joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mullot

Mullot (Mullidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.

Tyypillisiä piirteitä
Mullojen heimoon kuuluu 6 sukua ja lähteestä riippuen 55–62 lajia. Mullot ovat ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia kaloja, jotka kasvavat suurimmillaan 40–60 cm:n pituisiksi. Tunnusmerkillisin piirre on kuonon kaksi pitkää viiksisäiettä. Kalat pystyvät liikuttelemaan säikeitä toisistaan riippumattomasti ja niissä on aistielimiä. Kaloilla on kaksi selkäevää, jotka ovat melko kaukana toisistaan ja joista etumainen on piikikkäämpi. Pyrstöevä on tyypillisesti haarautunut. Eräiden sukujen lajeilla kuono on pitkähkö, kun toisilla se on lyhyehkö. Eri sukuihin kuuluvat lajit voidaan erottaa hampaiden perusteella. Mullojen suomut ovat suurikokoiset ja korkeat. Kalat ovat usein värikkäitä, pohjaväriltään vaaleita tyypillisesti punertavia tai valkeita ja ruumissa on erivärisiä kuviointeja. Eräät lajit ovat kokonaan keltaisia, mustia tai ruskeita.

Levinneisyys ja elintavat
Mullot ovat mereisiä kaloja, joita tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Toisinaan niitä tavataan myös murtovesistä. Kalat liikkuvat usein lähellä hiekka- tai mutapohjaa, joskin Mulloidichthys- ja Parupeneus-suvun lajit elävät kivikkoisemmilla alueilla ja koralliriutoilla. Mullot käyttävät viiksisäikeitään ravinnonetsintään. Ne syövät selkärangattomia eläimiä, kuten matoja sekä pieniä nilviäisiä, meritähtiä ja merisiilejä. Eri lajit käyttävät viiksiään hieman eri tavoin. Esimerkiksi tummajuovamullo (Upeneus tragula) käyttää niitä kaivamiseen, kultamullo (Parupeneus cyclostomus) työntää viiksensä koloihin ja pyrkii siten hätyyttämään pieniä eläimiä piiloistaan ja keltajuovamullo (Mullus surmuletus) kyntää kuonollaan merenpohjaa ravintoa etsiessään. Mullot eivät useiden muiden kalojen tavoin pyri suojaan pedoilta piiloutumalla, vaan pyrkivät uimaan nopeasti kiihdyttäen pakoon.

Monet mullolajit, esimerkiksi Välimeressä elävä rusotäplämullo (Mullus barbatus), ovat hyviä ruokakaloja ja paikoitellen erittäin arvostettuja.

Lähteet
Edith Polón

Edith Polón, os. Ahnger (7. toukokuuta 1869 Helsinki – 12. maaliskuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen ruotsin ja suomen kielellä kirjoittanut kirjailija.

Edith Polón oli naimisissa Suomen Gummitehdas Oy:n toimitusjohtajan Eduard Polónin (1861–1930) kanssa.

Teoksia 
 Tre pojkar. Söderström, Helsingfors 1914 (Helmi Krohnin suomentamana nimellä Kolme poikaa, WSOY 1916)

Kirjallisuutta 
 Salme Setälä : Edit Polón 1863-1915 päiväkirjansa valossa. Esperanto-säätiö 1972

Lähteet 
 
 Akseli Nokia : Polón  

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Rostovin taistelu

Rostovin taistelu (1941) oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Rostov-on-Donin kaupungin hallinnasta vuonna 1941. Saksan 1. panssaridivisioona valtasi kaupungin 21. marraskuuta 1941, mutta joutui vetäytymään kaupungista seitsemän päivää myöhemmin Neuvostoliiton vastahyökkäyksen seurauksena. 

Saksa valtasi kaupungin 17. armeijan voimin uudelleen 24. heinäkuuta 1942 ja piti sitä hallussaan seitsemän kuukauden ajan, kunnes puna-armeija valtasi kaupungin lopullisesti takaisin 14. helmikuuta 1943.

Operaatio Barbarossa
Romanian taistelut
Olli Sirén

Olli Sirén (s. 6. tammikuuta 1984) on yksi Ravintolapäivän alullepanijoista. 

Hän on entinen viestintätoimisto Miltton Creativen toimitusjohtaja. Nykyään Sirén toimii suunnittelijana Milttonilla. 

Sirén on kotoisin Porvoon maalaiskunnasta, josta hän muutti lukiolaisena Helsinkiin. Hän on työskennellyt dj:nä Radio Helsingissä ja freelance-tuottajana.

Kaupunkitoimittajat ry valitsi Sirénin vuoden 2011 kaupunkilaiseksi. Aiemmin hän ryhmineen sai Suomi-palkinnon ravintolapäivän kehittämisestä. Palkittu ja maailmalle levinnyt Aleppon kellot -kampanja käynnistyi Olli Sirénin ehdotuksesta.

Sirén on ollut ideoimassa myös We Love Helsinki -tapahtumia, esimerkiksi Lasten Kaupunki -tapahtumaa ja Soivaa Korttelia sekä Kuorokäytävä-tapahtumaa Sofiankadulla, ja suunnitteilla on kivijalkakeittiö, joka olisi kaikkien ruoanharrastajien käytössä.

Sirénin puoliso on toimittaja Anna Vanninen. Heillä on yksi lapsi.

Lähteet 

Suomalaiset kansalaisaktivistit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Ethelwulf

Ethelwulf, myös Æthelwulf tai Aethelwulf, oli Wessexin kuningas vuosina 839–858. Hän oli kuningas Egbertin poika ja Alfred Suuren isä.

Noustuaan valtaistuimelle Ethelwulf antoi puolet valtakunnastaan – Kentin, Surreyn, Sussexin ja Essexin – vanhimmalle pojalleen Ethelstanille. Vuonna 851 Ethelwulf voitti tanskalaisten suuren armeijan Surreyn Acleassa. Tämän jälkeen hän yhdisti Wessexin ja Mercian kuninkaalliset suvut naittamalla tyttärensä Ethelswithin Mercian kuninkaalle Burgredille vuonna 853.  Samana vuonna Ethelwulf lähetti poikansa Alfredin Roomaan ja seurasi itse perässä 855 jättäen kuningaskuntansa poikansa Ethelstanin huostaan. Palatessaan Roomasta yli viisikymmenvuotias Ethelwulf avioitui 12-vuotiaan Judithin kanssa, joka oli länsifrankkien kuninkaan Kaarle Kaljupään tytär. Saapuessaan Englantiin hänen poikansa Ethelstan oli kuollut ja valtakuntaa hallitsi hänen toinen poikansa Ethelbald. Ethelbald oli mukana salaliitossa, jonka päämääränä oli syöstä vallasta Ethelwulf. Ethelwulf pakotettiin luopumaan Wessexin kruunusta poikansa hyväksi. Ethelwulf säilytti kuitenkin asemansa Kentin sekä useiden itäisten provinssien kuninkaana kuolemaansa vuonna 858 saakka.

Lapset 
 Ethelstan, Kentin kuningas
 Ethelbald, Wessexin kuningas
 Ethelbert, Wessexin kuningas
 Ethelred, Wessexin kuningas
 Alfred Suuri, Wessexin ja Englannin kuningas

Lähteet

Englannin anglosaksikuninkaat
Vuonna 858 kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Juvelius

Juvelius on suomalainen sukunimi. Jotkut nimenkantajista ovat suomentaneet sen nimeksi Juva. Tunnettuja Juvelius-nimisiä ovat olleet:

 Eerik Juvelius (1718–1791), pappi ja kirjailija
 Eero Juva (e. Juvelius, s. 1900), eversti ja rykmentin komentaja
 Einar W. Juva (e. Juvelius, 1892–1966), historioitsija
 Ester Juvelius (1876–1962), diakonissa ja lähetystyöntekijä.
 Fredrik Juvelius (1769– 1826), pappi  ja lintutieteilijä
 Fredrika Wenman, o.s. Juvelius,  (1803–1873), ruustinna ja runoilija
 Johan Wilhelm Juvelius (1863–1927), lyseon lehtori, kansanrunouden ja kirjallisuuden tutkija
 Mikko Juva (e. Juvelius, 1918–2004), arkkipiispa
 Siiri Juva (e. Juvelius, 1886-1974), kirjailija
 Valter Juva (e. Juvelius, 1865–1922), suomentaja, Viipurin kaupunginkirjaston johtaja
 Veera Roos (o.s. Juvelius, 1882–1961), näytelmäkirjailija ja kirjallisuuden suomentaja
 Verner Ossian Juvelius (1869–1937), vankilanjohtaja
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2013

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2013 pelattiin Venäjällä Baškortostanin tasavallassa Ufan kaupungissa 26. joulukuuta 2012 – 5. tammikuuta 2013 välisenä aikana. Edellisen kerran Venäjä järjesti MM-turnauksen vuonna 2001.

Otteluareenat

Lohkot

A-lohko

B-lohko

Kokoonpanot 
 Pääartikkeli: Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen 2013 kokoonpanot

Alkusarja 
Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)

Lohko A

Lohko B

Putoamissarja 
Putoamissarjan viimeiseksi jäänyt joukkue putosi sarjaporrasta alemmaksi. 

Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)

Pudotuspelit 

Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)

Puolivälierät

Välierät

Sijoitusottelu 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset 

Pääsarjan kisat 

1. divisioona   A-Lohko 

 B-lohko 

2. divisioona   A-lohko 

 B-lohko 

3. divisioona 

Arabiemiirikuntien jääkiekkomaajoukkue 3. divisioonassa luovutti kaikki ottelunsa.

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  John Gibson
Paras puolustaja:  Jacob Trouba
Paras hyökkääjä:  Ryan Nugent-Hopkins

Turnauksen tähdistökentällinen
Maalivahti:  John Gibson
Puolustajat:  Jacob Trouba,  Jake McCabe
Hyökkääjät:  Ryan Nugent-Hopkins,  Filip Forsberg,  John Gaudreau
Arvokkain pelaaja:  John Gibson

Tilastot

Pistepörssi 

O = Pelatut ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; +/− = Plus/Minus; JM = Jäähyt minutteina

Maalivahtien torjuntatilastot 
Maalivahdit, jotka pelasivat vähintään 40 % joukkueensa peleistä.
M = Minuutit; T = Torjunnat; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti

Televisiointi

Lähteet 
 IIHF: Otteluohjelma 
 TSN: artikkeli turnauksesta 2013  
 Passionhockey.com: IIHF U20 2013 
 Hockeyarchives: IIHF U20 2013 
 Kisojen virallinen sivusto 
 Kisat IIHF:n sivuilla 
 Turnaus IIHF:n tulospalvelussa

Viitteet 

2013
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Venäjän jääkiekko
Vuoden 2013 jääkiekko
Elizabeth Israel

Mione "Minette" Elizabeth George Israel Ma Pampo (27. tammikuuta 1875? – 14. lokakuuta 2003) oli dominicalainen henkilö. Hänen kerrotaan olleen kuollessaan 128-vuotias. Guinnessin ennätysten kirja ei ole tunnustanut hänen ikäänsä todeksi todisteiden puutteessa. Mikäli hänen ikänsä osoittautuu paikkaansapitäväksi, hän olisi ollut reilusti vanhempi kuin Jeanne Calment. Hän toimi elämänsä aikana plantaasinjohtajana 1970-luvulla. Hän tuli julkisuuteen joulukuussa 1999, kun hänen uutisoitiin täyttäneen 124 vuotta.

Aiheesta muualla
Living to 100 - Magazine of the Pan American Health Organization
World's Oldest Person Turns 128 - TheDominican.Net
Ma "Pampo" The World's Oldest Person - www.AVirtualDominica.com

Dominicalaiset henkilöt
Maailman vanhimmat henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 2003 kuolleet
Isopäivänsilmä

Isopäivänsilmä eli päivänsilmä (Heliopsis helianthoides) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva monivuotinen ruohokasvi, joka kuuluu päivänsilmien (Heliopsis) sukuun ja asterikasvien heimoon. Se näyttää pieneltä, kullankeltaiselta auringonkukalta, jolla on kartiomainen mykerökukinto. Helppohoitoisuutensa ja kauniin ulkomuotonsa ansiosta siitä on tullut suosittu puutarhojen koristekasvi.
__notoc__

Ulkonäkö ja koko 

Isopäivänsilmä kasvaa 80–180 senttimetriä korkeaksi. Sen maavarsistosta voi kohota jopa kymmenen oljenkeltaista tai punaruskeaa, jäykkää ja joskus karvaista vartta. Lehdet sijaitsevat varrella vastakkain ja niiden pinta on kalju, harvakarvainen tai karhea. Lehtilapa on 6–12 senttimetriä pitkä ja 2–6 senttimetriä leveä, ehyt, puikea tai kolmiomaisen suikea, suippokärkinen tai pitkäsuippuinen ja harvahampainen.

Isopäivänsilmä kukkii kesä–syyskuussa. Kukinto on noin 5 senttimetrin mittainen mykerö, jossa on kellertävät tai ruskeankeltaiset kehräkukat ja kullankeltaiset laitakukat. Laitakukat eivät varise mykeröstä kuten auringonkukilla. Hedelmä on kalju tai särmistä karvainen, sileä pähkylä, jonka läpimitta on 4–5 millimetriä.

Levinneisyys 
Isopäivänsilmä on kotoisin Pohjois-Amerikasta, missä sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Etelä-Quebeciin, kaakossa Floridaan, luoteessa Brittiläiseen Kolumbiaan ja lounaassa New Mexicoon. Kasvista tunnetaan kaksi maantieteellistä muunnosta: idässä kasvava nimimuunnos var. helianthoides ja lännessä kasvava var. scabra. Itäisellä muunnoksella on pidemmät lehtiruodit, pienemmät mykeröt ja lyhyemmät kukintoperät kuin läntisellä muodolla, eikä se menesty yhtä aukeilla paikoilla. Muunnokset risteytyvät helposti keskenään ainakin Missourissa, Illinoissa ja Uudessa-Englannissa.

Elinympäristö 
Isopäivänsilmä menestyy parhaiten hiekkaisessa maaperässä, aurinkoisilla ja kosteilla paikoilla. Yleensä se kasvaa kosteissa tai märissä, harvoissa metsissä sekä preerioilla ja pelloilla.

Käyttö 
Isopäivänsilmä on kestävä ja helppohoitoinen puutarhakasvi, joka menestyy myös kuivilla paikoilla ja savisessa maassa.

Lähteet 

Asterikasvit
Pjotr Jeršov

Pjotr Pavlovitš Jeršov (; 6. maaliskuuta (J: 22. helmikuuta) 1815 Bezrukovon kylä, Išimin piirikunta, Tobolskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1869 Tobolsk) oli venäläinen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on saturunoelma Pieni kyttyräselkäinen hevonen ().

Pjotr Jeršov syntyi Bezrukovon kylässä lähellä Išimin kaupunkia ja vietti nuoruutensa Berjozovossa. Hän kävi kymnaasia Tobolskissa (1827–1831) ja opiskeli filosofiaa Pietarin yliopistossa (1831–1836). Opintovuosinaan hän kirjoitti tunnetuimman teoksensa, runoelman Pieni kyttyräselkäinen hevonen (1834). Aleksandr Puškin ylisti runoelmaa ja ilmoitti, ettei hän enää kirjoittaisi satuja, koska Jeršov pystyy siihen paremmin. Runoelma pohjautuu kansansatuun ”Tulilintu”. Sensuuri kielsi runoelman yli 20 vuoden ajaksi, koska siinä tsaari esittäytyi tyhmyrinä.

Vuonna 1836 Jeršov palasi Tobolskiin kymnaasinopettajaksi; hänestä tuli koulun rehtori vuonna 1858. Hän koki elämänsä aikana useita menetyksiä: vuonna 1834 hänen isänsä ja veljensä kuolivat; 1838 hänen äitinsä kuoli ja 1845 hänen vaimonsa; hänen toinen vaimonsa kuoli vuonna 1852. Hänen viidestätoista lapsestaan vain kuusi saavutti aikuisiän.

Jeršov kirjoitti useita runoelmia ja novelleja sekä näytelmän, mutta mikään niistä ei saavuttanut Pienen kyttyräselkäisen hevosen suosiota. Runoelmasta on tehty lukuisia sovituksia:

 Cesare Pugni: baletti 1864 (varhaisin koreografia Arthur Saint-Léon)
 Aleksandr Rou: näytelmäelokuva (1941)
 Rodion Štšedrin: baletti 1955 (myös elokuvaversiona)
 Ivan Ivanov-Vano: piirroselokuva (1947)
 Ivan Ivanov-Vano: piirroselokuva (1975)

Aiheesta muualla
 Jeršov-sivusto 
 Конёк-Горбунок 

Vuonna 1815 syntyneet
Vuonna 1869 kuolleet
Venäläiset kirjailijat
Kuolajoki (Murmanskin alue)

Kuolajoki () on Barentsinmeren Kuolanvuonoon laskeva joki Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Etelästä pohjoiseen virtaava joki on 83 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue noin 3850 neliökilometriä.  Joki saa alkunsa Kuolajärvestä, joka on 140 m meren pintaa ylempänä, ja virtaa sitten Pulozero- ja Murdozero-järvien läpi ja lopulta päättyy Kuolanvuonon perukkaan Kuolan kaupungin kohdalla noin 10 km Murmanskin eteläpuolella. 

Kuolajoen sivujokia ovat oikealta laskevat Kitsa ja Orlovka sekä vasemmanpuoleiset Tuhta ja Medvežja.  Joen varren asutuskeskuksia ovat suulta lukien Kuola, Molotšnyi, Vyhodnoi, Šongui, Magnetity, Kildinstroi, Loparskaja, Kitsa, Taipale ja Pulozero.

Lähteet

Aiheesta muualla
Virtaamatilastoa 8 km joen suulta
Кола, река Архангельской губернии (Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона) ru.wikisource.org 

Murmanskin alueen joet
Barentsinmereen laskevat vesistöt
Venäjän vesistöt
Seppo Tamminen

Seppo Ilmari Tamminen (20. syyskuuta 1944 Helsinki – 25. heinäkuuta 2012 Hämeenlinna) oli tuottelias suomalainen koru- ja kuvataiteilija. 

Tamminen tuli taidemaailman tietoisuuteen 1960-luvulla koruillaan. Näiden aiheet hän sai luonnosta, kukkien ja kaarevien lehtien muodoista. Uniikkikorujen jälkeen paljasjalkainen helsinkiläinen muutti Lopelle ja perusti Järventaustan taidekeskuksen. Näyttelytoiminta loppui aikanaan, kun Tamminen houkuteltiin Riihimäelle remontoimaan kodikseen ja ateljeekseen Hyttikorttelin talon lasitehtaan työväestölle 1900-luvun alussa rakennetulla asuinalueella. Elämä asettui vasta, kun hän löysi H. G. Paloheimon Santamäen kartanon Lopen Launosissa.
Tamminen tunnetaan korujen lisäksi erityisesti sympaattisista mennyttä maailmaa haikailevista guassimaalauksistaan  , joissa hän on muistellut lapsuutensa Helsinkiä tai tuonut katsojan eteen välähdyksenomaisesti hetkiä omasta ja muitten ihmisten elämästä. 

Seppo Tammisen teoksia on yksityiskokoelmien lisäksi useissa museoissa ja julkisissa kokoelmissa muun muassa Oulun taidemuseossa, Riihimäen taidemuseossa ja Helsingin taidemuseossa, valtion taidekokoelmissa ja Wäinö Aaltosen museossa Turussa.
Seppo Tamminen on osallistunut myös kansainvälisiin näyttelyihin, kuten Mir Iskusstvan paluu, Suomen juhlaviikot, Pietari Venäjä 2003, Kulturhuset Rejsestalden, Jaegerspris, Tanska 2002, Aalborgin kaupunginmuseo Tanskassa 1992, ja Kansainvälinen naivisminäyttely Oulun taidemuseossa 1997. Tavaratalo Stockmannin Argos Art -myyntinäyttelyssä tammikuussa 2011 Sepon maalaukset olivat näyttelyn halutuimpia. 

Arvostettu taiteilija ehti keväällä 2012 saada Suomen Kulttuurirahaston Hämeen rahaston palkinnon elämäntyöstään.

Seppo Tammisella on tytär Vilja Tamminen (s. 1972)

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Galleriat.net
 Galerie Oljemark
 Seppo Tammisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailman­mestaruus­kilpailuissa. Ensimmäisen maaottelun Suomi pelasi Ruotsia vastaan EM-kisoissa 1977 häviten maalein 8–1. Vuosituhannen taitteessa joukkue voitti kahdesti maailmanmestaruuden ja tuli kerran kolmanneksi. Vuodesta 2006 alkaen joukkue on voittanut vuoden parin välein hopeaa tai pronssia, kunnes voitti mestaruuden vuonna 2016. Suomi voitti kultaa myös vuonna 2018.

Joukkuetta kutsutaan myös nimellä Pikkuleijonat.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskilpailuissa

EM-kilpailuissa 

Tummennettuina kilpailuvuosina turnaus järjestettiin Suomessa.

Joukkue 
Seuraavat 25 pelaajaa valittiin alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin vuodeksi 2022.

Johtoryhmä 
 Päävalmentaja:  Mika Marttila
 Valmentaja:  Saku Martikainen
 Valmentaja:  Jari Saastamoinen
 Valmentaja:  Esa Pirnes
 Maalivahtivalmentaja:  Janne Laine
 Lääkäri:  Thomas Ibounig
 Lääkäri:  Juuso Siren
 Fysioterapeutti:  Antti Ropo
 Huoltaja:  Niko Kuisma
 Huoltaja:  Matti Väyrynen
 Joukkueenjohtaja:  Arto Sihvonen
 Manageri:  Kimmo Oikarinen

Pelaajien saavutukset maailmanmestaruuskilpailuissa

Palkitut pelaajat

Tilastollisia saavutuksia

Valmennuksen valitsemat turnauksen kolme parasta pelaajaa

Katso myös
 Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 17-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 16-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 18-vuotiaiden tyttöjen jääkiekkomaajoukkue

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen U18 maajoukkue jääkiekkoliiton sivuilla  
 Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen kaikkien aikojen pistepörssi MM-kisoissa

Alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueet
Suomen jääkiekkomaajoukkue
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2012

Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2012.

Lähteet 

 Suomen Virallinen Latauslista – Menneet listat

2012
Latauslista 2012
Dark Intruder

Dark Intruder on vuonna 1965 kuvattu kauhuaiheinen televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Leslie Nielsen, Peter Mark Richman, Judi Meredith, Gilbert Green, Charles Bolender, Werner Klemperer, Vaughn Taylor ja Al Lettieri. Elokuvan on ohjannut Harvey Hart.

Aiheesta muualla 

 

Vuoden 1965 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset televisioelokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Nikon D3100

Nikon D3100 on japanilaisen kameravalmistaja Nikonin 19. elokuuta 2010 julkaisema digitaalinen järjestelmäkamera. Kamerassa on 14,2 megapikselin DX-kokoinen kenno.

D3100 korvasi D3000:n Nikonin aloittelijajärjestelmäkamerana. Mallissa Nikon esitteli myös uuden EXPEED 2 -prosessorinsa. Kamera on myös ensimmäinen Nikonin järjestelmäkamera jolla voi kuvata Full HD -videota jatkuvalla automaattitarkennuksella ja H.264-pakkauksella Motion JPEG -pakkauksen sijaan.

Aiheesta muualla

 List of Nikon compatible lenses with integrated autofocus-motor

D3100
Failaka

Failaka (myös Faylaka, ) on Kuwaitille kuuluva saari Persianlahdella.

Maantiede

Failaka sijaitsee Kuwaitinlahden suulla Persianlahdessa 20 kilometriä koilliseen Kuwait Citystä. Failaka on noin 12 km pitkä ja kuuden kilometrin levyinen. Maasto on laakeaa lukuun ottamatta pientä kukkulaa sen länsiosassa. Failaka on yhteydessä Kuwait Cityyn merenalaisella putkella, jonka kautta se saa makeaa vettä, sekä sähkökaapeleilla.

Historia

Failaka-nimi on peräisin kreikan sanasta "fylakio", joka tarkoittaa vartiopaikkaa. Ennen kreikkalaisten saapumista saarella oli pronssikautisen Dilmun-sivilisaation asutusta. Varhaisimmat merkit asutuksesta on ajoitettu noin vuoteen 2000 eaa. Pronssikautista asutusta on ollut saaren lounaisosassa. Paikalta on löytynyt runsaasti astioiden sirpaleita joista ainakin osa on peräisin Etelä-Mesopotamiata ja mahdollisesti muinaisesta Sumerista. Eräässä sirpaleessa on kaiverrus, jossa mainitaan Inzakin temppeli. Inzak oli puolestaan erityisesti Dilmunin alueeseen liitetty jumala, jonka perusteella nykyisen Kuwaitin alueen voidaan olettaa kuuluneen muinaiseen Dilmuniin.

Arkeologisia löytöjä on tehty myös saaren hellenistiseltä kaudelta. Varhaisin kreikkalainen siirtokunta saarella on peräisin ajanjaksolta 300–200 eaa. Paikalta löytyi myös kreikkalaisia kirjoituksia, kuten Susan kreikkalaiselta satraapilta 200-luvulla eaa. saatu käsky siirtää Artemiksen temppeliä ja perustaa gymnasion. Artemis saattaa olla verrannollinen Dilmunin jumalatar Ninsikillaan, joka esiintyy myös sumerilaisessa mytologiassa. Myöhemmäksi ajoitettuihin löytöihin lukeutuu esimerkiksi kirkko al-Qusurin alueelta saaren keskiosasta. Kirkko on perustettu ehkä 600-luvulla jaa. ja se hylättiin seuraavalla vuosisadalla.

Irak miehitti saaren Persianlahden sodassa 1990 ja se oli pisimpään miehitettynä ollut alue Kuwaitista. Ennen Persianlahden sotaa saarella oli noin 5 800 asukasta ja turismi saarelle oli suhteellisen vilkasta. Irakin miehityksen aikana valtaosa saaren siviiliväestöstä pakeni mantereelle. Vain harvat asukkaista palasivat saarelle sodan jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aasian saaret
Kuwaitin maantiede
Persianlahti
Alakylä (Seinäjoki)

Alakylä on kaupunginosa Seinäjoella Läntisellä suuralueella, keskustan ja Joupin länsipuolella. Se sijaitsee Kaskisista Seinäjoelle johtavan kantatie 67:n eteläpuolella. Alakylän läpi kulkee Suupohjantie. Vuonna 2012 Alakylässä oli 3 271 asukasta.

Peruskoulun alakouluna on noin 350 oppilaan Alakylän koulu.  Katajalaakson alueella sijaitsee myös päiväkoti ja yksi Seinäjoen seurakunnan toimipaikoista. Kaupunginosassa toimii lähes 400 henkeä työllistävä, Valion omistajaosuuskuntiin kuuluvan Maitosuomen Seinäjoen tehdas, jossa vuodessa käsiteltävästä lähes 400 miljoonasta litrasta maitoa tuotetaan muun muassa voita, levitteitä, rahkaa ja raejuustoa.

Alakylän luoteispuolella, kantatie 67:n ja Suupohjan radan takana avautuu Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.

Alakylä-seura 
Alakylän alueen asukayhdistyksenä toimii Alakylä-seura, joka vastaa Alakylän, Katajalaakson ja (Jouppiin kuuluvan) Kultavuoren alueista.  Vakiintuneita asukayhdistyksen toimintamuotoja ovat muun muassa pääsiäiskokko, ympäristön siivoustalkoot, sieniretket ja adventtihartaus yhdessä seurakunnan kanssa. Kyläseura on myös aktiivinen vaikuttaja aluettaan koskevissa ajankohtaisissa kysymyksissä.

Lähteet 

 Seinäjoen kaupunginosat
Alakylä (Seinäjoki)
Fasetti

Fasetti-käsitettä käytetään useilla tieteenaloilla.  
Jalokivialalla fasetti on tasainen hiomalla aikaansaatu tasopinta jalokivissä, peilin syrjän viiste tai muu tasainen geometrisen tason pinta.
 Informaatiotutkimuksessa fasetit ovat tiedon pääkäsitteitä. Fasettien avulla dokumentti luokitetaan esimerkiksi kirjastojen luokitusjärjestelmässä. Yksi luokittelujärjestelmä on nimeltään on fasettiluokitus.
 Fasetti-sanaa käytetään myös eläintieteessä.

Lähteet

Gemmologia
Pintakäsittely
Kirjastotiede
Informaatiotutkimus
Vitsakimppu

Vitsakimppu eli fasces (lat.), joskus myös raippakimppu, oli symbolinen esine, jota Rooman valtakunnassa liktorit kantoivat hallitsijan tai korkean virkamiehen edellä. Se oli virallisen auktoriteetin ja rangaistusvallan vertauskuva. Roomassa fascesin tunnusmerkkinä oli kirveenterä, joka ulkoni noin 1,5 metrin pituisesta nipusta yhteen sidottuja jalavan- tai koivunvitsoja. Rooman kaupungin sisällä kirves oli yleensä poistettu, ellei tunnusta kannettu triumfia juhlivan diktaattorin tai kenraalin edellä.

Fascesien jäännöksiä on löydetty 700-luvulle eaa. ajoitetuista etruskien haudoista Vetuloniasta, mikä on vahvistanut tunnuksen olevan etruskilaista alkuperää. Rooman keisareilla Augustuksesta alkaen (19 eaa.) oli 12 fascesia. Vuosina 81–96 hallinneen Domitianuksen jälkeen niitä oli 24. Diktaattoreilla oli 24, konsuleilla 12, preettoreilla kuusi, legaateilla viisi ja papeilla yksi. Korkeampaa virkamiestä tervehdittiin laskemalla fascesit.

Italian fasistipuolue nimettiin fascesin mukaan, jonka jäsenet olivat omaksuneet vuonna 1919 embleemikseen. Tunnus esiintyy heraldiikassa ja julkisen vallan symbolina muuallakin, esimerkiksi Yhdysvaltojen kymmenen sentin Winged Liberty Dime -kolikossa vuosilta 1916–1945.

Lähteet

Heraldiset kuviot
Rooman valtakunta
Symbolit
Seychellienpöllönen

Seychellienpöllönen (Otus insularis) on harvinainen pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan vain Morne-Seychelloisin kansallispuistossa Mahéen saarella Seychelleillä.

Kuvaus
Seychellienpöllösen pituus on 19–22 cm. Siipienväli on noin 17 cm. Se on väriltään punaruskea, mutta siinä on mustia nuolimaisia raitoja. Alapuoli ja naamakiehkura ovat punaruskeat. Pitkissä harmaissa jaloissa ei ole höyheniä. Silmät ovat suuret ja kullankeltaiset. Korvatupsut ovat hyvin pienet. Sen ääni, rahiseva ”voh” jossa on joukossa ”tok tok” -ääniä, kuuluu kaukaa ja etenkin pimeällä. Se syö gekkoja, puusammakoita ja hyönteisiä, esimerkiksi heinäsirkkoja.

Status
Seychellienpöllösen aiempi levinneisyys kuvattiin 1880 Scheyhelleiltä Praslin-, Mahé- ja Silhouette-saarilta. Vuoristoisten pilvimetsien hävittämisen ja vieraslajien, kuten rottien, kissojen ja tornipöllöjen tulon vuoksi populaatio on pienentynyt niin voimakkaasti, että sitä luultiin vuonna 1906 hävinneeksi. Vuonna 1959 sen löysi uudestaan ranskalainen luonnontieteilijä Philippe Loustau-Lalanne vuoristoisesta pilvimetsästä 200 metrin korkeudesta mpy Mahén saarelta. Ensimmäinen pesä löytyi 1999, mutta pesintä ei onnistunut. Vuonna 2000 saatiin ensimmäinen infrapunakuva naaraasta poikasineen.

Seychellienpöllönen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan kooksi arvioidaan 200–280 täysikasvuista yksilöä. Sen elinaluetta on Mahén saari, jolla se on kotoperäinen.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sexual size dimorphism in the critically endangered Seychelles Scops Owl Otus insularis
Species Conservation Assessment & Action Plan 
ARKive - Photos and Information about the Seychelles Scops Owl 

Pöllöset
Uhanalaiset linnut
The Hunting of the President

The Hunting of the President on vuonna 2004 kuvattu dokumenttielokuva, joka kertoo Bill Clintonin ja Hillary Clintonin elämästä. Elokuvan pääosia esittävät Clintonien lisäksi muun muassa Paul Begala, Sidney Blumenthal, David Brock, Jerry Falwell ja Paula Jones. Morgan Freeman toimii elokuvan kertojana. Elokuvan ovat ohjanneet Nickolas Perry ja Harry Thomason. Elokuva perustuu kirjaan The Hunting of the President: The Ten Year Campaign to Destroy Bill and Hillary Clinton, jonka kirjoittivat Joe Conason ja Gene Lyons. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Sundancen elokuvajuhlilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 

Vuoden 2004 dokumenttielokuvat
Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat
Victor Rask

Victor Rask (s. 1. maaliskuuta 1993 Leksand, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL:ssä pelaavaa Minnesota Wildia.

Rask on Carolina Hurricanesin toisen kierroksen varaus vuoden 2011 NHL:n varaustilaisuudesta. Hurricanes kauppasi Raskin Minnesota Wildiin kaudella  vaihdossa Nino Niederreiteriin.

Aiheesta muualla

Lähteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Minnesota Wildin pelaajat
Carolina Hurricanesin varaamat pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo televisiosarjan Salatut elämät esityskausista

Tämä on luettelo MTV3-kanavalla vuodesta 1999 alkaen esitetyn Salatut elämät -televisiosarjan kausista.

Ensimmäisiä jaksoja ei nimetty nykyisen nimeämistyylin mukaisesti, vaan ne nimettiin kronologisesti ”Osa 1”, ”Osa 2” jne., mutta jaksot nimettiin nykytyylin mukaisesti vuonna 2003, kun MTV3 alkoi esittää sarjaa kesäuusintoina alusta lähtien. Uusille jaksoille on annettu ikäraja vuoden 2012 alusta alkaen. Kesästä 2013 alkaen esitettävät kesäuusinnat saivat myös ikärajamerkinnät.

Luettelo kausista 

 1. kausi (kevät 1999)
 2. kausi (1999–2000)
 3. kausi (2000–2001)
 4. kausi (2001–2002)
 5. kausi (2002–2003)
 6. kausi (2003–2004)
 7. kausi (2004–2005)
 8. kausi (2005–2006)
 9. kausi (2006–2007)
 10. kausi (2007–2008)
 11. kausi (2008–2009)
 12. kausi (2009–2010)

 13. kausi (2010–2011)
 14. kausi (2011–2012)
 15. kausi (2012–2013)
 16. kausi (2013–2014)
 17. kausi (2014–2015)
 18. kausi (2015–2016)
 19. kausi (2016–2017)
 20. kausi (2017–2018)
 21. kausi (2018–2019)
 22. kausi (2019–2020)
 23. kausi (2020–2021)
 24. kausi (2021–2022)
 25. kausi (2022–2023)

Lähteet 
 MTV3 TV-opas 
 http://spotti.mtv3.fi/site/mtv3/ohjelmat.jsp?sid=2012973&pid=1113175 
 Telvis

Viitteet 

esityskaudet
Pallolaajennus

Pallolaajennus (perkutaaninen transluminaalinen angioplastia, PTA) on yleinen suonensisäinen toimenpide. Yksi tyypillinen pallolaajennustoimenpide on sydämen sepelvaltimoiden pallolaajennus eli koronaariangioplastia.

Toimenpide

Pallolaajennuksen alussa selvitetään verisuonten varjoainekuvauksen eli angiografian avulla muutosalueen tilanne. Ennen varsinaista pallolaajennusta selvitetään, onko muutosalueella tarpeeksi toimiva kollateraaliverkosto (Verisuonet, joiden kautta mahdollisesti tukkeutuneen suonen suonitusalue saa verenkiertoa) 

Pallolaajennuksessa käytetään toimenpidevälineinä mm. ohjainvaijereita ja katetreja. Ennen varsinaista toimenpidettä verisuonten kunto selvitetään ns. diagnostisella katetrilla.
Pallolaajennuksessa verisuoneen muutosalueeseen päästään ohjainvaijerin avulla. Jäykän ohjainvaijerin avulla saadaan vietyä laajennuskatetri muutosalueelle. Laajennuskatetri on kaksikanavainen, toisesta kanavasta voidaan ruiskuttaa suoneen varjoainetta tai mitata verenpaine. Toisen kanavan avulla voidaan taas täyttää ja tyhjentää katetrin päässä oleva pallo. Pallo täytetään laajaksi, suonenmyötäiseksi jolloin ahtauma voidaan avata. Pallon täytön jälkeen se imetään tyhjäksi. Pallon täyttö ja tyhjennys toistetaan muutaman kerran.  
Pallolaajennus soveltuu parhaiten suuren yksittäisen, lyhyen ahtauman hoitoon.

Stenttiproteesin asennus 

Jotta pallolaajennuksen jälkeen laajentunut suoni ei pääsisi ahtautumaan uudelleen, voidaan suoneen asentaa pallolaajennuksen yhteydessä stenttiproteesi. Stentti on teräksinen metalliverkko, joka puristetaan angioplastiapallon päälle ja laajennetaan pallon avulla ateroomaplakkia vasten. Uudelleenahtautumisen riskiä voidaan vielä pienentää käyttämällä tietynlaisilla aineilla (esim. paklitakseli) pinnoitettuja stenttejä. Tällöin puhutaan lääkestentistä. 
Pallolaajennuksen ja stentin asennuksen yhteydessä käytetään antitromboottista (hyytymistä estävää) lääkitystä estämään trombin syntymistä suonessa. Toimenpiteessä voidaan antaa hepariinia ja toimenpiteen jälkeen aloitetaan pysyvä asetyylisalisyylihappolääkitys. 
 

Lääketiede
Radiologia

Lähteet
Cayambe

Cayambe tai Volcán Cayambe on tulivuori Ecuadorin Andeilla. Sen korkeus merenpinnan tasosta on 5 790 metriä.

Ecuadorin tulivuoret
Andien vuoret
Tímea Babos

Tímea Babos (s. 10. toukokuuta 1993 Sopron) on unkarilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 25 syyskuussa 2016 ja nelinpelissä ykkösenä heinäkuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja 19 WTA-turnausta nelinpelissä. Vuonna 2018 hän voitti nelinpelissä Kristina Mladenovicin kanssa Australian avoimen mestaruuden

Tennisura

Junioriura 
Vuonna 2009 Babos pääsi loppuotteluun Ranskan avointen tyttöjen nelinpelissä Heather Watsonin kanssa. He kuitenkin hävisivät loppuottelun Elena Bogdanille ja Noppawan Lertcheewakarnille. Heinäkuussa Babos pelasi tenniksen Euroopan-mestaruuskilpailujen nelinpelin loppuottelussa Zsofia Susanyin kanssa. He hävisivät ranskalaisparille. Vuonna 2010 Babos pelasi Australian avointen tyttöjen nelinpeliä Gabriela Dabrowskin kanssa. He hävisivät loppuottelussa Jana Čepeloválle ja Chantal Škamloválle. Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelissä Babos pelasi Sloane Stephensin kanssa voittaen turnauksen loppuottelussa Lara Arruabarrena-Vecinon ja María-Teresa Torró-Florin. Babos ja Stephens voittivat myös Wimbledonin ja Yhdysvaltain avoimet. Jälkimmäisessä he saivat luovutusvoiton.

Ammattilaisura 
Babos teki debyyttinsä ITF-turnauksissa huhtikuussa 2009. Hän voitti kauden aikana kaksi pelaamistaan viidestä kaksinpelin loppuottelusta. Babos pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa Budapestissa heinäkuussa 2010. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Timea Bacsinszkylle luvuin 4–6, 2–6. Kauden aikana hän voitti kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä. Vuonna 2011 Babos voitti neljä ITF-turnausta sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. Hän pääsi toiselle kierrokselle Budapestin WTA-turnauksessa voitettuaan Anna Remondinan. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Roberta Vincille kolmessa erässä luvuin 6–4, 5–7, 2–6. Helmikuussa 2012 Babos pääsi välieriin Bogotán WTA-turnauksessa, jossa hän hävisi Aleksandra Panovalle. Seuraavalla viikolla hän saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa, kun hän päihitti Monterreyn loppuottelussa Alexandra Cadanțun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tímea Babosin kotisivut

Tímea Babos WTA:n sivuilla
Tímea Babos ITF:n sivuilla 

Unkarilaiset tennispelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Hongisto

Hongisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä paikannimenä että sukunimenä.

Paikannimi
 Hongisto, kylä Elimäellä Kouvolassa
 Hongisto, kylä Kiskolla Salossa
 Hongisto, kylä Koskella Tl
 Hongisto, kylä Kärkölässä
 Hongisto, kylä Lohjalla

Sukunimi
Tunnettuja Hongisto-nimisiä henkilöitä ovat:
 Eeva Hongisto (o.s. Haimi, s. 1945), suomalainen yleisurheilija
 Janne Hongisto (s. 1970), suomalainen muusikko
 Joel Hongisto (s. 1931), suomalainen poliitikko (SKDL)
 Kalevi Hongisto (s. 1954), suomalainen jääkiekkoilija
 Reijo Hongisto (s. 1962) suomalainen poliitikko
 Salomon Hongisto (1881–1973), suomalainen poliitikko (Maalaisliitto) ja talousneuvos
 Visa Hongisto (s. 1987), suomalainen pikajuoksija

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Katajisto

Katajisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sukunimenä ja paikannimissä.

Sukunimi
 Heikki Katajisto (s. 1941), suomalainen elokuvaaja ja käsikirjoittaja
 Janne Katajisto (s. 1978), raskaansarjan nyrkkeilijä
 Juha Katajisto (s. 1992), suomalainen pesäpalloilija
 Kati Katajisto (s. 1974), suomalainen historiantutkija ja kirjailija
 Markku Tapio Katajisto (s. 1948), suomalainen kuvataiteilija
 Martti Katajisto (1926–2000), suomalainen näyttelijä
 Oskari Katajisto (s. 1966), suomalainen näyttelijä
 Risto Katajisto (s. 1981), suomalainen kitaristi
 Tero Katajisto (s. 1971), suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija

Paikannimi
 Katajiston kartano, kartano Hämeenlinnassa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Jonas Sjöstedt

Tor Jonas Sjöstedt, (s. 25. joulukuuta 1964 Göteborg) on ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän toimi vasemmistopuolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2020. Sjöstedt on työskennellyt pitkään myös Volvon autotehtaalla Uumajassa.

Göteborgissa syntynyt Sjöstedt varttui isänsä ammatin vuoksi eri puolilla Ruotsia, muun muassa Sundsvallissa ja Västeråsissa. Hän oli Europarlamentin jäsen 1995–2006. Vuoden 2010 vaaleissa Sjöstedt palasi valtiopäiväedustajaksi valtiopäiville. Vuonna 2006 Sjöstedt muutti New Yorkiin, jossa hänen vaimonsa Ann Måwe oli diplomaattina Ruotsin pysyvässä edustustossa Yhdistyneissä kansakunnissa. 

Yhdysvalloissa asuessaan Sjöstedt oli mukana Yhdysvaltain sosialistisen puolueen toiminnassa ja julkaisi kaunokirjallisen esikoisteoksensa. Yhteensä hän on kirjoittanut kahdeksan teosta, joista kolme on Europarlamenttiin sijoittuvia rikosromaaneja. Tammikuussa 2012 Sjöstedt valittiin vasemmistopuolueen puheenjohtajaksi. Hän luopui puheenjohtajan paikasta vuonna 2020 ja kertoi muuttavansa perheensä luokse Vietnamiin, jossa hänen vaimonsa työskentelee suurlähettiläänä.

Lähteet 

Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsin Vasemmistopuolueen poliitikot
Ruotsalaiset europarlamentaarikot
Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Central Christian Church (Austin)

Central Christian Church on National Register of Historic Places -rekisteriin merkitty Texasin Austinissa sijaitseva  kirkkorakennus, joka valmistui vuonna 1929. Seurakunta perustettiin vuonna 1847 ja kirkon tontti ostettiin vuonna 1924.

Lähteet 

Austinin rakennukset ja rakennelmat
National Register of Historic Places -kohteet Texasissa
Yhdysvaltain kirkot
Kivikirkot
Kälviän Tarmo

Kälviän Tarmo on vuonna 1909 perustettu kokkolalainen (ent. kälviäläinen) urheiluseura. Kälviän Tarmo on tunnettu erityisesti pyöräilystä, mutta seuran lajeihin ovat kuuluneet myös muun muassa paini, hiihto, yleisurheilu, salibandy ja jalkapallo.

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Kokkolalaiset urheiluseurat
Vuonna 1909 perustetut urheiluseurat
Unohdetut (televisiosarja)

Unohdetut () on yhdysvaltalainen television rikossarja, jota lähetettiin vuosina 2009–2010 ABC-televisiokanavalla 17 jaksoa. Sarja kertoo vapaaehtoisten amatöörietsivien ryhmästä (The Forgotten Network), jonka tavoitteena on tunnistaa tuntemattomia rikoksen uhreja ja saattaa vastuulliset oikeuden eteen. Kullakin ryhmän jäsenellä on omat syynsä osallistua ryhmän toimintaan. Jakson kertojana toimii rikoksen uhri.

Sarjan tuottajina ovat Jerry Bruckheimer ja Jonathan Littman. Jaksot sijoittuvat Chicagoon ja Los Angelesiin.

Suomessa MTV3-kanava aloitti sarjan lähetykset 6. tammikuuta 2012.

Pääosissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 TV.com: The Forgotten 
 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Mike Sillinger

Mike Sillinger on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka toimii nykyään Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana. Sillinger pelasi urallaan 17 kautta NHL:ssa. Hän edusti NHL:ssä 12 eri joukkuetta, ja oli osana pelaajasiirtoa yhdeksän kertaa. Molemmat ovat NHL:n ennätyksiä (jakaa pelaajasiirtoennätyksen Brent Ashtonin kanssa).

Detroit Red Wings varasi Sillingerin WHL:sta vuonna 1990 koko tilaisuuden yhdentenätoista, jossa hän myös aloitti NHL-uransa. Hän pelasi myöhemmin joukkueissa Mighty Ducks of Anaheim, Vancouver Canucks, Philadelphia Flyers, Tampa Bay Lightning, Florida Panthers, Ottawa Senators, Columbus Blue Jackets, Phoenix Coyotes, St. Louis Blues, Nashville Predators ja New York Islanders. Näistä 12 joukkueesta Sillinger pelasi täysiä kausia vain Detroitissa, Vancouverissa, Columbuksessa ja New Yorkissa. Muihin joukkueisiin hän joko siirtyi kesken kauden, tai hänet kaupattiin niistä pois. Red Wings -aikoinaan hän voitti vuonna 1992 sekä Calder Cupin, että koko liigan maalipörssin Adirondack Red Wingsin joukkueessa ollessaan vielä tulokas AHL:ssa.

Sillinger on edustanut Kanadan maajoukkuetta kahteen otteeseen, voittaen kultaa vuoden 1991 nuorten MM-kisoissa, sekä toimien joukkueen kapteenina vuoden 2000 MM-kisoissa.

Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Sillinger nimettiin Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijaksi.

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Moll Flanders (elokuva)

Moll Flanders on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Pen Densham. Elokuva perustuu löyhästi Daniel Defoe romaaniin Moll Flanders joka sijoittuu 1700-luvun Iso-Britanniaan, mutta tarinalla ei ole alkuperäisen kanssa muuta yhteistä kun aikakausi ja päähahmon nimi.

Juoni 

Moll Flandersin äiti on varas on jäänyt kiinni ja tuomittu kuolemaan. Hän on kuitenkin raskaana minkä vuoksi hänen teloitustaan on siirretty siihen asti kunnes lapsi syntyy. Kun on Flanders syntynyt, hänen äitinsä teloitetaan, ja Flanders sijoitetaan nunnaluostariin kasvatettavaksi. Hänen teini-ikään tullessaan siellä eräs pappi yrittää lähennellä häntä ja hän pistää pappia neuletyönsä puikolla, jonka jälkeen hän pakenee huonosti käyttäytyvää pappia Lontoon vaarallisille kaduille jossa elämä on kovaa. Se ajaa hänet hyväksymään rouva Allworthyn (Stockard Channing) tarjouksen prostituutiosta bordellissa. Rouva Allworthyn bordellissa hän tapaa Hibblen (Morgan Freeman) joka on talossa palvelijana. Hibblen avulla hän pystyy säilyttämään uskonsa tulevaisuuteen, ja tapaa oudon taiteilijan (John Lynch) johon rakastuu.

Näyttelijät 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat
Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Lidija Ginzburg

Lidija Jakovlevna Ginzburg (; 18. maaliskuuta 1902 Odessa, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja esseisti. Hän oli Leningradin piirityksen aikana kaupungissa ja selvisi sieltä hengissä.

Ginzburg muutti Odessasta Leningradiin 1922 ja aloitti Taidehistorian korkeakoulussa opettajinaan Juri Tynjanov ja Boris Eihenbaum, jotka ovat venäläisen formalismin kaksi merkittävää hahmoa. Häntä itseään on luonnehdittu nuorformalistiksi.

Ginzburg selvisi hengissä paitsi Leningradin piirityksestä, myös 1940-luvun 1950-luvun alun juutalaisvastaisesta kampanjasta ja ystävästyi runoilijoiden uuden sukupolven kanssa ja kannusti heitä. Hehin kuului muun muassa Alexander Kushner.

Ginzburg julkaisi useita merkittäviä kriittisiä tutkimuksia, esimerkiksi 'Lermontovin luova polku' ("Tvorcheskii put' Lermontova", 1940), 'Herzenin Menneisyyteni ja ajatteluni' ("'Byloe i dumy' Gertsena", 1957), 'Lyriikasta' ("O lirike", 1964; 2. laaj. p. 1974), 'Psykologisesta proosasta' ("O psikhologicheskoi proze", 1971 2. uud. p. 1977) ja 'Kirjallisesta sankarista' ("O literaturnom geroe", 1979). 

Ginzburg aloitti Leningradin piirityksen aikana 1942 muistiinpanojen tekemisen. Päiväkirjan tekstejä on julkaistu ensimmäisen kerran kirjallisuuslehti Nevassa 1984. Teos on ilmestynyt suomeksi nimellä Leningradin piirityksen päiväkirja (Into, 2011). Oxfordin yliopiston professori Andrei Zorin on julkaissut Ginzburgin 1940-luvun proosaa tieteellisenä laitoksena, johon sisältyy myös päiväkirja.

Lähteet

Suomennettu teos 
 

Venäläiset kirjailijat
Kirjallisuuskriitikot‎
Esseistit
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Viidakkokirja – Svengiseikkailu

Viidakkokirja - Svengiseikkailu (, Pohjois-Amerikassa The Jungle Book Rhythm N'Groove) on Disneyn luomaan Viidakkokirja-animaatioon perustuva tanssipeli. Peli julkaistiin Euroopassa 17. marraskuuta ja Pohjois-Amerikassa 8. joulukuuta 2000. Pelissä pelaajan pitää tanssia erilaisten animaatiosta tuttujen kappaleiden tahdissa elokuvista ja sarjoista tuttujen hahmojen kanssa.

Pelaaminen

Pelissä pelaajan täytyy läpäistä erilaisia tasoja joita täytyy läpäistä joko tanssimaton kanssa tai ohjaimella joista ensimmäisenä mainittu laite on suositellumpi vaihtoehto. Pelissä on yhteensä 9 erilaista tasoa joissa tanssitaan Mowglilla tuttujen hahmojen kanssa. Jokaisessa tanssissa tulee erilaisia tahtipaneeleita joissa on aina nuoli johonkin suuntaan ja siihen suuntaan täytyy aina painaa joko ohjaimella tai tanssimatolla, tanssien aikana tulee vastaan myös lukuisia naamioita jotka antavat erilaisia erikoisuuksia, kuten "Tulimuuri" antaa tahtipaneelialueelle tulisen muurin joka estää tahtipaneeleiden pääsemisen varsinaiselle tahtialueelle ja jokaisella hahmolla on oma haastenaamio jonka saatua täytyy tanssia samaan tahtiin mitä kyseinen hahmo tanssii. Peli sisältää myös moninpelitilan jossa pelaaja voi ottaa haasteen toista pelaajaa vastaan.

Kappaleet

Jotkut laulut kuten "The Bare Necessities" ja "I Wanna Be Like You" ovat alkuperäisestä elokuvasta;uudet kappaleet on käsikirjoittanut Nicolas Maranda, joka myös sovitti kaikki kappaleet. Lou Began laulaman alkuperäisen "I Wanna Be Like You" -kappaleen musiikkivideon voi avata läpäisemällä yhden Lou Began tanssihaasteen.

 "The Jungle's No Place For A Boy" - suoritetaan Bagheeran kanssa.
 "Join the Ranks" - suoritetaan Kenraali Hathin ja Juniorin kanssa.
 "The Bare Necessities" - suoritetaan Baloon kanssa.
 "Go Bananas in the Coconut Tree" - suoritetaan Apinoiden kanssa.
 "I Wanna Be Like You" - suoritetaan Kuningas Louien kanssa.
 "A Mood For Food" - suoritetaan Kaan kanssa.
 "We Are The Vultures" - suoritetaan Korppikotkien kanssa.
 "Run" - suoritetaan Shere Khanin kanssa.
 "A Brand New Day" - suoritetaan Shantin kanssa.
 "I Wanna Be Like You"(Lou Began haaste) - suoritetaan Lou Began kanssa.

Lähteet

Vuoden 2000 videopelit
PlayStation-pelit
PlayStation 2 -pelit
Disney-videopelit
Tanssipelit
Musiikkipelit
Kirjoihin perustuvat videopelit
Bruno Coquatrix

Bruno Coquatrix (5. elokuuta 1910 − 1. huhtikuuta 1979 Pariisi) oli pariisilaisen Olympia-teatterin omistaja ja manageri. 

Coquatrix tunnetaan myös sanoittajana. Hän on sanoittanut yli 300 laulua.

Hän sai Olympian johtajuuden vuonna 1954. Hän toi Olympiaan esiintymään monia huippuartisteja, joiden muassa oli muun muassa Georges Brassens, Gilbert Bécaud, Johnny Hallyday, Dalida, Édith Piaf, Annie Cordy, Yves Montand ja Louis Armstrong. 

Bruno Coquatrix kuoli 68-vuotiaana vuonna 1979 ja hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen puolisonsa oli Paulette Coquatrix (1916→).

Lähteet

LeFigaro.fr

Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Impressaarit
Ranskalaiset liikemiehet
Ranskalaiset lauluntekijät
Naš sovremennik

Naš sovremennik (, suomeksi ”Meidän aikalaisemme”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuonna 1956 perustettua lehteä julkaistiin aluksi neljästä kuuteen kertaan vuodessa. Vuonna 1958 siitä tuli kuukausilehti. Naš sovremmenikiä edelsi vuosina 1933–1937 ja 1949–1955 ilmestynyt almanakka, jonka numerointi alkoi lokakuun vallankumouksesta (esim. God XXXVIII vuonna 1955).

Lehti ilmestyi aluksi Neuvostoliiton ja vuodesta 1958 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton äänenkannattajana. Sen päätoimittajana työskentelivät Viktor Poltoratski (1956–1958) ja Boris Zubavin (vuodesta 1958). Vuonna 1968 Naš sovremennik oli ideologisista syistä lakkautettuna. Vuonna 1969 päätoimittajaksi tuli Sergei Vikulov, jonka vuonna 1989 korvasi Stanislav Kunjajev.

Poliittiselta linjaltaan Naš sovremennik on Venäjän kansallismielisten voimien äänenkannattaja. 1970-luvulla se tunnettiin ”maaseutuproosastaan”, jota kirjoittivat muun muassa Fjodor Abramov, Viktor Astafjev, Vasili Belov, Valentin Rasputin, Vladimir Solouhin ja Vasili Šukšin. 1980-luvulta lähtien lehti on keskittynyt yhteiskuntapoliittiseen aineistoon.

Vuonna 1986 lehden painos oli 220 000 kappaletta. Vuonna 1990 painosmäärä nousi 480 000:een, mutta on sen jälkeen voimakkaasti laskenut. Nykyään levikki on 10 000:n kappaleen tienoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Naš sovremennik -lehden sivusto 

Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet
Venäläiset kirjallisuuslehdet
Moskova
Družba narodov

Družba narodov (, suomeksi ”Kansojen ystävyys”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuodesta 1939 lähtien sitä julkaistiin epäsäännöllisesti almanakkana, vuodesta 1949 lähtien joka toinen kuukausi ja vuodesta 1955 kerran kuukaudessa.

Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana lehden tärkein tehtävä oli julkaista maan muilla kielillä kirjoittaneiden kirjailijoiden teosten venäjännöksiä. Venäläisten kirjailijoiden osuus sisällöstä oli noin kolmasosa. Vuodesta 1991 lähtien Družba narodov on riippumaton julkaisu.

Lehden päätoimittajina ovat työskennelleet Aleksei Surkov (1958–1959), Vasili Smirnov (1960–1965), Sergei Baruzdin (1966–1991), Aleksandr Rudenko-Desnjak (1991–1992), Vjatšeslav Pjetsuh (1993–1995) ja vuodesta 1995 lähtien Aleksandr Ebanoidze. Painosmäärä oli 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa 160 000–240 000 kappaletta. Perestroikan aikana se nousi jopa 1,1 miljoonaan kappaleeseen vuonna 1989, mutta laski sitten voimakkaasti 1990-luvun loppua kohti. Nykyään lehden levikki on kolmisen tuhatta kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Družba narodov -lehden sivusto 

Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet
Venäläiset kirjallisuuslehdet