joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Seututie 855

Seututie 855 on Iin Olhavan kylästä Oulun Tannilan kautta Pudasjärvelle johtava seututie. Tien pituus on noin 90 kilometriä. 

Tannilan kohdalla tie yhtyy seututiehen 849 noin kilometrin Yli-Iin keskukseen päin, kunnes se kääntyy vasemmalle Pudasjärvelle päin. 

Raskaan liikenteen osuus tiellä on kasvanut huomattavasti, Iijoen uiton päätyttyä ja turvetuotannon kasvaessa. Koillismaan puutavaraliikenne Kemiin sekä Pudasjärven ja Yli-Iin turveliikenne käyttää tietä.

Seututien varrella sijaitsevat muun muassa Pudasjärven kirkko ja kotiseutumuseo.

Lähteet

Iin liikenne
Yli-Iin liikenne
855
Pudasjärven liikenne
Coma of Souls

Coma of Souls on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1990 julkaistu viides albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Jürgen Reil – rummut
 Rob Fioretti – basso
 Frank Gosdzik – kitarat

Kreatorin albumit
Vuoden 1990 albumit
Maailmankaikkeuden suuren mittakaavan rakenne

Kaikkeuden suuren mittakaavan rakenne tarkoittaa kosmologiassa aineen ja valon havaittua jakautumista suurimmilla mittakaavoilla, tyypillisesti miljardien valovuosien mittakaavassa. Taivaankappaleiden punasiirtymää ja sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksia tutkimalla on saatu selville kaikkeuden suuren mittakaavan rakennetta. Rakenteiden muodostuminen vaikuttaa seuraavan hierarkiaa aina galaksien superjoukkohin ja niiden muodostamiin galaksimuureihin saakka. Näitä suuremmassa mittakaavassa ei vaikuta olevan rakenteita.

Aiheesta muualla
"Millennium Simulation" of structure forming Max Planck Institute of Astrophysics,  Garching, Germany
 Hubble, VLT and Spitzer Capture Galaxy Formation in the Early Universe.

Kosmologia
Maailmankaikkeus

en:Observable universe#Large-scale structure
Renewal

Renewal on Kreatorin vuonna 1992 julkaistu kuudes albumi. Renewal poikkeaa melko radikaalisti yhtyeen aiemmasta tuotannosta ja aloitti Kreatorin historiassa kokeilevamman, vähemmän aggressiivisen vaiheen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Jürgen Reil – rummut, ohjelmointi
 Rob Fioretti – basso
 Frank Gosdzik – kitarat

Kreatorin albumit
Vuoden 1992 albumit
Violent Revolution

Violent Revolution on Kreatorin vuonna 2001 julkaistu yhdestoista studioalbumi. Violent Revolutionilla Kreator palasi takaisin suoraviivaiseen thrash metal -tyyliinsä muutaman kokeilevamman, vähemmän thrash-pitoisen levyn jälkeen. Violent Revolution on Kreatorin ensimmäinen studiojulkaisu, jolla on mukana kitaristi Sami Yli-Sirniö.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Jürgen Reil – rummut
 Christian Giesler – basso
 Sami Yli-Sirniö – kitarat

Kreatorin albumit
Vuoden 2001 albumit
Heteronormatiivisuus

Heteronormatiivisuus tarkoittaa oletusta kahdesta luonnollisesta sukupuolesta, miehestä ja naisesta, joka otetaan havainnon lähtökohdaksi.

Toisaalta heteronormatiivisuudella tarkoitetaan myös yhteiskunnassa vallitsevaa oletusta, jonka mukaan heteroseksuaalinen suuntaus on normi. Koska ihmisten ylivoimaisen enemmistön tiedetään olevan heteroseksuaaleja, jokaista kohdellaan ja ajatellaan kuin hän olisi heteroseksuaali. Miesten heteroseksuaalisen miehisyyden ja naisten heteroseksuaalisen naisellisuuden ajatellaan johtuvan biologiasta ja luonnosta. Muunlaisten seksuaalisuuksien tai sukupuolten olemassaolo kielletään, tai niitä pidetään heteroseksuaalisuutta ja kaksinapaista sukupuolijärjestystä huonompina.

Queer-tutkimuksena tunnettu tutkimusala pyrkii tutkimaan sitä, kuinka heteronormatiivisuus jäsentää erilaisia yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja historiallisia ilmiöitä, kuinka sukupuoli ja seksuaalisuus ovat kietoutuneet yhteen yhteiskunnassa.

Katso myös
Avioliitto
Suvullinen lisääntyminen

Heteroseksuaalisuus
Sukupuolitutkimus
Yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden käsitteet
Hannu Marttila

Hannu  Marttila (s. 4. huhtikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän työskenteli Helsingin Sanomien kulttuuritoimittajana kunnes jäi eläkkeelle vuoden 2010 alussa.

Marttila opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja kotimaista kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Opinnot keskeytyivät kun hän pääsi Uuden Suomen kirjallisuusarvostelijaksi ja uutistoimittajaksi vuonna 1968. Vuonna 1975 hän siirtyi Iltaset-lehden ja Viikko-Sanomien kautta (molemmat lehdet lopetettiin 1975) Ilta-Sanomien kulttuuritoimittajaksi 1976–1985. Lehden kulttuurisivu seurasi tuolloin poleemisesti taidepolitiikkaa. 

Vuonna 1985 Marttila siirtyi Helsingin Sanomiin Pekka Tarkan tultua kulttuuritoimituksen esimieheksi. Hän toimi lehdessä yleiskulttuuritoimittajana ja kirjallisuuskriitikkona, muun muassa kirjallisuussivuista vastaavana toimittajana vuosina 2003–2004. Kulttuuritoimituksen ulkopuolella Marttila on työskennellyt muun muassa rikos- ja ulkomaantoimittajana sekä toimitusten tietotekniikan kouluttajana.

Syksyllä 2006 Marttila alkoi kirjoittaa HS.fi-sivustolle kirjallisuusblogia. Eläkkeelle jäätyään Marttila on toiminut muun muassa Finlandia-palkinnon valintalautakunnan puheenjohtajana 2011.

Marttilan isä oli Otavan kustannus- ja mainostoimittaja ja sittemmin kuvatoimituksen päällikkö Viljo Marttila (1904–1973).

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Nettiradio Mikaeli

Nettiradio Mikaeli/YLE Mikaeli oli Mikkelissä vuosina 1998-2005 toiminut suomalainen tiedotusväline. Se oli Mikkelin kaupungin omistaman Otavan Opiston, Yleisradion ja itäsuomalaisen yhteistyöverkoston tuottama journalistinen verkkomedia, joka toimitti viikoittain omalle Internet-sivustolleen laajan ääntä, kuvaa, tekstiä ja nettivideoita sisältävän juttupaketin. Aineistoista versioitiin 30 minuutin radio-ohjelmia Ylen opintoradion levitykseen. Lisäksi tiimi tuotti Yle Teemalle 30 ja 60 minuutin televisio-ohjelmia.

Nettiradio Mikaeli toteutti myös lukuisia streaming-lähetyksiä luonnosta mm. norppakiveltä ja huuhkajan talvipuuhista yhdessä Juha Taskisen kanssa. Projektitiimi järjesti myös useita journalismin ajankohtaisteemoja käsitteleviä mediaseminaareja. Tiimi koulutti avustajia cross-media -tuotantoon. 

Nettiradio Mikaeli aloitti toukokuussa 1998 mikkeliläistoimijoiden hallinnoimana EU-projektina. Myöhemmin toiminta laajeni niin, että yhteistyötä tehtiin muun muassa Joensuun yliopiston Savonlinnan toimijoiden kanssa omassa mediapajassa, MAMK:n kanssa Pieksämäen Nikkarilan mediapajassa sekä useissa muissa oppilaitoksissa eri puolilla Itä-Suomea, kuten Paltamon viestintälukiossa ja Lieksan aikuiskoulutuskeskuksessa. Lisäksi verkostoihin kuului Inarin mediapaja. Yhteistuotantoihin osallistui myös SAK Etelä-Savossa ja Pirkanmaalla.   

Projektikausi jatkui heinäkuuhun 2002. Projektipäällikkönä toimi YTM Päivi Kapiainen-Heiskanen.  

Helmikuusta 2004 joulukuun loppuun 2005 verkkomedian nimenä oli YLE Mikaeli. Toiminta lopetettiin joulukuussa 2005. 

Nettiradio Mikaeli on Mikkelin kaupungin alainen tuotemerkki. Kustannussopimukset solmittiin Mikkelin kaupungin/Otavan Opiston nimiin. Mikkelin ammattikorkeakoulu osallistui tuotantoon tarjoamalla tiloja ja teknistä asiantuntemusta.

Nettiradio Mikaelin arkisto löytyi pitkään Internetistä osoitteesta: http://nettiradiomikaeli.internetix.fi

Aiheesta muualla 

  (Nettiradio Mikaelissa 1998-2005 julkaistut jutut)
 Päivi Kapiainen-Heiskanen, 2003, Miten verkkomedia syntyy – Tapaus Nettiradio Mikaeli (pdf, Pro gradu -tutkielma) 

Suomalaiset Internet-radioasemat
Mikkelin media
Vuonna 1998 perustetut radioasemat
Vuonna 2005 lakkautetut radioasemat
Suomalaisen arjen historia

Suomalaisen arjen historia on Weilin+Göösin kustantama neliosainen tietokirjasarja. Se kuvaa Suomen ja suomalaisten historiaa keskittyen tavallisen ihmisen arkeen.

Kirjan ensimmäinen osa Savupirttien Suomi valmistui elokuussa 2006. Toinen osa Säätyjen Suomi valmistui maaliskuussa 2007. Kolmas osa Modernin Suomen synty valmistui myös vuonna 2007 ja viimeinen osa Hyvinvoinnin Suomi helmikuussa 2008.

Arjen historiaa käsitellään aikajärjestyksessä. Savupirttien Suomi -kirja kattaa ajanjakson ristiretkistä isonvihaan. Säätyjen Suomi sijoittuu 1700-luvun alusta 1800-luvun loppupuolelle.

Kirjan toimituskuntaan kuuluvat dosentti Kai Häggman, professori Markku Kuisma, vs. professori Pirjo Markkola ja yliopistolehtori, FT Panu Pulma.

Suomalaiset historian tietokirjat
Yhteiskunnalliset kirjasarjat
William Slim

Sir William Joseph Slim (6. elokuuta 1891 – 14. joulukuuta 1970) brittiläinen upseeri ja Australian kenraalikuvernööri. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan Britannian armeijan palveluksessa.

Ensimmäisessä maailmansodassa Slim osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun, jossa hän haavoittui vakavasti.

Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Slim taisteli ensin Itä-Afrikassa 10. intialaisen jalkaväkiprikaatin komentajana. Hän haavoittui taistelussa Eritreassa. Itä-Afrikan taistelujen jälkeen Slim palveli Lähi-idän esikunnassa ja hänet ylennettiin virkaa toimittavaksi kenraalimajuriksi kesäkuussa 1941. Hän toimi 10. intialaisen jalkaväkidivisioonan komentajana Englannin–Irakin sodassa, Syyrian-Libanonin valtauksessa ja Persian valtauksessa.

Keväästä 1942 lähtien Slim taisteli Kaakkois-Aasiassa virkaa toimittavaksi kenraaliluutnantiksi ylennettynä ja hän johti ensin liittoutuneiden Burman armeijakuntaa Japanin joukkoja vastaan. Slim siirtyi komentamaan brittiläis-intialaista XV armeijakuntaa kunnes hänet nimitettiin perustetun brittiläisen 14. armeijan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 3. huhtikuuta 1944. Kenraaliluutnantti Oliver Leese yritti siirtää Slimin 12. armeijan komentajaksi, mutta Slim nimitettiinkin Leesen paikalle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maajoukkojen komentajaksi ylennettynä kenraaliksi.

Sodan jälkeen

Slim jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 1948., mutta palasi pian palvelukseen, kun hänet nimitettiin Britannian armeijan komentajaksi.

Slim ylennettiin sotamarsalkaksi 4. tammikuuta 1949. 

Slim nimitettiin Australian kenraalikuvernööriksi vuonna 1953, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin varakreivin arvonimi.

Lähteet

Brittiläiset marsalkat
Australian kenraalikuvernöörit
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Trophée des Champions

Trophée des Champions (Ranskan supercup) on jalkapallo-ottelu, jossa kohtaavat edelliskauden Ligue 1 -mestari sekä Ranskan cupin voittaja. Eniten voittoja on Olympique Lyonnais’lla, joka on vienyt turnauksen nimiinsä kahdeksan kertaa.

Trophée des Champions -ottelu avaa perinteisesti sarjakauden Ranskassa, sillä se pelataan viikko ennen liigan alkua. Nykymuotoisena supercup aloitettiin vuonna 1995. Vuosina 1955–1986 samaa kilpailua järjestettiin epäsäännöllisin väliajoin nimellä Challenge des Champions. Joukkueiden saavutuksiin lasketaan sekä nykymuotoisen että entisen kilpailun voitot. 

Vuodesta 2009 lähtien turnaus on pelattu Ranskan ulkopuolella. Järjestely on saavuttanut suurta suosiota, ja turnauksen ennätysyleisö nähtiin vuonna 2010 Tunisiassa Stade 7 Novembrella, kun Olympique de Marseillen ja Paris Saint-Germainin välistä ottelua seurasi 57 000 katsojaa.

Ottelut 

1 Ottelua ei pelattu sillä Auxerre voitti edelliskaudella sekä liigamestaruuden että cupin.

Ranskan jalkapallokilpailut
Beyond the Gates

Beyond the Gates on Possessedin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986.

Kappaleet 
Intro
The Heretic
Tribulation
March to Die
Phantasm
No Will to Live
Beyond the Gates
The Beasts of the Apocalypse
Seance
Restless Dead
Dog Fight

Kokoonpano 
 Jeff Becerra – laulu, basso
 Larry LaLonde – kitara
 Mike Torrao – kitara
 Mike Sus – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 1986 albumit
Possessedin albumit
Morten Gamst Pedersen

Morten Gamst Pedersen (s. 8. syyskuuta 1981 Vesisaari) on saamelaistaustainen norjalainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut englantilaisseura Blackburn Roversia ja  Turkin Superliigan Karabüksporia. Hän pelaa keskikenttämiehenä ja pystyy pelaamaan lähes jokaista keskikentän pelipaikkaa.

Seuraura 
Pedersenin ollessa 15-vuotias hänen isänsä, jalkapallovalmentaja Ernst Pedersen, kehotti poikaansa harjoittamaan vasenta jalkaansa luonnollisen oikean sijaan, koska ammattilaisjalkapalloilussa vasemmalla puolella on vähemmän kilpailua. Pedersenin läpimurto tapahtui vuonna 2004, kun hän teki Norjan pääsarjassa seitsemän maalia Tromsø IL:n riveissä.

Blackburn Rovers (2004–2013) 

Blackburn Rovers osti norjalaisen 1,5 miljoonalla punnalla. Häntä tavoittelivat myös Manchester United, Aston Villa, Newcastele United ja Tottenham Hotspur. Blackburn hankki Pedersenin täyttämään joukkueen keskikenttää, kun aiempi luottomies Damien Duff oli siirtynyt Chelseaan. Norjalainen teki debyyttinsä Valioliigassa 28. elokuuta 2004 Manchester Unitedia vastaan 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa. 

Pedersen onnistui ottamaan vakiopaikan avauksesta kuitenkin vasta Graeme Sounessin lähdön jälkeen, kun manageriksi tuli Mark Hughes. Hän aloitti kauden 2005–2006 tekemällä ensin maalin Cardiff Cityä vastaan ja tämän jälkeen maalin myös seuraavissa kolmessa ottelussa. Hän teki kauden aikana kaikkiaan kahdeksan maalia ja oli joukkueensa paras maalintekijä.

Kesäkuussa 2006 Pedersen sai Valioliigalta luvan vaihtaa paitansa selässä olevan nimen Pedersenistä Gamstiksi, äitinsä sukunimeksi. Gamst Pedersen kärsi kaudella paljon loukkaantumisista, mutta vuodenvaihteessa 2007 hän todisti kuuluvansa Valioliigan parhaimpiin laitureihin.

Karabükspor (2013–) 

Elokuussa 2013 Gamst Pedersen siirtyi Blackburnista Turkin Superliigan Karabüksporiin ilmaisella siirrolla, pelattuaan edellisen kauden ajan Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestaruussarjassa.

Maajoukkueura 

Pedersen pelasi Norjan maajoukkueessa 83 ottelua ja teki 17 maalia vuosina 2004–2014.

Lähteet 

Norjalaiset jalkapalloilijat
Saamelaiset henkilöt
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Göran Schauman

Curt Göran Schauman (s. 29. elokuuta 1940 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä ja kilpapurjehtija. Hänen isänsä oli näyttelijä ja teatterijohtaja Runar Schauman. Svenska Teaternissa näyttelevällä Schaumanilla on ollut useita elokuvarooleja ja hän on ollut mukana muun muassa televisiosarjoissa Vihan päivät (Din vredes dag, 1991), Parhaat vuodet (2000) ja Benner & Benner (2001–2002). Hän esittää paronia Timo Koivusalon Täällä pohjantähden alla -elokuvassa. Göran Schaumanin isä Runar puolestaan esitti paronia Edvin Laineen Täällä Pohjantähden alla -elokuvassa (1968).

Göran Schauman sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1992.

Schauman on kilpaillut purjehduksessa. Hän purjehti Münchenin olympialaisissa 1972 Louhi-luokassa yhdessä Kurt Nymanin ja Antero Sotamaan kanssa ja sijoittui kahdeksanneksi. MM-kisoissa hän saavutti Louhi-luokassa pronssia 1970.

Elokuvarooleja 
 Meren kasvojen edessä (ylioppilas Pykälä, 1967)
 Luottamus (Eugen Schauman, 1976)
 Miestä ei voi raiskata (Bertil Sund, Evan entinen miesystävä, 1978)
 Pekka Töpöhäntä (1981)
 Ystävät, toverit (johtaja Liljeroos, 1990)
 Tulennielijä (pappi, 1998)
 Lapin kullan kimallus (kreivi Armfelt, 1999)
 Leijat Helsingin yllä (Totti, Benitan isä, 2001)
 Täällä Pohjantähden alla (paroni, 2009)
Joulukuusivarkaat (Fredi, 2009)
 Kaappari (ruotsalainen mies, 2013)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset aateliset
Suomalaiset kilpapurjehtijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiina Astola

Tiina Maija-Sisko Astola (1979–1986 Astola-Koskenniemi, s. 6. huhtikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen virkamies. Hän toimi Suomen oikeusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 2007–2016. Astola siirtyi Euroopan komissioon oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosaston pääjohtajaksi 1. helmikuuta 2016.

Koulutus ja ura 
Astola kirjoitti ylioppilaaksi 1972 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1977 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1985 Turun yliopistosta. Vuonna 1983 hänestä tuli Master of International and Comparative Law  Vrije Universiteit Brusselissa. 

Astola työskenteli aiemmin oikeusministeriön lainvalmisteluosaston yksityisoikeuden yksikön johtajana vuodesta 2001. Ennen lainsäädäntöjohtajaksi nimittämistä hän toimi lainvalmisteluosaston eurooppaoikeuden yksikön johtajana vuosina 1997–2001 ja oikeusministeriön kehitysjohtajana vuodet 1995–1996. Hän on työskennellyt lainsäädäntöneuvoksena sekä oikeusministeriössä (vuodesta 1988) että valtiovarainministeriössä (1990–1992). Vuosina 1981–1987 Astola oli Suomen Ulkomaankauppaliiton (nykyinen Finpro) ulkomaanoikeuden osaston lakimies ja osastopäällikkö.

Palkinnot 
Vuonna 2013 Astolalle myönnettiin Suomen Leijonan I luokan komentajamerkki.

Yksityiselämä 
Astolan puoliso on akatemiaprofessori Martti Koskenniemi vuodesta 1979.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset EU-virkamiehet
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Net Yaroze

Net Yaroze (1997) on Sony Computer Entertainmentin kehittämä PlayStationin erikoisversio, jolla voi ohjelmoida PlayStation-pelejä. Sen tekee erikoiseksi se, että siinä ei ole aluekoodirajoituksia ja siinä on sisäänrakennettu ohjelmointikieli. Yhdysvalloissa se maksoi n. 750 dollaria. Vaikka Net Yarozessa ei ollut aluekoodirajoituksia, niin siitä oli kolme eri versiota, Japani (DTL-H3000), Pohjois-Amerikka (DTL-H3001) ja Euroopan ja Australian (DTL-H3002). DTL-H3002 käynnistyy PAL-tilassa, kun muut käynnistyvät NTSC-tilassa.

Euroopan Net Yaroze -paketti sisältää:

 Net Yaroze PlayStation -konsoli (mattamusta)
 2 kpl Playstation DualShock -ohjainta (mattamusta)
 Virtajohto
 AV-kaapeli
 Eurooppa-AV-adapteri
 Net Yaroze Boot Disc (väriltään vihertävä)
 Net Yaroze -ohjelmapäivityslevy, jolle haetaan netistä uusimmat ohjelmapäivitykset
 Käyttökortti (muistuttaa muistikorttia, tarvitaan käynnistykseen)
 Kaapeli, jolla Net Yaroze yhdistetään tietokoneeseen
 1 "Start Up Guide", ohjekirja
 1 "Library Reference", ohjekirja
 1 "User Guide", ohjekirja

Muuta 

Official Playstation Magazine -lehden mukana tulleilla demolevyillä on Net Yarozella tehtyjä pelejä, 1990-luvun lopulta vuoteen 2004 asti.

Muutamia tunnetuimpia pelejä 

Between The Eyes
Blitter Boy (Chris Chadwick)
Bouncer 2
Clone
Dog Tale
Gravitation
Haunted Maze
Hover Car Racing
The Incredible Coneman
Mah Jongg (Gerhard Rittenhofer)
Psychon
Pushy 2
Rocks'n'Gems (Gerhard Rittenhofer)
Terra Incognita
Total Soccer

Lähteet 

Pelikonsolit
Sonyn pelikonsolit
PlayChoice-10

PlayChoice-10 on vuonna 1986 julkaistu Nintendon kolikkopelikone, jolla pelattiin NES-konsolin pelejä. Perinteisistä kolikkopelikoneista poiketen PlayChoice-10:ssä ei maksettu pelikerroista vaan peliajasta. Yksi pelivaraus vastasi tiettyä määrää peliaikaa, jonka aikana pelaaja pystyi pelaamaan mitä tahansa pelikoneeseen asennetuista kymmenestä pelistä. Pelattavaa peliä pystyi myös vaihtamaan niin kauan kuin koneessa riitti peliaikaa.

Tavallisten NES-kasettien sijaan PlayChoice-10:ssä käytettiin erillisiä laajennuskortteja, jotka sisälsivät itse pelin lisäksi 8 kilotavua ROM-muistia. Tähän ylimääräiseen muistiin oli tallennettu pelikohtaisia vihjeitä, joita näytettiin pelikoneen toisessa näytössä pelaamisen aikana. PlayChoice-10:tä valmistettiin myös yksinäyttöisenä mallina, jossa pelivihjeet sai tarvittaessa näkyviin nappia painamalla.

Listaa PlayChoice-10:n peleistä 

 1942 (1985 Capcom)
 Balloon Fight (1984 Nintendo)
 Baseball (1983 Nintendo)
 Baseball Stars (1989 SNK Corp.)
 Captain Skyhawk (1989 Milton Bradley)
 Castlevania (1987 Konami Inc.)
 Contra (1988 Konami Inc.)
 Chip 'n Dale Rescue Rangers (1990 Capcom)
 Double Dragon (1988 Technos)
 Double Dribble (1987 Konami Inc.)
 Dr. Mario (1990 Nintendo)
 Duck Hunt (1984 Nintendo)
 Excitebike (1984 Nintendo)
 Fester's Quest (1989 Sunsoft)
 Gauntlet (1985 Atari Games Corp.)
 Golf (1984 Nintendo)
 The Goonies (Konami Inc.)
 The Goonies II (1986 Konami Inc.)
 Gradius (1986 Konami Inc.)
 Hogan's Alley (1984 Nintendo)
 Kung Fu (1984 Irem)
 Mario Bros. (1983 Nintendo)
 Mario Open Golf (1991 Nintendo)
 Mega Man 3 (1990 Capcom)
 Metroid (1986 Nintendo)
 Mike Tyson's Punch-Out!! (1987 Nintendo)
 Ninja Gaiden (1989 Tecmo)
 Ninja Gaiden II: The Dark Sword of Chaos (1990 Tecmo)
 Ninja Gaiden III: The Ancient Ship of Doom (1991 Tecmo)
 Pinbot (1988 Rare Ltd.)
 Power Blade (1991 Taito)
 Pro-Wrestling (1986 Nintendo)
 Rad Racer (1987 Square)
 Rad Racer II (1990 Square Co., Ltd.)
 RBI Baseball (1987 Tengen)
 R.C. Pro-Am (1987 Rare Ltd.)
 Rockin' Kats (1991 Atlus Soft.)
 Rush'n Attack (1987 Konami Inc.)
 Rygar (1987 Tecmo Ltd.)
 Shatterhand (1991 Jaleco)
 Solar Jetman: Hunt for the Golden Warpship (1990 Rare Ltd.)
 Super C (1990 Konami)
 Super Mario Bros. (1985 Nintendo)
 Super Mario Bros. 2 (1988 Nintendo)
 Super Mario Bros. 3 (1988 Nintendo)
 Tecmo Bowl (1989 Tecmo Inc.)
 Tennis (1983 Nintendo)
 Teenage Mutant Ninja Turtles (1989 Konami Inc.)
 Teenage Mutant Ninja Turtles II: The Arcade Game (1990 Konami Inc.)
 Track & Field (1987 Konami Inc.)
 Trojan (1986 Capcom)
 Volleyball (1986 Nintendo)
 Wild Gunman (1984 Nintendo)
 World Cup Soccer (1990 Technos)
 Yo! Noid (1990 Capcom)

Nintendo
Kolikkopelit
Marjatta Weckström

Marjatta Irene Weckström-Louhivuori (9. helmikuuta 1932 Helsinki – 28. syyskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. Weckströmin veistoksissa tärkeimpänä inspiraation lähteenä ovat usein olleet ihmisen sisäiset mielenliikkeet, joita hän tunsi voivansa parhaiten ilmaista abstraktilla muotokielellä. 

Weckström opiskeli taideakatemian koulussa vuosina 1952–1955 ja sitä ennen Eino Räsäsen oppilaana 1950-1952. Hän kävi Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa useaan otteeseen 1950-luvulla ja oli samoihin aikoihin pari vuotta David Paulin oppilaana Lontoossa. Oman tyylin löytymisen kannalta tärkeäksi tuli opiskelujakso Pariisissa kuvanveistäjä Ossip Zadkinen (1890-1967) oppilaana. Hänen opetuksensa ohjasi Weckströmiä löytämään abstraktin kuvanveiston omaksi ilmaisutyylikseen. Tuskastuneena pääkaupunkiseudun ateljeepulaan Weckström ryhtyi ensimmäisten taiteilijoiden joukossa rakentamaan omaa ateljeetaan asuntonsa yhteyteen.

Weckströmin töitä on ollut muun muassa ARS-61 -näyttelyssä 1961 ja Nuorta kuvanveistoa -näyttelyssä Rodin-museossa Pariisissa. Weckströmille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 2004.


Tilaustyöt ja julkinen taide 
Läheisyys, 1961, Pohj. Karjalan Ammattikoulu, Joensuu
Synteesi, 1963, Nöykkiön päiväkoti, Espoo
Hajoaminen, 1968, Tampereen uusi sair.hoit.opisto, Tampere 
Kaksoismuoto, 1968, Geolog. tutkim.laitos, Otaniemi, Espoo 
Nouseva teema, 1969, Jyväskylän konservatorio 
Kosmiset unet, 1969, Viherlaakson kirjasto, Espoo  
Idut, 1971, srk:n nuorisokoti, Lehtisaari, Helsinki 
Ahdas portti, 1973, rel., Oulunkylän kirkko, Helsinki 
Vuodenajat, 1975, rel., Hanasaaren kulttuurikeskus, Espoo 
Toimialue, 1976, rel., Keravan OP, Kerava 
Maan laulu, 1979, veist., Hakaniemen virastotalo, Helsinki 
Credo, 1980, Kulosaaren srk.-talo, Helsinki
Maan laulu, 1980, Kouluhallityksen virastotalon piha, Siltasaari, Helsinki 
Elämän puu, 1981, Irjanteen kirkko, Eurajoki 
Fenixin horisontti, 1984, Leppävaaran kuulovammaisten koulu, Espoo
Uuteen ulottuvuuteen, 1972, Pappilansalmen koulu, Hamina
 
Kuoleva Fenix, 1985, rel., Länsi-Pasilan kappeli, Helsinki 
Staden vid havet, 1989, Gävlen asema-aukio, Ruotsi 
Liekehtivä Fenix, 1991, Meilahden koulutalo, Helsinki

Omat julkaisut 
Marjatta Weckstöm- Veistoksia- Skulpturer - Sculptures, 1986. Suomen kulttuuriliitto ry:n julkaisu 1984, Neulaset.

Lähteet

Teoksia 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Alice in Hell

Alice in Hell on kanadalaisen thrash metal -yhtye Annihilatorin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa vuonna 1989.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1998 uusintajulkaisu

Kokoonpano
 Jeff Waters – basso, kitara, taustalaulu
 Randy Rampage – laulu, taustalaulu
 Dennis Dubeau – taustalaulu
 Anthony Brian Greenham – kitara
 Wayne Darley – basso, taustalaulu
 Ray Hartmann – rummut

Vuoden 1989 albumit
Vuoden 1989 esikoisalbumit
Annihilatorin albumit
Never, Neverland

Never, Neverland on kanadalaisen thrash metal -yhtyeen Annihilatorin toinen studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa vuonna 1990.

Kappalelista 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Annihilatorin albumit
Vuoden 1990 albumit
Senkakusaaret

Senkakusaaret () tai Diàoyútáisaaret () on Japanin hallitsema ja Kiinan kansantasavallan sekä Kiinan tasavallan (Taiwanin) vaatima asumattomien saarien ryhmä Itä-Kiinan merellä. Saaret sijaitsevat Taiwanista koilliseen ja Okinawasta länteen viimeisten Ryūkyūsaarten pohjoispuolella. Saariryhmä on lännessä tunnettu myös Pinnaclesaarina. Kiista saarista on tärkeä kysymys Kiinan kansantasavallan ja Japanin välisissä suhteissa, ja tilannetta ovat monimutkaistaneet Kiinan tasavallan ja kansantasavallan väliset ongelmat. 

Saaria on yhteensä kahdeksan ja niiden yhteispinta-ala on 6,3 neliökilometriä. Suurin osa saarista sijaitsee pääsaaren, Uotsuri-jiman () tai Diàoyútáin () ympärillä. Saarten korkein kohta, 383 metriä, sijaitsee Uotsurilla. Hallinnollisesti saaret kuuluvat Japanin Ishigakin kaupunkiin Okinawan prefektuurissa. 

Japanin mielestä saaret ovat kuuluneet sille vuodesta 1895, jolloin saarilla tehdyissä tutkimuksissa ei löydetty jälkiä aikaisemmasta Kiinan hallinnosta ja saaret julistettiin kuuluvaksi Japanille. Toisen maailmansodan jälkeen saaret siirtyivät Ryūkyūsaarten mukana Yhdysvaltain hallintoon ja luovutettiin takaisin Japanille 1970-luvun alussa. Kiinan mukaan ensimmäiset kiinalaiset tutkimukset saarista tehtiin vuonna 1403, ja saaria on hallittu vuosisatoja Taiwanin osana. Kun Kiina luovutti Taiwanin Japanille vuonna 1895, Senkakusaaret olivat Kiinan mukaan osa Taiwanin sen aikaista aluetta, joka palautettiin Kiinalle toisen maailmansodan jälkeen. Nykyinen poliittinen kiista alkoi, kun saarten lähistöltä löydettiin mahdollinen öljykenttä 1970-luvun vaihteessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin ulkoministeriön näkemys 
 People’s Dailyn artikkeli 
 Paasikiven opetukset koetuksella Itä-Kiinan merellä: Senkaku-kiista nostaa kansallismielisyyttä Kiinassa , FIIA Comment 9 (2012), Ulkopoliittinen instituutti.

Japanin saaret
Kiistanalaiset alueet
John Steffensen

John Steffensen (s. 30. elokuuta 1982 Perth) on australialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.

Steffensen aloitti yleisurheilun seitsenvuotiaana. Hän harrasti aluksi pituushyppyä, mutta vaihtoi päälajiaan vuonna 2002 pikajuoksuun. Hän juoksi Ateenan olympialaisissa 2004 Australian 4 x 400 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti matkan olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän sijoittui Helsingin MM-kisoissa 400 metrillä kahdeksanneksi ajalla 45,46. Kansainyhteisön kisoissa 2006 Steffensen voitti henkilökohtaisen 400 metrin kilpailun ajalla 44,73 ja oli mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestissä kultaa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän eteni 400 metrillä välieriin ja oli samana vuonna IAAF:n yleisurheilufinaalissa viides.

Steffensen juoksi Berliinin MM-kilpailuissa 2009 avausosuuden Australian saadessa pronssia 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa hän karsiutui välierissä.

Ennätykset
 200 metrin juoksu: 20,79 (2007)
 400 metrin juoksu: 44,73 (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.johnsteffensen.com.au/

Australialaiset pikajuoksijat
Australialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Watsa-Kahwi

Watsa-Kahwi on Robert Pauligin kehittämä vaaleapaahtoinen kahvilaatu, joka sisältää runsaasti antioksidantteja, mutta happoja huomattavasti vähemmän kuin perinteinen vaaleapaahtoinen kahvi: sen pH on 5,2–5,6. Tällä pyritään minimoimaan kahvin vatsalle aiheuttamaa ärsytystä. Watsa-Kahwin valmistusmenetelmä ja resepti on patentoitu.

Lähteet 
 Robert Pauligin kotisivu

Kahvi
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Maleficium

Meleficium on vanhan koulukunnan black metal -albumi, jonka Impious Havoc julkaisi cd -levynä vuonna 2007. Levy-yhtiönä toimi Aphelion Productions. Kappaleet on nauhoitettu kesällä 2006.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 

Impious Havocin albumit
Vuoden 2007 albumit
Ufouskonto

Ufouskonnot tai ufokultit ovat uususkontoja, joihin kuuluu usko ufojen tai avaruusolentojen olemassaoloon. 

Uskontososiologi Émile Durkheimin mukaan uskonnoissa asiat jakautuvat kahteen perusominaisuuteen, maallisiin ja pyhiin. Ufokulteissa maallinen on kirjaimellisesti maanpäällä, mutta pyhä paikka on yliluonnollisen sijaan avaruus. Ufokulteilla on omat johtajansa, profeettansa ja messiaansa.

Tunnettuja ufokultteja tai ufoja sivuavia kultteja ovat yhdysvaltalaiset raëlilaisuus, Heaven's Gate, Urantia-liike, Aetherius Society, Unarius Academy of Science, Vesmírní lidé, Lineamiento Universal Superior ja Dwight Yorkin nuwaubianismi. 

Ufouskomukset ovat kuuluneet myös muiden muassa Fiat Lux - ja Chen Tao -nimisten apokalyptisten lahkojen oppeihin.

Ufot uskonnollisena ilmiönä
Filosofian tohtori Jaakko Närvän mukaan ihmisten kokemukset ufoista ja ufologia eli ufojen tutkimus ovat suurimmaksi osaksi uskontoa ja vain pieneltä osalta jotain muuta. Närvän mukaan ufologia ja ufokokemukset voidaan uskontohistoriallisesti selittää länsimaisen esoterian, kristillisyyden ja kansanuskon jatkumona. Erityisesti ufokokemuksilla on paljon yhtäläisyyksiä kansanuskonnollisiin perinteisiin, kuten keijuperinteellisiin ja šamanistisiin aineistoihin.

Närvän mukaan ufohavaintoja voidaan selittää psykologisesti erilaisten virhetulkintakohteiden ja havaintopsykologisten tekijöiden yhteisvaikutuksilla. Voimakkaat ufokokemukset, kuten ufosieppaukset, selittyvät hallusinaatiolla, unihalvauksilla, fantasiointitaipumuksilla ja valemuistoilla. Tällaisiin tavanomaisiin selityksiin Närvä perustaa väitteensä, että suurimmaksi osaksi ufohavainnoista tehdyt spekulatiivisemmat tulkinnat ovat ufouskonnollisuutta ja niihin uskovat havaitsijat sekä ufologit ufouskovaisia. Lisäksi Närvän mukaan jo havaintokokemuskin on sen käsitteellistämisen osalta pääosin uskonnollinen prosessi. Uskonnon hän määrittelee tavanomaista laajemmin intuition vastaisina oletuksina.

Ryhmäkokemukset johtuvat Närvän mukaan pienryhmäsuggestiosta, sosiaalisesta paineesta ja syyllisyydestä tarinan kuvitteellisuuden paljastamista kohtaan. Närvän mukaan ufouskonnollisuus on kansainvälinen, laaja ja merkittävä ilmiö, joka voi antaa viitteitä tulevaisuuden uskonnollisuudesta. Närvän mukaan suomalaisista 30 prosenttia uskoo ufoihin.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Jaakko Närvä: Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä, Teoreettinen tutkimus, Helsingin yliopisto/Uskontotieteen laitos, väitöskirja 2008. ISBN 9789521051609

Aiheesta muualla
 Jaakko Närvän ufoesitelmä
 Center for AnthroUfology: UFOs and NRMs
 UFO cults article on the website of the University of Virginia Created by Jodi L. Wharff, a student of the late Jeffrey Hadden
 Juffo

Uudet uskonnolliset liikkeet
Epästandardi kosmologia

Epästandardi kosmologia on mikä tahansa alkuräjähdykseen perustavan kosmologian eli nk. kosmologian standardimallin vaihtoehdoksi ehdotettu teoria maailmankaikkeuden synnystä ja kehityksestä. Termillä voidaan viitata myös alkuräjähdyksen hyväksyvään teoriaan, mikäli se poikkeaa merkittävästi vallitsevasta käsityksestä. Teoriat eroavat toisistaan jo lähtökohdiltaan sen mukaan mitä oletuksia niissä tehdään.

Kosmologian historiassa on kaikkeuden alkuperästä on esitetty useita toisistaan poikkeavia teorioita mutta 1940-luvulta aina 1960-luvulle saakka kosmologia oli jakaantunut pääosin kahteen leiriin. Pysyvän tilan teoria edusti staattista ja ikuista kaikkeutta ja alkuräjähdys äärellisen ikäistä ja jatkuvasti muuttuvaa kaikkeutta. Lopulta edistysaskeleet kokeellisessa kosmologiassa käänsivät enemmistön alkuräjähdyskosmologian puoleen.

Katso myös 
 Pysyvän tilan teoria
 Kosmogonia
 Tähtitiede
 Astrofysiikka

Kosmologia
Vanhentuneet tieteelliset teoriat
Sophie (Wessexin kreivitär)

Wessexin ja Forfarin kreivitär Sophie (Sophie Helen Mountbatten-Windsor, o.s. Rhys-Jones, s. 20. tammikuuta 1965 Oxford, Englanti) on Wessexin ja Forfarin jaarlin prinssi Edwardin puoliso.

Sophie Rhys-Jones syntyi rengaskauppias Christopher Rhys-Jonesin ja tämän vaimon Mary Rhys-Jonesin perheeseen. Ennen avioliittoaan hän työskenteli pr-konsulttina.

Sophie ja prinssi Edward tapasivat syksyllä 1993. Kahden vuoden seurustelun jälkeen Edward palkkasi Sophien henkilökohtaiseksi avustajakseen.. Pari kihlautui jouluna 1998 ja heidät vihittiin 19. kesäkuuta 1999 Lontoossa, Windsorin linnan Pyhän Yrjön kappelissa. Avioliiton myötä Sophie sai käyttää arvonimeä Wessexin kreivitär.

Edwardin ja Sophien perheeseen kuuluvat tytär Lady Louise Windsor (s. 2003) sekä poika James Windsor, Severnin varakreivi (s. 2007).

Lörpöttelyskandaali 

Sophie aiheutti skandaalin keväällä 2001, kun hän erehtyi lausumaan mielipiteitään kuninkaallisesta perheestä ja Ison-Britannian politiikasta arabisheikiksi naamioituneelle sensaatiolehden reportterille. Hän muun muassa kertoi silloisen valtiovarainministeri Gordon Brownin tuoreen budjettiesityksen olevan "pelkkää puppua".

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
USS Vincennes (CG-49)

USS Vincennes (runkonumero CG-49) oli Yhdysvaltain laivaston Ticonderoga-luokan ohjusristeilijä, joka tuli tunnetuksi ammuttuaan 3. heinäkuuta 1988 ohjuksella alas Iran Airin Airbus A300 -matkustajakoneen (Iran Airin lento 655) Persianlahdella Hormuzinsalmessa.

Rakentaminen 

Alus tilattiin Litton Industriesiin kuuluvalta Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1982. Alus laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1984 kumminaan Mississipin senaattorin Dan Quaylen puoliso Marilyn ja liitettiin laivastoon 6. heinäkuuta 1985 Pascagoulassa ensimmäisenä päällikkönään George N. Gee.

Palveluskäyttö 
Alus poistettiin palveluksesta 29. kesäkuuta 2005.

Päälliköt 
Aluksen päälliköinä olivat:
George N. Gee 18. tammikuuta 1986 – 11. huhtikuuta 1987 
William C. Rogers III 11. huhtikuuta 1987 – 27. toukokuuta 1989 
Robert B. Lynch 27. toukokuuta 1989 – 26. huhtikuuta 1991 
Thomas C. J. McGinlay 26. huhtikuuta 1991 – 27. maaliskuuta 1993 
Charles R. Burchell 27. maaliskuuta 1993 – 6. tammikuuta 1995 
Craig H. Murray 6. tammikuuta 1995 – 21. maaliskuuta 1997  
Alan G. Maiorano 21. maaliskuuta 1997 – 23. lokakuuta 1998 
Samuel Perez, Jr. 23. lokakuuta 1998 – 17. huhtikuuta 2000 
Robert A. Shafer 17. huhtikuuta 2000 – 12. huhtikuuta 2002 
Steven A. Lott 12. huhtikuuta 2002 –

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Naval Vessel Register CG-49
 USS Vincennes webpage

Ticonderoga-luokan risteilijät
Tiina Bergström

Tiina Bergström (24. toukokuuta 1963 – 25. kesäkuuta 2016) oli suomalainen näyttelijä.

Bergström on esiintynyt useissa radiokuunnelmissa, kuten Polttarit (1984) ja lastenkuunnelmassa Ihmepeili ja kavaljeeriupseeri (1986). Hän oli järjestäjä kuunnelmasarjassa Hirtettyjen kettujen metsä (1985). Bergström esiintyi televisiossa, teattereissa ja elokuvissa sekä toimi ääninäyttelijänä. Hän näytteli Salatut elämät -televisiosarjassa Laura Kivirannan sihteeriä Sonja Remestä ja myöhemmin Kaukovaaran perheen asioita hoitanutta sosiaalityöntekijä Saija Mielosta.

Bergströmin vanhemmat olivat muusikot Matti ja Pirjo Bergström. Hänen isänisänsä oli kapellimestari Harry Bergström. Bergström oli 17-vuotiaana kihloissa näyttelijä Matti Pellonpään kanssa.

Vuonna 2014 julkaistiin Bergströmin esikoisteos 135 päivää, joka on päiväkirjanomainen kirjoitus hänen kahden lapsensa väärin perustein tehdystä huostaanotosta ja taistelusta virkamieskoneistoa vastaan. Tapahtumat sijoittuvat vuosiin 2009–2010.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

 Suomalaiset näyttelijät
 Vuonna 1963 syntyneet
 Vuonna 2016 kuolleet
Richard Hammond

Richard Mark Hammond (s. 19. joulukuuta 1969 Solihull) on brittiläinen televisio- ja radiojuontaja. Parhaiten hänet tunnetaan yhtenä Top Gear -ohjelman juontajana. Kyseistä ohjelmaa hän juonsi vuodesta 2002 vuoteen 2015.

Ura 

Hammond joutui syyskuussa 2006 vakavaan kiihdytysauto-onnettomuuteen Top Gearia kuvatessa. Nopeus oli onnettomuushetkellä noin 500 km/h. Saman vuoden joulukuussa uutisoitiin, ettei hän vieläkään muistanut onnettomuuttaan. Tammikuussa 2007 hän kuitenkin pääsi palaamaan juontotehtäviinsä. Vuonna 2015 hän lopetti Top Gearin juontotehtävissä yhdessä James Mayn ja Jeremy Clarksonin kanssa, koska Clarksonille tuli kiistaa sarjan tuottajien kanssa ja lopulta hän sai potkut. May ja Hammond lopettivat hänen mukanaan, koska he sanoivat, että eivät voisi tehdä sarjaa ilman Clarksonia. He aloittivat yhteistyössä Amazonin kanssa uuden auto-ohjelman The Grand Tour vuonna 2016. Kesäkuussa 2017 tapahtuneen onnettomuuden johdosta, hänet nähtiin Grand Tourin toisen tuotantokauden alussa liikkumassa sekä kyynärsauvojen ja pyörätuolin avustuksella. Grand Tourin toisella kaudella Jeremy Clarkson ehdotti mainosten liittämistä Hammondin testaamien auton pohjiin, koska ne yleensä ovat yleisön nähtävissä.

Työt

TV-ohjelmat
 The Grand Tour (2016-nykyhetki)
 Top Gear (2002–2015)
 Brainiac (2003–2006)
 Time Commanders (2005)
 Crufts (2004–2005)
 Should I Worry About...? (2004–2005)
 The Gunpowder Plot: Exploding The Legend (2005)
 Inside Britain's Fattest Man (2005)
 Richard Hammond's 5 O'Clock Show (2006)
 Petrolheads (2006)
 School's Out (kilpailijana, 2006)
 Richard Hammond's Would you believe it? (2006)
 Richard Hammond and The Holy Grail (2006)
 Battle of the Geeks (2006)
 Helicopter Heroes (2007) 
 Richard Hammond's Engineering Connections (2008–2010)
 Blast Lab (2009–2011) 
 Richard Hammond's Invisible Worlds (2010)
 Total Wipeout (2009–2011)
 Planet Earth Live (2012)
 Richard Hammond's Miracles of Nature (2012)
 Richard Hammondin koeajossa (Richard Hammond's Crash Course) (2012)
 Science of Stupid

Kirjat
 What Not to Drive (2005), ISBN 0-297-84800-3
 Can You Feel the Force? (2006), ISBN 1-4053-1543-1
 Richard Hammond's Car Confidential (2006), ISBN 0-297-84445-8
 Life On The Edge (2007), ISBN 0-297-85327-9
 '' As you do book

Lähteet 

Brittiläiset juontajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kjerag

Kjerag on kallionkieleke Norjassa Lysevuonon etelälaidalla Rogalandin läänissä Forsandin kunnassa. Paikka on etenkin base-hyppääjien ja retkeilijöiden suosiossa oleva matkailukohde, sillä kielekkeeltä on tuhannen metrin pystysuora pudotus alas vuonon pintaan.

Kjeragbolten 

Kielekkeen länsilaidalla sijaitsee Kjeragbolten, noin viiden kuutiometrin kokoinen pyöreähkö kivenlohkare, joka on kiilautunut kahden kallioseinämän väliin ja jolta on lähes tuhannen metrin pudotus alas. Kjeragboltenin koordinaatit ovat .

Kulkeminen ja aktiviteetit 
Vaellusretki Kjeragille lyhintä tietä vie kävellen noin 2–3 tuntia yhteen suuntaan osin erittäin vaativassa maastossa (kokonaisnousua menosuuntaan on 995 m), alkaen Øygardstølenin ravintolan pysäköintipaikalta (sijainti , 635 m merenpinnasta). Edestakainen vaellusmatka kyseisestä pisteestä on noin 11 kilometriä muodostaen sopivan päivävaelluksen hyväkuntoiselle henkilölle. 

Stavangerin B.A.S.E.-kerhon tietojen mukaan vuosina 1994–2006 kielekkeeltä suoritettiin 20 853 base-hyppyä. Niissä tapahtui 82 onnettomuutta, joissa kuoli yhdeksän ihmistä. Kerran vuodessa juhannuksen tienoilla alueella järjestetään niin sanottu Heliboogie-tapahtuma, jossa muista ajankohdista poiketen base-hyppääjät voidaan kuljettaa kielekkeelle helikopterilla. Kesäkuussa 2007 nelipäiväisessä tapahtumassa suoritettiin 20 kansallisuutta edustaneen 100 hyppääjän voimin yhteensä ennätysmäiset 1 000 onnistunutta base-hyppyä.

Kjeragboltenilla on suoritettu myös maailman korkeimmalla, 1 000 metrin korkeudessa, tapahtunut nuorallakävely (Christian Schau, 9. elokuuta 2006).

Katso myös
Preikestolen

Lähteet

Aiheesta muualla

 Matkakertomus retkestä Kjeragille  
 Stavangerin base-hyppykerhon infoa base-hyppyihin Kjeragilta 

Norjan vuoret
Forsand
Ivan Martos

Ivan Petrovitš Martos (, 1754 lähellä Pultavaa – 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1835 Pietari) oli venäläisukrainalainen kuvanveistäjä ja taiteen opettaja, joka oli herättämässä Venäjällä kiinnostusta uusklassistiseen kuvanveistoon. Hänen kuuluisimpia teoksiaan on Moskovan Punaisella torilla sijaitseva monumentti Mininille ja Požarskille. Helsingissä on hänen tekemänsä Aleksanteri I:n rintakuva.

Venäläiset kuvanveistäjät
Ukrainalaiset taiteilijat
Vuonna 1754 syntyneet
Vuonna 1835 kuolleet
George Chuvalo

George Chuvalo CM (s. 12. syyskuuta 1937) on entinen kanadalainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja Kanadan raskaansarjan mestari 1958–1979. Hän voitti Kanadassa pidetyn "Jack Dempsey Tournament" -kilpailun 1956, jolloin hän ryhtyi ammattilaiseksi. Chuvalon vanhemmat olivat Kroatiasta lähtöisin.

Chuvalon iskunkestävyyttä on pidetty poikkeuksellisen hyvänä. Rocky Marciano on sanonut: "Jos kaikki ottelut kestäisivät sata erää, George Chuvalo olisi voittamaton kaikkina aikakausina."

Ammattilaisura
Chuvalo aloitti ammattilaisuran 17. lokakuuta 1958 ja hävisi kymmenen erän kamppailun jälkeen pistein Pat McMurtylle.

Chuvalo kohtasi Muhammad Alin kahdesti, ensin vuonna 1966 ja seuraavan kerran vuonna 1972, häviten molemmat kohtaamiset yksimielisesti pistein. Näissä otteluissa Chuvalo taisteli urheasti ja pyrki koko ajan ajamaan Alia kehän nurkkiin. Chuvalon harjoittaman aggressiivisen ja peräänantamattoman ottelustrategian haittapuolena oli se, että hän yleensä altistui helposti vastujansa iskuille. Molemissa otteluissa Alia vastaan hän joutui lukuisia kertoja ottamaan vastaan iskusarjoja.

Lisäksi Chuvalo kohtasi iskuvoimastaan tunnetun Joe Frazierin vuonna 1967 ja George Foremanin 1970. Molemmat ottelut päättyivät tappioon tuomarin keskeytyksellä. Muita nimekkäitä vastustajia hänen urallaan olivat kaksinkertainen (tuolloin jo kuitenkin entinen) maailmanmestari Floyd Patterson vuonna 1965, Oscar Bonavena 1966 ja Jimmy Ellis 1971. Chuvalo hävisi jokaisen näistä otteluista tuomariäänin.

Ammattilaisuran jälkeen
Chuvalon kaksi lasta kuoli huumeiden yliannostukseen, ja yksi lapsista teki itsemurhan. Myös Chuvalon vaimo teki itsemurhan. Nykyään Chuvalo asuu Torontossa ja on toisessa avioliitossa. Hän kiertää vaimonsa kanssa kouluissa kertomassa huumeidenkäytön vaarallisuudesta.

Vuonna 1997 Chuvalon suuruus nyrkkeilijänä tunnustettiin, ja hänet valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen.

Lähteet

Box Rec

Kanadalaiset nyrkkeilijät
Member of the Order of Canada
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Elis Sella

Elis Elieser Sella (vuoteen 1959 Elis Salutskij, 25. syyskuuta 1930 Viipuri – 8. joulukuuta 1992) oli suomenjuutalainen näyttelijä ja laulaja.

Sellan isä oli syntyjään Puolasta ja äiti Liettuasta. Hän oli koulutukseltaan ekonomi. Käytyään Turun kauppakorkeakoulun hän opiskeli 1959–1960 Pariisin Théâtre de L’Entrepôt’ssa. Uransa alussa hän työskenteli Operettiteatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Samppalinnan kesäteatterissa.

Hän lainasi äänensä Pekka-kanille elokuvaan Liisa ihmemaassa (1951). Lisäksi hän toimi kertojana Disneyn satukaseteissa Tiku ja Taku - Pelastajat: Kadonneen linnunmunan arvoitus, Tiku ja Taku - Pelastajat: Museovarkaiden jäljillä ja Tiku ja Taku - Pelastajat: Lentävän maton arvoitus. 

Elis Sella oli näyttelijä Seela Sellan aviomies.

Filmografia
 Liisa ihmemaassa (1951) (suomenkielinen ääni)
 Salakari (1974)
 Kuvien takana (1975)
 Jäniksen vuosi (1977)
 S'brent - se palaa (1979)
 Entäs nyt Niskavuori? (1987)
 Porttikielto taivaaseen (1990)
 Esimiehen vaikein tehtävä (1991)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Suomen juutalaiset
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Seututie 672

Seututie 672 on Kauhajoelta Jalasjärven ja Peräseinäjoen kautta Alavudelle johtava länsi–itä-suuntainen seututie, jonka läntiset osuudet rakennettiin suurten nälkävuosien aikana. Tie valmistui vuonna 1867. Lännessä tie yhdistyy kantatiehen 67 ja idässä valtatiehen 18.

Kauhajoen ja Peräseinäjoen välisestä osuudesta käytetään myös nimeä Tokerotie. Nimensä tie on saanut tokerosta, veteen sekoitetuista jauhoista, joita hätäaputyötä tehneet tienrakentajat söivät.Tienrakentajien kuolleisuus oli suuri.

Tokerotien varrella on kaksi tienrakentajien muistomerkkiä. Toinen on Kauhajoen Aronkylässä, Havusen talon pihapiirissä. Sen on suunnitellut Matti Porkkala ja se paljastettiin tien täyttäessä sata vuotta vuonna 1967. Toinen Tokerotien muistomerkki sijaitsee Jalasjärven Taivalmaan kylässä Peräseinäjoen rajalla. Siihen ovat tietä rakentaneet työmiehet hakanneet vuosiluvun 1867. Kivi lojui alun perin tienojassa. Kyläläiset siirsivät sen sieltä paremmalle paikalle, Taivalmaanmäen korkeimmalle kohdalle.

Reitti 
 Aronkylä, Kauhajoki (kt 67)
 Jokipii, Kurikka (vt 3, E12)
 Penttikylä, Kurikka (vt 19)
 Peräseinäjoki, Seinäjoki (st 694)
 Keskikylä, Alavus (vt 18)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Tokerotien silta (kuva)
Tokerotien muistokivi 

672
Kauhajoen liikenne
Kurikan liikenne
Seinäjoen liikenne
Jalasjärvi
Peräseinäjoki
Alavuden liikenne
Kynodontit

Kynodontit (Cynodontia) olivat kehittynein synapsidiryhmä ja samalla nisäkkäiden suorat esi-isät, jotka elivät myöhäiseltä permikaudelta liitukauden keskivaiheille.

Piirteet
Kynodonteilla oli hyvin nisäkäsmäinen kallo: hampaisto muodostui poskihampaista, kulmahampaista ja etuhampaista. Lisäksi leuka oli yhtä luuta eikä koostunut seitsemästä osasta niin kuin matelijoilla, ja kaksi ylimääräistä luuta oli kasvanut ylöspäin ja muodostanut keskikovan hienon rakenteen. Merkittävintä kuitenkin on, että joidenkin lajien kalloista on löydetty pieni sarja reikiä, jotka ovat olleet merkkejä siitä, että ne ovat olleet hermojuurien kiinnityskohtia, jotka olisivat johtaneet tuntoherkkiin viiksiin, joita on eräillä nisäkkäillä.

Luokittelu
Lahko Therapsida
(luokittelematon) Eutheriodontia
Alalahko Therocephalia
Alalahko Cynodontia
Heimo Dviniidae
Heimo Procynosuchidae
Epicynodontia
Heimo Galesauridae
Heimo Thrinaxodontidae
Alilahko Eucynodontia
(luokittelematon) Cynognathia
Heimo Cynognathidae
Heimo Diademodontidae
Heimo Trirachodontidae
Heimo Traversodontidae
(luokittelematon) Probainognathia
Heimo Chiniquodontidae
Heimo Probainognathidae
(luokittelematon) Ictidosauria
Heimo Trithelodontidae
(luokittelematon) Mammaliaformes

Lähteet
17 (luku)

17 (seitsemäntoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 16 ja seuraa luku 18.

Matematiikassa

Alkulukuihin liittyen 
 17 on alkuluku, 19:n alkulukupari ja 13:n alkulukuserkku.
 17 on Fermat’n alkuluku: .
 17 on Pythagoraan alkuluku: .
 17 on Mersennen alkuluvun  eksponentti.
 17 on neljän ensimmäisen alkuluvun summa: .
 17 on toinen alkuluku takaperin kymmenjärjestelmässä (71).

Muissa yhteyksissä 
 17 voidaan ilmaista kahden neliöluvun summana: .
 17 voidaan ilmaista kolmen neliöluvun summana: .
 17 on pienin luku, joka voidaan ilmaista kuutio- ja neliöluvun summana useammalla kuin yhdellä tavalla:  tai .
 17 on Leylandin luku muotoa : .
 17 on Leylandin luku muotoa : .
 17 on palindromi binäärijärjestelmässä: .
 17 on palindromi nelijärjestelmässä: .

Luonnontieteissä 
 Jaksollisessa järjestelmässä kloorin järjestysluku on 17.
 Happi-17 on hapen vakaa isotooppi.
 Rikki-33 on rikin vakaa isotooppi, jonka ytimessä on 17 neutronia.

Epäonnenluku Italiassa 

Italialaiset pitävät lukua 17 epäonnenlukuna. Monissa asuintaloissa ei ole huoneistoa numero 17 ja lentoyhtiö Alitalian koneissa ei ole sennumeroista istuinriviä. Numeroa on pidetty pahana jo antiikin ajoista lähtien. Eräs monista selityksistä tälle on roomalainen numero XVII, joka on anagrammi sanasta VIXI, joka luettiin latinan kielessä vissi (elin, olen elänyt) tarkoituksessa "olen kuollut, en elä enää". Toisen selityksen mukaan Raamatussa mainittu vedenpaisumus alkoi kuukauden seitsemäntenätoista päivänä.

Sen sijaan lukua 13 pidetään Italiassa onnea tuottavana lottoarvonnoissa ja vastaavissa onnenpeleissä.

Muissa yhteyksissä 
 Boeing B-17 Flying Fortress on amerikkalainen pommikone.
 Japanilaisissa haikurunoissa on 17 tavua.
 Lakkautettu valtatie 17 kulki Siilinjärven ja Joensuun välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Turvajalkine

Turvajalkine on kenkä, jonka valmistuksessa on otettu huomioon erilaisia työtapaturmia aiheuttavia riskitekijöitä. Turvajalkineita käytetään melko paljon teollisuudessa ja rakennusalalla, jossa ongelmana voivat olla kengänpohjan läpäisevät naulat tai jaloille putoavat raskaat esineet.

Turvajalkineissa on yleensä kova kärki varpaiden ja jalkapöydän suojelemiseksi sekä erikoisvahvistettu pohja.

Aiheesta muualla

Jalkineet
Työturvallisuus