joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Holger Granström

Holger Granström (25. joulukuuta 1917 Ruokolahti – 22. heinäkuuta 1941 Espoo) oli suomalainen maajoukkuekiekkoilija ja -jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa ajan Kiffeniä sekä jääkiekossa että jalkapallossa.

Jääkiekkoa Granström pelasi hyökkääjänä. Hän ehti voittaa SM-kultaa ja hopeaa kahdesti sekä kerran pronssia. Granström edusti maajoukkuetta 12 kertaa ja pelasi yhdet MM-kisat. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Granströmin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla neljä. 

Granström pelasi jalkapalloa Kiffenin edustusjoukkueessa vuodesta 1935 lähtien. Pääsarjatasolla hän ehti pelata yhden kauden, jolla hän viimeisteli 11 maalia 13 ottelussa. Granström edusti myös jalkapallon A-maajoukkuetta 12 ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia. 

Granström osallistui jatkosotaan, jossa hän palveli 1. rannikkoprikaatissa. Hän kaatui Espoolle kuuluvassa Miessaaressa alikersanttina heinäkuussa 1941.

Saavutukset
Jääkiekko
2 SM-kultaa (1939, 1941)
2 SM-hopeaa
1 SM-pronssi
SM-sarjan paras maalintekijä (1939, 1941)
12 maaottelua
Jääkiekkoleijona #4

Jalkapallo
12 maaottelua, 2 maalia

Lähteet
Granströmin tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla
Eurohockey.netin tilastot

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Risto Lindroos

Risto Lindroos (20. elokuuta 1912 Tampere – 1. huhtikuuta 1976 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän valmensi Suomen jääkiekkomaajoukkuetta yhdeksän vuotta.

Puolustajan paikkaa pelannut Lindroos edusti koko pelaajaurallaan Tampereen Ilvestä 1933–1937, jolloin hän voitti kaksi Suomen mestaruutta. Aktiiviuransa jälkeen Lindroos siirtyi Ilveksen valmentajaksi ja valmensi joukkuetta useaan otteeseen. Valmentajana Lindroos johdatti Ilveksen kuuteen mestaruuteen.

Maajoukkueen valmentajana Lindroos toimi vuosina 1944–1946 ja 1949–1954.

Saavutukset
2 Suomen mestaruutta pelaajana (1936, 1937)
1 hopea ja pronssi pelaajana
6 mestaruutta valmentajana (1938, 1945, 1946, 1950, 1951, 1952)
Suomen Jääkiekkoleijona #5

Lähteet
Lindroosin tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla
Ilveksen valmentajat 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Seesjärvi

Seesjärvi () on järvi Karjalan tasavallan keskiosassa Karhumäen piirin ja Segežan piirin rajalla. Seesjärvi kuuluu Uikujoen vesistöön. Vuodesta 1957 Seesjärvi on ollut luonteeltaan Vienanmeren–Itämeren kanavan säännöstelyallas. Tämän vuoksi siitä käytetäänkin venäläisissä kartoissa nimitystä Seesjärven tekoallas (). Tekoaltaan syntyprosessissa järven pinta nousi 6 metriä, minkä vuoksi Paateneen kylässä miltei kaikki talot jouduttiin siirtämään ylemmäksi, sillä ne olisivat muuten jääneet veden alle.

Seesjärven tekoaltaan pinta-ala on noin 900 km² ja sen pinta on 120 metriä merenpinnan yläpuolella. Ennen säännöstelyä pinta-ala oli noin 750 km². Järvi on noin 49 kilometriä pitkä ja 35 kilometriä leveä. Järven pohjoisosa on  50-90 metriä syvää, muu osa järvestä on matalampaa. Järvi on ääriviivoiltaan nelikulmion muotoinen. Pohjoisosan rannoilla on saaria, mutta ulappa on saareton. 

Seesjärveen laskee lounaasta Selkien reitti, jonka suurimmat järvet ovat Selkienjärvi, Soutjärvi ja Jänkäjärvi. Luoteesta Seesjärveen laskee Voijärvestä alkunsa saava Suonteleenjoki. Pohjoisesta Seesjärveen laskee vielä Jolmajärvi. Näiden lisäksi Seesjärveen laskee monia pienempiä jokia.

Seesjärven koillisosasta alkaa Sekehenjoki, jota myöten Seesjärven vedet laskevat Uikujärveen ja sieltä edelleen Uikujokea myöten Vienanmereen. 

Seesjärvi on todennäköisesti myöhäissyntyinen vajoama, jonka rannat ovat siirrosten vuoksi hyvin jyrkät.

Jatkosodan aikana Seesjärven ympäristössä käytiin Suomen ja Neuvostoliiton välisiä taisteluita.

Aiheesta muualla
L.I.Gordejeva-Pertseva, A.F. Smirnov, A.F. Stefanovskaja: Озеро Сегозеро (Сегежский район, Республика Карелия)  Vieljärven kunnan sivusto 
Karjalan tasavallan järvet
Venäjän tekojärvet
Uikujoen vesistö
Karhumäen piiri
Segežan piiri
Robert Webster

Robert "Bob" Webster (s. 25. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen entinen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Hän voitti kerroshypyt olympialaisissa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Hän ei hävinnyt  olympialaisten välillä yhtään kerroskisaa ja lopetti kilpailu-uransa Tokion jälkeen.

Webster voitti kerroshypyissä kansallisen mestaruuden 1960-1964 ja myös yhden metrin ponnahduslautakisan vuonna 1962. Pan-Amerikan kisojen voiton hän otti 1963.

Aiheesta muualla 
 http://www.ishof.org/honorees/70/70rwebster.html

Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Yhdysvaltalaiset uimahyppääjät
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Keijo Kuusela

Keijo Helmer Kuusela (6. tammikuuta 1921 Tampere – 27. huhtikuuta 1984 Bad Soden Am Taunus, Saksa) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjän paikkaa. Hänen kakkoslajinsa oli maahockey.

Kuusela pelasi koko kiekkouransa, joka kesti vuodet 1938–1959, Hämeenlinnan Tarmossa. Hän on 11-kertainen mitalisti SM-sarjassa. Mestaruuden Tarmo voitti vuosina 1948 ja 1949. Kuusela muodosti Tarmossa legendaarisen Ka-Ku-Ti-ketjun, jonka laidoilla pelasivat Matti Karumaa ja Esko Tie.

Maajoukkueessa Kuusela pelasi 59 kertaa. Mukaan mahtuivat kahdet MM-kisat sekä olympiaedustus Oslon vuoden 1952 talvikisoissa.

Kesälajissaan maahockeyssa Kuusela pelasi Helsingin 1952 olympialaisissa ja on harvoja sekä kesä- että talviolympialaisissa kilpailleita suomalaisurheilijoita, ja ainoa joukkuelajien urheilija. Hän pelasi kaikkiaan kymmenen maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa vuosina 1951, 1952 ja 1954.

Jatkosodassa vänrikki Kuusela palveli hävittäjälentäjänä HLeLv 28:ssa lentäen Morane-Saulnier M.S.406-hävittäjällä. Hän saavutti yhden ilmavoiton 8. toukokuuta 1944 ampumalla alas venäläisen P-39 Airacobran. Samassa taistelussa hän törmäsi toiseen Airacobraan ja joutui hyppäämään laskuvarjolla jääden sotavangiksi lähellä Vytegran kaupunkia. Sen jälkeen hän oli sotavankina Tšerepovetsin leirillä, josta hän palasi 23.11.1944. Sotilasarvoltaan Kuusela oli yliluutnantti.

Keijo Kuusela oli naimisiin 1950-luvun lopulla saksalaissyntyisen Irene Wielandin kanssa. Eläköidyttyään vuonna 1980 Kuuselat muuttivat Länsi-Saksaan Glashütten pieneen kaupunkiin. Hän ehti asua Saksassa vain neljä vuotta ennen kuolemaansa huhtikuussa 1984 63 vuoden iässä.

Saavutukset ja palkinnot

Jääkiekossa

 2 Suomen mestaruutta (1948, 1949)
 7 SM-hopeaa, 2 -pronssia
 SM-sarjan paras pistemies (1952–1953, 1955–1956)
 SM-sarjan maalipörssin voittaja (1944–1945, 1946–1947, 1949–1950)
 SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1952–1953, 1955–1956)
 Suomen vuoden jääkiekkoilija (1951)
 Suomen Jääkiekkoleijona #6
 Oslon olympiakisoissa 1952 Suomen joukkueessa

Maahockeyssa

 3 Suomen mestaruutta (1951, 1952, 1954)
 Helsingin olympiakisoissa 1952 Suomen joukkueessa.

Lähteet
Kuuselan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset maahockeypelaajat
Suomalaiset hävittäjälentäjät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Pankakoski

Pankakoski on yksi Lieksan kaupungin kaupunginosista. Vuoteen 1973 saakka Pankakoski kuului Pielisjärven kuntaan, kunnes tämä ja Lieksan kauppala yhtyivät nykyiseksi Lieksan kaupungiksi. Pankakoski sijaitsee noin kuusi kilometriä Lieksan keskustasta itään Hattuvaaran tien varressa. Vuoden 2018 lopussa Pankakoskella asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 656 henkilöä.

Pankakoskella sijaitsee Pankakosken kartonkitehdas, joka on Lieksan suurimpia työnantajia. Tehtaan omistaa Pankaboard Oy. Tehdas tuottaa erikoiskartonkeja esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuden tarpeisiin. Henkilökuntaa on noin 200. Tehdas kuului vuoteen 2006 Stora Ensolle. Tehtaalle kulkeva Pankakosken rata erkanee Joensuu–Kontiomäki-radalta Lieksan keskustan eteläpuolella Sokojoella. 12. maaliskuuta 1912 käynnistyi Pankakoskeen rakennettu vesivoimalaitos, josta johdettiin sähköt myös Lieksan Rantalassa sijaitsevalle Gutzeitin sahalle.  

Pankakosken alueista mainittakoon varsinainen Pankakoski ja Hangaspuro. Pankakoskella on muun muassa oma kirkko. Pankakoskella sijainnut Lieksan kaupunginkirjaston sivukirjasto sulkeutui vuoden 2012 lopulla.

Pankakoski oli aikoinaan Suomen mahtavimpia koskia, putousta 11,8 metriä. Jo Kalevalassa, Väinämöisen ja Joukahaisen kilpalaulannassa, mainitaan yhtenä maan kolmesta kovasta koskesta Kaatrakoski, joka perimätiedon mukaan tarkoittaa Pankakoskea.

Kuuluisin Pielisjärvellä syntynyt henkilö on säveltäjä ja pianisti Heino Kaski, joka sävelsi muun muassa Pankakoski-pianopreludin, yhden merkittävimmistä suomalaisista pianosävellyksistä. Heino Kasken sisar Hilja Kaski toimi opettajana Pielisjärvellä yli 40 vuotta, josta suurimman ajan (1927–1946) Pankakosken koululla. Juuri Pankakoskella vieraillessaan Kaski sai aiheen Pankakoski-nimiseen pianokappaleeseen (op. 48 nro 1). Heino Kasken koti oli Lamminkylässä Pokronlammen rannalla, josta hän lähti opintielle, ensin Joensuun, sitten Sortavalan lyseoon.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pankakoski, kylä ajan virrassa -sivut

Lieksa
Suomen kosket
Pohjois-Karjalan maakunnan taajamat
Suomen entiset kuntakeskukset
Pielisen reitin valuma-alue
Aleksi Aaltonen

Aleksius (Aleksi) Aaltonen (5. heinäkuuta 1892 Somero – 22. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, SDP:n kansanedustaja, ministeri ja Kansaneläkelaitoksen johtaja vuosina 1945–1954. 

Aaltonen harjoitti räätälin ammattia vuoteen 1916 asti, jonka jälkeen hän vaikutti sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja lehtien toimittajana. Kansakoulun lisäksi Aaltonen on suorittanut SDP:n puolueopiston vuonna 1918. Kansanedustajaksi hänet valittiin Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1929–1936. Tämän jälkeen hän oli SDP:n puoluesihteerinä 1936–1944. Aaltonen toimi Edwin Linkomiehen ja Antti Hackzellin hallitusten sosiaaliministerinä 1943–1944. Vielä myöhemmin hän toimi Fagerholmin hallituksessa salkuttomana ministerinä, ministerinä valtiovarainministeriössä 1948–1949 sekä sosiaaliministerinä 1949–1950.

Puolueväen keskuudessa Aleksi Aaltosta kutsuttiin usein lempinimellä "Pussisen poika" hänen pakinoitsijanimimerkkinsä mukaan.  
Aaltonen vapautettiin valtakunnanoikeudessa 1953 syytteestä niin sanotussa salaputkijutussa. Aaltonen erotettiin Kansaneläkelaitoksen johtajan paikalta 14. lokakuuta 1954.

Aaltosen vanhemmat olivat maanviljelijä Fredrik Aaltonen ja Ida Lovisa Fennander. Hänen vaimonsa oli taiteilija Elli Ilona Lehtonen (k. 1960). Aleksi Aaltosen poika oli professori Aimo O. Aaltonen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluesihteerit
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen sosiaaliministerit
Turun kaupunginvaltuutetut
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Tammi (kirjankustantamo)

Kustannusosakeyhtiö Tammi on vuonna 1943 perustettu kirjankustantamo. Sen omistaa ruotsalainen Bonnierin mediakonserni.

Vuoden 2007 tietojen perusteella se oli Suomen kolmanneksi suurin.

Tammi julkaisee vuosittain noin 300 uutta teosta, aikuisten ja lasten kaunokirjallisuutta ja tietokirjoja. Yhtiön liikevaihto on noin 15 miljoonaa euroa, ja se työllistää 40 henkilöä. Yhtiön toimitusjohtaja on maaliskuusta 2013 alkaen Timo Julkunen, ja hallituksen puheenjohtaja on Bonnierin pohjoismaisten kirjakustantamoiden johtaja Jacob Dahlborg.

Bonnier osti 2011 WSOY:n yleisen kirjallisuuden liiketoiminnan Sanomalta, jolle se puolestaan myi kaupassa Tammen oppimateriaalien liiketoiminnan. Tammi, WSOY, Readme ja Bonnier Kirjat muodostavat yhdessä yleisen kirjallisuuden kustantajaryhmän Bonnier Books Finlandin, joka on Suomen suurin.

Tammen kirjailijoita ovat muiden muassa Leena Lehtolainen, Max Seeck, Kaari Utrio, Sinikka Nopola ja Tiina Nopola, Timo Parvela, Saara Turunen, Jari Järvelä, Pirjo Tuominen, Kalle Isokallio, Markku Pääskynen, Paula Noronen ja Anna Kortelainen.

Vuonna 1954 perustetussa Keltaisessa kirjastossa julkaistaan laadukasta maailmankirjallisuutta. Sarjassa on ilmestynyt tähän mennessä yli 450 teosta. Nobel-palkittuja kirjailijoita sarjassa on 28, joista viimeisin on novelleistaan tunnettu Alice Munro. Sarjassa julkaistuja kirjailijoita ovat esimerkiksi Günter Grass, Orhan Pamuk, James Joyce, Italo Calvino, Paul Auster, Antonio Muñoz Molina, José Saramago, Sarah Waters ja Haruki Murakami.

Tammi julkaisee myös lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja muun muassa J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjojen suomennoksia ja lasten- ja nuortenkirjasarjoja, kuten Tammen kultaiset kirjat, Keltanokka ja Musta Kaista. Tammi on myös mangakustantaja julkaisulinjojensa Sangatsu Manga ja Punainen jättiläinen kautta.

Historia 
Kustannusosakeyhtiö Tammi on perustettu 3. kesäkuuta 1941. Lähtökohtana oli edistysmieliseksi osuustoiminnaksi ilmoittautuneen ryhmän tarve saada markkinoille yleisestä linjasta poikkeavaa kirjallisuutta. Jatkosodan alkaminen kuitenkin keskeytti toiminnan ennen kuin se ehti alkaa. Tammen uusi perustava yhtiökokous pidettiin 6. toukokuuta 1943. Yhtiön perustajiksi tulivat Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, Osuustukkukauppa, Elanto ja Kansa, jotka omistivat osakkeista yhteensä 90 prosenttia sekä Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto ja Työväen Sivistysliitto. Merkittävästi kustantamon perustamiseen vaikutti sosialidemokraattien voimahahmo Väinö Tanner. Tammen ensimmäinen toimitusjohtaja oli Untamo Utrio. Hänen jälkeensä toimitusjohtajina ovat olleet muun muassa Olli Arrakoski ja Jarl Hellemann. .

Ruotsalainen Bonnierförlagen osti vuonna 1996 Tammen ja Kirjakanava Oy:n. Kirjakanava-konsernista tuli vuonna 1997 Tammi-konserni, joka fuusioitui vuoden 1999 lopussa merkittävän yleisen kirjallisuuden kustantajan Kirjayhtymä Oy:n kanssa.

Toimitusjohtajat
 Teuvo Aura
 Untamo Utrio
 Olli Arrakoski 
 Jarl Hellemann
 Pentti Molander
 Anne Valsta
 Timo Julkunen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kustannusosakeyhtiö Tammen kotisivut

Punapääoma
Kemijoki (Viena)

Kemijoki eli Vienan Kemijoki (myös Kemi; ) on Vienan Kemijoen vesistön Vienanmereen laskeva laskujoki Karjalan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Suomessa puhutaan joskus Vienan Kemijoesta erotukseksi Suomen Kemijoesta.

Kemijoki on 191 kilometriä pitkä ja alajuoksulla noin 200–400 metriä leveä. Joen syvyys on keskimäärin 1,5–2,5 metriä. Kemin valuma-alue kattaa 27 700 neliökilometriä. Latvavesistä osa on Suomen puolella Kuusamossa Koillismaalla.

Joki alkaa Ala-Kuittijärven eteläpäästä, josta se virtaa etelään Jyskyjärveen. Sinne laskee myös Kemijoen suurin sivujoki Tširkkakemijoki. Jyskyjärvestä Kemi virtaa kohti itää. Pian Jyskyjärven länsipuolella laskee Kemijokeen pohjoisesta Kepajoen reitti ja etelästä pieni Suopasjoen reitti. Tämän jälkeen Kemi kääntyy kohti pohjoista. Seuraava merkittävämpi lisäjoki on pohjoisesta tuleva Kuusutjoki, jonka jälkeen Kemijoki kääntyy ensin virtaamaan kohti kaakkoa, sitten taas pohjoista ja lopulta itää. Tämän jälkeen siihen laskee pohjoisesta Sompajoen reitti. Viimeinen merkittävä lisäjoki ennen Kemijoen laskua Vienanmereen on etelästä tuleva Ohtajoen reitti.

Kemin rannat ovat vaihtelevat, välillä rannat ovat hiekkaa ja kiveä, välillä joki virtaa suoalueiden läpi ja välillä se levenee suvannoksi. Kemijoessa on noin 20 suurta koskea ja monia pienempiä. Isompiin koskiin, kuten Usmankoskeen ja Vääräkoskeen on rakennettu vesivoimalat, joiden yläpuolelle on syntynyt patoamisen myötä järvimäisiä suvantoja.

Kemijoki on tärkeä uittoväylä, mutta laivaliikenteelle se ei sovellu monien koskien vuoksi. Pienemmillä veneillä liikennöinti kyllä sujuu. Joki virtaa pääasiassa läpi asumattomien erämaiden. Sen rannoilla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Vienan Kemin kaupunki joen suulla sekä Paanajärven ja Jyskyjärven kylät.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kem At Putkinskaya GES (Virtaaman mittauspiste 5,7 km laskukohdasta) / R-Arctic Net 
Kem At Yushkozero (Virtaaman mittauspiste 172 km laskukohdasta) / R-Arctic Net  

Karjalan tasavallan joet
Espoon Moottorilentäjät

Espoon Moottorilentäjät lempinimeltään Esmo on vuonna 1974 perustettu moottorilentokerho. Kerhon nimi johtuu siitä, että perustajat olivat espoolaisia yksityislentäjiä. Sen jälkeen kerhoon on liittynyt jäseniä pääkaupunkiseudulta ja muualta Suomesta. Kerhossa on myös ulkomaalaisia jäseniä. Jäsenmäärä on noin 100 (vuonna 2006). Esmon kotikenttä on Helsinki-Malmi.

Toiminta 
Pääasiallinen toiminta on yksityislentämistä kerhon lentokoneilla. Lennot ovat luonteeltaan  yleisilmailua (ei siis ansiolentoa). Kerhossa harrastetaan paljon matkalentoa kotimaassa ja ulkomailla. Lentäminen tapahtuu, joko näkölentosäännöillä (VFR) tai mittarilentosäännöillä (IFR). Usealla esmolaisella on mittarilentokelpuutus.

Kerholla on lentokoulutuslupa, jonka puitteissa koulutetaan uusia yksityislentäjiä. Koulutuksen edellytyksenä on kerhon jäsenyys. Kerho antaa jäsenilleen myös jatkokoulutusta esimerkiksi yölentokelpuutusta varten. Lentämisen lisäksi kerho järjestää jäsenilleen erilaisia tapahtumia ja koulutustilaisuuksia.

Lentokoneet 
Kerholla on kaksi amerikkalaisvalmisteista Piper-merkkistä lentokonetta. Nelipaikkainen Piper Archer PA28-181 rekisteritunnus OH-PYW ja nelipaikkainen Piper Arrow PA28R-200 rekisteritunnus OH-PAM. Piper Archer toimii kerhon lentokoulutuskoneena. Molemmat koneet ovat mittarilentovarusteisia.

Aiheesta muualla 
 Kerhon kotisivut

Suomalaiset ilmailukerhot
Kansantuomioistuin

Kansantuomioistuin on nimitys oikeusistuimelle, joka ei perustu ensi sijassa yleisiin oikeusperiaatteisiin ja jonka henkilöstö ei ole oikeusoppineita, vaan oikeusistuimella on yleensä poliittinen vire. Kansantuomioistuimia on yleensä vallankumouksen tai muun yhteiskunnallisen murroksen yhteydessä ja institutionalisoituneina erilaisissa diktatuureissa, kuten natsi-Saksassa (Volksgerichtshof) ja Neuvostoliitossa. 

Tuomioistuimet
Rada

Rada () tarkoittaa neuvostoa. Se tulee keskiyläsaksan sanasta das Rat, joka puolan kautta on käytössä tšekissä, ukrainassa ja valkovenäjässä. Suomen sana raati on myös tullut lainasanana saksasta ja se on tarkoittanut kaupunginhallitusta.

Neuvostoiksi kutsutaan Ukrainassa kaupunginhallituksia ja vastaavia vaaleilla valittuja päättäviä elimiä eli neuvostoja. Ukrainan yksikamarinen parlamentti on kirjaimellisesti korkein neuvosto (). Parlamentilla oli sama nimi jo Ukrainan ensimmäisen itsenäisyyden aikana 1918 ja myös neuvostoaikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ukrainan korkein neuvosto  ja 

Ukrainan politiikka
Ukrainan keskusvaalilautakunta

Ukrainan keskusvaalilautakunta () on Ukrainan valtion elin, joka järjestää valtiolliset presidentinvaalit ja parlamenttivaalit.

Ukrainan keskusvaalilautakunta koostuu puheenjohtajasta, kahdesta varapuheenjohtajasta, sihteeristä sekä yhdestätoista muusta jäsenestä.

Keskusvaalilautakunta ohjaa aluevaalilautakuntia, jotka ovat itsenäisiä oikeushenkilöitä, kun taas aluevaalilautakuntien ohjaamat paikalliset vaalilautakunnat eivät ole oikeushenkilöitä, vaan paikallishallinnon osia.

Ulkomaalaisten suorittama vaalitarkkailu
Ukrainan keskusvaalilautakunnan kutsusta Ukrainan presidentinvaalia ja parlamenttivaaleja tarkkailee runsaasti myös ulkomaiden ja kansainvälisten järjestöjen vaalitarkkailuorganisaatioita. Ukrainan presidentinvaalissa 2004 oli ulkomaisten vaalitarkkailijoiden määrä noin 10 000. Paikallisia vaalilautakuntia on noin 30 000.

Vaaleja tarkkailleet valtiot
Venäjä, 30 tarkkailijaa, 2006
Moldova, 5 tarkkailijaa, 2006
Kazakstan, 2 tarkkailijaa, 2006
Kanada, 1 tarkkailija, 2006
Korean tasavalta, 1 tarkkailija, 2006

Kansainväliset järjestöt
ENEMO 
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJin) demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto (ODIHR/OSCE) 
Kansainvälinen republikaani-instituutti 
 Amerikan ukrainalaiskongressin komitea 
Ukrainalaisten maailmankongressi 
Kanadan ukrainalaiskongressi

Kotimainen vaalitarkkailu
Myös kansalliset vaalitarkkailuorganisaatiot ovat kehittymässä.

Aiheesta muualla
Ukrainan keskusvaalilautakunta 
Ukrainan vaalit
Dick Fosbury

Richard Douglas ”Dick” Fosbury (s. 6. maaliskuuta 1947 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen entinen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja. Hän mullisti korkeushypyn hyppytekniikan Fosbury-flopillaan, jossa rima ylitetään selkä edellä.

Fosbury kehitti floppaustyylin lukioaikoinaan ja paransi omaa ennätystään heti 30 senttimetrillä 192 senttiin. Hän ylitti talvella 1968 hallissa 213 cm opiskellessaan Oregonin valtionyliopistossa. Samana kesänä Méxicon olympialaisissa hän voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 224 cm. Seuraavina vuosina Fosburyn kehittämästä floppauksesta tuli lajin yleisin hyppytyyli.

Fosbury ei selviytynyt enää Münchenin olympialaisiin 1972. Hän siirtyi ammattilaisurheilijaksi 1973.

Vuonna 2014 Fosbury oli demokraattien ehdokkaana Idahon edustajainhuoneen vaalissa mutta hävisi.

Koulutukseltaan Fosbury on insinööri.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset korkeushyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Kitara kainalossa

Kitara kainalossa () on Michael Curtizin elokuva vuodelta 1958. Sen miespääosassa on Elvis Presley.

Työryhmä 

Elokuvan unkarilaissyntyinen ohjaaja Michael Curtiz oli ohjannut muun muassa Casablancan vuonna 1940.

Käsikirjoituksesta vastasivat Herbert Baker (Loving You, Don't Give Up the Ship) ja Michael V. Gazzo (The Godfather).  Käsikirjoitus pohjautui Harold Robbinsin romaaniin A Stone for Danny Fisher.

Kuvaajana toimi kuusi Oscar-ehdokkuutta saanut Russell Harlan (Rio Bravo, Hatari), 
tuottajina yhteistyökumppanit Hal B. Wallis ja Paul Nathan. Lavastajina toimivat yhteensä 29 Oscar-ehdokkuutta saavuttaneet Sam Comer ja Frank R. McKelvy.

Näyttelijät 

Elokuvan pääosaan palkattiin tiettävästi noin 150 000–200 000 dollaria roolisuorituksestaan ansainnut Elvis Presley, Walter Matthau, Dolores Hart ja Carolyn Jones.

Työvaiheet 

Romaanissa A Stone for Danny Fisher Elviksen roolihahmon Danny Fisherin ammatti oli nyrkkeilijä. Tämä ei kuitenkaan ollut tuottajien mielestä yhtä rahakas idea kuin tehdä Presleystä jälleen laulaja. Presley kyllä näytteli nyrkkeilijää, mutta vasta vuonna 1962 valmistuneessa elokuvassaan Kid Galahad, joka perustui löyhästi King Creolen ohjanneen Curtizin 1930-luvun Kid Galahad -filmaukseen.

Elokuvaa oli suunniteltu filmattavaksi jo vuosia aikaisemmin, ja Presleyn rooliin oli tuolloin ollut ehdolla, James Dean. A Stone for Danny Fisher oli vielä tuolloin projektin nimenä. Nimi muuttui sittemmin Elvis-filmauksessa Dannyksi – josta Presley levytti nimikappaleenkin, joka julkaistiin vasta tähden kuoleman (1977) jälkeen – jonka kautta Sing, You Sinners -muotoon ja lopulta King Creole -muotoon, suomeksi Kitara kainalossa.

Elokuvan kuvaukset aloitettiin 20. tammikuuta 1958 ja päätettiin samana vuonna 10. maaliskuuta. Presley sai lykkäystä kuvausten viimeistelyä varten 60 päivää armeijan alkamisesta, jonka hän suoritti osittain Yhdysvalloissa ja suurimmaksi osin Länsi-Saksassa.

Ohjaajan mielipiteet Elvis Presleystä 

Elvis Presleyn maine oli vielä tuolloin 1950-luvulla aikuisten keskuudessa erittäin ristiriitainen. Hänen TV-esiintymisensä olivat vuoden katsotuimpia, ja keräsivät ruutujen ääreen lähes koko Yhdysvaltain nuorison. Presleyn lanneliikehdintä ja luoma rock & roll -musiikki saivat vanhemmat ihmiset näkemään punaista, kuten myös King Creolen ohjaajan, Michael Curtizin. Curtiz kertoi kuitenkin myöhemmin, että työskentely Presleyn kanssa oli miellyttävää, ja että tämä osoittautui hyvin kohteliaaksi ja empaattiseksi nuoreksi mieheksi.

Vuoden 1958 yhdysvaltalaiset elokuvat
Musiikkielokuvat
Elvis Presleyn elokuvat
Michael Curtizin ohjaamat elokuvat
Perintä (ohjelmointi)

Perintä () on olio-ohjelmoinnissa tapa muodostaa uusia luokkatyyppejä laajentamalla jo aiemmin määriteltyjä luokkia. Uusi luokkatyyppi saa käyttöönsä kaikki yliluokkien ominaisuudet, joita ei ole yliluokasta käsin estetty perimästä. Perinnän tarkoituksena on vähentää koodin uudelleenkirjoittamista.

Lisäksi, koska aliluokkaan voidaan lisätä ominaisuuksia, joita ei yliluokassa ollut, voidaan aliluokkaa pitää yliluokan erikoistapauksena. Esimerkiksi yliluokka voi olla Hedelmä, jonka aliluokkana on Omena. Tällöin Hedelmä-luokassa määritellään ominaisuudet, jotka ovat yhteisiä kaikille hedelmille, kuten paino ja Omena luokassa määritellään ominaisuudet, jotka kuuluvat kaikille omenoille, mutta eivät kuulu esimerkiksi päärynöille

Moniperinnässä aliluokalla voi olla monta yliluokkaa.

Esimerkki 

Esimerkkinä yliluokka Vihannes Java-kielessä.
public interface Vihannes {

	private byte palautaPaino();
}
Aliluokka Kurkku, joka perii yliluokan ominaisuudet.
public class Kurkku implements Vihannes {

	private static final byte PAINO = 60;

	@Override
	private byte palautaPaino() {
		return PAINO;
	}
	
	public void tulostaPaino() {
		System.out.println("Kurkun paino on: "+paino+"g.");
	}
}

Lähteet 

Olio-ohjelmointi
Weilin+Göös

Weilin+Göös Oy oli suomalainen kirjankustantamo, joka perustettiin vuonna 1872 ja joka lopetti toimintansa vuonna 2011. Viime vuosinaan Weilin+Göös-konserni oli Werner Söderström Osakeyhtiön tytäryhtiö ja kuului Sanoma-konserniin. Weilin+Göös -konserniin kuuluivat Suomessa toimivat Weilin+Göös Oy ja Kustannusperintä Oy sekä Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa toimiva Bertmark Media.

Historia
Weilin+Göösin perustivat 23. syyskuuta 1872 K. G. Göös (1837–1917) ja Alexander Georg Weilin (1823–1889). Yhtiö aloitti kustannustoiminnan jo perustamisvuonna. Aluksi Weilin+Göös julkaisi pääasiassa uskonnollisia ja oppikirjoja.

Vuonna 1950 yhtiö päätti eriyttää toimintansa almanakkojen, kalentereiden ja erilaisten paino- ja sitomotöiden tekemiseen sekä liike-elämän tarvitsemiin lomakejärjestelmiin ja -laitteisiin. Kirjakustannustoiminta jatkui vuonna 1963. Seuraavana vuonna, 1964, paljastettiin uusi, Juhani Pallasmaan suunnittelema logo. 

Yhtiössä jo 1940-luvun alusta työskennellyt ja sittemmin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Viljo K. Ruoho oli yhtiön varatoimitusjohtaja 1962–1967 ja viimeinen toimitusjohtaja 1967–1976. Amer-tupakkayhtiön omistukseen Weilin+Göös siirtyi vuonna 1970. 1990-luvulla toteutettiin suuria saneerauksia, joiden seurauksena Weilin+Göös muuttui vuonna 1995 WSOY:n tytäryhtiöksi.

Weilin+Göös oli viime vuosinaan keskittynyt tietokirjojen ja suurteosten eli kirjasarjojen kustantamiseen, myyntiin ja markkinointiin suoraan kuluttajille. Teosten toimittaminen tapahtui WSOY:llä. Vuoden 2011 aikana yrityksen toiminnot pääosin lopetettiin, ja yritys jäi WSOY:n tuotemerkiksi.

Katso myös
WeeGee-talo

Lähteet

Aiheesta muualla
Weilin+Göösin kotisivut
WSOY:n kotisivut
Tiitta, Allan: Ajan ja tiedon taitaja, Weilin+Göös 1872–1997. WSOY-yhtymä Weilin+Göös 1997. ISBN 951-35-6400-2 .

Sanoma
Suomalaiset kirjankustantamot
Media-alan tuotemerkit
Entiset suomalaiset yritykset
Sola (täsmennyssivu)

Sola tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 sola, laaksojen välillä olevan vuoriston tai harjanteen matalin kohta
 Sola, kunta Norjan Rogalandin läänissä
 Sola, kaupunki Vanuatun tasavallassa
 Sola, kylä Polvijärven kunnassa
 Sola, joki Puolassa
 Sola Switzerland AG, sveitsiläinen ruokailuvälineiden valmistaja
 Sola Stafette, viestijuoksutapahtuma Sveitsissä
 S.O.L.A. eli Saints of Los Angeles, Mötley Crüe -yhtyeen levy
 Sola fide ja Sola scriptura, teologisia termejä
 matalan sola, meteorologinen termi.

Sola-nimisiä henkilöitä:
 Aarno Sola (s. 1948), Kuusjoen viimeinen kunnanjohtaja
 Antonija Šola (s. 1979), kroatialainen näyttelijä
 Artturi Sola (1882–1961), suomalainen rakennusmestari, toinen Rakennustoimisto Tähtinen & Solan perustajista
 Bernat Sola (s. 1965), espanjalainen mäkihyppääjä
 Daniel Sola (s. 1976), espanjalainen ralliajaja
 Elisabeth Sola (Elli Malm) (1881–1960), suomalainen näyttelijä
 Eusebio Ignacio Hernández Sola (s. 1944), espanjalainen katolinen piispa
 Ildefons Lima Solà (s. 1979), andorralainen jalkapalloilija
 Jeremiah Sola (s. 1981), yhdysvaltalais-italialainen koripalloilija
 Kike Sola (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija
 Pentti Sola (1907–1940), suomalainen pianisti ja shakkitehtävien laatija
 Petra Eriksson-Sola (s. 1976), suomalainen keilaaja
 Shaka Sola (s. 1977), samoalainen kiekonheittäjä, kuulantyöntäjä ja keihäänheittäjä
 Teppo Albert Aleksander Sola (s. 1988), suomalainen hip hop -artisti, taiteilijanimeltään Rajpe (aik. Raimssi)
 Väinö Sola (1883–1961), suomalainen oopperalaulaja.
Karisto

Karisto Oy on suomalainen Hämeenlinnassa toimiva kirjankustantamo, joka julkaisee kotimaista ja suomennettua kaunokirjallisuutta, lasten- ja nuortenkirjallisuutta sekä tietokirjallisuutta. Karisto julkaisee noin sata nimikettä vuodessa, josta noin puolet on lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Otava osti Kariston kustannustoiminnan alkuvuodesta 2020.

Historia
Kariston kustannustoiminta alkoi vuonna 1900. Perustajina toimivat tuolloin August Boman ja Arvi A. Karlsson (myöhemmin Karisto). Boman myi osuutensa vuonna 1907, ja yhtiö sai nimen Arvi A. Kariston kustannusliike. Kustannustoiminnan lisäksi Arvi A. Karisto perusti sitomoyrityksen sekä kirjekuoritehtaan. Toiminnot sulautuivat yhteen vuonna 1917, kun perustettiin Arvi A. Karisto Osakeyhtiö.

Nykypäivä
Kariston tunnetuimpia kirjailijoita 2000-luvulla ovat olleet Seppo Jokinen, Kirsti Ellilä, Juha-Pekka Koskinen, Timo Sandberg ja Jukka M. Heikkilä.

Karisto harjoitti aiemmin myös kirjapainoliiketoimintaa. Kirjapaino myytiin marraskuussa 2012 Bookwellille, joka tiedotti joulukuussa 2012 kirjapainon lopettamisesta kevään 2013 jälkeen.

Vuonna 2012 Karisto osti autojen korjausoppaita kustantavan Alfamer Oy:n ruotsalaiselta Albinsson & Sjöberg Förlags AB:ltä.

Kustannusliiketoiminta myytiin vuonna 2016 Tarusto Kustannus Oy:lle, joka jatkoi toimintaa Karisto Oy -nimellä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Karisto Oy:n kotisivut
Niemi, Juhani: 100 vuotta ja 10 000 teosta. Kariston kustannusliikkeen vaiheita. Hämeenlinna 2000. ISBN 9512341425.
Pörssitieto: Arvi A. Karisto Oy

Suomalaiset kirjankustantamot
Suomalaiset kirjapainot
Sola (Norja)

Sola on kunta Norjan Rogalandin läänissä. Kunnassa asuu 24 579 ihmistä ja sen pinta-ala on 69 neliökilometriä.

Stavangerin lentoasema sijaitsee Solassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Solan kunnan kotisivut
Pääjärvi (Karjalan tasavalta)

Pääjärvi (karjalaksi Piäjärvi; ) on Koutajoen vesistöön kuuluva järvi, joka sijaitsee Venäjällä Karjalan tasavallan pohjoisosassa Louhen piirin Kiestingin kunnassa. Järveltä on Suomen rajalle linnuntietä alle 30 kilometrin matka. Pääjärven pinta-ala on 659 km² ja järven pinta on tyypillisesti 100–101 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven vesitilavuus on 9,95 km3, keskisyvyys 15,4 metriä ja suurin syvyys 49 metriä. Pääjärven suurin pituus on 77 kilometriä ja suurin leveys noin 30 kilometriä. Järvessä on yli 30 saarta joista useat suurehkoja. Järven pintaveden lämpötila kohoaa heinäkuussa 18–19 °C:een. Järvi on jäässä marraskuusta toukokuulle. 

Pääjärven vesistöalue on laajuudeltaan 12 900 neliökilometriä. Järveen laskevista joista merkittävimmät ovat lännestä Suomen puolelta alkunsa saava Oulankajoki ja etelästä Tuoppajärvestä tuleva Sohjananjoki. Pienempiin Pääjärveen laskeviin jokiin kuuluu muiden muassa lähellä Suomen rajaa sijaitsevasta Tavajärvestä alkunsa saava Tavajoki. Pääjärvi laskee vetensä Kuntijokea myöten Kuntijärveen, josta vedet virtaavat edelleen monien järvien ja jokien kautta Koutajärveen ja sieltä edelleen Vienanmereen. 

Vienan Karjalassa sijaitseva Pääjärvi on kalaisa. Siitä pyydetään mm. siikaa, muikkua, harjusta ja kuoretta.

1960-luvulta lähtien vesivoiman vesivarasto

Monissa lähteissä kuten useissa venäläiskartoissa järvi esitetään osana Koutajoen tekojärveä (, suom. Kuman eli Kovdan eli Koutajoen tekojärvi). Tämä synnytettiin palvelemaan vuosina 1962–1966 rakennettua vesivoimalaa. Tämän tekojärven alue kattaa myös yläjuoksun Tuoppajärven ja kattaa yhteensä 1 910 neliökilometrin pinta-alan ja voi varastoida 5,63 km3 voimantuotantoon tarkoitettua vettä. Tekojärven rakentamisen yhteydessä Pääjärven vedenpintaa nostettiin 7–9 metriä aiemmasta tasostaan, ja järven pinta-ala kasvoi 35–40 %. Tällöin monet saaret ja rannat rakennuksineen jäivät veden alle. Nykyään Pääjärven vedenpinta vaihtelee jopa 4,5 metriä säännöstelytason mukaan.

Järven rannoilla sijainneet kylät
Aikoinaan Pääjärven rannoilla oli muutamia huomattavia vienankarjalaisia kyliä, kuten Oulanka järven länsirannalla, Niska koillisrannalla ja Sohjanansuu eteläpäässä. Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan ajan päättymisen jälkeen 1950- ja 1960-luvuilla seurasi venäläistämistoimenpiteiden aikakausi, jolloin pieniä kyliä hävitettiin "perspektiivittömiä kyliä likvidoimalla" ja väestö määrättiin muuttamaan suurempiin keskuskyliin ja taajamiin. Nykyisin asutusta on vain Niskan kylässä. Huomattavin Pääjärven läheisyydessä olevista asutuskeskuksista on 1970-luvulla rakennettu Pääjärven taajama.

Lähteet

Aiheesta muualla
Piäjärvi - kalaštajien paratiisi (karjalan kielellä) (karelia-sever.ru)
Pjaozero  (vedlozero.ru)

Karjalan tasavallan järvet
Koutajoen vesistö
Louhen piiri
Pekka ja Pätkä puistotäteinä

Pekka ja Pätkä puistotäteinä (1955) on Armand Lohikosken ohjaama Puupää-elokuvasarjan neljäs elokuva. Kaikkiaan Suomen Filmiteollisuuden tuottamaan sarjaan tehtiin 13 osaa. Tässä elokuvassa Puupää-sarjaan tulee uusi hahmo, talonmies Pikkarainen, jota esittää Armas Jokio. Pikkarainen oli tosin elokuvan Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä käsikirjoituksessa, mutta osuutta ei kuitenkaan kuvattu. Jokio on tätä ennen esittänyt pientä sivuosaa päivällisvieraana vuonna 1953 valmistuneessa Puupää-elokuvassa Pekka Puupää kesälaitumilla.

Juoni
Pekka ja Pätkä etenevät tässäkin elokuvassa kommelluksesta toiseen. He kokeilevat useita töitä, ensin autonkorjaajana, sitten puutarhurina, maalarina, myymäläapulaisena, hengenpelastajana, ja mukaan mahtuu myös elokuvalle nimen antanut naiseksipukeutumiskohtaus, jossa he kokeilevat puistotädin ammattia. 

Mikään ei ota luonnistuakseen, sillä esimerkiksi levykaupan kuormaa purkaessaan he onnistuvat hajottamaan säpäleiksi 1 500 kappaleen erän "Karvarin Kalle" -nimistä rillumareiäänilevyä. Liikkeessä juuri asioiva korkeakulttuuria harrastava hienostunut herra merineuvos lupaa ostaa koko erän kiitokseksi inhoamansa roskaviihteen hävittämisestä.

Puistotädit tutustuvat Otto-poikaan, jonka juoppo holhooja on hylännyt oman onnensa varaan. Poika kertoo heille äitinsä kuolleen ja isänsä olevan merillä. Isä on kuitenkin palannut meriltä ja etsii poikaansa sosiaalivirkailijan avulla. Etsintöjen aikana merimies ja virkailija rakastuvat toisiinsa, ja isä ja poika löytävät toisensa.

Arviot
Aikalaiskriitikoilta elokuva saa yksimielisen tyrmäyksen lukuun ottamatta Ottoa esittävää Risto Jussilaa, jota pidetään poikkeuksellisen luontevana lapsinäyttelijänä. 2000-luvun kriitikko pitää elokuvaa pehmeämpänä muihin Puupää-elokuviin verrattuna, jopa pirttihirmu Justiinasta tulee lempeäsydäminen.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 , katsottavissa kokonaan.

Puistotäteinä
Vuoden 1955 suomalaiset elokuvat
Armand Lohikosken ohjaamat elokuvat
Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Egmont-konserni

Egmont-mediakonserni () on Egmont International Holding A/S -holdingyhtiön avulla hallittu mediakonserni. Egmontin perusti vuonna 1878 Egmont Harald Petersen.  Konsernin päämaja sijaitsee Kööpenhaminassa, Tanskassa. Konsernilla on kymmenien tytär-, yhteis- ja osakkuusyritystensä kautta toimintaa 30 maassa. Konsernissa työskentelee yhteensä 6 300 työntekijää. Vuonna 2016 Egmontin liikevaihto oli 1,56 miljardia euroa.

Egmont-konsernin omistaa säätiö (Egmont Foundation), jonka voitosta osa jaetaan vuosittain hyväntekeväisyyteen. Vuodesta 1920 alkaen Egmont-säätiö on jakanut yli 230 miljoonaa euroa erityisesti lasten ja nuorten sosiaalisia ja terveydellisiä oloja tukeviin hankkeisiin. Lisäksi tukea suunnataan taiteeseen, kulttuuriin ja tutkimukseen.

Toisen maailmansodan jälkeen Egmont aloitti yhteistyön Disneyn kanssa. Vuonna 1948 yhtiö ryhtyi julkaisemaan Aku Ankka -sarjakuvalehteä ensin Ruotsissa ja vuonna 1949 myös Norjassa ja Tanskassa. Ostamalla tanskalaisen Aschehoug-kustantamon vuonna 1963 Egmont tuli mukaan myös kirjamarkkinoille.

Nykyään Egmont tuottaa viikko- ja aikakauslehtiä, sarjakuvia (suurin osa Aku Ankka-lehdessä julkaistuista sarjakuvista on toimitettu Tanskassa), kirjoja, elokuvia, televisio-ohjelmia, oppikirjoja ja pelejä.

Egmont omistaa yhdessä Sanoma Media Finlandin kanssa puoliksi Egmont Kustannuksen. Suomessa Egmont-konsernia edustavat myös elektronisen kotiviihteen jakelija ja markkinoija Oy Nordisk Film Ab sekä elokuva- ja TV-tuotantoyhtiö Nordisk Film & TV.

Lähteet

Aiheesta muualla
Egmont -konsernin kotisivut (en)

Tanskalaiset yritykset
Linford Christie

Linford Christie (s. 2. huhtikuuta 1960 Saint Andrew, Jamaika) on brittiläinen entinen pikajuoksija, olympiavoittaja, Euroopan mestari ja Kansainyhteisön mestari. Vaikka hän on syntynyt Jamaikalla, hän edusti urheilijana Isoa-Britanniaa.

Christie voitti yllättäen 100 metrin juoksussa kultaa Stuttgartin EM-kisoissa 1986. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa hän oli toinen. Rooman MM-kisoissa 1987 hän oli pronssilla. Soulin 1988 olympialaisissa Christie nousi 100 metrin tuloslistassa hopealle, kun alkuperäinen voittaja Ben Johnson jäi kiinni dopingin käytöstä. Myös Christien  näytteestä löytyi kiellettyä ainetta, pseudoefedriiniä, mutta sen selitettiin liittyneen flunssalääkkeeseen.

Splitin EM-kisoissa 1990 Christie voitti toisen peräkkäisen 100 metrin Euroopan mestaruutensa. Vuoden 1991 sisäratojen MM-kisoissa hän saavutti hopeaa sekä 60:llä että 200 metrillä. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän voitti 100 metrillä olympiakultaa ensimmäisenä britannialaisena sitten Allan Wellsin (Moskova 1980). Hän voitti 100 metrin kultaa myös Stuttgartin MM-kisoissa 1993 omalla ennätysajallaan 9,87  ja Helsingin EM-kisoissa 1994 kolmannen peräkkäisen EM-kultansa. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän oli kuudes. Atlantan 1996 olympialaisten finaalissa hän otti kaksi varaslähtöä, mikä johti hänen sulkemiseensa pois kilpailusta. Vuonna 1999 Christie jäi kiinni nandrolonin käytöstä, minkä jälkeen hän lopetti uransa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset pikajuoksijat
Brittiläiset olympiavoittajat
Dopingrikkomuksesta tuomitut brittiläiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasperi (Seinäjoki)

Kasperi on Seinäjoen kaupunginosa ja ensimmäinen lähiö. Se on osa Kasperin suuraluetta.  Kaupunginosa sijaitsee noin 3–4 kilometrin päässä Seinäjoen keskustasta kaakkoon, ja paikallisliikenteen linja 6 kulkee Kasperin kautta. Kasperi koostuu enimmäkseen 1970- ja 1980-luvuilla rakennetusta kerrostalo-, rivitalo- ja omakotialueesta, mutta kaupunginosaan kuuluu myös sen eteläpuolella sijaitseva 2000-luvulla rakennettu Hallilanvuoren asuinalue. Joulukuussa 2016 Kasperin asukasluku oli 3 933, Hallilanvuoren väestö mukaan luettuna.

Alueella on runsaasti palveluita, kuten K-Market, huoltoasema, R-kioski, pub-ravintola, hammashoitola, neuvola ja Kasperi-Kivistö -seuran ylläpitämä Toimintojen Talo. Kasperissa sijaitsevat myös Toukolanpuiston koulu ja Lintuviidan koulu sekä päiväkoti. Hallilanvuoren ympäri on rakennettu valaistu pururata ja talvella siinä hiihtolatu. Kaupunginosassa on myös puistoja, pallokenttä ja koirapuisto. 

Kasperi on matalaa ja tasaista aluetta kuten koko Seinäjoki. Ainoastaan Hallilanvuori ja Kettukallio kohoavat korkeammalle muusta maastosta.

Kasperi on pitkään kärsinyt ongelmallisen lähiön maineesta, joka sai alkunsa 1970- ja 1980-lukujen aikana olleista levottomuuksista alueen vuokrataloissa. Haastatteluissa monet paikalliset ovat ilmaisseet pitävänsä Kasperin huonoa mainetta liioiteltuna. Alueella toimiva asukasyhdistys Kasperi-Kivistö -seura on pyrkinyt parantamaan alueen imagoa ja asukkaiden viihtyvyyttä tuomalla alueelle palveluja ja virikkeitä.

Katujen nimet 
Kaupunginosan katujen nimien päätteenä on "viita", lukuun ottamatta kolmea suurta tietä: Kototie, Tapiolantie ja Vuoritie. Etuosat katujen nimiin on saatu mm. marjoista, puista, linnuista ja Jukolan seitsemästä veljeksestä. Viitoja ovat mm. Marjaviita, Tuohiviita, Lintuviita ja Jukolanviita.

Kasperin historiaa 
Kasperi oli 1960-luvun alussa vielä täysin asumatonta, metsäistä ja soista aluetta. Seinäjoen kasvaessa kaupungiksi alkoi kiinnostus alueen rakentamisesta. Aikanaan alueen suunnitteluun haettiin esimerkkiä Espoon Tapiolasta ja alkuperäisen kaavan piirsi arkkitehti Kauko Tiihonen. Kasperi rakennettiin pääosin 1970- ja 1980-lukujen aikana. 

Alueen nimeksi ehdotettiin aluksi Seinäjoen Tapiolaa, mutta lopulta kaupunginosa nimettiin alueen laidalla sijainneen Kasperi-torpan mukaan, jota isännöi siihen aikaan Kustaa Kasperi.  

Vuonna 1988 pub-ravintola Jesperi aloitti toimintansa Kasperissa. Vuonna 1997 Kasperiin avattiin K-Market. Paikallinen asukasyhdistys Kasperi-Kivistö -seura avasi Toimintojen Talo -kirpputori-kahvilan Kasperiin entiseen kauppakiinteistöön vuonna 1998.

Kasperin asuinalueen viereen, Vuoritien eteläpuolelle, rakennettiin 2000-luvulla Hallilanvuoren asuinalue.

Kuvia

Aiheesta muualla 
 Toimintojen Talo
 Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kasperi Wikimedia Commonsissa

Lähteet 

Seinäjoen kaupunginosat
Suomen lähiöt
Kasperi (suuralue)
Matti Rintakoski

Matti Erik Rintakoski (18. syyskuuta 1924 Tampere – 28. kesäkuuta 1995) oli suomalainen jääkiekkoilija.

Rintakoski aloitti pelaajauransa SM-sarjassa Tampereen Ilveksessä, jossa pelasi hyökkääjää. Viiden Ilveksen kautensa jälkeen Rintakoski siirtyi paikalliskilpailija TBK:hon, jossa pelasi kaudet 1946–55. TBK vaihtoi nimensä Tapparaksi, jossa Rintakoski pelasi uransa loppuun. TBK:ssa Rintakoski siirtyi pelaamaan puolustajan paikalle ja hänestä tulikin yksi varhaisimpia suomalaisia suurpuolustajia. Rintakoski voitti SM-sarjasta 13 mitalia, joista viisi oli kultaisia ja ennätykselliset seitsemän pronssisia. Rintakosken sanotaan myös olleen ensimmäinen tai ainakin ensimmäisiä suomalaispelaajia, jotka oppivat käyttämään ns. lyöntilaukausta eli lämäriä.

Suomea Rintakoski edusti neljä kertaa MM-tasolla ja 1952 Oslon talviolympialaisissa. Maaotteluita Rintakoskelle kertyi 74.

Saavutukset ja palkinnot
5 Suomen mestaruutta (1945, 1946, 1953, 1954, 1955)
1 SM-hopea ja 7 -pronssia
SM-sarjan maalipörssin voittaja (1944)
Suomen paras jääkiekkoilija (1948)
Suomen Jääkiekkoleijona #9

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Planetes

Planetes (kreikan sanasta ΠΛΑΝΗΤΕΣ eli ”vaeltajat”, ) on Makoto Yukimuran kirjoittama ja piirtämä science fiction -manga, jonka pohjalta on tuotantoyhtiö Kabushikigaisha Sunrise tuotti 26-jaksoisen animesarjan. Mangaa julkaistiin 2001–2004 ja anime esitettiin NHK:n kanavalla vuosina 2003–2004. 

Planetes sijoittuu lähitulevaisuuteen ja kertoo avaruuden roskakuskeista, jotka pitävät Maan ja Kuun kiertoratoja puhtaana avaruusliikenteelle vaarallisesta romusta. Tärkeä osuus sarjassa on myös Jupiteriin suunnitteilla olevalla tutkimusmatkalla, jolle sarjan päähenkilö, Hachimaki, toivoo voivansa osallistua.

Punainen jättiläinen julkaisee mangan suomeksi huhtikuusta 2011 lähtien. Kääntäjä on Antti Kokkonen.

Suomennokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Otto Sinisalo: Avaruuden ääniä. Katuoja 20.1.2004.
 Jutta Sarhimaa: Haastavaa ja palkitsevaa tieteismangaa. Helsingin Sanomat 1.7.2011. 
 Petteri Uusitalo: Planetes. Anime-lehti 2011.

Mangasarjat
Animesarjat
Draama-anime ja -manga
Komedia-anime ja -manga
Science fiction -anime ja -manga
Seinen
2000-luvun anime ja manga
Aito Kajaus

Aito Kajaus eli virallisesti Radio Kajaus Oy (aiemmin Kainuun Paikallisradio Oy Kajaus) oli yksi Suomen vanhimmista paikallisradioista. Se aloitti toimintansa Kajaanissa 28. lokakuuta 1989.

Radio Kajauksen perusti kajaanilainen yrittäjä Pekka Turpeinen ja hän toimi radion toimitusjohtajana ja omistajana kuolemaansa 19. lokakuuta 2008 saakka. Turpeisen kuoleman jälkeen Radio Kajauksen omistivat hänen lapsensa. Lokakuussa 2012 Kajauksen osakekannan ostivat kainuulaiset Aki Karjalainen ja Antti Kela. Toukokuussa 2014 Antti Kela osti Radio Kajauksesta Aki Karjalaisen osuuden. Vuoden 2015 alussa Kevyt Kanava osti Radio Kajauksen. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanavan. Kaupan myötä myös Aito Kajaus siirtyy Sanoman omistukseen. Aito Kajaus siirtyi osaksi Nelonen Median radioita 2. syyskuuta 2019. Kanavan toiminta loppui vuoden 2019 lopussa sen yhdistyessä sisarkanavansa Aito Iskelmän kanssa uudeksi Aito Iskelmäksi. Samalla myös paikallissisällöt, poislukien mainonta, loppuivat.

Radio Kajaus on kasvattanut monia nykyisiä radio- ja tv-alan persoonia kuten Mikko Hannula, Osku Laukkanen, Maria Leppänen, Markus Turunen, Heikki Kähkönen, Pekka Vitikka, Juha Mäntykenttä, Keijo Salokangas, Petri Julkunen, Anssi Leppänen, Kaje Komulainen, Minna Hannula, Elina Nieminen, Petri Niemi, Riitta Vanhatalo, Anu Myllärinen, Katja Oittinen ja Jarmo Nuotio.

Radio Kajauksen kuuluvuusalue oli paikallisradioista yksi Suomen suurimmista. Se kuului yli 700 kilometriä valtatie 5:ttä ajettaessa Kainuussa, Koillismaalla, Lapissa sekä Ylä-Savossa. Radio Kajausta voi kuunnella myös Espanjan Aurinkorannikolla, jossa se toimii yhteistyössä paikallisen radion kanssa. 

Radio Kajauksen ohjelma koostui pääosin suomenkielisestä iskelmä- ja pop-musiikista, uutislähetyksistä, kilpailuista sekä kuuluvuusalueen ajankohtaisista haastatteluista. Finnpanelin Kansallisen Radiotutkimuksen (joulukuu 2012- toukokuu 2013) mukaan Radio Kajaus oli kuuluvuusalueensa kuunnelluin kaupallinen radiokanava.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aito Kajauksen virallinen sivusto 

Kajaanin media
Kainuu
Nelonen Median radiokanavat
Vatnajökull

Vatnajökull on Kaakkois-Islannissa sijaitseva, tilavuudeltaan Islannin suurin jäätikkö. Vatnajökull on tyypillinen kupera lakijäätikkö. Sen pinta-ala on noin 8 100 neliökilometriä, tilavuus noin 3 100 kuutiokilometriä ja paksuus keskimäärin 400 metriä, mutta ylittää paikoin jopa 1 000 metriä. Vatnajökull peittää Islannin pinta-alasta yli kahdeksan prosenttia. Jäätiköllä sijaitsee tulivuoria, muun muassa Öræfajökull (2 109 metriä), joka on maan suurin aktiivinen tulivuori, ja Bárðarbunga (2 009 metriä), joka purkautui vuonna 1996 sulattaen samalla jäätikköä. Islannin korkein kohta Hvannadalshnúkur (2 119 metriä) sijaitsee myös jäätiköllä.

Vatnajökullin pinta-ala on pienentynyt muutaman vuoden ajan, mahdollisesti ilmaston vaihtelujen vuoksi. Jään ala oli vuonna 1950 noin 8 538 neliökilometriä, mutta vuonna 2000 hieman alle 8 160 neliökilometriä.

Vatnajökull  valittiin Unescon maailmanperintölistalle 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Icelandic glaciers 

Islannin jäätiköt
Kalle Havulinna

Kalle Havulinna (27. syyskuuta 1924 Tampere – 9. heinäkuuta 2016) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Havulinna pelasi urallaan kymmenen kautta Tampereen Ilveksessä. Hän voitti neljä Suomen mestaruutta. Havulinnalla on nimissään SM-sarjan yhden ottelun maaliennätys, jonka hän jakaa Aarne Honkavaaran kanssa: kahdeksan maalia. Havulinna iski osumansa ÅIFK:ta vastaan 18. tammikuuta 1948 ottelussa, jonka Ilves voitti 21–5.

Havulinna pelasi maajoukkueessa 28 ottelua, joihin mahtuu mukaan myös kahdet MM-kilpailut.

Siviiliammatiltaan Havulinna oli sähköinsinööri, ja hänen insinööritoimistonsa vastasi Suomen ensimmäisen jäähallin, 1965 valmistuneen Tampereen Hakametsän jäähallin sähkö- ja valaistussuunnittelusta.

Saavutuksia ja palkintoja
4 Suomen mestaruutta (1946, 1947, 1950 ja 1951)
2 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
8 maalia yhdessä ottelussa (SM-sarjan/liigan ennätys)
Suomen Jääkiekkoleijona #13

Lähteet
 
Ilveksen otteluennätykset 
Havulinnan tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Juri Dolgoruki

Juri Dolgoruki (Юрий Долгорукий, 'pitkäkäsi', s. n. 1099 – 15. maaliskuuta 1157) oli kiovalainen ruhtinas, joka perusti Moskovan.

Juri Dolgoruki oli Vladimir Monomahin kuudes poika. Hänen syntymänsä ajankohta on epäselvä, mutta jotkin kronikat kertovat Vjatšeslav I:n sanoneen Jurille: "Minulla oli jo parta, kun sinä vasta synnyit." Koska Vjatšeslav syntyi 1083, Jurin syntymäaika on vuosisadan vaihteessa.

Vuonna 1147 ruhtinas Juri Dolgoruki kutsui Ipatijevskaja-kronikan mukaan Severskin ruhtinaan Svjatoslavin vieraaksensa Moskovaan. Moskova oli tällöin kartano tai majatalo, jonka omisti pajari Stepan Kutško. Juri surmautti hänet, jotta kukaan ei syyttäisi hänen saaneen tilan vääryydellä haltuunsa. Vuotta 1147 pidetään perinteisesti Moskovan perustamisvuotena. Juri ympäröi tilan paaluvarustuksella 1156.

Kiovan ruhtinaat
Moskovan historia
Vuonna 1099 syntyneet
Vuonna 1157 kuolleet