joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vasemman rannan Ukraina

Vasemman rannan Ukraina () on historiallinen, maantieteellinen ja hallinnollinen alue Ukrainassa. Aluetta rajaa lännessä Dneprjoki.

Alueesta tuli 1600–1700-luvulla merkittävä Ukrainan taloudellinen, poliittinen ja kulttuurinen keskus. Se koostui hallinnollisesti kymmenestä kasakoiden hallintoalueesta (Starodubin, Tšernihivin, Nizhynin, Prylukyin, Hadiatšin, Kiovan, Perejaslavin, Myrhorodin ja Pultavan rykmentit), jotka muodostivat Kasakkahetmanaatin. Sloboda-Ukrainan, jossa oli samanlainen yhteiskunta- ja talousjärjestys, on toisinaan katsottu kuuluvan Vasemman rannan Ukrainaan, vaikka se ei koskaan kuulunut hallinnollisesti hetmanaattiin ja sen historiallinen kehitys oli erilainen. Vasemman rannan alueita on yleisesti pidetty Ukrainan etnisen alueen ytimenä. Aiempi Vasemman rannan Ukraina kattaa nykyisin Tšernihivin ja Pultavan alueet, Kiovan alueen vasemman rannan ja Tšerkasyn alueen, Kiovan kaupungin ja sen oikean rannan alueet, pohjoisosan Dnipropetrovskin alueesta ja luoteisosan Sumyn alueesta. Starodub sisältyy nykyisin Venäjän federaation Brjanskin alueeseen.

Oikean rannan Ukrainan vastaisen rajan muodosti Dneprin vesiväylä. Näin joesta tuli rajavyöhyke, ja Vasemman rannan Ukraina joutui suuntautumaan poliittisesti ja taloudellisesti Moskovaan. Dneprin merkitys palautui vasta vuoden 1795 jälkeen, kun Oikean rannan Ukraina oli liitetty Venäjään.

Vasemman rannan synty maantieteelliseksi ja poliittiseksi kokonaisuudeksi tapahtui kasakoiden ja Puolan välisen sodan (1648–1657) sivujuonteena. Tällöin Andrusovon rauhansopimuksen perusteella (1667) Dnepristä tuli Venäjän ja Puolan vaikutusvaltavyöhykkeiden raja.

Venäjän ja Puolan välinen niin sanottu ikuinen rauha (1686) vahvisti aiemman Andrusovon rauhansopimuksen ja Puolan Oikean rannan Ukrainaan kohdistuvan vaatimuksen. Venäjä sai valtaansa Vasemman rannan Ukrainan.

Vasemman rannan Ukrainan autonomia oli 1700-luvulla hauras, ja hetmanaatin historia päättyi 1782. Vuosina 1796–1802 Vasen ranta oli Vähä-Venäjän kuvernementin hallinnollinen alue.

Vasen ranta ei enää muodosta hallinnollista yksikköä, mutta Venäjän vallan ajasta on yhä olemassa jäänteitä. Alueen säätyläistö vaikutti suhteettoman paljon ukrainalaisessa älymystössä 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkupuolelle. Samalla tavalla alueen talonpoikaisväestössä vapaat talonpojat ja valtion talonpojat muodostivat merkittävän osan maalaisväestöstä, ja siellä oli vähemmän maaorjuutta kuin Galitsiassa ja Oikean rannan Ukrainassa. Alueen tyypillinen piirre olivat erilliset maatalot.

Lähteet

Ukrainan historia
Ihanaa Leijonat, Ihanaa!

Ihanaa, Leijonat, ihanaa! on A-tyyppi-yhtyeen singlejulkaisu vuodelta 1999. Kappaleessa on mukana Anero Mertarannan lausahduksia jääkiekon MM-kisalähetyksistä vuosilta 1995 ja 1998. Single saavutti platinalevyn rajan julkaisuvuonnaan 1999.

Lähteet 

Suomalaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1999 kappaleet
Anette Palssa

Anette Palssa (o.s. Wegelius, s. 1974) on suomalainen ravitsemusterapeutti.

Palssa valmistui terveystieteiden maisteriksi ja laillistetuksi ravitsemusterapeutiksi Kuopion yliopistosta 2001. Hän on työskennellyt muun muassa tutkijana Helsingin yliopistossa (2001–2004), asiantuntijana MTV3:n Keventäjät-verkko-ohjelmassa (2006–2015) sekä Suomen Olet mitä syöt -ohjelman juontajana ja Suurin pudottaja -ohjelman ravitsemusterapeuttina, Valiolla hyvinvointipäällikkönä (2010–2011), Husin lihavuustutkimusyksikön ravitsemusterapeuttina (2011–2014) ja Terveystalon vastaavana ravitsemusterapeuttina (2006–2010, 2011–2017).

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leinonen, Tiina: Rauha vatsalle HS.fi. 5.2.2020.

Ravintoasiantuntijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Rihmanaava

Rihmanaava (Usnea longissima) on maailman pisin jäkälä, jonka lähes haaraton sekovarsi venähtää jopa kolmimetriseksi. Aiemmin rihmanaavaa on esiintynyt Suomessa muutamissa paikoissa, mutta se lienee sittemmin hävinnyt Suomesta.

Lähteet 
Naavat
Jäkälät
Melodi Grand Prix 2004

Melodi Grand Prix 2004 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 2004 Eurovision laulukilpailuun. 12 kappaleen välinen kilpailu pidettiin 6. maaliskuuta Oslo Spektrum -areenalla Oslossa. Voittajan valitsivat puhelinäänestäjät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella puhelinäänestäjät äänestivät neljä kappaletta superfinaaliin siten, että Norja oli jaettu viiteen alueeseen, joista kukin antoi kappaleille pisteitä Eurovision laulukilpailusta tutulla kaavalla 12-10-8-7-6-5-4-3-2-1. Toisella kierroksella puhelinäänestäjät äänestivät voittajan. Kilpailun voitti Knut Anders Sørum kappaleella "High".

Tulos

Superfinaali

Lähteet

http://natfinals.50webs.com/90s_00s/Norway2004.html

Eurovision laulukilpailu 2004
Melodi Grand Prix
Markus Kantola

Markus Kantola on Hämeenlinnasta kotoisin oleva suomalainen kirjailija ja filosofian tohtori. Kantola on erikoistunut johtamiseen ja johtajien tutkimiseen.

Teokset

Lähteet

Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Rhein-Kreis Neuss

Rhein-Kreis Neuss on piirikunta Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa lähellä Düsseldorfin kaupunkia. Piirikunnan pinta-ala on 576,46 km² ja väkiluku on 452 001. Tämä tekee piirikunnan väentiheyden noin 780 asukkaaksi km². Piirikunnan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Neuss.

Lähteet

Nordrhein-Westfalenin piirikunnat
Spallaatio

Spallaatio on prosessi, jossa materiaalin palaset (eli roiskeet, englanniksi "spall") irtoavat iskun tai jännityksen seurauksena. Ydinreaktiossa spallaatio tarkoittaa että ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi. Spallaatio voidaan synnyttää muun muassa laseria käyttämällä.

Lähteet

Fysiikka
Yoane Wissa

Yoane Wissa (s. 3. syyskuuta 1996 Épinay-sur-Seine) on ranskalaissyntyinen kinshasankongolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän on edustanut Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia elokuusta 2021 alkaen.

Wissa edusti ammattilaisuransa alussa Châteauroux'ta ja pelasi ensimmäiset kaksi Ligue 1 -otteluaan Angersin joukkueessa kaudella 2016–2017. Sitten hän pelasi Ligue 2:ssa lainalla Stade Lavallois'n ja Ajaccion joukkueissa kunnes siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Lorientiin tammikuussa 2018. Lorient nousi Ligue 1:een keväällä 2020, ja kaudella 2020–2021 Wissa pelasi 38 liigaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kymmenen maalia, joista yhden tammikuun lopulla 3–2-kotivoitossa kärkijoukkuetta ja hallitsevaa mestaria Paris Saint-Germainia vastaan.

Wissa siirtyi elokuussa 2021 Englannin Valioliigassa pelaavaan Brentfordiin. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa 30 ottelua, joissa 12 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä seitsemän maalia, muun muassa syyskuussa 3–3-tasoituksen Liverpoolia vastaan, seuraavassa ottelussa lisäajalla 1–2-voittomaalin West Hamia vastaan ja huhtikuussa yhden maalin 1–4-vierasvoitossa Chelseasta.

Wissa on pelannut Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa kahdeksan ottelua, kaksi lokakuussa 2020 ja kuusi vuonna 2022. Hän teki maalin toisessa maaottelussaan Marokkoa vastaan ja maaliskuussa 2022 MM-karsintaottelussa samaa joukkuetta vastaan.

Lähteet 

Kinshasankongolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Hasse Thomsén

Hans "Hasse" Evert Thomsén (27. helmikuuta 1942 Göteborg – 26. huhtikuuta 2004 Kungälv, Ruotsi) oli ruotsalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka saavutti olympiapronssia vuoden 1972 Münchenin kisoissa. Urallaan  hän voitti neljä Ruotsin mestaruutta ja otteli kaikkiaan 120 amatööriottelua ennen kuin siirtyi ammattilaiseksi, jossa kilpaili vuosien 1973-1974 aikana viisi kertaa. Sen jälkeen hän toimi valmentajana.

Hasse Thomsen saavutti ensimmäisen Ruotsin raskaansarjan mestaruutensa vuonna 1969. Kolmena seuraavana vuonna eli 1970-1972 hän uusi maansa raskaansarjan mestaruuden. Näin hänet valittiin edustamaan Ruotsia vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. Niissä hän voitti ensimmäisessä ottelussa Kamerunin Jean Bassomben pistein 4-1. Sen jälkeen hän tyrmäsi Kanadan Carroll Morganin ja eteni völieriin, jossa Romanian Ion Alexe voitti hänet pistein 5-0. 

Saavutettuaan olympiapronssin Thomsén päätti siirtyä ammattilaiseksi. Amatööriurallaan hän oli otellut 120 ottelua, joista 10 maaottelua ja niissä voittanut kuusi. Hänen ammattilaisdebyytti tapahtui elokuussa 1973 ja vuoden aikana hän otteli viisi kertaa, mutta hän ei pystynyt voittamaan yhtään niistä (yksi tappio, kolme päättyi tasapeliin, yksi julistettiin mitättömäksi). Epäonnistuttuaan ammattilaisena Thomsén ilmoitti pian urheilijauransa päättymisestä ja siirtyi valmentajaksi. Valmentajana hän kasvatti monia lahjakkaita nyrkkeilijöitä niin Ruotsissa kuin Norjassa.

Hän kuoli 26. huhtikuuta 2004 Kungälvin kaupungissa, jossa hän eli loppuvuodet elämästään.

Viitteet 

Ruotsalaiset nyrkkeilijät
Nyrkkeilyvalmentajat
Ruotsalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet

de:Hasse Thomsén
en:Hasse Thomsén
ee:Hasse Thomsén
fr:Hasse Thomsén
it:Томсен, Хассе
pl:Томсен, Хассе
ru:Томсен, Хассе
Maastohiihdon Suomen Cup 2022–2023

Maastohiihdon Suomen Cupin kausi 2022–2023 on kilpailusarjan 12. kausi. Se alkoi Sotkamon Vuokatista 5. marraskuuta 2022 ja päättyy Rovaniemelle 16. huhtikuuta 2023.

Kilpailut

Miehet

Viestit

Naiset

Viestit

Pisteet 
Suomen Cupin kilpailut pisteytetään identtisesti maastohiihdon maailmancupin henkilökohtaisten kilpailujen kanssa. Pisteitä jaetaan jokaisen kilpailun 30 parhaalle oheisen taulukon perusteella. Viestikilpailuissa seuroille jaetaan kaksinkertaiset pisteet.

Tulokset

Miehet

Henkilökohtaiset kilpailut 
Tilanne

Tilanne 2/9 kilpailun jälkeen

Viestit 
Tilanne

Tilanne 1/5 kilpailun jälkeen

Naiset

Henkilökohtaiset kilpailut 
Tilanne

Tilanne 3/9 kilpailun jälkeen

Viestit 
Tilanne

Tilanne 1/5 kilpailun jälkeen

Palkintorahat 
Palkintorahoja maksetaan kaudella 2022–2023 yhteensä 70 000 €. SM-kilpailuista ei jaeta osakilpailukohtaisia palkintoja. Viestikilpailujen palkinnot jaetaan seuroille. Palkinnot jaetaan oheisen taulukon perusteella.

Taulukossa lyhenne HK tarkoittaa henkilökohtaisia kilpailuja.

Televisiointi 
Suomen Cupin kaikki kilpailut televisioidaan Ylen ja Viaplayn kanavilla.

Lähteet 
 https://hiihtoliitto.fi/suomen-cup/ Suomen Cupin 2022-23 ohjelma ja faktat] 
 Kilpailusäännöt kaudella 2022-2023 
 Keski-Suomen Hiihto ry: Hiihtoseurojen lyhenteet

Viitteet

2022
Vuoden 2022 hiihto
Vuoden 2023 hiihto
Heartstopper (televisiosarja)

Heartstopper on brittiläinen Netflix-alkuperäissarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin 22. huhtikuuta 2022. Sarja perustuu Alice Osemanin luomaan samannimiseen sarjakuvaan, ja hän itse on sarjan käsikirjoittaja. Sarja on lajityyliltään nuorten romanttinen draamakomedia, ja se seuraa kahta koulupoikaa, Charlie Springiä ja Nick Nelsonia, jotka ystävystyvät joutuessaan vierustovereiksi koulussa. 

Sarja on tuotantoyhtiö See-Saw Filmsin tuottama, ja sen on ohjannut Euros Lyn. Toukokuussa 2022 Netflix ilmoitti sarjan saavan toisen ja kolmannen tuotantokauden.

Juoni 
Truham Grammar -poikakoulua käyvä Charlie Spring määrätään koulussa vuotta ylemmällä luokalla opiskelevan rugbypelaaja Nick Nelsonin vierustoveriksi. Pojista tulee ystäviä, ja Charlie ihastuu Nickiin. He viettävät paljon aikaa yhdessä, ja Nickinkin tunteet lämpenevät.

Toisaalla Charlien transtaustainen ystävä Elle Argent on juuri aloittanut Higgs-tyttökoulussa saatuaan vihdoin luvan vaihtaa pois poikakoulusta. Siellä hän tutustuu Tara Jonesiin ja Darcy Olssoniin.

Rooleissa

Lähteet 
Netflix-alkuperäissarjat
Brittiläiset televisiosarjat
Draamakomediasarjat
Nuortensarjat
Tiitiäisen satupuu

Tiitiäisen satupuu on runoilija ja lastenkirjailija Kirsi Kunnaksen kirjoittama ja graafikko Maija Karman kuvittama lastenlorukokoelma. Sen ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1956. Vuonna 1957 se palkittiin Valtion kirjallisuuspalkinnolla. Kokoelmassa on 43 lorua, joista tunnetuimpia ovat Haitula, Tunteellinen siili, Tiitiäisen tuutulaulu, Herra Pii Poo ja Ville ja Valle.

Lähteet 

Suomalaiset lastenkirjat
Suomalaiset runokokoelmat
Vuoden 1956 kirjat
Lollardit

Lollardit (lollard, keskiajan englantia , alasaks. lollen = ’laulaa hiljaa’, ’hyräillä’), tarkoittaa begiinien ja begardien sukuista uskonnollista ryhmää. Se oli alun perin Alankomaissa begardeista vuoden 1300 tienoilla syntynyt sairaanhoito- ja hautausjärjestö. Kirkko vainosi sen jäseniä, koska piti heitä kerettiläisinä. Nimitystä käytettiin muistakin harhaoppisista, ja se siirtyi Englantiin John Wycliffen kannattajien nimeksi.

Englannissa Canterburyn arkkipiispana Thomas Arundel vastusti lollardeja, joita poltettiin roviolla. Arundelin johdolla lollardijohtaja sir John Oldcastle tuomittiin kuolemaan 1413.

Lähteet

Englannin reformaatio
Kukkakauppa Stenius

Kukkakauppa Stenius on Helsingin Lauttasaaressa toimiva kukkakauppa jonka historia juontaa 1800-luvun loppupuolelle. Lauttasaarelaisia kauppa on palvellut 1930-luvulta asti. 

Nykyisissä tiloissa Lauttasaarentie 31:ssä kauppa on toiminut vuodesta 1967 jolloin se siirtyi Lauttasaarentien toiselle puolelle nykyisen ostoskeskuksen kohdalla sijainneista kasvihuoneista.

Aiheesta muualla 
https://www.suomenkukkakauppiasliitto.fi/content/uploads/2017/11/60v-historiikki.pdf

M. G. Stenius

Leppäsuon kauppapuutarha historiallisissa kuvissa

Lauttasaaren kartanon puutarhaviljelmiä kuvattuna 1916

Kukkakauppa Stenius verkossa

Suomalaiset yritykset
Lauttasaari
Enola Holmes 2

Enola Holmes 2 on vuonna 2022 julkaistu salapoliisielokuva. Se on jatko-osa vuoden 2020 elokuvalle Enola Holmes. Tarina pohjautuu Nancy Springerin kirjoihin The Enola Holmes Mysteries. Elokuvan on ohjannut Harry Bradbee ja käsikirjoittanut Jack Thorne. Elokuvassa näytelevät Millie Bobby Brown,Henry Cavill , Helena Bonham Carter ja Louis Partridge.

Elokuva julkaistiin Netflixissä 4. marraskuuta 2022. 

Vuoden 2022 elokuvat
Timo Närhinsalo

Timo Arvo Aapeli Närhinsalo (ent. Hämäläinen, 2. heinäkuuta 1944 Rautalampi – 18. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Närhinsalo kävi viisi luokkaa oppikoulua ja sen jälkeen Suomen Nuoriso-opiston 1963–1964. Suomen teatterikoulussa hän opiskeli 1965–1968 ja suoritti lisäksi Suomen Kaupunkiopistossa Johdon kurssi I:n ja II:n.

Ennen teatterikouluun menoa Närhinsalo oli puolitoista vuotta raittius-, nuoriso- ja urheiluohjaajana Sonkajärven kunnassa. Närhinsalo oli näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa 1968–1975 ja Kotkan kaupunginteatterissa 1975–1978. Hän oli sitten teatterinjohtajana Rovaniemen Teatterissa ja Lapin Alueteatterissa 1978–1985 sekä Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1985–1994. Tämän jälkeen Närhinsalo oli freelance-näyttelijänä 1994–1997 ja viimeksi näyttelijänä Mikkelin Teatterissa 1997–2005. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2005. Samana vuonna Närhinsalo valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta. Hän opetti ilmaisutaitoa ja vuorovaikutustaitoa Imatran Ammattikorkeakoulussa.

Närhinsalo oli sivuosissa Jarno Hiilloskorven elokuvassa Rakkaus alkaa aamuyöstä sekä Edvin Laineen ohjaamassa Luottamus-elokuvassa. Hän näytteli Sarpamaiden vanhinta poikaa Arto Sarpamaata vuosina 1969–1975 MTV:n perhesarjassa Naapurilähiö. Hän oli myös mukana television minisarjoissa Paluu naapurilähiöön, Morsian ja Sydänjää ja oli komisario Huldenin roolissa sarjassa Kotikatu. Viimeksi Närhinsalo tuli tunnetuksi esiintyessään vielä eläkevuosinaankin Mannerheimin roolissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului monologi Viimeinen päiväkäsky, joka oli vajaan tunnin mittainen monodraama Mannerheimistä Mikkelissä tammikuussa 1945.

Timo Närhinsalo oli naimisissa vuodesta 1968 intendentti ja musiikkitoimittaja Tuulikki Kuusiston kanssa. Heillä oli kolme lasta.

Lähteet 

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Venäjän keisarin kolmikantainen neuvotteluryhmä

Venäjän keisarin kolmikantainen neuvotteluryhmä oli Pietarissa 1808 marraskuusta - 1809 tammikuun loppuun asti toiminut, keisari Aleksanteri I:n, määräyksestä perustettu kolmikantainen neuvottelukunta, joka koostui kolmesta keisarin edustajasta sekä Suomen lähetyskunnasta. Ryhmässä käytiin neuvotteluja sodan jälkeisen ajan Suomen hallinnosta.

Hallintomuoto ja hallintoa koskevat esitykset 
Suomen lähetyskunnan esitykset koskivat Suomen itsehallintoa kuten Keisarillisen senaatin talous ja oikeusosaston perustamista, keskushallinnon johdon asettamista, kenraalikuvernementin viraston perustamista, väliaikaisen Keisarillinen hallituskoseljin ja keskuspankin perustamista, hallintolaitosta koskevia yleisiä esityksiä, hallinnon keskusjohtoa koskevia esityksiä, sekä Georg Magnus Sprengtportenin nimittämistä Suomen kenraalikuvernööriksi.

Lähetyskunnan Suomen tarpeista annettuihin esityksiin oli vastaukset laatinut kolmimiehinen hallituskomitea, johon kuuluivat Suomen kenraalikuvernööriksi vastikään kutsuttu G.M. Sprengtporten ja venäläiset sotaministeri A. Araktšejev ja ulkoministerin apulainen kreivi Aleksandr Saltykov. Suomen kannalta merkityksellistä oli, että jo tässä ensimmäisessä virallisessa neuvottelussa suomalaisten edustajien kanssa Venäjän keisari tunnusti Suomen erityisaseman eikä näin rajoittanut lähetystön roolia tavanomaisen hallitsijan vakuutuksen ja alamaisilta audienssin yhteydessä annetun valta-aktin antamaan uskollisuuden valaan, näin lähetyskunnalle muodostui riippumattomassa neuvotteluasemassa vapaamuotoinen esitysoikeus.

Neuvottelukunta

Keisari 
 Aleksanteri I

Hallituskomitea 
 Kenraali Georg Magnus Sprengtporten.
 Sotaministeri Aleksei Araktšejevin
 Apulaisulkoministeri Aleksandr Saltykov

Lähetyskunnan neuvotteleva edustusto 
Suomen lähetyskunta edusti Suomen säätyjä lukuun ottamatta kenraali Ernst Gustaf von Willebrandia, rehtori Gabriel Erik Haartmania ja asessori Robert Henrik Rehbinderiä.

Tammikuussa 1809 saapuneet jäsenet
 aateli, tuomari Carl Arvid Krabbe (Vaasan lääni)
 pappi, rovasti Nils Johansson Aejmelaeus (Vaasan lääni)
 pappi, rovasti Matthias Castrén (Oulun lääni)
 porvari, raatimies Herman Höckert (Vaasa, Vaasan lääni)
 porvari, raatimies Carl Magnus Engman (Oulu, Oulun lääni)
 talollinen, lautamies Pehr Klockars (Vaasan lääni)
 talollinen, Matti Pikkarainen (Oulun lääni)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Robert Castrén: Finska deputationen 1808–1809. G.W. Edlund, 1879. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.10.2022). sv

Venäjän keisarikunta
Suomen lähetyskunta 1808
Hallituskoalitiot
Leo Vainonen

Leo Edvard Vainonen (s. 26. kesäkuuta 1952 Gävle, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuosien 1976 ja 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin. Lisäksi hän saavutti urallaan kuusi Ruotsin mestaruutta ja kaksi Pohjoismaiden mestaruutta.

Leo Vainonen aloitti uransa vuoden 1970 lopulla. Vuonna 1973 hän alkoi kilpailla aikuisten kilpailuissa. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän saavutti 1974. Sen jälkeen hän voitti kaikkiaan kuusi Ruotsin mestaruutta vuoteen 1980 mennessä. Vuonna 1975 hänet valittiin Ruotsin edustajaksi Puolan Katowice EM-kisoihin. Siellä hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Unkarin Mihaly Rapcsakille keskeytyksellä 3. erässä. Sen jälkeen Vainosen uralle tuli urheilullisesti menestyksellinen jakso mm. useita maaotteluvoittoja ja vuoden 1976 Pohjoismaiden mestaruus voitolla Tanskan Poul Erik Frandsenista. Hänet valittiinkin Montrealin vuoden 1976 olympialaisiin, jossa hän kohtasi ensimmäisessä ottelussa Dominikaanisen tasavallan Jorge Amparon, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa vastaan tuli Suomen Kalevi Kosunen, jolle hän hävisi keskeytyksellä 3. erässä. 

Vainosen ura jatkui vielä Montrealin olympialaisten jälkeen. Hän oli vuoden 1978 Pohjoismaiden mestaruusottelussa, mutta hävisi Suomen Arto Kolehmaiselle pistein. Vuoden 1979 EM-kisoissa Kölnissä hän sai ensin vastaansa Ranskan Stephane Ferrara, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa tuli tappio Puolan Rostislav Osickalle. Vuoden 1979 lopulla hään oli mukana Tammer-turnauksessa Suomessa ja eteni loppuotteluun, jossa hän koki tappion Englannnin Cameron Lithgowlle. Keväällä 1980 hän otti toisen Pohjoismaiden mestaruutensa voitolla loppuottelussa Suomen Pertti Palinperästä. Vainonen valittiin toisen kerran olympialaisiin, jotka pidettiin kesällä 1980 Moskovassa. Ensimmäisessä ottelussa hän otti pistevoiton Romanian Marcel Sirbasta, mutta 2. ottelussa tuli tappio Brasilian Francisco Carlos de Jesusille. Vainonen päättikin uransa tähän, jota oli kestänyt koko 1970-luvun. Otteluita kertyi kaikkiaan 149, joista maaotteluja 20 ja niissä 18 voittoa.

Urheilu-uransa jälkeen Leo Vainonen on toiminut seuransa BK Falkenin pitkäaikaisena puheenjohtajana ja valmentajana. Lisäksi hän toiminut nyrkkeilytuomarina vuodesta 1989. Vainonen opiskeli uransa aikana Bosön urheiluopistossa Lindingössä liikunnanohjaajaksi.

Leo Vainonen on inkeriläisten jälkeläinen. Hänen vanhempansa siirtyivät sodan jälkeen Suomesta Ruotsiin.

Viitteet 

Ruotsalaiset nyrkkeilijät
Nyrkkeilyvalmentajat
Inkeriläiset henkilöt
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt

en:Leo Vainonen
Nick Blankenburg

Nick Blankenburg (s. 12. toukokuuta 1998 Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Blankenburg edustaa NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsia. Hän on varaamaton pelaaja joka teki sopimuksen Blue Jacketsin kanssa huhtikuussa 2022. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hänen kätisyytensä on oikea. Blankenburg on pelannut 13 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kaksi maalia ja kolme syöttöä eli viisi tehopistettä. Tilastot päivitetty 6. marraskuuta 2022.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Columbus Blue Jacketsin pelaajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanna Nyqvist

Sanna Nyqvist (s. 1977) on suomalainen kirjallisuudentutkija, tietokirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kirjoittajakouluttaja. Hän on yleisen kirjallisuustieteen dosentti Helsingin yliopistossa.

Nyqvist opiskeli kirjallisuustiedettä Helsingin ja Essexin yliopistoissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi yleisestä kirjallisuustieteestä Helsingin yliopistossa 2010. Väitöskirja käsitteli pastissia eli tyylin jäljittelyä. Tutkimuksessaan Nyqvist on perehtynyt lisäksi muun muassa Nobelin kirjallisuuspalkintoon ja kirjallisiin väärennöksiin sekä plagiointiin ja tekijänoikeuksiin. Hänen teoksensa Räjähdemiehen perintö: vallasta, kirjallisuudesta ja Nobelin palkinnosta oli Kanava-palkintoehdokas 2019.

Nyqvist toimii kirjallisuuslehti Parnasson vakituisena kolumnistina ja kuuluu kirjallisuuden verkkolehti Kiiltomadon toimituskuntaan. Hän on työskennellyt myös tietokirjallisuuden kustannustoimittajana. Lukiolaisena Nyqvist voitti Pikku-Finlandia-kirjoituskilpailun.

Teokset

Lähteet

Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Elävät henkilöt
Vuonna 1977 syntyneet
Volframidisulfidi

Volframidisulfidi (WS2) eli volframi(IV)sulfidi on volframi- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään voiteluaineena ja katalyyttinä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö 
Huoneenlämpötilassa volframidisulfidi on tummanharmaata kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kaksi kidemuotoa alkeiskopiltaan romboedrinen α-muoto ja heksagonaalinen β-muoto. Rakenne on kerroksittainen. Volframidisulfidi on veteen liukenematonta ja liukenee vain kuumaan ja väkevään typpi- tai rikkihappoon tai kuningasveteen.

Volframidisulfidi valmistetaan volframin ja rikin välisellä reaktiolla 800–900 °C:n lämpötilassa. Toinen tapa on kuumentaa volframitrioksidin, rikin ja kaliumkarbonaatin seosta 1 400 °C:n lämpötilaan.
W + 2 S → WS2

Volframidisulfidia käytetään kiinteänä voiteluaineena erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa ja katalyyttinä raakaöljyn rikinpoistoreaktioissa.

Lähteet

Sulfidit
Volframiyhdisteet
Alppihiihdon maailmancup 2000–2001

Alppihiihdon maailmancup 2000–2001 oli historian 35. alppihiihdon maailmancup -kausi. Se alkoi lokakuussa Söldenissä, Itävallassa ja päättyi maaliskuussa finaaleissa Åressa, Ruotsissa. 

Kokonaiscupin voittajat olivat Itävallan Hermann Maier ja Kroatian Janica Kostelic.

Kauden aikana järjestettiin alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut St. Antonissa, Itävallassa, 29. tammikuuta – 10. helmikuuta 2001.

Kalenteri

Miehet

Naiset 

Alppihiihdon maailmancup
Vuoden 2000 urheilu
Vuoden 2001 urheilu
Plekonariili

Plekonariili (C18H18F3N3O3) on Schering-Ploughin valmistama pienimolekyylinen viruslääke ja sitä on käytetty astman pahenemisvaiheen hoitoon sekä ennaltaehkäisemään vilutustumisoireita pikoronavirukselle altistuneilla astmapotilailla. Se kuuluu viruskapsidi-inhibiittoriluokkaan. Se estää viruksen DNA:n kahdentumista eli replikaatiota. Se estää myös enterovirusten kiinnittymisen isäntäsoluun. Yhdysvaltojen lääke- ja elintarvikevirasto (FDA) ei ole antanut lupaa sen käyttöön, koska plekonariili lisää CYP3A-entsyymiaktiivisuutta ja tämä taas lisää vakavien lääkehaittavaikutusten riskiä

Parhaillaan Norjassa on käynnissä lääketutkimus, jossa tutkitaan plekonariilin käyttöä tuoreessa tyypin 1 diabeteksessä estämään beetasolutuhoa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Viruslääkkeet
Italian ympäriajo 2023

Italian ympäriajo 2023 (Giro d'Italia 2023) on järjestyksessään 106. Italian ympäriajo. Se alkaa Fossacesiasta 6. toukokuuta ja päättyy Roomaan 28. toukokuuta 2023.

Etapit

Joukkueet

Lähteet

Aiheesta muualla

2023
Pyöräilykausi 2023
Hunsrück

Hunsrück on pitkä, kolmion muotoinen ylänköalue Rheinland-Pfalzissa, Saksassa. Sitä rajoittuu Moselin ja Saarin laaksot pohjoisesta länteen, Nahe etelässä ja Rein idässä. Hunsrückin alue on tunnettu myös murteestaan; joka siirtolaisuuden vuoksi puhutaan vielä nykyäänkin brasiliansaksalaisten keskuudessa.

Lähteet

Rheinland-Pfalz
Ylängöt
Irlannin puolustusministeriö

Irlannin puolustusministeriö (, ) on Irlannin turvallisuudesta ja puolustuksesta vastaava ministeriö. Ministeriötä johtaa Irlannin puolustusministeri, tällä hetkellä Simon Coveney.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Irlannin politiikka
Ministeriöt
Émilienne d’Alençon

Émilienne d’Alençon (17. heinäkuuta 1870 Pariisi - 14. helmikuuta 1945 Nizza) oli ranskalainen näyttelijä, tanssija ja kurtisaani. Hän oli Liane de Pougyn ja Cléo de Méroden ohella aikansa kuuluisimpia kurtisaaneja

Viisitoistavuotiaana d’Alençon karkasi kotoaan romanitaustaisen viulunsoittajan kanssa. Julkisuuteen hän tuli vuonna 1898 Cirque d’Étéssä, jossa esiintyi koulutettujen kanien kanssa.  

Belgialaisten kuningas Leopold II kutsui d’Alençonia intohimonsa kohteeksi ja tällä oli suhde Jacques d’Uzèsin kanssa, joka oli perinyt shamppanjamerkki Veuve Clicquot’n perustajan omaisuuden. D’Alençonin tiedetään seurustelleen myös Walesin prinssin, tulevan kuningas Edward VII:n sekä Saksan keisari Vilhelm II:n kanssa. Aikansa tunneistuista naisista hänellä oli intiimisuhteet Renée Vivienin, Liane de Pougyn, Valtesse de la Bignen ja Louise Weberin eli La Gouluen kanssa.  

D’Alençon jätti Pariisin näyttämöt ja yöelämän vuonna 1906. Hän meni tuolloin naimisiin jockey Percy Woodlandin kanssa. Hänen runokokoelmansa Sous la masque ilmestyi vuonna 1918. Myöhemmällä iällä kehittyeet pelihimo ja päihdeongelma veivät hänet köyhyyteen.

Viitteet 

 Rakastajattaret
 Vuonna 1870 syntyneet
 Vuonna 1945 kuolleet
Valeri Frolov

Valeri Petrovitš Frolov (,16. heinäkuuta 1941 Moskova – 1996 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliitoa edustanut venäläinen nyrkkeilijä ja 2-kertainen Euroopan mestari. Uransa jälkeen hän toimi kansainvälisenä valmentajana ja nyrkkeilytuomarina.

Valeri Frolov nousi Neuvostoliiton eturivin nyrkkeilijäksi vuonna 1964 sijoittuessaan kolmanneksi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa. Vuoden 1966 mestaruuskilpailuissa hän sijoittui sarjassaan toiseksi. Frolov valittiin vuonna 1967 edustamaan Neuvostoliittoa Rooman EM-kisoissa. Niissä hän onnistui eriomaisesti voittamalla alkuotteluissa Jugoslavian Ljubinko Veselinovicin, Englannin Brian Hudspethin ja Itä-Saksan Peter Tiepoldin. Näin Frolov oli loppuottelussa, jossa vastassa oli Puolan kova olympiavoittaja Jerzy Kulej, josta Frolov sai voiton tuomariäänin 3-2. Hänet valittiin kisojen parhaaksi nyrkkeilijäksi yli kaikkien sarjojen.

Valeri Frolov ei edustanut Neuvostoliittoa Meksikon olympialaisissa, vaikka hän oli kilpaillut niin vuoden 1966 ja 1967 olympialaisten esikisoissa Meksikossa. Vuoden 1966 esikisoissa hän koki tappion jälleen Puolan Jerzy Kulejlle, mutta seuraavissa hän otti esikisavoiton voittaessaan loppuottelussa Yhdysvaltain James Wallingtonin.

Vuonna 1969 Valeri Frolov edusti jälleen Neuvostoliittoa EM-kisoissa Bukarestissa. Niissä hän otti voitot Espanjan Crostobal Rosadosta, Tanskan Erik Sivebækistä ja Italian Giambattista Caprettista ja eteni näin loppuotteluun, jossa hän voitti Bulgarian Petar Stoitchevista. Näin hän otti toisen Euroopan mestaruuden.

Keväällä 1971 Frolov ilmoitti lopettavansa menestyksekkään nyrkkeilyuransa. Siihen hän olo otellut 16 vuoden aikana 203 kertaa, joista hän oli hävinnyt 18 kertaa. Kansainvälisiä otteluita oli ollut 44, joista hän hävisi kolme.

Nyrkkeilyuransa aikana Frolov oli opiskellut Moskovan sähkötekniikan instituutissa ja valmistui vuonna 1967 sähköinsinööriksi. Hän toimi kuitenkin myöhemmin nyrkkeilyn valmentaja- ja erotuomaritoiminnassa. Valeri Frolov oli vuosina 1989-1992 Neuvostoliiton kansallisen nyrkkeilyjoukkueen. Lisäksi hän toimi Neuvostoliitossa nyrkkeilyn erotuomarina. Vuonna 1977 hänelle myönnettiin AIBA:n kansainvälisen luokan nyrkkeilytuomarin oikeudet. Vuonna 1992 hän toimi Barcelonan olympialaisten nyrkkeilyssä erotuomarina. Hän toimi Neuvostoliiton ja Venäjän nyrkkeilyliittojen tuomareiden puheenjohtajana vuosina 1992-1996.

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset nyrkkeilijät
Nyrkkeilyvalmentajat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet

pl:Walerij Frołow (bokser)
ru:Фролов, Валерий Петрович
Iso-Ahveninen

Iso-Ahveninen on järvi Pohjois-Savon ja Keski-Suomen maakuntarajalla. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 70 kilometriä länteen ja Jyväskylästä 80 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede 
Suurin osa Iso-Ahvenisesta sijaitsee Vesannon alueella, noin 30 hehtaaria järven pohjoisosasta sijaitsee Viitasaaren alueella. Järven pituus kaakosta luoteeseen on 3,35 kilometriä. Järven kaakkoisosan muodostaa Linjalanlahti, Koivuniemi puolestaan jakaa järven pohjoisosan kahteen lahteen. Noin kolmasosa Iso-Ahvenisesta on enintään kaksi metriä syvä, etenkin järven läntiset ja pohjoiset osat ovat matalia. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven keskiosassa, josta syvänne ulottuu kaventuen kohti kaakkoa.

Iso-Ahvenisen saariluku on yhdeksän. Laajimmat saaret ovat järven pohjoisosassa Koivuniemen jatkeena sijaitsevat Hännilänsaaret. Muut saaret ovat rantaviivan lähellä sijaitsevia luotoja. Iso-Ahvenisen rannoilla on Ahvenisen kylän peltomaita, itäranta on laajalti metsämaata. Länsirannan myötäisesti kulkee seututie 659.

Iso-Ahvenisen itärannan Sammalislahteen laskee Sammakkopuro idästä, lisäksi järveen laskee nimettömiä uomia. Iso-Ahveninen laskee Ahvenisojaa etelään.

Iso-Ahvenisen vesitilavuus on 9 642 000 kuutiometriä.

Iso-Ahveninen (14.716.1.001) kuuluu Ahvenisojan valuma-alueeseen (14.716), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Konneveden alue (14.71) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Ahvenisojan valuma-alueella on neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, josta Iso-Ahveninen on ainoa yli kymmenen hehtaarin laajuinen. Kolme muuta ovat Mäkilampi, Lehmilampi ja Peuralampi.

Lähteet 

Vesannon järvet
Viitasaaren järvet
Konneveden alue
Rivarossa

Rivarossa () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 1 534 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Horonjärvi

Horonjärvi on matala järvi Keiteleen ja Konneveden välissä Vesannolla Pohjois-Savon länsiosassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 69 kilometriä länteen.

Maantiede 
Horonjärven pituus kaakosta luoteeseen on 6,1 kilometriä. Järven keskiosan leveys lounaasta koilliseen on noin 1,3 kilometriä. Etelä- ja pohjoisosa ovat kapeampia. Järven eteläisimmän osan muodostaa Soukkasenlahti, pohjoisessa järvi päättyy Horonpäähän. Horonjärven syvin piste, kahdeksan metriä, sijaitsee järven eteläosassa.

Horonjärven saariluku on viisi. Saaret sijaitsevat järven keskiosassa. Laajin saari on Malvisaari, jonka itäpuolella sijaitsee Talassaari ja kaakkoispuolella Pienisaari. Talassaaren kaakkoispuolella sijaitsee kaksi luotoa. Horonjärven ranta-alue on sekä pelto- että metsämaata, matalimpien lahtien rannat ovat soistuneet. Järven luoteispuolella sijaitsee Horonkylä ja eteläpuolella Närhilä. Järven länsipuolella on Keiteleeseen kuuluva Kivenkorvanselkä. Horonjärven ja Kivenkorvanselän välinen kannas on alle kilometrin leveä.

Horonjärvi laskee etelään Lääminkiin (99,2 metriä mpy), joka laskee Lääminginjokea Pohjois-Konneveden Vihinlahteen.

Horonjärven vesitilavuus on 6 948 000 kuutiometriä. Järven pintaa laskettiin 1900-luvun alussa ja uudelleen 1971.

Horonjärvi (14.715.1.002) kuuluu Lääminginjoen valuma-alueeseen (14.715), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Konneveden alue (14.71) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Lääminginjoen valuma-alueella on kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Horonjärvi on laajin. Toiseksi laajin on Lääminki ja pienin on Pitkälampi.

Horonjärven ongelmia ovat sinilevä ja vesikasvillisuuden leviäminen. Järven kalasto koostuu pienikokoisista särkikaloista.

Lähteet 

Vesannon järvet
Konneveden alue
Sääksjärvi (Rautalampi)

Sääksjärvi on matala, suurelta osin peltomaiden reunustama järvi Rautalammin keskustaajaman luoteispuolella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 55 kilometriä länsilounaaseen.

Maantiede 
Sääksjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,2 kilometriä. Allas on suurelta osin noin puoli kilometriä leveä. Keskiosaa kaventaa Matoniemi ja pohjoisessa niemimaat tekevät rantaviivasta mutkaisen. Yli neljäsosa Sääksjärvestä on kahdesta kolmeen metriä syvä. Syvin kohta, kahdeksan metriä, sijaitsee järven eteläpuoliskolla.

Sääksjärven saariluku on kaksi. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin viisitoista aaria. Sääksjärven rannat ovat pelto- ja metsämaata, järven eteläpuolella sijaitsee Liimattalan kylä ja pohjoispuolella Sääksjärven kylä. Järven itäpuolella on pieni Valkeinen-järvi (100,3 metriä mpy). Järviä erottaa noin 50–200 metriä leveä kannas.

Kartan perusteella Sääksjärveen virtaa useita tulouomia, myös kaakosta Korpijärveltä, jonka korkeustasoksi on merkitty 100,0 metriä merenpinnan yläpuolella.

Sääksjärven vesitilavuus on 4 443 000 kuutiometriä.

Sääksjärvi (14.717.1.006) kuuluu Korpipuron valuma-alueeseen (14.717), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Konneveden alue (14.71) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Korpipuron valuma-alueella on kolmetoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Sääksäjärvi on laajin. Sitä seuraavat Korpijärvi ja Valkeinen.

Lähteet 

Rautalammin järvet
Konneveden alue
Hanna Kivelä

Hanna Leena Kivelä () on suomalainen yritysjohtaja. 

Hän on Fujitsu Finland Oyn toimitusjohtaja tammikuusta 2022 lähtien. Aiemmin Kivelä oli kahdeksan vuotta Googlen johtotehtävissä sekä Irlannin EMEA-pääkohttorissa että Suomessa.
Edelliset neljä vuotta hän toimi Googlen Hollannin suurasiakasliiketoiminnanja EMEA-laajuisten markkinoinnin ja myynnin automaatiohankkeiden johtajana Irlannissa. Kivelä aloitti uransa Google Suomen retail- ja teknologia-aloista vastaavana toimialajohtajana 2014, ja siirtyi vuoden 2015 alusta Google Suomen väliaikaiseksi maajohtajaksi. Aiemmin Kivelä on ollut töissä eCommerce startupissa, ja sitä ennen tehnyt 10 vuoden uran media-alan digitaalisen transformaation johtotehtävissä sekä Talentumissa että Alma Mediassa. Varsinaisen työuransa Kivelä aloitti Soneran tuotteistuksen projektitehtävissä.

Kivelä on ollut pitkään erilaisissa hallitustehtävissä. Parhaillaan hän on Lindström Groupin hallituksen jäsen (vuodesta 2022 lähtien). Aiemmin hän on ollut mm. Ellun Kanojen hallituksessa (2017-2019), Plugit Finlandin hallituksessa, advisorina ja sijoittajana (2014 - 2021) sekä Säästöpankkiryhmän ensimmäisenä ulkopuolisena hallituksen jäsenenä (2015 - 2017). Jo opiskeluaikanaan Kivelä oli ylioppilaskunta-aktiivi, joka toimi mm. Tampereen teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä vuosina 1995-1996.

Kivelä on koulutukseltaan Tuotantotalouden DI (2000, Tampereen teknillinen korkeakoulu) ja MBA (2010, Henley Business School, UK).

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Kalervo Alanenpää

Kalervo Johannes Alanenpää (s. 18. huhtikuuta 1956 Ylitornio, Suomi) on uransa päättänyt ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuoden 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin 1980-luvun alkupuoliskolla. Lisäksi hän saavutti urallaan Ruotsin mestaruuden.

Leo Vainonen aloitti uransa vuoden 1960–1970-luvun taitteessa Kemin Innon riveissä valmentajanaan Taisto Tuominen. Hän siirtyi 1970-luvun lopulla Ruotsiin Tukholman seudulle, mutta edusti edelleen Kemin Intoa. Alanenpää saavutti Innon riveissä TUL:n mestaruuden vuonna 1980. 

Koska siirtyminen Ruotsiin näytti pysyvältä, hän edusti 1970-luvun lopulla tukholmalaista Djurgårdens IF-seuraa. Hän saavutti maaliskuussa 1980 Ruotsin mestaruuden. Pian sen jälkeen Alanenpää sai Ruotsin kansalaisuuden, koska hänet nähtiin mahdollisena Ruotsin olympiaedustajana Moskovan olympialaisissa elokuussa 1980. Hänen olympiakisansa päättyivät ensimmäiseen otteluun, kun hän hävisi Tansanian Omari Golayalle. Hän jatkoi uraansa ja osallistui toukokuussa 1981 Tampereen EM-kisoihin. Niissä hän selvitti ensimmäisen ottelun voittamalla Kreikan Kostas Sirrasin, mutta hävisi seuraavassa ottelussa Italian Carlo Russolillolle.  Vuoden 1982 jälkeen hän piti taukoa nyrkkeilykisoista, mutta jatkoi marraskuussa 1984 ja oli vuoden 1985 Ruotsin mestaruuskisoissa loppuottelusta, mutta hävisi mestaruuden. Toukokuussa 1985 hän kuitenkin edusti Ruotsia Budapestin EM-kisoissa, joissa hän hävisi ensimmäisessä ottelussa Romanian Dorel Stanciulesculle. Sen jälkeen Alanenpää jatkoi uraansa huhtikuun 1986 GeeBee-turnaukseen, jossa tappio Itä-Saksan Andreas Ottolle päätti hänen uransa.

Uransa jälkeen hän siirtyi Suomeen Tampereelle, jossa hän on toiminut rakennusurakoitsijana.

Myös Kalervo Alanenpään veli Ari Alanenpää (1958–2009) oli nyrkkeilijä ja saavutti niin Suomen (1977) kuin Ruotsinkin (1981, 1982, 1984, 1985) nyrkkeilymestaruudet.

Viitteet 

Ruotsalaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Sam Williams

Sam Williams (s. 1997 New Braunfels, Texas) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.

Williams julkaisi esikoissinglensä ”Darkwater” vuonna 2016 ja esikoisalbuminsa Glasshouse Children elokuussa 2021. Albumilla esiintyvät yhteistyössä Keith Urban ja Dolly Parton: Urban soittaa sähkökitaraa kappaleella ”Kids” ja Parton laulaa dueton kappaleella ”Happy All the Time”.

Ennen levytyssopimusta Universal Music Group Nashvillen kanssa kesällä 2021 Williams julkaisi muutamia kappaleitaan itsenäisesti. Hän esiintyi Grand Ole Opryssa vuonna 2020, kiersi Euroopassa countrylaulaja Camin (Camaron Marvel Ochs) avaajana ja esiintyi Stephen Colbertin myöhäisillan ohjelmassa huhtikuussa 2021.

Diskografia

 ”Darkwater” (single, 2016)
 ”The Lost Grandchild’s Plea” (single, 2018)
 ”Weatherman” (single, 2019) 1
 ”Gemini” (single, 2019)
 ”The World: Alone” (single, 2020)
 ”Shuteye” (single, 2020)
 ”Can’t Fool Your Own Blood” (single, 2021)
 ”10–4” (single, 2021)
 Glasshouse Children (albumi, 2021) 2

1 cover Hank Williams, Jr.:n vuonna 1981 äänittämästä kappaleesta
2 deluxe-versio vuonna 2022

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset countrymuusikot
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Soppero (kirjasarja)

Soppero on ruotsalaisen Ann-Helén Laestadiuksen kirjoittama nuortenkirjasarja, jonka päähenkilö on teini-ikäinen Agnes. Agnes on saamelainen, mutta ei ole oppinut kotonaan puhumaan saamea. Kirjasarja kuvaa Tukholman seudulla asuvan Agnesin suhdetta pohjoisessa asuvaan saamelaispoika Henrikiin ja kaupunkisaamelaisuuden haasteita.

Neliosainen sarja on käännetty suomeksi. Ensimmäinen osa, Terkkuja Sopperosta (SMS från Soppero, 2007), on Ann-Helén Laestadiuksen esikoisteos ja ollut useita kertoja Ruotsin myydyin nuortenkirja.

Sarjan osat 
 Terkkuja Sopperosta (2017)
 Hei söpö (2018)
 Kukaan muu ei ole niin kuin sinä (2019)
 Mieli kotiin (2019)

Lähteet 

Kirjasarjat
Labkotec

Labkotec Oy on suomalainen teollisuusalan yritys, joka valmistaa ja myy maailmanlaajuisesti ympäristöturvallisuuden varmistavia hälyttimiä, mittalaitteita ja palveluita kuntien ja teollisuuden kohteisiin, myös räjähdysvaarallisissa ympäristöissä. Labkotecin päätuoteryhmiä ovat erotinhälyttimet, etävalvonta, jääntunnistus, pinnankorkeuden mittalaitteet sekä pintakytkimet ja vuotovalvonta.

Historia

Oy Labko Ab 1964 – 2003 
Aate A. Virtanen perusti Oy Labko Ab:n vuonna 1964, josta yrityksen yhtäjaksoisen toiminnan katsotaan alkaneen. Yrityksen liiketoiminta oli erikoistunut Veikko Ilmastin kehittämiin ympäristönsuojelua edistäviin tuotteisiin. Alkuvaiheessa yritystoiminta perustui pinnanmittaukseen, jota käytettiin veden ja öljyn rajapinnan mittaamiseen. Myöhemmin liiketoiminta yhdistettiin toiseen päätuotantoalueeseen, lujitemuovisiin säiliöihin ja erottimiin.   

Vuonna 1984 Oy Labko Ab vahvisti ympäristönsuojeluun liittyvää mittalaitteiden tuotantoa ostamalla elektroniikkayritys Elarne Ky:n, joka fuusioitiin vuonna 1985 perustettuun Oy Labkotec Ab -nimiseen elektroniikkayritykseen.   

Vuonna 1989 yhtiö perusti Tukholmaan tytäryhtiön Labko Sverige Ab. Vuonna 1990 Oy Labko Ab:stä tuli konserniyhtiö Labko-Yhtiöt. Vuonna 1995 perustettiin Labko-Yhtiöihin kuuluva Labko ID Oy Tunnistintekniikka.

Wavin-Labko Oy 2003 – 2007 
Vuonna 2003 Oy Labko Ab:n perheyrityksestä tuli osa kansainvälistä Wavin-konsernia. Yrityksen nimeksi tuli Wavin-Labko Oy ja tanskalaisen Nordisk Wavin A/S:n tytäryhtiö.

Labkotec Oy 2007 – 
Vuonna 2007 yrityksen nimeksi tuli Labkotec Oy mittalaiteliiketoiminnan siirryttyä Indutrade-konsernin omistukseen.

Organisaatio 
Labkotec-konsernissa työskentelee noin 50 työntekijää. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pirkkalassa, samoin kuin tuotanto ja tuotekehitys. Yrityksellä on toimipaikkoja Vantaalla ja Porissa. Labkotec-konserniin kuuluu Saksassa sijaitseva tytäryhtiö Labkotec GmbH ja myyntipisteet Tukholmassa ja Shenzhenissä.

Tuotteet ja palvelut 
Labkotec on tunnettu vaativiin oloihin soveltuvista mittaus- ja etävalvontaratkaisuistaan. Labkotec on suomaisen IoT-osaamisen edelläkävijä sekä tuulivoimaloiden jääntunnistuksen pioneeri ja maailmanmarkkinajohtaja.   

Yritys valmistaa ja markkinoi öljyn- ja rasvanerottimia, jääntunnistimia, pintakytkimiä, pinnankorkeus- virtausmittausjärjestelmiä, räjähdysvaarallisten tilojen laitteita, tiedonsiirtolaitteita, tunnistintekniikkaa ja etävalvontaa. Labkotecin hälyttimiä, mittalaitteita ja etävalvontaa käytetään laajalti teollisuudessa, tuulivoimaloissa, vesihuollossa, huoltoasemilla, raaka-ainevarastoissa, pumppaamoissa ja lentokentillä.

Tunnustukset ja palkinnot 
 Vuoden työnantaja 2002

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yrityksen verkkosivut
 Yrityksen LinkedIn-sivu

Suomalaiset teollisuusyritykset
Caretaker – kuokkavieras

Caretaker – kuokkavieras (The Caretaker) on Clive Donnerin ohjaama mustavalkoinen elokuvasovitus Harold Pinterin näytelmästä, jota on suomeksi esitetty nimillä Talonmies ja Kuokkavieras. Vuonna 1963 ensi-iltansa saaneen elokuvan pääosissa näyttelevät Donald Pleasence, Alan Bates ja Robert Shaw.

Tarinassa omalaatuiset veljekset asuvat vanhemmiltaan perimässään, tavaraa tupaten täynnä olevassa talossa. Heidän luokseen ilmestyy kulkuri, joka saa ailahtelevalla käytöksellään veljekset tyranniansa alle. Mies käyttäytyy välillä nöyrästi ja lupaa jäädä talonmieheksi, välillä taas röyhkeästi yllyttää veljiä nousemaan toisiaan vastaan.

Lähteet

Näytelmiin perustuvat elokuvat
Vuoden 1963 brittiläiset elokuvat
Ala-Kintauden työväentalo

Ala-Kintauden työväentalo sijaitsee Petäjävedellä Kintauksen kylässä. Talon omistaa Ala-Kintauden Työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä, ja se on rakennushistoriallisesti arvokas.

Historia
Ala-Kintauden työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Vuonna 1909 yhdistys osti rakennusta varten hirsiä Kummunkylältä, ja ne vietiin talkoilla lähelle Koskensaaren tehdasta. Tehtaan omistaja Kordelin oli luvannut lahjoittaa tontin niin sanotusta Sikoviian mäestä. Hanke kuitenkin raukesi, kun tehdas vaihtoi omistajaa. Vuonna 1914 ostettiin tonttimaa B. Ekmanilta niin sanotulta Tupamäeltä. Sinne valmistui talo talkoovoimin 1914 tai 1915. Vuonna 1922 yhdistys osti Soppela-nimisen palstan siinä olevine rakennuksineen. Vuonna 1925 yhdistys osti Raiskilan tilasta tontin, joka sai nimen Mäntylä. Höytiän työväenyhdistykseltä ostettiin vesikattovaiheessa oleva rakennus, ja se ajettiin talkoilla Raiskilan tontille. Talo valmistui talkoilla vuonna 1926. Samana vuonna myytiin sekä Tupamäki että Soppela. Kintauden kansakoulu paloi vuonna 1926, ja tuolloin sekä työväentalo että seurantalo otettiin koulutiloiksi talvikaudeksi 1926–1927.

Vuosina 1939–1944 työväentalo oli sotilasmajoituksessa. Vuonna 1948 se paloi. Tulipalo syttyi salaman iskusta. Palovakuutusrahoilla ja Petäjäveden osuuskassasta nostetulla lainalla rahoitettiin uuden talon rakentaminen. Uusi työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1953.

Rakennus
Työväentalon on piirtänyt Kaartinen vuonna 1951. Talo on lautarakenteinen. Katteena on huopa. Talo on maalattu punaiseksi. Sisäseinät ovat kipsoniittia, kartonkia ja pahvia. Sisäkatto on akustiikkalevyä ja pahvia. Laajennuksia on tehty vuosina 1959–1960. Lämmitys on vaihdettu kuumailmapuhaltimeen vuonna 1961.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, painisali ja eteinen. Lisärakennuksessa on sauna, puuvaja, käymälät ja toinen vaja.

Toimintaa työväentalolla
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja ja juhlia.

Lähteet 

 
Työväentalot
Petäjävesi
Kannonjärven työväentalo

Kannonjärven työväentalo on Kannonkoskella Kannonjärven kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.

Historia
Kannonjärven Työväenyhdistys on perustettu 1928. Talon tontti on ostettu vuonna 1928 Lahti-nimisestä tilasta. Kallion talosta ostettiin käytöstä poistunut vanha maalaistalo, josta rakennettiin aluksi sali, jonka toisessa päässä oli näyttämö ja toisessa päässä toimi puffetti. 
Vuonna 1932 työväentalo joutui pakkohuutokaupattavaksi velkojen vuoksi. Huutokaupasta sen lunasti Keski-Suomen Sos.dem. piiritoimikunta, ja rahoittajana oli Löytänän työväenyhdistys Viitasaarelta.

Vuonna 1939 rakennettiin talkoilla ravintolan puoleinen pää vanhasta Kivijärvellä olleesta nahkurinverstaasta. Tänne tuli ravintolan lisäksi eteinen, putka ja narikka. Koivupermantoon saatiin puita omalta tontilta. Vuonna 1950 talo vuorattiin ulkoa Aili Holmilta saaduilla puilla. Työ tehtiin talkoilla.

Vuonna 1976 kaikki Kannonkosken työväenyhdistykset yhdistettiin Kannonkosken sos.dem. työväenyhdistykseksi. Yhdistynyt yhdistys peruskorjasi talkoilla talon kokonaan. Tarvikkeet saatiin lahjoituksina sähköasennuksia myöten.

Vuonna 2006 talo remontoitiin ESR-rahoituksella perusteellisesti ja vuokrattiin kyläyhdistykselle.

Rakennus
Työväentalo on osittain hirsirunkoinen satulakattoinen rakennus. Vanhan osan perusta on harmaakivestä ja uuden osan betonista. Katteena on pelti. Väriltään talon on punamultaa. Talon takana on tiilimuurattu jatke, jonne on sijoitettu öljysäiliö. Ikkunat saatiin lahjoituksena vuonna 1976. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, narikka ja eteinen sekä tiilimuurattu jatke, jossa öljysäiliö. Salin nurkassa on lämminilmapuhallin.

Lähteet 

Työväentalot
Kannonkoski