joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marcel Carné

Marcel Carné () oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän aloitti uransa jo mykkäfilmin aikana. 1930-luvun lopulla hän nousi suosioon ranskalaisen elämän kuvaajana surumielisillä elokuvillaan Sumujen laituri ja Varjojen yö, joiden molempien miespääosaa näytteli Jean Gabin. Saksalaisten miehitettyä Ranskan Carné työskenteli Vichyn hallituksen alla ja onnistui kuvaamaan vuosina 1943–1945 mestariteoksensa Paratiisin lapset.)

Filmografia 
Nogent, Eldorado du dimanche (1929), ohjaus
Le Grand jeu (Uhkapeliä, 1933), apulaisohjaaja
Jenny (1936), ohjaus
Drôle de drame (Täydellinen rikos, 1937), ohjaus
Le Quai des brumes (Sumujen laituri, 1938), ohjaus
Hôtel du Nord (Hotel du Nord, 1938,) ohjaus
Le Jour se lève, (Varjojen yö, 1939), ohjaus
Les Visiteurs du soir (Ikuinen rakkaus, 1942), ohjaus
Les Enfants du paradis (Paratiisin lapset, 1943), ohjaus
Les Enfants du paradis (Paratiisin lapset 1-2, 1945, ohjaus
Les Portes de la nuit (Yön portit, 1946), ohjaus
La Marie du port (1949), ohjaus
Thérèse Raquin (Synnin palkka, 1953), ohjaus
L'Air de Paris (Kehäkettu, 1954), ohjaus
Le Pays d'où je viens (Rakkauden karuselli, 1956), ohjaus, käsikirjoitus
Les Tricheurs (Suurkaupungin nuorisoa, 1958), ohjaus, käsikirjoitus
Terrain vague (Uhma, 1960), ohjaus, käsikirjoitus
Du mouron pour les petits oiseaux (Muruja pikkulinnuille, 1962), ohjaus, käsikirjoitus
Trois chambres à Manhattan (Kolme huonetta Manhattanilla, 1965), ohjaus
Les Jeunes loups (1968), ohjaus
La Bible (1977), ohjaus

Lähteet 
 
 Muistokirjoitus Helena Ylänen, HS 1996

Viitteet 

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Ruhi Sarialp

Ruhi Sarialp (15. joulukuuta 1924 – 3. maaliskuuta 2001) oli turkkilainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti.

Sarialp saavutti kolmiloikan olympiapronssia Lontoossa 1948 tuloksella 15,025 m. Hän oli vuoteen 2004 saakka maansa ainoa yleisurheilun olympiamitalisti. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän saavutti pronssia tuloksella 14,53 voittaen Norjan Rune Nilsenin kolmella ja ruotsalaisen olympiavoittajan Arne Åhmanin viidellä senttimetrillä.

Lähteet

Viitteet

Turkkilaiset kolmiloikkaajat
Turkkilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Aunuksen kuvernementti

Aunuksen kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan hallinnollinen alue Karjalassa ja Luoteis-Venäjällä Äänisjärveä ympäröivillä alueilla. Kuvernementti perustettiin 1801 ja lakkautettiin 1922. 1920 perustettu Karjalan työkansan kommuuni ja sitä 1923 seurannut Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta sijoittuivat osittain entisen kuvernementin alueelle.

Kuvernementin alue käsitti pääosan nykyisen Karjalan tasavallan eteläpuoliskosta  sekä Laatokan itäpuolisia alueita nykyisellä Leningradin alueella ja laajoja alueita Äänisen itäpuolelta nykyisillä Arkangelin ja Vologdan alueilla.  Kuvernementin pinta-ala oli 130 000 neliövirstaa. Vuonna 1896 kuvernementissa oli 376 102  asukasta, näistä 62 695 oli karjalaisia, 19 917 vepsäläisiä (tšuudeja) ja 2 666 suomalaisia.

Kuvernementin pääkaupunki oli Petroskoi. Kuvernementti jakautui seitsemään kihlakuntaan, jotka oli nimetty niiden keskuskaupunkien mukaan.

Vahvan karjalaisasutuksen luonnehtimaa kuvernementin länsiosaa, sen Aunuksen, Petroskoin ja Poventsan kihlakuntien aluetta, on Suomessa kutsuttu Aunuksen Karjalaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

История Олонецкой губернии (Aunuksen kuvernementin varhaishistoriaa) 
Олонецкая губерния 

Venäjän keisarikunnan kuvernementit
Aunus
Savusaunan kiuas

Savusaunan kiuas on kiuastyyppi, jossa tulipesästä savu pääsee levittäytymään vapaasti koko löylyhuoneeseen. Tulipesä on osittain auki yläpuoliseen kivitilaan, ja savukaasut pääsevät virtaamaan kivien välitse. Löylyhuoneesta savu tuuletetaan pois seinän räppänästä, raollaan olevasta ovesta tai katon lakeisesta. Kiuas on kertalämmitteinen, sillä lämmityksen aikana saunassa ei voi kylpeä korkean häkäpitoisuuden vuoksi (häkämyrkytyksen vaara). Jotta lämpöä saadaan varattua riittävästi, on kiukaan kivimäärä varsin suuri: useita satoja kiloja.

Koska savusaunan kiukaan tulitilasta savukaasut nousevat itse saunatilaan, on tuli pidettävä suhteellisen pienenä ja tasaisena. Liian suurella liekillä kiukaasta nousevat palokaasut voivat leimahtaa kiukaan yläpuolella ja aiheuttaa tulipalon.

Uusin savusaunan kiuasinnovaatio on automaattisesti pelletillä lämpiävä savusaunan kiuas (2014). Se lisää savusaunan paloturvallisuutta ja helppokäyttöisyyttä huomattavasti. Lämmittäminen on automatiikalla ohjattua eli pesässä oleva tuli pysyy maltillisena ja tasaisena koko lämmityksen ajan.

Nykyisin esimerkiksi kylpylöissä voi olla käytössä perinteisen savusaunakiukaan muunnoksia, joissa savukaasut pääsevät löylyhuoneeseen vapaasti vain osan lämmitysajasta, tai kiukaita, joissa on pyritty yhdistämään savusaunakiukaan ja jatkuvalämmitteisen kiukaan ominaisuuksia esimerkiksi lisäämällä kiukaaseen sähkövastukset kylpyaikaa pidentämään. 

Kiukaat
Pauliina Feodoroff

Pauliina Feodoroff (s. 1977 Inari) on kolttasaamelainen elokuvaohjaaja, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. 

Feodoroff valmistui Teatterikorkeakoulun ohjauksen ja dramaturgian koulutusohjelmasta vuonna 2002. Vuonna 2007 hänet palkittiin Kritiikin kannuksilla esikoiselokuvastaan Non Profit. Elokuva sai ensi-iltansa Skábmagovat – Kaamoksen kuvat -festivaalilla Inarissa tammikuussa 2007. Non Profit tuotettiin Suomenkin oloissa poikkeuksellisen pienellä, vain runsaan 20 000 euron budjetilla. Tuotantoprosessi kesti kymmenen vuotta.

Feodoroff on syntyperältään kolttasaamelainen ja hän on esiintynyt aktiivisesti saamelaiskulttuurin ja saamelaisten oikeuksien puolestapuhujana. Saamelaisneuvoston puheenjohtajana hän on toiminut kaksivuotiskauden 2007–2008.

Feodoroff aloitti vuoden 2009 alussa Teatteri Takomon taiteellisena johtajana yhdessä Milja Sarkolan kanssa.

Lähteet
 Kirsikka Moring, ”Joiku vaihtui rapiksi, porot biteiksi”, Helsingin Sanomat 30.1.2007
 Elina Kervinen, ”Pohjolan kuvaaja”, Suomen Kuvalehti 46/2008

Koltat
Saamelaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Dorothy Manley

Dorothy Gladys Parlett (o.s. Manley, ent. Hall, 29. huhtikuuta 1927 – 31. lokakuuta 2021) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Dorothy Manley saavutti 100 metrin juoksussa olympiahopeaa Lontoossa 1948 ajalla 12,2 s. Hän hävisi ylivoimaiselle Fanny Blankers-Koenille 0,3 sekuntia. Hän juoksi ensimmäisen osuuden Britannian joukkueessa, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa neljänneksi ajalla 48,0 s. Avioiduttuaan hän kilpaili nimellä Dorothy Hall Brysselin EM-kilpailuissa 1950 voittaen kultaa 4 × 100 metrillä (47,4 s) ja saavuttaen pronssia 200 metrillä (25,0 s). Viestissä hän juoksi kolmannen osuuden.

Lähteet

Viitteet

Brittiläiset pikajuoksijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Haidar Alijevin kansainvälinen lentoasema

Haidar Alijevin kansainvälinen lentoasema ()  on lentoasema Bakun lähellä Azerbaidžanissa. Se on Azerbaijan Airlinesin pääpaikka. Se sai vuonna 2004 nykyisen nimensä Azerbaidžanin entiseltä presidentiltä Heydər Əliyevilta. Siihen saakka lentoaseman nimenä oli ollut Bina ja IATA-koodina BAK.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lentoaseman kotisivut

Azerbaidžanin lentoasemat
Bakun rakennukset ja rakennelmat
Phantom Planet Is Missing

Phantom Planet Is Missing on yhdysvaltalaisen alternative rock -yhtye Phantom Planetin esikoisalbumi vuodelta 1998. Albumin julkaisijana toimi mm. Guns N' Rosesin levyjä julkaiseva Geffen Records. Albumin tuottivat Mark Endert, Paul Fox, Lee Popa ja myös yhtye oli mukana. Laulaja Alex Greenwald sävelsi levyn viimeisen kappaleen, Sleep Machinen, päässään haastattelussa televisiossa.

Kappaleet 
I Was Better Off
So I Fall Again
Reclenty Discressed
Can't Take It
The Local Black And Red
Don't Get Down
Dying The Silence
Down In A Second
Lisa (Doesn't It Hurt You?)
Rest Easy
Sleep Machine

Kokoonpano 
 Alex Greenwald - laulu 
 Jacques Brautbar - soolo,- rytmikitara,taustalaulu
 Sam Farrar - basso, taustalaulu
 Jason Schwartzman - rummut, taustalaulu

Vuoden 1998 esikoisalbumit
Phantom Planetin albumit
Konkka

Konkka on suomenkielinen sukunimi. Nimen kantajia ovat tai ovat olleet muiden muassa:

 Anita Konkka (s. 1941), kirjailija, Juhani Konkan tytär
 Juhani Konkka (1904−1970), kirjailija, toimittaja ja kääntäjä
 Unelma Konkka (1921–2011), inkeriläissyntyinen kansanperinteen tutkija ja kirjailija
Ilvesjoki (joki)

Ilvesjoki on Karviassa ja Kurikassa entisen Jalasjärven kunnan Ilvesjoen kylässä virtaava noin 35 kilometriä pitkä joki. Joki saa alkunsa kahdesta puronhaarasta Karvian alueella. Ala-Koskuella joki yhtyy Koskutjoen kanssa Mustajoeksi. Ilvesjoentien kohdalta Myllypadolle joessa on paikoin suvantoja ja koskia. Talousvetenä joen vettä ei käytetä.

Vedenlaatua joessa on tutkittu ainoastaan alaosassa. Vesi on ollut vuosina 1975, 1988 ja 2000 tehtyjen yksittäisten vedenlaatutietojen mukaan ravinne- ja humuspitoista, tummaa väriltään sekä lievästi hapanta tai hapanta. Peltoa joen valuma-alueesta on suunnilleen 14 prosenttia. Lisäksi suurin osa pelloista sijaitsee joen varrella. Suuret määrät peltoviljelystä aiheutuvia kuivatusvesiä johdetaan jokeen. Ilvesjoen alaosan alueella sijaitsevat Vapon Alkkian turvetuotantoalue kooltaan 261 hehtaaria sekä Ilvesneva-niminen suoalue. Vasikkaluoman−Liikaluoman alueella sijaitsevat puolestaan 90 hehtaarin Korvajärvennevan ja 105 hehtaarin Vasikkanevan turvetuotantoalueet. Ilvesjokeen johdetaan 541,3 hehtaarin alueelta turvetuotannon vesiä. 

Joessa tavataan haukia, ahvenia, luonnontaimenia sekä rapuja. Kalastuksellisesti joen merkitys on keskinkertainen.

Lähteet 

Kurikan joet
Kyrönjoen vesistö
Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema

Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema (; IATA: CGK, ICAO: WIII) on lentoasema Jaavalla, Indonesiassa. Se avattiin vuonna 1985. Virallinen nimi tuli maan ensimmäiseltä presidentti Sukarnolta ja ensimmäiseltä varapresidentti Mohammad Hattalta. 

Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema sijaitsee Tangerangissa, Jakartan lähellä. Sen pinta-ala on 18 km². Se sai vuonna 1995 Aga Khanin arkkitehtuuripalkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 World Airport Guide 
 Lentoaseman kotisivut  

Indonesian lentoasemat
Denholm Elliott

Denholm Mitchell Elliott (31. toukokuuta 1922 Ealing, Lontoo, Englanti – 6. lokakuuta 1992 Ibiza, Espanja) oli englantilainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Alfie – naisten viettelijä (1966), A Doll's house (1973), Yksi silta liikaa (1977), Singaporen kuningas (1979), Blade on the Feather (1980), Outo intohimo (1980), Kadonneen aarteen metsästäjät (1981), Vaihtokaupat (1983), Sikamainen juttu (1984), Valtakunnan puolustus (1985), Hotelli Firenzessä (1985), Rantahotelli (1986) ja Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Lisäksi hän näytteli minisarjassa A Child's Christmas in Wales (1987). Elliot teki uransa aikana myös teatteriproduktioita.

Palkinnot 
 KCFCC Award (1987)
 BAFTA Film Award (1981, 1984, 1985, 1986)
 Best Actor (1986)
 Peter Sellers Award of Comedy (1985)
 Evening Standard British Film Award (1981)

Ehdokkuudet 
 Oscar (1987)
 Gemini (1987)
 BAFTA Film Award (1974, 1980, 1982, 1987)

Yksityiselämä 
Elliott oli kaksi kertaa naimisissa. Virginia Mackennan kanssa vuonna 1954 ja Susan Robinsonin kanssa kuolemaansa asti. Hänellä on kaksi lasta. Elliott oli biseksuaali, hänet todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1987 ja vuotta myöhemmin hän sai AIDS-diagnoosin. Denholm Elliott kuoli 6. lokakuuta 1992 70-vuotiaana.

Aiheesta muualla 

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Hirvijärvi

Hirvijärvi voi tarkoittaa seuraavia:

Kyliä tai asutusalueita 
Hirvijärvi, kylä Jalasjärvellä
Hirvijärvi, kylä Juupajoella
Hirvijärvi, kylä Kaavilla
Hirvijärvi, kylä Karttulassa
Hirvijärvi, kaupunginosa Kuopiossa
Hirvijärvi, kylä Lopella
Hirvijärvi, kaupunginosa Pieksämäellä
Hirvijärvi, kylä ja järvi Siikaisissa
Hirvijärvi, kylä Sonkajärvellä

Järviä 
Hirvijärvi, järvi Hirvensalmen Hirvilahdella
Hirvijärvi, järvi Hirvensalmen Letrunkylässä
Hirvijärvi, järvi Hollolassa
Hirvijärvi, järvi Ikaalisissa
Hirvijärvi, järvi Jalasjärvellä
Hirvijärvi, järvi Joutsassa
Hirvijärvi, järvi Juupajoella
Hirvijärvi, järvi Jyväskylässä
Hirvijärvi, järvi Jämsän Hämepohjassa
Hirvijärvi, järvi Jämsän Koskenpäällä
Hirvijärvi, järvi Jämsän Sammallahdella
Hirvijärvi, järvi Jämsänkoskella
Hirvijärvi, järvi Kangasniemellä
Hirvijärvi, järvi Karstulassa
Hirvijärvi, järvi Kihniössä
Hirvijärvi, järvi Kouvolassa
Hirvijärvi, järvi Kuhmoisissa
Hirvijärvi, järviallas Kuopiossa ja Tervossa, osa Hirvijärvi–Kallioselkä–Ahveninen–Suovun järvikokonaisuutta
Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
Hirvijärvi, järvi Nurmossa
Hirvijärvi, järvi Vantaanjoen vesistössä Hyvinkäällä, Riihimäellä ja Lopella
Hirvijärvi, järvi Mynämäellä
Hirvijärvi, järvi Orivedellä
Hirvijärvi, järvi Padasjoella
Hirvijärvi, järvi Parkanossa
Hirvijärvi, järvi Pieksämäellä
Hirvijärvi, järvi Pyhtäällä
Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
Hirvijärvi, järvi Ruovedellä
Hirvijärvi, järvi Sysmässä
Hirvijärvi, järvi Tampereella
Hirvijärvi, järvi Toivakassa
Hirvijärvi, järvi Valkealassa 
Hirvijärvi, järvi Vesilahdella
Hirvijärvi, järvi Virtain Piilissä
Hirvijärvi, järvi Ylöjärven Hirvilahdella
Hirvijärvi, järvi Ylöjärven Takamaalla
Hirvijärvi, järvi Ähtärissä

Muunnelmia 
 Iso Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
 Iso Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
 Iso Hirvijärvi, järvi Sysmässä
 Pieni Hirvijärvi, järvi Mikkelissä
 Vähä Hirvijärvi, järvi Kihniössä
 Vähä Hirvijärvi, järvi Pälkäneellä
 Vähä Hirvijärvi, järvi Sysmässä
 Vähä Hirvijärvi, järvi Tampereella

Henkilöitä 
 Liisa Hirvijärvi (s. 1935), pituushyppääjä, pika- ja viestijuoksija.

Järvien täsmennyssivut
Anapa

Anapa () on kylpyläkaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Mustanmeren rannalla 160 kilometriä Krasnodarista länteen. Ilmasto on välimerellinen. Talven keskilämpötila on 1° celsiusta, heinäkuun 23°. Uintikausi kestää toukokuun puolestavälistä lokakuun puoleenväliin. Asukkaita kaupungissa oli 58 990 henkeä (vuonna 2010).

Antiikin aikana paikalla sijaitsi Sindikan kaupunki. 300-luvulta eaa. aina 200-luvulle saakka Bosporoksen valtakuntaan kuulunut kaupunki tunnettiin nimellä Gorgippia. 1300-luvulla paikalla sijaitsi Genovan siirtokunta Mapa. Turkkilaiset valtasivat sen vuonna 1475. 1700-luvun lopussa turkkilaiset rakensivat paikalle linnoituksen. Venäjän joukot valtasivat sen vuosina 1791, 1808 ja 1828. Lopullisesti seutu liitettiin Venäjään Adrianopolin rauhassa vuonna 1829. Anapan kaupunki perustettiin vuonna 1846. 1800-luvun lopulla siitä tuli suosittu lomanviettopaikka, johon neuvostoaikana rakennettiin lukuisia parantoloita, lepokoteja ja pioneerileirejä.

Lähteet

 Muut lähteet:

Aiheesta muualla
 Anapan kaupungin sivusto 

Antiikin Kreikan siirtokunnat
Krasnodarin aluepiirin kaupungit
Vernissaus

Vernissaus, (), tarkoittaa taidenäyttelyn avajaisia. Vieraille voidaan tarjota pientä purtavaa ja viiniä heidän keskustellessaan taiteilijan ja muiden vieraiden kanssa näyttelyn teoksista. Läsnä voi olla myös kriitikoita ja muita toimittajia, tai heidät on voitu kutsua erilliseen tilaisuuteen.

Tapa on saanut alkunsa Pariisin salongista. Taiteilijat tekivät teoksilleen viimeistelyn vernissaamalla ne. Mesenaatit ja eliitti olivat läsnä vernissauksen aikana ennen virallisia avajaisia, ja tästä tavasta sai alkunsa perinne juhlistaa taideteoksen tai taideteosten valmistumista ystävien ja mesenaattien kanssa. Aikaa myöten ero varsinaisen vernissauspäivän ja avajaisten välillä hävisi. Nykyisin vernissaus on myyntinäyttelyissä tilaisuus markkinoida myytäviä teoksia ostajille ja kriitikoille.

Vastaavasta näyttelyn päätöstilaisuudesta käytetään englanniksi ja saksaksi nimitystä finissage. Suurten näyttelyiden puolivälissä voi olla myös tilaisuus nimeltä midissage.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taidehistorian käsitteet
Taidenäyttelyt
Médard des Groseilliers

Médard des Groseilliers (1618 – 1690) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja turkiskauppias. Hän työskenteli jesuiitta-lähetyssaarnaajien kanssa huron-heimon parissa, ja kuuli näiltä, että Suurten järvien pohjoispuolella on laajoja, loistavia metsästysmaita. Hän teki sinne retkiä vaimonsa veljen Pierre-Esprit Radissonin kanssa. Heidän kokemuksensa johtivat päätökseen Hudson's Bay Companyn perustamisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Canadian Encyclopedia
 Canadian Biography Online

Ranskalaiset tutkimusmatkailijat
Turkiskauppiaat
Vuonna 1618 syntyneet
Vuonna 1690 kuolleet
Tšulpan Hamatova

Tšulpan Nailevna Hamatova (, tataariksi Çulpan Nail qızı Xamatova, s. 1. lokakuuta 1975 Kazan, Neuvostoliitto) on venäläinen näyttelijä. Hän on tullut maailmalla tunnetuksi Boris Pasternakin samannimiseen romaaniin perustuvasta minisarjasta Tohtori Živago, jossa hän näyttelee Laran osaa. Keväällä 2010 näytetään Suomessa Yle Teemalla Anatoli Rybakovin romaanitrilogian perustuva sarja Arbatin lapset, jossa Hamatova on naispääosassa (Varja Ivanova). 

Kansallisuudeltaan Hamatova on tataari. Nimi Tšulpan tarkoittaa aamutähteä.

Tšulpan Hamatova harrasti lapsuudessaan taitoluistelua. Sittemmin hän opiskeli matematiikkaa Kazanin yliopistossa, mutta siirtyi yllättäen teatterikouluun. Hän on esiintynyt sekä teatterissa että elokuvassa ja saanut Venäjän valtionpalkinnon työstään vuonna 2004.

Vuoden 2014 Sotshin talviolympialaisissa Hamatova oli yksi kuudesta olympialipun kantajista avajaisseremonioissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Kotisivulle

Venäläiset taitoluistelijat
Venäläiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Korpela

Korpela on useiden suomalaisten kylien tai kyläkuntien nimi ja suomalainen sukunimi.

Paikannimenä
Kotimaisten kielten Asutusnimihakemiston mukaan Korpela voi tarkoittaa seuraavia:
 Korpela eli Korpelankylä, kyläkunta Etelä-Pohjanmaan Isojoella
 Korpela, kyläkunta Keski-Pohjanmaan Kannuksessa
 Korpela, kylä Kainuun Kuhmossa
 Korpela, kylä Etelä-Karjalan Lemissä
 Korpela, kylä Etelä-Savon Mikkelissä (Ristiinan pitäjässä)
 Korpela, kylä Keski-Pohjanmaan Perhossa
 Korpela, kylä Varsinais-Suomen Sauvossa
 Korpela, kylä Varsinais-Suomen Savitaipalella
 Korpela, kyläkunta Lapin Tervolassa

Sukunimenä
Tunnettuja Korpeloita:

August Korpela (1877–1952), baptistisaarnaaja
Eemu Korpela, näyttelijä
Eero Johannes Korpela (1898–1986), virkamies ja MTK:n toiminnanjohtaja
Ella Korpela (s. 1999), pesäpalloilija
Eva Korpela (s. 1958), ruotsalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari
Heikki Korpela (s. 1990), maastohiihtäjä
Helena Korpela (1925–1981), sanoittaja ja pakinoitsija
Jahvetti Korpela, oik. Niilo Ödman (1901–1956), näytelmäkirjailija
Jani Korpela (s. 1997), futsalpelaaja
Jorma Korpela (1910–1964), kirjailija (modernisti), opettaja
Juhani Korpela (s. 1940), liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö
Juho Korpela (1869–1931), Kurikassa vaikuttanut tehtailija ja sahanomistaja
Jukka Korpela (s. 1952), tietokirjailija
Jukka Korpela (s. 1957), historioitsija
Kalle Korpela (1859–1928), kirjailija
Kari-Kalervo Korpela (1947–1989), runoilija
Kauko Korpela (1931–2022), jääpalloilija, maahockeypelaaja ja jalkapalloilija
Kauko Korpela (1927–2016), geologian professori
Lauri Korpela (1891–1954), näyttelijä
Leo Korpela (1899–1951), taidemaalari
Martti Korpela (1938–2017), Elintarviketeollisuusliiton johtaja
Matias Korpela (s. 1989), kilpakävelijä
Merja Korpela (s. 1981), moukarinheittäjä
Paavo Korpela (1918–1990), seiväshyppääjä
Riitta Korpela (s. 1957), laulaja
Sampsa Korpela (1903–1968), kirjailija
Sarita Friman-Korpela (s. 1975), romanitutkija ja neuvotteleva virkamies
Simo Korpela (1863–1936), rovasti, virsirunoilija
Tapio Korpela (1928–2008), metsänhoitaja ja ylijohtaja
Tinja-Riikka Korpela (s. 1986), jalkapalloilija
Tommi Korpela (s. 1968), näyttelijä
Toivo Korpela (1900–1963), lestadiolainen saarnaaja, korpelalaisuuden isä
Toivo J. Korpela (1888–1960), toimittaja ja kirjailija
Tuomas Korpela (s. 1978), jalkapalloilija
Tuula Sariola, o.s. Korpela (s. 1941), kirjailija
Ulla Maaskola, o.s. Korpela (s. 1959), hiihtäjä
Viljo Korpela (1894–1987), jääkärimajuri
Viljo Korpela (1925–2005), akrobaatti ja keksijä

Kuvitteellisia Korpeloita

 Korpela, hahmo Väinö Linnan teoksessa Tuntematon sotilas
 Ulla Korpela sarjassa Tankki täyteen

Muita
Lihajaloste Korpela
Korpelalaisuus
Korpelan kujanjuoksu
Heikki Peura

Oskar Henrik (Heikki) Peura (7. maaliskuuta 1870 Laukaa – 26. marraskuuta 1937) oli suomalainen maanviljelijä, kauppaneuvos ja puunjalostusteollisuudenharjoittaja.

Peuran vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Peura ja Vilhelmiina Monthän. Hän omisti Korholan kartanon Rautalammilla ja vuodesta 1910 Haminalahden kartanon Kuopion maalaiskunnassa.

Peura perusti vuonna 1896 sahalaitoksen Iisvedelle sekä 1908 myös rullatehtaan. H. Peura Oy:llä oli Iisvedellä näiden laitosten lisäksi mylly, tiilitehdas ja miilu puuhiilen valmistusta varten. Peura perusti lisäksi Kuopioon Pitkälahden sahan 1911 ja puusepäntehtaan 1932. Heikki Peuran kuoltua H. Peura Oy siirtyi Rauma-Repolan haltuun. Iisveden tehdaslaitoksien toiminta päättyi 1983. Iisveden sahan rakennukset paloivat 1987 mutta alueella on vielä jäljellä 1912 valmistunut punatiilinen rullatehdasrakennus, siihen liittyvä 1920-luvulla valmistunut höyrykone- ja kattilarakennus savupiippuineen sekä puutavaran kuivausrakennus. Pitkälahden saha toimi vuoteen 1971 saakka, entisessä tiilisessä saharakennuksessa on nykyisin autokorjaamo ja varastotoimintaa.

Heikki Peura oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1922.

Heikki Peura oli naimisissa vuodesta 1893 kansanrunoilija Albert Kukkosen tyttären Aina Josefina Kukkosen kanssa. Aina Peura perusti Rautalammille pitäjänmuseon, Rautalammin museon, ja lahjoitti museon ylläpitoon ja kokoelmien kartuttamiseen tarvitun pääoman. 

Heikki ja Aina Peuran sukuhauta sijaitsee Rautalammin hautausmaalla. Sukuhaudalla on eräs tämän kulttuurihistoriallisesti merkittävään Rautalammin kirkon kokonaisuuteen kuuluvan hautausmaan tunnetuimmista muistomerkeistä. Mustalla kiviaidalla rajatun suuren sukuhaudan keskellä on kuvanveistäjä Eemil Halosen Huntu-veistos vuodelta 1947 (veistoksen jalustan mukaan 1943).

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Urban Exploration Resource: Industrial complex of Peura Oy
 Kajaanin kaupunkieksploraatio: Pitkälahden saha - Kuopio

Viitteet

Suomalaiset liikemiehet
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Kauppaneuvokset
When Time Fades...

When Time Fades... on progressiivista metallia soittavan Suspyren kolmas ja viimeisin studioalbumi. Se julkaistiin 30. syyskuuta 2008.

Kappaleet

Kokoonpano
Clay Barton – laulu, taustalaulu
Andrew Distabile – basso
Gregg Rossetti – kitara, basso, Chapman Stick, tenorisaksofoni, alttosaksofoni, tenorigamba
Rich Skibinsky – kitara, mandoliini, basso, lyömäsoittimet
Charlie Zeleny – rummut

Vierailijat
Rob Cross – taustalaulu kappaleessa 3
Christi D’Amico – kosketinsoittimet ja piano
Trisha O’Keefe – laulu kappaleissa 3 ja 5

Lähteet

Suspyre – Discography  

Vuoden 2008 albumit
Yhdysvaltalaiset progressiiviset metallialbumit
Draugr

Draugr tai draug, suomessa 'raukka' (esim. meriraukka), (alun perin muinaisnorjan monikossa draugar tai draugen (norjaksi, ruotsiksi ja tanskaksi sanan draug määräisessä muodossa) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä epäkuollut olento. Muinaisnorjan kielen sanan draugr merkitsi alun perin kummitusta, ja vanhassa kirjallisuudessa meri-draugrin ja maa-draugrin välille tehdään selvä ero. Draugrien uskottiin olevan kuolleiden viikinkien haudoissa eläviä kalmoja.

On olemassa erilaisia mielipiteitä siitä, säilyvätkö kuolleen luonne ja sielu draugrissa. Korkea-arvoisten miesten haudat sisälsivät usein arvokkaita esineitä, joten draugrien uskottiin vartioivan aarteitaan tarkoin jopa kuoleman jälkeen.

The Elder Scrolls V: Skyrim -videopelissä ja The Elder Scrolls III: Morrowindin Bloodmoon- lisäosassa, jotka sijoittuvat muinaisskandinaavisen kaltaiseen fantasiamaailmaan, Draugrit ovat yksi vihollistyyppi. Yleisen olettamuksen mukaan, rangaistuksena lohikäärmeiden palvelemisesta, heidät on kirottu vartioimaan hautaholveja ikuisesti.

Elävät kuolleet
Skandinaavinen mytologia
Kıvanç Tatlıtuğ

Kıvanç Tatlıtuğ (s. 1983) on turkkilainen näyttelijä ja valokuvamalli. Hänet tunnetaan arabimaissa etenkin Mehmetin roolista saippuasarjassa Gümüs (turkiksi), joka on arabiaksi nimeltään Noor (valo).

Aiheesta muualla 
              
Kıvanç Tatlıtuğ Pictures 

Turkkilaiset näyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Luusuaniemi

Antti Luusuaniemi (s. 7. syyskuuta 1979 Tammisaari) on Hyvinkäältä kotoisin oleva suomalainen näyttelijä. Luusuaniemi valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004. Hän on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 2005. 

Luusuaniemi on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Pelkkää lihaa, Morsian, Uutishuone, Helsingin herra , Syke, Mustat lesket ja Luottomies. Valkokankaalla hänet on nähty muun muassa toisessa päärooleissa vuonna 2017 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa Kuudes kerta sekä Kaiken se kestää. Vuonna 2022 Luusuaniemi nähdään suoratoistopalvelu C Moren kahdeksanosaisessa rikosdraamasarjassa Kansan vihollinen.

Luusuaniemi on pelannut pesäpalloa nuorten Suomen-mestaruustasolla Hyvinkään Tahkossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Luusuaniemi asuu perheineen Helsingissä.

Vuonna 2017 Luusuaniemi perusti Hyvinkäällä järjestettävän Red Carpet -elokuvafestivaalin. Luusuaniemi on festivaalin taiteellinen johtaja. Ensimmäinen Red Carpet oli 31.8.–3.9.2017 ja toinen 30.8.–2.9.2018.

Filmografia

Elokuvat

Lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Antti Luusuaniemen esittely Agency Unrealin sivuilla

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Joseph Nicollet

Joseph Nicollet (24. heinäkuuta 1786 Cluses, Ranska – 11. syyskuuta 1843 Washington, Yhdysvallat) oli ranskalainen matemaatikko, maantieteilijä ja kartoittaja. Hän kartoitti Mississippin yläjuoksua 1830-luvulla, ja julkaisi tarkan kartaston alueesta, jonka pinta-ala oli puolet Euroopan alasta.

Nicollet opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä synnyinmaassaan Ranskassa, ja muutti Yhdysvaltoihin 1832 taloudellisista syistä. Hän asettui aluksi New Orleansiin, mutta muutti sieltä Mississippiä pitkin St. Louisiin Missourin osavaltioon. Sieltä käsin hän teki tutkimusmatkoja alueelle, joka on nykyisin Minnesotaa. Vuosina 1838–1839 hän johti retkikuntaa joka kartoitti Mississippi- ja Missouri-jokien välisen alueen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Minnesota History Center

Kartantekijät
Ranskalaiset tieteilijät
Ranskalaiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1786 syntyneet
Vuonna 1843 kuolleet
Good Night, and Good Luck.

Good Night, and Good Luck. on yhdysvaltalainen tositapahtumiin pohjautuva elokuva vuodelta 2005. Sen ohjasi George Clooney. Elokuva kertoo CBS:n radio- ja televisiotoimittaja  Edward R. Murrow'n yhteenotosta kommunistivainoja johtaneen senaattori Joseph McCarthyn kanssa. Tapahtumat sijoittuvat vuosiin 1953–1954. Elokuva on mustavalkoinen.

Good Night, and Good Luck. oli kuuden Oscar-palkinnon ehdokkaana, niiden joukossa parhaan elokuvan Oscar-palkinto.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Poliittiset elokuvat
George Clooneyn ohjaamat elokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Vastuun talo

Vuonna 2000 tapahtui historiallinen vallanvaihto, kun Itävallan vapauspuolue (FPÖ) nousi hallitukseen. Reaktiona tähän, poliitinen tutkija Andreas Maislinger ehdotti "Vastuun talon" (englanniksi: "House of Responsibility" HRB) perustamista Adolf Hitlerin synnyinkotiin Braunauniin.

Kaupungin sanomalehti "Braunauer Rundschau" kirjoitti Maislingerin ideasta 4. toukokuuta vuonna 2000:
"Vapaaehtoiset eri EU-maista sekä Itävallan siviilipalvelusta suorittavat voisivat yhdessä työskennellä ja asua talossa. Siitä voisi tulla jotakin täysin uutta. Se jaetaan kolmeen kerrokseen: ensimmäisessä kerroksessa "kiusallinen menneisyys". Toinen kerros omistettaisiin nykyisyydelle. Konkreettista apua ihmisille tarjoavat esimerkiksi Itävaltalainen ulkomaillapalvelus ja ihmisoikeusjärjestöt. Kolmannessa kerroksessa työstettäisiin ideoita rauhallisemman tulevaisuuden turvaamiseksi."

Projekti valmistui vasta vuonna 2005, kun "Vastuun talo" perustettiin Braunauniin. Se ei ole kuitenkaan sijoitettu Hitlerin synnyinkotiin vaan lähelle sitä.

"Vastuun talon" ajatus perustuu Hans Jonaksen kirjaan "Das Prinzip der Verantwortung" (1979)

Aiheesta muualla
 Itävaltalainen ulkomaillapalvelus
 House of Responsibility

Itävallan historia
Ylä-Itävalta
Louis Hennepin

Louis Hennepin (1626 – 1705) oli katolinen pappi, lähetyssaarnaaja ja tutkimusmatkailija, joka tutki manneralueita Pohjois-Amerikassa.

Hennepin syntyi Belgiassa, mutta hänestä tuli Ranskan kansalainen vuonna 1659. Hän liittyi Ranskan fransiskaaneihin. Vuonna 1675 Ranskan kuningas Ludvig XIV pyysi fransiskaaneja lähettämään viisi lähetyssaarnaajaa Uuteen Ranskaan, Pohjois-Amerikkaan, ja Hennepin oli yksi valituista. Hennepin toimi kolme vuotta nykyisen Kanadan alueella siirtolaisten pappina ja käännyttäen irokeeseja. Vuosina 1678–1680 hän teki matkoja sieltä etelään Niagaran putouksille ja Mississippiä etelään, mahdollisesti Louisianaan asti. Vuonna 1681 hän palasi Ranskaan, ja 1683 hän julkaisi matkakertomuksensa, josta tuli suuri menestys. Se käännettiin useille kielille, ja näin Euroopassa saatiin tietää Niagaran putouksista ja muista Pohjois-Amerikan luonnon ihmeellisyyksistä.

Jostakin syystä Hennepin joutui hankauksiin viranomaisten kanssa. Hänet siirrettiin ensin pikkupaikkakunnalle nunnaluostarin papiksi ja lopulta hän haki turvaa Hollanin puolelta. Siellä hän julkaisi kaksi matkakirjaa ja yhden poleemisen teoksen Morale pratique du jansénisme, jonka synnyttämän kohun johdosta Utrechtin kaupunki karkotti hänet. Hennepin muutti Roomaan ja sieltä Belgiaan.

Teokset 
Description de la Louisiane 1683
Nouvelle découverte 1697
Nouveau voyage 1698,
Morale pratique du jansénisme 1698

Lähteet 
Dictionary of Canadian Biography Online

Ranskalaiset papit
Ranskalaiset tutkimusmatkailijat
Ranskalaiset lähetyssaarnaajat
Vuonna 1626 syntyneet
Vuonna 1705 kuolleet
Susanna Taivalsalmi

Susanna Taivalsalmi (3. toukokuuta 1982) on tamperelainen, sittemmin helsinkiläistynyt runoilija ja kirjailija.

Ura runoilijana ja kirjailijana
Taivalsalmi julkaisi esikoisrunokokoelmansa Pieni verenkuva voitettuaan 14. valtakunnallisen Runo-Kaarina -kirjoituskilpailun vuonna 2007. Kaarinan kaupungin runokirjat julkaisi kirjan lokakuussa 2007 Turun kirjamessuilla. Taivalsalmen runous pohjautuu esikoisteoksessa vahvaan kristilliseen kuvastoon. Teoksen suurina teemoina ovat rakkaus ja kuolema. Usein hänen runonsa käsittelevät myös ristiriitaisia suhteita toisiin ihmisiin ja ruumiillisuuteen.

Alun perin Taivalsalmi on koulutukseltaan yo-datanomi. Kirjoittamista hän opiskeli tamperelaisessa kirjoittajakoulu Viita-akatemiassa vuosina 2003–2006 opettajanaan kirjailija Vuokko Tolonen. Taivalsalmi toimi koulun opiskelijoiden perustaman kirjoittajayhdistys Viitapiiri ry:n hallituksessa vuosina 2003–2010. Hän on ollut myös kirjailijayhdistys Pirkkalaiskirjailijat ry:n jäsen. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi kirjoittajayhteisö aukea.netissä ja on sivuston jäsen edelleen. Ennen Runo-Kaarina -voittoa Taivalsalmi palkittiin Pirkanmaan kirjoituskilpailussa vuonna 2005 tekstistään Getsemane. Vuonna 2006 hän sai kilpailussa kunniamaininnan tekstistä Estä lapsia tulemasta meidän tykömme.

Omina kirjallisina esikuvinaan Taivalsalmi pitää muiden muassa Saila Susiluotoa, Pablo Nerudaa, Federico Garcia Lorcaa, A. W. Yrjänää ja Saima Harmajaa.

Tällä hetkellä Taivalsalmi asuu Helsingissä ja työstää tulevia teoksiaan oikoluvun ohella.

Palkinnot
 Pirkanmaan kirjoituskilpailu, Lyriikka-sarja, toinen sija 2005 kokoelmasta ”Getsemane”
 Pirkanmaan kirjoituskilpailu, Lyriikka-sarja, kunniamaininta 2006 kokoelmasta "Estä lapsia tulemasta meidän tykömme"
 14. esikoisrunokokoelmakilpailu Runo-Kaarinan voitto 2007 teoksella Pieni verenkuva

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Taivalsalmi Kirjasammossa

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Angela Hammitzsch

Angela Franziska Johanna Hammitzsch (o.s. Hitler, myöh. Raubal) (28. heinäkuuta 1883 Braunau am Inn, Itävalta – 30. lokakuuta 1949) oli Adolf Hitlerin sisarpuoli.

Angela Hitler oli isänsä Alois Hitlerin ja äitinsä Franziska Matzelbergerin toinen lapsi. Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan Anna Glasl-Höreristä Alois oli mennyt naimisiin talouden keittäjättären Franziskan kanssa. Pariskunnalle oli syntynyt aiemmin poika Alois Hitler Jr. Franziska kuoli vain vuoden kuluttua Angelan syntymästä ja Alois naikin pian Franziskaa seuranneen kodinhoitajan ja serkkunsa Klara Pölzlin. Aloisin ja Klaran kaksi ensimmäistä lasta kuolivat alle kahden vuoden iässä. Kolmas lapsi Adolf jäi henkiin ja sisarukset kiintyivät toisiinsa. Angela on ainoa sisaruksista, jonka Adolf mainitsi kirjassaan Taisteluni ().

Angelan isä kuoli 1903 ja äitipuoli 1907. Noihin aikoihin Angela meni naimisiin verovirkailija Leo Raubalin kanssa ja pariskunta sai kolme lasta. Poika, joka sai nimekseen myös Leo syntyi 1906. Tytär Angelika Maria syntyi 1908 ja toinen tytär Elfriede 1910.

Adolf ja Angela eivät pitäneet juurikaan yhteyttä noin kymmeneen vuoteen. Adolf eli köyhää kiertolaisen elämää aluksi Wienissä ja myöhemmin Münchenissä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi Saksan armeijaan. Todennäköisesti vasta sodan jälkeen 1919 Angela otti yhteyttä uudestaan armeijasta kotiutuvaan veljeensä, joka nousi pikkuhiljaa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johtajaksi. 

Puolueen noustua epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen aiheuttamasta alennustilasta Adolf Hitler alkoi ansaita mukavasti puoluejohtajana ja myös ”poliittisen omaelämäkertansa” Mein Kampfin rojalteilla. Hitler osti Obersalzbergista itselleen maalaisasunnon ja kutsui Angelan tyttärineen hoitamaan taloa 1928. Vanhemmasta tyttärestä Angelika ”Geli” Raubalista tuli pian setänsä suojatti. Monien historioitsijoiden mukaan Adolf Hitlerillä ja Gelillä oli suhde, joka päättyi Gelin itsemurhaan 1931. 

Pian tapauksen jälkeen Angela lähti Obersalzbergista ja muutti Dresdeniin. Adolf katkaisi suhteensa Angelaan ja ei osallistunut edes tämän häihin, kun Angela meni naimisiin dresdeniläisen professori Martin Hammitzschin kanssa. Toisen maailmansodan aikana sisarukset pitivät kuitenkin jonkin verran yhteyttä. Angela toimi välittäjänä Hitlerin ja muun suvun välillä, koska Hitler ei halunnut kontaktia sukulaisiinsa. Vuonna 1941 Angela myi kirjoittamansa muistelmat yhteisistä vuosistaan Adolf Hitlerin kanssa Eher Verlag -kustantajalle. Hän ansaitsi kirjalla 20 000 valtakunnanmarkkaa.

Dresdenin tuhouduttua liittoutuneiden pommituksissa sodan viimeisenä keväänä Hitler muutti Angelan jälleen Berchtesgadeniin, jotta tämä välttyisi jäämästä puna-armeijan vangiksi. Hän myös myönsi sekä Angelalle että nuoremmalle sisarelleen Paulalle 100 000 markan avustuksen ja määräsi testamentissaan heille maksettavaksi 1 000 markan suuruisen eläkkeen kuukausittain. Sodan jälkeen Angela puhui veljestään lämpimästi ja julisti uskovansa, että Hitler olisi lakkauttanut keskitysleirit, mikäli olisi tiennyt mitä niissä tapahtuu.

Adolf Hitlerin sukulaiset
Itävaltalaiset henkilöt
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Joulu pulkassa: 20 toisenlaista joululaulua

Joulu pulkassa: 20 toisenlaista joululaulua on Poko Rekordsin vuonna 1998 julkaisema kokoelmalevy. Kokoelmalevy sisältää jouluaiheisia musiikkikappaleita Poko Rekordsissa levyttäneiltä artisteilta ja yhtyeiltä. Levyn kappaleet erottuvat hieman perinteisestä joulumusiikista.

Kokoelmalevyn kansikuvassa joulupukki ja sika paistavat nuotion ääressä makkaraa. Sialla on sorkassaan viinapullo. Taustalla näkyy myös kuu ja mäki, jossa näkyy kävelevä sika.

Kappaleet
 Juice Leskinen Slam – Me käymme joulun viettohon
 Hassisen kone – On jouluyö, nyt laulaa saa
 Aknestik – Oravan joulu
 Leevi and the Leavings – Jossain on kai vielä joulu
 Pauli Hanhiniemi & Normaalijätkät – Tavaratalon ikkuna
 Sanna ja Lapset – Vaari voitko vilkuttaa
 M. A. Numminen – Joulupukki puree ja lyö
 Paula ja Rautsi – Purppurataivas
 Rinneradio – Jouluyö, juhlayö
 Juice Leskinen Slam – Sika
 Hanoi Rocks – Dead by X-mas
 Eppu Normaali – Heinillä härkien kaukalon
Ne Luupojat Surf – Kaikki uskoo joulupukkiin
 Yö – Joulu ominpäin
 Limonadi Elohopea – Jos sul' on jouluna märkä tyyny
 Jussi Hakulinen – Joulu avaruudessa
 Lotta Riepu – Sian leuka
 Juliet Jonesin Sydän – Silti joulu jaksaa naurattaa
Inkvisitio – Joulupukki tepsuttaa
 Trio Töykeät & Pekka Kuusisto – En etsii valtaa loistoa

Vuoden 1998 joulualbumit
Suomalaiset joulualbumit
Suomalaiset huumorialbumit
Wentzel Hagelstam

Julius Wentzel Hagelstam (27. toukokuuta 1863 Helsingin pitäjä – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kustantaja.

Hagelstamin vanhemmat olivat tilanomistaja Jarl August Hagelstam ja Emilia Carolina Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1888 ja kasvatusopin tutkinnon 1890. Hagelstam opiskeli myös ulkomailla Uppsalassa 1886, Göttingenissä 1887, Leipzigissä 1888–1889 ja Pariisissa 1890. Hän oli aluksi Haminan ruotsalaisen reaalilyseon opettajana 1890–1894 ja lyseon rehtorina 1891–1894. Samaan aikaan 1890–1894 Hagelstam oli myös Haminassa ilmestyneen Fredrikshamns Tidning -lehden toimittajana, ja hän omisti myös lehden kirjapainon. 

Hagelstam omisti 1894–1902 kirjankustantamon ja kustannusliikkeen Helsingissä. Kustannusliike julkaisi muun muassa maineikasta kulttuurilehteä Ateneumia, jonka päätoimittajana Hagelstam itse toimi. Hän työskenteli myös Hufvudstadsbladetin toimittajana 1902–1903, mutta sortovuosina hänet karkotettiin maasta vuosiksi 1903–1905. Hagelstam oli Hufvudstadsbladetin Tukholman-kirjeenvaihtajana 1903 ja sitten Pariisin-kirjeenvaihtajana 1904–1918. Suomen itsenäistyttyä Hagelstam toimi Suomen Pariisin-lähetystön lehdistöattaseana vuoteen 1922 saakka ja ulkoministeriön ylimääräisenä virkamiehenä 1922–1928.

Teoksia 
 En blick på tyska språkets utvecklingshistoria. Privata reallyceum i Fredrikshamn 1891
 Genom Ryssland-Kaukasien-Krim-Konstantinopel: reseminnen. O. L. Svanbäck, Stockholm 1903
 Axel Gallén: en studie. Ljus, Stockhom 1904 (suom. Helmi Setälä nimellä Axel Gallén: tutkielma, Otava 1904)
 Sånger i skymning. Alex F. Lindberg, Helsingfors 1907
 Svarta skuggor, roman. Bonnier, Stockholm 1908
 Slagna till slantar, roman. Bonnier, Stockholm 1909
 Krigs-krönika från Paris. Svenska andelsförlaget, Stockholm 1916
 La Finlande. Bureau de l’Action nationale, Paris 1918
 Personer och minnen. Söderström, Helsingfors 1923
 Levande bilder. Söderström, Helsingfors 1924
 "Starka baron": (Otto Fleming).Åbo 1924

Lähteet 

 Suomen kirjailijat -tietokanta 
 Kuka kukin oli 1961 Wikiaineisto:

Kirjallisuutta 
 Wentzel Hagelstam kustantajana: 1891-1903: historiikki ja näyttelyluettelo. Sällskapet bokvännerna i Finland, Helsingfors 2003. ISBN 951-97918-6-8

Aiheesta muualla 
 Wentzel Hagelstamin elämäkerta Kansallisbiografiassa

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjankustantajat
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Luettelo naispresidenteistä

Tämä on luettelo naispresidenteistä. Listassa on sekä nykyiset että entiset naispresidentit kronologisessa järjestyksessä. Luettelo ei sisällä kenraalikuvernöörejä tai virkaa tekeviä presidenttejä.

Luettelo

Katso myös
Luettelo naispääministereistä

Lähteet

Viitteet

Presidentit
Naispresidenteistä
Iisakki Järvenpää

Iisakki Järvenpää (nimi alun perin Iisakki Heikinpoika Pikkuluhta; 7. tammikuuta 1859 Kauhava – 6. maaliskuuta 1929) oli suomalainen itseoppinut puukkoseppä ja puukkotehtailija. Hänen Kauhavalle perustamansa puukkotehdas toimii nykyisin nimellä Iisakki Järvenpää Oy.

Elämä

Lapsuus 
Järvenpään vanhemmat olivat talollinen Juho Lammi ja Kaisa Järvi.
Iisakin isä, Juha Heikki, oli päätynyt Kauhavalle huhtikuussa 1809 Vetelin kautta, alun perin Kaustisilta lähtien. Iisakin äiti oli Lapualaissyntyinen Kaisa. Kaisa oli leski ja kolmen lapsen äiti heidän tavatessaan, Juha Heikki muutti "kotivävyksi" Kaisan taloon Mäkijärven rannalle. Perheeseen syntyi kolme lasta, joista keskimmäinen oli Iisakki. Iisakkia kutsuttiin "Pikkuluhdaksi" lapsuuden kotitilansa mukaan.

Puukkotehtailijana 
Hän toimi puukkoseppänä laajennetun elinkeinovapauden astuttua voimaan vuodesta 1879 alkaen ja hän oli vuosina 1898–1904 Kauhavan puukkotehtaan työnjohtajana. Oman puukkotehtaansa Järvenpää perusti 1904.

Iisakki Järvenpää kehitti yhdessä serkkunsa pojan Juho Kustaa Lammin (1861–1901) kanssa perinteisen kauhavalaisen puukkomallin. Järvenpää valmisti aluksi yksinkertaisia työpuukkoja mutta jo vuonna 1888 hän valmisti lahjapuukon Venäjän perintöruhtinaalle ja tulevalle keisarille Nikolai II:lle. Vuonna 1905 Järvenpää alkoi käyttää valmistamissaan puukoissa veriuraa, jonka myös muut puukonvalmistajat myöhemmin omaksuivat.

Kauhavalla sijaitsee nykyään Iisakki Järvenpään kotitalomuseo. Järvenpää osti tämän talon 1904 ja laajensi sitä myöhemmin kaksikerroksiseksi.

Lähteet 

 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Kauhavan kaupunki: Iisakki Järvenpään kotitalo avautui yleisölle 
 Taisto Kuortti: Suomalaiset puukkotyypit - Kauhavan puukko

Aiheesta muualla 
 
 Iisakki Järvenpää Oy:n sivut

Kirjallisuutta 
 Anja Järvenpää : Iisakki Järvenpää ja Kauhavan Puukko.  Vaasa Oy 1979
 Anja Järvenpää – Allen Järvenpää : Kauhavan puukko, tekniikan vaiheita.  Iisakki Järvenpää Oy 1986

Suomalaiset käsityöläiset
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Australialainen materialismi

Australialainen materialismi, joskus myös australialainen realismi, on 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla useissa australialaisissa yliopistoissa vaikuttaneelle analyyttisen filosofian koulukunnalle annettu nimitys. Näihin yliopistoihin voidaan lukea Australian kansallinen yliopisto, Adelaiden yliopisto ja Sydneyn yliopisto.

Koulukunnan edustaja John Anderson, jonka pääpointti oli: ''Mikä tahansa on olemassa...on todellista, on sanottava, että se on tilallinen- ja ajallinen tilanne tai tapahtuma, joka on samalla todellisuuden tasolla, kuin mikä muu tahansa asia joka on olemassa.''

Koulukunnan jäseniä luonnehti skeptinen suhtautuminen abstrakteihin asioihin (tästä nimen materialismi tai realismi). Australialaiset materialistit kehittivät muun muassa mielenfilosofisen tyyppi-identiteettiteorian sekä funktionalistisen esiintymäidentiteettiteorian.

Filosofeja 

Australialaisen materialismin edustajiin voidaan lukea:

 John Anderson
 David Malet Armstrong
 J. L. Mackie
 Ullin Place
 J. J. C. Smart
 David Stove

Analyyttinen filosofia
Materialismi
Mielenfilosofia
Thessalonike

Thessalonike (, noin 345/344 – noin 296 eaa.) oli makedonialainen kuningatar, kuningas Filippos II:n tytär, Aleksanteri Suuren sisarpuoli ja Kassandroksen vaimo.

Thessaloniken äiti oli thessalialainen Nikesipolis. Ferain hallitsija Iason oli Thessaloniken eno. Thessalonike syntyi luultavasti vuonna 345 tai 344 eaa., koska Filippos meni naimisiin Nikesipoliin kanssa vallattuaan Ferain vuonna 346 eaa. Filippos ilmeisesti nimesi tyttärensä voittonsa mukaan, sillä tämän nimi tarkoittaa ”voittoa thessalialaisista”. Nikesipolis kuoli parikymmentä päivää Thessaloniken syntymän jälkeen. Thessaloniken elämästä ei tiedetä mitään ennen vuotta 316 tai 315 eaa., jolloin hän ilmeisesti oli Olympiaan holhottavana.

Vuonna 316/315 eaa. Thessalonike joutui menemään naimisiin Kassandroksen kanssa. Tämä nimesi samoihin aikoihin perustamansa Thessaloniken (nyk. Thessaloniki) kaupungin vaimonsa mukaan. Pari sai kolme poikaa, Makedonian kuninkaat Filippos IV, Antipatros II ja Aleksanteri V. Filippos IV hallitsi lyhyen ajan isänsä kuoleman jälkeen. Thessaloniken poika Antipatros II tappoi äitinsä noin vuonna 296 eaa., koska tämä suosi nuorempaa poikaansa Aleksanteri V:ä.

Lähteet 

Antiikin makedonialaiset
Antiikin Thessalonike
Meta

Meta (kreikan kielessä: μετά = ”jälkeen”, ”takana”, ”kanssa”, ”liittyen”), on etuliite, joka muodostaa käsitteen, joka on jonkin toisen käsitteen abstraktio. Yhdyssanassa meta-etuliite saattaa viitata vaihdokseen tai toiseen tilaan siirtymiseen - esimerkiksi metamorfoosi tarkoittaa muodonmuutosta - tai käsitteen tarkasteluun toiselta, sitä ylemmältä tasolta. Esimerkiksi meta-analyysi tarkoittaa muiden analyysien tarkastelua ikään kuin niiden yläpuolelta tutkimalla niitä ja kokoamalla yhteen niiden tuloksia. Toisaalta metatyö tarkoittaa työtä, jonka kohteena on muu työ eli jonka sisältöä on muiden ihmisten töiden suunnittelu.

Katso myös
Metaetiikka
Metafiktio
Metafilosofia
Metakognitio
Metapsykologia
Metateoria
Metatieto

Lähteet 

Terminologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Violet Hill

”Violet Hill” on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale oli ladattavissa ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilta ja sitä ladattiin yli kaksi miljoonaa kertaa. Kappale julkaistiin albumin Viva la Vida or Death and All His Friends ensimmäisenä singlenä 9. toukokuuta 2008.

Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen tekemiseen. Kappale rakentuu toistuvan kitaran ja sitä tukevan pianon varaan.

Kriitikoiden arviot ”Violet Hillistä” olivat yleisesti ottaen positiivisia. Kappale ja sen musiikkivideo olivat ehdolla monien palkintojen saajaksi. Kappaletta on käytetty sämpläämiseen ja siitä on tehty cover-versioita.

Kappaleet

Digitaalinen julkaisu
 ”Violet Hill” – 3:49

Promo-CD 
 ”Violet Hill” (radioversio) – 3:21

7" vinyyli (tuli ilmaiseksi NME:n mukana) 
 ”Violet Hill” – 3:49
 ”A Spell a Rebel Yell” – 2:46

CD-julkaisu 
 ”Violet Hill” – 3:49
 ”Lost?” – 3:39

Listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtyeen viralliset kotisivut 
Coldplay Wiki 

Vuoden 2008 kappaleet
Coldplayn kappaleet
Sodanvastaiset laulut
Speed of Sound

”Speed of Sound” on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale julkaistiin Yhdysvalloissa yhtyeen albumin X&Y ensimmäisenä singlenä ja se nousi sijalle kahdeksan Billboard Hot 100 -singlelistalla. Britanniassa single julkaistiin 23. toukokuuta 2005 ja se nousi sijalle kaksi Britannian singlelistalla.

Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen kirjoittamiseen. Kappale rakentuu pianoriffinsä ympärille ja sen kertosäe on voimakas.

Kriitikoiden arviot kappaleesta vaihtelivat, vaikka se voitti vuoden laulun palkinnon ASCAPilta. ”Speed of Sound” oli ehdolla kahden Grammy-palkinnon saajaksi ja se voitti Brit-palkintogaalassa parhaan brittiläisen singlen palkinnon. Singlen musiikkivideo oli ehdolla neljässä kategoriassa MTV Video Music Awardsissa.

Kappaleet 
 ”Speed of Sound” – 4:49
 ”Things I Don’t Understand” – 4:55
 ”Proof” – 4:10

 UK CD CDR6664, 7" vinyyli R6664, 12" 12R6664, 10" 10R6664
 Australia CD 872 9862 julkaistu 23. toukokuuta 2005 (Capitol Records)
 Japan CD TOCP-40179 julkaistu 11. toukokuuta 2005 (Toshiba-EMI)

Aiheesta muualla 
Speed of Soundin sanoitukset Coldplayn kotisivuilla 
Coldplay Wiki 

Vuoden 2005 kappaleet
Coldplayn kappaleet
Charles Grodin

Charles Grodin (alk. Charles Grodinsky) (21. huhtikuuta 1935 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 18. toukokuuta 2021 Wilton, Connecticut) oli yhdysvaltalainen komedianäyttelijä ja Emmy-voittaja. Hänet tunnetaan mm. elokuvista Sydäntenmurskaaja (1972), Taivas saa odottaa (1978), Keskiyön pako (1988), Sydän ja sielut (1993) ja Dave (1993). Lisäksi hän esitti pääosaa koira-aiheisissa komedioissa Beethoven (1992) ja ''Beethovenin toinen (1993).

Yksityiselämä 
Grodin oli kaksi kertaa naimisissa. Ensin Julia-nimisen naisen kanssa. Vuodesta 1985 hän ollut naimisissa Elissa Durwoodin kanssa. Hänellä on yhteensä kolme lasta.

Grodin kuoli luuydinsyöpään 86-vuotiaana kotonaan Wiltonissa toukokuussa 2021.

Palkinnot 
 American Comedy Award (1994)
 Best Actor (1988) Valladolid International Film Festival
 Emmy (1978)

Ehdokkuudet 
 Saturn (1994)
 CableACE-palkinto (1987)
 Golden Globe (1973)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet