joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bretten

Bretten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee noin 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta ja se on Bruchsalin ja Ettlingenin jälkeen Karlsruhen piirikunnan kolmanneksi suurin kaupunki. Bretten on saanut lisänimen Melanchthonstadt sen kenties kuuluisimman asukkaan, humanisti Philipp Melanchthonin, mukaan.

Brettenissä on arviolta 29 412 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 71,1 neliökilometriä.

Maantiede 
Bretten sijaitsee Kraichgaun alueella Walzbach- ja Saalbachjokien läheisyydessä. Se sijaitsee 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta, 39 kilometriä lounaaseen Heilbronnista ja 17 kilometriä pohjoiseen Pforzheimista. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin () ja yhdeksään kaupunginosaan ().

Historia 
Varhaisin tunnettu maininta Brettenistä on peräisin vuodelta 767. Maininta ilmestyi Lorschin koodeksissa. Kaupunki tunnettiin tuolloin nimellä Villa Breteheim. Brettenille myönnettiin viralliset kaupunginoikeudet vuonna 1254. Philipp Melanchthon syntyi kaupungissa vuonna 1497.

Bretten tuhoutui Pfalzin kruununperimyssodassa vuonna 1689. Vuonna 1821 kaupunkiin rakennettiin ensimmäinen synagoga, joka tuhottiin muiden saksalaisten synagogien tavoin natsien kristalliyönä vuonna 1938. Vuosien 1971 ja 1975 välillä Bretteniin liitettiin yhdeksän naapurikuntaa. Liitosten myötä kaupungin väkiluku ylitti 20 000 asukkaan rajan.

Ystävyyskaupungit 
  Hemer (Saksa, vuodesta 1979)
  Longjumeau (Ranska, vuodesta 1981)
  Condeixa-a-Nova (Portugali, vuodesta 1985)
  Wittenberg (Saksa, vuodesta 1990)
  Pontypool (Iso-Britannia, vuodesta 1994)
  Bellegarde-sur-Valserine (Ranska, vuodesta 2001)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Brettenin kaupungin viralliset Internet-sivut

Baden-Württembergin kunnat
Karlsruhen piirikunta
Saksan kaupungit
Ettlingen

Ettlingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Se on lähes 39 000 asukkaallaan Bruchsalin jälkeen Karlsruhen piirikunnan toiseksi suurin kaupunki.

Maantiede 
Ettlingen sijaitsee pohjoisen Schwarzwaldin alueen juurella. Kaupungin läpi virtaa Reinin sivujokiin lukeutuva 45-kilometrinen Alb. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin () ja kuuteen kaupunginosaan (). Kaupunginosia ovat Bruchhausen, Ettlingenweier, Oberweier, Schluttenbach, Schöllbronn ja Spessart.

Historia 
Varhaisin tunnettu maininta Ettlingenistä on peräisin elsassilaisen Weißenburgin luostarin asiakirjasta vuodelta 788. Asiakirjassa Ettlingen tunnetaan nimellä Ediningom. Vuonna 965 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunna keisari Otto I Suuri myönsi sille kauppaoikeudet. Kaupunkioikeudet Ettlingenille myönsi keisari Henrik VI vuonna 1192. Vuonna 1689 Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot polttivat Ettlingenin maan tasalle Pfalzin perimyssodassa ja kaupunki jouduttiin rakentamaan uudelleen.

Ettlingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1970. Kaupunkiin liitettiin 1970-luvulla Baden-Württembergin kuntauudistuksen yhteydessä kuusi kuntaa: vuonna 1972 Spessart ja vuonna 1974 Ettlingenweier, Bruchhausen, Oberweier, Schluttenbach ja Schöllbronn.

Ystävyyskaupungit 
 Épernay (Ranska, vuodesta 1953)
 Middelkerke (Belgia, vuodesta 1971)
 Clevedon (Iso-Britannia, vuodesta 1980)
 Löbau (Saksa, vuodesta 1990)
 Hatsina (Venäjä, vuodesta 1992)
 Menfi (Italia, vuodesta 2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Baden-Württembergin kunnat
Karlsruhen piirikunta
Saksan kaupungit
Ås (Norja)

Ås on Norjan kunta Akershusin läänissä. Sen rajanaapureita ovat Vestby, Frogn, Oppegård ja Ski Akershusissa sekä Hobøl Østfoldin läänissä. Hallinnollinen keskus on Åsin taajamassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Åsin kunnassa oli 17 568 asukasta. Kunnassa sijaitsee muun muassa Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopisto, entiseltä nimeltään Norjan maataloustieteellinen yliopisto sekä Tusenfrydin huvipuisto. Kunta on maatalousaluetta, jossa viljantuotanto näyttelee merkittävää osaa. Teollisuutta on suhteellisen vähän ja maataloustieteellinen yliopisto onkin tärkein työnantaja. Keskustaajaman lisäksi muita taajamia ovat Nordby, Vinterbro ja Kroer.

Lähteet

Aiheesta muualla
Banqiao

Banqiao eli Panchiao () on suurkaupunki Taiwanin pohjoisosassa Taipein länsipuolella. Vuoden 2006 lopulla siellä oli 544 292 asukasta. Hallinnollisesti Banqiao on Uuden-Taipein kaupunkialue.

Banqiaossa vallitsee subtrooppinen ilmasto. Kaupungin nimi tarkoittaa vapaasti käännettynä lankkusilta ja se on saanut nimensä Qing-dynastian aikana (1700-luvulla) rakennetusta jalankulkusillasta. Nimi oli alun perin Pang-kiô (枋橋), mutta japanilaiset muuttivat sen nykymuotoon 1920. 

Banqiaossa toimii kolme korkeakoulua: taideteollinen, lääketieteellinen ja teknillinen korkeakoulu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taiwanin kaupungit
Renault Dauphine

Renault Dauphine oli Renault'n 1956–1967 valmistama automalli. Dauphinea koottiin Ranskan lisäksi monissa maissa: Etelä-Afrikassa, Australiassa, Meksikossa, Belgiassa ja Irlannissa sekä lisenssillä Italiassa, Brasiliassa, Espanjassa, Argentiinassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. 

Aikakauden edulliset pikkuautot olivat yleensä kaksiovisia. Siitä Dauphine oli neliovisena poikkeus. Tekniikan maailma 9/1960 kertoo, että se on erityisen matala ja sen otsapinta pieni, joten "ilmanvastuksella ei ole suurtakaan merkitystä". Ohjaus oli kuitenkin tuulelle herkkä.

Dauphine esiteltiin vuonna 1956 korvaamaan menestyksekäs Renault 4CV.  4CV:n tavoin Dauphinessa oli yhdestä osasta koostuva monokokkirunko. Se oli 4-ovinen sedan kuten 4CV, mutta siinä ei ollut 4CV:n "kaappariovia". Se oli myös raskaampi ja pidempi kuin edeltäjänsä, mutta käytti samaa moottoria, tosin iskutilavuudeltaan ja teholtaan suurempaa versiota (760 cm³:n sijasta 845 cm³ ja 19 hv:n sijasta 32 hv). Dauphine oli surullisenkuuluisa huonon suorituskykynsä vuoksi: Road & Track -lehti mittasi Dauphinen kiihtyvyydeksi 0-100 km/h 32 sekuntia. Kesällä 2009 Time-lehdessä julkaistiin autotoimittaja Dan Neilin artikkeli hänen mielestään kaikkein huonoimmista autoista. Neilin mukaan Dauphinen pellit ruostuivat hetkessä.

Perusmallin muunnelmat
Vuosina 1960–1962 valmistettiin ylellisempää Dauphine Ondine -nimistä versiota. Dauphine Gordini taas oli sporttiversio, Dauphine 1093 kilpamalli ja Dauphine Caravelle/Floride (1958–1968) oli Dauphine Gordiniin perustuva kaksiovinen avomalli.

Dauphine Gordini
Erikoismalli Gordinissa oli moottorista viritetty lisää 9 hv eli 40 hv, ja kolmivaihteisuus oli muutettu nelivaihteisuudeksi. Huippunopeus oli 121 km/h ja kulutus 7,3 l/100 km. Se oli "liian suorituskykyinen ollakseen perheauto". Sen käyttökelpoisuutta lisäsi eräänlainen kumityynyihin perustuva Aerostable-jousitus. Hinta oli nykyeuroiksi (2010) muunnettuna 14 000 euroa, mikä Dauphinen perusmalliin verrattuna oli 1 000 euroa enemmän. Se oli kuitenkin pieni hinta neljännestä vaihteesta ja parannetusta sisustuksesta, joten Gordinista tuli Suomessa hyvin suosittu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Renault Dauphines -sivusto 

Dauphine
1950-luvun autot
1960-luvun autot
Ulla Karttunen

Ulla Karttunen (s. 1956 Valtimo) on suomalainen kuvataiteilija ja tutkija.

Ura

Taide
Taiteessaan Karttunen on käsitellyt muun muassa naisiin kohdistuvaa väkivaltaa sen kulttuurisista ja uskonnollisista taustoista käsin. Hän on osallistunut lukuisiin näyttelyihin eri puolilla maailmaa, muun muassa Pariisissa, Buenos Airesissa, Hongkongissa, Yogyakartassa, Rio de Janeirossa ja Zürichissä. Karttunen on kirjoittanut myös Taide-lehteen.

Helmikuussa 2008 poliisi takavarikoi Helsingin kaupungin taidemuseon hoitamasta Kluuvin galleriasta Karttusen yksityisnäyttelystä lapsipornoa kritisoivan Neitsythuorakirkko-taideteoksen. Yksi näyttelyn avajaisvieraista oli tehnyt teoksesta tutkintapyynnön, minkä seurauksena poliisi takavarikoi teoksen. Karttusen epäiltiin rikkoneen rikoslain pykälää sukupuolisiveellisyyttä loukkaavan lasta esittävän kuvan hallussapidosta. Karttunen kertoi tarkoittaneensa teoksen yhteiskuntakriittiseksi ja lapsipornoa vastustavaksi. Toukokuussa 2008 asiaa käsiteltiin Helsingin käräjäoikeudessa. Karttusen katsottiin syyllistyneen lapsen sukupuolisiveellisyyttä loukkaavan kuvan hallussapitoon ja levittämiseen, mutta häntä ei kuitenkaan tuomittu, koska oikeus katsoi hänen pyrkineen teollaan samaan kuin oikeuslaitos. Karttunen valitti päätöksestä, mutta se ei muuttunut hovioikeudessa. Korkein oikeus ei myöntänyt asialle valituslupaa.

Tutkimus
Karttunen on työskennellyt väitöskirjaa tekevänä tutkijana Suomen Akatemian työryhmässä. Hänen tutkimuksensa pohjautuu taidefilosofian ja soveltavan ympäristöestetiikan välimaastoon ja pohjautuu hänen omiin taideprojekteihinsa. Aiheena on taiteen ja todellisuuden rajan murtuminen intiimissä lähiympäristössä.

Karttuselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Otso Kantokorpi, Ekstaattiset naiset, Uusisuomi.fi 16.2.2008, näyttelyarvostelu

Estetiikantutkijat
Taiteentutkijat (kuvataide)
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Zebrahead

Zebrahead on yhdysvaltalainen rap-punk-yhtye, joka aloitti toimintansa vuonna 1996. Yhtye perustettiin La Habrassa Kaliforniassa. Yhtyeen levy-yhtiönä toimii Columbia Records. Vuoden 2008 lopussa Zebrahead kiersi Eurooppaa yhdessä Simple Planin kanssa ja vieraili myös Suomessa. Zebrahead on tehnyt musiikkia myös peliin Sonic the Hedgehog (2006) (kappale His World).

Jäsenet 

 Ali Tabatabaee (laulu)
 Matty Lewis (laulu, kitara)
 Ed Udhus (rummut)
 Ben Osmundson (basso)
 Dan Palmer (kitara)

Aikaisemmat jäsenet 
 Justin Mauriello (laulu, kitara)
 Greg Bergdorf (kitara)

Albumit 
 Zebrahead (1998)
 Waste of Mind (1998)
 Playmate of the Year (2000)
 MFZB (2003)
 Waste of MFZB (2004) (julkaistu vain Japanissa)
 Broadcast to the World (2006)
 Phoenix (2008)
 Panty Raid (2009)
 Get Nice! (2011)
 Call Your Friends (2013)
 The Early Years – Revisited (2015)
 Walk the Plank (2015)
 Brain Invaders (2019)

Aiheesta muualla 

Yhtyeen kotisivut

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Renault Frégate

Renault Frégate oli Renaultin 1951–1960 valmistama ylellinen automalli.

Frégate kehitettiin heti toisen maailmansodan jälkeen. Renault, joka oli juuri siirtynyt Ranskan valtion haltuun, tarvitsi modernin, hyvinvarustellun mallin sekä parantamaan mielikuvaansa että vastaamaan asiakkaiden tarpeisiin nopeasti parantuvassa taloudellisessa tilanteessa. Useita prototyyppejä tehtiin ennen kuin Frégate tuli tuotantoon: alun perin autossa oli moottori takana kuten vähän aiemmin esitellyssä Renault 4CV:ssä mutta lopulta valmistaja päätti sijoittaa moottorin eteen.  Frégate esiteltiin vuoden 1950 Pariisin autonäyttelyssä mutta ensimmäiset autot toimitettiin asiakkaille vasta marraskuussa 1951.  

Frégatesta esiteltiin suosittu farmarimalli, Domaine, vuonna 1956. Frégaten myynti putosi kuitenkin jatkuvasti koko 1950-luvun ajan ja tuotanto loppui vuonna 1960. Yhteensä 163,383 Frégatea tehtiin Flins'ssä, Ranskassa.

1957 koeajo 
Frégate oli Tekniikan Maailman 1/1957 koeajossa. Koeajovaunussa oli nelisylinterinen 2141 cm³ rivimoottori teholtaan 56,5 kW /4200 (tehonormia ei mainittu, 77 hv). Suurin vääntömomentti 131 Nm /2300. Vaihteita on neljä, joista ykkönen synkronoimaton ja muut (kakkonen, kolmonen ja nelonen) ovat synkronoituja.

Lehti mittasi Frégaten kiihtyvyydeksi 0-100 km/t 24,5 sekuntia. Huippunopeus on tehtaan mukaan 137 km/t.

Vuonna 1957 Renault Frégate Amiral maksoi Suomessa 765 000 markkaa, joka on vuoden 2013 rahanarvonkertoimen 0,0263 mukaan 20 120 euroa.

Varustetasoja on kolme, parhaiten varustettu Amiral, Grand Pavois ja Caravelle. Viimeksi mainitussa on pienempi moottori ja se on heikommin varusteltuna tarkoitettu lähinnä Ranskan omille markkinoille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Frégate
1950-luvun autot
1960-luvun autot
Italian Grand Prix 1977

Italian Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta 1977 Autodromo Nazionale Monzan radalla. Kilpailun voitti Mario Andretti.

Tulokset

Muuta  
Patrick Néven paras sijoitus

Lähteet 
Italian GP 1977 – F1-ruutu

Viitteet

Italian Grand Prix
Formula 1 -kausi 1977
1472 Muonio

1472 Muonio on päävyöhykkeen asteroidi jonka löysi turkulainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä 18. lokakuuta 1938. Asteroidi on nimetty lappilaisen Muonion paikkakunnan mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1938 UQ.

Lähteet
JPL Small-Body Database Browser: 1472 Muonio (1938 UQ) 
Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets (1)-(5000): Minor Planet Center 
Numbered minor planets 

Päävyöhykkeen asteroidit
Muonio
Flekkefjord

Flekkefjord on Norjan kaupunki ja samanniminen kunta Länsi-Agderin läänissä. Sen rajanaapureita ovat lännessä Sokndal ja Lund Rogalandin läänissä, Sirdal pohjoisessa ja Kvinesdal idässä. Se on Sørlandetin rannikon läntisin kaupunki ja sijaitsee suurin piirtein Kristiansandin ja Stavangerin puolivälissä. Kaupunkikeskustan lisäksi kunnassa sijaitsevat Siran, Gylandin, Rasvågin ja Kirkehavnin taajamat. Kaupungin keskustalle antavat leimansa valkoisiksi maalatut vanhat puutalot, joskin keskustaa ollaan nyttemmin modernisoimassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Flekkefjordin kunnassa oli 9 060 asukasta.

Historia 
Flekkefjordissa on ollut asutusta jo viikinkiaikoina. Puukauppa Tanskaan ja Hollantiin sai aikaan ensimmäiset asutuskeskittymät. Tuolta ajalta on edelleen peräisin keskustan Grisefjordenin puoleisen osan nimitys Hollanderbyen.

Flekkefjord sai luotsiasemaoikeudet () jo 1660. 1800-luvun puolivälissä alkoi kaupungin kulta-aika, erityisesti mittavan sillinkalastuksen myötä 1826–1838. Flekkefjord sai kaupunkioikeudet 8. elokuuta 1842. Seuraavat sata vuotta kaupungin tärkein teollisuudenala oli nahkatuotteiden jalostaminen. 1900-luku toi myötään teollisuuden nousukauden, erityisesti huopa-, villa, puu- ja tynnyrituotanto kukoisti. Hieman myöhemmin laivanvarustamotoiminta ja sen mukana perustetut mekaaniset työpajat ovat edelleen tärkeitä elinkeinolähteitä.

Vuoteen 1965 saakka Flekkefjord koostui vain keskustaajamasta. Vuonna 1965 siihen yhdistyivät sitä ympäröineet Nesin, Hidran, Bakken ja Gylandin kunnat.

Tunnettuja paikkakuntalaisia
 Hans Seland, kirjailija

Lähteet

Aiheesta muualla

Länsi-Agderin läänin kunnat
Norjan kaupungit
Tulennielentä

Tulennielentä tarkoittaa palavan soihdun viemistä suuhun ja suun sulkemista sen ympärille siten, että liekki tukahtuu ja sammuu. Tulennielentä on suosittu ohjelmanumero sirkuksessa sekä katutaiteilijoiden keskuudessa.

Tulennielentä on eri asia kuin tulenpuhallus, jossa luodaan suuria lieskoja puhaltamalla suuhun laitettua sytytysnestettä palavaan soihtuun.

Historia

Tulennielentä oli yleinen osa hindujen, sadhujen ja fakiirien esityksissä todistamassa hengellistä saavutuksia. 1880-luvun loppupuolella tulennielentä alkoi yleistyä sirkuslaisten keskuudessa.

Tulen käsittelyyn liittyvien turvallisuusohjeiden ja fysiikan lakien (kuten "kuuma ilma nousee ylöspäin") lisäksi tulennielennässä on hyvin vähän salaisuuksia. Ei ole olemassa niin sanottua "kylmää liekkiä", eikä esiintyjän suussa ole mitään erityistä ainetta syljen lisäksi. Sirkuslainen Daniel Mannix kirjoitti vuonna 1951 muistelmateoksen Step right up!, jossa hän kertoi tulennielennän "salaisuudeksi" kivun kestämisen; tulennielijän täytyy kestää polttelu kielessään, huulissaan ja kurkussaan.

Tulennielentätemppuja

Höyrytemput 
höyrytempuissa polttoaineista syntyvää höyryä pidetään suussa joko ennen tulennielentää tai sen aikana.

 Savuke sytytetään ihmiskynttilällä.
 Ihmiskynttilä: höyryllä muodostetaan liekki, joka on saman kokoinen kuin kynttilässä.
 Höyryn siirto - sytytä soihtu toisen soihdun höyryllä
 Tulivuori: syttyviä höyryjä syöstään suoraan ylöspäin

Siirrot 
Liekkiä siirretään alueelta toiselle käyttäen vartaloa tai muuta alustaa.

 Vartalosiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen käyttämällä jotakin ruumiinosaa.
 Sormisiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen sormella.
 Lattiasiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen lattian kautta.
 Kämmensiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen kämmenen avulla.
 Sylkemissiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen sylkemällä pieni lieska tulennielennän aikana
 Kielisiirto: liekki siirretään soihdusta toiseen kielen avulla
 Pudotus ja sammutus -siirto: soihtu pudotetaan lattialle jolloin liekki "hyppää" toiseen soihtuun.
 Palavan soihdun pitely hampaiden välissä.

Sammutukset 
Soihtuja voi sammuttaa lukuisilla erilaisilla näyttävillä keinoilla.
 Kaksinkertainen tulennielentä: tulennielijä sammuttaa kaksi soihtua yhtä aikaa
 Tuli sammutetaan kämmenellä
 Palavan puuvillapallon sammutus suussa samalla tavoin kuin soihtu sammutetaan
 Soihdun sammutus nuuskimalla sitä käden avulla
 Perinteinen tulennielentä: soihtu sammutetaan työntämällä se suuhun
 Kolminkertainen tulennielentä: kolme soihtua sammutetaan samaan aikaan
 Pudotussammutus: soihtu vedetään liekistä poispäin jolloin se sammuu

Aiheesta muualla 

 North American Fire Arts Association 
 Fire Eating  World-wide fire eating trainers & performers.
 Fire Eating Safety Guideline
 Mannix, Daniel P.: Step right up! (1st ed.), Harper 1951

Sirkus
Tuli
Recklinghausenin piirikunta

Recklinghausenin piirikunta () on piirikunta saksalaisessa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Piirikunta kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja sen hallintokaupunkina toimii Recklinghausen. Pinta-alaltaan piirikunta on 760,36 neliökilometrin suuruinen. Sen alueella asuu noin 619 000 ihmistä. Piirikunnan nykyiset rajat ovat peräisin vuodelta 1976.

Kaupungit 
 Castrop-Rauxel
 Datteln
 Dorsten
 Gladbeck
 Haltern
 Herten
 Marl
 Oer-Erkenschwick
 Recklinghausen
 Waltrop

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Piirikunnan verkkosivusto
 Virkamies kartta piirin Recklinghausen
Riilahden kartano

Riilahden kartano () on Raaseporin Bromarvissa sijaitseva aateliskartano.

Riilahden nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1437. Se oli säteri vuodesta 1647. Kartanon omistajia ovat olleet Arvid Stålarm, Axel Oxenstierna sekä Körningin suku. Vuodesta 1725 lähtien kartano on yhtä keskeytystä lukuun ottamatta ollut Aminoffin suvun hallussa. Kartanossa syntyi muun muassa kenraalimajuri Johan Fredrik Aminoff vuonna 1756.

Kartanon nykyisen päärakennuksen suunnitteli Pehr Granstedt, ja se on rakennettu vuosina 1803–1806. 1850-luvulla kartanon pääräkennusta laajennettiin arkkitehti G. H. Chiewitzin suunnittelemalla siivellä. Kartanoa ympäröi samalta ajalta oleva englantilainen puisto. Puisto on osittain säilynyt ja siellä kasvaa jaloja lehtipuita jonka lisäksi sinne on istutettu pyökkejä. Pyökit lisääntyvät alueella luontaisesti ja se on ainoa paikka Manner-Suomessa jossa pyökki lisääntyy luonnollisesti.

Kartanon viereisellä merialueella, Gloppetin selällä, käytiin suuren Pohjan sodan aikana 1714 Riilahden meritaistelu. Aleksanteri II pystytytti sen muistoksi vuonna 1870 graniittiristin, ja 1928 pystytettiin toinen muistomerkki. Suomen vesillä kesällä 1884 purjehtiessaan keisarillinen huvipursi saattueineen ankkuroitui taistelupaikalle. Toinen muistomerkki valmistui vuonna 1928 ja muistomerkki on omistettu kontra-amiraali Nils Ehrenskiöldille ja hänen miehistölleen. Ehrenskiöld toimi Ruotsin laivaston komentajana Riilahden taistelun aikana. 

Venäjän keisareista Pietari Suuri, Aleksanteri III ja Nikolai II ovat vierailleet kartanossa. Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim vieraili kartanolla. Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen vieraili kartanossa maakuntamatkallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 Riilahden kartanon kotisivut
 Björklund, Kim: Rilax Gård - Anor, adling, skönhet. UNiKA, 2020. Otavas Tryckeri Ab, Keuru. ISBN: 978-952-94-3218-9
 Nyfiken på Rilax gård i Bromarv? Nyutgiven bok ger inblick i hur adel och torpare har levt under sekler av krig, fred, vardag och fest Svenska YLE. 22.5.2020. Viitattu 21.7.2022.
 Kummitusratsastuksella pyökkimetsässä - Riilahden kartano Bromarvissa on sekoitus harvinaista luontoa ja historiaa Yle Uutiset. 27.3.2018. Viitattu 24.7.2022.

Suomen kartanot
Bromarv
Raaseporin rakennukset ja rakennelmat
Pehr Granstedtin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Tainan

Tainan () on kaupunki Taiwanin lounaisosassa. Vuoden 2018 arvion mukaan sen alueella asui 1 883 831 asukasta, mikä tekee Tainanista Taiwanin kuudenneksi suurimman kaupungin.

Tainan oli Taiwanin pääkaupunki vuosina 1683–1885. Itse asiassa se antoi nimensä koko saarelle. Kaupungissa on paljon historiallisia rakennuksia Qing-dynastian ajalta.

Lähteet 

Taiwanin kaupungit
Jhonghe

Jhonghe (myös Chunghe tai Zhonghe; ) on kaupunki Taiwanin pohjoisosassa. Vuoden 2006 lopulla siellä eli 411 011 asukasta. Tämä tekee siitä Taiwanin kuudenneksi suurimman kaupungin. Jhonghe sijaitsee Shindina-joen varrella eri puolella jokea kuin Taipei. Alueella vallitsee lämmin ja kostea ilmasto, keskilämpötila on 23,7 astetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taiwanin kaupungit
Jean-Pierre Léaud

Jean-Pierre Léaud (s. 5. toukokuuta 1944) on ranskalainen näyttelijä. Léaudia pidetään yleisesti eräänä ranskalaisen uuden aallon elokuvan merkittävimmistä avainnäyttelijöistä.

Hän esiintyi Antoine Doinelin roolissa François Truffaut'n elokuvissa 400 kepposta (1959),  Antoine & Colette (lyhytelokuva, 1962), Varastettuja suudelmia (1968), Nuoripari (1970) ja Rakkaus karkuteillä (1979). Näiden lisäksi Léaud esiintyi muissa rooleissa Truffaut'n elokuvissa Englantilaiset naiset (1971) ja Amerikkalainen yö (1973). 

Léaud on nähty myös muiden merkittävien ohjaajien elokuvissa, kuten Jean-Luc Godardin elokuvissa Hullu Pierrot (1965), Maskuliini feminiini (1966), Made in USA (1966), Kiinatar (1967), Week End (1967), Bernardo Bertoluccin elokuvassa Viimeinen tango Pariisissa (1972), Jean Eustachen elokuvassa Äiti ja huora (1973) sekä Olivier Assayasin elokuvassa Irma Vep (1996).

Jean-Pierre Léaud on esiintynyt myös Aki Kaurismäen elokuvissa I Hired a Contract Killer (1990) ja Boheemielämää (1992). Lisäksi hänellä on rooli Kaurismäen elokuvassa Le Havre (2011).

Hän on saanut muun muassa Berliinin Hopeisen karhun (1966), Thessalonikin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinnon (1996), kunnia-Césarin (2000) sekä Cannesin elokuvajuhlien Fipresci-palkinnon (2001).

Aiheesta muualla 
 
 Ylen Elävä arkisto: Jean-Pierre Léaud, uuden aallon ikoni
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Kırıkkale

Kırıkkale on kaupunki Turkissa, noin 80 kilometriä Ankarasta itään. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2000 Kırıkkalessa oli 205 078 asukasta.

Kırıkkaleen perustettiin 1950-luvulla suuret terästuotantolaitokset, joiden ansiosta aikaisempi pikkukylä kasvoi merkittäväksi kaupungiksi. 1960-luvulla kaupunkiin tuli myös kemian teollisuutta. Vuodesta 1992 alkaen siellä on toiminut myös yliopisto.

Lähteet 

www.kirikkalehaberleri.gen.tr

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Kirikkale
Udaipur

Udaipur () on kaupunki Rajasthanin osavaltion eteläosassa Intiassa, 625 kilometriä Mumbaista pohjoiseen. Vuonna 2001 siellä oli 389 438 asukasta, mikä teki siitä osavaltion kuudenneksi suurimman kaupungin. Kaupunki sijaitsee vuoristojärvien rannalla Aravalli-vuorten juurella noin 600 metrin korkeudessa, Tharin aavikon reunalla.

Nähtävyyksiä 
Udaipur on ollut oman ruhtinaskuntansa pääkaupunki, ja siellä on jäljellä upeita palatseja ja hindutemppeleitä, jotka houkuttavat turisteja. Kaupunki on ympäröity muurilla. Kukkuloiden juurella, keinotekoisen järven rannalla on 1500-luvulla rakennettu maharadžan palatsi. Toinen palatsi, Järvipalatsi (jossa kuvattiin osia Octopussy-elokuvasta) on muutettu ylelliseksi hotelliksi.

Lähteet

Viitteet 

Rajasthanin kaupungit
Zebrahead (albumi)

Zebrahead on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1998.

Kappaleet 
 Check
 All I Need
 Swing
 Walk Away
 Bootylicious Vinyl
 Hate
 Mindtrip
 Chrome
 Jag Off
 Song 10

Kokoonpano 
 Justin Mauriello – rytmikitara, laulu 
 Ali Tabatabaee – laulu 
 Greg Bergdorf – soolokitara
 Ben Osmundson – bassokitara
 Ed Udhus – rummut

Aiheesta muualla 
 Zebrahead discogs.com -sivustolla

Vuoden 1998 esikoisalbumit
Zebraheadin albumit
Mega Man (Game Boy)

Mega Man I (Japanissa Rockman World, ) on Capcomin vuonna 1991 julkaisema tasohyppely. Peli on Game Boylle. Peli sisältää paljon samaa materiaalia kuin Nintendo Entertainment System -konsolin Mega Man - ja Mega Man 2 -pelit, vaikkakin hieman pienemmässä mittakaavassa laitteen rajoitetun kapasiteetin vuoksi.

Aiheesta muualla
 
 Mega Man I MMHP.net-sivustolla 

 (Gameboy)
Game Boy -pelit
Vuoden 1991 videopelit
Mega Man 2 (Game Boy)

Mega Man 2 (Japanissa Rockman World 2) on Capcomin vuonna 1991 julkaisema tasohyppelypeli Game Boy -pelikonsolille. Peli muistuttaa Nintendo Entertainment System -pelikonsolin Mega Man 2 - ja Mega Man 3 -pelejä.

Aiheesta muualla 
 
 Mega Man II MMHP.net-sivustolla 

2 (Game Boy)
Game Boy -pelit
Vuoden 1991 videopelit
Kansallissosialistinen black metal

Kansallissosialistinen black metal () on black metalin alasuuntaus, jonka sanoitukset perustuvat kansallissosialismiin ja aatteen mukaisiin ihanteisiin. NSBM-käsitettä käytetään yleensä niistä yhtyeistä, joiden sanoituksiin sisältyy antisemitismiä, rotuerottelun kannatamista, diktatuurin ja arjalaisuuden ihannointia kansallissosialistien käyttämässä mielessä.

NSBM:n ajatellaan useimmiten saaneen alkunsa Burzum-yhtyeestä. Yhtyeen ainut jäsen Varg Vikernes ei pidä itseään kansallissosialistina, mutta hän on todennut sillä olevan parempi sanoma, kuin "seksiä, huumeita ja rock'n'rollia".

NSBM pitää kansallissosialismia vaihtoehtona liberaalille yhteiskunnalle. NSBM-yhtyeet vastustavat sanoituksissaa kaikkea juutalais-kristillistä ja painottavat antisemitismiä.

Vuoden 2000 jälkeen NSBM-julkaisuja on myyty enimmäkseen samoissa kaupoissa kuin RAC-yhtyeiden levyjäkin. Useat NSBM-yhtyeet ovat levyttäneet RAC- ja Hatecore-kappaleiden cover-versioita.

NSBM:ia soittavia yhtyeitä 
 Absurd (Saksa)
 Branikald (Venäjä)
 Forest (Venäjä)
 Gestapo 666 (Ranska)
 Goatmoon (Suomi)
 Hammer (Suomi)
 Infernum (Puola)
 Nokturnal Mortum (Ukraina)
 Der Stürmer (Kreikka)
 Thunderbolt (Puola)
 Veles (Puola)
 Wotanorden (Yhdysvallat)

Lähteet

Aiheesta muualla
 NSBM.org

Alt-right
Antisemitismi
Black metal
Kansallissosialismi
Rhein-Sieg-Kreis

Rhein-Sieg-Kreis on piirikunta Nordrhein-Westfalenin osavaltion eteläosassa Saksassa. Piirikunta kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja sen keskuskaupunkina toimii Siegburg. Piirikunta on pinta-alaltaan 1 153 neliökilometrin suuruinen ja sen asukasluku on noin 578 000. Piirikunta ympäröi Bonnin kaupunkia.

Hallinnollinen jako

Kaupungit 
 Bad Honnef
 Bornheim (Rheinland)
 Hennef (Sieg)
 Königswinter
 Lohmar
 Meckenheim
 Niederkassel
 Rheinbach
 Sankt Augustin
 Siegburg
 Troisdorf

Kunnat 
 Alfter
 Eitorf
 Much
 Neunkirchen-Seelscheid
 Ruppichteroth
 Swisttal
 Wachtberg
 Windeck

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Piirikunnan verkkosivusto
M/S Jan Heweliusz

M/S Jan Heweliusz () oli puolalaisen Polskie Linie Oceaniczne -yhtiön omistama ro-ro-matkustajarahtialus. Alus oli rakennettu vuonna 1977 Trosvik Verkstedin telakalla Brevikissä Norjassa. Laivan matkustajakapasiteetti oli 36, ja kaikille matkustajille oli oma hyttipaikka. Jan Heweliusz kaatui ja upposi 14. tammikuuta 1993 Itämerellä Puolan Świnoujścien ja Ruotsin Ystadin välillä. Onnettomuudessa kuoli 54 ihmistä. 

Jan Heweliuszin sisaralus on vuonna 1974 rakennettu M/S Mikolaj Kopernik.

Käyttöhistoria 

29. tammikuuta 1977 alus laskettiin vesille, ja heinäkuussa se luovutettiin puolalaisen Polskie Linie Oceanicznen omistukseen, joka rekisteröi sen Puolan lipun alle. Alus sai nimen Jan Heweliusz astronomi Johannes Heveliuksen () mukaan. Kotisatamaksi tuli Gdynia. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Świnoujście–Ystad. Elokuussa 1977 alus törmäsi laituriin Ystadissa. Törmäyksestä aiheutui laituriin vaurioita noin kymmenen metrin matkalta. Elokuussa 1978 alus sai 45 asteen kallistuman ja ajoi karille mutta pelastui. Maaliskuussa 1982 aluksen ollessa merellä tuli aluksen koneisiin vikaa. 

19. elokuuta 1982 Jan Heweliusz kaatui Ystadin satamassa lastinaan muun muassa seitsemän vaunullista sementtiä. Onnettomuudessa loukkaantui kolme miehistön jäsentä. Alus saatiin seuraavien päivien aikana pelastettua ja hinattua telakalle korjaustöitä varten. Marraskuussa alus palasi jälleen liikenteeseen, mutta vielä saman kuukauden aikana se törmäili jälleen; tällä kertaa Ystadin aallonmurtajaan. Jälleen alus joutui telakalle muutamaksi päiväksi. 23. tammikuuta 1983 kaksi huonosti kiinnitettyä rekkaa pääsi kaatumaan aluksella, ja miehistö joutui kamppailemaan aluksen vakauttamiseksi. 8. syyskuuta 1986 erään rekan kylmäkone syttyi palamaan, ja tuli pääsi leviämään viiteen muuhunkin rekkaan, minkä jälkeen 23 matkustajaa ja osa miehistöstä pelastautuivat aluksesta pelastusveneellä. Osa miehistöstä jäi sammuttamaan paloa, ja lopulta palo sammui ja alus meni telakalle korjattavaksi.

Uppoaminen 

13. tammikuuta 1993 kello 23.30 Jan Heweliusz lähti Świnoujściesta kohti Ystadia mukanaan muun muassa 34 matkustajaa, 29 miehistön jäsentä ja 29 rekkaa. Yöllä 14. tammikuuta alkoi myrsky. Itämerellä olivat tänä tammikuuna vallinneet hyvin vaikeat sääolot. Kello 3.28 alus lähetti radioviestin, jossa kerrottiin, että aluksella oli ongelmia lastin kanssa. Kello 4.35 Jan Heweliusz sai 30 asteen kallistuman, minkä jälkeen matkustajat saapuivat pelastautumisasemille. Päällikkö päätti yrittää ajaa aluksen kohti Saksan Kap Arkonaa. Kello 4.37 alus lähetti hätäsanoman. Kello 4.45 aluksen kallistuma oli jo 70 astetta. Kello 5.50 alus kaatui ympäri, ja kello 11.00 se upposi. Onnettomuudessa kuoli 54 ihmistä, joista kuusi oli ruotsalaisia.

Nykyisin Jan Heweliuszin hylyllä harrastetaan urheilusukellusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fakta om Fartyg – M/S Jan Heweliusz 
Jan Heweliusz 

Autolautat
Rahtilaivat
Uponneet matkustaja-alukset
Itämeren hylyt
Audnedal

Audnedal on Norjan kunta Länsi-Agderin läänin sisämaassa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Åseral, idässä Marnardal sekä Itä-Agderin lääni, etelässä Lindesnes ja lännessä Lyngdal ja Hægebostad. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Audnedalin kunnassa oli 1 728 asukasta.

Historia 
Vuosina 1837–1843 Audnedal tai Undal toimi formannskapsdistriktinä Vigmostadille, Konsmolle, Spangereidille ja Vallelle. Vuonna 1844 Vigmostad ja Konsmo muodostivat Nord-Audnedalin kunnan ja Spangereid ja Valle yhdistyivät Sør-Audnedalin kunnaksi.

Vuonna 1875, jolloin väkiluku oli korkeimmillaan, nykyisen Audnedalin alueella oli 2 159 asukasta. Sen jälkeen väkiluku laski tasaisesti ja vuonna 1930 se oli 1 622. Väkiluku laski, koska maanviljely tuntureilla tuli vaikeammaksi ja ainakin 50 tunturimaatilaa autioitui 1890–1940. Monet muuttivat Amerikkaan. Vuosina 1877–1907 rekisteröitiin 1 200 siirtolaista, jotka olivat merkinneet synnyinpaikakseen Undalin. Ennen toista maailmansotaa arvellaan 2 500 audnedalilaisen matkustaneen Amerikkaan joko pysyvästi tai lyhyemmäksi ajaksi.

Vuonna 1910 Nord-Audnedal jakautui uudelleen Vigmostadin ja Konsmon kunniksi. Vuonna 1964 Konsmo, Grindheim ja osa Bjellandin kuntaa yhdistyivät nykyiseksi Audnedalin kunnaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Länsi-Agderin läänin kunnat
Marnardal

Marnardal on Norjan kunta Länsi-Agderin läänin sisämaassa. Kunnassa ei ole selkeää keskustaa, mutta siellä ovat Øyslebøn, Marnardalin, Laudalin ja Bjellandin taajamat. Kunnan hallinto sijaitsee Heddelandissa. Marnardalin rajanaapureita ovat lännessä Lindesnes ja Audnedal, pohjoisessa Evje og Hornnes, idässä Vennesla ja Songdalen sekä etelässä Søgne ja Mandal. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Marnardalin kunnassa oli 2 292 asukasta.

Historia 
Nykyinen Marnardal kattaa alueita aiemmista Bjellandin, Grindheimin, Laudalin ja Øyslebøn kunnista. Bjelland ja Grindheim muodostivat yhdessä oman kunnan 1837–1901 ja jakautuivat erillisiksi kunnikseen 1902. Laudalin kunta perustettiin 1899, jolloin se irtautui Øyslebøstä. Vuonna 1964 Grindheim ja osa Bjellandia yhdistyi Konsmon kanssa Audnedalin kuntaan, jolloin muu osa Bjellandista tuli mukaan perustettuun Marnardalin kuntaan. Pääosan Marnardalia muodostivat tuossa yhteydessä Laudal, Øyslebø sekä osa Finslandin kuntaa (josta osa liittyi samaan aikaan perustettuun Songdalenin kuntaan).

Lähteet

Aiheesta muualla

Länsi-Agderin läänin kunnat
Ilet

Ilet (, tat. latinalaisilla İllät ja kyrillisillä Илләт, mariksi Элнет, Elnet) on 204 kilometriä pitkä Volgaan (ja edelleen Kuibyševin tekojärveen) laskeva joki Marin ja Tatarstanin tasavalloissa Venäjällä. Iletiin laskevista joista suurimmat ovat Ašit, Jušut, Vontša ja Petjalka. 

Joki on jäässä noin marraskuun puolivälistä huhtikuun puoliväliin. Alajuoksu on navigoitavissa. Marin tasavallassa joki virtaa alajuoksullaan Mari Tšodran kansallispuiston läpi.

Lähteet

Volgan vesistö
Marin tasavallan joet
Tatarstanin joet

tt:İllät
Alan van der Merwe

Alan van der Merwe (s. 31. tammikuuta 1980 Johannesburg) on eteläafrikkalainen autourheilija ja entinen F1-testikuljettaja. Hän on toiminut Honda-tallin testikuljettajana. 

Hän on voittanut Formula Ford -festivaalin vuonna 2001 ja Britannian F3-mestaruuden 2003. Van der Merve on ajanut Super Nova Racing -tallissa Britannian F3000-sarjaa vuonna 2004. Van der Merve on ollut BAR-tallin nuorten kuljettajien kehitysohjelmassa. Sen jälkeen hän on toiminut Hondan testikuljettajana Bonneville 400 -projektissa vuosina 2005–2006 ja ajanut Etelä-Afrikan väreissä A1-sarjaa.

Vuodesta 2009 alkaen hän on toiminut virallisena lääkäriauton kuljettajana Formula 1- kilpailuissa.

Formula 3000 -tulokset

A1 Grand Prix -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.mtv3.fi/urheilu/arkisto
http://www.southafrica.info/what_happening/sports/bonneville.htm 

Eteläafrikkalaiset autourheilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Signs of Existence


Signs of Existence on vuonna 2008 julkaistu MyGrain-yhtyeen albumi.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tommy – laulu
 Matthew – kitara
 Resistor – kitara
 Jonas – basso
 Janne Manninen – rummut
 Eve – kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 Christine Sten – laulu
 Antti Hyyrynen – laulu
 Mika Ikonen – laulu
 Jules Näveri – laulu

Tuotanto 
 Janne Saksa – äänittäjä, miksaaja
 Minerva Pappi – masteroija

Arvostelut 
 The Metal Forge: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
MyGrainin albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Kroda

Kroda () on ukrainalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuoden 2003 keväällä. Krodan sanoitukset viittaavat historiaan, luontoon ja pakanallisuuteen. Yhtye toimii tällä hetkellä Purity Through Fire -nimisen levy-yhtiön alaisuudessa.

Historia 
Vuoden 2003 keväällä Eisenslav ja Viterzgir perustivat yhtyeen, osin tarkoituksenaan levittää omaa ideologista ja historiallista näkemystään.

14. helmikuuta 2004 yhtye julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, jonka englanninkielinen otsikko oli Cry to me, River, venäläisen Stellar Winter Recordsin sekä ukrainalaisen Rarog Productionin kautta. Myöhemmin saman vuoden huhtikuun 26. päivä ilmestyi venäläisen Orich'n kanssa yhteistuumin tehty split-levy, Legend / Wolfen Loyalty. Vain kolme kuukautta tämän jälkeen, 20. kesäkuuta, julkaistiin järjestyksessä jo toinen kokopitkä, Towards the Firmaments Verge of Life..., Ancient Nationin kautta. Tämän jälkeen kesäkuussa, vuonna 2006 ulos tuli venäläisen Velimorin kanssa tehty split levy, By a Hammer of Spirit and Identity of Blood, joka rajoitettiin 1000:n painokseen. 29. tammikuuta 2007 julkaistiin viimeisin levy, Fimbulvinter, Hammermark Artin kautta. Suurin osa Krodan levyjen ensimmäisistä painoksista on rajoitettu 1000:n kappaleeseen, joskin monet levy-yhtiöt ovat julkaisseet uusintapainoksia albumeista. Yhtye osallistui myös vuonna 2007 julkaistulle venäläiselle Burzum-tribuuttilevylle, Lost Freedom, kappaleen "Jesus' Tod" ukrainankielisellä versiolla.

Yhtye oli alun perin tarkoitettu vain studioon, mutta yhtye luopui tästä päätöksestä soittamalla vuoden 2007 elokuussa ensimmäisen live-esiintymisen Krimissä pidetyissä Svarogove Kolo -nimisillä festivaaleilla. Esiintyminen jäi kuitenkin lyhyeksi virkavallan keskeyttäessä soittamisen vain puolentoista kappaleen jälkeen. Yhtyeen toinen esiintyminen oli joulun alla Harkovassa pidetyissä Kolovorot -festivaaleilla. Ensimmäisestä esiintymisestä kehkeytyneistä negatiivisista kokemuksista huolimatta yhtye aikoo jatkaa live-esiintymisiä tulevaisuudessakin.

Diskografia

Kokopitkät 
Poplatš meni, ritško... (2004)
Do Nebokraju Žyttja... (2005)
Poh’oron Sontsja (2007)
 Fünf Jahre Kulturkampf (2009)
 Schwarzpfad (2011)
 GinnungaGap GinnungaGaldr GinnungaKaos (2015)

Splitit 
Legenda (Mak Tšvite) / Boltšja Vernost (2005) Oprich'n kanssa
Molotom Duhu ta Ednistju Krovi (2006) Velimorin kanssa

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 http://kroda.com.ua/ Yhtyeen viralliset kotisivut  & 

Ukrainalaiset black metal -yhtyeet
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Tribuuttiyhtye

Tribuuttiyhtye tai tribuuttibändi on yhtye, joka on "kunnianosoitus" jollekin yhtyeelle tai artistille. Tribuuttiyhtyeet soittavat esikuvansa kappaleita tai muokkaavat niistä omia versioitaan (esimerkiksi suomentavat kappaleita).

Suomalaisia tribuuttiyhtyeitä
 BOOTLEG – tribuutti John Fogerty / CCR:lle
 Billion Dollar Babies – tribuutti Alice Cooperille
 DaLi & Co - tribuutti Dave Isokynä Lindholmille
 Dear Victims - tribuutti KISS:lle
 Dirty Deeds Indeed – tribuutti AC/DC:lle
 Guardians of Mankind – tribuutti Gamma Raylle
 Irwinin lapset – tribuutti Irwin Goodmanille
 Let's Eppelin – tribuutti Led Zeppelinille
 Mauron Maiden – tribuutti Iron Maidenille
 Pulse – tribuutti Pink Floydille
 Sapattivuosi – tribuutti Black Sabbathille
 Teddy Rok Seven ja In The Spirit of Jaco Pastorius – tribuutti Jaco Pastoriukselle
 The Ghost of Bruce Springsteen and the E Street Band – tribuutti Bruce Springsteenille
 Traveling Hearts - tribuutti Tom Pettylle ( & Heartbreakers)
 Welloheen – tribuutti Helloweenille
 Dimebag Beyond Forever – tribuutti edesmenneelle Pantera-kitaristi Dimebag Darrellille.
Dionysian Band - tribuutti The Doorsille

Yhtyeet
Mitsui

Mitsui Group () on yksi Japanin suurimmista yritysryppäistä eli keiretsuista ja yksi maailman suurimmista osakeyhtiöistä. 

Yrityksen perusti Mitsui Takatoshi (1622–1694), joka syntyi Matsusakassa nykyisen Mien prefektuurin alueella. Hänen isänsä myi alun perin misoa ja piti panttilainaamoa. Myöhemmin perhe avasi toisen kaupan Edoon. Vuonna 1673 Takatoshi avasi uuden haaraosaston, suuren kimonokaupan Nihonbashiin Edon sydämeen. Ajan kuluessa tämä haara erosi Mitsuista ja muodosti nykyisen Mitsukoshin. Vuonna 1876 perustettiin Mitsui-pankki, Japanin ensimmäinen yksityinen pankki. 1900-luvun alussa Mitsui nousi yhdeksi suurimmista zaibatsu-ryhmistä, ja sillä oli liiketoimintaa lukuisilla aloilla. 

Toisen maailmansodan ja zaibatsujen hajottamisen jälkeen Mitsui jäi hieman jälkeen kilpailijoistaan Mitsubishistä ja Sumitomosta rakenteensa uudelleenjärjestelyssä. Monet aiemmin Mitsuihin kuuluneet yrityksen ovat itsenäistyneet tai sitoutuneet muihin ryhmiin, esimerkiksi Toshiba, Toyota ja Suntory. 

Nykyinen Mitsui & Co., Ltd. on virallisesti perustettu 25. heinäkuuta 1945. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Tokiossa Chiyodan erillisalueella. Mitsuin pääjohtaja on Shōei Utsuda, yrityksellä on lähes 48 000 työntekijää ja sillä on 159 toimistoa 68 maassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mitsuin kotisivu  

Japanilaiset yritykset
Evje og Hornnes

Evje og Hornnes on Norjan kunta Itä-Agderin läänin sisämaassa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Bygland, idässä Froland ja Birkenes, etelässä Iveland, Vennesla ja Marnardal, sekä lännessä Audnedal ja Åseral. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Evje od Hornnesin kunnassa oli 3 556 asukasta.

Historia 
Aikaisemmat Evjen ja Hornnesin kunnat yhdistyivät 1. tammikuuta 1960.

Lähteet

Aiheesta muualla

Itä-Agderin läänin kunnat
Uuskungfutselaisuus

Uuskungfutselaisuus (, usein lyhyemmin 理學, lǐxué) on kungfutselaisen filosofisen, uskonnollisen ja polittisen ajattelun elpynyt muoto, joka syntyi Kiinassa 800-luvun puolivälissä ja hallitsi Kiinan poliittista kulttuuria 1200-luvulta 1800-luvulle saakka. 

Kiinnostus kungfutselaisuuteen elpyi pitkän, useita vuosisatoja kestäneen buddhalaisen ajattelun valtakauden jälkeen. 1000–1100-luvuilla uuskungfutselaisuuden ydinkäsitteitä kehittelivät lukuisat, klassisia kungfutselaisia tekstejä tulkinneet ja niistä väitelleet ajattelijat, joista merkittävimmäksi nousi Zhu Xi (1130–1200). Hän virtaviivaisti ja systematisoi uuskungfutselaista ajattelua: Zhu Xin näkemyksistä tuli 1200-luvulla valtion virallinen oppi, jonka tekstejä esimerkiksi virkamiehiksi haluavien tuli opetella. Sen haastoivat myöhemmin useat filosofit, erityisesti Ming-dynastian aikaan elänyt Wang Yangming (1472–1529), mutta lopullisesti se erotettiin keisarillisesta virkamieskokeesta vasta 1900-luvun alussa.

Uuskungfutselaiset mestarit ottivat abstraktin filosofisen ajattelun lisäksi kantaa moraalikysymyksiin ja yksilön kehitykseen. Uuskungfutselaisesta näkökulmasta filosofinen tieto tuli aina yhdistää eettiseen itsetutkiskeluun, jonka tarkoituksena on moraalinen, oikeanlainen käytös. Uuskungfutselaiseen liikkeeseen kuului filosofien lisäksi taiteilijoita, runoilijoita, lääkäreitä, historioitsijoita, virkamiehiä ja niin edelleen. Se kansainvälistyi ja levisi myös muualle Itä-Aasiaan: merkittävä osa uuskungfutselaisesta ajattelusta 1500-luvulta lähtien onkin Korean ja Japanin ansiota. Japanissa uuskungfutselaisuudesta tuli Edo-kaudella valtion virallinen aatesuunta, jolla oli syvä vaikutus koulutetun luokan ajatteluun. Se painotti vallitsevan yhteiskunnallisen järjestyksen säilymistä: ylempien oikeudenmukaisuutta alamaisiaan kohtaan ja vuorostaan alamaisten tottelevaisuutta.

Uuskungfutselaisuutta ei tule sekoittaa uuteen kungfutselaisuuteen, joka on yritys kehittää kungfutselaista ajattelua nykyajan tarpeita vastaavaksi. Kiinnostus kungfutselaisuuteen on lisääntynyt Kiinassa 1980-luvulta lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Writings of the Orthodox School – 文章正宗  

Kungfutselaisuus
Independence

Independence on monen yhdysvaltalaisen asutuskeskuksen nimi:

Independence, Alabama
Independence, Tellerin piirikunta, Colorado
Independence, Pitkinin piirikunta Colorado
Independence, Indiana
Independence, Iowa
Independence, Inyon piirikunta, Kalifornia
Independence, Calaverasin piirikunta, Kalifornia
Independence, Kansas
Independence, Kentucky
Independence, Louisiana
Independence, Barbourin piirikunta, Länsi-Virginia
Independence, Clayn piirikunta, Länsi-Virginia
Independence, Jacksonin piirikunta, Länsi-Virginia
Independence, Prestonin piirikunta,Länsi-Virginia
Independence, Hennepinin piirikunta, Minnesota
Independence, St. Louisin piirikunta, Minnesota
Independence, Mississippi
Independence, Missouri
Independence, New York
Independence, Cuyahogan piirikunta, Ohio
Independence, Defiancen piirikunta, Ohio
Independence, Oregon
Independence, Snyderin piirikunta, Pennsylvania
Independence, Washingtonin piirikunta, Pennsylvania
Independence, Teksas
Independence, Virginia
Independence, Wisconsin
USS Arizona (BB-39)

USS Arizona (runkonumero BB-39) oli Yhdysvaltain laivaston Pennsylvania-luokan taistelulaiva, joka  valmistui vuonna 1916 ja oli mukana ensimmäisessä maailmansodassa. Laiva tunnetaan luultavasti parhaiten uppoamisestaan Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Laivan runko makaa edelleen uppoamispaikallaan muistomerkkinä ja sen merimiesten hautana. Pinnan yläpuolelle jääneet kansirakenteet ja aseistus purettiin asteittain. Tykkitorneista kaksi asennettiin rannikkotykistön käyttöön, ja yksi asennettiin hyökkäyksessä vaurioituneeseen USS Nevadaan. Neljäs tykkitorni poistettiin vasta vuonna 1983.

Palvelus 
USS Arizona liitettiin palvelukseen otettaessa Atlantin laivastoon. Alus siirrettiin vuonna 1921 Tyynenmeren laivaston 3. taistelulaivaviirikköön. Se oli modernisoitavana 15. heinäkuuta 1929-1. maaliskuuta 1931 Norfolkin laivastontelakalla, minkä jälkeen alus palasi viirikköönsä. Alus palveli vuonna 1932 viirikön lippulaivana, kunnes se sijoitettiin 2. taistelulaivaviirikön lippulaivaksi. Alus oli syyskuusta 1937 alkaen 1. taistelulaivaviirikön lippulaivana.

Alus oli huollettavana Puget Soundissa, josta se palasi palvelukseen maaliskuussa 1939. Myöhemmin se oli uudelleen telakalla, josta se palasi palvelukseen kesäkuussa 1941.

Uppoaminen 

USS Arizona oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien koneiden iskiessä 7. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin edelleen 1. taistelulaivaviirikön lippulaivana. Alukseen osui kahdeksan pommia ja yksi torpedo, joka osui vasempaan kylkeen etummaisen tykkitornin kohdalle. Yksi pommeista läpäisi mustaa ruutia sisältäneen varastohuoneen etummaisten tornien välillä aiheuttaen suuren räjähdyksen, joka laukaisi etummaisen ammusvaraston. Alus upposi vieden mukanaan 1 177 merimiestä, joista suurin osa hukkui jäätyään uppoavan laivan sisälle. Kaatuneiden joukossa oli 1. taistelulaivaviirikön komentaja kontra-amiraali Isaac C. Kidd.

Alus poistettiin alusrekisteristä 1. joulukuuta 1942, ja sen hylky jätettiin Pearl Harborin satamaan hautamuistomerkiksi. Alus listattiin virallisesti hautamuistomerkiksi 16. toukokuuta 1958, mikä vahvistettiin 30. kesäkuuta 1962.

Lähteet 
Stillwell, Paul. Battleship Arizona: An Illustrated History. Annapolis, Maryland: US Naval Institute Press, 1991.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Laivan kotisivut 
Historic Naval Ships Association - USS Arizona  

Pennsylvania-luokan taistelulaivat
Yhdysvaltalaiset ensimmäisen maailmansodan taistelulaivat
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan taistelulaivat
Yhdysvaltain museolaivat
Yhdysvaltain muistomerkit
Tyynenmeren hylyt
Havaijin rakennukset ja rakennelmat
Pemmikaani

Pemmikaani on tiivis rasvan ja proteiinin sekoitus, jota on Pohjois-Amerikassa käytetty aiemmin ravitsevana hätäravintona ja matkaeväänä. Nykyisin pemmikaani-nimisiä tuotteita valmistetaan evääksi retkeilijöiden käyttöön.

Perinteisesti pemmikaani on valmistettu vähärasvaisesta riistaeläinten lihasta, kuten biisonin, hirven tai peuran lihasta. Liha paloiteltiin ohuiksi viipaleiksi ja kuivattiin rapeaksi auringossa tai pienellä tulella. Sen jälkeen se jauhettiin kivillä lähes jauhemaiseksi, ja siihen sekoitettiin puolet sulaa rasvaa. Joskus mukaan pantiin kuivattuja ja hienoksi jauhettuja mustikoita, puolukoita, marjatuomipihlajan tai virginiantuomen marjoja. Valmis sekoitus pakattiin nahkapussiin. Nykyään pemmikaania valmistetaan myös naudanlihasta.

Runsaan energiapitoisuuden ohella pemmikaani tunnetaan säilyvyydestään. Käyttökelpoisena se voi pysyä vuosia tai jopa vuosikymmeniä.

Pemmikaanin tapaista ovat alkujaan olleet Britanniassa tehty mincemeat ja Etelä-Afrikkalaista alkuperää oleva Biltong. Kasvispohjaista pemmikaania sanotaan granolaksi.

Pemmikaaniin turvautuivat matkoillaan mm. kuuluisat etelänavan tutkijat Roald Amundsen ja Robert Scott. Suomessa pemmikaani on tullut tutuksi muun muassa Tex Willer -sarjakuvista ja Juhani Peltosen romaanihenkilön Elmon suosikkiruokana omenoiden ja rommin ohessa.

Katso myös
Kuivaliha

Lähteet

Liha ja lihavalmisteet