joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tasmanianmeriliitäjä

Tasmanianmeriliitäjä (Procellaria westlandica) on meriliitäjien sukuun kuuluva valtamerilintu.

Koko ja ulkonäkö 
Tasmanianmeriliitäjä on kokonaan tummanruskea, pitkäsiipinen eteläisten valtamerten liitäjä. Sen keltaisen nokan kärki on musta. Linnun pituus on 50–55 cm, siipien kärkiväli 135–140 cm ja paino 800–1 200 g. Sukupuolet ovat samanavärisiä, nuoren linnun nokka on vaaleampi kuin vanhan.

Esiintyminen 
Tasmanianmeriliitäjä pesii vain Uuden-Seelannin Eteläsaarella Punakaikissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut lajin kooksi 7 900 – 13 700 sukukypsää yksilöä. Lajin kanta on taantunut voimakkaasti maahan tuotujen vieraiden petojen, lähinnä villiintyneiden kissojen takia. Kalastuksen aiheuttama kuolleisuus on myös merkittävä. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee eteläisillä valtamerillä Tasmanian ja Chilen välillä.

Elinympäristö 
Laji pesii Punakaikin rantakukkuloiden tiheissä rinnemetsissä 20–250 m merenpinnan yläpuolella. Pesimäajan jälkeen se elää vain avomerellä.

Lisääntyminen 
Tasmanianmeriliitäjät elävät yhdyskunnissa. Ne kaivavat syvän, jopa kaksi metriä pitkän pesäonkalon lähelle jyrkännettä tai puuta, josta ne voivat ponnistaa lentoon. Toukokuussa naaras munii yhden valkoisen munan, jota haudotaan 57–65 päivää. Poikanen jättää pesän lentokykyisenä 120–140 päivää vanhana ja viettää merellä seuraavat viisi vuotta. Se on sukukypsä vasta 10-vuotiaana.

Ravinto 
Tasmanianmeriliitäjät syövät mustekaloja, kaloja ja äyriäisiä. Ne saalistavat enimmäkseen valoisaan aikaan, kelluen meressä siepaten ruokansa veden pinnasta. Ne ovat hyviä sukeltajia ja etsivät joskus ruokansa sukeltamalla. Ne seuraavat mielellään kalastusaluksia syöden jätteitä ja perkuutähteitä.

Lähteet 
 Arkive

Viitteet 

Ulappalinnut
Uhanalaiset linnut
Battlefield 1943

Battlefield 1943 on Digital Illusions CE:n kehittämä ja Electronic Artsn julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Battlefield 1943 julkaistiin Xbox 360:lle 8. heinäkuuta 2009 ja PlayStation 3:lle 9. heinäkuuta 2009. Peliistä oli tarkoitus julkaista tietokoneversio, mutta sen suunnittelu peruutettiin.

Pelaaminen 
Battlefield 1943 on sisällöltään typistetty Battlefield 1942:n nykyaikaistettu versio. Battlefield 1943 on myynnissä vain verkossa ja sen voi hankkia Playstation Networkista ja Xbox Livestä. Pelin pelaamiseksi Xbox 360:lla pitää olla jäsenyydestä kuukausimaksua maksava kultajäsen (kuukausimaksu noin seitsemän euroa), itse peli maksaa 1200 Microsoft-pistettä. Playstation 3:lla pelaaminen on ilmaista, mutta pelin hinta on 9,95 euroa.

Battlefield 1943:ssa on kolme aselajia. Yhdysvaltain (USMC) ja Japanin (IJN) varusteet eroavat toisistaan vain graafisesti. Jalkaväkisotilaalla on käytössään sinko, konepistooli (Thompson / Type 100), käsikranaatteja ja jakoavain jota voidaan käyttää lähitaistelun lisäksi myös ajoneuvojen korjaamiseen. Jalkaväkisotilaan rooli on lähitaistelu konepistoolin avulla ja omien ajoneuvojen korjaaminen ja vihollisen ajoneuvojen tuhoaminen. Kiväärimiehellä on käytössään puoliautomaattinen kivääri (M1 Garand / Type 5), kiväärikranaatteja, käsikranaatteja ja kiväärin päässä oleva pistin. Kiväärimiehen rooli on taistella jalkaväkeä vastaan niin lyhyillä kuin pitkillä kantamilla mutta taisteluun ajoneuvoja vastaan hänestä ei oikein ole. Tiedustelijalla on käytössään kiikarikivääri (Springfield / Kar 98k), pistooli (Colt M1911 /Type 14 Nambu), dynamiittia ja pistin / katana. Tiedustelijan rooli on tarkka-ammunta ja räjähteet joilla voi myös hyvin tehdä ansoja. Kiikarikivääriin luotiin vaikuttaa matkustusaika eli luoti ei osu kohteeseen heti kun se on ammuttu.

Battlefield 1943:ssa on neljä erilaista ajoneuvoluokkaa: Maastoauto (Jeeppi / Type 95 recon car), Panssarivaunu (M4 Sherman / Type 97 Chi-Ha), Lentokone (F4U Corsair / Zero) ja maihinnousualus. USA:n ja Japanin ajoneuvot eroavat toisistaan vain graafisesti.

Battlefield 1943:ssa on mukana neljä karttaa. Ne kaikki sijoittuvat Tyynelle valtamerelle. Kartat ovat Wake Island, Guadalcanal ja Iwo Jima. Kun pelaajien yhteenlaskettujen pisteiden määrä ylitti 43 000 000 avautui uusi kartta nimeltään
Coral Sea. Kentillä taistellaan lähes aina maalla, merellä ja ilmassa, paitsi Coral Seassa, jossa taistelu tapahtuu pääosin pelkästään taivaalla.

Vastaanotto 

Peli on saanut 83 pistettä 100:sta Metacritic-sivustolla ja 84.18% Game Rankings-sivustolta Xbox Live Arcade versioon. Pelistä tuli eniten myynyt vain ladattavissa oleva peli viikko julkaisun jälkeen. Battlefield 1943 oli vuoden 2009 parhaiten myynyt peli Xbox LIVE Arcadessa. Peliä oltiin ladattu yli miljoona kertaa kuukausi julkaisun jälkeen .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen Battlefield 1943 -sivu  
 Virallinen Twitter 

Battlefield-pelit
Toiseen maailmansotaan sijoittuvat videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Vuoden 2009 videopelit
PlayStation Network -pelit
Xbox 360 Live Arcade -pelit
Bø (Nordland)

Bø on Norjan kunta Nordlandin läänissä. Se sijaitsee Langøyan länsiosassa rajoittuen idässä Sortlandiin ja koillisessa Øksnesiin.

Historia 
1. tammikuuta 1866 osa Øksnesin kunnasta liitettiin Bøhön. 1. tammikuuta 1964 Kråkbergetin piiri ja maa-alue liitettiin niin ikään Øksnesistä Bøhön.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nordlandin läänin kunnat
James Somerville

Sir James Fownes Somerville (17. heinäkuuta 1882 Weybridge, Surrey – 19. maaliskuuta 1949 Dinder House, Somerset) oli brittiläinen amiraali toisen maailmansodan aikana.

Somerville liittyi Kuninkaalliseen laivastoon kadetiksi tammikuussa 1897. Hänestä tuli laivaston johtava radioviestintäasiantuntija, jossa ominaisuudessa hän osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun ensimmäisessä maailmansodassa. Sotien välisen ajan Somerville pysyi laivastossa, toimien muun muassa Välimeren laivaston hävittäjäosaston komentajana. Hän sai ylennyksen kontra-amiraaliksi 1938. Seuraavana vuonna hän joutui jäämään varhaiselle eläkkeelle, sillä hänellä todettiin tuberkuloosi.

Diagnoosi oli ollut kuitenkin virheellinen ja Somerville kutsuttiin uudestaan palvelukseen toisen maailmansodan sytyttyä. Hän oli mukana merivoimien tutkan kehittämistyössä ja Dunkerquen evakuoinnissa 1940. Ranskan antauduttua Winston Churchill nimitti Somervillen johtamaan Force H:ta, joka muun muassa tuhosi Ranskan laivaston raskaat yksiköt, ennen kuin natsi-Saksa saisi sota-alukset haltuunsa. Operaatio Catapult oli menestyksekäs, vaikka Somerville rajoitti hyökkäystään säästääkseen ranskalaisten merisotilaiden henkiä. Seuraavaksi Somerville organisoi laivastopommitusoperaation Genovaan sekä osallistui saksalaisen taistelulaiva Bismarckin saalistukseen. Hänen osastonsa suojeli myös Maltan ja Egyptin huoltokuljetuksia.

Maaliskuussa 1942 Somervillestä tuli brittien Itäisen laivaston komentaja. Hän onnistui tuhoamaan joitain japanilaisia sota-aluksia, mutta joutui odottamaan vahvistuksia vuoteen 1944 kyetäkseen toimimaan kunnolla Japanin laivastoa vastaan. Elokuussa 1944 hänen tilalleen astui amiraali Bruce Fraser. Somerville siirtyi brittiläisen Yhdysvaltojen laivastodelegaation johtoon ja hän toimi tehtävässä joulukuuhun 1945. Hänet ylennettiin laivastoamiraaliksi aivan sodan lopulla. Somerville kuoli 1949.

Brittiläiset amiraalit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
The Imaginarium of Doctor Parnassus

The Imaginarium of Doctor Parnassus on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Terry Gilliam.

Elokuva jäi tammikuussa 2008 kuolleen näyttelijä Heath Ledgerin viimeiseksi roolityöksi. Hän ei ehtinyt näytellä rooliaan loppuun, joten sen täydentämiseksi palkattiin kolme näyttelijää. Ledgerin työtä jatkoivat Johnny Depp, Colin Farrell ja Jude Law. Kolmikko ei suostunut ottamaan työstään palkkiota, vaan lahjoitti osuutensa Ledgerin ainoalle lapselle Matildalle. Elokuvan kuvausaikataulu viivästyi Ledgerin kuoleman myötä, mutta sillä oli myös muita vaikeuksia. Suuresta mediahuomiosta ja eturivin näyttelijöistä huolimatta elokuvan teatterilevitysoikeuksien myyminen oli vaikeaa.

Tuotannolla on indie-elokuvaksi poikkeuksellisen suuri, jopa 30 miljoonan dollarin budjetti.
__notoc__

Näyttelijät

Vastaanotto 
Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0. Vastaanotto on ollut ristiriitaista, esimerkiksi Helsingin Sanomien kriitikko arvotti elokuvan yhden tähden esitykseksi, mutta Tähtivaeltaja antoi viisi tähteä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 ranskalaiset elokuvat
Vuoden 2009 brittiläiset elokuvat
Vuoden 2009 kanadalaiset elokuvat
Terry Gilliamin ohjaamat elokuvat
Fantasiaelokuvat
Järki ja tunteet

Järki ja tunteet () on englantilaisen kirjailijan Jane Austenin romaani vuodelta 1811. Se oli ensimmäinen julkaistu Austenin teos, mutta ensijulkaisunsa aikaan se julkaistiin Austenin oman nimen sijasta nimimerkillä "a Lady". Teos kertoo Dashwoodin sisaruksista Elinorista ja Mariannesta ja heidän rakkauselämistään.

Sovitukset
Ang Leen ohjaama ja Emma Thompsonin käsikirjoittama Oscar-palkittu elokuva Järki ja tunteet sai ensi-iltansa vuonna 1995. Intiassa Austenin romaani sovitettiin tamilinkieliseksi elokuvaksi Kandukondain Kandukondain vuonna 2000.

Järjestä ja tunteista on tehty myös minisarja televisioon vuosina 1981 ja 2008.

Hahmot
 Henry Dashwood - Perheen isä, joka kuolee kirjan alussa.
 Rouva Dashwood - Henry Dashwoodin toinen vaimo.
 Elinor Dashwood - Dashwoodien vanhin tytär, joka edustaa luonteeltaan järkevyyttä. Kirjan alussa 19-vuotias.
 Marianne Dashwood - Toiseksi vanhin tytär, luonteeltaan romanttinen. Kirjan alussa 16-vuotias.
 Margaret Dashwood - Nuorin tytär.
 John Dashwood - Henry Dashwoodin poika aiemmasta avioliitosta.
 Fanny Dashwood - John Dashwoodin vaimo.
 Sir John Middleton - Rouva Dashwoodin sukulainen, joka kutsuu rouvan tyttärineen tiluksilleen asumaan.
 Lady Middleton - John Middletonin vaimo.
 Rouva Jennings - Lady Middletonin äiti.
 Edward Ferrars - Fanny Dashwoodin vanhempi veli.
 Robert Ferrars - Fanny Dashwoodin ja Edwardin nuorempi veli.
 Rouva Ferrars - Robertin, Edwardin ja Fannyn äiti.
 Eversti Christopher Brandon - Sir John Middletonin läheinen ystävä, joka rakastuu Marianneen.
 John Willoughby - Middletonien naapurin sukulainen, joka hurmaa Mariannen.
 Charlotte Palmer - Rouva Jenningsin tytär ja Lady Middletonin sisar.
 Thomas Palmer - Charlotte Palmerin aviomies.
 Lucy Steele - kaukaista sukua rouva Jenningsille, Edward Ferrarsin salainen kihlattu.
 Anne/Nancy Steele - Lucy Steelen sisar.
 Neiti Sophia Gray - varakas mutta pahansisuinen perijätär, jonka kanssa John Willoughby avioituu.
 Lordi Morton - Neiti Mortonin isä.
 Neiti Morton - varakas nainen, jonka rouva Ferrars haluaa poikansa naivan.
 Herra Pratt - Lucy Steelen setä ja Edwardin opettaja.
 Eliza Williams - Eversti Brandonin suojatti. Elizabeth Williamsin tytär.
 Elizabeth Williams - Eversti Brandonin aiempi rakkauden kohde, joka avioitui everstin vanhemman veljen kanssa.
 Rouva Smith - Willoughbyn täti.

Lähteet

Aiheesta muualla

Järki ja tunteet Gutenberg-projektissa 

Jane Austenin teokset
1810-luvun kirjat
Merirosvoradio (elokuva)

Merirosvoradio (The Boat That Rocked) on brittiläinen komediaelokuva vuodelta 2009. Richard Curtisin kirjoittama ja ohjaama elokuva kertoo vuoteen 1966 sijoittuvan tarinan merirosvolaivasta, joka lähettää luvatonta ohjelmaa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Elokuvan laivan esikuvana voidaan pitää Englannin rannikolla toiminutta Mi Amigoa josta Radio Caroline lähetti ohjelmiaan. Working Title Films -yhtiön tuottaman teoksen näyttelijäkaartiin lukeutuvat Philip Seymour Hoffman, Bill Nighy, Rhys Ifans, Emma Thompson, Nick Frost ja Kenneth Branagh. 

Brittiläiset komediaelokuvat
Vuoden 2009 brittiläiset elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Club América

Club de Fútbol América on meksikolainen jalkapalloseura Méxicon kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1916. Se on yksi Meksikon menestyneimpiä seuroja yhdessä Guadalajaran Chivasin kanssa. Chivasin ja Américan kohtaamiset tunnetaan Meksikossa nimellä El Clásico. Joukkueen lempinimi on Águilas eli kotkat.

Saavutukset

Kansalliset kilpailut 
 Meksikon mestaruus (10 kertaa): 1965–1966, 1970–1971, 1975–1976, 1983–1984, 1984–1985, Prode 1985, 1987–1988, 1988–1989, Verano 2002, Clausura 2005
 Meksikon cupin voitto (5): 1953–1954, 1954–1955, 1963–1964, 1964–1965, 1973–1974
 Meksikon supercupin voitto (5): 1954–1955, 1975–1976, 1987–1988, 1988–1989, 2004–2005
InterLiga (1): 2008

Kansainväliset kilpailut 
 CONCACAF Champions League (7 kertaa): 1977, 1987, 1990, 1992, 2006, 2015, 2016
 CONCACAF Giants Cup (1): 2001
 Copa Interamericana (2): 1978, 1991

Aiheesta muualla 

 Américan sivusto 

Meksikolaiset jalkapalloseurat
Konstantin Ton

Konstantin Andrejevitš Ton (, ; 6. marraskuuta 1794 Pietari – 6. helmikuuta 1881 Pietari) oli saksalaissyntyinen venäläinen arkkitehti.

Ton opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuosina 1803–1815 ja stipendiaattina Italiassa vuosina 1819–1828. Hänet valittiin Pietarin taideakatemian akateemikoksi (1830) ja professoriksi (1833), ja vuodesta 1854 lähtien hän toimi arkkitehtuurin osaston rehtorina. Vuonna 1833 Ton valittiin myös Pietarin rakennuskomitean jäseneksi.

Ton loi eklektisen venäläis-bysanttilaisen rakennustyylin, joka perustui akateemisen klassismin läpi suodatettuihin muinaisvenäläisiin malleihin. Tyyli sai Nikolai I:n henkilökohtaisen hyväksynnän, ja siitä tuli venäläisen kirkkoarkkitehtuurin virallinen normi. Samalla Ton hyödynsi uusia rakennusmenetelmiä (esimerkiksi suurten metallirakenteiden käyttö) ja kehitti rakentamisen laatua.

Tonin tärkeimpiä töitä ovat Moskovan Kremlin suuri palatsi (1839–1849), Kremlin asehuone (1844–1851), Leningradin rautatieasema Moskovassa (1849) ja Moskovan asema Pietarissa (1851). Moskovaan vuosina 1837–1883 rakennettu Kristus Vapahtajan katedraali ja monet muut Tonin suunnittelemat kirkkorakennukset purettiin Neuvostoliiton aikana. Kristus Vapahtajan katedraali rakennettiin 1990-luvulla uudelleen kopioksi alkuperäisestä.

Ton suunnitteli myös Helsinkiin Suomenlinnan kirkon (1849–1854), alkuperäiseltä nimeltään Pyhän Aleksanteri Nevskin linnoituskirkon, jonka ulkonäkö muutettiin täydellisesti 1920-luvulla, kun siitä tehtiin luterilainen kirkko ja majakka.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset arkkitehdit
Vuonna 1794 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Smolnan instituutti

Smolnan instituutti tai Smolna () on rakennustaiteellinen muistomerkki ja hallinnollinen keskus Pietarissa Venäjällä.

Klassismia edustava Giacomo Quarenghin suunnittelema
Smolnan instituutti rakennettiin vuosina 1806–1808. Se sijaitsee aiemmin rakennetun barokkityylisen Smolnan luostarin vieressä, ja se rakennettiin luostarin tiloissa 1764–1917 toimineen säätyläistytöille tarkoitetun oppilaitoksen laajennukseksi.

Venäjän vallankumouksen aikoihin elokuusta 1917 lähtien rakennuksessa toimi Pietarin työläis- ja sotilasneuvosto sekä Venäjän neuvostojen toimeenpaneva keskuskomitea. Marraskuun 6. päivästä lähtien Vladimir Lenin johti sieltä käsin lokakuun vallankumousta. Maaliskuuhun 1918 saakka Smolna toimi neuvostohallituksen päämajana. Sen jälkeen siellä työskentelivät Pietarin kaupunkineuvosto, läänin ja kaupungin korkeimmat puolue-elimet ja vuodesta 1927 lähtien NKP:n aluekomitea. Vuonna 1934 rakennuksessa murhattiin Sergei Kirov.

Nykyään Smolnan instituuttirakennuksessa toimii Pietarin kaupunginhallitus. Neuvostoaikana museoitu Leninin työhuone ja Nadežda Krupskajan makuuhuone on säilytetty ennallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Uusklassinen arkkitehtuuri
Tyttökoulut
Venäjän vallankumous
Let It Be (kappale)

Let It Be on The Beatles -yhtyeen kappale, joka julkaistiin vuonna 1970 singlenä sekä albumilla Let It Be.

Paul McCartney kirjoitti kappaleen kesällä 1968 kesken The Beatles -albumin riitaisia ja stressaavia äänityksiä. Hän oli nähnyt unen, jossa hänen edesmennyt Mary-äitinsä kehotti lohduttavasti poikaansa olemaan turhaan kiihtymättä asioista, eli ”antamaan olla” (engl. ”let it be”). McCartney kirjoitti kappaleen tämän unen pohjalta.

”Let It Be” on rock-tyylinen balladi, jossa on gospel-rytmi. Se nauhoitettiin Abbey Roadin studiolla 25.–31. tammikuuta 1969. Kun George Harrisonilta oli vielä 30. huhtikuuta 1969 lisätty kappaleeseen Leslie-kaiutinten kautta soitettu kitarasoolo, kappale jäi odottamaan julkaisua. Tammikuussa 1970 kappaleeseen vaihdettiin Harrisonilta toinen kitarasoolo sekä lisättiin Harrisonin ja McCartneyn taustalaulua, lisää rumpuja ja marakassit sekä tuottaja George Martinin säveltämät vaskisoitin- ja sello-osuudet. Uudet soittimet kuuluvat selkeämmin kappaleen albumiversiossa, jossa käytetään myös Harrisonin toista sooloa. Singleversiossa ne ovat tuskin kuultavissa.

Monia erilaisia harjoitusversioita kappaleesta kuullaan liki kahdeksantuntisessa televisiodokumentissa The Beatles: Get Back (2021), joka kuvaa Let It Be -albumin tekovaihetta perusteellisemmin kuin samasta materiaalista koostettu aiempi elokuva Let It Be (1970).

Kappale julkaistiin singlenä 6. maaliskuuta 1970 ja toukokuussa 1970 Beatlesin viimeisenä julkaistulla albumilla Let It Be.

Single ylsi listaykköseksi Yhdysvalloissa, Australiassa, Italiassa, Norjassa ja Sveitsissä sekä kakkoseksi Isossa-Britanniassa. Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Let It Be” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 64.

Kokoonpano 
Beatles
 Paul McCartney - laulu ja piano, marakassit, basso 
 John Lennon - kuusikielinen basso, taustalaulu
 George Harrison - soolokitara, taustalaulu 
 Ringo Starr - rummut 

Muut muusikot
 Linda McCartney - taustalaulu (vain singlejulkaisussa)
 Billy Preston - koskettimet
 kreditoimattomat esiintyjät - trumpetti, pasuuna, saksofoni, sello

Lähteet 

Vuoden 1970 kappaleet
The Beatlesin kappaleet
Huddinge IK (jääkiekko)

Huddinge IK:n perusti Wilhelm Wallenkampf 8. tammikuuta vuonna 1950. Wallenkampf antoi joukkueen nimeksi Huddinge IF, mutta nimi vaihtui IK:ksi seuran aloitettua liigassa pelaamisen. Alkuvuodet menivät hyvin, mutta seuran ensimmäinen Allsvenskanin mestaruus tuli vasta 1990. Toisen mestaruuden Huddinge saavutti 1999. Sen jälkeen joukkue on sijoittunut liigan häntäpäähän ja ollut lähellä putoamista.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Peter Nylander 
 Apuvalmentaja: Christopher From Björk 
 Maalivahtivalmentaja: Andrej Vasiljević 
 Toimitusjohtaja: Alexander Ytterberg 

Lähde: EliteProspects

Katso myös
Huddinge IK

Lähteet 

Huddingen kunta
HockeyAllsvenskan-joukkueet
Tuhlaajapoikavertaus

Tuhlaajapoikavertaus on Jeesuksen vertaus, jonka hän kertoo opetuslapsilleen Luukkaan evankeliumin 15. luvun jakeissa 11 – 32.

Vertaus kertoo isästä ja hänen kahdesta pojastaan. Nuorempi pojista pyysi saada perintöosansa etukäteen. Isä suostui tähän, ja poika lähti maailmalle tuhlaamaan isänsä hänelle antamaa perintöä. Köyhdyttyään poika meni sikopaimeneksi. Sika on juutalaisuudessa saastainen eläin. Pojalla oli nälkä, ja hän olisi halunnut syödä sikojen ruokaa, mutta hänelle ei annettu edes sitä. Lopulta poika palasi isänsä taloon. Hän pyysi isältään päästä tämän palvelijaksi, koska ei mielestään enää ansainnut, että häntä kutsuttaisiin tämän pojaksi. Mutta isä pyysi riemuiten poikaa tulemaan takaisin omaksi pojakseen ja järjesti juhlan poikansa paluun kunniaksi. Vanhempi poika suuttui tästä. Hän ihmetteli, miksi isä järjesti juhlan hänen vastuutonta elämää eläneelle veljelleen, vaikkei ollut koskaan järjestänyt juhlaa hänelle. Tähän isä vastasi, että tämä vanhempi poika oli jatkuvasti ollut hänen luonaan, mutta nuorempaa poikaa piti juhlia, koska hän oli ollut poissa ja sitten palannut.

Sanat tuhlaajapoika ja tuhlaajapoikavertaus ovat syntyneet jälkikäteen. Raamatussa niitä ei ole.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luukkaan evankeliumin 15. luku

Uusi testamentti
Lazin kieli

Lazin kieli (laziksi lazuri nena) on Turkissa ja Georgiassa asuvien lazien puhuma eteläkaukasialainen eli kartvelilainen kieli.

Kieltä puhutaan etupäässä koillis-Turkissa Mustanmeren rannalla sijaitsevassa Lazistanissa ja sen lähellä sijaitsevassa Sarpin kylässä Georgiassa. Pieniä lazinkielisiä ryhmiä asuu myös Turkin sisäosissa sekä Adžariassa ja Abhasiassa. Lazin puhujia arvoidaan olevan 130 000–150 000 henkeä.

Lazi jakautuu kolmeen murteeseen. Sen lähin sukukieli on mingreli. Eräät tutkijat käyttävät niistä yhteistä nimitystä zanin kieli. Ilmeisesti vielä 600-luvulla ne muodostivat yhtenäisen alueen, joka jakautui kahtia georgialaisten siirtyessä Mustanmeren rannalle. Keskiaikaisten lähteiden mukaan lazia puhuttiin myös paljon lännempänä Trabzonin seudulla.

Kieli toimii lazien suullisen kanssakäymisen välineenä. Kirjakielenään puhujat käyttävät turkkia tai georgiaa. Ensimmäiset lazinkieliset sanat ja lauseet merkittiin muistiin 1670–1680-luvuilla. 1930-luvulla Neuvostoliitossa tehtiin epäonnistunut yritys luoda lazin kirjakieli. Turkissa laadittiin vuonna 1984 latinalaiseen kirjaimistoon perustuva aakkosto, jota on käytetty jonkin verran lazinkielisissä julkaisuissa.

Lähteet

Eteläkaukasialaiset kielet
Georgian kielet
Turkin kielet
The Adventures of Super Mario Bros. 3

The Adventures of Super Mario Bros. 3 on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu Mario-pelisarjan peliin Super Mario Bros. 3. DIC Entertainmentin tuottamaa sarjaa esitettiin 26 jakson verran 8. syyskuuta – 1. joulukuuta 1990. 

Vuonna 1998 Finnkino julkaisi sarjan jaksot VHS-kaseteilla, joissa suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat Eero Saarinen, Tom Wentzel sekä Liisa Paatso. Vuonna 2005,inen Dub tuli. Tämä Dub esitettiin fake Channel MN5. Tämä esitettiin myös KidsCo -ja KidsCo + -sekä Boomerang. Vuonna 2013 Future Film julkaisi sarjan jaksot 1-24 uudella dubbauksella.

Äänirooleissa

Suomessa ilmestyneet julkaisut

VHS-julkaisut
 Super Mario Bros. 3 - Kovaa ja korkealle
 Super Mario Bros. 3 - Koopan kumppanit
 Super Mario Bros. 3 - Syvissä vesissä
 Super Mario Bros. 3 - Suuri seikkailu
 Super Mario Bros. 3 - Supervoimia

DVD-julkaisut
 Super Mario Bros. Vol. 1
 Super Mario Bros. Vol. 2
 Super Mario Bros. Vol. 3
 Super Mario Bros. Vol. 4
 Super Mario Bros. Vol. 1-4

Katso myös 
 The Super Mario Bros. Super Show!
Super Mario World

Lähteet

Nintendon videopeleihin perustuvat animaatiosarjat
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
Mario
NBC:n televisio-ohjelmat
Fight Quest

Fight Quest on tositelevisiosarja, jota näytettiin Discovery Channelilla. Ohjelmassa kaksi henkilöä (Jimmy Smith ja Doug Anderson) matkustaa eri puolilla maailmaa harjoittelemassa eri taistelulajeja. 

Harjoittelun kesto on viisi päivää, jona aikana kyseisen lajin mestarit kouluttavat heitä. Harjoittelun jälkeen he kohtaavat lajin ammattilaisen taistelussa. 

Ohjelman ensimmäinen jakso ilmestyi 28. joulukuuta 2007, ja viimeinen 10. tammikuuta 2009. Ohjelma on saatavilla DVD-boksina. Yhden jakson kesto on mainoksineen noin 60 minuuttia.

Sarjan teko lopetettiin 13 jakson (1. tuotantokausi) jälkeen.

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Discovery Channelin televisio-ohjelmat
.su

.su on Neuvostoliiton Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Neuvostoliiton kaatumisesta huolimatta tunnus on yhä käytössä.
Koodi on lyhenne sanoista Soviet Union.

Lähteet 

su
su

sv:Toppdomän#S
Coraline varjojen talossa

Coraline varjojen talossa () on Neil Gaimanin vuonna 2002 ilmestynyt teos.

Kirja on palkittu Hugo-palkinnolla (paras pitkä novelli) vuonna 2003, Bram Stoker -palkinnolla (paras nuortenkirja) vuonna 2003, Locus-palkinnolla (paras nuortenkirja) vuonna 2003 ja Nebula-palkinnolla (paras pitkä novelli) vuonna 2004.

Kirjaan perustuva elokuva Coraline ja toinen todellisuus valmistui vuonna 2009. Se oli ensimmäinen 3D-tekniikkaa käyttämällä kuvattu stop motion -teräväpiirtoanimaatio.

Juoni

Yhtenä tavallisen harmaana päivänä Coraline tutkii uutta kotiaan ja löytää salaperäisen, umpeen muuratun oven. Äiti selittää hänelle oven vienneen joskus viereiseen asuntoon. Eräänä yönä ovi on raollaan. Coraline kulkee ovesta kaameaan rinnakkaismaailmaan, jossa on toinen aivan samanlainen koti, ja jossa häntä odottavat hänen toiset vanhempansa. He ovat aivan kuin Coralinen äiti ja isä – paitsi että heillä on paperinvalkea iho, hämähäkkimäisen pitkät, ohuet sormet ja silmien paikalla mustat napit. Toinen koti vaikuttaa aluksi ihanalta. Ruoka on herkullista, kissat osaavat puhua, ja rakastavilla vanhemmilla on aikaa leikkiä Coralinen kanssa. Mutta kun Coraline haluaa takaisin oikeaan kotiinsa, toinen äiti ei pidäkään ajatuksesta. Hän haluaa Coralinen viipyvän heidän luonaan ikuisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kimmo Rantanen: Satu pelkojen voittamisesta. Turun sanomat 11.9.2003. 
 Vesa Sisättö: Coraline on lasten kauhua . Helsingin Sanomat 6.10.2003.
 Sari Peltoniemi: Coraline varjojen talossa. Kalaksikukko 12.2.2004. 

Yhdysvaltalaiset nuorten fantasiaromaanit
Vuoden 2002 kirjat
Karri Kivi

Karri Sakari Kivi (s. 31. tammikuuta 1970 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja.

Pelaajaura 
Kivi pelasi juniorina Ilveksen A-nuorten joukkueessa 1986–1988 ennen ammattilaisuraansa SM-liigan Ilveksessä vuosina 1988–1991, TPS:ssä 1991–1992, Ässissä 1992–1997 ja Kärpissä 1998–2001 (I divisioonassa kaudet 1998–2000). Hän pelasi myös Tukholman AIK:ssa kauden 1997–1998.

Valmennusura 
Pelaajauransa jälkeen Kivi siirtyi valmentajaksi. Kaudesta 2002–2003 lähtien hän oli Ässissä Mika Toivolan kakkosvalmentajana hopeakauteen 2005–2006 saakka.  Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 päävalmentajaksi FPS:aan. Vuosina 2007–2009 hän valmensi Ässien A-juniorit hopealle (2008) ja neljänneksi (2009).

Kaudelle 2011–2012 Kivi valittiin Ässien uudeksi päävalmentajaksi. Kivi oli jo aikaisemmin toiminut Ässien liigajoukkueen valmennuksessa apuvalmentajana Ässien senhetkisen urheilujohtajan Mika Toivolan sekä Alpo Suhosen ja Pekka Rautakallion valmennustiimeissä. Kaudella 2012–2013 Kivi valmensi Porin Ässät Suomen mestaruuteen. Kauden jälkeen Kivi palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla kauden parhaana valmentajana.

Kivi toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana 2013–2014. Joukkue voitti vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa. Toukokuussa 2014 Kivi teki kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskin kanssa ja jätti nuorten maajoukkueen. Kivi irtisanottiin Traktor Tšeljabinskin päävalmentajan tehtävästä 22.10.2014. 4. marraskuuta 2015 tiedotettiin, että Kivi siirtyy kaudesta 2016–2017 alkaen Tampereen Ilveksen päävalmentajaksi kaksivuotisella kevääseen 2018 kestävällä sopimuksella. Heikon runkosarja-alun jälkeen Kivi irtisanottiin tehtävistään 30. syyskuuta 2019. Silloin 7 pelatun pelin jälkeen oli Ilveksellä koossa 3 sarjapistettä eli yhden voiton verran.
23. marraskuuta 2021 Kivi palasi Ässiin korvaamaan päävalmentajan paikalta pois potkitun Ari-Pekka Selinin.

Muuta 
Kivi valittiin vuoden 2013 positiivisimmaksi porilaiseksi, ja samana vuonna hänet palkittiin myös Suomen Jääkiekkoliiton ojentamalla Kalen Kannulla, toukokuussa 2013. Kalen kannu on Kalervo Kummolan lahjoittama erikoispalkinto, joka jaetaan jääkiekkovaikuttajalle merkittävän kiekkoteon johdosta Liiga-gaalassa.  

Kivi ja laulaja Olli Lindholm (1964–2019) olivat läheisiä ystävyksiä Lindholmin kuolemaan asti.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Kalevi Numminen -palkinnon voittajat
Vancouver Canucksin varaamat pelaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuli ja myrkkykatko

Tuli ja myrkkykatko () on Diana Wynne Jonesin vuonna 1984 ilmestynyt fantasiaromaani. Romaanin tarina ammentaa erityisesti kahdesta vanhasta englantilaisesta balladista, Tam Linista ja Thomas Learmontin tarinasta.

Kirja oli Mythopoeic-palkintoehdokas vuonna 1986 ja se sai Phoenix-palkinnon kunniamaininnan vuonna 2005.

Juoni

Kirjaa kertoo aikuisuuden kynnyksellä olevasta Pollysta, joka siivotessaan huonettaan huomaa, että hän muistaa kaksi erilaista versiota menneisyydestään. Polly yrittää saada selville, mitä hän on oikeastaan unohtanut, ja palaa mielessään kaksinkertaisten muistojen alkupisteeseen. Hän muistaa hämärästi olleensa hautajaisissa Hunsdon Housessa ollessaan kymmenenvuotias. Siellä hän tutustui mieheen nimeltä Thomas "Tom" Lynn. Tom pyysi Pollya auttamaan häntä valitsemaan kuusi valokuvaa kahdesta suuresta valokuvapinosta. Polly sekoitti osan pinojen valokuvista, joten Tom päätyi valitsemaan sellaisia kuvia, joita häntä oli kielletty ottamasta. Yksi valokuvista on nimeltään "Tuli ja myrkkykatko" ja sen Tom antoi Pollylle.

Seuraavien vuosien aikana Tom ja Polly tutustuvat toisiinsa paremmin. He lähettävät toisilleen kirjeitä, jossa kehittelevät yhteistä kertomusta salaisista alter egoistaan sankareina. Lisäksi Tom lähettää Pollylle kirjoja, joista arvelee tämän pitävän – tai, kuten myöhemmin käy ilmi, joiden lukemisen hän arvelee auttavan Pollya ymmärtämään paremmin sitä lumousverkkoa, johon Tom on sotkeutunut. Kirjoihin lukeutuvat esimerkiksi Kolme muskettisoturia, Taru sormusten herrasta -trilogia ja kokoelma vanhoja englantilaisia balladeita. Vyyhteen sotkeutuvat myös Tomin ex-vaimon, Laurelin, sukulaiset, jotkat yrittävät pitää Pollyn erossa Tomista. Polly saa selville, että Laurelilla on jonkinlainen maaginen sopimus Tomin kanssa, mutta Tom ei suostunut puhumaan asiasta. Kun alkaa vaikuttaa siltä, että Polly joutuu vaaraan Tomin vuoksi, Tom yrittää katkaista heidän välinsä. 

Kirjan toisessa takautumassa kuusitoistavuotias Polly ymmärtää, että hän on aina rakastanut Tomia. Saadakseen selville mitä Tomille on tapahtunut hän käyttää apunaan taikuutta. Sen seurauksena hän päätyy näyssä takaisin Hunsdon Houselle. Hän näkee siellä Tomin lisäksi tämän ex-vaimon, Laurelin, joka valehtelee Pollylle, että Tom on kuolemaisillaan eikä halua nähdä Pollya enää koskaan. Polly lupaa unohtaa Tomin ja näky päättyy. Tähän päättyvät myös Pollyn kaksinkertaiset muistot.

Kolmen vuoden päästä Polly istuu "Tuli ja myrkkykatko" -valokuvan edessä ja ymmärtää sen olleen lahja Tomilta. Polly ymmärtää, että kaikki Tomiin liittyvät muistot on pyyhitty pois hänen elämästään. Muistot Tomista ovat pyyhkiytyneet myös kaikkien muiden hänet tunteneiden mielestä. Polly suuttuu ja vannoo löytävänsä Tomin, miehen, jota hän yhä rakastaa.

Avain arvoitukseen löytyy lopulta vanhoista kansantarinoista ja balladeista, jotka auttavat häntä selvittämään totuuden. Hänelle selviää, että Tom on solminut jonkinlaisen sopimuksen Laurelin, keijujen kuningattaren kanssa, ja on siksi vaarassa kuolla. Polly päättää pelastaa Tomin.

Lähteet

Englantilaiset nuorten fantasiaromaanit
Vuoden 1984 kirjat
Paavo Lukander

Paavo Lukander  (s. 26. maaliskuuta 1961) on suomalainen kartanlukija, joka on lukenut nuotteja Toni Gardemeisterille.

Lähteet 

Suomalaiset kartanlukijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Racing Engineering

Racing Engineering on espanjalainen autourheilutalli. Talli kilpailee GP2 ja Espanjan Formula 3 -sarjoissa. Talli on voittanut tallien mestaruuden kuusi kertaa Espanjan F3 -sarjassa ja kuljettajien mestaruuden kaksi kertaa GP2-sarjassa ja kolme kertaa Espanjan F3-sarjassa.

GP2-tulokset 

• GP2-finaali 2011 oli GP2-kauden 2011 ulkopuolinen finaali.

Aasian GP2 -tulokset

Formula 2 -tulokset

European Le Mans Series -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla
Tallin kotisivut

GP2-tallit
Espanjalaiset autourheilutallit
Sastamalan seurakunta

Sastamalan seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta, joka toimii Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se kuuluu Tampereen hiippakuntaan. Seurakunta syntyi vuoden 2009 alussa Keikyän, Kiikan, Mouhijärven ja Vammalan seurakuntien yhdistyessä, samalla kun Mouhijärven ja Äetsän kunnat sekä Vammalan kaupunki yhdistyivät Sastamalan kaupungiksi. Samassa yhteydessä Keikyän ja Kiikan seurakuntien muodostama Äetsän seurakuntayhtymä purettiin. Näistä Vammalan seurakunta oli syntynyt vuonna 2004 Karkun ja Tyrvään seurakuntien yhdistyessä. Vuonna 2013 mukaan liittyi vielä Kiikoisten seurakunta. Seurakuntaan kuuluu kuusi kappeliseurakuntaa, Karkku, Keikyä, Kiikoinen, Kiikka, Mouhijärvi ja Suodenniemi. 

Seurakunnalla on jäseniä 20 043 ja työntekijöitä noin 80.

Kirkkoherrat 
Seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi valittiin toukokuussa 2009 Ari Paavilainen. Seurakunnan alkuaikoina kirkkoherran virkaa hoitivat sijaisina Hannu Kilpeläinen, Lauri Salminen ja Lasse Hautala. Uudeksi kirkkoherraksi ehdolla olivat Someron seurakunnan kirkkoherra Asko Ojakoski, Kiikan seurakunnan kappalainen Jouni Pihlajamaa ja Tampereen Hervannan seurakunnan kappalainen Ari Paavilainen.

Paavilaisen siirryttyä Tampereen Harjun seurakunnan kirkkoherraksi, uudeksi kirkkoherraksi vuoden 2020 alusta lähtien valittiin Vesa Aurén.

Kirkkorakennukset

Kirkot
Seurakunnalla on yksitoista kirkkoa:
Karkun kirkko
Keikyän kirkko
Kiikoisten kirkko
Kiikan kirkko
Mouhijärven kirkko
Salokunnan kirkko
Sammaljoen kirkko
Sastamalan Pyhän Marian kirkko
Suodenniemen kirkko
Tyrvään kirkko
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko

Kappelit
Mouhijärven kesäkappeli
Tyrvään siunauskappeli

Muut rakennukset
Seurakuntataloja on Karkussa, Kiikoisissa, Kiikassa, Keikyässä, Mouhijärvellä, Suodenniemellä ja Vammalassa. Leirikeskuksia on kolme: Leiriaho Kiikassa, Leirimaja Vammalan Houhajärvellä ja Salmi Suodenniemellä. Lisäksi Vammalassa seurakunnalla on virastotalo.

Vammalassa olevan Tyrvään Pappilan seurakunta myi 2014 yksityiseen omistukseen ja siitä on tulossa kulttuurin kohtauspaikka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seurakunnan kotisivut

Tampereen hiippakunnan seurakunnat
Sastamala
Music and the Spoken Word

Music and the Spoken Word on yhdysvaltalainen radio-ohjelma, jonka ensimmäinen jakso lähetettiin 15. heinäkuuta 1929. Se on Yhdysvaltojen pitkäikäisin yhtäjaksoisesti valtakunnallisesti lähetetty radio-ohjelma. Nykyään ohjelmaa tuottaa Bonneville Communications, ja sitä välittää yli 2 000 radio- ja televisioasemaa. Ohjelman sisältö koostuu pääasiassa Mormonien tabernaakkelikuoron esittämästä musiikista ja hengellisestä sanomasta. Ohjelma lähetetään tavallisesti Salt Laken tabernaakkelista. Music and the Spoken Word nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2010.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset radio-ohjelmat
Mormonismi
Radio Hall of Fame
Mormonien tabernaakkelikuoro

Mormonien tabernaakkelikuoro on yhdysvaltalainen Salt Lake Cityssä, Utahissa kotipaikkaansa pitävä kuoro. Kuoro koostuu 360 Myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvasta laulajasta. Kuorolla on oma radio-ohjelmansa Music and the Spoken Word, jota on esitetty vuodesta 1929 alkaen. Kuoro on saanut nimensä Salt Laken tabernaakkelin mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset kuorot
Mormonismi
Hengellisen musiikin esittäjät
Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Saipa FC

Saipa FC on iranilainen jalkapallojoukkue Karajin kaupungista, Teheranin provinssista. Se pelaa maansa pääsarjassa Iran Pro Leaguessa.

Historia 
Vuonna 1989 ajoneuvoja valmistava SAIPA perusti jalkapallojoukkueen. Joukkue aloitti 4. divisioonassa, josta se nousi heti 3. divisioonaan. Sarjaporrasta ylemmäs Saipa nousi taas vuonna 1991. Vielä samalla kaudella se fuusioitui toisen seuran kanssa, ja pääsi näin suoraan 1. divisioonaan. Saipa voitti 1. divisioonan heti ensimmäisellä kaudellaan ja nousi samalla Iranin pääsarjaan, joka oli silloin nimeltään Azadegan League. Heti ensimmäisellä kaudellaan 1993–94 Saipa voitti maansa mestaruuden ja Iranin Cupin. Se uusi mestaruutensa vuonna 1995. Saipa putosi kuitenkin hallitsevana mestarina takaisin 1. divisioonaan, mutta nousi takaisin pääsarjaan heti seuraavalla kaudella. Iranin mestaruuden joukkue voitti myös kaudella 2006–2007.

Saavutukset 
Kultaa: 1993–94, 1994–95, 2006–07

Pronssia: 1999–00, 2005–06

Cupin voitto: 1994–95

Tunnettuja pelaajia 

  Ali Daei
  Javad Kazemian
  Hossein Kaebi
  Ebrahim Mirzapour

Valmentajat vuodesta 2006 

  Werner Lorant 2006
  Ali Daei 2006–2008
  Pierre Littbarski 2008
  Reza Forusani
  Mohammad Mayeli Kohan

Aiheesta muualla 
 Saipan viralliset sivut 

Iranilaiset jalkapalloseurat
Suuret setelit (sarjakuva-albumi)

Suuret setelit on Ankalliskirjasto-sarjakuvakirjasarjan yhdeksäs osa. Se julkaistiin vuonna 2009. Kirjan kaikki tarinat ovat Carl Barksin käsikirjoittamia ja piirtämiä, ja kaikissa tarinoissa seikkailee Roope-setä.

Kirjan tarinat

Roope-setä: Ovela Roope-setä
Aku Ankka: Harvinaisia rahoja
Roope-setä: Tikapuut
Roope-setä: Onnellinen laakso
Roope-setä: Täysinoppinut balettitanssija
Roope-setä: Maailman toiseksi rikkain ankka
Roope-setä: Raha-ansa
Roope-setä: Rahalähde
Roope-setä: Turvallinen palopurje
Roope-setä: Kova ottelu
Roope-setä: Karhukoplan kavalat konnat

Aiheesta muualla 
 Petri Hannini: Raha ei tuo onnea edes Roope-sedälle. Savon sanomat 24.6.2009.
 Jukka Laine: Roope Ankka rahankäyttäjänä. Kvaak.fi 17.4.2009.

Carl Barks -kokoelmat
Vuoden 2009 kirjat
Bilhorod-Dnistrovskyi

Bilhorod-Dnistrovskyi (, ) vuoteen 1944 saakka Akkerman (, ) on kaupunki ja piirikeskus Ukrainan Odessan alueen Bilhorod-Dnistrovskyin piirissä, Dnestrjoen länsirannalla, Moldovan rajan ja Mustanmeren välillä. Kaupungista on aluekeskus Odessaan 89 kilometriä.

Vuonna 2021 kaupungissa asui Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan 48 197 ihmistä. Vuonna 2001 väkiluku oli 51 890. Tuolloin väestöstä etnisesti ukrainalaisia oli 62%, venäläisiä 28%, bulgarialaisia 3,7%, moldovalaisia 1,9%; tämän lisäksi oli valkovenäläisiä, gaugaseja, juutalaisia, kreikkalaisia, saksalaisia, puolalaisia, tataareja ja muita etnisiä ryhmiä.

Historia
Seutu on ollut asuttua pitkään. Antiikin kreikkalaiset perustivat nykyisen Bilhorodin alueelle noin vuonna 600 eaa. Tyras-nimisen kauppapaikan. Bysanttilaiset rakensivat kutsuivat paikkaa Levkopoliksi. paikalle linnoituksen ja antoivat sille nimen Asprocastron, joka merkitsee valkeaa linnaa. 

Vuonna 1484 ottomaanit valtasivat kaupungin; keskiajalla kaupunki kuului Osmanien valtakuntaan, ja antoivat paikalle nimen Akkerman. Vuonna 1826 kaupunki liitettiin Akkermanin sopimuksella Venäjän keisarikuntaan (muun Bessarabian tavoin). 

Osana ensimmäisen maailmansodan jälkeen itsenäiseksi julistautunutta Bessarabiaa kaupunki siirtyi vuonna 1918 Romanian alaisuuteen. Toisen maailmansodan yhteydessä se joutui osaksi a Ukrainan neuvostotasavaltaa (1940) ja Neuvostoliittoa. Neuvostoliiton hajottua kaupunki on kuulunut itsenäiseen Ukrainaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bilhorod-Dnistrovskyin piiri
Odessan alueen kaupungit
El Gòtic

El Gòtic (usein myös Barri Gòtic) on Barcelonan vanhan kaupungin keskus. Se sijaitsee Ciutat Vellan hallintoalueella. Alueella on paljon keskiaikaisia rakennuksia, ja jäljellä on myös jäänteitä Rooman valtakunnan aikaisista rakennelmista. Monet kaupungin hallinnollisista rakennuksista sijaitsevat Barri Gòticissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Barcelona
Alexz Johnson

Alexzandra Spencer Johnson (s. 4. marraskuuta 1986) on kanadalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hän on parhaiten tunnettu Gemini Awardin voittajaroolista Jude Harrisonina teinidraamasarjassa Hetkessä tähdeksi ja sarjan neljällä soundtrackilla laulamisesta. Alexz on ollut ehdolla Gemini Awardissa kolmesti ja hän voitti Geminin lokakuussa 2008. Hän on myös tunnettu rooleistaan Final Destination – viimeinen määränpää 3:ssa ja So Weirdissa ja vierailustaan Smallvillessä.

Biografia 

Johnson syntyi Brittiläisen Kolumbian New Westminsterissä. Hän oli kuudes kymmenlapsisen perheen lapsista. Hänen siskonsa Jana on näyttelijä ja veli Brendan on muusikko.

Kolmevuotiaana hän aloitti laulamisen ensin perheelleen ja kuusivuotiaana Johnson meni ensimmäisille laulutunneilleen. Yksitoistavuotiaana Johnson voitti laulukilpailun, jonka palkintona oli laulaa Kanadan kansallislaulu paikallisessa televisiossa. Kun Johnson oli kolmentoista hän osallistui Disney-sarja So weirdin koekuvauksiin, jossa haettiin sarjan viimeiselle kaudelle päähenkilöä, joka osaisi myös laulaa.

Johnson sai roolin Anniena. Hän innostui myös kirjoittamaan lauluja roolihahmolleen. Sarjan lopettamisen jälkeen Alexz jatkoi laulujen kirjoittamista ja vuonna 2002 parin näyttelemistyön jälkeen hän keskittyi musiikin tekemiseen.

Vuonna 2004 Johnson lähetti televisiosarja Degrassi: The Next Generationin tekijöille videonauhan heidän uuden sarjansa Hetkessä tähdeksi pääroolia varten. Ensimmäinen video nauha, jonka ohjelman tuottaja Stephen Stohn näki oli Alexz'in ja hän oli varma siitä, että tämä on se tyttö, jota he etsivät. Alexz nappasi roolin Judena ja hän lauloi lauluja kaikissa ohjelman neljässä soundtrackissä ja hän kirjoitti viisi kappaletta 1–2 kauden soudrackeille, mutta 3–4 kauden soudrackeille hän ei kirjoittanut kappaleita, koska hänen piti kirjoittaa soolo albumiaan varten kappaleita.

Vuonna 2006 Johnson sai roolin kauhuelokuvasta Viimeinen määränpää 3 ja vuonna 2007 hän näytteli Devil's Diary nimisessä elokuvassa. Vuonna 2008 Hetkessä tähdeksi -sarja loppui ja Johnson alkoi levyttää sooloalbumiaan, joka ilmestyi vuonna 2010.

Diskografia

Studioalbumit 
2009 Running With The Devil (Ei julkaistu)
2010: Voodoo
2017: A Stranger Time
2020: Still Alive

Kokoelmalevyt 

2006: Songs from Instant Star 
2006: Songs from Instant Star Two
2007: Songs from Instant Star Three
2008: Songs from Instant Star Four
2008: Songs from Instant Star Four
2009: Instant Star: Greatest Hits

Singlet 
2005: Waste my Time 
2005: Time To Be Your 21 
2005: Let Me Fall 
2005: Temporary Insanity
2005: That Girl  
2005: Pick up the Pieces 
2006: 24 Hours 
2006: How Strong Do You Think I Am
2007: I Don't Know If I Should Stay

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 
 

Kanadalaiset poplaulajat
Kanadalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Partaviikunakaija

Partaviikunakaija (Psittaculirostris edwardsii) on  Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö 
Partaviikunakaija on noin 18 cm pitkä ja painaa noin 105 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta hieman vaaleampi. Kurkku ja rinta ovat punaiset, päälaki kellanvihreä, poski kellahtava, silmän takana ja niskassa on tumma juova, rinnan poikki kulkee sini-musta raita, siiven alapeitinhöyhenet ovat sinivihreät ja siipisulkien alapinnassa on keltainen vyö. Nokka on tummanharmaa, iiris punainen ja koivet harmaat. Kurkun ja posken höyhenet ovat kapeita ja pidentyneitä. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä, mutta naaraalla on leveä tummansininen vyö rinnan yläosassa ja rinta on enimmäkseen kellahtava. Nuori lintu muistuttaa enemmän naarasta ja sen iiris on punaruskea.

Esiintyminen 
Partaviikunakaija elää Uuden-Guinean koilliosassa. Sen populaatio on kooltaan yli 100 000 yksilöä ja elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö 
Laji elää alavien maiden tuoreissa metsissä, myös ihmisasutuksen läheisyydessä alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen 

Lajin pesintä tunnetaan enimmäkseen vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Luonnossa pesä on puussa olevassa kolossa. Munia on kaksi ja haudonta-aika on noin 25 päivää. Poikaset jättävät pesän kahdeksan viikon ikäisinä.

Ravinto 
Partaviikunakaija syö hedelmiä, ennen kaikkea viikunoiden siemeniä, sekä kukkien mettä ja mahdollisesti hyönteisten toukkia.

Lähteet 
 Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. – T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
 World Parrot Trust

Viitteet

Aiheesta muualla 
 (kuva)

Kaunoviikunakaijat
Täynnä Tarmoa

Täynnä Tarmoa (eng. Basket Case) on Oskari Pastilan ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2009. Elokuva kertoo pikkukaupungin koripalloseura Porvoon Tarmosta kaudella 2006–2007 ja sen organisaatiosta. Elokuvan on tuottanut Kuvaputki Oy ja Yleisradion Dokumenttiprojekti. Elokuvan ensi-iltaa hidasti rikosilmoitus.

Elokuva esitettiin DocPoint-festivaaleilla 25. tammikuuta 2009, ja se nousi yleisön suosikiksi. Elokuva oli tarkoitus esittää helmikuussa 2009 Yle TV2:ssa, mutta esitys televisiossa siirtyi elokuvan päästyä teatterilevitykseen.
Elokuvan ensi-ilta elokuvateattereissa oli 1. toukokuuta 2009. Televisiossa dokumentti ensiesitettiin 21. lokakuuta 2009.

Tausta 
Koripalloseura Porvoon Tarmo halusi alun perin tehdä seuran toiminnasta televisiosarjan. Niinpä seura maksoi elokuvan kuvanneelle Oskari Pastilalle tuhansia euroja sarjan tekemisestä. Myöhemmin hankkeeseen ryhtymistä pidettiin virheenä. Kun Tarmo ei toiminutkaan elokuvan maksajana, tuli YLE dokumentin taloudelliseksi avustajaksi. Joukkueen valmentajana tuolloin toiminut Tomi Kaminen piti elokuvan tekoa virheenä alusta alkaen.

Koska dokumentista oli alun perin aiottu tehdä televisiosarja, myös kuvausmateriaalia oli paljon. Kameraryhmä oli kuvannut kaiken kaikkiaan 250 tuntia materiaalia, josta tehtiin lopulta 74 minuuttia pitkä dokumenttielokuva. Kuvaamisvaihe kesti kaiken kaikkiaan neljä kuukautta, mutta elokuvan kokoamisessa kesti selvästi enemmän aikaa.

Julkaisu 
Dokumentti näytettiin yleisölle ensimmäistä kertaa DocPoint-festivaaleilla 25. tammikuuta 2009. Festivaaleilla elokuva sai hyvän vastaanoton, minkä vuoksi se päätettiin panna elokuvateattereihin levitykseen. Tämä oli harvinaista, sillä yleensä suomalaisia dokumentteja ei oteta teatterilevitykseen. Ensi-ilta nähtiin kymmenellä eri paikkakunnalla, mutta teattereihin ei odotettu suuria ihmisjoukkoja. Elokuvaa kävikin katsomassa ainoastaan 959 ihmistä elokuvan ilmestymisvuonna.

Rikosilmoitus

Pian elokuvan DocPointin esityksen jälkeen elokuvasta tehtiin rikosilmoitus. Tutkintapyynnön teki yksityishenkilö, minkä jälkeen alettiin selvittää, oliko dokumentissa syyllistytty kunnialoukkaukseen, salakuunteluun tai salakatseluun.

Tuotantoryhmä

Vastaanotto

Kritiikki 
Helsingin Sanomien Jussi Karjalainen kritisoi elokuvan tehnyttä Pastilaa siitä, että hän loi satiirisen vaikutelman Tarmon seuratoiminnasta.

Koripallopiireissä dokumentti otettiin kaksijakoisesti vastaan, sillä lajin saaman huomion luonteesta ei oltu varmoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Elokuvan kotisivu

Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2009 dokumenttielokuvat
Stevens

Stevens oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja, joka osallistui Indianapolis 500 -osakilpailuun kausina 1950 ja 1952–1956. Tallin paras sijoitus oli Ernie McCoyn ajama 8. sija kaudella 1953. Muissa kilpailuissa talli kärsi epäluotettavuuksista ja sijoitukset olivat kymmenen huonommalla puolella. Stevens autolla voitettiin vuoden 1936 Indianapolis 500 kilpailu Louis Meyerin ajamana ja vuoden 1931 Indianapolis 500 kilpailu Louis Schneiderin ajamana.

Formula 1 -saavutukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset Formula 1 -tallit
Formula 1 -valmistajat
Wasa (asema)

Wasa on Ruotsin etelämannertutkimusasema Etelämantereella. Se sijaitsee Kuningatar Maudin maalla, 200 metrin päässä Suomen tutkimusasema Aboasta. Wasa ja Aboa muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan, ja niillä on tiivistä yhteistyötä logistiikassa ja tutkimuksessa.

Wasa-tutkimusasemaa ylläpitää Svenska Polarforskningssekretariatet. Asemalla on toimintaa vain antarktisen kesän aikana. Asemalla voi asua samanaikaisesti 12–16 henkilöä.

Lähteet
 Svenska Polarforskningssekretariatet: Forskningsstationer (ruotsiksi) 

Kuningatar Maudin maa
Etelämantereen tutkimusasemat