joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Henkilääkäri

Henkilääkäri tai hovilääkäri on aiemmin käytetty nimitys kuninkaallisen tai ruhtinaallisen henkilön vakinaisesta ja pääasiallisesta lääkäristä. Nykyään henkilääkärillä voidaan tarkoittaa kenen tahansa merkittävässä asemassa olevan henkilön yksityistä lääkäriä. 

Hallitsijoiden lääkäreille toisinaan annettu arvonimi arkheiatros eli arkkiatri tarkoitti ylilääkäriä tai (hallitsijan) henkilääkäriä.

Tunnettuja henkilääkäreitä
 Lauri Kalaja, sisätautiopin professori ja marsalkka Mannerheimin henkilääkäri sodan aikana
 Theodor Morell, professori ja Adolf Hitlerin henkilääkäri
 Conrad Murray, Michael Jacksonin henkilääkäri 
 George Nichopoulos, Elviksen henkilääkäri
 Johann Struensee, Tanskan Kristian VII:n henkilääkäri

Lähteet

Lääkärit
Bulgarialaiset eurokolikot

Bulgarialaiset eurokolikot ovat Bulgarialle lyötäviä eurokolikoita. Bulgaria suunnitteli alun perin ottavansa euron valuutakseen vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin ensin liittyä Schengen-alueeseen ja Euroopan vaihtokurssimekanismin (ERM) jäseneksi ja olla jäsenenä vähintään kaksi vuotta. Kesäkuussa 2018 Bulgarian talousministeri Vladislav Goranov ilmoitti Bulgarian suunnittelevan liittyvänsä ERM:n jäseneksi kuun lopussa, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2020. Heinäkuussa 2018 Bulgaria hyväksyi suunnitelman liittyä ERM:n jäseneksi heinäkuussa 2019, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2021. Bulgaria liittyi virallisesti ERM:n jäseneksi 10. heinäkuuta 2020 ja suunnittelee ottavansa euron valuutakseen 1. tammikuuta 2024.

Bulgarian suunnitelemat eurokolikot

Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen.

Kaikissa bulgarialaisissa eurokolikoissa on kansallisella puolella sama aihe. Niihin on kuvattu Madaran ratsastaja, joka on keskiaikainen kiveen hakattu kallioveistos Bulgariassa Madaran kylässä lähellä Šumenin kaupunkia.

Lähteet

Eurokolikot maittain
Bulgarian talous
Ludvig III

Ludvig III -nimisiä hallitsijoita ovat olleet:

 Ludvig III, Ranskan kuningas 865–882
 Ludvig III Nuori, osaa Itä-Franciasta hallinnut kuningas 876–882
 Ludvig III, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari 901–905
 Ludvig III, Württenbergin kreivi 1209–1241
 Ludvig III, Baijerin herttua 1290–1296 (hallitsi Ala-Baijeria)
 Ludvig III, Anjoun kreivi ja Napolin kuningas 1403–1434
 Ludvig III, Pfalzin vaaliruhtinas 1410–1436
 Ludvig III, Hessenin suurherttua 1848–1877
 Ludvig III, Baijerin kuningas 1913–1918
Fredrik Kaarle (Preussin prinssi)

Fredrik Kaarle (; 20. maaliskuuta 1828 Berliini – 15. kesäkuuta 1885 Klein Glienicke) oli preussilainen prinssi ja sotamarsalkka, joka toimi tärkeänä komentajana Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa.

Elämäkerta 

Fredrik Kaarlen isä oli prinssi Kaarle, kuningas Vilhelm I:n veli, ja äiti Saksi-Weimarin Maria. Fredrik Kaarle sai lapsesta alkaen sotilaallisen koulutuksen ja osallistui kenraali Friedrich von Wrangelin päämajassa ensimmäiseen Tanskan–Preussin sotaan vuonna 1848 sekä Badenin-sotaretkeen vuonna 1849. Fredrik Kaarle ylennettiin 1852 everstiksi, 1854 kenraalimajuriksi ja 1861 ratsuväenkenraaliksi, ja hän toimi vuodesta 1860 Preussin kolmannen armeijakunnan komentajana. Hän julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen sotatieteellisen teoksen Eine militärische denkschrift von P. F. C.. Vuonna 1864 käydyssä toisessa Tanskan–Preussin sodassa prinssi toimi ensin armeijakunnan ja toukokuusta 1864 alkaen koko sotaretken komentajana. Kaksi vuotta myöhemmin käydyssä Preussin–Itävallan sodassa hän komensi 1. armeijaa, joka yhdessä Elben armeijan ja 2. armeijan kanssa saavutti voiton ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta 1866.

Vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sodassa Fredrik Kaarle oli 2. armeijan komentajana. Elokuussa 1870 käydyissä taisteluissa hän pakotti ranskalaisen F. A. Bazainen armeijan perääntymään Metziin ja jäi sen jälkeen piirittämään kaupunkia, kunnes Bazaine antautui 27. lokakuuta. Voittoa seuranneena päivänä Fredrik Kaarle ylennettiin sotamarsalkaksi. Sen jälkeen hän valtasi Orléansin ja löi kenraali Antoine Chanzyn komentaman Loiren-armeijan joulukuun alussa sekä Chanzyn loput joukot Le Mansin luona kuukautta myöhemmin. Fredrik Kaarle joutui kuitenkin muun sodanjohdon kritiikin kohteeksi, sillä hänen johtamansa operaatiot olivat voitokkuudestaan huolimatta myös vaatineet runsaat tappiot. Hänellä oli erimielisyyksiä varsinkin yleisesikunnan päällikön Helmuth von Moltken sekä 1. armeijan komentajan Karl Friedrich von Steinmetzin kanssa.

Fredrik Kaarle oli vuodesta 1854 naimisissa Anhaltin prinsessa Maria Annan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hohenzollernin hallitsijasuku
Prinssit
Saksan sotamarsalkat
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Surullinen planeetta

Surullinen planeetta (Par les chemins de l’espace) on Valerian ja Laureline -sarjakuvasarjan albumi, joka kokoaa yhteen seitsemän lyhyttä tarinaa vuosilta 1969–1970. Albumi julkaistiin suomeksi vuonna 2013.

Tarinat
Juhani Tolvasen suomentamat, tätä laitosta varten tarkastamat tarinat:
 Ystävyyden fflumgluff (Le fflumgluff de l’amitie, 1970), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986
 Tsirillitis-asteroidi (Tsirillitis l’asteroïde, 1969), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986
 Uxgloan kloonit (Les engrenages d’Uxgloa, 1969), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986
 Surullinen planeetta (La planète triste)
 Tekniikan riemuvoitto (Triomphe de ka technique, 1970), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986 nimellä Tekniikan ihmeitä
Soile Kaukorannan Pahat unet -albumiin (Jalava, 1991) suomentamat tarinat:
 Suuri keräilijä (La grand collectionneur, 1969)
 Merkillisiä näytteitä (Droles de specimen, 1970)

Lähteet 
 Surullinen planeetta julkaisijan sivuilla

Aiheesta muualla 
 Jan Wiberg: Avaruusagentin lyhyitä seikkailuja. Kvaak.fi 17.11.2013.

Valerian ja Laureline
Vuoden 1997 kirjat
Into the Woods

Into the Woods on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Rob Marshallin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiamusikaalielokuva. Elokuva perustuu James Lapinen käsikirjoittamaan ja Stephen Sondheimin säveltämään ja sanoittamaan Tony-palkittuun musikaaliin (suom. Pimeä metsä) vuodelta 1987. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Emily Blunt, James Corden, Anna Kendrick, Chris Pine ja Johnny Depp. Elokuvassa nähdään hahmoja tunnetuista satukirjoista kuten Punahilkka, Tuhkimo, Jaakko ja pavunvarsi, Hannu ja Kerttu ja Tähkäpää.

Elokuva on Walt Disney Picturesin ensimmäinen Broadway-musikaaliin perustuva elokuva. Into the Woods sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014.

Into the Woods sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta naissivuosasta (Meryl Streep), lavastuksesta ja puvustuksesta (Colleen Atwood).

Näyttelijät

Tuotanto

Kuvaukset 
Elokuvan kuvaukset alkoivat Englannissa syyskuussa 2013 Sheppertonin studioilla, Doverin linnassa ja Waverley Abbeyssä.

Julkaisu 
Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 31. heinäkuuta 2014.

Vastaanotto 
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 129 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia oli positiivisia.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat
Disneyn elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Musikaaleihin perustuvat elokuvat
Rob Marshallin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomipopin helmiä

Suomipopin helmiä on kirjasarja, johon on nuotinnettu suuri määrä tunnettuja suomipop-kappaleita. Kirjoja on sarjassa kymmenen ja kappaleita lähes 700. Kirjasarja on alun perin kirjakustantamo Helmen julkaisema kirjasarja. Loppupuolella Tammi julkaisi Suomipopin helmiä-nuottikirjoja. Jokainen kirja eroaa kansiensa väriltä toisistansa. Lisäksi kirjoissa 6-10 on omt teemansa. Kirjojen värit ja teemat ovat:

 Punainen, ei erityistä teemaa
 Oranssi, ei erityistä teemaa
 Kirkkaanvihreä, ei erityistä teemaa
 Laventelinsininen, ei erityistä teemaa
 Vaaleanpunainen, ei erityistä teemaa
 Keltainen, karaokehittejä
 Violetti, naisartisteja ja -yhtyeitä
 Musta + turkoosit helmet, miesartisteja ja -yhtyeitä
 Sininen, voiton tai muun kautta menestyneitä hittejä Kappaleen aukeamalla kerrotaan, miksi kappale menestyi.
 Valkoinen + kultaiset helmet, rakkauslauluja

Lähteet 

Laulukirjat
Kirjasarjat
Shinzō Hamai

Shinzō Hamai (, 1905–1968) oli japanilainen poliitikko, joka toimi pitkään Hiroshiman pormestarina. Hän selviytyi Hiroshiman ydinpommin räjähdyksestä. Pormestarina Hamai vaikutti ratkaisevasti siihen, että Hiroshima julistettiin ”Rauhan kaupungiksi” vuonna 1949.

Lähteet
Silvennoinen, Martti: Sydämenlyöntejä jälkeen Hirošiman. Julkaisija: Kirjapaja, Helsinki, 1973. ISBN 951-621-070-8.

Hiroshima
Japanilaiset poliitikot
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Porin keskustaajama

Porin keskustaajama () on asukasluvultaan Suomen kahdeksanneksi suurin taajama. Vuoden 2011 lopussa sen väkimäärä oli Tilastokeskuksen mukaan 84 294. Porin, Ulvilan, Nakkilan ja Harjavallan kuntien alueille sijoittuvan taajaman pinta-ala on 119,95 km² ja väestötiheys 702,8 as/km².

Porin keskustaajama ulottuu Kokemäenjokea seuraten noin 35 kilometrin pituisena kapeana nauhana Porin Ulasoorin kaupunginosasta Harjavallan Merstolaan. Vielä vuonna 2005 Tilastokeskus määritteli siihen kuuluvaksi myös Meri-Porin alueen, jolloin taajaman asukasluku oli yli 93 000. Meri-Pori esiintyy Porin kaupunkiseudun keskustaajaman osana myös Suomen ympäristökeskuksen vuonna 2010 laatimassa rajauksessa. Nykyisin kuitenkin Meri-Porin alueella sijaitsee useampia erillisiä taajamia.

Porin keskustaajaman väkiluku on ollut tasaisessa kasvussa koko 2000-luvun ajan. Vuosina 2000–2005 kasvu oli asukaslukuun suhteutettuna suurinta Suomen keskustaajamien joukossa.

Taajaman väestö kunnittain 
Tiedot ovat ajankohdan 31.12.2011 ja 1.1.2012 voimaan astuneen kuntajaon mukaiset.

Katso myös 
Luettelo Suomen taajamista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Porin keskustaajama Suomen ympäristökeskuksen vuoden 2010 rajauksen mukaan

Porin taajamat
Keskustaajama
Ulvilan taajamat
Harjavalta
Nakkila
Suomen kuntakeskukset
Reilly Smith

Reilly Smith (s. 1. huhtikuuta 1991 Mimico, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Vegas Golden Knightsia.

Smith aloitti NHL-uransa vuonna 2012 Dallas Starsissa, joka oli varannut hänet varausnumerolla 69 vuonna 2009. Dallasista hän siirtyi kesällä 2013 Boston Bruinsiin ja sieltä edelleen kesällä 2015 pelaajakaupan mukana Florida Panthersiin. Kesällä 2017 uusi NHL-seura Vegas Golden Knights varasi Smithin Floridasta NHL:n laajennusvarauksessa.

Reilly Smithin isoveli Brendan on myös jääkiekkoilija.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vegas Golden Knightsin pelaajat
Dallas Starsin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Patakallion kalliomaalaus

Patakallion kalliomaalaus sijaitsee Karijärven rantakalliossa entisessä Jaalassa, nykyisessä Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1978.

Sijainti 
Kalliomaalaus sijaitsee Karijärven kaakkoisrannalla Kaajärven väliin jäävällä kannaksella, jonka muodostaa Kariharju. Noin 200 metrin päässä etelään sijaitsee Karijärven laskujoki, joka laskee vedet Kaajärven ja Myllyjoen kautta lopulta Kymijokeen.

Rapakivikallio on varsin korkea ja pystysuuntaan lohjennut useaan halkeamaan. Irronneet kivipaadet ovat jättäneet tasaisia ylhäältä ulospäin kaltevia kalliopintoja. Erään pystyhalkeaman reunassa, noin 1,5 metriä vedenpinnasta, erottuu haaleaksi kulunut punavärijälki, jota arvellaan kalliomaalaukseksi. Kallion nimi Patakallio liittyy kalliossa olevaan maljamaiseen syvennykseen, joka voi olla jääkauden sulamisvesien aiheuttama 4 metriä halkaisijaltaan oleva hiidenkirnun alku.

Maalaus 
Maalaus aiheuttaa tarkkailijoissa ristiriitaisia tulkintoja. Koska maalaus on haalistunut pahasti ja kalliossa on luontaisestikin hematiitin aiheuttamia värjäymiä, jakaantuu käsitykset kahtia. Osa erottaa maaliläiskästä ihmishahmon, mutta toisaalta muut eivät hyväksy tulkintaa. Ihmishahmo, jos se sellainen on toisaan ollut, on katkelmallinen ja hyvin haalistunut.

Ihmishahmon pää vaikuttaa maalatun renkaaksi. Kaularangan ja vartalo on ilmeisesti maalattu viivalla, mutta se on kulunut pois lukuun ottamatta joitakin jäänteitä, jotka eivät vakuuta kaikkia. Sopivasta kohtaa vaikuttaisi laskeutuvan viistosti alaspäin käsiä kuvaavat heikosti säilyneet vedot. Myös jalat on voitu maalata samalla tavalla, suorina vetoina, joka on kyllä harvinaista suomalaisissa kalliomaalauksissa. Tummempana punaisena kohtana erottuu vartalaon jatke suoraan alapäin, joka viittaa miehen sukupuolielimeen.

Katso myös 
 Karijärven rannalla on 4,1 kilometrin päässä Uutelanvuoren maalauskohde.

Lähteet
 
 Muinaistaideyhdistys: Patakallio
 Luukkonen, Ismo: Patakallio

Viitteet

Suomen kalliomaalaukset
Jaala
Kouvolan historia
Vsevolod Višnevski

Vsevolod Vitaljevitš Višnevski (; 21. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1900 Pietari – 28. helmikuuta 1951 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Maanmittarin perheeseen syntynyt Vsevolod Višnevski lähti 14-vuotiaana vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Armeijassa hän liittyi bolševikkeihin ja osallistui lokakuun vallankumoukseen Pietarissa. Venäjän kansalaissodan aikana hän oli konekiväärimiehenä ensimmäisessä ratsuarmeijassa sekä komentajana ja poliittisena työntekijänä laivastossa.

Višnevskin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1920. Vuonna 1924 hän julkaisi kansalaissotaa käsittelevän kertomuskokoelman. Kirjailijan ensimmäinen näytelmä, kansalaissotaan sijoittuva Pervaja konnaja (”Ensimmäinen ratsuarmeija”, 1929) herätti huomiota perinteitä rikkovalla rakenteellaan. Hänen voimakkaan poliittisista näytelmistään tunnetuin on Suomessakin esitetty Optimistinen tragedia (Optimistitšeskaja tragedija, 1933). Se kuvaa naiskomissaarin johtaman anarkistisen merimiesjoukon kehitystä kurinalaiseksi joukko-osastoksi, joka lopulta tuhoutuu bolševikkien aatteiden puolesta. Višnevski laati myös käsikirjoituksen Jefim Dziganin elokuvaan Kronstadt (My iz Kronštadta, 1936).

Kirjailija liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1937. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana ja vuodesta 1944 Znamja-lehden toimittajana. Neuvostoliiton kulttuuripolitiikan kovennuttua vuoden 1946 lopussa hänestä tuli maan kirjailijaliiton varapääsihteeri. Vuonna 1949 Višnevski laati Stalinia ylistävän näytelmän Nezabyvajemyi 1919-i (”Unohtumaton vuosi 1919”), joka sai Stalin-palkinnon.. Hänet palkittiin myös kahdella Leninin kunniamerkillä.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Nicholas Latifi

Nicholas Latifi (s. 29. kesäkuuta 1995 Toronto, Kanada) on kanadalainen rata-autoilija, joka ajaa kaudella  kilpakuljettajana Formula 1 -sarjassa Williams-tallissa.

Ura 
Latifi ajoi karting-sarjoissa vuodet 2008–2011. Vuonna 2012 Latifi kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2013 Latifi kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan 15:nneksi. Samana vuonna hän ajoi yksittäisiä kilpailuja Toyota Racing Series ja Britannian Formula 3 -sarjoissa. Vuonna 2014 Latifi jatkoi Euroopan F3 -sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Samana vuonna hän ajoi muutamia kilpailuja Formula Renault 3.5 -sarjassa. Hän saavutti 20 pistettä ja yhden kakkossijan sijoittuen sarjan 20:nneksi. Hän kilpaili samana vuonna myös kaksi kilpailua GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä.

Vuonna 2015 Latifi kilpaili täyden kauden FR 3.5 -sarjassa saavuttaen 55 pistettä sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2016 Latifi kilpaili täyden kauden GP2-sarjassa ajaen DAMS-tallissa. Hän ajoi yhden kerran palkintokorokkeelle ja saavutti koko kauden aikana 23 pistettä. Latifi jatkoi kaudella 2017, 2018 ja vielä 2019 Damsilla ajaen muutaman voiton.

Formula 1 -ura 
Vuonna  Latifi kilpaili F1-sarjassa Williams-tallissa. Hänen parhaat sijoituksensa olivat kolme 11:ttä sijaa, jotka tulivat Itävallan, Italian ja Emilia-Romagnan GP:istä.

Latifi jatkoi Williams-tallissa kaudella  tallikaverinaan brittikuljettaja George Russell. Latifi saavutti F1-uransa ensimmäiset pisteet Unkarin GP:stä, jossa hän ajoi kahdeksanneksi. Myöhemmin hänet nostettiin seitsemänneksi Sebastian Vettelin hylkäyksen myötä. Latifi ajoi pisteille myös Belgian GP:ssä, jossa hän oli yhdeksäs. Kauden päättäneessä Abu Dhabin GP:ssä Latifi aiheutti ulosajollaan turva-auton ratkaisten tahtomattaan mestaruuden Max Verstappenin hyväksi, joka hyötyi turva-autosta onnistuen ohittamaan Hamiltonin kilpailun viimeisellä kierroksella. Latifi saavutti kauden aikana yhteensä seitsemän pistettä sijouttuen sarjan 17:nneksi. Syyskuussa 2021 Latifi teki Williamsin kanssa jatkosopimuksen kaudesta 2022.

GP2-tulokset

Formula 2 -tulokset

Formula 1 -tulokset

Tulokset kilpailuittain

Kaudet numeroina

Merkkipaalut

Lähteet 

Kanadalaiset Formula 1 -kuljettajat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
Kanadanitalialaiset
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
After the Burial

After the Burial on vuonna 2004 perustettu yhdysvaltalainen progressiivista metallia, teknistä ja melodista metalcorea deathcore-vaikuttein soittava yhtye, joka on kotoisin Minnesotan osavaltiossa sijaitsevasta Minneapolis–Saint Paulista.

Diskografia  

 
 
  (uusi versio)
 
  (EP)
 
 
Evergreen (2019)

Lähteet 
 https://www.facebook.com/aftertheburial
 http://sumerianrecords.com/artist/details/id:6/

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Pentadekaanihappo

Pentadekaanihappo on tyydyttynyt rasvahappo. Pentadekaaniihappoa esiintyy luonnossa todella vähän, mutta sitä on muun muassa maidossa sekä lampaan lihassa olevassa eläinrasvassa. On epäilty, että pentadekaanihappo saattaa vaikuttaa lisäävällä tavalla HIV:n siirtymiseen äidiltä lapselle imetyksen kautta.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Pentadecanoic acid 
Human Metabolome Database: Pentadecanoic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pentadecanoic acid 
ChemBlink: n-Pentadecanoic acid 
Food Component Database (FooDB): Pentadecanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pentadecanoic-acid 
Pherobase: Floral Compound - pentadecanoic acid 
Pherobase: Semiochemical - pentadecanoic acid 

Rasvahapot
Tridekaanihappo

Tridekaanihappo on 13-hiilinen tyydyttynyt rasvahappo. Sitä esiintyy erittäin yleisesti maitotuotteissa. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
PubChem: Tridecanoic acid 
Human Metabolome Database (HMDB): Tridecanoic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Tridecanoic acid 
ChemBlink: Tridecanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Tridecanoic-acid 
Pherobase: Floral Compound – 13Acid 
Pherobase: Semiochemical – 13Acid 

Rasvahapot
Montaanihappo

Montaanihappo eli oktakosaanihappo on tyydyttynyt rasvahappo. Sitä on tunnistettu olevan vain montaanivahassa ja mehiläisvahassa. Montaanihappoa käytetään muodostamaan suojaava kerros hedelmien ja muiden elintarvikkeiden pinnoille.

Aiheesta muualla 
PubChem: Octacosanoic acid 
Human Metabolome Database: Octacosanoic acid 
Food Component Database (FooDB): Octacosanoic acid 
ChemBlink: Octacosanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Octacosanoic-acid 

Rasvahapot
Komoriendrongo

Komoriendrongo (Dicrurus fuscipennis) on drongojen heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Komoriendrongoa tavataan kotoperäisenä Komoreilla. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sitä tavataan vain hyvin pienellä alueella, ja koska sen kanta on hyvin pieni. Lajin populaatioksi arvioidaan vähintään 100 yksilöä.

Elinympäristö
Komoriendrongo elää Karthala-vuoren metsissä pääasiassa 100–1 150 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta sitä on löydetty alempaakin.

Elintavat
Komoriendrongo käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja hedelmiä. Sitä tavataan yksittäin, pareittain tai pienissä perhekunnissa. Se pesii syys-joulukuussa ja rakentaa pesänsä puunhaaraan.

Lähteet

Drongot
Uhanalaiset linnut
Nekromantik

Nekromantik on vuonna 1987 valmistunut Jörg Buttgereitin ohjaama kauhuelokuviin yleensä luettu elokuva.

Juoni
Elokuva käsittelee nekrofiliaa. Elokuvassa pariskunta löytää mädäntyneen ruumiin ja huomaa sen tuovan vipinää heidän seksuaalielämäänsä. Miehen hämmästykseksi nainen alkaa rakastaa ruumista enemmän ja eräänä päivänä nainen on lähtenyt pois ja ottanut ruumiin mukaansa.

Roolit

Kohtelu Suomessa 
Valtion elokuvatarkastamo kielsi (ikäraja: KK - Kokonaan Kielletty) elokuvan kokonaan ennakkotarkastuksessa 1993. Täyskielto raukesi vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen tultua voimaan. Elokuva on ollut kiellettynä monissa maissa, ja se sai esimerkiksi Japanissa ensi-iltansa vasta 1996. Elokuvaa on esitetty kauhuelokuva-festivaaleilla 2000-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1987 saksalaiset elokuvat
Saksalaiset kauhuelokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Aulis Ojajärvi

Aulis Onni Ojajärvi (5. huhtikuuta 1913 Alajärvi – 13. lokakuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen rehtori, filosofian tohtori ja kirjailija.


Ura
Ojajärvi pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1937 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1950.

Ojajärvi oli 1938–1947 Sanakirjasäätiön stipendiaattina tehtävänään sanastaa Etelä-Pohjanmaan ja Itä-Karjalan murteita. Hän oli  Etelä-Pohjanmaan maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1946–1947, Vähänkyrön yhteiskoulun suomen kielen ja historian lehtorina 1949–1953 ja Seinäjoen tyttölyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1953–1955.

Viimeksi Ojajärvi toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon suomen kielen yliopettajana 1955–1968 ja lyseon rehtorina 1959–1968.

Ojajärvi oli Äidinkielen opettajain liiton puheenjohtaja 1960–1968 ja Suomen oppikoulujen rehtorien yhdistyksen puheenjohtaja 1960–1964. Hän toimi Sinimustat-järjestön ensimmäisenä puheenjohtajana sen perustamisvuonna 1931 ja oli AKS:n jäsen 1930-luvulla.

Teoksia 
 Partaan puu: Runoja. Otava 1936.
 Sijojen merkitystehtävistä Itä-Karjalan Maaselän murteissa: Nominatiivi, genetiivi, akkusatiivi ja partitiivi. Vertaileva funktio-opillinen tutkimus. Väitöskirja. Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia 97. Helsinki 1950.
 Vanhaa ja uutta Lapuaa. Toimite. Etelä-pohjalainen osakunta, Helsinki 1950.
 Vähänkyrön kirjaston satavuotisvaiheet 1851–1951. Vähänkyrön kunta, Vaasa 1952.
 Kirjoita taiten: Harjoituksia lause- ja yhdyssanatajun sekä välimerkkien käyttelyn varmentamiseksi. Otava 1960. (27. painos 1992.)
 Maailmankirjallisuuden mestarinovelleja. Toimite. WSOY 1961.
 Keskikoulun lukukirja: oppikoulun I–IV luokan lukemisto 1–5. Toimittaneet Maunu Niinistö, Aulis Ojajärvi ja Aimo Turunen. WSOY 1962–1964.
 Suomen kielen oppikirja. Tekijät Eemil Nestor Setälä, Kaarlo Nieminen ja Aulis Ojajärvi. 14., täysin uudistettu painos. Otava 1964. (24. painos 1974.)
 Suomalainen sauna. Sauna-seura ry:n julkaisuja 1. Helsinki 1964.
 Suomalaisia mestarinovelleja. Toimite. WSOY 1964.
 Alajärven elämää. Toimite. Etelä-pohjalainen osakunta, Helsinki 1966.

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomen kirjailijat.
 Norssin historiaa: Norssin Ojajärvi.

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset opettajat
Suomalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Guanfasiini

Guanfasiini (kauppanimellä Intuniv) on sympatolyytti. Se on valikoiva ADRA2A-reseptori agonisti. Suomessa se on hyväksytty tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriön ylivilkkausoireiden hoitoon. Muualla maailmassa se on hyväksytty myös korkean verenpaineen hoitoon. Guanfasiini alentaa verenpainetta, ja sillä on rauhoittavia ominaisuuksia. Lääke tuli markkinoille Yhdysvalloissa 1986. Suomessa lääke on tullut myyntiin vasta vuonna 2015 jolloin Euroopan lääkevirasto antoi sille luvan ADHD:n hoidossa. Se on asetettu EU:n lisäseurannan alaiseksi lääkeaineksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Human Metabolome Database (HMDB): Guanfacine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Guanfacine 
ChemBlink: Guanfacine 

Verenpainelääkkeet
ADHD:n hoito
Liv ja Maddie

Liv ja Maddie () on yhdysvaltalainen Disney Channel -kaapelikanavalla esitettävä tilannekomediasarja, jonka ovat luoneet John D. Beck ja Ron Hart. Sen pilottijakso esitettiin 19. heinäkuuta 2013. Sarjan neljäs ja samalla viimeinen kauden esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 23. syyskuuta 2016.

Sarjan pääosassa on Dove Cameron, joka näyttelee kaksoisroolissa luonteeltaan kovasti toisistaan poikkeavia identtisiä kaksosia, Liv ja Maddie Rooneya.

Juoni 

Sarjan alussa Liv palaa Hollywoodista kotiinsa Stevens Pointin pikkukaupunkiin Wisconsiniin esiinnyttyään neljä vuotta (kuvitteellisessa) suositussa televisiosarjassa Sing It Loud! Livin vanhemmat, veljet ja kaksoissisko ottavat hänet lämpimästi vastaan. Tytöt ovat erossa olon aikana kasvaneet erilleen ja kokonaan omiin persoonallisuuksiinsa. Livin kaksoissisar Maddie on urheilullinen poikatyttö, joka pelaa Ridgewood High schoolin koripallojoukkueen kapteenina. Liv on tyttömäinen ja viehättävä nuori nainen, joka vielä kotiin palattuaankin pääsee luomaan uraa filmitähtenä.

Hahmot 
 Liv Rooney on tyttömäinen ja sosiaalinen näyttelijä-laulajalahjakkuus, joka palasi kotiin Hollywoodista suositun Sing It Loud! -televisiosarjan päätyttyä. Hän käy toista vuotta Ridgewood High Schoolissa. Livin ja Maddien 16-vuotissyntymäpäivänä heidän äitinsä paljastaa, että tytöt ovat oikeastaan syntyneet eri päivinä: kuusi minuuttia vanhempi Liv syntyi neljä minuuttia ennen keskiyötä, ja Maddie kaksi minuuttia sen jälkeen. Hollywoodissa ollessaan Liv kuvasi tv-sarjan ohessa myös yhden elokuvan, jossa hän näytteli. Hänellä on yleensä kiharretut vaaleat hiukset. Liv on läheinen ystävä Oceanin kanssa.
 Maddie Rooney on kaksostytöistä nuorempi, urheilullinen ja poikatyttömäinen. Hän on Ridgewood High Schoolin koripallojoukkueen kapteeni. Maddie käyttää silmälaseja ja pitää vaaleita hiuksiaan yleensä ponnarilla. Siskosten 16-vuotissyntymäpäivänä paljastuu Maddien olevan kuusi minuuttia Liviä nuorempi, ja että hän syntyi kello 00:02, mutta eri päivänä kuin Liv. Maddien paras ystävä on Willow. Hän on myös romanttisesti kiinnostunut Diggiestä, joka on poikien koripallojoukkueen kapteeni.
 Joey Rooney on Livin ja Maddien vuotta nuorempi veli, joka käy ensimmäistä vuotta Ridgewood High Schoolissa. Hän on tyypillinen omituinen ja hieman epäkypsä teini, sekä jokseenkin todella fiksu. Isosiskoihinsa verrattuna Joeylla on vielä kasvamisen varaa, mutta hän tykkää olla mukana pikkuveljensä koomisissa kepposissa.
 Parker Rooney on Rooneyn perheen kuopus, Livin, Maddien ja Joeyn viidettä luokkaa käyvä, älykäs ja nokkela pikkuveli. Hän ei ole hankala lapsi, mutta sitäkin parempi petkuttaja sekä jokseenkin hyvä manipuloimaan muita ja keksimään kepposia. Parker harrastaa karatea ja pyörii mielellään leikkipihoilla.
 Karen Rooney on naimisissa Pete, ja on äiti Liv, Maddie, Joey, ja Parker.
 Pete Rooney on naimisissa Karen, ja on isä Liv, Maddie, Joey, ja Parker.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto (Disney Channel)
 

2010-luvun televisiosarjat
Nuortensarjat
Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Rasmus Mägi

Rasmus Mägi (s. 4. toukokuuta 1992 Tartto) on virolainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu. Hän kilpailee myös 400 metrin juoksussa.

Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Mägi pääsi välieriin 400 metrin aidoissa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 hän juoksi ajan 53,86 eikä selviytynyt jatkoon alkueristä. Hän sijoittui neljänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Mägi sijoittui viidenneksi juostuaan finaalissa ajan 50,01. Lontoon olympialaisissa 2012 hän jäi alkueriin ajalla 50,05. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Mägi saavutti pronssia omalla sekä maansa ennätysajalla, 49,19. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui välierissä.

Vuonna 2014 Mägi paransi Viron ennätystä 400 metrin aitajuoksussa kolmesti; Ostravassa 17. kesäkuuta aikaan 48,87, Tallinnassa 3. elokuuta 48,77 ja Zürichin EM-kilpailuiden välierässä 13. elokuuta 48,54. EM-kilpailuiden loppukilpailussa hän juoksi hopealle ajalla 49,06. Hän karsiutui välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kuudenneksi Viron ennätysajalla 48,40. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän oli kuudes. Hän karsiutui välierissä Dohan MM-kilpailuissa 2019. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän paransi maansa ennätystä kahdesti: välierissä aikaan 48,36 ja finaalissa 48,11, jolla sijoittui seitsemänneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas ajalla 48,92.

Hän juoksi 400 metrin Viron ennätyksen 45,45 Tallinnassa 26. kesäkuuta 2021 ja 45,35 Tallinnassa 25. kesäkuuta 2022. 400 metrin aitajuoksussa Mägi paransi omaa Viron ennätystään kesäkuussa 2022 aikaan 47,82.

Lähteet 

Virolaiset 400 metrin aitajuoksijat
Virolaiset pikajuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Nafissatou Thiam

Nafissatou "Nafi" Thiam (s. 19. elokuuta 1994 Namur, Belgia) on belgialainen seitsenottelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.

Thiam sijoittui neljänneksi Villeneuve d'Ascqin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 ja 14:nneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012. Hän oli viisiottelussa kuudes Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013. Hän voitti seitsenottelun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Rietissä 2013 pistein 6298. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli neljästoista.

Thiam sijoittui korkeushypyssä kahdeksanneksi Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sai seitsenottelussa pronssia pistein 6423. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Thiam sai viisiottelussa hopeaa ennätyspisteillään 4696. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa korkeushypyssä tuloksella 187. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Thiam sijoittui seitsenottelussa 11:nneksi.

Thiam sijoittui Amsterdamin EM-kilpailuissa korkeushypyssä neljänneksi tuloksella 193. Hän voitti seitsenottelun olympiakultaa Rion olympialaisissa 2016. Pistesaldo 6810 oli hänen uusi henkilökohtainen ennätyksensä, ja samalla myös Belgian ennätys. Thiam kukisti hallitsevan olympiavoittajan Jessica Ennis-Hillin 35 pisteellä. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Thiam voitti kultaa viisiottelussa tuloksella 4870.

Toukokuussa 2017 Thiam otteli Götzisissä tuloksen 7013 pistettä, ollen neljäs 7000 pisteen ylittäjä seitsenottelussa. Ottelusarjassaan hän heitti keihäässä Belgian ennätyksen 59,32 m. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti seitsenottelun kultaa pistein 6784. Hän voitti seitsenottelun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 pistein 6816. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti seitsenottelussa hopeaa pistein 6677. Hän voitti viisiottelun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 Belgian ennätyspistein 4904. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Thiam voitti olympiakultaa pistein 6791. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Thiam voitti maailmanmestaruuden pistein 6947. Samana vuonna hän voitti Euroopan-mestaruuden Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 6628.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähde: IAAF, Tilastopaja
Ulkoradat
 200 metrin juoksu: 24,37 (18.5.2019)
 800 metrin juoksu: 2.13,00 (18.7.2022)
 100 metrin aitajuoksu: 13,21 (17.7.2022)
 Korkeushyppy: 202 (22.6.2019)
 Pituushyppy: 686 NR (18.8.2019)
 Kuulantyöntö: 15,41 (22.6.2019)
 Keihäänheitto: 59,32 NR (28.5.2017)
 Seitsenottelu: 7013 NR (28.5.2017)

Sisäradat
 800 metrin juoksu: 2.18,80 (5.3.2021)
 60 metrin aitajuoksu: 8,23 (3.3.2017)
 Korkeushyppy: 196 (3.3.2017)
 Pituushyppy: 679 NR (1.3.2020)
 Kuulantyöntö: 15,52 (9.2.2018)
 Viisiottelu: 4904 (5.3.2021)

NR = maan ennätys

Lähteet

Aiheesta muualla 

Belgialaiset yleisurheilun moniottelijat
Belgialaiset korkeushyppääjät
Belgialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Marietta Šaginjan

Marietta Sergejevna Šaginjan (; 2. huhtikuuta (J: 21. maaliskuuta) 1888 Moskova – 21. maaliskuuta 1982 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Elämäkerta
Marietta Šaginjan syntyi armenialaisen lääkärin ja vanhan kauppiassuvun tyttären perheeseen. Hän opiskeli filosofiaa ja julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1903. Šaginjanin symbolistinen runokokoelma Orientalia (1913) herätti suurta huomiota. Hänen vallankumousta edeltävien filosofisten pohdiskelujensa yhteenveto on vuonna 1923 ilmestynyt romaani Svoja sudba (”Oma kohtalonsa”).

Šaginjan suhtautui innostuneesti lokakuun vallankumoukseen ja osallistui aktiivisesti 1920-luvun kirjallisuuselämään. Vuosina 1924–1925 hän julkaisi salanimellä Jim Dollar avoimesti propagandististen seikkailukertomusten sarjan Mess Mend. Ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana Šaginjan kirjoitti kiitetyn tuotantoromaanin Gidrotsentral (”Keskusvoimala”, 1930). Kirjailijan ensimmäinen Lenin-aiheinen teos Bilet po istorii (”Historian tenttikysymys”, 1938) sai sen sijaan ideologisen murskavastaanoton.

1940- ja 1950-luvuilla Šaginjan kirjoitti lähinnä kuvauksia ja kirjallisuustieteellisiä tutkimuksia. Hän sai tohtorinarvon Taras Ševtšenkoa käsittelevästä kirjastaan (1944) ja Stalin-palkinnon kuvauskokoelmasta Putešestvije po Sovetskoi Armenii (”Matka Neuvosto-Armeniassa”, 1950). 1960-luvulla Šaginjan laati neliosaisen Lenin-aiheisen teossarjan, joka sai Lenin-palkinnon vuonna 1972. Kirjailijan muistelmat Tšelovek i vremja (”Ihminen ja aika”) ilmestyivät vuonna 1980.

Šaginjan oli Neuvostoliiton kommunistipuolueen jäsen vuodesta 1942. Hänet on palkittu muun muassa lokakuun vallankumouksen ja kahdella Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1976 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.

Suomennettu teos
 Uljanovin perhe. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Marietta Šaginjanin teoksia Lib.ru-sivustolla 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Sosialistisen työn sankarit
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Lieselotte Kattwinkel

Lieselotte Kattwinkell (27. maaliskuuta 1915 Solvytšegodsk, Venäjä – 1993) oli saksalainen kirjailija, kääntäjä ja valokuvaaja. Hän oli naimisissa toimittaja ja kirjailija Vitalis Pantenburgin kanssa.

Kattwinkel teki talvella 1938 pororetken Pallastunturilta Karigasniemen Pyhäjärven, Inarin, Ivalon ja Suonikylän kautta Petsamon Liinahamariin. Hänen retkestä kirjoittamansa kirja Lapin hullu julkaistiin suomennettuna 1943. Kattwinkelin aviomies Vitalis Pantenburg matkasi samaan aikaan Pallakselta Pohjois-Norjan kautta Petsamoon. Hänen tiedetään toimineen myös Saksan tiedustelijana. 

Kirja Lapin hullu on käännetty myös norjaksi.

Sodan jälkeen Kattwinkel teki yhdessä miehensä kanssa puoli vuotta kestäneen tutkimusmatkan Kanadaan 1949–1950. Retken aikana Pantenburgit matkasivat 30 000 kilometrin matkan autolla. Pantenburgit asuivat 1950-luvulla Rodenkirchenissä ja 1970-luvulla Hahnwaldissa, 1970-luvun lopulla he muuttivat asumaan Saksasta Baleaareille.

Teoksia 
Mit dem Lappland-Express zum Eismeer, teoksessa Die neue Gartenlaube, 1/1939, sivut 16-18
Runö.Schwedeninsel im Rigameer, teoksessa Das Werk, Heft 8+9/1941, sivut 159-161
Lapin Hullu. Eine Winterfahrt durch lappische Wildmarken, G. Westermann Verlag, Braunschweig 1941, ilmestyi suomeksi nimellä Lapin-hullu. WSOY 1943
Lapplandfahrt im Rentierschlitten. Eine Winterfahrt durch lappische Wildmarken, G. Westermann Verlag, Braunschweig 1941
Vitalis Pantenburg: Arktis. Erdteil der Zukunft, valokuvat Lieselotte Kattwinkel, Verlag Bagel, Düsseldorf 1949
Vitalis Pantenburg: Hier fängt die Welt noch einmal an. Auf Kanadas neuen Straßen, valokuvat Lieselotte Pantenburg, Deutsche Verlagsgesellschaft, 1955
Polarnacht über dem Lappenland, teoksessa Westermanns Monatshefte, ilmestynyt 1950-luvulla

Lähteet 
 Saksalaisen Wikipedian artikkeli Lieselotte Kattwinkel
 Seppo J. Partanen : Kirjoja myyttien ja menneisyyden Lapista 
 Kirjastot.fi : Kysy kirjastonhoitajalta

Viitteet

Saksalaiset kirjailijat
Saksalaiset valokuvaajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
JKKI-35 SM-turnaus

JKKI-35 SM-turnaus on suomalainen jalkapallon ikämiesturnaus, joka on pelattu vuodesta 1982 lähtien. JKKI on lyhenne sanoista "Jalkapallon Kunnossa Kaiken Ikää" ja 35 tarkoittaa vähintään 35 vuoden ikäisiä pelaajia. Jalkapallon Kunnossa Kaiken Ikää on osa Kunnossa kaiken ikää -toimintaohjelmaa. JKKI-35-sarjan peliaika on 2 x 30 min (2013). 

Ikämiesten sarjoja on myös muille ikäluokille: JKKI-40, JKKI-45 jne. Iäkkäämpien sarjoissa JKKI-50 ja siitä ylöspäin peliaika on 2 x 25 min (2013).

JKKI-35 mestarit  
JKKI-35 mestarit kautta aikojen ovat:
1982 Mikkelin Palloilijat 
1983 Mikkelin Palloilijat 
1984 Puijon Pallo
1985 Mikkelin Palloilijat 
1986 Myllykosken Pallo 
1987 Kotkan Työväen Palloilijat 
1988 Iltatähti, Oulu 
1989 Puijon Pallo 
1990 Puijon Pallo 
1991 Mikkelin Palloilijat 
1992 Iltatähti, Oulu 
1993 IF Kamraterna, Mariehamn 
1994 Ilves, Tampere 
1995 Puijon Pallo, Kuopio 
1996 FC Kuusysi, Lahti 
1997 Puijon Pallo, Kuopio 
1998 Pallokerho-35, Helsinki 
1999 FC Kuusysi 
2000 Puijon Pallo, Kuopio 
2001 Puijon Pallo, Kuopio 
2002 FC Västnyland
2003 Tervarit, Oulu 
2004 Puijon Pallo, Kuopio 
2005 Vantaan Veturi 
2006 Kiffen, Helsinki 
2007 Kiffen, Helsinki 
2008 Käpylän Sekunda/VALO 
2009 Real Kokkola 
2010 Real Kokkola
2011 Real Kokkola
2012 Real Kokkola
2013 Puijon Pallo, Kuopio
2014 Kiffen, Helsinki
2015 Kiffen, Helsinki
2016 JyTy, Turku
2017 Kiffen, Helsinki
2018 IF Gnistan, Helsinki
Lähde 1982-2012 Realkokkola.com

Katso myös 
Suomen jalkapallon sarjajärjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jalkapallon Kunnossa Kaiken Ikää (JKKI), Suomen Palloliitto

Suomen jalkapallosarjat
Häikäilemättömät (vuoden 1955 elokuva)

Häikäilemättömät (The Big Combo) on Joseph H. Lewisin ohjaama film noir -elokuva vuodelta 1955. B-elokuvien ohjaajaksi luokiteltu Lewis aloitti ohjaajanuransa 1937 ja ohjasi vajaat 40 elokuvaa ennen kuin 1950-luvun lopulla siirtyi televisiosarjojen pariin. Hänen arvostettuihin elokuviinsa kuuluu muun muassa Rikosten pyörteessä ja myös Häikäilemättömät. 

Poliisietsivä on saanut pakkomielteen rikollisjoukkueen johtajan Brown (Richard Conte) kiinni saamisesta mutta on myös ihastunut gangsterin tyttöystävään (Jean Wallace). Vähistä aineksista Lewis on saanut runollisen tarinan, jossa hän hyödyntää film noirin keinoja, voimakkaita kontrasteja, varjoja, sumua ja poikkeuksellisia kuvakulmia. Varsin rohkea ja tuottajassakin epävarmuutta herättänyt oli kohtaus jossa Conte alkaa suudella Wallacea mutta vaipuu kuvan ulkopuolelle samalla kun katsojan katse tarttuu Wallacen kasvoihin. Elokuvassa on raakuutta. Lee Van Cleefin ja Earl Hollimanin esittämien palkkamurhaajien lämmin suhde saa nykykatsojan silmissä homoeroottisia sävyjä. Vaikka elokuva ei kriitikon mukaan yllä elokuvan Rikosten pyörteessä rinnalle, se on omassa luokassaan laadukas.

Elokuvan musiikki oli vuonna 1955 kirjoittaneiden Varietyn kriitikoiden mielestä linjassa elokuvan tunnelman kanssa. Elokuvaa on verrattu jopa Fritz Langin Gangsterikuninkaaseen.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1955 yhdysvaltalaiset elokuvat
Film noir -elokuvat
Lounaanmorsiusyökkönen

Lounaanmorsiusyökkönen (Noctua fimbriata) on huomiota herättävän kookas loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Lounaanmorsiusyökkösen sukupuolet eroavat toisistaan etusiipien värisävyn osalta. Naaraat ovat vaalean kellanruskeita kun koiraiden sävy on tummanruskea. Siipien kuviointi on kuitenkin samanlainen. Etusiivissä sisempi poikkiviiru erottuu hieman taustaväriä tummempana. Ulompi poikkiviiru on vaalea viiru, joka tekee mutkan ulospäin. Viirujen väliin jäävällä alueella munuaistäplä näkyy niin ikään vaalean viirun rajaamana. Siiven ulkoreuna ulomman poikkiviirun ulkopuolella on muuta siipeä vaaleampi ja siinä erottuvat sekä vaalea aaltoviiru että tumma kärkitäplä etureunassa. Takasiivet ovat lämpimän kirkkaankeltaiset ja niissä on huomattavan leveä, mustanruskea kaarijuova. Takasiivessä ei ole keskipilkkua. Siipiväli 53–60 mm.

Ruskeat etusiivet ja keltaiset, tumman kaarijuovan kirjomat takasiivet ovat myös muille morsiusyökkösille tunnusomainen piirre.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lounaanmorsiusyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta ja Euroopan länsiosista Etelä-Venäjälle ja Kaukasukselle. Suomessa laji on jokseenkin yleinen, mutta havainnot painottuvat vahvasti etelä- ja lounaisrannikoille. Hajanaisia havaintoja on suunnilleen Kokkola–Jyväskylä–Imatra-linjalle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuulta syyskuulle huipun ollessa heinä-elokuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji viihtyy lehti- ja sekametsissä, lehdoissa sekä puistoissa ja puutarhoissa, mutta myös avoimemmissa ympäristöissä kuten kedoilla ja ahoilla. Aikuisia perhosia tulee valolle, mutta erityisen hyvin makealla nesteellä kostutetulle syötille. Naaraita tavataan koiraita useammin. Laji talvehtii toukkana ja toukka koteloituu keväällä maaperään.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla erilaisilla ruohovartisilla kasveilla, mutta joskus pyös puilla ja pensailla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Maayökköset
Surinamen dollari

Surinamen dollari (SRD) on Surinamen rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 2004 lähtien. Tuolloin se otettiin käyttöön korvaamaan aiemmin käytössä ollut Surinamen guilder suhteella yksi dollari on 1000 guilderia.. Surinamen dollari jakaantuu 100 centiin.

Heinäkuussa 2020 yhdellä eurolla sai 8,4 Surinamen dollaria.

Lähteet 

Amerikan rahayksiköt
Suriname
Oulun keskustaajama

Oulun keskustaajama on väkiluvultaan Suomen neljänneksi suurin taajama ja kaupunkialue. Taajama sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa ja Oulun seutukunnassa. Oulun keskustaajaman väkiluku on 205 137 asukasta, ja sen maapinta-ala on 203,25 km², joten taajaman väestötiheys on 1009,3 as./km² . Taajamassa rakennusten välinen välimatka saa olla korkeintaan 200 m.

Katso myös
 Oulun kaupunki
 Oulun seutukunta

Lähteet

Aiheesta muualla
Oulun keskustaajaman kartta vuoden 2018 lopussa

Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Oulu
Haukipudas
Kempele
Oulunsalo
Kiiminki
Suomen kuntakeskukset
Paweł Fajdek

Paweł Fajdek (s. 4. kesäkuuta 1989 Świebodzice, Ala-Sleesian voivodikunta) on puolalainen moukarinheiton viisinkertainen maailmanmestari. Hän edustaa KS Agros Zamość -seuraa.

Fajdek sijoittui neljänneksi Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 ja kahdeksanneksi Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Ostravassa 2011 tuloksella 78,54. Hän sai kultaa myös Shenzhenin universiadeissa tuloksella 78,14. Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän jäi karsinnassa ilman tulosta.

Fajdek sai kultaa Kazanin universiadeissa 2013 tuloksella 79,99. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kultaa Moskovan MM-kisoissa 2013 avauskierroksen heitollaan 81,97. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui toiseksi tuloksella 82,05. 23. elokuuta 2014 hän heitti tuloksen 83,48 m ja paransi Szymon Ziółkowskin nimissä ollutta Puolan ennätystä kymmenellä senttimetrillä. Vuoden 2015 universiadeissa Gwangjussa hän sai kultaa tuloksella 80,05. 

Fajdek voitti kultaa myös Pekingin MM-kisoissa 2015 tuloksella 80,88 ja Amsterdamin EM-kisoissa 2016 tuloksella 80,93. Rion olympialaisissa Fajdek heitti karsinnassa tuloksen 72,00 m ja karsiutui loppukilpailusta. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Fajdek voitti kultaa tuloksella 79,81 m. Taipein universiadeissa hän voitti neljännen universiadikultansa. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 78,69. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti kultaa tuloksella 80,50 m. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai pronssia tuloksella 81,53. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti viidennen maailmanmestaruutensa tuloksella 81,98 m. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän oli neljäs.

Fajdek voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen moukarinheiton vuosina 2013, 2015, 2017 ja 2021 sekä sijoittui toiseksi vuosina 2011 ja 2014. Puolan-mestaruuden hän voitti 2012, 2014, 2015, 2016, 2019 ja 2021.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet 

Puolalaiset moukarinheittäjät
Puolalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Petteri Lehtinen

Jyri Petteri Lehtinen (s. 11. joulukuuta 1973 Espoo) on kilpauransa lopettanut suomalainen uimari. Seuratasolla hän edusti Lahden Kalevaa.

Lehtinen voitti kilpaurallaan yhden arvokisamitalin, 400 metrin sekauinnin lyhyen radan MM-pronssin Palma de Mallorcalla 1993. Hän edusti Suomea myös olympiatasolla Barcelonassa 1992, missä oli 200 metrin rintauinnissa 27:s, 200 metrin sekauinnissa 21:nen, 400 metrin sekauinnissa 12:s ja 4×200 metrin vapaauintiviestissä 12:s, ja Atlantassa 1996, missä sijoittui 200 metrin sekauinnissa 19:nneksi.

Lähteet 
 Petteri Lehtinen Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet 

Suomalaiset uimarit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Pihlavan huvila-alue

Pihlavan huvila-alue eli ns. Huvilaranta on Porissa Pihlavan kaupunginosassa sijaitseva kulttuurihistoriallisesti arvokas 1800-luvun jälkipuoliskon ja 1900-luvun alun huvilakulttuuria edustava alue.

Huvila-alue on Yyterinniemellä Pihlavan taajaman luoteispuolella, se rajoittuu Pihlavanlahteen sekä muun muassa Pihlavan sahan ja Porin titaanidioksiditehtaan teollisuusalueisiin. Ennen huvilayhdyskunnan syntyä paikalla oli Yyterin kartanon torppia ja peltoja. Alue on yksi Suomen parhaiten säilyneistä varhaisen huvilakulttuurin edustajista ja kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Historia 
Pihlavan huvila-alue muodostui 1800-luvun puolivälissä, kun porilaiset teollisuusmiehet ja porvarit alkoivat rakentaa huviloitaan Yyterin kartanon maille. Huvilakäyttöön otettiin myös kartanon vanhoja torppia. Valtaosa alueen huviloista on peräisin 1900-luvun vaihteesta, vanhimmat on rakennettu 1850- ja 1860-luvuilla. Huviloita oli parhaimmillaan 1920-luvulla noin 30 kappaletta. Ne ovat kooltaan noin 250–600 m² ja pääosin puurakenteisia. Samaan kokonaisuuteen lasketaan kuuluvaksi myös Pihlavan sahan asuinalue.

Huviloita ovat suunnitelleet useat tunnetut suomalaiset ja ulkomaiset arkkitehdit, kuten Julius Basilier, Torkel Nordman, Karl Lindahl ja Jarl Eklund. Arkkitehtonisesti merkittävimpiä ovat Ahlströmin perheelle kuuluva Honkala sekä Rosenlewin suvun omistamat Grankulla ja tiilirakenteinen funktionalismia edustava Erikstorp. Honkala on muun muassa Maire Gullichsenin syntymäkoti. Sen yhteydessä sijaitsee paviljonki, jossa on Tove Janssonin tekemiä Goethe-aiheisia seinämaalauksia. Wilhelm Rosenlewin rakennuttaman Grankullan rannassa oli 200 metriä pitkä laituri, josta Rosenlew-yhtiöiden omistama höyrylaiva Saga purjehti päivittäin Porin keskustan jokisatamaan.

Alueen huviloita 
Björkvik – 1951 Paul Bernoulli
Erikstorp – 1937 Jarl Eklund
Grankulla – 1878 Julius Basilier, muutostyö 1924 Torkel Nordman
Honkala – 1880-luku, rakennuttaja J.F. Newander, muutostyöt 1927 Karl Lindahl
Ilois – 1859, rakennuttajat Karl ja Fredrik Borg
Lustigkulla – entinen torppa, muutettu huvilaksi 1900-luvun alussa
Mellin – 1916–1921 Torkel Nordman
Olhava – 1931 Sigge Cronstedt
Rauhanlinna eli Alicelund – 1861
Solvik – 1930 Karl Lindahl ja F. Laimgruber

Lähteet 

Suomen huvilayhdyskunnat
Porin rakennukset ja rakennelmat
Porin nähtävyydet
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa