joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hannes Autere

Hannes Autere (ent. Piesanen, käyttänyt myös nimiä Peura ja Pajupuro; 10. lokakuuta 1888 Saarijärvi – 27. heinäkuuta 1967 Saarijärvi) oli suomalainen kuvanveistäjä, jonka lempimateriaali oli puu. Maanviljelijän poika Autere opiskeli Ateneumin taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1909–1913, jonka jälkeen siirtyi vuonna 1913 kuvataiteilija Gunnar Finnen ateljeeapulaiseksi. Tuolloin Autere aloitti vesivärimaalauksen, öljyvärikokeilunsa sekä pienten tinaveistosten valamisen, joista on myöhemmin tullut tunnuksenomaisia hänen alkutuotannolleen. Ratkaisevasti Autereen tuotannon laajenemiseen vaikutti vuonna 1927 vuorineuvos Gösta Serlachiuksen kanssa alkanut yhteistyö, joka myös antoi ”lähtölaukauksen” hänen tunnetuksi tulemiselleen.

Autere tunnetaan parhaiten humoristisista reliefeistään ja pienoisveistoksistaan, joiden lisäksi hän teki myös huonekaluja. Muutama hänen piirongeistaan onkin esillä Eduskuntatalossa. Autereen vanhetessa puuveistosten teko kävi liian raskaaksi, jolloin hän siirtyi tekemään muun muassa maalauksia sekä keramiikka- ja muovailumassatöitä. Maalauksissaan hän usein ammensi kylällä kuulemiaan hauskoja sattumuksia sekä tarinoita ja kuvasi niitä humoristiseen sävyyn. Omimmillaan Autereen työt kuvasivat leppoisesti kansanelämää, mutta myös uskonnolliset aiheet olivat keskeinen osa hänen tuotantoaan.

Autere on tehnyt lukuisia raamatullisia veistoksia muun muassa Iisalmen, Riihimäen, Saarijärven, Kannonkosken ja Pylkönmäen kirkkoihin. Hänen kuuluisimmat työnsä ovat kuitenkin Mäntän kirkon alttarin, saarnastuolin ja lehterin koristelut sekä Helsingin Kallion kirkon alttarireliefi ja ristiinnaulitun kuva. Autere teki myös Seitsemään veljekseen pohjautuvan kohokuvien sarjan. Kirkon reliefien lisäksi on Mäntässä sijaitsevassa Serlachiuksen kartanossa esillä muutamia Autereen veistoksia.

Autere teki myös sankaripatsaita
 Saarijärvi, pronssiveistos Kotiseudun henki 1953, Saarijärven kirkolla
 Sonkajärvi, prossiveistos Uhrista versoo tulevaisuus 1957, Sonkajärven kirkolla
 Sukeva, pronssiveistos 1961, Sukevan kirkolla

Autereelle on myönnetty kultamitali Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 sekä Pro Finlandia -mitali vuonna 1954.

Valokuvia julkisista teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hannes Autere Valtion taidemuseon kokoelmissa
 http://www.avoinmuseo.fi/nakemyksia/taiteilija.php?id=1 
 Todellisen taiteilijan tarina, Suomen Kuvalehti, 14.02.1931, nro 7, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Hannes Autere 60 vuotta. Väinö Kolkkala, Suomen Kuvalehti 41/1948

Suomalaiset kuvanveistäjät
Marraskuun ryhmä
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Helsingin Siion-seurakunta

Helsingin Siion-seurakunta on helluntaiherätykseen kuuluva seurakunta Töölössä. Sillä on noin 500 jäsentä. 

Siion seurakunta perustuu Jeesukseen uskovista, jotka uskovat Raamattuun sellaisenaan ja pyrkivät toteuttamaan sitä elämässään.

Seurakunnan päämäärä on julistaa Jumalan pelastavaa sanomaa kaikille. 

Seurakunnan talous toimii seurakuntalaisten vapaaehtoisilla lahjoituksilla.

Historia 
Seurakunta rekisteröityi vuonna 1945, jolloin nimeksi tuli Siion-seurakunta/Siion Lähetys ry. Vuonna 1958 seurakunnan saarnaajaksi tuli Vilho Soininen, joka toimi virassa kuolemaansa, vuoteen 1976 saakka. Työtä jatkoi Soinisen poika Rauno Soininen. Nykyään seurakunnan johtaja on v. 2006 lähtien Mikko Hursti, joka on edesmenneen "köyhien ystävän" Veikko Hurstin poika. 

Vuonna 1960 osa jäsenistä erkaantui Siionista ja perusti Lähetysseurakunnan. Siion oli tuolloin jäsenenä varsinaisen helluntaiherätyksen ulkopuolisessa Suomen Vapaa Helluntaiherätys -nimisessä liikkeessä, jossa oli noin 3000 jäsentä. Vuonna 1984 Helsingin Siion siirtyi varsinaiseen helluntaiherätykseen.

Toiminta 
Helsingin Siion-seurakunnassa on jumalanpalveluksia suomeksi ja ranskaksi, rukousiltoja, nuorten aikuisten iltoja sekä rukouskokouksia.

Seurakunta on tunnettu karismaattisuudestaan.

Seurakunnassa oli nuorisotyöstä vastaava nuorisopastori Juha Österlund vuoden ajan. Nykyään nuorisotiimi vastaa nuorisotyöstä vapaaehtoisin voimin.

Seurakunta toimii suurimmalta osaltaan vapaaehtoistyöntekijöiden kautta.

Seurakunnassa panostetaan voimakkaasti ylistysmusiikkiin, jossa mukana on ammattimuusikkoja mm. kitaristi Jukka Tolonen ja Helsingin oopperassa soittava viulisti Soila Saaristo.

Lähetystyö 
Siionilla on ulkolähetystyötä muun muassa Egyptissä, Sudanissa, Keniassa, Malesiassa, Israelissa ja Thaimaassa. 

Sisälähetystyöhön kuuluvat seurakunnassa vakituisten kokousten lisäksi esim. katutyö ja lingalan kielisten kokoukset.

Nuorten aikuisten illat 
Seurakunta panostaa uskollisesti nuorisotyöhön ja tukee sitä ylläpitämällä nuorten aikuisten iltoja lähes joka perjantai. Nuorten aikuisten illassa ei ole virallista nuorisopastoria mutta sen sijasta iltoja pyörittää seurakunnan hyväksyttämä "nuorten tiimi" johon kuuluu 8 jäsentä jotka kaikki tekevät iltoja vapaaehtoisesti. 

Nuorten aikuisten illat saivat uuden aloituksen loppuvuodesta 2012 kun seurakuntaan palkattiin nuorisopastori Juha Österlund. Juha toimi vuoden verran vastaavana nuorten iltojen ylläpitäjänä kunnes työsopimuksen loputtua iltojen ylläpitäjiksi valittiin nuorten tiimi. Iltojen keskimääräinen kävijämäärä on ollut vaihtelevasti 20–40 henkilön väliltä. 

Nuorten aikuisten iltojen näky on tuoda ihmiset tuntemaan Jeesusta Kristusta ja opettaa kasvamaan uskovaisena. Illat ovat avoimet kaikenikäisille.

Katso myös 
Helsingin Saalem-seurakunta

Lähteet

 RV 34/2005, 24.8.2005, s. 13: Helsingin Siion-seurakunta 60 vuotta.

Aiheesta muualla
 Helsingin Siion-Seurakunta
 http://youth.siion.net/  Helsingin seurakunnat

Taka-Töölö
Suomen helluntaiseurakunnat
Mikko Mäenpää (jääkiekkoilija)

Mikko Mäenpää (s. 19. huhtikuuta 1983 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija.

Ura 
Mäenpää on Tapparan kasvatti. Tampereella hän ei kuitenkaan pelannut kuin juniorisarjoissa. Kaudella 2002–2003 Mäenpää pelasi ensimmäiset SM-liigapelinsä JYPissä. Seuraavalla kaudella Mäenpää vakiinnutti paikkansa JYPin joukkueessa, vaikka kävikin lainapestillä Mestiksen Sportissa. Kaudella 2004–2005 Mäenpää ei ehtinyt pelata JYPissä kuin 14 ottelua ennen siirtymistään Pelicansiin vahvistamaan joukkueen loukkaantumisista kärsinyttä puolustusta. Kesällä 2005 Mäenpää teki sopimuksen Mestiksen Jukureihin, jossa oli ehtinyt olla lainalla edellisellä kaudella neljän pelin ajan.

Kaudeksi 2006–2007 Mäenpää siirtyi HPK:on, johon pääsi koeajan jälkeen. Kauden 2006–2007 runkosarjassa Mäenpää sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi tehtyään 52 ottelussa 14 maalia ja annettuaan 26 maalisyöttöä, joilla tehoilla oli myös joukkueensa pistepörssissä kakkosena. Kausi oli Mäenpäälle muutenkin menestyksekäs, sillä hän vakiinnutti paikkansa liigatasolla, voitti pronssia HPK:ssa ja kauden päätteeksi Mäenpää valittiin vielä liigan All Stars -joukkueeseen. Mäenpää ehti tehdä myös kesken kauden uuden kolmivuotisen sopimuksen HPK:n kanssa. Puolustaja siirtyy kuitenkin seuraavaksi kaudeksi NHL:ään, kun Columbus Blue Jackets teki pelaajan kanssa yhden vuoden sopimuksen. Hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle ja palasi AHL-joukkue Syracuse Crunchin kautta takaisin HPK:hon.. Mäenpää pääsi vuonna 2008 pelaamaan Suomen Leijoniin Euro Hockey Touriin Antti-Jussi Niemen tilalle.

Kauden 2009–2010 jälkeen Mäenpää siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserien-liigan Frölunda HC -seuraan. Frölundassa Mäenpää pelasi kuitenkin vain yhden kauden, jonka aikana teki 18 pistettä. Hän siirtyi kauden jälkeen KHL:n Amur Habarovskiin. Amurissa Mäenpää pelasi huippukauden ja teki yhteensä 39 pistettä runkosarjan ja pudotuspelien aikana. Hän oli KHL:n toiseksi tehokkain puolustaja.

Mäenpää jätti Amurin kesällä 2012 ja teki sopimuksen TsSKA Moskovan kanssa.

Elokuussa 2014 palasi takaisin JYPiin yhden vuoden sopimuksella. Sopimuksessa on pykälä, joka mahdollistaa Mäenpään siirtymisen ulkomaille kauden aikana. Kaudella 2014–2015 hän kärsi JYPissä loukkaantumisista ja pääsi pelaamaan ainoastaan 19 ottelua tehopistein 3+12=15. Mäenpää pelasi kaudella 2015–2016 Sveitsin NLA-liigan HC Ambrì-Piottassa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Kansanomainen puku

Kansanomainen puku on maalaisnaisten tai -miesten vaateparsi, joka seurasi perinteisiä kansanpukuja 1800-luvun puolivälistä lähtien. Kansanomaiset puvut seurasivat hyvin pitkälti myös vanhoja tottumuksia ja tapoja. Puvut olivat käytännöllisiä ja porvarilliseen pukeutumiseen verrattuna varsin vaatimattomia. Kansanomainen puku oli 1900-luvun alkupuolelle asti jokseenkin samanmallinen koko Suomessa. Se erosi tyyliltään vielä selvästi ajanmukaisesta muotipuvusta, vaikka yhdentymistä porvariston vaatetukseen tapahtui koko ajan. Miehet siirtyivät pukeutumisessaan naisia aiemmin lähemmäs porvaristyylistä pukeutumista. Nykyisin kansanomainen puku ja pukeutuminen on hyvin vapaamuotoinen tulkinta siitä, mitä kukin käsittää kansanomaiseksi perinnepukeutumiseksi.

Lähteet 

Kansanpuvut
Kansanperinne
Rakovalkea

Rakovalkea on eränkävijän nuotiotyyppi. Siinä asetetaan kaksi puupölkkyä, jotka ovat mielellään keloa, päällekkäin vaakasuoraan asentoon maahan. Erään mitan mukaan pölkkyjen pituus on kirvesvarren pituus yöpyjää kohden kahdeksantuumaista (20cm) suoraa keloa. Pölkyt koverretaan kirveellä vastakkain tulevilta puoliltaan hiukan koveriksi. Pölkkyjen väliin asetetaan molempiin päihin tuluspuut. Tuli pistetään palamaan kiehisten avulla puiden väliin. Rakovalkea palaa hyvin tehtynä koko yön ja antaa lämpöä pitkään. Usein tuulensuojaksi tehdään lisäksi laavu.

Lähteet 
 Aulio, Olli: Partiolaisen kirja. Gummerus. 1976, s. 138. ISBN 951-20-1291-X.
 Kolehmainen, Alfred & Laine, Veijo A.: Suomalaiset uunit. Otava. 1981, s.11. ISBN 
951-1-06417-7.
 Pälsi, Sakari: Eräelämän perinteitä. Werner Söderström osakeyhtiö. 1944. s.40

Aiheesta muualla 
 Rakovalkea.org
 Nalle Corander: Erilaiset nuotiot
 Rovaseudun pystykorvakerho: Rakovalkea
PartioWiki: Rakovalkea

Retkeily
Legend III:I

Legend Part III:I on kolmas albumi Saviour Machinen neljä CD:tä käsittävässä Legend-trilogiassa. Eric Clayton selitti trilogian venyttämistä neljään osaan sillä, ettei yksinkertaisesti saanut mahtumaan viimeiselle levylle kaikkea sitä materiaalia mitä ”maailmanlopun epävirallisen soundtrackin” tulisi sisältää, ja siitä tuli tämän vuoksi tuplalevy.
Vaikka tämän tuplalevyn ensimmäinen osa siis ilmestyi vuonna 2001 Massacre Recordsin kautta, venyi toisen osan julkaiseminen ainakin vuoteen 2007, kun Saviour Machine ilmoitti levyn julkaisupäiväksi 7. heinäkuuta 2007. Levy tulee kuitenkin olemaan omakustanne ja voi olla, että julkaisua lykätään entisestään.
III:I:sta julkaistiin myös erikoisversio omakustanteena, jota painettiin vain 2001 kappaletta ja jonka jokainen kappale oli käsin numeroitu. Tämä versio ilmestyi normaalia suuremmassa pahvikotelossa ja siinä oli täysin erilainen kansigrafiikka kuin muissa Legendin levyissä, jotka siis muodostavat yhden ison kokonaisuuden.
III:I tullaan myös uudelleenjulkaisemaan 1. kesäkuuta 2007 samanlaisena kahden levyn erikoisversiona kuin aikaisemmin tänä vuonna ilmestynyt Legend Part II, sisältäen ennen julkaisemattomia remixauksia. Eric Clayton myös remasteroi koko alkuperäisen levyn.

Yhtyeen kokoonpano albumilla 
 Eric Clayton - laulu
 Jeff Clayton - sähkö- ja akustiset kitarat
 Charles Cooper - bassokitarat
 Victor Deaton - rummut, lyömäsoittimet
 Nathan van Hala - piano, syntetisaattorit

Kappalelista 

 "Twelve-Hundred-Sixty Days" (7:27)
 "Revelation 13" (6:09)
 "Legend III:I" (1:15)
 "The Ancient Serpent" (4:06)
 "Abomination of Desolation" (4:40)
 "Image of the Beast" (3:58)
 "Antichrist III: The King of Babylon" (7:08)
 "The Final Holocaust" (5:24)
 "Two Witnesses" (3:42)
 "Three Angels" (2:48)
 "Four Trumpets" (3:34)
 "The Locusts" (4:56)
 "The Sixth Judgement" (3:00)
 "The Dead Sea" (3:40)
 "Rivers of Blood" (2:34)
 "The Plague And the Darkness" (4:33)
 "The Fall of Babylon" (5:11)
 "The End of the Age" (4:23)

Vuoden 2001 albumit
Saviour Machinen albumit
Mount Wilsonin observatorio

Mount Wilsonin observatorio (MWO) on tähtitieteellinen observatorio Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Observatorio sijaitsee Mount Wilsonilla, 1 742 metriä korkealla vuorella San Gabriel -vuoristossa lähellä Pasadenan kaupunkia koillisessa Los Angelesissa. Mount Wilsonilla on ollut observatorio vuodesta 1904 alkaen. Vuonna 1917 sinne saatiin 2,5-metrinen Hooker-peilikaukoputki, joka oli maailman suurin teleskooppi vuoteen 1948 asti.

Mt. Wilsonin teleskoopilla on tärkeä asema astronomian, kosmologian ja koko nykyaikaisen maailmankuvan kehityksen historiassa. Juuri sillä tehtiin havainnot, jotka osoittivat muiden galaksien olemassaolon ja punasiirtymän.

Ensimmäinen havainto osoitti että maailmankaikkeus on miljoonia kertoja suurempi kun oli siihen mennessä ajateltu. Siihen mennessä oli tunnettu vain yksi galaksi: Linnunrata. Mt. Wilsonin teleskooppi oli ensimmäinen havaintolaite, jolla pystyttiin näkemään oman galaksimme ulkopuolelle. Tämä oli hankkeen alkuperäinen tarkoitus: George Ellery Hale käynnisti observatoriohankkeen koska hän oli asettanut henkilökohtaiseksi tavoitteekseen selvittää onko Linnunradan tuolla puolen mitään. Osoittautui, että siellä oli suurin osa maailmankaikkeudesta. Oman yötaivaamme tähdet ja Linnunrata kuuluvat vain yhteen miljardeista galakseista, joita avaruudessa on niin pitkälle kuin havaintokykymme yltää.

Toinen kuuluisa Edwin Hubblen tekemä havainto osoitti että maailmankaikkeus ei ole suuressa mittakaavassa muuttumaton, vaan että se laajenee. Tämä havainto oli ensimmäinen viite alkuräjähdyksen olemassaolosta: jos maailmankaikkeus kerran laajenee, kaiken aineen on aluksi täytynyt olla hyvin tiiviisti pakattuna pieneen tilaan.

Omana aikanaan observatorio oli uusinta huipputeknologiaa ja kehittynein koskaan rakennettu tieteellinen instrumentti. Projektista tuli malli kaikille myöhemmille observatorioprojekteille. Aikaisemmin observatoriot oli rakennettu yliopistojen tai muiden instituutioiden yhteyteen. Nyt lähtökohdaksi otettiin optimaalisen havaintopaikan valinta: korkealla vuoristossa ilmakehä on ohuempi, joten se häiritsee havaintoja vähemmän. Myös siihen aikaan läntinen USA oli harvempaan asuttua, joten valosaastetta oli vähemmän. Nykyisin Los Angeles on kasvanut alueen ympäristöön heikentäen paikan sopivuutta astronomiaan.

Itse teleskoopista tehtiin monin verroin suurempi kuin mikään aikaisempi kaukoputki. Linssikaukoputket olivat kasvaneet niin suuriksi, että linssit vääristyivät oman painonsa alla. Niinpä Mt. Wilsoniin päätettiin rakentaa peilikaukoputki. Hanke oli teknologisesti niin haastava, että se kesti 11 vuotta. Kun kallis pääpeili lopulta oli valmis, sen kuljetus ylös vuorelle huonoa soratietä pitkin oli hermoja raastava projekti.

Pääpeili sijoitettiin 12-metrisen valurautaputken pohjalle, ja putkea suojaamaan rakennettiin 30-metrinen kupoli, molemmat suurimpia maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kalifornian observatoriot
Los Angelesin piirikunnan rakennukset ja rakennelmat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lohjanharjuntie

Lohjanharjuntie eli Yhdystie 1125 on valtatien numero 25 vanha linjaus Lohjalla. Tie alkaa Lohjan aseman liikenneympyrästä ja päättyy Muijalaan, josta pääsee jatkamaan valtatietä 1 pitkin Helsinkiin tai takaisin valtatielle 25, joka jatkuu Mäntsälään asti.

Tie 1125 toimii reittinä Perttilän ja Muijalan kauppakeskuksille sekä asutus- ja teollisuusalueille.  Päällysteet on uusittu lähes koko matkalta ja sinne on asennettu liikennevaloja, liikenteenjakajia ja tien nopeusrajoitus on koko matkan ajan 60 km/h. Tien nimi on koko matkalta Lohjanharjuntie.

Lähes kaikki Lohjalta itään, esimerkiksi Helsinkiin, suuntaavat linja-autot kulkevat tietä pitkin.

Lähteet

Lohjan liikenne
25
1125
Pitkospuut

Pitkospuut ovat suolle tai muulle kostealle paikalle, kuten järvien rantakosteikoille, rakennettu kävelyväylä. Pitkospuut on rakennettu yhdestä tai useammasta vierekkäin asetetusta lankusta tai halkaistusta puusta. Nimitys viittaakin juuri siihen, että puut ovat kulkusuuntaan nähden pitkittäin eivätkä poikittain, kuten usein puusillassa. Joskus puita on vierekkäin jopa 3–4 kappaletta. Luontokohteissa, joissa on panostettu esteettömyyteen, saattaa olla leveitä pitkospuureittejä, joita pitkin pystyy kulkemaan myös pyörätuolilla.

Kiinnittäminen
Pitkospuut kiinnitetään päistään puutapeilla poikittaisiin aluspuihin. Nauloja ei kiinnittämisessä yleensä käytetä.

Käyttökohteet
Suomessa on rakennettu lukemattomia kilometrejä pitkospuita varsinkin retkeily- ja suojelualueille, luontopoluille sekä muun muassa lintujärvien lintutorneille johtaville kosteille reiteille.

Paitsi kulkemisen helpottamiseen pitkospuita voidaan käyttää myös maaston kulumisen estämiseen sekä kosteilla että kuivilla maastotyyppialueilla.

Ylläpitäjä
Suomessa pitkospuupolkujen huollosta ja hallinnoinnista vastaa pääosin Metsähallituksen luontopalvelut. Näitä pitkospuupolkuja on yhteensä noin viisisataa kilometriä.

Puuaines
Yleisimmin pitkospuut ovat yli seitsemäntuumaista (17,5 cm) tuppeensahattua mäntylankkua. Jonkin verran käytetään myös siperianlehtikuusta. Kestopuun käyttäminen on yleistynyt, sillä puun kyllästysaineissa on tapahtunut kehitystä.

Kustannukset
Vuonna 2011 pitkospuukilometrin rakentamisen hinnan sanottiin olevan noin 20 000 euroa ja sorastamisen noin puolet tästä. Vuonna 2022 pitkoskilometrin rakentamisen sanottiin maksavan 25 000–50 000 euroa.

Käyttöikä 
Mäntypitkospuiden kestoikä on 10–15 vuotta, kun taas kestopuisten pitkosten ikä voi olla jopa kolminkertainen.

Vaihtoehdot 
Pitkospuita korvataan nykyisin joskus kustannussyistä sorastuksella kangasmaaosuuksilla tai muutoin, kun tämä maaston puolesta käy päinsä. Myös kivituhkaa, mursketta, purua, haketta ja komposiittirakenteita on käytetty.

Teräsrakenteita on käytetty paikoilla, joissa kulkijoita on paljon. Teräksen hankintahinta on kaksinkertainen, mutta elinkaari nelinkertainen. Metalliritilä ei kuitenkaan sovi koirille ja käyttäjät pitävät sinkitystä teräksestä valmistettuja metalliritiöitä ulkonäöltään luontoon sopimattomina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Retkeily
Liikenneväylät
Kristiina Komulainen

Kristiina Komulainen (s. 28. marraskuuta 1978) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja sekä tuottaja, toimittaja ja poliisi. Komulainen on juontanut muun muassa Kuorosotaa, Luukusta lukaalia sekä NRJ:n Aamushow’ta. Komulainen on kotoisin Siilinjärven Pöljältä.

Ura 

Työt media-alalla Komulainen aloitti paikallislehti Uutis-Jousen toimittajana, josta hän siirtyi Radio NRJ:n palvelukseen vuonna 1999. Vuoteen 2002 asti Komulainen juonsi kanavan päivälähetyksiä ja siirtyi tämän jälkeen Aamushow’n juontajaksi/tuotantoon. Hän jatkoi Aamushow'n parissa vuoteen 2006, jolloin hän siirtyi The Voicen palvelukseen juontamaan, tuottamaan ja käsikirjoittamaan KomulainenPaasonenSaukko-ohjelmaa. 

Ennen The Voicelle siirtymistä Komulainen ehti juontaa ja käsikirjoittaa useita eri tv-ohjelmia muun muassa Neloselle ja Subille. Hän on juontanut muun muassa ohjelmia Piinapenkki, NRJ Top 10, Video: Impossible sekä useita kymmeniä NRJ:n järjestämien konserttien tv-taltiointeja.

The Voicella Komulainen on sittemmin toiminut muun muassa kanavan tuottajana ja juontajana sekä radion että television Suomen virallinen latauslista-ohjelmassa. Hän on vuosina 2006–2010 juontanut myös muille tv-kanaville eri tuotantoja: Kuorosota, Luukusta lukaali, Unelmakoti sekä Päivä ennen kuolemaa, joka oli myös ehdolla Venla Gaalassa vuoden 2009 parhaaksi talk show-/keskusteluohjelmaksi. Komulainen siirtyi juontamaan Radio Aallon keskipäiviä vuonna 2011 ja sen jälkeen hän siirtyi juontamaan Loopin päivää vuonna 2013. Tammikuussa 2019 Komulainen alkoi opiskella poliisiksi.

Muuta 
Komulainen on opiskellut muun muassa tuottamista, mainontaa sekä psykologiaa. Hän on valmistunut Helsingin ammattikorkeakoulusta tuottajaksi. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Kuopion musiikkilukiosta vuonna 1997.

Komulainen on entinen Jehovan todistaja.

Lähteet 
http://www.juontajat.fi/43/Kristiina+Komulainen/ 
http://tv2.yle.fi/juttuarkisto/paivittaiset-ohjelmanostot/venla-ehdokkaat
http://areena-beta.yle.fi/video/677934
http://www.savonsanomat.fi/viihde/viihdeuutiset/p%C3%B6lj%C3%A4lt%C3%A4-parrasvaloihin/362036
http://www.telvis.fi/sarjaopas/index.jsp?view=serie&id=2175&o=35
http://www.iltalehti.fi/teevee/2009113010621436_tv.shtml
http://www.stara.fi/2006/10/09/heikki-idols-paasonen-palaa-ruutuun/
http://plaza.fi/ellit/muoti-ja-kauneus/anna/tyyli/paljonko-paalla/kristiina-komulainen-paljonko-paalla 
http://www.voice.fi/index.php?option=com_sbsprogram&tmpl=program&cid=7

Viitteet 

Suomalaiset juontajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
The WB Television Network

The WB Television Network tai lyhyemmin The WB (lyhenne sanoista Warner Brothers) oli yhdysvaltalainen televisiokanava. WB oli Warner Brothersin ja Tribune Companyn yhteinen yritys, joka perustettiin 11. tammikuuta 1995.

CBS Corporation ja Warner Bros. julkistivat 24. tammikuuta 2006 uuden The CW Television Network -kanavan käynnistämisen keväällä 2006. Uusi yhteisyritys alkoi näyttää The WB:n ja UPN:n ohjelmia. The WB lopetettiin 17. syyskuuta 2006 The CW -kanavan käynnistämisen jälkeen.

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
Warner Bros.
Jermu Laine

Jermu Tapani Laine (s. 17. syyskuuta 1931 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut SDP:n kansanedustaja ja kolme kertaa ministeri. Laine oli II kauppa- ja teollisuusministeri ja ulkomaankauppaministeri 1973–1975, II valtiovarainministeri ja pohjoismainen yhteistyöministeri 1982–1983 sekä ulkomaankauppaministeri 1983–1987. Tullihallituksen pääjohtaja hän oli 1987–1994. Hän on myös kirjailija, joka kirjoittaa esseitä, näytelmiä, elokuva-arvosteluja ja kirjoja.

Elämäkerta 
Laine on koulutukseltaan juristi ja varatuomari. Hän työskenteli uransa alussa Kauppa- ja teollisuusministeriössä kymmenen vuotta, jona aikana hän oli vuoden Sveitsissä ja jakson Yhdysvalloissa jatko-opiskelijana Ford-rahaston stipendillä. Virkamiesuran jälkeen Laine siirtyi opettajaksi, ja sen jälkeen hän toimi kauppaoppilaitoksen rehtorina. Hän osallistui paikallispolitiikaan, ja hänet valittiin Valkeakosken valtuustoon. Kekkonen kiinnostui hänestä hänen julkaisemansa artikkelikokoelman perusteella ja kutsui hänet valtakunnanpolitiikkaan. Hänestä tuli pääministerin sihteeri vuonna 1972 ja sitten ulkomaankauppaministeriksi.

Laine edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä 1975–1987. Hän on tullut tunnetuksi yhteiskunnallisena keskustelijana ja on julkaissut ahkerasti. Hän on ollut Kanavan kolumnisti vuodesta 1988. Jermu Laine oli presidentin valitsijamies 1978, 1982 ja 1988.

Laine oli naimisissa Terttu Laineen kanssa vuodesta 1954 tämän kuolemaan 2019 saakka. Heillä on kolme tytärtä.

Teoksia

Tietokirjoja
 Elämänmuotona työ ja tasa-arvo (1971)
 Talouspolitiikan peruskoulu (1972)
 ”OECD ja Suomen puolueettomuus” kokoomateoksessa Politiikan näköaloja (1969)
 ”Menetetyn menneisyyden sietämätön keveys” kokoomateoksessa Ajan lyhyt moraali (1989)
 Elämän kokoinen kumppanuus Terttu Laineen kanssa (1990)
 Säädellyn talouden aika (Helsingin kauppakorkeakoulun Studia Economica -julkaisu Talous ja itsenäisyys) 1998

Näytelmiä 
 Paniikkihäiriö
 Marie Curie
 Puhdas käsi piirakassa
 "Sulle salaisuuden kertoa mä voisin"
 Mosan mamma
 Äitini tunsi Kekkosen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen ministerit
Valkeakosken kaupunginvaltuutetut
Mäntän kaupunginvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Boreo

Boreo Oyj on suomalainen monialayritys, joka tunnettiin helmikuuhun 2021 saakka nimellä Yleiselektroniikka Oyj. 

Elokuussa 2021 ilmoitettiin, että Boreo yhdistyy Sievi Capitalin kanssa. Yhdistyminen olisi toteutettu siten, että Sievi Capital olisi sulautunut Boreoon. Joulukuussa 2021 yhdistyminen peruttiin.

Organisaatio 
Boreolla on kolme pääasiallista toimialaa: Elektroniikka, Tekninen Kauppa ja Raskas Kalusto.

Elektroniikka 

Liiketoiminta-alue, joka koostuu ammattilaiselektroniikan komponenttien jakelua harjoittavista liiketoiminnoista. Yhtiöt toimivat maailman johtavien päämiesten edustajina Suomessa, Venäjällä ja Baltian maissa. Päämiehille ja asiakkaille yhtiöt tarjoavat varastointi- ja logistiikkapalveluita sekä teknisen myynnin palveluita.

Liiketoiminta-alueen brändit ovat Yleiselektroniikka, YE International ja Noretron Komponentit.

Tekninen Kauppa 

Liiketoiminta-alue, joka koostuu teknistä kauppaa harjoittavista liiketoiminnoista, jotka edustavat tunnettuja päämiehiä voimantuoton, metallintyöstön ja rakentamisen alalla Suomessa. Liiketoiminta-alueen brändit ovat Machinery ja Muottikolmio.​

Raskas Kalusto 

Liiketoiminta-alue, joka koostuu Putzmeister- ja Sany-edustuksista Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Liiketoiminnat palvelevat betoniteollisuuden ja rakentamisen asiakkaita Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Liiketoiminta-alueen brändit ovat PM Nordic, Tornokone and Sany Nordic.​

Edellä mainittujen liiketoiminta-alueiden lisäksi Boreon organisaatioon kuuluu 

”Muissa toiminnoissa” logistiikka- ja kuriiripalveluja tuottava ESKP (=Etelä-Suomen Kuriiripalvelut Oy ja Teitteam Oy). ESKP toimii Suomen ja Baltian markkina-alueella. 

Tytäryhtiöiden palveluksessa työskenteli vuonna 2013 yli puolet Yleiselektroniikan henkilöstöstä. Yleiselektroniikka tiedotti maaliskuussa 2014 lopettavansa Ukrainan tytäryhtiönsä liiketoiminnan kannattamattomana.

 YEInternational AS, Viro, Tallinna, emoyhtiön omistus 100 %
 YEInternational UAB, Liettua, Vilna, emoyhtiön omistus 100 %
 ZAO YE-International, Venäjä, Pietari, emoyhtiön omistus 90 %
 SIA "YEInternational", Latvia, Riika, emoyhtiön omistus 51 %

Omistus 
Yleiselektroniikan viisi suurinta osakkeenomistajaa: (tilanne 1. lokakuuta 2020)

 Preato Capital AB – 1 940 261 osaketta – 75,72 % osakkeista ja äänimäärästä
 Mikko Määttä – 40 177 1,57 %
 AK Capital Oy – 35 000 – 1,37 %
 Ari W. Sulin – 27 000 – 1,06 %
 Mikko Moilanen – 25 625 – 1,00 %

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Boreo
 Yleiselektroniikka
 Yleiselektroniikan osake- ja pörssihistoriaa (porssitieto.fi)

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Suomalaiset elektroniikkayhtiöt
Hale & Pace

Hale & Pace on brittiläinen koomikkopari Gareth Hale ja Norman Pace.

Historia  
Gareth Hale ja Norman Pace tapasivat opiskeluaikoina Elthamissa, Lontoossa 1971. He jakoivat saman huoneen ja huomasivat nopeasti, että heillä oli samankaltainen huumorintaju. He alkoivat esiintyä musikaalisessa komediaryhmä Daffyssä. Vuoteen 1976 mennessä he olivat muodostaneet komediaduon ja vierailivat klubeissa ja pubeissa esittämässä sketsejään. 

Gareth Halesta ja Norman Pacesta tuli tunnettu koomikkopari 1980-luvun puolivälissä. Esiinnyttyään mm. BBC1:n ja C4:n Pushing Up Daisies -sarjassa LWT-kanava myönsi heille oman erikoislähetyksen vuonna 1986. Varsinaisen sarjan lähetykset alkoivat vuonna 1988. Sarja tunnetaan Suomessa nimellä Hauskat pojat, myöhemmin Hale & Pace – Hauskat pojat.

Hale & Pace -sarja nähtiin ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 1988. Sarjaa tehtiin kymmenen kautta. Sarjan muistetuimpia sketsejä ovat mm. lasten televisio-ohjelman juontajat Billy ja Johnny sekä The Two Rons, joka tunnetaan myös nimellä The Management. Osa sketseistä aiheutti keskustelua, esimerkkinä mainittakoon kohtaus, jossa esitellään mikrossa paistettu kissa. Vaikka teko oli lavastettu, se synnytti paheksuntaa. 

1990-luvun puolivälissä kaksikko esiintyi vakavassa roolissa Reginald Hillin luoman etsiväparin Dalziel ja Pascoe televisiofilmatisoinnissa (A Pinch Of Snuff, ITV, 1994). Sarjasta esitettiin vain kolme jaksoa. Hillin luoma etsiväpari voitti itselleen yleisön suosion vasta vuonna 1996 kun BBC1 loi sarjan uudestaan nimellä Yorkshiren etsivät (Dalziel and Pascoe), tällä kertaa päänäyttelijöinään Warren Clarke ja Colin Buchanan. 

Vuonna 1997 ITV aloitti sarjan April Fool's Day, jossa kummatkin näyttelijät esiintyivät. Sarja oli draamakomedia, jossa kaksi luotaantyöntävää naapuria yritti ylittää toisensa tekemällä käytännön piloja. Sarja oli lyhytikäinen. Hale ja Pace pitivät syynä huonoa lähetysaikaa ja syyttivät tästä ITV:tä. Tämä erimielisyys johti siihen, että kumppanit vaihtoivat BBC:n puolelle. 

BBC:llä heidän ensimmäinen työnsä oli ei-komedia Jobs For The Boys (1997). Kyseinen kolmiosainen sarja käsitteli työttömyyden haasteita. Tätä seurasi surkean kritiikin saanut eri ohjelmalajeja (mm. varietee, komedia, tietovisa) yhdistelevä h&p@bbc (1999). 

Hale ja Pace ovat tehneet erikoislähetyksiä kuten Hale and Pace Down Under (1996, konserttikierros Australiassa) sekä "The Stonk", hyväntekeväisyyskappale Comic Reliefin hyväksi (1991).

Lähteet  
Guide to comedy, BBC

Brittikomediat
1980-luvun televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Högborg

Högborg on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Luotsikatu 11 sijaitseva jugendtalo. Se on rakennettu vuonna 1904. Högborgin on suunnitellut rakennusmestari Vilho Lekman. Högborgin kaunis katto tuhoutui helmikuun 1944 suurpommituksessa. Korjattaessa kattoa ei enää palautettu alkuperäiseen asuun ja räystään yläpuolelle nousseet jugend-henkiset torninhuippu ja päätykolmio jätettiin pois, jolloin rakennuksen ilme yksinkertaistui. Talon katujulkisivussa on kaksi erkkeriä, jotka liittyivät torni- ja päätykolmioaiheisiin, sekä yksi parveke, joka rakennettiin kyseisen asunnon alkuperäiselle asukkaalle, joka oli liikuntaesteinen. Väriltään talo on keltainen. Högborgin asuntojen koko on 26–151 neliömetriä. Högborg on pohjaratkaisultaan I-tyyppinen rakennus. Se poikkeaa muista Katajanokan vanhoista taloista siinä, että rakennuksessa ei ole lainkaan pihasiipeä, mikä jättää sisäpihan avaraksi ja koko talon mittaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuva Högborgista korttelit.fi -sivustolla 

Helsingin asuinrakennukset
Katajanokka
Guatemalan lippu

Guatemalan lippu on Guatemalan valtion kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta samankokoisesta pystyraidasta. Taivaansinisten raitojen välissä oleva valkoinen raita kuvastaa sitä, että Guatemala on maa Tyynenmeren ja Atlantin välissä. Lipun valkoinen väri symboloi myös rauhaa. Valkoisen raidan keskellä on Guatemalan vaakuna.

Vaakunaan sisältyy Guatemalan kansallislintu mayaketsaali, joka symboloi vapautta; pergamenttirulla, jossa on Väli-Amerikan Espanjasta itsenäistymispäivä 15. syyskuuta 1821; ristikkäin olevat kiväärit, jotka kuvaavat Guatemalan tahtoa puolustaa itseään tarvittaessa vaikka voimakeinoin; laakeriseppele, voiton symboli; ja kaksi miekkaa, jotka kuvaavat kunniaa.

Nykyinen lippu on vuodelta 1871. Se perustuu Keski-Amerikan liittovaltion lippuun vuodelta 1824. Guatemalan lippu on Mosambikin lipun lisäksi ainoa kansallislippu, jossa on kuvattu nykyaikainen ase (kivääri).

Lähteet 

Valtioiden liput
Guatemala
Legend I

Legend Part I aloittaa Saviour Machinen neljän osan Legend-trilogian, joka käsittelee Ilmestyskirjan tapahtumia. Se julkaistiin vuonna 1997 Massacre Recordsin kautta, mutta todennäköisesti vielä vuonna 2007 siitä julkaistaan omakustanteinen kahden levyn erikoisversio, kuten jo aiemmin tänä vuonna Legend Part II:sta. KakkosCD tullee sisältämään ennen kuulemattomia remixauksia ja alkuperäisiä midiversioita albumin kappaleista.

Yhtyeen kokoonpano albumilla 
 Eric Clayton - laulu
 Jeff Clayton - sähkö- ja akustiset kitarat
 Charles Cooper - bassokitarat
 Jayson Heart - rummut, lyömäsoittimet
 Nathan van Hala - piano, syntetisaattorit

Kappalelista 

 "Overture" (4:42)
 "A Prophecy" (1:45)
 "I Am" (0:59)
 "Legend I:I" (2:42)
 "The Lamb" (2:28)
 "The Eyes of the Storm" (6:04)
 "The Birth Pangs" (6:17)
 "The Woman" (5:53)
 "The Night" (5:08)
 "The Sword of Islam" (6:29)
 "Gog: Kings of the North" (8:02)
 "The Invasion of Israel" (5:06)
 "World War III - The Final Conflict I" (1:48)
 "Ten - The Empire" (5:10)
 "Legend I:II" (2:42)
 "The Beast" (5:36)
 "Antichrist I" (6:47)

Vuoden 1997 albumit
Saviour Machinen albumit
Ricardo Maduro

Ricardo Rodolfo Maduro Joest (s. 20. huhtikuuta 1946) toimi Hondurasin presidenttinä 2002–2006.

Maduro syntyi Panamassa ja opiskeli Lawrenceville Schoolissa, sittemmin Stanfordin yliopistossa. Hän edustaa Hondurasin kansallispuoluetta (Partido Nacional, PN), ja vuonna 2006 häntä seurasi maan presidenttinä liberaalipuolueen Manuel Zelaya.

Maduron ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Ricardo Ernesto kuoli väkivaltaisesti 1997. Maduron edeltäjä Hondurasin presidenttinä oli Carlos Roberto Flores. 

Maduro laajensi poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorismin vastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Maduron kaudella Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain-Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi.

Lähteet 

Hondurasin presidentit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Peter Rono

Peter Kipchumba Rono (s. 31. heinäkuuta 1967 Kapsabet, Kenia) on entinen kenialainen keskimatkojen juoksija, joka voitti olympiakultaa Soulissa 1988. 

Rono voitti Afrikan maastojuoksumestaruuden 1985 Nairobissa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa 1 500 metrillä nuorten maailmanmestaruuskisoissa Ateenassa. Maailmanmestaruuskisoissa 1987 Roomassa hän jäi 1 500 metrin välierissä yhdenneksitoista karsiutuen finaalista.

Soulin olympialaisissa Rono voitti alkueränsä ja sijoittui välierässään toiseksi. Loppukilpailussa ennakkosuosikki oli Ison-Britannian Steve Cram, kauden tilastoykkönen. Kaksi kierrosta ennen maalia Rono meni johtoon ja piti sen yllättäen loppuun asti. Voittoaika oli Ronon henkilökohtainen ennätys 3.35,96, joka oli varsin vaatimaton kilpakumppaneihin nähden. Ronosta tuli samalla 1 500 metrin nuorin olympiavoittaja, ikää hänellä oli vasta 21 vuotta ja 62 päivää. Hopeaa sai Peter Elliott ja pronssia Jens-Peter Herold Cramin jäädessä neljänneksi.

Nuoresta iästään huolimatta Rono jäi tähdenlennoksi eikä enää koskaan voittanut tärkeää kilpailua. Hän suoritti maisterin tutkinnon Mount Saint Mary's Universityssä Marylandissa. Myöhemmin hän toimi valmentajana samassa yliopistossa.

Marraskuussa 2006 Rono nimitettiin Yhdistyneiden Kansakuntien hyväntahdon lähettilääksi.

Lähteet

Viitteet
 

Kenialaiset keskimatkojen juoksijat
Kenialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Pihlajiston ala-asteen koulu

Pihlajiston ala-asteen koulu on helsinkiläinen ala-asteen koulu, joka valmistui vuonna 1978. Nimestään huolimatta se sijaitsee Pihlajamäen osa-alueen puolella. Koulun rehtori on Heli Färm. Koulussa on noin 470 oppilasta. Yleisopetuksen luokkien lisäksi koulussa toimii kolme erityisluokkaa, erityisopetuksen nivelluokka, kaksi valmistavaa luokkaa ja starttiluokka. Koulussa on myös iltapäivätoimintaa.

Pihlajiston koulu on oman alueensa lähikoulu, jonka oppilaat ovat kotoisin pääosin Pihlajiston, Pihlajamäen ja Viikinmäen alueelta. Koulusta muutti noin puolet luokkalaisista juuri valmistuneeseen Viikinmäen kouluun vuoden 2014 joulukuun puolessa välissä. Toimenpiteellä pyrittiin helpottamaan Pihlajiston koulun ahtautta.

Koulu on Helsingin kaupungin omistama kunnallinen palvelu ja sen toiminnasta vastaa kaupungin opetusvirasto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pihlajiston ala-asteen kotisivut

Helsingin peruskoulut
Malmi
Vanguard 1

Vanguard 1 tai Vanguard I (ID: 1958-Beta 2
) oli Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen satelliitti. Se on vanhin Maata yhä kiertävä keinotekoinen satelliitti ja samalla vanhin Maata kiertävä avaruusromun kappale. Se oli neljäs onnistuneesti laukaistu satelliitti (neuvostoliittolaisten Sputnik-1:n, Sputnik 2:n ja yhdysvaltalaisen Explorer 1:n jälkeen) ja ensimmäinen aurinkopaneeleita käyttänyt satelliitti.

Yhdysvaltalainen satelliitti suunniteltiin testaamaan kolmivaiheisen kantoraketin laukaisua ja satelliitin kiertoradan ympäristöolosuhteiden vaikutusta satelliittiin ja sen järjestelmiin. Kiertorata-analyysin avulla saatiin myös lisätietoa maapallon muodosta.

Satelliitin massa on 1,47 kg, ja sen alumiinikuoren halkaisija on 152 mm.

Satelliitti laukaistiin kolmivaiheisella Vanguard-kantoraketilla 17. maaliskuuta 1958 654 × 3 969 km:n kokoiselle elliptiselle radalle, inklinaatio 34,25 astetta, kiertoaika 134,2  minuuttia. Satelliitin 10 mW, 108 MHz elohopeaparistokäyttöinen radiolähetin lopetti toimintansa kesäkuussa 1958. Kuudesta aurinkopaneelista virtansa saavan 5 mW, 108,03 MHz:n radiolähettimen signaali kuultiin viimeksi toukokuussa 1964.

Vanguard 1:n avulla selvitettiin yläilmakehän tiheyttä, maapallon pallonmuotoisuutta ja satelliitin lämpöeristyksen vaikutusta satelliitin sisälämpötilaan.

Alun perin satelliitin arvioitiin pysyvän kiertoradalla 2 000 vuotta, mutta Auringon aktiivisuuden lisääntyessä Auringon säteilypaineen ja yläilmakehän aiheuttaman kitkan havaittiin vaikuttavan otaksuttua enemmän kiertorataa alentavasti. Vanguard 1:n oletetaan pysyvän kiertoradallaan 240 vuotta. Seuraava Vanguard-sarjan satelliitti oli sääsatelliitti Vanguard 2.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Satelliitit
1950-luvun avaruustoiminta
1958
Avaruusromu
Palm Beach (Florida)

Palm Beach on kaupunki Palm Beachin piirikunnassa Floridassa noin 104 kilometrin päässä Miamista.

Maantiede 
Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan Palm Beachin pinta-ala on 27,0 km², josta 10,2 km² on maata ja 16,9 km² vettä. Veden osuus on 62,45 %.

Väestö 
Kaupungissa on 10 468 asukasta, joista yli puolet on yli 65-vuotiaita (52,6 %) ja 9,4 % on alle 18-vuotiaita ().

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin virallinen kotisivu

Floridan kaupungit
Palm Beachin piirikunta
Kylmäluoman retkeilyalue

Kylmäluoman retkeilyalue on Metsähallituksen retkeilyalue Taivalkosken koillisosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 74 km². Alue on helppokulkuista kangasmaastoa, ja siellä on harjuja sekä runsaasti erikokoisia vesistöjä. Myös vanhoja aarnimetsiä aihkimäntyineen on vielä alueella nähtävänä. Osa alueesta on suota. Poroja laidunnetaan alueella, joten niitä voi retkeillessään nähdä. Retkeilyalueella on noin 50 kilometriä merkittyjä polkuja. Lisäksi siellä on 30 kilometrin yhdyspolku Hossan kansallispuistoon ja 21 kilometriä pitkä Päätalo-polku Taivalkosken keskustaan. Talvisin alueella on hoidettuja latuja hiihtäjille. Kylmäluomassa on myös ympäri vuoden avoinna oleva leirintäalue. Kalastajille on tarjolla useita virkistyskalastusalueita ympäristössä. Vuokrakämppiä on alueella yli 20.
Kylmäluoman retkeilyalueen käyntimäärä oli 28 300 vuonna 2019.

Kylmäluoman retkeilyalueella on runsaasti järviä ja lampia. Alueen lounaisosassa sijaitsee Kylmäluoman järvi, luoteessa on Kalajärvi ja idässä Valkeinen. Alueen keskellä sijaitsee Iso-Ahveninen ja koillisessa Iso Pajuluoma ja Pikku Pajuluoma. Niiden itäpuolisista Sarvi-järvestä ja Polojärvestä osa kuuluu retkeilyalueeseen.

Lähteet 
 Metsähallitus: Retkeilyopas. 1996, s. 101-103. ISBN 951-53-0792-9.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Metsähallitus: Luontoon.fi: Kylmäluoman retkeilyalue

Taivalkosken luonto
Retkeilyalueet
Espoon kaupunginteatteri

Espoon kaupunginteatteri on Espoossa toimiva ammattiteatteri. Se perustettiin vuonna 1988.

Teatterin johtajana on toiminut vuodesta 2017 alkaen Erik Söderblom.

Espoon kaupunginteatterissa on omia tuotantoja ja joka vuosi 2–4 ulkomaista vierailua. Teatteri tarjoaa esityksiinsä tekstityksen oman mobiilisovelluksensa kautta. Englanninkielinen käännös on saatavilla aina, osaan esityksistä on myös suomenkielinen tekstitys. 

Espoon kaupunginteatterissa käy vuosittain noin  30 000 katsojaa.

Espoon kaupunginteatterilla on kaksi varsinaista esitystilaa. Ne ovat Louhisali ja Revontulihalli, jotka molemmat sijaitsevat Tapiolan kaupunginosassa – Louhisali Kulttuurikeskuksessa ja Revontulihalli Revontulentiellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Espoon teatterit
Kaupunginteatteri
Lapinlahden silta

Lapinlahden silta on vuonna 1965 valmistunut moottoritiesilta Helsingissä. Silta ylittää Lauttasaarensalmen ja yhdistää Ruoholahden Lauttasaareen. Silta on tyypiltään teräskantinen teräksinen jatkuva kotelopalkkisilta. Silta on maatukineen 597 metriä pitkä (eräissä lähteissä 599 metriä). Silta-aukon leveys on 582 metriä, joka jakautuu viiteen jänteeseen: 103,5+125+125+125+103,5 metriä. Silta oli lähes 30 vuoden ajan vuosina 1965–1993 Suomen pisin. Sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Sillan kautta kulkee Helsingistä Karjaalle johtava kantatie 51, jonka moottori­tieksi rakennetun osuuden nimenä Helsingin ja Espoon alueella on Länsiväylä. Valtaosa Helsingin keskustasta Espooseen suuntautuvasta autoliikenteestä kulkee Lapinlahden sillan kautta, ja vuorokaudessa sen ylittää 56 710 autoa (syyskuu 2013).

Sillan suunnitteli insinööritoimisto Grassl Hampurista.

Silta rakennettiin tuolloin mullistavalla tavalla: Siltalohkot valmistettiin Rauma-Repolan Valkon telakalla Loviisassa, josta ne uitettiin Helsinkiin. 

Sillan valmistuttua vanha Lauttasaaren silta purettiin ja tilalle rakennettiin uusi läppäsilta. Rakentamisen aikana syksystä 1967 loppuvuoteen 1969 Lauttasaaren ja Salmisaaren välinen liikenne kevyttä liikennettä lukuun ottamatta käytti Lapinlahden siltaa. Tämän takia rakentamisen ajaksi tien moottoritieluokitus poistettiin Lemissaaren liittymän ja Ruoholahden väliseltä osuudelta.

Alun perin silta oli 2+2-kaistainen. Sillan alkuperäinen konstruktio teoriassa olisi mahdollistanut leventämisen 3+3-kaistaiseksi, mutta tämä muutos olisi ollut teknisesti varsin hankala. Silta kävi kuitenkin linja-autoliikenteen pullonkaulaksi ja vuosina 1995–1996 silta levennettiin 2+3-kaistaiseksi. Levennys tapahtui polttoleikkaamalla reunaulokkeet irti kummastakin reunasta, hitsaamalla kumpaankin reunaan 1,2 metrin leveydeltä uutta kantta ja hitsaamalla reunaulokkeet takaisin. Levennetyllä sillalla on kaksi kaistaa länteen Helsingistä poispäin ja kolme itään. Itään johtavista kaistoista uloin on linja-autokaista.

Lähteet
 Siltojemme historia, Suomen rakennusinsinöörien liitto, 2004 ISBN 951-758-446-6.
 Lapinlahden silta valmistuu Yle Elävä arkisto

Viitteet

Aiheesta muualla

Helsingin sillat
Lauttasaari
Länsisatama
Suomen tieliikennesillat
Judith Scott

Judith Ann Scott (1. toukokuuta 1943 – 15. maaliskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen taiteilija, joka tuli tunnetuksi kooltaan vaihtelevista omintakeisista veistostöistään. Hän oli kuuro ja lisäksi hänellä oli Downin oireyhtymä. Hän sai huomattavaa suosiota outsider art -piireissä. 

Scott työskenteli usein viikkoja tai kuukausia yksittäisten teosten parissa. Hän käytti kuitua, lankaa ja kankaita kääriäkseen löytämänsä esineet huolellisesti kudotuiksi, käärittyiksi ja niputetuiksi rakenteiksi. 

Scott syntyi sydänvikaisena. Hän kuuroutui ennen puhumaan oppimista vakavan tulirokon seurauksena, ja puhumattomuutensa seuraksena hänet diagnosoitiin vakavasti jälkeenjääneeksi, eikä siksi saanut minkäänlaista koulutusta. Scott vietti ensimmäiset seitsemän elinvuottaan kotonaan kaksossisarensa kanssa. Lapsena hänen älykkyysosamääräkseen mitattiin 30. Hän oli eristäytynyt omiin oloihinsa ja kärsi myös käytöshäiriöistä. 

Vasta 1980-luvun loppupuolella Scottin taiteellinen lahjakkuus kävi ilmi. Hän oli jo yli 40-vuotias liittyessään mukaan Creative Growth Art Centerin toimintaan Kaliforniassa. Hän kuoli 61-vuotiaana vuonna 2005.

Judith Scottin taideoksia

Lähteet 

Down-henkilöt
Kuurot henkilöt
Nykytekstiilitaiteilijat
Outsider-taiteilijat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Laszlo Toth

Laszlo Toth (1. heinäkuuta 1938 – 11. syyskuuta 2012) oli unkarilaissyntyinen australialainen geologi, joka vandalisoi Michelangelon Pietà-veistosta Rooman Pietarinkirkossa 21. toukokuuta 1972.

Toth ryntäsi pienen vasaran kanssa Madonnan päälle huutaen ”Minä olen kuolleista noussut Jeesus!” ja irrotti sen käden kyynärpään kohdalta. Sitten hän siirtyi tuhoamaan veistoksen polvea ja nenää.

Toth toimitettiin 29. tammikuuta 1973 mielisairaalaan, josta hänet vapautettiin 9. helmikuuta 1975. Tothia vastaan ei koskaan nostettu syytettä. Hänet karkotettiin vapautuksen jälkeen Australiaan. Australian viranomaiset eivät vanginneet häntä. Hänen arveltiin myöhemmin asuneen Melbournessa.

Tothin teko herätti keskustelua siitä, ovatko arvokkaat taide-esineet turvassa ulkona ja museoissa, etenkin happosateiden ja savun takia.

Toth kuoli syyskuussa 2012.

Lähteet 

Australialaiset henkilöt
Unkarilaiset henkilöt
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Tartarpihvi

Tartarpihvi on raakana syötävä liharuoka, jossa liha on joko terävällä veitsellä jänteistä ja kalvoista irti raaputettua, hienoksi hakattua tai jauhettua naudanlihaa. Pihvi maustetaan länsimaissa usein sipulimurskalla, punajuurimurskalla, raa’alla keltuaisella, kapriksella, pippurilla ja worcesterkastikkeella.

Ruokalaji on lähtöisin Keski-Aasian Tartariasta, jossa hyvin kovaa, esimerkiksi hevosen ja kamelin lihaa hienonnettiin syötäväksi raakana. Näin syntyi nimi niin tartarpihville kuin tartarkastikkeellekin.

Tartarpihvissä on erityisen tärkeää, että liha on hyvälaatuista ja tuoretta. Myös kananmunan suhteen tulee monissa maissa olla varovainen salmonellan varalta, mutta Suomessa raakaa naudanlihaa ja kananmunia voi yleensä syödä turvallisesti.

Tartarpihviä valmistetaan myös muusta kuin naudanlihasta, esimerkiksi lohesta ja tonnikalasta.

Lähteet
Raholan syötäviä sanoja

Aiheesta muualla 

Liharuoat
Pihvi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Magdeburgin tuomiokirkko

Magdeburgin tuomiokirkko () on kirkkorakennus Saksi-Anhaltin osavaltion pääkaupungissa Magdeburgissa, Saksassa. Se lukeutuu Saksan varhaisimpiin goottilaista arkkitehtuuria edustaviin kirkkoihin. Noin 104 metriä korkeana rakennuksena se on yksi entisen Itä-Saksan korkeimmista kirkkorakennuksista. Kirkossa sijaitsee myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Otto I Suuren hauta.

Ensimmäinen kirkko nykyisen tuomiokirkon alueelle rakennettiin vuonna 937. Se oli Pyhälle Mauritiukselle pyhitetty luostarikirkko. Nykyisen kirkkorakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1209. Työt saatiin päätökseen vuoden 1520 paikkeilla, kun kirkontornit valmistuivat.

Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Johann Tillyn joukot valloittivat ja ryöstivät Magdeburgin 20. toukokuuta 1631 ja kaupunki paloi lähes kokonaan. Tuomiokirkko kuitenkin säästyi tuholta kuin ihmeen kautta.

Aiheesta muualla 

 Magdeburgin tuomiokirkko Magdeburgin virallisilla sivuilla

Saksi-Anhaltin kirkot
Katedraalit
Tuomiokirkko
Kivikirkot
Emulgointiaine

Emulgointiaine on elintarvikkeissa käytetty lisäaine, joka muuttaa elintarvikkeen koostumusta eli tekstuuria. 

Emulgointiaine on ns. pinta-aktiivinen aine, jolla on kyky vähentää pintajännitystä kahden keskenään sekoittumattoman aineen välillä. Emulgointiaineen avulla toisen aineen pienet pisarat saadaan jakautumaan toiseen aineeseen pysyvästi. Jos molemmat ainesosat ovat nesteitä, esimerkiksi öljyä ja vettä, lopputulosta kutsutaan emulsioksi. Maito on esimerkki emulsiosta, jossa rasva on jakautunut veteen. Emulgointiaineita voidaan myös käyttää kun halutaan vaikuttaa elintarvikkeen jähmeyteen, ulkonäköön, rakenteeseen, suutuntumaan jne. Emulgointiaineiden avulla elintarvikkeessa pystytään säilyttämään nämä ominaisuudet kuljetuksen ja varastoinnin aikana. Emulgointiaineita on luonnostaan useissa elintarvikkeissa ja niitä valmistetaankin luonnollisista lähteistä. Emulgointiaineita tehdään syötävistä rasvoista, jotka voivat olla eläinperäisiä. Esimerkiksi sian rasvoja saatetaan käyttää. Osa emulgointiaineista on synteettisiä tai puolisynteettisiä. 

Emulgointiaineet merkataan elintarvikepakkauksiin E-koodeilla, kuten: E 471 (rasvahappojen mono- ja diglyseridit), E 322 (lesitiini).

Esimerkiksi soijalesitiini on elintarvikkeissa usein käytetty emulgointiaine.

Lähteet
 http://www.unileverfoodsolutions.fi/ammattilaisten-raaka/elintarvikkeiden_lis 
 http://www.helsinki.fi/kemia/opettaja/aineistot/elintarvikkeet/lisaaineet.htm

Kolloidikemia