joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Protopunk

Protopunk on käsite, joka viittaa sellaisiin 1960-luvun ja 1970-luvun alun rockyhtyeisiin, joiden musiikkia pidetään myöhemmän punkrockin esimuotona. Käsite on syntynyt jälkikäteen, eikä protopunk muodostanut yhtenäistä musiikillista ilmiötä. Yhtyeitä yhdisti ennen kaikkea provokatiivisuus ja epäsovinnaisuus.

Merkittävimmät protopunkiksi laskettavista yhtyeistä olivat kotoisin Yhdysvalloista ja Britanniasta. Protopunkyhtyeet toimivat innoittajina ja esikuvina Ramonesin, The Sex Pistolsin ja The Clashin kaltaisille yhtyeille, jotka kehittivät varsinaisen punkrockin.

Osa protopunkyhtyeistä muistutti myöhempää punkrockia musiikkinsa hurjuuden ja yksinkertaisuuden perusteella. Näiden yhtyeiden musiikkia voi pitää 1960-luvun garage rockin jatkokehityksenä. Joskus garage rock ja protopunk myös rinnastetaan toisiinsa. Toiset protopunkyhtyeet, kuten  The Velvet Underground, ennakoivat punkia pikemminkin synkeillä ja makaabereilla laulunaiheillaan. Joidenkin protopunkyhtyeiden musiikissa esiintyi myös myöhemmälle punkille vieraita piirteitä, kuten pitkiä kitarasooloja.

Suurin osa brittiläisistä protopunkin edustajista ja amerikkalaisista ainakin The Stooges ja New York Dolls lähestyivät imagollisesti glam rock -tyyliä.

Protopunkiin liitetyt yhtyeet saivat tyypillisesti aktiiviuransa aikana mainetta vain kulttiyhtyeinä ja suhteellisen pienten underground-piirien suosikkeina. Varsinaisen punkin nousu 1970-luvun loppuvuosina kuitenkin kasvatti myös aikaisemman protopunkin suosiota. Useimmat protopunkiin yhdistetyt yhtyeet olivat tällöin jo lopettaneet toimintansa, mutta niiden levyistä otettiin nyt uusintapainoksia. Monet tunnetut protopunkyhtyeet on sittemmin nähty reunion-kiertueella.

Merkittäviä protopunkiin liitettyjä yhtyeitä
MC5
New York Dolls
The Patti Smith Group
Pink Fairies
The Stooges
The Velvet Underground

Lähteet

1960-luvun nuorisokulttuuri
Punk
Itävallan lippu

Itävallan lippu on Itävallan kansallissymboli vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se muodostuu kolmesta vaakasuorasta osiosta, joista valkoinen on kahden punaisen välissä. Näin on myös Latvian lipussa, jossa on kuitenkin tummempi punaisen sävy ja eri mittasuhteet. Itävallan lipussa valkoinen osio on samankokoinen kummankin punaisen osion kanssa.

Historia
Yleisesti Itävallan lippua pidetään vanhimpana kansallislippuna Tanskan lipun jälkeen. 

Tarinan mukaan lipun keksijä olisi ollut Itävallan herttua Leopold V (1159–1194) ja hän olisi omaksunut sen ristiretkellä käytyjen taistelujen aikana. Akkran taistelun jälkeen ruhtinaan valkoinen taistelupaita oli täysin veren tahrima, mutta kun hän irrotti vyönsä, sen alla ollut osuus paidasta oli täysin puhdas ja likaantumaton. Tämän seurauksena hän omaksui tämän yksinkertaisen kuvion ja sen värit lippunsa tunnukseksi.

Tosiasiassa lipun otti käyttöön Itävallan herttua Frederick II (1210–1246) 1200-luvulla. Hän oli viimeinen Itävallan herttua, joka edusti Babenbergin dynastiaa. Frederick osoitti suurta itsenäisyyttä Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta. Valtakautensa lopussa hänellä oli uusi vaakunakin, siinä oli punaisella pohjalla hopeinen palkki. Varhaisin lähde uuden vaakunan ja lipun suhteen on Lilienfeldin luostarissa, ja se on päivätty 30. marraskuuta 1230.

Osavaltioiden liput

Katso myös
 Luettelo valtioiden historiallisista lipuista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Itävallan kansalliset symbolit

Lippu
Valtioiden liput
Heikki Suhonen

Heikki "Hese" Suhonen (s. 21. kesäkuuta 1951 Turku) on suomalainen jalkapallovalmentaja sekä entinen hyökkääjäpelaaja ja nelinkertainen Suomen mestari, vuosilta 1971, 1972, 1973 ja 1975. Hänellä on kaksi lasta: poika Jarno ja tyttö Janita. Hän valmensi viimeksi Kolmosessa pelaavaa TuToa kaudella 2008.

Pääsarjaura 
 1969–1972 TPS
 1973 HJK
 1974–1986 TPS

Suhonen pelasi SM-tasolla 427 ottelua, joissa teki 206 maalia, joka on SM-tasolla tehtynä yhä voimassa oleva Suomen ennätys. Hän oli SM-sarjan maalikuningas vuonna 1972. Suhonen pelasi 20 A-maaottelua, joissa teki kaksi maalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heikki Suhonen. www.jalkapallovalmentajat.fi 
 TPS:n jalkapallon kunniagalleria

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Komediaelokuva

Komedia on elokuvagenre, jonka elokuvien perimmäinen tavoite on saada katsoja tuntemaan huvittuneisuutta, iloa ja kenties nauramaan. 

Komedia on draaman ohella elokuvan vanhin genre ja ollut mukana mykkäelokuvien ajoista asti. Alun perin elokuvien huumori oli liikuntapitoisempaa, ja huumoria luotiin liioitellusti esimerkiksi kaatumisilla ja potkuilla, jotka saatiin elokuvissa näyttämään hauskoilta. Kun äänielokuva yleistyi, siirrettiin elokuviin myös humoristista puhetta sekä alettiin keksiä yhä modernimpia vitsejä ja huumorin muotoja itseironiaan, mustaan huumoriin ja camp-huumoriin asti. Syntyivät myös niin kutsutut parodiaelokuvat, joissa pilkattiin muita kuuluisia, yleensä vakavasti tehtyjä elokuvia esimerkiksi asettamalla jokin alkuperäisteoksen kuuluisa kohtaus toisenlaiseen tilanteeseen tai viemällä sitä pidemmälle kuin alkuperäinen teos.

Kuuluisia elokuvakoomikkoja ovat muiden muassa Charlie Chaplin, Buster Keaton, Jerry Lewis, John Cleese ja Monty Python.

Kirjallisuutta
Komediaelokuvan teemanumerot, Filmihullu 6/1995, 4–5/2002 ja 6/2019.
Virtanen, Arto: ”Hei, mille me nauretaan?” Filmihullu 5/2013.

Aiheesta muualla

Komediaelokuvia Internet Archivessa
http://www.filmsite.org/comedyfilms.html

Elokuvalajityypit
Pyrénées-Atlantiques

Pyrénées-Atlantiques (gasconiksi Pirenèus Atlantics, baskiksi Pirinio Atlantikoak tai Pirinio-Atlantiarrak) on Ranskan departementti numero 64. Se sijaitsee Pyreneiden vuoriston Atlantin-puoleisella alueella. Pyrénées-Atlantiques on yksi Uuden-Akvitanian hallintoalueen departementeista ja kuuluu osittain pohjoiseen Baskimaahan.

Departementin hallintopaikka on Pau, paikallishallintokaupunkeja ovat Bayonne ja Oloron-Sainte-Marie. Pyrénées-Atlantiquesissa on 636 845 asukasta (2006) ja väestötiheys on 83,3 asukasta neliökilometrillä.

Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Ainhoa, La Bastide-Clairence, Navarrenx ja Sare.

Katso myös 
 Luettelo Pyrénées-Atlantiquesin kunnista
 Baskimaa
 Col d’Aubisque
 Gourette
 Orthez

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pyrénées-Atlantiquesin departementin kotisivut
Moottoripyöräilyn Suomen Grand Prix 1972

Suomen TT-ajot 1972 ajettiin neljässä luokassa: 500-, 350-, 250- ja 125-kuutioisissa. Tuossa kilpailussa Jarno Saarinen varmisti voitollaan 250-kuutioisten maailmanmestaruuden ensimmäisenä suomalaisena.

Kilpailut ja tulokset

500 cc

350 cc

250 cc

125 cc 

1972
Vieteri (hevonen)

Vieteri (1967 – 18. elokuuta 1984) oli 1970-luvulla kilpaillut aikansa menestynein suomenhevosori, joka saavutti urallaan muun muassa viisi ravikuninkuutta vuosina 1973–1974 ja 1976–1978. Se oli myös ensimmäinen suomenhevonen, jonka palkintosumma ylitti miljoona markkaa. Oria ohjasti ja valmensi sen omistaja Kaarlo Partanen. 

Vieteri on niin ikään viisi titteliä voittaneiden Vekselin ja Vieskerin ohella menestynein ori kuninkuusravien historiassa. Koko uransa aikana Vieteri juoksi yhteensä 214 kilpailua, joista se voitti 161. Suomalaisen raviurheilun Hall Of Fameen Tähtien Talliin se nimitettiin ensimmäisten hevosten joukossa vuonna 1995. Juhani Matelan kirjoittama elämäkertateos Valtias Vieteri ilmestyi vuonna 1979.

Kilpailu-ura 
Vieterin kasvattaja oli Pentti Savolainen, jonka kasvatti on myös toinen viisinkertainen ravikuningas Vekseli. Ori osoitti lahjakkuutensa jo nuorena voittamalla ylivoimaisesti nelivuotiaiden Suomi-Derbyn vuonna 1971. Viiden ravikuninkuuden ohella Vieteri sijoittui Kuninkuusravien kokonaiskilpailun toiseksi vuosina 1975 ja 1979. Merkittäviä saavutuksia ovat lisäksi muun muassa neljä Suurmestaruusajon voittoa sekä lukuisia muita suurkilpailuvoittoja. Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruuskilpailussa Vieteri sijoittui kolmanneksi vuonna 1978.

Vuoden nopein suomenhevonen Vieteri oli vuosina 1974–76 ja 1978–80 sekä eniten ansainnut vuosina 1975–1979. Ori paransi Suomen ennätystä viisi eri kertaa vuosien 1975 ja 1979 välillä. Parhaaksi tulokseksi jäi mailin matkalla juostu 21,6. Vieteri kuoli vuonna 1984 mahalaukun repeämään.

Vieteri periyttäjänä 
Vieteriä käytettiin myös paljon siitoksessa. Se sai lähes 800 jälkeläistä, joista noin 550 kilpaili ravureina. Parhaisiin jälkeläisiin lukeutuvat muun muassa V.T. Ajatus, Ville-Vikkelä sekä ravikuningatar Vipu.

Suurkilpailuvoittoja 
Suomi-Derby (1971)
Suviyön Suurravit (1973, 1975, 1976, 1977, 1979)
Ravikuninkuus (1973, 1974, 1976, 1977, 1978)
Suurmestaruusajo (1973, 1975, 1976, 1979)
OP-Tuoppi (1973, 1976, 1977, 1978, 1979)
Tammer-ajo (1974)
Kultaloimi (1975, 1976, 1977, 1978, 1979)
Killerin Kimara (1975, 1977, 1978, 1979)
Pohjola Grand Prix (1975, 1977, 1978, 1979)
Erilo-juoksu (1977)
Festivaali-ajo (1977, 1978)
Tähtisprintteri (1977, 1978)
Alopaeuksen Muistoajo (1977, 1978)
Erkon Pokaali (1978, 1979)
Savon Sanomain ajo (1977, 1978, 1979)

Kirjallisuutta 
Matela, Juhani: Valtias Vieteri, Liiton Kirjapaino, 1979. ISBN 951-29278-4-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vieteri Suomen Hippoksen tietokannassa
Kuninkuusravit Lahdessa 1974 Ylen Elävä arkisto.

Ravikuninkaalliset
Luxemburgin lippu

Luxemburgin lippu on Luxemburgin tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Lippu on virallisesti hyväksytty 23. kesäkuuta 1972 ja sen kokosuhde on 3:5 tai 1:2. Lippu koostuu kolmesta poikittaisesta, yhtä leveästä raidasta väreiltään ylhäältä alas punainen-valkoinen-sininen. Lipun erottaa Alankomaiden lipusta  siitä että kaikki lipun värit ovat vaaleampia. Lippua käytettiin ensimmäisen kerran vuosien 1845–1848 välisenä aikana.

Lipun kuvaus
Suurherttuallisen säädöksen , joka on annettu 27. kesäkuuta 1993, mukaisesti valtion lipun värit ovat:

 Punainen: Pantone 032 c or CMYK: C 0% M 90% Y 85% - K 0%

 Sininen: Pantone 299 c or CMYK: C 85% M 20% Y 0% K 0%

 Keltainen (ainoastaan Roude Léiw (punaisen leijonan) varusteissa): Pantone 116c or CMYK: C 0% M 15% Y 95% K 0%

 Valkoinen

Lipun historia
Luxemburgin lipun värit on kuvattu ensimmäistä kertaa noin vuonna 1839 kun käytiin Belgian vallankumousta. Ne ovat mahdollisesti peräisin Limburgin maakunnan vaakunakilvestä. Ainoa ero maakunnan vaakunaan verrattuna on, että tausta on vaihtunut hopeiseksi, jossa on sinisiä raitoja. Horisontaalinen, kolmivärinen lippu on ollut muuttumaton 12. kesäkuuta 1845 jälkeen.

Ennen 23. kesäkuuta 1972 annettua asetusta lailla ei lainkaan säädelty Luxemburgin lippua. Tämä sama vuoden 1972 laki määrittelee myös kauppamerenkulun lipun ja ilta-aluksien ja kaupparekisterin alusten tunnukset Luxemburgissa.

Eräs keskeinen lippua selventävä seikka lainsäädännöllä oli, se määritteli tarkasti sinisen värin sävyn. Tämän tuli olla hyvin heleän sininen. Tämä oli määritelmänä kontrastina Alankomaiden lipulle, jonka lipussa värinä on hyvin tumma sininen. Molempien maiden liput ovat muutoin kuvioinniltaan täsmälleen samannäköiset, paitsi sinisen sävy on erilainen.

Vaakuna on kymmenesti katkoinen hopeaan ja siniseen, päällä punainen leijona kultaisin varustein.

Kauppalaivasto
Punainen leijona, Limburgin vaakunakuvion mukaisesti, on kauppalaivaston tunnus Luxemburgissa. Sitä käyttävät niin jokialukset kuin valtamerialukset, sekä myös ilmanalukset. Tämä lippu pohjautuun täysin Luxemburgin vaakunaan ja tämän lipun käytön perussyynä on, että sitä ei voi yhdistää Alankomaisen alusten tunnuksiin. Lipun taustalla on kymmenen sinistä ja valkoista raitaa ja kentän keskellä on punainen seisova ja kruunupäinen leijona, jonka varusteet ovat kultaiset. Tämän lipun mittasuhteet ovat 5:7.

Tämän lisäksi Luxemburgissa käytetään, esimerkiksi Naton AWACS-lentokoneissa pyöreää tunnuskuvioita, joka on alusten tunnuskuvion kanssa muuten yhtenevä, mutta muodoltaan pyöreä ja siinä punainen leijona täyttää koko kentän.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Flags of the world 

Luxemburg
Valtioiden liput
Rooman sheriffi

Rooman sheriffi (Picket Fences) on yhdysvaltalainen draamakomediallinen televisiosarja, jota tuotettiin vuosina 1992–1996 neljä kautta, yhteensä 88 noin 42 minuutin jaksoa. 

Sarjassa seurattiin Wisconsinissa sijaitsevassa kuvitteellisessa Romen pikkukaupungissa asuvan Brockin perheen arkea. 

Osasta näyttelijöitä tuli entistäkin suositumpia näyttelijöitä sarjan myötä. Esimerkiksi Holly Marie Combs teki läpimurron ja sai pääroolin televisiosarjasta Siskoni on noita. 

Suomessa sarjaa esitti MTV3, ja viimeksi sarja uusittiin vuonna 2003. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin dvd:llä Pohjois-Amerikassa kesäkuussa 2007.

Rooleissa

1990-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
SAG-palkitut televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Lauren Holly

Lauren Michael Holly (s. 28. lokakuuta 1963, Bristol, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa elokuvissa. Hänet muistetaan parhaiten Maxine Stewartin roolista televisiosarjassa Rooman Sheriffi. 

Lauren Holly näyttelee U-Boat – vihollisen kynsissä (In Enemy Hands) -elokuvassa, jossa näyttelee muun muassa Lost-televisiosarjastakin tuttu Ian Somerhalder.

Hän oli mukana myös televisiosarjassa NCIS Rikostutkijat, näytellen johtajaa (vuosina 2005–2008).

Holly on ollut avioliitossa kolmesti mutta eronnut. Hänellä on viimeisimmän aviomiehensä kanssa kolme adoptoitua poikaa.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Tilt

Tilt on suomalainen video- ja tietokonepeleistä kertova televisio-ohjelma. Ohjelmaa on esitetty vuodesta 1997 alkaen useilla tv-kanavilla.

Tiltin jaksoissa nähdään arvosteluja ja ennakoita peleistä ja pelaamiseen liittyvistä laitteista, pelintekijöiden haastatteluja, alaan liittyviä uutisia sekä katsaus FIGMA ry:n kokoamaan pelien TOP-10-myyntilistaan.

Ohjelmaa tuottaa helsinkiläinen Intervisio Oy.

Historia 
Tilt aloitti vuonna 1997 MTV3-kanavalla, ja juontajana oli tuolloin vielä kuuluisuuteen nousematon Jaana Pelkonen. Pelkosen jälkeen juontajaksi valittiin vuoden 2005 TiltGirl Anna-Maija Jalkanen, joka jatkoi tehtävässä kevääseen 2007. Tämän jälkeen ohjelmaa juonsi muusikon-tehtävistään tunnettu Kristiina Wheeler, joka oli aiemmin työskennellyt Tilt-pelikaupassa..

17. lokakuuta 2011 ohjelma siirtyi Jim-kanavalle, ja uutena juontajana nähtiin Miss Suomi -kisoista julkisuuteen ponnahtanut Anni Uusivirta. Ohjelmaa esitettiin maanantaisin ja pikauusinta nähtiin saman viikon lauantaina kello 17.30 alkaen.

Syksyllä 2013 Pop Media osti Tiltin verkkojulkaisun Intervisiolta. Kauppa koski ainoastaan digiliiketoimintaa, ja Intervisio jatkoi Tilt-ohjelman tuottamista.

Ohjelma siirtyi Fox-kanavalle 12. lokakuuta 2013 ja ohjelman juontajiksi tulivat Martina Kuitto ja Simo Kurki. Kuitto jatkoi juontotöitä ohjelmassa yksin sen siirryttyä Kutoselle helmikuussa 2015. Peliarvosteluissa on edelleen mukana sama peliarvostelija, joka oli jo 1990-luvun puolivälin aikoihin mukana MTV3-verkossa esitetyssä internetin nousukautta ennakoineessa Verkossa-tietokoneohjelmassa, jota taas juonsi Yleisradion Radiomafian DanceMob-tanssiohjelmasta paremmin tunnettu Alex Nieminen.

Syksyllä 2017 ohjelma siirtyy esitettäväksi Subille.

Tiltin nimen tarkka kirjoitusasu on vaihtunut useita kertoja. Se on kirjoitettu muodoissa "TiLT!", "TILT", "Tilt.tv" ja "Tilt". Syksystä 2017 alkaen ohjelma tunnetaan nimellä "Tilt 2.0".

Nettisivusto 
Tilt on televisio-ohjelman lisäksi suosittu verkkoportaali. Sivustolla voi muun muassa katsoa Tilt-jaksoja, kirjoittaa blogia, keskustella foorumeilla ja lukea arvosteluja. Sivustolta löytyy myös ilmaisia verkkopelejä.

Sivusto sijaitsi aiemmin osoitteessa Tilt.tv. Nykyisin sen osoite on Tilt.fi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tiltin virallinen sivusto

Videopeliohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Subin televisio-ohjelmat
Nelosen televisio-ohjelmat
Jimin televisio-ohjelmat
Kutosen televisio-ohjelmat
Aleksi 13

Aleksi 13 on suomalainen pukeutumisen myymäläketju. Lahtelaisen Luhtasen suvun Luhta Sportswear Companyyn kuuluvan Aleksi 13:n toimintaperiaate on olla kotimainen vastine ulkomaalaisille Suomessa toimiville muotiketjuille. Aleksi 13 myy muun muassa Mexx-, Esprit-, Ril's, O.i.s- ja 4you-tuotemerkkien vaatteita ja asusteita.

Aleksi 13 -myymälöitä oli vuonna 2013 Suomessa 27 paikkakunnalla yhteensä 34. Sen jälkeen liikkeitä alettiin sulkea tai muuttaa Luhdan muunnimisiksi myymälöiksi, tarkoituksena keskittää Aleksi 13:n toiminta pääkaupunkiseudulle.

Historiaa 
Ensimmäinen Aleksi 13 -myymälä avattiin elokuussa 1967. Vaateketjun nimi juontuu siitä, että sen ensimmäinen myymälä sijaitsi Helsingissä osoitteessa Aleksanterinkatu (tuttavallisemmin Aleksi) 13. Lippulaivamyymälä sijaitsi vuoteen 2021 saakka vuonna 1900 valmistuneessa niin sanotussa Lundqvistin liikepalatsissa, jonka suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist.

Aleksi 13 oli Jorma Ihatsun omistuksessa, kunnes hän myi sen Keskolle 1990-luvulla. L-Fashion Groupille Aleksi 13 siirtyi Keskolta vuonna 2001 yhdessä Vaatehuone-ketjun kanssa.

Uusi omistaja L-Fashion Group alkoi muuttaa Aleksi 13 -myymälöitä uuden O.i.s-ketjunsa myymälöiksi, mutta pari vuotta myöhemmin hankkeesta peräännyttiin ja myymälät muutettiin takaisin Aleksi 13 -nimisiksi. 2010-luvulla ketjua alettiin nopeasti karsia niin, että keväällä 2021 jäljellä oli enää viisi myymälää.

Myymälät 

 Helsinki
 Aleksanterinkatu 13 (suljettu 2021)
 City-käytävä (suljettu)
 Itis (muutettu Luhta-nimiseksi)
Tripla
 Espoo
 Sello
 Iso Omena
 Vantaa
 Jumbo
 Kauppakeskus Tikkuri (suljettu 2017)
 Kerava (suljettu 2014)
 Hämeenlinna (suljettu 2015)
 Joensuu: Iso Myy (suljettu 2016)
 Jyväskylä (1996–2015)
 Forum (suljettu)
 Keljon Kauppakeskus (suljettu)
 Kempele: Kauppakeskus Zeppelin (suljettu)
 Kokkola (suljettu)
 Kotka: Pasaati (muuttui Luhta Brand Storeksi 2017)

 Kouvola (2001–2013) 
 Kuopio (suljettu 2016)
 Lahti: Trio (suljettu 2015)
 Lappeenranta (suljettu 2015) 
 Lempäälä: Ideapark
 Nummela (suljettu)
 Oulu (suljettu)
 Pori: Kauppakeskus ICCO (suljettu)
 Rauma (suljettu)
 Rovaniemi (suljettu)
 Seinäjoki (suljettu 2012) 
 Tampere (suljettu)
 Tornio: Kauppakeskus Rajalla – På Gränsen (suljettu)
 Turku
 KOP-kolmio (muuttui outletiksi 2016)<ref name =ts2016/
 Skanssi (suljettu)
 Vaasa 
 HS Center (suljettu 2012)
 Kivihaantie 14 (suljettu)
 Varkaus (suljettu)
 Ylöjärvi: Kauppakeskus Elo (suljettu)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aleksi 13

Vaateliikkeet
Suomalaiset kauppaketjut
Tavaramerkit
Two Treatises of Government

Two Treatises of Government (”Kaksi tutkielmaa hallinnosta”, koko nimi Two Treatises of Government: In the former, The false Principles, and Foundation of Sir Robert Filmer And his Followers, are Detected and Overthrown. The latter is an Essay concerning the True Original, Extent, and End of Civil-Government) on John Locken poliittista filosofiaa käsittelevä teos, jonka hän julkaisi ilman tekijännimeä vuonna 1689. Se on toinen Locken pääteoksista teoksen An Essay Concerning Human Understanding ohella. Teoksen kahta tutkielmaa käsitellään usein erikseen, vaikka Locke ei julkaissutkaan niitä erillisinä. Toinen tutkielma on suomennettu nimellä Tutkielma hallitusvallasta, ensimmäistä ei ole suomennettu. Toista tutkielmaa pidetään usein klassisen liberalismin perustaviin teksteihin kuuluvana.

Locke sanoo teoksen esipuheessa, että sen tavoitteena oli oikeuttaa Vilhelm III Oranialaisen nousu Englannin valtaistuimelle mainion vallankumouksen jälkeen vuonna 1688. Nykyinen tutkimus on osoittanut, että suurin osa teoksesta on kuitenkin valmistunut jo vuosina 1679–1682. Se, että Locke olisi kirjoittanut vallankumouksen puolustuksen jo Kaarle II:n valtakaudella, asettaa teoksen hyvin radikaaliin valoon. Locke muokkasi tekstiä vielä ennen julkaisua.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Koikkalainen, Petri: Poliittisen vallan jäljillä. Niin & näin 2/1996
 Locke, John: Second Treatise of Government. Project Gutenberg. 
 Locke, John: Second Treatise of Government. 

Kirjat poliittisesta filosofiasta
1600-luvun kirjat
Hollanninkielinen Wikipedia

Hollanninkielinen Wikipedia on Wikipedian hollanninkielinen versio. Hollanninkielisessä Wikipediassa on noin  artikkelia ja se on Wikipedian kieliversioista artikkelimäärältään kuudenneksi suurin. Se perustettiin 19. kesäkuuta 2001.

Hollanninkielisen Wikipedia nopea kasvu perustuu pitkälti bottien luomiin artikkeleihin (marraskuussa 2021 hollanninkielisen Wikipedian artikkeleista noin 50 prosenttia oli luotu botilla).

Historia 
Hollanninkielisen Wikipedian 100 000. artikkeli kirjoitettiin lokakuussa 2005, 200 000. artikkeli kesäkuussa 2006, 500 000. artikkeli joulukuussa 2008, miljoonas artikkeli tammikuussa 2012, 1 500 000. artikkeli huhtikuussa 2013 ja kahdesmiljoonas artikkeli maaliskuussa 2020. Nopeinta kasvu on ollut vuoden 2013 alkupuoliskolla, jolloin uusia artikkeleita luotiin päivittäin parhaimmillaan yli 12 000.

Lähteet 

Hollanninkielinen Wikipedia
Suuri profeetta (sotaharjoitus)

Suuri profeetta-merisotaharjoitus järjestettiin Hormuzinsalmella 31. toukokuuta – 6. huhtikuuta 2006. Siinä Iran esitteli puolustusvalmiuttaan Hormuzinsalmella ja joitain uusiksi mainittuja aseita. Iranin mukaan harjoitukseen osallistui 1 500 alusta ja 17 000 sotilasta Islamilaisen tasavallan armeijasta, Islamilaisesta vallankumouskaartista, poliisista ja vapaaehtoisesta Basij-vapaaehtoismiliisistä. Iranilaislähteiden mukaan harjoitus sai brittiläiset ja yhdysvaltalaiset joukot hälytystilaan alueella.

Vuodesta 1998 alkaen ovat länsimaat järjestäneet Hormuzinsalmella Arabian Gauntlet -merisotaharjoituksen. Edellisen kerran harjoitus järjestettiin 22. maaliskuuta – 30. maaliskuuta 2005. Harjoituksen nimi oli Arabian Gauntlet 2005.

Yhdysvallat ja Iran kävivät meritaisteluja 1988. 14. huhtikuuta 1988 iranilaisten merimiinoitus miltei upotti Yhdysvaltain laivaston ohjusfregatti USS Samuel B. Robertsin. Yhdysvallat vastasi operaatio Praying Mantisilla 18. huhtikuuta hyökkäämällä Sassan-öljykentälle sekä tuhosivat Iranin laivaston fregatin Sahandin.

Suuri profeetta-harjoitusten yhteydessä julkistettiin 4. huhtikuuta 2006 uusiksi mainittuja aseita maalta tai mereltä tehtäviä tutkahavaintoja karttamaan kykenevä iranilainen lentovene, mikä olisi aseistettu ohjuksilla ja se kykenisi nousemaan ilmaan vedenpinnan läheisyyteen matalalla. Venäläisarvioiden mukaan kyse saattaa olla Ekranoplan A-90 Orljonok -tyyppisestä lentoveneestä, mikä oli jo Neuvostoliiton laivastolla.

Harjoituksen yhteydessä esiteltiin myös tehokas iranilainen Hoot-ohjus, mikä kykenee lentämään ilmassa 100 metriä sekunnissa ja meressä 25 metriä sekunnissa. Venäläisten arvioiden mukaan kyseessä saattaa olla Neuvostoliitossa kehitetty Tornado-niminen nopea torpedo, minkä kantama ei kuitenkaan ollut kuin 7 kilometriä.

Venäläisten lähteiden mukaan aseiden konstruktio on kuitenkin vanhempaa neuvostoliittolaista alkuperää ja ne ovat saattaneet ajautua Iraniin kolmansien maiden kautta.

Katso myös 

 Iranin ydinkriisi

Aiheesta muualla 

 Lentovene 
 Fort Leavenworth, Foreign military studies: The Tyranny of Time and Distance: Bridging the Pacific 

 Torpedo 
 Iran: Another Torpedo Successfully Test-Fired 

 Merisotaharjoitus 
 IRNA: Iran firmly responds to any attack: Military official

Sotaharjoitukset
Iranin asevoimat
Metyyli-tert-butyylieetteri

Metyylitertiääributyylieetteri, metyyli-tert-butyylieetteri eli MTBE (C5H12O) on metanolin ja 2-metyyli-2-propanolin eetteri. Metyylitertiääributyylieetteri on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jonka moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste –109 °C, kiehumispiste 55 °C, tiheys 0,74 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste –28 °C, itsesyttymislämpötila 375 °C ja CAS-numero 1634-04-4. Aine liukenee veteen (42 g/l 20 °C:ssa, 80 g/l 0 °C:ssa) sekä sekoittuu etanolin ja dietyylieetterin kanssa. Metyylitertiääributyylieetteristä käytetään myös nimiä tert-butyylimetyylieetteri, 
metyyli-1,1-dimetyylietyylieetteri ja 2-metoksi-2-metyylipropaani.

Metyylitertiääributyylieetteriä käytetään suuria määriä bensiinin lisäaineeksi, nostamaan oktaanilukua ja siten korvaamaan aikaisemmin käytettyä tetraetyylilyijyä. Kemiassa sitä käytetään halpana liuottimena, jolla on muihin eettereihin verrattuna se etu, ettei se muodosta räjähtäviä peroksideja. Hapan ympäristö irrottaa tertiääributyyliryhmän suhteellisen helposti, jolloin syntyy vastaava karbokationi, joka reagoi nopeasti s-buteeniksi.

Metyylitertiääributyylieetteria voidaan valmistaa 2-metyylipropeenin (C4H8) ja metanolin (CH3OH) reagoidessa keskenään katalyytin kanssa.

Yhdysvalloissa ei ole vaadittu kovin kestäviä bensiinitankkeja huoltamoille, joten MTBE:tä on siellä päässyt vuotamaan pohjaveteen. MTBE ei ole erityisen myrkyllinen tai syöpävaarallinen, ainakaan bensiinin muihin ainesosiin verrattuna, mutta se pilaa pohjaveden maun ja tuo siihen epämiellyttävän hajun. Lisäksi eetterinä se liukenee veteen paremmin kuin muut bensiinin ainesosat, joten se kulkeutuu pitemmälle. Siksi Yhdysvalloissa MTBE:stä on tehty poliittinen kysymys ja se on esimerkiksi kielletty kokonaan Kaliforniassa.

Katso myös 
Etyylitertiääributyylieetteri, ETBE, (C6H14O)
Tertiääriamyylimetyylieetteri, tert-amyylimetyylieetteri, TAME, (C6H14O)

Aiheesta muualla 

 EFOA

OVA-ohje: Metyyli-tert-butyylieetteri
PubChem: Methyl tert-butyl ether 
KEGG: Methyl tert-butyl ether 
ChemBlink: tert-Butyl methyl ether 
Icis: Methyl Tertiary Butyl Ether (MTBE) CAS No: 1634-04-4  

Eetterit
Liuottimet
Polttoaineet
Basij

Basij (, virallisesti Basij-e Mostaz'afin, kirjaimellisesti "Riistettyjen liikekannallepano") on iranilainen puolisotilaallinen miliisi, joka perustettiin Ajatollah Khomeinin Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen vuonna 1979.

Tämän kansanjärjestön tehtävänä on mm auttaa kansallisen turvallisuuden varmistamisessa ja lain valvonnassa. Basijin tehtävänä on myös sosiaalinen palvelu, uskonnollisten julkisten juhlien järjestäminen. Kuuluisaksi basij on tullut moraalipoliisina toimimisesta ja toisinajattelijoiden kiinniotoista. Basij on järjestön nimi, basiji järjestön jäsenen nimi.

Irakin-Iranin sodassa Basij toimi vapaaehtoisena joukkona, jonka jäsenet saivat mainetta ja kunniaa Iranissa uhrautuvalla toiminnallaan taistelukentällä. Basij toimi Iranin vuoden 2009 mielenosituksia vastaan. Joka kaupungissa on oma Basij, jota paikallinen papisto johtaa.

Basijin jäsenmäärästä on hyvin erilaisia arvioita. Iranilaiset puhuvat mielellään 20 miljoonasta jäsenestä, mikä oli Khomeinin tavoite. Ulkopuoliset ovat arvioineet basijien määräksi 400 000. Vuonna 2005 yhdysvaltalainen tutkimuslaitos arvioi Iranissa olevan 90 000 aktiivista basijia ja 300 000 reservissä.

Basijin synty 
Ajatollah Khomeini määräsi marraskuussa 1979 luomaan ei-asevelvollisuusikäisitä miehistä ja naisista laajan kansanarmeijan. Khomeini ajatteli luovansa näin voittamattoman jopa 20 miljoonan armeijan.

Basij Irakin-Iranin sodassa 
Irakin-Iranin sodassa Basijin alla rintamalle meni 12-vuotiaita poikia ja yli 80-vuotiaita vanhuksia shiioille ominaisen uskonnollisen marttyyri-aatteen ja isänmaallisuuden innoittamana. Basijiin värvättiin tiedotusvälinekampanjoin ja kouluvierailuin.
Sodassa basijit olivat urheita ja uhrautuvia. Basijit kävelivät kuuluisissa ihmisaaltohyökkäyksissä räjäyttämään ruumiinpainollaan miinakentät tai suoraan päin vihollisen tulta.

Basijien on sanottu pitäneen kaulassaan muovisia paratiisin avaimia. Sodassa on arvioitu kuolleen jopa satatuhatta basijia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Global Security 

Iranin asevoimat
Puolisotilaalliset järjestöt
SKA Pietari

SKA Pietari (), ent. SKA Leningrad, on venäläinen ammattilaistason jääkiekkoseura Pietarissa. Kirjainlyhenne  tarkoittaa armeijan urheiluseuraa (). Joukkue pelaa Mantereen jääkiekkoliigan (KHL) läntisen lohkon (konferenssin) Bobrov-divisioonassa. Kotihallina on Pietarin jääpalatsi.

Seura perustettiin 1946 nimellä DO Kirov Leningrad, jossa DO tarkoittaa S. M. Kiroville nimetty upseeritaloa (). Vuonna 1934 murhattu Sergei Kirov oli Leningradin ja sitä ympäröineen Leningradin alueen kommunistijohtaja.

Seura voitti Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarjassa kahdesti pronssia, kausina 1970–1971 ja 1986–1987. KHL:ssä SKA on voittanut Gagarin Cupin vuosina 2015 ja 2017.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 18. marraskuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Varapresidentti: Roman Rotenberg 
 Apuvalmentaja: Aleksei Babintsev 
 Apu- & Kehitysvalmentaja: Daniel Bochner 
 Apuvalmentaja: Jevgeni Koreškov 
 Apuvalmentaja: Albert Lestšjov 
 Apuvalmentaja: Konstantin Šafranov 
 Apuvalmentaja: Sergei Zubov 
 Maalivahtivalmentaja: Pavel Orlov 
 Maalivahtivalmentaja: Stefan Persson 
 Videovalmentaja: Pavel Šagal 
 Fysiikkavalmentaja: Artjom Nehoroših 
 Fysiikkavalmentaja: Aleksandr Trošin 
 Huoltopäällikkö: Nikolai Kuhotkin 
 Huoltopäällikkö: Konstantin Rogatin 
 Huoltopäällikkö: Aleksandrs Siskovics 
 Puheenjohtaja & Presidentti: Gennadi Timtšenko 
 Toimitusjohtaja: Andrei Totšitski 
 Joukkueenjohtaja: Mihail Kravets 

Valmentajat , johto

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto

Venäläiset KHL-seurat
Pietarin urheilu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Qešm

Qešm (, ) on Iranille kuuluva Hormuzinsalmen suurin saari. Saaren pinta-ala on 1 491 km² ja asukasluku on noin 125 000.

Maantiede

Qešm on Hormuzinsalmen suurin saari. Sen pinta-ala on 1 491 km². Kooltaan se vastaa siis suurin piirtein Bahrainia. Pituutta saarella on noin 122 km ja leveyttä keskimäärin 18 km. Saari kulkee pituussuunnassa lähes Iranin rannikon maiksesti. Bandar Abbas sijaitsee saarta mantereesta erottavan Ḵurānin- eli Clarencesalmen toisallea puolella noin 22 km pohjoiseen. Saaren korkein kohta on 406 metriä korkea Kīš Kūh.

Saarella on kolme kaupunkia, Qešm, Lâft ja Basaidu. Pienempiä kyliä on 57. 

Suurin osa saaresta on kuivaa, mutta sillä on kuitenkin lähteitä. Saaren länsisoassa sijaitsee suuri suoladoomi. Saaren rannikolla on suuri mangroverämeikkö. Mangrovet ovat pääasiassa lajia Avicennia marina.

Historia

Qešm mainitaan lähteissä antiikin ajoilta. Nearkhos maintisee saaren nimellä Oaracta. Saarella sanottiin olevan Eruthrasin hauta ja sen mukaan annettiin Arabianmeren vanha nimi Erythreanmeri. Osana Persiaa saari oli ilmeisesti Kermānin alainen. Islamin saapumisen jälkeen se liitettiin kuitenkin Fārsin alueeseen. 

Hormuzin hallitsija Baha al-Din Ayaz siirsi hovinsa Qešmille vuonna 1301 mongolien tekemän hyökkäyksen jälkeen. Saari kuului tästä lähtien Hormuzin kuningaskuntaan. Saarelta vietiin juomavettä Hormuzille ja se myös itsessään kehittyi tärkeäksi kauppapaikaksi. Portugalilaisen Ruy Freire de Andraden joukot valtasivat saaren vuonna 1621. Portugalilaiset tunsivat sen erilaisin kirjoitusasuin nimillä Queiximi tai Broco. Portugalilaiset rakennuttivat linnoituksen, joka kukistui Englannin Itä-Intian kauppakomppanian tukemassa persialaisten hyökkäyksessä vuonna 1622. Yksi taistelussa kuolleista englanitilaisista oli naparetkeilijä William Baffin. Portugalilaiset tekivät kuitenkin saarelle vielä myöhemmin ryöstöretkiä, jollaisia alkoivat tehdä myös alankomaalaiset. 

Portugalilaisten ja alankomaalaisten jälkeen vallasta saarella kamppailivat persialaiset, paikalliset hallitsijat ja Oman. 

Saaren talous hyötyi huomattavasti Irakin–Iranin sodan seurauksena, sillä Iranissa suuri osa laivaliikenteestä ohjattiin Persianlahden kärjen satamista lahden suuta kohti. Saari yhdistettiin mantereeseen 2,5 kilometriä pitkällä sillalla ja sittemmin on kaavailtu myös Qešmin kaupungin sataman laajentamista.

Väestö
Qešmin asukasluku on noin 125 000. Paikallinen historiallinen väestö voidaan jakaa suurin piirtein kolmeen ryhmään, saaren alkuperäisasukkaisiin (qešmi), myöhemmin saapuneisiin arabeihin ja Bandar Abbasin seudulta muuttaneisiin persialaisiin (bandari). Alkueräinen väestö puhuu omaa persialle sukua olevaa murrettaan. Kaikki kolme ryhmää ovat pääasiassa sunnalaisia. Etenkin 1970-luvulta lähtien saarelle on tullut muuttajia myös muualta Iranin mannermaalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin saaret
Persianlahti
Seersucker (ohjus)

Seersucker (palttinapintainen silkkikangaslaatu, shirushaker; maitoa ja sokeria) on merimaaliohjuksena käytettävä kiinalainen ohjus Haiying HY-2 "Merikotka" (CSS-C-3), Silkwormin seuraaja. Sen kantama on 96 kilometriä ja se kuljettaa 513 kilogramman taistelukärjen.

Niitä uskotaan olevan mm. Iranilla noin 100 kappaletta noin kymmenessä paikassa.

Aiheesta muualla
HY-2

Meritorjuntaohjukset
Maailman lehdistönvapauden päivä

Maailman lehdistönvapauden päivä on kansainvälinen vuosipäivä, jota vietetään lehdistönvapauden kunniaksi. Päivää vietetään vuosittain 3. toukokuuta, joka on Windhoekin julistuksen vuosipäivä.

Päivän viettämisestä päätti Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous vuonna 1993 Unescon aloitteesta.

Lehdistönvapauden päivä tarjoaa tilaisuuden juhlistaa lehdistönvapauden perusperiaatteita, arvioida lehdistönvapauden tilaa maailmassa, puolustaa median riippumattomuutta hyökkäyksiä vastaan sekä muistaa journalisteja, jotka menettivät henkensä tehdessään työtään. Vuosipäivällä muistutetaan myös hallituksia tarpeesta kunnioitaa sitoutumistaan lehdistönvapauteen, ja median ammattilaisia kehotetaan miettimään lehdistönvapauteen ja ammattietiikkaan liittyviä kysymyksiä.

Lehdistönvapauden päivänä järjestetään kansainvälinen konferenssi, jossa keskustellaan lehdistönvapautta uhkaavista haasteista ja journalistien turvallisuudesta. Vuoden 2022 konferenssin teemana on "journalismi digitaalisen piirityksen kohteena".

Lehdistönvapauden päivänä jaetaan Guillermo Canon maailman lehdistövapauden palkinto henkilölle tai järjestölle, joka on edistänyt tai puolustanut lehdistönvapautta.

Lähteet

Ihmisoikeudet
Yhdistyneiden kansakuntien päivät
Lehdistö
The Stooges (albumi)

The Stooges on samannimisen rockyhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1969. Albumi ei saanut julkaisuaikanaan suosiota, mutta ajan mittaan se on noussut klassikoksi kuten yhtyeen myöhemmätkin albumit. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "1969" ja "I Wanna Be Your Dog". Albumin tuotti The Velvet Undergroundista tuttu John Cale, joka soittaa myös alttoviulua levyllä.

Albumista julkaistiin vuonna 2005 uusi versio, joka sisältää toisen levyn, jossa on mm. demoversioita albumin kappaleista.

Kappalelista

A-puoli

"1969" - 4:05
"I Wanna Be Your Dog" - 3:10
"We Will Fall" - 10:15

B-puoli

"No Fun" - 5:15
"Real Cool Time" - 2:29
"Ann" - 3:00
"Not Right" - 2:49
"Little Doll" - 3:21

Vuoden 2005 uudelleenjulkaisun bonus-CD

No Fun (alkuperäinen John Calen miksaus)
1969 (alkuperäinen John Calen miksaus)
I Wanna Be Your Dog (alkuperäinen John Calen miksaus)
Little Doll (alkuperäinen John Calen miksaus)
1969 (vaihtoehtoinen laulu)
I Wanna Be Your Dog (vaihtoehtoinen laulu)
Not Right (vaihtoehtoinen laulu)
Real Cool Time (vaihtoehtoinen laulu)
Ann (kokonainen versio)
No Fun (kokonainen versio)

Singlet

I Wanna Be Your Dog (1969)
1969 (1969)

Kokoonpano

 Iggy Pop - laulu
 Dave Alexander - basso
 Ron Asheton - kitara, laulu
 Scott Asheton - rummut
 John Cale - alttoviulu

Aiheesta muualla

 Desibelin levyarvostelu

Vuoden 1969 albumit
Vuoden 1969 esikoisalbumit
The Stoogesin albumit
John Calen tuottamat albumit
Pietari I:n saari

Pietari I:n saari () on saari Bellingshauseninmerellä noin 450 kilometrin päässä Etelämantereen rannikolta. Sen pinta-ala on 156 km² ja suuri osa siitä on jäätikön peitossa. Meri saaren ympärillä on suuren osan vuodesta ahtojään peittämää. Saari kuuluu Norjan Etelämantereella vaatimaan alueeseen.

Maantiede 

Pietari I:n saari sijaitsee Bellingshauseninmerellä noin 450 kilometrin päässä Etelämantereen rannikosta. Saari on tuliperäinen ja pinta-alaltaan 156 km². Noin 95 % saaresta on jäätikön peitossa. Rannikolla on jyrkkiä kallioita ja jääseinämiä, joilla on korkeutta noin 40 metriä. Maihinnousu veneellä on mahdollista vain kolmella eri paikalla. Saaren korkein kohta on Lars Christensentoppen 1 640:n metrin korkeudessa. Saarta ympäröi suurimman osan vuodesta paksu ahtojää.

Saaren kasvillisuus koostuu ankarassa säässä selviytyvistä jäkälistä ja sammalista. Saarella pesii muutamia merilintuja. Sen kallioilla pesii etelänmyrskylintuja. Muualla on muutamia jääpingviinien ja myssypingviinien pesimäpaikkoja. Saaren rannoilla ja etenkin ympäröivällä merialueella on runsaasti hylkeitä. Yleisimpiä lajeja ovat krillihylje ja merileopardi.

Historia 

Pietari I:n saaren löysi Thaddeus von Bellingshausen tammikuussa 1821 ja hän nimesi saaren Venäjän keisari Pietari Suuren mukaan. Bellingshausen jäi ahtojään takia 25:n kilometrin päähän saaresta. 90 vuotta myöhemmin Jean Charcot pääsi noin viiden kilometrin päähän saaresta ja vahvisti samalla sen olemassa olon. Norjalainen Eyvind Tofte purjehti saaren vierestä tutkimusmatkallaan vuonna 1926–1927, mutta hänkään ei päässyt nousemaan maihin.

Ensimmäisenä saarelle nousi maihin vuonna 1929. Norjalainen laivanvarustaja Lars Christensen oli rahoittanut vuonna 1928 norjalaisen tutkimusretkikunnan , jolla oli valtuudet vallata kaikki löydetyt uudet maat Norjan kuningaskunnan nimissä. Norvegia-tutkimuskuntaa johtivat tohtori Ola Stadt ja kapteeni Nils Larsen. Tutkimusretkikunta nousi maihin saarella 2. helmikuuta 1929 ja saari julistettiin kuuluvaksi Norjaan seremoniassa Framnesoddenissa. Retkikunta suoritti myös joitakin tutkimuksia ja tulevia retkikuntia varten rakennettiin pieni maja. Maja on virallisesti historiallinen kohde, vaikkakin se on sittemmin tuhoutunut ankarien olosuhteiden takia. Larsen vieraili saaren tuntumassa uudelleen vuonna 1931, mutta ei päässyt tällä kertaa maihin. Norjassa saari liitettiin valtioon kuninkaallisella julistuksella toukokuussa 1931 ja maaliskuussa 1933 siitä tehtiin Norjan alusmaa. Hylkeenpyynti saarella kiellettiin samaan aikaan Bouvet’nsaaren kanssa vuonna 1935.

Toisen kerran saarelle noustiin maihin vasta helmikuussa 1948.  Nils Larsen johti tutkimusretkikuntaa Brategg-aluksella. Retkikunta teki tutkimuksia kolmen päivän ajan, jolloin jäätilanne pakotti heidät lähtemään. Saarelle rakennettiin uusi maja, joka tuhoutui nopeasti edellisen tapaan. Sittemmin saarella on vieraillut satunnaisesti tieteilijöitä ja matkailijoita.

Lähteet 

Antarktiset saaret
Euroopan unionin jäsenvaltioiden erityisalueet
Norjan saaret
Deva

Deva (, ) on kaupunki Romanian Transilvaniassa Mureșjoen varrella. Kaupungissa on noin 61 000 asukasta (2011), ja se on Hunedoaran piirikunnan pääkaupunki.

Historia
Devan paikalla oli antiikin aikaan linnoitus nimeltään Singidava. Kaupungin nimen uskotaan tulevan daakialaisesta sanasta dava, joka tarkoittaa linnoitusta. Toisen teorian mukaan nimen on antanut roomalaisten legioona Legio II Augusta, joka siirrettiin Devaan Castrum Devasta, nykyisestä Chesteristä.

Kirjallisia todisteita kaupungin olemassaolosta on ensimmäisen kerran vuodelta 1269. Voivodi János Hunyadin johdolla Devasta tuli tärkeä sotilaallinen ja hallinnollinen keskus. Osmanit tuhosivat sen osittain 1550, ja myöhemmin se korjattiin ja linnoitetta laajennettiin. Prinssi Gábor Bethlen muunsi vuonna 1621 Magna Curian palatsin renessanssityyliseksi.

Kaupunki siirtyi Itävalta-Unkarilta Romanialle ensimmäisen maailmansodan jälkeen.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Webcam

Romanian kaupungit
Ilmarako

Ilmarako () on pieni reikä kasvin lehden pinnassa. Kaasujen vaihto ilman ja lehden välillä tapahtuu ilmarakojen kautta. Päivän aikana, kun on valoisaa, hiilidioksidi menee sisään ja vesihöyry poistuu. Ilmaraot eivät ole vain reikiä, vaan ne liikkuvat. Illalla, kun aurinko laskee eikä enää ole riittävästi valoa fotosynteesiä varten, ne sulkeutuvat. Ne sulkeutuvat myös, jos on kuiva ilma tai kuiva maa, koska yksi prioriteetti kasvilla on veden säästö. Toinen prioriteetti on, että hiilidioksidia on riittävästi, jotta fotosynteesi ei hidastu.

Ilmarakoja voi olla jopa satoja yhtä neliömillimetriä kohti. Siten yhdessä lehdessä voi olla miljoonia ilmarakoja. Jokainen ilmarako on suorasti herkkä valolle, hiilidioksidille, vesihöyrylle, lämpötilalle ja kasvihormonille, ja epäsuorasti herkkä myös juuriston olosuhteille.

Kasveilla on sisäinen kello, ja kello vaikuttaa myös ilmarakojen toimintaan. Jos kasvi siirretään lampun alle, ilmaraot sulkeutuvat illan aikana ja avautuvat uudelleen aamulla, vaikka valoa on koko ajan. Jos kasvi siirretään pimiöön, ilmaraot avautuvat aamun aikana. Jos on valoa, ne eivät sulkeudu täydellisesti. Jos on pimeä, ne avautuvat vain osittain.

Ilmaraossa on reikä ja kaksi solua sen ympärillä. Nämä kaksi ”huulisolua” liikkuvat, ja niiden tilavuus ja muoto muuttuvat. Yleistä on, että ilmaraot sijoittuvat vain lehden ”abaxial” ala-pinnalle, tai molemmalle pinnoille lajista riippuen.

Veden haihdunta vaikuttaa myös lehden lämpötilaan, koska veden haihduttaminen kuluttaa energiaa.

Ilman sulkeutuvia ilmarakoja kasveja olisi vain kosteilla paikoilla. Voimme nähdä ne vain mikroskoopin avulla, mutta ilmaraot vaikuttavat metsän ja viljan kasvuun ja siihen, miten säännöllisesti puutarhaa on kasteltava.

Lähteet

 Grace J. (1983) Plant-atmosphere relationships. Chapman and Hall, London. ISBN 0-412-23180-8.
 Jarvis P. G., Mansfield T. A. (1981) Stomatal Physiology. Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0-521-23683-5 (HB) ISBN 0-521-28151-2 (PB)
 Meidner H., Mansfield T. A. (1968) Physiology of Stomata. McGraw-Hill, London.
 Taiz L., Zeiger E. (2002) Plant Physiology (3rd edition). Sinauer, Sunderland. ISBN 0-87893-823-0.
 Weyers J., Meidner H. (1990) Methods in Stomatal Research. Longman, Harlow. ISBN 0-582-03483-3.
 Willmer C., Fricker M. (1996) Stomata (2nd edition). Chapman and Hall, London. ISBN 0-412-72500-2 (HB), ISBN 0-412-57430-6 (PB).

Aiheesta muualla 

Helsingin yliopisto, Metsätieteiden laitos, Hiilipuu: Ilmaraon toiminta

Yhteyttäminen
Kasvianatomia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Perhonen (täsmennyssivu)

Perhonen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 perhoset (Lepidoptera), hyönteisluokka
 perhosuinti, uintitekniikka
 Perhonen, Jane-yhtyeen albumi vuodelta 2005
 Perhonen, Paula Koivuniemen kokoelma-albumi vuodelta 1995
 Perhonen (Le Papillon), Philippe Muylin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 2002
 Perhonen sukunimenä:
 Samu Perhonen (s. 1993), jääkiekkoilija
 kuvitteellisia henkilöitä:
 Nelli Perhonen, Risto Räppääjän ystävä.
In the Sign of Evil

In the Sign of Evil on saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin debyytti-EP, joka julkaistiin vuonna 1984. EPtä pidetään yleisesti ottaen yhtenä merkittävimmistä thrash metal -julkaisuista.

Kappalelista

Alkuperäinen 

 "Outbreak of Evil" (san: Angel Ripper & Metal Giant, musiikki: Sodom) – 4:48
 "Sepulchral Voice" (san: Angel Ripper, musiikki: Sodom) – 4:31
 "Blasphemer" (san: Angel Ripper, musiikki: Sodom) – 3:05
 "Witching Metal" (san: Aggressor, musiikki: Sodom) – 3:13
 "Burst Command 'til War" (san: Angel Ripper, musiikki: Sodom) – 3:36

In the Sign of Evil + Obsessed by Cruelty 

 "Intro" – 0:14 *
 "Outbreak of Evil" – 4:48
 "Sepulchral Voice" – 4:31
 "Blasphemer" – 3:05
 "Witching Metal" – 3:13
 "Witching Metal (Outro)" – 0:38 *
 "Burst Command 'til War" – 3:36
 "Outro" – 0:15 *
Tähdellä merkityt löytyvät myös alkuperäisestä julkaisusta, mutta niitä ei ole vain merkitty.

Erikoisjulkaisut

 12" Picture Disc (vinyyli), 1000 kappaleen painos, uusiojulkaisu vuodelta 2005 Vinyl Maniacsin kautta
 In the Sign of Evil + Obsessed by Cruelty (CD)
 In the Sign of Evil + Obsessed by Cruelty / Persecution Mania (CD), julkaistu vuonna 2000

Kokoonpano

 Tom Angelripper – basso, laulu
 Chris Witchhunter – rummut
 Grave Violator – kitara

Vuoden 1984 EP:t
Sodomin albumit
Expurse of Sodomy

Expurse of Sodomy on saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin toinen EP, joka julkaistiin vuonna 1987.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Tom Angelripper – basso, laulu
 Chris Witchhunter – rummut
 Frank Blackfire – kitara

Vuoden 1987 EP:t
Sodomin albumit
Cashmir

Cashmir oli keravalainen rockyhtye, joka oli koossa 1990-luvulta aina vuosituhannen vaihteeseen asti, minkä jälkeen se on pitänyt hiljaiseloa. Yhtyeen jäsenet olivat laulaja Pekka Heino, rumpali Löysä Johansson (joka on sittemmin soittanut myös Jani Wickholmin taustayhtyeessä), kitaristi Jani Eskelinen, basisti Toni Pohjonen ja kosketinsoittaja Tomppa Nikulainen. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat Suurella Sydämellä -kisan voittanut ”Marvel” sekä ”Mindless Time” ja ”Streets of Common People”. Yhtye julkaisi Atominus Records -levy-yhtiön kautta yhden pitkäsoiton, vuonna 1997 ilmestyneen Cashmirin.

Suomalaiset rockyhtyeet
Zen-puutarha

Zen-puutarhaksi () kutsutaan japanilaista puutarhaa, jonka tärkeimpinä elementteinä ovat sora, hiekka, kivet ja toisinaan myös ruoho tai muut elolliset elementit. Tyypillisesti kuivaan puutarhaan eivät kuulu kukkivat kasvit tai puut, sammalta sen sijaan käytetään kyllä. Myös seisova ja virtaava vesi puuttuvat tästä puutarhatyypistä - niiden sijasta vesiaiheita kuvataan usein soran ja kivien asettelulla.

Länsimaissa käytetty nimitys "Zen-puutarha" tulee ajatuksesta, että puutarha olisi tarkoitettu japanilaisten  munkkien meditaatiopaikaksi. Japaninkielinen nimi kääntyy kuitenkin "Kuiva puutarha", niitä on muuallakin kuin temppelien yhteydessä ja vastaavasti  zen-temppelien yhteydessä on monenlaisia puutarhoja. Tyypillinen meditaatioasento on kasvot kohti seinää, ei puutarhaa.

Rauhoittumisen apuvälineinä voidaan käyttää myös pienoispuutarhoja (vertaa bonsai-puihin). Pienoispuutarha on pieni hiekkarasia, jossa on joitakin kauniinmuotoisia kiviä sekä pienikokoinen harava. Mieli tyyntyy ja meditaatioon keskittyminen helpottuu, kun hiekkaan haravoi kuvioita pienoisharavalla tai sormilla. 

Tunnetuin zen-puutarha on Ryōan-jin eli Rauhallisen lohikäärmeen temppelin yhteydessä Kioton luoteispuolella. Sen mukaan zen-puutarhoja kutsutaan usein nimellä ryōan-ji tai karesansui (kuiva puutarha).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Zen Garden 

Japanilainen arkkitehtuuri
Puutarhasuunnittelu
Buddhalainen taide
Musta Pekka

Musta Pekka () on sarjakuvahahmo, joka on saavuttanut mainetta laajalti Mikki Hiiren ja Aku Ankan arkkivihollisena, hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1925. 

Alun perin Musta Pekka tunnettiin nimellä Jopi Jalkapuoli (), mutta 1940-luvulla tekijät eivät halunneet enää kuvata ilkimyksenä invalidia, kun kotirintamalle oli alkanut palata lukuisia toisen maailmansodan invalidisoimia sotilaita. Myöhemmin piirtäjät väittivät, että puujalka otettiin pois koska piirtäessä oli aina vaikeaa muistaa kumpi jalka oli puinen. Muutaman kerran sarjakuvissa on esitetty, että jalka on yhä tekojalka.

Ilmeisesti poliittisen korrektiuden takia alkujaan Yhdysvalloissa lopetettiin Black Pete -nimityksen käyttäminen. Hahmosta tehtiin pelkkä Pete, ja vanhojen sarjakuvien uusintapainosten puhekuplissa "black" on korvattu täytesanoilla. "Big Bad Pete" on nykyisin usein käytetty nimitys Black Pete -hahmolle. Suomessa vuonna 2006 ensimmäistä kertaa näytetyissä Mikki Hiiren kerhotalo -tietokoneanimaatioissa Musta Pekka on enää pelkkä Pekka.

Mustan Pekan heilan nimi on Hertta.

Piirrossarjat ja elokuvat

Hopon poppoo
Hopon poppoo -sarjassa Mustaa Pekkaa kutsutaan pelkästään Pekaksi ja hänellä on sarjassa myös perhe: vaimo Petra, kaksi lasta (PP ja Pipsa) sekä koira nimeltä Ärjy. Pekka on Hessu Hopon naapuri ja keksii aina uusia liikeideoita rahan saamiseksi ja autojen myymiseksi. Pekka omistaa käytettyjen autojen liikkeen ja esittää rehtiä autokauppiasta, vaikka myy huonoja autoja. Pekka ei pidä Hessusta, mutta silloin tällöin ottaa hänet liikekumppanikseen ja ottaa 75 % tuotoista.

Mikin klubi ja Mikin ketkuteatteri

Pekka esiintyi monta kertaa piirrossarjassa Mikin klubi ja omisti klubin. Mikillä oli silti päätösvalta klubilla ja Pekka omistaisi koko klubin vain jos klubi maksaisi vuokran ja talossa olisi yleisö. Mikki antoi Pekan kerran johtaa klubia ja tämä palkkasi henkilökunnaksi pahiksia: juontajana oli Pekka, juorujen kertojana Päätön ratsumies, piirrettyjen avaajana Iso paha susi, vieraiden vastaanottajana Jafar ja pöytävaraajana Ursula. Pekka kuitenkin erotti kaikki työntekijät ja luovutti klubin takaisin Mikille.

Mikin ketkuteatteri -elokuvassa Pekka otti muiden pahisten kanssa klubin haltuunsa. Toimintaa johtivat Jafar, kapteeni Koukku, Haades, Ursula ja Cruela de Vil. Pekka pakeni klubilta muiden ketkujen kanssa kun Mikki vangitsi Jafarin tämän taikalamppuun.

Mikki, Aku ja Hessu: Kolme muskettisoturia 
Kolme muskettisoturia -elokuvassa Pekka toimi Ranskan muskettisoturien kapteenina ja halusi päästä Ranskan kuninkaaksi kuningatar Minnin paikalle. Apunaan hänellä oli luutnantti Heluna ja Karhukopla. Kun kuningatar Minni halusi turvamiehensä, Pekka teki Mikistä, Akusta ja Hessusta musketöörejä. Kun Karhukopla epäonnistui kuningattaren kidnappaamisessa, Pekka aikoi nitistää Mikin, Akun ja Hessun yksi kerrallaan. Pekka kuitenkin epäonnistui tässä ja kärsi nöyryyttävän tappion näitä vastaan.

Kuvitteelliset kissat
Kuvitteelliset rikolliset
Mikki Hiiri -sarjakuvan hahmot

de:Liste der Bewohner Entenhausens#Kater Karlo