joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Plague of Butterflies

Plague of Butterflies on Swallow the Sunin minialbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2008. Albumilla on nimikkoraidan lisäksi  -demon sisältö.

Albumin ensimmäinen raita  koostuu kolmesta osasta, jotka ovat Losing the Sunsets, Plague of Butterflies ja Evael 10:00. Teos oli sävelletty balettia varten, mutta projektin peruunnuttua yhtye päätti julkaista musiikin levyllä.

Albumi ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.

Kappaleet 
 
 Losing the Sunsets
 Plague of Butterflies
 Evael 10:00

Arviot 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Swallow the Sunin viralliset sivut
 Albumin arvostelu Imperiumi.netissä

Vuoden 2008 EP:t
Swallow the Sunin albumit
Varoituskolmio

Varoituskolmio on auton varusteisiin kuuluva punainen, valoa heijastava kolmion muotoinen esine. Jos auto on mennyt epäkuntoon tai joudutaan muusta pakottavasta syystä pysäyttämään ajoradalle niin, että siitä voi olla vaaraa liikenteelle, varoituskolmio on muiden tienkäytäjien varoitettamiseksi asetettava tielle auton taakse. Se on sijoitettava riittävän etäälle pysähtyneestä autosta, jotta muut kuljettajat voivat havaita sen ajoissa. Varoituskolmiossa on oltava riittävän tukeva jalusta, jotta ohi ajavan liikenteen aiheuttama ilmavirta ei kaada sitä.

Jos ajoneuvo joudutaan jättämään vaaralliseen tienkohtaan, esimerkiksi jyrkkään kaarteeseen tai paikkaan, jossa on huono näkyvyys, on pakollisen varoituskolmion lisäksi suositeltavaa asettaa tielle myös toinen varoituskolmio, jos se on käytettävissä, varoittamaan vastaan tulevaa liikennettä.

Suomessa varoituskolmio tuli vuonna 1967 pakolliseksi varusteeksi kaikkiin autoihin, joiden kokonaismassa ylitti  3 500 kg. Vuodesta 1972 se on ollut pakollinen kaikissa moottoriajoneuvoissa, joiden kokonaismassa ylittää 500 kg. Autolle ja siihen kytketylle perävaunulle on oltava kummallekin oma varoituskolmio. Varoituskolmion on oltava Autorekisterikeskuksen hyväksymää mallia.  Suomessa on käytössä kahdenlaisia varoituskolmioita: vanhempi tyyppi, jossa keskiosa on valkoinen tai kokonaan poistettu, ja uudempi kansainvälinen malli, jonka keskiosassa on päiväloistevärillä varustettu reunus. Vuonna 1985 ja sen jälkeen käyttöön otettujen ajoneuvojen varoituskolmion on oltava uudempaa tyyppiä.  Tielle asetetun varoituskolmion luvaton poistaminen tai siirtäminen on kielletty.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tieliikenne
Autotarvikkeet
So What (Pinkin kappale)

So What on yhdysvaltalaislaulaja Pinkin kappale sekä hänen viidennen albuminsa, Funhousen, ensimmäinen single, joka julkaistiin 15. elokuuta 2008.

Kappale kertoo Pinkin ja hänen miehensä Carey Hartin erosta. Singlestä on julkaistu musiikkivideo.

Kappale voitti MTV Europe Music Awards'ssa kategoriassa Most Addictive Track. Se oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa Best Female Pop Vocal Performance.

Singleformaatit
CD-single
 So What
 So What (Instrumental)

Promo
 So What
 So What (Bimbo Jones Radio Mix)

Listasijoitukset

Aiheesta muualla
 P!nk - So What YouTubessa 

Vuoden 2008 kappaleet
Pinkin kappaleet
Karl Leonhard Lode

Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä Kustaa III:n sodassa (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden yhtenä henkilöhahmona (”Ukko Lode”).
 

Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui Kustaa III:n sotaan komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä. Ansioistaan tässä sodassa hänet ylennettiin vuonna 1790 majuriksi ja myöhemmin vuonna 1796 everstiluutnantiksi. 

Suomen sodan alkaessa Lode sai komennettavakseen Savon rykmentin pataljoonan. Hän osallistui pataljoonineen muun muassa Revonlahden, Lapuan ja Alavuden taisteluihin. Lode haavoittui vakavasti Alavuden taistelussa eikä kyennyt enää osallistumaan sodan loppuvaiheisiin. Hänet ylennettiin vuonna 1808 everstiksi ja hän sai Miekkaritarikunnan suurristin vuonna 1809. Sodan päätyttyä Lode jäi aluksi Ruotsiin, mutta palasi Suomeen vuonna 1810 ja vietti viimeiset vuotensa omistamillaan Rauhalahden, Hatsalan ja Harjulan tiloilla lähellä Kuopiota. Hänet on haudattu Kuopion Sankaripuistoon.

Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa Vänrikki Stoolin tarinat (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno Ukko Lode ja hän esiintyy myös runossa Sotamarski. Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva ”tulirinta” vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä ”vanhaksi Lodeksi” (”gamle Lode”): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels). 

Lode oli vuodesta 1791 naimisissa Eva Sofia Tawastin kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Molemmat pojat, Carl Reinhold Lode (1792–1871) ja Torsten Vilhelm Lode (1796–1862), seurasivat isäänsä sotilasuralle.

Lähteet 
 Vänrikki Stoolin henkilöhahmojen elämäkerrat Kansallisbiografiassa : Karl Leonhard Lode
 www.pohjois-savonmuisti.fi Napoleon ja Kuopio verkkonäyttely - Suomen sota 

Suomalaiset everstit
Vänrikki Stoolin tarinoiden esikuvat
Vuonna 1752 syntyneet
Vuonna 1816 kuolleet
Kodima

Kodima on Petroskoissa ilmestyvä vepsän- ja venäjänkielinen sanomalehti. 

Lehti ilmestyy kerran kuussa. Kustantaja on Periodika, joka kustantaa myös Karjalan Sanomia, Oma Mua -lehteä, kulttuurilehti Careliaa ja lastenlehti Kipinää. 

Kodima on ilmestynyt vuodesta 1993. Lehdessä 4–8 sivua ja se on tabloid-kokoinen. Painos on noin 1 000 kappaletta.

Aiheesta muualla
 Kodima-lehden sivusto  (rkperiodika.ru)
 Kodima-lehden uusi sivusto (9/2020-) (omamedia.ru)

Karjalan tasavallan sanomalehdet
Petroskoi
Jumesniemen kirkko-koulu

Jumesniemen kirkko-koulu oli Hämeenkyrön ensimmäinen koulu. Se toimi Jumesniemen kylässä vuosina 1848–1955. Tämän jälkeen se toimi edelleen tavallisena kouluna vuoteen 2014 asti. Koulun perustaja Adam (Aatu) Heikinpoika Sasslin (17. tammikuuta 1795 Hämeenkyrö – 22. huhtikuuta 1849 Hämeenkyrö) oli hämeenkyröläinen maanviljelijä. Omistamansa Kärjen talon mukaan häntä kutsuttiin myös Kärjen Aatuksi ja joskus pelkästään Aatuksi. 

Koulu oli ensimmäinen suomenkielinen koulu, johon pääsivät kaikkien yhteiskuntaluokkien lapset.

Jumesniemen kylässä sijainneen Kärjen talon vuosina 1830–1849 omistanut Sasslin halusi perustaa kotikyläänsä koulun, jossa annettaisiin lapsille suomenkielistä alkeisopetusta. Kun koulun perustamisanomusta ei hyväksytty, Sasslin haki lupaa kirkon perustamiselle. Kirkkoon palkattu pappi toimisi samalla opettajana. Tämä yhdistetty kirkko-koulu saikin senaatilta hyväksymisen 27. marraskuuta 1847.

Kaksikerroksinen yhdistetty kirkko- ja koulurakennus valmistui Kärjen talon pihapiiriin, ja ensimmäisenä pappi-opettajana toimi vuodesta 1848 Antero Warelius. Pappi-opettajan palkka maksettiin Sasslinin Turun tuomiokapitulille antaman 2 000 hopearuplan pääoman korkotuotoista. Hän sai lisäksi puolet Sasslinin Hämeenkyrön pitäjänmakasiiniin sijoittaman 100 ruistynnyrin viljaerän tuottamasta korkoviljasta sekä oikeuden viljellä 7 kapanalan suuruista Greetanmoision peltoa. Korkoviljan toinen puoli jauhatettiin, ja siitä leivottiin leipiä varattomille lapsille.

Kirkko-koulu siirrettiin vuonna 1910 laaditulla sopimuksella uuteen rakennukseen puolen kilometrin päähän, mutta sen opettajina toimivat papit aina vuoteen 1956 saakka. 

Jumesniemen koulua uhkasi lakkauttaminen toistuvasti, ja vuoden 2014 toukokuussa koulun tarina lopulta päättyi monivuotisen viivytystaistelun jälkeen.

Lähteet 
 160-vuotias kirkkokoulu pursuaa elämää. Sana 7.8.2008 (Internet Archive)
 Iso-Iivari, Lasse: Hämeenkyrön talonhaltijaluettelo (1.12.2006). (Internet Archive)
 Koulun historiaa Hämeenkyrön kunnassa
 Välilä, Liisa: Iloa ja eloa Jumesniemen kylillä. (Kyläkirja.) 2008. ISBN 978-952-92-4191-0

Viitteet 

Hämeenkyrön kirkkorakennukset
Suomen puukirkot
Suomen peruskoulut
Hämeenkyrön rakennukset ja rakennelmat
Jumesniemi
Pitäjänmakasiini

Pitäjänmakasiini eli lainajyvästö tai lainamakasiini oli Ruotsissa ja Suomessa viljavarasto, jonne talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Pitäjänmakasiinista lainatusta viljasta maksettiin korko, joten se toimi eräänlaisena pankkina. Vuosien 1755–1756 valtiopäivillä päätettiin, että jokaiseen seurakuntaan oli perustettava pitäjänmakasiini, mutta Suomeen niitä oli perustettu vapaaehtoisesti jo aikaisemminkin. Taustalla olivat 1690-luvun ankarat nälkävuodet ja Suuri Pohjan sota, jolloin Ruotsi oli joutunut turvautumaan aiempaa runsaampaan viljantuontiin. Vuonna 1934 annetun lain mukaan lainajyvästö voitiin perustaa maalaiskuntiin kunnanvaltuuston tai manttaalikunnan päätöksellä. Lainajyvästö voitiin lakkauttaa vain valtioneuvoston luvalla.

Makasiinin talletettiin viljaa hyvien satojen jälkeen ja sieltä sai lainaksi useimmiten korkoa vastaan syönti- ja siemenviljaa katovuosina. Pitäjänmakasiinin tuottama mahdollinen ylijäämävilja myytiin huutokaupalla ja saadut varat käytettiin muun muassa köyhäinhoitoon ja koulujen ylläpitoon. Vuonna 1857 määrättiin, että pitäjänmakasiinin yhteydessä tuli toimia erikseen siemenjyvästö ja hätäapujyvästö. Pitäjänmakasiinien historia päättyi 1900-luvun alussa, kun normaali pankkilaitos alkoi Suomessa olla riittävän kehittynyttä. Lainajyvästöjen tehtävät siirtyivät valtion viljavarastolle.

Makasiinirakennukset sijaitsivat yleensä paikkakunnan kirkon lähistöllä ja ne olivat yleensä vankkatekoisia hirsirakennuksia, mutta makasiineja muurattiin myös tiilestä ja kivestä. Puisiin makasiineihin tehtiin viljavarkauksien estämiseksi kaksinkertaiset tyhjän tilan erottamat seinät. Viljaa ei voinut valuttaa poratusta reiästä kaksinkertaisen seinän läpi. 
Monet entiset pitäjänmakasiinirakennukset toimivat nykyisin museoina.

Katso myös 

 Laki lainajyvästöistä ja siemenrahastoista

Lähteet 
 Lohjan pitäjänmakasiini
 Mikkelin seudun taloushistoriaa 
 Viljamakasiini - Kivijärven kotiseutuyhdistys ry

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Makasiinimatkalla, Suomen Kuvalehti, 14.02.1931, nro 7, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Klodvig IV

Klodvig IV (678/682–695) oli frankkien kuningas 690/691–695. Hän oli Teoderik III:n poika. Klodvig oli alaikäinen astuessaan valtaistuimelle, ja hän olikin pelkkä äitinsä Chrodichildin ja Austrasian major domuksen Pipin Heristalilaisen ohjailema nukkehallitsija. 

Joskus Klodvig IV esiintyy kuningasluetteloissa myös toisella järjestysnumerolla, Klodvig III, sillä 675–676 lyhyen aikaa hallinnutta Klodvig III:tta ei aina pidetä todellisena kuninkaana.

Katso myös 
Luettelo frankkien kuninkaista

Lähteet 

Frankkien kuninkaat
Vuonna 682 syntyneet
Vuonna 695 kuolleet
Fit

Fit on Fokus Median kustantama liikunnasta, ravinnosta ja terveellisestä elämästä kertova aikakauslehti. Lehti sisältää artikkeleita urheilulajeista, kauneudenhoidosta, resepteistä sekä muodista. Lehden päätoimittajana toimii Taina Risto, jonka edeltäjä oli Taru Marjamaa. Aller Media myi lehden Fokus Medialle helmikuussa 2017.

Lähteet 

Suomalaiset naistenlehdet
Suomalaiset liikuntalehdet
Järvikoulu

Järvikoulu tarkoittaa englantilaista runoilijaryhmää, johon kuuluivat muun muassa William Wordsworth, Samuel Taylor Coleridge ja Robert Southey. Ryhmä sai nimensä siitä, että he viettivät aikaansa Koillis-Englannin järvialueella.

Ryhmän jäsenten Coleridgen ja Wordsworthin yhteiskokoelmasta Lyrical Ballads alkoi Englannin runouden romantiikan aika.

Lähteet

Englannin kirjallisuus
Romantiikan kirjailijat
Taiteilijaryhmät
Älvsbytalo

Älvsbytalo suunnittelee ja valmistaa muuttovalmiita 1- ja 1,5 –kerroksisia puutaloja Kauhajoella. Suomalaiset Älvsbytalot rakennetaan Kauhajoen tehtaalla.

Kauhajoen tehdas perustettiin vuonna 2005. Älvsbytalo on osa ruotsalaista Älvsbyhus-konsernia, jolla on talotehtaat Kauhajoen lisäksi Ruotsissa Älvsbyssä, Bjärnumissa ja Vålbergissa. Älvsbyhus on ollut Ruotsin suurin talovalmistaja koko 2000-luvun. 

Suomessa ensimmäiset Älvsbytalot myytiin 1980-luvulla, ja tällä hetkellä Suomeen on rakennettu yli 8000 Älvsbytaloa. Pohjoismaihin on yhteensä rakennettu yli 40 000 Älvsbytaloa.

Vuonna 2016 Älvsbytalo ilmoitti uusivansa talotehtaansa tuotantolinjat, jotta tuotanto olisi tulevien EU-direktiivien mukaista. 2020 voimaan astuvien direktiivien mukaan uusien rakennusten on oltava käytännössä nollaenergiataloja. 

Rakennustutkimus RTS Oy:n tutkimuksessa 2013-2014 Älvsbytalo sai parhaat pisteet asiakastyytyväisyydestä talotoimituksen ja -pystytyksen osalta. Älvsbytalon asiakkaille tärkein valintaperuste on useimmiten sen edullinen hinta. Yritys on Pientaloteollisuus PTT ry:n jäsen.

Älvsbyhus-konserni

Yhtiö perustettiin vuonna 1944, jolloin se toimi nimellä Norrfjärdens Träförädling. Ensimmäinen yrityksen valmistama talo pystytettiin vuonna 1960. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Älvsbyn kunnassa. Älvsbyhus-konsernilla on tytäryhtiöt Suomessa ja Norjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Alvsbytalo.fi

Rakennustuotevalmistajat
Älvsbynin kunta
Ruotsalaiset teollisuusyritykset
Rakentamisen tuotemerkit
Kaolack

Kaolack on kaupunki Senegalissa. Vuonna 2007 siellä oli 186 000 asukasta. Se sijaitsee maan länsiosassa Saloum-joen varrella. 
Kaolack on Senegalin maapähkinäkaupan keskus. Sillä on sijansa myös afrikkalaisen sufilaisuuden historiassa.

Kaolack syntyi Kahonen esikaupungiksi 1600-luvulla, kun Kahone oli Saloumin kuningaskunnan pääkaupunki. Ranskalaiset kiinnostuivat alueesta 1800-luvun alussa, ja Saloumin kuninkaan luvalla he rakensivat maapähkinäöljytehtaan jokivarteen Kaolackiin, josta oli paremmat kulkuyhteydet kuin pääkaupunki Kahonesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Senegalin kaupungit
Mbour

Mbour eli M'Bour on rannikkokaupunki Senegalissa Thièsin alueella. Vuonna 2016 siellä oli maan tilastokeskuksen mukaan 252 645 asukasta. Mbour sijaitsee valtameren rannalla noin 80 kilometriä Dakarista etelään, ja se on Petite-Côte-nimellä kutsutun rannikkoalueen tärkein kaupunki. Sen tärkeimpiä elinkeinoja ovat turismi, kalastus ja maapähkinäöljyn tuotanto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Senegalin kaupungit
Thiès

Thiès on Senegalin toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee 70 kilometriä Dakarista itään. Vuonna 2007 siellä oli 263 500 asukasta.

Thiès on samannimisen alueen ja departementin hallinnollinen keskus. Se koostuu kolmesta kunnasta, jotka muodostavat arrondissementin.

Paikkakunta on saanut alkunsa Cayorin kuningaskuntaan kuuluneesta Dianxènen sererikylästä. Ranskan siirtomaa-aikana sinne perustettiin varuskunta. Dakarin–Nigerin rautatien myötä Thièsistä tuli tärkeä risteysasema, ja se sai vuonna 1904 kunnan statuksen. Vuonna 1948 se oli suuren rautatieläislakon keskuspaikka.

Kaupunki on ympäröivän maaseudun kaupallinen keskus. Siellä on myös teollisuutta kuten auto- ja patteritehtaat. Thiès on tunnettu Länsi-Afrikan ainoasta gobeliinitehtaastaan. Taïbassa ja Pallossa on fosfaattikaivokset. Rautatieliikennettä on nykyään vain Thièsin ja Dakarin välillä.

Kaupungissa toimii vuonna 2007 perustettu yliopisto, teknillinen opisto, upseerikoulu ja agronomikoulu. Nähtävyyksiin kuuluvat historiallinen museo, käsityöläiskylä ja katolinen Pyhän Annan katedraali.

Lähteet

Aiheesta muualla

Senegalin kaupungit
Kontiotuote

Kontiotuote Oy on suomalainen, Kontio-merkillä hirsitaloja ja -huviloita valmistava yritys. Yhtiön Pudasjärvellä sijaitsevasta tehtaasta toimitetaan vuosittain yli 1000 hirsirakennusta ympäri maailmaa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2021 oli 71,5 miljoonaa euroa. Liikevaihdolla mitattuna Kontiotuote Oy on maailman suurin hirsitoimittaja.

Historia ja omistus 
Kontiotuote perustettiin Pudasjärvellä vuonna 1973, jolloin yrityksen isä Timo Tiirola hankki itselleen kenttäsirkkelin. Sahaustoiminnan myötä käynnistyi Kontio-tupien valmistus. Yhtiö siirtyi osaksi PRT-Forest -konsernia vuonna 1982 ja irtaantui konsernista 1.6.2022. Vuosien mittaan Kontiotuote Oy on kasvanut yhdeksi Pudasjärven merkittävimmistä työllistäjistä.

Tuotanto 
Kontiotuote Oy valmistaa hirsirakennuksia asumiseen ja vapaa-aikaan. Valikoimiin kuuluvat hirsitalot, hirsihuvilat ja saunat, autotallit ja piharakennukset. Kontio-talojen materiaalina käytetään lamellihirttä, höylähirttä sekä painumatonta SmartLog -hirttä. Puu käsitellään alusta loppuun yhtiön omilla tuotantolaitoksilla. Suosittuja talo- ja huvilamallistoja ovat mm. Glass House sekä Nalle.

Kontio-talojen tuotanto keskittyy Pudasjärven tehtaalle, josta toimitetaan ympäri maailman yli 1000 rakennusta vuodessa. Kontiotuote Oy toimii myös julkisen rakentamisen projekteissa. Tällaisia ovat mm. kerrostalot, koulu- ja päiväkotirakennukset sekä matkailurakentamisen kohteet, joista esimerkkeinä mainittakoon Pudasjärven hirsikoulukampus sekä uudistettu Hotelli Iso-Syöte.

Markkinat 

Vuosittain Kontio toimittaa rakennuksia kaikkiaan 20 maahan. Tärkeimmät viennin kohdemaat ovat Ruotsi, Ranska ja Japani. Japanilainen golfkeskus ja Lillehammerin olympiakylä ovat esimerkkejä Kontion kansainvälisistä kohteista.

Palkintoja
Vuonna 2016 Kontiotuote Oy sai Suomen Kulttuurirahaston Rantasalmi-palkinnon hirsirakentamisen kehittäjänä, sekä Puuinfon Puupalkinnon Pudasjärven hirsikampuksen hirsirakenteiden toimittajana.

Lähteet 

Yhtiön vuosikertomus 2020
Kontiotuote Oy:n internet-sivut. Kontiotuote Oy. www.kontio.fi
PRT-Forest Oy:n internet-sivut, Yritystarina. PRT-Forest Oy. www.prt-forest.fi/yritystarina 
YTJ-tietopalvelu. Patentti- ja rekisterihallitus. ww.ytj.fi

Viitteet

Suomalaiset rakennustuotevalmistajat
Rakentamisen tuotemerkit
Plymouth Argyle FC

Plymouth Argyle Football Club on jalkapalloseura Plymouthista, Englannista. Se pelaa kaudella 2021–2022 Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösliigassa.

Seura perustettiin vuonna 1886 nimellä Argyle Football Club. Nykyisen nimensä Plymouth Argyle Football Club se otti käyttöön 1903, jolloin se liittyi sekä Eteläiseen että Läntiseen liigaan. Vuonna 1920 seura liittyi perustajajäsenenä Englannin liigan 3. divisioonaan.

Plymouth Argyle on pelannut korkeimmillaan Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Se nousi silloiseen 2. divisioonaan ensimmäisen kerran keväällä 1930 ja on sittemmin pelannut useita kertoja erimittaisia jaksoja kyseisellä sarjatasolla. Viimeisin nousu tapahtui keväällä 2004, jonka jälkeen sarjan nimi muuttui Mestaruussarjaksi. Seuran viimeisin kausi Mestaruussarjassa on ollut 2009–2010. Parhaimmillaan Plymouth on sijoittunut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla neljänneksi kausilla 1931–1932 ja 1952–1953.

Plymouth Argyle selviytyi kaudella 1983–1984 FA Cupin välieriin, vaikka pelasi tuolloin 3. divisioonassa. Se kukisti 5. kierroksella pääsarjassa pelanneen West Bromwichin vieraissa 1–0. Seuraavalla kierroksella se pudotti Derbyn uusintaottelun jälkeen ennen kuin hävisi välierässä Watfordille 0–1. Keväällä 2007 Plymouth eteni FA Cupissa puolivälieriin. Se kukisti jälleen Derbyn ennen kuin hävisi puolivälierässä Watfordille. Liigacupissa Plymouth on selviytynyt välieriin kausilla 1964–1965, jolloin se hävisi Leicesterille kahden ottelun yhteistuloksella 2–4, sekä 1973–1974, jolloin Manchester City kukisti sen yhteismaalein 3–1.

Kannattajien valitsema vuosisadan joukkue 
Maalivahti
 Jim Furnell
Puolustajat
 Gordon Nisbet
 Jack Chisholm
 Graham Coughlan
 Colin Sullivan
Keskikenttäpelaajat
 Ernie Machin
 Kevin Hodges
 Johnny Williams
 Sammy Black
 Garry Nelson
Hyökkääjät
 Paul Mariner
 Tommy Tynan

Lähteet 
 Menestys kausittain

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Plymouth
Devonin urheilu
Englantilaiset jalkapalloseurat
Just Cause (videopeli)

Just Cause on Avalanche Studiosin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema toimintapeli. Se julkaistiin syyskuussa 2006 PlayStation 2-, Xbox- ja Xbox 360 -konsoleille sekä Windowsille.

Peli sijoittuu Karibianmerellä sijaitsevaan kuvitteelliseen San Esperiton saarivaltioon. Pelaaja ohjaa CIA:n agentti Rico Rodriguezia, joka toimii San Esperiton diktaattoria vastaan taistelevan sissiliikkeen puolella. Peli on saanut nimensä Yhdysvaltain armeijan Just Cause -koodinimellä suoritetusta operaatiosta. Pelissä pelaaja pääsee käyttämään monia elokuvatyylisiä lisävarusteita, joiden avulla voi kiinnittyä esimerkiksi ajoneuvoihin. Pelimaailmassa pelaaja voi liikkua vapaasti ja tehdä varsinaisten juonellisten tehtävien ohella sivutehtäviä, joista voi ansaita esimerkiksi lisää aseita ja turvataloja. Sivutehtäviin kuuluvat esimerkiksi kylien valtaukset joko kapinallisille tai huumeliigalle.

Vuonna 2010 pelille julkaistiin jatko-osa Just Cause 2.

Aiheesta muualla 
 Pelin virallinen sivusto 
 

Vuoden 2006 videopelit
Eidos Interactiven videopelit
Windows-pelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Xbox 360 -pelit
Toimintapelit
Avoin pelimaailma -pelit
Avalanche Studios
Kanavatransistori

Kanavatransistori eli FET (, kenttävaikutustransistori) on transistori, jossa varauksenkuljettajien liikettä ohjataan puolijohdekanavassa vaikuttavan sähkökentän avulla.

Historia 

Kanavatransistorin saivat ensimmäisenä toimimaan John Atalla ja Dawon Kahng vuonna 1959. Ratkaisun mukaan se sai nimen MOSFET.

Digh Hisamoto kehitti tekniikkaa Delta Mosfetiin ja evämäisen pinnan käyttöön.
Chenming Hu on saanut IEEE:n tunnustuksen työstään kolmiulotteisen FinFET-transistorin kehittämisessä 1990-luvulla.

Monikanavaiset transistorit ovat yleistyneet yhtenä teknologiana alle 32 nanometrin valmistusprosesseissa. Useat valmistajat mainitsevat käyttävänsä FinFET-teknologiaa suorittimissaan.

IBM on esitellyt vuonna 2017 ensimmäisenä viiden nanometrin GAAFET-tekniikkaa, joka voi korvata FinFET-tekniikan. Myös MBCFET-tekniikkaa on tulossa vaihtoehtona.

Tekniikka 

On olemassa suuri joukko eri tyyppisiä FET-komponentteja.  Dopingprofiilin mukaan FETit jakautuvat n-tyyppisiin ja p-tyyppisiin. Rakenteeltaan kaksi tärkeintä päätyyppiä ovat MOSFET (metallioksidi-puolijohdekanavatransistori eli eristehilatransistori) ja JFET (liitoskanavatransistori). MOSFETit jaetaan toimintaperiaatteeltaan avaustyyppisiin ja tyhjennystyyppisiin. 

FETeillä on yleensä kolme tai neljä liitosjohtoa: lähde-, nielu-, hila- ja substraattiliitosjohdot. Substraattielektrodi on vain MOSFETillä.

Katso myös 
 NMOS
 PMOS
 CMOS
 JFET
 MOSFET
 FinFET
 GAAFET

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 
 

Elektroniikan komponentit
Transistorit
Elin Såger

Elin Såger (30. kesäkuuta 1614 Turku – 14. elokuuta 1669 Turku) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja 1600-luvulla.

Elin Johanintytär Såger syntyi Turussa Aurajoen itärannan talossa, joka sijaitsee nykyisen Aboa Vetus & Ars Nova -museon alueella. Hänen isänsä Johan Såger (kuoli 1632), alkujaan Sager, oli varakas kauppias, joka oli tullut Turkuun 1590-luvulla Saksan Holsteinin läntisestä maakunnasta Dithmarschenista. Johan Såger jäi leskeksi 1610 ja avioitui uudelleen Elin Plagmanin kanssa, jonka isä Peter Plagman oli Turun vaikutusvaltaisimpia miehiä ja myöhemmin Turun pormestari. Elin Såger oli vanhin lapsi vanhempiensa neljästä yhteisestä lapsesta.

Elin Såger avioitui vuonna 1631 kauppias Peter Thorwösten kanssa. Thorwöste hankki omistukseensa Anskun ja Mustion rautaruukit 1647 ja perusti Fiskarsin ruukin 1649. Thorwösten kuoltua vuonna 1659 Elin-rouva ryhtyi johtamaan ruukkeja ja häntä ruvettiin nimittämään patrunessaksi. Hän johti myös suvun Turun kauppahuonetta. Hänen tarmokkuutensa ansiosta kaikki ruukit saivat helpotuksia verotuksessa ja muitakin etuja kruunun taholta, ja Peter Thorwösten ottama suuri ulkomainen velka saatiin hoidettua.

Elin Såger selvisi myös monista muista vaikeuksista. Perheen omaisuus tuhoutui tulipalossa Turussa 1656, Mustion ruukissa oli tulipalot 1664 ja 1665, ja Fiskarsin ruukin nippuvasara tuhoutui noin vuonna 1660. Lisäksi hänen omistamansa laiva upposi 1668.

Suomen taloushistorian kannalta katsoen Elin Såger on ollut Suomen vaikutusvaltaisimpia naisia.

Elin Sågerille ja Peter Thorwöstelle syntyi kymmenen lasta, joista kaksi kuoli aivan pienenä. Neljä poikaa kohosi merkittäviin asemiin: kauppias ja valtiopäivämies Hermann Thorwöste (noin 1635–1685 tai 1686) sekä Fiskarsin patruunat Jakob Thorwöste (kuoli 1671), Petter Thorwöste (noin 1640–1703) ja Johan Thorwöste (noin 1636 – kuoli 1712). Neljä tytärtä miehineen kohosivat myös merkittäviin asemiin Suomessa.

Elin Såger haudattiin Turun tuomiokirkkoon miehensä viereen 15. tammikuuta 1670.

Lähteet 
 

Suomalaiset kauppiaat
Vuonna 1614 syntyneet
Vuonna 1669 kuolleet
Mike Road

Mike Road (18. maaliskuuta 1918 Malden, Massachusetts – 14. huhtikuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana lukuisissa televisiosarjoissa sekä vakituisissa että vierailevissa osissa. Hänellä oli myös elokuvarooleja.

Televisiosarjoja, joissa Road esiintyi vakituisena näyttelijänä, olivat Buckskin vuosina 1958–1959, The Roaring 20's 1960–1962, Jonny Quest 1964–1965, Space Ghost 1966 ja The Fantastic Four 1978. Jonny Quest -sarja, jossa Road oli Race Bannonin alkuperäisenä äänenä, sai uusia jaksoja 1980–1990-luvuilla, mutta hän ei enää ollut niissä mukana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Harley Davidson ja Marlboro-mies

Harley Davidson ja Marlboro-mies () on vuonna 1991 julkaistu yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Sen pääosissa esiintyvät Mickey Rourke ja Don Johnson. Elokuvan on käsikirjoittanut Don Michael Paul ja ohjannut Simon Wincer.

Elokuva menestyi huonosti sekä lipputulojen että kritiikin osalta ja tuotti Yhdysvalloissa vain noin 7 miljoonaa dollaria.

Juoni
Elokuvan tarina sijoittuu lähitulevaisuuteen vuoteen 1996. Mickey Rourken esittämä Harley Davidson kuulee texasilaisessa motellissa uudesta vaarallisesta Kristalliuni-nimisestä huumeesta radiosta. Huumeen merkitys paljastuu vasta elokuvan loppuosassa. Tämän jälkeen Harley tapaa Marlboro-mieheksi kutsutun karjapaimenystävänsä (jota esittää Don Johnson), ja he suunnittelevat yhdessä pankkiryöstön aikomuksenaan auttaa yhteistä ystäväänsä, jonka baari on vaarassa tulla puretuksi paikalle rakennettavan pilvenpiirtäjän tieltä. Ryöstettyään pankin panssariauton he kuitenkin huomaavat saaneensa saaliiksi rahan sijasta Kristalliuni-huumetta. Huumekauppaan sekaantunut pankinjohtaja Chance Wilder (jota esittää Tom Sizemore) vaatii huumeita palautettavaksi. Seuraa sarja vaarallisia yhteenottoja, kun raskaasti aseistetut palkkatappajat jahtaavat Harleyta ja Marlboroa. Elokuva tunnetaan kohtauksesta, jossa Harley Davidson ajaa moottoripyörällään erämaamaiseman halki ja taustalla soi Bon Jovin kappale ”Wanted Dead or Alive”.

Roolit

Vuoden 1991 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Simon Wincerin ohjaamat elokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
SC Bern

SC Bern on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa maan pääsarjassa National League:ssa. Sen kotipaikka on pääkaupunki Bern.

Joukkuetta ovat valmentaneet suomalaisista Olli Hietanen (1984–1986), Hannu Jortikka (1993–1994), Pekka Rautakallio (1999–2001), Alpo Suhonen, (2004–2006) Antti Törmänen (2011–2013). ja Kari Jalonen (2016–2020). Suomalaisista pelaajista eniten otteluita Bernin paidassa on pelannut puolustaja Reijo Ruotsalainen, joka pelasi SC Bernissä 192 ottelua kausilla 1986–1987, 1988–1989, 1990–1993 ja 1994–1995.

SC Bern pelaa kotiottelunsa PostFinance Arenalla, jossa sen ottelukohtainen katsojakeskiarvo kaudella 2013–2014 oli 16 347.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Johan Lundskog 
 Apuvalmentaja: Mikael Håkanson 
 Apu- & Videovalmentaja: Max Markowitz 
 Apuvalmentaja: Christer Olsson 
 Maalivahtivalmentaja: Jeff Hill 
 Fysiikkavalmentaja: Steven Lingenhag 
 Huoltopäällikkö: Frank Kehrli 
 Puheenjohtaja: Marc Lüthi 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Rolf Bachmann 
 Jääkiekkotoiminnankoordinaattori: Raeto Raffainer 
 Toimitusjohtaja: Andrew Ebbett 
 Pelaajakehitysjohtaja: Marc Weber 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Bernin urheilu
Vuonna 1931 perustetut urheiluseurat
Kadonnut ruusu

Kadonnut ruusu on turkkilaisen kirjailijan Serdar Özkanin esikoisteos. Teos on herättänyt huomiota eri puolilla maailmaa, ja se on käännetty 27 kielelle. Sitä on ehditty verrata Richard Bachin Lokki Jonataniin ja Paulo Coelhon Alkemistiin. 

Teos kertoo Diana-nimisestä nuoresta naisesta, joka saa kuolevalta äidiltään kirjeessä tietää kaksoissisaren olemassaolosta. Hän lähtee etsimään sisarta, ja samalla teos kertoo hänen matkastaan itsensä etsimiseen ja löytämiseen. Teoksen on suomentanut englannista Päivi Paju.

Lähteet

Turkkilaiset kirjat
Vuoden 2003 kirjat
RSK Olimpijskyi

Rehionalnyi sportyvnyi kompleks Olimpijskyi on urheilustadion Donetskissa Ukrainassa. Stadionin kapasiteetti on 25 831, ja sillä pelataan pääosin jalkapallo-otteluita. Šah’tar pelasi stadionilla kotiottelunsa vuosina 2004–2009 ennen siirtymistä uudelle Donbas Arenalle. Myös Metalurh on pelannut stadionilla.

Aiheesta muualla 
 Stadionin esittely Ukrainan valioliigan sivustolla 
 Stadionin esittely Šah’tarin sivustolla 

Ukrainan jalkapallostadionit
Donetskin rakennukset ja rakennelmat
Donetskin urheilu
GeForce 4 -sarja

GeForce4 on neljännen sukupolven näytönohjain näytönohjainvalmistaja Nvidialta. GeForce4 näytönohjaimista on kaksi (2) eri mallia: high endiä edustava Ti päätteinen ja budjetille sopivampaa edustava MX sarja, joka itse asiassa perustui vanhaan GeForce2-tekniikkaan. Näytönohjaimet julkaistiin vuonna 2002. Näytönohjaimet tukivat DirectX 7.1 ja DirectX 8.0-rajapintoja.

GeForce 4 Ti
GeForce 4Ti (NV25) julkaistiin vuoden 2002 huhtikuussa. Käytännössä näytönohjain oli GeForce 3 näytönohjain parannetuilla ominaisuuksila. Näytönohjain oli muuten sama, mutta sen ytimen ja muistien kellotaajuutta oltiin korotettu nopeuslisän aikaansaamiseksi. Ainoa suurempi muutos oli uudistettu muistikontrolleri, joka tunnettiin nimellä Lightspeed Memory Architecture II. Näytönohjain tuki myös laitteistokiihdytettyä antialiasointia ja DVD:n toistoa.

Tunnettuja ongelmia 
Monessa tapauksessa oli käynyt niin että näytönohjaimen tuuletin oli pysähtynyt mikä oli johtanut sen ylikuumenemiseen ja käyttöjärjestelmän pysähtymiseen ylikuumenemisen seurauksena. Lisää ongelmia seurasi näytönohjaimen itsensä tukiessa Pixel Shader 1.1 määrityksiä mutta ajurit eivät milloinkaan tukeneet Pixel Shader 1.1:tä.

Lähteet

Nvidia
Grafiikkasuorittimet
War & Peace Vol. 2 (The Peace Disc)

War & Peace Vol. 2 (The Peace Disc) on rap-artisti Ice Cuben kuudes sooloalbumi joka julkaistiin vuonna 2000. Albumi sijoittui avausviikolla sijalle kolme Billboard 200 listalla.

Albumi alkaa singlekappaleella "Hello" jossa mukana ovat vanhat N.W.A. -artistit Dr. Dre ja MC Ren.

Kappalelista
 Hello  (mukana MC Ren & Dr. Dre)
 Pimp Homeo
 You Ain't Gotta Lie (Ta Kick It)  (mukana Chris Rock)
 The Gutter Shit  (mukana Jayo Felony, Gangsta & Squeak RU)
 Supreme Hustle
 Mental Warfare
 24 Mo' Hours
 Until We Rich  (mukana Krayzie Bone)
 You Can Do It  (mukana Mack 10 & Ms. Toi)
 Mackin' & Driving
 Gotta Be Insanity
 Roll All Day
 Can You Bounce
 Dinner With The CEO
 Record Company Pimpin'
 Waitin' Ta Hate
 Nigga Of The Century
 You Can Do It (Instrumental)

Albumin listasijoitukset

Singlet 
 "Until We Rich" (1999)
 "You Can Do It" (2000)
 "Hello" (maaliskuu 2000)

Arvosteluita 
 Allmusic: 
 Rolling Stone: 
 Soundi:

Lähteet 

Ice Cuben albumit
Vuoden 2000 albumit
Josef Nikl

Josef Nikl (s. 10. huhtikuuta 1990) on tšekkiläinen riistamaaliampuja ja nuorten maailmanmestari.

Nikl saavutti nuorten sarjassa MM-kilpailuissa Plzeňissä 2008 ja Zagrebissa 2006 kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Aikuisten sarjassa hän on saavuttanut kaksi hopeaa ja pronssin.

Lähteet

Tšekkiläiset ampujat
Kauppakeskus Rajalla – På Gränsen

Kauppakeskus Rajalla – På Gränsen on Suomen ja Ruotsin rajalla Torniossa sijaitseva kauppakeskus, joka avattiin 30. lokakuuta 2008. Kauppakeskus sijaitsee kuitenkin kokonaisuudessaan Suomen puolella (tilanne heinäkuussa 2019). Sen takaseinustalta on valtakunnanrajalle noin 10 metriä.

Kauppakeskuksessa toimii noin 40 yritystä: muun muassa hypermarket, erikoisliikkeitä ja ravintoloita. Rakennuksessa on kolme kerrosta, joista pohjakerros on kokonaan pysäköintialuetta. Kauppakeskuksen omistaa työeläkevakuutusyhtiö Varma ja sen rakentajana toimi ruotsalainen rakennusyhtiö NCC.

Kauppakeskus on osa Tornion ja Haaparannan yhteishanketta kaupunkien keskustojen yhdistämiseksi.

Liikkeet ja palvelut

Kahvilat ja ravintolat
 Hesburger
 Pancho Villa Express
 Picnic
 Rax Buffet
 Robert’s Coffee
 Subway

Kauneus ja terveys 
 Aito hyvän olon kauppa
 Instrumentarium
 Kauneusstudio Maria
 KICKS
 Nissen
 Terveystalo

Muoti ja asusteet 
 Carlings
 Cubus
 Dressmann
 Gina Tricot
 Glitter
 H&M
 Jack & Jones
 Kultajousi
 La Perle
 Lindex
 Muotihuone
 Vero Moda

Palvelut
 Alexandria Pankkiiriliike
 Habita
 Rajalla Autopesu
 Tornion 1. Apteekki

Päivittäistavarat ja tavaratalot
 Alko
 K-Citymarket

Sisustaminen ja kodin tarvikkeet 
 Gigantti
 Pentik

Viihde ja vapaa-aika
 Bio Rex Tornio 
 DNA Kauppa
 Pelaamo Tornio
 Telia Kauppa

Lähde

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauppakeskuksen verkkosivut

Tornion kauppakeskukset
Haaparannan kunta
Ruotsin ja Suomen raja
Tornio
Varma
Aalto-yliopiston ylioppilaskunta

Aalto-yliopiston ylioppilaskunta (AYY) aloitti virallisesti toimintansa 1. tammikuuta 2010, kun kolme pääkaupunkiseudun yliopistoa Helsingin kauppakorkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja Teknillinen korkeakoulu yhdistyivät Aalto-yliopistoksi. Kyseisten yliopistojen ylioppilaskunnat Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta KY, Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta TOKYO ja Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta TKY yhdistyivät samalla hetkellä Aalto-yliopiston ylioppilaskunnaksi, jonka toiminta käynnistettiin syksyllä 2009 edeltäneiden ylioppilaskuntien rinnalla 1.8.2009 voimaan astuneen uuden yliopistolain voimaanpanolain nojalla.

Jäsenet 
Ylioppilaskunnan jäseniä ovat kaikki yliopiston opiskelijat, jotka on otettu opiskelijoiksi alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin lukuun ottamatta tilauskoulutukseen osallistuvia opiskelijoita. Ylioppilaskunnan hallitus voi hyväksyä jäseniksi myös muita yliopiston opiskelijoita.

Päätöksenteko 
Yliopistolain perusteella ylioppilaskunnan päätösvaltaa käyttää hallitus ja edustajisto. Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus. Ylioppilaskunnan hallinnosta määrätään tarkemmin ylioppilaskunnan säännöissä, jotka edustajisto hyväksyy ja rehtori vahvistaa.

Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan ensimmäiset säännöt hyväksyttiin edustajiston ensimmäisessä kokouksen jatkokokouksessa 20.8.2009.

Edustajisto 
Aalto-yliopiston ylioppilaskunnassa ylintä päätösvaltaa käyttää edustajisto, joka valitaan opiskelijoiden keskuudesta. Ensimmäiset edustajiston vaalit, joissa valittiin 45 edustajaa pidettiin huhtikuussa 2009. Edustajiston puheenjohtajana toimii vuonna 2019 Werneri Huhtinen ja edustajiston jäsenet ovat järjestäytyneet 10 edustajistoryhmäksi.

Hallitus 
Edustajisto valitsee hallituksen. Sääntöjen nojalla hallitukseen kuuluu vähintään kuusi ja enintään kymmenen jäsentä, mukaan lukien puheenjohtaja. Hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2021 Milja Leinonen . Muita jäseniä on vuoden 2021 hallituksessa yhdeksän.

Taloustoimikunta 
Edustajisto valitsee hallituksen esityksestä taloustoimikunnan. Taloustoimikuntaan kuuluu puheenjohtaja mukaan lukien kahdeksasta kymmeneen jäsentä. Taloustoimikunnan tehtävänä on ylioppilaskunnan omaisuuden hallinta ja hoitaminen sekä työjärjestyksessä ja ylioppilaskunnan taloudenhoidon ohjesäännössä määrättyjen asioiden valmistelu ja toimeenpano.

Yhteisö 
AYY:n piirissä toimii lukuisia jaostoja, toimikuntia ja yhdistyksiä.

Jaostot 

 Yhteisöjaosto Aava 
 Teekkarijaosto 
 Kampusjaosto 
 Uudet opiskelijat -jaosto
 Museojaosto 
 EduJory

Lähteet

Aiheesta muualla 
 AYY:n kotisivut
 Aalto Entrepreneurship Societyn kotisivut
 Aalto-yliopiston ylioppilaskunta — TOKYOwiki (viitattu 3.11.2008)
 
 Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan (AYY) edustajistovaalit 2009  (viitattu 3.2.2009)
 Aino-lehden artikkeli "Operaatio rahansiirto" (viitattu 14.3.2013)
 TTE-rahaston kotisivu (viitattu 14.3.2013)

Ylioppilaskunnat
Ylioppilaskunta
Kehätyttö

Kehätyttö on kutsumanimi naispuoliselle henkilölle, joka käy kehässä erien välissä kuljettaen kylttiä, jossa on seuraavan erän numero. Kehätyttö esiintyy ainakin nyrkkeilyssä ja potkunyrkkeilyssä.

Kehätyttö on usein pukeutunut uima-asuun tai bikineihin.

Nyrkkeily
Henrik Carpelan

Henrik Tor Mikael Carpelan (17. marraskuuta 1921 Helsinki – 19. helmikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen tohtori. Hän oli psykoanalyysin ja ryhmäpsykoterapian uranuurtajia Suomessa.

Henrik Carpelanin vanhemmat olivat yliopistonsihteeri, vapaaherra Tor Harald Carpelan (1867–1960) ja Anna Emilia o.s. Edgren (1883–1966). Carpelanin puoliso vuodesta 1951 oli opettaja Anne Kerrien. Carpelan tuli ylioppilaaksi 1930, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1948 ja suoritti hermo- ja mielitautien erikoislääkärin tutkinnon 1954. Vuonna 1957 hän väitteli tohtoriksi struumaleikattujen potilaiden psyykkisistä häiriöistä. Kyseessä oli ensimmäinen suomalainen psykosomatiikkaa käsittelevä väitöskirja. Pian väitöstilaisuutensa jälkeen Carpelan muutti kuudeksi vuodeksi Geneveen ja suoritti siellä psykoanalyyttisen koulutuksen.

Carpelan oli vuonna 1952 perustamassa Psykoanalyysin edistämisyhdistystä, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1955–1957. Palattuaan Sveitsistä Suomeen hän toimi Suomen psykoanalyyttisen opintoryhmän sihteerinä vuosina 1964–1967. Carpelan toi Suomeen psykodynaamisen ryhmäpsykoterapian ja vakiinnutti sen aseman psyykkisten sairauksien hoitomuotona. Hän toimi Suomen ryhmäpsykoterapiayhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1972–1978. Ritva Kajamaan kanssa hän kehitti lasten ryhmäpsykoterapiamenetelmän. Suomi aloitti vuonna 1994 maailman ensimmäisenä maana lasten ryhmäpsykoterapeuttien koulutuksen, Carpelan toimi koulutuksen suunnittelijana ja kouluttajana toukokuuhun 1999 saakka.


Katso myös
 Carpelan

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset psykologit
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Pontti

Pontti on rakennusmateriaaleissa käytettävä lautamaisen tai levymäisen kappaleen reunamuoto, joka mahdollistaa kappaleiden välisen liitoksen. Pontin tarkoitus on pitää vierekkäiset levyt korkeussuunnassa samalla tasolla. Pontti voi sijaita kappaleessa yhdellä, useammalla tai jokaisella reunalla (ympäripontattu).

Käyttökohteita
Pontin tutuimmat käyttötavat ovat lattiaparketin, kattolautojen ja seinälautojen liitokset. Lisäksi ponttia käytetään tiiviyttä vaativissa liitoksessa, kuten saunan lämpöeristeissä. Levyissä ponttia käytetään yleensä lattiarakenteissa reunojen irvistämisen estämiseksi. Bitumieristeisen vesikaton aluslaudoitus on yleensä myös pontattua lautaa bitumieristeen rikkoutumisvaaran vuoksi.

Muodot
Perinteinen muoto pontille on kantikas tai hieman kiilamainen ura levyn/laudan reunan keskellä (naaraspontti) ja vastaava uloke laudan toisessa reunassa (urospontti). Lattiaparketeissa käytetään liimaa tällaisen ponttiliitoksen kiinnipysymisen varmistamiseksi. Parketeissa on tullut käyttöön myös lukkopontteja, joissa urospontin pää kääntyy ylöspäin ulokkeeksi, joka lukkiutuu sivusuunnassa vastaavaan koloon naaraspontissa; tällöin liimausta ei tarvita. Ulkolaudoituksessa ja paneeleissa käytetään myös puoliponttia: laudan toinen reuna on kavennettu osalta laudan leveyttä alta ja toinen reuna päältä. Puolipontin tavoite on ulkonäöllinen, piilottaa kiinnitysnaulat.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ponttilaudan asennus vesikattoon, kuvitettu
Museovirasto, ulkovuorauksen korjaus (kuvia ponttityypeistä)

Puunjalostusteollisuus
Puupohjaiset materiaalit
Rakennuksen pinnat
Thomas Stamford Raffles

Sir Thomas Stamford Bingley Raffles (6. heinäkuuta 1781 Port Morant, Jamaika – 5. heinäkuuta 1826 Lontoo) oli vaikutusvaltainen englantilainen brittiläisen imperiumin virkamies, Salmisiirtokuntien perustaja ja lintutieteilijä.

Elämäkerta 

Raffles syntyi Ann-laivassa Port Morantin satamassa. Hänen isänsä oli kapteeni Benjamin Raffles ja äitinsä hollantilainen. Kapteeni Benjamin Raffles sekaantui Karibianmeren orjakauppaan ja kuoli pojan täytettyä 14 vuotta. Thomas Raffles ryhtyi Itä-Intian komppanian kirjuriksi Lontoossa. Vuonna 1805 hänet lähetettiin Penangiin Malesiaan kuvernööri Philip Dundasin alaiseksi. Saatuaan ylennyksen Penangin kuvernöörin apulaissihteeriksi hän avioitui Olivia Mariamne Devenishin kanssa, joka oli apulaislääkäri Jacob Cassivelaun Fancourtin leski. Samoihin aikoihin hän tutustui myös Thomas Otho Traversiin, jonka kanssa hän teki yhteistyötä seuraavien parinkymmenen vuoden ajan.

Raffles oppi malaijin kielen hyvin ja paljolti tämän vuoksi lähetti Intian kuvernööri lordi Minto hänet Malakkaan. Vuonna 1811 Napoleon Bonaparten asettaman Hollannin kuningaskunnan nukkehallitus miehitti Malakan ja Rafflesin oli pakko poistua maasta. Hän varusti armeijan ja hyökkäsi hollantilaisia ja ranskalaisia vastaan Jaavalla Indonesiassa. Brittiarmeija löi vastustajansa 45 päivässä ja lordi Minto nimitti Rafflesin alueen varakuvernööriksi. Raffles valitsi hallituspaikakseen Bogorin, silloin nimeltään Buitenzorg. Kuvernöörikautensa aikana Raffles muun muassa lopetti orjakaupan, kehitti alueen itsehallintoa ja vastusti oopiumikauppaa asettaen sen tuonnille rajoituksia.

Olivia kuoli vuonna 1814 ja Raffles palasi Englantiin 1816. Täällä hän kirjoitti kirjan Jaavan historiasta History of Java. Hänet aateloitiin 1817. Samana vuonna hän lakkasi käyttämästä etunimeään Thomas ja avioitui Sophia Hullin kanssa.

Raffles komennettiin Bengkulun kenraalikuvernööriksi 15. lokakuuta 1817, ja hän saapui sinne 19. maaliskuuta 1818. Alkuvuodesta 1819 hän matkusti Malakan niemimaan kärjessä sijaitsevalle Singapuran eli Singaporen saarelle, ja perusti sinne asemapaikkansa, mistä sai alkunsa nykyinen Singapore. Raffles palasi sairaana miehenä Englantiin 22. elokuuta 1824 ja asettui Lontooseen saman vuoden lopulla.

Raffles tutki sekä kasveja että eläimiä. Hän oli perustamassa Zoological Society of London-seuraa 1825 ja toimi seuran puheenjohtajana 1826. Raffles kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa sundanhuuhkajan (Bubo sumatranus).

Lähteet 

Brittiläiset ornitologit
Brittiläiset siirtomaajohtajat
Royal Societyn jäsenet
Singaporen historia
Vuonna 1781 syntyneet
Vuonna 1826 kuolleet
Slania

Slania on sveitsiläisen folk metal -yhtye Eluveitien toinen täyspitkä studioalbumi. Se julkaistiin 15. helmikuuta 2008 Nuclear Blastin kustantamana. ”Inis Mona” -kappaleesta on tehty musiikkivideo. Kappaleen intron ja kertosäkeen melodia on lainattu kelttiläisestä laulusta ”Tri Martolod”.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Anna Murphy – kampiliira
 Chrigel Glanzmann – tavallinen ja matala tinapilli, uillean pipes, mandola, bodhrán, laulu
 Ivo Henzi – kitara
 Simeon Koch – kitara, laulu
 Meri Tadic – viulu, laulu
 Rafi Kirder – basso
 Merlin Sutter – rummut
 Sevan Kirder – puuhuilu, tinapilli, säkkipilli

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Eluveitien albumit
Vuoden 2008 albumit
Mistralin tuulet

Mistralin tuulet (Plus belle la vie) on ranskalainen television saippuasarja, jota tuottaa France 3. Sarjan ensimmäinen osa lähetettiin Ranskassa 30. elokuuta 2004. 
Mistral on kuvitteellinen kaupunginosa Marseillessa, Välimeren rannalla. Paikan keskus on pieni kahvila, jonka liepeillä elää kuuden perheen tiivis yhteisö. 

Mistralin tuulia on esitetty ranskalaisittain ennätykselliset 1900 jaksoa kahdeksalla kaudella. Sarjaa esitetään joka arkipäivä ja lisäksi joskus prime timessa. Suomessa Yle TV2 lähetti sarjaa 220 jakson verran. Suomessa ei ole esitetty sarjan jaksoja 1-40, joten jaksoluvut ovat 40 numeroa jäljessä oikeasta jaksojärjestyksestä.

Henkilöt 

Chaumetten perhe
Vincent Chaumette (Serge Dupire)
Ninon Chaumette (Aurélie Vaneck)
Solange Chaumette (Corinne Le Poulain)

Frémontin perhe
Charles Frémont (Alexandre Fabre)
Astrid Frémont (1# Florence Brunet, #2 Laure Sirieix)
Céline Frémont (Rebecca Hampton)
Juliette Frémont (Juliette Chêne)

Lévy/Leserman -perhe
Rachel Lévy (Colette Renard)
Guillaume Leserman (Virgile Bayle)
Nathan Leserman (Thibaud Vaneck)

Marcin perhe
Roland Marci (Michel Cordes)
Thomas Marci-Lenoir (Laurent Kerusore) 
François Marci (Thierry Ragueneau)
Blanche Marci (Cécilia Hornus)
Lucas Marci (Geoffrey Sauveaux)
Johanna Marci (Dounia Coesens)

Nassrin perhe
Malik Nassri (Sofiane Belmouden)
Samia Nassri (Fabienne Carat)
Djamia Nassri (Dounya Hdia)

Torresin perhe
Mirta Torres (Sylvie Flepp)
Luna Torres (Anne Décis)
Rudy Torres (Ambroise Michel)

Muut
Nicolas Barrel (#1 Alexandre Thibault, #2 Nicolas Herman)
Léo Castelli (Pierre Martot)
Mélanie Rinato (Laetitia Milot)
Charlotte Le Bihac (Héléne Médigue)

Aiheesta muualla 

 Mistralin tuulet Ylen sivulla
 Mistralin tuulten jaksot Yle Areenassa 
 Mistralin tuulten virallinen sivusto 

Saippuasarjat
Ranskalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
France Télévisionsin televisio-ohjelmat
Zied Bhairi

Zied Bhairi (s. 5. helmikuuta 1981 Tunis, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustajana ja myös keskikentällä pelaava Bhairi edustaa libyalaista Al-Tahaddia.

Bhairi edusti Tunisian maajoukkuetta vuoden 2004 Olympialaisissa.

Saavutukset
 Tunisian cup: 2007, 2008
 Tunisian liigacup: 2005

Lähteet
National Football Teams
Weltfussball.de

Tunisialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Warri

Warri  on  kaupunki Nigerian eteläosassa Deltan osavaltiossa. Vuonna 2000 siellä oli noin 576 000 asukasta.  Se on Deltan kaupungeista väkiluvultaan suurin, mutta ei pääkaupunki. Se on tärkeä satamakaupunki, jossa rahtitavarat siirtyvät Nigerin jokiliikenteestä valtamerialuksiin. Sataman lisäksi kaupungin talouselämä perustuu öljyyn ja kaasuun. Öljykaupunkina Warrion NIgerian toiseksi suurin heti Port Harcourtin jälkeen.

Warrin historia ulottuu 1400-luvulle portugalilaisten lähetyssaarnaajien vierailuihin. Jo ennen Nigerian itsenäisyyttä alueen etniset ryhmät, itsekirit, urhobot ja ijawit, ovat kiistelleet vallasta Warrissa. Itsekirien kieli on lähellä jorubaa, urhobot lähellä edoja. Ijawit ovat Deltan alueen suurin väestöryhmä. Väestöryhmien väliset jännitteet ovat puhjenneet asellisiksi selkkauksiksi varsinkin vuosina 1997 ja 2003. Alueen kannattavinta toiminta aon raakaöljyn varastaminen valtion omistamista öljyputrkista, ja näiden varastetujen öljyvarojen hallint aon suoraan ja epäsuorasti useiden levottomuuksien syynä.

Lähteet 

Nigerian kaupungit