joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rakel Wihuri

Rakel Justiina Wihuri (o.s. Hellberg, vuosina 1938–1945 Aarnio; 10. kesäkuuta 1905 Porvoo – 15. marraskuuta 1987 Helsinki) oli merkittävä suomalainen kulttuurin tukija.

Rakel Wihuri toimi Wihuri-yhtymän hallituksen puheenjohtajana ja yhtymään liitettyjen yritysten johtoelimissä. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1963 ja Helsingin kauppakorkeakoulun kunniatohtorin arvo 1976. Vuoden naiseksi hänet valittiin 1967.

Elämäkerta 
Rakel Hellberg syntyi vuonna 1905 Porvoossa. Hänen vanhempansa olivat mekaanikko Edward Hellberg ja Emma Lahtinen. Kauppaneuvokset Raul Hellberg ja Rudolf Hellberg olivat hänen veljiään. Rakel Hellbergin ura alkoi hänen veljensä Raulin omistamassa urheilukaupassa. Hellberg toimi tehtävässä toistakymmentä vuotta ja oppi omien sanojensa mukaan kaupantekoa ja työn merkitystä.

Rakel Hellbert avioitui vuonna 1938 turkulaisen tukkukauppiaan Hjalmar Aarnion kanssa. Rakel ja Hjalmar Aarnio saivat liittonsa aikan kaksi lasta, Antin ja Riston. Rakelin ura yritysjohtajana alkoin avioliiton jälkeen, sillä hänestä tuli miehensä siirtomaatavaroiden ja maataloustuotteiden tukkukauppaa tekevän yrityksen johtokunnan jäsen. Rakel Aarniosta yrityksen ja Jullaksen kartanon johtaja ja onnistui tehtävässä jatkamaan yrityksen toimintaa jatkosodastakin huolimatta.

Aarnio tapasi jatkosodan jälkeen toisen lesken, laivanvarustaja Antti Wihurin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1945. Rakelista tuli samalla Antti Wihurin kahden sotaorpoina adotpoiman lapsen äitipuoli.

Rakel Wihuri toimi toisen liittonsa jälkeen sekä ensimmäisen että uuden miehensä perustamissa liiketoimissa. Wihuri-yhtymän johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1962–1978, Suomen Tankkilaivan johtokunnan puheenjohtaja 1963–1978 ja Merihuollon hallituksen puheenjohtaja 1964–1972. Yritysmaailman monipuolisen tuntemisen ansiosta Wihuri sai paikkoja myös monista oman yhtymän ulkopuolisista yrityksistä. Hän oli muun muassa Tuko]n, Stockmannin, Kansallis-Osake-Pankin ja Uuden Suomen hallintoelimen jäsen.

Wihuri oli yritystoiminnan ohella merkittävä suomalaisen kulttuurin tukija. Hän toimi yli 40 vuotta Jenny ja Antti Wihurin rahaston ja Wihurin kansainvälisen rahaston varapuheenjohtajana. Wihurin rahaston taidehankintoja tehtiin vuoden 1956 jälkeen erityisesti Rakel Wihurin aloitteesta. Kokoelma lahjoitettiin Antti Wihurin satavuotispäivänä 1983 Rovaniemen taidemuseolle. Rakel Wihuri ohjasi rahaston apurahoja tieteen ja taiteen lisäksi muun muassa maanpuolustustyöhön, nuorisotyöhön ja merimieslähetykseen. Wihuri oli kiinnostunut maanpuolustuksesta ja kuului Laivastoliiton ja Suomen sotaveteraaniliiton valtuuskuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Talouselämä.
 Itse asiassa kuultuna – Rakel Wihuri. Yle Elävä arkisto.
 

Kauppaneuvokset
Suomalaiset mesenaatit
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Aukra

Aukra on kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 59 neliökilometriä ja tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Aukran kunnassa oli 3 339 asukasta.

Aukran kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Kunnasta erotettiin omiksi kunnikseen Fræna vuonna 1840, Sandøy vuonna 1867 ja Midsund vuonna 1925.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kunnan kotisivu 

Møren ja Romsdalin läänin kunnat
Ivan Blatný

Ivan Blatný (21. joulukuuta 1919 – 5. elokuuta 1990) oli tšekkiläinen runoilija. Hän syntyi Brnossa ja meni mukaan Skupina 42 -taiteilijaryhmän toimintaan. Hän jätti maansa vuonna 1948 ja vietti loppuikänsä Iso-Britanniassa. Hän kuoli keuhkolaajentumaan 70-vuotiaana Colchesterissä.

Blatný kärsi elämänsä varrella mielenterveysongelmista, ja hänellä todettiin paranoidinen skitsofrenia. Hän asui Britanniassa ollessaan eri laitoksissa.

Lähteet 

Tšekkiläiset runoilijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Reino Koivuniemi

Reino Koivuniemi (s. 1940 Urjala) on somerolainen itseoppinut taiteilija. Hänet tunnetaan Somerniemellä Somerolla sijaitsevan suositun matkailukohde ja näyttelytila Hiidenlinnan rakentamisesta ja siellä esillä olevista puuveistoksista.

Huomionosoituksia
 Someron Mekkopitäjäläinen 1992
 Vuosituhannen Somerolainen 1999

Lähteet

Aiheesta muualla
Reino Koivuniemen esittely Hiidenlinnan kotisivulla

Suomalaiset kansantaiteilijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Susan Aho

Susan Aho,  (s.  5. maaliskuuta 1974 Espoo) on suomalainen muusikko. Aho on opiskellut Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikkia ja osallistunut useisiin musiikkihankkeisiin. Hän on kuulunut vuodesta 1997 lähtien suomalaiseen maailmanmusiikkiyhtye Värttinään.

Ura 
Susan Aho on syntynyt Espoossa. Aho aloitti 13-vuotiaana harmonikan soiton. Aho soitti ja lauloi Värttinän vuonna 1998 julkaistulla Vihma-albumilla, mutta jo seuraavalla Ilmatar-albumilla hän vain lauloi. Hänen tilalleen harmonikkaa tuli soittamaan Markku Lepistö.

Hän osallistui laulajana ja harmonistina kreikkalaiseen Odysseiaan ja oli myös jäsenenä Metsänväki-nimisessä kansanmusiikkia soittavassa yhtyeessä. Aho soitti myös yhdessä toisen suomalaisen harmonikan soittajan, Minna Luoman kanssa Routanaiset-nimisessä ryhmässä. Hän on kuulunut vuodesta 1998 lähtien balkanilais-suomalaiseen musiikkiryhmään Vaeltajat. Hän työskentelee myös Nukketeatteri Sampossa nukeillanäyttelijänä ja muusikkona.

Yhdessä toisen Värttinä-laulajan Johanna Virtasen (nyk. Johanna Hytti) kanssa Aho muodosti yhtyeen Kuunkuiskaajat. Duo kutsuttiin osallistumaan Euroviisujen vuoden 2010 Suomen esikarsintaan ja valittiin myöhemmin Suomen edustajaksi Oslossa järjestettävään loppukilpailuun.

Lähteet

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset kansanmuusikot
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Marsaxlokk FC

Marsaxlokk FC on jalkapalloseura Maltan Marsaxlokkista. Joukkue perustettiin vuonna 1949, ja se pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Maltan Valioliigassa. Se voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan liigamestaruutensa kaudella 2006–07.

Maltalaiset jalkapalloseurat
Tove Skutnabb-Kangas

Tove Skutnabb-Kangas (s. 6. heinäkuuta 1940, Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja pedagogi.

Tove Skutnabb-Kangas (fil.kand., fil.lis., fil.tri, toimi opettajana Steiner-koulussa, erityisluokilla kansakoulussa, ja Espoon ammattikoulussa. Vuodesta 1967 vuoteen 1968 hän työskenteli Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa professori Einar Haugenin tutkimusassistenttina. Sen jälkeen hän palasi Helsinkiin ja toimi opettajana Helsingin yliopistossa. Hän muutti Tanskaan vuonna 1979. Hän on toiminut Roskilden yliopistossa, ja Kööpenhaminan yliopistossa. Hän on dosenttina Åbo Akademin kasvatustieteellisessä tiedekunnassa Vaasassa, alanaan kielelliset ihmisoikeudet ja monikielinen koulutus.

Skutnabb-Kangas on tutkinut ensisijaisesti monikielisyyttä, monikielistä koulutusta ja kielellisiä ihmisoikeuksia.

Lähteet 

Suomalaiset kielitieteilijät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Rakokiven koulu

Rakokiven koulu on vuonna 1979 perustettu nastolalainen ala-aste. Lukuvuonna 2015-2016 opiskelee 345 oppilasta, ja se sijaitsee osoitteessa Toritie 6, Nastolan kirjaston vieressä. Koulussa on 21 luokkaa, liikuntasali, auditorio, ruokala, kirjasto ja opettajien huone. Koulun ruokalassa valmistetaan myös Nastopolin, Kukkasen koulun sekä Rinteen ylä- ja ala-asteen ruoat. Koulun rehtorina toimii Susanna Kulonen.

Koulu toimii väliaikaisesti Nastopolin tiloissa, entisen koulurakennuksen purkamisen vuoksi ja uuden koulurakennuksen, Rakokiven monitoimitalon, rakennustöiden ajan. Monitoimitalon on määrä valmistua loppuvuoteen 2020 mennessä.

Lähteet 
http://www.ess.fi/uutiset/paijathame/2016/04/12/Lahdessa-valittiin-rehtorit-Rakokiven-ja-Kasakkam%C3%A4en-kouluihin

Viitteet

Aiheesta muualla 
Rakokiven koulun kotisivut

Suomen peruskoulut
Nastolan oppilaitokset
Eero Ettala

Eero Anselm Ettala (s. 17. lokakuuta 1984 Helsinki) on suomalainen entinen lumilautailija. Hän on ollut vuodesta 2000 lähtien Nitro Snowboards -joukkueen jäsen. 

Ettala on ensimmäinen laskija, joka onnistui Double Backside Rodeo 1080:ssa. Hänen parhaat liikkeensä on taltioitu MDP-Filmille Follow Me Around. Ettala voitti vuoden 2010 X Gamesin slopestyle-kilpailun. Vuonna 2009 hän voitti arvostetun Big Air -kilpailun Sapporossa.

Ettala on kertonut olevansa kiinnostunut kokeilemaan uusia asioita, jotta voisi kartoittaa mahdollisuuksiaan lumilautailu-uransa jälkeen: hän on kokeillut muun muassa TV-juontajan työtä. Eero Ettalasta kertova dokumenttielokuva Ender valmistui vuonna 2015. Keväällä 2016 Ettala vieraili Lakon ja Herban BOKSISSA. Syksyllä 2016 hän juonsi MTV3:lla esitettyä ohjelmaa Ota rahat ja juokse ja siitä lähtien hän on jatkanut juontamista MTV3:lla, esimerkiksi keväällä 2018 hän juonsi Suomen surkeimman kuskin 5. kautta.

Yksityiselämä 
Ettala kihlautui radiojuontaja Tuija Pehkosen kanssa elokuussa 2019, he avioituivat joulukuussa 2019 ja saivat vuoden 2020 syyskuussa pojan.

Televisio-ohjelmia 
 Ota rahat ja juokse (2016, 2018)
 Mestareiden mestari (2017)
 Suomen surkein kuski (2018-)

Lähteet 

Suomalaiset lumilautailijat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Hilkka Talvio

Hilkka Talvio (o.s. Helenius, s. 18. heinäkuuta 1928) on suomalainen pikajuoksija. Hänen aktiiviuransa sijoittui vuosiin 1944–1950. Hän voitti naisten 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1949 ajalla 12,9 sekuntia ja 1950 ajalla 12,8 sekuntia. Talvion henkilökohtainen ennätys on 12,6, joka oli myös Suomen ennätys.

Lähteet

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1928 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Visa

Visa tai Wisa voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Visa, luottoyritys
Visa, miehen etunimi
visa, puun, usein koivun, perinnöllinen muunnos
visa, tietokilpailu
Citroën Visa, vuosina 1978–1988 valmistettu automalli
Visa tai Wisa, sukunimenä:
Sakari Visa (s. 1940), Suomen merivoimien komentaja 1990–1996
Woldemar Wisa (1892–1955), suomalainen jääkärikapteeni.
Supersotilas

Supersotilas on kuvitteellinen Amalgam Comicsin luoma kuvitteellinen supersankari. Supersotilas on yhdistelmä Marvelin Kapteeni Amerikasta ja DC:n Teräsmiehestä.

Viholliset 
 Galactiac
 Tohtori Tuomiopäivä
 Ultra-Metallo
 Viherkallo

Supersankarit
Beaten into Submission

Beaten into Submission on Profane Omenin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jules Näveri – laulu
 Williami Kurki – kitara
 Andy J. Bonfire – kitara
 Tuomas "Tomppa" Saarenketo – basso
 Samuli Mikkonen – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9–/10
 Lammaszine: positiivinen

Lähteet 

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Profane Omenin albumit
Viherkallo

Viherkallo on Amalgam Comicsin luoma kuvitteellinen superroisto. Viherkallo on supersankari Supersotilaan arkkivihollinen ja yksi natsi-Saksan vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Viherkallo on yhdistelmä Marvelin Punakallosta ja DC:n Lex Luthorista.

Superroistot
Musandam

Musandam () on Omanin kuvernoraatti Hormuzinsalmen rannalla. Alueen pinta-ala on 1 619 neliökilometriä ja asukasluku 31 425 (2010). Kuvernoraatin pääkaupunki on alueen pohjoisosassa sijaitseva Khasab, josta on matkaa Omanin pääkaupunkiin Masqatiin 481 kilometriä. Musandam on Omanin eksklaavi, sillä Yhdistyneet arabiemiirikunnat erottaa alueen varsinaisesta Omanista.

Alueen kuljetusyhteydet ovat perinteisesti olleet ongelmalliset, mutta heinäkuun lopulta 2008 lähtien tilanne on parantunut, koska nopea matkustajalautta aloitti liikennöinnin Musandamin ja Masqatin välillä. Musandamin pohjoisosassa, Kumzarin ympäristössä puhutaan länsi-iranilaista kumzarin kieltä.

Piirikuntataso 
Aluehallinnon alemmalla, eli toisella tasolla kuvernoraatti jakautuu neljää wilayatiin: Khasab, Bukha, Daba al-Bayah ja Madha. Madha sijaitsee erillään muusta kuvernoraatista: Musandamin pääosan ja Omanin sulttaanikunnan pääosan puolivälissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Musandamista Omanin tiedotusministeriön sivuilla  
Valokuvia alueelta  

Omanin alueet
Enklaavit ja eksklaavit
Stina Rautelin

Stina Agnes Elisabeth Rautelin (s. 25. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen, Tukholmassa asuva näyttelijä. Teatterikorkeakoulussa opiskellut Rautelin on nähty Suomessa muun muassa televisioelokuvissa Caprice Classic (1991) ja Kasvoton mies (1995). Ruotsissa hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Lena Klingströminä 15 Beck-elokuvassa. Lisäksi hän on näytellyt televisiosarjoissa Varustamo ja Radioskugga.

Rautelin on työskennellyt näyttelijänä myös teatterissa. Hänet on kiinnitetty Tukholman kaupunginteatteriin vuonna 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
KCET

KCET on losangelesilainen televisioasema, joka kuuluu Public Broadcasting Serviceen. Asema lähettää ohjelmaa kanavapaikalla 28 ja sen televisiostudio sijaitsee Hollywoodissa. Aseman lähetin sijaitsee Mount Wilsonin huipulla Los Angelesin piirikunnassa.

KCET ja KTLA ovat ainoat televisioasemat Hollywoodissa. Kaikki muut ovat lähteneet muihin kaupunginosiin tai kaupunkeihin.

KCET aloitti 28. syyskuuta 1964, kun se solmi sopimuksen National Educational Televisionin kanssa. KCET oli toinen yritys perustaa koulutuksellinen asema Los Angelesin alueelle. Etelä-Kalifornian yliopiston hallinnoima KTHE aloitti lähetyksensä samalla paikalla 29. marraskuuta 1953. KTHE oli yhdysvaltain toinen koulutuksellinen asema. Se aloitti vain kuusi kuukautta houstonilaisen KUHT-aseman jälkeen. KTHE kuitenkin ajautui taloudellisiin ongelmiin yhdeksän kuukauden toiminnan jälkeen ja joutui lopettamaan toimintansa.

KCET:n studio sijaitsee Hollywoodin historiallisella alueella. Vuosien 1912–1970 paikkaa käytettiin elokuva- ja televisiostudioina. KCET hankki alueen vuonna 1971 Fordin ja Michael Connellin säätiöiden tukemana.

KCET:n kanavapaikalta tulee ohjelmaa viideltä kanavalta. Aseman kanavat ovat KCET, KCET Desert Cities, KCET Orange, V-ME ja PBS World.

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
Kalifornian viestimet
Los Angelesin kulttuuri
Keltamajavankaali

Keltamajavankaali eli majavankaali (Lysichiton americanus) on vehkakasvien (Araceae) heimoon ja majavankaalien (Lysichiton) sukuun kuuluva koristekasvi, joka on kotoisin läntisen Pohjois-Amerikan kosteikoista. Sen lehdet ja kukat sisältävät oksaalihappoa.

Keltamajavankaali on Euroopan unionissa haitalliseksi säädetty vieraslaji.

Ulkonäkö ja koko 
Keltamajavankaali kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vihreät, soikeat ja tylppäkärkiset. Ne ovat 30–120 cm pitkiä. Keltamajavankaalin kukintona on 4–12 cm pitkä, tiivis puikelo, jossa on pieniä 3–4 mm leveitä kukkia. Kukinnon suojuslehti on soikea ja isokokoinen, väriltään kirkkaankeltainen. Kasvi haisee haisunäädältä. Se voi risteytyä valkomajavankaalin (Lysichiton camtschatcensis) kanssa.

Levinneisyys 
Keltamajavankaali karkaa helposti luontoon, ja on haitallisena vieraslajina muodostanut Keski-Euroopassa haitaksi asti levinneitä kasvustoja. Kasvi kestää hyvin kylmää. Sitä on tavattu Suomessakin karkulaisena, mutta on toistaiseksi hävitettävissä.

Lähteet 
 Tietoa keltamajavankaalista

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Keltamajavankaalin (Lysichiton americanus) levinneisyys Suomessa.
 Luontoportti: Keltamajavankaali (Lysichiton americanus)
 Den virtuella floran: Skunkkalla (Lysichiton americanus)  
 ITIS: Lysichiton americanus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lysichiton americanus 
 Flora of North America: Lysichiton americanus 

Vehkakasvit
Jänönapila

Jänönapila (Trifolium arvense) on yksivuotinen, punakukkainen, parikymmentä senttiä korkea apilalaji.

Ulkonäkö ja koko 

Jänönapila kasvattaa 10–30 cm korkean hennon varren. Varsi on pysty, tavallisesti monihaarainen ja harmaakarvainen. Lyhytruotiset lehdet ovat kolmisormisia ja niiden korvakkeet ovat pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Lehdykät ovat 0,6–2 cm pitkiä, suikeita ja nirhalaitaisia. Kukinto on pitkänomainen ja harmahtava. Teriö on pienikokoinen ja tyveltä yhdislehtinen, verhiö on pitkäkarvainen, pitkä- ja kapealiuskainen ja teriötä pitempi. Kukan väri vaihtelee valkoisesta punertavaan. Jänönapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.

Levinneisyys 
Jänönapilaa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia sekä pohjoista Fennoskandiaa ja Venäjää. Lisäksi sitä tavataan Turkissa, Kaukasuksen alueella ja Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan. Ihmisen mukana laji on levinnyt laajalle Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itäosiin. Suomessa jänönapila on maan eteläosissa muinaistulokas, pohjoisempana satunnainen uustulokas. Se on yleinen Ahvenanmaalla ja lounaisimmassa Manner-Suomessa, mutta on harvinainen muualla Etelä- ja Keski-Suomessa. Satunnaisena jänönapilaa on tavattu Oulun ja Kemin korkeuksille saakka.

Elinympäristö 
Jänönapila kasvaa kuivilla kedoilla, kallioilla, satamissa, ratapihoilla ja tien- ja pellonpientareilla.

Käyttö 
Jänönapila on vanha lääkekasvi, jota on käytetty haavoihin. Virossa sitä on käytetty myös yskänlääkkeeksi.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Jänönapila (Trifolium arvense)
 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jänönapila (Trifolium arvense)
 Luontoportti: Jänönapila (Trifolium arvense)
 Den virtuella floran: Jänönapila (Trifolium arvense) 
 ITIS: Trifolium arvense 
 United States Department of Agriculture (USDA): Trifolium arvense 
 The Plant List: Trifolium arvense 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Trifolium arvense 

Apilat
Leppähelokka

Leppähelokka (Pholiota alnicola) on kellomainen tai kupera helokkalaji. Lakki on sileä ja usein kostealla säällä tahmainen. Lakin leveys on 2–7 senttimetriä ja väriltään se on sitruunankeltainen. Sienen heltat ovat melko tiheät ja aluksi kellertävät. Vanhemmiten ne tummuvat ruosteenruskeiksi. Jalka on keltainen tai ruskea ja siinä on heikko rengas. Jalka on pituudeltaan 4–12 senttimetriä. Sienen maku on mieto tai hieman karvas ja haju on hieman makeahko. Leppähelokka kasvaa kaikenlaisissa metsissä lehtipuiden kannoilla ja kuolleilla rungoilla, varsinkin lepällä ja koivulla. Sieni on Suomessa yleinen. Kasvuaika on syyskuusta marraskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MushroomExpert.com: Pholiota alnicola 

Helokat
Agaricomycetidae

Agaricomycetidae on sienten alaluokka. Siihen kuuluu noin kolmasosa tunnetuista sienilajeista. Viimeaikaiset geneettiset tutkimukset osoittavat sen jakautuvan kolmeen lahkoon. Kaikkien lajien asema luokituksessa ei kuitenkaan ole vielä täysin varma.

Lähteet 

Varsinaiset avokantaiset

ja:ハラタケ亜門
Sodankylän kirkko

Sodankylän kirkko on vihitty käyttöön 27. lokakuuta 1859. Kirkko on Sodankylän seurakunnan järjestyksessä toinen pääkirkko. Aikaisempi Sodankylän vanha kirkko on vuodelta 1689. 

Sodankylän uudelle kirkolle tuli tarvetta vanhan käytyä ahtaaksi ja rapistuttua. Tavoitteena oli rakentaa ainakin kaksi kertaa suurempi kirkko kuin aiempi kirkko. Kirkon rakentamiseen saatin varoja, kun keisari Nikolai I hyväksyi Senaatin tekemän esityksen 25. helmikuuta 1852. Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. syyskuuta 1856 Suomen intendenttikonttorissa tarkistetut, arkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin laatimat piirustukset, joihin intendentti Ernst Lohrmann oli ehdottanut korkeampaa ja kokonaan puusta rakennettavaa tornia. Muuten kirkossa on käytetty paikkakunnalta louhittua kiveä. Rakennusmateriaalin takia koristemuuraukset jäivät pois, ja  kirkosta tuli koruttoman yksinkertainen.

Kirkko on vanhemmasta perinteestä poiketen rakennettu pohjois–eteläsuuntaan, ja kirkon alttari on kirkkosalin pohjoispäädyssä. Runkohuoneen sivut ovat 26 metriä ja 14,6 metriä. Seinien korkeus on 8 metriä ja harjakorkeus 13,3 metriä. Tornin korkeus on 18,6 metriä ja koko korkeus 30 metriä. Tornin huipussa on kahden metrin korkuinen kullattu risti.

Kirkonkelloina Sodankylän kirkossa ovat Sodankylän vanhan kirkon kellot.

Kirkon alttaritaulun Kristus lohduttaja tai Jeesus työtätekeviä ja raskautettuja kutsumassa (296 × 159 cm öljymaalaus kankaalle) maalasi taiteilija Arthur Heickell vuonna 1912, kun kirkkoon saatiin lämmitys. Ruotsalaisen Petter Bergströmin  maalaus siirrettiin samalla takaisin vanhaan kirkkoon. Lahjoitusvaroin hankitun taulun Heickell maalasi ilmeisesti tanskalaisen C. H. Blochin Christus Consolator -maalauksen pohjalta, minkä hän merkitsi taulun alareunaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sodankylän seurakunta: Uusi kirkko (toimitilat)

Sodankylän kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Ludvig Isak Lindqvistin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1850-luvulla rakennetut kirkot
Zsolt Erdei

Zsolt Erdei (s. 31. toukokuuta 1974) on unkarilainen nyrkkeilijä. Hän on WBO-ammattilaisliiton hallitseva maailmanmestari alemmassa raskaassasarjassa. Hän ei ole kärsinyt yhtään tappioa ammattilaisurallaan.

Amatööriura
Erdein amatööriura oli menestyksekäs. Hän saavutti amatöörinä kaikkiaan 212 voittoa ja kärsi 20 tappiota. Erdei voitti kotikaupungissaan Budapestissa pidetyissä vuoden 1997 MM-kisoissa keskisarjan kultamitalin voitettuaan loppuottelussa kuubalaisen Ariel Hernándezin. EM-kisoissa hän voitti kultaa 1998 Minskissä ja 2000 Tampereella ja hopeaa 1996 Vejlessä. 

Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 Erdei sijoittui pronssille hävittyään välierässä Venäjän Gaidarbek Gaidarbekoville. Neljä vuotta aikaisemmin Atlantan kisoissa hän sijoittui yhdeksänneksi.

Ammattilaisura
Erdei ryhtyi ammattilaiseksi Sydneyn olympialaisten jälkeen. Ammattilaisbebyytissään joulukuussa 2000 hän voitti Philip Houthoofdtin ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä.  Lokakuussa 2002 Erdei voitti Jim Murrayn viidennen erän tyrmäyksellä ottelussa avoimesta WBO-liiton raskaan keskisarjan intercontinental-tittelin.

Puolustettuaan intercontinental-titteliään kolmesti hän pääsi tammikuussa 2004 iskemään meksikolaista Julio César Gonzálezia vastaan WBO-liiton maailmanmestaruutta. Karlsruhessa käyty ottelu kesti täydet 12 erää ja Erdei julistettiin lopulta voittajaksi kaikin tuomariäänin. Erdei on sittemmin puolustanut mestaruuttaan 11 kertaa voitokkaasti.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Unkarilaiset nyrkkeilijät
Unkarilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Uskonpuhdistus Englannissa

Uskonpuhdistus Englannissa merkitsee uskonpuhdistusaatteen leviämistä Englantiin, anglikaanisen kirkon syntymistä ja myöhempiä uskonsotia protestanttien ja katolilaisten välillä. 

Uskonpuhdistus oli Englannissa pikemminkin poliittinen, kuin uskonnollinen. Uskonpuhdistuksen levitessä keskisessä Euroopassa olivat uudistuspaineet paljon vähäisempiä Britteinsaarilla. Maassa oli toki ennenkin arvosteltu kirkkoa – muun muassa John Wycliffen ansiosta – mutta pääasiallinen vaatimus uudistua tuli humanistien puolelta. Sen sijaan vankassa asemassa oleva kuningas Henrik VIII suhtautui kielteisesti Lutherin ajatuksiin vähentää sakramentteja tai kääntää Raamattu kansankielelle. Kuninkaan toiminta oli niin katolismyönteistä, että paavi jopa antoi hänelle arvonimen defensor fidei (uskon puolustaja).

Henrik VIII  

Tilanne muuttui radikaalisti Henrikin halutessa avioeron vaimostaan Katariina Aragonialaisesta. Paavi Klemens VII ei hyväksynyt tällaista menettelyä. Saadakseen tahtonsa läpi Henrik kutsui maansa papiston koolle ja nimitytti itsensä maan kirkon pääksi vuonna 1531. Thomas Cranmer nostettiin Canterburyn arkkipiispaksi. Seuraavana vuonna välirikko katolisen kirkon kanssa sinetöitiin lopullisesti uudella suprematialailla: 

Henrik VIII:n toiminta loi anglikaanisen kirkon maan valtionkirkoksi. Koska uskonpuhdistuksen luonne ei piillyt teologisissa kysymyksissä, ei uuden kirkon oppi alkuun juurikaan poikennut katolisen kirkon ajatuksista. Näkyvimpänä merkkinä luostaritoiminta lakkautettiin ja paavin ylivalta kumottiin, mutta esimerkiksi messu ja pappien selibaatti jätettiin ennalleen.

Edvard VI  

Vasta Henrik VIII:n kuoltua reformaatio ulottui myös opinkappaleisiin. Edvard VI:n hallituskaudella uudistukset ulottuivat jo oppiin ja liturgiaan. 1552 ilmestyi anglikaaninen uskontunnustus 42 artiklaa. Henrik-kuninkaan kuoltua myös ulkomaalaisten teologien, etupäässä Jean Calvinin, vaikutus alkoi ulottua myös Englantiin.   

Toisaalta Edvard ei onnistunut saavuttamaan kansansuosiota uudistuksillaan. Hänen rasitteenaan olivat epäonnistumiset politiikan muilla osa-alueilla, eivätkä siten myöskään uskonnolliset uudistukset jääneet vankoiksi.

Uskonpuhdistuksen myöhemmät vuodet  

Myöhempinä vuosina osoittautui, ettei Englannin uskonpuhdistus ollut järin vakaalla pohjalla. Kuningatar Marian valtakaudella vuonna 1554 katolilaisuus palasi jälleen Englannin uskoksi. Tämä merkitsi paitsi paavin ylivallan paluuta, myös laajoja protestanttien vainoja. Kuningattaren kuolema vuonna 1558 nosti Elisabet I:n valtaan. Hänen aikanaan anglikaaninen kirkko uudelleenperustettiin.

Vuonna 1559 Englannin parlamentti uudisti vanhan suprematialain. Uskontunnustusta muokattiin ja viilattiin, kunnes se vuonna 1563 ilmestyi nimellä 39 artiklaa. Sisällöllisesti tärkeitä kohtia olivat esimerkiksi artikla 19, joka myönsi Rooman kirkon erehtyneen sekä artikla 20, jossa kirkon auktoriteettia rajoitettiin.

Lähteet

Viitteet 

Englannin historia
Uskonpuhdistus
Englannin reformaatio
Sisäpiirikauppa

Sisäpiirikauppa on julkisesti noteeratun osakkeen myynti- tai ostotapahtuma, jonka suorittaja kuuluu osakkeen arvoon liittyen sen sisäpiiriin. Suomessa Finanssivalvonta (Fiva) valvoo sisäpiirikauppoja. Sisäpiirikaupat on kielletty pörssikaupan rahoitusmarkkinoiden uskottavuuden vuoksi.

Sisäpiirikauppoja sääntelevä arvopaperimarkkinalaki on ollut voimassa Suomessa vuodesta 1989. Suomessa on lain nojalla annettu vankeusrangaistuksia viisi ehdollisena vuonna 2007 ja sitä ennen vain kerran. 

Osakkeiden sisäpiirikaupat ovat Ratan mukaan muuttuneet vuonna 2007 aiempaa enemmän järjestäytyneeksi rikollisuudeksi. Esimerkiksi Christer Gardellin hallinnoiman ja miljonääri Carl Icahnin rahoittaman Cevian Capitalin ja Nordean sijoitusammattilaiset olivat mukana miljoonien eurojen sisäpiirikaupoissa Ruotsissa. Ruotsissa osakemeklarit ja pörssi ovat ilmoittaneet sisäpiiriepäilyjä viisi kertaa enemmän kuin Suomessa vuonna 2007, vaikka pörssin volyymi  on vain kaksinkertainen Suomeen verrattuna. Viime vuosina Rata on tehnyt rikosilmoituksen sisäpiirikaupoista vain muutaman kerran vuosittain. Ratan mukaan syynä on suomalaisten välittäjien laiskuus tehdä ilmoituksia valvojille epäilyttävistä tapauksista ja paljastamisen vaikeus.

Tuomioita sisäpiirikaupoista Suomessa 

Sammon entinen pääjohtaja Jouko K Leskinen tuomittiin korkeimman oikeuden päätöksellä sisäpiirikaupoista joulukuussa 2006. Korkeimman oikeuden mukaan sisäpiiritietoa voi olla sellainenkin tieto, jonka toteutuminen voi olla epävarmaa.

Heinäkuussa 2007 TJ Groupin pääomistajat Tuomo Tilman ja Jyrki Salminen tuomittiin kahden vuoden ehdolliseen vankeuteen tiedottamisrikoksesta ja törkeästä sisäpiiritiedon väärinkäytöksestä. Hyöty oli 8 miljoonaa euroa. 

Sijoittaja Timo Jouhki tuomittiin joulukuussa 2007 6 kuukauden ehdolliseen vankeuteen Conventumin ja Pohjolan yhdistymisen sisäpiiritiedoista. Hovioikeus kiristi käräjäoikeuden tuomiota. Hovioikeuden mukaan Jouhkin Thominvest- ja Inter Masters -yhtiöt hyötyivät kaupoista 140 000 euroa.

Elokuussa 2008 käräjäoikeus tuomitsi jyväskyläläisen pörssiyhtiö Liinoksen (nyt norjalainen Visma) toimitusjohtajan ja pääomistajan, miljonääri Matti Hällin 7 kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 184 000 euron palautukseen törkeästä sisäpiirikaupasta.

Katso myös 
Kuittikauppa

Lähteet 

 
Rahoitus
Talousrikollisuus
Sijoittaminen
Seppo Alvari

Seppo Alvari Pohjolainen on suomalainen rumpali ja laulaja, joka tuli tunnetuksi Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeestä.

Niskalaukauksen hajottua Alvari levytti perustamansa Mamboo Kings -yhtyeen kanssa Poko Rekordsin julkaiseman Hirtetyn miehen kapina -albumin, jonka kappaleet "Rakkauden kroisos", "Miksi Roy Orbison pukeutui mustaan" ja "Seitsemän saluunan enkelit" saivat paljon radiosoittoa. Kun Seppo Alvari & Mamboo Kings hajosi sisäisiin ristiriitoihin, on Alvari jatkanut soolouraansa. Toinen albumi, Tinasotilas, julkaistiin 24. syyskuuta 2008. Myös toisen albumin julkaisusta vastasi Poko Rekords.

Musiikillisesti Seppo Alvari edustaa ns. outlaw-iskelmää, joka on yhdistelmä rautalankaa, iskelmää, rockia ja rockabillyä. Alvarin nykyinen levy-yhtiö on Rocket Records, jonka kautta ilmestyi kolmas albumi Pienemmän riesan tie syyskuussa 2009.

Yhtyeet 
 Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus (1997–2004, 2017–)
 Aku Ankkuli
Sirokko
 Mamboo Kings (2007–2008)
The Clayhill Brothers
 Seppo Alvari Band
Outlaw Boys
Itämaa
 Triokeikkoja Timo Rautiaisen, Sakari Kuosmasen ja Jarkko Martikaisen kanssa.

Diskografia

Albumit

Singlet 
 ”Rakkauden kroisos” (PSCD 282, 2006)
 ”Miksi Roy Orbison pukeutui mustaan” (promo, 2007)
 ”Tinasotilas” / ”Lohduta soittajaa” / ”Tämä talvi” (PSCD 296, 2008)
 ”Tästä jos selviän” / ”Juopon kirkko” (promo, 2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 
 Seppo Alvari Poko Rekordsin sivuilla 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset rumpalit
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Slava-luokka

Projekti 1164 Atlant eli Slava-luokka on Neuvostoliitossa suunniteltu ohjusristeilijäluokka. Sen pääaseistuksena on 16 kappaletta P-500 Bazalt-meritorjuntaohjuksia. Aluksen raskas aseistus on tarkoitettu lähinnä lentotukialusryhmiä vastaan. Luokka suunniteltiin sijoittumaan Kirov-luokan ohjusristeilijöiden ja Sovremennyi-luokan hävittäjien väliin. Se korvasi aiemman Kara-luokan ja perustunee Karan pidennetylle rungolle.

Suunnittelu 
Pääaseistuksena on 16 kappaletta P-500 Bazalt -meritorjuntaohjusta  (), jotka on sijoitettu neljään pariin molemmille laidoille. Ohjuksen kantomatka on 550 km, nopeus 2,5 mach ja taistelukärkenä 950 kg panssarinläpäisevä räjähde tai 350 kT ydinkärki. Ilmatorjunta-aseistuksena on 8×8 kappaletta S-300 (), 2×2 Osa-M (), 2 × 130 mm 70 tykit ja 6 kuusiputkista AK-630 CIWS:aa. Sukellusvenetorjuntaan on kymmenen 21" torpedoputkea ja 2 × RBU-6000-syvyyspomminheittimet. Peräkannella on tilaa yhdelle Ka-27-helikopterille.

Alukset 

Ensimmäinen alus, Slava (myöhemmin Moskva) valmistui 1983 ja vuonna 1990 Neuvostoliiton laivastolla oli kolme alusta. Kaikki rakennettiin Kommunar-tehtaassa Mykolajivissa Ukrainan SNT:ssa. Kaikki valmistuneet alukset ovat Venäjän laivaston kalustossa. 

Viimeinen alus, Admiral Flota Lobov tai Ukrajina oli 1980-luvun lopulla 90 % valmis, mutta sen rakennustyöt ovat edelleen kesken. On mahdollista että alukselle etsitään sen valmistuttua ostaja Kiinasta tai Intiasta. Myös Venäjä on ollut kiinnostunut aluksesta. Viimeksi huhtikuussa 2010 Venäjä ilmoitti olevansa kiinnostunut ostamaan aluksen osaksi Mustanmeren laivastoaan. Venäjä ja Ukraina ovat sopineet toukokuussa 2010 aluksen viimeistelystä.

Lähteet
Polttonestettä

Polttonestettä on Torpedo-yhtyeen ensimmäinen albumi. Sen julkaisi Ranka Recordings maaliskuussa 2001. Levy äänitettiin Hasse Wallin Studio 3000:ssa. Kaikki kappaleet ovat Aki Tryggin säveltämiä ja sanoittamia.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut A.J. Trygg sekä sovittanut Torpedo.

Kokoonpano 
 Aki Trygg – kitara, laulu, tuottaja, miksaaja, kannet
 Emerson Burton – urut, moogibasso
 Santeri "Ministeri" Saksala – rummut

Muut tekijät 
 Hasse Walli – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Janne Joutsenniemi – tuottaja, äänittäjä (kappaleet 3 ja 11)
 Jyrki Tuovinen – miksaaja (kappaleet 3 ja 11)
 Jonna Öhrnberg – kuvat
 Hioktane – kannet

Arvostelut 
 City.fi: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Polttonestettä Torpedon kotisivulla

Vuoden 2001 esikoisalbumit
Torpedon albumit
KD (täsmennyssivu)

KD, Kd ym. tarkoittaa seuraavia:

 Suomen Kristillisdemokraatit, puolueen lyhenne KD, jäsenen lyhenne kd., suomalainen puolue.
 KD, suomalainen kristillisdemokraattinen viikkolehti
 Kristillisdemokraatit, Kd, ruotsalainen puolue
 kansandemokraatti, kd., sosialistiseen yhteiskuntajärjestykseen pyrkivän poliittisen järjestön tai valtiojärjestelmän kannattaja
 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton jäsen
 
 Köln-Düsseldorfer Deutsche Rheinschiffahrt, KD, saksalainen laivayhtiö
KD tai Kd, dissosiaatiovakio kemiassa ja farmakologiassa
Pekka Karunki

Pekka Karunki (sukunimi vuoteen 1935 Sahlstén; 7. maaliskuuta 1906 Kivennapa – 10. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 
 Vaipuneet kotkat : hävittäjäsankariemme viimeiset lennot.   WSOY 1940 (kuvaus kaikista talvisodassa sotalennoilla kaatuneista 12 hävittäjälentäjästä)
 Tapani Kaarle Arvid Harmaja.  WSOY 1940 (eripainos Vaipuneet kotkat-teoksesta)
 Iloisia ystäviä: Asemiesiltojen ilonpitäjiä, toimittanut Pekka Karunki. Lehtiyhtymä 1943
 Kansa talkoissa : talkootoimintaa esittelevä kuvateos, toimittaneet Pekka Karunki, Ensio Rislakki ja Marja Vuorelainen.  Otava 1943
 Kesäheila, päätoimittaja Pekka Karunki.  Säilä, Helsinki 1943
 Kuolleet yöperhoset, jännitystarina.  Lehtiyhtymä 1944

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Taidekeskus Ahjo

Taidekeskus Ahjo on Joensuussa vuonna 1998 perustettu taidekeskus. Ahjoa ylläpitää Joensuun Taiteilijaseura ry. 

Ahjoa ylläpiti vuosina 1998-2020 Taidekeskus Ahjon kannatusyhdistys ry, jonka jäsenyhdistyksinä ovat toimineet Joensuun Taiteilijaseuran (1998-2020) lisäksi Itä-Suomen tanssin aluekeskus (2005-2020), Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukri ry (2000-2011), poikkitaiteellinen kulttuuriyhdistys Vääräpyörä ry (2002-2004), Pohjois-Karjalan Kätsä ry (1998-2005) sekä Pohjois-Karjalan Valokuvataiteen seura (1998-2000).

Ahjon pyrkimyksenä on tarjota tuore näkökulma pohjoiskarjalaiseen, valtakunnalliseen ja kansainväliseen taiteeseen.

Ahjon tiloissa on jatkuvasti vaihtuvia kuvataidenäyttelyitä. Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana näyttelyitä on ollut 200. Sen lisäksi tiloissa pidetään muun muassa konsertteja sekä teatteri- ja tanssiesityksiä, työpajoja, kirjailijamatineoita ja paneelikeskusteluja. Ahjo on yksi Joen yön tapahtumapaikka.

Ahjon näyttelytilat sijaitsevat kaupungin keskustassa Joensuun taidemuseon pihapiirissä Kirkkokadun ja Koskikadun kulmassa. Näyttelytiloja on neljä: Sysi, Koksi, Hiili ja Kytö.

Rakennuksen historiaa
Puinen rakennus on entinen Joensuun lyseon voimistelusali, ja yläkerrassa oli veisto- eli käsityöluokka (1911) .

Rakennuksen sisätilat tuhoutuivat tulipalossa huhtikuussa 1981. Tuolloin siellä oli Joensuun Ampujien ilma-aserata.
Sali korjattiin taidemuseon tilapäisnäyttelyiden pitopaikaksi vuonna 1981   ja sai nimen Gymnasium. Kustannussyistä taidemuseo joutui siitä luopumaan, ja tiloissa toimi Pohjois-Karjalan Tanssiopisto 1990-luvulla.   Ahjo aloitti toimintansa vuonna 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla

Taidekeskus Ahjon kotisivut

Joensuun rakennukset ja rakennelmat
Ahjo
Železnodorožnyi

Železnodorožnyi () on runsaan 130 000 asukkaan kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Moskovan keskustasta itään, samaan suuntaan johtavan pääradan varrella.

Historiaa

Železnodorožnyi perustettiin vuonna 1861 linnoitukseksi, jonka tehtävä oli palvella läheistä Obiralovkan rautatieasemaa. Leo Tolstoin Anna Karenina -kirjan päähenkilö Anna Karenina kuolee juuri kyseisellä asemalla. Železnodorožnyi sai kaupunkioikeudet vuonna 1952. 1960-luvulla siihen liitettiin neljä naapurikaupunkia. Tunnettu runoilija Andrei Belyi asui kaupungissa 1920-luvulla.

Kaupungin rautatieasema on nykyään Železnodorožnaja (Železnodorožnyi).

Asukasmäärän kehitys 

{| cellpadding="4"
|----- valign="top"
|

Lähteet

Aiheesta muualla

Železnodorožnyin sivusto 
Kaupungin blogi 

Moskovan alueen kaupungit
Hippoksen pesäpallostadion

Hippoksen pesäpallostadion on Jyväskylän Hippoksella Köyhälammen vieressä sijaitseva pesäpallostadion. Se toimii naisten Superpesiksessä pelaavan Kirittärien kotikenttänä. Stadionin katsomokapasiteetti on noin 4 500. Toukokuussa 2018 Jyväskylän kaupunginvaltuusto päätti että stadionin paikalle tullaan rakentamaan uusi monitoimiareena.

Uuden pesäpallostadionin rakentaminen alkoi kesäkuussa 2022 ja sen arvioidaan valmistuvan viimeistään kesäkuussa 2023.

Historia
Hippokselle rakennettiin ensimmäinen nurmikenttä vuonna 1948. Koska nurmi oli kosteaa, se vaihdettiin soraksi. Hyvän sorapohjan ansiosta pesäpalloilijat siirtyivät pelaamaan Hippokselle. Jyväskylän Kirikin joutui siirtymaan Harjulta pysyvästi Hippokselle vuonna 1968, kun pesäpalloliitto kielsi arvo-otteluiden pelaamisen nurmella. 
Pian tämän jälkeen kentälle rakennettiin kunnon katsomot ja siitä tuli virallisesti pesäpallostadion. 

Kenttää on kunnostettu vuonna 1994, jolloin alustaksi vaihdettiin pesäpalloalustana yleisimmin käytetty hiekkatekonurmi. Vuonna 2014 hiekkatekonurmi vaihdettiin uuteen ja samalla katsomoa kunnostettiin ja rakenteita uusittiin.

Stadionilla on pelattu miesten Itä–Länsi-ottelu vuosina 1977 ja 1980.

Yleisöennätys
Hippoksen pesäpallostadionin miesten yleisöennätys on vuoden 1979 ottelusta Jyväskylän Kirin ja Hyvinkään Tahkon välillä. Tuota ottelua oli seuraamassa 5496 katsojaa.

Naisten yleisöennätys on 3 781 finaaliottelusta Kirittäret – Lapuan Virkiä 15. syyskuuta 2012.

Lähteet

Pesäpallostadionit
Jyväskylän urheilu
Mäki-Matti
Rebecca Soni

Rebecca Soni (s. 18. maaliskuuta 1987 Freehold Borough, New Jersey) on yhdysvaltalainen, unkarilaista alkuperää oleva uimari ja olympiavoittaja. Hänen vanhempansa Péter ja Kinga Sőni muuttivat Yhdysvaltoihin 1980-luvulla. Soni puhuu englannin ohella unkaria.

Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Soni voitti hieman yllättäen 200 metrin rintauinnin ennen ykkösuosikki Leisel Jonesia. Sonin voittoaika 2.20,22 oli uusi maailmanennätys. Soni oli jo aiemmin samoissa kilpailuissa uinut hopealle 100 metrin rintauinnissa juuri Jonesin jälkeen. Soni sai kilpailuissa myös toisen hopean, kun hän ui Yhdysvaltojen  4×100 metrin sekauintiviestijoukkueessa rintauintiosuuden. Joukkue sijoittui loppukilpailussa toiseksi maailmanennätyksen uineen Australian joukkueen jälkeen. 

Soni voitti Rooman MM-kilpailuissa 2009 kultaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.04,93. Välieräuinnissa hän oli tehnyt maailmanennätyksen 1.04,84. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa. Tyynenmeren mestaruuskilpailuissa 2010 hän sai kultaa 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 4×100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden 50, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä sai hopeaa sekauintiviestissä. Swimming World Magazine valitsi hänet vuoden uimariksi 2010.

Soni voitti Shanghain MM-kilpailuissa 2011 maailmanmestaruuden 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.05,05, 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.21,47 ja sekauintiviestissä sekä sai pronssia 50 metrin rintauinnissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.19,59 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin rintauinnissa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset uimarit
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Saksan ralli 2008

Saksan ralli 2008 (virallisesti 27. ADAC Rallye Deutschland 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 10. osakilpailu, joka ajettiin 15.-17 elokuuta Trierissä asfaltillisilla ja betonisilla erikoiskokeilla. Rallin voittoon ajoi seitsemännen kerran peräkkäin Sébastien Loeb, toinen oli Loebin tallikaveri Daniel Sordo ja kolmas Francois Duval. Juniorit voitti Sébastien Ogier. Rallissa oli 19 EK:ta joista yksi peruttiin.

Tulokset

Erikoiskokeet

Lähteet

Aiheesta muualla 

MM-rallikausi 2008
Saksan ralli
NBA-kausi 2003–2004

NBA-kausi 2003–2004 oli NBA-liigan 58. kausi. Runkosarja käynnistyi 28. lokakuuta 2003 ja päättyi 14. huhtikuuta 2004. Pudotuspelit päättyivät 15. kesäkuuta 2004 Detroit Pistonsin yllätettyä ennakkosuosikki Los Angeles Lakersin otteluvoitoin 4–1.

Tapahtumia

 Kausi 2003–2004 oli viimeinen, jossa NBA:ssa oli neljä divisioonaa. Seuraavalle kaudelle niiden määrä nostettiin kuuteen.
 Tähdistöottelu pelattiin Los Angelesissa. Lännen joukkue voitti 136–132 ja Los Angeles Lakersin Shaquille O'Neal valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
 Houston, Denver, Cleveland ja Orlando ottivat käyttöön uudet peliasut.
 Ennen kauden alkua Karl Malone ja Gary Payton liittyivät Los Angeles Lakersin miehistöön huomattavasti aiempaa pienemmällä palkalla tavoitteenaan voittaa uransa ensimmäiset mestaruudet. Detroit Pistons kuitenkin yllätti Lakersin finaaleissa otteluvoitoin 4–1.
 Kolmikon Kevin Garnett, Latrell Sprewell ja Sam Cassell avulla Minnesota Timberwolves oli runkosarjassa läntisen konferenssin paras joukkue ja ylsi aina konferenssifinaaleihin asti.
 Kauden aikana NBA:ssa tehtiin ennätyksellisen vähän pisteitä. Moni joukkue teki historiansa pohjanoteerauksen useassa korintekoon liittyvässä tilastossa.
 LeBron James (Clevelandin 1. varaus), Carmelo Anthony (Denverin 3. varaus), Chris Bosh (Toronton 4. varaus) ja Dwyane Wade (Miamin 5. varaus) tähdittivät kesän 2003 varaustilaisuutta, jonka on arvioitu olleen yksi kaikkien aikojen parhaista. Anthonyn ja Waden joukkueet ylsivät pudotuspeleihin ja James voitti vuoden tulokkaan palkinnon.
 Kahdeksan tappiollisen kauden jälkeen Memphis Grizzlies pääsi historiansa ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin voitettuaan runkosarjassa 50 ottelua.
 Kaikki Texasin osavaltion joukkueet pääsivät pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa 14 vuoteen.
 Scottie Pippen palasi pelaamaan Chicago Bullsiin.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Kevin Garnett, Minnesota Timberwolves
 Vuoden tulokas: LeBron James, Cleveland Cavaliers
 Vuoden puolustuspelaaja: Ron Artest, Indiana Pacers
 Paras kuudes pelaaja: Antawn Jamison, Dallas Mavericks
 Kehittynein pelaaja: Zach Randolph, Portland Trail Blazers
 Vuoden valmentaja: Hubie Brown, Memphis Grizzlies
 Finaalien MVP: Chauncey Billups, Detroit Pistons

NBA-kaudet
Vuoden 2003 koripallo
Vuoden 2004 koripallo
Solitude, Dominance, Tragedy

Solitude, Dominance, Tragedy on progressiivista metallia soittavan Evergreyn vuonna 1999 julkaistu toinen studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano
Tom S. Englund – laulu, kitara
Daniel Nojd – basso, taustalaulu
Patrick Carlsson – rummut
Dan Bronell – kitara

Vierailijat
Carina Kjellberg – naislaulu, kuorosovitukset
Erik Ask – harppu
Stuart Wyatt – viulu
Mercury-kuoro

Lähteet
Albumi Evergreyn sivuilla 

Evergreyn albumit
Vuoden 1999 albumit
Guamin lippu

Guamin lippu on hyväksytty 9. helmikuuta 1948. Suurin osa lipusta on tummansinistä. Joka päädyssä on punaiset raidat. Alun perin lippu hyväksyttiin virallisesti 4. heinäkuuta 1917, mutta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 lippuun lisättiin punainen reuna.. Lipun keskellä on Guamin vaakuna. Punaisella reunustettu soikio viittaa chamorrojen käyttämään linkoaseeseen. Vaakunan keskellä on tärkein tuotantokasvi, kookospalmu. Aganajoen suulla oleva puu on kestänyt lukuisia myrskyjä ja edustaa sitkeyttä ja rohkeutta. Proa, nopea merikelpoinen vene, edustaa rohkeutta ja yrittämisen halua. Vaakunan keskellä punaisilla kirjaimilla on teksti GUAM. Tummansininen pohja kuvastaa Tyyntämerta. Punaisen, valkoisen ja sinisen värin yhdistelmä viittaa Yhdysvaltojen lippuun.

Lähteet

Liput
Guam
Valter Tuomi

Valter Bernhard (Walter) Tuomi (vuoteen 1906 Bergström, 9. joulukuuta 1896 Helsinki – 21. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Tuomi oli mukana miluusina kansalaissodassa punaisten puolella. Toimiessaan näyttelijänä Tuomi näytteli Kotkassa, Tampereen Teatterissa sekä Viipurin teattereissa ennen siirtymistään Kansan Näyttämölle ja sittemmin Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin. Siellä Tuomesta kehittyi taitava luonnenäyttelijä.

Tuomi toimi myös teatterinjohtajana, ainakin Helsingin Työväen Teatterissa (ent. Sörnäisten Työväen Näyttämö) ja myöhemmin maaseutu- ja maakuntateattereissa. Nykypolvi muistaa Tuomen hänen pisteliäistä komediarooleistaan muutamissa kotimaisissa elokuvissa 1930- ja 1940-luvulla. Hänen suurimpia elokuvatehtäviä olivat ainakin Juurakon Hulda -elokuvan (1937) pankinjohtaja sekä elokuvan Aatamin puvussa ja vähän Eevankin (1940) nimismies. Tärkeitä elokuvia olivat myös Elinan surma (1938) ja Niskavuoren naiset (1938). Hänen tunnetuin roolinsa oli valtiosihteeri Vjatšeslav von Plehwen rooli elokuvassa Helmikuun manifesti (1939). 

Tuomi oli näyttelijäsukua, sillä hänen veljensä Arvi sekä siskonsa Emmi olivat näyttelijöitä (myös nuorempi veli Lauri aloitti näyttelijänä, mutta kuoli vain 23-vuotiaana); lisäksi Emmin ja Eino Jurkan edesmenneet lapset Vappu, Sakari sekä Jussi ovat näyttelijöitä, kuten myös Arvi ja Santa Tuomen lapset Rauli ja Liisa Tuomi. Myös Valter Tuomen vaimo Eva Järnefelt ja tytär Marja Tuomi myöhemmin Sajari olivat näyttelijöitä.

Filmografia 

VMV 6 (1936)
Taistelu Heikkilän talosta (1936)
Tee työ ja opi pelaamaan (1936)
Juurakon Hulda (1937)
Nuorena nukkunut (1937)
Niskavuoren naiset (1938)
Elinan surma (1938)
Eteenpäin – elämään (1939)Halveksittu (1939)Helmikuun manifesti (1939)Pikku pelimanni (1939)SF-paraati (1940)Poikani pääkonsuli (1940)Aatamin puvussa ja vähän Eevankin (1940)Viimeinen vieras (1941)Suomisen perhe (1941)Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)

 Lähteet 
Outi Pakkanen: Rakas Emmi'' (1984)

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Yuxarı Əskipara

Yuxarı Əskipara (myös Okari-Eskipara, Yukhari Askipara, Yukhary Askipara eli "Ylä-Askipara") on kylä ja yksi Azerbaidžanin viidestä eksklaavista Armeniassa. Armenialainen Tavuksen maakunta ympäröi eksklaavia joka puolelta. Pinta-alaa Yuxarı Əskiparalla on noin 37 neliökilometriä. Eksklaavi kuuluu Qazaxin piirikuntaan. Matkaa varsinaiseen Azerbaidžaniin on eksklaavista parisen kilometriä. Yhden kilometrin päässä idässä eksklaavista sijaitsee Armenialle kuuluva Voskeparin kylä.

Armenia on kontrolloinut Yuxarı Əskiparaa ja lähellä sijaitsevaa Barxudarlın eksklaavia Vuoristo-Karabahin sodasta lähtien. Azerbaidžan puolestaan otti vastavetona Armenialle kuuluvan Artsvašenin eksklaavin kontrolliinsa.

Katso myös 
Kərki

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jan S. Krogh's GeoSite: Azerbaijan 

Azerbaidžanin maantiede
Enklaavit ja eksklaavit
Kylät
Rentarō Taki

Rentarō Taki (; 24. elokuuta 1879 – 29. kesäkuuta 1903) oli japanilainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli kotimaassaan ja myös ulkomailla, Saksan Leipzigissä.

Taki sairastui nuorena ankaraan tuberkuloosiin, joka vei hänen henkensä kesäkuussa 1903. 23-vuotiaana kuollut säveltäjä jätti silti jälkeensä monia sävellyksiä, joista tunnetuimpia on laulu "Kōjō no tsuki" (1901). Kyseisestä sävellyksestä ovat sittemmin esittäneet omat versionsa Thelonious Monk ja Scorpions.

Lähteet 

Japanilaiset säveltäjät
Palazzo Venezia

Palazzo Venezia on Piazza Venezian laidalla sijaitseva palatsi Roomassa. Toisella puolella aukiota on Vittorio Emanuel II:n muistomerkki. Piazza Venezia on yksi Rooman liikenteen solmukohdista.

Historia 
Pietro Barbo, Venetsian kardinaali, antoi vuonna 1455 arkkitehti Francesco del Borgolle suunniteltavaksi palatsin. Palazzo Veneziasta tuli paavillinen virka-asunto 1464, kun Pietro Barbo nousi paaviksi nimellä Paavali II. Paavali II:n kuoltua palatsi siirtyi Venetsian tasavallan omistukseen ja toimi tasavallan Rooman-lähetystönä. 1797 Palazzo Venezia siirtyi Itävallan omistukseen. Italia sai sen haltuunsa 1916.

Julkisivu ja sisätilat 
Palazzo Venezian julkisivu on tyypillinen 1400-luvun kardinaalipalatsille. Se edustaa renessanssia. Palatsi eroaa linnoitusmaisuudellaan katukuvasta, varsinkin sen nurkkatorni on ajalleen epätavallinen.
Nykyään palatsiin on sijoitettu museo, jossa on veistoksia, maalauksia ja kuvakudoksia. Sisätilat ovat avaria ja kerrokset on jaettu osittain freskoilla peitetyillä saleilla.

Lähteet 
Rooma, taide ja arkkitehtuuri. Kirjoittanut Brigitte Hintzen-Bohlen ja Jurgen Sorges, Könemann 2006.

Aiheesta muualla 
 Palazzo Venezia Lonely Planet

Rooman palatsit