joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
RMS Mauretania

RMS Mauretania oli brittiläinen matkustajahöyrylaiva, jonka rakensi Cunard Line -varustamolle Swan Hunter & Wigham Richardson Wallsendin telakalla Newcastle upon Tynessa, ja se laskettiin vesille 20. tammikuuta 1906. Alus oli RMS Lusitanian sisarlaiva ja valmistuttuaan maailman suurin ja nopein laiva.

Alus oli 790 jalkaa (240,8 m) pitkä ja 88 jalkaa (26,8 m) leveä, ja sen bruttopaino oli 31 938 tonnia. Aluksen pääkoneina oli neljä Parsons-tyyppistä höyryturbiinia, jotka pyörittivät neljää pronssipotkuria. Aluksen normaali risteilynopeus oli 25 solmua (46 km/h), joten alus oli esimerkiksi Titanicia nopeampi. Savupiippuja oli neljä.

Matkustajapaikkoja laivalla oli täsmälleen yhtä paljon kuin RMS Lusitanialla, 2 165 hengelle:
 1. luokka: 563
 2. luokka: 464
 3. luokka: 1 138 (yleensä 3. luokka oli siirtolaisluokka, steerage)

RMS Mauretania sai haltuunsa vuonna 1909 tavoitellun Sinisen nauhan, joka myönnetään Atlantin nopeimmin ylittäneelle vesialukselle. Se piti nauhaa hallussaan yli 20 vuotta. 

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914 Mauretania oli joukkojenkuljetus- ja sairaala-aluksena.

Ranskalaisen matkustajalaiva S/S Normandien voitettua Sinisen nauhan Mauretania otti sen viimeisellä Atlantin-ylityksellään takaisin. 

Pian tämän jälkeen "Atlantin vinttikoira" -nimellä kutsuttu matkustajalaiva lähti vuonna 1935 viimeiselle matkalleen Rosythiin romutettavaksi.

Lähteet

Höyrylaivat
Cunard Line
Swan Hunterin valmistamat alukset
Sairaalalaivat
Paul Jyrälä

Paul ”Pappa” Jyrälä (9. heinäkuuta 1941 Espoo – 12. heinäkuuta 2007 Järvenpää) oli suomalainen musiikkiäänittäjä ja -miksaaja sekä elokuvien äänisuunnittelija. Äänitekniikan alalla Jyrälä on Suomen elokuvahistorian tunnetuimpia ja arvostetuimpia tekijöitä ja luennoitsijoita.

Jyrälä aloitti uransa Yleisradiossa 1960-luvun alkupuolella, josta siirtyi MTV:hen vuonna 1965. Ensimmäinen hänen äänittämänsä elokuva oli Millipilleri vuodelta 1966. Sitä seurasivat muut 1960-luvun Spede-elokuvat ja muun muassa Jörn Donnerin elokuvat.

Jyrälä kärsi jonkin asteisesta työnarkomaniasta, ja kaivatessaan irtiottoa leipätyöstään hän työskenteli hetken aikaa eri aloilla, muun muassa kalastajana ja rekankuljettajana. Vuodet 1970–1977 Jyrälä toimi musiikkiäänittäjänä Finnvox-studioilla, josta hän siirtyi Love Recordsin studiopäälliköksi vuosiksi 1977–1979. Hän vieraili kuitenkin silloin tällöin myös elokuvaprojekteissa. 1980-luvulla Jyrälä teki äänisuunnittelua suomalaisiin elokuviin, ja on saanut töistään seitsemän Jussi-palkintoa. Hän oli mukana myös muutamissa Hollywood-tuotannoissa, kuten Patriot (2000) ja Hannibal (2001 foley editor).

Työntekoa Jyrälä jatkoi aktiivisesti elämänsä loppuun saakka. Viimeiseksi työkseen hän äänitti Samuli Edelmannin virsilevyn Luhangan vanhassa puukirkossa.

Jyrälä valittiin vuonna 1990 ensimmäisenä suomalaisena Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäseneksi. Jyrälä kuoli vaikean sairauden uuvuttamana Järvenpäässä 66-vuotiaana heinäkuussa 2007. 

Jyrälän kunniaksi on perustettu yhdistys Pappa Fest ry, joka harjoittaa hyväntekeväisyyttä lasten hyväksi ja myöntää Pappa-palkintoja elokuvan ja musiikin parissa työskenteleville nuorille lupauksille.

Jussi-palkinnot 
 Jon (1983)
 Da Capo (1986)
 Helsinki Napoli All Night Long (1987)
 Kuutamosonaatti (1988)
 Talvisota (1989)
 Romanovin kivet (1993)
 Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994)
 Pelikaanimies (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Paul Jyrälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 
 

Suomalaiset elokuvaäänittäjät
Suomalaiset musiikkiäänittäjät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Suomalaiset äänisuunnittelijat
Enslaved


Enslaved on norjalainen Ivar Bjørnsonin ja Grutle Kjellsonin vuonna 1991 perustama black metal -vaikutteinen viikinkimetalliyhtye.

Elokuussa 2008 yhtye solmi levytyssopimuksen Nuclear Blast Recordsin kanssa.

Tyyli
Enslavedin alkutuotanto on musiikillisesti lähellä muita norjalaisia black metal -yhtyeitä, mutta sanoitukset koko uralta ovat liittyneet viikinkimytologiaan. Nykyistä Enslavedia on luonnehdittu progressiiviseksi black metaliksi.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 
 Ivar Bjørnson – kitara
 Grutle Kjellson – laulu, basso
 Cato Bekkevold – rummut
 Arve Isdal – kitara
 Herbrand Larsen – kosketinsoitin, taustalaulu

Entiset jäsenet 
 Trym Torson – rummut
 Harald Helgeson – rummut
 Dirge Rep – rummut
 Freddy Bolsø – rummut
 Roy Kronheim – kitara
 Øyvind Madsen – kosketinsoitin (live)

Julkaisut

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

EP:t

Split-albumit

DVD:t

Demot

Lähteet 

Norjalaiset black metal -yhtyeet
Norjalaiset folk metal -yhtyeet
Viikinkimetalliyhtyeet
Janne Haavisto

Janne Pekka Haavisto (s. 28. marraskuuta 1964 Espoo) on suomalainen rumpali, musiikkituottaja ja -äänittäjä, joka on toiminut ammattimuusikkona vuodesta 1983 lähtien.

Ura muusikkona
Haavisto kävi nuoruudessaan Sibelius-lukiota ja soitti rumpuja Bablers-nimisessä yhtyeessä yhdessä mm. Arto Tammisen ja Sam Yaffan kanssa. Vuonna 1980 tämä yhtye levytti albumin Whats All About.

16-vuotiaana hän sai veljensä Ollin avustuksella paikan J. Karjalainen & Mustat Lasit -yhtyeessä. Tuo pesti kesti 12 vuotta, ja alkuvaiheissa Haavisto kävi lukion loppuun sekä kirjoitti ylioppilaaksi kiertueiden lomassa. Keikkoja heillä oli tuohon aikaan jopa kolmesataa vuodessa. 

Mustien Lasien kiertueiden lomassa Haavisto teki Mitja Tuuralan kanssa Radio Cityyn ohjelmaa, jossa soitettiin paljon vanhaa amerikkalaista musiikkia, mm. surf-musiikkia, mikä johti vuonna 1988 surf-musiikkia soittaneen Laika & The Cosmonauts -yhtyeen perustamiseen. Karjalaisen tehtyä paluun albumilla Et ole yksin, Haavisto palasi soittamaan yhtyeessä. 

Muita yhtyeitä, joissa Haavisto on soittanut, ovat mm. TTV, The JP’s ja Janne Haavisto & The Farangs. 2010-luvulla hän on soittanut myös Irina Björklundin ja Erinin yhtyeissä.

Toiminta tuottajana
Soittamisen ohella Haavisto on pitkään toiminut äänittäjänä ja tuottajana. Hän kertoo soittaneensa yhtä aikaa J. Karjalaisen ja Mikko Kuustosen yhtyeissä sekä Laikoissa ja tuottaneensa samaan aikaan seitsemän levyä vuosittain.

Jätettyään Mustat Lasit hän jatkoi kuitenkin yhteistyötä J. Karjalaisen kanssa ja on tuottanut tämän kolme levyä, joista Tähtilampun alla toi hänelle tuottaja-Emman vuonna 1992. Hän on tuottanut myös J. Karjalaisen 2010-luvulla ilmestyneet albumit Et ole yksin, Sinulle Sofia sekä Sä kuljetat mua.

Muusikkosuvun jäsenenä
Haaviston isä Jukka Haavisto on tunnettu muusikko, samoin hänen kymmenen vuotta vanhempi veljensä Olli Haavisto. Sisar Susanna Haavisto tunnetaan sekä laulajana että näyttelijänä.

Luottamustehtävät
Teosto-palkinto loppuraadin jäsen 2007

Diskografia

Sooloalbumit 
 Welcome Tourist We Take Your Dolar (2000)
 Permanent Jet Lag (2002)

Lähteet 

Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset musiikkiäänittäjät
Suomalaiset rumpalit
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Didier Auriol

Didier Auriol (s. 18. elokuuta 1958 Montpellier) on ranskalainen entinen ralliautoilija. Ennen ralliuraansa hän ajoi ambulanssia kotimaassaan. Uransa Auriol aloitti verraten myöhään vasta pitkälti päälle 20-vuotiaana. Auriol onkin sanonut, että ei ajamista tarvitse opetella nuorena; se tulee luonnostaan, jos on tullakseen.

Auriol voitti urallaan kerran maailmanmestaruuden, vuonna 1994 ajaessaan Toyotalla.

Ura

Rallin MM-sarja

Auriol ajoi Ranskan mestariksi 1986. Kaudella 1992 hän ajoi Lancialla kuusi voittoa, mutta jäi MM-sarjassa Carlos Sainzin ja Juha Kankkusen jälkeen kolmanneksi. 

Kaudella 1994 Auriol voitti ensimmäisenä ranskalaisena rallin maailmanmestaruuden Toyotan ratissa. Voittoja MM-tasolla Auriol on ajanut 20. Hän ajoi viimeisen täyden kautensa 2003 Škoda Fabia WRC:llä. Sen jälkeen on osallistunut yksityistallien kalustolla muun muassa Monte Carlon ralliin vuonna 2005.

MM-rallien jälkeen 

Uransa jälkeen Auriol pyöritti omaa hotellibisnestä Ranskassa. Täysin pois moottoriurheilusta mies ei kuitenkaan jäänyt ja
vuonna 2008 ilmoitettiin, että Auriol osallistuu ainakin yhteen IRC-ralliin Fiat Grande Punto Super 2000 autolla, kartturinaan Denis Girudet. Auriol ajoi monia IRC-ralleja, mutta kärsi teknisistä ongelmista. Auriol ilmoittautui vuoden 2009 Monte Carlon ralliin, joka avasi IRC-kauden, mutta ei kuulunut WRC-sarjaan. Auriol joutui kuitenkin keskeyttämään kilpailun heti ensimmäisenä päivänä. 

Auriol oli mukana Ranskan joukkueessa vuoden 2009 Rally of The Nations -kisassa ja sijoittui joukkuetoverinsa Brice Tirabassin kanssa kolmanneksi.

Kun auton säädöt olivat kohdallaan ja Auriolilla oli "the feeling", kuten itse kutsui, oli Auriol pitelemätön. Hän on yksi ralliautoilun legendoja. Auriol on voittanut Henri Toivosen muistoksi järjestettävän Mestareiden kisan neljä kertaa (1993, 1994, 1996, 1999), eli useammin kuin kukaan muu.

WRC-voitot

Lähteet

Aiheesta muualla

Tilastoja
Auriolin tulokset 
Tietoa Auriolista 

Ranskalaiset ralliautoilijat
Rallin maailmanmestarit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Esko Ahonen

Esko Olavi Ahonen (s. 13. kesäkuuta 1955 Evijärvi) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana kaksi kautta vuosina 2003–2011. Ahonen valittiin Lestijärven kunnanjohtajaksi helmikuussa 2012.

Ahonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974 Evijärven lukiosta ja rakennusinsinööriksi vuonna 1980 Vaasan teknillisestä oppilaitoksesta (nykyään Vaasan ammattikorkeakoulu). Vuonna 1986 hän suoritti LKV-tutkinnon ja vuonna 1993 yrityshallinnon MHT-tutkinnon Markkinointi-instituutissa. Vuonna 1996 Ahonen suoritti vielä pankkitoiminnan esimiestutkinnon Osuuspankkiopistossa. Vuosina 1980–1985 Ahonen työskenteli Evijärven Rakennus Oy:n vastaavana työnjohtajana ja markkinointipäällikkönä. Vuosina 1986–2008 hän oli Järviseudun Op-kiinteistökeskus Oy:n toimitusjohtaja.

Ahonen oli Evijärven kunnanvaltuutettu vuosina 1981–1988. Hän oli Keskustan Etelä-Pohjanmaan piirin varapuheenjohtaja vuosina 2000–2006 ja puheenjohtaja vuosina 2007–2011. Vuonna 2006 Ahonen voitti piirin puheenjohtajaäänestyksessä tehtävää yli 20 vuotta hoitaneen Jukka Vihriälän. Piirin eduskuntavaaliehdokasasettelusta nostettiin oikeusjuttu ja piirin vastavalittu toiminnanjohtaja erosi. Vuonna 2008 Ahonen siirsi kirjansa Alajärvelle ja osallistui siellä kunnallisvaaleihin. Hänet valittiin valtuustoon 235 äänellä. Ennen valintaansa Lestijärven kunnanjohtajaksi hän toimi Alajärven kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2009–2012.

Sotilasarvoltaan Ahonen on yliluutnantti. Hänen puolisonsa on erikoissairaanhoitaja Maria Ahonen. Heillä on kaksi aikuista lasta.

Luottamustoimia 
 Keskustan puoluehallituksen jäsen Keskustan Etelä-Pohjanmaan piirin edustajana
 Suomen Nuorisoseurojen Liiton hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2007

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esko Ahosen kotisivut
 

Suomen Keskustan poliitikot
Kansanedustajat
Vaasan vaalipiiri
Evijärven kunnanvaltuutetut
Alajärven kaupunginvaltuutetut
Lestijärven kunnanjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Lasse Hautala

Lasse Tapani Hautala (s. 22. tammikuuta 1963 Kauhajoki) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja entinen kansanedustaja. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 2003–2007 ja uudelleen vuodesta 2009 lähtien kevääseen 2019.

Kansanedustajana
Eduskuntaan Lasse Hautala valittiin vuoden 2003 vaaleissa, Vaasan vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa 2007 hän sai 5 510 ääntä ja oli putoamislistan toinen, jääden näin Keskustan ensimmäiseksi varaedustajaksi. Susanna Haapojan kuoleman jälkeen 30. toukokuuta 2009 hänelle avautui paikka eduskuntaan, mutta hän halusi miettiä päätöstään europarlamenttivaalien yli. Näissäkin vaaleissa hän jäi varasijalle, joten hän päätti palata eduskuntaan.

Kevään 2011 eduskuntavaaleissa Hautala sai 6 592 ääntä ja tuli valituksi uudelleen Vaasan vaalipiirin kansanedustajaksi. Hautala oli toiseksi eniten ääniä saanut keskustalaisehdokas.

Kevään 2015 eduskuntavaaleissa Hautala keräsi kaikkiaan 7 037 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle kansanedustajaksi. Hän oli vaalipiirin kolmanneksi eniten ääniä saanut keskustalaisehdokas.

Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Hautalan äänisaalis oli 4 828 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemisen.

Muut tehtävät
Hautala on Kauhajoen kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Hän haki vuonna 2009 Kauhajoen kaupunginjohtajaksi, mutta Kauhajoen hallintojohtaja Keijo Kuja-Lipasti tuli valituksi äänin 20–15 äänestyksen toisella kierroksella. Kaupunginhallitus esitti kaupunginjohtajan virkaan Hautalaa.

Hautala oli Euroopan parlamentin jäsenen Kyösti Virrankosken erityisavustaja vuosina 1996–2001. Hautalalla on neljä lasta puolisonsa Marjatta Hautalan (o.s. Lehtinen) kanssa ja hän on sotilasarvoltaan luutnantti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hautalan kotisivut 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Vaasan vaalipiiri
Kauhajoen kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Pertti Hemmilä

Pertti Aatos Hemmilä (s. 24. elokuuta 1955 Somero) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko, poliisi, maanviljelijä ja yrittäjä. Hemmilä toimi kansanedustajana Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 1999–2015. Hemmilä oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2015, mutta jäi ensimmäiselle varasijalle.

Hemmilä on toiminut Halikon kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1997–2005. Pertti Hemmilä on avioliitossa turkulaisen anestesialääkärin, LT Tuija Hemmilän kanssa. Hemmilällä on neljä aikuista lasta. Sotilasarvoltaan hän on luutnantti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hemmilän kotisivut 
 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Halikon kunnanvaltuutetut
Suomalaiset poliisit
Suomalaiset maanviljelijät
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjukka Parpola

Marjukka Eija Parpola (o.s. Karttunen, s. 5. toukokuuta 1967 Turku) on suomalainen kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2007 toiminut poliitikko ja Yrittäjänaisten Keskusliiton toimitusjohtaja 2008–2011.

Parpola oli Liedon kunnanvaltuustossa vuosina 1996–2000. Vuosina 2001−2017 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli myös Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2001–2004.

Koulutukseltaan Parpola on kasvatustieteen maisteri (1997). Hän toimi puutarha-alan yrittäjänä vuosina 1993–1999. Vuosina 1991–1999 hän oli freelance-toimittaja Auran Aallot -paikallisradiossa sekä useilla televisiokanavilla muun muassa ohjelmissa Suomen Kaunein Kunta, Erotico-tico ja Puutarhassa. Parpola valittiin Maito ja Terveys ry:n Maitotytöksi vuonna 1991.

Parpolalla on vuosina 1997 ja 2005 syntyneet lapset. Hän avioitui vuonna 2005 lakimies Ville Parpolan kanssa. Parpola kertoi raskauden vaikutuksista kehoonsa ja mieleensä kirjassaan Kamalan ihana herne (Edita 2008).

Marjukka Parpola oli ainoa kansanedustaja, joka anoi lisäaikaa 14 vuotta nostamaansa kansanedustajan sopeutumiseläkkeeseen sen muututtua keväällä 2019 kolmivuotiseksi sopeutumisrahaksi ja niin ollen lakattua kaikilta sitä saaneilta entisiltä kansanedustajilta keväällä 2022. Eduskunnan kansliatoimikunta hylkäsi hakemuksen.

Luottamustehtäviä
 Suomen Satamaliiton hallituksen jäsen 2004–2009
 Turun Seudun Jätehuolto Oy:n hallituksen jäsen 2007–2009
 Lähivakuutuksen hallintoneuvoston jäsen 2007–
 Lounet Oy:n hallintoneuvoston jäsen 2000–2007
 Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry (LiikU), varapuheenjohtaja 2000–
 Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 2003–2007
 valtion liikuntaneuvoston varajäsen 2003–2007
 Kansallisen Kokoomuksen Naistenliiton varapuheenjohtaja 2000–2002
 Turun lasten ja nuorten teatteri ry:n varapuheenjohtaja 2003–2005
 Turun sataman johtokunnan jäsen 2009–
 Turku Touring Oy:n johtokunnan jäsen 2009–
 Cencorp Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja 2013–2015

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansanedustajat
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Turun kaupunginvaltuutetut
Liedon kunnanvaltuutetut
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Esko Kurvinen

Esko Anton Kurvinen (s. 6. lokakuuta 1952 Nivala) on suomalainen insinööri ja entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hänet valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa. Kahden kansanedustajakauden jälkeen hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2007 vaaleissa. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän ei ollut ehdolla enää vuoden 2015 vaaleissa.

Paitsi kansanedustajana, Kurvinen on toiminut poliittisella urallaan myös muun muassa Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksessa kahdeksan vuotta, Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1996–2003, Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 2005–2012, Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2009–2011, Pohjois-Pohjanmaan liiton hallituksen ja valtuuston varapuheenjohtajana yhteensä 12 vuotta ja Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin valtuuston varapuheenjohtajana. Elokuussa 2010 hänet valittiin uuden Oulun yhdistymishallituksen 1. varapuheenjohtajaksi. Kurvinen on myös Vapo Oyj:n hallintoneuvoston jäsen, toiminut Finnvera Oyj:n hallintoneuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana kahdeksan vuotta ja toimii Karjalan Liiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana.

Kurvinen perusti vuonna 1980 oman insinööritoimiston, Kurvinen Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän toimi. Lokakuussa 2010 hän ilmoitti luopuvansa yrityksestään vanhimman tyttärensä hyväksi. Yrityksen nimi ja toimiala muuttuivat sukupolvenvaihdoksen yhteydessä.

Kurvisen puoliso vuodesta 1975 on Liisa Korhonen. Heillä on kolme tytärtä.

Sotilasarvoltaan Kurvinen on yliluutnantti (ylennetty 2001).

Tasavallan presidentti myönsi Kurviselle vuonna 2010 Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Esko Kurvisen kotisivu 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Oulun kaupunginvaltuutetut
Oulun vaalipiiri
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Kuosmanen

Pekka Kalevi Kuosmanen (s. 19. lokakuuta 1940 Kuusjärvi) on suomalainen yrittäjä ja entinen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1995–2007. Kuosmanen on istunut Kouvolan kaupunginvaltuutettuna 1981–2000 ja myös hallituksessa lukuun ottamatta vuosia 1985–1988. Hän oli kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 1997–1998 ja puheenjohtaja 1998–2000.

Kuosmasen puoliso vuodesta 1963 on Kaija Julku. Heillä on kaksi lasta, Susanna (s. 1966) ja Juha (s. 1969).

Sotilasarvoltaan Kuosmanen on sotilasmestari.

Aiheesta muualla 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kouvolan kaupunginvaltuutetut
Kymen vaalipiiri
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Emiraatti

Emiraatti eli emiirikunta on alue, jota hallitsee emiiri. Useimmat emiraatit sijaitsevat arabien hallitsemilla Lähi-idän alueilla.

Nykyiset emiraatit 
 , vuodesta 1757
 Afganistan, vuodesta 2021
 , vuodesta 1878
 , vuodesta 1971
  Abu Dhabi

Emiraatti populaarikulttuurissa 
Sarjakuvataiteilija Hergén Tintti-sarjakuvissa ja piirrosfilmeissä esiintyy emiraatti nimeltä Khemed. Khemedin emiirin nimi on Ben Kalish Ezab. Emiraatti esiintyy tarinoissa Mustan kullan maa (1950), Mustan saaren salaisuus (1956–1958) ja siihen viitataan kirjassa Tintti kuun kamaralla (1954).

Valtiomuodot
Islamilaiset käsitteet
Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus

Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus on harvinainen häiriötila, joka aiheuttaa lyhytkasvuisuutta, murrosiän viivästymistä, masennusta, omituisia käytöstapoja, kehitysvammaisuutta ja oppimisvaikeuksia. Sen katsotaan johtuvan aivolisäkkeen vajaatoiminnasta eli hypopituitarismista, mikä on seurausta julmasta kohtelusta tai heitteillejätöstä.

Vuonna 2003 päivitetyssä artikkelissa Andrew P. Sirotnak jakoi oireiston kolmeen päätyyppiin. Näistä ensimmäiselle, vauvaiän ryhmälle, ominaista on korkea ennenaikaisen kuoleman vaara ja masentuneisuus. Toisessa ryhmässä oireet, joita ovat masentuneisuus, käytöksen häiriöt ja kasvuhormonin erityksen vajaatoiminta, puhkeavat kolmannen ikävuoden paikkeilla. Kolmannessa ryhmässä oireiden puhkeamisaika on myöhemmässä lapsuusiässä, eivätkä ne ole niin voimakkaita kuin kahdessa muussa päätyypissä.

Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus on esiintyvyydeltään varsin harvinainen, eikä sen esiintyvyydestä ole esitetty tietoja. Andrew P. Sirotnakin Skusen Feral.com -katsauksessa vuodelta 1995 sen sanotaan kuitenkin olevan yleisintä europidisten ihmisten keskuudessa. 

Psykososiaalisen lyhytkasvuisuuden hoidossa ei kasvuhormonihoidoista ole ollut apua, mutta huoltajien vaihtaminen on nopeuttanut henkilön pituuskasvua. On esitetty, että julmasta kasvuympäristöstä vapautuminen olisi nostanut lapsen älykkyysosamäärää kymmenillä pisteillä.

Peter Pan -kirjojen kirjoittajan J. M. Barrien on yleisesti uskottu kärsineen psykososiaalisesta lyhytkasvuisuudesta.

Aiheesta muualla
Karen Munoz:  I Won't Grow Up: The Causes of Psychogenic Dwarfism (englanniksi)
Kehitysvammahuollon tietopankki: Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus 

Psyykkiset sairaudet
Kehitysvammaisuus
Kasvuhäiriöt
Juri Krimarenko

Juri Krimarenko (, s. 11. elokuuta 1983) on ukrainalainen korkeushyppääjä, maailmanmestari 2005 Helsingistä.

Ennen Helsingin MM-kisoja oli Krіmarenko kesäkuussa hypännyt oman ulkoratojen ennätyksensä 233. Hän ei kuitenkaan lukeutunut edes mitalisuosikkeihin Helsingissä, ja hänen ainoat arvokilpailujen mitalinsa olivat sotilaiden maailmanmestaruus vuodelta 2003, mikä tuli tuloksella 218, ja alle 23-vuotiaiden EM-pronssi 2005 tuloksella 227.

Helsingin kilpailu oli luonteeltaan varsin erikoinen. Ruotsalainen ennakkosuosikki, olympiavoittaja Stefan Holm jäi tulokseen 229. Tasaisessa kilpailussa kahdeksan miestä pudotti toistamiseen korkeudesta 232, peräti 23 kertaa peräkkäin. Viimeisenä hyppyvuorossa ollut Krimarenko, kilpailun tuntemattomin hyppääjä, kuitenkin ainoana pääsi yli kolmannella yrittämällään ja voitti näin maailmanmestaruuden.

Myöhemmin vuonna 2005 İzmirissä järjestetyissä kesäuniversiadeissa Krimarenko sijoittui kuudenneksi tuloksella 220. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän myös ylitti 220, mikä riitti kahdeksanteen sijaan. Hän hyppäsi ennätyksensä 234 Bydgoszczin hallikilpailussa helmikuussa 2007. Osakan MM-kilpailuissa 2007, Pekingin olympialaisissa 2008, Berliinin MM-kilpailuissa 2009, Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010, Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 ja Moskovan MM-kisoissa 2013 Krimarenko jäi karsintaan.

Krimarenko voitti 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen korkeushyppykilpailun tuloksella 231. Hän on voittanut Ukrainan-mestaruuden ulkoradoilla 2005, 2008 ja 2013 sekä sisäradoilla 2013.

Lähteet

Viitteet 

Ukrainalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Saunakallio

Saunakallio on Järvenpään 3. kaupunginosa. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 1 400 ihmistä.

Sijainti
Saunakallio sijaitsee keskustasta luoteeseen rautatiehen rajautuen sen länsipuolella ja luetaan kuuluvaksi kaupungin läntisiin kaupunginosiin. Saunakallion nykyinen asutus rajautuu etelässä Loutin kaupunginosaan ja lännessä Eriksnäsinojaan ja peltoihin ja Tuusulan kunnanrajaan. Pohjoisessa alueen asutus päättyy noin 300 metriä Saunakallion aseman pohjoispuolella ns. Hiihtomajan metsään. Naapurikaupunginosia pääradan itäpuolella ovat Sorto ja Jamppa.

Liikenne 
Saunakallion rautatieasema sijaitsee Jäppilänkadun ja Wärtsilänkadun risteyksen vieressä, 2 kilometriä Järvenpään rautatieasemasta pohjoiseen, 39 kilometrin päässä Helsingistä. Saunakallion asemalla pysähtyvät R- ja T-junat. Asemalla on neljä raidetta. Asema oli vuosina 2007–2011 liikennöineen G-junan pääteasema.

Tulevaisuus
Saunakallio on pientalovaltainen kaupunginosa. Myös Järvenpään yleiskaavassa 2020  se on säilytetty pientaloalueena. Alueen kasvureserviksi on osoitettu nykyisen alueen länsipuoliset osat Eriknäsinojasta alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saunakallion asukasyhdistys 

Järvenpään kaupunginosat
Kristillisdemokraatit

Kristillisdemokraatti tarkoittaa kristillisdemokratian kannattajaa.

Kristillisdemokraattisia puolueita ovat muun muassa:
 Suomen Kristillisdemokraatit, KD
 Alankomaiden Kristillisdemokraattinen puolue, CDA
 Ruotsin Kristillisdemokraatit, kd
 Saksan kristillisdemokraattinen unioni, CDU
 Tanskan Kristillisdemokraatit
 Unkarin Kristillisdemokraattinen kansanpuolue, KDNP.
Monarkki

Monarkki on valtionpäämies, joka valtaan noustuaan hallitsee kuolemaansa tai kruunusta luopumiseen eli abdikaatioon asti. Monarkin hallitsemaa valtiota kutsutaan monarkiaksi. 

Monarkit yleensä perivät asemansa. Historiallisesti monarkit ovat monasti olleet enemmän tai vähemmän yksinvaltaisia. Nykyisin monet monarkit ovat ennen kaikkea keulakuvia, joilla on vain vähän tai ei ole lainkaan poliittista valtaa. Edelleen on kuitenkin myös monarkkeja, joilla on suuri tai lähes absoluuttinen valta. Monarkki edustaa yleensä laajempaa monarkistista järjestelmää, joka määrittää säännöt ja käytännöt koskien seuraajaa, velvollisuuksia ja valtaa. Tämä erottaa monarkkisuvun diktaattoriperheistä, joiden valta ei perustu pitkäaikaiseen traditioon ja kestää yleensä vain kahden sukupolven ajan. 

Sana monarkki tulee kreikan kielen ilmaisusta monos archein, joka tarkoittaa yhtä hallitsijaa, ja viittaa antiikin Kreikan yksinvaltaisiin hallitsijoihin. Ajan myötä yksinvaltiaan käsite on korvautunut esimerkiksi diktaattorilla, ja monarkki viittaa nykyisin lähes aina traditionaalisesti määrittyvään asemaan, johon yleensä, mutta ei aina, liittyy vallanperimys. Monarkkien perinteisesti käyttämiä nimityksiä ovat muun muassa kuningas, kuningatar, keisari, keisarinna, ruhtinas, ruhtinatar, sulttaani, emiiri, maharadža ja maharani.

Katso myös 
 Luettelo vallassa olevista monarkeista
 Luettelo maailman vanhimmista vallassa olevista monarkeista
 Monarkismi
 Rojalismi

Monarkia
Hallitsijat
William Murdoch (perämies)

William McMaster Murdoch (28. helmikuuta 1873 Dumfries and Galloway, Skotlanti – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli Kuninkaallisen laivaston luutnantti ja RMS Titanicin ensimmäinen perämies ja yksi 1 500:sta laivan upotessa hukkuneesta. Murdoch oli aiemmin toiminut muun muassa RMS Olympicin perämiehenä.

Murdoch oli työvuorossa komentosillalla, kun Titanic törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta 1912. Hän huusi tuhoisaksi osoittautuneen käskyn: ”Stop engines, full astern together, hard a-starboard”. Törmäyksen jälkeen Murdoch avusti tyyrpuurin puoleisten pelastusveneiden laskemisessa. Jotkut matkustajat ovat kertoneet Murdochin ampuneen itsensä ennen uppoamista. Sitä ei ole kuitenkaan voitu todistaa, koska Murdochin ruumista ei ole löydetty. Osa selviytyneistä miehistön jäsenistä, muun muassa lamppumies Samuel Hemming ja toinen perämies Charles Lightoller, kertoi nähneensä Murdochin pelastuslautta A:n liepeillä ennen kuin venekansi peittyi veteen ja suuri aalto vei Murdochin mennessään. Harold Bride kertoi myöhemmin nähneensä Murdochin elottoman ruumiin pelastuslautta B:n lähistöllä. 

Elokuvassa Titanic (1997) Ewan Stewartin esittämä Murdoch ampuu kaksi miestä ja lopulta itsensä. Murdochin ei ole voitu todistaa ampuneen ketään laivalla olijoista, ja tästä elokuvan osuudesta Murdochin sukulaiset esittivät voimakkaita vastalauseita. 

Skotlantilaiset henkilöt
Titanicin matkustajat ja miehistö
Brittiläiset merimiehet
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Tuula Valkama

Tuula Orvokki Valkama (20. kesäkuuta 1937 Helsinki – 31. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen iskelmäsanoittaja. Hänen tunnetuimpia sanoituksiaan tai käännöksiään ovat  "Yölintu", "Kissankultaa", "Muuttuvat laulut", "Perhonen", "Erehdyin kerran", "Painan vain pääni" , "Äideistä parhain", "Sirpale onnea", "Mitä mulle jää", "Lakeuden kutsu", "Vain eteenpäin", "Kesäaikaan". Valkama on käyttänyt osassa sanoituksiaan salanimeä Nepis.

Valkama työskenteli pääasiassa Musiikki-Fazerin (Finnlevyn) palveluksessa. Hänen sanoituksiaan ovat tulkinneet muun muassa Matti ja Teppo, Paula Koivuniemi sekä useat muut tunnetut iskelmälaulajat. Hänen sanoituksiinsa ovat säveltäneet musiikkia monet tunnetut säveltäjät kuten Toivo Kärki ja Rauno Lehtinen, toisaalta hän teki sanoitukset usein myös valmiiseen musiikkiin. Hänen työtovereitaan oli aikoinaan muun muassa Juha Vainio. Yleisradion äänilevystön tietokannassa on 189 hänen sanoitustaan useiden eri esittäjien tulkitsemina. Soitetuin niistä oli vuonna 2004 Yölintu (sija 39.), joka on ollut viime vuosina Suomen 40 soitetuimman kappaleen joukossa. Valkaman sanoituksista kultalevyrajan on ylittänyt ainakin Tapio Rautavaaran tulkitsema "Häävalssi". Se on Suomen kaikkien aikojen 15. eniten myyty singleäänite ja piti aikoinaan listalla kärkitilaa 13 kuukautta. Valkaman sanoituksista myös Kissankultaa (es. Matti & Teppo, säv. M. Ruohonen) on singlemyynnin TOP100:ssa.

Rauno Lehtisen sävelmään tehty sanoitus ”Muuttuvat laulut” (äänitys 1969) käsittelee kylmää sotaa ja ydinasemaiden valtaa, jonka käsissä koko maailman kohtalo on.

Lähteet 
 Myydyimmät kotimaiset

Viitteet 

Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Hp

Hp, HP tai H-P voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 
 Haaparannan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Hp, rautatieasema Ruotsissa
 Haminan Palloilijat, HP, suomalainen urheiluseura
 Handley Page Aircraft Corporation, HP, yhtiö
 Hannu-Pekka Parviainen (s. 1981), lempinimi HP, stunt-ryhmä Duudsonien jäsen
 Harry Potter, HP, fantasiakirjasarja
 Health points (), useissa tietokonepeleissä käytetty pelaajan vahvuustilaa osoittava mittari
 Helsingin Pyöräilyseura, H-P, suomalainen urheiluseura
 hevosvoima (), hp tai HP, tehon yksikkö
 Hewlett-Packard, HP, vuosina 1939–2015 toiminut yhdysvaltalainen suuryritys
 Hewlett Packard Enterprise, yhdysvaltalainen tietotekniikkayritys
 HP, yhdysvaltalainen suuryritys
 hintapyyntö, hp., myyjän pyytämä hinta tavarasta tai palvelusta
 HP-kastike, sarja Heinz-yhtiön kastikkeita
 Humppilan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Hp, rautatieasema Suomessa
 .
Atsuriitti

Atsuriitti (Cu3(CO3)2(OH)2) on kuparimalmimineraali ja on väriltään keskisininen. Väri voi kuitenkin vaihdella vaaleansinisestä tummansiniseen. Viiru on sininen. Atsuriitin kiilto on lasimainen, joskus himmeä. 

Atsuriitin kovuus on 3,5–4 Mohsin asteikolla ja on kidejärjestelmältään monokliininen.

Atsuriitilta puuttuu fluoresenssi.

Atsuriittia esiintyy kuparimuodostumien hapettumisvyöhykkeillä.

Atsuriitti on saanut nimensä taivaansinisen värinsä vuoksi. Sitä käytettiin jo muinaisessa Egyptissä ja sitä on arvostettu maalin sinisenä pigmenttinä tuhansien vuosien ajan. Tästä mineraalista on otettu talteen kuparia, mutta se ei ole teollisesti yhtä tärkeä kuin kalkopyriitti tai borniitti.

Atsuriitista tehtiin keskiajan lopulle saakka jauhetta, jota käytettiin ”vuorensiniseksi” tai ”armenian kiveksi” kutsutun pigmentin valmistuksessa. Keskiajan taidemaalarit käyttivät yleisesti näitä pigmenttejä, kunnes havaittiin, että näin muodostuva väri ei ole vakaata. Atsuriittijauhe imee itseensä kosteutta ilmasta ja muuttuu ajan kuluessa malakiitiksi, joka on vihreää.

Massiivista koristekivissä käytettyä atsuriittia kutsutaan chessyliitiksi, sillä sitä löytyy Chessystä Lyonin läheltä Ranskasta. Atsuriittia löytyy myös Italiasta, Kreikasta, Australiasta, Namibiasta ja Marokosta.

Kun atsuriittia laitetaan suola- tai typpihappoon, se reagoi poreillen. Jos sitä pidetään liekin yllä, se muuttuu mustaksi ja syttyy helposti.

Atsuriitti on melko painava mineraali. Se painaa neljä kertaa enemmän kuin vastaava määrä vettä huoneenlämpötilassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mindat: Azurite 
 Webmineral: Atsuriitti 
 Handbook of Mineralogy: Azurite (pdf) 

Karbonaattimineraalit
Malmimineraalit
Väriaineet
Amadeus I

Amadeus I (Amedeo Ferdinando Maria di Savoia, 30. toukokuuta 1845 Torino, Sardinian kuningaskunta –  18. tammikuuta 1890 Torino, Italia) oli Espanjan kuningas vuosina 1870–1873 sekä Aostan ensimmäinen herttua. Hän kuului Savoijin hallitsijasukuun ja Italian kuningasperheeseen. Hänen vanhempansa olivat yhdistyneen Italian ensimmäinen kuningas Viktor Emanuel II ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Adelaide.

Perhe
Aamdeus I nai vuonna 1867 Cisternan ruhtinatar Maria Vittoria dal Pozzon (1847–1876), jonka kanssa sai kolme lasta:

 Emanuele Filiberto, Aostan toinen herttua
 Vittorio Emanuele, Torinon kreivi
 Luigi, Abruzzin herttua.

Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen Amadeus nai ranskalaisen prinsessa Marie Laetitia Napoleonin (1866–1926), jonka kanssa hän sai yhden pojan.

Elämänvaiheet
Vuotta sen jälkeen kun Espanjan vallankumous (La Gloriosa) oli syrjäyttänyt kuningatar Isabella II:n, Espanjan uusi parlamentti ryhtyi etsimään uutta hallitsijaa ulkomailta. Italian prinssi Amadeus valittiin kuninkaaksi 16. marraskuuta 1870 ja kruunattiin Madridissa 2. tammikuuta 1871.

Kuninkaan valinta sattui samaan ajankohtaan kuin hänen suurimman tukijansa kenraali Joan Primin salamurha. Tätä seurasivat useat ongelmat: Espanjan epävakaa poliittinen tilanne, tasavaltalaisten salaliittot, karlistien kansannousu, Kuuban separatismi, puolueidensisäiset ristiriidat, kapinoivat hallitukset ja salamurhayritykset.

Amadeus saattoi luottaa vain edistyspuolueen tukeen, jonka johtajat pystyivät enemmistön turvin ohjailemaan parlamentin toimintaa. Edistykselliset jakautuivat monarkisteihin ja perustuslaillisiin, joka pahensi epävakaisuutta. Vuonna 1872 puolueidenväliset erimielisyydet leimahtivat, kun karlistit nousivat kapinaan baski- ja katalaanialueilla, ja pian tasavaltalaisten kansannousuja alkoi ilmetä kaupungeissa ympäri maata. Asevoimien tykistöjoukot menivät lakkoon, ja hallitus kehotti kuningasta rankaisemaan niitä.

Nähdessään mahdollisuuden joutua hallitsemaan ilman kansan tukea, Amadeus antoi määräyksen rangaista tykistöä ja sen jälkeen luopui välittömästi kruunusta 11. helmikuuta 1873. Kello kymmenen samana iltana Espanja julistettiin tasavallaksi ja Amadeus esiintyi parlamentin edessä julistaen espanjalaisten olevan mahdottomia hallita.

Amadeus jätti Espanjan ja palasi Italiaan, jossa otti Aostan herttuan arvonimen. Hän eli lopun elämäänsä Torinossa, jossa hän kuoli 18. tammikuuta 1890.

Espanjan ensimmäinen tasavalta kesti lopulta vain alle kaksi vuotta, ja joulukuussa 1874 Isabella II:n poika Alfonso XII julistettiin kuninkaaksi.

Viisikymmentä vuotta Amadeuksen kuoleman jälkeen hänen pojanpojastaan tuli Tomislav II, itsenäisen Kroatian valtion ensimmäinen ja ainoa kuningas. Valtionhoitajana toimi kuitenkin Ante Pavelić, eikä kuninkaalla ollut käytännössä mitään valtaa ja hän luopui kruunusta 29 kuukautta nimittämisensä jälkeen.

Lähteet 

Espanjan kuninkaat
Italian kuninkaalliset
Italialaiset kenraalit
Italialaiset amiraalit
Vuonna 1845 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Nikolai Gerard

Nikolai Nikolajevitš Gerard tai Gerhard (; 3. syyskuuta 1838 Homelin piirikunta, Mogiljovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 9. joulukuuta 1929 Uusikirkko, Suomi) oli venäläinen todellinen salaneuvos.

Gerardin vanhemmat olivat kaartinupseeri Nikolai Gerard ja Helena Piramidov. Hän valmistui lakimieheksi ja eteni varsin nopeasti virkauralla. Hän sai salaneuvoksen arvon, tuli 1876 senaatin ja 1898 valtakunnanneuvoston jäseneksi sekä 1901 neuvoston siviili- ja kirkollisasian osaston päälliköksi. Suomen kenraalikuvernöörinä hän toimi 6. joulukuuta 1905 – 2. helmikuuta 1908. Hän oli ensimmäinen tätä virkaa hoitanut siviili. Gerard oli liberaali ja erosi kenraalikuvernöörin virastaan duuman konservatiivien painostuksesta. Myös Voimaliiton asia heikensi osaltaan hänen asemaansa.

Eronsa jälkeen Gerard syrjäytettiin kaikesta muustakin julkisesta toiminnasta. Venäjän vallankumouksessa hän menetti omaisuutensa ja muutti bolševikkeja pakoon takaisin Suomeen 1922. Suomen hallituksen vieraana hän sai paikan Halilan parantolasta Uudeltakirkolta.

Gerardin puoliso vuodesta 1878 oli Zinaida Afanasjeva (k. 1934).

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 
 

Suomen kenraalikuvernöörit
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Killinkosken kirkko

Killinkosken kirkko sijaitsee Virroilla Killinkosken kylässä. Rukoushuoneyhdistyksen rakennuttama kirkko valmistui vuonna 1928 ja se luovutettiin Virtain seurakunnalle 1977. Kirkon on suunnitellut tuottelias kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck. Kirkko jäi hänen viimeiseksi toteutetuksi työkseen. Kyseessä on myös hänen kirkoistaan pienin: istumapaikkoja on 150. Kirkon 6-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1963 rakentamat.

Killinkosken Rukoushuone-Yhdistys oli perustettu 1920-luvun alkupuolella. Yhdistys rakennutti rukoushuoneen lahjoitusten ja talkootyön voimin. Arkkitehti Stenbäck oli Killinkosken Nauhatehtaan perustajan P. G. Holmin lanko. Myös kirkon sisustus alttaritaulua myöten tuli lahjoituksena. Rukoushuoneen vihkiäiset olivat uudenvuodenaatonaattona 1928.

Rukoushuoneyhdistys hankki Killinkoskelle myös hautausmaan ja sinne siunauskappelin. Aika ajoin oman seurakunnan perustamista oli suunniteltu, mutta ajatus raukesi, kun Killinkoskelle saatiin kappalainen.

Kirkkoon hankittiin urut vuonna 1963, seurakunta avusti hankkeessa. Rukoushuoneyhdistys lahjoitti kirkon ja hautausmaan kappeleineen Virtain seurakunnalle 1977.

Kirkko on rakennettu puusta Stenbäckin yleistä käytäntöä vastaan. Hän oli sitä mieltä, että kirkot piti rakentaa ainoastaan kivestä, ennen kaikkea graniitista. Kirkko rakennettiin hirsistä ja kirkkosalin sisäosat ovat peittämätöntä hirsipintaa. Kirkko maalattiin ulkoa vuonna 1978.

Kirkon tyyli yhdistelee Stenbäckille ominaisia tyylisuuntia jugendia, kansallisromantiikkaa ja uusgotiikkaa. Kirkon torni on jugendilaistyyppinen, toisaalta sen historistinen viittaus Suomen vanhaan kellotapuliarkkitehtuuriin ja epäsymmetrinen pohjakaava viittaavat kansallisromantiikkaan, kuten kirkon laivan päädyn assosiaatiot keskiaikaisiin kivikirkkoihin. Kirkkosalin kolmioruutuihin päättyvät ikkunat ovat puolestaan uusgoottista perintöä.

Josef Stenbäck on suunnitellut Killinkosken kylään myös nauhatehtaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilmakuva kirkosta

Virtain kirkkorakennukset
Pirkanmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset pitkäkirkot
Josef Stenbäckin suunnittelemat rakennukset
Colorado Rapids

Colorado Rapids on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa Major League Soccer -liigassa (MLS). Seura pelaa nykyään kotiottelunsa vuonna 2007 avatulla Dick's Sporting Goods Park -stadionilla Commerce Cityssä Coloradossa. Kausina 1996–2001 seuran kotikenttänä toimi sittemmin purettu Mile High Stadium, joka sijaitsi Denverissä, ja kausina 2002–2006 niin ikään Denverissä sijainnut Invesco Field at Mile High.

Colorado Rapids on perustettu vuonna 1995 ja se oli yksi MLS:n kymmenestä perustajaseurasta. Seura on kuulunut koko historiansa ajan liigan läntiseen konferenssiin. Rapids on pelannut kerran liigan mestaruuden ratkaisevassa MLS Cupin loppuottelussa, vuonna 1997, jolloin seuran päävalmentajana toimi Glenn Myernick. Seura hävisi loppuottelun D.C. Unitedia vastaan maalein 2–1. MLS:n pudotuspeleihin Rapids on edennyt yhdeksänä kautena, yhden finaalikerran lisäksi seura on edennyt kolmesti MLS:n semifinaaleihin, vuosina 2002, 2005 ja 2006. Vuonna 1999 Rapids oli häviävänä osapuolena Lamar Hunt U.S. Open Cupin loppuottelussa A-Leaguessa (nykyään USL First Division) pelannutta Rochester Raging Rhinosia vastaan.

Rapidsin on omistanut vuodesta 2004 E. Stanley Kroenken Kroenke Sports Enterprise -yritys, joka osti Rapidsin sen alkuperäisomistajalta Anschutz Entertainment Groupilta. Muita urheiluseuroja, joiden pääomistaja Kroenke on, ovat NBA-seura Denver Nuggets, NHL-seura Colorado Avalanche ja NLL-seura Colorado Mammoth. NFL-seura St. Louis Ramsin Kroenke omistaa yhdessä Georgia Frontieren kanssa ja Arena Football Leaguen Colorado Crushin yhdessä John Elwayn ja Pat Bowlenin kanssa. Helmikuussa 2007 Rapids ja Englannin Valioliigassa pelaava Arsenal FC ilmoittivat tulevasta yhteistyöstään. Samassa yhteydessä Rapids julkisti uuden logonsa ja uudet värinsä. Seuran nykyinen pääväri on burgundyn punainen, kun kausina 1996–2002 pääväri oli vihreä ja kausina 2003–2006 pääväreinä olivat sininen ja musta.

Rapidsin päävalmentajana on kaudesta 2005 alkaen toiminut Uruguayssa syntynyt, Yhdysvaltain kansalaisuuden sittemmin saanut ja maata maajoukkuetasollakin edustanut entinen jalkapallopuolustaja Fernando Clavijo. Seuran pelaajista kapteeni on sekä puolustajana että keskikenttäpelaajana pelaava Pablo Mastroeni.

Huomattavia pelaajia 

 Marcelo Balboa (1996–2001)
 Shaun Bartlett (1996–1997)
 Joe Cannon (2003–2006)
 Mark Chung (2002–2005)
 Robin Fraser (2001–2003)
 Marcus Hahnemann (1997–1999)
 Chris Henderson (1996–1998, 2002–2005)
 Aitor Karanka (2006)
 Anders Limpar (1999–2000)
 Pablo Mastroeni (2002–)
 Clint Mathis (2006)
 Adrian Paz (1997–1998)
 John Spencer (2001–2004)
 Steve Trittschuh (1996–1999)
 Carlos Valderrama (2001–2002)
 Chris Woods (1996)

Päävalmentajat 
 Bobby Houghton (1996)
 Roy Wegerle (1996, väliaikainen)
 Glenn Myernick (1997–2000)
 Tim Hankinson (2001–2004)
 Fernando Clavijo (2005–)

Aiheesta muualla 
 Seuran virallinen verkkosivu 

Coloradon urheilu
Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Denver
Savitaipaleen kirkko

Savitaipaleen kirkko on kirkkorakennus Savitaipaleella. Se on rakennettu 1921–1924 rapakivigraniitista ja on arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema. 

Edellinen kirkko tuhoutui tulipalossa 24. huhtikuuta 1918 sisällissodan aikana. Jo tätä kirkkoa ennen seurakunnalla on ollut viisi kirkkoa, eli nykyinen on järjestyksessään seitsemäs. Tyyliltään kirkko edustaa kansallisromantiikkaa ja sille ovat ominaisia korkeat holvikaaret. Rakennusmateriaalina käytetyt kivet on louhittu pitäjän Kaskeinkylän Viuhovuoresta. Kirkon nykyisissä uruissa on 33 äänikertaa ja ne ovat Hans Heinrichin rakentamat. Ne ovat olleet kirkossa vuodesta 1979.

Savitaipaleen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelemista kirkoista viimeisiä. Sen jälkeen rakennettiin enää Kauhavan (1925) ja Killinkosken (1928) kirkot.

Kirkko sijaitsee Savitaipaleen keskustassa mäen päällä, josta on näköalat kirkonkylään.

Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on tehnyt kuvanveistäjä Viljo Savikurki vuonna 1961.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirkon kuva talvella 
 Kirkon esittely seurakunnan sivuilla

Josef Stenbäckin suunnittelemat rakennukset
Suomen kivikirkot
Savitaipaleen rakennukset ja rakennelmat
Etelä-Karjalan kirkkorakennukset
Luettelo muusikoista soittimen mukaan

Tämä on luettelo soittajista heidän soittimensa mukaan.

Alttoviulistit 

Roberto Diaz
Rivka Golani
Paul Hindemith
Ödön Pártos

Banjistit 

Béla Fleck
Pete Seeger

Bassokitaristit 

John Deacon
Steve Harris

Cembalistit 

Hendrik Bouman
Zuzana Růžičková

Didgeridoon soittajat 

Mark Atkins

Fagotistit 

Bernard Garfield

Harmonikan soittajat 
Pääarttikkeli: Luettelo Harmonikan soittajista. 
Friedrich Lips
Janne Rättyä
Matti Rantanen
Max Bonnay
Mika Väyrynen

Kitaristit 

Jimi Hendrix
Joe Satriani
Steve Vai
Brian May
Máximo Diego Pujol
Pepé Romero
Carlos Santana
Narciso Yepes
Laura Young

Klarinetistit 

Woody Allen
Michael Collins
Kari Kriikku

Kontrabasistit 

Teppo Hauta-aho
Percy Heath
Edgar Meyer
François Rabbath

Kornetistit 

Olu Dara
Robert B. Hall

Kosketinsoittajat 

 Jon Lord
 Jordan Rudess
 Don Airey

Luutistit 

Paul O'Dette
Shirley Rumsey

Mandolinistit 

Sam Bush
Chris Thile

Oboistit 

Garvin Bushell
Diana Doherty
John Ferrillo
Alex Klein

Pasunistit 

Monique Buzzarté
Christian Lindberg

Pianistit 

Martha Argerich
Claudio Arrau
Vladimir Aškenazi
İdil Biret
Ferruccio Busoni
Emil Gilels
Vladimir Horovits
Franz Liszt
Jenö Jando
Antti Siirala
Krystian Zimerman
Maurizio Pollini
Maria Tipo

Sellistit 

Pablo Casals
Yo-Yo Ma
David Popper
Jacqueline du Pré
Paul Tortelier

Trumpetistit 

Olu Dara

Ukulelen soittajat 

Ernest Ka'ai

Urkurit 

Simon Preston

Vihuelistit 

Shirley Rumsey

Viulistit 

Sarah Chang
Alfredo de la Fé
Jascha Heifetz
Linda Lampenius
Yehudi Menuhin
Viktoria Mullova
David Oistrah
Niccolo Paganini
Itzhak Perlman
Mark Wood
Malmirata

Malmirata () on Ruotsin ja Norjan rataverkkoon kuuluva 500 kilometrin mittainen rataosuus, joka alkaa Perämeren rannikolta Luulajan kaupungista Ruotsissa ja päättyy Atlantin valtameren rantaan Narvikissa Norjassa. Norjan puoleinen osuus on nimeltään Ofotbanen.

Rataosan suurin käyttäjä on kaivosyhtiö LKAB:n tytäryhtiö MTAB, joka kuljettaa Kiirunan ja Malmbergetin kaivoksista louhittua rautamalmia Luulajan ja Narvikin satamiin, joissa malmi kuormataan laivoihin vientiä varten. Malmirata ei ole Ruotsin ainoa malminkuljetusta varten rakennettu rautatie, mutta Luulaja–Narvik-osuus on niistä tunnetuin.

Rataosuus Jällivaaran ja Luulajan välillä valmistui 1888, ja viimeinen osuus Kiirunasta Narvikiin valmistui 14. heinäkuuta 1903. Rataosuuden vihki käyttöön kuningas Oskar II. Kiirunan ja valtakunnanrajan välinen osuus oli yksi Ruotsin ensimmäisiä pidempiä sähköistettyjä rataosia. Sähköistys valmistui vuonna 1915.

Raskaan malmiliikenteen hoitoa varten radalle hankittiin Ruotsin vahvimmat höyryveturit, jotka myöhemmin korvattiin vahvemmilla sähkövetureilla. Malmiradan sähkövetureista tunnetuimpia olivat lähes 40 vuotta vanhat kolmiyksikköiset Dm3-kiertokankisähköveturit, joiden korvaaminen saksalaisvalmisteisilla kaksiosaisilla IORE-sähkövetureilla alkoi vasta vuosituhannen vaihteessa. 

Malmirata on rautatieharrastajien suosima nähtävyys, eritoten Dm3-vetureiden käytön jatkuvasti vähentyessä ja uuden IORE-vetokaluston lisääntyessä.

Kuvia

Aiheesta muualla 

 LKAB
 Malmbanan.se 
 Järnväg.net – Malmbanan Luleå–Boden–Gällivare–Kiruna–Narvik

Bodenin liikenne
Jällivaaran liikenne
Kiirunan liikenne
Narvik
Norjan rautatiet
Ruotsin rataverkko
Luulajan liikenne
Juhani Sjöblom

Touko Juhani Sjöblom (s. 4. syyskuuta 1949 Tuusula) on suomalainen yrittäjä ja entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hän nousi eduskuntaan 4. huhtikuuta 1997, kun kansanedustaja Tuula Linnainmaa jätti paikkansa.

Juhani Sjöblom on vaikuttanut Tuusulan Sulan alueen kehitykseen yhdessä veljiensä kanssa 1970-luvulta lähtien, toiminut rakennuttajana, ja on yrittäjänä perheyrityksessä, Seepsula Oy:ssä, jonka toimiala on kiviainesten jalostus ja myynti. Juhani Sjöblom on tunnettu aktiivisesta läsnäolostaan luottamistoimissa.

Sjöblomia syytettiin törkeästä lahjuksen antamisesta Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtajalle, Tapani Mäkiselle. Itä-Uudenmaan käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi syytteet molempien osalta tammikuussa 2021.

Poliitikko Ruut Sjöblom on Juhani Sjöblomin tytär.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Uudenmaan vaalipiiri
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Suomalaiset rakennusmestarit
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Tunnuslause

Tunnuslause eli motto on lause tai hokema, josta aatteellinen, uskonnollinen tai muu liike tunnistetaan. Kuuluisa tunnuslause on muun muassa ”Vapaus, veljeys ja tasa-arvo” (), joka on Ranskan suuren vallankumouksen aikainen iskulause ja Ranskan nykyisen tasavallan tunnuslause. Motto on ryhmän tai järjestön tavoitteita tai tarkoitusta kuvaava lause. Monilla valtioilla, järjestöillä, oppilaitoksilla ynnä muilla organisaatioilla on oma mottonsa. Motot ovat usein latinaksi.

Motot Suomessa 
Suomessa mottoja ei kovin paljon ole harrastettu, eikä esimerkiksi kansallista mottoa ole. Vuonna 1936 komitea ehdotti tekstin Vapaa vankka vakaa lisäämistä Suomen vaakunan yhteyteen, mutta tätä ei hyväksytty.

Akateemisissa piireissä mottoja on jonkin verran. Turun yliopiston motto on Vapaan kansan lahja vapaalle tieteelle. Vastaavasti Helsingin yliopiston tunnuslause on Opiskelu ja opettaminen – yliopiston sydän.

Helsingissä Vanhan ylioppilastalon julkisivussa lukee Spei suae patria dedit (”Isänmaa antoi toivoilleen”).

Tunnuslause heraldiikassa

Heraldiikassa vaakunoiden yhteydessä kilven alapuolella on joskus nauhakiemura, johon on kirjoitettu tunnuslause (kutsutaan myös vaalilauseeksi). Lauseen sisältöä ei ole rajoitettu, mutta usein etenkin vanhoissa vaakunoissa tunnuslause viittaa usein kilvellä tai kypäränkoristeena olevaan kuvioon. Sitä ei pidetä vaakunakokonaisuuden varsinaisena osana, sillä se on henkilökohtainen ja monessa maassa vapaasti valittavissa, muutettavissa tai poistettavissa.

Katso myös
Lentävä lause
Luettelo tunnuslauseista
Luettelo valtioiden tunnuslauseista
Mainoslause

Lähteet

Aiheesta muualla

Seulonnan keskeiset artikkelit
Bio Menace

Bio Menace on Apogeen vuonna 1993 julkaisema sivustapäin kuvattu kaksiulotteinen toimintapeli. Peli on julkaistu MS-DOS-käyttöjärjestelmälle. Peli tehtiin Id Softwarelta lisensoidun Commander Keen -pelimoottorin päälle. Jim Norwoodin suunnittelema peli julkaistiin sharewarena siten, että pelin kolmesta episodista ensimmäistä sai pelata ilmaiseksi ja muut kaksi olivat maksullisia.

Pelissä pelataan CIA-agenttina, jonka täytyy tappaa Maahan hyökänneitä avaruusolioita, mutantteja ja robotteja. Pelissä täytyy pelastaa panttivankeja, jotka antavat avaimen seuraavaan kenttään.

23. joulukuuta 2005 peli laitettiin ilmaiseen levitykseen freewarena. Peli toimii ainakin Windows XP -käyttöjärjestelmällä DOSBoxin kautta ja levityspaketti sisältääkin päivitystiedoston pelin DOSBox-yhteensopivuuden parantamiseksi.

Aiheesta muualla
 
 Viralliset sivut 

Ampumapelit
Tasohyppelyt
MS-DOS-pelit
Vuoden 1993 videopelit
Scifipelit
Freeware-pelit
Apogeen pelit