joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pietarin miilu

Pietarin miilu on sarjassaan toinen kansanooppera, jonka Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä tekivät Yleisradiolle vuonna 1979. Ensimmäinen oli nimeltään Karannut Hevonen. Pietarin miilun perustana ovat Suomen Kansan Vanhat Runot ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmat. Niistä ja osin omaa luovaa runoilijankykyään käyttäen käsikirjoittaja Ilpo Tiihonen kokosi yhtenäisen juonellisen tarinan, missä Karjalankannaksella asuskeleva Matti lähtee ensi kertaa viemään hiiliä Pietariin. Pietarin hiilenkulutus oli valtavaa tarinan tapahtuma-aikoihin 1800-luvun lopulla, ja myös salakuljetus kukoisti. Matin matkasta kehkeytyy nuorelle, kokemattomalle Matille todellinen seikkailu.

Pohjanheimo ja Seppälä kutsuivat säveltäjäksi Toni Edelmannin. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Kansanoopperan visualisoinnissa tärkeinä tekijöinä olivat lavastaja Anu Maja ja kuvaaja Antero Takala.

Pietarin miilu kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 2:ssa ja lähetettiin TV1:ssä 8.11.1979. Se on Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen tuotantoa. Ohjelman kesto on 53’06”.

Tekijät 

 Tuottajat, toimittajat ja ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä
 Käsikirjoitus Ilpo Tiihonen
 Sävellys Toni Edelmann
 Koreografia Arja Virtanen
 Lavastus Anu Maja
 Pukusuunnittelu Satu-Marja Nygren
 Kuvaus Antero Takala
 Musiikin äänitys Reino Aaltonen
 Äänitys Harri Pakkala

Näyttelijät, laulajat 

 Matti - Kari Sorvali
 Tyttö, joka oli ollut Virossa orjana - Eija Ahvo
 Hiilikauppias - Tapio Aarre-Ahtio 
 Hiilikauppiaan vaimo - Anneli Haahdenmaa
 Matin äiti - Marja-Leena Kouki
 Vanha miilumies - Martti Kuningas
 Salakuljettajia - Matti Pellonpää, Heikki Pursiainen, Markku Huhtamo
 Munansyöjä - Ari Piispa
 Kuoro ja sivuosat Koiton Laulu
 Muissa tehtävissä - Mariitta Sorvali, Vesa Repo, Matti Ruohola, Erja Manto, Marja Myllylä, Seija Pitkänen

Pietarin miilusta kirjoitettua 
 ”Päämääränäni oli mahdollisimman rohkea ote, rämäpäinenkin, koska teksti oli voimakas.” Lavastaja Anu Maja, Katso 45/1979
 ”Eräät studioon rakennetut suota ja muut ihmeet ällistyttävät ja ihastuttavatkin. Ajatuksellisesti Pietarin miilu on sen sijaan vaatimatonta tv-teatteria. Katsojankin rima on noussut.” Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 08.11.1979
 ”Tarina on taianomaista satua salaperäisine käänteineen. Mutta – kuten Erkki Pohjanheimon ja Seppo Seppälän töistä yleensäkin – myös tästä löydämme siteen ympäröivään yhteiskuntaan, sen ilmiöihin ja ihmiskohtaloihin.” Eeva-Kaarina Holopainen, Ilta-Sanomat 08.11.1979.

Oheisohjelma 
Pietarin miilu ja miten sitä tehtiin

Kansanoopperan tekovaiheita valokuvin ja äänitehostein. Ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Ensiesitys YLE TV1 07.11.1979

Lähteet

Musiikkiohjelmat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Kehrääminen (kissaeläimet)

Kehräämisellä eli hyrisemisellä tarkoitetaan kissasta tai muusta kissaeläimestä kuuluvaa ääntä. Yleensä kehräämistä on pidetty eläimen tyytyväisyyden ja onnellisuuden merkkinä, mutta kehräämistä tapahtuu myös muulloin, esimerkiksi tappelun seurauksena. Myös kuoleva, kärsivä kissa kehrää. 

Kissan kehräys on kuitenkin Kalifornian yliopiston (Davis) eläinlääketieteen tutkijan mukaan matalataajuista värähtelyä (25 Hz) jonka tarkoitus on parantaa ja kehittää luustoa ja kehoa.

Sussexin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan kissa on oppinut kehräämään tavallisen kehräyksen lisäksi myös vaativalla kehräysäänellä, saadakseen ihmiseltä eli ruokkijaltaan lisää ruokaa, huomioita tai herkkuja. Kissa pystyy kehräämään äänitaajuudella, joka lähentelee vauvan itkun taajuutta. Tällöin kissan omistajan on vaikea olla huomioimatta kissan tarpeita.

Kehräämisen syntyminen liittyy kurkunpään toimintaan. Kaksi äänihuulta oheislihasten kanssa synnyttävät aaltoillessaan värinää, joka onnistuu kuitenkin vain uloshengityksen aikana. Kissat voivat kehrätä taukoamatta sisään- ja uloshengityksen välissä.

Lähteet

Kissaeläimet
Fysiologia
Eläinten ääntely
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pilkkihiihto

Pilkkihiihto on pilkkikalastuksen ja hiihdon yhdistelmä. Pilkkihiihtokilpailuja varten tehdään jäälle ja mahdollisesti myös osaksi maalle pyöreähkö latulenkki. Sitä hiihdetään yhteen suuntaan sovittu aika. Jokaisella kierroksella kilpailijan tulee onkia yksi kala hiihtolenkin ulkopuolelta ja tuoda se hiihtäen maaliin. Sijoituksen kilpailussa määrää kalallisten kierrosten määrä maaliviivalla sovitun ajan sisällä. Tasatuloksen saaneilla ratkaisee viimeisen kierroksen saapumisjärjestys, aikaisemmin kalan kanssa maaliin saapuneen hyväksi.

Pilkkihiihdon historia
Pilkkihiihtoa kokeiltiin ensimmäisen kerran mäntyharjulaisessa urheiluseura Mäntyharjun Jäntevässä, jossa Antero Rusinen ideoi pilkkihiihdon 1970-luvun puolivälissä. Vähitellen harrastus levisi lähinnä seurojen kuntourheilupuolelle. 

Pilkkihiihtoa on harrastettu eniten Itä-Suomessa. Tunnetuimpia paikkakuntia kisojen järjestäjinä ovat olleet Iisalmi, Asikkala, Lappeenranta, Ruokolahti, Mikkeli, Joutseno, Luumäki ja Mäntyharju. Ensimmäisiin, vuonna 1985 järjestettyihin SM-kisoihin osallistui 200 kilpailijaa. Kilpailuihin on osallistunut hiihtoseurojen lisäksi urheilukalastusseuroja.

Kilpailujen järjestäminen

Pilkkihiihtoradat 
Pilkkihiihtoradat tulee suunnitella sellaiseen paikkaan, mistä tulee kalaa ainakin kohtuullisesti. Radan pituus on noin yksi kilometri. Radan sisäreunaan tehdään perinteistä tyyliä hiihtäville kilpalatu ja ulkoreunaan luistelutyyliä käyttäville oma rata. Rata-alueelle ei saa kairata reikiä. Radan tulee olla selkeä, eikä siinä saa olla jyrkkiä kaarteita tai mutkia. Radan sisälle tulee jäädä selkeä keskiosa. Keväällä jäälle nousee joskus vesi. Tällöin on mietittävä vaihtoehtoinen paikka, jossa vesi ei ole esteenä. Radan vetäminen kokonaan maalle ei ole suositeltavaa, koska silloin kilpailijat jäävät lähelle rantaa, jolloin viiden metrin etäisyys toisiin kilpailijoihin ei helposti toteudu.

Rata on syytä merkitä pystyyn asetetuilla havuilla tai muilla näkyvillä merkeillä.

Pilkkihiihdon sarjajako 
Sarjajako on vuosien varrella vaihdellut. Miesten puolilla on sopiva SM-pilkkionginnan sarjajako: yleinen, 55-vuotiaat ja 65-vuotiaat. Naisilla on yksi sarja ja alle 16-vuotiailla tytöillä ja pojilla yksi yhteinen sarja.

Kilpailujen valvonta 

Usein parhaille kalapaikoille ahtaudutaan liiaksi, ja silloin tarvitaan puolueetonta valvojaa. Lohkovalvojan tulee kieltää yleisöä menemästä liian lähelle kilpailijaa. Kilpailuihin tulee nimetä kolmihenkinen jury, jossa on ainakin yksi kilpailijoiden edustaja.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Pilkkihiihdon alkuperäisenä tavoitteena oli sivakoida kilpaa kala suussa
 Pilkkihiihdon säännöt (pdf) 
 Kotisivut

Hiihto
Kalastus Suomessa
Pilkkiminen
Sangihenviheltäjä

Sangihenviheltäjä (Coracornis sanghirensis) on äärimmäisen uhanalainen endeemisenä Sangihen saarella Indonesiassa elävä lintu .

Sangihenviheltäjä on noin 17 cm pitkä rastaiden kaltainen lintu. Selkä on yläpuoleltaan oliivinruskea, alaselkä enemmän kastanjanruskea. Vatsan väri on ruosteenruskea. Nokka on musta ja vahva. Laji voidaan sekoittaa kultabulbulin alalaji Ixos affinis platenaehen, joka on isompi ja päältä vihertävämpi ja jonka rinta ja kaula ovat kellertävät. Laulu on kovaäänistä ja drongojenkaltaista säkeiden toistoa. Lisäksi chweep chweep ääniä.

Sangihenviheltäjät elävät 600–750 m:n korkeudella metsissä, joille ovat tyypillisiä Pandanus-suvun korkeat palmut. . Sangihenviheltäjäkannan kooksi arvioidaan noin 50–250 yksilöä. Suurin uhka on metsien häviäminen maatalouden tieltä. Suurin osa Sanghihen alkuperäisistä metsistä on kaadettu.

Lähteet 

Viheltäjät
Uhanalaiset linnut
Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Expert

Expert International GmbH oli  sveitsiläinen, vuonna 1967 perustettu kodinkoneiden ja kuluttajaelektroniikan kauppaketju, joka on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 1971 lähtien. Se on  maailman suurimpia kodinelektroniikan jälleenmyymälöiden liittoumia. Yritys perustettiin ruotsalaista radio- ja tv-laitteiden vähittäismyyntiketjua Samexia edustaneen Gunnar Nygrenin ja viiden muun maan vähittäismyyntiketjun edustajien aloitteesta. Kauppaketjun pääkonttori sijaitsee Zugissa Sveitsissä. Kappaketjun kansainvälisesti rekisteröityä tuotemerkkiä käyttäneistä myymälöistä osa on ollut kauppaketjun omia liikkeitä ja osa on toiminut franchising-periaatteella. Pohjoismaissa aiemmin Expert-brändiä käyttänyttä kauppaketjua seurasi 2010-luvun lopulla Power-kauppaketju.

Expert-kauppaketju Suomessa

Historiaa 
Expert-ketju rantautui Suomeen vuonna 1966 perustetun Radioliikkeiden Oy:n myötä. Vuoden 1976 alussa Expert-ketjuun kuului Suomessa 67 jäsenyritystä, joilla oli yhteensä 104 myymälää. Tuolloin Expert-ketju toimi 12 maassa.

Expert AS ja Expert ASA 
Expert AS oli Norjasta lähtöisin oleva kodinkoneketju, joka on osa Power International AS -konsernia, joka on puolestaan norjalaisten Awilhelmsen AS:n ja Dolphin Invest AS:n yhteisesti omistama jälleenmyyntiketju. Yritys työllisti Suomessa yli 400 henkilöä vuonna 2014.
Expert ASA Oy syntyi, kun norjalainen Expert AS -konserni hankki itselleen vuonna 1995 perustetun Konepiste J. Oja Oy:n tammikuussa 2007. Expert ASA Oy laajeni vuoden 2007 alun  kahdeksan myymälän ketjusta jopa 48 myymälää käsittäväksi kauppaketjuksi.

Ensimmäiset Uusi Expert -myymälät avattiin Raisioon ja Helsingin Itikseen. Vuoden 2015 aikana Expert avasi uudet myymälät Helsingin, Turun ja Tampereen Stockmann-tavarataloihin sekä muita myymälöitä mm. Tampereelle, Lappeenrantaan sekä Riihimäelle.

Vuosina 2012 ja 2013 Expert ASA oli Talouselämä-lehden TE500-selvityksen mukaan kaupan alan kolmen eniten kasvaneen yrityksen joukossa.

Suurin osa Expert-liikkeistä on sittemmin siirtynyt samaan konserniin kuuluvaan Power-ketjuun. Expert jatkaa kauppiasvetoisissa liikkeissä pienemmillä paikkakunnilla.

Expert ASA Oy:n toiminimi muuttui 9. kesäkuuta 2016 Power Finland Oy:ksi. Vuoden 2016 aikana suurin osa Expert-myymälöistä muutettiin Powereiksi, ja Expert-nimellä jatkoivat kauppiasvetoiset liikkeet.

Lokakuussa 2019 ilmoitettiin Expertin Suomessa jäljellä olleiden liikkeiden ja verkkokaupan sulkemisesta.

Lähteet 

Kodintekniikkakaupat
Idän lohikäärme

Idän lohikäärme (The Last Dragon) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on tuottanut Rupert Hitzig ja ohjannut Michael Schultz. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 13. syyskuuta 1985 ja se julkaistiin myös VHS-muodossa.

Juoni
Nuori Leroy Green koskettaa viimeistä tasoa taistelulajissaan. Hänen opettajansa kokee ettei voi auttaa Leroyta enää. Leroy lähtee seikkailuun kohti taistelulajinsa viimeistä tasoa ja kohtaa matkallaan vaarallisen tv-tuottajan Eddie Arcadianin (Murney), sekä Harlemin shōgunin, joka haluaa olla taistelijoiden mestari. Lisäksi Leroy joutuu pelastamaan kaunista Laura Charlesia pakkomielteisen tuottajan kynsistä.

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi piti elokuvaa vauhdikkaana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Elokuvasta muualla
 Elokuvalle tehty WWW-sivu

Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Ninjaelokuvat
Puuharyhmä

Puuharyhmä Oyj on suomalainen yhtiö, joka on keskittynyt teema-, vesi- ja huvipuistoliiketoimintaan. Puuharyhmän osakkeet myytiin vuonna 2007 espanjalaiselle Aspro Ocio S.A. -yritykselle. Aspro Ociolla on yli 30 huvipuistoa eri puolilla maailmaa.

Huvipuistot

Nykyiset
 Puuhamaa, Janakkalan Tervakoski
 Serena, Espoo
 Visulahti, Mikkeli
 Tropiclandia, Vaasa

Entiset
 Wasalandia, Vaasa

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.puuharyhma.fi/
 Puuharyhmä Oyj Pörssitiedon netissä

Suomalaiset yritykset
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Vox Elevato

Vox Elevato -musiikkifestivaali on Konneveden seurakunnan järjestämä hengellisen, kirkollisen ja elämänkatsomuksellisen musiikin festivaali, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 2007. 

Kesällä 2008 Vox Elevato järjestettiin 26.6.–6.7.2008 Konnevedellä samaan aikaan vietettävien pitäjän perinteisten Konnevesipäivien 2.6.7. kanssa. Vox Elevato-musiikkifestivaalin taiteellisena johtajana toimii kanttori Alexi Juhanpelto.

Festivaali oli tauolla 2010 seurakunnan supistettua musiikin määrärahoja, mutta järjestettiin taas 2011, kun kirkkovaltuustoon valittiin nuoria jäseniä.

Lähteet 

Hengellisen musiikin tapahtumat Suomessa
Konnevesi
Pro Pilkki

Pro Pilkki (myös Propilkki ja ProPilkki) on Mikko Happon ja Janne Olkkosen luoma pilkkimisaiheinen videopeli, jonka ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1999. Peliä jaetaan freewarena. Peliä pidetään maailman ensimmäisenä pilkkimissimulaattorina, ja tarkoituksena siinä on kalastaa suomalaisissa järvissä, joista osa on kuvitteellisia. Pelissä on mahdollisuus pelata internetyhteyden välityksellä toisia verkossa pelaavia pelaajia vastaan. Pelissä hankittuja kalaennätyksiä oli voinut tallentaa pelin virallisille sivustolle käyttämällä koodinumeroita, jotka kertovat kalalajin sekä painon. Henkilökohtaiset ennätykset tallentuvat automaattisesti peliin. 

Vuonna 2013 pelille julkaistiin jatko-osa Pro Pilkki 2 (usein kirjoitusasultaan Propilkki 2), jossa on uusi pelimoottori ja parannellut grafiikat.

Pelaaminen 
Pro Pilkin käyttöliittymä on hyvin yksinkertainen. Vesistö avautuu ruudun vasemmalle puolelle ja toiminnot valikkoineen sijoittuvat oikeaan reunaan. Pro Pilkkiä pelataan käyttämällä hiirtä ja sen kahta perusnäppäintä (+ välilyöntiä vaihtoehtoisesti). Vasemmalla näppäimellä pilkkiä heilutellaan yrittäen saada kalat kiinnostumaan vieheestä. Samalla näppäimellä myös mahdollinen saalis nostetaan ylös (siima voi myös katketa, jos kala on liian suuri). Pro Pilkissä on 32 erilaista vesistöä, joissa pelaaja voi kalastaa. Normaalissa pelissä yhdessä kisassa on useita eri vastustajia, joita pystyy myös vakoilemaan kiikareilla. Pilkkikisan voittaaksesi pelaajan tulee ehtiä ennen ajan loppumista punnituspaikalle (myöhästymällä häviää kisan). Pelissä on mahdollisuus kisata myös Cup-kisoissa. Pelissä on käyty SM-kisat vuosina 2008–2014. Kalastettavia kaloja ovat ahven, hauki, kiiski, kirjolohi, lahna, pasuri, siika, särki, taimen, rautu ja made.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pro Pilkki 2:n viralliset kotisivut

Freeware-pelit
Simulaatiopelit
Verkkomoninpelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Vuoden 1999 videopelit
Guandong-armeija

Guandong-armeija eli Kwantung-armeija (, ) oli keisarillisen Japanin armeijan armeijaryhmä. Se sai nimensä Guandongin eli Kwantungin vuokra-alueesta, jonka alueelta se toimi. Sen päätukikohta oli Chángchūnissa eli Hsinkingissä. Siitä tuli keisarillisen Japanin armeijan suurin ja arvostetuin haara: monet sen jäsenistä, kuten Hideki Tōjō, kohosivat merkittäviin asemiin sekä Japanin armeijassa että siviilihallinnossa. Prinssi Tsuneyoshi Takeda toimi yhteysupseerina Japanin keisarillisen hovin ja Guandong-armeijan välillä.

Vaikka armeija oli nimellisesti alisteinen keskuskomennolle, se toimi monissa tapauksissa huomattavan itsenäisesti. Sillä oli keskeinen rooli Mukdenin välikohtauksessa, sitä seuranneessa Mantšurian valtauksessa ja miehityksessä sekä toisessa Kiinan–Japanin sodassa. Halhin-Golin taisteluiden jälkeen se asetettiin suoraan Daihonein eli ylimmän sotaneuvoston hallintaan. Tyynenmeren sodan puhkeamisen jälkeen sen joukkoja ja kalustoa siirrettiin taistelemaan Yhdysvaltoja vastaan Tyynellemerelle. Guandong-armeija oli myös vastuussa monista pahimmista Japanin sotarikoksista, ja useita sen jäseniä tuomittiin kuolemaan Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa toisen maailmansodan jälkeen.

Japanin sotahistoria
Taistelu Mantšuriasta
Sindh

Sindh (, ) on Pakistanin eteläisin provinssi. Sen pinta-ala on 140 914 km²  ja asukasluku noin 40 miljoonaa. Sindhin pääkaupunki on Karachi.

Indusjoki virtaa Sindhin halki. Osa Sindhiä on hedelmällistä ja tärkeää maatalousmaata. Intian rajalla provinssin eteläosassa levittäytyy Tharin autiomaa.

Sindhin provinssin yleisimpiä kieliä ovat sindhi ja urdu. Sindh oli ensimmäisiä alueita Etelä-Aasiassa, johon islaminusko levisi. Sindhissä vallitsee subtrooppinen ilmasto. Kesällä voi olla 46 astetta lämmintä, mutta joulu-tammikuussa lämpötila on vain muutamia asteita nollan yläpuolella. Vuotuinen sademäärä, noin 150–200 mm, kertyy pääosin heinä- ja elokuun aikana.

Arabivalloitus 700-luvun alussa 
Sindhin arabivalloituksesta on tietoa vain vähän, ja sekin on peräisin myöhäisistä lähteistä. Vuoden 711 jälkeen ismaeliitit olivat nykyiseen Pakistaniin kuuluvassa Sindhissä. Valloituksesta kertoo lyhyesti Bagdadissa vaikuttanut Baladhuri (820–892), ja ainoa  sindhiläinen lähde on vuodelta 1261 tekijänä Cachnamah. Tämä on nähtävästi päässyt käyttämään varhaisia arabilähteitä, mukaan lukien Baladhur. Cachnamah korostaa kahta asiaa, kuvernöörin keskeistä asemaa valloituksen ohjaajana sekä ennustajien ja viisaiden miesten varoituksia, että arabivalloitus oli ennalta määrätty. Näiden kahden raportin ilmoittamia kaupunkeja ei ole varmuudella tunnistettu.

Merkittäviä kaupunkeja
                        
Hyderabad   
Karachi
Larkana
Mirpurkhas
Sukkar
Sukkur

Lähteet

Viitteet 

Provinssihallinnon virallinen kotisivu 

Pakistanin hallintoalueet
Balochistan

Balochistan () on Pakistanin läntisin provinssi. Sen pinta-ala on 347 190 km², joten se on Pakistanin provinsseista laajin. Asukkaita siellä on vajaat kymmenen miljoonaa. Balochistanin pääkaupunki on Quetta. Balochistan on osa historiallista Belutšistania, jonka aluetta on myös Iranin ja Afganistanin puolella.

Maantiede ja ilmasto 
Balochistan on Iranin ja Afganistanin rajanaapuri, ja sillä on pitkä rantaviiva Arabianmerellä. Maastoltaan Balochistan on enimmäkseen vähäsateista kivikkoerämaata. Eniten sataa maakunnan koillisosassa: 200–500 mm vuodessa. Quettassa on kuuminta kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 35–36 celsiusastetta. Marraskuusta helmikuuhun yön keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella.

Historia 
Kaivaukset Mehrgarhissa ovat paljastaneet asutusta 9 000 vuoden takaa. Nämä ovat vanhimpia jäänteitä ihmisistä, jotka ovat siirtyneet metsästäjä-keräilijäkulttuurista maanviljelykseen.

Aleksanteri Suuren valtakunta ulottui nykyisen Balochistanin alueelle. Sille nimen antaneet belutšit eli baluchit saapuivat seudulle vasta 1300-luvulla.

Balochistan oli brittien vallassa vuosien 1877–1947 ajan osana brittiläistä Intiaa.

Balochistan sai nykyiset rajansa vuonna 1970.

Balochistania ovat koetelleet monet maanjäristykset. Balochistanin maanjäristys vuonna 1945 vaati noin 4 000 ihmisen hengen. Pakistanin maanjäristys 2008 surmasi yli 200 ja Pakistanin maanjäristys 2013 yli 500 henkeä.

Talous ja liikenne 
Balochistanissa on maakaasua, öljyä ja kultaa, mutta niitä ei ole juuri hyödynnetty.

Kuivuus rajoittaa maanviljelystä. Vehnää, hirssiä ja riisiä viljellään kotitarpeiksi, hedelmiä myös myyntiin. Lampaankasvatus on laajamittaista. Pienimuotoinen teollisuus tuottaa tekstiileitä, elintarvikkeita ja pieniä koneita.

Quettan lentokenttä palvelee kotimaanliikennettä. Sinne menee rautatie ja maantie Karachin satamakaupungista. Maantieverkko yhdistää suurimpia kaupunkeja, muuten liikenneyhteydet ovat huonot.

Väestö ja koulutus 
Suurimmat etniset ryhmät ovat belutšit, paštut ja sindhit. Puhutuimmat kielet ovat belutši, brahui, paštu ja sindhi.

Vuonna 2013 vain 41 prosenttia väestöstä laskettiin lukutaitoisiksi. Erityisen huono on naisten lukutaitotilanne. Monet koulurakennuksista ovat rappiolla, kaikissa ei ole sähköä.

Balochistanin yliopisto on perustettu 1970.

Politiikka 
Maakunnassa asuvat belutšit eli baluchit ovat tyytymättömiä Pakistanin keskushallintoon. Belutšit vaativat itselleen suurempaa osaa alueen luonnonvaroista. Tyytymättömyys on usein puhjennut väkivaltaisuuksiksi. Keskushallintoa syytetään kidnappauksista ja muista ihmisoikeusrikkomuksista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin hallintoalueet
American Anime -palkinto

American Anime -palkinnot (American Anime Awards) olivat ICv2:en jakamia palkintoja, joita jaettiin eri kategorioissa vuoden parhaille Pohjois-Amerikassa julkaistuille animeen ja mangaan liittyville tekijöille, sarjoille ja elokuville. Palkintoa jaettiin vain kerran New Yorkissa vuonna 2007.

Kategoriat 
 Paras anime-elokuva
 Paras anime komedia
 Paras pitkä sarja
 Paras lyhyt sarja
 Paras manga
 Paras näyttelijäkaarti
 Paras näyttelijä
 Paras näyttelijätär
 Paras näyttelijä komediassa
 Paras näyttelijätär komediassa
 Paras DVD pakkauksen suunnittelu
 Paras animen tunnuslaulu

Eniten palkintoja saaneet sarjat

Eniten palkintoja saaneet ääninäyttelijät

Aiheesta muualla 

 IGN
 ICv2

Televisio-ohjelmapalkinnot
Anime
Luettelo zombielokuvista

Tämä on luettelo, johon koottu joitakin zombielokuvia.

 28 päivää myöhemmin (28 Days Later, 2002)
 28 viikkoa myöhemmin (28 Weeks Later, 2007)
 Abraham Lincoln vs. Zombies (2012)
 Aivokuollut (Braindead, 1992)
 Alive (2020)
 Army of the Dead (2021)
 Bio Zombie (1998)
 The Cabin in the Woods (2011)
 The Crazies (1973)
 The Crazies (2010)
 Dark Floors (2008)
 Dawn of the Dead (1978)
 Day of the Dead (2008)
 Day of the Dead 2: Contagium (2005)
 Dead & Breakfast (2004)
 Doomsday Book, 2012)
 Død snø (2008)
 Død snø 2 (2014)
 Elävien kuolleiden paluu (The Return of the Living Dead, 1985)
 Return of the Living Dead 2 (1988)
 Return of the Living Dead 3 (1993)
 Return of the Living Dead: Necropolis (2005)
 Return of the Living Dead: Rave to the Grave (2005)
 Elävien kuolleiden päivä (Day of the Dead, 1985)
 Elävien kuolleiden yö (Night of the Living Dead, 1968)
 Evil Dead (1981)
 Grindhouse: Planet Terror (2007)
 Hautaholvi Helvettiin (Le notti del terrore, 1981)
 Horror Stories, 2012)
 I Am Legend (2007)
 Juna Busaniin (Train to Busan, 2016)
 Seoul Station (2016)
 Peninsula (2020)
 Junk: Shiryô-gari (2000)
 Karanteeni (Quarantine, 2008)
 Quarantine 2: Terminal (2011)
 Kuolleiden aamunkoitto (Dawn of the Dead, 2004)
 Kuolleiden talvi (2005)
 Kuolleiden valtakunta (Land of the Dead, 2005)
 Diary of the Dead (2007)
 Survival of the Dead (2009)
 Käärme ja sateenkaari (The Serpent and the Rainbow, 1988)
 Maggie (2014)
 Night of the Living Dead (1990)
 Noituutta (Dead & Buried, 1981)
 Outpost (2008)
 The Rage (2007)
 Raiders of the Living Dead (1986)
 Rampant  (2018)
 REC (2007)
 REC 2 (2009)
 REC 3: Genesis (2012)
 Resident Evil (2002)
 Resident Evil: Apocalypse (2004)
 Resident Evil: Tuho (Resident Evil: Extinction, 2007)
 Resident Evil: Afterlife (2010)
 Resident Evil: Retribution (2012)
 Resident Evil: The Final Chapter (2016)
 Resident Evil: Degeneration (2007)
 Resident Evil: Damnation (2012)
 Resident Evil: Vendetta (2017)
 Rise of the Zombies (2012)
 Route 666 (2001)
 Shaun of the Dead (2004)
 The Signal (2007)
 Slices of Life (2010)
 Slime City Massacre (2008)
 Slither (2006)
 Stacy (2001)
 The Stink of Flesh (2005)
 Valkoinen zombi (White Zombie, 2007)
 Versus (2000)
 Uinu, uinu lemmikkini (1989)
 Uinu, uinu lemmikkini 2 (1992)
 Warm Bodies (2013)
 War of the Dead (2011)
 Wild Zero (2000)
 World War Z (2013)
Zombi 3 (1988)
Zombi 4 (1988)
Zombie Flesh Eaters (1979)
Zombie High (1987)
Zombi Holocaust (1980)
Zombi Horror (1981)
Zombieland (2009)
Zombieland: Double Tap (2019)
Zombie Night (2003)
Zombie Night 2 (2006)
Zombie Nightmare (1986)
Zombies (2003)

Luettelot elokuvista
Khyber Pakhtunkhwa

Khyber Pakhtunkhwa (), aiemmin Luoteisprovinssi () on Pakistanin  provinssi. Sen pinta-ala on 74 521 km², joten se on Pakistanin varsinaisista provinsseista pienin. Asukkaita on vajaat kaksikymmentä miljoonaa. Provinssin pääkaupunki on Peshawar. Muita yli sadantuhannen asukkaan kaupunkeja ovat Mardan ja Abbottabad.

Provinssi sijaitsee Indus-joen molemmilla rannoilla ja ulottuu pohjoisen Himalajalta etelässä Balochistanin ja Punjabin provinssien rajalla levittyville aavikoille asti. Lännessä naapurina on Afganistan, jonne pääsee Khaibarsolan kautta. 

Provinssin pohjoisosissa on talvella kylmää ja lumisateita, kesällä viileää paitsi Peshawaria ympäröivissä laakoissa, joissa voi olla kesällä helteistä. Sateita saadaan myös kesäpuolella vuotta, ja laaksot ovat vehmaita. Eteläosa on kuivaa, ja siellä kesät ovat kuumia, talvet melko kylmiä.

Provinssi on pataanien tärkeää aluetta. Sen asukkaista noin kaksi kolmannesta on pataaneita.  Koska historiallinen Silkkitie kulki provinssin läpi, se on saanut vaikutteita monista kulttuureista. 

Entinen niin sanottu Liittovaltion hallinnoima heimoalue liitettiin Khyber Pakhtuwaan vuonna 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin hallintoalueet
Navettakino

Navettakino on pikkupoikien 2000-luvun alussa ideoima ja perustama elokuvateatteri Konneveden Pyhälahdella. Navettakino on Särkisalon kyläkunnan ylläpitämä pieni kyläkino, jossa pyörivät elokuvat ympäri vuoden. Navettaan rakennettu sali on aito elokuvateatteri, jossa aluksi oli 35 mm:n projektori. Teatteri on digitalisoitu, joten siellä voi edelleen katsoa uusimmat elokuvat. Salissa on Dolby-äänentoisto, nouseva katsomo ja suuri valkokangas . 

Teatterin ohjelmisto on ajankohtaista ja kotimaista suosivaa. Esitykset ovat viikonloppuisin, jolloin 50-paikkainen teatteri täyttyy keskellä harvaan asuttua maaseutua. Katsojia käy teatterissa jopa yli sadan kilometrin säteeltä. Keski-Suomen Elokuvakeskus on järjestänyt teatterissa koululaisnäytöksiä.

Teatterin historiaa
Navettakino alkoi siitä, kun Pyhälahden kansakoulussa asunut alle kymmenkesäinen Eemeli Mölsä löysi Konneveden kotiseutumuseosta vanhan elokuvaprojektorin ja lupasi kunnostaa laitteen toimintakuntoon. Hänen pari vuotta nuorempi kaverinsa Matti Kakko sai naapurin lapset ja sittemmin kyläkunnan innostumaan mahdottomalta kuulostavasta elokuvateatterihankkeesta. Sille löytyi paikka naapurin äskettäin tyhjentyneestä navetasta. Talkoilla vanha navetta tyhjennettiin. Lattiaa kaivettiin, jotta saatiin aikaiseksi nouseva katsomo. Maitohuoneeseen tehtiin projektorihuone. Navettakinosta tuli menestys alusta pitäen. Siellä järjestetään usein myös tilausnäytäntöjä. Kesäisin teatteriin on tultu jopa höyrylaivalla, sillä sijainti Keiteleen rannalla Pyhälahdella on vesimatkailijalle ihanteellinen.

Tunnustus yritteliäisyydestä
Navettakinon on saanut Keski-Suomen vuoden kulttuuriteko -tunnustuspalkinnon vuosina 2004 ja 2006. Palkinnon perusteissa on todettu, että lasten hanke on loistava esimerkki kuinka kaukana keskuksista voi yhteisin ponnisteluin saada aikaan paljon, jos vain tahtoa ja intoa riittää. – 35-millisen elokuvan esittämiseen vaaditaan paljon muutakin kuin töpselin seinään laittamista. Näin valkokangaskelokuva voi olla ihmisten ilona myös suurten kaupunkien ulkopuolella. Navettakino on palkittu myös Keski-Suomen toisessa  maaseutugaalassa 2011.

Navettakino mediassa
Teatterin vaiheista on tehty useita artikkeleita lehtiin ja Harri Paavolan ohjaama dokumenttielokuva Navettakino. Kulu-tv:n uutisjutussa kerrottiin Navettakinosta. Sen ensiesitys oli Ylen kotimaista kulttuuria ja yritteliäisyyttä esittelevässä Pohjantähden alla -sarjassa 8. joulukuuta 2002.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Navettakinon sivut
 3D-leffoista voi nauttia navetassa Yle uutiset 16.5.2011
 

Suomen elokuvateatterit
Konnevesi
Keski-Suomen rakennukset ja rakennelmat
Paul Eiding

Paul A. Eiding (s. 28. maaliskuuta 1957 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura
Eidingin ura sai varsinaisen alun vuonna 1983, jolloin hän muutti Los Angelesiin. Hän on toiminut käsikirjoittajana ja ohjaajana muun muassa radionäytelmissä, sekä lyhytelokuvissa. Eidingin ensimmäinen merkittävä rooli oli televisiosarjassa The Charmings vuosina 1987–1988. Sittemmin hän on tehnyt useita vieraileviarooleja muun muassa televisiosarjoissa Keskiyön kauhutarinoita, Tyttökullat, Rooman sheriffi, West Wing ja CSI: Miami. Eiding on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin 1980-luvulta lähtien.

Aiheesta muualla 
 TV.com 
 Voice Chasers 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Bruno Kirby

Bruno Kirby (28. huhtikuuta 1949 – 14. elokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvissa Kummisetä osa II (1974), Hyvää huomenta, Vietnam (1987), Kun Harry tapasi Sallyn (1989), Kaupunkicowboyt (1991) ja New Yorkin kadut (1995). Hänet nähtiin myös keinotekoisen Spinal Tap -kokoonpanon pseudodokumentissa Hei me rokataan! (1984).

Kirby syntyi New Yorkissa nimellä Bruno Giovanni Quidaciolu, Jr; hänen isänsä on näyttelijä Bruce Kirby. Hänen kuolemansa 57 vuoden iässä aiheutti nopeasti edennyt leukemia.

Aiheesta muualla 
  
 Bruno Kirbyn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Amerikanitalialaiset
Disney Television Animation

Disney Television Animation (DTVA) on yhdysvaltalainen animaatioita tuottava tuotantoyhtiö. Se perustettiin vuonna 1984 nimellä Walt Disney Pictures Television Animation Group, ja myöhemmin vuonna 1987 nimi muutettiin Walt Disney Television Animationiksi. Vuonna 2011 nimi lyhennettiin muotoon Disney Television Animation.

Vuodesta 1998 yhtiön päämaja on ollut Frank G. Wells -rakennuksessa Team Disney Burbank -rakennusta vastapäätä. Frank G. Wells oli erityisesti suunniteltu televisioanimaatoita varten, ja yhtiöllä on myös toinen rakennus Glendalessa, jonne yhtiö siirtyi vuonna 2002. Sen entiset päämajat sijaitsivat Motion Picture and Television Academyssä Pohjois-Hollywoodissa ja Cahuengassa.

Nykyisin Disney Television Animation on osa Disney Channelia. Yhtiön puheenjohtajana toimi Barry Blumberg, joka ilmoitti eroavansa tehtävästään marraskuussa 2005. Mike Moonista tuli helmikuussa 2006 yhtiön uusi varapresidentti.

Televisiosarjat 
Walt Disneyn tuotantoa 1980-luvulta nykypäivään.

1980–luku 

Kummikarhut (1985–1991)
Vusselit (1985–1986)
Ankronikka (1987–1990)
Nalle Puhin uudet seikkailut (1988–1991)
Tikun ja Takun pelastuspartio (1989–1990)

1990–luku 

Pilipalipilotit (1990–1991)
Varjoankka (1991–1992)
Hopon poppoo (1992–1993)
Raw Toonage (1992–1993)
Pieni merenneito (1992–1994)
Kahjokatti (1993–1995)
Marsupilami (1993–1995)
Aladdin (1994–1996) (Aladdin-elokuvan spinoff-sarja.)
Gargoyles (1994–1997)
The Schnookums and Meat Funny Cartoon Show (1995–1996)
Timon ja Pumba (1995–1998) (Leijonakuningas-elokuvan spinoff-sarja.)
Nokkapokka (1996–1997) (Ankronikan sisarsarja/spinoff-sarja.)
Mestarit (1996–1997)
Viidakkoviikarit (1996–1998)
Brand Spanking New! Doug (1996–1999)
101 dalmatialaista (1997–1998)
Disneyn Välitunti (1997–2001)
Pepper Ann (1997–2000)
Herkules (1998–1999)
Akun tehdas (1999–2001)

2000–luku 

The Weekenders (2000–2004)
Teacher's Pet (2000–2002)
Buzz Lightyear of Star Command (2000–2001)
Mikin klubi (2001–2004)
Lloyd in Space (2001–2004)
The Proud Family (2001–2005)
Disneyn Tarzanin legenda (2001–2003)
Teamo Supremo (2002–2004)
Kim Possible (2002–2007)
Fillmore (2002–2004)
Lilo & Stitch (2003 - 2006)
Hannah Montana (2007 - 2009)
Dave the Barbarian (2003–2004)
Brandy ja Herra Whiskers (2003–2006)
Jake Long – amerikkalainen lohikäärme (2005–2007)
Paljon melua Maggiesta (2005–2006)
Pikku einsteinit (2005–)
Keisarin uusi koulu (2006–2008)
Mikki Hiiren kerhotalo (2006–)
Vaihdokit (2006–2009)
Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh (2007–)Finias ja Ferb (2007–)Viidakon vauhtiviikarit (2009–2012)Special Age Oso (2009–)

 2010–luku Kick Buttowski (2010)
 Jake ja Mikä-Mikä-Maan merirosvot (2011–2016)
 Tron: Uprising (2012–2013)
 Gravity Falls (2012–2016)
 Descendants: Wicked World (2015–2017)
 Leijonakaarti (2015–2019)
 DuckTales'' (2017–2021)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu  
 Disney Television Animation [us] IMDb.comissa 
 Walt Disney Television Animation Episode Guides BCDB.comissa 

Animaatiostudiot
The Walt Disney Companyn tytäryhtiöt
Gunnar Mattsson

Kaj Gunnar Wolter Mattsson (5. toukokuuta 1937 Helsinki – 9. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) kirjailija ja toimittaja.

Mattsson tuli tunnetuksi romaanillaan Prinsessa (Prinsessan, 1965), jossa hän kertoo perheensä kokemuksista vaikeaan sairauteen sopeutumisessa. Teos käännettiin 30 kielelle, ja hän sai siitä Kiitos kirjasta -mitalin. Huomiota herätti myös hänen teoksensa Gunnar, jossa hän kertoo alkoholismistaan. Kuninkaassa hän kertoo, mitä tapahtuu menestyskirjailijalle. Se perustuu hänen omiin kokemuksiinsa Prinsessa-kirjan menestyksestä.

Gunnar Mattssonin ensimmäinen puoliso oli laulaja Virpi Augustin vuosina 1962–1963 ja toinen puoliso, ”prinsessa”, Seija Lainela vuodesta 1964. Molemmista liitoista syntyi yksi lapsi: Kim Mattsson (s. 1962), joka on kenraali ja joka on toiminut mm. tasavallan presidentin 1. adjutanttina (everstiluutnantti), ja Kai Mattsson (s. 1965), joka toimii Hanasaaren ruotsalais-suomalaisen kulttuurikeskuksen hotellijohtajana.

Mattsson teki itsemurhan 52-vuotiaana.


Teoksia
 Blott Sverige svenska krusbär har, 1963. 
 Ruotsalaiset vastatuulessa, 1963. Kuvittanut Kari Suomalainen.
 Lapitip, 1964.
 Suomalaiset myötätuulessa, 1964
 Blott Finland finska sjöar har, 1965.
 Suloisesta Suomestamme: Tuntematonta Suomen historiaa, 1965. Kuvittanut Kari Suomalainen.
 Prinsessan, 1965.
 Prinsessa, 1965.
 Prinsen, 1966. 
 Prinssi, 1966. Piirrokset Henrik Tikkanen.
 Eden, 1967.
 Asunto oy Eeden, 1967.
 Sovstadsparadiset, 1968.
 Jätten, 1969. 
 Jättiläinen, 1969.
 Kungen, 1971. 
 Kuningas: Romaani nuorukaisesta, joka kirjoitti menestysteoksen, 1971.
 Mies ja keppi: Lähikuva Hannu Siitosesta, 1978.
 Helsingfors: Impressioner, 1981.
 Helsinki: Vaikutelmia, 1981. Kuvat Kari Hakli.
 Gunnar, 1987.

Lähteet

Kirjallisuus
 Otavan kirjallisuustieto, s. 482–483. Helsinki 1990.

Viitteet

Kirjallisuutta
 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Itsemurhan tehneet
Bruce Greenwood

Stuart Bruce Greenwood (s. 12. elokuuta 1956) on kanadalainen näyttelijä. Hän syntyi Québecin provinssissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.

Greenwood on luonut monipuolisen uran televisiossa ja elokuvissa. Jälkimmäisten joukossa ovat Matkustaja 57 (1992), Exotica (1994), Suloinen ikuisuus (1997), Salamaseepra (2004), Déjà Vu (2006) ja Eight Below (2006), National Treasure: Salaisuuksien kirja (2007), The Place Beyond the Pines (2013) ja Julma leikki (2017).

Televisiosarjoja, joissa Greenwoodilla on ollut mainittavia rooleja, ovat muiden muassa Sairaalan syke, Mennyt elämä, The People v. O.J. Simpson: American Crime Story (2016) ja Resident (2018)

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Ääninäyttely videopeleissä

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Livin’ on a Prayer

Livin’ on a Prayer on rockyhtye Bon Jovin toinen single Slippery When Wet -albumilta. Se julkaistiin vuonna 1986. Kappale on yksi yhtyeen suosituimmista, ja sitä pidetään nykyään klassikkona. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 10.

Kappaleen sanat kertovat Tommysta ja Ginasta, kahdesta työväenluokan nuoresta, jotka yrittävät selvitä vaikeuksista ja saada rahat riittämään elämiseen. Jon Bon Jovi on kertonut kirjoittaneensa kappaleen presidentti Reaganin kaudella. Kappale julkaistiin myös musiikkipeli Guitar Hero World Tourissa ja Rock Band 2:ssa vuonna 2008.

Lähteet 

Bon Jovin kappaleet
Vuoden 1986 kappaleet
Desmond Childin säveltämät kappaleet
Robin Thicke

Robin Thicke (s. 10. maaliskuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen R&B-/soulmuusikko. Myös hänen vanhempansa Gloria Loring ja Alan Thicke ovat maineikkaita viihdetaiteilijoita.

Thicken ensimmäinen single "When I Get You Alone" julkaistiin vuonna 2002. Sitä ovat seuranneet studioalbumit A Beautiful World (2003), The Evolution of Robin Thicke (2006), Something Else (2008), Sex Therapy (2009), Love After War (2011).

Muusikko voitti ensimmäisen Grammynsa vuonna 2005. "The Evolution of Robin Thicke" on hänen parhaiten myynyt albuminsa, joka on Yhdysvalloissa myynyt RIAA Platinaa. Toinen iso menestys tuli albumin "Blurred Lines" myötä sen myydessä RIAA Kultaa, BPI Kultaa, IFPI SWI Kultaa, MC Kultaa sekä SNEP Kultaa oikeuttavan määrän.

Thicke on työskennellyt myös lauluntekijänä muille muusikoille; tällaista yhteistyötä hänellä on ollut muiden muassa Jordan Knightin, Usherin, Angela Vian, 50 Centin ja Ashantin kanssa.

Hän meni vuonna 2005 naimisiin näyttelijä Paula Pattonin kanssa, ja he saivat pojan vuonna 2010. Heidän avioeronsa tuli voimaan huhtikuussa 2015.

Diskografia

Studioalbumit 
 A Beautiful World (2003)
 The Evolution of Robin Thicke (2006)
 Something Else (2008)
 Sex Therapy (2009)
 Love After War (2011)
 Blurred Lines (2013)
 Paula (2014)
 Morning Sun (2015)

Single julkaisut 
 "When I Get You Alone" (2003)
 "Brand New Jones" (2003)
 "Wanna Love You Girl" (mukana Pharrell) (2005)
 "Lost Without U" (2007)
 "Can U Believe" (2007)
 "Got 2 Be Down" (mukana Faith Evans) (2007)
 ."Magic" (2008)
 ."The Sweetest Love" (2008)
 ."Dreamworld" (2009)
 ."Sex Therapy" (2009)
 "Rollacoasta" (mukana Estelle) (2010)
 "It's in the Mornin'" (mukana Snoop Dogg) (2010)
 "Shakin' It 4 Daddy" (mukana Nicki Minaj) (2011)
 "Love After War" (2011)
 "Pretty Lil' Heart" (mukana Lil Wayne) (2011)
 "All Tied Up" (2012)
 "Exhale (Shoop Shoop)" (ei albumi julkaisua) (2012)
 "Blurred Lines" (mukana T.I. ja Pharrell) (2013)
 "For the Rest of My Life" (2013)
 "Give It 2 U" (mukana Kendrick Lamar) (2013)
 "Feel Good" (2013)
 "Get Her Back" (2014)
 "Morning Sun" (2015)
 "Back Together" (mukana Nicki Minaj) (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 
 

Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Quetta

Quetta eli Kwatah () on Pakistanissa Balochistanin provinssin pääkaupunki. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Quettan asukasluku oli 907 925. Väkiluku on kasvanut sen jälkeen nopeasti. Pääosa asukkaista on pataaneja. Kaupunkiin on virrannut myös tuhansia pakolaisia Afganistanista.

Historia

Quettan kaupungin nykyinen nimi juontuu paštun kielen sanoista kwata (kukkula) ja kota (linnoitus). Ennen 1800-lukua se tunnettiin kuitenkin yleisesti nimillä Shal tai Shalkot. Vuonna 1479 Heratin timuridihallitsija Husayn Mirza Baykara läänitti Shalin ja läheisen Pishinin Kandaharin hallitsija Dhu al-Nun Beg Arghunille. Hänen seuraajansa tunnustivat suurmogulien ylivallan Baburin valtakaudella. Sittemmin kaupunkia miehittivät pariin otteeseen Persian safavidit. Safavideja seurasivat afgaanien Dorranien valtakunta, jonka hallitsija Ahmad Šah Dorrani antoi kaupungin Kalatin kaani Nasir Khanille vuonna 1758–1759. 1800-luvun alussa Quetta oli edelleen vain pieni asutuskeskus. Charles Masson kirjoitti 1820-luvulla kuapungin koostuvan 300:ta talosta ja basaarista. Paikallisen kuvernöörin linnoitus eli miri sijaitsi keinotekoisella mäellä. Vuonna 1840-luvulla kaupungissa arvioitiin olevan 4 000 asukasta.

Britit levittivät valtaansa Intiassa 1800-luvulla liittäen omistuksiinsa Sindin vuonna 1843 ja Punjabin vuonna 1849. Brittijoukot miehittivät Quettan ensimmäisen afgaanisodan aikana. Kaupungin strateginen sijainti kulkureittien varrella Kandaharista Sindiin kävi ilmeiseksi sodan aikana. Kaupunki palautettiin Kalatin hallitsijalle vuonna 1842, mutta eri tahot alkoivat vaatia sen liittämistä brittien alueisiin. Kalatin kaanin kanssa solkmittiin vuonna 1876 sopimus, jolla kaanin alueista tehtiin brittien alainen ja Kalatista tuli yksi Brittiläisen Intian alaisista vasallivaltioista. Sen sotilaallinen merkitys nousi jälleen esille toisen afgaanisodan sytyttyä vuonna 1878. Brittiläinen Intia teki vuokrasopimuksen Quettan alueesta Kalatin kaanin kanssa vuonna 1883 ja oma kuntansa siitä tehtiin vuonna 1896.

Vuonna 1935 Quettaan iski maanjäristys, jossa sai surmansa kymmeniä tuhansia ihmisiä. Sittemmin kaupungin talojen rakennuksessa on kiinnitetty huomiota niiden maanjäristysten kestävyyteen.

Talous

Quetta on Länsi-Afganistaniin, Itä-Iraniin ja Keski-Aasiaan suuntautuvan kaupan keskus. Kaupungin teollisuuteen lukeutuvat puuvilla- ja rikkijalostamot, hiilenpuristamot ja hedelmäsäilyketehtaat. Kaupungista itään sijaitsee hiili-, kromi-, rikki-, marmori- ja kipsikaivoksia.

Väestö
Querttan asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 907 925. Se on ollut historiallisesti paštujen asuttama kaupunki. Paikallinen paštun kielen murre muistuttaa Kandaharissa puhuttua pastua. Nykyisin kaupungissa asuu useita muita etnisiä ryhmiä. Kaupunki sijaitsee kahden muun suuren etnisen ryhmän, brahuiden ja baluchien asuma-alueiden rajalla. Šiialaiset hazarat asuttavat Mari Abadia ja Hazara Townin alueita ja he ovat kärsineet sektarianistisista väkivaltaisuuksista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pakistanin kaupungit
Air Force 1

Air Force 1 on suunnittelija Bruce Kilgoren luoma Nike-urheilujalkine. Se on ensimmäinen koripallokenkä, jossa on käytetty Niken Air-ilmatyynytekniikkaa.

Air Force 1 on saanut nimensä Yhdysvaltain presidenttiä kuljettavasta lentokoneesta, Air Force One:sta. Kenkää on saatavana varrettomana, puolikorkeana ja korkeavartisena mallina ja lukuisissa eri väreissä, materiaaleissa ja kuoseissa. Air Force 1:n korkeavartisessa versiossa on nilkan ympärillä tarranauha, joka antaa lisätukea nilkalle.

Historia
Nike esitteli Air Force 1:n vuonna 1982, mutta jo seuraavana vuonna sen tuotanto lopetettiin. Kenkä julkaistiin uudelleen vuonna 1986 Niken Swoosh-logon kera. Kenkä oli lähestulkoon sama kuin vuonna 1982 lukuun ottamatta muutamaa ulkonäöllistä muutosta. Sittemmin kenkää on valmistettu yli 1 700:ssa eri värimuunnelmassa ja sitä on myyty arviolta 800 miljoonan Yhdysvaltain dollarin edestä.

Käyttö
Kenkä oli jo alun perin suosittu paitsi koripallonpelaajien, myös kaupunkilaisnuorten käytössä. Edelleen nykyisinkin Air Force 1 on suosittu jalkine osana nuorisokulttuuria ja katumuotia eri puolilla maailmaa. Air Force 1 -kenkiä ovat käyttäneet muun muassa hip hop -artistit kuten Snoop Dogg, The Game ja 2pac. Vuonna 2002 rap-artisti Nelly julkaisi singlen "Air Force Ones". Kappale kertoo siitä kuinka hän osti kyseiset kengät. Kenkämallia käytetään edelleen myös koripalloilijoiden keskuudessa. Sitä käyttävät niin katukoripallonpelaajat kuin myös alan ammattilaiset. NBA-pelaajat kuten Rasheed Wallace ja Jerry Stackhouse ovat pelatessaan käyttäneet Air Force 1 -kenkiä.

Lähteet
  
 
 

Muodin historia
Kengät
Koripallo
Jarkko Finni

Jarkko Janne Matias Finni (s. 19. helmikuuta 1972 Kauhava) on kauhavalaislähtöinen Kauhavan Wisaa edustanut entinen kymmenottelija ja nykyinen Suomen Urheiluliiton valmennusjohtaja. Hänen henkilökohtainen valmentajansa oli hänen enonsa ja kummisetänsä Heikki Hernesaho. Hänen ennätyksensä kymmenottelussa on 7 843 pistettä. Finnin parhaat saavutukset ovat 19-vuotiaiden MM-hopea ja EM-pronssi kymmenottelussa. Lisäksi hän on osallistunut Helsingin EM-kisoihin 1994. Finnillä on yhä useita ikäkausipiirinennätyksiä.

Ennätykset
 100 m: 10,98 s
 400 m: 49,89 s
 1 500 m: 4.40,92 min
 110 m aidat: 14,78 s
 Korkeushyppy: 1,96 m
 Seiväshyppy: 4,70 m
 Pituushyppy: 7,39 m
 Kuulantyöntö: 14,33 m
 Kiekonheitto: 42,36 m
 Keihäänheitto: 62,06 m
 Kymmenottelu: 7 843p

Uran jälkeen
Vuodesta 2017 lähtien Finni on toiminut Yle Urheilun yleisurheilukommentaattorina. 

Elokuussa 2020 Suomen Urheiluliitto nimitti hänet valmennuksen ja koulutuksen johtajaksi. Aiemmin Finni toimi valmennuspäällikkönä Jyväskylän Kenttäurheilijoissa.

Finni on ollut naimisissa aitajuoksija Tea Finnin kanssa.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Mardan

Mardan () on kaupunki Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan provinssin keskiosassa. Vuonna 1998 kaupungissa oli  245 926 asukasta (mukaan on laskettu sotilastukikohdassa oleskelevat joukot).

Kaupungin perustivat Gandharan kuninkaat yli kaksituhatta vuotta sitten. Siellä on edelleen jälkiä Gandharan kulttuurista. Alue on viljavaa maanviljelysseutua. Siellä kasvatetaan vehnää, sokeriruokoa, tupakkaa, maissia ja vihanneksia. 

Brittien aikana kaupungissa oli kuuluisa rykmentti, jossa palveli mm. nuori Winston Churchill.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pakistanin kaupungit
RealDoll

RealDoll on ihmisen kokoinen seksinukke, jota valmistaa Abyss Creations Kalifornian San Marcosissa. Nukke on toiminnallinen, realistisen näköinen ja tuntuinen , ja sillä on kestävä PVC-muovista koostuva luuranko, teräksestä valmistetut nivelet ja silikoninen liha nuken ihmismäisyyden maksimoimiseksi.

Nukkeja on myyty vuodesta 1996 lähtien yli 5 000 kappaletta (2017) . Nuken hinta on 6 500 dollarista ylöspäin. 

Populaarikulttuurissa RealDoll on ollut aiheena useissa fiktio- ja dokumenttielokuvissa. Sitä käsitteleviä fiktioelokuvia ovat olleet kanadalais-yhdysvaltalainen draamakomedia Lars ja se ainoa oikea (2007), ranskalainen farssi Monique (2002) ja yhdysvaltalainen elokuva Love Object (2003). Aihetta käsitteleviin dokumenttielokuviin kuuluu muun muassa suomalaisen Katja Niemen palkintoja voittanut dokumenttielokuva ”R” niin kuin Realdoll vuodelta 2009. Myös muoti- ja glamour-valokuvaaja Helmut Newton on kuvannut RealDoll-nukkeja, ja kuvia on julkaistu hänen omaelämäkerrassaan – Playboy-lehden sen sijaan kerrotaan kieltäytyneen niiden julkaisemisesta, koska aihetta pidettiin liian outona. RealDollin kaltaiset nuket esiintyvät aiheena myös yhdessä Sons of Anarchy -televisiosarjan jaksossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 RealDollin verkkosivut 

Seksivälineet
Nuket
K-70

K-70 oli keväällä 2008 MTV3-kanavalla esitetty viihdeohjelma, jonka päämääränä oli koota yli 70-vuotiaista vanhuksista laulukuoro. Kuoro harjoitteli rock-kappaleita eri vuosikymmeniltä. Sarja päättyi loppukonserttiin, joka järjestettiin Aleksanterin teatterissa.

Ohjelmaa juonsivat rokkarit Timo Rautiainen ja Antti "Letku" Lehtinen. Sen viimeistä jaksoa katsoi 528 000 katsojaa. Sarjan päätyttyä MTV3 sai runsaasti positiivista ja paikoin liikuttunuttakin palautetta. Myöhemmin julkaistiin DVD-taltiointi kuoron loppukonsertista.

K-70 palkittiin Formaatti-Finlandia-palkinnolla elokuussa 2008. Palkinnon vastaanotti ohjelman tuotantoyhtiö Broadcasters.

Jaksot

Aiheesta muualla
 Ohjelman kotisivut

Lähteet

Musiikkiohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Abbottabad

Abbottabad () on kaupunki Pakistanin Luoteisprovinssissa 150 kilometriä Islamabadista pohjoiseen, 205 kilometriä Peshawarista 1 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Vuonna 1998 kaupungissa oli 106 101 asukasta; lukuun kuuluu sotilastukikohdan väki.

Historia 

Abbottabadin perustivat aluetta hallinneet britit 1853, ja se  sai nimensä majuri James Abbottin mukaan. Heillä oli siellä sotilastukikohta ja parantola. Nykyisin kaupungissa on Pakistanin armeijan tukikohta.

Vuoden 2005 maanjäristys runteli kaupunkia pahoin. Yhdysvaltain laivaston iskujoukot tekivät 2. toukokuuta 2011 sissi-iskun Abbottabadiin ja surmasivat terroristijärjestö al-Qaidan johtajan Osama bin Ladenin.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Paritanssi

Paritanssi on tanssia, jota kaksi ihmistä tanssivat yleensä kosketuksissa toisiinsa. Yhteisellä tanssikuviolla, koreografialla, on merkittävä sija tapahtumassa. 

Tanssiparin osapuolilla on molemmilla oma roolinsa. Yleensä mies on viejä ja nainen seuraaja. Viejä siirtää yhteistä painopistettä haluamaansa suuntaan ja näin viestii parilleen tulevasta liikkeestä. Samalla seuraaja ottaa askeleen osoitettuun suuntaan. Tarvittavat voimat eivät ole kovin suuria ja molemmat tanssijat kannattavat itsensä suurimman osan aikaa. Askeleilla on viejän ja musiikin osoittama rytmi. Viejä tulkitsee musiikin liikkeeksi ja ohjaa seuraajaa. Seuraaja saa myös tarvittaessa tukea viejästä. 

Paritanssilla on sosiaalinen ja emotionaalinen ulottuvuus. Se ilmentää myös ihmisten seksuaalisia tunteita.

Paritansseja

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 http://tanssi.net/keskustelu/projektit/seinajoki/niiniluoto.html 
 http://www.uta.fi/laitokset/mustut/paritanssi.pdf

Paritanssit
Amy Yasbeck

Amy Marie Yasbeck (s. 12. syyskuuta 1962 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä on libanonilaissyntyinen.

Yasbeck oli naimisissa John Ritterin kanssa vuodesta 1999 tämän kuolemaan 11. syyskuuta 2003. Parin yhteinen tytär Stella on syntynyt 11. syyskuuta 1998.

Yasbeck on esiintynyt muiden muassa televisiosarjoissa Wings ja Päivien viemää sekä lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa ovat seuraavat menestykset:

 Kauhukakara (1990)
 Kauhukakara (1991)
 Robin Hood – sankarit sukkahousuissa (1993)
 The Mask – naamio (1994)
 Dracula – verevä vainaja (1995)

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt