Ilich Ramírez Sánchez

Ilich Ramírez Sánchez (s. 12. lokakuuta 1949), joka tunnetaan myös nimillä Carlos ja Shakaali, on venezuelalaissyntyinen terroristi, joka toimi 1970-luvulla. 

Sánchez syntyi Caracasissa Venezuelassa. Hänen isänsä oli marxilainen asianajaja, joka antoi pojalleen etunimen Ilich Leninin mukaan. Ilich Ramírez Sánchez kävi koulunsa Caracasissa ja liittyi kommunistiseen puolueen nuorisojärjestöön vuonna 1959. Vanhempiensa eron jälkeen hän muutti äitinsä kanssa Lontooseen, jossa hän jatkoi opiskelujaan. Kotikielensä espanjan lisäksi Sanchez puhuu arabiaa, venäjää, englantia ja ranskaa.

Sánchez jatkoi opintojaan Moskovassa Patrice Lumumban Kansojen ystävyyden yliopistossa (RUDN), josta hänet erotettiin vuonna 1970. Moskovasta hän ilmeisesti matkusti Jordaniaan saamaan sissikoulutusta. Sánchez liittyi palestiinalaiseen PFLP-ryhmään ja hän sai taistelunimen Carlos. Vuonna 1973 hän yritti ensimmäisenä terroritekonaan Brittiläisen sionistiliiton johtajan, liikemies Joseph Sieffin, salamurhaa. Murhayritys kuitenkin epäonnistui. Tämän takia Mossad murhasi PFLP:n edustajan Mohamed Boudian, joka toimi teatteriohjaajana Pariisissa. Ramírez Sánchez myös epäonnistui israelilaisen Bank Hapoalimin ryöstössä Lontoossa. Niin ikään kahden ranskalaisen sanomalehtimiehen surmaaminen epäonnistui. Carlos oli myös syyllinen erään pariisilaisen ravintolan pommi-iskuun, jossa kuoli yksi ja loukkaantui 30. Carlos toteutti rakettihyökkäyksen El Alin lentokonetta vastaan (13.–17. joulukuuta 1975) Orlyn lentoasemalla Pariisissa.

27. kesäkuuta 1975 Carloksen PFLP:n asiamies libanonilainen Michel Moukharbal kaappattiin ja kuulusteltiin. Kun kolme poliisia tuli Carloksen asunnolle Pariisissa, ampui Carlos kahta poliisia ja pakeni paikalta Brysselin kautta Beirutiin.

Carlos ja tämän johtamat terroristit hyökkäsivät joulukuussa 1975 OPECin päämajaan Wienissä ja ottivat noin 60 panttivankia, joista suurin osa OPEC-maiden edustajia. 22. joulukuuta kaappaajat ja panttivangit siirtyivät lentokoneeseen, joka lensi Algeriin, jossa 30 panttivankia vapautettiin. DC-9-lentokone lennettiin Algerista Tripoliin, jossa vapautettiin panttivankeja. Sen jälkeen lentokone palasi Algeriin, jossa loput panttivangit vapautettiin. Kaappaajat saivat turvapaikan Algeriasta. Tempauksen jälkeen PFLP-johtaja Wadie Haddad erotti Carloksen.

Vuoden 1975 jälkeen 

Syyskuussa vuonna 1976 Sánchez pidätettiin Jugoslaviassa ja karkotettiin Bagdadiin. Sieltä Carlos siirtyi Adeniin, jossa hän perusti oman ryhmänsä "arabien aseistettu taistelu". Ryhmään kuului lähinnä syyrialaisia, libanonilaisia ja länsisaksalaisia sissejä. Hän oli myös yhteydessä Itä-Saksan salaiseen poliisiin Stasiin. 

Myös Romanian salainen poliisi Securitate palkkasi Carloksen surmaamaan romanialaisia toisinajattelijoita Ranskassa ja räjäyttämään Münchenissä sijainneita Radio Free Europen toimistoja.  

Tohtori Haddadin kuoleman jälkeen Carlos palasi PFLP:n palvelukseen. Ryhmä teki epäonnistuneen terroristihyökkäyksen ranskalaiseen ydinvoimalaan, Superphénixiin, vuonna 1982. Kun Carloksen vaimo Magdalena Kopp pidätettiin Pariisissa, ryhtyi Carlos terroristitoimiin ranskalaisia kohteita vastaan. 

Joulukuussa vuonna 1983 Carlos hyökkäsi TGV-luotijunien kimppuun. Tämän jälkeen hänestä tuli etsityin terroristi Euroopassa. 

Carlos asui kaksi vuotta Unkarissa, Budapestin hienostoalueella. Carloksen päärahoittajia olivat Libyan Gaddafi, PFLP:n terroristitohtori George Habash sekä muutama saksalainen Baader-Meinhof-terroristi. Unkari karkotti Carloksen vuonna 1985. Carlos sai tukea Irakista, Libyasta ja Kuubasta ennen kuin löysi pysyvän rahoittajan, Syyrian. Hän muutti Damaskokseen. 

Syyrian hallitus vaati Carlosta pidättäytymään terroriteoista ja pian hänen roolinsa terrorismissa heikentyi. 

Vuonna 1990 Irakin hallitus lähestyi Carlosta. Syyskuussa vuonna 1991 hänet karkotettiin Syyriasta. Carlos sai väliaikaisen turvapaikan Jordaniasta, josta hän muutti Sudaniin. 

Tutkimuksissa on tultu siihen tulokseen, ettei Carlos osallistunut 11 israelilaisen urheilijan surmaamiseen Münchenin verilöylyssä vuonna 1972 eikä Air France -lentokoneen kaappaamiseen, Entebbeen vuonna 1976. 

Ranskalaiset ja yhdysvaltalaiset tiedustelupalvelut painostivat Sudanin hallitusta erilaisilla myönnytyksillä, jotta Carlos saataisiin kiinni. 

Vuonna 1994 Carlos joutui suonikohjuleikkaukseen. Kaksi päivää myöhemmin Carlos kertoi Sudanin hallitukselle, että hän tarvitsisi uuden asunnon ja laajemman henkivartijaverkoston salamurhan pelossa. Eräänä yönä kaksi henkivartijaa ryntäsi Carloksen huvilaan tämän nukkuessa. Carlos huumattiin ja vietiin huvilasta. 

Carlos luovutettiin ranskalaisille viranomaisille 14. elokuuta 1994. Ranskan turvallisuuspalvelu Direction de la surveillance du territoire otti hänet haltuunsa ja vei hänet Pariisiin. Pariisissa oikeus luki hänelle syytteet kahden poliisin ja yhden siviilin murhasta. Hänet vietiin La Santén vankilaan. Oikeudenkäynti alkoi 12. joulukuuta vuonna 1997 ja loppui 23. joulukuuta. Carlos tuomittiin elinkautiseen. 

Kesäkuussa vuonna 2003 Carlos julkaisi kirjoituksensa vankilassa. Kirjan nimi on "Vallankumouksellinen Islam". Kirjassa hän kirjoittaa luokkasodasta ja ylistää Osama bin Ladenia ja Saddam Husseinia, jota hän kutsuu "Viimeiseksi arabialaiseksi ritariksi".

Carlos meni naimisiin lakimiehensä Isabelle Coutant-Peyren kanssa. Vuonna 2005 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kuuli Carloksen valituksen pitkästä vankeuskuulustelusta. Vaikka ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi päätöksen se tehtiin vasta vuonna 2006.

Carlos joutui jälleen oikeuden eteen 7. marraskuuta 2011. Häntä syytettiin Ranskassa 1980-luvulla tapahtuneista pommi-iskuista, jotka vaativat 11 ihmisen hengen. Oikeudenkäyntiä ennen Carlos ei tunnustanut tehneensä näitä kyseisiä terrori-iskuja, vaikka kehui muutoin tappaneensa tuhansia ihmisiä erilaisissa terrori-iskuissa. Oikeudenkäynnissä Carlokselle vaadittiin elinkautista vankeutta. Oikeudenkäynti alkoi 7. marraskuuta ja loppui 15. joulukuuta. Carlos tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.

Carlos istuu parhaillaan tuomioitaan Clairvauxin vankilassa.

Carlos kirjoissa ja elokuvissa

Shakaali on suosittu hahmo myös kaunokirjallisuudessa. Esimerkiksi Robert Ludlum ja Frederick Forsyth ovat käyttänyt häntä henkilöhahmona kirjoissaan. On myös ilmestynyt kaksi Shakaali-nimistä elokuvaa, joista vuoden 1973 filmatisoinnissa nimihahmoa näyttelee Edward Fox ja vuonna 1997 valmistuneessa elokuvassa Bruce Willis. Eräs viimeisimpiä Shakaalin esiintuonteja tapahtuu Tom Clancyn kirjassa Iskuryhmä Rainbow, jossa joukko baskiterroristeja kaappaa suuren määrän lapsia espanjalaisessa huvipuistossa ja vaatii Shakaalia vapaaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Straight Dope Staff Report: What's up with the notorious terrorist Carlos the Jackal? 2. heinäkuuta 2002
The Terrorist Mind: Correspondence with "The Jackal" by Anthony Haden-Guest, the New York Press, 12. lokakuuta 1999
Carlos the Jackal: Trail of Terror by Patrick Bellamy, the Crime Library
Ex-guerrilla Carlos to sue France over solitary confinement , CNN
 http://www.westminsterjournalism.co.uk/coursesite/magazines/carlos.html
 Chávez recuerda a su "amigo" Carlos El Chacal ante ministros de la OPEP (El Universal)
 Yle Elävä arkisto: Terroristi Carlosin eli Shakaalin maine kasvoi lähes legendaariseksi
 Carlos-filmi Kansallisessa audiovisuaalisessa arkistossa

Terroristit
Venezuelalaiset henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit