joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kainuun rastiviikko

Kainuun Rastiviikko on Suomessa, Kainuun maakunnassa vuosittain järjestettävä kansainvälinen suunnistusviikko. Kainuun rastiviikon järjestää Kainuun Rastiviikko ry. Se on yksi Suomen Suunnistusliiton kauden päätapahtumista.

Ensimmäinen Kainuun rastiviikko järjestettiin vuonna 1966. Sen jälkeen tapahtuma on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuosia 1974 ja 2014.

Ensimmäiselle rastiviikolle osallistui 315 suunnistajaa. Tapahtuman osanottoennätys on vuodelta 2013, jolloin kilpasarjoihin osallistui  9106 suunnistajaa.

Taustaa

Kainuun rastiviikon järjestäjiksi ovat vakiintuneet viime vuosikymmeninä kainuulaiset suunnistusseurat Kajaanin Suunnistajat, Kuhmon Peurat, Puolangan Ryhti, Sotkamon Jymy ja Suomussalmen Rasti, jotka vastaavat vuorovuosin rastiviikon järjestämisestä. Tapahtuman jatkuvasta kehityksestä ja tunnettuuden kasvattamisesta vastaa Kainuun Rastiviikko ry, joka myös valvoo erilaisten tapahtumaa koskevien sopimusten noudattamista Suomen Suunnistusliiton kanssa.

Suurin osa tapahtumaan osallistuvista on suomalaisia kilpa- ja kuntosuunnistajia.

Rakenne ja säännöt

Rastiviikolle ilmoittautuminen tapahtuu kolmessa portaassa. Ensimmäinen ilmoittautumisporras päättyy tammikuun lopussa ja seuraavat maaliskuun ja toukokuun lopussa. Osallistumisen hinta on sitä edullisempi, mitä aiemmassa portaassa suunnistaja ilmoittautumisensa tekee. Suunnistajan on kuuluttava johonkin suunnistusseuraan, mikäli hän haluaa osallistua kilpasarjoihin. Kuntosarjoihin osallistumiseen suunnistajan ei tarvitse kuulua seuraan.

Kainuun Rastiviikon kunkin vuoden kilpasuunnistusmaasto on kielletty vähintään yksi vuosi ennen Rastiviikkoa. Normaalisti kilpailualue pyritään kieltämään 2–4 vuotta ennen Rastiviikon järjestämistä. Kielletyillä kilpailualueilla pyritään siihen, etteivät suunnistajat voi tutustua maastoon ennen kilpailuja, vaan kaikille osallistujille pyritään antamaan yhtäläiset mahdollisuudet suunnistukseen.

Rastiviikolla suunnistetaan neljänä kilpailupäivänä yhteensä neljä osakilpailua. Näiden osakilpailujen välille on sijoitettu kaksi välipäivää.

Eri sarjojen voittajat ratkaistaan neljän osakilpailun yhteistuloksella. Eliittisarjojen kolme parasta saavat rahapalkinnot.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kainuun Rastiviikon kotisivut

Kainuu
Suomen suunnistuskilpailut
Troitse-Sergijevin luostari

Troitse-Sergijevin luostari tai Troitse-Sergijevin lavra (, ) on luostarialue Venäjällä Sergijev Posadissa, 70 kilometriä Moskovasta koilliseen. Se on nykyisin Venäjän ortodoksisen kirkon tärkeimpiä keskuksia.

Luostarialue on UNESCOn maailmanperintöluetteloon kuuluva kulttuurikohde vuodesta 1993.

Ensimmäisen luostarin alueelle perusti Sergei Radonežilainen vuonna 1345. Hän rakensi puisen Pyhän Kolminaisuuden kirkon Makovetsin kukkulalle. Pääosa nykyisestä lavrasta rakennettiin 1400–1700-luvuilla, ajalle ominaiseen sotilaalliseen tyyliin, koska uskonnollisen merkityksen lisäksi luostarit toimivat tuolloin väestön suojapaikkoina levottomuuksien uhatessa. Linnoitusmuotoon sisältyvät aluetta ympäröivä muuri ja sen kolmetoista tornia. Tsaari Boris Godunov on haudattu luostarin pääkirkkoon, Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraaliin, joka on kopio Kremlin katedraalista, ja symboloi valtiovaltaa. Kirkossa on kapeat, korkeat ikkunat kahdessa kerroksessa, paksut valkeat seinät ja siniset ja kultaiset, liekkien muotoiset kupolit, jotka symboloivat sitä että rukouksen on oltava palava kuin liekki.

Lavran aarteiden joukossa on Andrei Rubljovin kuuluisa ikoni ”Pyhä kolminaisuus”, joka siirrettiin myöhemmin Moskovaan Tretjakovin galleriaan.

Lähteet 

Venäjän luostarit
Unescon maailmanperintökohteet Venäjällä
Lavrat
Moskovan alue
NS Otto Hahn

NS Otto Hahn on yksi neljästä koskaan rakennetusta ydinkäyttöisestä rahtilaivasta. Ydinkäyttöisen rahtilaivatyypin suunnittelu aloitettiin Saksassa vuonna 1960, ja Otto Hahnin kölinlasku oli 1963, vesillelasku suoritettiin 1964. Alus nimettiin Nobel-palkitun kemistin Otto Hahnin mukaan. Hahn onnistui ensimmäisenä halkaisemaan uraaniatomin, ja todisti ydinfission olevan mahdollista. NS Otto Hahn aloitti kaupallisen toiminnan lokakuussa 1968. GKSS-tutkimusinstituutin operoima alus toimi erityisesti testilaivana ydintekniikan siviilisovelluksille.

Aluksen kaupallinen käyttö ei ollut täysin ongelmatonta. Monet maat estivät ydinkäyttöisen laivan pääsyn satamiinsa tai vaativat Saksaa antamaan takeet laivan turvallisuudesta. Vuonna 1972 aluksen ydinreaktoriin vaihdettiin uudet uraanisauvat. Siihen mennessä alus oli purjehtinut 250 000 meripeninkulmaa (463 000 km). Ydinreaktorista luovuttiin lopulta 1979, koska aluksen rahoittajat eivät halunneet maksaa toista uraanisauvojen vaihtoa. Otto Hahn siirtyi telakalle, jossa sen reaktori poistettiin, ja alus varustettiin tavanomaisella dieselkoneistolla. Yhdeksän vuoden aikana alus ehti purjehtia  650 000 meripeninkulmaa (1 200 000 km) ja vierailla 33 satamassa 22 maassa.

Vuodesta 1983 alus on ollut käytössä dieselkäyttöisenä muun muassa nimillä MS Trophy, MS Norasia Susan, MS Norasia Helga, Hua Kang He ja MS Madre. Alus romutettiin vuonna 2009.

Ominaisuudet 
 Suurin vetoisuus: 26 200 tonnia
 Pituus: 164,3 m vesirajassa, 172,0 m Suurin
 Leveys: 23,4 m
 Freeboard: 5,3 m 
 Kapasiteetti: 14,040 rekisteritonnia (tai 39,760 m³)
 Propulsio: Ydinkäyttöinen
 Nopeus: 15,75 solmua (29 km/h)
 Vesitiiviitä osastoja: 14
 Rahtiruumia: 6
 Miehistö: 63 miehistön jäsentä + max 35 tutkijaa
 Reaktori
 Teho: 38 MW

 Paine: 8,3 MPa
 Lämpötila: 300 °C
 Polttoaine: 1.7 tonnia 3.5–6.6 % uraania
 Toiminta-aika yhdellä polttoainelatauksella: 900 päivää

 Valmistaja: Deutsche Babcock & Wilcox-Dampfkesselwerke AG und Internationale Atomreaktorbau GmbH

Katso myös
 Luettelo ydinkäyttöisistä siviilialuksista

Lähteet  

Otto Hahn
Ostoskanava

Ostoskanavat ovat mainosrahoitteisilla televisiokanavilla näkyviä ohjelmia, joissa markkinoidaan erilaisia tuotteita. Kyseiset tuotteet ovat uusia Suomen markkinoilla, ja ovat alun perin yleensä Yhdysvalloista, mutta myös suomalaisia tuotteita on markkinoitu, kuten Aromipesä.

Suomessa Kolmoskanava alkoi lähettää Ostoskanava-ohjelmaa 7. syyskuuta 1992. Ohjelma on jatkunut MTV3-kanavalla vuodesta 1993 alkaen. Nykyään MTV3, Sub ja Ava esittävät ohjelmaa nimellä Ostoskanava Tvins.com ja Valitut Palat Collection. Myös TV5, Kutonen ja Frii esittävät ohjelmaa nimellä TV Shop ja Valitut Palat Collection. Samaa konseptia noudattava ohjelma oli aikaisemmin myös Nelosen, Jimin, Livin ja Nelonen Plussan ohjelmistossa nimellä Ostosruutu. Valitut Palat Collection pyörii kuitenkin Nelosella.

Tyypillisiä ostoskanavien tuotteita
 sähköiset tai mekaaniset kuntoilulaitteet
 siivousvälineet
 keittiövälineet
 asusteet
 Omega-3-kapselit

Lähteet
 http://www.tvshop.com/FI/ 
 http://www.telkku.com

Viitteet

Televisio-ohjelmat
Robert Garrett

Robert S. Garrett (24. toukokuuta 1875 Baltimore County, Maryland – 25. huhtikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen urheilija. Hän oli ensimmäinen kiekonheiton ja kuulantyönnön olympiavoittaja nykyaikaisissa olympialaisissa.

Garrett tuli varakkaasta perheestä ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän menestyi opiskelijavuosinaan hyvin yleisurheilussa ja oli yliopistonsa joukkueen kapteeni. Garrettin päälaji oli kuula, vaikka hän osallistui usein myös hyppylajeihin. Kun hän oli päättänyt osallistua vuoden 1896 kesäolympialaisiin, professori William Milligan Sloane suositteli Garrettia osallistumaan myös kiekonheittoon. 

Antiikin kisojen tuntijoiden avulla he laativat piirustukset kiekosta ja Garrett palkkasi sepän tekemään kiekon. Se painoi melkein 14 kiloa ja sitä oli mahdotonta heittää. Niinpä Garrett päätti luopua kiekonheitosta. Garrett maksoi omansa ja kolmen opiskelukaverinsa matkan Ateenaan; Francis Lane oli kolmas 100 metrin juoksussa, Herbert Jamison oli toinen 400 metrin juoksussa ja Albert Tyler toinen seiväshypyssä. Kun Garrett sai tietää, että oikea kiekko painoi vain 2 kiloa, hän päätti osallistua kiekonheittoon huvin vuoksi. Koska kyseessä oli ensimmäinen kansainvälinen kiekkokisa, useimmat kilpailuun osallistuneet eivät olleet koskaan heittäneet kiekkoa, joten tyylejäkin oli erilaisia. Jotkut kilpailijat, kuten ennakkosuosikkeina olleet kreikkalaiset, nostivat heiton tyylikkäästi klassisesta diskobolos-asennosta. Jotkut, kuten Garrett, pyörähtivät nykyaikaiseen tyyliin pari kertaa ennen heittoa, sillä seurauksella, että katsojatkin olivat välillä vaarassa. Garrett voitti kilpailun tuloksella 29,15 m, kreikkalaisen Panagiotis Paraskevopuloksen jäädessä kakkoseksi 20 sentin erolla.

Garrett voitti myös kuulantyönnön 11,22 metrin työnnöllään, tuli toiseksi korkeushypyssä tasatuloksella 165 cm James Connollyn kanssa ja tuli toiseksi pituushypyssä tuloksella 600 senttimetriä. Vuoden 1900 olympialaisissa Garrett sijoittui kolmanneksi kuulantyönnössä tuloksella 12,37 ja vauhdittomassa kolmiloikassa tuloksella 9,50. Hän ei osallistunut kiekonheittoon, koska kisa oli sunnuntaina. Garrett oli myös köydenvetojoukkueen jäsen, joka ei kuitenkaan osallistunut kilpailuun, koska kolme kuudesta joukkueen jäsenestä oli heittämässä moukaria.

Garrettin Ateenan voittotulokset kuulantyönnössä ja kiekonheitossa olivat lajien ensimmäiset olympiaennätykset.

Myöhemmin Garettista tuli pankkiiri ja tieteiden tukija, erityisesti historian ja arkeologian. Hän auttoi organisoimaan ja rahoittamaan arkeologisen tutkimusmatkan Syyriaan, jonka johdossa oli tohtori John M. T. Finney. Hänen harrastuksenaan oli keski- ja renessanssinaikaisten kirjoitusten keräily. Vuonna 1942 hän lahjoitti yli 10 000 kirjoituksen kokoelmansa Princetonin yliopistolle.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Yhdysvaltalaiset kiekonheittäjät
Yhdysvaltalaiset kuulantyöntäjät
Yhdysvaltalaiset korkeushyppääjät
Yhdysvaltalaiset pituushyppääjät
Yhdysvaltalaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Markus Rühl

Markus Rühl (s. 22. helmikuuta 1972 Darmstadt, Länsi-Saksa) on saksalainen kehonrakentaja. Hän on lajissaan Saksan mestari ja monikertainen Mr. Olympia -finalisti. Rühl on myös tehnyt useita treenauselokuvia. 

Rühl aloitti harjoittelun 19-vuotiaana. Neljän vuoden harjoittelun jälkeen ensimmäinen yritys kilpailuun 1994 jäi kuitenkin olkapäävamman vuoksi yritykseksi. Hänen paras sijoituksensa Mr. Olympiassa on viides sija vuonna 2005.

Saavutukset 
2009 Mr. Olympia - 15.
2009 New York Pro - 3. 
2006 IFBB Itävalta Pro Grand Prix - 3.
2006 Mr. Olympia - 8.
2005 Mr. Olympia - 15.
2004 Mr. Olympia - 5.
2003 Arnold Classic - 3.
2002 Mr. Olympia - 8.
2002 Night of Champions XIV - 1.
2002 Toronto Pro Classic - 2.
2001 Mr. Olympia - 14.
2000 MR OLYMPIA - 7.
2000 JOE WEIDER'S WORLD PRO CUP - 5.
2000 Grand Prix England - 5.
2000 Night of Champions - IFBB -- 2.
2000 Toronto Pro - IFBB -- 1.
1999 Grand Prix England - IFBB -- 7.
1999 Joe Weiders Pro World - IFBB -- 7.
1999 Mr. Olympia - IFBB -- 10.
1999 Night of Champions - IFBB -- 4.
1995 NPC Jr. kansalliset mestaruudet -- 2.
1994 NPC Jr. USA Championships -- 3. kevyt-raskassarja
1993 East Coast Championships -- 1.
1990 NPC Tournament of Champions -- 3.

Treenauselokuvat 
XXXL-Big beyond belief - 2000
Made in Germany - 2004
Big and Loving It - 2007

Lähteet
Bodybuilders.com

Viitteet

Aiheesta muualla
 Markus Rühlin virallinen verkkosivusto 

Saksalaiset kehonrakentajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Rovaniemen rautatieasema

Rovaniemen rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Rovaniemen kaupungissa Lapin maakunnassa. Liikennepaikka sijaitsee Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla , ja se oli ennen vuotta 2014 Suomen rataverkon sähköistetyn osuuden pohjoisin liikennepaikka. Rataosan Rovaniemi-Kemijärvi sähköistys valmistui alkuvuonna 2014. Nykyisin käytössä oleva rautatieasemarakennus on järjestyksessään viides. Kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta yksi. IC 24 Helsinkiin käyttää kuitenkin joinakin päivinä raidetta 3.

Rovaniemen ratapihalla sijaitsi viimeinen Suomen rataverkolla käytössä ollut kankiasetinlaite. Tämä mekaaninen asetinlaite poistettiin käytöstä ja purettiin 21. toukokuuta 2006, ja se korvattiin tietokoneasetinlaitteella.

Asemarakennus 
Rovaniemen nykyinen rautatieasematalo ravintoloineen avattiin yleisölle ja liikenteelle helmikuussa 1954. Silloin ensimmäisessä kerroksessa sijaitsivat aseman toimisto, asemaravintola sekä keittiö ja tavaraliikenneosasto. Toisessa kerroksessa olivat virkailijoiden toimistot ja asemakassa. Kellarikerrokseen oli sijoitettu mm. varastotilat.

Asemaravintolan ohessa toimi levydivari.

Vanha asemarakennus 
Rovaniemen vanha, vuonna 1909 valmistunut asemarakennus on yhä pystyssä Rovaniemen keskustassa. Vuosien varrella rakennuksessa on toiminut mm. kuvataidekoulu. Vuosien aikana vanhan asemarakennuksen käyttötarkoitusta ja kohtaloa on pohdittu useaan kertaan; säilyttää, myydä vai purkaa uudisrakentamisen edestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Asema VR:n sivuilla
 Rovaniemen asemaravintola

Lapin henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Rautatieasema
Loukusa

Loukusa eli Loukuskylä on kylä Taivalkosken kunnassa. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta Posioon päin seututien 863 varrella.

Kylän tärkeimpänä elinkeinona on ollut maatalous, mutta se on vähentynyt nykypäivänä. 

Kylällä ei ole esimerkiksi omaa postia tai kauppaa. Kylällä on ollut toiminnassa myös koulu, joka lakkautettiin vuonna 1998. Nykyisin koulurakennus on yksityiskäytössä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Loukuskylä 

Taivalkosken kylät
Hellroad Caravan


Hellroad Caravan on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhain neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. helmikuuta 2006. Albumi esitteli varsin suoraviivaista stoner rockia ja groovia heavyä soittavan kokoonpanon. Kosketinsoitinten rooli jäi pieneksi, psykedeliaa oli vain mausteena ja jyrisevä basso- ja kitarasoundi korostui.

Suuri muutos edellisiin levyihin verrattuna oli laulaja Joãnitor Muurisen korvautuminen Pasi Koskisella (Ajattara, ex-Amorphis). Mukana ei myöskään ole edellisellä The Exploder -levyllä koskettimia soittanutta Kasper Mårtensonia.

Levy muodostaa varsin tasapainoisen kokonaisuuden, jolla yhtye palaa selkeästi stoner-juurilleen. Pasi Koskisella on vankka osuus levyllä, sillä hän on sanoittanut levyn kappaleet lukuun ottamatta ”Back in the Red” -raitaa, jonka on sanoittanut Oppu Laine.

Levyn kolmas kappale ”Spaceball” julkaistiin siglenä, ja se kävi Suomen singlelistan ykkösenä. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Jari Koskela.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Junior (Mikko Pietinen) – rummut
 Oppu (Olli-Pekka Laine) – bassokitara
 Ile (Ilkka Laaksomaa) – kitara
 Pasi (Pasi Koskinen) – laulu

Vierailevat muusikot 
 Henri Urponpoika Sorvali – kosketinsoittimet
 Esa Holopainen – kitara

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Levyarvostelu Imperiumi.net-sivustolla

Vuoden 2006 albumit
Mannhain albumit
Evil Under the Sun (albumi)


Evil Under the Sun on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhain toinen albumi, joka julkaistiin marraskuussa 2002. Levy sisältää myös Elvis-aiheisen videon Spiritraiser, jonka on ohjannut Tuukka Temonen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Junior (Mikko Pietinen) – rummut
 Ile (Ilkka Laaksomaa) – kitara
 Joanitor (Jani Muurinen) – laulu
 Oppu (Olli-Pekka Laine) – bassokitara

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Evil Under the Sun
Evil Under the Sun
The Exploder


The Exploder on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhai-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2004. Albumi on edeltäjiään kokeellisempi ja samalla hajanaisempi. Sillä on enemmän vaikutteita progressiivisesta metallista, 1970-luvun heavy metalista ja psykedeelisestä rockista. Levyllä soittaa myös aiemmin Amorphiksessa vaikuttanut kosketinsoittaja Kasper Mårtenson.

Muutaman nopeatempoisen ja tiukan kappaleen (kuten aloitusraita ”Mr. Out of Sight” ja ”Rock to the Top”) lisäksi levyllä on niistä tyyliltään paljon poikkeavia kappaleita. Esimerkiksi ”TNT Mountain” on hidas, blues-vaikutteinen kappale. Myös taustoja muutamilla raidolla laulava Maria Hänninen tuo levylle sekä blues-tunnelmaa että raskautta.

Kappaleesta ”Rock to the Top” on kuvattu musiikkivideo, jonka on ohjannut Teemu Nikki. Video julkaistiin myös Spinefarm Recordsin Hard Covers Special Edition -julkaisun DVD-levyllä. Video on eräänlainen pastissi, joka mukailee Horace McCoyn romaaniin perustuvaa, Sydney Pollackin vuonna 1969 ohjaamaa elokuvaa Ammutaanhan hevosiakin.

Kappaleet 
 Mr. Out of Sight
 Lonesome
 Broken Shains
 Rock to the Top
 TNT Mountain
 Two Roads
 Behind the Trees
 Error ’67
 Heads Against the Stones
 Black Water Swan

Kokoonpano 
 Junior (Mikko Pietinen) – rummut
 Ile (Ilkka Laaksomaa) – kitara
 Joanitor (Jani Muurinen) – laulu
 Oppu (Olli-Pekka Laine) – bassokitara
 Kasper (Kasper Mårtenson) – kosketinsoittimet

Vierailijat 
 Maria Hänninen – taustalaulu raidoilla 1, 4, 7 ja 8
 Esa Kuloniemi – slide-kitara raidoilla 5 ja 7

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Mannhain albumit
Jämsänjoki

Jämsänjoki laskee Kankarisvedestä Päijänteeseen Jämsänkosken ja Jämsän kautta. Joen pituus on noin 15 kilometriä. Joen valuma-alue on 1448,3 km²; valuma-alueen soista peräisin oleva humus värjää joen veden ruskeaksi.

Jämsänjoen varrelle 1950-luvulta alkaen rakennettu paperiteollisuus kuormitti jokea huomattavasti. Vasta 1980-luvulla alettiin ongelmaan kiinnittää huomiota, ja veden laatu alkoi hiljalleen palautua. Uusi jätevedenpuhdistamo otettiin käyttöön elokuussa 1990, ja jo samana syksynä jokeen ilmestyi syömäkelpoisia haukia. Nykyään Jämsänjoki on virkistyskalastuksen kannalta melko merkittävä joki. Vaelluskala ei kuitenkaan pääse nousemaan jokea ylös, sillä Jämsänkoskella ja Koskenpäällä joki on padottu. Jämsänjoki ja sen latvavedet muodostavat tunnetun Wanhan Witosen melontareitin.

Joen varrella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Muun muassa Virmapyhän uhri- ja palvontapaikka sijaitsee Jämsänjoen varrella. Virmapyhänvuori sijaitsee Virmapyhän itärannalla, sen huippu on noin 130 metriä merenpintaa korkeammalla eli noin 50 metriä joen pintaa korkeammalla.

Jämsänjoen syvin kohta on 11 metriä. Se sijaitsee Jämsän keskustassa eli Seppolassa noin 200 metriä Seppolan sillalta kaakkoon. Joen alajuoksulla Virmapyhän kohdalla on 8,5 metrin syvänne, ja noin kilometri joen suusta pohjoiseen on 9,2 metrin syvänne.

Jämsänjoen suualue (14.511) on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue (14.51) ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue (14.5). Jämsänjoen suualueeseen kuuluu Jämsänjoen ohella kolme järveksi luokiteltua vakavettä: Tuuralammi, Leilahti ja Jämsän maauimala.

Jämsän reitti 
Jämsänjoki on Multialta alkavan Jämsän reitin eteläisin osuus. Ohessa reitin kulku Petäjävedeltä Päijänteelle, eli reitin keski- ja eteläosa. Suluissa pinnankorkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:

Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1) → Hankakoski (109,9) → Piesasjärvi (108,5) → Suolijoki (108,2) → Koskelanlammanne (108,2) → Salosvesi (102,5) → Kalmavesi (102,4) → Siniänvirta → Siniäinen → Survosenkoski → Iso Rautavesi (100,0) → Rautavirta / Vähä Rautavirta → Uuttana (99,9) → Juusanvirta → Myllykoski → Pirttijärvi (98,2) → Luomenvirta → Lahnajärvi (98,0) → Väännäkoski → Kankarisvesi (97,8) → Naiskoski / Rekolankoski → Koskikeskinen (92,2) → Patalankoski → Jämsänjoki (78,3) → Päijänne (78,3).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kankarisvesi Järviwiki-sivustossa

Suomen joet
Jämsänjoen alue
Jämsänkoski
Jämsän luonto
The Sons of Yesterday’s Black Grouse


The Sons of Yesterday’s Black Grouse on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhain esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.

Levyn päättävä ”100 000 Years” on cover-versio alun perin Kissin esikoislevyllä Kiss ilmestyneestä kappaleesta.

Kappaleet 
 Gazers of the Red-Hot Stones 
 She’s One of a Kind 
 No Need to Follow 
 Only for the Sake of Losing 
 Cloudberry Jam 
 Spender 
 Lowbrow 
 Inhuman Woman 
 So I Said 
 100 000 Years (Stanley/Simmons)

Kokoonpano 
 Junior (Mikko Pietinen) – rummut
 Oppu (Olli-Pekka Laine) – bassokitara
 Joanitor (Jani Muurinen) – laulu
 Ile (Ilkka Laaksomaa) – kitara

Vierailevat muusikot 
 Kasper Mårtenson – kosketinsoittimet
 Tommy Mansikka-Aho – didgeridoo

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2001 esikoisalbumit
Mannhain albumit
Pysyvän tilan teoria

Pysyvän tilan teoria on epästandardi kosmologinen teoria, jonka mukaan kaikkeus laajenee, mutta sen tiheys, säilyy vakiona sillä tyhjästä syntyy jatkuvasti uutta ainetta. Tämä malli pyrki yhdistämään havainnot ja ikuisen kaikkeuden, jolla ei ole alkua eikä loppua.

Teorian esittivät 1950-luvulla Hermann Bondi, Fred Hoyle ja Thomas Gold.
Teoria ei pysty kunnolla selittämään havaintoja, joten siitä on nykyisin luovuttu. Pysyvän tilan teorian kaikkeuden pitäisi näyttää samanlaiselta kaikilla etäisyyksillä. Hyvin suurilla etäisyyksillä näyttää kuitenkin esiintyvän kohteita, joita ei ole lähiavaruudessa. Alkuräjähdysmallissa tämä ero selittyy luonnollisella tavalla kohteiden ajallisen kehityksen avulla. Teoria ei selitä myöskään kosmista taustasäteilyä.

Lähteet

Kosmologia
Vanhentuneet tieteelliset teoriat
Reba McEntire

Reba Nell McEntire (s. 28. maaliskuuta 1955 McAlester, Oklahoma) on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu kantrilaulaja ja näyttelijä.

Ura
Hän on julkaissut urallaan kolmisenkymmentä albumia, joita on myyty yli 80 miljoonaa kappaletta. Tämä tekee hänestä yhden kaikkien aikojen menestyneimmistä kantrilaulajista. Reba aloitti laulajanuransa 1970-luvun puolivälissä. 

Laulamisen lisäksi McEntire on myös näytellyt. Vuonna 2001 hän näytteli Broadwaylla Irving Berlinin musikaalissa Annie Get Your Gun. Vuosina 2001–2007 hän näytteli omassa, myös Suomessa esitetyssä tilannekomediasarjassa Reba, jossa hän näytteli eronnutta yksinhuoltajaäitiä Reba Hartia. Se sai niin Emmy- kuin Golden Globe -ehdokkuuksia. Hän on saanut laulajanurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä
McEntire on ollut kaksi kertaa naimisissa, mutta kummatkin avioliitot ovat päättyneet eroon. Hänellä on yksi lapsi, poika nimeltään Shelby.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Reban viralliset nettisivut
 
 
 Reba McEntire NNDB:ssä
 Reba's GAC Artist Page
 Reba McEntiren videoita, uutisia, musiikkia ym.

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Burnout Revenge

Burnout Revenge on Criterion Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin vuonna 2005  julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle, Xboxille ja Xbox 360:lle. Revenge on Burnout-pelisarjan neljäs osa. 

Pelaaminen on samankaltaista kuin edellisessä osassa, Takedownissa, muutamalla erolla: samaan suuntaan kulkevaan liikenteeseen (pakettiautoista pieniin henkilöautoihin) voi törmätä täysin huoletta sekä myöhemmin yksinpelissä pelaajalla on mahdollisuus räjäyttää autonsa ja saada sen avulla ns. kostettua vastustajille pelin nimensä mukaisesti. Samana vuonna julkaistiin kahdelle käsikonsolille suunnattu spin-off-versio nimellä Burnout Legends. Toinen spin-off-osa, Burnout Dominator, julkaistiin PlayStation 2:lle ja PlayStation Portablelle vuonna 2007. Pelisarjan seuraava virallinen osa, Burnout Paradise, julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle sekä ensimmäistä kertaa Microsoft Windowsille vuonna 2008.

Burnout-pelit
Vuoden 2005 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Xbox 360 -pelit
Verkkomoninpelit
Levellandin ufotapaus

Levellandin ufotapaus on yöllä 2.–3. marraskuuta 1957 Levellandissa Luoteis-Texasissa tapahtunut ufohavaintojen sarja joka liittyi Yhdysvaltain marraskuun ufoaaltoon.

Levellandin sheriffin toimisto sai kello 22.50–1.15 välisenä aikana ilmoituksia maantiellä olleesta esineestä. Havaitsijat kuvailivat esineen 30–60 metriä pitkäksi. Havaitsijat kuvailivat vaikutuksia autoihinsa sekä yhdessä ilmoituksista kahteen leikkuupuimuriin. Niiden moottorit ja valot sammuivat tai lakkoilivat. Kohteen poistuttua toiminta palautui normaaliksi..

Kohde kuvailtiin hohtavaksi ja sen nähtiin laskeutuvan pystysuoraan maantielle ja muuttavan väriään nousun ja laskun aikana. Sekä eräs tutkimaan lähteneistä poliisipartioista että eräät silminnäkijät kuvailivat lentävän valaisevan kohteen.

Ilmoitukset tulivat Levellandin kaupungin ympäristöstä toisistaan riippumatta varsin laajalta alueelta ja kuvaukset, yhteensä 15, olivat samankaltaisia. Varmuutta siitä oliko kyseessä yksi ainoa paikkaa vaihtanut kohde vai useita kohteita ei saatu vaikka jotkut ilmoituksista viittasivat edelliseen vaihtoehtoon. Tapaus on yksi Hynekin luokituksen toisen asteen lähituntuman tyyppiesimerkeistä.

Samankaltaisia havaintoja Levellandin lähialueilta

2. marraskuuta tehtiin Texasin Amarillon lennonjohtotornista ufohavainto. Canadienissa havaittiin samankaltainen laskeutunut esine kuin Levellandissa. Abilenessa ja White Sandsissa raportoitiin kolme laskeutumista 3. päivä marraskuuta. Lisäksi molempina päivinä tehtiin havaintoja lentävistä kohteista Uuden Meksikon Clovisissa ja Teksasin Midlandissa.

Yhdysvaltain ilmavoimien Blue Book selitti Levellandin havainnot pallosalamaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 A skeptical analysis of the Levelland UFO Case 
 Antonio Rullan's detailed analysis of the Levelland Sightings  
  An article from the magazine "Texas Monthly" about the Levelland UFO Case

Kirjallisuutta
Björn Borg (toim) Uforaportti 18 - Suomen Ufotutkijat ry. 2011 ISBN 978-952-99618-5-6

1957
Texasin historia
Ufotapaukset
Mütiilation

Mütiilation on Meyhna'chin black metal -sooloprojekti, joka kuului ranskan pahamaineiseen Lés Legions Noires piiriin vuosien 1994 ja 1996 välillä. Meyhna'ch jatkaa musiikintekoa saman projektin kanssa senkin jälkeen kun hänet erotettiin piiristä.

Historia
Mütiilationin perustivat vuonna 1991 sen jäsenet Meyhna'ch, Dark Wizzard Of Silence ja basisti David. He ehtivät nauhoittaa muutaman demon triona, kunnes David erosi yhtyeestä vuonna 1994. Syynä oli Mütiilationin liittyminen Les Légions Noiresiin, sillä David ei pitänyt piirin näkökulmista. Tällöin Mütiilation julkaisin EP:n "Hail Sathanas We Are The Black Legions", kunnioittaen Les Légions Noires piiriä. Vähän sen jälkeen Dark Wizzard Of Silencen tilalle tuli Krissagrazabeth, joka toimi yhtyeessä julkaisuun Vampires Of Black Imperial Blood asti, jonka jälkeen hänkin erosi yhtyeen näkökantojen erojen takia, mutta hänen tilalleen tuli pian Mørdrëd. Vuonna 1996 Mütiilation erotettiin Les Légions Noires piiristä kovien huumeiden käytön takia.

Vuonna 1999 Mütiilation julkaisi kokoelman nimeltä Remains of a Ruined, Dead, Cursed Soul, joka sisälsi myös aiemmin julkaisematonta materiaalia. Kokoelma lausui Meyhna'chin olevan kuollut modernin black metallin trendien takia, mutta kuitenkin vuonna 2001 Mütiilation julkaisi täyspitkän albumin Black Millenium (Grimly Reborn) joka totesi että Meyhna'ch ei ole vielä haudattu. Tässä ajassa Mütiilationista oli muodustunut sooloprojekti ja Meyhna'ch käyttää vieläkin joissain julkaisuissa Les Légions Noires aikaisia symboleja.

Mütiilation on myös julkaissut vielä kaksi täysipitkää albumia ja tulevaisuudessa on tulossa jatkoa viimeisimmälle täysipitkälle albumille.

Meyhna'ch teki päätöksen lopettaa Mütiilationin toiminnan joulukuun 7. päivä 2009.

Jäsenet

Nykyiset
 Meyhna'ch – Kaikki instrumentit ja laulu

Entiset
Dark Wizzard Of Silence – Rummut
David – Basso
Krissagrazabeth – Rummut
Mørdrëd – Rummut

Diskografia

Albumit
Vampires of Black Imperial Blood (1995)
Black Millennium (Grimly Reborn) (2001)
Majestas Leprosus (2003)
Rattenkönig (2005)
Sorrow Galaxies (2007)

Demot
 Rehearsal 1992 (1992)
 Rites through the Twilight of Hell (1992)
 Ceremony of the Black Cult (1993)
 Evil – The Gestalt of Abomination (1993)
 Cursed (Rehearsal 1994) (1994)
 Satanist Styrken (1994)
 Black Imperial Blood (Travel) (1994)
 Rehearsal 2001 (2001)
 Destroy Your Life for Satan (2001)

Bootlegit
 Live In Germendorf, Germany (07/07/2001) (2001)
 Live In Marseilles, France (06/23/2001) (2001)
 Possessed and Immortal (2002)
 Black Wind of War (2004)
 Black Legions Metal
 Dawn of the Fallen Angel
 Desecrate Jesus Name
 Grim Rebirth
 Vampires of Black Imperial Blood Digi CD

Les Légions Noires -yhtyeet
Novodevitšin nunnaluostari

Novodevitšin nunnaluostari () on Moskovan tunnetuimpia luostareita. Se on säilynyt lähes muuttumattomana 1600-luvulta asti.

Luostarin perusti 1520-luvulla suuriruhtinas Vasili III.  Luostari on rakennettu Moskvajoen mutkaan, ja se muodosti heti tärkeän osan kaupungin puolustusrakenteita. Luostaria ympäröi korkea kivimuuri, jossa on kaksitoista tornia. Luostarialueen suurin kirkko on Smolenskin katedraali, jonka rakennus on vuodelta 1525, maalaukset 1500-luvulta ja ikonostaasi 1600-luvulta.  

Luostari on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2004.

Luostarin vieressä sijaitsee Moskovan arvostetuin hautausmaa, Novodevitšin hautausmaa.

Historiaa

1500-luvun loppupuolella Iivana Julma lahjoitti luostarille joukon kyliä, joiden verotulot kartuttivat luostarin omaisuutta. Luostari on toiminut turvapaikkana monille kuninkaallisen perheen ja pajareiden naisille. Esimerkiksi Boris Godunovin sisar eli luostarissa. 

Samaten Pietari Suuren sisarpuoli tsarevna Sofia Aleksejevna joutui asumaan aluksi arestissa ja myöhemmin ankarimman kilvoituslajin nunnaksi pakotettuna juuri Novodevitšin luostarissa sen jälkeen, kun hänen streltsien avulla toimeenpanemansa vallankaappaus oli kukistettu vuonna 1689. 

Vuonna 1812 Napoleon yritti räjäyttää luostarin, mutta neuvokkaat nunnat estivät teon. Leo Tolstoi luisteli mielellään luostarin luistinradalla, ja kuvaa sitä kahdessa pääteoksessaan Sota ja rauha sekä Anna Karenina.

Neuvostoliiton aikana luostari oli suljettuna vain kaksikymmentä vuotta. Se avattiin oppilaitoksena 1945, ja katedraali palautettiin kirkolliseen käyttöön. Luostari on ollut metropoliitan asuntona vuodesta 1980. Nunnat palasivat luostariin 1994.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän luostarit
Ortodoksiset luostarit
Moskovan rakennukset ja rakennelmat
Unescon maailmanperintökohteet Venäjällä
John Negroponte

John Dimitri Negroponte (s. 21. heinäkuuta 1939 Lontoo) on yhdysvaltalainen diplomaatti ja entinen tiedustelupalvelun johtaja.

Negroponte syntyi Lontoossa Dimitri John ja Catherine Coumantaros Negropontelle. Hänen isänsä oli kreikkalainen laivanvarustamagnaatti. Negroponte varttui Lontoossa, Sveitsissä ja New Yorkissa ja kävi Phillips Exeter Academya ja valmistui Yalesta 1960.

Hän palveli kahdeksassa ulkoministeriön tehtävässä Aasiassa, Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä piti tehtäviä sisäministeriössä ja valkoisessa talossa. Hän oli diplomaattina Vietnamissa vuosina 1964–1968 ja vuodesta 1972 ulkoministeri Henry Kissingerin avustajana Pariisin rauhanneuvotteluissa. Vuonna 1981 hänet nimitettiin lähettilääksi Hondurasiin, jossa Yhdysvallat tuki tuolloin naapurimaa Nicaraguan hallitusta vastaan taistelevia contra-sissejä ja El Salvadorin hallitusta sen taistelussa FMLN:ta vastaan.

1980-luvulla hän oli ulkoministeri Colin Powellin varamiehenä kansallisessa turvallisuusneuvostossa. Vuosina 1985–1987 hän oli sisäministeriössä vastuussa meristä ja kansainvälisistä ympäristöasioista. Presidentti Reaganin kansallisen turvallisuuden varaneuvonantajana hän oli mukana kampanjassa poistaa Manuel Noriega vallasta Panamassa. Tämän jälkeen hän oli lähettiläänä Meksikossa 1989–1993 ja Filippiineillä 1993–1996. Vuonna 1997 presidentti George W. Bush nimitti hänet lähettilääksi Yhdistyneisiin kansakuntiin. Hän oli oleellisessa asemassa saadessaan turvallisuusneuvoston hyväksymään päätös vaatia Saddam Husseinia myöntymään YK:n vaatimuksiin aseriisunnasta.

YK-mandaattinsa jälkeen Negroponte nimitettiin 2004 lähettilääksi Irakiin Yhdysvaltain johtamien miehitysjoukkojen luovutettua maalle suvereniteetin. 17. helmikuuta 2005 presidentti George W. Bush nimitti Negroponten ensimmäiseksi kansallisen tiedustelun (DNI) johtajaksi, joka on ministeritasoisen asema United States Intelligence Communityn johdossa. Asema seurasi keskustiedustelun (CIA) johtajan asemaa, johon yhdistettiin 16 liittovaltion virastoa ja toimistoa. Sen budjetti on noin 40 miljardia dollaria vuodessa.

Negroponte ilmoitti erostaan 5. tammikuuta 2007 ja siirtyi Bushin hallinnon varaulkoministeriksi.

Aiheesta muualla

 YLE: 11.05.2005 Ulkolinja: Suurlähettiläs Negroponte

Yhdysvaltalaiset poliitikot
Vuonna 1939 syntyneet
Amerikankreikkalaiset
Elävät henkilöt
Kartanlukija

Kartanlukija eli kakkoskuljettaja on rallikilpailussa kuljettajan mukana kilpa-autossa oleva henkilö, joka huolehtii autokunnan aikataulusta rallikilpailussa, kilpailureitillä pysymisestä järjestäjän tiekirjaa apuna käyttäen ja itse kilpailussa huolehtii autokunnan ajanotosta. Kartanlukija voi tarvittaessa myös ajaa kilpa-autoa kilpailijalisenssirajoitusten mukaisesti.

Nk. nuotitettavissa, eli ennakkoon tutustuttavissa kilpailuissa kirjaa kartanlukija kuljettajan ns. "nuotit" kilpailua edeltävänä ennakkoontutustumisjaksolla, joilla kuvataan erikoiskokeen tiestön luonnetta. Nuotit kirjataan käsin nk. nuottivihkoon. Itse kilpailussa kartanlukija kertoo kuljettajalle edessä olevaa tietä kuljettajan "nuotteja" lukien.

Kartanlukija voi myös lukea reittiä kartasta tai rallin järjestäjän toimittamasta tiekirjasta. Näin toimitaan, kun kyseessä on esimerkiksi rallikilpailu, jossa ennakkoontutustuminen ei ole mahdollista. Tällöin puhutaan nk. "pimeästä rallista". Näissä rallikilpailussa kilpailun reitti julkaistaan yleensä tuntia ennen kilpailun alkua.

Kartanlukijan kilpailussa käyttämät ajovarusteet vastaavat kuljettajan varustusta, ajohansikkaita lukuun ottamatta. Lisäksi kartanlukijalla on käytössään kilpa-autossa yleensä autoon rakennettu ajanottolaitteisto, tiekirja, reittikartta, nuottivihko, kyniä, kello ja pimeän aikaan kartanlukuvalo.

Tunnettuja rallin maailmanmestaruussarjan suomalaisia kartanlukijoita ovat muun muassa Juha Piironen, Miikka Anttila, Timo Rautiainen, Ilkka Kivimäki, Risto Mannisenmäki, Jarmo Lehtinen ja Seppo Harjanne.

Tunnettuja rallin maailmanmestaruussarjan ulkomaalaisia kartanlukijoita ovat muun muassa Tiziano Siviero, Christian Geistdörfer, Luis Moya, Daniel Elena, Julien Ingrassia, David Richards ja Arne Hertz. 

Ralli
Sultan Ibragimov

Sultan Ibragimov (s. 8. maaliskuuta 1975 Kaspijsk, Dagestanin ASNT) on venäläinen nyrkkeilijä ja ammattilaisten entinen WBO-liiton raskaan sarjan maailmanmestari. Kansallisuudeltaan hän on Kaukasian avaari. Ibragimovin valmentajana toimii Jeff Mayweather.

Amatööriura 
Ibragimov aloitti nyrkkeilyn harrastamisen vasta 17 vuoden iässä, mutta osoittautui pian huippulahjakkuudeksi. Seitsemän vuoden kuluttua nyrkkeilyuransa aloittamisesta hän voitti Venäjän amatöörimestaruuden, ja vuotta myöhemmin Sydneyn kesäolympialaisissa hän sijoittui hopealle kärsittyään loppuottelussa tappion kuubalaislegenda Felix Savónille.

Ammattilaisura 
Vuonna 2002 Ibragimov aloitti ammattilaisuransa ja muutti Yhdysvaltoihin. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 25. toukokuuta hän tyrmäsi vastustajansa Tracy Williamsin kun ottelua oli ehtinyt kulua vain 79 sekuntia. Myös kolme seuraavaa vastustajaansa hän tyrmäsi ensimmäisessä erässä. Jatkettuaan hyviä otteitaan Yhdysvalloissa, teki hän kiertueen kotimaassaan Venäjällä ja voitti viidestä vastustajastaan neljä tyrmäyksellä. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän voitti Najee Saheedilta WBO-liiton Aasian-mestaruustittelin ja puolusti mestaruuttaan entistä maailmanmestaria Al Colea, Zuri Lawrencea, Andy Samplea, Friday Ahunanyaa ja Lance Whitakeria vastaan.

Vuonna 2006 Ibragimov otteli vain kerran, Ray Austinia vastaan IBF-liiton haastajaottelussa, joka tuomittiin ratkaisemattomaksi. Huolimatta ottelun tuloksesta hän pääsi iskemään WBO-liiton maailmanmestaruudesta Shannon Briggsin kanssa. Ottelu oli määrä käydä vuoden 2007 maaliskuussa, mutta se siirrettiin kesäkuulle Briggsin sairastuttua keuhkokuumeeseen. Maaliskuussa hän voitti Javier Moran ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Maailmanmestaruusottelu käytiin 2. kesäkuuta, ja täydet 12 erää kestänyt kamppailu tuomittiin Ibragimovin voitoksi kaikin tuomariäänin. Hän puolusti mestaruuttaan pistevoitolla Evander Holyfieldiä vastaan 13. lokakuuta Moskovan Hodynka-areenalla. Viimeisessä ottelussaan Ibragimov hävisi tuomariäänin ottelun Wladimir Klitschkoa vastaan Madison Square Gardenilla. Ottelussa oli panoksena Ibragimovin WBO - liiton mestaruus ja Klitschkon IBF ja IBO liittojen mestaruusvyöt. Kamppailun myötä raskaaseensarjaan saatiin yleisesti tunnustettu raskaansarjan mestari. Edellisen kerran kiistattomasta mestaruudesta ottelivat vuonna 1999 Evander Holyfield ja Lennox Lewis.

Lähteet 
 Ibragimovin ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
 http://www.warriorsboxing.com/scripts/athletes/ibragimov.htm

Viitteet 

Venäläiset nyrkkeilijät
Venäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
NHL 97

NHL 97 on EA Sportsin kehittämä jääkiekkopeli vuodelta 1996. NHL 97 käytti täyttä 3D-pelimoottoria ja pelissä kuultiin ensimmäistä kertaa selostaja Jim Hughson kommentoimassa ottelua. Peli julkaistiin ensimmäistä kertaa PlayStationille ja Sega Saturnille. Kannessa on Florida Panthersin maalivahti John Vanbiesbrouck.

NHL 97:ssä ovat mukana kauden 1996–1997 NHL-joukkueet. Pelissä oli myös ensimmäistä kertaa mahdollisuus pelata maajoukkueilla, jotka olivat Kanada, Yhdysvallat ja Venäjä.

Lähteet 

1990-luvulle sijoittuvat videopelit
NHL-pelit
Vuoden 1996 videopelit
Super Nintendo Entertainment System -pelit
PlayStation-pelit
Sega Mega Drive -pelit
Sega Saturn -pelit
MS-DOS-pelit
Windows-pelit
Burnout (videopeli)

Burnout on Criterion Gamesin kehittämä ja Acclaimin julkaisema ajopeli. Burnout-pelisarjan ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2001 PlayStation 2:lle sekä seuraavana vuonna Nintendo GameCubelle ja Xboxille.

Burnoutiin sisältyy melko pieni määrä autoja. Kokoelmaan kuuluu muun muassa lava-auto, Sedan ja pieni c-segmentin auto. Pelin radat perustuvat oikean maailman paikkoihin. Kolme radoista sijoittuu Yhdysvaltoihin (Route 66, New York ja Napan piirikunta), yksi Ranskaan (Pariisi) ja yksi Espanjaan (Aurinkorannikko).

Aiheesta muualla 
 

PlayStation 2 -pelit
Nintendo GameCube -pelit
Xbox-pelit
Burnout-pelit
Vuoden 2001 videopelit

de:Burnout (Spieleserie)#Burnout
American Le Mans Series

American Le Mans Series (ALMS) oli Pohjois-Amerikassa ajettava urheiluautosarja. 

Sarjassa ajettiin neljässä luokassa: LMP1 ja LMP2 -luokkien Le Mans Prototype -prototyyppiautoilla sekä GT1 ja GT2 -luokkien Gran Turismo -urheiluautoilla. Säännöt olivat identtiset Le Mansin sääntöjen kanssa.
Kilpailujen pituudet vaihtelivat tunnin ja 40 minuutin mittaisista kilpailuista Le Mansin 24 tunnin ajon hengen mukaisiin 12 tunnin kestävyysajoihin.

Historia
American Le Mans Seriesin perusti vuonna 1999 liikemies Don Panoz. Vuonna 1998 hän järjesti yhdessä Le Mansin 24 tunnin ajon järjestävän seuran Automobile Club de L'Ouestin (ACO) kanssa yhteistyössä Road Atlantan radalla Petit Le Mans -kilpailun esikuvansa hengessä osana Professional SportsCar Racing -sarjaa. Seuraavana vuonna sarjan nimi muutettiin nykyiseksi ja käyttöön otettiin ACO:n säännöt. ALMS:n ja ACO:n yhteistyötä jatketaan yhä, ja ALMS-tallit ovat etusijalla pääsystä Le Mansin ajoihin.

Vuonna 1999 sarjaan kuului kahdeksan kilpailua. Sarja käynnistyi Sebringin 12 tunnin ajoilla, ja päättyi Las Vegas Motor Speedwaylla ajettuun kilpailuun. Vuodeksi 2000 osakilpailujen määrä nousi kahteentoista, kaksi kilpailua ajettiin Euroopassa ja yksi Australiassa. Seuraavaksi kaudeksi Euroopan kilpailut poistuivat kalenterista, ja luotiin oma ELMS (European Le Mans Series) -kilpasarja, joka jäi lyhytikäiseksi (nyk. Le Mans Series). Alkuvuosina sarjan kilpailut käytiin lähinnä ovaaliratojen ja niiden sisäpuolelle tehtyjen mutkikkaiden rataosuuksien yhdistelmäradoilla, mutta viime aikoina kilpailuja on käyty myös varsinaisilla kilparadoilla kuten Laguna Secassa, Mosportissa, Road Atlantassa ja Sebringillä.

Nykyaika
Nykyisin mestaruussarjan kaksi parasta tallia saavat automaattisen osallistumisoikeuden seuraavan vuoden Le Mansin 24 tunnin ajoihin. Yksityistallit, joilla ei ole autotehtaiden tukea takanaan, kilpailevat lisäksi IMSA Cupista sekä kilpailukohtaisista palkinnoista. Nykyisin sarjaan osallistuvat autotehtaat ovat Audi (LMP1), Porsche, Acura (LMP2), Chevrolet (GT1), sekä Panoz, Ferrari ja Porsche (GT2). Aikaisemmin sarjassa ovat olleet mukana myös Aston Martin, BMW, Cadillac ja Chrysler tehdastallien muodossa.

Vuodesta 2014 lähtien sarja tunnetaan nimellä United SportsCar Championship.

Mestarit

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Burnout Legends

Burnout Legends on Criterion Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin vuonna 2005 julkaisema ajopeli. Legends on Burnout-pelisarjan viides osa, ja pelisarjan neljännen osan Burnout Revengen PlayStation Portable -versio. Peli on samalla pelisarjan ensimmäinen peli PlayStation Portablelle. Peliä seurasi Burnout Dominator.

Aiheesta muualla 
 

Nintendo DS -pelit
PlayStation Portable -pelit
Vuoden 2005 videopelit
Burnout-pelit
Gallen-Kallelan Museo

Gallen-Kallelan Museo on Tarvaspäässä Espoossa sijaitseva, taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema ja vuosina 1911–1913 rakennuttama ateljee, joka toimii nykyään museona. Rakennus sijaitsee Laajalahden pohjoisrannalla lähellä Turunväylää. Museo välittää Akseli Gallen-Kallelan taiteeseen ja vaikutukseen liittyvää tietoa ja aineistoja, järjestää vaihtuvia näyttelyitä, esittelee Gallen-Kallelan ja hänen aikalaistensa taidetta, elämää sekä nykytaidetta.

Historia 

Tarvaspää avattiin yleisölle vuonna 1961 Gallen-Kallelan Museona. Museosäätiö perustettiin vuonna 1958.

Museorakennus 

Akseli Gallen-Kallela suunnitteli Tarvaspään ateljeelinnan työskentely- ja näyttelytilakseen, josta myöhemmin tulisi museo. Rakennuksen ateljeetila edustaa tyyliltään suomalaista kansallisromantiikkaa, torni keskieurooppalaista linna-arkkitehtuuria ja loggia italialaista renessanssiarkkitehtuuria. Gallen-Kallela suunnitteli maalaavansa rakennuksen valkoiset seinät seinämaalauksilla, mutta hän ei koskaan toteuttanut suunnitelmaansa. Tarvaspään pihapiirissä on 1850-luvulla rakennettu puuhuvila, Villa Linudd, joka toimi aikoinaan Gallen-Kallelan kotina, nykyisin kahvilana ja ravintolana. Tarvaspää rakennettiin Albergan kartanon maille.

Muuta 

Museo nähdään Ken Russellin brittiläisessä vakoiluelokuvassa Miljardin dollarin aivot (1967), jota kuvattiin Suomessa. Rakennus esittää elokuvan pääkonnan Leo Newbigenin kotia.

Liikenneyhteydet 

Museon lähelle liikennöi arkisin Helsingin sisäinen lähibussilinja 33 Munkkivuoresta Munkkiniemen kautta Tarvoon, josta voi kävellä kaupunginrajan yli siltaa pitkin. Espoon puolella lähin bussipysäkki on vähän yli kilometrin päässä sijaitseva Tarvaspääntie, jota käyttävät linjat 206 ja 502. Vuonna 2015 rakennetun liittymän ansiosta ajo moottoritieltä Helsingin suunnasta Tarvaspäähän helpottui huomattavasti.

Galleria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Gallen-Kallelan Museo
 Kuvia Gallen-Kallelan Museosta
 Gallen-Kallelan Museon ääniopas
 Museonjohtaja Tuija Wahlroos 375 humanistia -sivusto Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. 15.9.2015.
 Tarvaspään jättiläisen jäljillä, Suomen Kuvalehti, 18.05.1935, nro 20, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Akseli Gallen-Kallela
Espoon museot
Suomen kotimuseot
Suomen taidemuseot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Laajalahti (Espoo)
Uudenmaan suojellut rakennukset
Druk Air

Druk Air ()  on Bhutanin kansallinen lentoyhtiö, joka on perustettu 5. huhtikuuta 1981. Druk Air on ainoa bhutanilainen lentoyhtiö. Yhtiön solmukohtana toimii Paron kansainvälinen lentoasema.

Druk Airin laivastoon kuuluu kaksi Airbus A319-115 -tyyppistä matkustajakonetta. Yhtiö lentää seitsemään kohteeseen.

Historia 

Druk Air aloitti toimintansa 14. tammikuuta 1983 18-paikkaisella Dornier 228-200:lla. Alkuun reittilentoja tehtiin Parosta Kolkataan ja Dhakaan.

Reittilennot BAe 146-100:lla alkoivat marraskuussa 1988, ja samalla lisättiin reitit Parosta New Delhiin, Bangkokiin ja Katmanduun. Ensimmäiset lennot Airbus A319:llä alkoivat lokakuussa 2004

Bhutanin hallitus omistaa Druk Airin kokonaan.

Kohteet 

Druk Air lentää kahdeksaan kohteeseen Aasiassa.

Laivasto 

Laivaston keski-ikä on 5,7 vuotta (tammikuu 2010).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset kotisivut

Bhutanilaiset lentoyhtiöt
Belgian suomalainen merimieskirkko

Belgian merimieskirkko on osa Benelux-maiden Suomalaista Merimieskirkkoa. Benelux-maiden merimieskirkko on Suomen merimieskirkko ry:hyn kuuluva merimieskirkko, jolla on kaksi toimipaikkaa: merimieskirkot Brysselissä ja Rotterdamissa. Näiden paikkojen lisäksi kirkolla on toimintaa myös kaupunkien ulkopuolella sekä Luxemburgissa. Benelux-maiden ensimmäinen merimieskirkko perustettiin Antwerpeniin vuonna 1905 ja vuodesta 1926 lähtien se sijaitsi samalla paikalla, kunnes toimitilasta luovuttiin 2015. Brysselin merimieskirkko on perustettu vuonna 2000. Benelux-maiden suomalaisen merimieskirkon johtajana toimii Tuomas M Meurman.

Toiminta 

Suomen Merimieskirkon jäsenkirkoilla ei ole itsenäistä veronkanto-oikeutta kirkollisveron muodossa. Merimieskirkot rahoittavat toimintansa vapaaehtoisilla jäsenmaksuilla, Suomen evankelisluterilaisen kirkon myöntämillä toiminta-avustuksilla sekä omilla toimintatuloillaan. Belgiassa merimieskirkon omat toimintatulot koostuvat mm. myyjäisistä (joulu, pääsiäinen), tilojen vuokraamisesta sauna- ja kokouskäyttöön, kahvilatoiminnasta, majoituksesta sekä Suomi-aiheisten elintarvikkeiden ja tavaroiden myynnistä. Toimintaa on mahdollista tukea tukijäseneksi liittymällä. 

Brysselin merimieskirkon suomenkielinen messu pidetään kuukauden ensimmäisenä ja kolmantena sunnuntaina Ylösnousemuksen kappelissa (Rue van Maerlant 22-24, 1040 Bryssel). Luxemburgissa jumalanpalvelus suomeksi pidetään viidesti vuodessa.

Katso myös 

Rotterdamin suomalainen merimieskirkko

Lähteet

Aiheesta muualla 

Belgian suomalaisen merimieskirkon kotisivut
Suomen merimieskirkon kotisivut
Raitis, Paula: Terwetulleita tänne! Sata vuotta Antwerpenin merimieskirkon elämää. Suomen merimieskirkko ry, 2005. .

Belgian kirkot
Merimieskirkko
Antwerpenin rakennukset ja rakennelmat
Pähkinäinen

Pähkinäinen on Turun kaupungin ja Metsähallituksen omistama saari nykyisen Naantalin kaupungin alueella, entisen Rymättylän kunnan Pakinaisten kylässä. Saaren pinta-ala on noin 175 hehtaaria. Maankohoamisen seurauksena Pähkinäisestä on maayhteys myös Kenkämaahan ja Koissaareen. Näiden kolmen saaren, jotka nyt ovat yhtä saarta, pinta-ala on 282 hehtaaria. Saarissa asui vuonna 2009 kaksi vakituista asukasta ja vapaa-ajan asuntoja saarilla oli kolme, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä  Pähkinäisiin liikennöi yhteysalus M/S Kaita Otavan Haapalasta.

Pähkinäisten vanha laidunsaari on noin puoliksi luonnonsuojelualuetta ja se on merkittävä uhanalaisen lajiston suojelun kannalta. Noin 50 hehtaarin laajuinen ja Turun kaupungin omistama luonnonsuojelualue saaren itäpäässä rauhoitettiin luonnonsuojelulailla vuonna 1988. Lähes koko Pähkinäisten saari kuuluu laajempaan Pakinaisten saaristo natura 2000 kokonaisuuteen.

Saaren itäpuoli on kallioista karua kalliomännikköä, mutta kalliojyrkänteiden välisissä laaksoissa kasvaa reheviä pähkinälehtoja sekä tammia. Kallionaluslehdoissa tavataan muun muassa mustakonnanmarja, hammasjuuri, tuoksumatara ja metsäomenapuu. Saaren läntiset osat ovat tasaisempia ja siellä sijaitsee edustava flada sekä kosteapohjaisia rantaniittyjä ja kuivaa kangasta. Niityt olivat aiemmin laidunnuksen piirissä, mutta alkoivat kasvamaan umpeen ilman hoitotoimia. Tämän johdosta Metsähallitus aloitti saarella lampaiden laidunnuksen. Saarella on myös vahva kauris- ja hirvikanta jotka hidastavat avomaiden sulkeutumista ja puiden taimettumista. Niityillä on etenkin suuri merkitys hyönteislajiston kannalta. Pähkinäisten saari on yksi pikkuapollon tärkeimmistä elinalueista Suomessa. Pähkinäisten linnusto koostuu ulkosaariston, karujen kalliomänniköiden ja lehtometsien lajeista. Pääsaaren ympärillä olevilla luodoilla pesii runsaasti haahkoja, lapintiiroja ja useita lokkilajeja. Lehdoissa viihty satakieli, kultarinta, mustapääkerttu, sekä harvalukuinen pähkinähakki. Havumetsien lajistoa edustavat muun muassa teeri, hömötiainen ja töyhtötiainen.

Pähkinäinen oli Suomen Hippoksen omistuksessa vuosikymmeniä. Kesällä saaressa laidunnettiin orihevosia.

Saari on Turun kaupungin ulkoilusaari. Turun kaupunki omistaa itäisen puoliskon saaresta. Siellä on 1923 rakennettu talo, jonka yläkerrassa on majoitustiloja. Alueella on myös sauna, kesäkahvila ja uimaranta, sekä usean kilometrin mittainen luontopolku. Saaren vierasvenesatama sijaitsee suojaisessa lahdenpoukamassa.

Lähteet 

Naantalin saaret
Turun luonnonsuojelualueet
Rymättylä