joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Quds-joukot

Quds-joukot ( sepāh-e quds) ovat Iranin vallankumouskaartin eli Pasdaranin yksikkö, joka on erikoistunut epätavanomaiseen sodankäyntiin ja sotilastiedusteluun. Quds-joukkojen johtajalla on suuri vaikutusvalta Iranin harjoittamaan ulkopolitiikkaan varsinkin Lähi-idässä.

Käytännössä Iranin Quds-joukot tukevat ja kouluttavat Iranin liittolaisjoukkoja monissa maissa. Näistä tunnetumpia ovat Hizbollah ja Irakissa toimivat shiiamilitiat. Arviot joukkojen vahvuudesta ovat liikkuneet 3 000 ja 50 000 sotilaan välillä.

Quds-joukot perustettiin vuonna 1980 alkaneen Irakin–Iranin sodan alussa. Niiden ensimmäinen tehtävä oli etsiä Irakin sisältä liittolaisia Saddam Husseinia vastaan. Joukkoja johti vuosina 1980–1998 kenraali Ahmad Vahidi ja vuodesta 1998 kuolemaansa vuoden 2020 aluessa Qassem Suleimani. Yhdysvallat surmasi Suleimanin ilmaiskussa tammikuussa 2020. Yhdysvallat on julistanut Qudsin terroristijärjestöksi  ja koko vallankumouskaartinkin äskettäin. Tämän vuoksi Yhdysvaltain presidentti Donald Trump ei katsonut tarvitsevansa kongressin lupaa Suleimanin eliminoimiseen. Suleimanin seuraajaksi nousi Esmail Ghaani.

Kanada,Saudi-Arabia,  Bahrain,  ja Yhdysvallat, on luokitelleet  Quds-joukot terroristijärjestöksi.

Lähteet 

Iranin asevoimat
Aleksandr Kusikov

Aleksandr Borisovitš Kusikov () (1896 Armavir, Venäjä – 20. kesäkuuta 1977 Pariisi, Ranska) oli venäläinen runoilija. Hän kuului imaginistiseen koulukuntaan yhdessä Sergei Jeseninin, Anatoli Mariengofin ja Vadim Šeršenevitšin kanssa.

Kusikov eli lapsuutensa Armavirin kaupungissa, josta hän muutti Moskovaan vuonna 1917. Hän liittyi imaginisteihin, joiden kanssa hän julkaisi ja esitti runoja ja piti yllä ryhmän kustannustoimintaa. Kusikovin tuotannossa vakituisia aiheita olivat hänen lapsuusmaisemansa Kubanjoella, tšerkessit, sekä Koraanin ja persialaisen runouden teemat.

Kusikov muutti vuonna 1922 Berliinin kautta Pariisiin, jossa hän kuoli vuonna 1977.

Lähteet 

Venäläiset runoilijat
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Elias Vilén

Elias Onni Akseli Vilén (s. 1. tammikuuta 2001 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Vilén osaa pelata myös laidassa.

Ura

Seuraura 
3-4-vuotiaana jääkiekkoilun aloittanut Vilén on Pelicansin oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2016–2017 seuran C-nuorten varakapteenina. Vilén oli Pelicansin paras pistemies ja maalintekijä sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 17+5=22 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 24+10=34, jolloin hän sijoittui koko sarjan maalipörssissä kolmanneksi.

Kaudella 2019–2020 Vilén debytoi Pelicansin SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vilén teki liigadebyyttinsä 4. tammikuuta 2020 vieraissa JYPiä vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin 13. hyökkääjäksi. Vilén sai ottelussa jääaikaa kolme minuuttia. Syyskuussa 2020 Pelicans lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin, jossa Vilén pelasi 15 runkosarjaottelua tehopistein 2+9=11. Hän teki Pelicansissa liigauransa avausmaalin kauden kolmannessa ottelussaan 16. helmikuuta 2021 Tapparaa vastaan. Vilén sai ottelussa myös syöttöpisteen Rudolf Červenýn tekemään ylivoimamaaliin. Loppukaudella hän vakiinnutti paikkansa SM-liigassa. Vilén pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana kaikkiaan 25 runkosarjaottelua tehopistein 7+7=14. Hänen ottelukohtainen pistekeskiarvonsa (0.56) oli koko liigan tulokkaista toiseksi paras KooKoon Kasper Björkqvistin jälkeen. Viidessä playoff-ottelussa Vilén jäi ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2021 hän teki Pelicansin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 
Vilén on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.

Muuta 
Vilénin pikkuveli Topias pelaa puolustajana Eliaksen joukkuetoverina Pelicansin SM-liigajoukkueessa. Hänellä on myös NHL-sopimus New Jersey Devilsin kanssa.

Elias Vilén valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta keväällä 2020.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Pelicansin pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Oskari Parviainen

Oskari Parviainen (s. 7. marraskuuta 2001 Lahti) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia.

Ura 
Parviainen on Pelicansin oma kasvatti. Ensimmäisellä A-juniorikaudellaan 2019–2020 hänet valittiin A-nuorten SM-liigan toiseen tähdistökentälliseen. Parviainen debytoi kauden aikana myös SM-liigassa, jossa hän puki kuuteen otteluun ja sai peliaikaa kahdessa ottelussa. Parviainen teki liigadebyyttinsä 4. tammikuuta 2020 vieraissa JYPiä vastaan, kun Atte Tolvanen joutui sivuun. Hän lähti otteluun kakkosmaalivahtina Riku Heleniukselle, mutta Parviainen vaihdettiin Pelicansin maalinsuulle ajassa 31.53, kun JYP siirtyi ottelussa 3–1-johtoon. Hän torjui noin puolentoista erän aikana 12 kertaa ja päästi yhden maalin. Pelicans hävisi ottelun lopulta lukemin 5–3. Parviainen puki kauden aikana myös Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen paidan lainalle kolmeen otteluun, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa.

Parviainen teki huhtikuussa 2020 Pelicansin SM-liigajoukkueen 3+1-vuotisen juniorisopimuksen. Kauden 2020–2021 hän pelasi suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa. Parviainen pelasi kauden aikana yhden erän SM-liigassa. Hän pelasi miesten pelejä myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa. Kauden 2021–2022 Parviainen pelasi lähes kokonaan lainalla Peliitoissa, jossa hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana 39 runkosarja- ja seitsemän karsintasarjan ottelua. Parviainen puki Pelicansin paidan kauden aikana kuuteen runkosarjaotteluun ja hän sai peliaikaa yhdessä ottelussa 24 minuutin verran.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Pelicansin pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Rehtori (televisiosarja)

Rehtori on suomalainen komediasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat suomalaiseen yläkouluun. Sarjan keskiössä on Terhi Suorlahden esittämä rehtori Sari Valjakka, joka on epätoivottu pomo ja joka yrittää liikaa. Hänellä on paljon suunnitelmia koulunsa suhteen, mutta niiden toteutus harvemmin onnistuu. Sarja julkaistiin marraskuussa 2019 C More -suoratoistopalvelussa ja se esitettiin televisiossa MTV3-kanavalla tammikuusta 2020 alkaen.

Sarjan tapahtumat ajoittuvat koulun syyslukukaudelle, elokuusta joulu­juhlaan.

Rehtori perustuu Anna Brotkinin ja Paula Korvan samannimiseen lyhytelokuvaan, jonka he tekivät vuonna 2016 Aalto-yliopistoon lopputyönään.

Rooleissa

Keskeisissä rooleissa

Sivuosissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rehtori-sarjan tiedote
 Rehtori-sarjan lehdistöpaketti

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset komediasarjat
C More -alkuperäissarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Jean Périer

Jean Alexis Périer (2. helmikuuta 1869 Pariisi – 3. marraskuuta 1954 Pariisi) oli ranskalainen baritoni. Hän muun muassa tulkitsi Pelléasin roolin Claude Debussyn Pelléas et Mélisande -oopperan kantaesityksessä Opéra-Comiquessa 30. huhtikuuta 1902. Hänen lauluaan on kuultavissa seitsemällä noin vuodelta 1905 peräisin olevalla äänitteellä. Vuosina 1900–1938 hän esiintyi useissa elokuvissa.

Périer oli ensisijaisesti operettiin erikoistunut laulaja. Hän suoritti opintonsa Pariisin konservatoriossa Émile-Alexandre Taskinin ja Romain Bussinen johdolla. Debyyttinsä hän teki vuonna 1892 Opéra-Comiquessa Monostatoksen roolissa Taikahuilun esityksessä. Hänen uransa selkeä pääpaino pysyi Pariisin musiikki- ja teatterimaailmassa, mutta hän esiintyi myös Manhattanissa ja Monte-Carlossa.

Ohjelmisto

Kantaesityksissä 
 André Messager: Véronique (1898, miespääosa)
 Claude Debussy: Pelléas et Mélisande (1902, miespääosa)
 André Messager: Fortunio (1907, miespääosa)
 Maurice Ravel: L'heure espagnole (1911, rooli: Ramiro)
 Henri Rabaud: Mârouf (1914, nimirooli)
 Charles Levadé: La rôtisserie de la Reine Pêdauque (1920, rooli: Abbé Coignard)
 Reynaldo Hahn: Ciboulette (1923, rooli: Duparquet)

Muut 
 Wolfgang Amadeus Mozart: Don Giovanni (nimirooli)
 Wolfgang Amadeus Mozart: Taikahuilu (rooli: Monostatos)
 Giacomo Puccini: Madama Butterfly (rooli: Sharpless)
 Giacomo Puccini: Manon Lescaut (rooli: Lescaut)

Lähteet 

Ranskalaiset oopperalaulajat
Baritonit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Otto Hallamaa

Otto-Elias Hallamaa on suomalainen musiikkituottaja, ääniteknikko ja muusikko. Hänen omia yhtyeitään ovat olleet mm. Feedback, Cream Crackers ja Moonmadness. Hän on toiminut studioteknikkona mm. Juice Leskisen, Pate Mustajärven, Apulannan ja Topi Sorsakosken levyillä. Hän on tuottanut Absoluuttisen Nollapisteen levyn Olos.

Lähteet 
https://www.discogs.com/artist/459064-Otto-Hallamaa

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset musiikkituottajat
Tatra RT8D5

Tatra RT8D5M (MRTC Class 3000) on tšekkiläisen ČKD Tatran valmistama pikaraitiovaunu. Sitä käytetään nykyisin Manilan metron linjalla 3. Vaunut olivat viimeiset, jotka ČKD Tatra valmisti ennen, kuin Siemens osti sen. 

Tatra RT8D5M:t omistaa Metro Rail Transit Corporation (MRTC), ja liikennöitsijänä toimii Department of Transportation (DOTr).

Historia 

Kun Manilan metron linja 3 rakennettiin, Metro Rail Transit Corporation valitsi ČKD Tatran uusien junien valmistajaksi, kun ryhmittymä voitti hankkeen. Maaliskuussa 1996 ensimmäistä kolmivaunuista raitiovaunua kokeiltiin Prahassa numerolla 0029. Se kehitettiin Tatra KT8D5:n pohjalta, ja siinä oli samanlainen ohjaus, mittasuhteet ja etu- ja takaosat, ja se suunniteltiin kaksisuuntavaunuksi toisin kuin myöhemmin valmistetut kulkuneuvot. Se jäi Prahaan, jossa sitä käytettiin lokakuussa 1998 yhdessä Tatra T5A5:n koekappaleen #0013 ja T3:n #6663 kanssa monissa törmäyskokeissa päätehtaalla Hostivařissa, jonka jälkeen vaunu romutettiin. 

Ensimmäinen juna kuljetettiin lentokoneella Manilaan vuonna 1997, ja loput kuljetettiin meritse. Kulkuneuvot liikennöivät pääosin kolmen vaunun junina.

Tekniset tiedot 
RT8D5 on kahdeksanakselinen moottorivaunu, jossa on kolme osaa, jotka on erotettu toisistaan peitetyillä nivelillä. Jokaisessa vaunussa on viisi kaksilehtistä sähköliukuovea. Kolmen keskimmäisen oven leveys on 1255 mm ja päätyovien 861 mm. Junassa on 80 istumapaikkaa ja kyytiin mahtuu ruuhkassa yhteensä 394 matkustajaa samaan aikaan. Raitiovaunut ovat kahdeksanakselisia nivelraitiovaunuja, jotka on suunniteltu yksisuuntaiseen liikennöintiin, ja niiden huippunopeus on 65 kilometriä tunnissa. Raitiovaunut käyttävät normaaliraideleveyttä. RT8D5M suunniteltiin liikennöimään kaupunkiraideliikenteessä suurella nopeudella ja korkeilla laitureilla.

Katso myös 

 Pikaraitiotie
 Tatra KT8D5

Lähteet

Aiheesta muualla 
    

 DOTC MRT3:n virallinen verkkosivusto 
 Bericht über die Tatra RT8M (mit Bildern vom Prototyp) 
 Technische Daten der Tatra RT8M 

Raitiotiekalusto
Léon Bazille Perrault

Léon Bazille Perrault (16. kesäkuuta 1832 Poitiers – 6. elokuuta 1908 Royan) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli tyylisuunnaltaan 1800-luvun akateemisen taiteen edustaja.

Niukoista oloista lähtöisin ollut Perrault pääsi opiskelemaan taidetta François-Édouard Picotin ja William-Adolphe Bouguereaun oppilaana. Hän piti ensimmäisen näyttelynsä Pariisissa vuonna 1863 ja tuli aikansa taideyleisön suosikiksi. 

Perrault`n uran alku oli Ranskan toisen keisarikunnan aikana, jolloin myös varastunut porvaristo halusi ostaa taidetta. Porvaristo halusi unohtaa vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen ja nähdä jotain kaunista. Perrault`n taide sopi juuri tähän tarkoitukseen ja tuli suosituksi. 

Suurta yleisöä viehättivät Perrault`n maalausten hienostunut kompositio ja idealisoitu kuva maailmasta. Hän otti aiheensa mytologiasta, maalasi alastontutkielmia ja lapsia. Hänen lapsia esittävät maalauksensa olivat myös suosittuja, sillä niissä lapset ovat terveitä ja suloisia. Hän maalasi myös muutaman sotilaselämää kuvanneen maalauksen. 

Henkilönä Perrault´n kuvailtiin olleen käytännönläheisen ja ahkeran joka työskenteli kymmenen tuntia vuorokaudessa. Hän kuvailtiin pitkäksi ja nopeasanaiseksi herrasmieheksi. Hän sai elinaikanaan tunnustuksia, kuten kunnialegioonan jäsenyyden. Hänen töitään oli Pariisin ohella esillä Lontoossa, Bostonissa, Philadelphiassa ja Wienissä.

Teoksia

Lähteet

Lisää aiheesta  
 http://www.leonbazileperrault.com/ 

 Ranskalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1832 syntyneet
 Vuonna 1908 kuolleet
Luettelo maailman vanhimmista valtionjohtajista

Tämä on luettelo maailman vanhimmista elossa olevista valtionjohtajista. Luettelossa ei ole vt. valtionjohtajia.

Luettelo

Viitteet

Luettelot valtionpäämiehistä
Emil Galimov

Emil Galimov (ven. Эмиль Галимов, s. 9. toukokuuta 1992 Nižnekamsk) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura SKA Pietaria. Galimov laukoo vasemmalta.

Ura 
Galimov debytoi KHL:ssä kaudella 2010–2011 HK Neftehimik Nižnekamskin paidassa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 18 ottelua tehoin 1+1=2. Kaudella 2012–2013 Galimov keräsi Lokomotiv Jaroslavlin riveissä pisteet 7+13=20. Vuonna 2017 Galimov siirtyi takaisin Neftehimik Nižnekamskiin. Hän tehtaili kaudella 2017–2018 uransa ennätyspisteet 15+14=29. Seuraavalla kaudella Galimov nimitettiin Nižnekamskin kapteeniksi. 16. toukokuuta 2019 Galimov teki yksivuotisen sopimuksen Ak Bars Kazanin kanssa.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Snake’s Revenge

Snake’s Revenge on Konamin kehittämä hiiviskelypeli, joka julkaistiin vuonna 1990 yksinomaan Nintendo Entertainment System-pelikonsolille. Peli on jatko-osa ensimmäisen Metal Gear -pelin NES-käännökselle, eikä sen kehittämisestä vastannut Metal Gear -pelisarjan isänä tunnettu Hideo Kojima, vaan pelin suunnittelijoina toimivat A. Nozaki ja Takeshi Fujimoto. Peliä ei myöskään julkaistu kotimaassaan Japanissa vaan ainoastaan länsimaissa; syyksi on arveltu edellisen NES-pelin myyntiluvut sen myytyä pelkästään Yhdysvalloissa yli miljoona kappaletta.

Koska Kojima teki oman jatko-osansa samana vuonna MSX2-tietokoneelle, on Snake’s Revenge tätä nykyä kaanoniin kuulumaton peli. Huolimatta siitä että Kojima ei ollut NES:lle käännettyjen Metal Gearin ystävä, hän on haastattelujen perusteella ilmaissut suhtautuneensa vähemmän penseämmin Snake’s Revengeen kuin sen NES-edeltäjäänsä, jota hänen tiedetään inhonneen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1990-luvulle sijoittuvat videopelit
Metal Gear -pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Vuoden 1990 videopelit
Xavier Riddle and the Secret Museum

Xavier Riddle and the Secret Museum on kanadalainen lastenohjelma, jonka ensiesitys oli vuonna 2019.

Lähtökohta  

Sarjaan osallistuu Xavier Riddle siskonsa Yadina Riddle ja hänen ystävänsä Brad kanssa. He menevät salamuseoon matkustamaan aikaisemmin menneisyyteen ja auttamaan historiallisia sankareita.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Xavier Riddle and the Secret Museum sivuilla 
 

Kanadalaiset televisiosarjat
Animaatiosarjat
PBS:n televisio-ohjelmat
Jyväskylän kaupunkiseurakunta

Jyväskylän kaupunkiseurakunta oli Jyväskylän kaupungissa toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, kunnes 2009 se yhdistyi Jyväskylän maaseurakunnan ja Korpilahden seurakunnan kanssa Jyväskylän seurakunnaksi.

Jyväskylän kaupunkiseurakunta perustettiin vuonna 1880 erottamalla Jyväskylän maaseurakunnasta eli siihenastisesta Jyväskylän seurakunnasta. Sitä mukaa kun osia Jyväskylän maaseurakunnasta liitettiin osia kaupunkiin, liitettiin vastaavasti osia maaseurakunnan alueesta kaupunkiseurakunnan alueeseen osia Jyväskylän maaseurakunnan alueesta, tosin osa kyseisistä seurakunnallisista liitoksista tapahtui himan myöhemmin kuin vastaavat kunnalliset liitokset. Vaikka Säynätsalo liittyi Jyväskylään 1993, Säynätsalon seurakunta liitettiin Jyväskylän kaupunkiseurakuntaan vasta 2005.

Jyväskylän kaupunkiseurakunnan pääkirkko oli vuonna 1880 valmistunut Jyväskylän kaupunginkirkko. Seurakunnan muita kirkkoja olivat ainakin Huhtasuon kirkko, Keltinmäen kirkko, Kortepohjan kirkko, Kypärämäen kirkko, Lohikosken kirkko ja Säynätsalon kirkko. Seurakunta jakaantui seurakuntapiireihin.

Lähteet 

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Jyväskylä
Erkki Eerola

Erkki "Jussi" Eerola (s. 1987 Heinola) on suomalainen kunnanjohtaja ja valokuvaaja. Hänet valittiin vuonna 2018 Vihdin kunnanjohtajaksi. Eerola on aiemmin työskennellyt talousjohtajana Vihdin kunnassa, Karkkilan talous- ja henkilöstöjohtajana,  vt. kaupunginjohtajana sekä taloustehtävissä Siuntion kunnassa. 

Valokuvaajana hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet mm. Stratovarius, Symfonia ja Pressure Points. Eerolan valokuvausalan yritys valittiin vuonna 2011 Fonectan vertailussa Tampereen parhaimmaksi.  

Vapaa-ajalla hän on esiintynyt televisiossa tietovisoissa, kuten Haluatko Miljonääriksi ja Heikoin lenkki. Lisäksi hän vapaa-ajalla harrastaa juoksemista ja vaeltamista. 

Eerola on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri Tampereen yliopistosta .

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Valokuvaaja Jussi Eerolan kotisivu
 Vihdin kunnanjohtaja

Vihdin kunnanjohtajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Wilkins

Wilkins tarkoittaa seuraavia:

Sukunimi
 Arnold Wilkins (1907–1985), brittiläinen fyysikko
 Dominique Wilkins (s. 1960), yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloilija
 Maurice Wilkins (1916–2004), englantilainen tiedemies
 Mac Wilkins (s. 1950), yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja
 Dean Wilkins (s. 1962), englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Ray Wilkins (1956–2018), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Nicole Wilkins (s. 1984), yhdysvaltalainen fitness-urheilija ja valmentaja

Sukunimet
Wolf Erlbruch

Wolf Erlbruch (s. 30. kesäkuuta 1948 Wuppertal, Saksa) on saksalainen lastenkirjailija ja kuvittaja.

Palkinnot
 Deutscher Jugendliteraturpreis 1993
 Hans Christian Andersen -palkinto (kuvitus) 2006
 Astrid Lindgrenin muistopalkinto 2017
Lähde

Lähteet

Saksalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Saksalaiset kuvittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Japaninpähkinäpensas

Japaninpähkinäpensas (Corylus sieboldiana) on koivukasvien heimoon ja pähkinäpensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa, Koreassa, Mantšuriassa ja Amurin alueella.

Ulkonäkö ja koko 

Japaninpähkinäpensas on viiden metrin korkuinen pensas, jolla on karvaiset versot. Lehdillä on noin 1,5-2,5 senttimetrin mittaiset varret. Lehtilapa on pituudeltaan 5-10 senttimetriä, muodoltaan soikea tai pitkähkö, pitkäkärkinen ja pyöreätyvinen; lehtilaidat ovat kaksinkertaisesti sahalaitaisia. Lehtisuonet ovat karvaisia; nuorten lehtien keskellä on usein punertava laikku.

Japaninpähkinäpensaan kukinto on tuulipölytteinen norkko. Hedenorkot sijaitsevat yksittäin tai 2-6 norkon ryhminä; jokainen norkko koostuu lukuisista yksineuvoisista kukista, joiden heteet ovat punaisia. Hedelmä on kartiomainen, noin 1,5 senttimetrin pituinen pähkinä, joita kasvaa 2-3 yhdessä. Jokainen pähkinöistä sijaitsee kapean esi- ja tukilehdistä muodostuneen suojusputken sisällä; putken yläosassa on lyhyitä, ehytlaitaisia hampaita.

Kromosomiluku on 2n = 22.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Japaninpähkinäpensaan levinneisyysalue ulottuu Aasian lauhkealle vyöhykkeelle, eteläiseen Siperiaan, Venäjän Amurin alueelle, Mongoliaan, joihinkin Kiinan maakuntiin, Korean niemimaalle sekä Japanin Hokkaidōn ja Honshūn saarille. Laji kasvaa vähälajisissa ja kylmänkosteissa metsissä kuivassa-tuoreessa, happamassa-lievästi emäksisessä, hiekkaisessa-humuspitoisessa maaperässä aurinkoisilla kasvupaikoilla. Laji pitää lämmöstä, mutta on enimmäkseen pakkasenkestävä.

Luokittelu 
Japaninpähkinäpensas kuuluu pähkinäpensaiden (Corylus) sukuun, sektioon Corylus ja alasektioon Siphonochlamys. Lajin kuvaili ensimmäisenä Carl Ludwig Blume vuonna 1851.

Lajista on olemassa useampia muunnoksia, joista vain kaksi on yleisesti tunnustettuja:
 Corylus sieboldiana var. sieboldiana: Esiintyy ainoastaan Japanissa.
 Corylus sieboldiana var. mandshurica (Maxim.) C.K.Schneid.: Muunnoksella on pyöreähköt tai soikeat lehdet, sydämenmuotoinen lehtikanta ja osittain liuskainen lehtilaita. Lehtivarsi on noin 2,5 senttimetrin pituinen; ruskeakarvainen hedelmäsuojus saavuttaa jopa viiden senttimetrin pituuden. Muunnosta esiintyy Japanissa, Koreassa, Mantsuriassa ja Venäjän Kaukoidässä. Joskus luokitellaan myös erilliseksi lajiksi Corylus mandshurica Maxim.

Aiemmin erilliseksi luokitellun muunnoksen Corylus sieboldiana var. brevirostris C.K Schneid. katsotaan nykyisin olevan synonyymi var. sieboldiana-muunnokselle.

Käyttö 
Japaninpähkinäpensaalla on vain harvoin metsätaloudellista merkitystä. Sen sijaan lajia käytetään koristekasvina hedelmiensä vuoksi; se on myös hyvä mehiläiskasvi.

Lähteet 

Pähkinäpensaat
Euroopan kisat 2019

Euroopan kisat 2019 olivat järjestyksessään toiset Euroopan kisat. Ne järjestettiin 21. – 30. kesäkuuta 2019 Minskissä, Valko-Venäjällä. Menestynein maa oli Venäjä, joka voitti 109 mitalia, joista 44 oli kultaisia. Suomi saavutti kaksi kultaa ja yhden pronssin.

Valinta
Alun perin ainoan hakemuksen lähetti Alankomaat. Kesäkuussa 2015 Alankomaat kuitenkin kieltäytyi järjestemästä kisoja rahoitusongelmien takia. Lokakuussa 2016 päätettiin, että kisat järjestetään Minskissä.

Lajit
Euroopan kisoissa 2019 kilpailtiin 15 lajissa. Verrattuna vuoteen 2015 useita lajeja pudotettiin pois lajivalikoimasta.

Mitalitaulukko

Lähteet

Aiheesta muualla
Werner Hans Frederik Abrahamson

Werner Hans Frederik Abrahamson (1744–1812) oli tanskalainen upseeri ja kirjailija sekä muinaismuistojen ja kansanrunouden tutkija. Hän julkaisi yhdessä Rasmus Nyerupin ja Knud Lyne Rahbekin kanssa arvokkaan viisiniteisen kansanlaulukokoelman Udvalgte danske Viser fra Middelalderen.

Julkaisuja
 Anmaerkningar og historiske oplysninger over den kongl. svenske forklaring d. d. Helsingfors, den 21 Julii 1788. med bilager. Johan Frederik Schultz, universitets bogtrykker 1789.
 Efterretning om Finners og Lappers hedenske Religion, Andreas Seidelin 1807. Erip. julkaisusta: "Det Skandinaviske Litteraturselskabs Skrifter. 3. Aarg., 2. Bd.".

Lähteet

Aiheesta muualla
 S. A. Sørensen, Abrahamson, Werner Hans Frederik, Dansk Biografisk Leksikon, osa 1, 1887  (Runeberg.org)

Folkloristit
Tanskalaiset kirjailijat
Tanskalaiset sotilaat
Vuonna 1744 syntyneet
Vuonna 1812 kuolleet
Harjunrinteen koulu (Riihimäki)

Harjunrinteen koulu on Riihimäen Harjukylässä sijaitseva yläkoulu. Se on yksi Riihimäen kolmesta luokka-asteiden 6-9 peruskoulusta. Vuonna 2019 Harjunrinteen koulussa opiskeli yhteensä 489 oppilasta.

Historia 
Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui jatkokouluksi 1951. Jatkokoulun yhteydessä toimi myös apukoulu sekä joitakin kansakoululuokkia. 

Vuodesta 1957 jatkokoulun korvasi suoraan ammattiin valmentava kansalaiskoulu, jossa oli puu-, käsityö-, kotitalous- ja kauppalinja. Peruskoulu-uudistuksen myötä Harjunrinteen koulusta tuli yläaste 1976.

Vuonna 1999 Harjunrinteen kouluun siirrettiin 6. luokkalaiset Patastenmäen koululta. Syksyllä 2006 kouluun ei otettu 6. luokkalaisia, sillä koululla opiskeli lukiolaisia väistötiloissa Riihimäen lukion remontin aikana. 6. luokkalaisia otettiin kouluun jälleen syksyllä 2008.

Koulu remontoitiin vuosina 2011-2013. Remontin aikana koulu toimi väistötiloissa viereisessä Kalevantalossa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Harjunrinteen koulun sijainti Riihimäen kartalla (kartta.riihimaki.fi)
Suomen peruskoulut
Riihimäen oppilaitokset
Gabi Adam

Gabi Adam oikealta nimeltään Gabi Berktold (s. 12. kesäkuuta 1963 Aulendorf, Saksa) on saksalainen nuortenkirjailija, joka on kirjoittanut ”Diabolo” kirjasarjaa jota on ilmestynyt 25 osaa. Sarjaa on julkaistu yhteensä yli kolme miljoonaa kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
  (arkistolinkki)

Saksalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Nokivahakas

Nokivahakas (Hygrophorus atramentosus) on harvinainen metsävahakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Nokivahakas muistuttaa herkullista mustavahakasta, mutta eroaa siitä muun muassa pienemmällä koollaan. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi Suomessa, minkä vuoksi se on rauhoitettu koko maassa.

Lähteet 
 Laji.fi: Nokivahakas (Hygrophorus atramentosus)
 LuontoPortti
 Ympäristöministeriö: Uhanalaiset lajit

Hygrophoraceae
Alakosken voimalaitos

Alakosken voimalaitos eli Alavoimala on vuonna 1938 valmistunut vesivoimalaitos, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Tammerkosken alajuoksulla. Se on alun perin ollut kolmen tehtaan – Takon, Verkatehtaan ja Liljeroosin – yhteisomistuksessa.  Nykyään sen omistaa Koskienergia.

Voimalaitoksen teho on 4 megawattia, ja vuodessa sen sähköntuotanto on noin 15 gigawattituntia.

Arkkitehtuuri

Alavoimala muodostaa visuaalisen parin Keskiputouksen voimalaitokselle (1932), joka on kooltaan suurempi mutta muuten varsin samannäköinen. Molemmat ovat punatiilisiä ja funkistyylisiä rakennuksia, ja kummankin julkisivut on suunnitellut kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer.
Strömmer ei ollut itse täysin tyytyväinen Alavoimalan toteutukseen. Hän olisi halunnut, että se olisi päällystetty vaalealla klinkkerillä. Lisäksi hän olisi sijoittanut laitoksen kosken reunaan, jotta näkymä Hämeensillalta kohti Ratinan suvantoa säilyisi avoimena. Takon edustaja, vuorineuvos Gösta Serlachius kuitenkin torjui nämä ideat ja vaati, että voimala tehdään punatiilestä ja että se rakennetaan keskelle koskea.

1980-luvulla voimalaitoksen eteläseinustalle tehtiin Tammerkosken ylittävä kävelysilta.

Status
Alakosken voimalaitos on kiinteä osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Voimalaitosta ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön tekemän selvityksen mukaan kyseessä on rakennustaiteen ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde.

Lähteet

Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Nalkala
Momentum

Momentum on unkarilainen liberaali puolue. Huolimatta puolueen heikosta vaalimenestyksestä sen katsotaan olevan yksi varteenotettavimmista parlamentin ulkopuolisista puolueista. Puolue on ollut ALDE:n jäsen marraskuusta 2018 lähtien.

Historia 
Puolue alkoi liikkeenä vuonna 2017, joka nousi koko kansan tietoisuuteen vastustamalla vuoden 2024 kesäolympialaisten järjestämistä Unkarissa, sillä ne tarjoaisivat rahastusmahdollisuuden maan korruptoituneille oligarkeille. Momentum keräsi 250 000 allekirjoitusta järjestääkseen kansanäänestyksen olympialaisten isännöinnin hakemisesta, mutta hallitus hylkäsi hankkeen ennen kuin kansanäänestystä voitiin järjestää..

Vuoden 2018 parlamenttivaaleissa puolue sai 3,08 % äänistä eikä saanut paikkoja parlamentissa. Europarlamenttiin Momentum nousi kahden mepin voimin 2019 ja oli kolmanneksi suurin puolue.

Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa puolue kuului Kaikkien unkari -vaaliliittoon. Momentum sai 11 omaa edustajaa läpi.

Ideologia ja näkemyksiä 
Momentum on profiloitunut vastustamaan Fidesz-puoluetta ja sen inspiraationa on toiminut ranskalainen En Marche -puolue. Lisäksi puolue on kriittinen, mitä tulee Fideszin ja Putinin läheisiin väleihin.  

Puolue kannattaa mm. seuraavia asioita:

 Euroon siirtymistä.
 Inklusiivista korkeakoulujärjestelmää, jossa mm. sosiaalisen perustein voidaan myöntää stipendi. 
 Sähköisten palveluiden (esim. äänestäminen ja e-laskut) lisäämistä yhteiskunnassa.

Lähteet 

Unkarilaiset puolueet
Liberaalit puolueet
Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Leszek Żądło

Leszek Żądło (s. 1945) on puolalainen jazzsaksofonisti.

Żądło oli aluksi itseoppinut ja pääsi sitten suorittamaan muodollisia opintoja Krakovassa. Hän sai nuorten jazzsoittajien kilpailussa Duke Ellingtonin ja Grazin musiikkiakatemian edustajien huomion. Żądło pääsi stipendillä opiskelemaan Graziin vuonna 1967. Siellä hän tapasi pasunisti Eje Thelinin, joka edisti hänen uraansa. Żądło on konsertoinnin ohella tehnyt toistasataa levytystä. 1980-luvun alussa hän muutti rakastettunsa, näyttelijä Barbara Kwiatkowskan kanssa Müncheniin.

Vuonna 1983 Żądło perusti Polski Jazz Ensemblen, jonka kanssa esiintyi runsaasti. Hän lahjoitti sen kautta kertyneitä tuloja Solidaarisuus-liikkeelle vuonna 1984. Żądło on töyskennellyt Münchenin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa ja Würzburgin musiikkiyliopistossa. Hänen taiteellisten yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Dexter Gordon, Friedrich Gulda, Duško Gojković, Michał Urbaniak, Zbigniew Seifert, Johannes Faber, Bob Degen, Bill Elgart, Paulo Cardoso, Ali Haurand, Alan Skidmore, Gerd Dudek, Vladyslav Sendecki, Bronisław Suchanek, Janusz Stefański, Claus Bantzer, Klaus Weiss, Volker Kriegel, Bobby Stern, Rimona Francis, Günter Lenz, Michael Naura, Werner Pirchner, Chris Beier, Rainer Glas ja Bireli Lagrene.

Lähteet 

Puolalaiset jazzmuusikot
Puolalaiset saksofonistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Karan koulu

Karan koulu on yläkoulu Riihimäen Harjukylässä. 

Koulun perusti alun perin Charlotta Lydecken vuonna 1857 ruotsinkielisenä tyttökouluna Sortavalassa. Koulusta muuttui Sortavalan suomalaiseksi tyttökouluksi 1904 ja sen yhteyteen perustettiin yliopistoon johtavat jatkoluokat. Toisen evakkomatkan jälkeen 1944 koulun nimeksi tuli Riihimäen tyttölyseo. 

Arkkitehti Eeva Larkan suunnittelema koulurakennus valmistui 1956 Riihimäen yhdeksänvuotiseksi tyttölyseoksi. Uudenaikaisessa rakennuksessa oli erikoisluokkien lisäksi 17 normaaliluokkaa, kirjasto, kerhohuone, ruokala sekä tilava opetuskeittiö kodinhoitohuoneineen. 

Tyttölyseo muutettiin vuonna 1971 Karan yhteislyseoksi. Peruskoulu-uudistuksen myötä 1976 lukioluokat yhdistettiin ja siirrettiin Riihimäen lukioon ja toimintaa koulurakennukseen jäi jatkamaan Karan yläaste. Nykyinen nimi Karan koulu otettiin käyttöön 1994. Koulurakennuksessa on myös toiminut pitkään valtion askarteluohjaajaopisto. Rakennus peruskorjattiin 2010 arkkitehtitoimisto Siistonen Oy:n suunnitelmin.

Vuonna 2015 koulussa oli oppilaita 420.

Lähteet 

Suomen peruskoulut
Riihimäen oppilaitokset
Kultasara

Kultasara eli aarresara (Carex aurea) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji.

Kultasaran koko voi vaihdella, ja sen varret voivat kasvaa 5–40 senttimetriä korkeiksi. Kultasaran lehtilavat ovat noin pari millimetriä leveitä ja 3–30 senttimetriä pitkiä. Kultasaran kukintona on varren päässä sijaitseva tähkistö. Emitähkissä on 4–20 pullakkoa. Pullakot ovat 2.3–3.2 mm pitkiä, 1.2–1.8 mm leveitä, pyöreänsoikeita sekä väriltään kirkkaan oransseja. Monista muista lajeista poiketen kultasaran pullakoiden väri ei muutu pähkylöiden kypsyessäkään.

Kultasara kasvaa monilla erilaisilla kasvupaikoilla, erityisesti niityillä ja rantatörmillä. Kultasaraa kasvatetaan myös koristekasvina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 JSTOR Global Plants: Carex aurea 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex aurea 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex aurea 

Sarat
Calm Before the Storm

Calm Before the Storm on Venom-yhtyeen viides albumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi ilman alkuperäistä kitaristia Jeffrey ”Mantas” Dunnia.

Albumin vaiheet 

Vuonna 1985 julkaistun Possessedin jälkeen Venomin kuuluisin kolmihenkinen kokoonpano (Cronos, Mantas, Abaddon) aloitti Deadline-nimisen studioalbumin äänitykset, mutta se ei valmistunut ennen Dunnin eroamista 1986. Hän oli joutunut vesirokon ja rauhaskuumeen vuoksi jäämään väliaikaisesti pois jo kesän 1985 Yhdysvaltain-kiertueelta, jolloin häntä olivat lomittaneet Fistin Dave Irwin ja Avengerin Les Cheetham. Basisti-laulaja Conrad ”Cronos” Lant ja rumpali Tony ”Abaddon” Bray pitivät kahden kitaristin kanssa soittamisesta, ja Dunnin erottua hänen tilalleen värvättiin Mike ”Mykus” Hickey ja Jim Clare.

Venomin musiikki oli jo ennen Dunnin lähtöä kehittynyt melodisempaan suuntaan. Calm Before the Stormilla yhtye luopui saatanallisista aiheista, joista se oli tullut kuuluisaksi, ja alkoi niiden sijasta käsitellä sanoituksissaan perinteisempää fantasia- ja rock-tematiikkaa. Myös musiikillisesti albumi edusti perinteistä heavy metalia, äänimaailma oli aiempaa kevyempi ja kitarasoolot selkeämpiä. Osa materiaalista oli jo Deadline-sessioiden aikana sävellettyä ja sanoitettua, ja esimerkiksi kappale ”Chanting of the Priests” oli julkaistu jo edellisenä vuonna ilmestyneellä livealbumi Eine Kleine Nachtmusikilla, jolla kitaraa soitti Dunn.

Pian Calm Before the Stormin ilmestymisen jälkeen Bray erosi Venomista. Lant perusti Yhdysvalloissa Claren, Hickeyn ja uuden rumpalin kanssa uuden yhtyeen ja nimesi sen itsensä mukaan Cronokseksi. Tämän jälkeen Bray ilmoitti jatkavansa musiikin tekemistä Venom-nimellä.

Vastaanotto 

Calm Before the Storm on AllMusic-sivustolla arvioitu Venomin huonoimmaksi studioalbumiksi. Kriitikko Steve Huey kirjoittaa, ettei levy ole yhtä liioiteltu ja törkeä kuin alkuperäinen Venom, mutta uskollisten fanien kannattaa silti kuunnella se.

Loudwiren Joe DeVita arvosteli vuonna 2018 kaikki Venomin siihen mennessä ilmestyneet studioalbumit. Calm Before the Storm oli sijalla 12 eli kolmanneksi viimeinen. Arvion mukaan albumi ei kahdesta kitaristista huolimatta ole yhtä raskas kuin aiempi trio. Musiikkia kuvaillaan Venomin muuta tuotantoa valtavirtaisemmaksi, mikä DeVitan mukaan on juuri sitä, mitä Venomilta ei kaivata.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 

 Cronos – basso, kitara, laulu
 Mike ”Mykus” Hickey – kitara
 James Clare – kitara, koskettimet, taustalaulu
 Abaddon – rummut, taustalaulu

Lähteet 

Vuoden 1987 albumit
Venomin albumit
Espanjan ympäriajo 2019

Espanjan ympäriajo 2019 oli järjestyksessään 74. maantiepyöräilyn Espanjan ympäriajo. Se alkoi Torreviejasta 24. elokuuta ja päättyi Madridiin 15. syyskuuta 2019. Kilpailu muodostui 21 etapista, yhteispituudeltaan 3291,4 kilometriä.

Primož Roglič voitti ensimmäisenä slovenialaisena pyöräilyn Grand Tourin kokonaiskilpailun. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen espanjalaisen Alejandro Valverden 2 minuutilla ja 33 sekunnilla. Kokonaiskilpailussa kolmanneksi sijoittunut Rogličin maanmies Tadej Pogačar voitti nuorten kilpailun. Pistekilpailun voitti Primož Roglič. mäkikirikilpailun Geoffrey Bouchard ja joukkuekilpailun Movistar Team.

Tulokset

Kokonaiskilpailu 
Lähde: Pro Cycling Stats

Pistekilpailu

Mäkikirikilpailu

Nuorten kilpailu

Joukkuekilpailu

Etapit 
Lähde: Pro Cycling Stats

Osallistuneet joukkueet 
Lähde: Pro Cycling Stats

Lähteet 

Espanjan ympäriajo
Pyöräilykausi 2019
Alfons Lönnroth

Alfons Johan Alexander Lönnroth (20. toukokuuta 1856 Orimattila – 4. tammikuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen sotarovasti ja kirkkoherra. Hän kuului evankeliseen liikkeeseen.

Lönnrothin vanhemmat olivat Mäntsälän kappalainen Johan Didrik Lönnroth (1815–1880) ja Henriette Charlotta Margareta Elisabet Stjernvall. Hän pääsi ylioppilaaksi 1873 Porvoon ruotsinkielisestä alkeisoppilaitoksesta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1876 sekä pastoraalitutkinnon 1879. Lönnroth vihittiin papiksi 1877.

Lönnroth oli Porvoon tuomiokirkon taloudenhoitajana ja messupappina 1883, Suomessa olevan Venäjän sotaväen virolaisten ja lättiläisten sotilaiden saarnaajana 1883–1884, Helsingin lääninvankilan vt. saarnaajana 1884, Viaporissa asuvien luterilaisten pappina 1886–1892, Uudenmaan pataljoonan saarnaajana 1892; Henkivartioväen 3. Suomen tarkk'ampujapataljoonan seurakunnan pastorina vuodesta 1892 sekä Helsingin saksalaisen seurakunnan vt. kirkkoherrana muutamia kuukausia vuonna 1894. Alfons Lönnroth oli Uudenkirkon kirkkoherrana 1900–1911 ja Lappeen kirkkoherrana 1911–1928 sekä lääninrovastina 1909 ja 1917. Hän sai sotarovastin arvon 1897 ja edusti papistoa Romanov-hallitsijasuvun 300-vuotisjuhlallisuuksissa Moskovassa kesällä 1912.

Lönnroth toimi Jyväskylän lyseossa vt. uskonnon lehtorina 1878–1881 ja vt. kreikan kielen lehtorina 1880–1881; Porvoon lyseossa suomen kielen opettajana 1881–1883, Helsingin reaalikoulun uskonnonopettajana 1884–1892 sekä Nya svenska läroverketin uskonnonopettajana 1886–1889 ja kouluylihallituksen kanslistina 1888–1889. Hän tutustui sisälähetyksen toimintaan Saksassa ja Sveitsissä 1891, tutki valtionavulla sotaväen sielunhoitoa Ruotsissa ja Norjassa 1893 ja oli Suomen Pyhäkouluyhdistyksen edustajana yleisessä pohjoismaisessa pyhäkoulukokouksessa Tukholmassa 1895. Lönnroth toimitti 1880- ja 1890-luvuilla Lasten pyhäkoululehteä ja Barnens Söndagsblad-lehteä sekä kirjoitti Finsk Militär Tidskrift-aikakauskirjaan ja Lukemisia Suomen sotamiehille-kirjasiin. 

Alfons Lönnroth oli naimisissa vuodesta 1879 Gabriella Leinbergin kanssa. Heidän poikiansa olivat professori, Helsingin yliopiston rehtori Erik Lönnroth ja tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja Arvo Lönnroth.

Teoksia 
 Reseintryck från Tyskland och Schweiz sommaren 1891. Helsingfors 1891 (Teos pdf-tiedostona Doriassa)
 Och alt det I bedjen i bönen troendes, det skolen I få : Matth. 21 k. 22 v. Helsingfors 1901

Lähteet 

 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Lappee
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Seewoosagur Ramgoolam

Sir Seewoosagur Ramgoolam (18. syyskuuta 1900 – 15. joulukuuta 1985) oli mauritiuslainen poliitikko, joka toimi Mauritiuksen ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1968–1982.

Ramgoolam syntyi Mauritiuksella intialaisten maahanmuuttajien lapsena ja opiskeli lääketiedettä Iso-Britanniassa, jossa hän sen jälkeen myös työskenteli lääkärinä. Hän aloitti osallistumisen Mauritiuksen politiikkaan vuonna 1940 ja hän oli vuonna 1968 itsenäistyneen Mauritiuksen ensimmäinen pääministeri. Ramgoolam jatkoi pääministerinä yhtäjaksoisesti vuoteen 1982 saakka, jolloin joutui väistymään puolueensa kärsittyä vaalitappion. Vuonna 1965 aateloidun Ramgoolamin merkitys Mauritiuksen johdattamisessa itsenäisyyteen oli keskeinen ja häntä onkin kutsuttu kansakunnan isäksi. Ennen kuolemaansa hän oli vielä kaksi vuotta Mauritiuksen kenraalikuvernöörinä.

Seewoosagur Ramgoolamin poika  Navinchandra Ramgoolam tuli myöhemmin isänsä seuraajaksi Mauritiuksen työväenpuolueen (Labour) johtajana ja myöhemmin myös hänestä tuli Mauritiuksen pääministeri.

Mauritiuksen kansainvälinen lentoasema on nimetty hänen mukaansa -  Sir Seewoosagur Ramgoolam International Mauritius Airport.

Mauritiuksen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluva kasvitieteellinen puutarha on myös nimetty Ramgoolamin mukaan - Sir Seewoosagur Botanic Garden.

Lähteet 

Mauritiuksen pääministerit
Mauritiuslaiset lääkärit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Ostryopsis nobilis

Ostryopsis nobilis (, ei suomenkielistä nimeä) on koivukasvien heimoon ja Ostryopsis-sukuun kuuluva kasvilaji, joka kuvailivat ensimmäisinä Isaac Bayley Balfour ja William Wright Smith. Lajilla ei ole alalajeja.

Kasvin varsista voidaan eristää kahta syklistä diaryyliheptanoidia, joiden nimet ovat ostryopsitrienoli ja ostryopsitrioli.

Ulkonäkö ja koko 
Ostryopsis nobilis kasvaa tavallisesti korkeintaan viiden metrin korkuisena pensaana. Kasvi kukkii touko-kesäkuussa, hedelmät kypsyvät heinä-syyskuussa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Ostryopsis nobilis kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa, jossa sitä käytetään lääkekasvina. Lajia kasvaa harvalukuisena Lounais-Sichuanissa ja Luoteis-Yunnanissa 1500–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvi muodostaa tiheikköjä aurinkoisille vuorenrinteille. Kasvia voi pitää pioneerilajina, sillä se kykenee helposti leviämään alueille, jotka ovat tilapäisesti tuhoutuneet esim. metsäpalossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flora of China: Ostryopsis nobilis 

Ostryopsis
Uhanalaiset kasvit
Aasian kasvisto
Team Köllensperger

Team Köllensperger (tai Team K) on Etelä-Tirolissa toimiva alueellinen puolue. Puolue katsoo haastavansa Etelä-Tirolin kansanpuolueen politiikkaa.

Historia 
Team K irtautui Viiden tähden liikkeestä, kun sen perustaja Paul Köllensperger jätti puolueen katsottuaan, ettei Viiden tähden liike puolusta saksankielisen vähemmistön etuja. Köllensperger kuitenkin myönsi, että aatemaailma entisen puolueen kanssa on samanlainen, joten yhteistyö on todennäköinen..

Ensimmäisissä vaaleissan, vuoden 2018 paikallisvaaleissa, puolue sai 15,2 % äänistä ja sai kuusi paikkaa nousten Landtagin toiseksi suurimmaksi puolueeksi.

Europarlamenttivaaleissa 2019 puolue liittoutui Più Europan kanssa ja asetti yhden oman ehdokkaan.

Näkemyksiä 
Team K katsoo olevansa vaihtoehto sekä italian- että saksankielisille äänestäjille. Se haluaa pitää kiinni alueen kaksikielisyydestä ja päästä eroon mm. kieliryhmien erillisistä kouluista.. 

Puolue kannattaa mm.: 

 Laajempia suoria vaikutusmahdollisuuksia.
 Kestävämmän liikenteen, mukaan lukien biopolttoaineiden ja autottoman turismin, kehittämistä.
 Kielellisten ryhmien (Etelä-Tirolissa italia, saksa ja ladin) välisiä kohtaamisia.
 Vihreän teknologian innovaatioiden tukemista, ja Etelä-Tirolin käyttöä siltana saksankielisille markkinoille.
 Karsia yhdistystoimintaan kohdistuvaa byrokratiaa.

Lähteet 

Italialaiset puolueet
Etelä-Tiroli
Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Aguilar

Aguilar on espanjankielinen sukunimi. Merkittäviä henkilöitä ovat muun muassa:

Abel Aguilar (s. 1985), kolumbialainen jalkapalloilija
Antonio Aguilar (1919–2007), meksikolainen näyttelijä, laulaja, tuottaja ja kirjailija
Antonio Adolfo Pérez y Aguilar (1839–1926), elsalvadorilainen katolinen arkkipiispa
Audilio Aguilar Aguilar (s. 1963), panamalainen katolinen piispa
Elisa Aguilar (s. 1976), espanjalainen koripalloilija
Eugenio Aguilar (1804−1879), El Salvadorin presidentti 1846−1848
Fernando Sebastián Aguilar (1929–2019), espanjalainen katolinen arkkipiispa
Francisco de Aguilar (1479 − noin 1571), espanjalainen konkistadori ja vapaustaistelija  
Francisco de Aguilar (1800-luku), Hondurasin presidentti 1855−1856
Florencio Flores Aguilar, Panaman vallanpitäjä 1981−1982
Freddie Aguilar, filippiiniläinen muusikko
Gerónimo de Aguilar (1489 − noin 1531), espanjalainen konkistadori ja Hernán Cortésin kääntäjä
Grace Aguilar (1816−1847), englantilainen kirjailija 
Joel Aguilar (s. 1975), salvadorilainen jalkapalloselostaja
José Aguilar (1959–2014 Guantánamo), kuubalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti
Josefina Aguilar, meksikolainen taiteilija
Juan Fernando López Aguilar (s. 1961), espanjalainen poliitikko, ministeri
Juan Martínez de Jáuregui y Aguilar (1583−1641), espanjalainen runoilija 
Luis Aguilar-Monsalve (1942), ecuadorilainen kirjailija
Miguel Angel Aguilar Miranda (1939), ecuadorilainen katolinen piispa 
Mila D. Aguilar, filippiiniläinen runoilija ja vallankumouksellinen
Pablo Aguilar (s. 1989), espanjalainen koripalloilija
Paul Aguilar (s. 1986), meksikolainen jalkapalloilija
Rafael Manzanares Aguilar (1918−1999), hondurasilainen kirjailija ja säveltäjä
Rodrigo Aguilar Martínez (s. 1952), meksikolainen katolinen piispa
Slick Aguilar (s. 1954), yhdysvaltalainen kitaristi
Teresa Aguilar Suro (1931–2017), meksikolainen taiteilija

Katso myös 
Aguiar, portugalilainen sukunimi
Beatrice Egli

Beatrice Margerite Egli (21. kesäkuuta 1988 Pfäffikon, Schwyz, Sveitsi) on sveitsiläinen kevyen musiikin laulaja ja televisiojuontaja. Hän on niittänyt mainetta saksankielisessä Euroopassa hyväntuulisella ja tarttuvalla pop-musiikillaan eritoten vuodesta 2013, jolloin hän voitti Deutschland sucht den Superstar -kilpailun.

Beatrice Eglin menestysiskelmiä ovat muun muassa Dieter Bohlenin kynästä syntynyt "Mein Herz" sekä "Irgendwann", "Kick im Augenblick", "Wo sind all die Romeos" ja "Herz an". Tuonnempana Eglin lauluja on säveltänyt ja tuottanut Joachim Wolf.

Ura 
Beatrice Egli alkoi opiskella laulua teini-ikäisenä. Lavaesiintymisensä hän aloitti erilaisilla kansanjuhlilla, kuten Alpenschlager-festivaaleilla. Hän hankki myös porvarillisen ammatin ja valmistui hiusmuotoilijaksi. Eglin taiteellinen ura haki suuntaansa vuosikausia, eikä ollut ottaa urjetakseen. Vuonna 2007 Egli duetoi Lys Assian kanssa Grand Prix der Volksmusik -kilpailussa ja vuonna 2009 hän esiintyi iskelmälaulaja Andy Borgin juontamassa Musikantenstadl-ohjelmassa. 2010-luvun alussa Egli suoritti näyttämötaiteellisia opintoja Hampurissa.

Eglin vuonna 2007 julkaistu esikoisalbumi Sag mir wo wohnen die Engel ja seuraavana vuonna julkaistu Wenn der Himmel es so will menestyivät heikohkosti. Toukokuussa 2013 Egli voitti saksalaisen kykyjenetsintäkilpailun Deutschland sucht den SuperStar, ja suosio ampaisi nousuun. Samana keväänä julkaistiin albumi Glücksgefühle, joka oli myyntimenestys. Marraskuussa 2013 julkaistiin albumi Pure Lebensfreude, joka niin ikään myi erinomaisesti.

DSDS-voiton jälkeen julkaistut studioalbumit ovat myyneet sadointuhansin ja Egli antoi myös menestyksekkään konserttikiertueen 2010-luvun puolessa välissä. Vuonna 2019 julkaistu studioalbumi Natürlich! on Eglin viides listaykkönen Sveitsissä ja se menestyi varsin hyvin myös Saksassa ja Itävallassa. Studioalbumi Alles was du brauchst nousi Saksan listaykköseksi syyskuussa 2021.

Vuonna 2014 Egli voitti Echo-palkinnon uuden tulokkaan sarjassa. Vuonna 2015 hänet palkittiin Swiss Music Awardsissa parhaana naissolistina.

Televisiojuontajan uransa Beatrice Egli aloitti keväällä 2015 ohjelmassa Ein Frühlingstag in Rom.

Eglin ulkotaiteellisista saavutuksista mainittakoon kiipeäminen Matterhornin huipulle vuonna 2021.

Sukutausta 
Beatrice Eglin vanhemmat ovat Ida ja Bruno Egli-Keller. Hänellä on kolme veljeä ja hänen äidillään peräti yksitoista sisarusta. Äitinsä puolelta Eglillä on yli 50 serkkua.

Diskografia

Studioalbumit 
Sag mir wo wohnen die Engel (2007)
Wenn der Himmel es so will (2008)
Feuer und Flamme (2011)
Glücksgefühle (2013)
Pure Lebensfreude (2013)
Bis hierher und viel weiter (2014)
Kick im Augenblick (2016)
Wohlfühlgarantie (2018)
Natürlich! (2019)
Alles was du brauchst (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla
YouTube: Mein Herz (Ich find Schlager toll! -kanava)
YouTube: Beatrice Egli PACKT AUS - "Kick im Augenblick – Live Tour" (Ich find Schlager toll! -kanava)
RTL.de: DSDS 2013: Gewinnerin Beatrice Egli dreht ihr erstes Video zu "Mein Herz"

Sveitsiläiset laulajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Ravintolalaiva Glückauf

Ravintolalaiva Glückauf on Porvoon jokirannassa sijaitseva kesäkaudella auki oleva ravintolalaiva.

Laivan historia 
M/S Glückauf on kaksimastoinen, teräsrakenteinen kuunari, joka rakennettiin Bremerhavenissa Saksassa vuonna 1898. Aluksen kasteessa saama nimi Glückauf tarkoittaa saksalaisten louhijoiden käyttämää tervehdystä "Glück Auf". Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiö osti aluksen Saksasta vuonna 1904. Kaupan yhteydessä alus nimettiin M/S Kalkiksi.

Yrityksen omistaja purjehti aluksella Saksasta takaisin Suomeen omalla häämatkallaan. Vuonna 1959 alus myytiin Nordströmin veljeksille, jotka antoivat aluksen nimeksi M/S Margot. Alus kuljetti hiekkaa Porvoon ja Helsingin välillä aina vuoteen 1984 jolloin Böge Larsenin omistama Oy Larsen Marin Ab osti aluksen. 

Böge Larsen kunnosti aluksen ja rakensi siitä kelluvan kaupan jota hän piti Porvoon jokirannassa aina vuoteen 1987 asti. Laivassa myytiin erilaisia veneilytarvikkeita. Toimiessaan kelluvana kauppana alus nimettiin uudelleen Glückauf-nimiseksi. 

Vuonna 1987 porvoolainen yrittäjäpariskunta Marjo ja Esa Nuutinen ostivat aluksen ja tekivät siitä ravintolalaivan. Alus vietiin Helsinkiin, jossa se toimi ravintolalaivana Siltasaarenrannan kupeessa Hakaniemessä. Vuonna 1996 porvoolainen Jalohovi Oy pelasti aluksen pakkohuutokaupasta. Alus vietiin takaisin Porvooseen kesällä 1996. Glückaufin saapumista takaisin Porvooseen oli seuraamassa monisatapäinen yleisö.

Saapuessaan takaisin kotikaupunkiinsa Porvooseen alus kunnostettiin täydellisesti sekä takiloitiin alkuperäiseen muotoonsa Porvoolaisen merenkulun asiantuntijan Lasse Wahan toimesta. Alus on vuodesta 1996 yhtäjaksoisesti toiminut ravintolalaivana Porvoon jokirannassa. 15. tammikuuta 2010 alus oli upota Porvoonjokeen vuodon seurauksena. Vuonna 2015 Glückauf myytiin kahdelle porvoolaiselle yksityishenkilölle, jotka omistavat aluksen edelleen.

Tekniset tiedot 
 Nimi: M/s Glückauf
 Valmistunut: 1898 Bremerhaven Saksa
 Saapui Suomeen 1904
 Tyyppi: Kaksimastoinen teräsrakenteinen kuunari
 Voimanlähde: Höyrypannu sekä purjeet
 Pituus: 37,5 metriä
 Leveys: 6,5 metriä
 Syväys: 3,0 metriä
 Korkeus: 6,2 metriä
 Kuollut paino (DWT) 488 tonnia
 Keulamaston pituus 22 metriä
 Perämaston pituus 17 metriä

Entiset nimet:
 Glückauf 1898-1904
 Kalk     1904-1959
 Margot   1959-1984

Lähteet 
 Pitnit: Ravintolalaiva Glückauf
 Issuu: 20140326 Itäväylä
 Helsingin Sanomat: Glückauf palaa Porvooseen Ravintola tarkoitus avata heinäkuun alussa
 Yle: Ravintolalaiva Glückauf vajosi jokeen
 Uusimaa: Glückauf myyty

Suomalaiset purjelaivat
Ravintolat Suomessa
Porvoo