joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Meidän poikamme

Meidän poikamme on vuonna 1929 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Erkki Karu. Elokuvan ensi-ilta oli 18. helmikuuta 1929 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä.

Meidän poikamme on puolidokumentaarinen kuvaus kahdesta maalaispojasta, jotka lähtevät suorittamaan asevelvollisuuttaan Suomen armeijaan. Köyhän torpan Matti-poikaa esittää Axel Slangus ja rikkaan maatalon Pekka-poikaa Helge Ranin. 

Elokuvan ulkokuvauksia tehtiin sotilasalueilla Korialla, Parolassa, Santahaminassa, Suomenlinnassa ja Utissa. Elokuvaan sisältyi myös jakso Helsingin Senaatintorilla 16. toukokuuta 1928 pidetystä sisällissodan päättymisen kymmenvuotisparaatista.

Samaan aihepiiriin liittyen Erkki Karu teki myöhemmin elokuvat Meidän poikamme merellä (1933) ja Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934).

Näyttelijät 
 Axel Slangus	– Matti Korpi
 Helge Ranin	– Pekka Peltola
 Birgit Sergelius	– Kerttu Koskinen
 Waldemar Wohlström	– Matin isä
 Olga Leino	– Matin äiti
 Uuno Montonen	– Juho Peltola
 Margit Tirkkonen	– Katri Peltola, Pekan pikkusisar
 neiti Paavola	– Pekan lemmitty
 Reino Volanen	– Oikarilan Otto
 Otto Kotilainen	– Oton isä, Oikarilan isäntä
 Kaarlo Saarnio	– Kauppa-Kalle
 Uuno Laakso	– Santtu
 Ossi Korhonen	– Kapteeni Torkko
 Aili Kari	– Nainen kansanjuhlissa

Muut tekijät  
 Wilho Ilmari	– apulaisohjaaja
 Erkki Karu  – käsikirjoitus, leikkaus, tuottaja
 Eino Kari – kuvaus
 Frans Ekebom  – kuvaus
 Carl Fager	 – lavastus
 Armas Fredman	 – studiopäällikkö, kuvausapulainen
 Hannes Kuokkanen	– naamiointi
 Lauri Näre	– musiikki
 Emil Kauppi	– musiikki
 Kullervo Kari	– kuvausapulainen
 Kalle Havas	– valokuvat
 Kosti Lehtinen	– valokuvat
 Eva Luttinen	– studion emäntä

Aiheesta muualla 
 Mykkäelokuvasivusto: Meidän poikamme

Vuoden 1929 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Erkki Karun ohjaamat elokuvat
Mustat silmät (vuoden 1929 elokuva)

Mustat silmät on vuonna 1929 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Elokuvan ensi-ilta oli 29. huhtikuuta 1929 Pallas-teatterissa Helsingissä.

Valentin Vaala teki elokuvan aiheesta samana vuonna uuden version nimellä Mustalaishurmaaja. Hän oli tyytymätön Mustat silmät -elokuvaansa ja tuhosi elokuvan ainoan negatiivin heittämällä sen mereen.

Näyttelijät 
 Theodor Tugai	- Mustalaispäällikkö Eb-Anzio
 Regina Ekroth	- Elviira, kartanontytär
 Valentin Vaala	- Seppä Ra-Dorek
 Thora Steen	- Filia, sepän sisar
 Kalle Hagert
 Olga Liin
 Lucia Nifontova
 Vladimir Sajkovic
 Sirkka Savolainen
 Elisabeth Vahros

Muut tekijät  
 Theodor Tugai	- käsikirjoitus
 Valentin Vaala  - käsikirjoitus, leikkaus, lavastus, puvustus, naamiointi
 Oscar Lindelöf	- kuvaus, leikkaus
 Petter Bäckström	- B-kuvaaja
 Karl Johansson	- B-kuvaaja, valokuvat
 Armas Willamo	- tuottaja
 Hannes Kuokkanen	- peruukit

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1929 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Suomalaiset kadonneet elokuvat
Lizzy Caplan

Elizabeth Anne ”Lizzy” Caplan (s. 30. kesäkuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Mean Girls (2004), Cloverfield (2008) ja The Interview (2014). Televisiosarjoissa Caplanin mainittavia rooleja ovat useamman jakson kattava sivujuoni True Blood -vampyyrisarjassa sekä päärooli Masters of Sex -draamasarjassa.

Yksityiselämä
Caplan seurusteli näyttelijä Matthew Perryn kanssa vuosina 2006–2012. Hän on näyttelijä Busy Philippsin ja sanoittaja Marc Silversteinin tyttären kummitäti.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Tohtori Živago (elokuva)

Tohtori Živago (Doctor Zhivago) on David Leanin ohjaama romanttinen sotadraamaelokuva vuodelta 1965. Elokuvan pääosissa ovat Omar Sharif (tohtori Živago), Julie Christie ja Geraldine Chaplin. Se perustuu Boris Pasternakin romaaniin Tohtori Živago.

Elokuvan Siperian-osuudet filmattiin Suomessa ja Joensuussa Pyhäselän jäällä keväällä 1965.

Tohtori Živago tuotti viisi Oscar-palkintoa. Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä se äänestettiin kaikkien aikojen 27. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.The New York Timesin kriitikot valitsivat Tohtori Živagon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tohtori Zivago -elokuva ensi-illassa. HS “50 vuotta sitten torstaina 1.12.1966” 1.12.2016. 

Vuoden 1965 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset sotadraamat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
David Leanin ohjaamat elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Ultimate Spider-Man

Ultimate Spider-Man on Activisionin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin usealle alustalle vuonna . Peli perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Peli eroaa Spider-Man 2:sta piirrosgrafiikallaan, joka näyttää kuin suoraan sarjakuvakirjasta kaapatulta. 

Ultimate Spider-Man palkittiin Annie-palkinnolla parhaana videopelinä vuonna 2006.

Peli käsittelee Venomin ja Hämähäkkimiehen välistä kiistaa. Matkan varrella vilahtaa myös Hopea Sapeli, Sarvikuono, Nick Fury, Electro, Kuoriainen, Vihreä Menninkäinen ja muita Marvel-sankareita ja pahiksia.

Pelaaminen 
Ultimate Spider-Manissa pelaaja liikkuu vapaasti Manhattanin ja Queensin alueilla. Pelin alussa pelaaja vaihtelee automaattisesti Venomin ja Hämähäkkimiehen välillä. Hämähäkkimies käyttää pääasiassa akrobaattisia hyökkäysliikkeitä. Venom hyödyntää näkymättömyyskykyään ja liikkuu hyppimällä valtavia loikkia. Venom käyttää hyökkäyksissään kynsiään. Pelin edetessä pelaajan pitää suorittaa tiettyjä kaupunkitehtäviä edetäkseen pelissä. Peliin on myös piilotettu salaisia tokeneja, maamerkkejä ja sarjakuvalehtikansia.

Pomot 
Pelissä on yhteensä 14 pomovastusta, mutta Venom esiintyy niissä neljä kertaa, Koppakuoriainen kaksi kertaa ja Silver Sable kaksi kertaa.
 Venom: ensimmäinen, viides, kahdestoista ja neljästoista eli viimeinen pomo.
 Shocker: toinen pomo.
 Wolverine: kolmas pomo.
 Sarvikuono: neljäs pomo.
 Electro: kuudes pomo.
 Koppakuoriainen: seitsemäs ja kymmenes pomo.
 Silver Sable: kahdeksas ja yhdestoista pomo.
 Vihreä Menninkäinen: yhdeksäs pomo.
 Carnage: kolmastoista pomo.

Äänirooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2005 videopelit
Beat ’em up -pelit
Avoin pelimaailma -pelit
Nintendo DS -pelit
Nintendo GameCube -pelit
Game Boy Advance -pelit
PlayStation 2 -pelit
Windows-pelit
Xbox-pelit
Hämähäkkimies-videopelit
Andrew Bloxam

Andrew Bloxam (1801–1878) oli brittiläinen luonnontieteilijä.

Bloxam osallistui luonnontieteilijänä Blonden maailmanympäripurjehdukselle 29. syyskuuta 1824 – 15. maaliskuuta 1826. Hän kirjoitti matkasta päiväkirjaansa.

Bloxam nimesi linnuista oahunamakihin (Hemignathus flavus) 1827. Hän kuvaili myös niin sanotun mystisen kottaraisen (Mysterious Starling (maukenkottarainen, Aplonis mavornata)) 1825 Cookinsaarilla ja antoi linnulle tieteellisen nimen Sturnus mautiensis. Nimi ei kuitenkaan koskaan tullut virallisesti käyttöön ja lajikin on hävinnyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oahu Nature Tours

Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1801 syntyneet
Vuonna 1878 kuolleet
Piggtinden

Piggtinden on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan läänissä, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 505 metriä. Huippu toimii aluejakajana kolmen kunnan (Paatsivuono, Tromssa ja Omasvuono) liitoskohdassa.

Ensimmäisinä huipulle kiipesivät Henning Tønsberg, C.W. Rubenson ja Eskild Jensen kesällä 1920.

Aiheesta muualla 
 Kuvia ja hieman tietoa, Geir Jenssen 2008 (englanniksi)

Tromssan läänin vuoret
Paatsivuono
Tromssa
Omasvuono
Skandit
Konnanlieko

Konnanlieko eli tulvakonnanlieko (Lycopodiella inundata) on liekomaisiin kuuluva yhtäläisitiöinen sanikkainen. Kasvin tieteellinen nimi "inundata" tulee latinan kielen sanasta "inundatus" ja tarkoittaa "kasvaa tulvivalla paikalla".

Ulkonäkö ja koko 

Konnanlieon varsi on sammalmainen, suikertava sekä haaraton tai vähähaarainen. Varren pituus on 3–10 cm. Konnanlieon verson haarat kasvavat yksittäin ja ovat pystyjä. Talven yli vihreinä säilyvät lehdet ovat varressa lähes kierteisesti ja ovat neulasmaisia, ehytlaitaisia sekä 4–6 millimetriä pitkiä. Lehdet ovat lisäksi käyristyneet ylöspäin. Konnanlieon itiölehdet muistuttavat itiöpesäkkeettömiä varsilehtiä. Niissä on useasti kuitenkin hammaslaita. Kasvin itiötähkä kasvaa pystyn haaran kärkeen ja on pituudeltaan 1–2 senttimetriä. Konnanlieon itiöt kypsyvät Suomessa heinä-syyskuussa. Lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen, tavallisesti maansisäinen ja mukulamainen.

Levinneisyys 
Euroopassa konnanlieon levinneisyysalue on läntinen. Sitä tavataan Espanjan pohjois- ja itäosista Pohjois-Italiaan ja edelleen Romaniaan, Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Pohjoisempana lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille, Ruotsin keskiosiin, Norjan etelä- ja länsirannikolle, Pohjois-Suomeen ja Baltian maiden rannikolle. Esiintymisalue on kuitenkin epäyhtenäinen, varsinkin Itä-Euroopassa. Konnanliekoa tavataan myös Yhdysvaltain itärannikolla, Suurten järvien alueella, Yhdysvaltain ja Kanadan länsirannikolla ja Japanissa. Suomessa konnanliekoa tavataan melko harvinaisena Etelä-Suomen rannikolta eteläiseen Lappiin saakka. Vuonna 2010 tehdyssä uhanalaistarkastelussa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi.

Elinympäristö 
Konnanlieko kasvaa karujen järvien rannoilla hiekkamutamailla ja turpeella, tulvanevoilla, suopoluilla, rimmissä, lätäköissä sekä vesijättömailla.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2010: Tulvakonnanlieon levinneisyys Suomessa
eFloras.org: Lycopodiella inundata 
ITIS: Lycopodiella inundata 

Liekokasvit
Terence H. Winkless

Terence H. Winkless on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja, joka palkittiin Family Film -palkinnolla vuonna 1995 ohjaamastaan elokuvasta White Wolves II: Legend of the Wild, sekä kaksi vuotta myöhemmin New Yorkin elokuva- ja televisiojuhlissa hopeamitalilla elokuvasta The Westing Game. Hän on elokuvien ohella ohjannut myös televisiosarjoja Mighty Morphin Power Rangers, Power Rangers Zeo, Big Bad Beetleborgs, Masked Rider, Pacific Blue ja Oikeutta tien päällä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Srbská Kamenice

Srbská Kamenice () on kylä Děčínin piirikunnassa Ústín läänissä Tšekissä aivan Saksan rajan lähellä. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Prahasta pohjoiseen. Vuoden 2020 arvion mukaan kylässä asui 259 asukasta. Kylän perustivat 1000-luvulla sorbipakolaiset, jotka saapuivat Saksasta Henrik II:n sotaretken jälkeen.

Jugoslovenski Aerotransportin lentokone räjähti 26. tammikuuta 1972 Srbská Kamenicen yläpuolella Ustaša-terroristijärjestön asetettua koneeseen pommin. Koneessa olleista 28 henkilöstä selviytyi ainoastaan lentoemäntä Vesna Vulović, joka pelastui onnistuttuaan kiinnittämään itsensä istuimeensa koneen takaosassa ja pudottuaan 10 160 metriä ilman laskuvarjoa.

Lähteet 

Tšekin kunnat
Robert Stephens

Sir Robert Graham Stephens (14. heinäkuuta 1931 – 12. marraskuuta 1995) oli brittiläinen näyttelijä. Stephens syntyi Bristolissa Englannissa ja nousi yhdeksi arvostetuimmista näyttelijöistä 1960-luvulla. Hän keskittyi enimmäkseen teatteriin, mutta esiintyi myös muutamissa elokuvissa kuten Teddy Lloydina elokuvassa Miss Jean Brodien parhaat vuodet (1969) kolmannen vaimonsa Maggie Smithin kanssa ja Sherlock Holmesina Sherlock Holmesin salaisuus (1970).

Stephens oli naimisissa neljä kertaa. Ensimmäisestä liitostaan (1951–1952) Nora Ann Simmondsin kanssa heillä on yksi lapsi, Michael Stephens. Vuosina 1956–1967 hän oli naimisissa Tarn Bassettin kanssa ja heillä on yksi yhteinen tytär, Lucy. Kesäkuussa 1967 Stephens meni naimisiin näyttelijä Maggie Smithin kanssa ja heille syntyi kaksi poikaa, Chris Larkin ja Toby Stephens, ja he erosivat vuonna 1974. Vuonna 1995 Stephens meni naimisiin Patricia Quinnin kanssa, mutta avioliitto päättyi Stephensin kuolemaan marraskuussa 1995.

Aiheesta muualla
 
 
 Robert Stephens
 Robert Stephens at screenonline
 Portraits of Stephens at the National Portrait Gallery

Brittiläiset näyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Rosa Lappi-Seppälä

Rosa Lappi-Seppälä (s. 4. marraskuuta 1974) on suomalainen entinen jalkapalloilija.

Lappi-Seppälän pelaajaura alkoi 1981 Käpylän Pallosta, josta hän siirtyi Puotinkylän Valtin kautta (1987–1988) Helsingin Jalkapalloklubin junioreihin vuonna 1989. HJK:n naisten joukkueessa pelatessaan Lappi-Seppälä voitti vuosina 1991–2000 mestaruuden kahdeksan kertaa ja Suomen Cupin viidesti. HJK-vuosien aikana hän kävi pelaamassa myös belgialaisessa Anderlechtissa ja yhdysvaltalaisessa Barryn yliopiston joukkueessa. Syksyllä 1999 Lappi-Seppälä siirtyi Italiaan naisten Serie A:han. Hän pelasi neljä kautta ACF Torinossa, AC Foronissa, Fiammamonzassa ja ACF Milanissa. Lappi-Seppälän parhaat saavutuksen Italiassa olivat liigan toinen sija ja cup-voitto Foronissa 2002 sekä joukkueensa maalinkuningattaruus ja koko liigan maalipörssin 3. sija (18 maalia). Kesät hän pelasi Suomessa HJK:ssa ja FC Unitedissa. Palattuaan takaisin Suomeen Lappi-Seppälä pelasi HJK:ssa, FC Espoossa, Åland Unitedissa ja Puistolan Urheilijoissa. Hän lopetti uransa kauteen 2008.

Maajoukkueessa Lappi-Seppälä pelasi 21 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.

Lappi-Seppälä on voittanut myös salibandyn Suomen mestaruuden VFT:ssä kaudella 1998–1999.

Pelaajauransa jälkeen Lappi-Seppälä on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut EIF:n naisten joukkuetta vuodesta 2012. Lisäksi hän toimii tyttöjen aluevalmentajana Etelä-Suomen alueella.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Harmaja

Harmaja tarkoittaa seuraavia asioita:

Paikkoja
 Harmaja, majakkasaari Helsingin edustalla
 Galleria Harmaja, taidegalleria Oulussa

Henkilöitä
 Harri Harmaja (s. 1944), biologi
 Inkeri Harmaja (1898–1978), Helsingin hovioikeuden jäsen, varatuomari
 Laura Harmaja (o.s. Genetz, 1881–1954), taloustieteilijä ja kirjailija
 Leo Harmaja (vuoteen 1906 Schadewitz, 1880–1949), professori, talous- ja tilastotieteilijä
 Saima Harmaja (1913–1937), kirjailija ja runoilija
 Tapani Harmaja (1917–1940), talvisodassa kaatunut hävittäjälentäjä ja kirjailija

Muita merkityksiä
 Pelastusristeilijä Harmaja, Suomen Meripelastusseuran käytössä ollut alus
 Harmaja, raahelainen rock-yhtye.
 Saima Harmaja -seura, yhdistys.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Dark Horse (Nickelbackin albumi)


Dark Horse on kanadalaisen Nickelback-yhtyeen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2008 levymerkillä Roadrunner Records.

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla. Suomessa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 19.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chad Kroeger – laulu, kitara 
 Ryan Peake – kitara, taustalaulu 
 Mike Kroeger – basso 
 Daniel Adair – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: C+
 Rolling Stone:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Nickelbackin albumit
Robert John "Mutt" Langen tuottamat albumit
Sodalitium Confessionis Apostolicae

Sodalitium Confessionis Apostolicæ (SCA) on Ruotsin kirkossa toimiva luterilainen pappisveljestö.

SCA:n perusti 1919 Malmön Pyhän Pietarin seurakunnan kirkkoherra Albert Lysander (1875-1956) Oxfordin liikkeen vaikutuksesta. Veljestö perustettiin vahvistamaan pappisidentiteettiä ja rohkaisemaan kirkon uudistusta sen apostoliselle perustalle, samanaikaisesti nousevan liberaaliteologian vaikutusaikana.

SCA:ta johtaa Frater Superior ja sen jäsenet noudattavat hartauselämässään yhteistä hengellistä sääntöä. Veljestön novisiaatti kestää vuoden ajan. SCA:n vuotuinen juhlapäivä on apostolien Simonin ja Juudaksen muistopäivä 28. lokakuuta.

Lähteet
 Oloph Bexell: The Oxford Movement as Received in Sweden. Kyrklig Samling - Lontoon konferenssi 2006 
 Bengt Ingmar Kilström: Högkyrkligheten i Sverige och Finland under 1900-talet. Helsingborg 1990, ISBN 91-7830-052-5

Viitteet

Luterilaiset veljistöt, sääntökunnat ja luostarit
Ruotsin kirkko
Ruotsalaiset kristilliset järjestöt
Stephen Lang

Stephen Lang (s. 11. heinäkuuta 1952 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä on unkarinjuutalaista ja saksanjuutalaista sukua ja hänen äitinsä irlantilais-saksalaista sukua.  

Lang aloitti uransa teatterin parissa. Hän on voittanut urallaan useita palkintoja ja esiintynyt televisiosarjojen ja elokuvien lisäksi myös Broadwaylla.

Yksityiselämä
Lang on naimisissa Kristina Watsonin kanssa, joka on vaatesuunnittelija-opettaja. Heillä on neljä lasta.

Filmografiaa 
 Kauppamatkustajan kuolema (1985)
 Psykopaatin jäljillä (Manhunter, 1986)
 Salainen projekti (Project X, 1987)
 The Hard Way (1991) 
 Gettysburg (1993) 
 Tappava salaisuus (Fire Down Below, 1997)
 Trixie (2000)
 The I Inside (2003)
 Jumalan miekka (Gods and Generals, 2003)
 Save Me (2007)
 Avatar (2009)
 Conan the Barbarian (2011)
 Terra Nova (televisiosarja, 2011)
 Pioneer – sukellus meren syvyyksiin (Pionér, 2013)
 Don’t Breathe (2016)
 Mortal Engines (2018)
 Don't Breathe 2 (2021)
 Avatar: The Way of Water (2022)
 Avatar 3 (2024)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Ken Kercheval

Ken Kercheval (15. heinäkuuta 1935 Wolcottville, Indiana – 21. huhtikuuta 2019 Clinton, Indiana) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli 1980-luvun menestyssarjassa Dallasissa Cliff Barnesin roolissa. Hän oli Larry Hagmanin ohella ainoa näyttelijä, joka pysyi sarjassa sen alusta loppuun.

1960-luvulla Kercheval näytteli teatterilavoilla lähinnä musikaaleissa. Teatterityöt eivät kuitenkaan yksin riittäneet elannon lähteiksi vaan hän joutui tekemään niiden ohella myös muita töitä. Ennen Dallasia Kercheval oli esiintynyt pienissä sivurooleissa monissa TV-sarjoissa ja joissakin elokuvissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
HC Bílí Tygři Liberec

Bílí Tygři Liberec on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Tšekin pääsarjassa Tipsport Extraligassa.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Patrik Augusta 
 Apuvalmentaja: Jiří Kudrna 
 Maalivahtivalmentaja: Martin Láska 
 Videovalmentaja: Aleš Vladyka 
 Fysiikkavalmentaja: Aleš Pařez 
 Taitovalmentaja: Jiří Bermann 
 Huoltopäällikkö: Jan Plodek 
 Huoltopäällikkö: Aleš Vala 
 Puheenjohtaja: Petr Syrovatko 
 Varapuheenjohtaja: Lukáš Prinda 
 Varapuheenjohtaja: Petr Syrovatko Jr. 
 Varapuheenjohtaja: František Vozka 
 Toimitusjohtaja: Ctibor Jech 
 Apulaistoimitusjohtaja: Jaromír Kverka 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut

Liberecin urheilu
Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1934 perustetut urheiluseurat
HC Energie Karlovy Vary

HC Energie Karlovy Vary on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Karlovy Varysta. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Tipsport Extraligassa.

Suunnitelmat KHL:ään siirtymisestä 
Joukkueen oli tarkoitus liittyä KHL:ään sen toiselle kaudelle 2009-2010. Joukkueen oli tarkoitus toimia maajoukkueen tapaisena ja siihen oli tarkoitus houkutella tšekkiläisiä huippupelaajia Tšekin Extraligasta samalla tavalla kuin Dinamo Minsk ja Dinamo Riika tekevät omassa maassaan. HC Energien juniorit liittyivät KHL:n junioriliigaan, MHL:ään kaudella 2012-2013.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja & Urheilutoimenjohtaja: Martin Pešout 
 Apuvalmentaja: Tomáš Mariška 
 Maalivahtivalmentaja: Pavel Kněžický 
 Videovalmentaja: Daniel Kubelka 
 Taitovalmentaja: Václav Skuhravý 
 Huoltopäällikkö: Tomáš Lengö 
 Huoltopäällikkö: David Merc 
 Puheenjohtaja: Ladislav Trubač 
 Toimitusjohtaja & Omistaja: Karel Holoubek 
 Joukkueenjohtaja: Radim Knápek 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset 
 Extraliga Hopeaa kaudella 2007-2008
 Extraliga Kultaa kaudella 2008-2009

Sarjatasot 
 1997- Tšekin Extraliga
 1995-1997 Tšekin 2. Divisioona
 1991-1995 Tšekin 3. Divisioona
 1990-1991 Tšekin 2. Divisioona
 1986-1990 Tšekin 3. Divisioona
 1985-1986 Tšekin 4. Divisioona
 1982-1985 Tšekin 3. Divisioona
 1981-1982 Tšekin 4. Divisioona
 1973-1981 Tšekin 3. Divisioona
 1972-1973 Tšekin 2. Divisioona
 1971-1972 Tšekin 3. Divisioona
 1956-1971 Tšekin 2. Divisioona
 1951-1956 Tšekin ykkösliiga
 1947-1951 Amatööri
 1947-1948 Ei pelannut
 1955-1947 Amatööri

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut 

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Karlovy Vary
Vuonna 1932 perustetut urheiluseurat
HC Škoda Plzeň

HC Škoda Plzeň on jääkiekkojoukkue Plzeňistä, Tšekistä, joka pelaa maansa pääsarjassa Tipsport Extraligassa. Joukkueen kotiareena on LOGSPEED CZ Aréna Plzeňissä.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Václav Baďouček 
 Päävalmentaja: Miloš Říha 
 Apuvalmentaja & Urheilutoimenjohtaja: Tomáš Vlasák 
 Maalivahtivalmentaja: Rudolf Pejchar 
 Videovalmentaja: Vojtěch Tulačka 
 Fysiikkavalmentaja: Jan Snopek 
 Huoltopäällikkö: Petr Šulan 
 Huoltopäällikkö: Jakub Vais 
 Omistaja & Toimitusjohtaja: Martin Straka 
 Apulaistoimitusjohtaja: Miroslav Dusek 
 Pelaajakehitysjohtaja: Jaroslav Špaček 
 Joukkueenjohtaja: Václav Kalina 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 HC Škoda Plzeňin kotisivut

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1929 perustetut urheiluseurat
Plzeň
HC Litvínov

HC Litvínov on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Litvínovista. Joukkue pelaa kotiottelunsa Ivan Hlinka Stadionilla.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Vladimír Růžička 
 Apuvalmentaja: Václav Sýkora 
 Apuvalmentaja: Martin Tvrzník 
 Maalivahtivalmentaja: Zdeněk Orct 
 Fysiikkavalmentaja: Petr Švehla 
 Huoltopäällikkö: Zdeněk Klimpl 
 Huoltopäällikkö: Roman Lauko 
 Huoltopäällikkö: Vlastimil Pospíšil 
 Toimitusjohtaja: Pavel Hynek 

Lähde: EliteProspects

Huomioitavia entisiä NHL-pelaajia:
 Jan Čaloun
 Ivan Hlinka
 Petr Klíma
 Robert Lang
 Robert Reichel
 Martin Ručínský
 Jiří Šlégr
 Petr Svoboda

Lähteet

Aiheesta muualla 

 HC Litvínovin kotisivut 

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Carson McCullers

Carson McCullers (19. helmikuuta 1917 – 29. syyskuuta 1967), o.s. Lula Carson Smith, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat Yksinäinen sydän (The Heart Is A Lonely Hunter, 1940) ja Heijastuksia kultaisessa silmässä (Reflections in a Golden Eye). Näistä molemmista on tehty elokuva, jälkimmäisen pääosissa ovat Marlon Brando ja Elizabeth Taylor.

McCullers oli kotoisin Columbusista, Georgian osavaltiosta, mutta muutti New Yorkiin jo 17-vuotiaana, ja alkoi opiskella luovaa kirjoittamista. Toisen maailmansodan jälkeen hän oleskeli paljon Pariisissa. Hän oli sairaalloinen ja reuman rampauttama 30 vuoden iästä lähtien, ja kuoli aivoverenvuotoon viisikymmenvuotiaana.

Yksinäisen sydämen keskeinen henkilö on kuuromykkä John Singer, ja kirja kertoo hänen vuorovaikutuksestaan etelävaltiolaisen pikkukaupungin muiden syrjäytyneiden kanssa.

Heijastuksia kultaisessa silmässä sijoittuu pienelle varuskuntapaikkakunnalle, ja kertoo biseksuaalista kapteenista, joka joutuu keskelle monimutkaista kolmiodraamaa.

Suomennettuja teoksia 
Yksinäinen sydän (The Heart Is A Lonely Hunter, 1940). Suomentanut O. O. Aaltonen. Helsinki: Otava, 1950.
Heijastuksia kultaisessa silmässä (Reflections in a Golden Eye, 1941). Suomentanut Kalevi Lappalainen. Hämeenlinna: Karisto, 1967.
Surullisen kahvilan balladi. (The Ballad of the Sad Café, 1951). Pienoisromaani. Suomentanut Martti Qvist. Hämeenlinna: Karisto, 1961.
Kello käy tyhjää (Clock without Hands, 1961). Suomentanut Kirsti Jaantila. Helsinki: Otava, 1964.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 The Carson McCullers Project 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Pohjannurmikka

Pohjannurmikka (Poa pratensis ssp. alpigena, syn. Poa alpigena) on monivuotinen heinäkasvi. Se kuuluu nurmikoiden (Poa) sukuun ja on niittynurmikan (Poa pratensis) alalaji. Kasvi risteytyy joskus tunturinurmikan (Poa alpina) kanssa.

Ulkonäkö ja koko 
Pohjannurmikka on yksittäisversoinen, ja sen lehdet ovat kapeat. Kasvin lehdet ovat tupelliset, vuorottain ja paljon vartta lyhyemmät. Lehdissä ei ole lehtiruotia, ja lehtituppi on avoin. Pohjannurmikan lehtilapa on kouruinen tai litteä, keulakärkinen, tasasoukka sekä 2–4 millimetriä leveä. Kasvi kasvaa 30–90 senttimetriä korkeaksi. Pohjannurmikan varsi on liereänmuotoinen. Kasvin korsi on sileä, pysty ja ontto. Kasvin maarönsyt ovat yleensä lyhyitä.

Kasvi on tuulipölytteinen. Pohjannurmikka kasvattaa 6–8 senttimetriä pitkän, kartiomaisen ja kapean röyhyn. Yleensä tämän röyhyn alimmaisessa nivelessä on kolmesta viiteen haaraa. Tähkylöillä on pituutta 3–6 millimetriä. Tähkylöille on harvinaista, että ne ovat itusilmuisia. Pohjannurmikan ulkohelve on vihneetön ja teräväselkäinen. Kaleet ovat teräväselkäisiä ja kolmisuonisia. Pohjannurmikka kukkii keskikesäisin. Kasvin hedelmä on jyvä.

Elinympäristö 
Pohjannurmikka kasvaa pientareilla, pihoissa, teiden varsilla, lähteiköissä, vesistöjen rannoilla, letoilla, suoviljelyksillä sekä joenvarsien niityillä.

Levinneisyys 
Pohjannurmikkaa tavataan Suomessa yleisenä Kainuusta ja Oulun seudulta maan pohjoisosiin saakka. Eteläisessä Suomessa pohjannurmikka on suurimmaksi osaksi harvinainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Poa pratensis ssp. alpigena 

Nurmikat
Emma Darwin

Emma Darwin (omaa sukua Wedgwood, 2. toukokuuta 1808 – 7. lokakuuta 1896) oli Charles Darwinin serkku ja vaimo. He saivat yhdessä kymmenen lasta. 

Hän syntyi perheen kartanossa Maer Hallissa varakkaaseen sukuun. Hänen isoisänsä isän puolelta oli posliinitehtailija Josiah Wedgwood. Lapsena hän asui jonkin aikaa Pariisissa, jossa Frédéric Chopin opetti hänelle pianonsoittoa. Emma perheineen auttoi Charles Darwinia saamaan isänsä luvan matkustaa HMS Beaglella. Kun Charles palasi matkaltaan hän kosi Emmaa, ja 11. marraskuuta 1838 pari kihlautui. Häitä vietettiin 29. tammikuuta 1839. Emma Darwin auttoi miestään tämän lukuisten sairastelujen aikana, mikä omalta osaltaan auttoi Charlesia tämän tieteellisissä saavutuksissa. Emma soitti usein miehelleen pianoa, ja Charles Darwin käsitteleekin Ihmisen polveutuminen ja sukupuolivalinta -teoksessa monen sivun verran musikaalisen lahjakkuuden kehittymistä seksuaalivalinnan kautta. Suurin kiistanaihe Charlesin ja Emman avioliitossa oli ristiriita Emman syvän uskonnollisuuden ja Charlesin agnostisuuden välillä.

Lisää aiheesta 

 Emma Darwinin päiväkirjat (englanniksi)

Lähteet 

Charles Darwin
Kuuluisien henkilöiden puolisot
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1896 kuolleet
Rytíři Kladno

Rytíři Kladno, joka tunnetaan myös nimellä HC Kladno, on kladnolainen jääkiekkojoukkue joka pelaa Tšekin korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa (2021-).  Joukkue pelaa kotiottelunsa Zimní Stadionilla. 

Joukkue on tuottanut monta NHL-tasolle noussutta pelaajaa kuten (seuran omistaja) Jaromír Jágr, Tomáš Kaberle, František Kaberle, Tomáš Plekanec, Patrik Eliáš, sekä Martin Procházka. Myös jääkiekon SM-liigasta tutut: Petr Tenkrát, Radek Smoleňák sekä Ivan Huml ovat Kladnon kasvatteja. Joukkue putosi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 2002-2003 ja uudestaan vuonna 2014, mutta muuten joukkue on totuttu näkemään Tšekin korkeimmalla tasolla Extraligassa. Tšekkoslovakian aikoihin Kladnon edustusjoukkue kisasi tiukasti maansa mestaruudesta ja voittikin sen kuusi kertaa. HC Kladno on aikanaan saanut tukea alueen terästeollisuudelta. Seuran alamäen syynä pidetään yleisesti ennen vuosituhannen vaihdetta tapahtuneita teollisuuden konkursseja ja niiden seurauksena sulkeutuneita rahahanoja.

Saavutuksia 
Tšekkoslovakian mestari: 6 (1959, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980) 
Euroopan mestari: 1 (1977)

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Jeff Paul 
 Apuvalmentaja: Jiří Burger 
 Apuvalmentaja: Jan Krégl 
 Maalivahti- & Videovalmentaja: Radek Jirátko 
 Fysiikkavalmentaja: Michael Obrtel 
 Taitovalmentaja: Martin Slánský 
 Huoltopäällikkö: Jiří Jelínek 
 Urheilutoimenjohtaja: David Čermák 
 Joukkueenjohtaja: Václav Blažek 
 Omistaja: Jaromír Jágr 

Lähde: EliteProspects

Pelaajat

NHL Alumni
HC Kladnolla on useita NHL-pelaajia, mukaan lukien Jaromír Jágr, Patrik Eliáš, Tomáš Plekanec, Tomáš Vokoun, Marek Židlický, Radek Smoleňák, Michal Pivoňka, Martin Procházka, Pavel Patera, Milan Hnilička, Jiří Tlustý , Tomáš Kaberle ja František Kaberle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kotisivut
 Kladno Sport
 Meltzer, Bill.  "Kladno: Small Town, Big Draft Legacy". Artikkeli NHL.comissa 27.6.2006.

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1924 perustetut urheiluseurat
VHK Vsetín

VHK Vsetín on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue. Joukkueen kotiareena on Zimní Stadion Na Lapači Vsetínissä. Seura on voittanut viisi kertaa Extraligan vuosina 1995-1999 sekä vuonna 2001 kuudennen kerran seitsemässä vuodessa. Kaudella 2005-06 joukkue voitti karsintasarjan jäätyään Extraligassa 14:nneksi, mutta he putosivat talousongelmien takia. Joukkueen toiminta elvytettiin käyntiin vuonna 2008 uudella nykyisellä nimellään VHK Vsetín. Joukkue tekee yhteistyötä Extraligassa pelaavan PSG Zlínin kanssa.

Mestaruudet 
 Tšekin mestaruus: 6 (1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001)

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Jan Srdinko 
 Apuvalmentaja: Luboš Jenaček 
 Maalivahtivalmentaja: Roman Peschout 
 Fysiikkavalmentaja: Tomáš Frolo 
 Huoltopäällikkö: Ondřej Lukáč 
 Puheenjohtaja: Libor Forch 
 Toimitusjohtaja: Radim Tesařík 
 Joukkueenjohtaja: Filip Bazala 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1905 perustetut urheiluseurat
Fauni-peikot

Fauni-peikot (tuotenimenä ”Fauni-Peikot”) ovat taiteilijapariskunta  Helena ja Martti Kuuskosken luomia peikkohahmoja. Ne syntyivät pehmoleluina 1950-luvulla. Aluksi peikkojen ompelu oli Helena Kuuskosken oma harrastus, mutta siitä syntyi yritys, joka suurimmillaan työllisti lähes 200 henkeä. Se toimi ensin Naantalissa,  sitten Tuusulassa ja lopulta Järvenpäässä, johon rakennettiin peikkoteeman ympärille myös elämyspuisto Peikkometsä. Yritys valmisti tekstiilejä ja miljoonia käsintehtyjä peikkoja, joita vietiin myös ulkomaille, samoin kuin muumi-nukkeja. Fauni-yritys lakkautettiin 1971. Helena Kuuskoski päätyi lapsineen Yhdysvaltoihin, missä he perustivat peikkoja myyvän yrityksen. Martti Kuuskoski jatkoi peikkojen tekemistä Suomessa, muun muassa Suomusjärvellä. Alkuperäisistä peikoista on tullut keräilykohteita.

Suosituin Kuuskoskien peikkohahmoista oli Sumppi, jota myytiin ulkomaita myöten. Vuonna 1965 Helsingissä jopa perustettiin lyhytikäinen Sumpit-niminen teiniyhtye, jonka esiintymisasut jäljittelivät Sumppi-peikkoa.

1980-luvun alussa Martti Kuuskoski perusti perheineen Peikkopuiston Jämsään, Himosvuoren kupeeseen. Himoksen kaikki rinteet nimettiin Fauni-Peikkojen mukaan. 

Varsinaisten Sumppi tuotteiden ulkopuolella Peikot esiintyivät Mallasjuoman valmistaman Peikkojuoman etiketeissä. Ne seikkailivat myös sarjakuvassa Osuuspankin asiakaslehti YV:ssä, ja Osuuspankilla oli 1960-luvulla Sumppi-peikko-aiheisia säästölippaita.

Lähteet 

Suomalaiset satuhahmot
Diplocaulus

Diplocaulus on sukupuuttoon kuollut sammakkoeläin permikaudelta. Se oli pisimmillään 1,3 metriä pitkä.

Diplocaulus tunnetaan pitkistä ulostyöntymistä sen kallon sivuilla, joka aiheuttaa sen, että kallo on bumerangin muotoinen. Sen heikkojen raajojen ja lyhyen hännän takia on päätelty, että se ui tehden ylös-alas liikettä sen vartalolla, kuten valaat nykyään. Leveä pää auttoi olentoa liukumaan vedessä nopeasti. On myös päätelty, että pää toimi myös puolustusmekanismina. Jopa Eryops megacephaluksen olisi vaikea niellä yhtä leveäpäistä olentoa. Diplocauluksen lähisukulainen on Diploceraspis.

Aiheesta muualla
Black hills
Aito pääkallo 

Esihistorialliset sammakkoeläimet
Bartholomew Sulivan

Sir Bartholomew James Sulivan (18. marraskuuta 1810 Tregew, lähellä Falmouthia – 1. tammikuuta 1890 Bournemouth) oli brittiläinen amiraali ja hydrografi.

Sulivanin isä oli vara-amiraali Thomas Ball Sulivan. Vuosina 1831–1836 Sulivan toimi Robert FitzRoyn alaisuudessa HMS Beaglen luutnanttina samalla maailmanympärimatkalla, johon myös Charles Darwin osallistui. Ison-Britannian sekaantuessa Uruguayn sisällissotaan Sulivan osallistui vuonna 1845 piiritetyn Montevideon puolustukseksi käytyyn meritaisteluun argentiinalaisia vastaan. Hän palveli joitain vuosia Falklandsaarilla, ja erottuaan välillä laivastosta hän asui siellä perheineen vuosina 1848–1851. Hänen poikansa oli ensimmäinen Falklandsaarilla syntynyt Ison-Britannian kansalainen. Sulivan ja Darwin pysyivät elinikäisinä ystävinä, ja Sulivan lähetti Darwinille Falklandsaarilta keräämiään fossiileja.

Krimin sodan aikana Britannian kuninkaallisen laivaston hydrografi Sir Francis Beaufort lähetti Sulivanin avustamaan Charles Napierin komentamaa Itämeren-laivastoa Suomen vaikeakulkuisten aluevesien kartoituksessa. Hän toimi samalla HMS Lightningin kapteenina. Elokuun 1854 Bomarsundin taistelussa Sulivan luotsasi brittien ja ranskalaisten sotalaivat kapean Ängösundin salmen läpi Lumparnille taisteluasemiin. Hän myös laati elokuun 1855 Viaporin pommituksen taistelusuunnitelman.

Vuosina 1856–1865 Sulivan oli Board of Traden jäsen, mutta joutui jättämään paikkansa terveyssyistä. Hän siirtyi vuonna 1863 laivaston reserviin kontra-amiraalina. Hänet ylennettiin reservissä vara-amiraaliksi 1870 ja amiraaliksi 1877.

Galápagossaariin kuuluva saari Bartolomé on nimetty Sulivanin mukaan.

Lähteet

Oolannin sota
Brittiläiset amiraalit
Brittiläiset tieteilijät
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Nucleus

Nucleus oli vuonna 1969 perustettu brittiläinen uraauurtava fuusiojazz-yhtye, joka lopetti toimintansa vuonna 1985. Yhtyeen johtohahmo oli trumpetisti Ian Carr.

Nucleusin jazzpohjainen musiikki kehittyi varhaisesta progressiivisesta- ja psykedeelisestä rockista, joka johti funk-tyylisempään musiikkiin 1970-luvun keski- ja loppuvuosina.

Yhtye palkittiin perustamisvuonnaan Montreux Jazz Festival -festivaalilla, ja se julkaisi ensimmäisen albuminsa Elastic Rock, joka kiteytti uuden fuusiojazz-tyylin. Yhtye esiintyi myös vielä samana vuonna Newport Jazz Festivalilla Yhdysvalloissa ja The Village Gate -yökerhossa New Yorkissa.

Jäsenet 
Alkuperäinen kokoonpano:
Ian Carr - trumpetti
Karl Jenkins - kosketinsoitin, oboe
Brian Smith - saksofoni, huilu
Crish Spedding - kitara
Jeff Clyne - bassokitara
John Stanley Marshall - rummut

Yhteensä Nucleusissa on ollut lähes viisikymmentä jäsentä.

 Trumpet & flugelhorn: Ian Carr, Kenny Wheeler, Harry Beckett, Chris Batchelor
 Tenor sax, soprano sax, flute: Brian Smith, Bob Bertles, Phil Todd, Tim Whitehead
 Clarinet, bass clarinet, tenor sax: Tony Roberts, Tony Coe
 Baritone sax, oboe, piano, electric piano: Karl Jenkins
 Piano and electric piano: Dave MacRae, Gordon Beck, Geoff Castle
 Guitar: Chris Spedding, Allan Holdsworth, Jocelyn Pitchen, Ray Russell, Ken Shaw, Mark Wood
 Bass guitar: Jeff Clyne, Ron Mathewson, Roy Babbington, Roger Sutton, Billy Kristian, Mo Foster, Rob Burns, Dill Katz, Rob Statham, Joe Hubbard
 Drums: John Marshall, Clive Thacker, Tony Levin, Bryan Spring, Roger Sellers
 Percussion: Chris Karan, Trevor Tomkins, Aureo de Souza, Richard Burgess, Chris Fletcher
 Synthesizer: Keith Winter, Paddy Kingsland, Geoff Castle, Neil Ardley
 Vocals: Norma Winstone, Joy Yates (Mrs. Dave MacRae), Kieran White
 Organ: John Taylor

Diskografia 
Elastic Rock (1970)
We'll Talk About It Later (1970)
Solar Plexus (1971)
Belladona (1972)
Labyrinth (1973)
Roots (1973)
Under the Sun (1974)
Alleycat (1975)
Snakehips Etcetera (1975)
Direct Hits (compilation) (1976)
In Flagranti Delicto (1977)
Out of the Long Dark (1979)
Awakening (1980)
Live at the Theaterhaus (1985)
Old Heartland (1988)
The Pretty Redhead (2003) (nauhoitettu 1971 ja 1982)
Live In Bremen (2003) (nauhoitettu 1971)
Hemispheres (2006) (nauhoitettu 1970 ja 1971)
UK Tour ‘76 (2006) (nauhoitettu 1976)

Aiheesta muualla 
allaboutjazz.com, Ian Carr and Nucleus: '70s British Jazz Rock Progenitors 
allaboutjazz.com, Ian Carr: The Maestro and His Music 
iancarrsnucleus.net, The Complete Ian Carr's Nucleus Discography 
guardian.co.uk, Ian Carr's Nucleus 
Ian Carr + Nucleus Website 
Nucleus, Progarchives.com -sivustolla 

1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset jazzyhtyeet
Fuusiojazz
HC Ocelaři Třinec

HC Oceláři Třinec on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maan pääsarjassa Tipsport Extraligassa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Werk Arenassa Třinecissä.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Václav Varaďa 
 Apuvalmentaja: Aleš Krátoška 
 Apuvalmentaja: Marek Zadina 
 Maalivahtivalmentaja: Jaroslav Kameš 
 Videovalmentaja: Dalibor Pail 
 Fysiikkavalmentaja: Marek Gryc 
 Huoltopäällikkö: Jan Lamacz 
 Huoltopäällikkö: Pavel Smelík 
 Presidentti: Ján Moder 
 Varapresidentti: Jan Czudek 
 Urheilutoimenjohtaja: Jan Peterek 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1929 perustetut urheiluseurat
HC Vítkovice

HC Vítkovice Steel on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Ostravasta. Joukkue pelaa kotiottelunsa Ostrava Arénalla. Seura on perustettu vuonna 1928. Vítkovicella on Tšekkoslovakian mestaruus vuosilta 1952 ja 1981.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Miloš Holaň 
 Apuvalmentaja: Radek Philipp 
 Apuvalmentaja & Urheilutoimenjohtaja: Roman Šimíček 
 Maalivahtivalmentaja: Martin Prusek 
 Videovalmentaja & Joukkueenjohtaja: Denis Havel 
 Fysiikkavalmentaja: Igor Horyl 
 Huoltopäällikkö: Petr Celerin 
 Huoltopäällikkö: Jan Puškár 
 Puheenjohtaja: František Černík 
 Toimitusjohtaja: Patrik Rimmel 
 Urheilutoimenjohtaja: Ladislav Svozil 
 Omistaja: Aleš Pavlik 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut 

Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1928 perustetut urheiluseurat
Ostravan urheilu
Antero Lähde

Antero Jouko Lähde (s. 13. helmikuuta 1964 Kauvatsa) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä.

Lähde sijoittui Calgaryn 1988 olympialaisissa 10 kilometrillä 42:nneksi ja viestissä 12:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui Oslossa 1986 10 kilometrillä 32:nneksi ja viestissä neljänneksi, Lake Placidissa 1987 20 kilometrillä 39:nneksi ja viestissä viidenneksi, vuoden 1990 MM-kilpailuissa 20 kilometrillä 20:nneksi, 10 kilometrillä 23:nneksi ja viestissä kuudenneksi sekä Lahdessa 1991 20 kilometrillä 15:nneksi, 10 kilometrillä 35:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi.

Antero Lähde edusti seuratasolla Punkalaitumen Kuntoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 20 kilometrillä vuonna 1990. Hänen vaimonsa Sari Lähde (o.s. Kokko) on myös ampumahiihdon Suomen mestari ja MM-kisaedustaja.

Lähteet

 

Suomalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsin jalkapalloliitto

Ruotsin jalkapalloliitto () on Ruotsin jalkapallon kattojärjestö.

Liitto on perustettu vuonna 1904. Se on sekä Fifan että Uefan perustajajäsen. Liiton päämaja sijaitsee Solnassa. Sen nykyinen puheenjohtaja on jalkapalloerotuomarina aiemmin tunnettu Karl-Erik Nilsson. Liiton aiemmin laajasti tunnettuja puheenjohtajia ovat olleet liiton perustaja, Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen kreivi Clarence von Rosen, poliitikkona paremmin tunnettu Ruotsin pitkäaikainen kauppaministeri Gunnar Lange, 1970-luvun puheenjohtaja yritystaustainen ja samalla myös KOK:n jäsen Gunnar Ericsson sekä UEFA:n 1980- ja 1990-lukujen  pitkäaikainen puheenjohtaja Lennart Johansson.

Liiton alaisuudessa toimivat muun muassa miesten korkeimmat sarjatasot Allsvenskan ja Superettan sekä naisten korkein sarjataso Damallsvenskan. Se vastaa lisäksi miesten ja naisten sekä nuorten maajoukkueiden toiminnasta.

Puheenjohtajat
Clarence von Rosen
Wilhelm Friberg (1908–1917)
Elof Ericsson  (1937–1949)
Gunnar Lange (1953-1968)
Tore G. Brodd (1969)
Gunnar Ericsson (1970–1974)
Tore G. Brodd (1975-1983)
Lennart Johansson (1984–1990)
Lars-Åke Lagrell  (1991–2011)
Karl-Erik Nilsson  (2012–)

Aiheesta muualla

SvFF 

Ruotsin jalkapallo
Kansalliset jalkapalloliitot
Ruotsalaiset urheilujärjestöt
Aki Heiskanen

Aki Heiskanen (s. 2. helmikuuta 1952 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä ja keskikentällä pelannut Heiskanen edusti koko uransa kuopiolaisia seuroja. Kuopion Palloseurassa hän pelasi vuoteen 1972 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Kuopion Pallotovereihin viideksi kaudeksi. Heiskanen palasi Palloseuraan 1978 ja siirtyi sieltä Kuopion Eloon kaudeksi 1980. Eloa hän edusti vuoteen 1984 asti. Heiskasen parhaat saavutukset seuratasolla olivat kaksi SM-hopeaa KuPS:ssa 1969 ja 1979. Urheilutoimittajain liitto valitsi Heiskasen vuoden pelaajaksi 1976.

Maajoukkueessa Heiskanen pelasi 32 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.

Aki Heiskasen veli Esa on myös maajoukkuetason jalkapalloilija.

Lähteet 
 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Puhelinlangat laulaa

”Puhelinlangat laulaa” on Pentti Viherluodon säveltämä kappale, jonka on sanoittanut hänen veljensä Aimo Viherluoto. Ensimmäisen levytetyn version teki Pentti Viherluoto 1947. Vuonna 1964 Jörgen Petersen meni PSO-studioilla etsimään Martti Pihan pyynnöstä Dallapé-orkesterin nuottivihkoista jotakin sopivaa Katri Helenalle. Löydettyään sieltä vanhan foksin Petersen esitteli idean Pihalle, joka innostui. Kappaleesta tehtiin nopeampi sovitus, ja Katri Helena lauloi sen levylle, joka nousi heti suosioon. Single on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.

Coverit
Cheek esitti Vain elämää -ohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella Katri Helenan päivänä oman tulkintansa kappaleesta. Kappale julkaistiin studioversiona Vain elämää -kokoelmalevyllä.

Parodiat
 Jope Ruonansuu levytti vuonna 2001 julkaistulle Lomakiertue-albumilleen kappaleen ”Kännykkälinjat pätkii”, joka parodioi tyyliltään ”Puhelinlangat laulaa” -kappaletta.
 Huumorirockyhtye Turo’s Hevi Gee on tehnyt Mitäs tilasit!! -albumilleen kappaleen ”Puhelinlangat kaulaan”.
 Huumori-duo Tyyne ja Martta julkaisi niin kutsutun Kännykkäjenkan ”Puhelinlangat laulaa” -kappaleen pohjalle.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 ”Puhelinlangat laulaa” -kappaleen versioita, Suomen Äänitearkiston tietokanta

Suomalaiset iskelmät
Katri Helenan kappaleet
Sirpa Viljamaa

Sirpa Pinterits (o.s. Viljamaa, s. 2. elokuuta 1958 Helsinki) on vuoden 1980 Miss Suomi. Kansainvälisissä kauneuskilpailuissa hän ei menestynyt. Miss Skandinavia -kisoissa hän oli 4. perintöprinsessa. Viljamaan silkkinen Miss Skandinavia -asu ja tiara ovat nykyään esillä Roswitha Möhringin muotimuseossa Lieksassa.

Myöhemmin hän esiintyi Mainostelevision Ruutuässä- ja Ruutuysi-ohjelmissa Jorma Pulkkisen kanssa. Hänellä oli kuvauksissa aina koirat Mona ja Mosa mukana studiossa. Lisäksi hän juonsi Tangomarkkinoita, Toritansseja sekä useita Miss Suomi ja Miss Skandinavia -kisoja.

Hän avioitui itävaltalaisen Werner Pinteritsin kanssa, ja heillä on yksi tytär (s. 1998). Viljamaa elää kotirouvana perheensä kanssa Heilsbronnissa, Saksassa.

Lähteet

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
John William Draper

John William Draper (5. toukokuuta 1811 – 4. tammikuuta 1882) oli englantilaissyntyinen yhdysvaltalainen tiedemies, filosofi, lääkäri, kemisti, historioitsija ja valokuvaaja. Hän syntyi St Helensissä, Englannissa. Vuonna 1832 perhe muutti Virginiaan. Vuonna 1838 Draper valittiin kemian ja kasvitieteen professoriksi New Yorkin yliopistoon.

Draper teki tärkeitä tutkimuksia valokemian alalta ja paranteli daguerrotypiaa niin, että muotokuvavalokuvaus tuli mahdolliseksi. Hän myös oli ensimmäinen ihminen, joka otti astrovalokuvan. Hän myös kirjoitti kirjan Amerikan sisällissodan historiasta sekä uskonnon ja tieteen konfliktin historiasta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset filosofit
Yhdysvaltalaiset tieteilijät
Yhdysvaltalaiset valokuvaajat
Vuonna 1811 syntyneet
Vuonna 1882 kuolleet
Kastekappeli

Kastekappeli eli baptisterio on kristillisen kirkon osa tai erillisrakennus, jossa suoritetaan kastetoimituksia. Sen keskeinen elementti on kappelin keskellä oleva kastemalja, joka vanhimmissa kastekappeleissa on kylpyammeen tai pienen uima-altaan kokoinen, jotta siinä voitiin kastaa aikuisia upottamalla heidät kokonaan. Lapsikasteen yleistyessä kastemaljat ovat pienentyneet.

Vanhin kastekappeli on San Giovanni in Lateranon yhteydessä Roomassa. Monet myöhemmät kastekappelit on rakennettu sen mallin mukaan. Kappelin rakennutti Konstantinus Suuri vuonna 315. 300-luvun lopulle asti se oli ainoa paikka Roomassa, missä ihmisiä kastettiin, ja sielläkin vain kerran vuodessa, pääsiäisenä. 400-luvulta alkaen kristinusko yleistyi, ja kastekappeleita rakennettiin muihinkin kirkkoihin.

Monet kastekappelit on pyhitetty Johannes Kastajalle, esimerkiksi Firenzen kuuluisa Battistero di San Giovanni, joka on ollut alkujaan kastekappeli.

Espoossa Tapiolan kirkon kastekappelissa on kastemaljana vesiaihe, jonka vesi virtaa jatkuvasti.

Lähteet 

Kirkkoarkkitehtuuri
Kaste
Asa Gray

Asa Gray (18. marraskuuta 1810 – 30. tammikuuta 1888) oli yhdysvaltalainen kasvitieteilijä. Hänen ansiostaan Pohjois-Amerikan taksonominen tieto saatiin yhdenmukaistettua. Hän suoritti lääketieteen tutkintonsa vuonna 1831, mutta ryhtyikin kasvitieteilijäksi. Vuonna 1842 hänet nimitettiin luonnonhistorian professoriksi Harvardin yliopistoon. Gray ja Charles Darwin olivat ystäviä ja kirjeenvaihtotovereita. Gray oli yksi ensimmäisistä, joille Darwin kertoi teoriastaan.

Gray lahjoitti Darwinille amerikkalaisia kukkia, jotka osaltaan auttoivat Darwinia todistamaan luonnonvalintateoriansa. Gray neuvotteli Lajien synty -kirjan ensimmäisen painoksen julkaisemisesta myös Yhdysvalloissa ja järjesti tekijänoikeuspalkkiot Darwinille. Grayn ja Darwinin ystävyyttä tosin varjosti Grayn syvä uskonnollisuus. Joka tapauksessa Gray kannatti Darwinin ajatuksia ja kirjoitti jopa kirjan, jossa hän pyrki lähentämään darvinisteja ja kirkon kannattajia.

Gray oli Yhdysvaltojen kansallisen tiedeakatemian perustajajäsen.

Hän nimeämiensä kasvien tieteellisissä nimissä käytetään sen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä A.Gray.

Teoksia 
 Flora of North America (1838–1843)
 Darwiniana (1876: kokoelma esseitä evoluutioteoriasta)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kasvitieteilijät
Yhdysvaltalaiset professorit
Charles Darwin
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1888 kuolleet
Rotterdamin filharmonikot

Rotterdamin filharmonikot () on Rotterdamissa toimiva alankomaalainen sinfoniaorkesteri. Se perustettiin 1900-luvun alkupuolella. Orkesteria kehitti voimakkaasti sen pitkäaikaisin ylikapellimestari Eduard Flipse vuosina 1930–1962.

Ylikapellimestarit 
 Willem Feltzer (1918–1928)
 Alexander Schmuller (1928–1930)
 Eduard Flipse (1930–1962)
 Franz-Paul Decker (1962–1967)
 Jean Fournet (1968–1973)
 Edo de Waart (1973–1979)
 David Zinman (1979–1982)
 James Conlon (1983–1991)
 Jeffrey Tate (1991–1995)
 Valeri Gergijev (1995–2008)
 Yannick Nézet-Séguin (2008–2018)
 Lahav Shani (2018–)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , 

Sinfoniaorkesterit
Rotterdam
Alankomaiden musiikki