joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Seppo Järvinen

Seppo Järvinen (s. 18. toukokuuta 1936 Tampere) on kirjailija sekä kirjallisuus- ja taidekriitikko. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Pääaineenaan hänellä oli Tampereen yliopistossa yleinen kirjallisuustiede. Hän on valmistunut kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista, kansalaiskoulun yleisaineiden opettajaksi Hämeenlinnan seminaarista ja peruskoulun opinto-ohjaajaksi Joensuun yliopistosta. Järvisen tuotanto käsittää muun muassa runokokoelmia, novellikokoelman, lastenkirjan, kuunnelmia, tekstejä eri antologioissa, esseitä, matkakirjoja sekä kirjallisuuskritiikkiä ja artikkeleita lehdissä.Sanataideohjaaja Oriveden opisto, Järvi-Pohjanmaan kansalaisopisto. Valamon kansanopisto, Aholansaari. Suomi 100 vuotta kirjoituskilpailun koordinaattori. Ortodoksinen lukija-tutkinto Valamon kansanopistossa.

Järvinen on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon kahdesti (1985, 1989) ja Einari Vuorelan Korpirastas-palkinnon vuonna 1995. Hän on pitänyt valokuvanäyttelyn Soinin,  ja Hervannan kirjastoissa.
 Tästä eteenpäin (lukudraama, 1969) 
 Hellepäivä (novelleja, 1983), Otava
 Kolme (kuunnelma, 1986)
 Taikalipas (lastenkirja, 1988), Unicef
 Kaikki jänikset ovat samanlaisia (kuunnelma, 1989)
 Talvikirjeitä (runoja, 1989), Otava
 Läpikuultava todistaja (kuunnelma, 1993)
 Onnen varas (runoja, 1994), Herättäjä-yhdistys
 Löydä Intia (selkokirja, 1995), BTJ Kirjastopalvelu
 Lintu korvassa (runoja, 2004), Enostone
 Pikajuna Mumbaihin. Matka Intiaan. (2006) Enostone
 Veden paino (runoja, 2008), Palladium
 Kafkan varjo: Kertomuksia Prahasta 2010, Enostone
 Mustumia & muistumia (runoja, 2011), Palladium
 Rukki, mantra ja piilaakso: Intian päiviä ja öitä Enostone, 2012.
 Kenties niin tapahtui (runoja, 2014) Enostone
 Tunnustelmia (Runoja, 2016) Palladium
 Murtumia (Runoja ja aforismeja, 2017) Kyläpääskyt Kirjat
 Yhden ainoan elämän olit kanssani (Runoja, 2018) Palladium
 Repliikkejä Kuiskaajankopista. Intian runot 1986-2021. (Runoja, 20219) Kyläpääskyt Kirjat

Lisäksi kirjoituksia on julkaistu eri antologioissa. Järvinen on myös julkaissut kirjallisuuskritiikkejä useissa lehdissä. Hän on järjestänyt valokuvanäyttelyitä Intiasta Soinin, Alajärven, Lehtimäen ja Vimpelin kirjastoissa.

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Ystävyyskoulu

Ystävyyskoulu tarkoittaa kahden tyypillisesti eri maissa sijaitsevan koulun välistä yhteistyösuhdetta. Ystävyyskoulut ovat yhteydessä toisiinsa, järjestävät yhteistä opetusta, luokkaretkiä sekä muuta toimintaa. Ystävyyskoulutoiminnan tavoitteena on mm. kansainvälisyyden ja kulttuurisen ymmärryksen lisääminen, sekä joissain tilanteissa myös hyväntekeväisyys.

Euroopan alueella eTwinning-projekti toimii koulujen välisenä yhteistyöverkostona, jossa on vuonna 2010 mukana yli 70000 koulua, mutta etenkin muihin maanosiin Suomen kouluilla on itsenäisesti hankittuja ystävyyskouluja.

Lähteet 

Koulutus
Frank Kelly

Frank Kelly (oikealta nimeltään Francis O’Kelly , 28. joulukuuta 1938 – 28. helmikuuta 2016) oli irlantilainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja laulaja. Hän on näytellyt muun muassa alkoholisoitunutta isä Jack Hackettin hahmoa televisiosarjassa Isä Ted ().

Lähteet
 

Irlantilaiset näyttelijät
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Wurfrahmen 40

Wurfrahmen 40 oli saksalainen toisessa maailmansodassa käytetty raketinheitin, joka pystyi ampumaan 280mm, 300mm ja 320mm raketteja. Se oli rakennettu SdKfz 251 -puolitelavaunurungolle. Wurfrahmen 40:tä kutsuttiin joskus myös nimellä "kävelevä Stuka" (Stuka zu Fuss).

Puolitelavaunut
Heerin kalusto
Isotuomipihlaja

Isotuomipihlaja (Amelanchier spicata) on tuomipihlajien (Amelanchier) sukuun kuuluva kasvi, joka on todennäköisesti kotoisin itäisestä Pohjois-Amerikasta. Isotuomipihlaja on Suomen suosituin tuomipihlaja, joka leviää helposti luontoon vaikeasti poistettavaksi vieraslajiksi.

Kuvaus 

Isotuomipihlaja kasvaa 2–6 metriä korkeaksi tiheäversoiseksi pensaaksi, jonka haarat ovat pystyjä. Se muodostaa runsaasti tyvivesoja. Silmut ovat viininpunaisia. Lehtien kevätväri on harmaanvihreä ja syysväri keltainen tai oranssinpunainen. Lehtiruoti on karvainen. Lehtilapa on soikea ja 2,5–6 cm pitkä. Lehdet ovat nuorina kellertävän nukkakarvaisia alapuolelta. Lehtien laitahampaat ovat pieniä ja tiheässä.

Kukinto on pysty, kapea ja tiheä terttu. Tertussa on valkoisia kukkia yleensä 8–11. Teriöt ovat 12–20 mm leveitä. Terälehdet ovat kaksi kertaa leveytensä pituiset. Kukinta-aika on touko–kesäkuussa. Hedelmä on 8–10 mm kokoinen kuivahko pohjusmarja, jonka kärki on karvainen. Verholehdet ovat lähes pystyt. Marjat ovat syötäviä. Isotuomipihlaja kukkii ja marjoo runsaasti.

Viljely Suomessa ja poistaminen luonnosta 
Isotuomipihlajaa on käytetty Suomessa 1900-luvun alkupuolelta. Sitä on käytetty kestävyytensä ja koristeellisuutensa vuoksi yksittäisenä aidannekasvina tai leikattuna pensasaitana. 

Isotuomipihlaja menestyy Lappia myöten vyöhykkeillä I–VI (VII). Lintujen levittämänä se on villiintynyt ja täysin kotiutunut maan eteläosiin. Sitä tavataan metsissä, metsänreunamissa, kallioilla, tienvierillä, pientareilla ja harjunrinteillä. Isotuomipihlaja voi levitä laajoiksi kasvustoiksi etenkin hiekkamaassa. Lajin viljelystä pitäisi siksi luopua ja luontoon levinneet isotuomipihlajat olisi hyvä poistaa mieluiten juurineen.  Pensaan leviämistä voidaan myös hidastaa katkaisemalla isotuomipihlajan vesat tyvestä, mutta työ täytyy uusia säännöllisesti, koska isotuomipihlaja muodostaa runsaasti tyvivesoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luonnontieteellinen keskusmuseo, Vieraslajit: Isotuomipihlaja (Amelanchier spicata)
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isotuomipihlaja (Amelanchier spicata)
 Arboretum Mustila: Isotuomipihlaja (Amelanchier spicata)
 Den virtuella floran: Häggmispel (Amelanchier spicata) 
 ITIS: Amelanchier spicata 

Tuomipihlajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lincoln Center for the Performing Arts

Lincoln Center for the Performing Arts on New Yorkin Upper West Sidessa sijaitseva esittävän taiteen keskus. Siellä on 14 salia ja muuta paikkaa, jotka tarjoavat oopperaa, klassista sinfonia- ja kamarimusiikkia, jazzia, balettia ja teatteria. Lincoln Center rakennettiin 1960-luvulla purettujen vanhojen kerrostalojen tontille. Keskukseen sijoitettiin aluksi yli 165 miljoonaa dollaria. Osavaltio lahjoitti tontin ja loput rahat saatiin yksityisistä lahjoituksista.

New York City Ballet toimii Lincoln Centerissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

lincolncenter.org

Yhdysvaltain konserttitalot
Yhdysvaltain teatterit
Manhattanin rakennukset ja rakennelmat
Manhattanin kulttuuri
Upper West Side
Rockefellerin suku
Osmo Omenamäki

Osmo ”Omppu” Antero Omenamäki (s. 15. helmikuuta 1940 Helsinki) on suomalainen graafikko, joka on tunnetaan suunnittelemistaan postikorteista ja postimerkeistä. Omenamäki toimi mainospiirtäjänä eri toimistoissa 1960-luvun alusta noin 14 vuoden ajan, ja vuodesta 1974 lähtien hänellä on ollut oma toimisto Ateljee Omppu.

Omenamäki suoritti ABC-piirustuskoulun vuosina 1954–1955 ja valmistui Taideteollisen keskuskoulun koristemaalauslinjalta 1959. Lisäksi hän on käynyt Mainosgraafikkojen koulun 1962–1964. Hän on työskennellyt muun muassa Sokoksen tavaratalossa Helsingissä sekä Mainosyhtymässä.

Vuonna 1991 Omenamäen suunnittelema postimerkki valittiin Suomen kauneimmaksi postimerkiksi. Omenamäki on piirtänyt kaikkiaan noin 1 500 postikorttia. Hänen tuotantonsa keräilijöillä on vuonna 1995 perustettu Omppu-kerho.  

Osmo Omenamäen vanhemmat olivat suutari Anton Villiami Omenamäki ja liikkeenharjoittaja Aina Ripatti. Hänen puolisonsa oli offsetasemoija Sirkka Amanda Häkkinen (1941–2008). Heillä on yksi lapsi.

Lähteet
 Taskinen, Rita (toim.): Suomalainen Design From Finland: Kuka kukin on – Who’s Who in Finnish Design. Karprint 1992. ISBN 952-9748-04-3
Omppu-kerho.
Postimuseo.

Viitteet

Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
LOMO

LOMO (), Ленинградское оптико-механическое объединение (Leningradskoye Optiko Mechanichesckoye Obyedinenie, Leningradin Optomekaaninen Yhtymä.) on venäläinen sairaalavälineistön, optisten kojeiden, linssien ja kameroiden valmistaja, joka on perustettu Petrogradissa (nyk. Pietari) vuonna 1914.

Historia

LOMO perustettiin venäläis-ranskalaisena yhteisyrityksenä Petrogradissa 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikaan tehtaan tuotantoon kuuluivat mm. tähtäinkiikarit ja etäisyysmittarit. Myös ensimmäinen, vuonna 1930 myyntiin tullut, venäläinen kamera oli Lomon valmistama. 1930-luvun mittaan alettiin myös kehittää 35-millistä kinofilmiä käyttäviä kameroita, joihin haettiin ilmeisesti mallia saksalaisista tuotteista (muun muassa vuosina 1932–1935 valmistettu VOOMP I voidaan varsin helposti tulkita Leica-kopioksi). Ensimmäinen elokuvakamerakin ehti myyntiin jo 1933. Vuotta myöhemmin saatiin valmiiksi myös ensimmäiset mikroskoopit.

Tuotteet
Tavallisille kuluttajille LOMO on parhaiten tunnettu kameravalmistajana. Tunnetuimpiin tuotteisiin kuuluvat mm. keskikoon TLR-kamera Lubitel (1950–) ja halvaksi ensikameraksi tarkoitettu Smena (eri muodoissaan samalla nimellä 1953–1991). Smenan tunnetuimpiin käyttäjiin lukeutuu Venäjän entinen presidentti Dmitri Medvedev. 

"Innostukseni [valokuvaamiseen] on vanhaa perua. Tutustuin siihen kaiketi ensimmäisen kerran 35 vuotta sitten lapsena, kun vietin aikaani Pioneeripalatsilla. Minulla oli loistava kamera – Smena 8M. Jokainen valokuvaukseen perehtynyt tietää, että se oli kaikkein halvin ja yksinkertaisin neuvostokamera, huonoimmilla mahdollisilla linsseillä – tai no, tavallisimmilla – ja ehkäpä kaikkein vaikein käyttää. Se oli monimutkainen, sillä siinä ei ollut mittaetsintä. Kuvaajan oli arvioitava kaikki omin silmin ja päätettävä itse valotusaika. Smenassa ei ollut mitään niistä ominaisuuksista, joita tarvitaan hyvän kuvan ottamiseen. Mutta juuri tämä ominaisuuksien puute teki siitä hyvän, sillä täytyi itse nähdä vaivaa kuvien ottamiseen; valotuksen arvioimiseen, valaistukseen, kontrastiin. Se oli oppimista yrityksen ja erehdyksen avulla."
Dmitri Medvedev

Lähteet 

Optiikanvalmistajat
Valokuvausalan yhtiöt
Venäläiset yritykset
Valokuvausalan tuotemerkit
Terveydenhoitoalan tuotemerkit
BCN Competicion

BCN Competicion oli espanjalainen autourheilutalli, joka kilpaili GP2-sarjassa kausina 2005–2008. Talli ei saavuttanut menestystä, ja tuloksena viisi palkintosijaa neljässä vuodessa. BCN oli ainoa GP2-talli, joka ei pystynyt voittamaan yhtään kilpailua. Kauden 2008 jälkeen Tiago Monteiro ja José Guedes ostivat tallin ja nimesivät sen Ocean Racing Technologyksi. Uusi talli ajoi voittoon Belgian kilpailussa Álvaro Parenten voimin.

Ennen GP2-sarjaa BCN kilpaili muun muassa Formula Nissan, A1 Grand Prix ja Formula 3000 -sarjoissa.

GP2-tulokset

Aasian GP2 -tulokset

Formula 3000 -tulokset 

GP2-tallit
Espanjalaiset autourheilutallit
Olivier Pla

Olivier Pla (s. 22. lokakuuta 1981 Toulouse, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula 3 -sarjassa vuosina 2001–2003, GP2-sarjassa kaudet 2005–2007 ja Porsche Cup -sarjassa. Nykyään hän kilpailee Le Mans -sarjassa. Hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 2009.

Pla debytoi GP2-sarjassa DPR-tallissa kaudella 2005 voittaen kaksi kilpailua. Seuraavalla kaudella Pla ei saavuttanut pisteitä ja hän joutui sivuun loukattuaan kätensä Monacon kilpailussa. Pla ajoi vielä kaksi kilpailua kaudella 2007 tuuraten Christian Bakkerudia. Vuodesta 2008 lähtien Pla on kilpaillut Le Mans -sarjassa ja Le Mansin 24 tunnin ajossa.

GP2-tulokset 

Ranskalaiset autourheilijat
GP2-kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Puunkaivajat

Puunkaivajat (Anobiidae) ovat pieniä tummia kovakuoriaisia, joiden tuntosarvet ovat melko pitkät ja niiden päässä on usein harva nuija. Pää on suurimmaksi osaksi hupussa etuselän alla. Toukka on valkoinen, käyrä, tummapäinen ja lyhytjalkainen. Toukat vaativat melko kostean elinympäristön. Puunkaivajat viettävät miltei koko elämänsä vanhan, kuivan puun sisässä. Tupajumit ovat olleet pahamaineisia vanhojen huonekalujen ja koriste-esineiden vioittajia, mutta viime vuosina ne ovat vähentyneet. Nykyisin yleisemmät puunkaivajat, kuolemankello ja hirsijumi, elävät kosteahkossa puussa. Suomessa esiintyy 45 luonnonvaraista lajia.

Alaheimoja 
Alvarenganiellinae
Anobiinae
Dorcatominae
Dryophilinae
Ernobiinae
Eucradinae
Mesocoelopodinae
Ptininae
Xyletininae

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Puunkaivajat (Anobiidae)
Funet: Puunkaivajat (Anobiidae)
 Heimo Anobiidae, puunkaivajat, Ilpo Mannerkoski
ITIS: Anobiidae 

Erilaisruokaiset
Sentaali

Sentaali (myös senttaali, latinan sanasta centum, sata ) on ennen käytetty massan yksikkö, joka vastaa sataa kilogrammaa Sentaali määriteltiin viralliseksi massan yksiköksi Suomen suuriruhtinaskunnassa 1886 samalla, kun siirryttiin metrijärjestelmään. Sentaalista seuraava pienempi perinteinen massan yksikkö on leiviskä, joka vastaa sentaalin kymmenesosaa. Sentaalista on käytetty myös nimityksiä desitonni ja metrinen kvintaali.

Yhdysvalloissa sentaali () on sama kuin sentneri (short hundredweight), joka on noin 45,3592 kg.

Lähteet
 Pieni tietosanakirja: sentaali (s.97-98)

Viitteet

Aiheesta muualla
 Keskiaika: keskiaikaiset mitat

Massan yksiköt

en:Hundredweight
et:tsentner
Austin K2

Austin K2 on Austin Motor Companyn ja Mann Egertonin valmistama toisessa maailmansodassa käytetty raskas sotilasambulanssi. Ajoneuvoa valmistettiin vuosina 1939–1945 13 102 kappaletta ja se kuului Britannian armeijan kalustoon sodan loppuun asti. Myös Yhdysvaltain armeija ja muiden Kansainyhteisön maiden joukot käyttivät K2:ta. Ajoneuvot valmistettiin Austinin Longbridgen tehtaalla.

Austin K2:n rakenne perustui Austinin valmistamaan alustaan ja Mann Egertonin valmistamaan koriin. Ajoneuvoon mahtui normaalitilanteessa neljä makaavaa tai kymmenen istuvaa potilasta. Käytännössä ajoneuvolla kuljetettiin myös tätä suurempia potilasmääriä. Ajoneuvon huippunopeus oli 80 kilometriä tunnissa, jota pidettiin hyvänä suoritusarvona. Austin K2:den ajamisen teki vaikeaksi ajoneuvon hankala vaihdelaatikko jonka käyttö vaati opettelua. 

Varmasti tunnetuin Austin K2:n kuljettaja toisessa maailmansodassa oli Prinsessa Elizabeth, joka kuninkaan luvalla koulutettiin ambulanssinkuljettajaksi.

Kuvagalleria

Sotilasajoneuvot
Alsiken luostari

Alsiken luostari sijaitsee Knivstan kunnassa Uppsalan kaupungista noin 15 kilometriä etelään. Luostaria pitävät yllä luterilaiset Pyhän Hengen sisaret. Sääntökunta sai 1950-luvulla syntynsä aiemmista yhteyksistä anglikaaniseen Community of the Holy Paraclete -sääntökuntaan Whitbyssä Englannissa. Sisaret tekivät alussa työtä Uppsalassa opiskelijoiden parissa ennen muuttoa Knivstaan. He ovat vuodesta 1978 osallistuneet turvapaikananojien ja muiden hädänalaisten auttamiseen. Ensimmäiset turvapaikananojat tulivat Turkista, oli yö ja se muutti luostarin elämän.

Luostarin pihamaalla on kyltti, jossa lukee: "Alsike kloster är fristad för flyktingar i nöd ("Alsiken luostari on apua tarvitsevien pakolaisten turvapaikka"). Tekstin alla viitataan 1. Mooseksen kirjaan, jossa Kain pelkää tulevansa karkotuksen seurauksena tapetuksi, mutta Jumala vastaa hänelle: "Ei, vaan kostettakoon seitsenkertaisesti sille, joka tappaa Kainin. Ja Herra pani Kainiin merkin, ettei kukaan, joka hänet kohtaa, tappaisi häntä." (1. Moos. 4:15) Kyltissä on myös viittaus Matteuksen evankeliumiin: "Minun oli nälkä, ja te annoitte minulle ruokaa. Minun oli jano, ja te annoitte minulle juotavaa. Minä olin koditon, ja te otitte minut luoksenne". (Matt. 25:35)

Poliisi on tehnyt luostariin ratsioita karkottaen turvapaikanhakijoita huolimatta Uppsalan arkkipiispan ja kansalaisten ilmaisemasta tuesta kirkko turvapaikkana -toiminnalle. Poliisi sai viimeisimmästä, noin 1,5 miljoonaa euroa maksaneesta operaatiostaan syytteen luostariin tunkeutumisesta eikä ole sen jälkeen puuttunut nunnien harjoittamaan turvapaikkatoimintaan.

Pyhän hengen sisaret painottavat kärsivien hädän myötäelämistä ja käytännöllistä auttamistoimintaa. Lähimmäisyys tarkoittaa heille rakkautta, välittämistä, siunaamista, ruokkimista ja vaatettamista sekä rohkeaa hädänalaisten puolustamista. Toiminta perustuu Kristuksen antamaan malliin, se on rukoilemista ja Jumalaan luottamista, määrätietoisesti, avoimesti ja julkisesti.

Luostarin yhteydessä toimii myös yksi Missionsprovinsenin jumalanpalvelusyhteisöistä

Ruotsin katolinen kirkko esitti vuonna 1993 kirkko turvapaikkana -käytännön tunnustamista laissa, mutta aloite ei mennyt läpi. 

Alsiken luostarin ystävyysseurakunta Suomessa on Turun Mikaelinseurakunta.

Katso myös
 Alsiken kirkko

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luostarin kotisivu
 Kiitosjuhla luostarilla
 Luostari kartalla

Kristilliset luostarit
Ruotsin luostarit
Luterilaiset veljistöt, sääntökunnat ja luostarit
Knivstan kunta
Soila Komi

Soila Aune Helena Komi (28. huhtikuuta 1943 Helsinki – 3. heinäkuuta 2022 Punkaharju) oli suomalainen näyttelijä. Komi oli Suomen Kansallisteatterin ensemblen pitkäaikainen jäsen, joka esiintyi myös televisionäytelmissä ja -sarjoissa.

Komi syntyi vuonna 1943 Helsingissä ja kävi koulua Tampereella. Hänen vanhempansa olivat teatterinjohtaja Jussi Komi ja laulaja Aune Kyllikki Hakkarainen. Komi valmistui Teatterikoulusta vuonna 1965 ja aloitti uransa Kansallisteatterissa. Komi nimitettiin vuonna 2011 Suomen Näyttelijäliiton kunniajäseneksi. Eläkkeelle jäätyään Komi sairastui dementiaa aiheuttavaan Lewyn kappale -tautiin.

Komin puoliso oli Jyrki Nousiainen, mutta he hakivat avioeroa vuonna 2011. Heidän tyttärensä on malli ja matkailuyrittäjä Saimi Hoyer.

Filmografia 
 Pohjalainen rapsodia (1965)
 Poikkeus ja sääntö (1965) – vaimo
 Juorupiiri (1965) – Beatrice
 Keinumorsian (1965) – Maija-Liisa
 Uusi jäsenkirja (1966) – Leena Lehto
 Tuulensuun tuvassa (1966) – hyvin nuori sijainen 
 Rahkeiset (1966) – Satu-Sisko
 Hilma – Arja Puro (1967)
 Valpurin yö (1968) – Pirjo
 Bernarda Alban talo (1968)
 Boheemielämää – Mimi (1969) 
 Veijo Meren tarinoita (1970) – naispunakaartilainen  
 Mummoni ja Mannerheim (1971) – Aino Amalia 
 Naapurilähiö (1970–1974) – Anita 
 Heikkopeikko (1976)
 Eläköön itsemurhaaja (tv-elokuva, Länsi-Saksa 1984, kuvattu osin Suomessa)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Soila Komin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Curt Hennig

Curtis Michael "Curt" Hennig (28. maaliskuuta 1958 – 10. helmikuuta 2003) oli amerikkalainen showpainija. Hänet tunnettiin myös nimillä Curt Hennig ja Mr. Perfect (). Hän kuoli kokaiinin yliannostukseen. Hennig on paininut AWA(American Wrestling Assocation) WCW (World Championship Wrestling)järjestöissä, mutta parhaiten hänet tunnetaan WWF (World Wrestling Federation) urastaan. Hennig on showpainija Larry Hennigin poika. Curtin oma lapsi Joe Hennig on myös showpainija.

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1958 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Paula Ritanen-Närhi

Paula Eeva Katariina Ritanen-Närhi (s. 1. elokuuta 1960 Siilinjärvi) on suomalainen Vantaalla asuva puutarhatoimittaja ja tietokirjailija. Hän on TV1 kanavan Puutarhaunelmia -ohjelman pitkäaikainen päätoimittaja ja juontaja. Muita tv-töitä ovat mm. Piha ja Puutarha kuntoon (Yle1), Eläköön puutarha (MTV3) ja Kotona ollaan puutarhajutut (TV4) ja Kuningaskuluttajan (Yle1) puutarhajutut. Uusin TV-ohjelma on vuodesta 2020 Paratiisi takapihalla (AlfaTV), joka on edennyt jo 3. tuotantokauteen.

Ritanen-Närhi on julkaissut useita puutarhakirjoja, mm. Suomalainen puutarhakirja (Otava 2009) ja Paulan puutarha - Paratiisi takapihalla (Moreeni 2010), Nykyaikainen kaupunkipuutarha (Minerva) ja Unelmia puutarhasta (Docendo). Lisäksi hän on kirjoittanut yhdessä Sulevi Pellisen kanssa harrastuksestaan uinnista teoksen Ui kunnolla - uintitekniikkaa aikuisille (Edita 2004). Ritanen-Närhi tunnetaan myös tuotteliaana puutarha- ja aikakauslehtien puutarhatoimittajana. 

Ritanen-Närhille puutarhan hoitaminen on elämäntapa, työ ja harrastus. Sekä puutarhatoimittajan työssään että omassa kotipuutarhassaan hänelle tärkeitä teemoja ovat luovuuden toteuttaminen, monenlaisten puutarhakäsitysten arvostaminen ja oman tietotaidon jakaminen.  

Harrastuksenaan Ritanen-Närhi pitää uintivalmennusta (Keravan Uimarit, Simmis Wanda ja Orca H:ki), jota hän on opiskellut ammattivalmentajatutkintoon saakka (Suomen urheiluopisto, Vierumäki). Meneillään on 23. vuosi lasten ja nuorten valmentajana. 

Paula Ritanen-Närhi on valittu vuonna 2004 Vuoden hortonomiksi (Hortonomien yhdistys ry ja hänet on palkittu Vihreä kaupunki -mitalilla (2000, Asuntosäätiö ja Viherympäristöliitto). Lisäksi hänet on valittu vuoden juniorivalmentajaksi 2011 (Sinettiseurat).

Aiheesta muualla 
 Kirjailijaesittely Minerva kustannus

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Viikon tyttö

Viikon tyttö on Valentin Vaalan ohjaama satiirinen komediaelokuva vuodelta 1946.

Elokuva oli viimeinen Tetin (Kersti Bergroth), Lea Joutsenon ja Valentin Vaalan viidestä yhteistyöelokuvasta. Sarjan ensimmäinen oli vuonna 1941 valmistunut Morsian yllättää. ”Sodanjälkeisten luokkaerojen komediassa” vuodelta 1946 Lea Joutseno näyttelee kauneuskilpailussa menestyvää kalasäilyketehtaan pakkaajaa ja Tauno Palo työnjohtajaa. Ensi-iltavuonna elokuva oli yleisömenestykseltään kolmanneksi paras.

Arviot
Elokuvan ensi-illan aikaan vasemmistolehdissä huomattiin kiittäen, että ”elokuvamiestemme tavanomainen käsite työväenluokan älyllisestä tasosta on keikahtanut oikealle tolalle, ja ’älyvapaus’ lankeaa tällä kertaa kauppa- ja vuorineuvoksettarien kanamaisen seurapiirin osalle” (Harry Lewing, Vapaa Sana). Muuten arvioissa suhtauduttiin elokuvaan kriittisesti. Esimerkiksi Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoittaa: ”Ikävä kyllä kokonaisuus vaikuttaa kovin tekaistulta ja väkinäiseltä.”

Näyttelijät

Lähteet

Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1946 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset romanttiset komediat
Hannikainen

Hannikainen on vanha itäsuomalainen sukunimi, joka on sukua etunimelle Johannes.

 Alli Hannikainen (1867–1949), laulunopettaja ja kuoronjohtaja
 Ann-Elise Hannikainen (1946–2012), säveltäjä
 Antti Hannikainen (1910–1967), oikeuskansleri, korkeimman oikeuden presidentti ja oikeusministeri
 Arvo Hannikainen (1897–1942), viulisti ja säveltäjä
 Ilmari Hannikainen (1892–1955), pianisti ja säveltäjä
 Heikki Hannikainen (1816–1878), maanviljelijä, lukkari ja valtiopäivämies
 Heikki Hannikainen (1915–1989), diplomaatti
 Joonas Hannikainen (s. 1978), salibandyn pelaaja
 K. O. G. Hannikainen (1865–1930), filosofian tohtori, rehtori ja kirjailija
 Klaus Hannikainen (1885–1937), filosofian maisteri ja Helsingin Sanomien toimitussihteeri, Peter Woldemar Hannikaisen poika
 Lauri Hannikainen (1889–1921), toimittaja ja kirjailija
 Mary Hannikainen (1901–1974), laulaja ja näyttelijä
 P. J. Hannikainen (1854–1924), säveltäjä
 Peter Woldemar Hannikainen (1858–1928), metsänhoitaja ja Metsähallituksen ylijohtaja
 Pietari Hannikainen (1813–1899), kirjailija ja lehtimies, valtiopäivämies Heikki Hannikaisen veli
 Siiri Hannikainen (1889–1968), kirjallisuuden suomentaja
 Tapani Hannikainen (1958–2019), toimittaja
 Tauno Hannikainen (1896–1968), kapellimestari
 Tuomas Hannikainen (s. 1965), kapellimestari ja viulisti
 Väinö Hannikainen (1900–1960), säveltäjä
 Göta Tingvald-Hannikainen (1896–1982), ylilääkäri ja tuberkuloosiopin dosentti.

Katso myös
 Hannikaisenkatu, katu Jyväskylässä
 Hotelli Hannikainen, Hectorin albumi.

Lähteet
Robert Elms

Robert Elms (s. 12. kesäkuuta 1959) on brittiläinen toimittaja ja kirjailija. Elms kirjoitti 1980-luvulla kolumnistina The Face- ja NME -lehtiin muodista ja musiikista. Elms on erityisen kiinnostunut muodista ja vaatteista, mistä osoituksena hänen kirjansa The Way We Wore, joka kertoo hänen nuoruutensa eri tyyleistä. Nuoruudessaan Elms opiskeli London School of Economics -yliopistossa.

Brittiläiset toimittajat
Brittiläiset tietokirjailijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Jorma Rikala

Jorma Rikala (s. 24. elokuuta 1937 Hämeenlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja valmentaja.

Pelaajaura
Rikala edusti SM-sarjassa Tarmoa (1956–1959), HJK:ta (1959–1966) ja HIFK:ta (1966–1974). Hän voitti HIFK:ssa Suomen mestaruuden vuosina 1969, 1970 ja 1974, SM-hopeaa 1973 sekä SM-pronssia vuosina 1958, 1971 ja 1972. Rikalan pelaajaura päättyi kevään 1974 SM-kultaan.

Maajoukkue
Vuonna 1961 Rikala edusti Suomea MM-kilpailuissa.

Valmentajaura
Rikalasta tuli HIFK:n päävalmentaja kaudella 1979–1980. Hän johdatti joukkueen Suomen mestariksi keväällä 1980 ja hänet palkittiin kauden parhaalle valmentajalle annettavalla Kalevi Numminen -palkinnolla. Rikala valmensi HIFK:ta seuraavankin kauden. Vuonna 1982 hän palasi joukkueen peräsimeen vuoden tauon jälkeen ja valmensi HIFK:n Suomen mestariksi myös keväällä 1983.

Muuta
Rikala on toiminut myös Helsingin yhtenäiskoulun liikunnanopettajana.

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Kalevi Numminen -palkinnon voittajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Cia-cia

Cia-cia (Hanguliksi: 바하사 찌아찌아, romanisaatio Bahasa Ciacia) on austronesialainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Bau-Baun kaupungissa eteläisessä Butonissa, Indonesiassa. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat lasalimu ja kumbewaha. Kielen katsotaan olevan uhanalainen.

Vuonna 2005 cia-ciata puhui noin 80 000 henkilö.

Fonologia

Vokaalit 

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Kirjakieli 
Vuonna 2009 kieli saavutti kansainvälistä huomiota, kun Bau-Baun kaupunki otti virallisesti käyttöön korealaisen hangul-aakkoston cia-cian kirjoittamiseen.

Indonesian Korean suurlähettiläs Nicholas T. Dammen ja professori Chun Tai-hyun ehdottivat korealaisten aakkosten käyttöön ottamista vuonna 2007. Tammikuussa 2010 he kertoivat The Korea Times -sanomalehdelle, että hangulia ei vielä ole virallisesti otettu käyttöön, koska Bau-Baun pormestari Amirul Tamim ei ollut tehnyt tarvittavia toimenpiteitä.

Nykyään kieltä voidaan kirjoittaa sekä korealaisilla että latinalaisilla aakkosilla. Myös arabialaisia aakkosia on yritetty käyttää, mutta niiden käyttö on jäänyt lähes kokonaan pois.

Sanastoa 

Numerot yhdestä kymmeneen:

Verbejä 
 부리 buri 'kirjoittaa'
 뽀가우 pogau 'puhua'
 바짜안 baca'an 'lukea'.

Substantiiveja 
 아나 ka'ana 'koti'
 시골라 sigola 'koulu'
 사요르 sayor 'vihannes
 보꾸 boku 'kirja'

Puhe 
 따리마 까시 Tarima kasi. 'Kiitos.'
 인다우 미아노 찌아찌아 Indau miano Cia-Cia. 'Minä olen Cia-Cia.'
 인다우 뻬엘루 이소오 Indau pe'elu iso'o. 'Minä rakastan sinua.'
 모아뿌 이사우 Moapu isau. 'Anteeksi.'
 움베 Umbe. 'Kyllä.'
 찌아 Cia. 'Ei.'

Lähteet 

Malaijilais-polynesialaiset kielet
Indonesian kielet
Dimităr Blagoev

Dimităr Blagoev (, 14. kesäkuuta 1856 Zagoritšanin kylä nykyisessä Kreikassa – 7. toukokuuta 1924 Sofia) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko.

Blagoev syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Vuodesta 1881 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1883 hän perusti yhden Venäjän ensimmäisistä marksilaisista ryhmistä (ns. Blagojevin ryhmä). Vuonna 1885 Blagoev pidätettiin ja karkotettiin Bulgariaan.

Vuonna 1891 Blagoev perusti Bulgarian sosiaalidemokraattisen puolueen. Hän johti sen marksilaista ryhmää, josta vuonna 1903 tuli Bulgarian sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (vuodesta 1919 Bulgarian kommunistinen puolue). Blagoev toimi puolueen pääideologina ja toimitti sen teoreettista aikakauslehteä Novo vreme. Hän oli Bulgarian kansalliskokouksen edustaja.

Bulgarialainen Gorna-Džumajan kaupunki nimettiin Blagoevgradiksi vuonna 1950. Venäjällä Komin tasavallassa on Blagoevin mukaan nimetty taajama.

Lähteet

Bulgarialaiset poliitikot
Bulgarialaiset kommunistit
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Helmiriitta Honkanen

Helmiriitta Honkanen (o.s. Setälä, vuoteen 1934 Cornér; 8. lokakuuta 1920 Helsinki – 14. joulukuuta 2018 Kauniala) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja kuvittaja. Hän julkaisi useita teoksia, erityisesti lastenkirjoja ja graafisen suunnittelun historiasta kertovia tietokirjoja.

Honkanen suoritti Taideteollisen keskuskoulun graafillisen kurssin 1945 ja työskenteli Elannon mainospiirtäjänä 1961–1978. Jouduttuaan ennenaikaiselle eläkkeelle hän toimi vapaana taiteilijana. Hän suoritti taiteen kandidaatin opinnot 1983–1985 ja valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1993. Hän opiskeli Vapaan Taidekoulun akvarelli- ja värikursseilla 1982–1986.

Honkasen isovanhemmat olivat kirjailija Helmi Krohn sekä kielentutkija ja poliitikko E. N. Setälä. Vanhemmat olivat äiti arkkitehti Salme Setälä ja isä taloustoimittaja Frithiof Cornér.


Kirjalliset julkaisut
Annikki Setälän kanssa: Satuja Matille, Heikille ja Ullalle. Otava, 1954. 
Pirkko hoitaa kotiaan. Otava, 1961.
Pirkko hoitaa ruokatalouttaan. Otava, 1966. 
Arno Piechorowskin kanssa: Helmiriitta Honkanen. Exlibristen, 1978. 
Ulla Korhosen kanssa: Akseli Gallen-Kallelan julistetaide. Lahden kaupunki, 1980. 
Placatista julisteeksi: suomalaisen julistetaiteen historiaa kirjapainotaidon alusta vuoteen 1960. Otava, 1983. 
Exlibris Suomi Finland. Frederika, 1987. 
Vanha rakas Elanto: Elannon mainoksen historiaa vuosilta 1905–1978. Lahden taidemuseo, 1994.
Sideharsosiivet: isoäiti kertoo. Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys, 1999.
Arjen grafiikkaa. Grafia, 2003.
Marjatta Säkkisen kanssa: Poika joka rakasti kukkia. Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys, 2006. 
Jouluperhonen: otoksia joulukirjoista Helmi Krohnille vuosina 1916–1918 ja 1933–1948. Omakustanne, 2008.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Honkanen Taidemaalariliiton sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla
Helmiriitta Honkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Heidi Eriksson

Heidi Cecilia Eriksson (s. 27. huhtikuuta 1986 Uusikaarlepyy) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2013 saakka IF Nykarlebynejdeniä ja sen jälkeen IK Falkenia. Häntä valmentaa Guy Storbacka.

Eriksson on voittanut aikuisten Suomen mestaruuskisoissa 1 500 metrillä hopeaa Tampereella 2008 sekä pronssia Espoossa 2009, Kajaanissa 2010, Turussa 2011 ja Porissa 2015. 5 000 metrillä hän voitti kultaa Turussa 2011. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 1 500 metrillä ja 3 000 metrillä Helsingissä 2011. Pronssia hän on saanut 800 metrillä Mustasaaressa 2009 ja Jyväskylässä 2017 sekä 1 500 metrillä Joensuussa 2008, Mustasaaressa 2009, Tampereella 2012, Tampereella 2016 ja Jyväskylässä 2017. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 800 metrin viestistä neljä kultaa (2010, 2014, 2015, 2016) ja yksi hopea (2011).

Erikssonin ennätys 800 metrillä on 2.04,80, jonka hän juoksi 24. heinäkuuta 2011 Lapinlahden Eliittikisoissa. 1 500 metrillä hänen ennätyksensä on 4.14,87, jonka hän juoksi Sollentunassa, Ruotsissa 28. kesäkuuta 2011. 3 000 metrillä Erikssonin ennätys on 9.13,12, jonka hän juoksi Helsingissä 31. toukokuuta 2011.

Lähteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Maltan haukka (kirja)

Maltan haukka (The Maltese Falcon) on Dashiell Hammettin kirja vuodelta 1931. Teos on ilmestynyt kahtena suomennoksena, Jouko Linturin suomennos ilmestyi 1955 Tammen kustantamana ja Kalevi Nyytäjän suomennos 1974 WSOY:n kustantamana.

Maltan haukkaa pidetään kovaksikeitetyn dekkarikirjallisuuden perusklassikkona. Vaikka se on aikaansa sidottu ja hiukan vanhahtava, sen tekee yhä merkittäväksi yksityisetsivän prototyyppi: urbaani, kovaotteinen ja illuusioton yksityisetsivä. Hahmoa ovat myöhemmistä dekkarikirjailijoista kehittäneet muun muassa Raymond Chandler ja Ross Macdonald.

Tarinan päähenkilö on kyyninen yksityisetsivä Sam Spade, joka poikkeaa aiemmista herrasmiesetsivistä ronskiudellaan: roistot päästetään päiviltä ja kauniin naisasiakkaan kanssa mennään vuoteeseen. Tapahtumien ajankohta on 1920-luvun loppupuoli ja tapahtumapaikkana Yhdysvalloissa San Francisco. Itse Maltan haukka on arvokas veistos, jota roistot tavoittelevat.

Teos ilmestyi alkujaan vuonna 1929 sarjana Black Mask -nimisessä viihdelehdessä. Päähenkilö Spade esiintyy kirjan lisäksi myöhemmin kolmessa Hammettin novellissa: "A Man Called Spade", "They Can Only Hang You Once" ja "Too Many Have Lived". 

Kirjan pohjalta on tehty kolme elokuvaa:
Maltan haukka, Roy Del Ruthin  ohjaama elokuva vuodelta 1931
Satan Met a Lady (1936), Maltan haukan pohjalta tehty elokuva, jonka on ohjannut William Dieterle.
Maltan haukka, John Hustonin ohjaama elokuva vuodelta 1941

Maltese Falcon Society oli 1981 perustettu kirjan ympärille perustettu harrastuskerho, jonka toiminta on kuitenkin lakannut. Sen tytärkerho toimii yhä Japanissa ja jakaa maineikasta palkintoa Falcon Award, joka myönnetään merkittävälle japanilaiselle dekkarille.

Katso myös
Kaikkien aikojen 100 parasta rikosromaania

Lähteet

Yhdysvaltalaiset rikosromaanit
Vuoden 1930 kirjat
Summertime Blues

Summertime Blues on Eddie Cochranin ja Jerry Capehartin tekemä rock'n'rollin klassikkokappale, josta tuli Cochranin ainoa Top 10 –hitti Yhdysvalloissa. Single ilmestyi Liberty-levymerkillä ja nousi syyskuussa sijalle kahdeksan.

Minnesotassa syntynyt laulaja, lauluntekijä ja kitaristi Cochran oli erityisen suosittu Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Siellä kappale nousi uudelleen Top 40 –listalle vuonna 1968. Samana vuonna varhainen heavy metal –yhtye Blue Cheer sai oman versionsa Yhdysvaltain Top 20 –listalle. Suomen kielisen coverin ovat tehneet mm. Jussi & The Boys nimellä Kesäduuni-blues ja Turo’s Hevi Gee nimellä Kesä-Lada blues.

Lähteet 

 

 Vuoden 1958 kappaleet
C'mon Everybody

”C’mon Everybody” on Eddie Cochranin ja Jerry Capehartin tekemä rock ’n’ roll -kappale vuodelta 1958. Se menestyi Cochranin kotimaata Yhdysvaltoja paremmin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa se oli artistin ensimmäinen Top 10 -hitti noustessaan huhtikuussa 1959 sijalle 6.

Eddie Cochran oli aikaisemmin levyttänyt saman kappaleen nimellä ”Let’s Get Together”.

Vuonna 1986 kappale nousi jälleen UK:n Top 20 -listalle. Seuraavana vuonna Eddie Cochran valittiin Rock and Roll Hall of Fameen.

Lähteet 

 

Vuoden 1958 kappaleet
Mikronesian liittovaltion jalkapallomaajoukkue

Mikronesian liittovaltion jalkapallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Mikronesian liittovaltiota kansainvälisessä jalkapallossa. Sitä hallinnoi Federated States of Micronesia Football Association. Se kuuluu Oceanian Football Confederationiin, mutta on vain osittainen FIFAn jäsen eikä siis voi osallistua jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin. Maajoukkue on kuitenkin osallistunut Etelä-Tyynenmeren kisoihin vuonna 2003.

Joukkueen kotistadion on Yap Sports Complex, ja sen päävalmentajana toimii englantilainen Paul Watson. Mikronesian korkein Elo-sijoitus on ollut kesäkuussa 2003 saavutettu 213. sija. Matalimmillaan Mikronesia on ollut 220. sijalla joulukuussa 2005.

Mikronesia pelasi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa Guamilla kesäkuussa 1999. Tällöin se hävisi Guamille 3–0. Suurinumeroisimman voittonsa se on saavuttanut Palikirillä Pohjois-Mariaaneja vastaan 12. heinäkuuta 1999. Pahimman tappionsa joukkue puolestaan kärsi 30. kesäkuuta 2003 Suvassa Uuden-Kaledonian voitettua sen 18–0. 

Mikronesia voitti Mikronesian Cupin 1999.

Aiheesta muualla 
 Federated States of Micronesia Football Association  

Jalkapallomaajoukkue
Jalkapallomaajoukkueet
Foxy, Foxy

Foxy, Foxy on brittiläisen Mott the Hoople -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1974. Levyn on julkaissut CBS-levy-yhtiö sarjatunnuksella CBS 2439 ja taustayhtiöt ovat April Music Ltd. ja H. & H. Music. Kappale ei sisälly millekään yhtyeen studioalbumeista, mutta se on muun muassa bonuskappaleena The Hoople -albumin vuoden 2006 uusintapainoksella. Kappale nousi brittilistan sijalle 33 kesäkuussa 1974.

Singlen kääntöpuolella on kappale ”Trudi’s Song”, joka on myös yhtyeen vuoden 1974 albumilla The Hoople. Kappaleen kesto on 4:25. Molemmat kappaleet on tehnyt Ian Hunter.
Singlen ovat tuottaneet yhtyeen jäsenet Hunter, Dale Griffin ja Overend Watts.

Lähteet 
 Mott the Hooplen single Foxy, Foxy (CBS 1974)

Viitteet

Mott the Hooplen kappaleet
Vuoden 1974 kappaleet
Scott Steiner

Scott Carl Rechsteiner (s. 29. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paremmin nimellä Scott Steiner. Steiner tunnetaan ehkä parhaiten esiintymisistään World Championship Wrestlingissa osana "Steiner Brothers"-tiimiä veljensä kanssa ja nWo:n jäsenenä. Hän on myös paininut World Wrestling All-Starsissa, World Wrestling Entertainmentissa ja Total Nonstop Action Wrestlingissa, jossa hän työskenteli vuodesta 2006 vuoteen 2010.

Steiner on kolminkertainen maailmanmestari (yksi WCW:n World Heavyweight Championship, yksi WWA World Heavyweight Championship ja yksi WWC Universal Heavyweight Championship), kaksinkertainen WCW United States Heavyweight Champion ja kaksinkertainen WCW Television Champion. Hän on voittanut veljensä Rick Steinerin kanssa useissa yhtiöissä World Tag Team Championshipin.

Paini 

 Paininimet: Scott Steiner, Scott Rechsteiner
 Pituus: 186 cm
 Paino: 125 kg
 Syntymäpaikka: Bay City, Michigan
 Asuinpaikka: Detroit, Michigan
 Painidebyytti: 1986
 Lopetusliikkeet: Steiner Recliner (Standing Camel Clutch), Steiner Flatliner (Reverse STO), Steiner Screwdriver (Suplex Piledriver)
 Lempinimet: Big Poppa Pump, Genetic Freak, The Big Bad Booty Daddy, Freakzilla, The Superstar, White Thunder

Sisääntulomusiikit 
 Guns N' Roses - Welcome to the Jungle (1989-1990, 1995)
 The Best Is Yet To Come (1990)
 Swamp Dog (1990)
 The Victors (1992-1994)
 D. Conort, M. Seitz and J. Papa - Steinerized (1992, 1996-1998)
 Jimmy Hart - Rockhouse (1998-1999)
 nWo Wolfpac Theme (1999)
 Siren (2000-2001)
 Holla If Ya Hear Me (2002-2004)
 Dale Oliver - Main Event Mafia (2008-2009)

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Yhdysvaltalaiset kehonrakentajat
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Kultalankaa

Kultalankaa on Martin Ilmonin studioalbumi vuodelta 1994.

Albumin on julkaissut levy-yhtiö EMI Finland sarjanumerolla 7243-8 29336 4 (MC). Tuottaja on Matti Nurro. Levy on äänitetty Finnvox- ja Herodes-studiossa tammi-helmikuussa 1994. Äänittäjänä ja miksaajana on ollut Dan Tigerstedt. Masteroinnin on tehnyt  Pauli Saastamoinen Finnvoxissa.

Levykannen valokuvan on ottanut Petri-Artturi Asikainen ja ulkoasun on suunnitellut Eero Heikkinen Neo-Geosta.

Kappaleet

A-puoli 

1. Paperikuu – 3:17
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Pekka Eronen
2. Kipinä – 4:35
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro / Martin Ilmoni, san. Pekka Eronen
3. Beibi mä korjaan – 3:17
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Heikki Salo
4. Ei kai taas – 4:21
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro / Martin Ilmoni, san. Heikki Salo
5. Päiväntasaaja – 3:21
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro / Martin Ilmoni, san. Pekka Eronen
6. Kuutamotanssi (Moondance) – 3:51
  Säv. & san. Van Morrison, sov. Matti Nurro, suom. san. Anne Savas

B-puoli 

1. Sateiset silmät – 3:25
  Säv. Marko Bagge / Petri Luoma / Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Heikki Salo
2. Paleltaa Johanna  – 4:26
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Heikki Salo
3. Siitä sait – 2:49
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro / Hannu Saarinen, san. Pekka Eronen
4. Viides lause – 3:41
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Heikki Salo
5. Tuulen huuhtomaa – 3:20
  Säv. Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro, san. Pekka Eronen
6. Lause vaan – 4:10
  Säv. Rikard Lassenius / Martin Ilmoni, sov. Matti Nurro / Heikki Keskinen, san. Hector

Muusikot 

 Martin Ilmoni - laulu
 Matti Nurro – kitarat, kosketinsoittimet, sekvenssiohjelmat
 Ari Laaksonen – bassot
 Jarmo Hovi – rummut, lyömäsoittimet

Kallio Horns:
 Heikki Keskinen
 Matti Lappalainen
 Antero Priha
 Hannu Saarinen
 Tero Saarti
 Jukka Tuovinen

Lähteet 

 Martin Ilmoni MC Kultalankaa (EMI Finland 1994)

Vuoden 1994 esikoisalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Ocean Racing Technology

Ocean Racing Tecnology oli portugalilainen formulatalli, joka kilpaili GP2 ja GP3-sarjoissa. Talli syntyi, kun entinen F1-kuljettaja Tiago Monteiro ja José Guedes ostivat BCN Competicion-tallin.

Historia 

Talli saavutti voiton heti tulokaskaudellaan, kun Álvaro Parente ajoi voittoon Belgian sprinttikilpailussa. Kaudella 2010 talli saavutti jälleen voiton, kun Fabio Leimer ajoi voittoon Barcelonan sprinttikilpailussa.

Kaudella 2011 tallin ainoat pisteet keräsi Brendon Hartley, joka tuli kesken kauden talliin ja keräsi 4 pistettä. Kaudella 2012 talli keräsi 26 pistettä sijoittuen loppupisteissä 11:ksi.

Vuonna 2012 talli kilpaili myös GP3-sarjassa. Talli saavutti muun muassa yhden palkintosijan Kevin Cecconin voimin. Talli keräsi 56 pistettä sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi.

Vuonna 2013 talli joutui vetäytymään GP2:sta ja GP3:sta taloudellisten ongelmien takia. GP2:ssa tallin korvasi saksalainen Hilmer Motorsport-talli ja GP3:ssa tallin korvasi suomalainen Koiranen Motorsport-talli.

GP2-tulokset 

• GP2-finaali 2011 oli GP2-kauden 2011 ulkopuolinen finaali.

Aasian GP2 -tulokset

GP3-tulokset

Lähteet 

GP2-tallit
GP3-tallit
Portugalilaiset autourheilutallit
Pedro Mosquera

Pedro Mosquera Parada (s. 21. huhtikuuta 1988 A Coruña, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 

Mosquera aloitti jalkapalloilun 7–8-vuotiaana ja pelasi koulunsa Santa María del Marin ja Galicia Gaiteiran juniorijoukkueissa ennen siirtymistään Real Madridiin 12-vuotiaana vuonna 2000. Hän pelasi nuoruudessaan myös rullaluistinhockeya.

Kaudella 2006–2007 Mosquera nousi Real Madridin reservijoukkueeseen Castillaan, jonka kapteenina hän myöhemmin myös toimi. Ensimmäisen ja ainoan esiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki Primera Divisiónin ottelussa Getafea vastaan 25. maaliskuuta 2010.

Kaudeksi 2010–2011 Mosquera siirtyi juuri Getafeen, jossa myös useat muut Real Madridin entiset juniorit ovat 2000-luvulla pelanneet. Hän teki seuran kanssa neljävuotisen sopimuksen, jonka kahden ensimmäisen vuoden aikana Real Madridilla on takaisinosto-oikeus.

Maajoukkueura 

Mosquera on pelannut Espanjan alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pedro Mosqueran esittely Getafen sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Does It Offend You, Yeah?

Does It Offend You, Yeah? (tunnetaan myös nimellä DIOYY) oli englantilainen elektronista rokkia soittava yhtye Readingistä. Yhtyeen perustivat James Rushent ja Dan Coop huhtikuussa 2006. Heidän debyyttialbuminsa You Have No Idea What You're Getting Yourself Into julkaistiin keväällä 2008. Toinen studioalbumi nimeltä Don't Say We Didn't Warn You julkaistiin maaliskuussa 2011.

Julkaisut

Albumit 
 You Have No Idea What You're Getting Yourself Into (2008)
 Don't Say We Didn't Warn You (2011)

EP:t 
 Live @ The Fez (2008)
 iTunes Live: London Festival '08 (2008)
 iTunes - Live at Lollapalooza 2008: Does It Offend You, Yeah? (2008)
 We Do Our Own Stunts (2016)

 Singlet 
 Weird Science (2007)
 Let's Make Out (2007)
 We Are Rockstars (2008)
 Dawn of the Dead (2008)
 Epic Last Song (2008)
 The Monkeys Are Coming (2011)
 Wondering (2011)

 Musiikkivideot 
 Weird Science (2007)
 Let's Make Out (2007)
 We Are Rockstars (2008)
 Epic Last Song (2008)
 Dawn of the Dead (2008)
 We Are the Dead (2010)
 The Monkeys Are Coming (2011)
 Pull Out My Insides'' (2011)

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset kotisivut 
 Does It Offend You, Yeah? MySpace -sivustolla 
 Does It Offend You, Yeah? MusicBrainz -sivustolla 

Brittiläiset rockyhtyeet
The Last Guy

The Last Guy on Sony Computer Entertainmentin kehittämä ja julkaisema toiminta-/sokkelopeli. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 3 -konsolille. Peli on ladattavissa vain PlayStation Storen kautta.

Juoni 
The Last Guyn pelialue on ylhäältäpäin kuvattu kaupunki, joka on hirviöiden aluetta. The Last Guy -henkilön tehtävänä on etsiä ja ohjata siviilit pois vaarasta aikarajan sisällä. Jokaisella kartalla on VIP-henkilöitä, joita pelastamalla saa avattua lisäkenttiä.

Pelin kartat ovat kopioita Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian kaupungeista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pelin kotisivu 

Vuoden 2008 videopelit
PlayStation Network -pelit
PlayStation 3 -pelit
Toimintapelit
Sokkelopelit
Elsa Tervo

Elsa Sigrid Katariina Tervo (4. maaliskuuta 1892 Pirkkala – 20. maaliskuuta 1966 Tampere) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja.

Henkilöhistoria
Tervon isä Jussi Pekka Tervo oli Nokian tehtaan kansakoulun opettaja ja äiti Ida Josefina Sjödahl. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen tyttökoulusta 1911 ja aikoi jatkaa jo kansakouluaikanaan aloittamiaan musiikkiopintoja, mutta päätyi konttoristiksi Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:lle, jossa hän työskenteli vuodet 1912−1918. Vuosina 1918−1923 Tervo toimi Fazerin Musiikkikaupan nuottiosaston hoitajana Tampereella ja Viipurissa sekä vuodesta 1923 laulun ja pianonsoiton opettajana Tampereella ja Nokialla.  Sinne hän muutti vanhempiensa kuoltua 1941.

Kirjallinen tuotanto
Kirjallisen työnsä ohessa Tervo suomensi italiankielisiä runoja (Giacomo Leopardin laulut, 1962) ja laati kirjoituksia päivä- ja aikakauslehtiin. Hän kävi vuodesta 1924 alkaen useita kertoja Italiassa ja toimi Dante Alighieri -yhdistyksen Tampereen osaston puheenjohtajana. Tervo oli Pirkkalaiskirjailijat-yhdistyksen perustajajäsen.

Teoksia
 Sinisiä liekkejä (runokokoelma, 1935)
 Eerik XIV ja Juhana III (näytelmä, 1937)
 Pyörremyrsky (romaani, 1938)
 Teltantekijättären lauluja (runokokoelma, 1942; omistettu marsalkka Mannerheimille)
 Kartanonrouva ja kulkuri (romaani, 1945)

Lähteet
 Tampereen yliopiston kirjasto käsikirjoitusarkisto : Kirjailija Elsa Tervon arkisto

Viitteet

 Suomalaiset kirjailijat
 Suomalaiset näytelmäkirjailijat
 Suomalaiset runoilijat
 Suomentajat
 Vuonna 1892 syntyneet
 Vuonna 1966 kuolleet
Shetlandsaarten jalkapallomaajoukkue

Shetlandsaarten jalkapallomaajoukkue on IGA:n jäsen, joka edustaa Shetlandsaaria jalkapallomaaotteluissa. Joukkue on voittanut Island Games-turnauksen 2005.

Shetlandsaaret ei ole FIFAn eikä minkään sen maanosaliiton jäsen, minkä vuoksi se ei voi osallistua maailman- tai maanosamestaruuskilpailuihin.

Jalkapallomaajoukkueet
Skotlannin jalkapallo
Shu-Aib Walters

Shu-Aib Walters (s. 26. joulukuuta 1981 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelaa Maritzburg Unitedissa, jossa hän on lainalla Bloemfontein Celticistä. Walters oli Etelä-Afrikan maajoukkueen mukana MM-kisoissa 2010, mutta ei pelannut otteluakaan turnauksessa.

Aiheesta muualla 

 Waltersin profiili Etelä-Afrikan liigan sivuilla 

Walters, Shu-Aib
Walters, Shu-Aib
Walters, Shu-Aib
Hot Chip

Hot Chip on vuonna 2000 toimintansa aloittanut englantilainen popmusiikkia soittava yhtye.

Diskografia

Albumit 
 Coming on Strong (2004)
 The Warning (2006)
 Made in the Dark (2008)
 One Life Stand (2010)
 In Our Heads (2012)
 Why Make Sense? (2015)
 A Bath Full of Ecstasy (2019)

Singlet 
 "Playboy" (Coming On Strong, 2004)
 "Over and Over" (The Warning, 2004)
 "Boy from School" (The Warning, 2006)
 "Colours" (The Warning, 2006)
 "Shake a Fist" (Made in the Dark, 2007)
 "Ready for the Floor" (Made in the Dark, 2008)
 "One Pure Thought" (Made in the Dark, 2008)
 "One Life Stand" (One Life Stand, 2010)
 "I Feel Better" (One Life Stand, 2010)

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen nettisivut 

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Brittiläiset synthpop-yhtyeet
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon alle 17-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut (FIFA U-17 Women's World Cup) on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n järjestämä jalkapalloturnaus alle 17-vuotiaille naisille. Turnaus järjestetään kahden vuoden välein. Ensimmäisen kerran turnaus pelattiin vuonna 2008.

Turnaukset

Menestys maittain

Lähteet 
 

FIFA
Alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Hakaherkkusieni

Hakaherkkusieni (Agaricus benesii) on herkkusieniin kuuluva sienilaji.

Laji on Suomessa harvinainen ja se on tavattu vain pari kertaa. Lajin elinympäristöä ovat hakamaat, metsittyvät niityt ja kompostit. Hakaherkkusieni menestyy parhaiten kalkkipitoisilla mailla. Sieni on nuorena väriltään valkea. Lakin pinta on hienosuomuinen ja jalan rengas erottuu selvästi. Kun sientä painaa muuttaa kosketuskohta väriään punaiseksi. Lähes kaikki muut valkeat herkkusienet ovat kellertyviä. Hakaherkkusienen tuoksu on heikko, ei selkeän anismainen. Hakaherkkusieni on syötävä, mutta harvinaisuutensa vuoksi lajin merkitys ruokasienenä on vähäinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mykoweb: Agaricus benesii 
Encyclopedia of Life: Agaricus benesii 

Herkkusienet