joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Arthur Danto

Arthur Coleman Danto (1. tammikuuta 1924 Ann Arbor, Michigan – 25. lokakuuta 2013 New York City) oli yhdysvaltalainen analyyttisesti suuntautunut filosofi, taidekriitikko ja  professori. Hänet tunnetaan filosofisesta estetiikasta ja historianfilosofiastaan. Danto vaikutti oleellisesti muun muassa George Dickien institutionaaliseen taideteoriaan.

Professori Danto opetti Columbian yliopistossa New Yorkissa vuodesta 1951 alkaen.

Taidemaailma 
Arthur C. Danto tunnetaan erityisesti taidemaailman käsitteestään, jonka teorian hän julkaisi vuonna 1964 esseessään The Artworld.

Esseessään Danto otti tapausesimerkiksi Andy Warholin Brillo-laatikot (Brillo Boxes). Hän kysyi, mikä erottaa taideteoksen ei-taiteesta, teollisesta kulutustavarasta. Danto väitti, että taide-esineen olisi oltava ”sellaisessa tulkinnan ilmapiirissä” muiden taideteosten kanssa, joka vuorostaan palvelee vertailevan tulkinnan ilmaisuvälineenä. ”Jonkin näkeminen taiteena vaatii sellaista, jota silmä ei voi halveksua – taiteellisen teorian ilmapiirin, taidehistorian tuntemuksen: taidemaailman.”

Danto väitti, että objektille myönnetään taiteen asema, jos se voidaan käsitteellisesti yhdistää sellaisiin objekteihin, joita on jo aikaisemmin pidetty taiteena ja jos se vaatii teoreettisen väitteen – esteettisen teorian – tuon yhdistämisen oikeuttamiseksi.

Taidemaailmalla on Danton mukaan oma kielensä. ”Ei ole olemassa taidetta ilman niitä, jotka puhuvat taidemaailman kieltä.” Hän käytti Augustinuksen vertausta: ”Taidemaailma vastaa reaalimaailmaa jossain määrin samalla tavalla kuin Jumalan kaupunki vastaa maallista kaupunkia. Tietyt objektit, kuten tietyt yksilötkin nauttivat kaksoiskansalaisuudesta, mutta ... on syvä perusero taideobjektien ja todellisten esineiden välillä.”

Taidemaailma on teoreettinen paradigma, ja sen, mitä taiteeksi lasketaan nyt, on välttämättä lunastettava ”paikkansa” tuossa ylhäisessä kaupungissa. Kaikkien hyvien paradigmojen tavoin taidemaailman on pystyttävä sopeutumaan eri aikoihin, sen täytyy pystyä mukautumaan uusiin kieliin ja ajatuksiin ja olemaan valmis jatkuvaan käsitteelliseen muutokseen.

”Maailman on oltava valmis tiettyihin asioihin, niin taidemaailman kuin todellisenkin maailman”, kirjoitti Danto. ”Taiteen teorioiden rooli, niin tänään kuin aina ennenkin, on aikaansaada taidemaailma ja taide mahdolliseksi.”

Lähteet

Kirjallisuus
 Danto, Arthur C.: The Artworld, The Journal of Philosophy, 1964.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Arthur C. Danto Columbia University 
 Boxer, Sarah: Non-Art for Non-Art's Sake, arvostelu Danton kirjasta The Madonna of the Future, Essays in a Pluralistic Art World. The New York Times. 
 
 Warhol, Andy: Brillo Box, 1964 

Estetiikantutkijat
Humanistit
Taidekriitikot
Yhdysvaltalaiset filosofit
Yhdysvaltalaiset kriitikot
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Naturalismi (filosofia)
Vapaa tahto

Vapaa tahto on ihmisen kyky tehdä harkittuja valintoja. Käsitetään, että vapaata tahtoa ei ole deterministisessä, täysin sitovien lainalaisuuksien määräämässä maailmassa, tai pelkän sattuman seurauksena syntyneissä valinnoissa. Vapaan tahdon olemassaoloa on filosofiassa pohdittu jo antiikin ajoista lähtien, ja sitä pohditaan filosofian lisäksi psykologiassa ja neurotieteissä edelleen.

Katso myös 
 Fatalismi
 Inkompatibilismi
 Kompatibilismi
 Prohairesis

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Koskensilta, Risto Luonnonlakien merkityksettömyydestä tahdon vapauden kannalta. Paatos 2/2007.
 
 
 
 

Etiikka
Uskonnonfilosofia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mediaani

Mediaani (vanh. suom. keskusluku) kuuluu tilastollisessa matematiikassa käytettyihin keskilukuihin. Mediaanin tunnus on Md.

Mediaani on järjestetyn joukon keskimmäinen alkio. Joukon alkiot, tai tilastotieteellisessä kielenkäytössä havainnot, on mitattava vähintään ordinaaliasteikolla. Jos alkioiden määrä on parillinen, mediaaniksi ilmoitetaan usein molemmat alkiot, tai numeroarvojen tapauksessa voidaan laskea kahden keskimmäisen luvun keskiarvo. Jos havaintoarvoja on pariton määrä, mediaani on joukon keskimmäinen havaintoarvo, ks. esimerkki 1. Kun havaintoarvot on asetettu suuruusjärjestykseen, voidaan mediaani määrittää laskemalla sitä vastaavan havaintoarvon järjestysluku (paikka luettelossa) kaavasta (n+1)/2. Vrt. esimerkki 1 (5+1)/2 = 3 => luettelon kolmas luku (havaintoarvo) on mediaani.

Jakauman  mediaani on luku , jolle  ja .

Esimerkki 1: Joukon {2, 2, 3, 8, 14} mediaani on 3. Joukon {2, 2, 3, 100} mediaani on 2,5 tai {2, 3}.

Esimerkki 2: Havaintojen {Approbatur, Magna cum laude approbatur, Laudatur} mediaani on Magna cum laude approbatur.

Esimerkki 3: Äänestyksessä, jossa äänestäjät valitsevat määrää kuvaavan luvun väliltä 0–100, on annettu äänet 1, 1, 50, 60, 65, 70 ja 99. Tämän joukon mediaani on 60 (kun taas keskiarvo on noin 49,4).

Mediaani kuvaa monissa tapauksissa jakauman tyypillistä arvoa luotettavammin kuin keskiarvo. Näin on etenkin silloin, kun jakauma on vino.

Esimerkki 4: Kuvitteellisen työpaikan palkkaselvityksessä todettiin seuraavat kuukausipalkat: 1 000, 1 100, 1 200, 1 300 ja 100 000 €. Tämän työpaikan mediaanipalkka on 1 200 € ja keskipalkka 20 920 €.

Lähteet

Viitteet

Tilastotiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
810



Tapahtumia 

 1. lokakuuta - Bysantin keisari Nikeforos I yritettiin murhata.

Syntyneitä 

 Japanin keisari Nimmyo
 Kenneth I, Skotlannin kuningas
 Kassia, runoilija ja säveltäjä

Kuolleita 

Widukind, saksien johtaja
Godfred, Tanskan kuningas
800-luku
823



Tapahtumia 

 Muslimit valloittivat Kreetan Bysantilta
 Japanin keisari Junna astui valtaistuimelle

Syntyneitä 

13. kesäkuuta - Kaarle Kaljupää, Frankkien kuningas ja keisari.

Kuolleita 

 Ceolwulf I, Mercian kuningas 
800-luku
Lassie

Lassie on kuvitteellinen koira, joka on vuosien mittaan esiintynyt useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja kirjoissa.

Lassien loi amerikkalainen kirjailija Eric Knight vuoden 1940 teoksessaan "Lassie Come Home" (Lassie palaa kotiin). Vuonna 1943 julkaistiin samanniminen ensimmäinen Lassie-elokuva, mitä seurasi lukuisia muita Lassieen liittyviä elokuvia ja TV-sarjoja.

Alkuperäisessä elokuvassa Lassie on älykäs pitkäkarvainen collie eli skotlanninpaimenkoira, jonka omistavat yorkshireläinen Joe-poika ja hänen perheensä. Rahapulassa perhe myy koiran, mutta poikaan kiintynyt Lassie karkaa uudelta omistajaltaan useasti. Lopulta koira siirretään kauas Skotlantiin, mutta Lassie karkaa sieltäkin ja tekee pitkän vaelluksen takaisin alkuperäisen omistajansa luo.

Ensimmäinen Lassie oli Pal-niminen koira ja väriltään soopeli eli valkoruskea mustalla vivahteella. Weatherwaxin perhe on vastannut Lassie-elokuvissa ja televisiosarjoissa esiintyneistä koirista, jotka ovat olleet suoraan Palin jälkeläisiä. Kaikki nämä koirat ovat olleet uroksia.

Amerikkalaisissa televisiosarjoissa (TV-sarjaa tehtiin vuosina 1954–1974, 1989–1991 ja 1997–1999) Lassien omistavat Timmy-poika ja hänen perheensä. Timmy joutuu usein vaikeuksiin, ja Lassieta tarvitaan hänen pelastamisekseen.

Lassie on yksi kolmesta koirasta, jotka on palkittu tähdellä Hollywood Walk of Fame -kävelykadulla.

Suomessa nimitystä Lassie käytetään lähes synonyymina pitkäkarvaiselle collielle. Lassie oli myös Finn-Lassie Oy:n 1980-luvun loppuun asti käyttämä lasten- ja urheiluvaatemerkki.

Lassie on deminutiivi englannin skottimurteen sanasta lass, ”tyttö”. Lassie on siis ”tyttönen” ja narttukoira.

Lassie-elokuvia  
 Lassie palaa kotiin (1943), mukana Roddy McDowall ja Elizabeth Taylor
 Lassien poika (1945), mukana Peter Lawford ja Donald Crisp
 Urhea Lassie (1946), mukana Elizabeth Taylor ja Frank Morgan
 Lassie voittaa pelon (1948), mukana Janet Leigh, Alan Napier ja Donald Crisp
 Lassie lain kourissa (1949), mukana Edmund Gwenn, Donald Crisp ja Alan Napier
 Lassien kosto (1951)
 Lassie – erämaaseikkailu (1963), mukana June Lockhart ja Richard Kiel
 Lassie ja puuma (1967), mukana Les Brown Jr. ja Robert Bray
 Lassie ilmavoimissa (1970), mukana Ron Hayes, Harry Holcombe ja Philip Bornoeuf
 Lassien taikaa (1978), mukana Mickey Rooney, Pernell Roberts, Alice Faye ja James Stewart
 Lassie (1994)
 Lassie (2005), ohjaus Charles Sturridge. Irlantilainen versio Lassie palaa kotiin -romaanista, mukana Peter O'Toole ja Edward Fox.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Collie rotuna
Lassie

Kuuluisat koirat
Kuvitteelliset koirat
Yhdysvaltalaiset elokuvat
Hollywood Walk of Fame
Draamaelokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit

he:לאסי חוזרת הביתה
F

F (f) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kuudes kirjain. F-kirjaimen nimi on suomen kielessä äf (aiemmin myös ef) ja äännearvo .

Ääntämykseltään latinalaista F-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa nykykreikan fii (Φ, φ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan Ф (ф).

Historiaa
F-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta digamma (Ϝ). Sen taustalla on seemiläinen kirjain . Vaikka Ϝ kreikassa lienee merkinnyt w-äännettä, latinassa F-kirjaimella merkittiin f-äännettä.

F suomen kielessä
F-kirjaimella merkitään suomen kielessä soinniton frikatiivi . Se eroaa v-äänteestä olennaisesti siinä, että v on soinnillinen, mutta lisäksi saattaa olla pienempiä eroja. Joissain sanoissa f voi ääntyä v:nä: asfaltti ~ asvaltti, fiksu ~ viksu.

F-kirjain on kuulunut suomen kirjakieleen f-äänteen merkkinä jo sen alkuajoista 1500-luvulta lähtien. Tuolloin sitä käytettiin lainasanoissa, joista monet ilmeisesti olivat lounaissuomalaisessa kansankielessä tavallisia, esimerkiksi sanat faari ja fati. Yhdistelmällä ff:llä voitiin kuitenkin joissain sanoissa tarkoittaa h-äännettä kuten sanassa lyffty (lyhty) tai v-äännettä kuten sanassa röffuerin (ryövärin). Lainasanoissa käytettiin myös yhdistelmää ph kuvaamaan f-äännettä: prophetat (profeetat).

Suomen kielessä ei ole vanhastaan esiintynyt, lounaismurteita lukuun ottamatta, f-äännettä. Aikaisemmin se korvattiin suomeen tulleissa lainasanoissakin varhemmin yleensä p:llä (esimerkiksi pelto ← fält, perjantai ← fredag, samoin nimessä Jooseppi ← Joosef), myöhemmin yleensä sanan alussa v:llä (esimerkiksi vanki ← fånge) mutta sanan sisällä hv:llä (esimerkiksi kahvi ja sohva). Naapurikielten vaikutuksesta suomen läntisimmissä ja itäisimmissä murteissa on kuitenkin ollut jo vanhastaan f-äänne. Suomen yleiskielessä f-äänne yleistyi vasta 1900-luvulla kieleen tulleiden uusien lainasanojen myötä.

F muissa kielissä
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä f-kirjaimen äännearvo on .

Muita esitystapoja

F-kirjaimen merkityksiä
 SI-järjestelmässä 
 f (femto-) on etuliite, joka tarkoittaa kerrointa 10−15.
 F tarkoittaa faradia (kapasitanssin yksikkö).
 Fysiikassa 
 f on taajuuden tunnus.
 F on voiman tunnus. 
 °F tarkoittaa Fahrenheit-asteita.
 F on fluorin kemiallinen merkki.
 F on heksadesimaaliluku viisitoista.
 F ajoneuvon kansallisuustunnuksena tarkoittaa Ranskaa.
 Musiikissa
 f on lyhenne esitysmerkinnästä forte (voimakkaasti); ff = fortissimo, fff = forte fortissimo.
 F on C-duuriasteikon neljäs sävel. 
 F on F-duurikolmisointua tarkoittava sointumerkki.
 F on transponoivien soitinten F-viritystä tarkoittava merkintä.
 F on radioviestinnässä Ranskan ITU-etuliite.
 F tarkoittaa kalentereissa usein perjantaita (engl. Friday) tai helmikuuta (engl. February).
 F on suomalaisen artisti ja musiikintekijä Fanni Sjöholmin taiteilijanimi

Lähteet 

Suomen kielen kirjaimet
Kilju

Kilju on kotitekoisesti pääosin vedestä, sokerista ja hiivasta valmistettu alkoholijuoma. Nykysuomen sanakirjan mukaan kilju on tarkemmin sanoen "väkevä, humalluttava kotitekoinen kalja".

Kiljun valmistaminen

Kilju valmistetaan yleensä muovisangossa, jonka tilavuus vaihtelee yleisimmin viiden ja 30 litran välillä. Toinen yleinen käyntiastia on 1,5–2 litran virvoitusjuomapullo, joka läpinäkyvyysominaisuutensa ansiosta antaa hyvän kuvan kiljun käymistilasta.  Aikaisemmin maaseudulla kiljua on käytetty muurahaiskeossa kesäaikaan, sillä muurahaiskeon lämpötilan uskottiin olevan hyvä kiljussa tapahtuvalle alkoholikäymiselle. Kilju voidaan maustaa erilaisilla mehuilla tai esansseilla. Kiljun valmistaminen oli Suomessa laitonta vuoden 2017 loppuun asti, ellei siihen käymisvaiheessa lisätty riittävästi marjoja, hedelmiä tai viljatuotteita, mikä lakiteknisesti tekee tuotteesta viiniä tai olutta. Kokonaisuudessaan, ja kiljun valmistamisen laillisuuden osalta, alkoholilaki astui voimaan 1.3.2018. Alkuperäinen kielto kiljun valmistamisesta oli ollut voimassa vuodesta 1932.

Arktisten alueiden alkuperäisasukkaat ovat perinteisesti tehneet alkoholia villikäymisen avulla. Hiivan tilalla käytetään jäätyneitä marjoja. Sulamisprosessin yhteydessä villihiiva alkaa käyttämään marjojen sokeria alkoholiksi.

Kaupallisesti valmistettu kilju 

Ensimmäiset kaupalliseti valmistetut kiljut tulivat markkinoille 2022.

Kilju kulttuurissa

 Suomalaisen kirjallisuuden varhaisiin kiljukuvauksiin kuuluu Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas konekiväärikomppanian miesten Mannerheimin syntymäpäiväksi salaa tekemä kilju. Tämä tunnettu kohtaus on mukana myös kirjasta tehdyissä elokuvissa.
 Antti Tuurin kirjassa Pohjanmaa sekä samannimisessä Pekka Parikan elokuvassa veljekset juovat kiljua, jonka valmistuksessa on perheellä ja kylällä pitkät perinteet.
 Sleepy Sleepers-yhtye lauloi 1981 kiljun teko-ohjeet kappaleessa Rai rai rai
 Rap-artisti Raimo esiintyy yhdessä muiden olarilaisten räppäreiden kanssa kappaleessa "Passaa Kilju", joka on ilmestynyt vuonna 1995.
 Juha Vuorisen Juoppohullu-sarjassa kiljua valmistavat ainakin tarinoiden sankari Juha Berg ja hänen ystävänsä Kristian. Lisäksi kirjoissa on useita erilaisia reseptejä kiljun valmistamiseen.
 Punk-yhtye Kiljuvelka-70 laulaa joissain kappaleissaan kiljusta, etenkin kaurakiljusta, josta käytetään nimeä kauris. Sana kilju löytyy myös yhtyeen nimestä.
 Boogierock-bändi Talmud Beachilla on samannimisellä levyllään vuodelta 2012–13 melkein puolitoistaminuuttinen kappale "Drinkin' Kilju" (Soundcloudissa saman biisin nimi on muodossa "Drinkin' kill you").
 Rockyhtye Radiopuhelimet laulaa kiljun valmistuksesta ja juomisesta kappaleessaan "Kilju".
 Teekkareiden elokuvakerho Montaasin opetuselokuva Kiljun valmistus ja käyttö (1982).
 Suomalaisessa My Summer Car -tietokonepelissä voi valmistaa kiljua ja myydä sitä naapurille.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomi valmistautuu luvalliseen kiljun tekoon - pontikan poltto pysyy laittomana Kaleva 4.8.2017.
 Ohjeet appelsiinikiljun valmistamiseen
 Asetus alkoholijuomista ja väkiviinasta 22.12.1994/1344

Alkoholijuomat
Jämsänkoski

Jämsänkoski on entinen Suomen kaupunki, joka nykyään on osa Jämsän kaupunkia. Se sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä, Jämsänjoen varrella. 

Jämsänkoskella asui ennen sen liittämistä Jämsään  ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km2, josta  km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli  asukasta/km2.

Jämsänkoskella on paperi- ja paperinjalostusteollisuutta, ja alueen suurin työnantaja onkin UPM-Kymmene Oyj:n Jämsänkosken paperitehdas. Rautatieyhteys on Orivedelle ja Jyväskylään. Jämsänkoskella on vuonna 1937 rakennettu tiilikirkko sekä vuonna 1901 rakennettu Koskenpään kirkko.

Jämsänkoski ja Jämsä yhdistyivät jälleen 2009. Uuden kaupungin nimeksi tuli Jämsä, mutta vaakunaksi Jämsänkosken vaakuna. Jämsänkosken viimeinen kaupunginjohtaja oli Jorma Kilpeläinen.

Historia

Jämsänkosken historia juontaa juurensa rautakaudelle. Linnasenvuoren rinteiltä on kaivauksissa löydetty merkkejä puolustusvarustelusta ja asutuksesta.

Jämsänkoski erosi Jämsästä vuonna 1926, ja siihen liitettiin vuonna 1969 Koskenpään kunta. Jämsänkoskesta tuli kaupunki vuonna 1986.

Nähtävyyksiä
Jämsänkosken teollisuusympäristö kuuluu Museoviraston luetteloon valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Alueella on merkittävän teollisuusarkkitehdin W. G. Palmqvistin suunnittelemia rakennuksia.

Politiikka 
Jämsänkosken kaupunginvaltuustossa oli kunnan lakkautuksen aikoihin oli 27 jäsentä ja suurin valtuustoryhmä sosialidemokraateilla.

Jämsänkoski on teollisuuspaikkakuntana ollut perinteisesti vasemmistoenemmistöinen. Vuoden 1945 eduskuntavaaleissa SKDL sai Jämsänkoskella enemmistön äänistä.

Etäisyydet suuriin kaupunkeihin 
 Helsinki 233 km
 Tampere 100 km
 Oulu 394 km
 Jyväskylä 55 km

Ruokakulttuuri
Jämsänkosken pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla verimakkara, talkkunavelli ja mustikka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jämsän seutu
 Museo24 virtuaalimuseo

Seulonnan keskeiset artikkelit
Paradoksi


Paradoksi (kreikan sanoista παρά 'vastaan' ja δοξα 'oppi' tai 'näkemys') on näennäisesti loogiselta tuntuva ajatus tai väite, joka kuitenkin johtaa epäloogiseen tai mahdottomaan lopputulokseen.

Paradoksi lähtee premisseistä, jotka vaikuttavat kiistattomasti tosilta, ja jatkuu päättelyllä, joka vaikuttaa kiistattomasti paikkaansapitävältä. Näiden tuottama johtopäätös on kuitenkin joko ristiriitainen, epätosi, tai muuten järjenvastainen, sopimaton tai mahdoton hyväksyä.

Kuuluisia antiikin filosofian paradokseja ovat Zenonin paradoksit, jotka koskevat liikettä. Yksinkertaisimpia paradokseja ovat valehtelijan paradoksit eli väitteet kuten ”Tämä väite on epätosi” ja ”Kaikki mitä sanon on valhetta”. Sorites-paradoksissa voidaan väittää esimerkiksi että yksikään hyvin pieni, kuten yhden gramman, painonpudotus ei muuta lihavaa miestä ei-lihavaksi, vaan hän on senkin jälkeen edelleen lihava. Tarpeeksi monen tällaisen muutoksen jälkeen väite on kuitenkin muuttunut järjenvastaiseksi, sillä mies on jo muuttunut laihaksi.

Paradoksia voi yrittää ratkaista erilaisilla tavoilla. Ensinnäkin voidaan kyseenalaistaa jokin premisseistä. Toisekseen voidaan esittää, että johtopäätöstä ei voi johtaa premisseistä. Kolmanneksi voidaan väittää, että johtopäätös ei olekaan ristiriitainen, epätosi, järjenvastainen tai sopimaton. Neljänneksi voidaan torjua yksi tai useampi väitteessä käytetyistä käsitteistä epäjohdonmukaisena tai viallisena jossain muussa suhteessa.

Paradokseja on käytetty filosofiassa antiikista lähtien paljastamaan käsitejärjestelmien aukkoja ja ristiriitaisuuksia. Paradoksien avulla on voitu osoittaa, miten monimutkaisia ovat näennäisesti yksinkertaiset käsitteet kuten totuus tai muutos.

Katso myös 
 Antinomia
 Luettelo paradokseista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ryssä

Ryssä on venäläistä ihmistä tarkoittava sana, jota nykyisin pidetään halventavana. Sanaa käytetään myös Venäjästä maana tai valtiona sekä venäjän kielestä. Alun perin sanaa on käytetty yleensä ortodokseista sekä varsinkin yhdyssanoissa erityisesti itä­karjalaisista kulku­kauppiaista, joista on käytetty nimityksiä ”reppu-” tai ”laukkuryssä”. ”Pikkuryssä” (pljasat prisjatku) on tarkoittanut ripaska-tanssia.

Sanan alkuperä

Suomen kielen ryssä-sana on peräisin ruotsin kielen sanasta ryss, tarkoittaen venäläistä henkilöä. Sama nimi esiintyy monessa muussakin kielessä hieman eri muodossa: englannissa Russian, venäjässä русский (russkij), ranskassa russe jne. Samaa alkuperää ovat myös Venäjän nimet useimmissa kielissä, esimerkiksi venäjän Россия (Rossija), ruotsin Ryssland ja englannin Russia. Muissa kielissä kuin suomessa sanalla ei ole samanlaista halventavaa merkitystä.

Nämä nimet palautuvat viikinkiaikaiseen rus-kansaan, jonka nimi on ilmeisesti tullut itämerensuomalaisten kielten välityksellä muinaisruotsin rodhmenn-sanasta (”soutumiehet”, ”idäntiellä liikkuvat viikingit”). Itämerensuomalaisten kielten väännös ”soutumiesten” nimestä elää muun muassa suomen sanassa ”Ruotsi” ja viron samaa tarkoittavassa sanassa ”Rootsi”.

Sanan käyttö
Ryssäviha synnytettiin nykykäsityksen mukaan lähinnä Suomen itsenäistymisen alkuaikoina. Aiemmin sanaa on pidetty neutraalina etnonyyminä. Esimerkiksi Suomen autonomian aikana sana oli yleisessä käytössä. Keisari Aleksanteri I Porvoon valtiopäivillä 1809 ranskaksi pitämän puheen tuonaikainen käännös alkaa näin:
”ME ALEXANDER I. Jumalan Armosta, Kejsari ja Itzewaldias yli koko Ryssänmaan”

Sana esiintyy muun muassa tunnetuissa venäläisiä vähättelevissä suomalaisissa sanonnoissa ”Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää” ja ”Ryssä on ryssä vaikka voissa paistais[i]”.

Ryssäksi nimittelyä pidetään Suomessa nykyään venäläisiin kohdistuvana syrjintänä. Satu Tervosen vuonna 2000 julkaisemassa tutkimuksessa tutkittiin kansallisuutta tai muuta ihmisen taustaa ilmaisevien nimitysten sävyjä ja sivumerkityksiä. Kyselytutkimukseen osallistui 199 pääkaupunkiseudulla asuvaa iältään 15–80-vuotiasta vastaajaa. Vastaajia pyydettiin muun muassa arvioimaan kauppajonossa tapahtuneen kiistelyn aikana esitetyn ”senkin ryssä” -tyylisen nimittelyn loukkaavuutta asteikolla ”hyvin loukkaava”, ”loukkaava”, ”melko harmiton”, ”neutraali” vai ”omituinen”. Vähintään ”loukkaavana” ryssää piti 92 %, neekeriä 90 % ja mannea 88 % vastaajista. Yleisesti naispuoliset vastaajat pitävän tutkittuja sanoja hiukan loukkaavampina kuin miespuoliset.

Sanaa ryssä käytetään toisinaan myös muista kansallisuuksista, joilla on historiallinen yhteys Venäjään tai Neuvostoliittoon. Tällaisia voivat olla esimerkiksi ukrainalaiset, valkovenäläiset, virolaiset, inkerinsuomalaiset tai karjalaiset. Ryssä-sanaa on käytetty Suomessa halventavassa merkityksessä myös Karjalan evakoista.

Katso myös 
 Ryssäviha
 Tšuhna

Lähteet

Suomenkieliset sanat ja sanonnat
Etniset ja uskonnolliset haukkumasanat
Vittu

Vittu on vanha suomen kielen sana, joka tarkoittaa naisen ulkoisia sukupuolielimiä. Alun perin nimitystä käytettiin synnyttäneen tai vaihdevuosiin ehtineen emännän sukuelimestä. Nykyisin sana kuuluu alatyyliin, ja sitä käytetään myös karkeana kirosanana.

Vittu on ilmeisesti lähes tuhat vuotta vanha lainasana ruotsin kielestä. Sanan vanhaa skandinaavista alkuperää tukee se, että muinaisnorjassa on sana fytta ja nykyruotsissa fitta. Sanan vastine esiintyy kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä. Suomen kirjakielessä sana esiintyi ensimmäisen kerran Kristfrid Gananderin sanakirjassa vuodelta 1787.

Käyttö nykyisin 
Nykyään vittu on tutkimusten mukaan yleisin koululaisten käyttämä kirosana. 

Kirjailija Jari Tammi nimesi vitun vuonna 1993 ilmestyneessä Suuressa kirosanakirjassaan yhdeksi ”selkäydinkirosanoista”.

Kari Nahkolan mukaan vittu on oikeastaan suomen kielen ainoa varsinainen kirosanaksi syntynyt sana, mutta sen vaikutus kieleen on ollut sitäkin suurempi ja se on jopa ollut edistämässä uuden lausetyypin, aggressiivin syntyä.

Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksessa työskentelevä suomen kielen tutkija Riitta Eronen pitää vittu-sanaa halventavana voimasanana. Hänen mukaansa sitä käytetään nuorten kielessä ikään kuin pilkkuna ja sana on menettänyt voimansa, mutta siitä huolimatta sitä käytetään edelleen. Eronen arvelee, etteivät nuoret tiedä mitä sanaa hokiessaan tekevät.

Vaikka vittu-sanaa viljelläänkin Tammen mukaan paljon, suomalaisessa kiroilussa on hänen mukaansa tyypillistä erilaisten sukupuolisanojen vähäisyys. Tammen mukaan vittu on nuorten puheessa muodostunut partikkeliksi ja korvaa nykyään niinku-sanan. Seksuaalisesti offensiivista merkitystä hän ei sanassa enää näe. Tammi on todennut vittu-sanan ylivertaisuudesta kirosanana:

Ulla-Maija Kulosen mukaan vittu ja kyrpä ovat nuoremman polven käyttämiä sanoja ja vanhempi polvi käyttää perkelettä. Kulosen mukaan suomen kielen taivutusmuodot mahdollistavat sen, että kirosanoja voi käyttää monipuolisesti ja ”Vitut mä sulle mitään kerro” on hyvä esimerkki tästä. Myös Kulonen on kiinnittänyt huomiota siihen, että vittu toimii välimerkkinä, kuten isot alkukirjaimet, pilkut ja pisteet rytmittäen puhetta. Kulonen pitää vittu-sanaa loppuun kulutettuna, mutta kuitenkin alentavana, rumana ja inhottavana. Kulosen mukaan sana sisältää hurjasti teiniangstia, jolle voi jopa nauraa, mutta hän ei silti haluaisi alapäätään kutsuttavan sillä nimellä.

Nahkola arvaili vittu-sanan mahdollista tulevaa seuraajaa Turun ylioppilaslehdessä vuonna 2008:

Katso myös 
 Suomen kielen kirosanat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tiedätkö vittu-sanan juuret? Rakkaudeksi.fi.

Kirosanat
87 Kielitiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kranaatti

Kranaatti on yli 20 millimetrin kaliiperisella ammusaseella ammuttava tai käsin heitettävä räjähtävä ampumatarvike. Sana kranaatti tulee granaattiomenaa tarkoittavasta espanjan sanasta granada. Alun perin krenatöörit (grenadier) olivat sotilaita, jotka käyttivät aseistuksenaan heitettäviä käsipommeja.

Nykyisin käsin heitettäviä kranaatteja kutsutaan käsikranaateiksi. Useat aseet ampuvat räjähtäviä ammuksia, kranaatteja. Arkikielessä sana ”kranaatti” viittaa useimmiten käsikranaattiin, ellei asiayhteydestä ilmene muuta merkitystä. Kuitenkin vain räjähtävä ja sirpaloituva ammus on varsinainen kranaatti.  

Kenttätykistö ja kranaatinheittimistö ampuvat pääasiassa kranaatteja sekä joitakin erikoisammuksia. Nykyään yleisin panssarinläpäisevä ammustyyppi on ontelokranaatti, jonka teho perustuu suunnattuun räjähdysvaikutukseen.

Toisen maailmansodan aikana yleistyivät valokranaatit, joilla saatiin tarvittaessa valoa kohteeseen; valokranaatissa on aikasytytin ja pienehkö laskuvarjo joka hidastaa sen putoamista ja esimerkiksi tykistöllä on täten kiintopiste ammuntaa varten. Valokranaattien paloaika vaihteli tarpeen mukaan noin puolesta minuutista kahteen.

Katso myös 
 Miinakranaatti
 Panssarikranaatti

Kranaatit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mörssäri

Mörssäri on käytöstä pois jäänyt tykkityyppi, jota käytettiin pääasiassa kenttätykistössä. Mörssäriksi luokitellaan tykki, joka ampuu korkeilla, yli 45 asteen kulmilla. Toisen määritelmän mukaan mörssäri on tykki, jonka putken pituus on alle 15-kertainen kaliiperiin verrattuna. Myös vanhanaikaisia haulikoita kutsutaan joskus puhekielessä mörssäreiksi. Nimensä mörssäri on saanut saksan kielen sanasta Mörser, joka tarkoittaa morttelia. Useilla kielillä vanha mörssäriin viittava sana (esim. englannin "Mortar") tarkoittaa nykyään kranaatinheitintä. 

Mörssäreitä on käytetty satoja vuosia. Ne olivat erityisen sopivia piirityksissä. Jo varsin pian asetyypin keksimisen jälkeen siihen kehitettiin räjähtävät ammukset: ontto ammus täytettiin tarvittavalla määrällä ruutia; ammuksen kyljessä oli reikä sytyttimelle. Koska putki oli kaltevassa asennossa, sen sisälle asennettiin tätä varten suunniteltu kavennus ja ammuksessa oli kaulus, joka sopi sen kanssa yhteen. Näin ammuksen paino ei päässyt räjäyttämään ajopanosta ennen aikojaan.

Tykkimies leikkasi sytyttimen oikean pituiseksi ennen ammuntaa taulukoiden ja kokemuksensa avulla; sytyttimeen vietiin tuli viitisen sekuntia ennen itse tykin laukaisua. Näin tehtiin, jotta saatiin varmuus siitä, että sytytin palaa kunnolla eikä sammu ilmalennon johdosta.

Sytyttimen pituutta ja ajopanoksen kokoa vaihdeltiin tulenjohdon ilmoitusten mukaan, ja vaikutus olikin yleensä varsin tehokas. Myöhemmin kehitettiin sytytin, jossa oli valmiina etukäteen kokeilujen perusteella kehitetty aika-asteikko. Tätä sytytintä ei ollut tarve leikata, vaan se voitiin sytyttää keskeltäkin.

Nykyisissä armeijoissa ei mörssäreitä enää käytetä; ne jäivät käytöstä, kun kranaatteihin kehitettiin luotettava iskusytytin; myöhemmin kehitetty aikasytytin vielä vahvisti muutosta. Viimeinen jäänne vanhasta sytytintyypistä oli Suomessakin vielä jatkosodan aikana käytetyissä Canet- ja Škoda-ilmatorjuntatykeissä: niiden ammuksissa oli niin sanotut ruutikanavasytyttimet, jotka vastasivat hyvin läheisesti entisiä lunttusytyttimiä, joskin ne syttyivät tykin laukauksesta. Mörssäreitä käytettiin jonkin verran vielä toisessa maailmansodassa. Esimerkiksi saksalainen Sturmtiger oli eräänlainen mörssärillä varustettu rynnäkkötykki.

Katso myös
Tykistö

Tykit
Piiritysaseet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Haupitsi

Haupitsi on kenttätykki, jonka putken pituus on 15–25 kaliiperinmittaa. Putkipituuden suhteen haupitsi sijoittuu mörssärin ja kanuunan väliin. 

Haupitsin putki on yleensä lyhempi kuin kanuunan, mutta haupitsin voi suunnata suuremmalla maksimikorolla. Kaikilla haupitseilla ei kuitenkaan välttämättä voi ampua yläkulmilla (yli 45 astetta). Historiallisesti haupitsin perusajatuksena oli toimia aseena, jolla voitiin ampua tykin painoon nähden raskaita kranaatteja suhteellisen lähellä sijaitsevaan maaliin. Kanuunoilla oli pidempi kantama, mutta ne olivat saman kaliiperisiin haupitseihin verrattuna huomattavan painavia. Ensimmäisessä maailmansodassa 149–155 mm haupitsit olivat tuliasemapainoltaan noin 3 000 – 4 000 kg ja kantamaltaan 8–10 kilometriä. Saman aikakauden 149–155 mm kanuunat painoivat 10 000 – 12 000 kg ja kantoivat 17–22 kilometriä.

Haupitsit oli mahdollista rakentaa suhteellisen kevyiksi, sillä putken lyhyyden takia niissä ei ollut mielekästä käyttää suuria ruutipanoksia. Pieni ruutipanos johti maltilliseen rekyyliin, joka ei asettanut erityisen suuria lujuusvaatimuksia aseen lavetille. Kanuunoissa, joilla tavoiteltiin suurta kantamaa, oli oltava suuret ruutipanokset ja pitkä putki, jotta suuren ruutimäärän palamisen tuottama energia voitiin tehokkaasti hyödyntää. Pitkä putki oli huomattavan painava, ja sen peräytyminen suuren ruutipanoksen työntämänä asetti lavetille ja joustolaitteelle erittäin suuret vaatimukset. Tästä syystä myös kanuunoiden lavetit olivat huomattavan raskastekoisia. Pelkkä kanuunan lavetti saattoi painaa yli kaksi kertaa sen verran kuin kokonainen samankaliiperinen haupitsi.

Suhteellisen keveyden lisäksi haupitsi oli kanuunaa halvempi ja maastokelpoisempi. Haupitsi asetti myös huomattavasti pienemmät vaatimukset vetokalustolle, ja ne olivat usein hevosvetoisia. Kanuunalla puolestaan oli huomattavasti pidempi kantama.

Nykyisin varsinaiset haupitsit ovat verrattain harvinaisia, sillä useimmat kenttätykit ovat yleensä kanuunahaupitseja, joissa yhdistyy kanuunan pitkä putki ja haupitsin suuri koro. Toisaalta nykyiset kanuunahaupitsit ovat myös painoltaan yhteneviä 1. maailmansodan aikaisten kanuunoiden kanssa. 

Toisen maailmansodan aikana yleisimpiä olivat saksalainen 10,5 cm le. FH 18 (Leichtes Feldhaubitze 18) ja neuvostoliittolainen 122 mm haupitsi M1938.

Nykyään pienemmistä kaliipereista on luovuttu raskaan 120 mm:n kranaatinheittimistön kehittyessä, ja yleisimmät kenttätykit ovat 155 mm länsimaissa ja 152 mm (6 tuumaa) Venäjällä.

Suomen puolustusvoimien haupitseja

Raskaat haupitsit
 122 H 63 eli neuvostoliittolainen D-30, maailman yleisin tykki.
 152 H 88 
 152 H 55
 122 Psh 74
 K9 Thunder

Järeät haupitsit
 203 H/15
 203 H/17

Lähteet

Aiheesta muualla 

Haupitsi puolustusvoimien kalustoesittelyssä 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Pallo (geometria)

Pallo on täysin symmetrinen geometrinen muoto. Geometrisesti se on niiden pisteiden joukko, joiden etäisyys kolmiulotteisen avaruuden pisteestä on vakio. Siten pallo on ympyrän kolmiulotteinen yleistys.

Geometria 
Pallo on geometriassa kaikkien niiden 3-ulotteisen avaruuden pisteiden joukko, joiden etäisyys annetusta pisteestä on tietty vakio. Tätä vakiota kutsutaan pallon säteeksi.

Origokeskisen pallon, jonka säde on , yhtälö suorakulmaisessa eli karteesisessa koordinaatistossa on
.

Pallo voi tarkoittaa myös pallopinnan rajoittamaa kappaletta, josta nykyään käytetään myös nimitystä kuula.

Tason ja pallon leikkauskuvio on ympyrä. Tason kulkiessa pallon keskipisteen kautta muodostuu isoympyrä. Muita leikkausympyröitä, joiden säde on pallon sädettä lyhyempi, nimitetään pikkuympyröiksi. Lyhin reitti kahden pallon pinnalla olevan pisteen kautta kulkee pitkin ko. pisteiden kautta kulkevaa isoympyrää.

Pallon pinta-ala  saadaan kaavasta 
, missä  on pallon säde.

Pallon tilavuus  saadaan kaavasta 
.

Jos pallon tilavuus tunnetaan, pallon säde  saadaan kaavasta
.

Jos pallon halkaisija  ja ympärysmitta  tunnetaan, saadaan
sen pinta-ala (ilman lukua ) kaavasta:

ja tilavuus kaavasta

.

Pallo on kaikista suljetuista pinnoista se, joka tiettyyn pinta-alaan nähden sulkee sisäänsä suurimman mahdollisen tilavuuden.

Jos  on suljetun pinnan pinta-ala ja  sen sisäänsä sulkema tilavuus, niin:
.
Yhtäsuuruus pätee silloin ja vain silloin, kun em. suljettu pinta on pallon muotoinen. Pallolle:
 ja
, joten
.

Vertailun vuoksi esimerkiksi kuutio, jonka särmän pituus on :
 ja
, joten
.

Topologia 
Suljettu pallo (x-keskinen ja r-säteinen) on joukko
, 
 ja .

Avoin pallo (x-keskinen ja r-säteinen) on joukko
, 
 ja .

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Opetus TV: Pallo
Pallon tilavuuslaskuri

Kappaleet (geometria)
Seulonnan keskeiset artikkelit
Äetsä

Äetsä on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pirkanmaalla. Vuoteen 1993 asti Äetsä kuului Satakunnan maakuntaan.
Äetsä oli Suomen teollistuneimpia kuntia. Kunta perustettiin vuonna 1981 yhdistämällä Keikyän ja Kiikan kunnat. Äetsän eteläosassa sijainnut Kiikan–Illon alue liitettiin Vammalaan vuonna 1985. Äetsä liittyi 1.1.2009 osaksi Sastamalan kaupunkia yhdessä Vammalan ja Mouhijärven kanssa.

Äetsän naapurikunnat olivat Huittinen, Kiikoinen, Kokemäki, Punkalaidun ja Vammala.

Päätaajamat, Kiikka ja Pehula, ovat Kokemäenjoen varrella noin kuuden kilometrin etäisyydellä toisistaan. Molemmissa taajamissa oli mm. useita päivittäistavarakauppoja ja pankkeja. Pehulan taajamaa kutsuttiin yleisesti Äetsäksi. Sen lähellä sijaitseva pienempi Keikyän taajama kuihtui palveluiltaan kunnan itsenäisyyden aikana. Äetsän kunnan hallinnollinen keskus sijaitsi Pehulassa, jonne oli vuonna 1977, vielä silloisen Keikyän kunnan aikakaudella valmistunut edustava virastotalo.

Äetsän suurin teollinen työantaja oli Finnish Chemicals Oy:n Äetsän tehdas, joka valmisti mm. sellu- ja paperiteollisuuden käyttämiä valkaisukemikaaleja. Nykyisin yhtiö kuuluu Kemira-konserniin. Kunnassa toimi myös useita pienehköjä nahka-alan yrityksiä, jotka valmistivat laukkuja ja lompakoita tällä Laukkulaaksoksikin kutsutulla seudulla.

Vapaa-ajan asuntoja Äetsässä oli yli 350. Suurimmat vesistöt ovat Aurajärvi, Kiimajärvi, Syväjärvi ja Tyrisevä.

Äetsän kunta sai kyseenalaista mainetta, kun sitä käytettiin esimerkkinä epäonnistuneesta kuntaliitoksesta. Liitoskunnat olivat väestöltään melko tasavahvat, jolloin päätöksenteko päällekkäisten toimintojen vähentämisestä tai investointien kohdentamisesta oli usein vaikeaa.  Kunnan sijainti maakuntien rajamailla ja kahden kaupungin välissä aiheutti myös laajempia suuntautumiskiistoja. Näihin vaikutti myös historiallinen tausta, sillä Keikyä oli aikoinaan irtautunut Huittisista ja Kiikka Tyrväästä (myöhemmin Vammalaa).

Ruokakulttuuri
Äetsän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja keitetty sianliha.

Äetsä nimenä 

Äetsää nimenä pidetään varsin osuvana valintana. Nimi on laajalti tunnettu, sillä postiosoitteeksi Äetsä tuli rautatieaseman rakentamisen yhteydessä vuonna 1902. Läheistä tehdasyhdyskuntaa alettiin rakentaa uudella nimellä, joka johdettiin Kokemäenjoen Äetsänkoskesta. Molempien Kiikan ja Keikyän puolille ulottuneella, 1980-luvulla taajaan asutulla alueella oli klooritehdas ja vetoketjutehdas. 1980-luvun jälkeen nimen käyttöalue laajeni käsittämään koko kuntaa, mutta lähiseudun asukkaat tarkoittivat Äetsällä yleensä vain Pehulaa ja aseman ympäristöä. Sastamalan kaupungin perustamisen myötä toteutettiin vuoden 2009 alussa postiosoitteiden yhtenäistäminen, jossa Äetsä korvattiin Sastamalalla. Äetsä-nimen käyttö on vähentynyt ja se on vaarassa kadota. Äetsä elää edelleen yritysten, yhdistysten ja rakennusten nimissä. Nimen vanhempaa historiaa edustaa Äetsänmäen kylä Kokemäenjoen eteläpuolella.

Lähteet 
 Viikki Raimo, Suur-Huittisten historia III, Huittinen 1988
 Viikki Raimo, Suur-Huittisten historia V, Huittinen 2001

Viitteet

Aiheesta muualla
Mao (täsmennyssivu)

Mao tarkoittaa seuraavia asioita:

henkilöitä
 Mao Zedong, Kiinan kansantasavallan puhemies
 Mao Asada, japanilainen taitoluistelija

muita merkityksiä
 Mao, kiinalainen tähtikuvio
 Maó, Menorcan saaren pääkaupunki Espanjassa
 Mao, kaupunki Tšadissa
 MAO-estäjä, MAO-inhibiittori, masennuksen hoidossa käytettävä lääke
 markkinaoikeus, lyhenne MAO
 MaO ry, Helsingin yliopiston maantieteen opiskelijoiden ainejärjestö.
Säde (geometria)

Säde tarkoittaa tasogeometriassa ympyrän, sektorin tai kaaren kehän pisteen ja keskipisteen välistä janaa. Avaruusgeometriassa säde tarkoittaa pallon pinnan pisteen ja pallon keskipisteen välistä janaa, ja myös lieriön symmetria-akselia kohtisuoran poikkileikkauksen ympyrän sädettä. Säteellä tarkoitetaan myös tämän janan pituutta. Sädettä merkitään usein kirjaimella R tai r ().

Ympyrä 
Ympyrän säde voidaan laskea sen muista ominaisuuksista. Kun tunnetaan ympyrän
 halkaisija:  
 kehä : 
 ala :

Kun ympyrän kehältä tunnetaan kolme pistettä järjestyksessä , voidaan säde määrittää sinilauseen avulla

Kun tunnetaan kolmen pisteen koordinaatit , 
 ja , voidaan säteen lauseke kirjoittaa

Pallo 
Pallon säde voidaan laske myös sen muista ominaisuuksista. Kun tunnetaan pallon
 halkaisija , saadaan säteeksi  
 Pinta-ala :
 tilavuus , saadaan :

Katso myös 
 Napakoordinaatisto
 Radiaani
 Sektori
Fysiikassa
 Schwarzschildin säde
 Bohrin säde

Lähteet

Aiheesta muualla 
 PlanetMath.org: Radius

Geometria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tiesuola

Tiesuola on teiden ylläpidossa käytettävää suolaa. Talvella tiesuolaa käytetään tien pinnan jääkerroksen ja lumen sulattamiseen ja kesällä vähentämään hiekkateiden pölyämistä. Haittapuolena suolauksesta on autojen korroosio eli ruostuminen, ympäristöhaitat (mm. pohjavesien pilaantuminen) ja huono näkyvyys suolasohjon roiskuessa tuulilasiin. Suolausta on pyritty joillain alueilla vähentämään etenkin pohjavesien vuoksi, mutta varsinkin Etelä-Suomessa suolaa käytetään edelleen erittäin runsaasti jopa yli 15 asteen pakkasilla.

Suolauksen osuutta liikenneonnettomuuksiin ei ole kiistetty. Suolan ja pien irtisaaminen auton maalipinnasta ei käytännössä ole mahdollista peruslaatuisessa autonpesussa, joten suolan käyttö teiden sulattamiseen lisää liuotinkemikaalien myyntiä talvella.

Talvella teiden suolaamiseen käytetään natriumkloridia. Olosuhteista riippuen suola levitetään tielle joko rakeisena tai valmiina veden ja suolan liuoksena. Suolan ja veden muodostaman liuoksen jäätymispiste on alimmillaan noin 10 astetta puhdasta vettä alempana.

Natriumkloridin pohjavesiä pilaavan vaikutuksen vuoksi sen käyttöä on pyritty vähentämään muun muassa levittämällä natriumkloridia liuoksena jolloin sitä tarvitaan vähemmän. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet kaliumformiaatin huomattavasti ympäristöystävällisemmäksi teiden suolauksessa, mutta sen laajempaa käyttöä hidastaa moninkertainen hinta natriumkloridiin verrattuna.

Kesällä hiekkateille levitetään pölyämisen estämiseksi kalsiumkloridia, joka sitoo ilmasta kosteutta.

Katso myös
 Hiekoitus

Lähteet

Aiheesta muualla

Tiehallinto – Talvi ja tieliikenne -tutkimus 

Suolat
Teiden kunnossapito
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kristitty

Kristitty on kristinuskoa kannattava henkilö, joka on kastettu oppiin. Kristinusko on maailman suurin uskonnollinen ryhmä 2,2 miljardilla kannattajallaan eli 33,3 prosentin osuudella maailman väestöstä. Tilastollisesti voidaan pintapuolisesti laskea eri kirkkokuntiin ja seurakuntiin kuuluvien kristittyjen määrä, mutta tämä ei kerro kunkin henkilön vakaumuksen syvyyttä.

Historia 
Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen opetuslapsia ryhdyttiin kutsumaan kristiaaneiksi eli kristityiksi. Nimitys esiintyy Uudessa testamentissa vain kaksi kertaa. Kristityt käyttivät itsestään nimityksiä opetuslapset, veljet, uskovat, pyhät; sen perusteella on päätelty nimityksen olevan ulkopuolisten pakanoiden antama ja  sillä on ollut alun perin kansanomainen halventava merkitys. Myöhemmin sen ottivat käyttöön roomalaiset kirjailija Plinius, Svetonius ja Tacitus. Ensimmäinen kristitty kirjailija joka käytti omasta ryhmästään nimitystä kristitty oli antiokolainen Ignatius.

Kristittyjen määrä maanosittain 

 Aasia 335 milj.
 Afrikka 423,6 milj.
 Eurooppa 556,3 milj.
 Etelä-Amerikka 530,1 milj.
 Pohjois-Amerikka 220,3 milj.
 Oseania 22,7 milj.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristinusko
Karttula

Karttula on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan lounaisosassa. Kunnassa asui  ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km2, josta  km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli  asukasta/km2. Karttulan naapurikunnat olivat Kuopio, Maaninka, Suonenjoki ja Tervo. 

Karttulan taajama-asutus on osin nauhamainen, sillä Kuopioon johtavan seututien 551 varrella on kolme taajamaa: Pihkainmäki, Syvänniemi ja kirkonkylä. Matkaa Kuopion keskustasta Pihkainmäkeen on 22, Syvänniemelle 32 ja kirkonkylään 45 kilometriä. Viime vuosina Karttulaan on muuttanut paljon lapsiperheitä varsinkin Kuopiosta, ja siksi väestön ikärakenne on suhteellisen nuori. 

Karttulassa järjestettiin Herättäjäjuhlat vuonna 1902.

Ensimmäinen suomalainen jalkapalloammattilainen ja yksi suurimmista suomalaisista jalkapalloilijoista Aulis Rytkönen syntyi Karttulassa.

1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Karttulan perinneruoaksi valittiin mykysoppa, muunnelma yläsavolaisesta mykyrokasta Muita pitäjäruokia ovat mustikkahuttu ja mahla.

Kuntaliitos
Karttula liittyi Kuopioon vuoden 2011 alussa. Kuntaliitoksen jälkeen laajentuneen kaupungin nimi on Kuopion kaupunki ja vaakunana toimii Kuopion kaupungin vaakuna. Karttulan kirkonkylän taajamasta muodostettiin Kuopion 43. kaupunginosa (Karttula) muun Karttulan jäädessä kaupunginosajaottelun ulkopuolelle.

Kylät 

Airaksela, Haapamäki, Hakulila, Hautolahti, Humalaniemi, Joutsensalmi, Juurikkaniemi, Karttula (kirkonkylä), Keihästaival, Kemppaanmäki, Koivujärvi, Koivulahti, Koskenkylä, Kuivaniemi, Kuttaniemi, Käpysalo, Lietemäki, Lyytikkälä, Nuutila, Pihkainmäki, Punnonmäki, Riitlampi, Riuttala, Salinmaa, Sammankontaus, Soinlahti, Syvänniemi, Vaarunjärvi, Valkeistaival, Viitataival, Virmaanpää ja Kuttakoski. Toisen lähteen mukaan Karttulan kyliä ovat kirkonkylän ohella Airaksela, Etelä-Karttula, Itä-Karttula, Luvemäki, Pihkainmäki, Riuttala ja Syvänniemi.

Palo- ja pelastuspalvelut 

Karttulan paloasemalla Kissakuusentiellä sijaitsevat yksiköt RPS131 sammutusauto, RPS133 säiliöauto, RPS137 miehistö- ja kalustoauto, RPS1372 ensivasteauto. Karttulan Airakselassa oli Karttulan toinen paloasema, jossa sijaitsi RPS211 sammutusauto. 5. toukokuuta 2013 Airakselan VPK ry päätti kokouksessa lopettaa toimintansa.

Karttulan ensihoitopalvelun tuottaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri. Karttulassa oli yksi ambulanssi EPS238, jonka toiminnan PSSHP on ajanut alas ilmeisesti 2015-2016 välisenä aikana. Aikaisemmin Karttulan ensihoitopalvelun tuotti Karttulan sairaankuljetus Ky.

Nähtävyydet ja virkistysalueet 
Riuttalan kylässä on Riuttalan talonpoikaismuseo, joka on entinen maatila. Paikalla asuttiin monta sataa vuotta viime vuosisadan lopulle asti.

Luontoretkeilijät voivat retkeillä Autuaankankaan ja Autuaanlammen suunnalla, missä on Lintuniemen polku.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  Savon Matkailu 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikronesia

Mikronesia on yksi Oseanian kolmesta osa-alueesta sitä kulttuurisesti lähellä olevien Melanesian ja Polynesian pohjoispuolella. Nimi Mikronesia tulee kreikan "pieniä saaria" tarkoittavista sanoista. Mikronesia koostuu sadoista pienistä saarista hyvin laajalla alueella läntistä Tyyntä valtamerta. Osa alueen saarista voidaan jakaa neljään saariryhmään, joiden ulkopuolelle loput saaret sijoittuvat. Alueen rajaus on eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden tekemä, eikä perustu asukkaiden omiin liittoutumiin. 

Mikronesiassa vallitsee trooppinen meri-ilmasto.

Alue on jakautunut poliittisesti viiden itsenäisen valtion ja kolmen Yhdysvalloille kuuluvan alueen kesken.

Mikronesian ensimmäisten asukkaiden alkuperästä on eri teorioita, mutta uskotaan, että he saapuivat alueelle tuhansia vuosia sitten. Alkuperäisasukkaat ja eurooppalaiset kohtasivat tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1521, kun portugalilainen löytöretkeilijä Fernão de Magalhães saapui Mariaaneille.

Aluejako 
Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Mikronesiaa:

Itsenäiset valtiot

Epäitsenäiset alueet

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mikronesia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kisko

Kisko  on Suomen entinen kunta ja nykyään osa Saloa. Kunta sijaitsi Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä ja sitä ennen Turun ja Porin läänissä. Se tunnettiin nyt jo hiipuneesta kaivosteollisuudestaan sekä kesämökkikuntana. Kiskon naapurikunnat olivat Karjalohja, Kiikala, Muurla, Perniö, Pertteli, Pohja, Suomusjärvi ja Tammisaari. Vuoteen 1993 saakka naapurikuntiin kuului Tammisaareen liitetty Tenhola.

Historia
Kisko on mainittu Pohjan kappeliseurakuntana vuonna 1347. Se itsenäistyi 1550-luvulla. Vuoteen 1876 asti Kisko kuului kahteen lääniin: itäosa oli Uudenmaan lääniä ja länsiosa Turun ja Porin lääniä. Suomusjärvi oli Kiskon kappelina vuodesta 1678, itsenäistyen 1898. Kappeliseurakunnan nimenä oli aluksi Laidike. Kiskon kunta perustettiin vuonna 1867.

Kiskon kunta lakkautettiin ja yhdistettiin yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.

Kaivokset
Kiskon alueella ovat sijainneet Orijärven kaivos (kupari), Aijalan kaivos (kupari) ja Metsämontun kaivos (sinkki, kupari). Kaivokset ovat lopettaneet toimintansa. Kaivostoimintaa harjoitettiin 1600-luvulta 1900-luvulle.

Kulttuuri
Kiskossa on viisi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemää valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Näitä ovat Haapaniemen linnanraunio, Kiskon kirkonkylä, Kärkelän ruukkiyhdyskunta, Mommolan kartano ja Orijärven kaivos.

Kisko on saanut mainetta italialaisen Felice Vincin teoriasta, jonka mukaan Homeroksen Troija olisi sijainnut Kiskon Toijassa. Kisko-Seura ry on järjestänyt Vincin teorian inspiroimia tapahtumia.

Kiskon pitäjäruoaksi valittiin 1980-luvulla halstratut suolasilakat ja perunamuusi.

Kylät

Aijala, Hongisto, Honkapyöli, Jyly, Kajala, Kaukuri, Kavasto, Kiskon kirkonkylä, Kurkela, Lappi, Leilä, Liuhto, Marttila, Metsola, Orijärvi, Sammalo, Sillanpää, Sorttila, Tieksmäki, Toija, Viiari, Vilikkala, Ylötkylä.

Järvet ja muut vesistöt
Ahdistonjärvi, Ahvenlammi, Aneriojoki, Hirsijärvi, Iso-Kisko, Iso-Tahko, Kavastonjärvi, Kirkkojärvi, Kurkelanjoki, Kurkelanjärvi, Määrjärvi, Nikuli, Orijärvi, Riitjärvi, Vähä-Tahko.

Tunnettuja kiskolaisia
 Rauno Saari (s. 1946), maaherra, syntyi Kiskossa
 Gabriel Wilhelm Sohlberg (1851–1913), suomalainen teollisuusyrittäjä, Oy G. W. Sohlberg Ab:n perustaja, syntyi Kiskossa

Ystävyyskunnat
  Kaarma, Viro
  Strängnäsin kunta, Ruotsi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aijalan-Kaukurin kyläyhdistys
 Kisko-Seura ry
 Kiskon vanhoja karttoja Kansallisarkiston palvelussa

Seulonnan keskeiset artikkelit