joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
(G)I-dle

(G)I-dle (kor. (여자)아이들, tyyliteltynä (G)I-DLE) on Cube Entertainmentin perustama eteläkorealainen tyttöbändi. Yhtyeeseen kuuluu viisi jäsentä, joita ovat Miyeon, Minnie, Soyeon, Yuqi ja Shuhua. Yhtye oli alun perin kuusijäseninen, kunnes Soojin jätti yhtyeen elokuussa 2021 julkisuuteen nousseen kiusaamisskandaalin takia. Yhtye debytoi toukokuussa 2018 julkaistulla EP:llä I Am.

Jäsenet 
Nykyinen kokoonpano
Miyeon (미연) (s. 31. tammikuuta 1997)
 Minnie (민니) (s. 23. lokakuuta 1997)
 Soyeon (소연) (s. 26. elokuuta 1998)
 Yuqi (우기) (s. 23. syyskuuta 1999)
 Shuhua (슈화) (s. 6. tammikuuta 2000)
Entiset jäsenet

 Soojin (수진) (s. 9. maaliskuuta 1998) (2018-2021)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Singlet 

 ”Latata” (2018)
 ”Hann (Alone)” (2018)
 ”Senorita” (2019)
 ”Uh-Oh” (2019)
”Lion” (2019)
 ”Oh My God” (2020)
 ”Dumdi Dumdi” (2020)
 ”Hwaa” (2021)
 ”Tomboy” (2022)

Lähteet 

Eteläkorealaiset tyttöbändit
K-pop
Stepan Šakarjan

Stepan Grigori Šakarjan (; 23. lokakuuta 1935 Baku – 22. kesäkuuta 2019 Jerevan) oli armenialainen säveltäjä ja pianisti, joka työskenteli sekä taidemusiikin että jazzin parissa. Hänellä oli Armenian kansantaiteilijan arvonimi.

Šakarjan muutti nuorena Jerevaniin, jossa aloitti sittemmin Moskovassa ja Leningradissa jatkamansa musiikkiopinnot. Hän oli Aram Hatšaturjanin ainoa armenialainen opiskelija. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonisia teoksia, kamarimusiikkia, balettia ja toistasataa jazzsävellystä. "From Bingol to Kansas City" -sävellyksestä tuli armenialainen jazzstandardi. Šakarjan työskenteli professorina Jerevanin Komitas-valtionkonservatoriossa.

Lähteet 
 

Armenialaiset säveltäjät
Armenialaiset pianistit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Lasse Hauerwaas

Lasse Hauerwaas (s. 1984) on suomalainen runoilija ja lavarunoaktiivi. Hauerwaas on kirjoittanut neljä runoteosta sekä kuvannut ja ohjannut videoita Helsinki Poetry Connectionin jäsenten sekä muiden runoilijoiden runoesityksistä.

Tuotanto 
Runokokoelmat:
 Vesipistooli selän takana. Helsinki Poetry Connection. Helsinki. 2012. Ei ISBN-numeroa.
 Harras, 14 päivää. Omakustanne. Helsinki. 2014. ISBN 978-952-93-4623-3
 Vallankumous. Omakustanne. Helsinki. 2015. ISBN 978-952-93-6510-4
 Jats. Enostone kustannus. Tampere. 2016. ISBN 978-952-5960-47-1
 Vostok. Enostone kustannus. Vantaa 2019. ISBN 9789525960921

Antologiat:
 Torasäkeet: antologia. Kolera. Turku. 2015. ISBN 978-952-7149-02-7

Aiheesta muualla 
 Lasse Hauerwaas Kirjasammossa

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Lähetyskunnan mitali

Lähetyskunnan mitali on kultainen muistomitali , jonka Venäjän keisari Aleksanteri I luovutti Pietarissa vuosina 1808–1809 vierailleen Suomen lähetyskunnan porvaris- ja talonpoikaissäätyä edustaneille jäsenille .

Mitalin kuvaus 
Lähetyskuntaan kuuluneet kuusi porvarissäädyn ja viisi talonpoikien edustajaa saivat keisarilta kultaisen, kaulassa kannettavan mitalin. Mitaliin kaiverretun päivämäärän perusteella se jaettiin keisari Aleksanteri I Suomen lähetyskunnalle pidettyä audienssia edeltävänä päivänä, 29. marraskuuta 1808 (juliaanisen kalenterin 17. marraskuuta). Porvarien mitali painoi 20 dukaattia (70 grammaa) ja talonpoikien mitali 10 dukaattia (35 grammaa). Porvarien mitalin vaaleansininen nauha vastasi Pyhän Andreaksen ritarikunnan ja talonpoikien mitalin punainen nauha Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan nauhaväriä. Porvarien mitalin halkaisija on 51 millimetriä. Ne ovat 24 karaatin kultaa.

Mitalin etusivulla on Aleksanteri I:n muotokuva, jonka kaiversi saksalainen Carl Leberecht, aikakautensa tunnetuin mitalitaiteilija Venäjällä. Takasivun venäjänkielisestä tekstistä ilmenee mitalin aihe. Mitalit valmistettiin Pietarin rahapajalla.

Lähetyskunnan mitalin tekstit 
Etusivun kehysteksti:

Б.М. АЛЕКСАНДРЪ I. ИМПЕРАТОРЪ И САМОДЕРЖЕЦЪ ВСЕРОСС. (suom. Jumalan armosta Aleksanteri I keisari ja koko Venäjänmaan itsevaltias.)

Etusivun alateksti:

КАРЛЪ ЛЕБЕРЕХТЪ (Carl Leberecht)

Takasivun kehysteksti:

ДЕПУТАТАМЪ НОВОЙ ФИНЛЯНДЇИ. (suom. Uuden Suomen edustajille.)

Takasivun keskusteksti:

НОЯБРЯ 17 ДНЯ 1808 ГОДА.  (suom. Marraskuun 17 päivänä vuonna 1808.)

Mitaleiden myöhempi historia 

Porvarien mitalia on tiettävästi säilynyt vain yksi kappale, joka kuului alun perin kauppias Johan Linderthille. Se lunastettiin Helsingin yliopiston kokoelmaan Linderthin perillisiltä vuonna 1869, ja on nykyisin Suomen kansallismuseon kokoelmissa Rahakammiossa. Myös talonpoikien mitalia tiedetään säilyneen yksi kappale, joka kuului alkujaan Matti Pikkaraiselle. Se oli ainakin vielä 1900-luvun jälkipuolella suvun hallussa Pohjois-Suomessa. Kirjailija Sara Wacklin mainitsee Pikkaraisen kaulassaan kantaman punanauhaisen kultamitalin kahdesti teoksessaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta (1844–1845), mutta yhdistää sen virheellisesti Porvoon valtiopäiviin.

Talonpoikien mitaleista on säilynyt kuvia Emanuel Thelningin maalauksessa Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809 (1812) ja sen luonnoksissa. Maalauksessa valtiopäivien talonpoikaissäädyn puhemiehellä Pehr Klockarsilla on mitali kaulallaan punaisessa nauhassa. Thelning kuitenkin liioitteli mitalien kokoa, jotta ne erottuisivat ryhmäkuvassa paremmin. Porvoon museossa taas on Johan Linderthiä esittävä miniatyyri, jossa hänet on kuvattu sininauhainen kultamitali kaulassaan. Myös lähetyskuntaan kuuluneesta helsinkiläisestä raatimies Eric Borgströmistä on säilynyt karikatyyri, jossa hän kantaa sininauhaista mitalia kaulassaan ulkoiluttaessaan koiraansa.

Katso myös 
Porvoon valtiopäivien muistomitali

Lähteet 

Mitalit
Suomen lähetyskunta 1808
Venäjän kunniamerkit
Patrick Cowley

Patrick Cowley (19. lokakuuta 1950 Buffalo, Yhdysvallat – 12. marraskuuta 1982 San Francisco, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elektronisen musiikin säveltäjä. Hän oli Hi-NRG-tanssimusiikin ja syntetisaattorimusiikin edelläkävijä, ”The San Francisco Soundin” alkuunpanija diskomusiikissa.

Cowley soitti rumpuja eri yhtyeissä ja opetteli kosketinsoittimet ollessaan lukiossa. Hän muutti San Franciscoon 21-vuotiaana ja alkoi opiskella syntetisaattoreita City College of San Francisco’s Electronic Music Laboratoryssa.  

”You Make Me Feel (Mighty Real)”, ”Dance (Disco Heat)”, ”Can't Stop Dancing”, ”Do You Wanna Funk” ja albumi Stars (1979) ovat tunnettuja Cowleyn ja Sylvesterin yhteistyön tuloksia. 

Ensimmäinen Cowleyn julkaisema remix on tuottaja Tom Moultonin tekemä ja tunisialaisen laulajan Michelen (Chantal Sitruk) esittämä ”Disco Dance” (1977). Italialaisen Celso Vallin Tantra-yhtyeen ”Hills of Katmandu” -megamix ilmestyi 1979. Laulaja Paul Parkerille tehty ”Right on Target” nousi listoille 1982. Cowleyn ja Loverden ”Die Hard Lover” julkaistiin 1982. 

Giorgio Moroderin ja Donna Summerin alkuperäiskappaleen ”I Feel Love” lähes 16-minuuttisesta remix-versiosta tuli klassikko. Candida Cosmica (2016) on 1973–1975 äänitetty kokoelma kokeellista syntetisaattorimusiikkia, jota hän teki silloisen kumppaninsa Candida Royallen kanssa.

Dark Entries Records julkaisi lokakuussa 2020 albumin Some Funkettes, joka käsittää seitsemän aiemmin julkaisematonta cover-kappaletta, kuten Donna Summerin ”I Feel Love” ja The Temptationsin ”Papa Was a Rolling Stone”, jotka Cowley nauhoitti 1975–1977. 

Laulaja Jorge Socarrasin kanssa 1975–1977 äänitetyt kappaleet julkaistiin 2009 nimellä Catholic. Albumi Mind Warp (1982) oli Cowleyn viimeinen. 

Cowley kuoli aidsiin 1982.

Diskografia (valikoima)

Albumit
 Menergy (1981)
 Megatron Man (1981) 
 Mind Warp (1982)
 Catholic (2009)1
 Candida Cosmica (2016)
 Afternooners (2017)
 Mechanical Fantasy Box (2019)
 Some Funkettes (2020)
1 Patrick Cowley ja Jorge Socarras

Lähteet 

Vuonna 1950 syntyneet
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin artistit
Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1982 kuolleet
Frida Sigfrids

Frida Sigfrids (s. 8. huhtikuuta 1996 Porvoo) on suomalainen järjestöjohtaja, mediahenkilö ja poliitikko. Hän on toiminut RKP-nuorten puheenjohtajana kolme vuotta 2019–2022 ja on aktiivinen kunnallispolitiikassa Porvoossa. Hän toimii myös aluevaltuutettuna Itä-Uudenmaan hyvinvointialueella.

Sigfrids kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2015 Borgå Gymnasiumista. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 2018 Åbo Akademista. Hänen isoäitinsä Elly Sigfrids oli myös tunnettu poliitikko, joka toimi kansanedustajana 1970-luvulla ja RKP:n naisjärjestön puheenjohtajana.

Ura

Suomen ruotsalainen kansanpuolue 
Sigfrids aloitti poliittisen uransa kunnallisvaaleissa vuonna 2017 Porvoossa. Hän keräsi 121 ääntä ja toimi Porvoon kaupunginvaltuuston varajäsenenä. Vuonna 2021 Sigfrids keräsi 379 ääntä. Tällä hetkellä hän toimii Porvoon kaupunginhallituksessa sekä -valtuustossa. 

Sigfrids oli ehdolla myös aluevaaleissa vuonna 2022 ja keräsi 250 ääntä ja toimii näin ollen myös RKP:n nuorimpana aluevaltuutettuna koko maassa. 

Frida Sigfrids oli ehdolla myös Suomen eduskuntavaaleissa vuonna 2019, jolloin hän keräsi 779 ääntä Uudenmaan vaalipiiristä. Samana keväänä hän oli ehdokkaana eurovaaleissa ja sai koko maasta yhteensä 1 735 ääntä. Hän toimi myös hallitusneuvottelijana pääministeri Antti Rinteen hallitusohjelmaa laatiessa. 

Hän on toiminut puolueen valtuustossa 2018–2019 sekä -hallituksessa 2019–2022. Hän on myös ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2023 ja toivoo voivansa edustaa Uuttamaata eduskunnassa vuonna 2023.

RKP-nuoret 
Frida Sigfrids valittiin yksimielisesti RKP-nuorten puheenjohtajaksi 5. toukokuuta 2019 ja hän toimi puheenjohtajana kolme vuotta 2019–2022.  Ennen puheenjohtajuuttaan Sigfrids oli toiminut järjestön varapuheenjohtajana kaksi vuotta.

Korkeakoulupolitiikka 
Frida Sigfrids on ollut ehdolla Åbo Akademin ylioppilaskunnan edustajistovaaleissa vuosina 2015 ja 2017. Vuonna 2018 hän toimi ylioppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtajana. Hänen vastuualueensa hallituksessa oli sosiaalipolitiikka.

Muuta 
Frida Sigfrids on myös toiminut kirjailijana ja on julkaissut kirjan "Borgå Profiler" yhdessä yhteistyökumppaneidensa kanssa lokakuussa vuonna 2014. Hän on myös yksi päähenkilöistä suomalaisessa dokumentissa nimeltä "Ung politiker", joka julkaistiin Yle Areenassa keväällä 2018.

Sigfrids on myös aktiivinen urheilija ja juoksi puolimaratonin Wienissä vuonna 2015 hyvällä tuloksella.

Lähteet 

Svensk Ungdomin puheenjohtajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Raija Forsström

Raija Sinikka Forsström (o.s. Kaikkonen, s. Kajaani, Suomi 28. maaliskuuta 1948) on suomalainen toimittaja. Hän on tehnyt pitkän työuran Helsingin Sanomissa ja ollut sen lisäksi Kuhmon Kamarimusiikin tiedotuspäällikkönä.

Opiskelu 
Forsström kävi koulunsa Kuhmossa ja Kajaanissa, ja siirtyi kesken lukion Tampereen yliopistoon opiskelemaan suomen kieltä, kirjallisuutta ja psykologiaa. Hän oli Sanomain toimittajakoulussa vuosina 1971–1972 (viides vuosikurssi).

Työura 
Forsström jäi toimittajakoulusta Helsingin Sanomien palvelukseen ja toimi aluksi uutistoimittajana ja myöhemmin hän siirtyi ajankohtaistoimitukseen uutispäälliköksi. Myöhemmin hän oli erilaisissa tehtävissä. Hän muun muassa opetti toimittajakoulussa ja oli koulun assistenttina vuosina 1986–1987. 1980-luvulla hän oli perustamassa lehden kuluttajasivuja sekä Koti ja tyyli -sivuja vuonna 2003.

Forsström jäi Helsingin Sanomista eläkkeelle vuoden 2009 alussa oltuaan töissä Helsingin Sanomissa lähes 38 vuotta. Hän jatkoi kirjoittamista vapaana toimittaja aina vuoteen 2016. Tuona aikana hänen artikkeleitaan julkaistiin Helsingin Sanomissa ja Glorian Antiikissa (nykyisin Antiikki & Design) sekä muutamissa nettilehdissä. Vuonna 2012 ilmestyi hänen kirjoittamansa teos Arabian 9. kerros, taideosasto ja sen taiteilijat, joka nimensä mukaisesti kertoo helsinkiläisen Arabian keramiikkatehtaan yhdeksännessä kerroksessa sijainneesta taideosastosta, aina sen alkuajoilta 1930-luvulta näihin päiviin.

Sex Pistols -kirjoitus 
Forsström aiheutti kohun kirjoittaessaan 1978 sarkastinen Sex Pistols -kirjoituksen Helsingin Sanomien silloisille viihdesivuille Helsingin horisonttiin. Kirjoituksen perusteella silloinen sisäministeri Eino Uusitalo esti Sex Pistols -yhtyeen pääsyn Suomeen. Aiheesta kirjoitettiin laajasti nuorisiolehdissä ja toimittaja Waldemar Wallenius teki aiheesta pamflettikirjan. Sex Pistols ei ilmeisesti olisi tullut Suomeen, vaikka kohua ei olisi syntynytkään – yhtye nimittäin hajosi tammikuussa 1978 ennen suunniteltua Suomen konserttia.

Kuhmon kamarimusiikki 
Työnsä ohessa Raija Forsström oli Kuhmon Kamarimusiikin ensimmäinen tiedotuspäällikkö. Hän teki tiedotuspäällikön töitä palkattomana vapaaehtoisena kesälomillaan vuosina 1979–1984. Helsingin Sanomien Kuukausiliite julkaisi hänen kirjoituksensa Kuhmon Kamarimusiikista heinäkuussa 1987. Juhlien omaan Iltasoitto-julkaisuun hän kirjoitti Kuhmon Kamarimusiikin 20-vuotishistoriikin 1989. Vapaaehtoistyötä Kuhmon ja kamarimusiikkitapahtuman hyväksi hän jatkoi Kuhmon Kamarimusiikin kannatusyhdistyksen hallituksessa, jonka jäsen hän oli vuodesta 2002.

Raija Forsström oli naimisissa teatteriohjaaja-lavastaja Ralf Forsströmin kanssa 1972–1976. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 1973 syntynyt tytär.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Hagenow

Hagenow on kaupunki Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 95 kilometriä Rostockista lounaaseen ja noin 80 kilometriä Hampurista itään.

Maantiede 
Hagenow sijaitsee Hampurin metropolialueen itäosassa ja Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion lounaisosassa. Kaupungin halki virtaa Schmaar-joki, joka on Elben sivujoki.

Historia 
Varhaisin asiakirjamaininta Hagenowista on 1190-luvulta muodossa Hachenowe. Paikkakunnasta on maininta kaupunkina jo vuodelta 1370, mutta täydet kaupunkioikeudet se sai vasta 1754. Hagenowia kohtasivat tuhoisat kaupunkipalot vuosina 1538, 1748 ja 1766. Se oli aina 1900-luvulle asti tyypillinen maanviljelijöiden ja käsityöläisten kaupunki. 1900-luvun taitteessa asukkaita oli runsaat 4 000. Hagenowin rautatieasema, Bahnhof Hagenow Land, avattiin syksyllä 1846.

Toisen maailmansodan jälkeen Hagenow jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja siten osaksi DDR:ää. Virallisesti venäläisjoukot poistuivat 1992.

Hagenowin arkkitehtonisia nähtävyyksiä ovat muun muassa vesitorni Städtischer Wasserturm Hagenow. Punatiilinen torni rakennettiin 1905–1908, ja se on 28 metriä korkea. Hagenowin uusgoottinen kirkko on 1870-luvulta.

Talous 
Hagenowissa on runsaasti elintarviketeollisuutta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa elintarvikevalmistaja Carl Kühne KG:n tuotantolaitos. Hagenow sijaitsee Bundesautobahn 24:n (Hampuri–Berliini) varrella. Paikallisliikenne järjestyy Bundesstraße 321:n välityksellä. Hagenowin rautatieasemalta on suora yhteys Hampuriin ja Schweriniin.

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla 
Hagenow, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksa  — Sunrise, Sunset, and Daylength

Saksan kaupungit
Mecklenburg-Etu-Pommerin kunnat
Husaarinapsija

Husaarinapsija (Lutjanus adetii) on napsijoiden (Lutjanidae) heimoon kuuluva kalalaji. Francis de Laporte de Castelnau kuvasi lajin tieteelle vuonna 1873. Lajilla on keltaiset silmät ja vaaleanpunainen ruumis. Sen pyrstö on tummemman punainen. Lajin kalat ovat tavallisesti noin 30 senttimetrin mittaisia, korkeintaan 50-senttisiä. L. adetii on merikala, ja sitä tavataan korkeintaan 20 metrin syvyydessä. Se elää enintään 40-vuotiaaksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin elinvoimaiseksi.

Lähteet 

Percoidei
Voittamaton Tarzan

Voittamaton Tarzan (Tarzan the Invincible) on Edgar Rice Burroughsin romaani, joka julkaistiin vuonna 1931. Voittamaton Tarzan on Tarzan-kirjasarjan 14. osa.

Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1950.

Lähteet 

Edgar Rice Burroughsin romaanit
Vuoden 1931 kirjat
Pyhän Vladimirin ritarikunta

Pyhän Vladimirin ritarikunta () oli venäläinen kunniamerkkejä myöntävä ritarikunta, jonka keisarinna Katariina II perusti vuonna 1782 apostolien vertaisena pidetyn ruhtinas Vladimir Suuren muistoksi. Samalla perustettiin myös ritarikunnan neuvosto. Ritarikunnan kunniamerkit jaettiin neljään luokkaan, ja ne määrättiin aina kannettavaksi. Myöhemmin keisari Nikolai I vahvisti ritarikunnalle uuden ohjesäännön.

Ensimmäisen luokan ristejä myönsi vain keisari. Siihen kuului ristin lisäksi leveä oikean olkapään yli kulkeva punamusta nauha sekä rintatähti. Toisen luokan risti oli hieman pienempi, mutta sitä kannettiin kaulassa ja siihen kuului myös rintatähti. Myös kolmannen luokan risti kannettiin kaulassa, mutta se oli pienempi eikä siihen kuulunut rintatähteä. Neljännen luokan ristiä kannettiin rinnassa, ja se oli rinnassa kannettavista merkeistä korkein lukuun ottamatta Pyhän Yrjön ritarikunnan neljättä luokkaa, joka oli muista kunniamerkeistä riippumaton. 

Kaikki ristit olivat kultapohjaisia ja päällystetyt molemmilta puolilta punaisella emalilla. Aleksanteri II:n aikana valmistettiin jonkin aikaa myös mustalla emalilla varustettuja kunniamerkkejä, mutta ne ovat harvinaisempia.

I ja II luokan rintatähdet olivat hopeaa, osin kullattuja, ja niissä oli keskusmedaljongin ympärillä teksti: ”Hyöty Kunnia ja Maine” sekä keskellä kirjaimet C.P.K.B. (Pyhä Apostolinvertainen Ruhtinas Vladimir).

Neljännen luokan ristikin oli varsin korkea kunnianosoitus. Sen saattoi saada upseeri, joka oli palvellut upseerinarvoisena 25 tai 35 vuotta ja saanut vähintään everstiluutnantin arvon. Sellainen myönnettiin myös kaikille kenraaleille, jotka olivat uransa aikana osallistuneet vähintään yhteen taisteluun. Edelleen myönnettiin neljännen luokan risti kaikille kenraaleille, jotka olivat osallistuneet vähintään yhteen taisteluun uransa aikana. Lisäksi risti voitiin myöntää vähintään 35 vuotta siviilivirassa toimineelle henkilölle. Ennen kuin sääntöjä 1900-luvun alussa hieman muutettiin, ritarikunnan neljännen luokan ristin saaja sai samalla aina myös perinnöllisen aatelisarvon. Neljännen luokan risti voitiin myöntää myös miekkojen kera, missä tapauksessa siihen liittyvä nauha varustettiin ruusukkeilla.

Esimerkiksi Gustaf Mannerheim sai IV luokan Vladimirin ristin miekkojen kera toimiessaan everstinä Japanin ja Venäjän sodassa. Vuonna 1909 hän sai kolmannen luokan ristin ja vuonna 1914, kenraalimajuriksi ylennettynä, siihen liittyvät miekat. Vuonna 1916 hänelle myönnettiin vielä Pyhän Vladimirin ritarikunnan II luokan risti miekoin ja rintatähdin, ja se oli korkein hänelle Venäjän vallan aikana myönnetyistä kunniamerkeistä.

Kunniamerkin saaneet suomalaiset 
 Carl Erik Mannerheim III luokan kunniamerkillä vuonna 1809
 Gabriel Erik von Haartman neljännen luokan kunniamerkillä vuonna 1809
 Fredrik Lebell neljännen luokan kunniamerkillä vuonna 1809
 Ivar Wallenius neljännen luokan kunniamerkillä vuonna 1809
 Nils Johansson Aejmelaeus neljännen luokan kunniamerkillä vuonna 1809
 Gustaf Gadolin neljännen luokan kunniamerkillä vuonna 1809

Lähteet 
 Vladimir Eskoff.net, viitattu 12.7.2019

Aiheesta muualla 

Venäläiset ritarikunnat
Bohumil Němeček

Bohumil Němeček (2. tammikuuta 1938 Tabor, Tšekkoslovakia – 2. toukokuuta 2010 Usti nad Labem, Tšekki) oli tšekkiläinen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja ja Euroopan mestari.

Nuoruudessaan Bohumil Němeček oli aktiivi jääkiekkoilija, mutta vuonna 1955 hän keskittyi nyrkkeilyyn. Rooman 1960-luvun olympialaiset olivat ensimmäinen suuri nyrkkeilyturnaus hänelle. Kaikkien yllätykseksi Němeček eteni finaaliin voittamalla neljännesfinaalissa Italian Piero Brandin, välierässä Yhdysvaltain Quincey Danielsin. Loppuotteluun hän sai vastaansa Ghanan edustajan Clement Quarteyn pistein 5-0.

Seuraavan vuoden Belgradin EM-kisoissa ei kuitenkaan tullut menestystä, sillä sarjaa ylemmäsä alle 67 kg nousseena hä hävisi heti ensimmäisen ottelunsa Ranskan Jean Josselinille. Vuoden 1963 EM-kisat Moskovassa olivat sitten Němečekille menestyksellisemmät, sillä hän saavutti pronssia voittamalla ensin saksalaioset vastustajansa, ensin länsisaksalaisen Heinrich Dieterin ja sitten itäsaksalaisen Bruno Gusen, mutta koki sitten välierässä tappion Neuvostoliiton liettualaiselle Ričardas Tamulisille. 

Vuoden 1964 Tokion olympialaisissa ei tullut samanlaista menestystä kuin Roomassa. Tällä kertaa puolivälierässä suomalainen Pertti Purhonen otti Němečekistä voiton keskeytyksellä 3. erässä.

Němeček nousi vielä kerran nyrkkeilyn turnauksen huipulle. Tämä tapahtui touko-kesäkuun taitteessa 1967 Rooman EM-kisoissa, joissa hän sarjassa alle 67 kg eteni Euroopan mestaruuteen voittamalla ensin Länsi-Saksan Dieter Kottyschin, sitten Turkin Celal Sandalin, välierässä Romanian Ion Hodosanin ja loppuottelussa Itä-Saksan Manfred Wolken.

Urheilun uransa lopettamisen jälkeen hänestä tuli vuonna 1968 nyrkkeilyvalmentaja kotiseudullaan Usti nad Labemissa. Hän työskenteli aina vuoteen 2000, jolloin hän sai sydänkokohtauksen, jonka jälkeen hän pitkään sairastettuaan kuoli vuonna 2010.

Lähteet 
 

Tšekkoslovakialaiset nyrkkeilijät
Tšekkoslovakialaiset olympiavoittajat
Tšekkoslovakialaiset urheiluvalmentajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Humo Taškent

Humo Taškent on uzbekistanilainen jääkiekkoseura Taškentin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 2019 ja se pelaa Kazakstanin pääsarjassa. 

Humo Taškent perustettiin alkuvuodesta 2019 ja se pelasi keväällä uudistetussa Uzbekistanin jääkiekkosarjassa. Humo sijoittui neljän joukkueen sarjassa kolmanneksi. Kesällä 2019 ilmoitettiin, että Humo siirtyy seuraavaksi kaudeksi venäläiseen VHL-sarjaan.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 21. syyskuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Jevgeni Popihin

Lähteet 

VHL-seurat
Vuonna 2019 perustetut urheiluseurat
Taškent
Valkoisen Kotkan ritarikunta

Valkoisen Kotkan ritarikunta () on puolalainen ritarikunta, jonka perusti Puolan kuningas August II Väkevä vuonna 1705. Nykyisin ritarikunta on Puolan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Mitallia jaetaan perinteisesti 3. toukokuuta.

Puolan jaon jälkeen ritarikunnan tunnusmerkkien myöntäminen loppui. Kun Venäjän keisari Nikolai I liitti Puolan oman hallintonsa alaiseksi, otti hän suojelukseensa Valkoisen Kotkan ritarikunnan. Vuonna 1831 liitettiin Valkoisen Kotkan ritarikunta venäläisten ritarikuntien yhteyteen. Valkoisen Kotkan ritarikunnan kunniamerkkiäkin on valmistettu ja myönnetty lisäksi briljanttikoristein korkea-arvoisille ulkomaalaisille henkilöille (sekä toisuskoisille).

Suomessa vaikuttaneista tunnustuksen saaneita 
 kenraalikuvernööri Nikolai Ivanovits Bobrikov
ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Ritarikunnat
Puolan kunniamerkit
Pyhän Yrjön ritarikunta

Pyhän Yrjön ritarikunta on Venäjän keisarinna Katariina II v. 1769 perustama slaavien soturipyhimykselle, Pyhälle Yrjölle omistettu sotaritarikunta. Ritarikunta oli jaettu neljään luokkaan. Ritarikunta on perustettu sotilashenkilöiden tunnustamista varten.

Myöntämisperusteet 
Tunnus on kultainen, merkkiä on myönnetty I ja II luokan risteillä siihen kuului myös nelikulmainen rintatähti, jossa lukee teksti "Za Službu i Hrabrost" eli "Palveluksesta ja Urhoollisuudesta". Nauha on musta-oranssi-raidallinen yrjönnauha. Pyhän Yrjön ristit ovat olleet erittäin arvostettuja. I luokan tunnusta on jaettu vain 25 kpl. Mukana on joitakin Venäjän keisareita, kaikkein suurimpia sotapäälliköitä ja joitakin ulkomaisia merkkihenkilöitä.

II luokan ristiä on jaettu hieman reilut 120 ja III luokan tunnustakin vain noin 650 kpl. IV luokankin jakomäärä on jäänyt noin 3 500 kappaleeseen.
Vaikka neljännen luokan ristin saaminen oli riippumatonta upseerin arvoista, edellytti kolmannen luokan tunnus "käytännössä" jo kenraalin arvoa. Kolmannen luokan saamiseksi upseerin tuli yksikkönsä johtajana osoittaa erityistä henkilökohtaista urheutta. Toinen luokka vaati jo komentavalta upseerilta strategisia kunniakkaita saavutuksia.

Suomalaisia tai suomenmaalaisia 3. luokan ritareita 

 Oskar Gripenberg, jalkaväenkenraali 
 Fabian Steinheil, kreivi, kenraaliluutnantti
 Fredrik Vilhelm Berg, kenraalimajuri
 Feodor Feodorovitsch Berg, jalkaväenkenraali
 Paul van Suchtelen, kenraaliluutnantti
 Johan Jakob von Daehn, kenraalimajuri
 Aleksandr Sergejevitš Menšikov, Suomen kenraalikuvernööri
 Carl Alfthan, kenraaliluutnantti
 Carl Johan Adlercreutz, ainoa Suomessa syntynyt 2. luokan ritari

Venäläisten ritarikuntien arvojärjestys 
Korkein on Pyhän Andreaksen, sitten 2. Pyhän Aleksanteri Nevskin, 3. Valkoisen Kotkan, 4. Pyhän Vladimirin, 5. Pyhän Annan ja 6. Pyhän Stanislauksen ritarikunnat. Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.

Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.

Katso myös
Pyhän Yrjön risti (Venäjä)
Pyhän Yrjön miekka

Lähteet 
 http://www.eskoff.net/yrjo.htm viitattu 13.7.21

Viitteet 

Venäläiset ritarikunnat
Sami Huovila

Sami Huovila (s. 5. heinäkuuta 1977 Jyväskylän maalaiskunta), on tunnettu palomies, tubettaja ja televisiopersoona. Hänen poikansa on tubettaja Tixtuu eli Tito Huovila.

Ura 
Huovila työskentelee Keski-Suomen pelastuslaitoksella paloesimiehenä. Hän on ollut vuonna 2013 kolme kuukautta kansainvälisessä henkilövaihdossa Floridassa, Jacksonvillessä

Vuonna 2013 Huovila perusti Palomies Sami -kanavan YouTubeen. Kanavalleen hän kuvaa videoita harjoituksista ja työtehtävistä. Kanavalla on yli 44 000 tilaajaa.

Vuonna 2018 Huovila osallistui kilpailuun Suomen paras palomies -ohjelmassa, mutta hän reväytti takareitensä ja joutui keskeyttämään kilpailun. Huovila osallistui vuoden 2017 joulukuussa hyväntekeväisyyteen Jussi Sintosen, Anton Khreliatsen, Brother Christmasin ja Kristoffer Ignatiuksen kanssa Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Suomen paras palomies -ohjelman kautta he pääsivät lahjoittamaan 3 000 euroa hematologian ja onkologian osastolle, jossa hoidetaan syöpää sairastavia lapsia.

Vuonna 2019 Huovila perusti FaijaRektaa-kanavan YouTubeen, koska pelivideot poikkesivat liikaa palomies-aiheisista videoista. Kanavalle Huovila on kuvannut videoita pelistä Counter-Strike: Global Offensive. Kanavalla on yli 35 000 tilaajaa.

TV-ohjelmat

Lähteet 

Suomalaiset tubettajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Huttunen

Matti Olavi Huttunen (s. 30. lokakuuta 1943 Helsinki) on suomalainen psykiatri, psykoterapeutti  ja kirjailija. Psykiatrian professorinakin toiminut Huttunen on kirjoittanut lääkkeellisestä ja psykoterapeuttisesta psykiatrisesta hoidosta useita kirjoja sekä lukuisia tieteellisiä artikkeleja. Hän on korostanut, etteivät kyseiset hoitomuodot ole toisaan poissulkevia, vaan ne pitäisi nähdä toisiaan täydentävinä.

Lähteet 

 

Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset psykoterapeutit
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Nikolai von Etter

Nikolai von Etter () (25. elokuuta 1865, Pietari, Venäjän keisarikunta - 31. lokakuuta 1935, Porvoon maalaiskunta ) oli Venäjän keisarikunnan suomalaistaustainen diplomaatti ja arvoltaan Todellinen valtioneuvos, joka vallankumoukselliselta Venäjältä muutettuaan asui sukunsa omistamassa Haikon kartanossa.

Nikolai von Etter syntyi kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etterin ja Emilia von Jacobsonin kolmantena lapsena 25. elokuuta 1865. Nikolai von Etter valmistui Keisarin paašikoulusta. Sen jälkeen hän vuonna 1886 hän valmistui lakikoulutuksesta Page Corpsista, jonka jälkeen hän työskenteli maakuntasihteerinä. 

Vuodesta 1892 lähtien Nikolai von Etter toimi Venäjän keisarikunnan ulkoministeriön palveluksessa. Vuosina 1892–1893 hän toimi ulkoministeriössä sihteerinä ja 1893–1897 Kööpenhaminan lähetystön 2. sihteerinä. Vuodesta 1897–1899 hänet nimitettiin Pariisin 2. lähetystösihteeriksi ja 1899–1904 Bulgarian diplomaattitoimiston sihteeriksi. Vuosina 1904-1906 hän toimi Venäjän valtakunnan suurlähetystön Madridissa sihteerinä. Vuosina 1906-1915 hän toimi Lontoon suurlähetystön neuvonantajana. 

Nikolai von Etter nimitettiin keisarillisen Venäjän lähettilääksi Iraniin vuonna 1915, jossa hän toimi aina vuoteen 1917. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet siirrettiin lähettilääksi Portugaliin. Lokakuun vallankumouksen jälkeen von Etter luopui tehtävistään. Virallisesti hän sai eron Portugalin lähettilästehtävästä, vaikka hän oli vielä Iranissa Teheranissa edellisessä asemapaikassaan.

Hänellä oli keisarivallan aikaan saanut kamarijunkkarin arvonimen vuonna 1895 ja maaliskuussa 1912  Todellisen valtioneuvoksen arvonimen.

Sukulaissuhteista
Nikolai von Etterin vanhempia veljiä olivat kenraalimajurit Paul ja Johan Emil von Etter. Nuorempi veli Alexander von Etter palasi vallankumousten jälkeen, kuten vanhemmat veljensäkin Paul, Johan Emil ja Nikolai, takaisin Suomeen. 

Nikolai von Etter avioitui Stephanie Viktorovna Spetzinskajan (1870-1957) kanssa. Kenraalimajuri Nikolai von Etter kuoli 70-vuotiaana lokakuussa 1935 sukunsa Haikon kartanossa, jonne hän siirtyi asumaan Venäjän diplomaatturan jälkeen.

Lähteet

Suomalaiset aateliset
Venäläiset diplomaatit
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Yhdystie 6110

Yhdystie 6110 on yhdystie, joka johtaa Jyväskylän Keljonkankaalta Säynätsaloon. Tie alkaa valtatien 9 risteyksestä ja kulkee Muurameen kuuluvan Kinkomaan kautta.

6110
Jyväskylän liikenne
Muuramen liikenne
Johannes Vatjus

Johannes Vatjus (s. 1980) kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2019. Vuonna 2020 hän hakeutui Kansallisoopperan koelauluihin ja tätä nykyä hän työskentelee Kansallisoopperan lauluosastolla harjoittelijana. Harjoittelijana hän työskentelee Kansallisoopperan oopperalaulajien ja kansainvälisten vierailijoiden rinnalla ja opiskelee samalla oopperalaulajan ammattia. Vatjus on äänialaltaan tenori.

Vatjus on kasvanut vanhoillislestadiolaisuuteen, mutta valitsemansa laulu-uran vuoksi hän on jättänyt yhteisön. Hän on kotoisin Haapavedeltä, mutta Kansallisoopperan harjoittelijapestin myötä hän muutti Helsinkiin. Vatjus jätti avioerohakemuksen vaimostaan vuoden 2022 lokakuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Johannes Vatjuksen Facebook-sivu

Tangokuninkaat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Pirita Niemenmaa

Pirita Niemenmaa kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2019. Hän on esiintynyt vuodesta 2004 lähtien ja on käynyt Ikaalisten artistivalmennuksen vuonna 2006. Hän on osallistunut aiemmin 2000-luvulla laulukilpailuihin seuraavasti: 2016 Vuoden lauluääni (2. sija), 2016 Mister ja Leidit (voitto), 2016 Kristiinankaupungin kuningatar, 2016 Kalajärven kuningatar, 2017 Tangomaraton (16 parhaan joukossa) ja 2018 Tulitähti (3. sija). Hän ilmoittaa esikuvikseen laulajana Pirkko Mannolan, Laila Kinnusen, Heidi Pakarisen ja Tarja Lunnaksen.

Hän työskenteli ennen tangomarkkinoiden voittoa ABC-huoltamoketjun asemalla Seinäjoella ja palasi työhönsä keväällä 2020 kun koronavirusepandemian vuoksi kaikki esiintymiset ja suunniteltu Suomen kiertue peruuntui.

Niemenmaa osallistuu yhdessä kihlattunsa Mikan kanssa syksyllä 2022 alkaneeseen Temptation Island Suomi -tosi-tv-ohjelmaan.

Diskografia

singlet 

 Tähdet tähdet (2006)
 Rion tähti (2020)
Rakastatko laisinkaan (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pirita Niemenmaan Facebook-sivu

Tangokuningattaret
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jonas Carlstedt

Jonas Johanson Carlstedt (30. elokuuta 1745 Helsinki – 21. helmikuuta 1809 Loviisa) oli suomalainen juristi, pormestari, valtiopäivämies ja porvariedustaja Suomen Pietariin matkaneessa lähetyskunnassa.

Carlstedtin vanhemmat olivat Jonas Arvidsson Carlstedt (Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkamreeri) ja Kristina Danielsdotter Juslenius. Jonas Carlstedt valmistui juristiksi ja toimi Turun hovioikeuden askultanttina, Turun hovioikeuden ylim. kanslistina, varanotaarina sekä varatuomarina. Uransa viimeisinä vuosina hän toimi Loviisan pormestarina sekä porvariedustajana Norrköpingin valtiopäivillä vuonna 1800. Hän tuli myös Uudenmaan ja Hämeenläänin porvareiden edustajaksi Pietariin lähteneessä Suomen lähetyskunnassa vuonna 1808.

Perhetietoja 
Carlstedt kuoli naimattomana. Sisaruksia hänellä oli kolme: Gustaf Jonasson Carlstedt, Anna Jonasdotter Carlstedt ja Helena Johansdotter Carlstedt.

Kunnianosoituksia 
  Venäjän keisari Aleksanteri I:n myöntämä lähetyskuntamitali, Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhalla varustettu kunniamerkki.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 http://www.sursill.net/Sibelius/ppl/b/a/da6cd7a062b1b9cdc74198cf9ab.html viitattu 14.7.2019

Suomalaiset juristit
Loviisan pormestarit ja kaupunginjohtajat
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1809 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
Fredrik Lebell

Fredrik Mikaelsson Lebell (myös Le Bell) (16. syyskuuta 1752 Ulvila – 7. toukokuuta 1819 Pori) oli suomalainen Ulvilan kirkkoherra ja lääninrovasti. Hän toimi papiston edustajana Suomen Pietariin matkanneessa lähetyskunnassa vuonna 1808.

Elämäkerta 
Fredrik Lebellin vanhemmat olivat Ulvilan kirkkoherra Mikael Lebell (1714–1786) ja hänen toinen puolisonsa Maria Elisabet Eneskjöld (1724–1757). Hän kävi Porin triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1768. Lebell opiskeli Turun akatemiassa ja vuoesta 1768 Uppsalan yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1772, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1772. Lebellistä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori vuonna 1800.

Lebell oli valtaneuvos ja kreivi Adam Hornin af Kanckasin (1717–1778) koti- ja hovisaarnaajana 1772, ylimääräisenä saarnaajana tykistössä vuodesta 1773 ja ylimääräisenä hovisaarnaajana vuodesta 1778. Hänestä tuli Ulvilan vt. kirkkoherra 1779 ja vakinainen kirkkoherra 1786. Lebell sai teologian professorin arvonimen 1792, ja hänestä tuli lääninrovasti 1812. 

Fredrik Lebellin ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1781 Eva Albertina von Willebrand ja tämän kuoltua vuonna 1813 Charlotta Lovisin. Hänen poikansa toisesta avioliitosta oli siuntiolainen tilanomistaja ja Tuorsniemen lasitehtaan omistanut Fredrik Adolf Le Bell (1817–1892).

Tunnustukset ja arvonimet 
 Aleksanteri I myöntämä tunnustus Pyhän Vladimirin IV luokan kunniamerkki 1809 Suomen Pietarin lähetyskuntamatkasta
 Teologian professorin arvonimi 1792

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Pappisluettelo - Ulvila (kirkkoherrat) Viitattu 26.10.2020.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1752 syntyneet
Vuonna 1819 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
Johan Linderth

Johan Henrik Linderth (10. tammikuuta 1780 –  27. joulukuuta 1835) oli porvoolainen kauppias, laivanrakentaja ja sokeritehtailija sekä porvariedustaja Suomen Pietariin matkanneessa lähetyskunnassa vuonna 1808. Lähetyskunnan matkan aikana Linderth olisi halunnut esittää Venäjän keisarille kauppaan taloudellisia esityksiä koko lähetyskunnan puolesta. Muut lähetyskunnan jäsenet kuitenkin estivät tämän ja sanoivat Linderthin edustavan ainostaan itseään kauppaan liittyvissä mielipiteissään.

Tunnustukset 
 Venäjän keisari Aleksanteri I:n myöntämä lähetyskuntamitali, Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhalla varustettu kunniamerkki

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen muistorahat (PDF) Otteita Suomen lähetyskunnan kunniamerkistä. Viitattu 15.9.2020.

Suomalaiset kauppiaat
Suomalaiset laivanrakentajat
Vuonna 1780 syntyneet
Vuonna 1835 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
Petter Silfverskiöld

Petter ”Per” Cristian Silfverskiöld (myös Kristian Silfverskiöld; 28. joulukuuta 1756 – 7. tammikuuta 1811 Espoo) oli suomalainen sotaneuvos, joka osallistui aatelin edustajana vuoden 1808 Suomen lähetyskuntaan sekä vuoden 1809 Porvoon valtiopäiville.

Silfverskiöldin isä oli Nils Gustaf Silfverskiöld ja äiti vapaaherratar Cristina Charlotta Giertta. Hän oli naimisissa Anna Maria Kuhlhielmin (1785–1833) kanssa ja he omistivat yhdessä Gumbölen kartanon, Nupurbölen eli Nupurin kartanon ja Glimsin kestikievarin Espoossa.

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Suomalaiset sotilaat
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Suomen lähetyskunta 1808
Vuonna 1756 syntyneet
Vuonna 1811 kuolleet
My Indigo

My Indigo on hollantilaisen laulaja ja lauluntekijä Sharon den Adelin sooloprojekti. Projektista ilmoitettiin ensimmäisen kerran loppuvuodesta 2017. My Indigo ei liity den Adelin sinfoniseen metallibändiin Within Temptationiin, ja eroaa musiikillisestikin radikaalisti tästä. My Indigon musiikki on tyyliltään indie poppia, poppia ja ambientia ja den Adel kertoi saaneensa paljon vaikutteita myös 80-luvun pop-musiikista.

Tausta 
Vuoden 2017 lopulla Sharon den Adelin ja Within Temptationin sosiaalisissa medioissa ilmoitettiin uuden ilmoituksen tulevan piakkoin den Adelilta. 10. päivä marraskuuta den Adel julkaisi videon, jossa kertoo omasta sooloprojektistaan. Adel kertoi olleen vaikeuksissa kappaleiden kirjoittamisen kanssa bändin viimeisimmän maailmankiertueen jälkeen. Hän päätti kirjoittaa kappaleita itselleen, eikä bändille pystyäkseen paremmin käsittelemään tunteita ja saadakseen uutta inspiraatiota. Den Adel kamppaili henkilökohtaisten ongelmien kanssa, jotka koskivat hänen isäänsä. Myöhemmin den Adel kertoi isänsä menehtyneen sairauteen ja My Indigo albumi omistettiin hänen muistolleen.

Projektin albumi My Indigo julkaistiin 20 päivä huhtikuuta 2018. Albumi keräsi positiivisia arvosteluja kriitikoilta kuvaillen albumia ”herkäksi” ja ”havainnoivaksi”, vastakohtana hänen bändinsä kanssa julkaistuun materiaaliin. Den Adel kertoi erityisesti seuraavien artistin innoittaneen albumin syntyyn: Kate Bush, Sting ja Florence and the Machine. Albumin syntyessä den Adel kertoi saaneen uusia ideoita ja inspiraatiota myös Within Temptationille. Tämän inspiraation johdosta julkaistiinkin bändin uusi albumi Resist vuonna 2019.

Lähteet 
 http://www.blabbermouth.net/news/within-temptation-singer-launches-my-indigo-solo-project-promises-2018-release-for-bands-new-album/
 http://www.blabbermouth.net/news/sharon-den-adel-says-lack-of-inspiration-for-within-temptation-led-to-creation-of-my-indigo-solo-project/
 https://loudwire.com/within-temptation-sharon-den-adel-my-indigo-solo-project/
 https://www.hmv.com/music/sharon-den-adel-interview-my-indigo-within-temptation

Alankomaalaiset laulajat
Indie pop
Within Temptation
Jenni (televisiosarja)

Jenni on ranskalainen animaatiosarja, jonka päähenkilö Jenni asuu ratsastustilalla.

Lähteet 

Ranskalaiset animaatiosarjat
Cairo (Illinois)

Cairo on Illinoisin osavaltion eteläisin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden  väestönlaskennassa 2  831. Cairo on Alexanderin piirikunnan hallintokeskus. 

Kaupunki on saanut nimensä Egyptissä sijaitsevalta Kairolta.

Asukkaat 
Kaupungin asukkaista 67,8 prosenttia on mustia ja 26 prosenttia valkoisia. 4,49 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 35,1 vuotta.

Kuvia kaupungista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Illinoisin kaupungit
Ainali (järvi)

Ainali eli Ainalinjärvi on iso järvi Pyhäjoen vesistössä, Haapaveden kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Ainalin pinta-ala on 7,05 neliökilometriä, ja se on Haapaveden suurin järvi.

Ainali sijaitsee runsaat seitsemän kilometriä Haapaveden keskustasta pohjoiseen. Matalassa järvessä on kaksi pientä saarta, ja siihen laskevat vetensä Apaja, Kypärä ja Korkatti. Ainalista vedet jatkavat matkaa Osmankiin.

Suurelta osin soistunut Ainali on monipuolinen lintujärvi, ja sen ympärillä on normaalia maaseutuasutusta. Ainali on yksi Haapaveden lintujärvistä ja kuuluu Natura 2000 -luonnonsuojelualueisiin sekä valtakunnalliseen lintuvesiensuojeluohjelmaan. Vain järven pohjoisosa ei kuulu suojelualueeseen.

Lähteet 

Pohjois-Pohjanmaan järvet
Haapavesi
Ota iisisti, Marshall

Ota iisisti, Marshall (Eerie, Indiana) on yhdysvaltalainen varhaisnuorille suunnattu television jännityskomediasarja, jota Yle TV1 esitti Suomessa vuoden 1993 alusta alkaen. 2010-luvun lopun Netflix-suosikkisarjan Stranger Things on sanottu saaneen siitä vaikutteita.

Juoni
13-vuotiaan Marshall-pojan perhe on juuri muuttanut New Jerseystä Indianan kaupunkiin nimeltä Eerie (suom. aavemainen, pelottava), jonka piti olla tilastollisesti maapallon turvallisin paikka. Outoja alkaa tapahtua, ja Marshall alkaa selvittää tapahtumia kaverinsa kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sarjan esittely Secret Screening -kanavalla, 2.9.2016, YouTube

1990-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Abdiweli Mohamed Ali

Abdiweli Mohamed Ali (s. 1965) on somalialainen poliitikko, joka toimi Somalian pääministerinä 2011-2012. Hän on opiskellut Harvardin ja Vanderbiltin yliopistoissa Yhdysvalloissa. Pääministerikaudellaan Ali valvoi prosessia, jolla islamilaisen Al-Shabaabin valtaa pienennettiin. 

Vuonna 2014 Ali valittiin Puntmaan presidentiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Somalian pääministerit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiera Cass

Kiera Cass (s. 19. toukokuuta 1981 Myrtle Beach, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kirjasarjastaan Valinta.

Ura

Cass syntyi ja kasvoi Myrtle Beachissa, Etelä-Carolinassa ja valmistui Myrtle Beachin Socastee-lukiosta. Hänen sukujuurensa ovat Puerto Ricossa. Cass valmistui Radfordin-yliopistosta saaden historian tutkinnon. 

Cass julkaisi ensimmäisen kirjansa The Siren omakustanteisena vuonna 2009. Kirja menestyis tuolloin vain kohtalaisesti. Kirja julkaistiin uudestaan vuonna 2015, Cassin Valinta-kirjasarjan menestyksen myötä. Kirjan juonta ja juonen kulkua muutettiin uuteen versioon radikaalisti ja vanhaa versiota ei enää paineta. Kirjaa ei ole vielä suomennettu.

Vuonna 2012 Cass julkaisi Valinta-trilogian ensimmäisen osan. Kirja menestyi hyvin ja sen televisio-oikeudet myytiin CW-televisioverkolle. Televisio-ohjelmaa valittiin jo kaksi ohjaajaa, mutta muutosta tilanteeseen ei saatu. Lopulta Warner Bros osti sarjan elokuvaoikeudet. Vielä on epäselvää onko sarjasta lopulta tulossa elokuvaa, vai jääkö projekti kesken. Kiera Cass on vuosien varrella päivitellyt elokuvan tilanteesta, mutta suoria vastauksia ei ole saatu.

Valinta trilogian seuraavat osat Eliitti ja Ainoa julkaistiin vuosina 2013 ja 2014. Trilogian menestyksen ansiosta Kiera Cass päätti jatkaa sarjaa kahdella osalla. Neljäs osa Perijätär ja viides osa Kruunu julkaistiin vuosina 2015 ja 2016. Osat sijoittuvat noin 20 vuoden päähän alkuperäisen trilogian tapahtumista. Kaikki Valinta-kirjasarjan osat on myös suomennettu.

Cass on julkaissut lyhyitä novelleita Valinta-sarjan henkilöistä ja tapahtumista. Novelleissa tutustutaan tarkemmin sarjaa edeltäviin ja jälkeisiin tapahtumiin. Monet sivuhahmot saavat enemmän syvyyttä lyhyiden tarinoiden kautta.

Romaanit
 The Siren (2009)
 Valinta (2012)
 Eliitti (2013)
 Ainoa (2014)
 Perijätär (2015)
 Happily Ever After (2015)
 Kruunu (2016)
 Kihlattu (2020)
 Petetty (2021)

Lähteet

 http://www.kieracass.com/ 

 https://www.teenvogue.com/story/kiera-cass-the-selection

 Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
 Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
 Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Renan Lodi

Renan Augusto Lodi dos Santos (s. 8. huhtikuuta 1998 Serrana, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia lainasopimuksella espanjalaisesta Atlético Madridista. Lodi on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura 
Lodi pelasi ensimmäisen ottelunsa Brasilian pääsarjassa curitibalaisessa Athletico Paranaensessa kaudella 2016. Hän voitti seuran riveissa Etelä-Amerikan seurajoukkueturnauksen Copa Sudamericanan vuonna 2018.

Heinäkuussa 2019 Lodi siirtyi Espanjan pääsarjassa pelaavaan Atlético Madridiin, jossa hän voitti liigamestaruuden kaudella 2020–21. Lodi solmi elokuussa 2022 vuoteen 2026 ulottuvan jatkosopimuksen Atléticon kanssa siirtyen samalla Nottinghamiin yhden kauden mittaiselle lainajaksoille.

Maajoukkueura  
Lodi teki ensiesiintymisensä Brasilian A-maajoukkueessa lokakuussa 2019 Senegalia vastaan pelatussa ystävyysottelussa.

Lähteet 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Antero Selänne

Antero Selänne, nimi alkuaan Anders Selin (31. elokuuta 1880 Loimaa – 13. heinäkuuta 1919 Hanko) oli suomalainen agronomi ja Keskisuomalainen-lehden päätoimittaja.

Selänteen vanhemmat olivat kruununvouti Johan Gustaf Selin ja Suoma Lovisa Selin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Porin klassillisesta lyseosta. Hän suoritti eläinlääkäriopintoja Saksassa ja valmistui Mustialasta agronomiksi 1907.

Selänne oli jonkin aikaa tilanhoitajana Viipurin seudulla ja toimi sitten Somerolla Långsjön maanviljelyskoulun opettajana. Hän oli sen jälkeen Uusi Aura-lehden toimittajana ja oltuaan jonkin aikaa maanviljelijänä hän oli Keskisuomalainen-lehden päätoimittajana 1917–1918. Viimeksi Selänne oli Parviaisten maatilojen hoitajana Jyväskylässä.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Ariadnen lanka (televisio-ohjelma)

Ariadnen lanka oli suomalainen televisio-ohjelma, jota esitettiin MTV:llä vuonna 1991. Sitä juonsi Lemmikki Louhimies.

Ohjelma oli fiktiivinen arvuuttelupeli, jossa piti loogisesti ja nokkeluudella päätellä murha ase ja/tai kuka sen teki ja miten. Aluksi kilpailijoille kerrottiin tarina, jonka he kuuntelivat tarkkaan, sen jälkeen alkoi arvuuttelu siitä, kuka teki murhan tai miten.

Lähteet 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Visailuohjelmat
Seppo Tukiainen

Seppo Kalevi Mikael Tukiainen (28. kesäkuuta 1939 Helsinki – 16. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja viulupedagogi. Hän voitti Kuopion viulukilpailun vuonna 1970 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1960–1972. Hän aloitti työskentelyn viulunsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuonna 1973 ja eteni jousisoitinten koulutuslinjan johtoon (1994–2001). Tukiainen aloitti soittamisen Sibelius-Akatemia-kvartetissa sen perustajajäsenenä ja ensiviulistina vuonna 1978. Hän esiintyi kansainvälisesti, levytti ja kuului eri viulukilpailujen tuomaristoihin.

Tukiainen sai vaimonsa Sirpa Lannes-Tukiaisen kanssa kaksi lasta. Myös vaimo tuli tunnetuksi pitkän linjan viulupedagogina, ja pariskunnan perustama vuosittainen Tukiainen-viulukilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 2010. Lannes-Tukiainen menehtyi vuonna 2015.

Lähteet 

Suomalaiset viulistit
Suomalaiset musiikkipedagogit
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Amanda Plummer

Amanda Michael Plummer (s. 23. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan teatteriurastaan sekä rooleistaan elokuvissa kuten Joe ja tulivuori (1990), The Fisher King (1991), Tarpeellista tavaraa (1993), Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta (1994) ja Nälkäpeli – Vihan liekit (2013). Plummer voitti Tony-palkinnon vuonna 1982 roolistaan näytelmässä Jumalan Agnes. Plummerin isä oli näyttelijä Christopher Plummer ja hänen äitinsä oli näyttelijä Tammy Grimes.

Lähteet 
Plummer, Christopher (October 6, 2009). In Spite of Myself: A Memoir.
"Amanda Plummer". FilmReference.com.

Elävät henkilöt
Vuonna 1957 syntyneet
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Petja

Petja on miehen etunimi. Nimi on alkujaan Pietari-nimen latinalaisesta vastineesta Petrus johdettu slaavilainen hellittelymuoto.

Suomessa nimi Petja on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 640 miehelle ja hieman yli 10 naiselle. Petjan nimipäivä on 29. kesäkuuta, Pietarin päivänä. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 2020.

Tunnettuja Petja-nimisiä 
 Petja Ilieva (s. 1975), balettitanssija
 Petja Peltomaa (s. 1971), käsikirjoittaja
 Petja Piiroinen (s. 1991), lumilautailija
 Petja Turunen (s. 1980), metallimuusikko ja laulaja

Lähteet 

Etunimet
Pietu

Pietu on miehen etunimi. Suomessa nimi Pietu on kesäkuun 2019 loppuun mennessä annettu alle 401 miehelle. Pietu on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä nimestä Pietari.

Tunnettuja Pietu-nimisiä 
 Pietu Kätkä (s. 1977), koripalloilija
 Pietu Wikström (s. 1994), näyttelijä ja artisti

Lähteet 

Etunimet