joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nunna

Nunna on eri uskontokuntien tapaperinteessä nainen, joka viettää tiukan uskonnollista ja askeettista elämää usein saman elämäntavan valinneiden ihmisten yhteisössä, luostarissa.

Nunnan miespuolinen vastine on munkki.

Nunna kristinuskossa

Nunna katolisessa kirkossa 

Katolisessa traditiossa on hyvin paljon eri sääntökuntia. Yleisesti ottaen, kun henkilö menee luostariin, hän käy läpi joitakin vuosia kestävän kokelasajan, jonka jälkeen hän antaa luostarilupauksen. Benediktiinisissä sääntökunnissa lupaukset koskevat pysyvyyttä yhden tietyn luostarin jäsenenä, kuuliaisuutta luostarin johtajaa kohtaan ja elämäntapojen muutosta (mukaan lukien naimattomuutta ja köyhyyttä). Toisissa sääntökunnissa lupaukset koskevat naimattomuutta, köyhyyttä ja kuuliaisuutta.

Useimmat sääntökunnat katolisessa kirkossa ovat aktiivisia. Sisaret työskentelevät opettajina, sairaanhoitajina, sosiaalityöntekijöinä, professoreina jne. tai seurakuntien palveluksessa. Kontemplatiivisissa sääntökunnissa nunnat elävät klausuurissa, mikä tarkoittaa, että he lähtevät harvoin luostarin ulkopuolelle, mutta he voivat ottaa vastaan vieraita tarkoitusta varten rakennetuissa tiloissa. Klausuuriluostarit ovat omavaraisia ja ne ansaitsevat rahaa myymällä esimerkiksi hilloja, makeisia tai leivonnaisia tai valmistamalla kirkossa käytettäviä esineitä tai tekevät muuta sopivaa työtä, kuten alihankintatöitä.

Nunnaluostarin johtajaa kutsutaan abbedissaksi vain benediktiiniluostareissa tai vanhoissa birgittalaisluostareissa, muutoin häntä sanotaan priorinnaksi eli luostarin johtajaksi.

Nunna ortodoksisessa kirkossa 

Ortodoksisessa kirkossa tie nunnaksi kulkee kokelaskauden kautta. Ensin luostarielämään tutustuva nainen on kuuliaisuussisar ilman mitään vihkimyksiä. Sopivaksi katsotun ajan jälkeen kuuliaisuussisar vihitään viitankantajaksi eli niin sanotuksi puolinunnaksi. Kuuliaisuussisarta voidaan nimittää myös noviisiksi ja häntä kutsutaan puhuttelunimellä sisar (esimerkiksi sisar Anna).

Noviisikauden jälkeen seuraa vihkimys nunnaksi ja puhuttelunimenä käytetään Suomessa kirkollisen nimen yhteydessä äitiä.

Nunnaluostarin johtajaa kutsutaan igumeniaksi.

Lintulan luostari on merkittävä suomalainen ortodoksinen nunnaluostari.

Nunna buddhalaisuudessa 

Buddhalaisessa perinteessä nunnat elävät munkkien tapaan selibaatissa, mutta nunnat ja munkit saattavat elää samassa luostarissa. Buddhalaisnunnien asuja on lukuisia erilaisia, mutta munkkien tapaan nunnatkin ajavat päänsä kaljuiksi.

Kuuluisia nunnia 
 Äiti Teresa (katolinen nunna)
 Pyhä Maria Pariisilainen eli Äiti Maria (Skobtsova) (ortodoksinen nunna, emigrantti)
 Pyhä Birgitta

Aiheesta muualla

Ortodoksi.net / Munkki/nunna ortodoksisessa kirkossa
Lintulan luostarin kotisivut 
Ortodoksi.net / Lintulan luostari

Kirjallisuutta

 Kathryn Hulme: Nunnan tarina (The Nun’s Story, 1956/1959; suomeksi 1957)

Seulonnan keskeiset artikkelit
Igumeeni

Igumeni, tai igumeeni, (, hēgoúmenos; , igumen) on ortodoksisessa kirkossa käytettävä katolista apottia vastaava nimitys mies- eli munkkiluostarin johtajasta. Puhuttelutapa on 'isä igumeni'.

Igumenilla on oikeus käyttää igumeninsauvaa, jota on olemassa kahta mallia: yläpäässä olevalla poikkipuulla varustettu sauva, jota käytetään jumalanpalveluksissa, sekä suora matkasauva, jota igumeeni käyttää ulkona liikkuessaan. 

Suomessa Valamon luostarin igumenille kuuluu erityisenä arvomerkkinä Venäjän keisari Aleksanteri Iːn myöntämä oikeus kantaa koruristiä ja käyttää jumalanpalveluksissa mitraa. 

Nais- eli nunnaluostarin johtajasta puhuttaessa arvonimi on igumenia.

Lähteet 

Kirkolliset virat
Kristityt munkit
Vesuvius

Vesuvius () on tulivuori Italiassa. Se on 1 281 metriä korkea ja sijaitsee Napolista yhdeksän kilometriä itään Napolinlahden lähistöllä. Tulivuoren rinteillä sijaitsee useita kaupunkeja ja useita miljoonia ihmisiä asuu mahdollisten purkausten vaikutusalueella.

Vesuvius on purkautunut useita kertoja, joista tunnetuin tapahtui syksyllä 79 jaa. Silloin purkaus tuhosi Pompejin ja Herculaneumin kaupungit ja tappoi tuhansia ihmisiä. Purkauksen kuuluisin uhri oli Plinius vanhempi, roomalainen kirjailija ja luonnontieteilijä. Viimeisin purkaus tapahtui maaliskuussa 1944. Vesuviusta pidetään kuitenkin vaarallisena, vaikka toisinaan tulivuoret pitävät jopa tuhansien vuosien taukoja purkausten välillä. Vesuvius on rakenteeltaan keilamainen kerrostulivuori, jollaisia on mannerlaattojen rajalla. Tulivuoresta purkautuu jähmeää andesiittista laavaa. Vesuvius on rakentunut muinaisen Monte Somman tulivuoren kalderaan, joka on alkanut kehittyä vähitellen 17 000 vuotta sitten.

Vesuviuksen purkaukset

Vesuviuksen purkaukset johtuvat Afrikan laatan työntymisestä Euraasian laatan alle. Afrikan laatta sulaa maan syvyyksissä ja nousee ylös andesiittisena, sitkeänä laavana. Vesuviuksen purkaushistoriaa on kirjoitettu muistiin erityisesti vuodesta 79 jaa. lähtien. Varhaisin havainto on eräiden lähteiden mukaan peräti vuodelta 2500 eaa. Vesuvius on purkautunut useita kertoja antiikin aikana ja keskiajalla sekä uudella ajalla. Isoja purkauksia on ollut viimeisen 17 000 vuoden aikana kahdeksan kertaa. Vuodesta 79 alkaen purkauksia oli vain ajoittain, kun taas vuodesta 1631 vuoteen 1944 niitä oli säännöllisemmin. Näistä paljon tuhoja aiheuttanut vuoden 1631 purkaus on ollut suurin vuoden 79 purkauksen jälkeen. Vuoden 1631 purkauksessa kuoli 4 000 ihmistä.

1700-luvulla oli kuusi purkausta ja 1800-luvulla kahdeksan, joista tunnetuin oli 1872. 1900-luvulla Vesuvius on purkautunut vuosina 1906, 1929 ja 1944. Vuoden 1944 purkaus tuhosi San Sebastiano al Vesuvion ja Massa di Somman kylät ja osan San Giorgio a Cremanon kylästä. Vuoden 1944 jälkeen Vesuvius ei ole purkautunut. Aktiivisina kausina purkausten välit ovat vaihdelleet 18 kuukaudesta 7,5 vuoteen, joten meneillään on pisin hiljainen kausi 500 vuoteen.

Vesuvius populaarikulttuurissa 

Aku Ankka -sarjakuvissa Vesuvius tunnetaan Milla Magian kotipaikkana. Useimmissa tarinoissa Millan paja sijaitsee keilan Napolin puoleisella rinteellä.

Vesuviuksen purkauksesta on tehty monta elokuvaa. Yksi niistä on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Paul W. S. Andersonin ohjaama katastrofielokuva Pompeiji, joka käsittelee draaman avulla vuoden 79 purkausta.

Caroline Lawrencen nuorille suunnatun Roomalaismysteerit-kirjasarjan toinen osa Vesuviuksen salaisuudet käsittelee Vesuviuksen purkausta ja sarjan kolmas kirja Pompeijin merirosvot purkauksen jälkeistä aikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Italian tulivuoret
Kerrostulivuoret
Campanian maantiede
Napolin metropolikaupunki
Seulonnan keskeiset artikkelit
Italian vuoret
Nikean ensimmäinen kirkolliskokous

Nikean kirkolliskokous eli Ensimmäinen ekumeeninen kirkolliskokous eli yleinen, koko ”yhdeksi, pyhäksi, yhteiseksi ja apostoliseksi” tunnustetun kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 325 Nikeassa Bitynian pääkaupungissa, nykyisen Turkin alueella. Tämä oli historiallisesti ensimmäinen yritys saavuttaa yksimielisyys kaikkia kristittyjä edustavassa  kirkossa.

Keisari Konstantinus Suuri kutsui kirkolliskokouksen koolle Hosius Kordubalaisen ja paavi Sylvester I:n suosituksesta, koska aleksandrialaisen presbyteerin Areioksen oppi areiolaisuus herätti kirkossa suuria erimielisyyksiä. Areios väitti, että Poika, Kristus, on luotu eikä siten samanarvoinen kuin Isä Jumala. Kokouksessa Areios tuomittiin harhaoppiseksi. Raamatun pohjalta muotoiltiin kristillinen kolminaisuusoppi: ”Jumala on kolmiyhteinen – Isä, Poika ja Pyhä Henki. Kolme persoonaa, mutta vain yksi Jumala.”

Koolla oli 318 kirkkoisää, joista huomattavimmat olivat Aleksandrian piispa Aleksander, Antiokian piispa Eustatios ja Jerusalemin piispa Makarios. Paavi Sylvester I ei voinut sairautensa vuoksi osallistua kokoukseen mutta lähetti edustajakseen Korduban piispan Hosiuksen ja papit Vincentiuksen ja Vituksen. Armeniaa edusti Aristakes. Muita osallistujia olivat esimerkiksi Nikolaos Myrralainen, Spyridon Kyproslainen ja Pafnutios Teebeläinen.

Piispojen lisäksi kirkolliskokoukseen osallistui myös presbyteerejä eli pappeja ja diakoneja. Myöhemmin Aleksandrian piispaksi valittu kirkkoisä Athanasios Suuri osallistui kokoukseen Aleksandrian piispa Aleksanderin avustajana ollessaan vielä nuori diakoni. Puheenjohtajana toimi todennäköisesti paavi Sylvester I:n legaatteja johtava Korduban piispa Hosius, mutta myös Antiokian piispalla Eustatioksella ja Aleksandrian piispalla Aleksanderilla oli merkittävä osuus kokouksessa. Kokouksen kunniapuheenjohtaja oli keisari Konstantinus Suuri. Täyttä historiallista varmuutta kokouksen hierarkiasta ei ole, koska arviot perustuvat myöhempien sukupolvien lausuntoihin ja allekirjoitusten järjestykseen kokouksen päätöksissä. Aikaisimmat tarkat käytetyt muistiinpanot termeistä l. asioista kirkolliskokouksessa ovat Eusebiuksen Life of Constantine 3.6 vuodelta 338, Athanasioksen 'AD Afros Epistola Synodien vuonna 369, ja kirje paavi Damasus I:lle vuonna 382 ja latinalaisten piispojen Konstantinopolin kirkolliskokouksesta.

Kirkolliskokouksessa annettiin kirkkoa sitova uskontunnustus, joka täydennettiin vuonna 381 järjestetyssä Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa muotoon, joka nykyään tunnetaan Nikean uskontunnustuksena. Uskontunnustus sisältää Areiosta vastaan suunnatun oppituomion eli anateeman. Lisäksi kokouksessa annettiin 20 kanonia eli sääntöä.

318 isän uskontunnustus 
Nikeassa päätetty kirkon uskontunnustuksen muoto ja anateema on seuraava:

Katso myös 
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Ortodoksinen kirkko

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Ortodoksisen kirkon kirkolliskokoukset
Orientaaliortodoksisen kirkon kirkolliskokoukset
Idän assyrialaisen kirkon kirkolliskokoukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Efesoksen kirkolliskokous

Efesoksen kirkolliskokous pidettiin Efesoksessa, nykyisen Turkin alueella vuonna 431. Kyseessä oli kolmas ekumeeninen kirkolliskokous eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yhteiseksi ja apostoliseksi" tunnustetun seurakunnan piispojen kirkolliskokous.

Kirkolliskokouksen kutsui koolle Rooman keisari Theodosius II. Puheenjohtajana oli Kyrillos Aleksandrialainen. Koolla oli lähes 200 kirkkoisää, lähinnä itäisiltä alueilta. Rooman piispan eli paavi Celestinus I:n edustajina oli kolme legaattia. Kokous pidettiin Efesoksen Marian kirkossa tai sen yhteydessä.

Kokouksen tarkoitus oli käsitellä kristologista eli Kristuksen olemusta käsittelevää kiistaa, jonka nestorialaiset olivat saaneet aikaan. Konstantinopolin arkkipiispa Nestorios väitti, että Kristuksessa oli kaksi persoonaa, jumalallinen ja inhimillinen.  Katolinen (=yleinen) kirkko piti kiinni Nikean kirkolliskokouksen vuoden 325 kannasta, jonka mukaan Kristus ja Isä Jumala ovat samaa olemusta (kreik. homoūsios), ja Efesoksen kirkollis­kokous tuomitsi nestoriolaisuuden harhaoppisena. Kokous vahvisti, että Kristuksella on kaksi luontoa (Jumala ja ihminen) yhdessä persoonassa.

Päätöksestä seurasi samalla, että Neitsyt Maria oli Jumalansynnyttäjä, mitä nimitystä Nestorios ei ollut hyväksynyt.. Marian kunnioitus lisääntyi ja hänet tunnustettiin Efesoksessa Jumalan äidiksi. Marialta sai pyytää esirukouksia ja hänelle sai omistaa kirkkoja, mutta näin oli ollut jo ennen kokousta. Itä-Suomen yliopiston professori Serafim Seppälän sanoin: 

Itäisissä sääntökokoelmissa on tälle kirkolliskokoukselle merkitty kahdeksan kanonia eli sääntöä ja yhdeksäntenä kirkolliskokouksen lähetyskirje Pamfylian paikalliselle kirkolliskokoukselle.

Efesoksen kirkolliskokous paljasti jälleen kerran patriarkaattien välisen kilpailun sekä Aleksandrian ja Antiokian koulukuntien erot.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Efesos
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Orientaaliortodoksisen kirkon kirkolliskokoukset
Ortodoksisen kirkon kirkolliskokoukset
Nikean toinen kirkolliskokous

Seitsemäs ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" tunnustetun kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 787 Nikeassa ja Konstantinopolissa nykyisen Turkin alueella.

Tämä kirkolliskokous oli kutsuttu koolle kuvienraastajia vastaan.

Koolla oli noin 300–350 piispaa ja muuta kirkonmiestä sekä kirkon itäisestä että läntisestä osasta.

Puheenjohtajana oli Tarasios Konstantinopolilainen sekä keisarinna Irene, jonka aloitteesta kirkolliskokous oli kutsuttu koolle.

Kirkolliskokouksessa hyväksyttiin kuvien kunnioittamista koskeva dogmi ja annettiin 22 kanonia eli sääntöä. Itäisissä sääntökokoelmissa ovat kaikki 22 sääntöä sekä kirkolliskokouksen lähetyskirje simoniasta paavi Hadrianukselle.

Katso myös 
Ortodoksinen kirkko
Katolinen kirkko
Patriarkka
Paavi

Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Ortodoksisen kirkon kirkolliskokoukset
700-luku
Hyderabad (Pakistan)

Hyderabad on kaupunki Pakistanin Sindhin provinsissa. Kaupunki on perustettu vuonna 1768 ja se toimi Sindhiä vuoteen 1843 saakka hallinneiden Kalhora- ja Talpur-dynastioiden pääkaupunkina. Britit siirsivät hallinnollisen keskuksen myöhemmin Karachiin. Hyderabadin asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 1 732 693, mikä teki siitä Pakistanin 8. suurimman kaupungin.

Maantiede

Hyderabad sijaitsee Pakistanissa keskellä Sindhin provinssin eteläosaa. Kaupunki on Indusjoen itärannalla ja ympäröivä seutu on laajaa alluviaalitasankoa. Etelässä sijaitsevat Ganjo Takkarin kukkulat.

Hyderabad voidaan jakaa tiheästi rakennettuun vanhaankaupunkiin ja uudempiin alueisiin sen ympärillä.

Historia

Ennen nykyisen kaupungin perustamista Hyderabadin paikalla sijaitsi historiallinen Nirunkotin kaupunki. Islam levisi alueelle Muhammad bin Kasim al-Thakafin valloitusretkillä 700-luvulla.

Nykyinen Hyderabad on perustettu suhteellisen hiljattain. Kaupungin perusti vuonna 1768 Sindhin tuolloinen Kalhora-dynastian hallitsija Ghulam Šah Kalhora. Hallitsijan entinen pääkaupunki Khudabad oli kärsinyt merkittäviä tuhoja Indusjoen tulvissa vuonna 1757. Ghulam Šah Kalhora rakennutti Gandjo Takar -nimiselle harjanteelle suuren, mutta nykyisin jo raunioituneen linnoituksen ja nimesi uuden kaupungin Hyderabadiksi Ali ibn Ali Talibin eli paikallisittain Haydarin mukaan. Ghulam Šah Kalhora kuoli vuonna 1773. Vuodesta 1783 Hyderabadia hallitsi Talpur-dynastia. Talpur-hallitsijat tekivät Hyderabadista uuden pääkaupunkinsa ja Fath Ali Khan Talpur toteutti mittavia uudelleenrakennustöitä. Kalhora- ja Talpur-dynastiat jättivät jälkeensä esimerkiksi hautarakennuksia.

Talpur-dynastia hallitsi vuoteen 1843 saakka, jolloin sindhiläiset kärsivät tappiot briteille Mianin ja Dabon taisteluissa. Sindhistä tuli osa Brittiläistä Intiaa ja alueen hallinnollinen keskus siirtyi Karachiin. Samalla entisen valtakeskus Hyderabadin merkitys väheni. Kaupunki alkoi kuitenkin myöhemmin kasvaa.

Väestö

Hyderabadin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 1 732 693. Tuolloin kaupunki oli asukasluvussa mitattuna Pakistanin 8. suurin. Vuoden 1998 vastaavassa laskennassa asukasluku oli 1 166 894 ja vuonna 1961 asukasluku oli 434 537. Paikalliset kuuluvat useisiin eri etnisiin ryhmiin, kuten esimerkiksi balucheihin, rajputeihin, sindheihin ja jateihin. Yleisimpiä kieliä ovat urdu ja sindhi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin kaupungit
Maria Pariisilainen

Pyhä Maria Pariisilainen eli Äiti Maria (Skobtsova), syntymänimeltään Jelizaveta Jurjevna Pilenko (; 20. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1891 Riika, Venäjän keisarikunta – maaliskuu 1945 Ravensbrück, Saksa) oli alkuaan venäläinen aatelisnainen ja runoilija, sittemmin emigranttina Ranskassa elänyt nunna ja Ranskan vastarintaliikkeen aktiivinen jäsen. Hän ehti olla naimisissa kaksi kertaa: ensimmäisessä avioliitossa sukunimenä Kuzmina-Karavajeva, toisessa Skobtsova. Äiti Maria teki pitkän päivätyön köyhien ja unohdettujen hyväksi. Toisen miehensä kuoleman jälkeen hän vihkiytyi nunnaksi, mutta luostariin vetäytymisen sijaan hän omistautui venäläispakolaisten auttamiseen Ranskassa. Hän perusti Pariisiin kaksi köyhäintaloa. Natsimiehityksen aikana hän lähetti ruoka-apua vangeille ja auttoi juutalaisia pois maasta ja piilotti heitä kotiinsa. Hänet ilmiannettiin ja pidätettiin. Äiti Maria kuoli Ravensbrückin keskitysleirillä maaliskuussa 1945.

Äiti Maria kanonisoitiin Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.

Samalla kanonisoitiin muitakin Ranskassa asuneita venäläisiä emigrantteja, jotka kuolivat natsien vainoissa. Muut kanonisoidut ovat isä Aleksis Medvedkov (1867–1934), isä Dimitri Klepinine (1904–1944), äiti Marian poika Georgi Skobtsov (1921–1944) ja Elia Fondaminski (1880–1942). Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirsi Koskelin: Palavan sielun jalanjäljillä: pyhiinvaellus äiti Maria Pariisilaisen Pariisiin.

Maria
Venäläiset aateliset
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Vanhurskaat kansakuntien joukossa
Kalanti

Kalanti (, vuoteen 1936 Uusikirkko Tl, ) on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnan pinta-ala oli 178 km², ja vuonna 1993 siellä asui 3 486 asukasta. Kalannin harmaakivikirkko on valmistunut 1400-luvulla. Alueella on myös Männäisten vanha markkinapaikka ja ruukki Sirppujoen varrella.

Kirjallisissa lähteissä Kalanti mainittiin ensi kerran jo 1316, Kalenningiatekt (Kalannin tahtoma), itsenäisenä pitäjänä se ehti olla vuodesta 1411 asti. Naapurikunnat olivat Laitila, Pyhäranta, Uusikaupunki ja Vehmaa. Kalanti liitettiin vuonna 1993 Uuteenkaupunkiin.

Vuonna 1756 Kalannista käynnistyi Lounais-Suomen alueella voimakkaasti vaikuttanut kansanherätys, kun Liisa Erkintytär koki voimakkaan herätyksen. 

Kalannin muinaispitäjästä on kirjoitettu kirja Muinainen Kalanti ja sen naapurit.

Kalannin perinneruuaksi valittiin 1980-luvulla prossakka eli perunalaatikko sekä kuoritusta maidosta ja ohrajauhosta tehty leivonnainen, kalttiainen.

Kyliä 

 Alsila (Alsböle)
 Elkkyinen (Älgnäs)
 Hakoinen
 Hallu
 Halola
 Harikkala
 Haudo
 Haudonsaari
 Hyyninen
 Häähä
 Inhamo
 Jaakkolankorpi

 Kahlonen
 Kainu
 Kaivola
 Kallela
 Kaskinen
 Katina
 Kaukola
 Kinko (Kingo)
 Korvenkylä/Korpi (Skogsby)
 Kuuantaka
 Kylähiisi
 Kytämäki

 Lahti
 Maurumaa
 Männäinen
 Orivo
 Palsa
 Paulähde
 Pehto
 Petes
 Pettänen
 Piitorauma
 Putta
 Pyrrilä

 Ridanala
 Ruonanperä
 Saarnisto (Askholm)
 Sairinen
 Sannainen (Sannäs)
 Santtio (Sandö)
 Siivola
 Siivottu
 Siuttila
 Sundholm
 Suontaka
 Suurikkala

 Taipale
 Tammisto
 Tuorlahti (Torlax)
 Tynki
 Uussaari
 Vahterus
 Varhela
 Varjoranta
 Vellua
 Viisola
 Villilä
 Vestiö

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Newcastle (Australia)

Newcastle on satamakaupunki Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa, noin 170 km Sydneystä pohjoiseen Hunter-joen suulla. Kaupungissa oli 322 279 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa. Newcastle on tunnettu suurista terästehtaistaan ja telakoistaan, ja se sijaitsee Australian tärkeimpien kivihiilialueiden keskellä. Sen satama on maailman vilkkain hiilenvientisatama ja kuljetetuissa tavaratonneissa mitaten satama on Australian suurin. Newcastlessa on noin 20 000 opiskelijan yliopisto, University of Newcastle, joka perustettiin vuonna 1965.

Ilmasto 
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25.5 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää kymmenen asteen alapuolelle. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten maaliskuussa.

Historia 
Newcastle perustettiin vuonna 1801 rangaistussiirtolana, ja siitä alkoi kehittymään tärkeä hiilituotannon toimipiste. Maatalous oli myös tärkeää, sillä läheiset sisämaa-alueet olivat hedelmällisiä. Vuonna 1859 Newcastlesta tuli oma kuntansa, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1885. Newcastlen rauta- ja terästeollisuus aloitettiin vuonna 1915, jonka jälkeen kaupungin teollistuminen jatkui. Siellä on tuotettu monenlaisia tuotteita metallituotteista laivoihin ja vaatteisiin. Vuonna 1989 kaupunkiin iski melko voimakas maanjäristys, joka tuhosi osan sen rakennuksista. 2000-luvulle tultaessa kaupungin terästeollisuus on vähentynyt huomattavasti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Newcastle City Council
University of Newcastle 

Australian kaupungit
Uusi Etelä-Wales
Tammi (täsmennyssivu)

Tammi tarkoittaa seuraavia:

 tammi eli metsätammi (Quercus robur), puulaji
 tammet (Quercus), kasvisuku
 Tammi, suomalainen kirjankustantamo
 tammi, lautapeli
 Iso tammi, kalevalaisen runouden maailmanpuu
 Operaatio Tammi, saksalaisten sotilasoperaatio toisessa maailmansodassa

Henkilöt

Sukunimenä 
 Abdullah Tammi (e. Risto Tammi, s. 1949), suomalainen islaminuskoon kääntynyt henkilö, Suomen islamilaisen puolueen perustaja
 Anton Tammi, suomalainen musiikkivideo-ohjaaja
 Eero Tammi (s. 1983), suomalainen kriitikko, tietokirjailija, luennoitsija ja elokuvatyöntekijä
 Eva Tammi-Salminen (s. 1971), korkeimman oikeuden oikeusneuvos
 Hannes Tammi (1890–1937), teatteriohjaaja
 Jari Tammi (s. 1962), suomalainen kirjailija ja kustantaja
 Jukka Tammi (s. 1962), entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti, maailmanmestari
 Jukka Tammi (s. 1941), suomalainen juristi, Verohallituksen entinen pääjohtaja
 Kari Tammi, oik. Martin Brushane (1946–2008), suomalainen jazzrumpali ja trumpetisti
 Lauri Tammi (1916–2016), Kuusamon kunnanjohtaja 
 Leopold Tammi, ent. Porokuokka (1893–1983), suomalainen taidemaalari
 Lumikki Tammi (1938–1998), suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Maija Tammi (s. 1985), suomalainen valokuvaaja
 Mari Kujanpää, o.s. Tammi (s. 1976), suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija
 Olli Tammi (s. 1924), suomalainen matemaatikko, Pekka Tammen isä
 Pasi Tammi  (s. 1971), suomalainen taidemaalari.
 Pekka Tammi (s. 1952), suomalainen kirjallisuustieteilijä, Olli Tammen poika
 Pekka Tammi, suomalainen lentokonesuunnittelija
 Taisto Tammi (1945–1979), suomalainen tangolaulaja
 Tom Tammi (s. 1945), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Valtteri Tammi (s. 1996). suomalainen jääkiekkoilija

Etunimenä 
 Tammi Terrell (1945–1970), yhdysvaltalainen rhythm and blues- ja pop-laulaja
Orari

Orari ( ) on ortodoksisen diakonin ja ipodiakonin jumalanpalveluspukuun kuuluva arvon tunnus, pitkä kapea olkanauha, joka on koristeltu seitsemällä ristillä. Diakonilla orari kiinnitetään stikarin vasempaan olkapäähän napilla, ja ekteniaa lausuessaan diakoni kohottaa oikealla kädellään oraria sivulle rukouksen merkkinä. Ipodiakonit pukevat orarin ristinmuotoisesti rinnan yli. Oraria vastaava läntisen kristillisyyden jumalanpalvelusvaate on stoola.

Orari kuvaa kantajalleen diakonin rukouksellista vastuuta ja Pyhän Hengen armoa. Kaikilla pappeuden asteiden tunnuksena on nauha: diakonilla orari, papilla epitrakiili ja piispalla omofori. Papin epitrakiili ja piispan omofori kuvaavat samoja asioita laajennettuna kuin orari diakonille. Orarin (nauhan) kaksi päätä kuvaavat Uutta ja Vanhaa Testamenttia. 

Kierreorari on arkki- ja ylidiakonin käyttämä pitkä orari. Tavallisesta diakonin orarista kierreorari poikkeaa siinä, että se on leveämpi ja lähes kaksi kertaa pidempi. Nimensä se on saanut siitä, että vasemmalle olkapäälle kiinnitetty orari kiertää oikean kyljen ympäri. Venäläisen tavan mukaan kierreorariin on kirjailtu kolmesti sana Pyhä, useimmiten slaavinkielellä.  Joillakin ylidiakoneilla on myös suomenkielisellä kirjailulla varustettuja kierreorareita. 

Kierreorarit tehdään yksilöllisinä käsitöinä. Helsingin seurakunnassa erittäin huomattava näiden tekijä oli seurakunnan kirkkoleivän paistajana toiminut Valeria Snow. 

Kreikassa eroa ei ole, vaan kaikki diakonit käyttävät kierreoraria.

Suomessa noudatetaan käytäntöä, jonka mukaan ansioitunut diakoni voi saada oikeuden käyttää kierreoraria vaikkei olekaan nimitetty ylidiakoniksi.

Katso myös 
Epitrakiili
Omofori
Diakoni
stikari

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Orari / Ortodoksi.net

Ortodoksinen kirkko
Liturginen vaatetus
Ektenia

Ektenia (kreikaksi ekténia eli verkkaisuus) on ortodoksisessa jumalanpalveluksissa vuorolukuna lausuttava rukoussarja, joka koostuu lyhyistä anomuksista. Anomusten välillä lauletaan rukous "Herra armahda" tai "Anna Herra". Ektenian anomukset lausuu yleensä diakoni. Ajatuksena on että seurakunta rukoilee yhdessä esilukijan - papin tai diakonin - lausumin sanoin.

Liturgian, ehtoollisjumalanpalveluksen alussa oleva suuri ektenia muistuttaa etäisesti läntisten kirkkojen messun Kyrie-osaa joka on itse asiassa jäänne kirkon alkuaikojen yhteisestä esirukouksesta, josta Kyrie-hymnissä on jäljellä vain seurakunnan laulettavaksi tai sanottavaksi tarkoitettu akklamaatio; Kyrie, eleison.

Suuren eli Rauhan ektenian ohella on olemassa useita muitakin: pieni ektenia, hartauden ektenia, anomusektenia ja litanian ektenia. Suuren ektenian lisänimi tulee siitä, että sen ensimmäisessä osiossa rukoillaan rauhaa korkeudesta ja sieluille pelastusta. Toisessa osiossa rukoillaan rauhaa koko maailmalle.

Katso myös 
Suomen ortodoksinen kirkko
liturgia
vigilia

Lähteet 

Ortodoksiset kirkolliset toimitukset
Rukous
Vigilia

Vigilia on ortodoksisen kirkon ehtoo- ja aamupalveluksesta sekä ensimmäisestä hetkestä koostuva (yleensä iltaisin vietettävä) juhlapalvelus, joka edeltää sunnuntain tai kirkollisen juhlapäivän liturgiaa. Alkuaan jumalanpalvelussääntö edellytti liturgian toimitettavaksi tiettyinä päivinä illalla ehtoopalveluksen jälkeen. Suomessa vigilia toimitetaan yleensä slaavilaisen perinteen mukaisesti lauantai-iltaisin ja juhlapäivien aattoiltana ja se kestää 1-2 tuntia.

Vigilia voi myös tarkoittaa läntisessä kirkossa, erityisesti benediktiinisessä perinteessä, yöllistä rukoushetkeä, jota seurasi aamurukoushetki eli laudes.

Tunnetuimpia vigilia-palveluksen tekstien sävellyksiä on Sergei Rahmaninovin vigilia vuodelta 1915. Suomalaisista tunnetuin on Einojuhani Rautavaaran säveltämä Vigilia.

Aiheesta muualla 

Vigilia 
Vigilia / Ortodoksi.net

Ortodoksisen kirkon jumalanpalvelukset
Iltajumalanpalvelus

Iltajumalanpalvelus eli  vesper, ortodokseilla ehtoopalvelus,  katolisella kirkolla ja muilla läntisen perinteen kirkoilla vesper (  = "ilta"), on kristillisissä kirkossa liturgisen vuorokauden ensimmäinen palvelus, joka toimitetaan illalla periaatteessa ennen auringonlaskua. 

Koska kirkollinen vuorokausi alkaa illasta (Raamatun mukaan: "Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni ensimmäinen päivä." (1. Moos. 1:3)), luetaan ehtoopalvelus jo seuraavaan päivään kuuluvaksi. 

Katolinen vesper alkaa lausumalla tai laulamalla Deus, in adiutorium meum intende. Domine, ad adiuvandum me festina. Gloria Patri, et Filio, et Spiritui Sancto. Sicut erat in principio, et nunc et semper, et in saecula saeculorum. Amen. Alleluia (Jumala, ole armollinen, pelasta minut. Riennä avukseni, Herra.Kunnia Isälle ja Pojalle ja ja Pyhälle Hengelle, niin kuin aolissa, nyt on ja aina). Vesperiin kuuluu virsi, psalmeja antifoneineen, lukukappale, responsorio, Marian kiitosvirsi antifoneineen, rukous, Isä meidän -rukous, loppuylistys ja loppusiunaus.Vesperin järjestys on periaatteessa sama kaikissa läntisen perinteen kirkoissa, kuten Suomen ev. lut.kirkossa.

Ortodoksisilla kirkoilla on kolmenlaisia ehtoopalveluksia .

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Jumalanpalvelusten kirjan vesper on perinteinen läntisten kirkkojen vesper. 

Vesperin järjestys

 Johdanto ("Herra, avaa minun huuleni/ niin suuni julistaa sinun kunniaasi. Jumala, ole armollinen, pelasa minut - -".)

 Virsi tai hymni (voidaan jättää pois)
 Psalmi antifoneineen, 
 Raamatunlukua, 
 Lyhyt vastauslaulu (responsoriɒ),
 Puhe (voidaan jättää pois)
 Marian kiitoslaulu, (Magnificat) antifoneineen, 
 Rukousjakso, 
 Herran rukous, 
 Ylistys 
 Siunaus 
 Mahdollisesti päätösmusiikki.

Katso myös 

Phos hilaron
Liturgia
Vigilia
Aamupalvelus
Jumalanpalvelus
Iltarukous

Lähteet

Aiheesta muualla 

Catholic encylopedia
Vesper / Evl.fi
Ehtoopalvelus / Ortodoksi.net
Ehtoopalvelus 

Jumalanpalvelukset
Katolinen liturgia
Ortodoksiset kirkolliset toimitukset
Rukous
Psytrance

Psytrance eli psykedeelinen trance on goa trancen seuraajaksi 1990-luvun loppupuoliskolla kehittynyt elektronisen musiikin muoto. Tunnetuimpia tyylisuuntauksia ovat full on, dark, progressive, minimal (Zenonesque), tribal, forest, hi tech, suomisaundi, psybreaks ja psybient (psychill).

Musiikki on yleensä nopeatempoista (135–180 bpm), ja sen äänimaailma on muuta trancea moniulotteisempi, futuristisempi. Toisinaan käytetään myös fyysisiä instrumentteja, kuten huilua tai kitaraa muistuttavia tai niistä samplattuja ääniä. 

Tunnettuja psytrance-artisteja ovat esimerkiksi 1200 Micrograms, Total Eclipse, Koxbox, Tsuyoshi Suzuki, Goa Gill, Alien Project, Astral Projection, Hallucinogen, Infected Mushroom, Juno Reactor, Sesto Sento, Astrix ja Man With No Name.

Israel on yksi merkittävimmistä psytrancen tuottajamaista.
Suomessa on muutamia ulkomailla tunnettuja alan edustajia, kuten Texas Faggott ja Squaremeat. Suomalaista psytrancea kutsutaan yleisesti termillä "suomisound" tai Suomessa "suomisaundi". Se on luonteeltaan usein humoristisempaa ja vapaamuotoisempaa kuin kansainvälinen psytrance ja samalla myös kauempana perinteisestä trancesta.

Artisteja 

 1200 Micrograms
 Alien Boy
 Alien Project
 Astral Projection
 Astrix
 Astroschnautzer
 Avalon
 Beat Hackers
 Bliss
 Brethren
 Cyber Cartel
 Derango
 Dreaml4nd
 DNA
 Elec3
 Electric Universe
 Electrypnose
 Entheogenic
 Fungus Funk
 Gataka
 GMS
 Hallucinogen
 Headroom
 Hilight Tribe
 Human Dextroid

 Hydraglyph
 Hypersonic
 Indra
 Infected Mushroom
 Janus Syndrome
 Kindzadza
 Kluster
 Lost Buddha
 MacDethix
 Magoon
 Melicia
 MFG
 Naked Tourist
 Oforia
 Opposite8
 Optokoppler
 Penta
 Phanatic
 Protoculture
 Psycraft
 Psykovsky
 Psysex
 Sangeet

 Silent Sphere
 Sirius Isness
 Skazi
 Smuhg
 Space Buddha
 Space Cat
 Space Monkey
 Spectrum
 Shpongle
 Star-X
 System Nipel
 Talamasca
 Triptych
 Troll Scientists
 Twisted Reaction
 U-Recken
 Vertical
 Vibe Tribe
 Vini Vici
 Wizard Lizard
 Wrecked Machines
 XSI
 Yab Yum

Lähteet 
 www.psyshop.com
 www.discogs.com

Aiheesta muualla 

 Documentary "Mexicodelico" directed by Nacho Cox
 Elixiria
 Psynews
Europa (raketti)

Europa oli European Launcher Development Organisationin (ELDO) kantorakettiprojekti, joka alkoi 1960-luvun alussa ja päättyi epäonnistumiseen 1970-luvun alkupuolella.

Iso-Britannia kehitti 1950-luvulla oman keskimatkan ydinohjuksensa Blue Streakin. Ohjuksen suunnittelussa britit saivat käyttöönsä yhdysvaltalaisen Atlas-ohjuksen tietotaitoa. 1960-luvun alussa Blue Streak oli asejärjestelmänä auttamattoman vanhentunut: se piti tankata ennen laukaisua ja tämä olisi johtanut nk. vastaiskuun ennen vastapuolen ohjusten lähettämistä.

Iso-Britannia ehdotti oman ohjusteollisuutensa työllisyyden tukemiseksi eurooppalaisen kantoraketin rakentamista. Ranska, Saksa ja Italia hyväksyivät idean. Tämä synnytti European Launcher Development Organisationin eli ELDOn vuonna 1964. 

ELDO alkoi kehittää Europa-nimistä kantorakettia, joka oli kolmivaiheinen. Ensimmäisestä rakettivaiheesta vastasi Iso-Britannia, se oli Blue Streak. Toinen rakettivaihe, joka oli nimeltään Coralie, perustui ranskalaisen Diamant-kantoraketin rakettimoottoriin. Kolmannen vaiheen kehitti Pohjois-Saksassa ERNO-yhtiö. Italia lupautui valmistamaan raketin nokkakartion ja koesatelliitin.

Europa-raketin koelaukaisuja tehtiin ensin Woomerassa Australiassa. Koelaukaisut epäonnistuivat. Vain Blue Streak -rakettivaihe toimi joka laukaisuyrityksessä moitteettomasti. Ensimmäinen laukaisu oli elokuussa 1967. Viimeinen laukaisu tehtiin Kourousta Etelä-Amerikasta.

Europan seuraajaksi kaavailtiin ELDOn piirissä L3S-rakettia. ELDO oli kuitenkin tuolloin luhistumassa ja toisaalta yhdistymässä ESROn kanssa Euroopan avaruusjärjestöksi. Ranskan CNES kehitti LS3-raketin hyvin pitkälle omin neuvoin ennen kuin toi sen Ariane 1-nimisenä ESA:n ohjelmaksi.

Hankkeet
Europa-ohjelma jakautui kolmeen hankkeeseen:

 Europa 1: neljä epäonnistunutta laukaisua
 Europa 2: yksi epäonnistunut laukaisu
 Europe 3: peruutettiin, ei laukaisuyrityksiä

Europa kantoraketin laukaisut 

Kantoraketit
Duke Nukem 3D

Duke Nukem 3D on 3D Realmsin kehittämä ja Apogee Softwaren julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna  MS-DOSille ja seuraava vuonna Mac OS:lle.

Peli pohjautuu etäisesti Duke Nukem -hahmoon. Hahmo on armeijan kommando, joka lähitulevaisuudessa yrittää pelastaa Maan naiset avaruusmutanttien kynsistä yhden miehen tappo-operaatiolla.
Pelin julkaisun vaikutuksesta päähenkilön letkautukset lukeutuvat nykyäänkin yleisiin sitaatteihin. Jotkin Duken sitaateista on lainattu Duken ”oppi-isältä” eli Bruce Campbellin Ash Williams -hahmolta, joka oli pääosassa Sam Raimin Evil Dead -elokuvissa. Osa on taas peräisin Duken toiselta esikuvalta Arnold Schwarzeneggerin esittämältä erinäisiltä roolihahmoilta. Itse hahmon äänelle on suurin inspiraation lähde ollut kuitenkin Clint Eastwoodin näyttelemä Likainen Harry,
Pelin musiikista vastasivat Lee Jackson ja Robert Prince. Duken kommentit puolestaan lausuu näyttelijä Jon St. John.

Pelin seuraaja Duke Nukem Forever julkaistiin kesäkuussa 2011.

Huomautuksia
Peli aiheutti aikalaisensa tappelupeli Mortal Kombatin tavoin paljon paheksuntaa väkivaltaisuutensa, sisältämänsä alastomuuden sekä myös päähenkilön letkeiden sananparsien, joiden takia peliä ehdittiin jopa haukkua sovinistiseksi, johdosta. Duke Nukem 3D oli kuitenkin nuoren ensimmäisen persoonan ammuntapeligenren vahvimpia ja teknologisesti kehittyneimpiä saavutuksia, ja siitä on tullut osa tietokonepelikulttuurin yleissivistystä.

Peli sisälsi runsaasti viittauksia maailmankuuluihin henkilöihin ja tapahtumiin, josta tuli lopulta koko pelisarjan tavaramerkki. Pelissä käydään kuuluisilla paikoilla, ja pelaaja voi esimerkiksi todistaa San Andreasin siirroksella tapahtuvan maanjäristyksen. Kohtauksessa Duke Nukem sanoo ”I ain’t afraid of any quake” viitaten tällä selkeästi tuolloin tekeillä olleeseen id Softwaren Quake-peliin. Lisäksi eräässä kohtauksessa päähenkilö löytää avaruuspukuunsa menehtyneen miehen ja toteaa: ”That’s one doomed space marine”, viitaten tällä kertaa kulttimaineen saaneeseen, vuonna 1993 julkaistuun Doomiin.

Vastaanotto
Pelit-lehden Niko Nirvi antoi pelin shareware-versiolle 94 pistettä sadasta ja kokoversiolle saman verran. Mikrobitin Jarno Kokolta pelille heltisi 93 pistettä sadasta.

Lisäosat
Pelille julkaistiin aluksi kaksi lisäosaa, Atomic Edition ja Plutonium Pack. Myöhemmin julkaistiin kuitenkin enemmän lisämateriaalia, kuten lisäosat Duke Caribbean, Duke It Out In DC ja Nuclear Winter ja lopulta myös fanien luomat kartat olivat osa lukuisten uusien lisäosien kokonaisuutta. Peliin on ladattavissa harrastelijoiden tekemä ”High Resolution Pack”, joka muuttaa kaikki tekstuurit huomattavasti alkuperäistä tarkemmiksi ja sprite-objektit kolmiulotteisiksi. Myös objektien liikkeet on mallinnettu sulaviksi parannetussa versiossa. Uusia grafiikkapäivityksiä julkaistaan edelleen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Virallinen kotisivu  
 Planet Duke 
 Duke Nukem Wiki 

Vuoden 1996 videopelit
Duke Nukem -videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
MS-DOS-pelit
Mac OS -pelit
Sega Saturn -pelit
Linux-pelit
Xbox 360 Live Arcade -pelit
3D Realmsin pelit
Noviisi

Noviisi tarkoittaa kirkollisessa kielenkäytössä kilvoituselämää luostarissa harjoittelevaa miestä tai naista, joka ei ole vielä tehnyt pysyvää päätöstä asettua asumaan luostariin. 

Perinteisesti luostarin johtaja (ortodoksisessa kirkossa igumeeni, katolisessa kirkossa apotti) voi ottaa harkintansa mukaan kokelaaksi eli noviisiksi täysi-ikäisiä, sitoumuksista vapaita henkisesti tasapainoisia ihmisiä. Perinteisesti noviisiaika on kolme vuotta.

Voimassa olevan katolisen kirkko-oikeuden (Corpus iuris canonici) mukaan novisiaatin tulee kestää vähintään vuoden ajan. Eräissä sääntökunnissa pidempi novisiaatti on yleinen. Novisiaattia edellyttää kausi postulanttina, jolloin sääntökuntaelämästä kiinnostuneet voivat tutustua joidenkin kuukausien ajan elämään sääntökunnan jäsenenä.

Katso myös 
munkki
nunna

Luostarilaitos
Puolukat

Puolukat (Vaccinium) on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva kasvisuku, joka käsittää sekä varsinaiset puolukat että mustikat, karpalot ja juolukat. Karpalot erotetaan toisinaan omaksi suvukseen Oxycoccus.

Sukuun kuuluu monivuotisia varpuja, jotka kasvavat toisinaan maanmyötäisesti. Lehtiasento on kierteinen, ja lehdet ovat usein talvivihreitä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja nuokkuvia. Kukkien verhiö on pieni ja liuskainen. Teriö on yhdislehtinen, neli- tai viisilukuinen. Marja on sininen tai punainen, joskus harvoin valkoinen. Kaikki viihtyvät vähäkalkkisilla mailla.

Luokittelu 
Puolukat jaetaan 33 sektioon, joihin kuuluu yhteensä 150–450 lajia:
 Incertae sedis
 Vaccinium membranaceum – lännenmustikka
 Vaccinium ovalifolium – soikkomustikka
 Vaccinium praestans – hurmemustikka
 Batodendron
 Brachyceratium
 Bracteata
 Vaccinium cercidifolium
 Vaccinium horizontale
 Vaccinium summifaucis
 Ciliata
 Cinctosandra
 Conchophyllum
 Vaccinium nummularia
 Cyanococcus
 Vaccinium angustifolium – kanadanmustikka 
 Vaccinium corymbosum – pensasmustikka
 Vaccinium tenellum
 Cyanophtalmos
 Disterigmopsis
 Eococcus
 Vaccinium fragile
 Vaccinium meridionale
 Epigynium
 Galeopetalum
 Vaccinium caudatifolium
 Vaccinium gaultheriifolium
 Hemimyrtillus
 Vaccinium cylindraceum – azorienmustikka
 Vaccinium hirtum – punamustikka
 Vaccinium padifolium – madeiranmustikka
 Vaccinium smallii – idänmustikka
 Herpothamnus
 Vaccinium crassifolium
 Macropelma
 Vaccinium dentatum
 Vaccinium reticulatum
 Monanthos
 Myrtillus
 Vaccinium deliciosum
 Vaccinium myrtillus – mustikka eli kangasmustikka
 Vaccinium parvifolium
 Nemochaeton
 Neojunghuhnia
 Nesococcus
 Neurodesia
 Vaccinium crenatum
 Oarianthe
 Vaccinium finisterrae
 Vaccinium leptospermoides
 Oreades
 Vaccinium poasanum
 Oxycoccoides
 Oxycoccus
 Vaccinium macrocarpon – amerikankarpalo
 Vaccinium oxycoccos – isokarpalo 
 Vaccinium microcarpum – pikkukarpalo
 Pachyanthum
 Polycodium
 Praestantia
 Pseudocephalanthos
 Pseudodisterigma
 Pyxothamnus
 Vaccinium consanguineum
 Vaccinium floribundum
 Rigiolepis
 Vaccinium filiforme
 Vaccinium lancifolium
 Vaccinium
 Vaccinium uliginosum – juolukka eli taigajuolukka
 Vitis-idaea
 Vaccinium vitis-idaea – puolukka eli taigapuolukka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Puolukat (Vaccinium)
 Funet: Puolukat (Vaccinium)
 iNaturalist: Puolukat (Vaccinium)
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Vaccinium 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Vaccinium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Vaccinium 
 Flora of China: Vaccinium
Kanadantuija

Kanadantuija (Thuja occidentalis) on sypressikasveihin kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadan kaakkoisosassa ja Yhdysvaltojen koillisosassa. Kanadantuija oli varhaisimpia Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuotuja puita (noin vuonna 1566).

Kuvaus 

Kanadantuija kasvaa yleensä 10–20 metrin korkuiseksi ja 40 cm paksuksi. Suurin tunnettu yksilö on 34 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 175 cm. Kaarna on punaruskeaa, uurteista ja siitä irtoaa kapeita pitkittäisiä suikaleita. Vanhin tunnettu elävä yksilö on yli tuhatvuotias, mutta kuolleesta puusta on laskettu yli 1 500 vuosirengasta. Nämä vanhat yksilöt ovat iästään huolimatta pienikokoisia ja kitukasvuisia kasvupaikastaan johtuen.

Kasvupaikat 
Kanadantuijan kasvupaikkoja ovat kosteat metsät, suot, jokien ja järvien rannat, rinteet ja jyrkänteet. Kanadantuija voi olla tietyissä kasvuolosuhteissa erittäin pitkäikäinen puu. Huomattavan vanhoja yksilöitä kasvaa jyrkänteillä, missä ne ovat suojassa metsäpaloilta ja sitä ravinnokseen käyttäviltä hirvieläimiltä.

Käyttö 
Kanadantuijaa käytetään yleisesti koristekasvina esimerkiksi aitakasvina, puistoissa ja hautausmailla. Lajikkeita on jalostettu yli 120.

Lajikkeita 
kartiotuija, ('Pyramidalis', 'Pyramidalis Compacta') 
kultatuija, ('Europe Gold', 'Golden Globe')
pallotuija, ('Danica', 'Globosa') 
pilarituija ('Columna', 'Fastigiata') 
timanttituija ('Smaragd')

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kanadantuija (Thuja occidentalis)
Arboretum Mustila: Thuja occidentalis - kanadantuija
ITIS: Thuja occidentalis 
United States Department of Agriculture (USDA): Thuja occidentalis 
Flora of China: Thuja occidentalis 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Thuja occidentalis 

Tuijat
Hiiden alue

Hiiden alueella tarkoitetaan Lohjan lähiseutua. Siihen kuuluvat Lohjan lisäksi Karkkila, Siuntio ja Vihti. Alueen entisiä kuntia ovat Lohjaan vuosina 2007 ja  2013 liitetyt Sammatti,Nummi-Pusula ja Karjalohja. Alueella tehdään yhteistyötä muun muassa Hiiden Opiston ja LUKKI-kirjastokimpan muodossa.

Sana "hiisi" on ennen Hiiden alueeseen liittyvien laitosten ja yhteisöjen nykyisten nimien antamista esiintynyt alueen kahden suurimman kunnan, Vihdin ja Lohjan, alueelle ulottuvan Hiidenveden nimessä.

Katso myös
 Länsi-Uusimaa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hiiden Opisto 
LUKKI-kirjastot

Uusimaa
Karkkila
Lohja
Siuntio
Vihti
Maakuntien osat
Cayleyn lause

Cayleyn lause on ryhmäteorian perustulos.  Se sanoo, että jokainen ryhmä G on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän SG aliryhmän kanssa. Erityisesti jos G on kertalukua n oleva äärellinen ryhmä, niin se on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän Sn aliryhmän kanssa. Cayleyn lause on eräs sovellus ryhmän G toiminnasta itselleen. Lause on nimetty matemaatikko Arthur Cayleyn mukaan.

Cayleyn lause on merkittävä, koska sen perusteella konstruktioiltaan hyvinkin erilaiset ryhmät ovat pohjimmiltaan vain permutaatioiden muodostamia ryhmiä. Ennen Cayleytä matemaatikot eivät käyttäneet ryhmän modernia määritelmää, vaan varhainen ryhmäteoria oli yksinomaan permutaatioiden ominaisuuksien tutkimista. Cayley määritteli ryhmän ensimmäisenä modernilla tavalla binäärisen operaation avulla ja osoitti, että tämä määritelmä johtaa pohjimmiltaan saman rakenteen tutkimiseen kuin permutaatioryhmien tapauksessa. Tämän lähestymistavan etu on, että se abstraktimpana soveltuu useampiin tilanteisiin.

Lisäksi Cayleyn lause osoittaa, että isomorfismin suhteen on olemassa vain äärellinen määrä tiettyä kertalukua olevia ryhmiä. Täten on olemassa vain äärellinen määrä kertalukua n olevia rakenteeltaan "merkittävästi" eroavia ryhmiä.

Todistus
Todistuksen ideana on muodostaa jokaista ryhmän alkiota kohti sellainen yksikäsitteinen joukon G permutaatio, että ryhmän rakenne säilyy siirryttäessä tarkastelemaan näiden permutaatioiden muodostamaa ryhmää. Olkoon g ryhmän  mielivaltainen alkio. Asetetaan funktio

Koska
 ja 
kaikilla , niin kuvaus  on bijektio ja siten joukon  permutaatio. Siis  ja lisäksi nämä kuvaukset muodostavat ryhmän  toiminnan itselleen. Mikäli ryhmä  on äärellinen ja sen alkiot ovat , niin syklimuodossa permutaation esitys on

Asetetaan funktio

Kyseessä on homomorfismi, sillä

kaikilla . Lisäksi , joten homomorfismien peruslauseen nojalla

mikä todistaakin lauseen väitteen.

Vaihtoehtoisesti voidaan todeta, että joukko

on ryhmän  aliryhmä ja . Koska  jos ja vain jos  kaikilla , niin kuvaus  on injektio. Tällöin sen rajoittuma joukkoon  on bijektio, ja lause on täten todistettu.

Lähteet 

Ryhmäteoria
Matemaattiset teoreemat
Ikonostaasi

Ikonostaasi on ortodoksisessa kirkossa alttarin ja kirkkosalin erottava seinä, jolla sijaitsee ikoneja. Sitä nimitetään myös alttariseinäksi, kuvaseinäksi, joka alkuaan tehtiin kivestä tai marmorista muistuttamaan vanhojen roomalaisten basilikojen vastaavaa rakennelmaa.

Myöhemmin seinälle ripustettiin kirkollisten juhlien aikana kuvia ja lopulta ikonostaasi kuvitettiin pysyvästi.

Muun muassa Andrei Rubljovin ja Theofanes Kreikkalaisen myötävaikutuksella ikonostaasit alettiin rakentaa korkeiksi, lattiasta kattoon ulottuviksi seiniksi, jotka erottavat alttarin kirkkosalista ja estävät näkyvyyden. Ikonostaasin rakentaminen puusta on alkuaan venäläistä perinnettä.

Ikonostaasissa ikonit sijoitetaan Suomessa vallitsevan käytännön mukaan siten, että keskellä olevan Pyhän portin oikealla puolella on Kristuksen ja vasemmalla puolella Jumalansynnyttäjän ikonit. Pyhän portin yläpuolella on ns. deesis-ryhmä, ikoni, johon on kuvattu Kristus, Neitsyt Maria ja Johannes Kastaja tai vaihtoehtoisesti siellä voi olla ehtoollisen asettamista kuvaava ikoni.

Ikonostaasissa on yleensä kolme sisäänkäyntiä, keskellä olevan pyhän portin lisäksi pohjoinen ja eteläinen ovi. Ortodoksinen kirkkohan on yleensä aina itä-länsi-suunnassa siten, että alttari on idässä.

Ortodoksisessa kirkossa ei välttämättä ole aina ikonostaasia tai ikonostaasi voi nykyään olla myös matala, aitamainen seinämä. Joissain idän ortodoksisissa kirkoissa ikonostaasin paikalla voi olla myös vedettävä verho tai harso.

Katso myös 
Ikoni
Ortodoksinen kirkko
Suomen ortodoksinen kirkko

Aiheesta muualla 

Ikonostaasi / Ortodoksi.net 

Ortodoksinen kirkko
Kiekonheitto

Kiekonheitto on yleisurheilulaji, jossa heitetään kiekkoa. Miesten kilpailussa kiekon halkaisija on 220 mm ja paino 2 kg. Naiset heittävät kiekkoa, jonka halkaisija on 182 mm ja paino 1 kg. Kiekko on valmistettu enimmäkseen puusta, mutta siinä on metallisydän oikean painon saavuttamiseksi.

Muinaiskreikkalainen urheilulaji
Kiekonheitto on erittäin vanha urheilulaji. 500-luvulla eaa. kuvanveistäjä Myron valmisti patsaan kiekonheittäjästä (Diskobolos), joka on nykyaikana maailmankuulu. Myös kreikkalaiset jumalat pelasivat kiekkoa. Kreikkalaisen tarun mukaan Apollon-jumala kilpaili rakastajansa, Spartan prinssi Hyakinthoksen kanssa kiekonheitossa. Tehdäkseen vaikutuksen Hyakinthokseen Apollon heitti kiekon kaikella voimallaan. Hyakinthos halusi puolestaan tehdä vaikutuksen Apolloniin ja yritti ottaa kiekon kiinni. Kiekko osui kuitenkin häneen ja Hyakinthos sai surmansa. Toisen tarun mukaan kateellinen länsituulen jumala Zephyrus puhalsi kiekon Hyakinthosta päin surmatakseen hänet. Apollon teki Hyakinthoksen verestä hyasintti-kukan.

Säännöt
Heitto suoritetaan betoniringistä, joka on halkaisijaltaan 2,5 metriä. Kiekon on laskeuduttava kentälle piirretyn sektorin (40°-60°) sisäpuolelle. Heittoringistä ei saa poistua ennen kuin kiekko on laskeutunut maahan. Heiton pituus saadaan kun mitataan matka ringin etureunasta paikkaan johon kiekko on laskeutunut. Kilpailijoiden suoritettua tietyn määrän heittoja (yleensä 6), pisimmän laillisen heiton suorittanut urheilija julistetaan voittajaksi.

Tekniikka

Heiton pituuteen vaikuttaa heittäjän voimakkuus, nopeus ja ketteryys, mutta myös kiekon lentorata ja se miten aerodynaamisesti kiekko lentää. Huippuheittäjät ovat hyvin pitkiä, ja heidän sylivälinsä on suuri. Tämän ansiosta vipuvarsi, jonka avulla kiekko lähtee, on hyvin suuri, ja kiekolle on mahdollista saada paljon suurempi lähtönopeus. Kiekonheiton tekniikkaa on kuitenkin erittäin vaikea hallita hyvin ja pitkien heittojen suorittamiseen vaaditaan paljon kokemusta, siksi useimmat huippuheittäjät ovatkin yli 30-vuotiaita.

Kiekonheitto arvokilpailuissa 

Kiekonheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien. Naisten kiekonheitto tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1928. Menestyneimpiä kiekonheittomaita ovat Yhdysvallat ja Saksa.

Maailmanennätykset 

Miesten ennätys:
Jürgen Schult          74,08 m   Neubrandenburg, DDR     6.6.1986

Naisten ennätys:
Gabriele Reinsch       76,80 m   Neubrandenburg, DDR     9.7.1988

Kiekonheitto on ainoa yleisurheilulaji, jossa naisten maailmanennätys on tuloksellisesti miesten ennätystä parempi.

Lähteet

Seulonnan keskeiset artikkelit
Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous

Kahdeksas ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 869 Konstantinopolissa. Sitä kutsutaan myös nimellä Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous.

Paavi Hadrianus II:n ja keisari Basileuksen aikana pidettyyn kokoukseen osallistui 102 piispaa, kolme paavin legaattia ja neljä patriarkkaa. Kokous katsoi aiemmin pidetyn, patriarkka Fotios Suuren paavi Nikolaus I:ä ja Konstantinopolin patriarkka Ignatiosta vastaan kutsuman kokouksen laittomaksi ja tuomitsi sen päätökset poltettaviksi. Kokous tuomitsi Fotioksen ja katsoi hänen ottaneen laittomasti patriarkan arvon itselleen.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.

Katso myös 
 Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous (ortodoksinen)

Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Katolisen kirkon kirkolliskokoukset
Istanbulin historia