joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Histidiini

Histidiini (C6H9N3O2) on yksi elimistön solujen proteiinisynteesissä käytetyistä 20 perusaminohaposta. Se on lapsille ja myös aikuisille välttämätön aminohappo.

Histidiinin sivuketjun imidatsoli-renkaan happoparin happovakio on 6,04 ja histidiinin isoelektrinen piste on 7,64, minkä takia lieväkin happamuus muuttaa histidiinin varauksen neutraalista positiiviseksi. Tämän takia se on monien metalloproteiinien ligandi ja se sijaitsee useiden entsyymien katalyyttisessä keskuksessa. Histidiinilla on kaksi enantiomeeria eli peilikuvaisomeeria, jotka ovat L-histidiini ja D-histidiini. L-histidiinin CAS-numero on 71-00-1 ja D-histidiinin CAS-numero on 351-50-8.

Histidiini on histamiinin ja karnosiinin esiaste.

Aromaattisuus 
Jotta yhdiste olisi aromaattinen, on siinä oltava tasomainen rengas, jonka atomeilla on yhteensä p-orbitaaleillaan pariton määrä elektronipareja, jotta delokalisaatio tapahtuisi koko renkaan alueella. Jokaisen atomin on oltava sp2- tai sp-hybridisoitunut ainakin jossain resonanssikontribuuttorissa.

Histidiinin sivuketju on aromaattinen, vaikkei sisälläkään fenyyliryhmää, sillä sen sivuketjun heterosyklisen renkaan toisen typen vapaa elektronipari on p-orbitaalilla (toisen taas sp2-orbitaalilla) – täten p-orbitaaleilla sijaitsevia elektronipareja on renkaassa yhteensä kolme kappaletta eli pariton määrä, mikä on Hückelin säännön mukainen vaatimus aromaattisuudelle.

Kuva histidiinistä ja selitys sen aromaattisuudesta näkyy alhaalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Terveysportti: Histidiini
PubChem: Histidine 
PubChem: D-Histidine 
DrugBank: L-Histidine 
KEGG: L-Histidine 
KEGG: D-Histidine 
ChemBlink: L-Histidine 
ChemBlink: D-Histidine 
Liber Herbarum II: Histidiinia sisältäviä kasveja

Aminohapot
Vättämättömät aminohapot
Hollihaka

Hollihaka on kaupunginosa Oulun ruutukaavakeskustassa noin kilometrin ydinkeskustasta lounaaseen. Hollihaassa on asukkaita noin 2 500 ja työpaikkoja reilut 300, lähinnä alueen kouluissa. Hollihaka rajoittuu lännessä Oulujoen suistoalueeseen, etelässä Nuottasaaren kaupunginosaan, idässä kaupunginosan raja kulkee Kirkkokatua pitkin ja pohjoisessa Heinätorinkatu erottaa Hollihaan Vanhatullin kaupunginosasta.

Hollihaan läntisen osan muodostaa yksi kaupungin keskustan suurimpia puistoalueita, Hollihaan puisto, muu alue on pääasiassa asuinkerrostaloja. Aleksanterinkadun varteen on kaavoitettu noin 10 000 kerrosneliötä kerros- ja pienkerrostaloihin (kaavamuutos 2005).

Hollihaka yhdessä Leverin ja Vanhatullin kaupunginosien kanssa muodostavat paremmin tunnetun oululaisen alueen Heinäpään.

Palveluita 
 Heinätorin koulu
 Hotelli-ravintola De Gamlas Hem

Nähtävää 
 Lasten liikennepuisto, Hollihaan puistossa
 Heinätorin puisto
 Oulun ortodoksikirkko

Kuvia Hollihaasta

Lähteet

Aiheesta muualla
Cosmo Duff-Gordon

Sir Cosmo Edmund Duff-Gordon (22. heinäkuuta 1862 Aberdeen – 21. huhtikuuta 1931 Lontoo) oli Sir Cosmo Lewis Duff-Gordonin poika ja sukunsa viides baronetti. Vuonna 1900 hän meni naimisiin Douglas Sutherlandin tyttären Lucy Wallacen kanssa, joka oli ammatiltaan pukusuunnittelija ja tunnettiin julkisuudessa nimellä Lucile. Heillä ei ollut lapsia.

Sir Cosmo harrasti miekkailua ja edusti Britanniaa vuoden 1906 olympialaisissa, joissa hän voitti hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.

Sir Cosmo kuoli Lontoossa, ja hänet on haudattu Brookwoodin hautausmaalle. Neljä vuotta myöhemmin kuollut Lady Lucile haudattiin miehensä viereen.

Titanic
Vuonna 1912 Duff-Gordonit nousivat matkustajahöyrylaiva RMS Titanicille Cherbourgin satamasta. Tuntemattomasta syystä Duff-Gordonit kirjautuivat laivalle erillisiin hytteihin nimillä herra ja rouva Morgan. Sir Cosmo matkusti hytissä A16 ja Lady Lucile A20. 

Kun Titanic törmäsi jäävuoreen, Sir Cosmo ja Lady Lucile ilmaantuivat paikalle juuri kun ensimmäinen perämies William Murdoch täytti pelastusvenettä numero 1. Sir Cosmo tiedusteli pääsisikö hän, hänen vaimonsa ja tämän sihteeri Laura Francatelli veneeseen. Koska paikalla ei näkynyt muita matkustajia, Murdoch auttoi ryhmän kyytiin. Veneeseen ehti vielä kaksi amerikkalaista liikemiestä, kunnes Murdoch komensi veneen laskettavaksi. Vene numero 1 oli toinen laivan kahdesta 35 hengen pelastuskutterista, mutta se laskettiin vain 12 hengen lastissa, joista 7 oli miehistön jäseniä ja 5 matkustajia. Vene olisi voinut kuljettaa 23 henkeä enemmän.

Kun Titanic vajosi aaltoihin ja hypotermiaan menehtyvät ihmiset huusivat apua, veneessä olijat eivät tehneet elettäkään lähteäkseen pelastusretkelle, eikä kukaan esittänyt vastalauseita kun Lady Lucile pyysi, ettei uppoamispaikalle palattaisi. Ennen kuin veneen numero 1 matkustajat nousivat pelastuslaiva RMS Carpathialle, Sir Cosmo jakoi jokaiselle miehistön jäsenelle 5 punnan sekin korvaamaan näennäisen menetyksen. Samoin hän järjesti New Yorkissa pelastumisen johdosta samppanjajuhlat, mitä pidettiin sopimattoman kovasydämisenä ja huonoa makua osoittavana. 

Myöhemmin Sir Cosmo joutui syytteeseen sopimattomasta käyttäytymisestä uppoavalla laivalla, mutta hänet vapautettiin syytteestä – joskin tutkintaa johtanut merijuristi lordi Mersey nuhteli häntä yksityisesti.

Sir Cosmo eristäytyi loppuiäkseen maailmasta. Lady Lucile sanoi että tapaus oli murtanut hänen sydämensä.

Lähteet

Titanicin matkustajat ja miehistö
Brittiläiset miekkailijat
Baronetit
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Bette Davis

Ruth Elizabeth ”Bette” Davis () oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja yksi Hollywood-elokuvan kulta-ajan valo­voimaisimpia tähtiä. Hänet tunnettiin myötä­tunnottomien ja ivallisten nais­hahmojen esittäjänä. Davis hallitsi niin komedian kuin melodraamankin, mutta hänen uransa suurimpia menestyksiä olivat romanttiset ja historialliset draamaelokuvat.

Ura 

Davis aloitti uransa 1920-luvulla Broad­way-teatteri­esityksissä ja siirtyi 1930-luvun alussa Hollywoodiin. Hänen ensimmäiset elo­kuvansa Universal Studiosille eivät menestyneet, joten hän siirtyi Warner Bros. –tuotanto­yhtiöön. Elo­kuva Naisen orja (1934) oli hänen läpi­murto­roolinsa, josta tuli myös ensimmäinen hänen yhdestä­toista Oscar-ehdokkuudestaan. Hän sai urallaan kaksi Oscar-palkintoa elo­kuvista Erotetut sydämet (1935) ja Jezebel (1938).

Davis oli 1930- ja 1940-luvuilla Greta Garbon, Jean Harlow'n, Joan Crawfordin ja Katharine Hepburnin ohella Hollywoodin kirkkain nais­tähti. Siltä ajalta ovat peräisin muun muassa elo­kuvat Synkkä voitto (1939), Nainen naista vastaan (The Old Maid, 1939) ja Uusien tähtien alla (1942). Elo­kuvan Kaikki Eevasta (1950) Margo Channing on kuitenkin hänen kuuluisin rooli­työnsä. Toinen kuuluisa elo­kuva on Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? (1962), jossa hänen vasta­näyttelijänään oli hänen kilpa­kumppaninaan pidetty Joan Crawford. Elo­kuvasta alkoi Bette Davisin muutaman vuoden ura kauhu­elo­kuvissa.

Davisille myönnettiin Yhdys­valtain elo­kuva­instituutin elämän­työ­palkinto vuonna 1977.

Yksityiselämä

Bette Davis oli naimisissa neljä kertaa. Hänellä on yksi biologinen tytär sekä kaksi adoptio­lasta. Hänen elo­kuva­uransa kesti aina vuoteen 1989 asti, jolloin hän kuoli rintasyöpään 81-vuotiaana. American Film Institute valitsi hänet vuonna 1999 vuosi­sadan toiseksi merkittävimmäksi nais­näyttelijäksi Katharine Hepburnin jälkeen.

Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Valikoitu filmografia 

 The Bad Sister (1931)
 Naisen orja (1934)
 Erotetut sydämet (1935)
 Kivettynyt metsä (1936)
 Yön kasvot (1937)
 Jezebel (1938)
 Synkkä voitto (1939)
 Nainen naista vastaan (1939)
 Kirje (1940)
 Nainen ei armoa antanut (1941)
 Uusien tähtien alla (1942)
 Usko huomispäivään (1943)
 Naisen valta (1944)
 Kaikki Eevasta (1950)
 Sammuva tähti (1952)
 Taskullinen ihmeitä (1961)
 Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? (1962)
 Murha asuu sydämessä (1964)
 Kuolema kulkee talossa (1965)
 Kuolema Niilillä (1978) 
 Elokuun valaat (1987)
 Noita muuttaa taloon (1989)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bette Davis The Golden Years 
 Bette Davis (1908–1989) Find a Grave 
 Bette Davis Inter­net Broad­way Data­basessa 

Hollywood Walk of Fame
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Greta Garbo

Greta Garbo (syntyjään Greta Lovisa Gustafsson) (), oli ruotsalainen elokuvatähti ja Hollywood-näyttelijä.

Ura 

Garbo aloitti uransa Ruotsissa tavaratalon mainosfilmissä. Hän teki muutamia elokuvia Ruotsissa ja Saksassa ennen kuin lähti suomalaissyntyisen ohjaajan Mauritz Stillerin kanssa Hollywoodiin. Stilleriä on kutsuttu Garbon ”löytäjäksi”.

Garbo loi menestyksekkään uran mykkäelokuvissa. Hänen uransa kohokohta oli kuitenkin vasta 1930-luvulla äänielokuvissa, jolloin hän tuli tunnetuksi etenkin kohtalokkaiden naisten kuten Mata Hari, Kuningatar Kristiina, Kamelianainen ja Anna Karenina rooleista. Elokuvauransa aikana hän sai lisänimen ”Jumalainen Garbo”.

Ernst Lubitschin ohjaamassa Ninotchkassa Garbo osoitti olevansa myös taitava komedienne. Vuonna 1941 ensi-iltansa saanut Kaksoset sai kuitenkin kehnot arvostelut. Greta Garbo vetäytyi elokuvatyöstä ja julkisuudesta 36-vuotiaana lopullisesti, toteuttaen ironisesti kuuluisimman repliikkinsä ”I want to be alone” (haluan olla rauhassa) elokuvasta Grand Hotel (1932). Lause sijoittuikin American Film Instituten ”Sata hienointa elokuvasitaattia” -äänestyksessä 30. sijalle vuonna 2005.

Vuonna 1955 hänelle myönnettiin elokuvaurasta kunnia-Oscar. Vuonna 1999 American Film Institute valitsi hänet vuosisadan viidenneksi merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.

Yksityiselämä 

Garbolla oli kaksi vuotta vanhempi sisar Alva Garbo, joka näytteli menestyksekkäästi parissa elokuvassa, mutta kuoli syöpään vain 22-vuotiaana. Greta Garbo ei mennyt koskaan naimisiin, eikä hänellä ollut lapsia. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1951.

Kuolema 

Garbo toipui rintasyövästä vuonna 1984. Garbon elämän loppua kohti vain lähimmät ystävät tiesivät, että hän sai dialyysihoitoa kuusi tuntia kolme kertaa viikossa Rogosin-instituutissa New Yorkissa.

Greta Garbo kuoli 84-vuotiaana 15. huhtikuuta 1990 sairaalassa keuhkokuumeeseen ja munuaisten vajaatoimintaan.

Garbo tuhkattiin Manhattanilla, ja hänen tuhkansa haudattiin vuonna 1999 Skogskyrkogårdenin hautausmaalle Tukholman eteläpuolelle.

Garbo oli sijoittanut osakkeisiin ja joukkovelkakirjalainoihin ja jätti kiinteistönsä, jonka arvo oli  ( vuoden 2018 arvon mukaan), veljentytärelleen Grey Reisfieldille.

Filmografia

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

  
 Greta Garbo 
 Greta Garbo (1905–1990) 
 
 

Ruotsalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvien näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Amerikanruotsalaiset
Warp Records

Warp Records on Steve Beckettin ja Rob Mitchellin vuonna 1989 perustama brittiläinen levy-yhtiö, joka on tunnettu julkaisemastaan kokeellisesta elektronisesta musiikista.

Monet yhtiön julkaisemat levyt luokitellaan lajityyppiin IDM (Intelligent Dance Music), jonka nimen arvellaan juurtuvan juuri Warpin vuonna 1992 julkaisemiin Artificial Intelligence-kokoelmiin.

Muun muassa Aphex Twin, Autechre, Boards of Canada, LFO, Richie Hawtin, Squarepusher,  Maxïmo Park sekä suomalaiset Jimi Tenor ja Brothomstates ovat julkaisseet levyjään Warpilla.

Merkittäviä artisteja

 !!!
 Alexander's Annexe
 Anti-Pop Consortium	
 Aphex Twin		
 Autechre
 B12
 Battles
 Beans
 Black Dog Productions	
 Boards of Canada	

 Broadcast	
 Brothomstates	
 Chris Clark
 F.U.S.E.
 Flying Lotus
 Gravenhurst
 Grizzly Bear
 Home Video
 Jamie Lidell
 Jackson and his computer band

 Jimi Tenor
 Jimmy Edgar
 LFO	
 Lorenzo Senni
 Luke Vibert
 Maxïmo Park	
 Mira Calix
 Nightmares on Wax
 Plaid
 Plone

 Prefuse 73
 Red Snapper
 Req
 Richard Devine
 Russell Haswell
 Seefeel
 Squarepusher
 Two Lone Swordsmen
 Tyondai Braxton
 Vincent Gallo

Alamerkit

Gift Records
Gift Records perustettiin 1990-luvun alkupuolelle julkaisemaan indie rock -musiikkia erotuksena Warp Recordsin elektronisemmalle materiaalille. Merkille levytti esimerkiksi Pulp ennen läpimurtoaan Island Recordsilla. Alamerkki ei ole enää nykyään toiminnassa.

Lex Records
Lex Recordsin perusti Tom Brown Warpin avustuksella vuonna 2001 julkaisemaan hip-hop -tyylistä materiaalia. Aluksi Lex profiloitui julkaisemaan ainoastaan 12-tuumaisia vinyyli-EP:itä, mutta siirtyi myöhemmin tavanomaisempiinkin levyjulkaisuihin. Merkille levytti muun muassa Danger Mouse, joka on tunnettu esimerkiksi Gorillazin Demon Days -levyn tuottajana.

Vuonna 2005 Lex irrottautui Warp Recordsista erilliseksi yhtiökseen.

Arcola
Arcola perustettiin vuonna 2003 ja profiloituu tanssittavampaan techno-tyyliseen materiaaliin. Kaikki Arcola-julkaisut ovat 12-tuumaisia vinyylilevyjä.

Aiheesta muualla 
Warp Records 

Brittiläiset levy-yhtiöt
Vastarintaliike

Vastarintaliike on yleensä maan tai alueen ulkomaista tai ulkopuolista miehittäjää aseellisella toiminnalla vastustava liike.

Vastarintaliike taisteli muun muassa toisessa maailmansodassa natsi-Saksan miehitystä vastaan monissa maissa, ja sodan jälkeen sana leimautuikin tarkoittamaan juuri tätä. Tunnettuja ovat esimerkiksi Ranskan, Puolan, Norjan ja Neuvostoliiton vastarintaliikkeet sekä Jugoslavian partisaanit.

Vastarintaliikkeitä on ollut historiassa aikaisemminkin, muun muassa kolonialismin ajalla eurooppalaisia miehittäjiä vastustettiin aseellisesti. Uuden testamentin tarinat kertovat juutalaisten organisoituneen Rooman valtaa vastaan. Intian itsenäistymisessä Mohandas Gandhin johtama brittiläisen siirtomaavallan vastustus perustui rauhanomaiseen vastarintaan. Useimmat siirtomaiden vapautusjärjestöt olivat vastarintaliikkeitä.

Myös 1800-luvun lopun Suomessa esiintyi passiivista vastarintaa, mutta se perustui Ruotsin vallan aikaisten lakien tulkintaan tavalla, joka vaikeutti Suomen venäläistämistoimia. Toiminta ei kuitenkaan täytä vastarintaliikkeen – pikemminkin kansanliikkeen – ”määritelmää”. Sen sijaan vuonna 1906 perustettu Voimaliitto oli vastarintaliike Venäjän hallintoa vastaan, kuten myös saksalaisten 1944 äärioikeiston avulla Suomeen masinoima vastarintaliike Suomen hallitusta vastaan.

Miehittäjä tai vallanpitäjä nimittää vastarintaliikkeen toimijoita usein bandiiteiksi, terroristeiksi tai rikollisiksi. Mediassa käytetään muun muassa termejä sissi, vapaustaistelija tai vapautusrintama.

Katso myös 
 Saksalaismielinen vastarintaliike Suomessa
 Metsäveljet
 Ranskan vastarintaliike
 Vapaa Ranska
 Żydowska Organizacja Bojowa
 Mau-mau-kapina
 Loistava polku
 Puolan kotiarmeija

Lähteet
Jugoslavian partisaanit

Jugoslavian partisaanit olivat pääasiallinen saksalaismiehitystä vastaan taistellut liike toisessa maailmansodassa 1941–1945. Partisaanit taistelivat saksalaisia ja ustašaa vastaan, kuten myös kuningasmielisiä četnikkejä vastaan. Četnikit taistelivat ustashaa vastaan. Partisaanit alkoivat toimintansa heinäkuussa 1941.

Partisaaniryhmä perustettiin 22. heinäkuuta 1941 Brezovicassa, Sisakin lähellä, ja he taistelivat ensi kerran 27. heinäkuuta 1941 Srb’issä Lika’ssa. Partisaaneista käytettiin lyhennettä ”NOV i POJ”, Kansan vapautusarmeija ja partisaaniliittymät Jugoslaviassa.

Jugoslavian kansallinen vapautusarmeija NLA perustettiin Jugoslavian partisaaneista.

Jugoslavian historia
Vastarintaliikkeet toisen maailmansodan aikana
Puolisotilaalliset järjestöt
Kolmårdenin eläinpuisto

Kolmårdenin eläinpuisto Ruotsissa Norrköpingin lähellä on Euroopan suurimpia eläinpuistoja, pinta-alaltaan 2,7 km². Siellä on mm. Ruotsin ainoa delfinaario ja norsut, jotka Ruotsin kuningas sai Thaimaan kuninkaalta lahjaksi.

Kolmårdenissa on tällä hetkellä noin sadan eri lajin 750 yksilöä, ja poikasia niille syntyy vuosittain noin 400.

Puisto

Puisto on perustettu 27. toukokuuta 1965. Sen erityispiirteenä oli, että vierailijat saivat ajaa omissa autoissaan vapaana kulkevien eläinten keskellä. Vuonna 2011 rakennettiin maailman ensimmäinen köysirata villieläinten keskelle, joka korvasi ajoneuvosafarit. Vierailijoita puistossa käy vuosittain yli puoli miljoonaa.

Eläimet
Vuoden 2012 uutuutena olivat kultapandat Pandora ja Maiko. Eläintarhalla on ollut ongelmia susien kanssa, sillä ne ovat hyökänneet henkilökunnan kimppuun useita kertoja. Vuonna 2012 sudet surmasivat työntekijän, joka oli yksin aitauksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kolmårdenin eläintarhan kotisivut 

Norrköpingin kunta
Eläintarhat
Ruotsin nähtävyydet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Game Boy Advance

Game Boy Advance (, lyhenne GBA) on Nintendon kehittämä ja valmistama käsikonsoli. GBA oli Game Boy Colorin (GBC) seuraaja. Laite julkaistiin Japanissa 21. maaliskuuta 2001, Pohjois-Amerikassa 11. kesäkuuta 2001, Euroopassa 22. kesäkuuta 2001 ja Kiinassa 8. kesäkuuta 2004. Game Boy Advance on taaksepäin yhteensopiva sekä Game Boyn että Game Boy Colorin kanssa ja vastaa suorituskyvyltään suunnilleen Nintendon vanhempaa pöytäkonsolia SNES:iä.

Game Boy Advancen myyntimäärät 31.3.2007:
79,46 miljoonaa maailmanlaajuisesti
16,66 miljoonaa Japanissa
41,10 miljoonaa Amerikoissa
21,71 miljoonaa muualla

Game Boy Advancen tekniset tiedot 

 leveys: 145 mm
 paksuus: 25 mm
 korkeus: 82 mm
 paino: 140 g
 suoritin: erikoisvalmisteinen 32-bittinen 16,8 megahertsin ARM-suoritin (ARM7TDMI), joka perustuu RISC-arkkitehtuuriin; myös 8-bittinen Zilog Z80-suoritin vanhojen Game Boy -mallien pelejä varten
 muistimäärä: 0,38 Mt
 näytön koko: 41 mm × 61 mm (2,9")
 näytön resoluutio: 240×160, jossa värejä yhtäaikaisesti 511 kpl
Tuetut formaatit:
 Game Boy -pelimoduuli
 GBC-pelimoduuli
 GBA-pelimoduuli (32 Mt)
Liitännät:
 kuulokkeet
 pelimoduuli
 linkkikaapeli

Muuta
 Laitteessa ei ole taustavaloa, minkä takia pimeässä pelaaminen on lähes mahdotonta.
 Äänet tulevat vain yhdestä kaiuttimesta.
 Konsolissa ei ole minkäänlaisia aluekoodeja, joten vaikkapa Amerikasta ostetut GBA-pelit toimivat laitteessa ongelmitta.
 Kone toimii sekä akulla että paristoilla.

Laitteesta julkistettiin vuonna 2003 päivitetty versio nimeltään Game Boy Advance SP.

Vuonna 2005 konsolista julkaistiin pienennetty versio, Game Boy Micro. Se oli huomattavasti pienempi kuin alkuperäinen Game Boy Advance ja sen näyttö oli tulitikkuaskin kokoinen. Sillä ei voinut pelata Game Boyn tai Game Boy Colorin pelejä.

Pelit 
Julkaisun yhteydessä Pohjois-Amerikassa oli saatavilla 15 peliä:
 Army Men Advance
 ChuChu Rocket!
 Dodge Ball Advance
 F-Zero: Maximum Velocity
 Fire Pro Wrestling
 Fortress
 High Heat Baseball 2002
 Iridion 3D
 Pitfall: The Mayan Adventure
 Rayman
 Ready 2 Rumble Boxing: Round 2
 Super Mario Advance
 Tony Hawk Pro Skater 2
 Top Gear GT Championship
 Tweety and the Magic Jewel

Japanissa oli saatavilla lisäksi kaksi muuta peliä:
 Kuru Kuru Kururin
 Napoleon

Katso myös
VisualBoyAdvance

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut 
Game Boy Advance Nintendo.com-sivustolla 
 GBA Open Directory Project -sivustolla  

Game Boy Advance
Spar

Spar on maailmanlaajuinen, Alankomaissa vuonna 1932 perustettu päivittäistavaraketju, jolla on noin 15 000 liikettä 42 maassa. Ketjulla oli myymälöitä myös Suomessa 1962–1973 ja 1998–2005. Spar-tunnusta käytettiin Tukon yhtenäisen T-ketjutunnuksen rinnalla 1974–1998.

Hollannin kielen spar tarkoittaa kuusta, siksi ketjun logossa onkin tyylitelty kuusi.

Euroopassa suurimpia Spar-maita ovat Itävalta, Norja, Britannia ja Italia.

Suomen Spar 

Suomen Spar Oyj oli päivittäistavarakauppaketju, joka syntyi 1990-luvun lopulla vaikeuksiin ajautuneen T-ryhmän seuraajaksi Keskon ostettua Tukon.  Lisäksi Suomessa oli noin 500 Spar-kauppaa ennen Tukon kauppaketjujen (A&O, Spar ja TR) siirtymistä yhtenäiseen T-tunnukseen vuonna 1973. Vuoden 1998 alussa aloitti toimintansa valtakunnallinen tukku- ja vähittäiskauppaa harjoittava Suomen Spar Oyj, jonka suurimpana omistajana oli ruotsalainen Axfood.  

Suomen Spar-ketjuun kuului syksyllä 2005 kaikkiaan 280 myymälää, joista Suomen Sparin omia myymälöitä oli 98 ja kauppiaiden hallinnassa olleita myymälöitä 182. Vuonna 2001 Suomen Spar Oyj keskitti liiketoimintansa kahteen ketjuun, jotka olivat Eurospar ja Spar. Tuolloin Spar Market, Superspar, Spar Express- ja Rabatti-ketjut yhdistettiin Spar-nimen alle. Suomen suurin Spar-kauppa, Espoon keskuksen Eurospar, avattiin huhtikuussa 1999; nykyisin kyseinen myymälä on osana kauppakeskus Entresseä toimiva S-market.

S-ryhmän keskusliike Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK) osti Suomen Sparin osakekannan 2005. Kilpailuvirasto hyväksyi kaupan ehdolla, että (vähintään) 30 Spar-myymälän liiketoiminta siirtyy S-ryhmän kilpailijoille. Järjestelyjen lopputuloksena S-ryhmän kauppaketjuihin (Alepa, Sale ja S-market) siirtyi 85 Spar-myymälää, M-ryhmään siirtyi 47 myymälää, Tradekan ketjuihin (Siwa, Valintatalo ja Euromarket) 38 myymälää ja K-ryhmään 24 myymälää. Päivittäistavarakauppa päättyi 85 entisessä Spar-toimipaikassa. Suomen viimeinen Spar-kauppa sijaitsi Kolarissa vuoteen 2007. Suomen Sparin toiminta lakkasi vuonna 2019 sen sulautuessa SOK:hon.

S-ryhmälle siirtyneet Spar-myymälät 2006–2007

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Spar Oyj Poistuneet yhtiöt 1997-2007, Pörssitieto

Alankomaalaiset yritykset
Kauppaketjut
Elintarvikekaupat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Keltahemppo

Keltahemppo (Serinus serinus) on pieni varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Keltahemppo on kellertävä 11–12 cm pitkä lintu, joka painaa 10–14 g. Nokka on lyhyt ja tylppä siemensyöjän nokka. Kaikissa puvuissa yläperä keltainen. Siivellä ei ole voimakkaita vaaleita kuviointeja. Koiras on ruumiista kirkkaankeltainen, viiruinen. Keltainen yläperä ja tummat siivet. Naaras ja nuori ovat paljon himmeämpiä, rusehtavanharmaita. Laulu on korkeata viserrystä, muistuttaen hieman vihervarpusen laulua.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, nuorilla osittainen, mutta jotkut nuoret saattavat sulkia osan siipisulista ja/tai kaikki pyrstösulat.

Euroopan vanhin rengastettu keltahemppo on ollut espanjalainen vähintään 7 vuoden 3 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys 
Keltahemppo pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Euroopan populaation koko on 10–14 miljoonaa paria eli 17–40 miljoonaa yksilöä. Pohjoisimmat pesijät talvehtivat etelämpänä. Suomessa vuosittainen satunnaisharhailija, muutamia pesintöjäkin on varmistettu.

Elinympäristö 
Viihtyy erilaisissa havupuita kasvavissa ympäristöissä, kuten puistoissa, pihoilla ja vuorenrinteillä.

Lisääntyminen 
Keltahemppo tekee pesän havu- tai sitruspuuhun ja munii siihen 3–5 munaa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 13–17 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesässä. Sukukypsä 1–vuotiaana.

Ravinto 
Keltahemppo syö siemeniä, pesimäkaudella myös hyönteisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Keltahemppo (Serinus serinus)
ITIS: Serinus serinus 

Peipot
Tundraurpiainen

Tundraurpiainen (Acanthis hornemanni) on pieni pohjoisessa elävä peipon sukuinen lintu.

Koko ja ulkonäkö 
Urpiaisten erottaminen toisistaan on vaikeaa. Tundraurpiainen muistuttaa urpiaista, mutta on normaalisti hieman pieninokkaisempi, vaaleampi ja hienommin kuvioitu. Vanhoilla linnuilla on valkea, viiruton yläperä.

Levinneisyys 
Tundraurpiainen elää tundralla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Grönlannissa, missä sillä on oma alalajinsa. Suomen pesimäkanta vaihtelee 1 000 – 5 000 parin välillä, vuodesta riippuen.

Elinympäristö 
Tunturikoivikot ja -pajukot.

Lisääntyminen 
Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samantapainen kuin urpiaisella. Se myös risteytyy urpiaisen kanssa, eikä ole varmaa, ovatko lajit erilliset.

Ravinto 
Tundraurpiainen syö siemeniä, etenkin koivun siemeniä. Vierailee myös lintulaudoilla auringonkukan siemeniä syöden.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nikander, Pekka J. 1992: Turbo vai urpo? Tundraurpiaisen ja urpiaisen määrittämisestä. – Lintumies 6.1992 s. 275–283. LYL.

Peipot
Venäjän Kaukoitä

Venäjän Kaukoitä () on alue Venäjän itäisimmässä osassa Itä-Siperiassa.

Venäjän Kaukoitä on osa Kaukoitää, joka tarkoittaa itäisen Aasian maita ja territorioita. Kaukoitään kuuluvat Kiina (Kiinan kansantasavalta ja Kiinan tasavalta), Pohjois-Korea, Etelä-Korea, Japani, (joskus Filippiinit) ja Venäjän itäisin osa. Maantieteelliseen Venäjän Kaukoitään kuuluvat nykyään Primorjen, Habarovskin ja Kamtšatkan aluepiirit, Tšuktšien autonominen piirikunta, Juutalaisten autonominen alue, Amurin, Magadanin ja Sahalinin alueet sekä itäisin osa Sahan tasavaltaa ja Tšitan aluetta. 

Venäjän Kaukoitä ympäröi Ohotanmerta ja rajautuu lisäksi pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Beringinmereen ja etelässä Kiinaan. Merkittävimmät saaret ovat Sahalin ja Kuriilien saariryhmä Ohotanmeressä sekä Wrangelinsaari Jäämerellä. Alueen pinta-ala on 3 414 000 neliökilometriä (ilman Sahan tasavaltaa).

Väkiluku oli vuoden 1995 tilaston mukaan 6 450 000 asukasta. Suurimmat kaupungit ovat Vladivostok ja Habarovsk. Harvaan asutun alueen merkittävimmät elinkeinot ovat puu- ja kaivosteollisuus sekä kalastus.

Hallinnolliset alueet

Amurin alue
Habarovskin aluepiiri
Juutalaisten autonominen alue
Kamtšatkan aluepiiri (entiset Kamtšatkan alue ja Korjakia)
Magadanin alue
Primorjen aluepiiri
Sahan tasavalta, entinen Jakutia (hallinnollisesti osa Venäjän Kaukoitää, maantieteellisesti osa Siperiaa)
Sahalinin alue
Tšukotka

Urheilu 
Alueen urheiluseuroihin kuuluvat mm. jääkiekkoseurat Amur Habarovsk ja Admiral Vladivostok, jotka pelaavat KHL:ssä.

Katso myös
 Kaukoidän federaatiopiiri 
 Kaukoidän talousalue
 Kaukoidän tasavalta (1920-1922)

Lähteet

Aiheesta muualla

Lingvostranovedtšeski slovar: Dalni Vostok  (lingvostranovedcheskiy.academic.ru)

Venäjän maantiede
Malcolm Young

Malcolm Mitchell Young (6. tammikuuta 1953 Glasgow, Skotlanti – 18. marraskuuta 2017) oli skotlantilaissyntyinen australialainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten mittavasta urastaan hard rock -yhtye AC/DC:n perustajajäsenenä, kitaristina, taustalaulajana ja lauluntekijänä. Hän perusti yhtyeen vuonna 1973 veljensä Angus Youngin kanssa muutettuaan perheensä kanssa Skotlannista Australiaan. Young kirjoitti mittavan osan AC/DC:n tuotannosta veljensä kanssa, ja rytmikitaristina hän kehitti yhtyeen musiikkia merkittävällä tavalla muun muassa kitarariffien osalta. 

Young oli AC/DC:n kitaristina yhtyeen perustamisesta vuoteen 2014, jolloin hän päätti uransa musiikin parissa sairastuttuaan dementiaan, minkä vuoksi hän joutui jättämään myös AC/DC:n. Hänen paikkansa yhtyeen rytmikitaristina täytti hänen veljenpoikansa Stevie Young, joka oli sijaistanut Malcolmia yhtyeen rytmikitaristina jo vuonna 1988 Blow Up Your Video World Tour -kiertueella. Malcolm Youngin viimeisiksi levytyksiksi AC/DC:ssa jäivät vuoden 2008 studioalbumi Black Ice ja vuoden 2012 livealbumi Live at River Plate.

Black Ice World Tourin päätteeksi Malcolmille todettiin keuhkosyöpä. Se hoidettiin varhaisessa vaiheessa, joten leikkaus onnistui ja syöpä poistettiin. Hänellä oli myös määrittelemätön sydänongelma ja hänellä oli sydämentahdistin.

Young oli naimisissa Linda Youngin kanssa ja heillä oli kaksi lasta: tytär Cara ja poika Ross. Hän kuoli 64-vuotiaana 18. marraskuuta 2017 sairastettuaan dementiaa useiden vuosien ajan.

Lapsuus 
Malcolm Mitchell Young syntyi Glasgow’ssa 6. tammikuuta 1953 skotlantilaiselle pariskunnalle William ja Margaret Youngille.

Diskografia 

 High Voltage (1975, julkaistu vain Australiassa)
 T.N.T. (1975, julkaistu vain Australiassa)
 High Voltage (1976, kansainvälinen julkaisu)
 Dirty Deeds Done Dirt Cheap (1976)
 Let There Be Rock (1977)
 Powerage (1978)
 Highway to Hell (1979)
 Back in Black (1980)
 For Those About to Rock We Salute You (1981)
 Flick of the Switch (1983)
 Fly on the Wall (1985)
 Who Made Who (1986)
 Blow Up Your Video (1988)
 The Razors Edge (1990)
 Ballbreaker (1995)
 Stiff Upper Lip (2000)
 Black Ice (2008)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Malcolm Youngin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

AC/DC:n jäsenet
Australialaiset rockmuusikot
Lauluntekijät
Australialaiset kitaristit
Australialaiset musiikkituottajat
Vuonna 1953 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pikkujärvisimpukka

Pikkujärvisimpukka tai järvisimpukka (Anodonta anatina) on Suomen yleisin makean veden suursimpukkalaji.

Koko ja ulkonäkö 

Pikkujärvisimpukat kasvavat 7–10 cm pitkiksi, poikkeustapauksissa jopa 14 cm. Niiden kuori on melko ohut ja hauras. Väri vaihtelee vaaleankeltaisesta ja ruskeanvihreästä lähes mustanruskeaan. Uloimman värin alta voi pilkottaa hopeahkoa väriä. Kuorenpuoliskojen liitoskohdassa ei ole lukkohampaita, kuten jokisimpukoilla tai jokihelmisimpukalla.

Levinneisyys 

Pikkujärvisimpukka on pohjois- ja keskieurooppalainen laji, joka Suomessa esiintyy koko maassa lähes pohjoisimpaan Lappiin asti.

Elinympäristö 

Järvisimpukat elävät pehmeäpohjaisissa ja runsasravinteisissa vesissä, mutta tulevat toimeen jopa kivikkopohjalla. Ne liikkuvat pystyasennossa puoliksi pohjaan kaivautuneena. Pehmeäpohjaisissa vesissä järvisimpukat saattavat kulkea lihaksikkaan jalkansa avulla useita metrejä vuorokaudessa.

Lisääntyminen 

Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina, mikä turvaa munien hedelmöitymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satojatuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät glokidiotoukiksi. Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.

Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.

Ravinto 

Järvisimpukka myllää pohjaa jalallaan, ja ottaa pohjasta nousevaa eliöstöä hengitysveden mukana ravinnokseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
UniProt, Taxonomy: Anodonta anatina 

Jokisimpukat
Isojärvisimpukka

Isojärvisimpukka (Anodonta cygnea) on Suomen suurikokoisin makean veden simpukkalaji.

Koko ja ulkonäkö 
Lajin kuori on ohut, ruskea- ja vihreäraidallinen, kuoren toinen pää on terävähkö, eikä siinä ole lukkohampaita. Kuori kasvaa yleensä 12–16-senttiseksi ja joskus suuremmaksikin. Isojärvisimpukka voi elää parikymmentä vuotta vanhaksi.

Levinneisyys 
Isojärvisimpukka on palearktinen laji, jota tavataan Britteinsaarilta Siperiaan, ja etelässä aina Pohjois-Afrikkaan asti ulottuvalla alueella.

Elinympäristö 

Isojärvisimpukan elinympäristöä ovat rehevät pienet järvet ja jokien suvannot. Se elää usein melko syvällä.

Lisääntyminen 

Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, eli samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina mikä turvaa munien hedelmöittymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satoja tuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät glokidotoukiksi. Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.

Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.

Ravinto 

Isojärvisimpukka myllää pohjaa jalallaan ja syö sieltä nousevaa pieneliöstöä.

Lähteet 

Jokisimpukat
Meda dau doka

God Bless Fiji eli Meda Dau Doka on Fidžin kansallislaulu, jonka sävelsi ja sanoitti Michael Francis Alexander Prescott. Kappaleesta tuli Fidžin kansallislaulu vuonna 1970, kun valtio itsenäistyi. Laululla on sekä englannin- että fidžinkieliset sanoitukset, mutta ne eivät kuitenkaan ole toistensa käännöksiä.

Englanninkieliset sanoitukset
Blessing grant oh God of nations on the isles of Fiji
As we stand united under noble banner blue
And we honour and defend the cause of freedom ever
Onward march together God bless Fiji 

For Fiji, ever Fiji, let our voices ring with pride.
For Fiji ever Fiji her name hail far and wide,
A land of freedom, hope and glory to endure what ever befall.
May God bless Fiji
Forever more!

Blessing grant oh God of nations on the isles of Fiji
Shores of golden sand and sunshine, happiness and song
Stand united, we of Fiji, fame and glory ever
Onward march together God bless Fiji.

Fidžinkieliset sanoitukset
Meda dau doka ka vinakata na vanua
E ra sa dau tiko kina na savasava
Rawa tu na gauna ni sautu na veilomani
Biu na i tovo tawa savasava

Me bula ga ko Viti
Ka me toro ga ki liu
Me ra turaga vinaka ko ira na i liuliu
Me ra liutaki na tamata
E na veika vinaka
Me oti kina na i tovo ca

Me da dau doka ka vinakata na vanua
E ra sa dau tiko kina na savasava
Rawa tu na gauna ni sautu na veilomani
Me sa biu na i tovo tawa yaga

Bale ga vei kemuni na cauravou e Viti
Ni yavala me savasava na vanua
Ni kakua ni vosota na dukadukali
Ka me da sa qai biuta vakadua

Lähteet

Fidžin musiikki
Kansallislaulut
Oseanian kansallislaulut
Lauluntekijä

Lauluntekijä, eli biisintekijä on henkilö, joka tekee (tai osallistuu tekemään) kappaleita, joissa on sekä musiikkia että lyriikka, takemmin; melodia ja sanoitus. Voidaan sanoa, että lauluntekijä on sanoittaja, säveltäjä tai molempia. Termiä ”lauluntekijä” käytetään yleisimmin populaarimusiikissa. Lauluntekijät voivat esittää itse omia laulujaan tai tehdä niitä muille. Tekijää, joka laulaa itse omia laulujaan, kutsutaan laulaja-lauluntekijäksi. 

Monet lauluntekijät kuitenkin tekevät kappaleita pääsääntöisesti muille esiintyjille. He voivat toimia esimerkiksi levy-yhtiöiden palveluksessa levy-yhtiön maksamaa tekijänoikeusennakkoa vastaan tai toimia suoraan artistien kanssa antamalla kappaleita suoraan livekeikoille tekijänoikeustulojen toivossa.

Co writing 
Populaarimusiikin historiassa on myös monia lauluntekijätiimejä, kuten Jerry Leiber ja Mike Stoller, Lennon-McCartney, Barry Mann ja Cynthia Weil, Gerry Goffin ja Carole King, Tamla Motownin Brian Holland, Lamont Dozier ja Eddie Holland sekä Stock Aitken Waterman -trio. Suomessa vaikuttavat muun muassa sanoittaja/säveltäjä-työparit Mikko Alatalo–Harri Rinne, Sinikka Svärd–Esa Nieminen sekä yhdestä sanoittajasta ja useammasta säveltäjästä koostuva Lauluntekijätiimi-Lyyrica. Tiimityöskentely ja co-writing onkin lauluntekijöiden keskuudessa yhä yleisempää, etenkin elektronisessa populaarimusiikissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Musiikkialan ammatit
Christian Klien

Christian Klien (s. 7. helmikuuta 1983 Hohenems, Vorarlberg, Itävalta) on itävaltalainen autourheilija.

Ura

Alkuvaiheet
Kilpa-ajajan uransa Klien aloitti kartingista 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 1999 hän siirtyi formulasarjoihin, joissa saavutti merkittävää menestystä, muun muassa Formula Renault 2.0 ja Formula 3 -sarjoissa sekä voitti Saksan Formula Renault -mestaruuden vuonna 2002. Kaudella 2003 Klien voitti kolme Eurosarjan Formula 3 -kilpailua ja sijoittui lopputuloksissa toiseksi.

Formula 1
Klien debytoi F1:ssä kaudella  Jaguar-tallissa. Tulokaskaudellaan hän ajoi pisteille vain kerran sijoittumalla kuudenneksi Belgian osakilpailussa. Lisäksi viimeinen kilpailu Jaguarilla päättyi kolarointiin tallikaverin Mark Webberin kanssa Brasilian osakilpailussa. Kaudella  Klien jatkoi tallissa tämän muuttuessa Red Bulliksi ja sai tallikaverikseen David Coulthardin. Kesken kauden Klien kuitenkin siirrettiin testikuljettajan tehtäviin, kun talli korvasi hänet Vitantonio Liuzzilla. Hän palasi takaisin varsinaiseksi kilpakuljettajaksi Kanadassa. Uransa parhaan sijoituksen Klien ajoi Kiinan GP:ssä vuonna 2005, jolloin sijoittui kilpailussa viidenneksi. Klien jatkoi Red Bull-tallissa myös kaudella , kunnes Italian GP:n jälkeen Robert Doornbos korvasi hänet tallin toisena kuljettajana Doornbosin tuotua tiimille sponsorirahoitusta.

Kaudella  Klien toimi Hondan testi- ja varakuljettajana. Kausilla – hän toimi BMW Sauberin testi- ja varakuljettajana. Kaudella  hän siirtyi Hispania -tallin testikuljettajaksi ja ajoi ensimmäistä kertaa tallin autolla vapaita harjoituksia Espanjassa. Hän pääsi ajamaan Singaporen GP:ssä Sakon Yamamoton tilalla, mutta kilpailu päättyi hydrauliikkavian vuoksi keskeytykseen. Klien kilpaili myös Brasilian ja Abu Dhabin kilpailuissa.

Kestävyysajot ja urheiluautosarjat
F1-testikuljettajan tehtävien ohessa Klien ajoi myös Peugeot’n autolla Le Mansin 24 tunnin ajoja, joissa sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 2008 Le Mansin 24 sekä voitti Span 6 tunnin ajon vuonna 2009 Le Mans -sarjassa. Vuoden 2011 Le Mansin 24 tunnin ajo päättyi Aston Martinin autolla keskeytykseen. Seuraavana vuonna Klien voitti Unkarin toisen kilpailun Superstars-kilpasarjassa ja vuonna 2014 Euroopan Le Mans-sarjan Ranskan kilpailun Paul Ricardin radalla. Vuodesta 2011 lähtien hän on ajanut monipuolisesti erilaisissa kestävyysajoissa ja urheiluautosarjoissa, kuten Australian V8:aa, Japanin ja kansainvälistä Blancpainin GT:tä sekä Le Mans-sarjoja Euroopassa ja Yhdysvalloissa.

Formula 1 -tulokset

FIA WEC -tulokset

Super GT -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto

Itävaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Mihail Kutuzov

Mihail Illarionovitš Goleništšev Kutuzov (, 16. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1745 Pietari – 28. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1813 Bolesławiec) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka. Hän johti Napoleonia vastaan taistellutta armeijaa tappiollisessa Austerlitzin taistelussa vuonna 1805. Kun Napoleon hyökkäsi Venäjälle, Kutuzov joukkoineen hävisi taistelun Borodinossa. Ranskalaisten peräännyttyä Kutuzov seurasi joukkojensa kanssa heitä ja saavutti voiton Smolenskissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän marsalkat
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1813 kuolleet
Cover

Cover (, myös koveri) tarkoittaa populaarimusiikissa kappaletta, jonka esittää tai julkaisee joku muu kuin kappaleen alkuperäinen esittäjä tai säveltäjä. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan eniten cover-levytyksiä on tehty The Beatlesin kappaleesta ”Yesterday” (Lennon/McCartney).

Blues- ja jazzmusiikissa soitetaan muuta populaarimusiikkia useammin muiden jo aiemmin esittämiä sävellyksiä. Näiden tyylien useimmin soitetuista kappaleista käytetään nimitystä ”standardi”. Esimerkiksi tunnetusta bluesstandardista käy Eddie Boydin sävellys ”Five Long Years” ja jazzstandardina pidetään taas esimerkiksi Dizzy Gillespien kappaletta ”A Night in Tunisia”.

Hittikappaleiden cover-äänitteet olivat 1970-luvulla Suomessa iso bisnes. Kokoelmakasetteja myytiin huoltoasemilla. Tuolloin perustettiin useita levy-yhtiöitä julkaisemaan vain coverversioita suurimmista hiteistä. Coverversioiden esittäjät olivat suurelle yleisölle tuntemattomia. Kasettien laulajat olivat tavallisesti entisiä keikkamuusikoita, mutta myös monet tunnetummatkin laulajat esiintyivät niillä. Turun Kasettituotanto lanseerasi 1980-luvun alussa kerran kuussa ilmestyvät Taxi By Night -kasetit, jotka sisälsivät coverversioita sen kuukauden hiteistä. Sarja oli suosittu, koska se ilmestyi säännöllisesti ja sillä oli erottuva nimi. Aiemmat kasettisarjat, kuten Kotimaiset suosikit, Kovat kotimaiset tai Suositut kotimaiset, usein sekoittuivat keskenään. Cover-äänitteiden suosio hiipui 1980-luvun puolivälissä. Julkaisijoita oli markkinoilla liikaa, ja cd-levyt yleistyivät. Käännöshittien aikakausi meni ohi suomirockin suosion myötä. Rocket Records -levy-yhtiön Juha Rantala ryhtyi vuonna 2012 uudelleenjulkaisemaan huoltoasemakasetteja cd:nä ja netissä.

Aiheesta muualla 
 They Did it Their Way. The Telegraph -lehden laatima luettelo 50 tunnetuimmasta cover-kappaleesta
 The Covers Project . Tietokanta cover-kappaleista
 COVER.INFO. 300 000 cover-kappaletta sisältävä tietokanta
 Second Hand Songs. 60 000 cover-kappaletta sisältävä tietokanta
  Using cover song versions legally, Yhdysvaltain tekijänoikeuslaista
 Ylen Elävä arkisto: Beatles taipui Suomessa jopa humpaksi

Lähteet 
 

Populaarimusiikki
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Veikko Helle

Veikko Kullervo Helle (11. joulukuuta 1911 Vihti – 5. helmikuuta 2005 Lohja) oli yksi aikansa keskeisistä sosialidemokraattisista suomalaispoliitikoista.

Elämä
Veikko Helteen vanhemmat olivat puuseppä, kansanedustaja Edvard Helle ja Alina Aleksandra Videll. Helle kävi kansakoulun ja vuonna 1932 Työväen Akatemian. Helle työskenteli puuseppänä isänsä puusepänliikkeessä sekä Matti Kuuselan tehtaalla Hyvinkäällä. Hän oli myöhemmin itsenäisenä liikkeenharjoittajana vuoteen 1951 saakka. 

Helle seurasi isänsä jalanjäljissä myös työväenyhdistykseen, kunnallispolitiikkaan ja myöhemmin eduskuntaan. Hän aloitti uransa politiikassa vuoden 1936 kunnallisvaaleissa ja hän eteni hiljalleen vaativampiin tehtäviin. Hän oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1983, hallituksessa hän istui neljästi, eduskunnan puhemiehistöön hän kuului yhtäjaksoisesti 1972–1983 ja toimi eduskunnan puhemiehenä 1976–1978. Lisäksi hän toimi useita kertoja tasavallan presidentin valitsijamiehenä.

Helle oli toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri ja myöhemmin työvoimaministeri Mauno Koiviston I hallituksessa 1970, työvoimaministeri ja pääministerin sijainen Ahti Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971, työvoimaministeri Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja työvoimaministeri Kalevi Sorsan III hallituksessa 1982–1983. 

Helle pyrki SDP:n puheenjohtajaksi vuoden 1963 puoluekokouksessa, mutta hävisi äänestyksen Rafael Paasiolle. Puolueen sisäisissä kiistoissa hän lukeutui oikeiston, Väinö Tannerin ja Väinö Leskisen kannattajiin. Ministerin arvonimen Helle sai vuonna 1986.

Helle tunnettiin aikanaan puhujanlahjoistaan ja herrasmiesmäisestä, vaatimattomasta käytöksestään. Hänellä oli tapana esitellä itsensä sanoilla ”puuseppä Suomen eduskunnasta”. Helle nautti koko uransa ajan arvostusta yli puoluerajojen.

Helle oli Vihdin kunnanvaltuuston jäsen 52 vuotta 1937–1988 ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1958–1976. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1970.

Muistaminen
Vihdin Nummelan tori nimettiin vuonna 1999 Veikko Helteen toriksi.

Erkki Kannoston veistämä Veikko Helteen muistomerkki paljastettiin elokuussa 2011 Vihdin Nummelan työväentalon edustalla.

Teokset
 Puuseppä Suomen eduskunnassa, toimittanut Olavi Hurri. Tammi 1981
 Kehityksen tahto – Vihdissä pidettyjä puheita. Nummelan teollisuusyrittäjät 1992

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Rakennusmestari Erkki Salenius, Kansalaismuisti

Suomen työministerit
Eduskunnan puhemiehet
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vihdin kunnanvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Slavkov u Brna

Slavkov u Brna () on kaupunki Vyškovin piirikunnassa Etelä-Määrin läänissä Tšekin tasavallassa. Vuonna 2009 kaupungissa oli 6 169 asukasta.

Kaupungin tuntumassa käytiin 2. joulukuuta 1805 kuuluisa Austerlitzin taistelu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Slavkov u Brnan kotisivut

Tšekin kaupungit
Aimee Osbourne

Aimée Rachel Osbourne (s. 2. syyskuuta 1983 Lontoo) on brittiläinen laulaja, malli, näyttelijä ja kolumnisti. Hän on rockmuusikko Ozzy Osbournen ja tämän toisen vaimon Sharon Osbournen yhteisistä lapsista vanhin.

Muusta perheestä poiketen Aimee Osbourne ei halunnut lähteä 2000-luvun alulla mukaan The Osbournes -tositelevisiosarjaan, vaan muutti 15-vuotiaana erilleen perheestään eikä häntä sarjassa näin nähty.

Osbourne on laulanut vuodesta 2015 lähtien ARO-nimisessä yhtyeessä, joka julkaisi heinäkuussa 2020 musiikkivideon "Shared Something With The Night".

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Brittiläiset mallit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Niukkuus

Niukkuus on taloustieteessä keskeinen käsite, joka koskee useimpia hyödykkeitä (tuote tai palvelu), koska niitä haluttaisiin kuluttaa ilmaiseksi enemmän kuin niitä on tällöin tarjolla. Taloustiede on Pohjola ym. (2006) suppean määritelmän mukaan "niukkojen resurssien kohdentumisen tutkimista". Yksi tapa ajatella niukkuutta on se, että hyödyke on niukka, jos sille olisi menekkiä enemmän kuin hyödykettä on tarjolla, mikäli hyödyke olisi saatavilla ilmaiseksi.

Niukan hyödykkeen kysyntä ja tarjonta määrävät sille hinnan, joka rajaa sen kulutuksen niihin kuluttajiin, jotka ovat valmiita maksamaan siitä eniten. Joissain tapauksissa kuitenkin valtio tai kaupunki harjoittaa hintasääntelyä, esimerkiksi määrää tätä "tasapainohintaa" alhaisemman hinnan pakolliseksi ("kattohinta"), jolloin useampi haluaa ostaa sen ja harvempi viitsii tuottaa sitä, ja syntyy pulaa ja jonoja (vrt. Neuvostoliiton ruokakaupat tai Helsingin Hitas-asuntojonot).

Niukkuus ei siis yleensä tarkoita, että hyödykkeestä olisi suoranaisesti pulaa. Se tarkoittaa vain, että hyödykettä on tarjolla markkinoilla vähemmän kuin sitä kysytään. Kysynnän kasvaessa markkinahinta nousee niukkuuden lisääntyessä. Tällöin kuitenkin yritysten kannattaa lisätä tuotantoa, mikä vähentää niukkuutta ja laskee hintaa.

Niukkuus on yleensä edellytys markkinoiden syntymiselle. Ei-niukalla hyödykkeellä, kuten esimerkiksi puhtaalla ilmalla Suomessa, ei voi käydä kauppaa, koska sitä on riittävästi kaikkien saatavilla, hyödykkeestä vallitsee runsaus. Toisaalta hyödykkeistä voidaan luoda keinotekoisesti niukkoja. Esimerkiksi tieto tai tietokoneohjelmat ja tiedostot eivät ole luonnostaan niukkoja. Patenteilla ja lisensseillä estetään niiden vapaa levittäminen, jolloin niistä tulee niukkoja hyödykkeitä.

Niukkuustekijä on tuotannossa se tuotannontekijä, joka muodostaa pullonkaulan tuotannolle ja määrää tuotantovauhdin, kapasiteetin, hinnan tms. attribuutin. Jonkin resurssin ollessa niukkuustekijä se pyritään hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti. Esimerkiksi teollisuusmaissa työvoiman hinta on niukkuustekijä - työvoiman ollessa kallista tuotanto pyritään automaation ja rationalisoinnin keinoin tekemään mahdollisimman tuottavaksi verrattuna kehitysmaiden pienempihintaiseen työvoimaan ja sen tuottavuuteen.

Esimerkki 
Esimerkki niukkuuden vaikutuksesta hintaan ovat suomalaiset tomaatit: Kesällä ja alkusyksystä, kun niitä on paljon tarjolla, niiden hinta laskee. Talvella ja keväällä, kun uutta satoa ei ole saatavilla, ovat ne niukempia kuin heti uuden sadon jälkeen, ja niiden hintakin on korkeampi.

Lähteet 

Mikrotaloustiede
Taloustieteen käsitteet