joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pekoni

Pekoni on suolattua ja savustettua siansivua (sian kylkeä, kylkisiivua), joka tavallisesti on leikattu ohuiksi viipaleiksi tai kuutioiksi.

Pekoni on erityisen suosittua Yhdysvalloissa.

Markkinoilla on pekonin makuista jäätelöä, vodkaa, donitseja ja hammastahnaa, sekä pekonin tuoksuista liukuvoidetta ja vegaanista pekonisuolaa.

Pekonia on syöty jo antiikin Roomassa. Roomalaiset käyttivät pekonista nimeä ”Petaso”. Bacon-sana lainattiin englantiin Ranskasta, missä bacon tarkoittaa suolattua siansivua (bakko = kinkku). Ensimmäisen pekonitehtaan avasi 1770-luvulla John Harris  Whiltshiressä Englannissa. Whiltshire on edelleen pekonin “pääkaupunki” Englannissa. Ensimmäisen kuluttajapakatun, valmiiksi viipaloidun pekonin esitteli 1920-luvulla Oscar Mayer Amerikassa.

Kypsennys 
Tavallisimmat tavat kypsentää pekoni ovat paistaminen, grillaaminen, savustaminen, kuivaaminen ja höyrykypsentäminen. Suomessa pekonin yleisin valmistustapa on paistaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sianliha
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikrovaltio



Mikrovaltio on pieni alue, joka on julistettu itsenäiseksi valtioksi esimerkiksi taiteen harjoittamiseksi tai poliittisten mielipiteiden ilmaisemiseksi.

Mikrovaltiot eroavat todellisista itsenäisyysliikkeistä. Ne ovat tyypillisesti tarkoitusperiltään erikoisia ja lyhytaikaisia hankkeita, jotka on perustanut yksittäinen henkilö tai pieni ryhmä ihmisiä. Jotkut mikrovaltiot hankkivat tuloja myymällä tuotteita internetissä.

Tunnettuja mikrovaltioita ovat muiden muassa Ladonia, Liberland, Nova Roma, Molossian tasavalta, Sealand, Neue Slowenische Kunst sekä Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands. Eräs Suomen alueelle perustettu mikrovaltio oli Ari Peltosen perustama Valtio.

Helsingissä järjestettiin maailman ensimmäinen mikrovaltioiden huipputapaaminen 2003. Tapahtuman järjesti Muu ry yhdessä nykytaiteilijoiden Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen kanssa. Paikalle osallistuivat Sealand, Transnational Republic, Neue Sloweniche Kunst, Elgaland Vargaland ja Ladonia. Tapaamisen aikana perustettiin uusi mikrovaltio, The State of Sabotage.

Katso myös 
 Kääpiövaltio

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Mikrovaltiot Wikia, suomenkielinen wiki mikrovaltioista
Kilroy

Kilroy-sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa vuosina 1953–1954. Sitä julkaistiin 32 numeroa. Lehti ilmestyi maanantaisin vuorotellen Kädet ylös! -lehden kanssa. Kumpaakin lehteä julkaisi Suomessa Tähti-Sarjat.

Samoihin aikoihin ilmestyi useita muita suosittuja italialaisia sarjakuvia Suomessa kuten Tex Willer (ilmestyy yhä Suomessa), Villi Länsi, Viidakko ja Gordon Jim. Ne olivat liuskakokoisia (). Kilroy oli kooltaan niitä suurempi (noin A5).

Italiassa sarja ilmestyi 1946–1951 nimellä Amok. 1940-luvulla amerikkalaisilta kalskahtavat tekijänimet ovat varmaankin lisänneet sarjakuvan "hienoutta" vähän samaan tapaan kuin 1960-luvulla italowesterneissä. II maailmansodan aikaan ympäri maailmaa levisi amerikkalaisten sotilaiden mukana iskulause ja seinäteksti: "Kilroy was here!"

Kilroyn juonet olivat pulp-tyyliä ja se oli selvästi saanut vaikutteita Mustanaamio-sarjakuvasta. Kilroyn rakastettu oli nainen nimeltä Nikita. Lemmikkinään hänellä oli pantteri Kyo ja apurinaan lehtimies Bill. Tarinat sisälsivät paljon toimintaa ja eksoottisia paikkoja.

Antonio Canale (alias Tony Chan) ja Cesare Solini (alias Phil Anderson) ovat sarjakuvan alkuperäiset luojat. Canale piirsi myös Suomessakin julkaistua sarjakuvaa Agentti 13.

Ruotsissa Kilroy oli aikoinaan hyvin suosittu. Siellä sitä yritettiin viimeksi julkaista 1970-luvulla tavallisen sarjakuvalehden kokoisena, mutta suosio ei enää ollut entisensä. Piirtäjänä oli Francisco Cueto. Myös Rolf Gohs on piirtänyt Kilroyta Ruotsissa.

Kilroy 1953-1954 Suomessa:
 1/1953  Naamiomies
 2/1953  Poliisit tulevat 
 3/1953  Edmean kosto 
 4/1953  Jaavalaiset salakuljettajat 
 5/1953  Kohtaus kuoleman kanssa 
 6/1953  Taikajuoma 
 1/1954  Temppeli ja Itämaan kuu 
 2/1954  Kalliosaarella 
 3/1954  Viisi lohikäärmettä 
 4/1954  Rampa mies 
 5/1954  Katala Punjab 
 6/1954  Viidakko palaa 
 7/1954  Nikita vaarassa 
 8/1954  Saavuttamaton aarre 
 9/1954  Krollin yllätys 
 10/1954 Kilroy vankina 
 11/1954 Taistelu jatkuu 
 12/1954 Kyon kosto 
 13/1954 Kauhujen talo 
 14/1954 Skorpionit 
 15/1954 Senaattori Topper 
 16/1954 Skorpioniliiga 
 17/1954 Salaperäinen luola 
 18/1954 Käärmeet 
 19/1954 Mustekala 
 20/1954 Roiston loppu 
 21/1954 Sähkökammiossa 
 22/1954 Suihku 
 23/1954 Raivoisa Kilroy 
 24/1954 Räjähdys 
 25/1954 Salaperäinen valtias 
 26/1954 Pelastus

Aiheesta muualla 
 Kilroy-lehden kannet ja Kilroy, Moog Konttinen
 Antonio Canale
 Amok
 Fumetto Amok
 Cesare SOLINI (Phil Anderson)

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
Italialainen sarjakuva
Supersankarisarjakuvat
Sarjakuvahahmot
Supersankarit
Widsith

Widsith on 144:stä säkeestä koostuva runo, joka on kirjoitettu muinaisenglanniksi. Runo alkaa erisnimeksi ymmärretyllä sanalla 'Widsith', jolla koko runo yleisesti tunnetaan. Runon arvioidaan olevan peräisin 500–600-luvuilta ja sen vanhin kirjallinen muoto löytyy Exeter-kirjasta (Exeter Book, Codex Exoniensis), joka on kirjoitettu 900-luvulla. Runon sisältö on suurimmaksi osaksi luettelomainen yleiskatsaus kansainvaellusajan Euroopan kansoista, kuninkaista ja sankareista. Alkusanojen ja loppukaneetin lisäksi runo koostuu kolmesta luettelosta: ensimmäiseksi käsitellään kuninkaat muodossa "[kuninkaan nimi] hallitsi [kansan nimi]" ja "[kuninkaan nimi] [kansan nimi]", toiseksi käsitellään kansat, joiden luona kertoja on käynyt muodossa "olin [kansan nimi] luona ja [kansan nimi] luona olin", kolmanneksi luetellaan goottilaiset sankarit, joiden luona kertoja vieraili muodossa "[sankarin nimi] etsin käsiini ja [sankarin nimi] ja [sankarin nimi]." 

Runo sisältää lyhyen maininnan finnien Caelic-nimisestä kuninkaasta. Runossa mainitaan erikseen myös scridefinnit, joiden on tulkittu tarkoittavan lappalaisia. Widsith on ensimmäinen teksti, jossa tehdään selkeä ero näiden kahden välille. Caelic-nimen yhteydellä Kalevaan on useampikin tutkija spekuloinut, mutta mitään varmaa nimestä ei voida sanoa. 

Runon 24 ensimmäistä säettä on esitetty seuraavassa:

Widsið maðolade, wordhord onleac,
se þe monna mæst mægþa ofer eorþan, 
folca geondferde; oft he on flette geþah 
mynelicne maþþum. Him from Myrgingum 
[5] æþele onwocon. He mid Ealhhilde, 
fælre freoþuwebban, forman siþe 
Hreðcyninges ham gesohte 
eastan of Ongle, Eormanrices, 
wraþes wærlogan. Ongon þa worn sprecan: 
[10] "Fela ic monna gefrægn mægþum wealdan! 
Sceal þeodna gehwylc þeawum lifgan, 
eorl æfter oþrum eðle rædan, 
se þe his þeodenstol geþeon wile. 
þara wæs Hwala hwile selast, 
[15] ond Alexandreas ealra ricost 
monna cynnes, ond he mæst geþah 
þara þe ic ofer foldan gefrægen hæbbe. 
ætla weold Hunum, Eormanric Gotum, 
Becca Baningum, Burgendum Gifica. 
[20] Casere weold Creacum ond Cælic Finnum, 
Hagena Holmrygum ond Heoden Glommum. 
Witta weold Swæfum, Wada Hælsingum, 
Meaca Myrgingum, Mearchealf Hundingum. 
þeodric weold Froncum, þyle Rondingum,

Lähteet

Aiheesta muualla

Runo alkuperäisessä asussaan
Runo nykyenglanniksi käännettynä (ss. 77-80)
Runo suomeksi käännettynä ja tieteellistä kommenttia myös 20. rivin sanoista Caelic ja Finnum: Osmo Pekonen ja Clive Tolley; Widsith, Anglosaksinen muinaisruno, Suomennos ja selitykset, ISBN 952-5478-66-1
 Turun sanomien artikkeli.

Runot
Sianpuolukat

Sianpuolukat (Arctostaphylos) on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva kasvisuku. Sianpuolukoita on kaikkiaan noin 70 lajia, joista Suomessa tavataan vain kaksi: sianpuolukka (Arctostaphylos uva-ursi) ja riekonmarja (Arctostaphylos alpina). Riekonmarja luokitellaan usein myös riekonmarjojen (Arctous) sukuun.

Sianpuolukoiden suvun on kuvannut ranskalainen kasvitieteilijä Michel Adanson vuonna 1763. Suvun tyyppilaji on sianpuolukka, jonka Carl von Linné alun perin sijoitti mansikkapuiden (Arbutus) sukuun.

Suvun nimi Arctostaphylos tulee kreikan sanoista arktos (tarkoittaa karhua tai pohjoista) ja stafyle (tarkoittaa rypälettä). Sianpuolukoita voisi nimittää siten karhunrypäleiksi tai pohjanrypäleiksi. Molemmat suomalaiset lajit (sianpuolukka ja riekonmarja) ovat kuitenkin mauttomia, eikä niillä ole juuri marjastusarvoa.

Ulkonäkö 
Sianpuolukat ovat monivuotisia, matalakasvuisia, suikertavia leveälehtisiä varpuja, jotka kasvavat maassa usein mattomaisina mättäinä. Kukat ovat pienet, ruukkumaiset ja hyvin ahdassuiset. Hedelmä on marja (tai oikeastaan monikivinen luumarja), jossa on tavallisesti viisi siementä.

Levinneisyys 
Sianpuolukoihin luokitellaan 72 lajia. Ne esiintyvät muutamaa lukuun ottamatta kaikki Kaliforniassa tai muualla Länsi-Yhdysvalloissa. Lajeista sianpuolukalla on laaja, koko pohjoisen pallonpuoliskon kattava levinneisyys arktisella–lauhkealla vyöhykkeellä.

Sianpuolukkalajeja 
 Arctostaphylos andersonii
 Arctostaphylos canescens
 Arctostaphylos glandulosa
 hookerinsianpuolukka (Arctostaphylos hookeri)
 Arctostaphylos imbricata
 Arctostaphylos luciana
 Arctostaphylos malloryi
 Arctostaphylos manzanita
 Arctostaphylos mewukka
 Arctostaphylos moranii
 Arctostaphylos nevadensis
 Arctostaphylos nummularia
 Arctostaphylos pallida
 Arctostaphylos peninsularis
 Arctostaphylos pringlei
 Arctostaphylos purissima
 Arctostaphylos stanfordiana
 Arctostaphylos tomentosa
 sianpuolukka eli kangassianpuolukka (Arctostaphylos uva-ursi)
 Arctostaphylos viscida

Riekonmarja (Arctous alpina eli Arctostaphylos alpina, syn. A. alpinus) on sijoitettu 2010-luvulle asti sianpuolukoihin, mutta laji on päätetty uudelleen luokitella riekonmarjoihin (Arctous).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sianpuolukat (Arctostaphylos)
 Funet: Sianpuolukat (Arctostaphylos)
 ITIS: Arctostaphylos 
 United States Department of Agriculture (USDA): Arctostaphylos 
 Flora of North America: Arctostaphylos
Valeri Borzov

Valeri Pylypovitš Borzov (, s. 20. lokakuuta 1949 Sambir, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen pikamatkojen juoksija, joka voitti kaksi olympiakultaa Münchenissä 1972. Kansallisuudeltaan Borzov on ukrainalainen.

Borzovin sanotaan olleen neuvostovalmennuksen esimerkkituote. Tieteellinen valmennus oli tärkeä osa hänen valmentautumistaan. Borzovin juoksutekniikka oli hyvä ja sen kehittämisessä oli tehty paljon työtä. Borzov aloitti urheilu-uransa vuonna 1968. Hänen ensimmäinen arvokisavoittonsa oli 100 metrin Euroopan-mestaruus Ateenassa 1969. Hän voitti molemmat pikamatkat vuoden 1971 Euroopan-mestaruuskisoissa Helsingissä. 

Münchenin olympialaisissa yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Eddie Hart ja Rey Robinson eivät osanneet tulla oikeaan aikaan 100 metrin juoksun toisiin alkueriin, sillä heidän valmentajansa ilmoitti väärän kellonajan. Loppukilpailussa Borzov voitti kultaa ajalla 10,14 päihittäen kolmannen yhdysvaltalaisen Robert Taylorin 0,1 sekunnilla. Borzovilla oli 200 metrin loppukilpailussa vastassaan kolme yhdysvaltalaista, mutta hän voitti toisen kultamitalinsa ajalla 20,00; hopeamitalisti Larry Black hävisi hänelle 0,19 sekunnilla. Borzov sai lisäksi hopeaa pikaviestijoukkueessa. Münchenin ja seuraavien olympialaisten välillä Borzov vietti enemmän aikaa opintojensa parissa. Hän voitti kolmannen 100 metrin Euroopan-mestaruutensa vuonna 1974 Roomassa. Montréalin olympialaisissa 1976 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä nostaen olympiamitaliensa määrän viiteen.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Borzov saavutti seitsemän kultaa ja kaksi hopeaa vuosina 1969–1977. Hän hävisi 50 metrin juoksussa puolalaiselle Zenon Nowoszille Belgradissa 1969 ja saavutti samoissa kisoissa hopeaa viestijuoksussa, mutta voitti sen jälkeen 50 tai 60 metrin juoksun mestaruuden seitsemän kertaa kahdeksan vuoden aikana.

Borzov lopetti urheilu-uransa vuonna 1979. Hän avioitui joulukuussa 1977 voimistelun olympiavoittaja Ljudmila Turištševan kanssa. Vuosina 1991–1998 hän toimi Ukrainan olympiakomitean presidenttinä. Hän on ollut myös Kansainvälisen olympiakomitean jäsen ja vuodesta 1994 lähtien Ukrainan nuoriso- ja urheiluministeri.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Neuvostoliittolaiset pikajuoksijat
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarlo Koskelo

Kaarlo Koskelo (syntyjään Karl Anton Tanelinpoika Ääpälä, 12. huhtikuuta 1888 Kotka – 21. joulukuuta 1953 Astoria, Oregon, Yhdysvallat) oli painin olympiavoittaja Tukholman kisoista 1912. Hän edusti aktiiviaikanaan Kotkan Rientoa, jossa Koskelon valmentajana toimi Vilho Alhojärvi.

Suomen sisällissodassa Koskelo taisteli punaisten Savitaipaleen rintaman päällikkönä. Sodan jälkeen hän pakeni Venäjän kautta Yhdysvaltoihin ja perusti Oregonin Astoriaan saunayrityksen.

Koskeloa voidaan pitää painin "tähdenlentona". Hän ei lyhyehköllä painiurallaan voittanut esimerkiksi yhtään Suomen mestaruutta.

Saavutukset 
Olympiakultaa Tukholma 1912 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 60 kg)

Lähteet 
 Markku Siukonen: Suuri olympiateos 12. Keuruu: Otava, 2001. ISBN 951-98673-1-7. s.140.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Suomalaiset olympiavoittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Emil Väre

Emil Ernst Väre (syntyjään Vilén, tunnettu myös nimellä Eemeli Väre; 28. syyskuuta 1885 Kärkölä – 31. tammikuuta 1974 Kärkölä) oli kaksinkertainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä epävirallinen Euroopan mestari. 

Väreen ura oli varsin loistelias. Hän esimerkiksi voitti kaikki vuosina 1912–1916 painimansa ottelut. Väre oli Viipurin Voimailijoiden perustajajäseniä. Väre päätti kilpauransa Antwerpenin kultamitaliin, jonka hän voitti sopuottelussa Taavi Tammista vastaan.

Painin Suomen-mestaruuden Väre voitti 73 kg:n sarjassa vuosina 1909 ja 1911.

Aktiiviuransa jälkeen Emil Väre teki mittavan päivätyän painin järjestötehtävissä. Hän oli kymmenkunta vuotta Painiliiton hallituksessa sekä toimi kahteen otteeseen Viipurin Voimailijoiden puheenjohtajana.


Saavutuksia 
Olympiakultaa Tukholma 1912 ja Antwerpen 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 67,5 kg)
Maailmanmestaruus 1911
Euroopan mestaruus epävirallisista, vuoden 1912 kisoista

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
Väre Viipurin Voimailijoiden historiikissä (arkistoitu versio)
 

Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Suomalaiset olympiavoittajat
Suomalaiset painivalmentajat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Fabricius

Fabricius () voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 David Fabricius (1564–1617), saksalainen pappi ja tähtitieteilijä
 Einar Fabricius (1911–1977), suomalainen pikajuoksija ja yritysjohtaja
 Eric Fabricius (1914–1994), ruotsalainen etologian professori
 Eric Fabricius (1901–1969), suomalainen kilpapurjehtija
 Gaius Fabricius Luscinus (200-luvulla eaa.), roomalainen sotapäällikkö ja konsuli
 Hieronymus Fabricius (1537–1619), italialainen lääketieteilijä
 Johan Fabricius (1899–1981), alankomaalainen kirjailija
 Johann Christian Fabricius (1745–1808), tanskalainen entomologi ja ekonomisti
 Johannes Fabricius (1587–1615), saksalainen tähtitieteilijä, David Fabriciuksen poika
 Karl Fabricius (s. 1982), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Nils Fabricius (1913–1995), suomalainen koripallovaikuttaja
 Sara Fabricius, Cora Sandel (1880–1974), norjalainen kirjailija ja taidemaalari.
Farisealaiset

Farisealaiset eli fariseukset (, sanasta parash, "erottaa", lat. pharisæ|us, -i) olivat juutalainen uskonnollis-kansallinen puolue nykyisen Israelin alueella. Se koostui pääosin muista kuin papeista, ja Herodeksen aikana fariseusten lukumääräksi on arvioitu noin 6000. 

Farisealainen puolue syntyi alemman papiston keskuudessa ennen vuotta 100 eaa. vastavoimaksi ylemmän papiston saddukealaisille. He pitivät itseään juutalaisten uskonnollisina johtajina. Farisealaisille tunnusomaista oli juutalaisen lain tarkka noudattaminen pienimpiäkin yksityiskohtia myöten. 

Fariseukset olivat yhteiskunnallinen liike, johon liittyi jäseniä kaikista yhteiskuntaluokista. Tavallisen kansan keskuudessa fariseukset olivatkin suosittuja yläluokkaisiin ja aristokraattisiin saddukealaisiin verrattuna. Suosiota kansan keskuudessa lisäsi myös Rooman miehittäjähallinnon vastustaminen ja vahva kansallismielisyys, johon liittyi hellenististen vaikutteiden vastustaminen juutalaisessa yhteiskunnassa. Fariseukset eivät kuitenkaan varsinaisesti olleet aktiivisessa vastarinnassa. Liikkeen piirissä oli myös sovinnaisempia näkemyksiä, joiden mukaan Rooman kanssa toimeen tuleminen oli järkevää, koska se takasi kohtalaisen rauhalliset olot.

Fariseuksille tunnusomaista oli tiukka sitoutuminen Mooseksen lakiin ja vanhinten säädöksiin, joita oli noudatettava tiukasti. He eivät noudattaneet vain Mooseksen lakia, vaan myös suullista perimätietoa. Paljolti fariseusten vaikutuksesta syntyi nykyisen kaltainen lakikeskeinen juutalaisuus. Vanha juutalaisuus, joka oli rakentunut uhrausten, Jerusalemin temppelin ja vuotuisten yhteisten juhlien ympärille, koki lopullisen romahduksen roomalaisten tuhottua Jerusalemin temppelin vuonna 73. Saddukeusten aristokratia murtui, ja juutalaisuus siirtyi yhä vahvemmin koteihin ja synagogiin.

Raamatun Uudessa testamentissa farisealaiset esitetään Jeesuksen vastustajana (Matt. 12:14, Mark. 3:6). Fariseusten vastustajina puolestaan esitettiin saddukeukset. Toisin kuin saddukeukset farisealaiset uskoivat kuolemanjälkeiseen elämään, kuolleiden ylösnousemukseen ja enkeleiden olemassaoloon. Apostoli Paavali oli alun perin fariseus, jolloin hänet tunnettiin vielä nimellä Saulus Tarsolainen. 

Jeesus oli itse lähempänä farisealaisia kuin muita Israelin tuon ajan puolueita: saddukeuksia, selootteja ja essealaisia. 

Fariseusta käytetään myös synonyyminä ulkokultaisuudelle Uuden testamentin evankeliumien painotusten mukaan.

Jeesuksella ja fariseuksilla oli kuitenkin hyvin vähän teologisia eroja. Jeesuksen kritiikki suuntautui siihen, että fariseukset eivät eläneet kuten he opettivat, ja siihen, että fariseukset painottivat mishnaa halakhan sijaan ja lain kirjainta sen hengen sijaan.

Lähteet 

Juutalaisuuden suuntaukset
Juutalaisuuden historia
Pikajuna Suomessa

Pikajuna on Suomessa lähi- ja taajamajunaliikennettä nopeampi yhteys, joka pysähtyy pääasiassa vain keskikokoisilla ja sitä suuremmilla asemilla. Asemaväli pikajunilla on tyypillisesti noin 50–100 kilometriä. VR:n pikajunat on merkitty aikatauluihin P-tunnuksella. Nykyään pikajunia kulkee vain yöjunina Kolariin ja Rovaniemelle (ainoastaan sesonkiaikoina).

Päiväpikajuna
Päiväpikajunat eli niin sanotut tavalliset pikajunat muodostuvat päiväkäyttöön tarkoitetuista henkilövaunuista, matkatavaraosastolla varustetusta konduktöörivaunusta sekä tavallisesti myös ravintolavaunusta. Päiväpikajunien suurin sallittu nopeus on 140–160 km/h. Alle kolmen tunnin pikajunavuorojen vaunumäärä on yleensä 5–7. Pidemmän matkan pikajunat ovat huomattavasti vähentyneet 2010-luvulla Intercity-kaluston lisääntymisen myötä, ja näiden junapituus saattaa olla yli kymmenen vaunua.

Kaikkien päiväpikajunien vaunut ovat nykyään toisen luokan vaunuja, sillä ensimmäisen luokan vaunut muutettiin toiseen luokkaan vuonna 2004. Päiväpikajunien palveluihin kuuluivat ravintola- ja invapalvelut, lemmikki- ja allergiaosasto sekä matkatavaran, polkupyörien ja lastenvaunujen kuljetus matkatavaravaunussa. Palveluiden saatavuus kannattaa tarkistaa aikatauluista.

Päiväpikajunien keskeisin reitti oli 2010-luvun lopussa Kuopio–Kontiomäki–Oulu–Rovaniemi.

Vaunukuvaus 
Viiden vaunun junakokoonpano:
 Vaunu 2, Eko-luokan matkustajavaunu, lemmikkipaikkoja
 Vaunu 3, Eko-luokan matkustajavaunu, matkatavaravaunu
 Vaunu 4, Ravintolavaunu
  Vaunu 5, Eko-luokan matkustajavaunu
  Vaunu 6, Eko-luokan matkustajavaunu

Yöpikajuna
Pääartikkeli: Yöjuna Suomessa

Yöpikajunia ajaa tällä hetkellä vain reiteillä Helsinki-Kolari ja Helsinki-Rovaniemi. Yöpikajuna on merkitty myös PYO-nimellä.

Historia
Ensimmäiset pikajunavaunut saapuivat Saksasta vuonna 1961. Saksassa valmistettiin ensimmäiset 14 vaunua, jonka jälkeen valmistus siirtyi Suomeen VR Pasilan konepajalle ja Valmetille. Pikajunavaunuja valmistettiin kaikkiaan yli 600 kappaletta. Aina 2000-luvulle asti ne muodostivat VR:n junatarjonnan selkärangan. Vielä 1980-luvulla pikajunissa saattoi olla myös puukorisia päivä- ja makuuvaunuja.

Tulevaisuus

Suomessa niin sanotuista sinisistä vaunuista muodostuvat pikajunat ovat poistumassa VR-henkilöliikenteen junatarjonnasta, ja ne korvautuvat vaiheittain InterCity-, Pendolino- ja taajamajunilla.

Katso myös
Siniset vaunut

Lähteet

Suomen henkilöjunaliikenne
Seulonnan keskeiset artikkelit
Oulu–Kontiomäki-rata

Oulu–Kontiomäki-rata on Suomen rataverkon osuus Oulun ja Paltamon kunnan Kontiomäen asemien välillä. Rataosan pituus on 166 km ja se on valmistunut vuonna 1930. Rata kulkee seuraillen Oulujokea ja Oulujärven pohjoisrantaa. Valtatie 22 kulkee miltei yhtä matkaa radan kanssa.

Liikenne 
Rataosan kautta kulkee suuri osa Kontiomäeltä ja Kajaanista lähtevästä liikenteestä. Myös Kostamuksesta tuleva liikenne ajetaan pääosin Kontiomäen kautta Ouluun ja sieltä edelleen Raaheen ja Kokkolaan. Liikennettä hoitaa VR. Rataosalla ajetaan kymmenen henkilöjunavuoroa päivittäin.

Rataosalla ajetaan usein raskaita rautamalmipellettijunia. Nämä junat ovat 900 metriä pitkiä, koostuvat kolmesta (nykyisin kahdesta) Sr2- tai Sr3-sähköveturista sekä 60 vaunusta ja painavat jopa 5 600 tonnia. Näin painavien junien jarrutusmatka on yli kilometri. Toisinaan näitä myös vedetään edelleen kolmella Dr16-veturilla.

Nykytilanne 
Rataosa on yksiraiteinen, kauko-ohjattu ja sähköistetty. Rataosalla on myös junien automaattinen kulunvalvonta (JKV). Sähköistys otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006, jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006.

Radan suurin sallittu nopeus henkilöliikenteessä on 140 km/h ja tavaraliikenteessä 100 km/h. Ennen sähköistystä henkilöliikenteen suurin sallittu nopeus oli 120 km/h.

Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Oulusta.

Suunnitellut liikennepaikat
Väylävirasto on varannut liikennepaikkanimet Niska, Liminpuro ja Kuusikkoniemi rataosalle suunniteltaville uusille liikennepaikoille. Niskan suunniteltu liikennepaikka sijaitsee rataosuudella Utajärvi–Vaala, ja Liminpuron suunniteltu liikennepaikka rataosuudella Vaala–Kivesjärvi. Edellä mainitut rataosuudet ovat rataosan pisimpiä liikennepaikkavälejä. Niskan ja Liminpuron toimiessa välisuojastuspaikkoina rataosan läpäisykyky lisääntyisi, koska samaan suuntaan kulkevien junien keskinäinen välimatka olisi lyhyempi.

Edellä mainittujen välisuojastuspaikkojen perustaminen on yksi keino lisätä kapasiteettia, sillä rataosalla on käytössä niin kutsuttu asemavälisuojastus. Asemavälisuojastuksella tarkoitetaan sitä, että rataosalla on opastimia ainoastaan liikennepaikoilla, eikä linjaosuuksia ole mitenkään jaettu lyhyempiin suojastusväleihin opastimin. Tällöin liikennepaikkojen välillä voi liikennöidä ainoastaan yksi juna kerrallaan.

Historia 
Rataosa on valmistunut viidessä osassa seuraavasti:
 1926: Paltamo–Kontiomäki–(Vuokatti)
 1927: Oulu–Muhos
 1928: Muhos–Utajärvi
 1929: Utajärvi–Vaala
 1930: Vaala–Paltamo

23. toukokuuta 1995 otettiin käyttöön Kontiomäen ohitusraide, jonka avulla Vartiuksen ja Oulun välinen liikenne voidaan ohjata Kontiomäen ohitse, tarvitsematta siirtää vetureita junan päästä toiseen Kontiomäen ratapihalla.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Muhoksen liikenne
Oulun liikenne
Paltamon liikenne
Suomen rataverkko
Utajärven liikenne
Vaalan liikenne
Honda CR-V

Honda CR-V on Hondan vuodesta 1995 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Sen mallinimi tulee sanoista Comfortable Runabout Vehicle.

Honda CR-V I (1995–2001) 

Ensimmäisen sukupolven CR-V esiteltiin vuoden 1995 lopulla. Se oli ensimmäinen Hondan itse kehittämä crossover-malli, ja perustui kuudennen sukupolven Honda Civicin alustalle. CR-V korvasi mallistossa Honda Crossroadin, kun sen valmistus päättyi vuonna 1998.

Moottorina oli 2,0-litrainen (126 hv) nelisylinterinen bensiinimoottori. Vaihteistona oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai neliportainen automaattivaihteisto. Vetotavaksi oli valittavissa etuveto tai neliveto.

Vuonna 1999 CR-V koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudelleenmuotoillut puskurit. Moottorin teho nousi 147 hevosvoimaan.

Honda CR-V II (2001–2006) 

Toisen sukupolven CR-V esiteltiin syksyllä 2001. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin seitsemännen sukupolven Civic. 

Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä CR-V sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. 

Syksyllä 2004 CR-V koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uuden etupuskurin. Etusäleikköön lisättiin toinen poikittainen kromilista.

Honda CR-V III (2006–2012) 

Kolmannen sukupolven CR-V esiteltiin syksyllä 2006. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin kahdeksannen sukupolven Civic.

Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä CR-V sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Syksyllä 2009 CR-V koki kasvojenkohotuksen, jossa sen keula- ja peräosiin tehtiin pieniä muutoksia.

Honda CR-V IV (2011–2018) 

Neljännen sukupolven CR-V esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2011. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin yhdeksännen sukupolven Civic. 

Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä CR-V sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 

Vuoden 2015 alussa CR-V koki kasvojenkohotuksen, jossa muun muassa sen puskureihin tehtiin uudistuksia.

Honda CR-V V (2016–) 

Viidennen sukupolven CR-V esiteltiin Detroitissa lokakuussa 2016. Euroopassa malli ensiesiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2018. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin 10. sukupolven Civic. Kiinassa tuli vuoden 2019 loppupuolella myyntiin Honda Breeze, joka eroaa ulkonäöltään hieman muualla myytävästä CR-V:stä.

Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä CR-V sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

CR-V
J-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
2020-luvun autot
Resistance Records

Resistance Records on valkoihoisten valtaa kannattava niin sanottu White Power -levy-yhtiö, joka tuottaa, myy ja promotoi valkoisten nationalistien tekemää musiikkia ja muita oheistuotteita. Se myös julkaisee Resistance Magazine -lehteä. Resistance Records toimii National Alliancen tytäryhtiönä.

George Burd perusti levy-yhtiön Windsorissa, Kanadan Ontariossa vuonna 1993. Se omistaa myös useita pienempiä levy-yhtiöitä, tunnetuimpia ovat black metal -musiikkia julkaisevat levy-yhtiöt Cymophane Productions ja Unholy Records. 

Resistance Recordsia ei pidä sekoittaa sveitsiläiseen Resistance Productions anarkisti-punk -levy-yhtiöön.

Yhdysvaltalaiset levy-yhtiöt
HOS

HOS oli kroatialaisen äärioikeistolaisen Hrvatska Stranka Prava (HSP) -puolueen sotilaallinen siipi Jugoslavian hajoamissotien alkuvaiheissa. Puolisotilaallisen HOS:n ja Kroatian kansalliskaartin välillä oli suuria kahnauksia. Dobroslav Paraga, HSP:n johtaja pidätettiin marraskuussa 1991. HPS/HOS:ta pidetään toisen maailmansodan aikaisen ustashan seuraajana. Ustasha terrorisoi ja tappoi Kroatian juutalaisia ja Serbian ortodokseja tavalla jota natsitkin kauhistelivat. HOS ei käyttänyt aseistettuja panssariajoneuvoja kuten Kroatian kansalliskaarti ZNG, sen kilpailija. HOS teki sissi-iskuja ja jalkaväkihyökkäyksiä serbisissejä ja Jugoslavian liittoarmeijaa vastaan sekä puolusti joitakin Kroatian kyliä.

Kroatian sota
Puolisotilaalliset järjestöt
Geely

Geely (), täydellisemmältä nimeltään Zhejiang Geely Holding Group Co., Ltd. (), on eräs Kiinan suurimpia autonvalmistajia. Vuonna 2015 yhtiö raportoi valmistaneensa kaikkiaan 509 863 autoa (nousua edellisvuoteen). Tuotantomääriltään yhtiö lukeutuu Kiinan kymmenen suurimman autonvalmistajan ryhmään. Yhtiön valmistama Geely GC9 -automalli nimettiin Kiinassa vuoden 2016 autoksi. Tätä mallia myytiin 32 570 kappaletta vuoden 2015 aikana. Yhtiön myydyin automerkki (autosarja) oli kuitenkin Emgrand (204 800 myytyä autoa 2015), erityisesti suosittiin mallia Emgrand EC7.

Yhtiömuodoltaan Geely on julkinen osakeyhtiö, ja yhtiön osake noteerataan Hongkongin pörssissä (0175). Vuonna 2015 talouslehti Fortune asetti yhtiön sijalle 477 viidestäsadasta maailmanlaajuisesti Fortune Global 500 -listallaan tarkastelemastaan suuriyrityksestä.

Vuonna 2000 Geely Group perusti Pekingiin yksityisen yliopiston, jonka englanninkielinen nimi on Geely University. Geely aloitti autojen kokoamisen Iranissa vuoden 2004 lopulla ja allekirjoitti toukokuussa 2005 sopimuksen malesialaisen yhteistyökumppanin kanssa aikoen valmistaa yhdessä 30 000 autoa vuoden 2005 loppuun mennessä. Geely osti ruotsalaisen Volvo-henkilöautot yhdysvaltalaiselta Fordilta. Kauppa varmistui maaliskuussa 2010.  Helmikuussa 2013 Geely Group osti Lontoon taksiyhtiön. Geely investoi samalla uusien Lontoon taksiautojen kehittelyyn ja tuotantoon.

Geely Groupin automerkit tai -mallisarjat olivat vuoden 2016 alussa: Geely, Gleagle, Emgrand, Shanghai Maple ja Englon (Shanghai LTI).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rolls-Royce Phantom-Plagiat. Darum baut Geely den Lolls-Loyce (4.5.2009)   (autobild.de)
 Vehicles (Geelyn automallit)   (geely.com)
 About Geely  (geely.com)
 Geely (Haoking)  (geely.com)

Hangzhou
National Alliance

The National Alliance on Yhdysvalloissa perustettu valkoisten nationalistien organisaatio, jonka jäsenyys perustuu rotuun: jäsenen tulee kuulua valkoiseen rotuun, eli hänellä tulee olla eurooppalaiset sukujuuret eikä hän saa olla juutalainen. Joskus jäsenet leimataan myös uusnatseiksi.

Historia
Organisaation perusti entinen fysiikan professori William Pierce 1974, joka kirjoitti salanimellä Andrew MacDonald kirjan The Turner Diaries, joka käsitteli ”valkoista vallankumousta” Yhdysvalloissa. National Alliance uudelleenorganisoitiin aikaisemmasta National Youth Alliance -ryhmästä. National Youth Alliance oli muotoutunut kuvernööri George Wallacen vuoden 1968 presidentinvaalikampanjan organisaation Youth for Wallacen jäänteistä.

Pierce on aiemmin yhdistetty George Lincoln Rockwelliin, American Nazi Party -puolueen salamurhattuun johtajaan. Piercen kuoltua syöpään 2002 hänen seuraajakseen tuli Erich Gliebe. Huhtikuussa 2005 enemmistöpuolueryhmä vaatii Glieben vetäytymistä tehtävistään. Glieben kieltäydyttyä toisinajatteleva ryhmä muodosti National Vanguard -organisaation. Hiukan tämän jälkeen Gliebe kuitenkin vetäytyi tehtävistään ja osoitti Shaun Walkerin seuraajakseen organisaation puheenjohtajana.

National Alliancen keskeinen poliittinen ydinsisältö on ”white survival” eli valkoisten olojen parantaminen ja turvaaminen. Ryhmän tavoitteena on turvallinen ”kotimaa” Pohjois-Amerikan sisällä demografisten muutosten avulla, kuten valkoisten syntyvyyden nostamisella ja ei-valkoisten maahanmuuttoa vähentämällä. Jokaisena ystävänpäivänä the National Alliance jakaa ”Love Your Race” (”Rakasta rotuasi”) -mainoslehtisiä.

Antisemitismi
National Alliance taistelee juutalaisten väitettyä ylivaltaa vastaan. Ryhmän mukaan juutalaiset käyttävät negatiivista vaikutusvaltaa miltei jokaisella amerikkalaisen yhteiskunnan tasolla. Se on pitkään väittänyt, että juutalaiset kontrolloivat sekä uutisia että viihdeteollisuutta Yhdysvalloissa. Pamflettia Who Rules America? on jaettu sadoille tuhansille organisaation perustamisen jälkeen. Syyskuun 11. päivän iskujen National Alliance väittää johtuvan Yhdysvaltain tuesta Israelille. Sen mukaan myös pernaruttoiskut vuonna 2001 olivat Israelin Mossadin suunnittelemia ja toteuttamia, jotta Yhdysvallat hyökkäisivät Israelin pitkäaikeisen vihollisen, Irakin, kimppuun.

Rahatilanne
Ennen Piercen kuolemaa SPLC ja FBI arvioivat National Alliancen olevan parhaiten rahoitettu ja organisoitu valkoisten nationalistien ryhmittymä Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 sillä arvioitiin olevan noin 1 500 jäsentä ja vuosittaisia tuloja noin miljoona dollaria.

National Alliance omistaa Resistance Records -nimisen white power -levy-yhtiön. Sillä on myös oma radio-ohjelma, American Dissident Voices.

Aiheesta muualla
The National Alliancen kotisivu
The Anthrax Attacks
American Dissident Voices lähetyksiä sekä järjestön muita artikkeleita suomeksi 

Etnosentrismi
Yhdysvaltalaiset puolueet
Antisemitismi Yhdysvalloissa
FAW

China FAW Group Corporation, aiemmalta nimeltään First Automotive Works Corporation (FAW) on alkujaan 15. heinäkuuta 1953 perustettu Kiinan kansantasavallan ensimmäinen autotehdas. Se sai alkunsa Neuvostoliiton tuella. Autotehdas rakennettiin Changchuniin, Jilinin maakuntaan, Kiinan koillisosaan.

Vuonna 2015 yhtiö ilmoitti myyneensä runsas 2,8 miljoonaa yhteysyrityksissä tehtyä tai itse suunnittelemaansa  autoa. Suosituimpia olivat kiinalaisvalmisteiset Volkswagen- (1 140 000 kpl), Audi- (510 000 kpl) ja Toyota-merkkiset autot (610 000 kpl). FAWin omista merkeistä Besturnia myytiin 149 000 ja Hongqi-merkkiä (Punalippu) runsas 5 000 kappaletta. Jiefangin kuorma-autotehdas myi 142 000 kuorma-autoa.

Talouslehti Fortune asetti vuonna 2015 China FAW Groupin sijalle 107 julkaisemallaan maailman julkisten suuryritysten Fortune Global 500-listalla. Yhtiö lukeutuu SAIC Motorin ja Dongfeng Motor Corporationin (DFM) ohella Kiinan kolmen suurimman autoteollisuuskonsernin joukkoon. China FAW Group ei itse ole pörssiyritys, mutta kolme konsernin tytäryritystä on: FAW Car Company (SZSE: ), Tianjin FAW Xiali Automobile Co Ltd (SZSE: ) ja Changchun FAWAY Automobile Components Co Ltd ().

Yhtiön valmistama ensimmäinen automalli oli Mao Zedongin Jiefangiksi (Vapautukseksi) nimittämä kuorma-auto (mallia CA10), mikä valmistui 1956. Ensimmäinen koriltaan sedan-tyyppinen Dongfeng -henkilöauto valmistui 1958.

FAW tuotti vuonna 2003 yhteensä 900 000 ajoneuvoa. 1960-luvulla kehitettyä Punalippu -henkilöautoa (Hongqi) myytiin 20 000 kappaletta, kun taas Volkswagen Jettaan perustuvaa mallia yhdessä Volkswagenin kanssa omistetussa yhteisyrityksessä myytiin 140 000 kappaletta. Punalipun tuotanto uusittiin 1,8 miljardin CNY:n investoinneilla, mitkä vastasi 210 miljoonaa dollaria.

Yhtiöllä on strateginen yhteistyösuhde PetroChinan (China National Petroleum Corporation) kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

FAW Car Co. Ltd. A 000800 (China: Shenzhen)  (wsj.com)
Products - Commercial Trucks   (fawcn.cn)
Products - Buses & Coaches   (fawcn.cn)
Products - Passenger Cars   (fawcn.cn)
 Products - Mini Vehicles (pakettiautot)   (fawcn.cn)
 Products - SUVs & Pickups   (fawcn.cn)
Volkswagen Group in China (2013-04-18)   (volkswagenag.com)
Former top executive at China's FAW Car investigated for graft (13.10.2015)  (yahoo.com)

Autonvalmistajat
Kiinalaiset valtionyhtiöt
Flagellantit

Flagellantit olivat 1200–1400-luvuilla esiintyneitä uskonnollisia liikkeitä, joiden jäsenet ruoskivat ruumistaan synnin aiheuttaman turmeluksen kuolettamiseksi. Erityisesti tätä käytettiin katumuksen osoittamiseksi mustan surman aikana, jotta Jumala lopettaisi epidemian. Paavi Klemens VI kielsi vuonna 1349 liikkeen, jota hän piti uhkana omalle asemalleen. Sen jälkeen heitä alettiin vainota ja polttaa rovioilla.  Ruoskijoista käytetty nimitys flangellantit pohjautuu latinan ruoskimista tarkoittavaan flagellare-sanaan.

Liikkeen alku 
Ensimmäinen kuvaus ilmiöstä on vuodelta 1210. Keski-Italian Perugiassa kaupungin asukkaat olivat alkaneet ruoskia itseään. Mukana olivat niin aateliset kuin aatelittomat, nuoret ja vanhat, ja he kulkivat kaupungin kaduilla vailla rihman kiertämää. Jokaisella oli nahkaremmeistä tehty raippa. Ilmiön kirjaaja munkki Justinos arveli, että käyttäytymisen taustalla oli laittomuuksien ja epäjärjestyksen lisääntyminen, jota piiskaajat halusivat katua ja sovittaa.

Itsensä kiduttamista oli tehty kristittyjen munkkien ja erakkojen keskuudessa jo ennen flagellantteja. Piinaaminen katsottiin katumuksen ja hurskauden osoitukseksi. Munkit saattoivat käyttää paljaalla iholla rengashaarniskaa kuolettaakseen lihansa. Toiminta levisi 1200-luvulla luostarien ulkopuolelle kaikkiin yhteiskuntaluokkiin. Naiset osallistuivat siihen yleensä sisätiloissa. Samalla liike muuttui fanaattiseksi: toiminnalla haluttiin saada synnit anteeksi ja kuolemanjälkeinen palkkio.

Liikkeen kukistaminen 
Vähitellen liikkeestä tuli rasite yhteiskuntarauhalle. Flagellantit syyttivät muita epäuskoisiksi ja paholaisen kanssa liittoutuneiksi. He vainosivat juutalaisia. Kirkko piti epäkohtana sitäkin, että papisto syrjäytyi syntien anteeksisaamisesta ja synninpäästöstä. Niinpä paavi kielsi itsensä ruoskimisen ja julisti liikkeen kerettiläiseksi vuonna 1261. Toiminta laantui Italiassa, mutta sen voittokulku jatkui muualla Keski-Euroopassa. Ruttoepidemian eli mustan surman puhkeaminen 1340-luvulla synnytti liikkeen uuden kukoistuksen. Tällöin sen vahvoja tukialueita olivat Speyerin ja Strasbourgin seudut. Muuallakin Saksassa liike sai kannatusta ja kiertävät flagellantit otettiin usein vastaan riemuiten kirkonkellojen soidessa.

Yksi flagellanttien lahko oli kuolleistaherättäjät. He yrittivät palauttaa kuolleet henkiin itseään ruoskimalla. Paavi ja Saksan piispat tuomitsivat kuolleistaherättäjät kerettiläisinä kuolemaan vuonna 1349. 

Liike nousi esille vielä vuonna 1399 Modenassa, jossa yhden miehen näky synnytti kansanliikkeen. Sen johtajat poltettiin kerettiläisinä roviolla. Saksassa nousi vuonna 1414 esille mies, joka julisti itsensä profeetaksi ja alkoi johtaa flagellanttien ryhmää. Hänet poltettiin samana vuonna roviolla. Tätä pidetään liikkeen loppuna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Keskiaika
Kirkkohistoria
Johan Fleming

Johan Fleming (1578–1599) oli Viikin vapaaherran ja Kuitian kartanonherran, Klaus Eriksson Flemingin ja Ebba Stenbockin (Kustaa Vaasan kolmannen vaimon sisar) poika, ainoa heidän pojistaan, joka oli elossa Klaus Flemingin kuollessa 1597. Hänet mestattiin Turun verilöylyssä.

Katso myös

 Fleming (suku)

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Vuonna 1578 syntyneet
Vuonna 1599 kuolleet
Bi

Bi tarkoittaa seuraavia:

 
 
 BI, Burundin ISO 3166-1 -koodi
 
 bi, biseksuaali
 Bi, kiinalainen tähtikuvio ”Seinä”
 Bi, kiinalainen tähtikuvio ”Verkko”
 BI, business intelligence, liiketoimintatiedon hallinta
 BI, Bank Indonesia, Indonesian keskuspankki
 BÍ, Bændasamtök Íslands, Islannin maanviljelijöiden järjestö.
He

He tarkoittaa seuraavia:

 He, Asko Sahlbergin romaani
 
 
 
 he, suomen kielen persoonapronomini
 he, heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston viides kirjain
 hā’ eli he, arabialainen kirjain
 he, japanilaisen kana-aakkoston kirjain
 hallituksen esitys, HE, hallituksen parlamentille antama lakiehdotus
 Hockey East, HE, yhdysvaltalainen yliopistojääkiekkosarja
 Hollis and Eastern Railroad, lyhenne HE, yhdysvaltalainen rautatieyhtiö.
 HE eli holoseenin ajanlasku (engl. Holosenic Era)
 H.E., his/her eminence, hänen korkea-arvoisuutensa (yleensä tittelin edessä uskonnollisilla johtamilla, periytyy vatikaanista erityisesti kardinaaleilla ja Paavin lähimmillä)
 H.E., his/her excellency, hänen korkea-arvoisuutensa (yleensä tittelin edessä valtiollisissa korkeissa virkoissa, kuten suurlähettiläillä. Joissain tapauksissa edellistä uskontoon enemmälti viittaavaa titteliä on käytetty virallisissa valtiollisissa tilaisuuksissa, vaikka ko. henkilö ei ole korkeassa uskonnollisessa asemassa tjms.)
 He -nimisiä henkilöitä:
 He Chong (s. 1987), kiinalainen uimahyppyjen olympiavoittaja ja maailmanmestari 
 He Cihong (s. 1975), kiinalainen uinnin maailmanmestari
 He Jiankui (s. 1984), kiinalainen geneetikko
 He Jianping (s. 1963), kiinalainen käsipalloilija
 He Jun (s. 1969), kiinalainen koripalloilija
 He Kexin (s. 1992), kiinalainen telinevoimistelija
 He Pingping (1988-2010), kiinalainen lyhytkasvuinen mies
 He Wenna (s. 1989), kiinalainen trampoliinivoimistelija 
 He Zi (s. 1990), kiinalainen uimahyppääjä
 He Zizhen (1909-1984), Mao Zedongin kolmas puoliso
 Zheng He (1371-1435), kiinalainen tutkimusmatkailija

Lähteet
Ar

Ar tai AR tarkoittaa seuraavia:

 
 androgeenireseptori, AR
 ansioristi, ar., kunniamerkkityyppi
 
 
 
 Arkansas, postilyhenne AR, Yhdysvaltain osavaltio
 Asikkalan Raikas, AR, suomalainen urheiluseura
 kaiken varalta, A/R, englannin sanoista (against) all risks, vakuutustyyppi.
 Augmented reality (AR), katso lisätty todellisuus

Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:

 AR-15, kiväärimalli.
Ca

Ca tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 
 Kalifornia, postilyhenne CA, Yhdysvaltain osavaltio
 noin, ca., latinan sanasta circa, likimääräistä arvoa osoittava ilmaus
 Cả, joki Vietnamissa.
 Väriaberraatio, eli kromaattinen aberraatio
 CA,Combat Arms (Europe) Euroopassa
 Caudron-Renault C.R. 714, Suomen ilmavoimien konetunnus CA, ranskalainen hävittäjälentokone
 CA, Cocaine Anonymous, vertaistukiryhmä.
Augsburgin tunnustus (Confessio Augustana)
Mn

Mn tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 
 
 Minnesota, postilyhenne MN, Yhdysvaltain osavaltio
 Maata näkyvissä -festarit, MN, Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen nuorisotyön ja Turun evankelisluterilaisten seurakuntien järjestämä tapahtuma
 Compagnie Maritime Nantaise, MN, ranskalainen laivayhtiö
 maihinnousu, mn, maihin siirtyminen vesikulkuneuvosta
 maihinnoususotatoimi, mn, tunkeutuminen vihollisen alueelle vesitse.
Robin Cook

Robert "Robin" Finlayson Cook (28. helmikuuta 1946 – 6. elokuuta 2005) oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri vuosina 1997–2001 . Hän oli aluksi Tony Blairin luottomies mutta erimielisyys Irakin sodasta johti Cookin eroon hallituksesta. Skotlantilaissyntyinen Cook edusti Työväenpuoluetta.

Elokuussa 2005 Cook putosi kalliokielekkeeltä ollessaan kiipeilemässä Ben Stack -vuorella Skotlannissa. Hänen epäillään murtaneen niskansa pudotessaan. Onnettomuuten saattoi liittyä sydänkohtaus.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Robin Cookin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministerit
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Museoraitiovaunu

Museoraitiovaunu on raitiovaunu, joka on poistettu säännöllisestä linjaliikenteestä ja jota säilytetään sekä liikennöidään tarkoituksena säilyttää ja esitellä joukkoliikenteen historiaa. 

Raitiovaunuliikenteen säilyttäneissä kaupungeissa museoraitiovaunuilla usein liikennöidään kaupungin raitiotieverkolla. Paikkakunnilla ja alueilla, joilta raitiovaunuliikenne on lakkautettu tai vanhojen raitiovaunujen liikennöinti on teknisten muutosten takia mahdotonta, museoraitiovaunuille on voitu rakentaa museoraitiotie. Museoraitiotie toimii usein kokeiluna, jolla selvitetään raitiovaunuliikenteen palauttamista.

Helsingissä yksityinen yhtiö Oy Stadin Ratikat Ab on järjestänyt elokuusta 2009 alkaen säännöllistä museoliikennettä entisöidyillä museovaunuilla sekä myös tilausliikennettä.  Kaupungissa on myös raitioliikennemuseo. Turussa on säilynyt useita museoraitiovaunuja, ja kaupunkiin on ehdotettu museoraitiotietä välille Satama–Martinsilta–Kauppatori.

Pohjoismaissa museoraitiovaunuilla liikennöidään Göteborgin, Norrköpingin ja Trondheimin normaalin liikenteen raitioteillä. Tukholmassa, Malmössä, Malmköpingissä, Bergenissä, Vinterbrossa Oslon eteläpuolella sekä Skjoldenæsholmissa Tanskassa on museoraitiotie. Useimmilla Euroopan raitioteillä on museoraitiovaunuja joilla liikennöidään tilauksesta tai säännöllisesti.

Eniten museoraitioteitä on Yhdysvalloissa, koska siellä hyvin monista kaupungeista on lakkautettu raitiotiet. Lisäksi New Orleansin ja San Franciscon raitiotieliikenne perustuu museoraitiovaunuihin, jotka hoitavat suuren osan liikenteestä.

Aiheesta muualla

Helsingin museoraitiovaunut Suomen Raitiotieseuran sivulla
Turun museoraitiovaunut Suomen Raitiotieseuran sivulla
Ruotsin raitiotieseura, Tukholman, Malmön ja Malmköpingin museoraitiotiet
Oslon Vognhall 5 sekä Vinterbron museoraitiotie 
Skjoldenæsholmin museoraitiotie Tanskassa
Apta Heritage Trolley - sivusto
 Stadin ratikat

Raitiotiekalusto
Tekniikan historia
Pandemia

Pandemia tarkoittaa maailmanlaajuisesti levinnyttä epidemiaa. Sana tulee kreikan sanoista pan ’kaikki’ ja demos ’ihmiset’.

Tauti ei välttämättä ole pandemia, vaikka siihen kuolisi paljon ihmisiä. Esimerkiksi syöpiin on kuollut erittäin paljon ihmisiä, mutta niitä ei katsota pandemiaksi, koska syöpä ei ole tarttuvaa paitsi poikkeustapauksissa (kts. klonaalisesti tarttuva syöpä). Toisaalta tartuntatautikaan ei välttämättä ole pandemia, ellei se ole levinnyt laajalle alueelle. Viimeisin pandemia on 11. maaliskuuta 2020 julistettu SARS-CoV-2-viruksen aiheuttama koronavirustauti COVID-19.

Pandemian ehdot 
Maailman terveysjärjestön mukaan pandemia voi syntyä, kun kolme ehtoa täyttyy:
 uusi tauti ilmaantuu
 taudin vaikuttava tekijä vaikuttaa ihmisiin aiheuttaen vakavaa sairautta
 taudin vaikuttava tekijä leviää helposti ja vahvistuu

Pandemioita ovat olleet esimerkiksi keskiajalla musta surma, 1800- ja 1900-luvuilla seitsemän pandemiaa aiheuttanut kolera ja vuosien 1918–1920 espanjantauti. 

Lintuinfluenssan pelättiin laajenevan pandemiaksi. Tämä olisi kuitenkin edellyttänyt viruksen muuntumista ilmateitse ihmisestä toiseen tarttuvaksi, eikä varmistettuja ihmisestä toiseen tapahtuneita tartuntoja raportoitu. Meksikossa keväällä 2009 havaitun lintuinfluenssan muunnoksen, sikainfluenssan, WHO julisti pandemiaksi 11. kesäkuuta 2009. Viimeksi vuodenvaihteessa 2019–2020 Kiinassa alkunsa saanut koronaviruksen aiheuttama COVID-19 julistettiin pandemiaksi 11. maaliskuuta 2020.

WHO:n pandemia-asteikko  
Maailman terveysjärjestö WHO käyttää kuusipykäläistä asteikkoa arvioidessaan eläinperäisten virustautien pandemiariskiä.

 Uhkataso 1: Eläinten virukset eivät aiheuta tartuntoja ihmisissä.
 Uhkataso 2: Tartunta ihmiseen vahvistettu. Mahdollinen pandemiauhka.
 Uhkataso 3: Influenssavirus aiheuttaa yksittäisiä sairastumisia ihmisissä. Rajoitettu tarttuvuus ihmisestä ihmiseen.
 Uhkataso 4: Tauti tarttuu todistetusti ihmisestä ihmiseen. Tauti leviää yhteisötasolle. Merkittävä pandemiariski.
 Uhkataso 5: Tauti tarttuu ihmisestä toiseen ainakin kahdessa maassa. Voimakas pandemian vaara.
 Uhkataso 6: Virus leviää etäällä olevaan maahan. Pandemia meneillään.

Suuria pandemioita 

 Antoninuksen rutto 164–180
 Cyprianuksen rutto 250–270
 Justinianuksen rutto 541–542 ja myöhemmin
 Musta surma 1346–1353
 1510 influenssapandemia 1510
 Ensimmäinen kolerapandemia 1817–1821
 Toinen kolerapandemia 1826–1837
 Kolmas kolerapandemia 1841–1862
 Kolmas ruttopandemia 1850–1950
 Neljäs kolerapandemia 1864–1875
 Viides kolerapandemia 1881–1896
 Ryssänkuume 1889–1890
 Kuudes kolerapandemia 1899–1923
 Espanjantauti 1918–1920
 Aasialainen influenssa 1957–1958
 Seitsemäs kolerapandemia 1961–1975
 Hongkongilainen influenssa 1968–1969

2000-luvun pandemioita:

 Sikainfluenssa 2009
 COVID-19 2019–

Katso myös 
 Pandemian vakavuusasteikko

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Pandemiat
Eero Lankia

Eero Uolevi Lankia (s. 8. joulukuuta 1951 Joutsa) on suomalainen agrologi ja Suomen Keskustan poliitikko. Hän oli kansanedustaja vuosina 2003–2007 ja puoluesihteeri. Hänet valittiin väliaikaiseksi puoluesihteeriksi puoluejohdon aloitteesta, mutta hankki järjestökokemuksellaan melko nopeasti kannatuksen myös pysyvälle puoluesihteeriydelle. Lankian kokemus liittyy lähes kokonaan puoluejärjestöön. 

Aikaisemmin puolueen sisäisessä jaossa hänet tunnettiin lähinnä Paavo Väyrystä kannattavana reaalipoliitikkona. Erityisesti Anneli Jäätteenmäen eroon johtaneessa tilanteessa ja Irak-gaten kysymyksessä puoluesihteeri Eero Lankia ja Keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtaja Timo Kalli ylläpitivät kriittisimpinä hetkinä yhteistyötä SDP:hen. Tässä mielessä vankan puoluepätevyyden hankkinut järjestömies on ollut vakauttava tekijä.

Huhtikuussa 2007 Lankia ilmoitti hakevansa Kiimingin kunnanjohtajaksi. Hän kuitenkin peruutti hakemuksensa perhesyihin vedoten. Huhtikuun lopussa hänet valittiin Työeläkevakuuttajat Telan johtajaksi.

Eero Lankian puoliso on Outokummun kaupunginhallituksen puheenjohtajanakin toiminut, lääkäri Marjut Frantsi-Lankia. Heillä on kaksi yhteistä lasta Joose (s. 2000) ja Venla (s. 2004), ja lisäksi Lankialla on edellisestä avioliitostaan kaksi lasta: Tanja (s. 1991) ja Timo (s. 1994).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Eero Lankian haastattelu Istuntosali.net:issä 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Suomen Keskustan puoluesihteerit
Kirkkonummen kunnanvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
White Power

White Power -termillä () viitataan valkoihoisten valta-aseman edistämiseen. Sen toi esille yhdysvaltalainen uusnatsijohtaja George Lincoln Rockwell vastineeksi termille ”Black Power”.  Nykyään sitä käyttävät tunnuslauseenaan useat rasistiset ryhmittymät, kuten uusnatsit.

Katso myös 
 Rasismi Suomessa
 Äärioikeisto Suomessa

Aiheesta muualla 

Rasismi
Tunnuslauseet