiedotteesa 15.8.2022 peliuran päättymisestä Maajoukkueessa 16.7.2022 pelattuun Suomi - Saksa 0-3 EM-alkulohkon otteluun. Kaikkiaan nuorten ja ikäluokkien sekä A-maajoukkueotteluita Sainiolle kertyi 101.

Saavutukset 
 Saksan Bundesliigan mestaruus 2009
 Saksan DFP-pokaalin loppuottelu 2009 (DFB-Vereinspokal -mitali)
 Saksan 2.Bundesliigan (etelä) mestaruus 2011
 Suomen mestaruus 2019
 SM-hopea 2018, 2022
 SM-pronssi 2006, 2017
 Suomen cup 2017, 2019
 Suomen cupin loppuottelu 2015, 2022
 Saksan hallimestaruus (DFB-Hallenpokal) 2008, 2009
 Helsinki Cup hopeaa (FC Espoo) B-tytöt 2001
 Palloliiton piirimestaruus 2001 (Uusimaa) B-tytöt pronssia

Palkintoja 
 Helsinki Cup palkinto 2001 TB-17
 Vuoden tyttöpelaaja 2006 (Suomen Palloliitto)
 Joukkueen maalikuningatar 2011/12 (SC Freiburg)
 Joukkueen maalikuningatar 2020 (HJK)
Heimo Laaksonen ja Paavo Einiö -kiertopalkinto 2019 (HJK Helsinki)
HJK Forzan jäsenten valitsema vuoden pelaaja 2020, 2021 ja 2022
Suomen Palloliiton ansiomerkki 2022
Kansallinen liiga. Tähtipörssin voitto 2022.

Tilastot

Pelaajaura seura- ja maajoukkueissa 

Tilanne 27. kesäkuuta 2022. Tilastossa päättyneen kauden 2021 aikaiset ottelut.

 kaudella 2021 Sainio sai ottelussa HPS - HJK suoran punaisen. Lukema ei sisälly varoitusmäärään.

Pokal- ja Cup- ottelut

Europokaali ottelut

Maaottelut MM-/EM-karsinnat

Maajoukkueturnaukset

Muut maaottelut

Nuorten arvokisat ja U-maaottelut 

Peliminuuteissa on jonkinverran eroja eri lähteissä Fifa, Uefa, Palloliitto, DFB ja Ruotsin palloliitto tai HJK.
U17 otteluissa peliaika 80 minuuttia.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt