joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista

Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista sisältää niitä vesivoimalaitoksia, jotka luokitellaan jokivoimalaitoksiksi. Niiden erityispiirteitä ovat matalat voimalapadot ja joen virtaamaan suhteutettuna pieni patoallas. Tämän vuoksi niiden kyky säädellä toimintaansa on heikompi kuin säännöstelyvoimalaitoksilla ja tulva-aikana ne juoksuttavat suuren määrän vettä vesivoimatuotannon ohi.

Luettelo 
Luettelossa voimaloiden tuotantokapasiteetti vaihtelee suuresti. Yksittäinen valtio on mukana luettelossa sen suurimmalla jokivoimalallaan, vaikka se olisikin teholtaan pieni. Vesivoiman suurmimmista valtioista luetteloon on otettu useitakin voimaloita. Taulukossa on seuraavia asioita:

 Nimi on voimalaitoksen wikipedian artikkelinimi
 Valtio on voimalaitoksen sijaintimaa
 Joki on sen joen nimi, jonka yli voimalaitoksen pato on rakennettu
 Tuotantokapasiteetti on alueella voimaloiden rakenteelliset maksitehot megawatteina (MW)
 Vuosituotanto on alueella tuotettu sähköenergia terawattitunteina (GWh, missä 1 TWh = 1 000 GWh)
 Patoaltaan pinta-ala on välittömästi voimalaitoksen yläpuolelle rakennetun varastoaltaan pinta-ala eli sen suurin vesiala (km²)
 Valmistumisvuosi on se vuosi, jolloin voimalaitos alkoi tuottaa sähköä kaikilla turbiineilla

Vesivoimalaitoksien nimessä esiintyy usein sana ”pato”, mikä johtuu laitoksen yhteyteen rakennetusta suuresta padosta ja sen taakse kertyneestä patoaltaasta tai tekojärvestä. Taulukossa voimalaitoksen nimessä oleva lyhenne ”vl” tarkoittaa vesivoimalaitosta. Taulukon tietojen lähteet on mainittu oikeassa sarakeessa. Neljä lähdemerkintää viittaavaat neljään oikeanpuoleiseen sarakkeeseen. Lähdemerkinnät on selostettu taulukon alapuolella.

Taulukon lähteet  
Taulukko on kopioitu englanninkielisestä wikipedian artikkelista  maaliskuussa 2020 ja sen alkuperäiset tiedot ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytetty usein, se on merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = wikipedian suomenkieleisestä tai muunkielisestä artikkelista.

Katso myös 
 Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista, jossa on mukana erityyppiset vesivoimalaitokset

Lähteet 

V
Olof Eneroth

Per Olof (Olli) Emanuel Eneroth (1825–1881) oli ruotsalainen kirjailija ja pomologi.

Eneroth oli Ruotsin puutarhayhdistyksen koulun ja puutarhan johtaja 1858–1863. Ruotsin akatemia myönsi hänelle 1846 toisen palkinnon runoelmasta Hake Sjökonung ja 1856 kokoelmasta Dikter. Hän on julkaissut myös kaksi sarjaa tutkielmia Litteratur och konst (1860 ja 1876), Holland, några drag till en kulturbild (1860), tekstit kuvateokseen Herregårdar och Slott uti Södermanland (1864–1869) ja Dikter och smärre prosaiska stycken (1881). Hän kirjoitti aikakauskirjoihin nuorison kasvatusta ja kansansivistystä sekä naissivistyksen kohottamista käsitteleviä artikkelisarjoja ja lahjoitti siinä tarkoituksessa 100 000 kruunua Stockholms högskolalle kasvatustieteen professuurin perustamiseen.

Eneroth oli aikanaan merkittävä vaikuttaja Ruotsin puutarha-alalla. Hän on kirjoittanut muun muassa Ruotsin pomologian perusteoksen Handbok i svensk pomologi (1864–1866) ja sille jatkoa Bidrag till Europas Pomona vid dess nordgräns (1880).

Suomennettu teos
 Kasvutarha-kirja rahvaan hyödyksi, ruotsiksi kirjoitettu Olli Enerothilta, suom. Fredrik August von Platen; G. W. Wilén 1860. (2. painoksen, 1883, nimiösivulla: "Jaetaan maksotta Sanomia Turusta tilaajoille wuodelta 1883. Seuraa n:o 50.")

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset runoilijat
Puutarhurit
Vuonna 1825 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Enkeliperhoangervo

Enkeliperhoangervo eli perhoangervo (Gillenia trifoliata) on ruusukasvien heimoon ja perhoangervojen sukuun kuuluva kasvilaji, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Kanadan Ontariosta Yhdysvaltain Georgian osavaltioon.

Ulkonäkö ja koko 
Enkeliperhoangervo on monivuotinen, pysty ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 50–100, leveys 60 senttimetriä. Lehdet ovat jakautuneet kolmeen osaan. Ylemmät ja alemmat varsilehdet ovat samanlaisia; lehtien alapinnoilla ei ole rauhasia. 5–10 millimetrin mittaiset korvakkeet ovat mitättömiä, pienehköjä, naskalimaisia, soikeita, ehytlaitaisia; joskus niissä on yksittäisiä hampaita.

Enkeliperhoangervo kukkii heinäkuusta elokuuhun. Kukassa on viisi tavallisesti vaaleanpunaista, 2–12 millimetrin mittaista kapeaa terälehteä ja saman verran punertavia verholehtiä. Hedelmä on 1–4 suurehkoa siementä sisältävä tuppilo.

Kasvin kromosomiluku on 2n = 18.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Enkeliperhoangervo on kotoisin Kanadan Ontariosta sekä Yhdysvaltain koillis-, itä- ja kaakkoisosista. Luonnossa laji kasvaa kuivissa tai tuoreissa vuoristometsissä.

Luokittelu 
Lajin kuvasi ensimmäisenä Carl von Linné vuonna 1753 Species Plantarumissa, tuolloin nimellä Spiraea trifoliata. Vuonna 1802 Conrad Moench siirsi lajin äskettäin perustamaansa perhoangervojen (Gillenia) sukuun.

Käyttö 
Enkeliperhoangervoa käytetään joskus koristekasvina puiden alla ja monivuotisissa kukkapenkeissä. Amerikan alkuperäiskansat ovat käyttäneet kuivattuja ja jauhettuja enkeliperhoangervon juuria ulostus- ja oksetuslääkkeenä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Enkeliperhoangervo – Gillenia trifoliata
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: perhoangervo (Gillenia trifoliata)

Ruusukasvit
Helmipensas

Helmipensas eli kiinanhelmipensas (Exochorda racemosa) on ruusukasvien heimoon ja helmipensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena pääasiassa Kiinassa ja Japanissa.

Ulkonäkö ja koko 

Helmipensas on löysä, epäsäännöllinen tai maljakkomainen, pysty kesävihanta pensas. Kasvin pitkähköt lehdet ovat 4–6 senttimetriä pitkiä ja 1–2 senttimetriä leveitä, pyöristettyjä ja hammaslaitaisia.

Helmipensas kukkii huhtikuun lopulta toukokuun alkuun valkoisin, viisiteräisin kukin. 6–10 kukan muodostamissa tertuissa kasvavissa kukissa on viisi pyöreää terälehteä ja 12–25 hedettä. Kukkien leveys on noin neljä senttimetriä. Hedelmä on kerrannainen, viisiosainen tuppilo; kussakin lohkossa on puutunut perikarppi ja yksi tai kaksi siementä.

Kasvin kromosomiluku on 2n = 16.

Luokittelu 
Lajin kuvasi ensimmäisenä John Lindley vuonna 1847. Kasvin suomenkielinen nimi tulee sen helmiä muistuttavista kukkanupuista.

Helmipensaalla on kaksi alalajia:
 Exochorda racemosa subsp. racemosa
 Koreanhelmipensas (Exochorda racemosa subsp. serratifolia (S.Moore) F.Y.Gao & Maesen, syn. Exochorda serratifolia)

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Kiinanhelmipensas – Exochorda racemosa
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: helmipensas (Exochorda racemosa)

Ruusukasvit
800 vuotta luomisen riemua

800 vuotta luomisen riemua on suomalainen televisio-ohjelma, musiikkipitoinen dokumentti Venäjän Vladimirin alueen kansanperinteestä ja sen vaalimisesta. Vladimirin alue sijaitsee Moskovasta noin 100 km itään. TV1:n Viihdetoimituksen ohjelmaa kuvattiin vuonna 1978 Vladimirissa, Suzdalissa, Mstjorassa ja lähiympäristössä. Se oli Yleisradion ja Neuvostoliiton Gosteleradion yhteistuotantoa, ohjelman käsikirjoittivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Kuvauksesta vastasi Eero Kaartinen ja äänityksestä Urpo Ikonen. 

Ohjelman keskushenkilöiksi nousivat Andrei Rublevin freskoja Vladimirissa, Uspenskin kirkossa entisöivä Aleksander Petrovitš Nekrasov 
sekä itseoppinut koruommeltaiteilija Tatjana Shulpina. 
Heidän kauttaan kerrotaan kansantaiteen asemasta Neuvostoliitossa ja taiteilijoitten suhteesta työhönsä. Nekrasovin entisöintityön alla oli Rublevin "Viimeinen tuomio" -fresko. Ohjelmassa kuvataan myös ikonitaidetta, lakkaminiatyyritaidetta, kansantansseja. Perinteistä musiikkia esittävät Vladimir-Suzdalin museoalueen kuoro, Pikku-Pihlaja kuoro, Davidovon naiskuoro ja Marinon kylän kuoro. 

Sanonta ”vladimirilaiset jumalankuvan maalaajat” tunnettiin kaikkialla ennen vallankumousta.  Ortodoksisen kirkon metropoliitta vaikutti Vladimiristä käsin aina 1400 luvulle saakka. Alue on ollut Koillis-Venäjän hallinnollinen ja kirkollinen keskus 1100 luvulta viime vuosituhannen alkupuolelle. 

Värifilmille kuvatun ohjelman kesto on 53'06” 

"800 vuotta luomisen riemua" lähetettiin TV1:ssä ensi kerran 11.12.1978, uusittiin 24.5.1980 ja vielä 1.8.1988 TV1:n sarjassa Neuvostoliiton kansantaidetta. Sarjan muut ohjelmat olivat Bandura – Ukrainan laulava puu, Pikku varsan tanssi ja Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta.

Lähteet
 

Suomalaiset dokumenttielokuvat
Musiikkidokumenttielokuvat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1978 suomalaiset elokuvat
Brian Wren

Brian Aarthur Wren (s. 1939 Romford, Essex, Englanti) on englantilainen reformoitu pappi, kansainvälisesti tunnettu virsirunoilija ja kirjailija.

Elämänvaiheet ja työ 
Wren on opiskellut Oxfordsissa Mansfield Collegessa moderneja kieliä ja teologiaa. Hän on väitellyt tohtoriksi Oxfordissa aiheenaan Vanhan Testamentin profeettojen kieli (The language of prophetic eschatology in the Old Testament) Hänet on vihitty papiksi 1965 Britannian Yhdistyneessä reformoidussa kirkossa (United Reformed Church) ja hän työskenteli kongreationaalisen seurakunnan pastorina Essexissä ja sen jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan kirkkojen neuvostossa (British Council of Churches) rauhan ja kansainvälisen oikeuden puolesta. Hän on toiminut sittemmin vapaana saarnaajana ja luennoitsijana. 

Vuodesta 1991 hän työskenteli Yhdysvalloissa luennoitsijana ja saarnaajana sekä virsien kirjoittajana yhdessä vaimonsa Susan Heafieldin kanssa, joka oli metodistipastori. Vuodesta 2000 alkaen hän toimi professorina Columbia Theological Seminaryssä,Georgiassa.

Vuonna 1999 hänen virtensä ‘Hidden Christ, alive for ever’ palkittiin Lontoon St. Paulin katedraalia varten  järjestetyssä Millenium-virsikipailussa.

Wren on koko englanninkielisessä maailmassa tunnettu ja arvostettu virsirunoilija. Hän on julkaissut noin 250 virttä ja  yhdeksän virsikokoelmaa, muun muassa: Faith Looking Forward (1983), Praising a Mystery (1986), Bring Many Names (1989), New Beginnings (1993), ja Faith Renewed: 33 Hymns Reissued and Revised (1995)

Hän on myös toimittanut kirjan What Languare Shall I Borrow (1989), keskuteluoppaana inklusiivisen kielen asemasta kristillisessä jumalanpalveluksessa.

Suomeksi hänen virsiään on ilmestynyt vain muutama: Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa virsi 416 "Nyt on aika kiitoksen", (There’s a spirit in the air) vuodelta 1969, suom. Anna-Maija Raittila 1984; Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 591 "Rauhaa ja oikeutta puolustamaan" (This we can do for justice and for peace) 1975, suom. Niilo Rauhala 1997, 2000 sekä Seurakunta laulaa-kirjassa laulu 161 "Hän voiton sai" (Christ is alive), suom. Joel Niininen 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Praise Partners Worship Brian Wrenin kotisivu (englanniksi)

Englantilaiset virsirunoilijat
Vuonna 1936 syntyneet
Englantilaiset henkilöt
Elävät henkilöt
Brittiläiset papit
Hytale

Hytale on Hypixel Studiosin kehittämä tuleva roolipeli. Peli on tarkoitus julkaista Microsoft Windowsille ja macOS:lle vuonna 2023.

Pelaaminen 
Peli on hiekkalaatikkopeli, jossa on proseduraalisesti luotu fantasiamaailma. Pelimaailma koostuu useista lohkoista, jotka on järjestetty kolmiulotteiseen ruudukkoon, joissa on erilaisia satunnaisesti luotuja biomeja, olentoja ja luolia. Pelaajat voivat osallistua minipeleihin, jotka ovat samanlaisia kuin Hypixel-palvelimella. Pelaajat voivat rakentaa ja jakaa pelimodifikaatioita ja tekemäänsä sisältöä käyttämällä selainpohjaisia ja pelin sisäisiä työkaluja.

Hytalen maailma sisältää useita proseduraalisesti muodostettuja vyöhykkeiksi kutsuttuja maailman alueita, jotka koostuvat eri biomeista, kuutioista ja olennoista. Tässä tilassa on RPG-tyylinen taistelu yksin- ja moninpeleissä, ja se sisältää dynaamiset boss-taistelut ja luolatutkimukset. Hytalessa on kuutiopohjainen rakenne ja se sisältää monia erilaisia maailman editointi- ja videointityökaluja, joita pelaajat voivat käyttää pelin sisällä. Pelissä on Javaan pohjautuva skriptijärjestelmä, jonka avulla pelaajat voivat luoda ja suorittaa pelin sisäisiä koodinpätkiä, ja se sisältää HTML-pohjainen 3D-mallinnus-, teksturointi- ja animaatiotyökaluja, joilla pelaajat voivat luoda omia ominaisuuksia peliin. Peli tukee suuria epävirallisia palvelimia.

Kehitys 
Suositun Hypixel-nimisen Minecraft-palvelimen tiimi aloitti pelin kehityksen vuonna 2015.
Peliä kehittää Quebeciläinen pelistudio Hypixel Studios Aaron Donagheyn johdolla Microsoft Windowsille ja macOS:lle. Studiolla on noin 40 työntekijää, jotka ovat eriytyneet Hypixel Inc. -yrityksestä, joka kehittää Minecraftin Hypixel-palvelinta. Idea Hytaleen syntyi Mojangin vuonna 2014 tekemistä EULA-muutoksista, jotka estävät Minecraft-palvelimia tekemästä mikrotransaktioita, jotka vaikuttivat pelin kulkuun, mikä johti 85%: n laskuun Hypixel-palvelimen liikevaihdossa. Hypixelin kehittäjät tajusivat, ettei heillä ollut hallintaa projektissaan, ja päättivät tehdä oman pelin vuonna 2015. Alun perin he halusivat välttää vokselipohjaisen pelin tekemisen, mutta päättivät lopulta tehdä sellaisen, koska heillä oli kokemusta kyseisestä tyylilajista Minecraftin Hypixel-palvelimelta. 

Peli julkistettiin joulukuussa 2018, ja sen traileri keräsi ensimmäisen kuukauden aikana yli 30 miljoonaa katselua. 

Hypixel Studios oli aluksi omarahoitteinen, jolloin sitä rahoitettiin Hypixel-palvelimen tuottamista tuloista. Myöhemmin studio sai tukea Riot Gamesiltä, joka sijoitti studioon useita miljoonia dollareita, yhdessä neuvoa-antavan ryhmän kanssa, johon kuuluvat liikemiehet Dennis Fong, Rob Pardo ja Peter Levine. Pelin julkaisua odotetaan vuoden 2023 aikana.

Vastaanotto 
Syyskuussa 2019 Hytale oli ehdolla Halutuimmaksi peliksi 37. Golden Joystick Awards-palkinnoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset verkkosivut
Windows-pelit
Videopelit, joissa on proseduraalisesti tuotettuja tasoja
Tulevat videopelit
Selviytymispelit
Tietokoneroolipelit
Avoin pelimaailma -pelit
MacOS-pelit
Fantasiavideopelit
Seikkailupelit
Perfluoratut yhdisteet

Perfluoratut yhdisteet (PFC eli Perfluorinated compound) ovat yhdisteitä, joissa on hiiliketjun vedyt on korvattu fluorilla. Toisin sanoen yhdisteitä, joissa on fluori-hiilisidoksia ja hiili-hiilisidoksia sekä funktionaalisia ryhmiä.

Perfluorattuja yhdisteitä
Perfluoratut alkyyliyhdisteet

Orgaaniset yhdisteet
Johann Jacob Engel

Johann Jacob Engel (1741–1802) oli saksalainen kirjailija, professori, Preussin taideakatemian jäsen ja prinssi Friedrich Wilhelmin opettaja. 

Engelistä tuli myöhemmin Berliinin kansallisteatterin johtaja. Hänen huvinäytelmänsä joutuivat pian unohduksiin. Muita teoksia ovat Ideen zu einer Mimik (1785, näköisp. 1968), joka sisältää huomionarvoisia näkökohtia, Der Philosoph für die Welt (1775–1800), jossa Engel alkavaa Sturm und Drang -suuntaa vastustaen puolusti moralisoivaa runoutta ja järkeilevää realismia. Lisäksi hän on kirjoittanut romaanin Herr Lorenz Stark (1795), jota aikoinaan ihailtiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ideen zu einer Mimik verkossa

Saksalaiset kirjailijat
Saksalaiset professorit
Vuonna 1741 syntyneet
Vuonna 1802 kuolleet
Bieliny (kylä)

Bieliny on kylä Bielinyn kunnassa Kielcen piirikunnassa Świętokrzyskin voivodikunnassa Puolassa. Se on Bielinyn kunnan hallintokeskus. Kylässä asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 569 henkilöä.

Lähteet 

Bielinyn kylät
Mistelit

Mistelit (Viscum) on santelikasvien (Santalaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu ainakin noin 75 lajia. Niiden lisäksi sukuun on kuvattu myös 120 muutakin lajia, joiden taksonominen asema on kuitenkin toistaiseksi epäselvä. Aikaisemmin mistelit on luokiteltu mistelikasvien (Viscaceae) heimoon kuuluviksi.

Mistelien sukuun kuuluu muun muassa joulukoristeena käytettävä euroopanmisteli eli misteli (Viscum album).

Lajeja 
Lähde:
 misteli eli euroopanmisteli (Viscum album)
 Viscum capense
 Viscum continuum
 Viscum gracile
 Viscum monoicum
 Viscum ovalifolium
 Viscum pauciflorum
 Viscum rotundifolium
 Viscum triflorum

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Viscum 
 ITIS: Viscum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Viscum 
 Flora of China: Viscum
Maksim Osipov

Maksim Osipov (s. 31. elokuuta 1993 Jaroslavl) on venäläinen jääkiekkoilija joka pelaa KHL-liigassa Lokomotiv Jaroslavlin joukkueessa. Osipov pelaa puolustajana ja laukoo oikealta. Hän on pelannut KHL:ssä myös muiden joukkueiden paidoissa.

Lähteet 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Dürenin piirikunta

Dürenin piirikunta (saks. Kreis Düren) on piirikunta Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 941,15 km2 ja väkiluku 263 722.

Dürenin piirikunnan kunnat ovat Aldenhoven, Hürtgenwald, Inden, Kreuzau, Langerwehe, Merzenich, Niederzier, Nörvenich, Titz ja Vettweiß. Piirikunnan kaupungit ovat Düren, Heimbach, Jülich, Linnich ja Nideggen.

Aiheesta muualla 

Nordrhein-Westfalenin piirikunnat
Public Health England

Public Health England (PHE) oli huhtikuusta 2013 maaliskuuhun 2021 saakka toiminut, käytännössä vielä lokakuuhun 2021 asti jatkanut Englannin alueesta vastaava kansanterveyslaitos. Se pyrki edistämään kansan terveyttä ja hyvinvointia Englannissa sekä vähentämään terveyteen liittyvää epätasa-arvoa. PHE oli hallinnollisesti Ison-Britannian terveys- ja sosiaaliministeriön () alainen tutkimuslaitos ja terveysviranomainen. Huhtikuussa 2021 PHE korvattiin uudella kansanterveyslaitoksella (UK Health Security Agency, UKHSA).

PHE:n päätoimipiste sijaitsi Lontoossa, jonka ohella laitoksella oli kolme aluekeskusta – North of England (Leeds), South of England (Bristol) ja Midlands and east of England (Birmingham) – joiden kautta se toimi seitsemällä pääkaupungin ulkopuolisella paikkakunnalla. PHE:n henkilökuntaan kuului noin 5 500 ihmistä (täysiksi henkilötyövuosiksi laskettuna). Laitosta johti Duncan Selbie.

PHE vastasi yhteistyössä Ison-Britannian terveys- ja sosiaaliministeriön kanssa esimerkiksi tartuntatautitilanteen (kuten koronaviruksen COVID-19) seuraamisesta, tähän liittyvästä ohjeistuksesta ja tiedottamisesta. PHE:n kansallista infektiopalvelua johti professori Sharon Peacock, joka on myös Cambridgen yliopiston kansanterveyden ja mikrobiologian professori. 

Paljolti PHE:n kaltainen kansanterveyslaitos Public Health Scotland aloitti Skotlannissa huhtikuussa 2020. Walesissa kansanterveystoiminnot (Public Health Wales) on puolestaan organisoitu paikallisen julkisen terveyspalvelun (NHS Wales) yhdeksi yksiköksi.

Laitoksen uudelleenorganisointi vuonna 2021 
Maaliskuussa 2021 Britannian terveyden ja sosiaalihuollon ministeriö ilmoitti Public Health Englandin toimintojen yhdistämisestä kansallisen terveyspalvelun testi- ja jäljitystoimintojen (NHS Test and Trace, myös mobiilisovellus) sekä neuvoa-antavan Joint Biosecurity Centren kanssa uudeksi kansanterveyslaitokseksi. Uusi, huhtikuussa 2021 käynnistynyt organisaatio sai nimekseen UK Health Security Agency (UKHSA). PHE:n toiminnot siirtyivät sen piiriin lokakuuhun 2021 mennessä. Lisäksi Britannian terveyden ja sosiaalihuollon ministeriöön perustetaan uusi terveyden edistämiseen keskittynyt yksikkö (Office for Health Promotion), jota johtaa hallituksen neuvonantajana toimiva terveysjohtaja (Chief Medical Officer).

Katso myös
Irlannin terveydensuojelun valvontakeskus (HPSC)
Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (NIVM)
Sciensano (Belgia)
Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France)
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)
Yhdysvaltain tautikeskus (CDC)
Intian tautienehkäisykeskus (NCDC)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Public Health England (kotisivusto)  (gov.uk)
 Number of coronavirus (COVID-19) cases and risk in the UK  (gov.uk)
 PHE: Total UK cases COVID-19 Cases Update (esiintymiskartta ja tilasto terveydenhoitoalueittain)  (gov.uk)

Kansanterveyslaitokset
Yhdistyneen kuningaskunnan tutkimuslaitokset
Terveydenhuolto Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Minun musiikkini

Minun musiikkini on suomalainen musiikki- ja keskusteluohjelma, jota juonsi kirjailija Juha Itkonen. Jaksottain vaihtuvan artistin kanssa keskusteltiin musiikin tekemisestä sekä luovuudesta. Artistin musiikin kautta käsiteltiin hänen uransa ja elämänsä kiinne- ja käännekohtia. Artistit esittivät myös uusia versioita itselleen ja muille artisteille tekemistään kappaleista.

Ohjelma on kuvattu Villa Vikanissa Raaseporissa ja se tehtiin yhteistyössä musiikintekijöiden etujärjestön Suomen Musiikintekijöiden kanssa.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Minun musiikkini -ohjelma Yle Areenassa

Suomalaiset keskusteluohjelmat
Musiikkiohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Yle Teema & Femin televisio-ohjelmat
Emil Gustafson

Emil Gustafson (12. heinäkuuta 1862 Kräcklinge, Närke, Ruotsi – 5. toukokuuta 1900) oli ruotsalainen saarnaaja, virsirunoilija ja mystikko.

Elämänvaiheet ja työ 
Gustafson kasvoi maalaiskodissa ja kävi maanviljelyskoulua Ulricehamnin lähellä. Jo nuorena hän oli uskonnollismielinen ja toimi jo 16-vuotiaana pyhäkoulunopettajana ja puhujana ruotsalaisessa vapaassa Pyhitysliike-yhteisössä. (Helgelseförbudet) Jo 1870-luvulla hän sai vaikutteita uusevankelisesta liikkeestä ja löysi tiensä Pyhitysliikkeeseen.  Pyhitysliike oli pieni baptistinen vapaakirkko ja sillä oli oma lähetyskoulu Götabrossa, Kumlan lähellä Närken maakunnassa. Liike toimi ennen muuta maaseudulla Se sai alkunsa 1880-luvulla ja liittyi 1997 perustettuun useamman pienen vapaakirkon yhteiseen Evankeliseen Vapaakirkkoon (Evangeliska Frikyrkan)

Hän joutui sairauden takia jättämään koulunsa kesken, ja hän omistautui kokonaan kristilliseen toimintaan. Teologisesti Gustafsson oli saanut vaikutteita anglosaksisesta evankekaalisesta liikkeestä.  Hän on julkaissut saarnojaan ja laulujaan kirjoina. Hänellä oli oma kustantamo Betlehemstjärnan ja hän julkaisi myös useita lehtiä. Julkaisemassaan laulukokoelmassa 1889. Siitä ilmestyi useita laitoksia ja 1895 ilmestyneessä laitoksessa alaotsikkona oli ”Eko från landsbygden” (Kaikuja maaseudulta) Siinä oli hänen omien laulujensa ohella mm Joel Blomqvistin ja Carl Bogergin lauluja sekä lauluja Metodistikirkon ja Pelastusarmeijan laulukirjoista. Siten hänen laulunsa ja julistuksensa liittyi läheisesti anglosaksiseen evenkelikaaliseen perinteeseen.

Gustavfson kärsi fyysisistä sairauksista ja se lienee vaikuttanut siihen, että hänen laulunsa keskittyvät  laulajaan. Hän on laulujensa kautta tulkinnut fyysistä ja psyykkistä kärsimystä Jumalan johdatuksena, positiivisena voimana joka vie ihmistä lähemmäksi Jumalaa ja siten hän saattoi löytää syyn kärsimykselle.

Gustafssonin kirjoittamia lauluja on suomeksi Hengellisessä laulukirjassa laulut 276" Oi, syömmesi Herralle avaa" (O, öppna ditt hjärta för Herren) 332 "Ei nöyrää lapsenmieltä" (Ett stilla barnahjärta), 387 "Mä lähteellä elämän" (Vid levande källan jag vilar så nöjd)  ja 413" Onnellinen, jolla lapsen usko".

Ruotsin kirkon virsikirjassa, sen ekumeenisessa osassa on yksi hänen kirjoittamansa laulu, virsi 268 "Oi Herrani, töissäsi tutkimaton" ("Hur underligt är du i allt vad du gör", 1886) Suomennos Anna-Maija Raittila 1999.

Lähteet 

Ruotsalaiset virsirunoilijat
Mystikot
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Robert Koch -instituutti

Robert Koch -instituutti (, lyhennys RKI) on Saksan kansallinen tartuntatautien asiantuntijalaitos. Saksan terveysministeriön alaisuudessa toimiva instituutti on keskeinen kansanterveyden alan tutkimuslaitos kotimaassaan ja alansa johtavia tutkimuslaitoksia myös Euroopassa. Laitoksen palveluksessa on noin 1 100 henkeä. Vuodesta 2015 lähtien instituuttia on johtanut professori Lothar H. Wieler.

Instituutilla on neljä toimitilaa, josta kolme sijaitsee Berliinissä ja yksi Wernigeroden kaupungissa.

Tutkimuslaitos on nimetty nobelpalkitun (1905) saksalaisen lääkärin ja mikrobiologin Robert Kochin mukaan, jonka johdolla laitoksen toiminta myös sai alkunsa (johtajana vuodet 1891–1904).

Katso myös
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)
Tanskan kansanterveyslaitos (SIF)
Puolan kansanterveyslaitos (NIZP-PZH)
Tšekin kansanterveyslaitos (SZÚ)
Itävallan kansanterveysvirasto (GÖG)
Sveitsin kansanterveysvirasto (BAG)
Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France)
Luxemburgin terveysinstituutti (LIH)
Sciensano (Belgia)
Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (RIVM)

Lähteet

Aiheesta muualla

Robert Koch -instituutin kotisivu  (rki.de)
COVID-19: Fallzahlen in Deutschland und weltweit  (rki.de)
Robert Koch-Institut: COVID-19-Dashboard (Saksan koronavirus covid-19 -tapausten alueellinen jakautuminen ArcGis-kartalla)  (rki.de via arcgis.com)

Kansanterveyslaitokset
Saksan tutkimuslaitokset
Valtarin koulu

Valtarin koulu on 410 oppilaan ja 50 työntekijän yläkoulu Iissä, Pohjois-Pohjanmaalla. Koulu painottaa omatoimisuutta, luovuutta, rehellisyyttä, vastuuntuntoa, yhteisöllisyyttä ja hyvinvointia.

Lähteet 

Suomen peruskoulut
Iin oppilaitokset
József Eötvös

József Eötvös (1813–1871) oli unkarilainen valtiomies ja kirjailija.

Eötvösin poika oli fyysikko Loránd Eötvös.

Poliittinen toiminta
Eötvös liittyi 1830-luvulla niihin, joiden päämääränä oli Unkarin yhteiskunnallinen uudistus. Oivallisena sekä kauno- että poliittisena kirjailijana Eötvös oli uudistuspuolueen vaikuttavimpia johtomiehiä. Oltuaan aluksi Lajos Kossuthin kannattajia hän myöhemmin joutui tämän vastustajaksi puolustaessaan maan hallinnon keskittämistä vastoin Kossuthia, joka tahtoi säilyttää komitaattien vanhan itsehallinto-oikeuden.

Maaliskuun vallankumouksen jälkeen 1848 Eötvös oli opetusasiainministerinä Lajos Batthyányn ministeristössä. Tämän kukistuttua hän siirtyi Müncheniin, jossa hän viipyi vuoteen 1851. Valtiolliseen elämään Eötvös kuitenkin alkoi ottaa aktiivisemmin osaa vasta 1861. Kun Unkari jälleen 1867 sai oman, parlamentille vastuunalaisen, hallituksen, Eötvösistä tuli taas opetusasiainministeri, ja hän sai toteutetuksi merkittäviä uudistuksia, kuten kouluvelvollisuuden. Muutenkin hänen vaikutusvaltansa sekä hallituksessa että parlamentissa oli suuri. Eötvös oli myös loistava puhuja.

Kirjallinen toiminta
Eötvösin kaunokirjallisista teoksista ovat mainittavimmat hänen syväaatteiset sivistyshistorialliset ja yhteiskunnalliset romaaninsa A karthausi ('Kartusialaismunkki', 1838–1840), A falu jegyzöje ('Kyläkirjuri', 1845) ja Magyarország 1514-ben ('Unkari vuonna 1514', 1847) ja Növérek ('Sisarukset', 1857), jotka veivät unkarilaisen romaanin osaksi uusille aloille, ja ulkomaillakin saksannokset herättivät huomiota.

Eötvösin yhteiskunnallisista ja valtiollisista julkaisuista mainittavia ovat Vélemény a fogházjavitás ügyében ('Lausunto vankilareformiasiasta', 1838); A zsidók egyenjogusítása ('Juutalaisten yhdenvertaisuudesta', 1841); Reform (1846); Az XIX. század uralkodó eszméinek befolyása az álladalomra ('19:nnen vuosisadan vallitsevien aatteiden vaikutus valtioon', 1851–1854), jossa hän käsittelee vapaus-, tasa-arvoisuus- ja kansallisuusaatteita, yhteiskunnallisten epäkohtien syitä sekä keinoja niiden poistamiseksi; Die Garantien der Macht und Einheit Oesterreichs (1859). Pitämänsä muistopuheet monista merkittävistä henkilöistä, kuten István Kazinczystä, István Széchenyistä, Mihály Vörösmartysta, Antal Regulysta, hän julkaisi 1868 kokoelmassa Magyar Irók és államférfiak ('Unkarilaisia kirjailijoita ja valtiomiehiä').

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarilaiset kirjailijat
Unkarilaiset poliitikot
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1871 kuolleet
Amanda Sandbergh

Amanda Sandbergh (11. heinäkuuta 1873 Överklingen, Bygdeå, Västerbotten – 12. tammikuuta 1961 Danderyd, Ruotsi) oli ruotsalainen Pelastusarmeijan upseeri ja laulujen kirjoittaja.

Elämänvaiheet ja työ 
Sandbergh koki uskonnollisen heräämisen Pelastusarmeijan kautta Holmsundissa, ja 1897 hän tuli Pelastusarmeijan kouluun Tukholmaan. Hän toimi Pelastusarmeijan palveluksessa eri puolilla Ruotsia sekä kiertävänä musiikin johtajana ja majurina. 

Sandbergh tunnetaan erityisesti laulun ”De komma från öst och väst” tekijänä. Hän on itse kertonut laulun synnystä, kesällä 1915 Pelastusarmeijan lepokodissa. ”Olimme pelaamassa krokettia, minä ja muutamia lapsia. Sain silloin innoituksen, jonka tuloksena tämä laulu syntyi. Jätin krokettimailan siihen paikkaan, menin huoneeseeni, kirjoitin laulun ja postitin sen Sotahuuto-lehteen. Suureksi ihmeekseni se julkaistiin samana syksynä ilmestyneessä lauluvihkossa, se tuli suosituksi ja sillä tiellä se on”. 

Hän oli saanut jo aikaisemmin vaikutteita tätä laulua varten, kun hän oli Lontoossa Pelastusarmeijan kansainvälisessä kokouksessa. Kokousta varjosti suru, kun sinne matkalla olleet Kanadan edustajat, 133 henkeä, hukkuivat, kun heidän laivansa ”Empress of Ireland” oli uponnut törmättyään toiseen laivaan. Heidän muistokseen järjestetyssä tilaisuudessa Lontoon Albert Hallissa, jossa oli yhtä monta tyhjää tuolia kuin hukkuneita, amerikkalainen pelastussotilaiden ryhmä lauloi kokousta varten kirjoitettua laulua ”They come from the East and West", josta Sandbergh sai laulun alkusanat ja sävelmän.

Laulun sävelmän alkuperä on tuntematon. Sandbergh on itse kertonut saaneensa tekstin ja sävelen Lontoon konferenssissa 1914. Mikä laulu on ollut kyseessä, ei ole voitu selvittää. Joka tapauksessa konferenssissa on laulettu laulua, jota amerikkalaisten osallistujien ryhmä lauloi ja joka tuli heti suosituksi. Laulu  on julkaistu ensimmäistä kertaa 1914 kokoelmassa ”Sånger vid stabsmusikkårens möten” ja sävelmä Stridsropet-lehdessä 1915.Laulu on käännetty eri kielille, ja sen sävelmään on tehty uusia sanoituksia 

Suomeksi laulu on Hengellisessä laulukirjassa laulu 150 ja Pelastusarmeijan laulukirjassa laulu 380, "He saapuvat juhlimaan, Idästä ja lännestä". Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 323 "On idästä, lännestä,on maailman ääriltä" (Suom. tuntem, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995), sekä Seurakunta laulaa-kirjassa 524 ”On idästä, lännestä".

Lähteet 

Ruotsalaiset virsirunoilijat
Pelastusarmeija
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Sergei Solovjov (historioitsija)

Sergei Mihailovitš Solovjov (; 5. toukokuuta (J.: 17. toukokuuta) 1820 Moskova,  – 4. huhtikuuta (J.: 16. huhtikuuta) 1879 Moskova) oli venäläinen historioitsija.

Solovjov valmistui vuonna 1842 Moskovan yliopistosta historia pääaineenaan ja aloitti samassa paikassa apulaisprofessorina 1845. Vuonna 1850 hänet ylennettiin professoriksi, ja hän jatkoi virassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1877. Hän opetti keisarin poikia Nikolai Aleksandrovitšia ja tulevaa Aleksanteri III:ta. Solovjovin maine perustuu 29-osaiseen Venäjän historia -teossarjaan, joka ilmestyi vuosina 1851–1879.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Сергей Михайлович Соловьев (Sergei Solovjov): История России с древнейших времен в 15 кн.  ISBN 9785170021420. Сайт Военная литература. Verkkoversio 

Venäläiset historioitsijat
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
St. Valentine's Day Massacre (EP)

St. Valentine’s Day Massacre on Motörheadin ja Girlschoolin vuonna 1981 julkaisema EP-levy. 

Levy oli Britannian singlelistalla parhaimmillaan viidentenä.

Levyllä yhtyeet soittavat yhdessä Johnny Kidd & The Piratesin kappaleen ”Please Don’t Touch” ja Girlschool Motörheadin kappaleen ”Bomber” sekä Motörhead Girlschoolin kappaleen ”Emergency”, jolla Eddie Clarke laulaa. Motörheadin Phil Taylor ei aiemmin saamansa niskavamman vuoksi kyennyt soittamaan, mistä syystä rumpalina kaikilla kappaleilla on Girlschoolin Denise Dufort.

Lemmyn mukaan yhteisäänitystä ehdotti tuottaja Vic Maile ollessaan tekemässä Girschoolin levyä yhtyeiden yhteiselle levy-yhtiölle Bronzelle. 

Levyn nimi ja kansikuva viittaavat Chicagossa vuonna 1929 tapahtuneeseen ystävänpäivän verilöylyyn, jossa seitsemän Al Caponen kanssa kilpaillutta gangsteria murhattiin.

Yhtyeet esittivät kappaleen ”Please Don’t Touch” Top of the Pops -listaohjelmassa  ja saksalaisessa Musikladen-ohjelmassa. Molemmissa Taylor esitti taustalaulua ja tanssahteli.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1981 EP:t
Knut Oskar Pihl

Knut Oskar Pihl (1860 Pohja – 1897) oli suomalainen jalokiviseppämestari, joka työskenteli Fabergén alaisuudessa Moskovassa. Pihlin pajassa valmistettiin erityisesti jalokivi- ja kultakoruja.

Nuoruus ja perhe 
Oskar Pihl syntyi Pohjan pitäjässä. Kyläräätäli Johan Gustafin ja Lovisa Pihlin perheeseen syntyi kaikkian yksitoista lasta. Niistä kolme kuoli pieninä. Perheen toimeentulo oli vaikeata, minkä takia Oskar lähetettiin kuusivuotiaana Pietariin menestyneen kelloseppäsetänsä Anders Viktor Pihlin hoidettavaksi. Tämä adoptoi Oskarin mielellään, sillä hän oli itse lapseton ja toivoi pojasta seuraajaansa.

Oskar Pihlistä ei tullut ottoisänsä uran jatkajaa, vaan hänestä tuli jalokiviseppä. Hän pääsi August Holmströmin ja valmistui mestariksi vuonna 1887. Holmström suositteli vielä samana vuonna Pihliä Carl Fabergélle, joka tarvitsi lahjakasta ja taitavaa kultaseppää Moskovan työpajan mestariksi. Pihl sai paikan Fabergélta. Hän meni ennen muuttoansa naimisiin Holmströmin tyttären Fannyn Florentinan kanssa. He saivat liitostaan viisi lasta, joista Almasta ja Oskar Waldemarista tuli korutaiteilijoita.

Lyhyt ura 
Pihl sai Fabergélta 2 000 ruplan lainan, minkä turvin hän pystyi perustamaan työhuoneen Moskovaan. Pihlin työpaja työllisti noin 30 kisälliä ja oppipoikaa. Hänen lähin miehensä oli suomalainen Oskar Sewon.

Pihlin pahjassa valmistettiin enimmäkseen jalokivi- ja kultakoruja, mutta jonkin verran myös pieniä taide- ja käyttöesineitä. Siellä valmistettiin tilaustyönä myös suuri rintakoru keisari Nikolai II:lle. Se oli suunniteltu juhlapukuiselle keisarinnalle, ja se oli tehty kullasta ja sen upotukset olivat hopeaa. Sitä koristi lisäksi viisi suorakaiteen muotoista pyörtöhiottua smaragdia, joista suurin oli noin 45 karaattia. Timantteja korussa oli 228, ja niiden paino oli yhteensä 85 karaatia. Koru on sittemmin kadonnut.

Pihl kuoli 37-vuotiaana verenmyrkytykseen. Hänen pajansa toiminta jatkoi sen jälkeen vielä jonkin aikaa. Fabergé lunasti kuitenkin pajan itsellensä.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kultasepät
Vuonna 1860 syntyneet
vuonna 1897 kuolleet
Pietarinsuomalaiset
Castle Bravo

Castle Bravo oli yhdysvaltalainen 1. maaliskuuta 1954 Bikinin atollilla räjäytetty 15-megatonninen lämpöydinase. Se räjäytettiin Operaatio Castlessa. Ydinkokeen seuraamuksena, erään japanilaisen kalastusaluksen (Daigo Fukuryū Maru; suom. "Onnekas Lohikäärme N:o 5") miehistö joutui ydinsaastelaskeuman alle, saaden suuren (arviolta 300 radin, 3 Grayta) säteilyannoksen.

Lähteet
https://radiochemistry.org/history/nuke_tests/castle/index.html
https://nuclearweaponarchive.org/Usa/Tests/Castle.html

Viitteet

Marshallinsaarten historia
Ydinpommit
Yhdysvaltain ydinkokeet
Dwight D. Eisenhowerin presidenttikausi
Shadow Warrior 2

Shadow Warrior 2 on Flying Wild Hogin kehittämä ja Devolver Digitalin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on jatko-osa vuoden 2013 videopelille Shadow Warrior, joka puolestaan on uusintaversio samannimisestä vuoden 1997 pelistä. Shadow Warrior 2 julkaistiin Microsoft Windowsille lokakuussa 2016 ja PlayStation 4:lle sekä Xbox Onelle toukokuussa 2017.

Aiheesta muualla
Shadow Warriorin viralliset kotisivut

Lähteet

Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
PlayStation 4 -pelit
Videopelit, joissa on proseduraalisesti tuotettuja tasoja
Vuoden 2016 videopelit
Windows-pelit
Xbox One -pelit
Fabre

Fabre on ranskalainen sukunimi, ja se on esimerkiksi seuraavilla henkilöillä:

Alexandre Fabre, ranskalainen näyttelijä
Émile Fabre (1869–1955), ranskalainen näytelmäkirjailija
François-Xavier Fabre (1766–1837), ranskalainen taidemaalari
Jean-Henri Fabre (1823–1915), ranskalainen hyönteistutkija ja kirjailija
Josep Palau i Fabre (1917–2008), katalaaniksi kirjoittanut katalonialainen kirjailija ja runoilija
Marcel Fabre, oik. Marcel Fernández Peréz (1886–1929), espanjalaissyntyinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
Michaël Fabre (s. 1984), ranskalais-algerialainen jalkapallomaalivahti
Pascal Fabre (s. 1960), ranskalainen Formula 1 -kuljettaja
Philippe François Nazaire Fabre d’Églantine (1750–1794), ranskalainen vallankumousmies ja näytelmäkirjailija

Muita
Musée Fabre, taidemuseo Ranskan Montpellier’ssa
Ulla Donner

Ulla Donner (s. 1988 Helsinki) on suomenruotsalainen kuvittaja ja sarjakuvataiteilija.

Ulla Donnerin vanhemmat ovat professori Kristian Donner ja kirjailija Annika Luther. Hän on opiskellut graafista suunnittelua Aalto-yliopistossa, ja hänelle myönnettiin Sarjakuva-Finlandia keväällä 2020 teoksesta Sontaa.

Suomennettuja teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ulla Donner. Tumblr.

Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Pierre de Ronsard

Pierre de Ronsard (11. syyskuuta 1524 Possonnièren linna, Vendôme, Ranska – 27. joulukuuta 1585 Saint-Cosmen luostari, Toursin lähellä, Ranska) oli ranskalainen runoilija, joka uudisti maansa runotaidetta.

De Ronsard oli Plejadin johtohahmo ja hovirunoilija. Hänen esikuviaan olivat antiikin ja Italian runoilijat Pindaros, Anakreon, Horatius ja Francesco Petrarca. De Ronsard kirjoitti ensi sijassa rakkaus- ja luonnonlyriikkaa ja julkaisi viisi runokokoelmaa ja useita sonettikokoelmia.

Seuraajat arvostelivat de Ronsardia ankarasti, ja hän vaipui unhoon vuoden 1600 jälkeen. Vasta 1800-luvun uusklassismi nosti hänet arvoonsa.

Kaarlo Sarkian suomentamat runot "Orapihlajalle" ja "Kassandralle" sisältyvät antologiaan Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 4, Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1934). "Kassandralle" on myös molemmissa Sarkian kokoelmissa Runot (WSOY  1944 ja WSOY 2008, ISBN 978-951-0-17531-5). Runon "Kassandralle" on suomentanut myös Aale Tynni.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Pinkernell, Gert: Namen, Titel und Daten der französischen Literatur. Ein chronologisches Repertorium.

Vuonna 1524 syntyneet
Vuonna 1585 kuolleet
Ranskalaiset runoilijat
Mustapaidat (IKL)

Mustapaidat oli Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) vuosina 1936–1939 toiminut nuorisojärjestö. Järjestö jatkoi IKL:n lakkautetun nuorisojärjestön Sinimustien toimintaa. Uudessa järjestössä jatkoivat samat aktiivit, mutta Sinimustien lakkauttaminen oli laimentanut toimintaa aiemmin ruokkineen aatteellisen palon.  

Järjestön käytännön toiminnan johtajana ja järjestön julkaiseman Luo lippujen -lehden päätoimittajana toimi Viljo Lius. Järjestö jatkoi Sinimustien kesäleirejä mutta kaikkiaan toiminta oli vakiintumatonta ja jatkui vain vuoteen 1939 saakka.

Lähteet 

Isänmaallinen kansanliike
Suomalaiset poliittiset nuorisojärjestöt
Suomalaiset nationalistiset järjestöt
Koivuniemi (Suodenniemi)

Koivuniemi on Sastamalan Suodenniemellä sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Koivuniemenjärven pohjoisrannalla ja sen rajanaapureina ovat idässä ja pohjoisessa Taipaleen ja Leppälammin kylät sekä Leppälammin kylän ulkopalsta Krapsunmaa. Luoteessa Koivuniemi rajoittuu Kittilän kylän Kömisevänmaahan sekä lounaassa ja etelässä Pohjakylään.

Pohjakylästä Ikaalisten ja Kankaanpään suuntaan johtava Sävintie (seututie 2594) kulkee Koivuniemen kylän halki. Leppälammilta tuleva Leppälammintie/Kujalantie (yhdystie 13078) puolestaan yhtyy Sävintiehen Koivuniemen kylän kohdalla.

Koivuniemestä on matkaa Sastamalan keskustaan noin 37 kilometriä. Tampereelle ja Poriin on matkaa noin 60 kilometriä.

Koivuniemen nimen alkuperä 

Koivuniemen kylän arvellaan saaneen nimensä koivikkoisesta, alavasta ja savikkoisesta rantatasanteesta, jolle se on muodostunut.

Koivuniemen historiaa 

Koivuniemen kylän alueella on ollut ihmistoimintaa jo kivikauden aikana. Alueelta on löydetty useita asuinpaikkojen jäänteitä sekä irtoesinelöytöjä. Seudun runsaat vesistöt lienevät toimineet kulkureitteinä ja kalavesinä kivikauden ihmisille kuten myöhemmillekin sukupolville. Itse kylä on yksi Suodenniemen seitsemästä myöhäiskeskiaikaisesta kylästä eli se lienee perustettu 1300–1500-lukujen välisenä aikana.

Koivuniemen kylässä oli vielä 1500-luvulla neljä taloa mutta yksi niistä autioitui 1600-luvulle tultaessa. Kylään jäivät seuraavat kolme maakirjataloa: Husari (RNo 1), Heikkilä eli Pukka (RNo 2) ja Noukka (RNo 3). 1600-luvun lopun nälkävuosista selvittiin Koivuniemessä paremmin kuin monissa muissa Suodenniemen osissa: Koivuniemen Husari oli yksi harvoista taloista, joka selvisi ankarasta ajasta menettämättä yhtään asukastaan.

1700-luvulla Koivuniemessä, nykyisten Kujalantien ja Leppälammintien risteyksessä, sijaitsi ruotusotilastorppa. Sen haltijat osallistuivat niin Kaarle XII:n Norjan sotaretkeen kuin Kustaa III:n sotaan 1700-luvun lopulla.

Sisällissodan aikana maaliskuussa 1918 Koivuniemessä käytiin rajuja taisteluja pitäjää puolustaneiden punaisten ja sinne hyökänneiden valkoisten kesken. Peräytyessään punaiset polttivat Noukan vasta valmistuneen uuden päärakennuksen.

Heikkilän talo myytiin Suodenniemen kunnalle vuonna 1929. Vuonna 1942 sen maille valmistui Suodenniemen ja Lavian yhteinen kunnalliskoti. Sen toiminta jatkui vuoteen 2011 saakka.

Koivuniemi tänään 

Koivuniemen kylän väkiluku on vähitellen pienentynyt mutta alueella on edelleen sekä vakituista että vapaa-ajan asutusta. Kylän edustalla sijaitseva Koivuniemenjärvi on lintubongareiden suosima järvi. Se on monen muuttolintulajin vakinainen levähdyspaikka muuttomatkan varrella.

Koivuniemen kylässä toimii Koskelan museotorppa, jossa järjestetään kesäisin erilaisia tapahtumia.

Aiheesta muualla 

 Koivuniemeä koskevia aineistoja Suodenniemen Topoteekissa

Lähteet 

Suodenniemen kylät
Matt Roy

Matt Roy (s. 1. maaliskuuta 1995 Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsia, joka varasi hänet vuoden 2015 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella. Roy on pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään right. Kaudella 2018-2019 alkaneella NHL-urallaan Roy on 22. maaliskuuta mennessä pelannut 95 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia ja 18 syöttöä eli 24 tehopistettä. Maaliskuussa 2021 Roy teki Kingsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 9,45 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Los Angeles Kingsin pelaajat
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Tanzan Ishibashi

Tanzan Ishibashi (25. syyskuuta 1884 Tokio – 25. huhtikuuta 1973 Tokio) oli japanilainen toimittaja, talousasiantuntija ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä talvella 1956–1957.

Ishibashin isä oli Nichiren-buddhalainen munkki ja Kuon-ji-temppelin johtaja. Ishibashi sai sukunimensä äidiltään. Hän valmistui Wasedan yliopiston filosofian laitokselta vuonna 1907 ja ryhtyi lehtimieheksi. Vuodesta 1911 hän oli toimittajana ja myöhemmin päätoimittajana Tōyō keizai shimpō -talouslehdessä. Ishibashi puolusti kirjoituksissaan liberaalia politiikkaa vaihtoehtona Japanin imperialismille. Vuodesta 1934 hän julkaisi englanninkielistä Oriental Economist -talouslehteä ja vuonna 1939 hänestä tuli Toyo Keizai -kustantamon johtaja.

Ishibashi oli valtiovarainministerinä Shigeru Yoshidan hallituksessa vuosina 1946–1947. Hänet valittiin  vuonna 1947 Japanin alahuoneeseen, mutta samana vuonna Yhdysvaltain miehityshallinto kielsi häneltä toimimisen poliittisessa virassa, sillä hän oli ollut toisen maailmansodan aikana Japanin hallituksen neuvonantajana. Kielto oli voimassa vuoteen 1951, jolloin miehityshallinto päättyi. Ishibashi oli vuonna 1956 kauppa- ja teollisuusministerinä Ichirō Hatoyaman hallituksessa. Hänet valittiin samana vuonna Japanin liberaalidemoraattisen puolueen puheenjohtajaksi, ja joulukuussa 1956 hän korvasi Hatoyaman pääministerinä. Hän joutui eroamaan sairauden vuoksi jo helmikuussa 1957.

Pääministerikautensa jälkeen Ishibashi pyrki edistämään Japanin kauppasuhteita Kiinaan ja Neuvostoliittoon, joissa hän myös vieraili. Hän oli vuodesta 1960 Japani–Neuvostoliitto-ystävyysseuran puheenjohtaja. Ystävyystoiminta vähensi hänen kannatustaan liberaalidemokraattisessa puolueessa, ja hän putosi parlamentista vuoden 1963 vaaleissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Japanin pääministerit
Japanin valtiovarainministerit
Päätoimittajat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Proteiinisitoutuminen plasmassa

Proteiinisitoutuminen plasmassa tarkoittaa lääkeaineen affiniteettia veriplasman proteiineille eli sitä, missä määrin se sitoutuu veriplasman proteiineihin. Sille voidaan laskea prosenttiluku - jos lääkeaineen affiniteetti plasmaproteiineille on esimerkiksi 80 %, vereen vapautuneista lääkemolekyyleistä 80 % sitoutuu plasmaproteiineihin ja 20 % jää vereen vapaiksi molekyyleiksi.

Affiniteetti voi vaikuttaa lääkeaineen tehokkuuteen, sillä lääkkeen vaikutus perustuu sen kiinnittymiseen kudoksissa oleviin reseptoreihin. Mitä pienempi lääkkeen affiniteetti on, sitä tehokkaammin se voi sitoutua kohdekudoksen reseptoreihin. Albumiini, lipoproteiinit ja glykoproteiini ovat proteiineja, joihin lääkeaineet tavallisimmin kiinnittyvät.

Sitoutuminen 
Lääkeaineen molekyylit voivat olla veressä joko vapaina tai johonkin kiinnittyneinä. Affiniteetista riippuen osa molekyyleistä saattaa sitoutua plasmaproteiineihin ja osa jäädä vereen vapaiksi molekyyleiksi. Jos sitoutuminen voi olla myös käänteistä, vapaiden ja sitoutuneiden molekyylien välillä vallitsee kemiallinen tasapaino seuraavan kaavan mukaan:

Proteiini + laakeaine <=> Proteiini-laakeainekompleksi

Ne lääkeaineen molekyyleistä, jotka ovat kiinnittyneet proteiineihin, eivät voi kiinnittyä reseptoreihin. Vapaina olevat molekyylit ovat ainoita, jotka voivat kiinnittyä kohdekudoksen reseptoreihin ja saada aikaan halutun vaikutuksen. Vapaat molekyylit voivat myös poistua elimistöstä aineenvaihdunnan tuloksena.

Proteiinisitoutuminen voi vaikuttaa lääkeaineen eliminaation puoliintumisaikaan, kun proteiineihin sitoutuneet lääkemolekyylit vapautuvat takaisin verenkiertoon vapaiden molekyylien poistuessa elimistöstä. Elimistö pyrkii siten säilyttämään kemiallisen tasapainon vapaiden ja sitoutuneiden molekyylien välillä. Jos lääkeaineen affiniteetti plasmaproteiineihin on suuri, vapaita molekyylejä ei välttämättä ole paljoa, jolloin sitoutuneita proteiineja vapautuu hitaasti verenkiertoon ja lääkeaine on kehossa pidempään.

Happamat ja neutraalit lääkeaineet sitoutuvat pääasiassa albumiiniin. Emäksiset lääkeaineet sitoutuvat alfa-1-glykoproteiiniin.

Lähteet 

 Koulu, Markku & Mervaala, Eero & Tuomisto, Jouko (toim.): Farmakologia ja toksikologia. 8. uudistettu painos. Kuopio: Kustannus Oy Medicina, 2012. ISBN 978-951-97316-4-3.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Effect of Binding to Plasma Proteins on the Distribution, Activity and Elimination of Drugs

Biokemia
Farmakokinetiikka
Karjukala

Karjukala (Capros aper) on karjukalojen (Caproidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa Capros ainoa laji.

Koko ja ulkonäkö 

Karjukalan tavanomainen pituus on 13 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi kasvaa 30 senttimetrin mittaiseksi. Sen ruumis on korkea ja sivusuunnassa hyvin litteä. Sen pohjaväri vaihtelee oranssista tummanpunaiseen ja siinä on tummia punaisia pystyjuovia. Silmät ovat hyvin suuret ja halkaisijaltaan saman kokoiset kuin niiden etäisyys kuonon kärkeen. Sen selkä- ja peräevät ovat yhteenkasvaneet. Pyrstöevä on takaosastaan kupera. Lajin suomut ovat pieniä kampasuomuja.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Karjukalaa tavataan alueella Norjasta aina Senegaliin asti mukaan luettuna Välimeri ja Atlantin valtameren itäosan saaret. Historiallisesti karjukala on ollut harvinainen Atlantin valtameren koillisosassa, mutta 1970-luvulta alkaen sen runsaus on lisääntynyt siellä räjähdysmäisesti ja sen levinneisyys laajentui pohjoiseen Irlannin länsirannikon ja Biskajanlahden kautta. Se runsastui 1980- ja 2000-luvun välillä etenkin Biskajanlahdella, Galician mannerjalustalla ja Kelttimerellä ollen nykyisin valtalaji Biskajanlahdessa. Karjukala elää veden mesopelagisessa kerroksessa 25–600 metrin syvyydessä. Sitä esiintyy kallio-, koralli- ja hiekkapohjilla.

Ravinto ja elintavat 
Karjukalan ravintoa ovat äyriäiset, madot ja nilviäiset. Se saavuttaa sukukypsyyden noin 5,25 vuoden iässä, milloin se on keskimäärin 8,2 senttimetrin mittainen. Karjukala voi elää 25–26 vuoden ikäiseksi.

Käyttö ja kalastus 
Karjukalan liha on maukasta. Lajia kalastetaan voimakkaasti, mutta satunnaisesti. Sitä käytetään pääasiassa kalajauhoissa.

Lähteet 

Pietarinkalat