joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sydänpeto

Sydänpeto on Aino Sunin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-ranskalais-saksalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Göteborgin elokuvajuhlilla. Elokuva nähtiin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla syksyllä 2022.

Elokuva kertoo Elinasta, joka haaveilee rap-artistin urasta. Elina muuttaa perheensä kanssa Ranskaan ja tapaa siellä sisarpuolensa Sofian. Elinan ja Sofian välinen suhde muuttuu vähitellen jännitteiseksi ja mustasukkaiseksi.

Keskeistä roolia esittävä Carmen Kassovitz on Matthieu Kassovitzin tytär. Elokuvan musiikin on säveltänyt Jean-Benoît Dunckel, joka on tunnettu Air-yhtyeestä.

Arvosteluja 

 Juho Typpö, Helsingin Sanomat:  
 Susanna Bono, Episodi:  
 Päivi Valotie, Turun Sanomat:

Lähteet 

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Ranskalaiset draamaelokuvat
Saksalaiset draamaelokuvat
W (vuoden 2022 elokuva)

W on Anna Erikssonin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen psykologinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022 Sveitsissä järjestettävillä Locarnon elokuvajuhlilla.

Elokuvassa Europe viettää kiinalaisen mieskoneen kanssa aikaa lumen peittämän autiomaan keskellä. Lähistöllä sijaitsevaan instituuttiin saapuu muukalainen, joka keskeyttää siellä olevien sairaanhoitajien toimet.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Suomen Kuvalehden Kalle Kinnunen kuvaili elokuvan sisältävän videotaidetta muistuttavia staattisia ja jäätäviä näyttämökuvia. Hän piti elokuvaa uuvuttavana ja rankistelevana.

Helsingin Sanomien Tero Kartastenpään mukaan elokuva on kylmä ja iloton, pirstaleinen ja julistava. 

Episodin Niko Ikonen kirjoitti, että "katsojat tulevat vihaamaan tätä elokuvaa – ja se on hyvä, koska taiteen pitää puhutella, eikä toimia sovittelijana tai minkäänlaisena kesytettynä sylikoirana. Vihatkaa tai rakastakaa, W ei jätä ketään kylmäksi."

Avausviikonloppuna elokuvaa kävi 11 teatterissa katsomassa yhteensä 167 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mankkinen, Jussi: Anna Eriksson näytteli uuden elokuvansa pääroolin kivuliaassa rautapuvussa jäätävässä kylmyydessä: ”Voin kohdella itseäni tällä tavalla, en muita”. Yle uutiset 14.9.2022.

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Anna Eriksson
Guy Mardel

Guy Mardel (oik. Mardochée Elkoubi, s. 30. kesäkuuta 1944) on ranskalainen laulaja. Mardel on kotoisin Algeriasta, josta muutti 15-vuotiaana Ranskaan, jossa opiskeli lakia ja toimi jazzyhtyeen solistina. Mardel sopi AZ-levy-yhtiön kanssa levytyssopimuksen 1963. Mardel edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1965 kappaleella N'avoue jamais ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi.

1970-luvulla Mardel siirtyi levytuottajaksi ja perusti vuonna 1977 levy-yhtiön MM.

Diskografia

Albumit
 N'avoue jamais (1965)
 Guy Mardel (1967)

EP:t
 C'est mon bilan d'amour (1963)
 Si tu n'y crois pas - Je t'ai crue trop vite (1964)
 N'avoue jamais - Songe songe (1965)
 Je voudrais l'oublier - Entre les deux (1965)

Singlet
 Monsieur Plum / Toi et moi (1966)
 C'est une larme / Quand on est jeune (1967)
 Qui n'aime pas les filles / Kitty (1968)
 C'est la Primavera / Le temps d'aimer (1973)
 Un arc et des flèches / On ne met pas l’amour dans sa valise (1974)
 Ne regarde pas les filles / Le vieux (1974)
 Ma femme / De quoi demain sera-t-il fait ? (1977)
 Gueule d'ange / Paradiso (1979)
 Brésilienne / Paradiso (1985)
 Entre nous / Prends le temps (1986)

Lähteet

Ranskalaiset laulajat
Ranskan euroviisuedustajat
Vuoden 1965 euroviisuedustajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Corio (Piemonte)

Corio () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 106 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Misha Cirkunov

Mikhail Cirkunovs (s. 27. helmikuuta 1987 Riika, Latvia SNT) on latvialais-kanadalainen keskisarjan vapaaottelija. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2015 lähtien. Cirkunov voitti vapaaottelussa Hard Knocksin alemman raskaansarjan mestaruuden 2015 ja sitä ennen hän saavutti Pohjois-Amerikan lukkopainin mestaruuden 2010. Cirkunov on myös Kanadan moninkertainen painimestari.

Saavutukset

Judo
Kanadan nuorten mestaruus (kerran, 2003)

Paini
Kreikkalais-roomalaisen painin Kanadan mestaruus (kerran, 2005)
Vapaapainin Kanadan mestaruus (kahdesti, 2005 ja 2006)

Vapaaottelu
Hard Knocks
Alemman raskaansarjan mestaruus (kerran, puolustanut kerran)

UFC
Illan suoritus (kerran, vs. Jimmy Crute)

Muualla
Cirkunov on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä EA Sports UFC 3 (2018) ja EA Sports UFC 4 (2020).

Lähteet

Latvialaiset judokat
Latvialaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Kanadalaiset vapaaottelijat
Brasilialaisen jujutsun harjoittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Olli Koskamo

Olli Koskamo (30. kesäkuuta 1850 Kittilä – 26. marraskuuta 1931 Maskjoki, Norja) oli suomalaisyntyinen Maskjoen kylässä Tenojoen varrella Ruijassa asunut maanviljelijä ja lestadiolainen saarnamies.

Olli Koskamo syntyi Kittilän Kelontekemässä Koskamon tilalla. Hänen isänsä oli kotoisin Sodankylän Sattasesta ja äitinsä kuului Kittilässä asuneeseen Välitalon sukuun. Lestadiolaisuuteen Koskamo tutustui äitinsä ansiosta jo lapsena. Koskamon lapsuudenkoti oli köyhä ja hän joutui lähtemään sieltä 17-vuotiaana vanhempiensa kuoltua maailmalle. Hän muutti ensin Tornionjokilaaksoon ja sieltä Ruotsiin, jossa hän tutustui Juhani Raattamaan ja tuli tämän oppilaaksi. Koskamo kävi Raattamaan kanssa saarnamatkoilla Ruotsin, Norjan ja Suomen Lapissa 30 vuoden ajan.

Koskamo muutti Norjaan 1870-luvulla ja meni siellä naimisiin Ylitorniosta kotoisin olleen Kreeta Kolströmin kanssa. Koskamo hoiti Tenojoella Seidan lossia 17 vuoden ajan ja hän siirtyi sitten asumaan Maskjoen kylään raivaamalleen uudistilalle. Hän hankki varoja tilaansa varten ostamalla lohia ja välittämällä niitä Bergenin kauppiaille. Koskamo liikkui saarnamatkoilla myös Norjassa asuessaan ja vielä 1929 hän kävi saarnamatkalla aina Oulussa saakka. Hän tilasi suomenkielistä uskonnollista kirjallisuutta ja levitti sitä Ruijan suomalaisten keskuuteen.

Lähteet 

Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Norjansuomalaiset henkilöt
Lestadiolaiset saarnaajat
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Leyla Mahat

Leyla Bolatkyzy Mahat (; s. 1970) on kazakkilainen taidemaalari, galleristi ja apulaisprofessori Kazakstanin valtion taideyliopistossa ja Euraasian taideakatemian presidentti.  

Mahat sanoo olleensa taiteilija niin kauan kuin muistaa. Hän syntyi lähellä Balkašjärveä ja järvi sekä sitä ympäröivät arot ovat antaneet vaikutteita hänen taiteelliselle työskentelylleen. Vuonna 2003 hän sai Euroopan unionin palkinnon maansa taiteen kehittämisestä ja vuonna 2011 hän sai kotimaansa valtiollisen kunnianosoituksen. Nykyään hän katsoo tehtäväkseen kotimaansa taiteen tunnetuksi tekemisen maailmalla.

Valikoituja teoksia

Lähteet 

Kazakstanilaiset henkilöt
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Drown in Darkness – The Early Demos

Drown in Darkness – The Early Demos on Paradise Lostin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 22. toukokuuta 2009.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 8/10
 Kaaoszine:

Lähteet 

Vuoden 2009 kokoelma-albumit
Paradise Lostin albumit
Rasmus Paludan

Rasmus Paludan (s. 2. tammikuuta 1982) on tanskalainen asianajaja ja vuonna 2017 perustamansa äärioikeistolaisen Stram Kurs -puolueen puheenjohtaja. Vuodesta 2020 hänellä on ollut myös Ruotsin kansalaisuus.

Paludan nousi julkisuuteen Youtube-kanavansa avulla.

Poliittiset näkemykset
Paludan haluaa kieltää islamin Tanskassa ja rajata Tanskan kansalaisuuden niille, jotka ovat saaneet sen vanhemmiltaan. 
Hän kannattaa rotuoppia ja haluaa luoda Tanskasta etnisesti tanskalaisen valtion karkottamalla jopa puoli miljoonaa ihmistä.

Koraanien polttaminen
Paludan on usein polttanut Koraaneja, mikä on aiheuttanut mellakoita. Elokuussa 2020 Ruotsin poliisi kielsi häneltä maahantulon, koska hänen katsottiin muodostavan uhkan yleiselle järjestykselle ja turvallisuudelle. Hänen puoluetoverinsa kuitenkin toteuttivat Koraanien polttamisen Malmössä, ja seurauksena oli vastamielenosoittajien ja poliisin välisiä yhteenottoja. Maahantulokiellon jälkeen Paludan haki Ruotsin kansalaisuutta ja sai sen, sillä hänen isänsä on ruotsalainen. Huhtikuussa 2022 Paludan poltti Koraaneja Ruotsissa Rinkebyssä. Samana päivänä hänellä piti olla tilaisuus Örebrossa, joka kuitenkin peruttiin, kun häntä vastustamaan tulleet ihmiset heittivät poliiseja kivillä ja polttivat poliisiautoja.

Tuomiot ja kohut
Paludan tuomittiin heinäkuussa 2019 kahden viikon ehdolliseen vankeuteen Youtube-videosta, jossa hän oli muun muassa väittänyt useimpien mustien eteläafrikkalaisten älykkyysosamäärän olevan alle 70. Kesäkuussa 2020 hänet tuomittiin kuukaudeksi ehdottomaan ja kahdeksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen muun muassa kunnianloukkauksesta sekä hengenvaaran aiheuttamisesta. Paludan sai lisäksi 40 000 kruunua (noin 5 400 euroa) sakkoja, ja häneltä kiellettiin asianajajan ammatin harjoittaminen kolmeksi vuodeksi.

Vuonna 2013 Paludan sai viiden vuoden pituisen lähestymiskiellon vainottuaan usean vuoden ajan toista Kööpenhaminan yliopiston opiskelijaa. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai sakkoja uhattuaan tapausta hoitanutta poliisia.

Syksyllä 2021 Ekstra Bladet -lehti paljasti Paludanin käyneen Discord-palvelussa keskusteluja rankoista homoseksifantasioista 13-17-vuotiaiden alaikäisten käyttäjien kanssa.

Suojelu
Paludanilla on ympärivuorokautinen poliisin suojelu. Tanskan yleisradioyhtiö DR kertoi kesäkuussa 2019, että Paludanin henkilökohtainen suojelu ja hänen puolueensa vaalikampanjan suojelu oli maksanut sinä vuonna veronmaksajille jo yli sata miljoonaa kruunua (noin 13,5 miljoonaa euroa).

Lähteet

Aiheesta muualla

Tanskalaiset juristit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Original Sokos Hotel Tripla

Original Sokos Hotel Tripla on Mall of Triplan yhteydessä oleva hotelli, jonka vastaanotto on neljännessä kerroksessa ja korkeimmat huoneet 17. kerroksessa.Hotelli on valmistunut tammikuussa 2020 ja siinä on 430 huonetta

Kerroslista
4.krs Vastaanotto ja Kylä Kahvila, sekä uloskäynnit Mall of Triplaan ja Pasilansillalle.
4½.krs: Kylä baari
5.krs: Kokoustilat
6.krs: Tilausravintola Böle
7.krs: Kokoustilat
8-16.krs: 46 huonetta/kerros
17.krs: ??? huonetta

Kokoustilat
Hotelli sanoo olevansa Suomen suurin kokouskeskus 12 kokoustilallaan, ja hotellilla on myös kokousvieraille sopiva Tilausravintola Böle. Osa tiloista on yhdisteltäviä. Luettelo hotellin kokoustiloista: 
Alpua
Berg
Eskola
Eskola-Kaivola
Eskola-Kaivola-Alpua
Fiskars Ruukkikylä
Fred
Fredriks
Fredriksberg
Jakokoski
Jakokoski-Vuolenkoski
Kaivola
Kaivola-Alpua
Kumpula 
Pasila
Pasila-Kumpula 
Riks
Riksberg
Rämsöö
Tiutinen 
Vuolenkoski
Teijon ruukkikylät
Vuotso

Lähteet

Pasila
Helsingin hotellit
Sokos Hotels
Kupla (elokuva)

Kupla on Aleksi Salmenperän ohjaama suomalainen komediaelokuva, joka saa ensi-iltansa marraskuussa 2022. Elokuva esitettiin vuoden 2022 Espoo Ciné -elokuvafestivaalin kotimaisena juhlaelokuvana. 

Elokuvassa 16-vuotias Eveliina näkee ohimennen äitinsä suutelevan toista naista huoltoasemalla. Hän pelkää vanhempiensa olevan eroamassa ja ajattelee heidän lähentyvän uudelleen jos Eveliina joutuu vaikeuksiin. Eveliina päättää teeskennellä sairastuneensa mielialahäiriöön pitääkseen vanhempansa yhdessä.

Elokuvaa kuvattiin Salmenperän kotikunnassa Karkkilassa keväällä 2021. Elokuvan tuottaa Minna Haapkylä Rabbit Filmsistä ja levittää Aurora Studios.

Lähteet 

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Tulevat elokuvat
Aleksi Salmenperän ohjaamat elokuvat
The Happy Worker

The Happy Worker on John Websterin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 CPH:DOX-elokuvajuhlilla.

Elokuva käsittelee työelämään liittyviä ongelmia.

Elokuvassa haastateltaviin henkilöihin kuuluu mm. David Graeber.

Arvosteluja 
Leena Virtanen, Helsingin Sanomat: ★★★★★

Lähteet 

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Karaokeparatiisi

Karaokeparatiisi on Einari Paakkasen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2022.

Elokuvan tuotti Napafilms ja elokuvateattereihin sen levitti Aurora Studios.

Elokuva käsittelee karaokea Suomessa. Siinä kerrotaan suomalaisten ihmisten tarinoita, jotka ovat löytäneet karaokesta apua yksinäisyyteen.

Arvosteluja
 Pekka Torvinen, Helsingin Sanomat 
 Niko Ikonen, Episodi 
 Marita Nyrhinen, Kulttuuritoimitus 
 Emmi Koivumäki, Film-o-holic 
 Tuomas Riskala, Katso

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elokuvan internetsivut

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
The Mission (vuoden 2022 elokuva)

The Mission (myös The Mission – Lähetyssaarnaajat) on Tania Andersonin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Sundancen elokuvajuhlilla.

Elokuva on henkilödokumentti neljästä amerikkalaisteinistä, jotka tekevät Suomessa lähetystyötä käännyttääkseen suomalaisia Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon jäseniksi. Elokuvassa kuvataan neljän amerikkalaisen mormoninuoren matkaa elokuussa 2019 Suomeen tekemään lähetystyötä.

Elokuvan ohjaajalla Tania Andersonilla on tuntumaa yhteisöön, sillä hänen isänsä oli mormoni mutta erosi myöhemmin yhteisöstä. Mormoniyhteisö asetti elokuvan teolle ehtoja, jotka kuitenkin työn aikana väljentyivät.

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien Tero Kartastenpää suhtautuu elokuvaan viileästi: elokuvasta puuttuu konkretia, esimerkiksi nuorten ahdistuksesta kerrotaan, mutta se ei näy elokuvasta, ja arkea ylevöitetään, eivätkä kohtaukset kasva montaaseista pitemmiksi. Elokuvan alun synnyttämät odotukset eivät lopultakaan toteudu.

Elokuva on esitetty Sundancen elokuvajuhlilla, jossa se sai vaihtelevia arvioita.

Lähteet 

Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Saksalaiset elokuvat
Margaret Sarah Carpenter

Margaret Sarah Carpenter syntyjään Geddes (1793 - 1872) oli englantilainen taidemaalari. Hän maalasi muotokuvia ja häntä pidettiin omana aikanaa lahjakkaana taiteilijana ja hän myös menestyi urallaan. Hänen töissään on varma piirustusjälki ja hieno värien käyttö, olivat työt sitten akvarelleja tai öljyväritöitä. 

Margaret Geddes sai alkuopetuksen paikalliselta piirustusmestarilta Salisburyssä. Lordi Radnor päästi hänet piirtämään kopioita galleriaansa ja Geddes lähetti töitään taideakatemiaan. Hän pääsi Lontooseen taideakatemiaan vuonna 1814 ja sai heti luvan pitää näyttelyn. Tästä eteenpäin hän piti näyttelyn joka vuosi, aina vuoteen 1866 asti.Hänen huippukautensa osuu 1830- 1840- luvuille. 

Avioliiton Geddes solmi vuonna 1817 William Hookham Carpenterin kanssa ja perheeseen syntyi monta lasta. Margaret Carpenterin täytyi auttaa myös varattomia vanhempiaan. Taloudellisen tilanteen vuoksi muotokuvia piti tehdä paljon. Carpenterilla oli kaikkiaan 600 muotokuvatilausta. 

Koska oli nainen, Carpenteria ei aateloitu ansioistaan, mutta aviomiehen kuoltua kuningatar Viktoria myönsi hänelle 100 punnan suuruisen eläkkeen.

Viitteet 

 Englantilaiset taidemaalarit
 Vuonna 1793 syntyneet
 Vuonna 1872 kuolleet
Rolinda Sharples

Rolinda Sharples (1793 Bath -1838 Bristol) oli englantilainen muotokuvamaalari. Hän piti näyttelyitä  Royal Academyssa ja Society of British Artistsin näyttelyissä. 

Rolinda Sharples syntyi taiteelliseen perheeseen. Äiti Ellen Sharples oli miniatyyrimaalari ja myös isä James Sharples oli taiteilija. Rolindan kolmesta veljestäkin tuli taiteilijoita. Rolindaa kannusti taiteilujuuteen hänen äitinsä. 

Sharplesin elämää ei ole tarkasti dokumentoitu. Eräiden tietojen mukaan hän olisi syntynyt New Yorkissa, missä perhe oleskeli vuodet 1794- 1811, perheen isän Jamesin kuolemaan saakka. Tämän jälkeen perhe palasi Bristoliin. Bristolissa Rolinda auttoi perheen elatuksessa maalaamalla muotokuvia. Hän maalasi myös kuvia aikansa merkkitapauksista ja häntä pidetään ensimmäisenä naisena, joka maalasi kuvia useammasta ihmishahmosta yhtäaikaa.  

Vuonna 1827 Sharplesista tuli Society of British Artistsin kunniajäsen. Suurikokoisten, tapahtumia esittävien maalausten ohella hän maalasi myös intiimejä pieniä maalauksia simpukoista ja hiiristä. Myös näitä töitä oli esillä näyttelyissä.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://artuk.org/discover/artworks/search/actor:sharples-rolinda-17931838/page/2
 Englantilaiset taidemaalarit
 Vuonna 1793 syntyneet
 Vuonna 1838 kuolleet
Muotokuvamaalarit
Sophie Gengembre Anderson

Sophie Gengembre Anderson (1823 Pariisi – 10. maaliskuuta 1903 Fallmouth) oli ranskalais-englantilainen taiteilija, joka tunnetaan erityisesti naisia ja lapsia esittävistä maalauksistaan.

Elämänvaiheita 
Gengembre Andersonin elämän alkuvaiheista ei ole kovinkaan paljoa tietoa. Syntymäpäivää ja -kuukautta ei tiedetä. Hänen isänsä oli Charles Antoine Colomb Gengembre oli ranskalainen, arkkitehti joka harrasti maisemamaalausta ja tunsi taidemaalareita ja näyttelijöitä. Hänen äitinsä Marianne Hubert oli englantilainen. Vuonna 1829 perhe muutti Pariisista paikkaan, jonka nimeä ei ole löydetty dokumenteista.

Tavattuaan kiertelevän muotokuvamaalarin Gengembre Anderson päätti ryhtyä taiteilijaksi. Vuonna 1843 hän pääsi opiskelemaan Pariisiin taidetta. Hän ystävystyi muiden naisopiskelijoiden kanssa, ja he ryhtyvät etsimään itselleen parempaa opetusta kuin monet naisten taideopiskeluun torjuvasti suhtautuvat opettajat antavat. Taiteilijana Gengembre Anderson oli enimmäkseen itseoppinut.

Ranskassa oli vuonna 1848 helmikuun vallankumous ja paljon poliittista levottomuutta. Gemgembren perhe päätti siirtyä Yhdysvaltoihin. 

Yhdysvalloissa perhe asettui Cincinnatiin, missä Sophie maalasi muotokuvia ja teki kuvituksia. Hän piti myös hyvät arvostelut saaneen näyttelyn. Cincinnatista perhe muutti Pennsylvaniaan, missä Sophie solmi avioliiton Walter Andersonin, englantilaisen taidemaalarin ja litografistin kanssa. Pariskunta muutti Englantiin vuonna 1854. Yhdysvaltoihin he palasivat vuonna 1858 alun perin perhevierailulle, mutta palasivat Englantiin vasta viisi vuotta myöhemmin.

Palattuaan Englantiin pariskunta päätti muutta Caprille, missä asuttiin vuodet 1878–1887. Kun pariskunta palasi Englantiin, Sophie Genberge Andersonin ura lähti nyt toden teolla käyntiin ja hän sai töitään moniin näyttelyihin. Pariskunta asui Cornwallissa. 

Sophie Genberge Andersonia auttoi se, että myös hänen aviomiehensä oli taiteilija. Hienoissa perheissä avioituneet naiset eivät työskennellet. Sophien työt kävivät hyvin kaupaksi, ja niitä ostivat museot ja yksityishenkilöt. Hänen työnsä tyyli muistuttaa prerafaeliitteja, ja niissä on paljon yksityiskohtia ja osa on lähes valokuvamaisia.

Teoksia

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://womennart.com/2021/09/15/sophie-gengembre-anderson/

Englantilaiset taidemaalarit
Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1823 syntyneet
Vuonna 1903 kuolleet
Savon derby

Savon derbyllä tarkoitetaan Jääkiekon SM-liigan otteluita Kalevan Pallon ja Mikkelin Jukureiden välillä. Derby on nimetty Etelä- ja Pohjois-Savon maakuntien mukaan. Mikkeli sijaitsee etelässä ja Kuopio pohjoisessa. Savon derbyjä on pelattu Liigassa kaudesta 2016-17 lähtien, kun Jukurit liittyivät SM-liigaan. Alemmissa sarjoissa Savon derbyjä on nähty ennenkin.

Savon derbyn voittajalle myönnetään kiertopalkinto. Palkinnossa on jalustalla Pohjois- ja Etelä-Savon kartta ja laatta jossa lukee "Mun muistuu mieleheni nyt suloinen Savonmaa. Sen kansa kaikki kärsinyt ja onnehensa tyytynyt. Tää armas, kallis maa!" Palkinnon on valmistanut Savon Koulutuskuntayhtymä ja se tulee kiertämään Savon derbyissä kausittain. Jokaisen kauden jälkeen palkintoon lisätään uusi laatta, johon kaiverretaan Savon herruuden voittaneen seuran nimi.

Katso myös 

 Kasitien derby
 Satakunnan derby

Lähteet

Jääkiekon derby-ottelut
Heikki Riikkula

Heikki Matinpoika Riikkula eli Riikku-Heikki (18. tammikuuta 1865 Riikkula, Ähtäri – 24. toukokuuta 1951 Ähtäri) oli suomalainen Ähtärissä asunut originelli maallikkosaarnaaja.

Heikki Riikkulan vanhemmat olivat Matti Juhonpoika Riikkula (Svarvare) (1812–1868) ja Riikka Sofia Hetantytär Hankola (s. 1823).

Ähtärin Kaijassa asunut Riikku-Heikki tuli Ähtärissä ja lähiseudulle tunnetuksi paimensauvan kanssa esiintyneenä saarnamiehenä, jolla oli rinnassaan omatekoisia mitaleita ja joka tarjosi palveluitaan ruokapalkalla. Hänen mukaansa on nimetty Ähtärissä kesäisin pidettävät Riikun markkinat ja Ähtäristä löytyy myös Riikun katu.

Riikku-Heikki kuoli toukokuussa 1951 86-vuotiaana. Hänen hautakivensä on Ähtärin hautausmaalla.

Pauli Leppävuoren kirjoittama Riikku-Heikin elämäkerta on ilmestynyt Suomenselän Sanomat-lehden numeroissa 38-47/1967.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Porstua-kirjastot : Artikkeleita Riikku-Heikistä

Suomalaiset henkilöt
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Henrik Sohlberg

Henrik Johan Sohlberg (1735-1803) muutti Ruotsin Karlskronasta Helsinkiin, missä hän kouluttautui kultasepäksi Anders Ekholmin kisällinä. Vuodesta 1764 alkaen Sohlberg toimi itsenäisenä kultaseppänä ja vuonna 1765 hän sai porvarioikeudet. Henrik Sohlberg kuoli 6. huhtikuuta 1803 Oulunkylässä.

Suurmaanomistaja 
Sohlberg hankki omistukseensa maatiloja kaupungin ympäristöstä Helsingin pitäjän alueelta. Michelsin eli Landboasin perintö-rustholli Oulunkylässä, Kottbyn perintötila, Pukinmäen ja Stensbölen allodiaalisäterit sekä niiden kanssa yhteiskäytössä ollut Tallbackan eli Eskosin rälssitila, Tapaninkylässä sijainneet Ossmusin perintörustholli, Krogarsin perintorustholli sekä Nybondasin ja Björnsin perintötilat ja Vuosaaressa sijainnut Backmansin perintörustholli tiili- ja kalkkiruukkeineen ja myllyineen ovat olleet Sohlbergin suvun omistuksessa.

Perhesuhteet 
Henrik Sohlbergin vanhemmat olivat Jonas Sohlberg ja Karin Ohlsdotter. Hän oli naimisissa Juliana Backmanin kanssa. Poika Karl Fredrik Sohlberg syntyi 4. marraskuuta 1767 ja toinen poika Henrik Johan Sohlberg 17. heinäkuuta 1770.

Lähteet 
 

Vantaan historia
Helsingin historia
Denys Sylantjev

Denys Olehovytš Sylantjev (, s. 3. lokakuuta 1976 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen poliitikko ja kilpauransa päättänyt uimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari, joka menestyi etenkin perhosuinnissa.

Elämä ja urheilu-ura 

Sylantjev saavutti 200 metrin perhosuinnissa olympiahopeaa Sydneyssä 2000, pitkän radan maailmanmestaruuden Perthissä 1998 ja pitkän radan Euroopan mestaruuden Madridissa 2004 sekä 4 × 50 m vapaauintiviestissä lyhyen radan Euroopan mestaruuden Antwerpenissä 2001. Näiden lisäksi Sylantjev kartutti mitalikokoelmaansa kolmella lyhyen radan MM-mitalilla, seitsemällä pitkän radan EM-mitalilla ja kuudella lyhyen radan EM-mitalilla, jotka kaikki tulivat yhtä viestimitalia lukuun ottamatta 100 tai 200 metrin perhosuinnista. Sydneyn lisäksi hän osallistui kesäolympialaisiin Atlantassa 1996, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Ateenan kesäolympialaisissa hän toimi myös Ukrainan lipunkantajana kisojen avajaisissa.

Lähteet 
 
 Profiili Kansainvälinen uimaliitto

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ukrainalaiset uimarit
Ukrainalaiset olympiamitalistit
Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Velyka Oleksandrivka

Velyka Oleksandrivka () on kaupunkityyppinen taajama Hersonin alueella Ukrainan eteläosassa. Taajama on heinäkuusta 2020 lähtien sijainnut Beryslavin piirissä (95 967 as., 2021). Taajama oli heinäkuuhun 2020 saakka olemassaolleen Velyka Oleksandrivkan piirin hallinnollinen keskus. Velyka Oleksandrivkan asukasluvuksi arvioitiin 6 487 (2021; vuonna 2001: 7 562 as., valtaosin ukrainalaisia).

Velyka Oleksandrivka sijaitsee Dneprin sivujoen Inhuletsin () varrella, 108 kilometriä aluekeskus H’ersonista koilliseen. Asutus perustettiin  1784 ja vuoteen 1803 saakka kylän nimenä oli Novooleksandrivka (). Kylä toimi piirikeskuksena vuosina 1923-2020; kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai 1956. Taajamassa toimii vesivoimala (1928) ja siellä on kotiseutumuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla

Селище міського типу Велика Олександрівка (1784)  (lib.kherson.ua)
Сайт селища Велика Олександрівка  (mistaua.com)

Beryslavin piiri
Hersonin alueen kaupunkityyppiset taajamat
Suomi 2030-luvulla

Suomi 2030-luvulla käsittelee ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia Suomessa 2030-luvulla.

Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia

Politiikka 

Suomen tavoitteena on olla hiilineutraali vuoteen 2035 mennessä.

Väestö 

Tilastokeskuksen vuoden 2021 ennusteen mukaan Suomen väkiluku olisi korkeimmillaan vuonna 2033, jolloin se olisi 5,6 miljoonaa ihmistä. Vuonna 2034 väkiluku lähtisi laskuun. Väestön ennustetaan keskittyvän kaupunkiseuduille. Koska nuorten ikäluokat ovat 2030-luvulla entistä suppeammat, myös yliopistokaupunkeihin on ennustettu joko erittäin vähäisiä muuttovoittoja tai jopa muuttotappioita. Maahanmuuton merkitys Suomen väestörakenteelle on merkittävä, sillä vuodesta 2015 alkaen Suomen väestölisäys on perustunut pelkästään vieraskieliseen väestöön. 2010-luvun puolivälistä lähtien kuolleiden määrä on ollut syntyneitä suurempi.

Vuoden 2022 ennusteen mukaan kasvavia kaupunkiseutuja olisivat 2030-luvun loppuun mennessä Helsingin seutu (+203 417), Tampereen seutu (+46 895), Turun seutu (+25 637), Oulun seutu (+24 546), Jyväskylän seutu (+6 620), Kuopion seutu (+2 796), Rovaniemen seutu (+2407) ja Porvoon seutu (+1100). Tampereen väkiluvun ennakoidaan kasvavan 350 000:een vuoteen 2035 mennessä. Ennusteen mukaan vuosikymmenen lopussa väkiluku kasvaisi enää Uudenmaan ja Pirkanmaan maakunnissa sekä Ahvenanmaalla. 

Tilastokeskuksen ennusteessa miesten elinajanodote pitenee vajaalla viidellä ja naisten runsaalla kolmella vuodella vuoteen 2040 mennessä.

Viimeisten toisen maailmansodan sotaveteraanien odotetaan kuolevan vuosina 2025–2035.

Yhteiskunta 

Suomen vanhushuoltosuhteen on ennustettu huononevan lasten ja työikäisen väestön määrä vähetessä. Etenkin hoitoalaan on ennakoitu kohdistuvan paineita väestön ikääntymisen ja syntyvyyden vähenemisen vuoksi.

Jos tupakkalain tavoite toteutuu, vuonna 2030 tupakka- tai nikotiinituotteita käyttää päivittäin alle viisi prosenttia väestöstä.

Talous 

Uusiutuvan energian osuuden energiantuotannosta on ennustettu kasvavan.

Liikenne 

Euroopan unionin tavoitteena on, että liikenne unionin alueella on nollapäästöistä vuoteen 2035 mennessä.
Sähköautojen lisääntymisen ennustetaan jatkuvan. Vuoden 2022 ennusteen mukaan Suomessa olisi vuonna 2030 yli 2000 polttokennolla toimivaa autoa eli vetyautoa. Uuden tieliikennelain mukaan vanhojen liikennemerkkien pitää olla korvattuna uusilla 1. kesäkuuta 2030 mennessä.

Uskonto 

Kirkon tutkimuskeskuksen ennusteen mukaan Suomen luterilaisen kirkon jäsenmäärä laskee alle puoleen väestöstä 2030-luvun puolessa välissä. Kastettujen määrän ennakoidaan laskevan alle 40 prosenttiin syntyneistä.

Ilmasto 

Ilmastonmuutos Suomessa merkitsisi ennustusten mukaan sään lämpenemistä sekä sään ääri-ilmiöiden lisääntymistä. Myrskyjen ja kuumuusaaltojen on ennakoitu lisääntyvän, mikä vaikuttaisi esimerkiksi infrastruktuurin korjaustarpeeseen.

Katso myös 
 Suomi 2020-luvulla
 2040-luku

Lähteet 

2030-luku
Tulevaisuus
2010-luvun kirjallisuus

2010-luvun kirjallisuudessa kansainvälisiä ilmiöitä oli brittiläisen E. L. Jamesin eroottinen romaani Fifty Shades of Grey (2011), jota myytiin maailmanlaajuisesti 150 miljoonaa kappaletta. Muita vuosikymmenen myyntimenestyksiä olivat Suzanne Collinsin Nälkäpeli -sarja (2008–2010) sekä Gillian Flynnin jännitysromaani Kiltti tyttö (2012). 2010-luvun suomalaisessa kirjallisuudessa korostui edellisen vuosikymmenen tavoin tyylien ja lajien runsaus sekä genreluokitusten epätarkkuus.

Nobelin kirjallisuuspalkinto

Suomen kirjallisuus 

Vuosikymmenen uusia kirjailijatulokkaita olivat muun muassa Tommi Kinnunen ja Pauliina Rauhala. Tommi Kinnunen kirjoitti historiallisia romaaneja, joista hänen esikoisteoksensa Neljäntienristeys (2014) voitti useita palkintoja. Pauliina Rauhala debytoi vuonna 2013 menestysromaanillaan Taivaslaulu. Katja Kettu teki läpimurtonsa vuonna 2011 sota- ja rakkausromaanillaan Kätilö. Riikka Pulkkinen erikoistui romaaneihin, jotka käsittelevät vaikeita teemoja kuten sairauksia ja menetyksiä, esimerkkeinä Totta (2010) ja Vieras (2012). Tuomas Kyrö kirjoitti suosittuja Mielensäpahoittaja-teoksia.

Myös vanhempi kirjailijapolvi menestyi. Ilkka Remeksen kansainvälistä politiikkaa ja ajankohtaisia tapahtumia käsittelevät jännitysromaanit nousivat toinen toisensa jälkeen Suomen myydyimpien romaanien joukkoon. Niin ikään Enni Mustosen perinteistä naisen elämää käsittelevät romaanit olivat suosittuja. Jari Tervon teokset myivät yhä hyvin ja Laila Hirvisaari jatkoi menestyksekästä uraansa. Leena Lehtolaiselta ilmestyi suosittuja rikosromaaneja. Vuosikymmenen lopun trendi oli autofiktio. Autofiktiivisellä tarkoitetaan teosta, joka perustuu kirjoittajan omaan elämään, mutta on kerrottu kaunokirjallisuuden keinoin.

Pertti Jarlan strippisarjakuva Fingerpori ilmestyi lukuisissa sanomalehdissä ja kokoelma-albumeissa. Karoliina Korhosen sarjakuva Finnish Nightmares (2016) nousi suosituksi nettimeemiksi.

Finlandia-palkinnot 

2010-luvun Finlandia-palkitut kirjat ovat:
 Mikko Rimminen: Nenäpäivä
 Rosa Liksom: Hytti nro 6
 Ulla-Lena Lundberg: Is (Jää)
 Riikka Pelo: Jokapäiväinen elämämme
 Jussi Valtonen: He eivät tiedä mitä tekevät
 Laura Lindstedt: Oneiron
 Jukka Viikilä: Akvarelleja Engelin kaupungista
 Juha Hurme: Niemi
 Olli Jalonen: Taivaanpallo
 Pajtim Statovci: Bolla

Katso myös 

 Kirjallisuusvuosi 2010
 Kirjallisuusvuosi 2011
 Kirjallisuusvuosi 2012
 Kirjallisuusvuosi 2013
 Kirjallisuusvuosi 2014
 Kirjallisuusvuosi 2015
 Kirjallisuusvuosi 2016
 Kirjallisuusvuosi 2017
 Kirjallisuusvuosi 2018
 Kirjallisuusvuosi 2019

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Kirjallisuus
Kirjallisuushistoria
Etelä-Venäjä

Etelä-Venäjä () oli kansainvälisesti tunnustamaton lyhytikäinen valtiomuodostelma Venäjän sisällissodan aikana maan etelälaidalla 1919–1920.

Kenraali Anton Denikin kokosi bolševikkejä vastaan taistelevan Etelä-Venäjän armeijan vuonna 1918. Armeijan hallitsemalle alueelle perustettiin keväällä 1919 oma hallinto, jota johti armeijan komentaja Denikin. Denikin järjesti Etelä-Venäjällä paikallishallintoa ja oikeuslaitosta ja sai huomattavaa taloudellista ja aseellista tukea ympärysvalloilta. Epäonnistunut hyökkäys kohti Moskovaa loppuvuodesta 1919 johti Etelä-Venäjän nopeaan romahtamiseen. 30. maaliskuuta 1920 Etelä-Venäjä käytännössä lakkautettiin, Denikin luovutti armeijansa komennon Pjotr Wrangelille ja pakeni maasta.

Lähteet 

Ukrainan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Venäjän sisällissota
Novovorontsovka

Novovorontsovka () on kaupunkityyppinen taajama Hersonin alueella Ukrainan eteläosassa. Taajama on heinäkuusta 2020 lähtien sijainnut Beryslavin piirissä (95 967 as., 2021). Heinäkuuhun 2020 saakka taajama oli Novovorontsovkan piirin hallinnollinen keskus. Novovorontsovkan väkiluvuksi arvioitiin 6 081 (2021; vuonna 2001: 7 111 as., joista ukrainalaisia 93 %, venäläisiä 4 % ja valkovenäläisiä 1,6 %).

Novovorontsovka sijaitsee Dneprin ja siihen padotun Kah’ovkan tekojärven länsirannalla, 167 kilometriä aluekeskus H’ersonista koilliseen. Seudulta löydetty merkkejä ihmistoiminnasta (hautakumpuja) jo ajalta 3 000-1 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Taajamassa toimii muun muassa kotiseutumuseo. 

Osana Venäjän sotatoimia Ukrainassa (2022), taajama oli jonkin aikaa Venäjän asevoimien miehittämä, kunnes Ukrainan asevoimat vapautti sen maaliskuun lopussa (25.3.2022). Tämän jälkeen Venäjä kohdisti taajamaan tykistötulta raketinheittimillä ainakin 4. huhtikuuta 2022 vastaisena yönä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Novovorontsovkan hromada (aluehallinnon 3. taso), perustietoja  (gromada.info)

Beryslavin piiri
Hersonin alueen kaupunkityyppiset taajamat
Junnilainen

Junnilainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Irma Junnilainen (s. 1951), näyttelijä
Marko Junnilainen, Bablo (s. 1968), iskelmä- ja rocklaulaja
Tommi Laitila

Tommi Laitila (s. 9. maaliskuuta 1979 Tuusula, Suomi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka edusti Veikkausliigassa pelaavaa FC Jokereita. Hänen pelaajauransa päättyi vakavaan loukkaantumiseen. Nykyisin Laitila valmentaa maalivahteja Suomen naisten jalkapallomaajoukkuessa.

Ura 
Laitila edusti pelaajaurallaan Veikkausliigassa pelaavaa FC Jokereita, sekä A-junioreissa HJK:ta

Muuta  
Jääkiekkoilija Daniela Wilkman ja jalkapalloilija Nea Laitila ovat sukua Laitilalle. Laitilalla on Jyskyjärveltä vienan karjalaista sukujuurta.

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 Sukujuuret 
 Sukujuuret

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Joanna Mary Boyce

Joanna Mary Boyce, avioliiton jälkeen sukunimeltään Wells (7. joulukuuta 1831 - 15. heinäkuuta 1861) oli englantilainen taidemaalari. Hänen veljensä oli prerafaeliitteihin kuulunut George Price Boyce. 

Lyhyen uransa aikana Joanna Mary Boyce teki historiamaalauksia ja muotokuvia joista sai hyvää kritiikkiä. Hänen tiedetään maalanneen myös maisemaamalauksia.  

Boyce opiskeli taidetta Pariisissa vuodet 1852- 1855. Hän solmi avioliiton Roomassa Henry Tanworth Wellsin kanssa vuonna 1857. Hänen töitään oli esillä Royal Academyn kesänäyttelyssä. Boyce menehtyi lapsivuoteeseen. 

Omana aikanaan Boycea kutsuttiin suureksi lahjakkuudeksi ja jotkut pitivät häntä lähes nerona. Myöhemmin on kuultu kommentteja, että hänen maineensa taiteilijana perustuisi pelkästään varhaiseen traagiseen poismenoon.

Viitteet 

 Englantilaiset taidemaalarit
 Vuonna 1831 syntyneet
 Vuonna 1861 kuolleet
Kaisa Kuikkaniemi

Kaisa Kuikkaniemi on suomalainen käsikirjoittaja ja näyttelijä, joka on käsikirjoittanut muun muassa Dingo–musikaalin yhdessä Otto Kanervan kanssa ja on ollut käsikirjoittamassa Ylen Uusi päivä televisiosarjaa. Hän on Eppu Salmisen puoliso ja on siten myös tämän pojan Roope Salmisen äitipuoli.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset käsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Monhegan

Monhegan on kunta (plantation) ja saari Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Saari sijaitsee 16 kilometrin päässä Mainen rannikolta. Kunta kuuluu Lincolnin piirikuntaan. Monheganin väkiluku oli 64 vuonna 2020. Kuntaan sisältyy Monheganin saari ja asumaton saari Manana. Saarelle pääsee vain veneellä, eivätkä ajoneuvot ole sallittu, sillä saarella ei ole teitä.

Väestö 
Vuonna 2020 Monheganissa asui 64 asukasta ja 43 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 43,4 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot 118 750 dollaria. 13,5 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia.

Kuvia saarelta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mainen kunnat
Mainen saaret
June Almeida

June Almeida (5. lokakuuta 1930 – 1. joulukuuta 2007) oli skotlantilainen biologi, joka tutki viruksia elektronimikroskoopilla.

Almeida menetti kuusivuotiaana veljensä kurkkumätään. Tapaus herätti hänessä mielenkiinnon biotieteisiin. Hän joutui taloudellisista syistä lopettamaan koulunsa 16-vuotiaana, mutta oppi mikroskoopin käytön laboratorioteknikkona Glasgowin opetussairaalassa, ja saattoi käyttää hyväkseen valokuvausharrastuksessa oppimiaan taitoja. Hän suoritti teknikon tutkinnon oppisopimuksella.

Almeida kehitti menetelmiä, joilla viruksen muodon voi analysoida elektronimikroskoopilla. Elektronimikroskoopin kuvissa on niin paljon yksityiskohtia, että pienikokoisen viruksen löytäminen niistä voi olla hankalaa. Almeida keksi käyttää viruksen vasta-aineita osana hiukkasia, jotka ryhmittyivät näytteessä viruksen ympärille.

Hän tunnisti monia viruksia, ja osallistui muun muassa vihurirokko- ja B-hepatiittivirusten tutkimukseen. David Tyrell pyysi apua oudonmuotoisen flunssaviruksen tunnistamisessa.  Almeida huomasi sen muistuttavan aiemmin analysoimiaan kuvia, ja he määrittivät uudenmuotoisen viruksen, jota alkoivat kutsua koronavirukseksi (latinan sanasta 'corona' eli kruunu, koska viruksen osat näyttivät pieniltä kruunuilta).

Almeida jatkoi virustutkimuksiaan ja osallistui useiden tietellisten julkaisujen kirjotittamisene. Niiden pohjalta Lontoon yliopisto myönsi hänelle maisterin arvon vuonna 1870 ja tohtorinarvon 1971.

Almeida jäi eläkkeelle vuonna 1985, mutta palasi töihin 1980-luvun lopulla ja sai aikaiseksi ensimmäiset selkeät kuvat HI-viruksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2440895/

Brittiläiset biologit
Virologit
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Laajasalon murha

Laajasalon murha on henkirikostapaus, joka tapahtui Helsingin Laajasalossa vuonna 2014. Murhan uhriksi joutui lokakuisena iltana ulkona olleeseen tilanteeseen puuttunut 58-vuotias nainen. Poliisi esitti pian kiinniotettavaksi kokoomusnuorten 28-vuotiaan Helsingin piiripäällikön Jukka Romppaisen. Romppainen tunnusti teon. Murhan uhri asui samassa kerrostalossa tekijän kanssa.

Tapahtumat

Romppaisen teko johtui raivosta, joka hänelle aiheutui kun nainen puuttui koiria ulkoiluttamassa olleen Romppaisen huonoon tyttöystävänsä koirien kohteluun. Hallitsemattoman raivon uhri oli satunnainen uhri, jota Romppainen ei tuntenut entuudestaan. Syyttäjän mukaan Romppainen puri uhriaan useasti. Ruumis löydettiin merestä Laajasalon öljysatamasta. Nainen ei ollut ulkoiluttamassa koiraa, sillä lemmikki löytyi hänen asunnostaan.

Tapaus oli poliisille hankala, sillä tekijä ja uhri eivät tunteneet entuudestaan, eikä tiedetty mistä tapahtumat olivat saaneet alkunsa. Murhatapaus sai suuren huomion, sillä Romppainen oli ollut Helsingin Kokoomusnuorten työntekijä. Kokoomuspuolueen johtoa informoitiin tapahtuneesta ja silloinen kokoomuksen puheenjohtaja ja pääministeri Alexander Stubb oli tietoinen tapahtuneesta.

Tuomio

Romppainen sai teosta elinkautisen. Hovioikeus vahvisti rangaistuksen vuonna 2016.

Lähteet

Murhat Suomessa
Vuoden 2014 rikokset
Laajasalo
Gabriela da Silva

Gabriela da Silva (s. 19. heinäkuuta 1993) on brasilialainen lentopalloilija, pelipaikaltaan hakkuri ja pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän edustaa kaudella 2021–2022 Suomessa lentopallon Mestaruusliigassa LP Kangasalaa.

Kotimaansa lisäksi da Silva on pelannut Argentiinassa CA Villa Doran joukkueessa kaudella 2017–2018, Sveitsissä Volley Luganossa kaudella 2018–2019, Espanjassa CV Kielessä kaudella 2019–2020 ja Ranskassa Sens Olympique Clubissa kaudella 2020–2021. Hän siirtyi LP Kangasalaan syyskuussa 2021.

Lähteet 

Brasilialaiset lentopalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Renate Rössing

Renate Rössing syntyjään Winkler (15. huhtikuuta 1929 Dresden - 15. heinäkuuta 2005 Leipzig) oli saksalainen valokuvaaja. Hän kuvasi paljon kotikaupunkinsa arkielämää ja maisemia. Historioitsijat arvostavat nykyään erityisesti hänen jälleenrakennusaikaan ajoittuvia kuviaan. Vaikka Rössing  ei ollut poliittisesti sitoutunut, hänen tiedetään olleen nuoruuskokemustensa vuoksi vannoutunut pasifisti.

Elämänvaiheita 
Rössing koki nuorena Dresdenin pommitukset. Hänen äitinsä kuoli, mutta hän itse joutui makaamaan useita päiviä hautautuneena raunioihin. Lisäksi hänelle jäi koko loppuelämäksi paloarpia. Päästyään raunioista hän valokuvasi kaikkea näkemäänsä.

Rössing pääsi vuonna 1948 opiskelemaan valokuvausta Leipzigiin. Kurssin painopisteenä oli mainostus ja reportaasit. Nuori Rössing oli opettajansa Johannes Widmannin mielestä erittäin lahjakas mutta myös erittäin ujo ja vetäytyvä. Opettaja kehotti opiskelijaansa Roger Rösslingiä pitämään Renatesta huolta ja auttamaan tätä. Opiskelijoista tuli pariskunta, he avioituivat vuonna 1951.

Vuonna 1951 Renate Rössing pakotettiin eroamaan kurssiltaan. Syyksi esitettiin, että hän "oli laimilyönyt yhteiskunnalliset velvoitteensa". Aviomies ja muutama muu opiskelija lopettivat kurssin solidaarisuudesta. Pariskunta elätti tämän jälkeen itsensä vapaina taiteilijoina. Ura kesti 55 vuotta, ja pariskunta sai matkustusluvan myös ulkomaille. Heidän kuviaan julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä.

Viitteet 

 Saksalaiset taiteilijat
 Itäsaksalaiset henkilöt
 Vuonna 1929 syntyneet
 Vuonna 2005 kuolleet
Lintharjun ulkoilualue

Lintharjun ulkoilualue on Suonenjoen Lintharjun harjumaastossa sijaitseva ulkoilualue, jossa on talvisin latuja ja kesäisin kävelyreittejä.

Ladut ja luontopolut 
Laduilla on valaistus ennen kello  21:ä ja lämpötilan ollessa -25 asteen yläpuolella. Ladut ovat 1 km, 3 km, 5 km ja 10 km sekä Suonenjoen keskukustasta Saunaniemeen ulottuva erittäin pitkä latu. Laduille mentäessä sopivia parkkipaikkoja ovat Suonenjoen keskustassa jäähallin alaparkki ja Onkilammen vapaa-ajan keskuksen lähellä oleva parkkipaikka. Onkilammen vapaa-ajan keskuksen läheisyydessä on erillinen 3 km pitkä latu. Onkilammella on Suonenjoen ladun latumaja, jossa hiihtäjät saavat käydä levähtämässä. Onkilammen suunnalla on myös koiralatu. Latuverkoston varrella on viisi laavua. Kesäisin samalla reitillä on luontopolkuja. Täläinen on myös Savon Sieniseuran Suonenjokelaisten sienitietäjien perustama 2 km pituinen sienipolku, jonka varrella on sienistä kertovia tauluja, jotka kertovat 11 sienilajista.

Maastopyöräreitit 
Lintharjun ulkoilualueella on myös maastopyöräreittejä. Palolammen kautta kulkee 8 km pituinen reitti, Onkilammen kautta 15 km ja Tolmuslammen kautta 18 km pituinen reitti. Lisäksi on Simolan ja Koskelon mtb-reitit. Simolan reitit alkavat Raatmaan ja Käpylän risteyksistä ja vaativampi reitti kulkee Simolan vuoren kautta. Koskelon reiteistä toinen lähtee Suonenjoen keskustasta ja toinen Kirjosuon risteyksestä. Reitit kulkevat Vanhamäen kautta ja pisin reitti kiertää Kirjosuon ja Rajakorven. Mtb-reitit soveltuvat käyttöön vain sulan maan aikana, koska talvella osittain samoilla paikoilla kulkee moottori kelkkareittejä.

Lähteet

Katso myös 
Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo

Retkeilyalueet
Aholanvaaran hiidenkirnut

Aholanvaaran hiidenkirnut on hiidenkirnuryhmä, joka sijaitsee Sallan kuntaan kuuluvassa Aholanvaaran kylässä sijaitsevassa Lapin maakunnassa. Ryhmään kuuluu tiettävästi Suomen suurin hiidenkirnu, jonka paikalliset ovat nimenneet Juomapadaksi, sekä kolme pienempää hiidenkirnua.

Vuonna 1996 Geologian tutkimuskeskus yhteistyössä Lapin ympäristökeskuksen kanssa tyhjensi Juomapadan vedestä ja tutki hiidenkirnua. Juomapata on soikea: sen halkaisija vaihtelee kolmestatoista metristä 15,5 metriin. Tarkkaa syvyyttä ei saatu selville, koska kirnun pohjalla oli lohkareikkoa. Lohkareikon reunasta on hiidenkirnun reunalle 9,5 metriä. Geologian tutkimuskeskus arvioi, että kirnun todellinen syvyys voi olla jopa yli 13 metriä. Joka tapauksessa Juomapata on tilavuudeltaan Suomen suurin hiidenkirnu. Se sijoittuu oletettavasti myös hyvin korkealle vertailtaessa maailman suurimpia hiidenkirnuja.

Juomapadan lisäksi Aholanvaarassa on kolme muuta hiidenkirnua, joiden halkaisijat vaihtelevat viidestä metristä kahteentoista metriin.

Aiheesta muualla 
 Sallan kunta: Aholanvaaran hiidenkirnut

Lähteet 

Suomen hiidenkirnut
Sallan luonto
Venla Raittinen

Venla Raittinen (s. 15. heinäkuuta 2002) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan yleispelaaja ja pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edusti kaudella 2019–2020 Rantaperkiön Iskua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Mestaruusliigassa lokakuussa 2020 siirryttyään LP Kangasalan joukkueeseen. Hänen nykyinen seuransa on Tapanilan erä. Lisäksi hän opiskelee teknillistä fysiikkaa ja matematiikkaa Aalto-yliopistossa.

Lähteet 

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Johan Jakob Bäck

Johan Jakob Bäck (4. toukokuuta 1824 Uusikaarlepyy – 23. tammikuuta 1879 Vaasa) oli suomalainen kansanparantaja ja välskäri.  Hän erikoistui nyrjähdysten ja luunmurtumien parantamiseen.

Munsalalaiseen talonpoikaiskotiin syntynyt Bäck ei ollut kiinnostunut maanviljelystä vaan hän lähti räätälinoppiin ja kiersi sitten kisällinä kotipitäjässään. Bäck palasi sitten kotiinsa, jossa oli myös jo vuosia asunut kansanparantajana tunnettu matami Renström. Bäck pääsi matami Renströmin oppilaaksi ja hänen taitonsa kehittyivät niin että kun matami Renström joutui sairauden vuoksi lopettamaan potilaiden vastaanoton Bäck saattoi aloittaa itsenäisen työn parantajana 29-vuotiaana. Hän sai lisäopetusta kahdelta pietarsaarelaiselta lääkäriltä ja hankki tietoja lukemalla ja itseopiskelulla. Bäck tuli tunnetuksi ensin Uudenkaarlepyyn seudulla mutta pian hänen luokseen alkoi tulla potilaita kauempaakin Suomesta.

Bäck käytti työssään lähinnä ulkoisia hoitomuotoja kuten hauteita, hierontaa ja kääreitä mutta hänen erikoisalaansa oli nyrjähdysten ja luuvikojen ja luunmurtumien parantaminen. Bäckin maineen kasvaessa hänen luokseen alkoi tulla potilaita myös Ruotsista, Venäjältä, Saksasta ja Baltian maista. Jopa lääkärit antoivat tunnustusta hänen taidoilleen ja lähettivät hänen luokseen potilaita joiden vammoja he eivät itse kyenneet hoitamaan. Bäck teki matkoja myös Helsinkiin, Pietariin ja Ruotsiin hoitaakseen sisellä potilaita. 

Vuonna 1863 lääkintökollegio antoi Bäckille luvan harjoittaa "alempaa välskärin toimintaa". Bäck sai 1863 hallitukselta 500 markan tunnustuspalkinnon ja 1865 hänelle myönnettiin hopeamitali. Vuonna 1869 Bäck nimitettiin Vaasan kaupungin välskäriksi ja hän hoiti tätä tehtävää kuolemaansa saakka.

Johan Jakob Bäckin poika oli kirkkoherra, evankelisen liikkeen johtomies ja kirjailija Johannes Bäck.

Lähteet 

Suomalaiset kansanparantajat
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Runkolinja 530

Runkolinja 530 on Helsingin seudun liikenteen suunnittelema uusi runkolinja, jonka liikennöinti on tarkoitus aloittaa vuonna 2023. Linjan reitti kulkee väliä Matinkylä – Espoon keskus – Jorvi – Myyrmäki vyöhykkeillä B ja C. Espoon keskuksessa ja Myyrmäessä on vaihtoyhteydet lähijuniin.. Linja korvaa Espoon keskuksen ja Myyrmäen välisen linjan 565. Vuoroväli on pääasiassa kymmenen minuuttia.

Lähteet

Espoon liikenne
Vantaan liikenne
Ville Valkonen

Ville Valkonen (s. 1988 Paimio) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko. Hän on Turun kaupunginvaltuutettu vuodesta 2017 lähtien ja oli Turun apulaispormestari vuosina 2021–2022. Vuosina 2009–2016 Valkonen istui Paimion kaupunginvaltuustossa.

Valkonen sai eduskuntavaaleissa 2019 Varsinais-Suomen vaalipiirissä 4377 ääntä ja on puolueensa ensimmäinen varakansanedustaja. Hän nousi eduskuntaan 29. huhtikuuta 2022 kansanedustaja Ilkka Kanervan kuoleman johdosta.

Valkonen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri pääaineenaan laskentatoimi ja rahoitus.

Lähteet

Nykyiset kansanedustajat
Turun kaupunginvaltuutetut
Paimion kaupunginvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Edvard Josef Fabritius

Edvard Josef Joachim (Jocki, E. J., E. J. J.) Fabritius (20. maaliskuuta 1879 Helsingin maalaiskunta – 20. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen tilanomistaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Fabritiuksen vanhemmat olivat säveltäjä, tilanomistaja Ernst Fabritius ja Alma Elisabeth Polin ja puoliso vuodesta 1905 vapaaherratar Else Munck, tilanomistaja ja vapaaherra Carl Otto Alexander Munckin tytär ja vapaaherratar Ruth Munckin sisar. Aktivisti Almar Fabritius ja professori Harald Fabritius olivat hänen veljiään. Fabritius tuli ylioppilaaksi vuonna 1897 ja opiskeli Mustialassa, valmistuen sieltä agronomiksi vuonna 1900. Valmistuttuaan hän työskenteli isänsä omistamassa kartanossa ja maanviljelyskoulussa, kunnes siirtyi vuonna 1902 tilanhoitajaksi Erkylän kartanoon.

Fabritiuksesta tuli vaimonsa kanssa Erkylän kartanon omistaja vuonna 1928. Kartanossa harjoitettiin erityisesti karjataloutta, kasvattamalla Ayrshire-nautoja. Fabritius oli jo vuonna 1905 perustamassa Karjantarkkailuyhdistys Unionia ja toimi sitten sen puheenjohtajana 35 vuotta. Hän oli myös Suomen Ayrshire-yhdistyksen hallituksen varajäsen ja oli perustamassa Suomen Agraaritoimistoa, josta kehittyi myöhemmin Maakiinteistöpankki. Hän oli lisäksi Nya Pressen-lehden sivutoiminen maataloustoimittaja ja Hausjärven kunnanvaltuutettu. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Fabritius sai vuonna 1938.

Lähteet

Maanviljelysneuvokset
Suomalaiset maanviljelijät
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet