joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Simon Bainbridge

Simon Bainbridge (s. 30. elokuuta 1952 Lontoo) on brittiläinen säveltäjä ja sävellyksen professori Lontoon Royal Academy of Musicissa sekä  University of Louisvillessä Kentuckyssä Yhdysvalloissa. Bainbridge opiskeli sävellystä Royal College of Musicissa John Lambertin johdolla. Hän voitti vuonna 1997 Grawemeyer-palkinnon teoksellaan Ad Ora Incerta.

Aiheesta muualla
 Simon Bainbridge

Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Otto Wuorio

Otto Wilhelm Wuorio (vuoteen 1906 Nyqvist; 7. huhtikuuta 1887 Nurmijärvi – 14. helmikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen rakennus- ja jääkiekkoalojen vaikuttaja sekä teollisuusneuvos. Hänen perustamansa Otto Wuorio Oy oli aikanaan Suomen merkittävimpiä rakennusliikkeitä.

Wuorio oli nurmijärveläisen mäkitupalaisen poika. Hän hankki ensin muurarin ammattitaidon ja valmistui sitten 1909 Helsingin teollisuuskoulusta rakennusmestariksi. Hän toimi ylirakennusmestarina Helsingin Puu-Käpylän kaupunginosan rakennustyömaalla vuosina 1916–1919. Vuonna 1919 Wuorio perusti oman rakennusliikkeen, josta vuonna 1951 tuli osakeyhtiö Otto Wuorio Oy. Se rakennutti Helsinkiin 1920-luvulta alkaen asuintaloja ja 1930-luvulta alkaen eräitä keskeisiä liiketaloja ja julkisia rakennuksia. Yritys oli tuolloin jo maan suurimpia talonrakennusurakoitsijoita. Wuorio oli yrityksensä toimitusjohtajana vuoteen 1957 ja sen jälkeen vielä hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän sai 1948 teollisuusneuvoksen arvonimen. Wuorio oli myös 1941–1945 ja 1948–1950 Suomen Rakennusmestariliiton puheenjohtaja.

Jääkiekon seuratasolla Wuorio oli yksi helsinkiläisen, 13 kautena pääsarjassa pelanneen Karhu-Kissojen perustajajäsenistä ja seuran puheenjohtaja vuosina 1938–1942. Vuosina 1942–1947 hän oli Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja, järjestyksessä toisena Kauko Karvosen jälkeen. Wuorio on myös valittu Jääkiekkoliiton kunniajäseneksi.

Wuorio omisti vuodesta 1929 Koikkalan kartanon Vihdissä.

Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Wuorion Suomen Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1986 numerolla 37.

Otto Wuorio Oy siirtyi 1985 osaksi YIT-yhtymää.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset rakennusmestarit
Suomalaiset muurarit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto

Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto (UNHRC, ) on Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksiin ja niiden toteuttamiseen keskittyvä elin. Se on kritisoidun ihmisoikeustoimikunnan (UNCHR) seuraaja. Se eroaa toimikunnasta muun muassa niin, että YK:n yleiskokouksella on oikeus estää 2/3 äänten enemmistöllä ihmisoikeuksia rikkovan maan jäsenyys ihmisoikeusneuvostossa. 

Neuvoston perustamisesta päätettiin äänestyksellä 15. maaliskuuta 2006 YK:n yleiskokouksessa. Sen puolesta äänesti 170 maata, ja sitä vastaan neljä (Israel, Yhdysvallat, Palau sekä Marshallinsaaret). Lisäksi kolme maata, Valko-Venäjä, Iran ja Venezuela, pidättäytyivät äänestyksestä.

Neuvoston rakenne 
Ihmisoikeusneuvosto koostuu  47 jäsenestä, jotka kokoontuvat ympärivuotisesti. Kokoonpano vaihtuu kolmen vuoden välein, ja pysyviä jäseniä ei ole, sillä yksi jäsen voi olla mukana korkeintaan kaksi kautta peräkkäin. Jäsenissä otetaan huomioon maantieteellinen tasa-arvoisuus siten, että jäseniä on tietty määrä kustakin maanosasta.

Jäsenvaltiot

Nykyiset

Entiset

Merkittäviä linjanvetoja 
 26. maaliskuuta 2009 YK:n ihmisoikeusneuvosto hyväksyi päätöksen, jonka mukaan julkinen uskonnon halventaminen on ihmisoikeusloukkaus. Pakistanin tekemää aloitetta puolsi 23 maata, vastusti 11 ja 13 äänesti tyhjää.

 YK:n ihmisoikeusneuvoston mielestä Sveitsi rikkoo kansainvälistä oikeutta, mikäli maa kieltää minareettien rakentamisen.

Kritiikkiä 
YK:n ihmisoikeusneuvostoa on syytetty keskittymisestä Israeliin. Se on tuominnut Israelin jo 26:ssa eri päätöslauselmassa. Ensimmäisenä vuotena 2006-2007 neuvosto ei tuominnut ihmisoikeusrikoksia missään muussa maassa ja toisena vuotena 2007-2008 Myanmar sai yhden maininnan, kun taas Israel tuomittiin yhdeksän kertaa. Lisäksi Israel on nostettu ainoana maana pysyvästi neuvoston käsittelylistalle.

Muslimimaat ajoivat Pakistanin johdolla YK:n ihmisoikeusneuvoston hyväksymään kiistellyn päätöslauselman. Huhtikuun 2009 alussa hyväksytty päätöslauselma teki uskontojen herjaamisesta ihmisoikeusloukkauksen. Kriitikot, muun muassa Toimittajat ilman rajoja -järjestö ovat huolissaan siitä, että päätöslauselmalla pyritään estämään uskontojen ja erityisesti islamin kritisointi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhdistyneiden kansakuntien ihmioikeusneuvoston virallinen sivusto  
 Yhdistyneiden kansakuntien tiedote ihmisoikeusneuvoston perustamisesta 

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen alaiset toimielimet
Ihmisoikeudet
Esko Rekomaa

Esko Aatu Rekomaa (alkujaan Rekonius) (24. joulukuuta 1932 Vuoksela – 14. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.

Rekomaa pelasi uransa helsinkiläisjoukkueissa. Hän aloitti HJK:ssa (1949–54) ja jatkoi HIFK:ssa (1954–66). Rekomaa oli ensimmäisiä IFK:hon otettuja suomenkielisiä pelaajia. Rekomaa voitti pelaajaurallaan kaksi SM-pronssia ja pelasi yhteensä SM-sarjassa 178 ottelua tehoin 160+87.

Maajoukkueessa Rekomaa pelasi yhteensä 22 ottelua. Hän oli mukana myös kaksi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa.

Valmentajana Rekomaa voitti kaksi SM-kultaa HIFK:ssa.

Saavutukset ja palkinnot 
2 SM-pronssia pelaajana
2 Suomen mestaruutta valmentajana (1969, 1970)
1 SM-pronssi valmentajana
SM-sarjan paras pistemies (1955)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1955)
Herrasmiespelaaja (1954)
Suomen Jääkiekkoleijona #38

Lähteet 

Rekomaan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Eurohockeyn tilastosivu

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Puhekupla

Puhekupla on sarjakuvissa ja animaatioissa tai muussa äänettömässä mediassa visuaalinen ilmaisu ihmisen tai muun olennon puheelle. Muut äänet ilmaistaan visuaalisesti ilman puhekuplia. Puhekupla on yleensä valkoinen soikio tai suorakaide, jonka sisällä on puhe tekstinä. Siihen kuuluu tavallisesti sakara, joka osoittaa puhujan suuta kohti.

Puhekuplan reunat voivat ilmaista visuaalisesti myös puhujan tunnetilaa tai äänensävyä. Esimerkiksi katkoviivalla kuvatun puhekuplan reuna ilmaisee kuiskaamista. Tunnetilaa ja äänensävyä voidaan kuvata puhekuplaan sijoitetuin symbolein, esimerkiksi nuotit kuvaavat viheltämistä tai laulamista. Tavallisesta poikkeava puhekuplien tekstityyppi voi kuvata tunnetilaa tai vierasta kieltä; tätä käytetään runsaasti esimerkiksi Asterix-sarjakuvissa.

Historia 
Jo 1200-luvulla esiintyi ihmisillä kuvissa puhumista ilmaisevia nimiöitä. Keskiajan käsikirjoituksissa puhekuplia eli fylaktereita esiintyy runsaasti. Puhekupla on konkreettinen, kuin pitkä liina tai viiri, joka alkaa puhujan suun tienoilta ja sisältää hänen sanomansa. Atsteekkien taiteessa esiintyy henkilöhahmoihin liittyvä puhumista tarkoittava merkki, joka tarkoittaa, että merkin osoittama henkilö on äänessä. Se ei kuitenkaan kerro, mitä hänellä on mielessään.

Tunnistettavat "puhekuplat" syntyivät varsinaisesti 1600-luvulla. Sarjakuvateollisuuden kehittyessä 1900-luvulla puhekuplat eri kulttuureissa yhtenäistyivät.

Lähteet 
Viihde
Sarjakuva
Seppo Liitsola

Seppo Liitsola (7. helmikuuta 1933 Tampere – 18. heinäkuuta 2012 Espoo) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja. Hän valmensi vuosina 1969–1972 ja 1974–1976 maajoukkuetta. Ammatiltaan hän oli voimistelunopettaja.

Pelaajana 
Liitsola pelasi menestyksekkään uran TBK:ssa ja Tapparassa. Hän voitti peräti 12 perättäistä SM-mitalia, joka on Suomen ennätys. Kultaisia näistä mitaleista oli kuusi. Pisteitä Liitsola teki pelaamassaan 169 ottelussa 136 (76+60). A-maajoukkueessa Liitsola pelasi 14 ottelua ja yhdet MM-kilpailut vuonna 1955.

Valmentajana 
Vuonna 1964 päättyneen pelaajauransa jälkeen Liitsola aloitti valmentamisen. Hänen ensimmäinen joukkueensa oli lyhytikäinen lahtelaisseura Upon Pallo, jonka hän nosti aina SM-sarjaan asti. Maajoukkueessa Liitsola aloitti ennenaikaisesti 1969, kun Joe Wirkkunen jättäytyi tehtävästä solidaarisuudesta kotimaataan Kanadaan kohtaan. Kanada oli riitaantunut Kansainvälisen Jääkiekkoliiton kanssa ja jättäytyi MM-kisoista moneksi vuodeksi. Liitsola johti maajoukkuetta viisi kertaa MM-kisoissa ja kahdesti olympialaisissa.

Liitsola tunnettiin loistavana taktikkona, mutta myös vaativana ja värikkäänä valmentajana. Maajoukkueen jälkeen hän luotsasi vielä HIFK:ta vuosina 1972–1975 yhteen mestaruuteen ja kahteen hopeaan. Saksassa ETV-70 Münchenin peräsimessä Liitsola toimi yhden kauden 1980–1981.

Jääkiekkovaikuttajana 
Liitsola toimi Suomen jääkiekkoliitossa valmennuspäällikkönä, koulutuspäällikkönä ja liittohallituksessa.

Saavutukset ja palkinnot
6 Suomen mestaruutta pelaajana (1953, 1954, 1955, 1959, 1961, 1964)
3 SM-hopeaa ja 3 -pronssia pelaajana
1 Suomen mestaruus valmentajana (1974)
2 SM-hopeaa valmentajana
Herrasmiespelaaja (1955)
Suomen Jääkiekkoleijona #39
 Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi (2005).

Lähteet

Liitsolan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Sivuluokka

Sivuluokka on matematiikan osa-alueen ryhmäteorian käsite. Jos  on ryhmän  aliryhmä ja , niin ryhmän  osajoukkoa

kutsutaan alkion a määräämäksi aliryhmän  vasemmaksi sivuluokaksi. Vastaavasti osajoukkoa

kutsutaan alkion a määräämäksi aliryhmän  oikeaksi sivuluokaksi. Vasempia ja oikeita sivuluokkia kutsutaan yhteisellä nimellä sivuluokka, mikäli puolella ei ole merkitystä. Yleisessä tapauksessa tosin . Aliryhmää , jolla pätee  kaikilla  sanotaan ryhmän  normaaliksi aliryhmäksi. Esimerkiksi kaikkien Abelin ryhmien aliryhmät ovat normaaleja. 

Sivuluokilla on merkittävä osa ryhmäteoreettisissa tarkasteluissa. Sivuluokkien avulla voidaan esimerkiksi helposti todistaa Lagrangen lause ja ne esiintyvät myös ryhmän tekijäryhmien alkioina.

Ominaisuuksia
Olkoon  on ryhmän  aliryhmä ja . Tällöin seuraavat ehdot ovat yhtäpitäviä
alkio b kuuluu alkion a määräämään aliryhmän  vasempaan sivuluokkaan,
 eli alkioiden a ja b määräämät aliryhmän  vasemmat sivuluokat ovat samat,
 eli alkioiden a ja b käänteisalkioiden määräämät aliryhmän  oikeat sivuluokat ovat samat ja

Erityisesti viimeinen ehto osoittautuu hyödylliseksi, sillä relaatio  kaikilla  on joukon  ekvivalenssirelaatio. Tämän relaation ekvivalenssiluokat ovat aliryhmän  vasemmat sivuluokat. Täten vasemmat sivuluokat ovat keskenään pistevieraita ja

eli ryhmä  voidaan esittää vasempien sivuluokkien unionina. Aliryhmäkriteerin nojalla aliryhmä  on eräs omista sivuluokistaan.

Koska funktio

on bijektio kaikilla , niin aliryhmällä  on sama mahtavuus kaikkien vasempien sivuluokkiensa kanssa. Erityisesti, mikäli  on äärellinen ryhmä, niin aliryhmän  kaikissa sivuluokissa on yhtä monta alkiota.

Kaikki edellä esitellyt ominaisuudet pätevät sopivin muutoksin myös oikeille sivuluokille. Lisäksi koska kuvaus

on hyvin määritelty ja bijektio, niin aliryhmän  vasempien sivuluokkien joukko on yhtä mahtava oikeiden sivuluokkien joukon kanssa. Erityisesti, mikäli vasempia sivuluokkia on äärellinen määrä, niin aliryhmän  vasempien sivuluokkien lukumäärä on sama kuin aliryhmän  oikeiden sivuluokkien lukumäärä. Tätä lukua kutsutaan aliryhmän  indeksiksi ryhmässä .

Hallin todistaman lauseen mukaan, mikäli  ja aliryhmän indeksi ryhmässä  on n, niin voidaan valita sellaiset alkiot , että lista  sisältää kaikki vasemmat sivuluokat ja lista  sisältää kaikki oikeat sivuluokat.

Muuta huomionarvoista
Ryhmän multiplikatiivisessa esityksessä sivuluokkia merkitään yleensä  ja , additiivisessa  ja . Tässä merkinnässä :n paikalle ajatellaan sijoitetuksi jokainen :n alkio erikseen, jolloin saadaan täsmälleen sivuluokan alkiot.

Erityisesti renkaiden ollessa kyseessä sivuluokkia kutsutaan myös jäännösluokiksi.

Lähteet 

Ryhmäteoria

de:Gruppentheorie#Nebenklassen
ru:Глоссарий теории групп#К
Mikko Ruutu

Mikko Jaakko Ruutu (s. 10. syyskuuta 1978 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija. Ruutu aloitti jääkiekkoilun EVU:ssa, ja hän pelasi SM-liigassa neljä kautta  HIFK:n sekä Jokereiden  riveissä. Lisäksi hän pelasi yhden kauden Yhdysvalloissa yliopistoliigassa. Hän joutui tekemään 25-vuotiaana päätöksen uransa lopettamisesta polvivamman takia. Ruudun paras joukkuesaavutus on vuonna 2002 Jokereissa voitettu Suomen mestaruus. 

Peliuransa jälkeen Ruutu on toiminut NHL-seura Ottawa Senatorsin Euroopan kykyjenetsijänä kaudesta 2004-2005 alkaen. Kaudesta 2018-2019 lähtien Ruutu on toiminut Senatorsin Euroopan kykyjenetsijöiden päällikkönä.  

Mikko Ruudulla on kaksi veljeä: Jarkko ja Tuomo, jotka molemmat ovat pelanneet NHL:ssä.

Tilastoja

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Angel of Retribution

Angel of Retribution on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Judas Priestin 15. studioalbumi, jonka yhtye julkaisi helmi-maaliskuun vaihteessa 2005. Yhtyeen laulajaksi oli ennen albumin nauhoitusta palannut Rob Halford, joka oli lähtenyt yhtyeestä 1992. Yllättäen levy nousi Yhdysvaltojen Billboard-albumilistalla sijalle 13, mikä oli neljä sijaa parempi kuin menestysalbumit Screaming for Vengeance ja Turbo. Levy oli myös ensimmäinen listaykköseksi noussut Priest-albumi Kreikassa. Levy sisältää Judas Priestin pisimmän kappaleen, Lochness, joka kestää 13 minuuttia ja 30 sekuntia. Kappaleesta "Judas Rising" on tullut yksi Judas Priestin kiertueklassikoista.

"Angel"-kappale soitettiin ensi kertaa livenä Helsingissä 3.6.2008, kun Judas Priestin maailmankiertue alkoi Suomesta.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet ovat käsialaa Glenn Tipton / Rob Halford / K. K. Downing, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Rob Halford - laulu
 Glenn Tipton - kitara
 K.K. Downing - kitara
 Ian Hill - basso
 Scott Travis - rummut

Aiheesta muualla 
 Albumin virallinen nettisivu
 Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä

Lähteet 

Judas Priestin albumit
Vuoden 2005 albumit
Defenders of the Faith

Defenders of the Faith on Judas Priestin menestysalbumi vuodelta 1984. Albumi myi Yhdysvalloissa kultaa jo maaliskuussa samana vuonna ja ylitti platinarajan 1988. Albumi nousi sijalle 18. Billboard-listalla USA:ssa ja pysyi sillä peräti kymmenen kuukautta, kun ”Some Heads Are Gonna Roll” sai paljon radiosoittoa. Britanniassa levy ylsi listalla sijalle 19. Kappaleista ”Freewheel Burning” ja ”Love Bites” tehtiin myös musiikkivideot.

Kappaleiden taustoja 

Rob Halford ei ollut levyn ilmestymisen aikoihin paljastanut muulle yhtyeelle homoseksuaalisuuttaan, mutta se purkautui välillä esiin miehen sanoituksissa. Omien sanojensa mukaan Halford "ujutti" albumille "homosanoituksia". Defenders...-levyllä se näkyy muun muassa kappaleessa ”Jawbreaker”. Hän ei kuitenkaan tohtinut sanoi bändikavereilleen, että "Täähän kertoo, jätkät, tosi isosta kyrvästä!" Vuonna 2020 ilmestyneessä kirjassaan Halford toteaa, että kertoi vasta "aivan äskettäin" muille yhtyeen jäsenille mistä kappaleessa on kyse. He totesivat naureskellen, että "Ai jaa, nyt kun kerroit, niin selvä juttuhan tuo!"

”Eat Me Alive” -kappaleen fellaatio-aihe sen sijaan ei jäänyt ollenkaan epäselväksi. Halford kertoo, että hän suhtautuu sanoituksiinsa suurella vakavuudella, kirjoittaa tekstit selvin päin, koettaa pitää ajatukset kirkkaina ja keskittyy työhön. Poikkeuksen sääntöön tekee ”Eat Me Alive”. Yhtyeen jäsenet olivat juopotelleet baarissa, ja sen jälkeen piti mennä vielä studioon viimeistelemään kappale, josta oli olemassa vain runko. Sanoitukset puuttuivat. "Pää täynnä olutta ja viiniä päätin, että kappale kertoo siitä, kuinka nautinnollista on saada hyvää suuseksiä." Myöhemmin sekä kännisanoittelu että eräs sen yksityiskohta harmittivat Halfordia: Kappaleen sisältöön kuuluu, että fellaation vastaanottaja osoittaa sen antajaa aseella päähän. Tämä liittyy surullisenkuuluisaan ampumistapaukseen, joka vei Judas Priestin oikeuteen Yhdysvalloissa.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet kirjoittanut kolmikko Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing.

Vuoden 2001 version bonuskappaleet

Kokoonpano 

 Rob Halford - laulu
 Dave Holland - rummut
 Glenn Tipton - kitara
 K.K. Downing - kitara
 Ian Hill - basso

Singlet 

 Freewheel Burning / Breaking the Law / You've Got Another Thing Coming (livenä US Festivalilta)  - joulukuu 1983
 Some Heads Are Gonna Roll / The Green Manalishi (live) / Jawbreaker  - maaliskuu 1984
 Love Bites / Love Bites (promo) - 1984
 Love Bites / Jawbreaker (kuvalevy)  - 1984

Tuotanto 

 Tuottaja: Tom Allom
 Ääniteknikko: Mark Dodson
 Miksaus: DB Recording Studios ja Bayshore Studios, Miami
 Masterointi: Sterling Sound, New York
 Kannen suunnittelu: Doug Johnson (Judas Priestin idean pohjalta)

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Defenders of the Faith , lisätietoja albumin synnystä ym.

Judas Priestin albumit
Vuoden 1984 albumit
Gilbert Newton Lewis

Gilbert Newton Lewis (23. lokakuuta 1875 – 23. maaliskuuta 1946) oli yhdysvaltalainen fysikaalisen kemian tutkija, joka tunnetaan parhaiten happojen ja emästen uudenlaisesta määritelmästä vuodelta 1923, jota hän laajensi 1936. Sen mukaan elektroniparin vastaanottajaa sanotaan hapoksi, ja vastaavasti elektroniparin luovuttajaa sanotaan emäkseksi, jos se voi luovuttaa tällaisen elektroniparin. 

Lewisin määritelmä on oleellisesti laajempi kuin tanskalaisen Johannes Brønstedin teoria. Määritelmä perustuu havaintoon, jonka mukaan kemiallisen sidoksen on mahdollista syntyä atomien jakaessa elektroniparin.

Esimerkiksi natriumoksidin (tai oikeastaan siinä olevan oksidi-ionin) ja rikkitrioksidin välinen reaktio
 Na2O + SO3 → Na2SO4 

on happo-emäsreaktio Lewisin, mutta ei Brønstedin tarkoittamassa mielessä. Tässä reaktiossa rikkitrioksidi toimii Lewis-happona ottaen vastaan elektroniparin oksidi-ionilta O2-. Brønstedin teorian mukaan se kuitenkaan ei ole happo, koska se ei voi luovuttaa protonia. Oksidi-ioni sen sijaan voi toimia vahvana emäksenä myös Brønstedin mukaisessa merkityksessä, mutta tässä reaktiossa niin ei tapahdu.

Lewisilta on myös peräisin termi fotoni. Hän myös ehdotti molekyylisidoksen syntymiselle sittemmin varmistettua kovalenssimekanismia, jossa toisiinsa sitoutuvat atomit jakavat elektroneja yhteiseen käyttöön. Tämän esittämiseen hän käytti uudenlaista kemiallisten sidosten kuvaustapaa, joka tunnetaan nykyään Lewis-diagrammina.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset kemistit
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Pianokvartetti

Pianokvartetti on kamarimusiikkiyhtye, jonka soittimet ovat yleensä viulu, alttoviulu, sello ja piano, joissakin tapauksessa alttoviulun korvaa toinen viulu kuten esimerkiksi Sibeliuksen kvartetoissa.

Pianokvartetin, samoin kuin esimerkiksi pianotrion juuret ovat barokkimusiikin ajalla yleisessä triosonaatti-formaatissa. Ensimmäiset pianokvartetto-nimellä julkaistut teokset ovat peräisin 1700-luvulta. Teoksia sävelsivät muun muassa Franz Danzi, Jan Ladislav Dusík, Franz Hoffmeister, Jan Vaňhal sekä tunnetuimpana Wolfgang Amadeus Mozart, jonka pianokvartetot edustavat vieläkin lajin ehdotonta huippua.

Pianokvartetto sävellyksenä saavutti kukoistuskautensa 1800-luvulla. Tällöin luotiin useimmat sävellystyypin mestariteokset, kun muun muassa Johannes Brahms, Antonín Dvořák, Felix Mendelssohn ja lukuisat muut sävelsivät tälle kokoonpanolle. 1900-luvulla tuotanto on hiukan vähentynyt, ja todellisiksi mestariteoksiksi tunnustetaan vain harvoja ko. ajan teoksista.

Suomalaiset säveltäjät ovat tuottaneet pianokvartettoja melko niukasti, mutta ainakin Jean Sibelius, Uuno Klami, Ilmari Hannikainen, Harri Wessman ja Seppo Pohjola ovat rikastuttaneet pianokvartetto-ohjelmistoa.
Ulkomaisia tunnettuja kvartetteja ovat muun muassa Ames Piano Quartet  , Faure Quartett , Los Angeles Piano Quartet, Amabile Piano Quartet, Schubert Ensemble  ja Mozart Piano Quartet . 

Kamarimusiikki
Palm Springs

Palm Springs on kaupunki Riversiden piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli vuonna  42 807 asukasta ja lukuisia golf-kenttiä. Kaupungin pinta-ala on 246,3 neliökilometriä, josta vettä 2,2 neliökilometriä.

Väestö 
Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 78,3% ilmoitti edustavansa etnisesti valkoisia ("whites"), 3,9% mustia tai afroamerikkalaisia ja 3,8% aasialaisia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu 

Kalifornian kaupungit
Riversiden piirikunta
Voitto Soini

Voitto Aukusti Soini (s. 6. helmikuuta 1938 Koivisto, Karjala) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.

Soini edusti turkulaisseuroja koko peliuransa. Hän pelasi ensin kaudet 1955–64 TPS:ssa ja sitten kaudet 1964–72 TuTossa. Saaliiksi Soinille jäi yksi Suomen mestaruus ja yhteensä neljä SM-mitalia. Pisteitä hän teki pelaamassaan 229 pääsarjaottelussa 82+89.

Soini pelasi maajoukkueessa 30 A- ja kaksi B-maaottelua. MM-kisoissa Soini edusti Suomea kaksi kertaa ja olympialaisissa kerran.

Jalkapallossa Soini voitti SM-hopeaa vuonna 1960 TPS:ssa.

Soini toimi myös valmennustehtävissä. Soini valmensi kaudella 1971–1972 TuToa SM-sarjassa yhdessä Seppo Lindströmin kanssa. Soini toimi tuolloin pelaajavalmentajana. Kaudella 1973–1974 peliuransa jo lopettanut Soini toimi TuTon päävalmentajana, edelleen SM-sarjassa.

Saavutukset ja palkinnot 
1 Suomen mestaruus jääkiekossa (1956)
1 SM-hopea ja 2 -pronssia jääkiekossa
1 SM-hopea jalkapallossa
Suomen Jääkiekkoleijona #41

Lähteet 

Soinin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Jouni Seistamo

Jouni Veli Juhani Seistamo (9. marraskuuta 1939 Tampere – 9. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Seistamo pelasi jääkiekon SM-sarjassa kymmenen kautta edustaen koko ajan Tapparaa. Mitaleita Seistamon palkintokaappiin jääkiekosta tuli yhteensä seitsemän kappaletta, joista kultaisia oli kolme. Pelejä hän pelasi SM-sarjassa 143 saldolla 102+49.

Seistamo pelasi maajoukkueessa neljät MM-kilpailut ja kahdet olympialaiset. Yhteensä hänelle kertyi pisteitä maaotteluista 27+8 88 pelistä.

Saavutukset ja palkinnot
3 Suomen mestaruutta (1959, 1961, 1964)
3 SM-hopeaa ja 1 -pronssi
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1961)
Herrasmiespelaaja (1958)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1962)
Suomen Jääkiekkoleijona #42

Kirjallisuutta

Lähteet
Seistamon tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Juhani Wahlsten

Juhani Jorma Kalevi ”Juuso” Wahlsten (13. tammikuuta 1938 Helsinki – 9. kesäkuuta 2019 Turku) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja, koulutukseltaan liikunnanopettaja.

Suomen Jääkiekkomuseo valitsi Wahlstenin Jääkiekkoleijonaksi #43 ja Kansainvälinen Jääkiekkoliitto valitsi hänet omaan Hall of Fameensa.

Jääkiekkoilun parissa tehdyn työn lisäksi Wahlsten toi ringeten Suomeen vuonna 1979.

Pelaajaura 
Wahlsten aloitti uransa Kuopiossa KuPS:ssa vuonna 1957, josta hän siirtyi KalPaan. Wahlsten oli nostamassa joukkuetta ensimmäistä kertaa pääsarjatasolle. Pelatessaan hän muodosti yhdessä Ossi Hyppösen ja Mauno Revon kanssa "Pyörremyrskyketjun". Myöhemmin Revon tilalle ketjuun tuli kakkosketjun keskushyökkääjä Lauri Helen, ja vastaavasti Repo siirtyi Helenin paikalle kakkosketjuun. Wahlstenin ketjukaveri Hyppönen voitti myös noina vuosina SM-sarjan maalikuninkuuden. KalPasta Wahlsten siirtyi vuonna 1959 Tampereen Ilvekseen, jonka mukana hän oli voittamassa Suomen mestaruutta. Kahden Ilves-vuoden jälkeen Wahlsten siirtyi yhdeksi kaudeksi HJK:hon, ja tämän jälkeen Turun Palloseuraan. Turussa Wahlstenista tuli yksi Suomen ensimmäisistä tähtipelaajista.

Seitsemän TPS-kauden jälkeen Wahlsten seurasi Reijo Hakasen jalanjälkiä Itävaltaan AC Klagenfurtiin, jossa voitti maan mestaruuden. Wahlsten palasi kauden jälkeen takaisin Ilvekseen, jossa hän pelasi vielä viimeisen vuoden ennen lopettamistaan. SM-sarjassa Wahlstenin saldoksi muodostui 200 ottelussa tehopisteet 137+82.

Maajoukkueessa Wahlsten pelasi 115 ottelua tehden tehopisteet 33+29. Maailmanmestaruustasolla hän pelasi viidet kisat ja olympialaisissa kolme kertaa. Wahlsten oli Suomen jääkiekkomaajoukkueen kapteenina ja teki kaksi maalia vuonna 1967, kun Suomi ensimmäistä kertaa kaatoi Tšekkoslovakian.

Valmentajaura 
Pelaajauransa jälkeen Wahlsten jatkoi valmentajana. Suomessa hänen seuransa oli TPS ensin SM-sarjassa 1971–1972 ja sitten Jääkiekon SM-liigassa 1980–1983. 1980-luvun alussa TPS:llä oli vahva joukkue, joka ei kuitenkaan yltänyt kultaan; välierissä se oli kuitenkin kolmena Wahlsten-kautenaan. 

Hän oli myös levittämässä jääkiekkotietoutta FC Barcelonassa joukkueen valmentajana. Lisäksi Wahlsten toimi saksalaisen EV Füssenin junioripäällikkönä.

Yksityiselämä 
Wahlsten työskenteli liikunnan ja voimistelun opettajana Aurajoen Yhteiskoulussa, jossa hänen vaimonsa Leena opetti voimistelua tytöille. Wahlstenin pojat Jali ja Sami ovat myös olleet edustustason kiekkoilijoita.

Saavutukset ja palkinnot 

 1 Suomen-mestaruus pelaajana (vuonna 1960)
 1 SM-hopea pelaajana
 1 Itävallan-mestaruus pelaajana (vuonna 1970)
 1 SM-hopea ja 1 -pronssi valmentajana
 Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (vuonna 1967)
 Suomen Jääkiekkoleijona numero 43
 IIHF:n Hall of Famen pelaajajäsen
 TPS on jäädyttänyt Wahlstenin pelinumeron 8.

Lähteet 

 Wahlstenin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla.
 
 IIHF:n uutinen Hall of Fame -valinnoista.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Witwatersrand

Witwatersrand on matala Gautengin läpikulkeva vuoristo Etelä-Afrikassa. Witwatersrand muodostaa vedenjakajan, jonka pohjoispuolella joet laskevat Intian valtamereen ja eteläpuolella Atlanttiin.

Witwatersrandia kutsutaan yleisesti lempinimellä Rand, ja se tunnetaan erityisesti siitä, että 40% koko maailman  kullasta kaivetaan vuoriston kaivoksista. Rand on myös merkittävä uraanikaivos, sillä kullan sivutuotteena tuotetaan myös uraania.

Etelä-Afrikan maantiede
Afrikan vuoristot
Einar Rinne

Vilho Einar Rinne (31. tammikuuta 1890 Asikkala – 31. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

Einar Rinne oli vanhin Rinteen näyttelijäveljistä, hänen nuorempia veljiään olivat Jalmari ja Joel Rinne. Rinne jäi varhaisen kuolemansa vuoksi nuorempia veljiään tuntemattomammaksi, mutta hän ehti kuitenkin luoda merkittävän luonnenäyttelijän uran useissa teattereissa ja 1920-luvun mykkäkauden klassikkoelokuvissa. 

Rinne aloitti liikealalla, mutta sai näyttelijäkiinnityksen Tampereen Teatteriin vuonna 1916. Hän näytteli Viipurin Näyttämöllä 1917–1921, Suomen Kansallisteatterissa 1921–1923, uudelleen Tampereen Teatterissa 1923–1928 ja loppu-uransa ajan Kansan Näyttämöllä Helsingissä. Hänellä oli keskeisiä rooleja muun muassa kotimaisissa näytelmissä Nummisuutarit, Tukkijoella, Pohjalaisia ja Anna-Liisa, sekä ulkomaisissa näytelmissä Eerik XIV, Danton ja Oopperapalo.

Rinne ehti näytellä urallaan myös lähes kymmenessä elokuvassa vuosina 1922–1929. Roolit olivat kaikki suuria tai pääosia, ja ensimmäinen elokuvatehtävä oli Mikon osa Anna-Liisassa (1922). Muita merkittäviä osia oli Paloniemen mielenhäiriöinen poika elokuvassa Koskenlaskijan morsian (1923), Pohjalaisia-elokuvan (1925) Antti Hanka sekä Utuniemen isännän miespääosa elokuvassa Noidan kirot (1927). Rinteen viimeiseksi elokuvarooliksi jäi katalan mustasukkaisen Olli Järvelän osa elokuvassa Työn sankarilaulu (1929).

Rinne oli naimisissa näyttelijä Eine Laineen (1892–1970) kanssa 1920–1923, ja heidän tyttärensä Eila Rinne (1920–1991) oli myös näyttelijä. Einar Rinteen kohtalo oli sama kuin Heidi Blåfieldillä kaksi vuotta aiemmin – kuolinsyynä oli angiinamyrkytys. Rinne oli kuollessaan vain 43-vuotias.

Teatteriura 

Tampereen Teatteri (1916–1917, 1923–1928)
Viipurin Näyttämö (1917–1921)
Suomen Kansallisteatteri (1921–1923)
Kansan Näyttämö (1928–1933)

Filmografia 

Anna-Liisa (1922) – Mikko, Husson poika
Rautakylän vanha parooni (1923) – Paroni Gustaf Drakenhjelm
Koskenlaskijan morsian (1923) – Paloniemen Juhani, Heikin poika
Pohjalaisia (1925) – Antti Hanka
Noidan kirot  (1927) – Utuniemen isäntä Simo
Lumisten metsien mies (1928) – Urheiluvalmentaja Reima
Työn sankarilaulu (1929) – Olli Järvelä

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Tapiola Sinfonietta

Tapiola Sinfonietta on vuonna 1987 perustettu Espoon kaupunginorkesteri, joka tarjoaa musiikkielämyksiä kaikenikäisille. Ohjelmistossa on klassista musiikkia eri aikakausilta sekä taiteidenvälisiä yhteisproduktioita.

Suurin osa konserteista on Espoon kulttuurikeskuksessa. Yleisötyöhön erikoistuneet muusikot esiintyvät myös neuvoloissa, päiväkodeissa, kouluissa, kirjastoissa, sairaaloissa ja hoivakodeissa. 

Tapiola Sinfoniettan taiteellisista linjauksista vastaa johtoryhmä, johon kuuluu intendentti ja kaksi muusikkojäsentä. Orkesteri tekee tiivistä yhteistyötä valitsemiensa taiteelisten partnereiden ja residenssitaiteilijoiden kanssa. Lisäksi orkesterissa vierailee säännöllisesti kapellimestareita ja solisteja. 

Vuosittain on noin 60 konserttia, joiden joukossa on sinfoniakonsertteja, kamarimusiikkia, iltapäiväkonsertteja, lastenkonsertteja, viihdekonsertteja ja yleisölle avoimia kenraaliharjoituksia. Lisäksi konserttien yhteydessä järjestetään teosesittelyjä ja taiteilijatapaamisia.

Tapiola Sinfoniettan YouTube-kanavalla on runsaasti konserttitallenteita sekä orkesterin esittelyvideoita. Suurin osa yli 70 levytyksestä on kuunneltavissa Spotify-palvelussa.

Orkesteri levyttää säännöllisesti BIS- ja Ondine-levymerkeille. Diskografiaan kuuluu yli 70 levytystä.

Aiheesta muualla 
 Tapiola Sinfoniettan verkkosivut 

Suomalaiset sinfoniaorkesterit
Espoon musiikki
Tapiola
Axel Ahlberg

Axel Wilhelm Ahlberg (23. maaliskuuta 1855 Turku – 4. helmikuuta 1927 Hanko) oli ensimmäisiä suomalaisia teatterinäyttelijöitä.

Ahlberg pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta kymnaasista 1872. Hän sai kiinnityksen Suomalaiseen Teatteriin (nykyinen Suomen Kansallisteatteri) heti teatterin perustamisen jälkeen vuonna 1878. Ahlberg näytteli teatterissa vuoteen 1924, jolloin hän jäi eläkkeelle. 

Ahlberg tunnettiin erityisesti ensirakastajan rooleista ja romanttisista sankariosista. 

Ahlbergin maineikkaimpia rooleja teatterissa olivat Romeo, Hamlet (Shakespeare), Sigismund, (Calderonin ”Elämä ja unelma”), Gessler (Schillerin ”Wilhelm Tell”), Klaus Kurki (von Numersin ”Elinan surma”) ja Cyrano de Bergerac (Rostand). Romeon ja Julian suomenkielinen kantaesitys oli Kaarlo Bergbomin ohjaamana vuonna 1881 Suomalaisessa Teatterissa, ja siinä oli Juliana Ida Aalberg ja Romeona Axel Ahlberg.

Ahlberg esiintyi myös yhdessä elokuvassa: Jussi Snellmanin ja Teuvo Puron ohjaamassa Anna-Liisassa (1922). Ahlberg teki myös paljon kiertueita muun muassa Simo Kaarion kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Aika 1915 :2 Koskenniemi, V. A., Axel Ahlberg 60-vuotias s. 141 
 Valvoja 1915 :4 Axel Ahlberg (183 s.), Muotokuvia: 
 Näyttämön kuningas Axel Ahlberg, Suomen Kuvalehti, 04.10.1924, nro 40, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Keijo Säilynoja

Keijo Henrik Säilynoja (s. 17. helmikuuta 1970 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkoilija ja nykyinen Jokereiden taustavaikuttaja. Säilynoja nimitettiin Suomen lentopalloliiton toimitusjohtajaksi huhtikuun 1. päivä 2015.

Ura 

Säilynoja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä, aloitti uransa Jokereissa, jossa hän pelasi kaudet 1988–1998. Ensimmäinen kausi kului I-Divisioonassa ja loput SM-liigassa. Ensimmäisen SM-liigakautensa jälkeen hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 1991–1992 Säilynoja valittiin liigan herrasmiespelaajaksi sekä toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi Jokerien jälkeen vielä SaiPassa kaudet 1998–2000 sekä Espoon Bluesissa kauden 2000–2001, jonka jälkeen lopetti uransa. Liigassa hänen saldokseen tuli runkosarjassa 420 ottelussa 142 maalia ja 139 syöttöä eli yhteensä 281 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 53 ottelussa 14 maalia ja 11 syöttöä eli 25 tehopistettä. Hän voitti Jokereissa Suomen mestaruuden neljä kertaa.

Maajoukkueurallaan Säilynoja edusti Suomea 1992 talviolympialaisissa ja vuosien 1992 ja 1993 MM-kisoissa. 1992 MM-kisoissa Suomi saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa voittamalla hopeaa. Vuodesta 2004 Säilynoja on toiminut pelaajayhdistyksen puheenjohtajana. Säilynoja on toiminut myös pankinjohtajana Sampo-pankin Töölön konttorissa. Vuonna 2008 hänet valittiin Jokereiden toimitusjohtajaksi. Säilynoja nousi toukokuussa 2010 konserniyhtiö Jokerit HC Oy:n toimitusjohtajaksi, ja SM-liigaseura Jokereiden toimitusjohtajaksi valittiin hänen tilalle Jarmo Kekäläinen.

Uran jälkeen  
Peliuransa jälkeen Säilynoja on ollut mukana Suomen Jääkiekkoliiton Pelaajayhdistyksen työssä, Suomen jääkiekkoilijoiden pelaajayhdistyksen hallituksen puheenjohtajana hän toimi 2004–2008, ja myös Jokerien omistajan, Hjallis Harkimon johtamassa Diili-ohjelman suomalaisessa versiossa. Säilynoja oli mukana ohjelman johtoryhmässä. 

Säilynoja on toiminut aiemmin muun muassa Helsinki Halli Oy:n ja Jokerien SM-liigajoukkueen toimitusjohtajana vastuullaan talous, myynti, markkinointi, viestintä, henkilöstö ja yhteistyökumppanuudet. Jääkiekkokaudella 2014–2015 Säilynoja toimii asiantuntijana Nelonen Pron jääkiekon tv-otteluissa. Hän on myös Helsingin Jokerit ry:n johtokunnan jäsen ja Finnish Flash ry:n hallituksen puheenjohtaja.

Säilynoja nimitettiin Suomen Lentopalloliiton toimitusjohtajaksi huhtikuun 1. päivä 2015. Säilynojalla ei ole aiempaa lajitaustaa lentopallosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Edmonton Oilersin varaamat pelaajat
Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin kaupunginorkesteri

Helsingin kaupunginorkesteri (lyh. HKO; , lyh. HSO) on Helsingissä toimiva sinfoniaorkesteri.

Orkesteri on kantaesittänyt suurimman osan Jean Sibeliuksen sinfonisesta tuotannosta säveltäjän itsensä johdolla. Sen levytyksistä suurta menestystä ovat saavuttaneet muun muassa Sibeliuksen ja Rautavaaran musiikkia sisältävät äänitteet. Helsingin kaupunginorkesterissa soittaa nykyään 102 vakinaista muusikkoa, ja sen konserttipaikkana toimii Helsingin Musiikkitalo. Ennen Musiikkitalon valmistumista orkesteri esiintyi useimmiten Finlandia-talossa.

Historia

Helsingin kaupunginorkesteri on Pohjoismaiden vanhin ammattilaissinfoniaorkesteri. Orkesteria vanhempi sinfoniaorkesteri Suomessa on vain Turun filharmoninen orkesteri, joka perustettiin 1790. Orkesterin perusti vuonna 1882 säveltäjä Robert Kajanus, joka toimi myös orkesterin ylikapellimestarina aina vuoteen 1932 saakka. Orkesteri on tunnettu historiansa alkuaikoina nimillä Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesteri ja Helsingin filharmonisen seuran orkesteri.

Leif Segerstam nimitettiin emeritus-ylikapellimestariksi vuonna 2009. Päävierailijana syksystä 2003 lähtien toiminut John Storgårds aloitti työnsä ylikapellimestarina syksyllä 2008.

Ylikapellimestarit

Orkesterin ylikapellimestereina ovat Kajanuksen jälkeen toimineet:

 Georg Schnéevoigt (Kajanuksen kanssa) 1914–1916, 1932–1940
 Armas Järnefelt 1942–1943
 Martti Similä 1945–1951
 Tauno Hannikainen 1951–1963
 Jorma Panula 1965–1972
 Paavo Berglund 1975–1979
 Ulf Söderblom (Berglundin kanssa) 1978–1979
 Okko Kamu 1981–1988
 Sergiu Comissiona 1990–1993
 Leif Segerstam  1995–2007
 John Storgårds 2008–2015
 Susanna Mälkki 2016–

Kirjallisuutta
 Marvia, Einari – Vainio, Matti: Helsingin kaupunginorkesteri 1882–1982. WSOY 1993.

Aiheesta muualla
 Helsingin kaupunginorkesterin verkkosivut.
 Helsingin kaupunginorkesteri Facebookissa.
 Helsingin kaupunginorkesterin levytykset. Ondine-levy-yhtiö.
 

Suomalaiset sinfoniaorkesterit
Helsingin musiikki
Kaupunginorkesteri
Keskivartalolihavuus



Keskivartalolihavuus eli vyötärö- tai omenalihavuus on rasvan kerääntymistä vyötärön tienoille, kehon etupuolelle. Sen vastakohta on päärynälihavuus eli rasvan kertyminen reisiin, lanteille ja pakaroihin, jota ei siis lasketa keskivartalolihavuudeksi.  

Keskivartalolihavuus on yleisempi miehillä, koska naisilla rasva kertyy useammin lanteille, reisiin ja pakaroihin. 

Tutkimuksissa on havaittu, että sairauksien riski alkaa kasvaa, kun vyötärön ympärys on naisilla yli 80 ja miehillä yli 94 cm. Mitä paksummaksi vyötärö kasvaa, sitä enemmän sairauksien vaara suurenee. 

Vatsaontelon viskeraali- eli sisäelinrasvaan kertyy runsaasti tulehdussoluja, jotka erittävät sytokiineiksi kutsuttuja aineita. Sytokiinit ylläpitävät haitallista tulehdusreaktiota. Vatsaontelosta saapuva laskimoveri kulkeutuu porttilaskimon kautta maksaan, jossa sen sisältämät sytokiinit  ja runsaat rasvahapot aiheuttavat aineenvaihduntahäiriöitä. Tästä seuraa muun muassa maksan rasvoittumista. Sisäelinrasva käskyttää lisäksi aivojen immuunisoluja lisäämään tulehdusreaktiota, millä on kognitiivisia kykyjä heikentävää vaikutusta.

Vyötärötyypin lihavuuden on havaittu lisäävän kakkostyypin diabeteksen, korkean verenpaineen, unihäiriöiden, metabolisen oireyhtymän, sydänsairauksien, kuukautishäiriöiden, munasarjojen monirakkulaoireyhtymän, kihdin ja eräiden syöpien kuten kohtusyövän ja vaihdevuosien jälkeisen rintasyövän riskiä. Lisäksi on havaittu, että vyörärölihavuus heikentää hedelmällisyyttä.

Syyt 
Statiinien käytön on havaittu aiheuttavan keskivartalolihavuutta samassa suhteessa kun se alentaa potilaiden LDL-tasoa.

Keskivartalolihavuuden ajatellaan joskus seuraavan oluenjuonnista. Vuonna 2003 julkaistun tutkimuksen mukaan ”kaljamahan” ja oluen juonnin välillä ei kuitenkaan ole yhteyttä.

Katso myös
 Laihduttaminen
 Vyötärö–lantio-suhde

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Vyötärölihavuus, Terveyskirjasto

Ravitsemussairaudet
Ylipaino
Preventio

Preventio (engl. prevention) on lääketieteen käsite, joka tarkoittaa sairauksien ennalta ehkäisyä ja sairauksien seurausten pienentämistä. Preventiota tapahtuu primaarisessa, sekundaarisessa ja tertiaarisessa tasossa, joista ainoastaan primaaripreventio on puhtaasti ennalta ehkäisevää toimintaa.

Kohdistaminen 
Primaarisessa ehkäisyssä torjutaan sairauksien syntymistä. Uhkaan voidaan varautua jo ennen kuin vaaratekijä on läsnä (esimerkiksi rokotukset) tai vähentää vaaratekijän aiheuttamaan haittaa, kun se on jo läsnä (esimerkiksi hygienia influenssaepidemian aikana ja rajoitukset). Primaaripreventioon kuuluu muun muassa suurin osa kansalle suunnatusta terveyskasvatuksesta ja terveydenhuollon terveysneuvonta.

Sekundaarisessa vaiheessa toimitaan sairauden varhaisen diagnoosin jälkeen, jolloin pyritään estämään sairauden etenemistä ja oireiden syntymistä joko poistamalla riskitekijä tai pienentämällä sen vaikutusta. Sekundaaripreventio on sairauden hoitoa. Seulontoja, jotka kohdistuvat sairauden esiasteisiin ja niitä aiheuttaneisiin riskitekijöihin (esimerkiksi syöpäseulonnat), voidaan pitää sekundaaripreventiona. Seulontaa voidaan siis pitää sekä primaari- että sekundaaripeventiona.

Tertiaarisessa ehkäisyssä vähennetään jo puhjenneen sairauden negatiivisia vaikutuksia estämällä olemassa olevan sairauden ja sen aiheuttamien haittojen paheneminen. Kuntoutus on esimerkki tertiaaripreventiosta.

Lähteet 

 Terveyskirjasto: Terveyden edistämisen ja sairauksien ehkäisyn periaatteet
 Taina Laajasalo, Sami Pirkola: Ennen kuin on liian myöhäistä. Raportti 47/2012.

Terveydenhoito

ar:طب وقائي
bg:Превантивна медицина
ca:Prevenció de la malaltia
de:Krankheitsprävention
en:Preventive medicine
es:Medicina preventiva
eo:Prevento
eu:Prebentzio (medikuntza)
hi:रोगनिरोधन
he:רפואה מונעת
pt:Medicina preventiva e social
sr:Превенција
uk:Профілактична медицина
Gorom-Gorom

Gorom-Gorom on kaupunki pohjoisessa Burkina Fasossa. Se on Oudalanin provinssin pääkaupunki. Kaupunki on kuuluisa toreistaan ja moskeijoistaan. Gorom-Goromin lähistöllä kaivetaan hopeaa.

Burkina Fason kaupungit
Kielce

Kielce on keskisessä Puolassa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2009 noin 202 000 asukasta. Se on ollut Swietokrzyskien (pyhän Ristin) voivodikunnan pääkaupunki vuodesta 1999, mitä ennen se sijaitsi Kielcen voivodikunnassa.  Kaupunki sijaitsee keskellä pyhän Ristin vuoristoa Silnicajoen varrella. Kaupungin merkittävin elinkeino oli aikaisemmin kalkkikiven louhinta, mutta nykyisin se on kaupan keskus.

Historia 
Ennen toista maailmansotaa kolmannes Kielcen asukkaista oli juutalaisia. Paikalliset gheton asukkaat tuhottiin elokuussa 1942 ja loput lähetettiin Treblinkaan. Vielä sodan jälkeenkin kaupungissa tapahtui 4. heinäkuuta 1946 pogromi, jossa tapettiin 35 ihmistä. Suuri osa puolanjuutalaisista pakeni sen vuoksi maasta.

Kielce oli vuosina 1975–1998 Kielcen voivodikunnan hallinnollinen keskus.

Lelumuseo
Muzeum Zabawek on Puolan suurin leikkikalu- ja pelimuseo. Se sijaitsee torin laidalla kaupungin keskustassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Świętokrzyskin voivodikunnan kaupungit
Świętokrzyskin piirikunnat
Kuressaaren lentoasema

Kuressaaren lentoasema  sijaitsee Saarenmaan saarella Virossa, kolme kilometriä Kuressaaren kaupungista eteläkaakkoon. Lentoasemalla on kaksi asfalttipäällysteistä kiitotietä. Lentoaseman omistaa AS Tallinna Lennujaam.

Historiaa 
Lentoaseman ensimmäinen kiitotie rakennettiin 1930-luvun jälkipuoliskolla ja lentoasema avattiin virallisesti 6. maaliskuuta 1945. Lentoliikenne kasvoi voimakkaasti seuraavien vuosien aikana ja vuosina 1949–1953 välisenä aikana Kuressaaresta oli jopa 10–14 päivittäistä lentoa Tallinnaan. Uusi terminaalirakennus rakennettiin 1962. Kiitotietä pidennettiin vuonna 1976 ja samalla toinen kiitotie otettiin käyttöön. Terminaalirakennusta uusittiin viimeksi vuonna 2007.

Lentoyhtiöt ja kohteet 
Vuonna 2019 lentoaseman kautta kulki yhteensä 24 614 matkustajaa. Kuressaaresta on lentoja vuonna 2021 Tallinnaan ja Ruhnulle:

Lähteet

Aiheesta muualla
Lentoaseman kotisivut

Kuressaaren rakennukset ja rakennelmat
Viron lentoasemat
The Diplomats

The Diplomats on yhdysvaltalainen  hiphop-ryhmä, joka on peräisin New Yorkin Harlemista. Ryhmä tunnetaan myös nimillä Dipset ja Byrdgang.

Cam'ronin ja Jim Jonesin perustamaan ryhmään kuuluvat nykyään myös Freekey Zekey, Juelz Santana, 40 Cal, J.R. Writer, Hell Rell ja Jha Jha. Ryhmä on julkaissut yhteensä neljä albumia ja on erityisen aktiivinen mixtapejen julkaisija. The Diplomatsilla on myös oma levy-yhtiö Diplomat Records sekä oma alkoholijuomamerkki, Sizzurp. Ryhmään on yhteydessä myös muita ryhmiä, kuten Purple City ja brittiläinen S.A.S..

Diskografia
Albumit:
 Diplomatic Immunity (2003)
 Diplomatic Immunity 2 (2004)
 More Than Music, Vol.1 (2005)
 The Movement Moves On (2006)

Mixtapet:
 The Diplomats Vol.1
 The Diplomats Vol.2
 The Diplomats Vol.3
 The Diplomats Vol.4
 The Diplomats Vol.5
 Dipset Byrdgang Vol.1: All Eyes On Zeke
 Dipset Byrdgang Vol.2: The New Season
 Sippin' On Sizzurp Volume 1
 Dipset Memorial Day Mixtape
 The Title Stays In Harlem
 Who Else But Us?

Aiheesta muualla
The Diplomatsin kotisivut

Yhdysvaltalaiset hip hop -yhtyeet
Bloods
Berke-kaani

Berke-kaani oli Kultaisen ordan hallitsija vuosina 1257–1266, veljensä Batun ja tämän pojan jälkeen. Berken aikana Kultaisesta ordasta tuli Pyhän maan puolustaja, kun se liittoutui mamelukkien kanssa mongoliheimolaisiaan vastaan.

Tausta 
Berke oli yksi Jotšin, Tšingis-kaanin vanhimman pojan pojista. Vuonna 1235 Berke liittoutui veljiensä Ordan ja Batun kanssa ja marssi valtavan, ehkä 150 000 miestä käsittäneen armeijan kanssa Siperiasta Volgan Bulgariaan ja kiptšakkien maille, jotka he valtasivat. Seuraavaksi he valtasivat Venäjän ruhtinaskunnat ja hävittivät lukuisia Venäjän kaupunkeja maan tasalle. Berke seurasi Batua edelleen Eurooppaan, jossa Unkarin armeija tuhottiin Mohin taistelussa. Suurkaani Ögödein kuoltua kaaniperheen jäsenet palasivat Mongoliaan valitsemaan suurkaania, joksi Berke veljineen kannatti Batua. Sen epäonnistuttua he palasivat Venäjälle, jonne perustettiin Kultaisen ordan valtakunta. Ögödein ja Jotšin perillisten vihanpidon vuoksi Kultainen orda ei yrittänyt enää vallata Eurooppaa, vaan kukin hallitsija pyrki varustautumaan sukulaistensa hyökkäyksen varalta.

Valtakausi 
Batun kuoltua vuonna 1255 hallitsijana oli vähän aikaa hänen poikansa Sartak, kunnes Berke sai vallan vuonna 1257. Hän oli kyvykäs hallitsija ja onnistui ylläpitämään ja stabiloimaan vastaperustettua Kultaista ordaa, yhtä Mongolivaltakunnan neljästä osasta.

Berke kääntyi islamiin ja hänestä tuli harras muslimi. Berke oli raivostunut Il-kaanien valtakunnan Hülegü-kaanille, joka oli hävittänyt Bagdadin ja murhannut kalifi Al-Musta'simin ja jonka aluelaajentamishalut Syyriassa ja Egyptissä uhkasivat Berken uskonveljiä. Konflikti kehittyi viimein avoimeksi sodaksi vuonna 1262. Hülegü kärsi tappion Pohjois-Kaukasuksella, ja Berken veljenpoika Nogai murskasi hänen joukkonsa Terek-joella. Hülegü kuoli vuonna 1265 ja Berke itse vuotta myöhemmin taistellessaan Hülegün poikaa Abaqa-kaania vastaan.

Berkeä seurasi Kultaisen ordan valtaistuimelle hänen veljenpoikansa Mengu-Timur, joka jatkoi Berken politiikkaa mamelukkien kanssa liittoutumisessa ja Il-kaanien valtakunnan patoamisessa. Useimmat historioitsijat uskovat, että Berken sota Hülegüä vastaan pelasti loput Pyhästä maasta, kuten Jerusalemin ja Mekan Bagdadin kohtalolta.

Mongolivaltakunta
Kultaisen ordan kaanit
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1266 kuolleet
28 päivää myöhemmin

28 päivää myöhemmin () on Danny Boylen ohjaama brittiläinen zombikauhuelokuva vuodelta 2002. Sen pääosissa näyttelevät Cillian Murphy, Naomie Harris, Megan Burns, Brendan Gleeson ja Christopher Eccleston.

Elokuvan jatko-osa 28 viikkoa myöhemmin tuli ensi-iltaan Suomessa syksyllä 2007.

Juoni

Iso-Britanniassa kolme eläinaktivistia murtautuu laboratorioon vapauttaakseen siellä olevat sairaat simpanssit. He kohtaavat laborantin, joka kertoo simpanssien kantavan virusta nimeltä "raivo". Hän yrittää estää aktivisteja vapauttamasta eläimiä, mutta virus pääsee vapaaksi.

Seuraa uutisspektaakkeli, jossa kerrotaan viruksen levinneen joka puolelle Isoon-Britanniaa. Virus leviää herkästi pisaratartuntana. Sairastunut ihminen menettää vapaan tahtonsa hetkessä, ja alkaa metsästämään eläviä ihmisiä aikeinaan joko tartuttaa tai tappaa heidät tuntien silmitöntä raivoa.

28 päivää myöhemmin pyörälähetti nimeltä Jim herää hylätystä sairaalasta Lontoossa autuaan tietämättömänä epidemiasta. Ulkona tovin harhailtuaan tämän pelastaa kaksi selviytyjää; Mark ja Selena. He kertovat Jimille kaiken viime aikojen tapahtumista. Selviytyjät lähtevät Jimin kotiin etsimään Jimin vanhempia, löytäen heidät kuolleena. Taloon hyökkää saastuneita, ja Mark saa syvän haavan. Selena joutuu tappamaan hänet ja käskee Jimiä valmistautumaan lähtöön.

Aamulla Jim ja Selena löytävät Frankin ja tämän tyttären Hannahin. He kuulevat radiosta sotilailta hätäilmoituksen ja lupauksen turvapaikasta. Kohteessa ryhmä ei löydä etsimäänsä, ja Frank saa tartunnan. Pian joukko sotilaita ilmestyy paikalle ja eliminoi tämän, vieden loput hyvin varusteltuun turvataloon. Sisällä majuri West sotilaineen vaikuttavat hyväntahtoisilta, kunnes Jim tajuaa heidän aikovan hyväksikäyttää Selenaa ja Hannahia.

Jim viedään teloitettavaksi muurin reunalle, mutta tämä pääsee karkaamaan. Jim palaa takaisin turvatalolle tappaen sotilaita saastuneiden kanssa. West ampuu Jimiä, mutta Hannah ja Selena pelastavat tämän. Saastuneet tappavat Westin, ja Jim jää henkiin kolmikon paetessa turvatalolta. 

Pienen aikahypyn jälkeen kolmikon löytää sotilashävittäjä, jonka pilotti kutsuu lisäjoukkoja hakemaan heidät. Vaihtoehtoisessa lopussa elvytyksestä huolimatta Jim kuolee vammoihinsa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Leffatykki.com-arvosteluja elokuvasta

Brittiläiset kauhuelokuvat
Tieteiskauhuelokuvat
Post-apocalypse-elokuvat
Zombielokuvat
Vuoden 2002 brittiläiset elokuvat
Danny Boylen ohjaamat elokuvat
Alex Garlandin käsikirjoittamat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat