joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
BCS-teoria

BCS-teoria antoi ensimmäisen mikrotason selityksen sähkövastuksen häviämiselle matalissa lämpötiloissa suprajohteissa ja muille siihen liittyville ilmiöille. Teoria on saanut nimensä esittäjiensä John Bardeenin, Leon Neil Cooperin ja John Robert Schriefferin mukaan.

Yksinkertaisesti esitettynä BCS-teoria tarkastelee elektronia kiteessä. Negatiivinen elektroni vetää lähellään olevia positiivisia ioneja puoleensa. Syntynyt positiivinen varaus taas vetää jotain lähellä olevaa elektronia puoleensa ja näin kahden elektronin välille on syntynyt kytkentä. Elektroniparia kutsutaan Cooperin pariksi ja se käyttäytyy kuten yksi hiukkanen niin kauan kuin kytkentä säilyy. Tämä kytkentä on lepotilassa mahdollinen vain jos elektronit kulkevat samalla nopeudella vastakkaisiin suuntiin. Kytkennän purkaminen vaatii energiaa. Normaalilämpötiloissa kiteen lämpövärähtelyt antavat tämän energian ja kytkentä ei silloin ole havaittavissa.

Matalissa lämpötiloissa ei kiteessä ole niin voimakkaita lämpövärähtelyitä, että Cooperin pari voisi hajota. Jos parin toinen elektroni törmäisi kidevirheeseen, sen kulkusuunta muuttuisi ja Cooperin parin pitäisi hajota. Tämä vaatisi energiaa ja matalissa lämpötiloissa ainoa käytettävissä oleva energia on Cooperin parin oma liike-energia. Jos tämä ei riitä kytkennän purkamiseen, niin Cooperin pari ei voi hajota eli elektroni ei voi törmätä mihinkään. Koska elektroni ei voi törmätä mihinkään, se etenee vauhtiaan menettämättä ja kuljettaa sähkövirtaa ilman jännitehäviötä.

BCS-teoria selittää myös suprajohteen magneettiset ja termiset ominaisuudet. Teoria toi keksijöilleen Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1972. Tämä oli Bardeenin toinen Nobel fysiikan alalla.

Suprajohtavuus
Syreenit

Syreenit (Syringa) ovat oliivipuukasveihin (Oleaceae) kuuluva puuvartisten kasvien suku, joka on kotoisin Euroopasta ja Aasiasta. Lajeja on parikymmentä, joiden lisäksi on hybridejä.

Suomessa syreenit eivät ole luonnonvaraisia, mutta istutettuna tavallisin laji on pihasyreeni (Syringa vulgaris), jonka kukat ovat yleensä tyypillisen liilan väriset tai valkeat. Venäjän kielessä tunnetaan jopa väri сиреневый (suom. syreeninvärinen), englannin tai alun perin turkin lilac on myös värin nimitys. Lisäksi näkee hybridejä sekä unkarinsyreeniä (Syringa josikaea).

Syreenit kasvavat suunnilleen 4–5 metriä korkeiksi monirunkoisiksi pensaiksi. Lehdet ovat vastakkaiset, suikeat, tasalaitaiset. Kukat ovat noin senttimetrin läpimittaiset. Pensaat kukkivat yleensä kesäkuussa. Kukkien tuoksu on voimakas, miellyttävä.

Syreenien puuaines on tiheäsyistä ja tasa-aineista. Puuainesta on kuvailtu jopa tiiveimmäksi Euroopan mantereella kasvavista pensaskasveista. Puun reuna-alue on tyypillisen kermanvärinen, sydänpuu vaihtelee ruskean ja purppuran sävyissä. Puulla on taipumus kuivuessaan käyristyä voimakkaan kierteisyytensä vuoksi sekä myös halkeilla ohuiksi tikuiksi, jos sitä kuivatetaan liian nopeasti. Puun käyttöalueita ovat muun muassa jousien kaaret, soitinrakentaminen, puunkaiverrus ja puukonkahvat. Unkarinsyreeni ei ole aivan yhtä kovaa kuin pihasyreeni.

Tieteellinen nimi on johdettu kreikan sanasta syrinx, joka tarkoittaa onttoa putkea; nuorimmat versot saattavat olla jonkin verran onttoja. Niistä on tehty menneinä aikoina pillejä ja huiluja.

Syreenilajeja, -alalajeja ja muunnoksia 
 Syringa emodi – himalajansyreeni
 Syringa josikaea – unkarinsyreeni
 Syringa komarowii – komarovinsyreeni
 Syringa komarowii subsp. reflexa – nuokkusyreeni
 Syringa laciniata
 Syringa meyeri – pikkusyreeni
 Syringa microphylla – pikkulehtisyreeni
 Syringa oblata
 Syringa oblata var. giraldii – pilvisyreeni
 Syringa patula – samettisyreeni (syn. Syringa pubescens)
 Syringa pinnatifolia – sulkasyreeni
 Syringa reticulata – japaninlikusterisyreeni eli likusterisyreeni
 Syringa sweginzowii – röyhysyreeni
 Syringa tigerstedtii – tigerstedtinsyreeni
 Syringa tomentella – kukkasyreeni
 Syringa villosa – villasyreeni
 Syringa vulgaris – pihasyreeni
 Syringa wolfii – koreansyreeni

Risteymiä 
 Syringa × chinensis – kiinansyreeni (Syringa laciniata -lajin ja pihasyreenin risteymä)
 Syringa × henryi – puistosyreeni (unkarinsyreenin ja villasyreenin risteymä)
 Syringa × josiflexa – kaarisyreeni (unkarinsyreenin ja nuokkusyreenin risteymä)
 Syringa × nanceiana – sirosyreeni (puistosyreenin ja röyhysyreenin risteymä)
 Syringa × persica – persiansyreeni
 Syringa × swegiflexa – nuokkuröyhysyreeni (nuokkusyreenin ja röyhysyreenin risteymä)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Suomen Lajitietokeskus: Syreenit (Syringa)
 Den virtuella floran: Syrener (Syringa) 
 ITIS: Syringa 
 United States Department of Agriculture (USDA): Syringa 
 Flora of China: Syringa 
 Pherobase: Floral volatiles of Genus Syringa 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Silja Sillanpää

Silja Pauliina Sillanpää (s. 15. marraskuuta 1975 Hämeenkyrö) on suomalainen kirjailija ja televisioesiintyjä. Hän työskentelee toimittajana TV2:n lastenohjelmissa. 

Sillanpää on käsikirjoittanut ja dramatisoinut useita televisioanimaatioita muun muassa Sakari Topeliuksen satujen ja Mauri Kunnaksen Koiramäki-kirjojen pohjalta. Hän on myös käsikirjoittanut, toimittanut ja juontanut televisioon Syrhämä-fantasiaseikkailun ja Katinkontti-ohjelman. Sillanpään TV2:n Pikku Kakkoselle tekemässä Katinkontti-ohjelmasarjassa esiintyy hänen omien kirjojensa päähenkilö, Katti Matikainen. 

Sillanpää on Tukkateatteriyhdistys ry:n perustajajäsen ja on aktiivisesti mukana teatterin toiminnassa käsikirjoittajana, dramaturgina, ohjaajana ja näyttelijänä. Sillanpää opiskelee Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta.

Sillanpää on juontanut televisiossa Kultainen Harmonikka ja Primus Ikaalinen -kilpailuja.

Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpää on Silja Sillanpään isoisoisä. Silja Sillanpää asuu Vantaan ja Sipoon rajalla. Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa. Sillanpää myös laulaa Nyrok Dolls -nimisessä kirjailijabändissä.

Kirjat
 
 Reissukissa Katti Matikainen (Otava, 2003) ISBN 951-1-18999-9 (sid.) 
 Konttorikissa Katti Matikainen (Otava, 2004) ISBN 951-1-19630-8 (sid.) 
 Monitoimikissa Katti Matikainen (Otava, 2006)
 Katti Matikainen ja mau-ahtava Suomi (Otava, 2010)
 Tenho ja Ryske – Satuja soitosta (Kustantamo S&S, 2016)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Silja Sillanpää Otavan sivuilla
 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Berenike II

Berenike II (noin 247 eaa. – 221 eaa.) oli Egyptin kuningatar. Hän oli syntyjään Kyrenen kuningas Magasin tytär. 

Berenike meni naimisiin Demetrios I:n pojan Demetrioksen kanssa noin vuonna 249 eaa. Demetrioksen kuoleman jälkeen Berenikestä tuli Egyptin kuningatar, koska hän meni naimisiin Egyptin kuninkaan Ptolemaios III:n kanssa ja muutti puolisonsa luo Aleksandiaan. Se oli noussut helleenisen maailman tärkeimmäksi kulttuuri- ja merenkulkukaupungiksi Ptolemaioksen hallitsijasuvun aikana. Ptolemaios ja Berenike saivat ainakin kolme lasta: Ptolemaios IV, Arsinoe III ja Berenike. 

Hallitsijapari joutui valtapelin uhriksi ja heidät murhattiin.

Taniksen kivi on peräisin Ptolemaios III:n ja Berenike II:n valtakaudelta. Kivessä on kaksikielinen teksti (kreikaksi ja muinaisegyptillä) ja kolmikielinen (hieroglyfit, demoottinen ja kreikkalainen kirjoitus) faaraon käskykirje (Kanopuksen dekreetti). Siksi Taniksen kivi on Rosettan kiven tavoin ollut tärkeä apuväline muinaisegyptin hieroglyyfien tutkimuksessa ja avaamisessa.

Myyttejä

Kun Ptolemaios III oli sotaretkellä Persiassa, uhrasi Berenike hiuksensa Afroditelle, jotta hänen miehensä palaisi turvallisesti kotiin. Bereniken hiukset pantiin jumalattaren temppeliin Zefyrionissa, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun hoviastronomi Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla. Tähtikuvio sai tämän takia nimekseen Bereniken hiukset.

Lähteet

Egyptin kuningattaret
Ptolemaiokset
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
200-luvulla eaa. kuolleet
Mepis

Mepis on eräs Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Sen perusti Warren Woodford, ja ensimmäinen versio ilmestyi toukokuussa 2003.

Mepis on aiemmin pohjautunut Debianiin, mutta versiossa 6.0 se siirtyi Ubuntu-pohjaiseksi. Versiossa 7.0 se siirtyi takaisin Debian-pohjaiseksi. Mepis-Linux on helppokäyttöinen käyttöjärjestelmä, joka käyttää työpöytäympäristönään KDE:tä

Vuonna 2013 Mepiksen kehitys laitettiin tauolle, kun Mepis yhdistyi AntiX-jakelun kanssa, muodostaen uuden yhteisen jakelun nimeltään MX Linux.

Julkaisuja 

 SimplyMepis 6.0 julkaistiin 22. heinäkuuta 2006.
 SimplyMepis 6.5 julkaistiin 4. huhtikuuta 2007.
 SimplyMepis 6.5.02 julkaistiin 28. huhtikuuta 2007.
 SimplyMepis 7.0 julkaistiin 23. joulukuuta 2007.
 SimplyMepis 8.0 julkaistiin 22. helmikuuta 2009.
 SimplyMepis 8.5 julkaistiin 30. maaliskuuta 2010.

AntiX 

AntiX on Mepis-järjestelmän pohjalta tehty kevytversio, joka soveltuu vanhemmille koneille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MEPIS Community Forum 
 AntiX kotisivut

Linux-jakelupaketit
Esaias

Esaias on miehen etunimi.

Esaias on kreikkalainen vastine heprealaisperäiselle nimelle Jesaja, jolle on tarjottu useita merkityksiä, kuten 'Jahven pelastus' tai 'Jumala on pelastus'.

Suomen almanakassa Esaias esiintyy jo 1600-luvulla päivällä 21. helmikuuta. Nimi oli 1700-luvun alkupuolella joinakin vuosina kirjoitusasussa Esajas tai Jesaias. Vuodesta 1708 nimi on ollut päivällä 6. heinäkuuta, tosin 1765–1773 se oli päivällä 5. heinäkuuta. Nimi poistettiin almanakasta 1928, mutta palautettiin 1950.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1 396 miestä saanut nimekseen Esaias.

Tunnettuja Esaias-nimisiä  

 Esaias Mansueti Fellman (1620–1697), suomalainen pappi, saamelaisten keskuudessa toiminut opettaja ja lähetyssaarnaaja
 Esaias Groop (1675–1726), suomalainen kruununvouti, pormestari ja valtiopäivämies
 Esaias Rossi (1895–1962), suomalainen liikemies, urheiluvaikuttaja ja mesenaatti
 Esaias Tegnér (1782–1846), ruotsalainen kirjailija, professori ja piispa
 Esaias Thorén (1901–1981), ruotsalainen taidemaalari
 Esaias Tykki (1814–1870), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Esaias Wechter (1701–1776), suomalainen kauppias ja valtiopäivämies
 Feliks Esaias Pakarinen (Esa Pakarinen) (1911-1989), suomalainen viihdetaiteija

Lähteet

Viitteet

Etunimet
Nintendo Software Technology Corporation

Nintendo Software Technology Corporation (myös Nintendo Software Technology tai "NST") on Redmondissa, Washingtonissa sijaitseva ensimmäisen osapuolen (first-party) kehittäjä Nintendolle. NST luotiin erityisesti luomaan Nintendon pelejä Pohjois-Amerikan markkinoille. NST:n johdossa on tällä hetkellä Shigeki Yamashiro, joka tuli toimitusjohtajaksi vuonna 2002. NST:n ensimmäinen peli Ridge Racer 64, paranneltu versio Namcon Ridge Racerista, julkaistiin Nintendo 64:lle vuonna 2000. Sen jälkeen NST on tehnyt useita muita tunnettuja pelejä. NST:n päämaja on samassa rakennuksessa DigiPenin kanssa, mikä on teknologiaan keskittynyt opisto.

Videopelit
Metroid Prime: Hunters, (Nintendo DS)
Ridge Racer DS, (Nintendo DS)
1080° Avalanche, (Nintendo GameCube),
Wave Race: Blue Storm, (Nintendo GameCube)
Mario vs. Donkey Kong, (Game Boy Advance)
Pokémon Puzzle League, (Nintendo 64)
Ridge Racer 64, (Nintendo 64)
Yoshi's Island 2, (Nintendo DS)

Peruutetut
Project H.A.M.M.E.R., (Wii)

Lähteet
Tietoa yrityksestä PALGN-sivustolla. 
Tietoa yrityksestä Planet GameCube -sivustolla . 
N-Sider .
N-Sider, Shigeki Yamashiro.

Aiheesta muualla
Nintendo.com
Profiili IGN-sivustolla 

Nintendon jaostot
Sveitsin jalkapallomaajoukkue

Sveitsin jalkapallomaajoukkue on Sveitsin jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Sveitsiä kansainvälisissä otteluissa.

Sveitsi on parhaimmillaan ollut MM-kisoissa puolivälierissä (1934, 1938 ja 1954). EM-kisojen lopputurnaukseen joukkue on selviytynyt viisi kertaa: parhaimmillaan kerran puolivälieriin (2020) ja kerran neljännesvälieriin (2016).

Sveitsi on ainoa joukkue, joka on pudonnut jatkosta jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa päästämättä ainoattakaan pelitilannemaalia. Tämä tapahtui vuonna 2006, jolloin Sveitsi hävisi Ukrainalle rangaistuspotkukilpailuissa 0–3. Samalla Sveitsistä tuli maailmanmestaruuskisojen ainoa joukkue, joka ei ole kyennyt maalintekoon rangaistuspotkukilpailussa.

Maailmanmestaruuskilpailut 
1930 – Ei osallistunut
1934 – Puolivälierät
1938 – Puolivälierät
1950 – 1. kierros
1954 – Puolivälierät
1958 – Ei selviytynyt karsinnoista
1962 – 1. kierros
1966 – 1. kierros
1970–1990 – Ei selviytynyt karsinnoista
1994 – Neljännesvälierät
1998 – Ei selviytynyt karsinnoista
2002 – Ei selviytynyt karsinnoista
2006 – Neljännesvälierät
2010 – 1. kierros
2014 – Neljännesvälierät
2018 – Neljännesvälierät

Euroopanmestaruuskilpailut 
1960–1992 – Ei selviytynyt karsinnoista
1996 – 1. kierros
2000 – Ei selviytynyt karsinnoista
2004 – 1. kierros
2008 – 1. kierros 
2012 – Ei selviytynyt karsinnoista
2016 – Neljännesvälierät
2020 – Puolivälierät

Valmentajat 
  Karl Rappan (1960 – 11. marraskuuta 1963)
  Alfredo Foni (1. heinäkuuta 1964 – 3. toukokuuta 1967)
  Erwin Ballabio (24. toukokuuta 1967 – 2. marraskuuta 1969)
  Louis Maurer (17. lokakuuta 1970 – 10. lokakuuta 1971)
  René Hüssy (22. kesäkuuta 1973 – 8. syyskuuta 1976)
  Miroslav Blažević (8. syyskuuta 1976 - 30. maaliskuuta 1977)
  Roger Vonlanthen (30. maaliskuuta 1977 – 28. maaliskuuta 1979)
 Léon Walker (5. toukokuuta 1979 – 21. joulukuuta 1980)
  Paul Wolfisberg (24. maaliskuuta 1981 – 10. marraskuuta 1985)
  Daniel Jeandupeux (12. maaliskuuta 1986 – 26. huhtikuuta 1989)
  Uli Stielike (21. kesäkuuta 1989 – 13. marraskuuta 1991)
  Roy Hodgson (26. tammikuuta 1992 – 15. marraskuuta 1995)
  Artur Jorge (13. maaliskuuta 1996 – 18. kesäkuuta 1996)
  Rolf Fringer (1. elokuuta 1996 – 11. lokakuuta 1997)
  Gilbert Gress (25. maaliskuuta 1998 – 9. lokakuuta 1999)
  Hans-Peter Zaugg (1999–2000)
  Enzo Trossero (16. elokuuta 2000 – 6. kesäkuuta 2001)
  Jakob Kuhn (15. elokuuta 2001 – 15. kesäkuuta 2008)
  Ottmar Hitzfeld (2008–2014)
  Vladimir Petković (2014–)

Kuuluisia pelaajia 

 Max Abegglen
 Stéphane Chapuisat
 Alexander Frei
 Alain Geiger
 Heinz Hermann
 Stéphane Henchoz
 Philippe Senderos
 Ciriaco Sforza

 Xherdan Shaqiri
 Alain Sutter
 Kubilay Türkyılmaz
 Johann Vogel
 Johan Vonlanthen
 Hakan Yakın
 Murat Yakın
 Granit Xhaka

Lähteet 

Jalkapallomaajoukkueet
Jalkapallomaajoukkue
Tomáš Masaryk

Tomáš Garrigue Masaryk  (7. maaliskuuta 1850 Hodonín, Määri, Itävallan keisarikunta – 14. syyskuuta 1937 Lány, Tšekkoslovakia) oli valtiomies, sosiologi ja Tšekkoslovakian ensimmäinen presidentti (1918–1935).

Masaryk nimitettiin Kaarlen yliopiston filosofian professoriksi 1882. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän ajoi tšekkien ja slovakkien irtaantumista Habsburgien monarkiasta sekä itsenäisen Tšekkoslovakian valtion muodostamista. Vuonna 1918 hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Masaryk erosi virastaan 1935 terveyssyiden takia.

Varhaiset vuodet 

Tomáš Masaryk syntyi Hodonínissa, Määrissä, työläisperheeseen. Kaupunki oli Itävallan aluetta Itävallan keisarikunnan, nykyisessä Tšekin tasavallassa. Hän työskenteli nuorena seppänä. Masaryk opiskeli Brnossa ja Wienissä filosofiaa muun muassa Franz Brentanon johdolla ja Leipzigissa Wilhelm Wundtin johdolla. Masaryk valittiin Prahan yliopiston tšekkiläisen osaston filosofian professoriksi. Hän perusti Athenaeum-lehden, joka julkaisi kirjoituksia tšekkiläisestä kulttuurista ja tieteestä.

Tšekkoslovakian valtion perustajana ja presidenttinä 

Masaryk oli Itävallan parlamentin Reichsratin jäsen vuosina 1891–1893 nuorten tšekkiläisten puolueessa ja uudelleen vuosina 1907–1914 realistipuolueessa, mutta hän ei tällöin ajanut Tšekin itsenäisyyttä Itävalta-Unkarista. 

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa hän joutui pakenemaan maasta välttääkseen itsenäisyysmielisiä uhanneen vangitsemisen. Hän matkusti Genèveen ja Italiaan, sitten Lontooseen. Ulkomailla hän alkoi toimia Tšekin itsenäisyyden puolesta. Hän lähti Venäjälle vuonna 1917 järjestämään slaavien vastarintaa itävaltalaisia vastaan, muun muassa 60 000-miehisen Tšekkoslovakian legioonan avulla. Hän siirtyi Siperian kautta Yhdysvaltoihin vuonna 1918, tapasi presidentti Woodrow Wilsonin ja vakuutti tälle asiansa oikeutusta.

Itävalta-Unkarin luhistuttua vuonna 1918 liittoutuneet hyväksyivät Masarykin Tšekin hallituksen johtoon, ja vuonna 1920 hänet valittiin Tšekkoslovakian ensimmäiseksi presidentiksi. Hän voitti vaalit kahdesti uudelleen ja hoiti presidentinvirkaa vuoteen 1935 asti jonka jälkeen häntä seurasi Edvard Beneš.

Perhe 

Masaryk avioitui amerikkalaisen protestantin Charlotte Garriguen kanssa. Vaimo kuoli vuonna 1923. Tomáš Masarykin poika Jan Masaryk toimi Tšekkoslovakian ulkoministerinä pakolaishallituksessa vuosina 1940–1945 ja Tšekkoslovakiassa 1945–1948. Heidän neljä muuta lastaan olivat Herbert, Alice, Anna ja Olga. Tomáš Masaryk kuoli luonnollisen kuoleman 87-vuotiaana Tšekkoslovakiassa, Lányssä, nykyisessä Tšekin tasavallassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aino Malmberg : Thomas Garrigue Masaryk. Henkilökohtaisia muistoja Tshekko-Slovakian presidentistä, Suomen Kuvalehti, 11.11.1922, nro 45, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Tšekkiläiset filosofit
Tšekkoslovakian presidentit
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Tšekkoslovakialaiset poliitikot
Kansainvälinen kauppa

Kansainvälinen kauppa on tavaroiden ja palveluiden vaihtoa kansainvälisten rajojen yli. Useimmissa maissa se muodostaa merkittävän osan bruttokansantuotteesta. Kansainvälinen kauppa on lisääntynyt voimakkaasti vapaakaupan yleistyttyä.

Vienti on tavaroiden tai palveluiden myyntiä ulkomaille ja tuonti on vastaavasti ostamista ulkomailta. Kansantalouden tilinpidossa lasketaan viennin ja tuonnin perusteella kauppatase, toisin sanoen maksutase, joka on merkittävin osa vaihtotaseesta.

Maailman kauppajärjestö (WTO) on kansainvälinen järjestö, jossa neuvotellaan asetuksista, jotka koskevat valtioiden välistä kaupankäyntiä.

EU:n kauppapolitiikkaan liittyvät toimielimet tekevät säädöksiä sekä EU-maiden keskinäistä kauppaa että EU:n ulkopuolisten maiden kanssa käytävää kauppaa koskien. Nämä toimielimet myös neuvottelevat kansainvälisistä sopimuksista. EU:n kauppapolitiikkaan kuuluu kaupankäyntiin liittyvien asioiden lisäksi kauppaan liittyvät tekijänoikeusasiat ja sijoitusasiat.

Suomen tulli pitää yllä tilastokartoiusta koskien ulkomaankaupan yksikköarvojen ja volyymien indeksejä.

Lähteet

Katso myös
Absoluuttinen etu
Suhteellinen etu

Aiheesta muualla

Findikaattori - ulkomaankauppa kansantaloudessa (aikasarja vuodesta 1975 alkaen)
Jyrki Siukonen

Jyrki Siukonen (s. 13. lokakuuta 1959 Tampere) on kuvataiteilija, tutkija ja rockmuusikko. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta kuvataiteen tohtoriksi vuonna 2001.

Muusikko 
Muusikkona Siukonen aloitti uransa 1976 punk-yhtyeen Kollaa kestää rumpalina. Hän myös sävelsi ja sanoitti yhtyeelle. Tämän jälkeen hän soitti kitaraa Vaaralliset lelut -yhtyeessä. Siukonen oli suomalaisen punkin monitoimija ja vaikutti Hilse- ja Soundi-lehtien avustajana.

Siukonen tuotti joitakin Johanna-levymerkin levyjä, muun muassa Jaakko Kangosjärven Ihmeellinen luonto (1981), Päät-yhtyeen Onnenhetkiä (1982) ja Raine Salon Hyvä pahaa rock’n’roll (1982).

Vuonna 1983 Siukonen julkaisi EP-levyn Musta historia. Seuraavana vuonna hän teki yhdessä Markku Innon, Seppo Pietikäisen ja Kai Raumosen kanssa levyn 4suuta.

Vuonna 1993 Siukonen houkuteltiin mukaan tamperelaiseen yhtyeeseen Punk Lurex OK, johon kuului toinenkin entinen Kollaa kestää -soittaja, Juha Helminen. Siukonen teki vuonna 1994 Punk Lurex OK:n kanssa singlen Tappajan Silmät / Paalimaja (HIKS-042).

Kuvataiteilija 
Siukonen aloitti kuvataiteilijan uransa vuonna 1982. Hän on pitänyt useita kymmeniä näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla. Keskeisiä yksityisnäyttelyitä muun muassa Tampereen nykytaiteen museo (1986), Sara Hildénin taidemuseo (1992), Amos Andersonin taidemuseo (1996), Kiasma (2000). Siukonen vaikutti myös vuosina 1984–1990 toimineessa taiteilijaryhmässä Rodtsenko-seurassa.

Vuosina 1995–1996 Siukonen toimi Leedsin yliopiston vierailevana taiteilijana (Gregory Fellow) ja vuosina 1996–1997 Taide-lehden päätoimittajana. Vuosina 2004–2008 hän oli professori Kuvataideakatemian kuvanveiston osastolla ja 2009–2012 lehtori Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa.

Siukosen teoksia on keskeisten suomalaisten taidemuseoiden kokoelmissa.

Taiteellisen työnsä lisäksi Siukonen on kirjoittanut taiteesta. Kirjoissaan ja artikkeleissaan Siukonen on käsitellyt sekä taide- että kulttuurihistoriallisia aiheita. Hän on tutkinut muun muassa Kalervo Palsaa ja kirjoittanut esseitä monista suomalaisista nykytaiteilijoista. Belomor/Šklovski (2014) pohtii Vienanmeren–Itämeren kanavan rakentamista Neuvostoliitossa ja taiteilijan tehtävää totalitaristisessa valtiossa. Tapaus avantgarde (2016) käsittelee venäläistä avantgardea, taideväärentämistä ja Turun Wäinö Aaltosen museon näyttelyä vuonna 2009.

Siukoselle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.

Kirjoja 
 
 
 
 
 
 Vasara ja hiljaisuus: Lyhyt johdatus työkalujen historiaan, Helsinki: Kuvataideakatemia 2011 ISBN 978-951-53-3398-8

Hammer and Silence. A Short Introduction to the Philosophy of Tools. Helsinki: Kuvataideakatemia/Taideyliopisto, 2015.  ISBN 978-952-7131-09-1
Tapaus avantgarde. Väärennökset ja Turun skandaali, Helsinki: Taide 2016. ISBN 978-951-608-096-6.

Lähteet 

Kuvataideakatemian professorit
Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Suomalaiset rockrumpalit
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset professorit
Hyvinkään taidemuseo

Hyvinkään taidemuseo on Hyvinkään ydinkeskustassa sijaitseva taidetta esittelevä, vuonna 1982 perustettu museo. Museon tilat sijaitsevat Jussintorin liiketalon toisessa kerroksessa. Rakennuksen suunnittelivat Raimo ja Ilmo Valjakka. Vuonna 2015 taidemuseossa kirjattiin 15 349 museokäyntiä, joista enemmistö (13 345 kpl) oli ilmaiskäyntejä ja vähemmistö (2 002 kpl) maksettuja käyntejä. 

Museo esittelee lähinnä suomalaista taidetta sekä hyvinkääläisten maalareiden, kuten Tyko Sallisen ja Helene Schjerfbeckin, teoksia. Taidemuseoon on talletettu yksityiskokoelmista kaksi Helene Schjerfbeckin teosta: Marianne Ruovedellä (1926) ja Asemapäällikön tytär (1918-1923). Omiin kokoelmiin kuuluvat Tyttö (1875) sekä öljymaalaus Kaksi hahmoa (1943).

Pysyvänä taidenäyttelynä museossa on Yrjö Saarisen sekä Kaapo Wirtasen maalauksia ja muita teoksia esittelevä näyttely. Lisäksi museossa on vaihtuva näyttely.

Vuonna 2022 Hyvinkään taidemuseo ja Hyvinkään kaupunginmuseo muuttivat samoihin tiloihin Jussintorille. Ne muodostavat yhdessä Museokeskus Taikan.

Katso myös
Hyvinkään kaupunginmuseo
Promenadigalleria

Lähteet

Taidemuseo
Suomen taidemuseot
Pisnesmies Toni

Pisnesmies Toni, alkujaan Swiss Toni, on fiktiivinen käytettyjen autojen kauppias, jota esittää brittiläinen komedianäyttelijä Charlie Higson. Hahmolla on usein tapana mainita, kuinka elämän eri asiat ovat samanlaisia kuin kauniin naisen kanssa rakastelu.

Swiss Tonin hahmon loivat Higson ja Bob Mortimer, ja alun perin se esiintyi BBC:n komediasarjassa The Smell of Reeves and Mortimer, mutta nousi suureen suosioon esiinnyttyään Ruuvit löysällä -sketsisarjan sketseissä. Sittemmin Toni sai omaa nimeään kantaneen sarjan, jonka tapahtumat sijoittuvat autokaupan lisäksi hänen koti- ja parisuhde-elämäänsä. Sarjaa on tehty kaksi tuotantokautta. Higson toimi myös sarjan käsikirjoittajana ja tuottajana.

Aiheesta muualla
 http://www.bbc.co.uk/comedy/guide/articles/s/swisstoni_1299003551.shtml

Televisiohahmot
Ruuvit löysällä
Brittikomediat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Länsi-Uusimaa (sanomalehti)

Länsi-Uusimaa on läntisellä Uudellamaalla kuudesti viikossa ilmestyvä sanomalehti. Keskiviikon lehti jaetaan peittojakeluna kaikkiin levikkialueen talouksiin. Lehden päätoimittaja on Päivi Kallo ja sen kotipaikkakunta on Lohja. Alun perin lehden kotipaikkakuntana toimi Hanko. Keskisuomalainen-mediakonsernin (KSML) omistaman Etelä-Suomen mediaan kuuluvan lehden kokonaiskattavuus on 41 000 (KMT AL 2019) ja sen levikkialue käsittää Lohjan lisäksi Inkoon, Raaseporin, Vihdin sekä Siuntion kunnat. Lehti alkoi ilmestyä tabloid-koossa maaliskuussa 2015. Vuonna 2019 lehden julkaisupäiviä muutettiin niin, että se ilmestyy kaikkina muina päivinä paitsi maanantaisin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lehden kotisivut

Lohja
Suomalaiset sanomalehdet
Inkoo
Raasepori
Vihti
Siuntio
Gibbonit

Gibbonit eli pienet ihmisapinat (Hylobatidae) on kaakkoisaasialainen apinaheimo. Se muodostaa yhdessä isojen ihmisapinoiden (Hominidae) kanssa ihmisapinoiden yläheimon (Hominoidea). Gibboneita on luokittelusta riippuen 14–19 eri lajia.

Gibbonit ovat tunnettuja liikkumamuodostaan, jossa ne heiluttavat itseään oksistossa eteenpäin. Tätä varten gibbonien eturaajat ovat huomattavasti pidemmät kuin takaraajat ja peukalo on lähellä rannetta, jotta oksasta kiinniottaminen olisi helpompaa. Gibbonien turkki on harmaa, ruskea tai musta. Ne ovat kooltaan 45–90 senttimetriä pitkiä ja painavat 4–13 kilogrammaa. Laajalle levinneen larin (Hylobates lar) mustanruskeasta turkista erottuvat valkeina naaman reunukset, kädet ja jalat. Taka-Intian luoteisosissa elävän hulokin (Hylobates hoolock) mustassa turkissa on valkea otsavyö. Edellisiä suurempi on lähes musta siamanki (Hylobates syndactylus), jolla on iso kurkkupussi ja jonka toinen ja kolmas varvas ovat ihopoimun yhdistämät. Se elää Malakan niemimaalla ja Sumatrassa. Siamanki on lajeista selvästi suurin.

Gibbonit ovat päiväaktiivisia ja elävät pääosan ajastaan puissa, johon ne ovat loistavasti sopeutuneet. Ne asuvat pääasiassa sademetsissä, mutta niitä tavataan vuoristometsissäkin aina 1 800 metriin.

Gibbonit ovat pariuskollisia. Pari ja niiden jälkeläiset asuvat omalla reviirillään, jota puolustavat tunkeilijoita vastaan. Reviiri voi olla kooltaan jopa 50 hehtaaria. Gibbonit joutuvat kuitenkin harvoin tappeluihin, sillä puolustuskeinoihin kuuluvat lähinnä huudot ja uhkailu esimerkiksi rikkomalla oksia.

Gibbonit syövät bambun lehtiä ja muiden puiden lehtiä.

Luokittelu 
Mammal Species of the World -hakuteoksen mukaan gibbonit luokitellaan neljään sukuun, joissa on 14 lajia.
 Bunopithecus
 Hulokki (Bunopithecus hoolock)   erittäin uhanalainen
 Gibbonit (Hylobates)
 Notkeagibboni (Hylobates agilis)   erittäin uhanalainen
 Hylobates albibarbis   erittäin uhanalainen
 Klossingibboni (Hylobates klossii)   erittäin uhanalainen
 Lari (Hylobates lar)   erittäin uhanalainen
 Hopeagibboni (Hylobates moloch)   erittäin uhanalainen
 Borneongibboni (Hylobates muelleri)   erittäin uhanalainen
 Kalottigibboni (Hylobates pileatus)   erittäin uhanalainen
 Nomascus
 Indokiinangibboni (Nomascus concolor)   äärimmäisen uhanalainen
 Nomascus gabriellae   erittäin uhanalainen
 Nomascus hainanus   äärimmäisen uhanalainen
 Nomascus leucogenys   äärimmäisen uhanalainen
 Nomascus siki   erittäin uhanalainen
 Symphalangus
 Siamanki (Symphalangus syndactylus)   erittäin uhanalainen

Muun muassa Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee hulokit omaan Hoolock-sukuun ja kahteen eri lajiin, Hoolock hoolock sekä Hoolock leuconedys.

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit

cs:Gibon
Huumekoira

Huumekoira on koira, joka on erikoiskoulutettu etsimään huumeita hajuaistin avulla. Kyseisiä koiria ei kouluteta muihin tarkoituksiin. Huumekoirat ovat yksi tärkeimmistä apuvälineistä huumeiden pysäyttämisessä.

Poliisikoiralaitoksen järjestämissä koulutuksissa käytetään kymmentä yleisintä huumausaineeksi luokiteltua ainetta. Nämä ovat amfetamiini, metamfetamiini, hasis, marihuana, kokaiini, buprenorfiini, MDPV, mCPP ja ekstaasi. Tutkimusten mukaan koira voi tunnistaa ja muistaa yli 2000 eri hajua.

Huumekoira ei etsi huumetta huumeen himosta. Koiralle opetetaan huumeen haju lelulla, johon on tartutettu huumeen aromia, ja tällä tavalla saamansa hajukokemuksen perusteella se oppii etsimään huumeita hajun perusteella. Koiran koulutus huumekoiraksi aloitetaan tavallisesti pennun ollessa kahdeksan kuukauden ikäinen. Koulutus kestää yleensä kaksi kuukautta. Huumekoirat työskentelevät noin kymmenvuotiaiksi. Yleensä koira ei jaksa keskittyä työhönsä kovin kauan kerrallaan.

Koiran kiinnostuessa jostakin henkilöstä, hänelle suoritetaan henkilöntarkastus. Jos huumausaineita löytyy, suoritetaan normaali esitutkinta. Huumekoiria on poliisilla, tullilla, Rajavartiolaitoksella ja rikosseuraamusvirastolla. Tulli tutkii omat huumausainerikoksensa ja poliisi omansa sekä rikosseuraamusviraston huumausainerikokset.

Huumekoirat Suomessa 

Suomessa Tulli on käyttänyt huumekoiria vuodesta 1969 lähtien. Koirat työskentelevät 8-12 tuntia päivässä, josta tehokasta työaikaa on 2-3 tuntia. Huumekoirista 90 %:a on labradorinnoutajia. Koirat jäävät eläkkeelle noin 7-11-vuotiaina.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Laboratory and field experiments used to identify Canis lupus var. familiaris active odor signature chemicals from drugs, explosives, and humans.
 Tutkimus: huumekoirat toimivat ohjaajiensa ennakkoluulojen varassa

Työkoirat
Päihteet
Keen Eddie

Keen Eddie on yhdysvaltalainen poliisisarja, jonka esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003. Sarjaa tehtiin kaikkiaan 13 jaksoa.

Sen perusidea on samankaltainen kuin 1980-luvun suositussa Taistelupari-sarjassa: newyorkilainen poliisi lähetetään Lontooseen ratkaisemaan rikoksia. Naispuolisen työparin tässä sarjassa on korvannut naispuolinen asuinkumppani.

Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3 ja SubTV.

Rooleissa

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Oppimisalusta

Oppimisalusta tai oppimisympäristö tarkoittaa oppimisympäristön verkkoteknologista osaa, jolla tuetaan oppimisprosessien sekä siihen läheisesti liittyvien muiden toimintojen hallintaa.

Useimmat oppimisalustat sisältävät välineitä oppimateriaalien verkkojulkaisemiseen ja hallintaan, erilaisia keskustelutoimintoja sekä mahdollisuuden tehdä ja palauttaa tehtäviä sähköisesti. Opiskelu verkossa voi olla etäopiskelua tai se voi tapahtua luokkahuoneessa, jossa opiskelijoilla on käytössään tietokone. Verkko-opiskelu vapauttaa opiskelijat ja opettajat tekemään työtä valitseminaan aikoina, mutta toisinaan voidaan myös sopia yhteisestä opiskeluajasta ja käydä tosiaikaista keskustelua.

Oppimisalustan palveluntarjoaja saattaa myydä joko oikeutta ohjelmiston käyttöön tai palvelintilaa tai molempia. Osa oppimisalustoista on kaupallisia, osa taas perustuu avoimeen lähdekoodiin. Vapaissa ohjelmissa on jo paljon hyvin kehittyneitä ominaisuuksia kuten wikityökalu. Näitä ohjelmia käyttäjät voivat vapaasti muokata tarpeitaan vastaaviksi.

Historia 
Katso oppimisympäristön historia, koska nämä kaksi termiä ovat historiallisesti olleet sekaisin käytössä.

Nykytilanne 
Digitaalisten oppimisympäristöjen kehitys ja käyttö on lisääntynyt lähivuosina. Koronaviruspandemian aiheuttamien rajoitusten vuoksi monissa suomalaisissa kouluissa on jouduttu siirtämään opetus lähiopetuksesta etäopetukseen, joka on tuonut mukanaan runsaasti oppimiseen sekä opetuksen hallintaan liittyviä ongelmia. Opettajat ovat joutuneet siirtämään kaiken opiskelun verkkoympäristössä toteutettavaksi.

Oppimisalustoja 
Erilaisia oppimisalustoja oli jo vuonna 2000 yli 3 000 ja määrä on kasvanut koko ajan.

Joitain Suomessa tunnettuja ja käytettyjä oppimisalustoja ovat seuraavat:

A&O
Alfons Education
Blackboard
Claroline
Google Classroom
Edulink
Fle3
Fronter
FlowLMS
Kampus
Moodle
Maol2
Optima
Peda.net
Priima LMS
Skhole
Skillhive
Studeo
TopClass
Virtual-U
VuoLearning
WebCT
WOPPI-kampus
Workseed
Äly

Katso myös
 Oppimisen hallintajärjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla
Helsingin yliopiston opettajan verkkokurssituki: Oppimisalustat
Länsi-Uusimaa

Länsi-Uusimaa (ruots. Västnyland tai Västra Nyland) on Uudenmaan maakunnan läntinen osa. Sen aluetta ei ole määritelty yksiselitteisesti, ja eri yhteyksissä alueen määrittely voi vaihdella.

Länsi-Uudellamaalla toimivien yhteisöjen ja laitosten toimialueita
 Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen ja Länsi-Uudenmaan poliisilaitoksen toiminta-alueeseen kuuluvat Espoo, Hanko, Inkoo, Karkkila, Kauniainen, Kirkkonummi, Lohja, Raasepori, Siuntio ja Vihti.
Vuonna 2022 perustettavaksi suunniteltuun Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueeseen kuuluisi Espoo, Hanko, Inkoo, Karkkila, Kauniainen, Kirkkonummi, Lohja, Raasepori, Siuntio ja Vihti.
 Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Hangon, Inkoon, Kirkkonummen, Raaseporin, Siuntion, Karkkilan, Lohjan ja Vihdin kunnista. 
 Maakunnallisessa liikentesuunnittelussa Länsi-Uuteenmaahan luetaan samat kunnat kuin edellä. 
 Jätehuollosta vastaavan Länsi-Uudenmaan jätelautakunnan toiminta-alueeseen kuuluvat Hangon, Inkoon, Raaseporin, Siuntion, Karkkilan, Lohjan ja Vihdin kunnat.
 KOKO Länsi-Uusimaa Koheesio- ja kilpailukykyohjelma toimii Hangon, Inkoon, Karkkilan, Lohjan, Raaseporin ja Siuntion kunnissa. 
 Matkailuyhteyksissä Länsi-Uuteenmaahan luetaan Lohjan, Hangon ja Raaseporin kaupungit sekä Siuntion ja Inkoon kunnat. 
 Lohjalla ilmestyy sanomalehti Länsi-Uusimaa.

Rinnasteisia ja sisältyviä alueyksiköitä 
Länsi-Uuteenmaahan rinnastuvia samantasoisia alueyksiköitä Uudenmaan maakunnan sisällä ovat eri yhteyksissä Itä-Uusimaa ja Keski-Uusimaa. Näistä Itä-Uusimaa on aiemmin muodostanut oman maakuntansa, mutta on nykyään osa Uuttamaata. Länsi- ja Keski-Uusimaa ovat jatkuvasti olleet osa Uudenmaan maakuntaa. 

Länsi-Uuttamaata pienempiä epävirallisia alueyksiköitä sen sisällä ovat Luoteis-Uusimaa, joka on nimenä Vihdissä ilmestyvällä sanomalehdellä, sekä Hiiden alue, johon kuuluvat Lohjan, Karkkila, Siuntio ja Vihti.

Katso myös

Uusimaa

Lähteet

Uusimaa
Maakuntien osat
Suomen Sotilas

Suomen Sotilas on vuodesta 1919 ilmestynyt riippumaton sotilasaikakausjulkaisu, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehden levikki on noin 7 000. Lehden päätoimittaja on Jaakko Puuperä.

Suomen Sotilas on erikoistunut turvallisuuspolitiikkaan, strategiaan, sotataitoon ja sotilastekniikkaan. Lehteä kustantaa Kustannus Oy Suomen Mies, jonka omistaa Maanpuolustuskiltojen liitto. Suomen Sotilas ei ole millään tavoin sidoksissa Puolustusvoimiin. Monista muista suomalaisista maanpuolustuslehdistä poiketen lehti on riippumaton ja sitoutumaton julkaisu.

Aiheesta muualla
 suomensotilas.fi

Suomalaiset sotilaslehdet
Maanpuolustuskiltojen liitto

Maanpuolustuskiltojen liitto ry (MPKL) on vuonna 1963 perustettu suomalaisten maanpuolustuskiltojen valtakunnallinen yhteistyöelin ja edunvalvoja, jonka tarkoituksena on yleisiä suuntaviivoja antava, ohjaava ja kiltojen työtä tukeva toiminta sekä toimintaedellytysten luominen jäsenkilloille. 

Liiton tehtävänä on maanpuolustustietouden levittäminen ja maanpuolustusharrastuksen edistäminen. Liitto pyrkii ulottamaan toimintansa mahdollisimman laajoihin kansalaispiireihin sotilasarvoon, ikään tai sukupuoleen katsomatta.

Henkilöjäseniä liittoon kuuluvissa killoissa on yli 11 000. Kiltoja liittoon kuuluu 78, joista kaksi on valtakunnallisia aselajikiltoja. Killat jakaantuvat tyypillisesti joukko-osastokiltoihin, aselajikiltoihin, perinnekiltoihin, alueellisiin maanpuolustuskiltoihin sekä turvakurssikiltoihin. Liitolla on 9 koko maan kattavaa, sotilasläänien kanssa yhteistyötä tekevää kiltapiiriä, joiden toimintaan liiton jäsenkillat voivat osallistua. 

Liiton palveluksessa on toiminnanjohtaja ja toimisto- ja viestintäsihteeri. Liiton toimisto sijaitsee Töölössä maanpuolustusjärjestöjen talossa.

Liitto omistaa Kustannus Oy Suomen Miehen, jonka päätuotteita ovat Suomen Sotilas -sotilasaikakauslehti, Maanpuolustuksen Osto-opas ja kirjojen julkaisutoiminta.

Maanpuolustuskiltojen liitto kuuluu Reserviläisurheiluliittoon.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Maanpuolustuskiltojen liiton verkkosivut

Maanpuolustuskillat
Suomalaiset maanpuolustusjärjestöt

Naisten Valmiusliitto
Luettelo kristinuskon suuntauksista

Tämä on luettelo kristinuskon suuntauksista.

Kristinuskon pääsuunnat
 Idän assyrialainen kirkko
 Katolinen kirkko
 Idän katoliset kirkot (mukaan lukien ns. unioidut kirkot)
 Lännen katolinen eli latinalainen tai roomalaiskatolinen kirkko
 Orientaaliortodoksiset kirkot
 Ortodoksinen kirkko
 Protestantismi
 Adventistit
 Anabaptistit (hutteriitit,  mennoniitat ja amishit)
 Anglikaanit
 Baptistit
 Helluntailaiset
 Luterilaiset
 Metodistit
 Presbyteerit
 Reformoidut (kalvinismi)
  Vanhakatolisuus

Kristinuskon voi jakaa kulttuuriperinteen mukaisesti myös itäiseen ja läntiseen kristillisyyteen. Ensin mainittuun kuuluvat ortodoksinen, orientaaliortodoksinen ja idän assyrialainen kirkko sekä idän katoliset kirkot, läntiseen lännen katolinen kirkko ja protestanttiset kirkot ja yhteisöt.

Yleiskristillisiä liikkeitä
 Evankelikaalisuus
 Karismaattisuus
 Lähetysliike
 Pelastusarmeija

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon herätysliikkeet
 Rukoilevaisuus
 Herännäisyys (körttiläisyys)
 Lestadiolaisuus
 Evankelisuus
 Viides herätysliike
 Luterilainen karismaattisuus

Kristinuskon suuntaukset
Hardeknud

Hardeknud tai Knut I (n. 880–948) oli Tanskan kuningas vuosina 916–948. Hardeknud varttui ilmeisesti Tanskan ulkopuolella, joko Norjassa, Normandiassa tai Englannissa. Hän saapui Tanskaan noin vuonna 916 ja syrjäytti silloisen kuninkaan Sigtrygg Gnupassonin. Gorm Vanha oli ilmeisesti Hardeknudin poika.

Tanskan kuninkaat
880-luvulla syntyneet
Vuonna 948 kuolleet
Embraze

Melodista metallia soittava Embraze perustettiin Kiimingissä vuonna 1994. Yhtye toimi ensimmäiset vuotensa Embrace –nimellä, mutta ennen Laeh –debyyttialbumin julkaisua nimi muutettiin muotoon Embraze. 

Jo ennen ensimmäistä levyään yhtye kiersi ahkerasti maakuntia ja keräsi huomiota kivenkovana liveaktina mm. sijoittuessaan toiseksi Rock SM 1997-kilpailussa.

Yhtye julkaisi vuodesta 1998 alkaen viisi kokopitkää albumia. Viimeiseksi jäänyt, enteellisesti nimetty, The Last Embrace näki päivänvalon elokuussa 2006 ja levy antoikin yhtyeelle ensimmäisen näkyvän tilastomerkinnän kivutessaan Suomen virallisen listan sijalle 29. Embraze päätti uransa kotikaupungissaan ja nousi viimeistä kertaa yleisön eteen vappuna 2009.

Vuonna 2019, tämä melodisen metallin veteraani on päättänyt palata takaisin keikkalavoille.

Näin bändi kommentoi paluutaan: ”Tiesimme kun tiemme erkanivat keväällä 2009, tai ainakin luulimme tietävämme, että tämä olisi tässä…Kuinka väärässä olimmekaan! Yhteys ei missään vaiheessa kadonnut väliltämme ja kun keväällä ´18 tapasimme JO toisen kerran koko porukalla sitten viimeisen keikan, oli selvää, että jokaisella oli jälleen halu soittaa bändinä, joka tunnetaan nimellä EMBRAZE”.

Kokoonpano 

 Lauri Tuohimaa – kitara, laulu (1994)
 Sami Siekkinen – kitara (2000)
 Olli-Pekka Karvonen – basso (2000)
 Heidi Määttä – koskettimet (1995)
 Ilkka Leskelä – rummut (1994)

Entiset jäsenet 
 Mikko Aaltonen – kitara (1994–1995)
 Juha Rytkönen – kitara (1995–1997)
 Janne Regelin – kitara (1997–1999)
 Markus Uusitalo – kitara (1999–2000)
 Petri Henell – basso (1994–1997)
 Janne Räsänen – basso (1997–1999)
 Toni Kaisto – basso (1999–2000)

Diskografia

Studioalbumit

Singlet 
 Sin, Love and the Devil (1999)
Mastervox Metalsingle (split) (1999)
 Branded (2006)

Kokoelmat 

 Metalliliitto: Volume 2 (1998)
 Straight To Hell: A Tribute To Slayer (1999)
Metal Rock Cavalcade II (2002)

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 
Facebook Embraze
Instagram Embraze
Twitter Embraze
Youtube Embraze
Spotify Embraze
Apple Music
Dex Viihde
 
 

Suomalaiset metalliyhtyeet
Xfce

Xfce tai XFCE on vapaa avoimen lähdekoodin työpöytäympäristö Unixille ja Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille. Xfce on saavuttanut suosiota erityisesti keveytensä ansiosta, mutta useat käyttäjät pitävät myös sen hieman muista työpöytäympäristöistä eroavasta käyttöliittymästä. Xfce perustuu tunnetun GNOME-työpöytäympäristön tavoin GTK+ 2 -käyttöliittymäkirjastoon.

Historia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen sivusto 

GTK+
Ikkunanhallintaohjelmat
Työpöytäympäristöt
Vapaat ohjelmistot
Osteogenesis Imperfecta

Osteogenesis Imperfecta (lyhyesti OI) eli synnynnäinen sidekudossairaus on perinnöllinen sairaus, joka johtuu kollageenin, elimistön sidekudoksessa olevan valkuaisaineen, perintötekijöiden säätelemän rakenteen virheestä. Diagnoosi on johdettu sanoista osteogenese eli luun synty ja imperfect eli epätäydellinen. Sitä esiintyy noin 6:100 000 syntyneestä lapsesta. Suomessa sitä esiintyy noin 350 henkilöllä. Sitä on monia eri asteita, joista joillain se voi ilmetä vain pieninä oireina, ja toisella taas vaikeanakin kasvuhäiriönä ja liikuntavammana. Luuston haurauden seurauksena vähäinenkin ulkoinen voima tai vamma voi aiheuttaa luussa murtuman. Käytännössä murtumia voi tulla jopa yskimisestä, nauramisesta tai halaamisesta. Älylliseen kehitykseen sairaus ei vaikuta.

Luokittelu 

I-tyyppi:
tavallisin, 60–70 %:lla
murtuma-alttius lievä tai keskivaikea, ilmenee yleisimmin leikki-iässä
vähäiset luuston epämuodostumat
normaali kasvu
siniset silmänvalkuaiset
usein kuulon heikkous
periytyy vallitsevasti

II-tyyppi:
 harvinainen
 vaikea murtuma-alttius, alkaa jo sikiövaiheessa aiheuttaen kuoleman heti synnytyksessä
 periytyy vallitsevasti, peittyvä periytyvyys myös mahdollinen

III-tyyppi:
 vaikea murtuma-alttius
 luustossa epämuodostumia
 lyhytkasvuisuus
 valkoiset silmänvalkuaiset, varhaislapsuudessa heikosti sinertävät
 kuulon heikkous
 usein hauraat hampaat
 periytyy vallitsevasti, peittyvä periytyvyys myös mahdollinen

IV-tyyppi:
 vaihteleva murtuma-alttius
 lievät tai vaikeat luuston epämuodostumat
 vaihteleva kasvunhäiriö
 joskus kuulon heikkous
 hampaiden hauraus tavallista
 periytyy vallitsevasti

Potilaan OI-tyypin määrittäminen on kuitenkin vaikeaa, koska monilla potilailla on oireita eri tyypeistä.

Perinnöllisyys 

OI periytyy yleensä vallitsevasti, joskin myös peittyvä periytyvyys on mahdollista. Sukupuolella ei OI-sairauden periytymisen kannalta merkitystä. Vallitsevassa muodossa OI:ta sairastavalle syntyy yhtä suurella todennäköisyydellä joko OI-lapsi, joilla on sairauden aiheuttaja myös perimässään, tai terveitä lapsia, jotka eivät myöskään kanna sairautta. Vallitseva muoto siirtyy siis sukupolvelta toiselle 50 %:n todennäköisyydellä.

Joskus täysin terveet vanhemmat voivat kuitenkin saada OI-sairaan lapsen, joka siirtää edelleen sairautta mahdollisille jälkeläisilleen 50 %:n todennäköisyydellä. Tällöin on kysymyksessä vanhemman perimässä, joko muna- tai siittiösolussa, tapahtuneessa mutaatiosta. Mikäli lapsen OI voidaan varmasti päätellä mutaatioksi, ei ole todennäköistä, että hänen vanhempansa saisivat toista OI-lasta. Tämä näet edellyttäisi uutta ja täysin samanlaista perintötekijän muutosta.

Hoitomuodot ja kuntoutus 
Tärkeimpinä hoitomuotoina pidetään murtumien määrän minimointia, murtumien hoitoa ja fysioterapiaa, jolla pidetään yllä yleiskuntoa ja pyritään vahvistamaan luustoa lihasten kautta. Myös vertaistuki on tärkeää, koska sairaus on niin harvinainen.

Aiheesta muualla
 Suomen Osteogenesis imperfecta- yhdistys
 Osteogenesis Imperfecta Federation Europe

Perinnölliset sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Deathcrush

Deathcrush on norjalaisen black metal -yhtyeen Mayhemin ensimmäinen studiojulkaisu vuodelta 1987. Kyseinen EP on yksi ensimmäisiä varsinaisia black metal -tuotoksia, ja albumin kappaletta "Deathcrush" on esittänyt noin sata muutakin heavy metal -yhtyettä. Toisin kuin muilta Mayhemin julkaisuilta, voi Deathcrushilta löytää hieman death metal -painotteisia piirteitä – levy on paljolti goren inspiroima (jonka voi huomata jo kappaleiden nimistä) ja kitarat on viritetty alemmas kuin mitä on black metalille tyypillistä.

Kappaleet 

"Outro" on vain alkuperäisellä julkaisulla. Virallisilta uusintapainoksilta sitä ei löydy.

Kokoonpano 
 Maniac (Sven Erik Kristiansen) – laulu
 Euronymous (Øystein Aarseth) – kitara
 Necrobutcher (Jørn Stubberud) – basso
 Manheim (Kjetil Manheim) – rummut
 Messiah (Eirik Nordheim) – laulu kappaleessa Witching Hour ja Pure Fucking Armageddon

+

 Conrad Schnitzler – rummut (kappale "Silvester Anfang")

Lähteet 

Vuoden 1987 EP:t
Mayhemin albumit
Vuoden 1987 kappaleet
Zoolandia

Zoolandia on erityisesti lapsiperheille tarkoitettu eläintarha, vesipuisto ja huvipuisto Liedossa, Turun kupeessa valtatie 9:n varrella. Se avattiin vuonna 1984. Zoolandia sijaitsee Liedon asemanseudun taajamassa.

Eläinlajeja Zoolandiassa oli lähes 70 ja yksilöitä yli 200. Vuonna 2006 sinne muuttivat alpakat ja davidinhirvet. Zoolandiassa oli myös Suomen ainoa norsu. Vanni-norsu siirrettiin Ukrainaan vuonna 2005, jossa se kuoli 10 kuukauden kuluttua. Muita eläimiä ovat muun muassa kamelit, peurat, papukaijat, emut, pöllöt ja erilaiset matelijat sekä kotieläimet. Matelijoista tunnetuimpia oli Hannibal-niminen alligaattori ja krokotiilit.

Huvipuistolaitteita ovat muun muassa lentokoneet, leppäkerttukaruselli ja juna. Lisäksi Zoolandiasta löytyy esimerkiksi mönkijöitä, vesikupoli, pomppulinna sekä liukumäkiä. Vuonna 2006 puistoon tuli uusi benjitrampoliini.

Zoolandiassa on toimintahalli, jossa on muun muassa labyrintti, liukumäkiä, Sega- ja PlayStation-pelikonsoleita ja muita aktiviteetteja. Alueella on myös mahdollisuus asuntovaunumajoitukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Zoolandia
 Edeltäjäyhtiön Zoolandia Oy:n esitys Pörssitiedon netissä

Liedon nähtävyydet
Suomen eläintarhat
Liedon rakennukset ja rakennelmat
Punainen sade

Punainen sade oli sääilmiö, joka havaittiin useita kertoja 25. heinäkuuta – 23. syyskuuta välisenä aikana vuonna 2001 Keralan osavaltiossa Intiassa. Voimakkaiden sateiden aikana vesi oli toisinaan selvästi punaista, tahrasi vaatteet ja näytti vereltä.

Punaista vettä satoi kerralla vain muutamien neliökilometrien laajuiselle alueelle, ja sade kesti yleensä alle 20 minuuttia.

Värillisiä sateita on ollut ennenkin. Ne johtuvat yleensä autiomaan hiekkapölystä. Saharan pöly on saanut aikaan värillistä sadetta jopa Englannissa asti. Keralan punaisesta vedestä ei kuitenkaan löydetty hiekkapölyä. Analysoitaessa punaista vettä havaittiin, että punainen väri johtuu vedessä olevista hiukkasista, jotka muistuttavat solua. Vuonna 2013 tiedemiehet löysivät soluista Trentepohlia annulata -nimisen levän DNA:ta. Sen arveltiin tulleen pilvien mukana Itävallasta.

Joidenkin tiedemiesten mukaan solua muistuttavat olivat maan ulkopuolisia eliöitä. Tämän teorian mukaan ne olivat peräisin ilmakehässä tuhoutuneesta meteorista. Tiedetään, että ensimmäisen punaisen sateen aikoihin putosi ilmakehään meteori. Paikalliset kuulivat voimakkaan ukkosen jyrähdyksen ja näkivät välähdyksen juuri ennen ensimmäistä punaista sadetta. Samalla puiden kerrotaan pudottaneen lehtiään, jotka olivat harmaita ja ”palaneita”. Punaisesta vedestä ei kuitenkaan löytynyt pölyä, jollaista olisi voinut odottaa, jos sen olisi aiheuttanut ilmakehässä hajonnut meteori.

Toisten mukaan kyseessä oli jonkinlainen siitepöly tai levä. Levän tiedetään toisinaan aiheuttaneen jokien veden muuttumisen punaiseksi. Myrskyt ovat joskus nostaneet ilmaan jopa joukoittain sammakoita ja kaloja, jotka ovat sitten sataneet toisaalla alas.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Oudot sääilmiöt
Keralan historia
Vuoden 2001 luonnonmullistukset
Luonnonmullistukset Intiassa