joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ali Zitouni

Ali Zitouni (, s. 11. tammikuuta 1981 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Hammam-Lifia.

Ura 
Zitouni aloitti uransa vuonna 1996 kotikaupunkinsa joukkueessa Espérancessa. Tunisian pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Zitouni pelasi kaudella 1999–2000 ja voitti saman tien maalikuninkuuden 19 osumalla.

Al-Ahli
Zitouni pelasi kauden 2004–2005 lainalla Arabiemiirikuntien pääsarjassa Al Ahlissa. Kauden aikana hän teki kolme maalia pelaamassaan 21 ottelussa. Pääsarjassa joukkue sijoittui seitsemänneksi. Sen sijaan UAEFA cupissa joukkue eteni aina loppuotteluun saakka. Al Ahli kuitenkin hävisi loppuottelun lopulta rangaistuspotkuilla.

Espérance
Zitouni palasi kaudeksi 2005–2006 takaisin Tunisiaan. Hän teki kauden aikana vain kolme maalia 18 sarjaottelussa ennen siirtymistään lainalle Ranskaan.

Troyes
Helmikuussa 2006 Zitouni siirtyi Troyesiin puolen vuoden lainasopimuksella. Kauden aikana hän pelasi vain yhden ottelun Ligue 1:ssä Olympique Marseillea vastaan.

Antalyaspor
Zitouni palasi takaisin Espéranceen lainasopimuksensa päätyttyä kaudeksi 2006–2007. Hän kuitenkin allekirjoitti tammikuussa 2007 kahden vuoden sopimuksen Turkin Superliigassa pelanneen Antalyasporin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Zitouni teki vain yhden maalin pelaamassaan 16 ottelussa. Antalyasporin pudotessa sarjatasoa alemmaksi Zitouni onnistui tällä kertaa maalinteossa 9 kertaa pelaamassaan 19 ottelussa, jonka myötä hän auttoi joukkuettaan nousemaan takaisin Turkin pääsarjaan kaudeksi 2008–2009.

Kesäkuussa 2012 Zitouni kertoi twitterissään sopimuksensa loppuneen turkkilaisseuran kanssa ja saaneen alustavasti tarjouksen entiseltä seuraltaan Espérancelta.

Maajoukkueura
Ensiesiintymisensä maajoukkueessa Zitouni teki kesäkuussa 1999 Algeriaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kisoissa. Lisäksi Zitouni oli maansa paras maalintekijä vuoden 2004 Ateenan olympialaisissa.

Saavutukset

Seurajoukkueissa
 Tunisian-mestaruus (6): 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004
 Tunisian cup: 1999

Henkilökohtaiset
 Tunisian pääsarjan paras maalintekijä: 2000 (19 maalia)
 Afrikan vuoden nuori pelaaja: 2000

Tilastot

Lähteet 
 Weltfussball

Viitteet 

Tunisialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Johann Lukas von Hildebrandt

Johann Lukas von Hildebrandt (s. 14. marraskuuta 1668, Genova – k. 16. marraskuuta 1745, Wien) oli italialaissyntyinen, pääosin Itävallassa vaikuttanut barokin ajan arkkitehti. Hän opiskeli Roomassa ja Piemontessa, ja vuonna 1696 siirtyi Itävallan pääkaupunkiin Wieniin. Hildebrandt yhdisteli rakennuksissaan italialaisia ja ranskalaisia piirteitä.

Töitä 
 Stadtpalais des Prinzen Eugen, Wien (1695–1698)
 Palais Schwarzenberg, Wien (1697–1723)
 Palais Kinsky, Wien (1713–1726)
 Ala-Belvederen linna, Wien (1714–1716)
 Ylä-Belvederen linna, Wien (1721–1723)

Itävaltalaiset arkkitehdit
Vuonna 1668 syntyneet
Vuonna 1745 kuolleet
Bill Sheffield

William Jennings "Bill" Sheffield (s. 26. kesäkuuta 1928 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.

Sheffield syntyi Spokanessa Washingtonissa, ja toimi Alaskan kuvernöörinä 1982–1986. Häntä edelsi Jay Hammond ja seurasi Steve Cowper.

Lähteet 

Alaskan kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Benjamin Baker Moeur

Benjamin Baker Moeur (22. joulukuuta 1869 – 16. maaliskuuta 1937) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja demokraattisen puolueen poliitikko. 

Moeur toimi Arizonan kuvernöörinä vuosina 1933–1937. Hän kuoli vain hieman viran jättämisen jälkeen Tempessä.

Arizonan kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Adam Weishaupt

Adam Weishaupt (6. helmikuuta 1748−18. marraskuuta 1830) oli saksalainen kirkko-oikeuden professori, joka tunnetaan Baijerin Illuminatin perustajana. Hän oli saanut kasvatuksensa jesuiittojen parissa, mutta irtaantui heistä viimeistään saatuaan professorinviran ja lähestyi aatteellisesti vapaa-ajattelijoita. 

Weishaupt perusti suljetun ja toisistaan eristetyistä soluista koostuvan Illuminati-seuran harrastamaan valistusaatteita. Vuonna 1784 Illuminati kiellettiin ja valtavirran käsityksen mukaan lakkasi olemasta, mutta monet salaliittoteoreetikot ovat väittäneet sen jatkaneen olemassaoloaan maanalaiseksi salaseuraksi muuttuneena.

Uskontotieteilijät
Saksalaiset tieteilijät
Salaliittojen jäsenet
Vuonna 1748 syntyneet
Vuonna 1830 kuolleet
Harjaetanat

Harjaetanat (Limacidae) on maalla elävien, ulkonaisesti kuorettomien kotiloiden heimo, johon kuuluu suurikokoisia lajeja, muun muassa ukkoetana (Limax cinereoginer). Ne eivät tee yhtä paljon tuhoa puutarhoissa ja viljelmillä kuin Agriolimacidae-heimo. Myöskään pahamaineinen espanjansiruetana ei kuulu tähän heimoon. 

Ruumiinsa sisällä harjaetanoilla on kuitenkin pieni surkastunut kuori kuin muistona niiden kehittymisestä kuorellisista kotiloista. Heimosta tunnetaan satakunta lajia, mutta sen systematiikasta keskustellaan edelleen.

Suomessa tavattavat heimon lajit 
Hentoharjaetana (Limax tenellus)
Jättietana (Limax maximus)
Metsäharjaetana (Limax marginatus)
Taimietana (Limax valentianus)
Ukkoetana (Limax cinereoniger)
Peltoetana (Deroceras agreste)
Rantaetana (Deroceras laeve)
Valepeltoetana (Deroceras reticulatum)
Vasaraetana (Deroceras sturanyi)
Deroceras caruanae

Heimoon kuuluvia sukuja 
Deroceras
Lehmannia 
Limax
Malacolimax

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Harjaetanat (Limacidae)
Suomessa tavatut kotilolajit: Heimo Limacidae - harjaetanat 
UniProt, Taxonomy: Limacidae 
ITIS: Limacidae 

Maakeuhkokotilot
Jane Dee Hull

Jane Dee Hull (o.s. Bowersock, s. 8. elokuuta 1935 Kansas City, Missouri – 16. huhtikuuta 2020 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Arizonan kuvernöörinä vuosina 1997–2003. Lisäksi hän työskenteli Arizonan osavaltionkongressin alahuoneessa 1979–1993 ja oli osavaltion sisäministeri 1989–1992.

Hull suoritti Kansasin yliopistossa kandidaatin tutkinnon (Bachelor of Arts) ja myöhemmin väitteli oikeustieteen tohtoriksi (JD) Arizonan osavaltionyliopistossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arizonan kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Haapamäen höyryveturipuisto

Haapamäen Höyryveturipuisto on vuonna 1988 avattu rautatieaiheinen matkailukohde, joka sijaitsee Keuruun Haapamäellä entisen höyryvetureiden halkotarhan alueella lähellä Haapamäen rautatieasemaa.  Näyttelyalueella on pääosin VR:n lahjoittamia höyryvetureita ja muuta rautatiekalustoa. Vuonna 2020 puistoon on myös ostettu VR: ltä CEmt- makuuvaunuja, joissa on mahdollista yöpyä, sekä ravintolavaunu Rk 27813, jossa toimii Satumaan Vaunukahvila palvelemassa puiston asiakkaita.

Höyryveturipuiston kalusto on vain ulkoisesti kunnostettua. Haapamäen Höyryveturipuiston omistaa Haapamäen Höyryveturipuisto Oy, joka on Sari Teräs-Nikulan ja Jussi Nikulan perheyritys. Höyryveturipuistoa ei pidä sekoittaa Haapamäellä toimivaan Haapamäen museoveturiyhdistykseen (HMVY). Museoveturiyhdistys toimii omistamassaan veturitallikiinteistössä Höyryveturipuiston vieressä. Museoveturiyhdistys ja höyryveturipuisto tosin tekevät kiinteää yhteistyötä.

Höyryveturipuisto on avoinna matkailijoille vuosittain 1.5 - 31.10.  Siellä järjestetään erilaisia tapahtumia ja myös resiinaretkiä. Talvella höyryveturipuiston caravan-alue ja muu majoitustoiminta on avoinna tilauksesta. 

Höyryveturipuiston kalustosta osa on Haapamäen Höyryveturipuiston omistuksessa ja osa on Suomen Rautatiemuseon, Jokioisten Museorautatien ja Haapamäen Museoveturiyhdistyksen omaisuutta. 

Puistossa liikennöi 185 millimetrin (7 1/4") raideleveyksinen puistojuna, jonka veturina on polttomoottorilla toimiva Dr12-veturin pienoismalli.

Aiheesta muualla

Haapamäen höyryveturipuisto
Haapamäen Museoveturiyhdistys ry  
Haapamäen veturipuiston vetureista pieni otanta (Youtube)

 Suomen rautatiemuseot
 Keuruu
Keuruun rakennukset ja rakennelmat
Keski-Suomen nähtävyydet
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1991

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1991 pelattiin Suomessa 19. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1991. Pelikaupunkeina olivat Turku, Helsinki ja Tampere. Turnauksen pääareena oli Turun Typhoon. Turnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta, jotka kohtasivat toisensa kerran. Neljä parasta kohtasivat toisensa vielä kertaalleen. Turnaus oli 55. maailmanmestaruuskilpailu, sekä 66. ja samalla viimeinen Euroopan-mestaruuskilpailu. Ruotsi voitti viidennen maailmanmestaruutensa ja Neuvostoliitto 27. EM-kultansa. EM-kisoissa huomioon otettiin vain eurooppalaisten joukkueiden keskinäiset ottelut. Maailmanmestaruuskilpailut olivat myös Neuvostoliiton viimeiset. Saksojen jälleenyhdistymisen myötä vuoden 1991 kisat olivat yhdistyneen Saksan ensimmäiset jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Suomi voitti EM-pronssia, ja tämä olikin kotikisoihin 2022 asti Suomen aikuisten jääkiekkomaajoukkueen ainoa kotikisoista saama mitali.

Turnaus tuotti Suomen jääkiekkoliitolle 20 miljoonaa markkaa voittoa.

A-sarja

Alkusarja

Mitalisarja 
Mitalisarjassa edettiin mielenkiintoisissa merkeissä, kun Kanada pelasi tasapelit sekä Ruotsin että Neuvostoliiton kanssa ja voitti Yhdysvallat lukemin 9–4 tehtyään viimeisellä minuutilla kaksi alivoimamaalia Yhdysvaltain yrittäessä kavennusta kuudella kenttäpelaajalla, eli ilman maalivahtia. 

Kun päätösottelu Ruotsin ja Neuvostoliiton välillä alkoi, kisojen tilanne oli, että ottelun voittaja saisi maailmanmestaruuden, mutta ottelun päättyessä tasan mestaruus menisikin Kanadalle. Ottelun ratkaisijaksi nousi pelin nuorin pelaaja, Mats Sundin, joka kymmenen minuuttia ennen ottelun päättymistä laukoi Ruotsin 2–1 voittomaalin ohi Andrei Trefilovin. Neuvostoliitto ei turvautunut lopussa edes maalivahdin korvaamiseen kenttäpelaajalla, koska ei halunnut pelata maailmanmestaruutta ainakaan Kanadalle – Neuvostoliitolle mestaruus olisi vaatinut kaksi maalia. Tämä tappiollinen ottelu jäi Neuvostoliiton viimeiseksi maailmanmestaruuskisojen otteluksi.

Alempi loppusarja 

Alemmassa loppusarjassa jatkettiin runkosarjan pisteistä. Yksikään joukkue ei tippunut B-sarjaan, sillä joukkuemäärää nostettiin neljällä seuraavan vuoden kisoihin.

Pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat parhaat pelaajat 
 Maalivahti:  Markus Ketterer
 Puolustaja:  Jamie Macoun
 Hyökkääjä:  Valeri Kamenski

Tähdistökentällinen 
Maalivahti:  Sean Burke
Puolustajat:  Vjatšeslav Fetisov,  Aleksei Kasatonov
Hyökkääjät:  Valeri Kamenski,  Jari Kurri,  Thomas Rundqvist

Euroopan-mestaruus

Sijoitukset

B-sarja

B-sarjaa isännöivät Ljubljana, Bled ja Jenice.

Neljä parasta joukkuetta nousi A-sarjaan vuodeksi 1992 ja kaksi parasta joukkuetta suoraan karsintojen ohi vuoden 1992 olympiaturnaukseen.

C-sarja 
C-sarja pelattiin Kööpenhaminassa.

Neljä parasta joukkuetta nousi B-sarjaan kaudeksi 1992.

Katso myös 
 Kanada-cup 1991

Lähteet
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1991 
 Passionhockey - Championnats du monde 1991 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1991.pdf

Viitteet

Aiheesta muualla
 YLE Elävä arkisto: Kiekkopettymysten klassikko m/1991

Vuoden 1991 jääkiekko
1991
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Suomen jääkiekko
Elias Nelson Conway

Elias Nelson Conway (17. toukokuuta 1812 – 28. helmikuuta 1892) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Arkansas'n seitsemäntenä kuvernöörinä vuosina 1852–1860. 

Eliaksen veli oli James Sevier Conway, joka oli toiminut Arkansas'n ensimmäisenä kuvernöörinä vuosina 1836–1840. 

Conway muutti vuonna 1833 Little Rockiin. Hänelle tarjottiin kuvernööriehdokkuutta jo vuonna 1844, mutta hän kieltäytyi.

Lähteet 

Arkansas'n kuvernöörit
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1892 kuolleet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
James Henderson Berry

James Henderson Berry (15. toukokuuta 1841 – 30. tammikuuta 1913) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja Arkansas’n kuvernööri 1883–1885.

Berry syntyi Alabamassa ja muutti perheineen Arkansas'han vuonna 1848. Hän opiskeli lakia ja menetti toisen jalkansa Yhdysvaltain sisällissodassa. Sodan jälkeen hän aloitti työnsä koulun opettajana sekä lakialalla. 

Berry pääsi jo vuonna 1866 Arkansas'n edustajainhuoneeseen. Hän toimi Arkansas'n kuvernöörinä vuosina 1883–1885 sekä Yhdysvaltain senaattorina 1885–1907. Hän kuoli Bentonvillessä.

Lähteet 

Arkansas'n kuvernöörit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Vammaiset poliitikot
Amputoidut henkilöt
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
Yli-ihminen

Yli-ihminen ( ) on saksalaisen filosofi Friedrich Nietzschen määrittelemä ihannekuva, jossa henkisesti korkeatasoinen yksilö toteuttaa mahdollisimman tehokkaasti kaikkia niitä moraalisia ja esteettisiä mahdollisuuksia, jotka nykyinen kasvatusperinne ja arvomaailma tukahduttavat. Yli-ihmisen ihanne ei siis voi toteutua täydellisenä tai toteutuu vasta tulevaisuudessa. Nietzschen mukaan ihminen syntyy ihmisenä vasta kun pystyy luomaan itse omat arvonsa ja norminsa. Näin nihilismi voidaan ylittää. Nietzschen yli-ihmisen vastakohta oli viimeinen ihminen (). Nietzschen oppi yli-ihmisestä voidaan tiivistää lausumaksi: hyvää on kaikki, mikä kohottaa vallantuntoa, ja onni on tunto siitä, että valta kasvaa.

Yli-ihminen on mahdollisesti Nietzschen filosofian eniten kiinnostusta herättäneitä käsitteitä. Nietzsche esitteli käsitteen kirjassaan Näin puhui Zarathustra (1883). Varsinkin myöhemmässä ajattelussaan Nietzsche vaati, että nykyihmisen on uhrattava oma moraalinsa ja onnensa luodakseen edellytykset paremman ja kehityskykyisemmän henkisen ihmistyypin synnylle.

Yli-ihminen ja natsit 

Nietzschen filosofinen ajattelu on usein juuri yli-ihmisen käsitteen takia yhdistetty kansallissosialismiin. Jotkut korkea-arvoiset natsijohtajat, mukaan lukien filosofi Alfred Baeumler, ihannoivat joitain Nietzschen filosofian osia ja sovittivat yli-ihmisen käsitteen omiin näkymyksiinsä ylivertaisesta arjalaisesta rodusta, joka oli kaikkia muita rotuja parempi. Vastaavasti alempina pidetyt kansat nimettiin ali-ihmisiksi, jonka käsite ei Nietzschellä esiinny. Nietzsche itse tunsi nationalismin täysin vieraaksi ja huolimatta siitä, että hän ajoittain tarkasteli ihmisyyttä ”rodun” käsitteen kautta, elämäänsä ja omia kirjoituksiaan käsittelevässä myöhäisteoksessa Ecce homo hän torjui suorasanaisesti darwinistiset tai rodulliset tulkinnat yli-ihmisestä – ja antisemitismiä, joka oli natsien rotuopissa ja koko ideologiassa hyvin keskeistä, Nietzsche pilkkasi toistuvasti erittäin kärkkäästi, jopa ad hominem -argumentein. Hänen luomansa yli-ihmisen käsitekin poikkesi täysin natsien ihanteesta – yli-ihminen oli hänelle tavoiteltava ihannekuva, eikä suinkaan kukaan yksittäinen elävä ihminen. Nietzsche ei pitänyt itseään, eikä hahmoaan Zarathustraa yli-ihmisenä. Yli-ihmisen piirteitä hän näki menneisyydessä esimerkiksi Johann Wolfgang von Goethessä ja Leonardo da Vincissä.

Katso myös 
 Uskon ritari, Kierkegaardin käsite

Lähteet 

Friedrich Nietzsche
Filosofian termit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lanu-puisto

Lanu-puisto on Lahden Kariniemenpuistossa sijaitseva veistospuisto, jossa on 12 kuvanveistäjä Olavi Lanun suurta betonista valettua veistosta.

Puisto rakennettiin neljän vuoden aikana vuosina 1989–1992. Siellä on sekä varta vasten puistoon suunniteltuja veistoksia että aikaisempien teosten uudempia versioita. Tuhansia työtunteja vaatineessa veistosten valamisessa oli apuna Lahden taideinstituutin opiskelijoita. Veistokset valettiin betoniin Renkomäen sorakuopassa. Veistokset on suunniteltu sulautumaan ympäröivään luontoon: niiden väritys muistuttaa luonnonkiveä ja veistosten sallitaan sammaloitua.

Lanu-puisto sijaitsee Kariniemessä Kariniemenmäen länsirinteellä. Lahden satamasta on mahdollista nousta kävellen ylös mäelle. Mäen päällä sijaitsevalle pysäköintialueelle vievä tie on suljettu yleiseltä liikenteeltä puomilla; huonosti liikkuvat pääsevät tarvittaessa bussilla pysäköintialueelle. Veistokset sijaitsevat yhtä lukuun ottamatta pysäköintialueelle johtavan tien ja pysäköintialueen oikealla puolella (Vesijärven puoleisella rinteellä). Veistokset on sijoitettu valaistujen jalankulkukäytävien varrelle. 

Kariniemenpuisto on suojeltu lehtometsä. Vehreällä alueella on 15 puulajia, muun muassa metsälehmus. Alueella on sinivuokkoja, näsiää ja konnanmarjaa. Kariniemenmäen sisään on louhittu Kariniemen jätevedenpuhdistamo.

Teokset

Lähde

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

 

Suomalaiset taidekokoelmat
Lahden puistot
Lahden nähtävyydet
Lahden patsaat ja veistokset
Veistospuistot
Christian Malcolm

Christian Malcolm (s. 3. kesäkuuta 1979 Cardiff) on brittiläinen pikajuoksija.

Malcolm voitti 1997 nuorten EM-kisoissa kultaa 200 metrin juoksussa ja 4 x 100 metrin viestijuoksussa sekä hopeaa 100 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 100 metrillä ajalla 10,12 ja 200 metrillä ajalla 20,44. Samana vuonna hän juoksi toiseksi Kansainyhteisön kisoissa 200 metrillä ajalla 20,29, joka oli uusi nuorten Euroopan ennätys. Hänet valittiin vuoden 1998 parhaaksi junioriyleisurheilijaksi. Vuonna 2000 hän voitti sisäratojen EM-kultaa 200 metrillä ja sijoittui viidenneksi Sydneyn olympialaisissa ajalla 20,23. Seuraavana vuonna Malcolm voitti MM-hopeaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa ja karsiutui samoissa kisoissa 60 metrillä. Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli 100 metrillä kuudes ajalla 10,11 ja 200 metrillä viides ajalla 20,22. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa 200 metrillä neljäs.

Malcolm aloitti kauden 2002 voittamalla sisäratojen EM-hopeaa 200 metrillä. Hän juoksi samana vuonna Kansainyhteisön kisoissa kahdeksanneksi ja Münchenin EM-kisoissa neljänneksi. 2003 hän oli toinen Euroopan cupissa, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä. Malcolm voitti jälleen Euroopan cupin vuonna 2005. Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä, mutta oli mukana voittamassa pronssia pikaviestissä. Vuonna 2006 Malcolm karsiutui Kansainyhteisön kisoissa 100 metrin alkuerissä. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin superliigan.

Malcolm juoksi avausosuuden Britannian joukkueessa, joka sai pronssia Osakan 2007 MM-kilpailujen 4 ×100 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli viides 200 metrillä ajalla 20,40. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sai samalla matkalla hopeaa ajalla 20,38 vain sadasosan kilpailun voittaneelle Christophe Lemaitrelle hävinneenä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sai 200 metrillä pronssia ajalla 20,52. Daegun MM-kisoissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 200 metrin välierissä.

Malcolm on Britannian yleisurheilumaajoukkueen päävalmentaja.

Ennätykset
 100 metrin juoksu: 10,09 (2001)
 200 metrin juoksu: 20,08 (2001)

Lähteet

Viitteet

Malcolm, Christian
Malcolm, Christian
Malcolm, Christian
Etelä-Afrikan lippu

Etelä-Afrikan lippu on Etelä-Afrikan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Siitä on käytetty myös nimitystä yhtenäisyyden ja toivon lippu. Se otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 1994, ensimmäisten vapaiden vaalien ja apartheidin päättymisen jälkeen. Uusi kansallislippu edustaa Etelä-Afrikan uutta demokraattista hallintoa. Lipun suhteet ovat 2:3.

Etelä-Afrikan uudesta lipusta päätettiin helmikuussa 1993 Johannesburgin World Trade Centerissä alkaneessa monipuoluekokouksessa, johon osallistui kaikkiaan 26 eri ryhmittymää. Kokouksessa päästiin lopulta 18. marraskuuta yhteisymmärrykseen uuden perustuslain viimeisistäkin pykälälistä, joissa sovittiin muun muassa maan uudesta lipusta ja kansallislaulusta Nkosi Sikelel' iAfrika, joka laulettiin rinnan vanhan Die Stem van Suid Afrikan kanssa.

Etelä-Afrikan lipun värit ovat kulta, musta, punainen, sininen, valkoinen ja vihreä. Siinä on vaakasuoraan käännettyä y-kirjainta muistuttava kuvio, joka "avautuu" lipputangon suuntaan siten että sinne jää kultareunuksinen musta kolmio. Se on tuttu vuonna 1984 käyttöön otetusta, virallisesta Etelä-Afrikan presidentin tunnuksesta. Lipun ylälaitaan jäävä kiilamainen nelikulmainen tila on valkoisella rajattuna punainen, ja vastaava tila alareunassa myös valkoisella rajattuna sininen. Tämä punavalkosinisyys muistuttaa buureille rakkaasta Alankomaiden lipusta. Tangonpuoleisesta alakulmasta lähtevän haaran ja tangonpuoleisesta yläkulmasta lähtevän haaran yhdistyminen (y:mäinen kuvio) kuvastaa vanhojen traditioiden ja erilaisten voimien yhdistymistä yhteiseen tulevaisuuteen. Y-kuviota ylhäältä ja alhaalta myötäilevät kapeat valkoiset raidat tuovat mieleen brittiväestölle rakkaan Union Flagin. Lippu oli alun perin tarkoitettu vain viisivuotiseksi siirtymäajaksi, mutta sitä pidettiin niin taidokkaana, että se jätettiin pysyväksi. Vaakunallisia lippuja lukuun ottamatta lippu on toinen maailman monivärisimmistä valtion lipuista. Myös Etelä-Sudanin lipussa on kuusi väriä.

Entinen lippu 

Etelä-Afrikan aikaisempi, vuonna 1928 käyttöön otettu lippu oli alkujaan muodostettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian lipusta. Kauppakomppanian lipussa oli keskellä kauppakomppanian tunnus, jonka paikalle Etelä-Afrikan lipussa sijoitettiin pienoiskoossa kolme lippua: Yhdistyneen kuningaskunnan lippu (Union Jack), joka sisältyi yleensä muidenkin Kansainyhteisön maiden lippuihin, joskin tässä lipussa se oli ylösalaisin, sekä Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin liput, joista Oranjen lippu pystyasennossa. Lippu pysyi sellaisenaan käytössä senkin jälkeen, kun Etelä-Afrikka vuonna 1961 erosi Kansainyhteisöstä.

Lähteet

Katso myös 

 Etelä-Afrikan sateenkaarilippu

Valtioiden liput
Lippu
Misa

Misa (Misse) on Latviassa Kuurinmaalla sijaitseva pieni joki Väinäjoen ja Lielupen välissä. Misa ohittaa Jelgavan kaupungin sen pohjoispuolelta ja virtaa Tirulin suoalueen halki. Jelgavan pohjoispuolella Misa laskee Iecavaan, joka laskee myöhemmin Lielupeen.

Ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan  8. armeijan ja sen Jelgavan ryhmän miehittämä kaista kulki Tirulsoiden halki. Suomalaisista vapaaehtoisista muodostettu Jääkäripataljoona 27 taisteli Misajoen varrella kesällä 1916. Tuota vaihetta käsittelevässä suomalaisessa kirjallisuudessa joesta käytetään yleisesti nimitystä Misse-joki tai Misse.

Katso myös 
 Asemasota Misajoella

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Latvian joet
Lielupen vesistö
Angelo Badalamenti

Angelo Badalamenti (s. 22. maaliskuuta 1937 New York, USA) on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka parhaiten muistetaan elokuvaohjaaja David Lynchin filmeihin luomastaan musiikista.

Italialaisperheeseen New Yorkissa syntyneen Badalamentin isä oli kalatorin omistaja. Poika opiskeli bachelor-tutkinnon Eastman School of Musicissa ja master-tutkinnon Manhattan School of Musicissa. Jo teini-iässä hän säesti laulajia Catskillvuorten lomakeskuksissa ja vähän myöhemmin opetti musiikkia junior high schoolissa Brooklynissä.

Badalamentin yhteistyö David Lynchin kanssa alkoi puoliksi sattumalta. Hänet palkattiin Isabella Rossellinin äänikouluttajaksi elokuvaan Blue Velvet – ja sinisempi oli yö, mutta saikin tehtäväkseen koko elokuvan musiikin säveltämisen.

Filmografia 

 Gordonin sota (Gordon’s War, 1973)
 Laki ja epäjärjestys (Law and Disorder, 1974)
 Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (Blue Velvet, 1986)
 Painajainen Elm Streetillä 3 – Unien soturit (A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors, 1987)
 Kovat kundit eivät tanssi (Tough Guys Don’t Dance, 1987)
 Ohdakkeet (Weeds, 1987)
 Uskottomuus (Cousins, 1989)
 Joulupuu on kärvennetty (Christmas Vacation, 1989)
 Wait Until Spring, Bandini (1989)
 Industrial Symphony No. 1: The Dream of the Brokenhearted (1990)
 Villi sydän (Wild at Heart, 1990)
 Muukalaisia Venetsiassa (The Comfort of Strangers, 1990)
 Twin Peaks (televisiosarja, 1990–1991)
 Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (Twin Peaks: Fire Walk with Me, 1992)
 Naked in New York (1993)
 Witch Hunt (1994)
 Kadonneiden lasten kaupunki (La cité des enfants perdus, 1995)
 Lost Highway (1997)
 The Blood Oranges (1997)
 Kavahda naapuriasi! (Arlington Road, 1999)
 The Straight Story (1999)
 Holy Smoke – pyhässä pilvessä (Holy Smoke, 1999)
 Ikuisesti minun (Forever Mine, 1999)

 Story of a Bad Boy (1999)
 The Beach (2000)
 A Piece of Eden (2000)
 Julie Johnson (2001)
 Mulholland Drive (Mulholland Dr., 2001)
 Cet amour-là (2001)
 Suspended Animation (2001)
 Rabbits (2002)
 Secretary (2002)
 Darkened Room (2002)
 Valhe (L’adversaire, 2002)
 Koukussa (Auto Focus, 2002)
 Lathe of Heaven (2002)
 Cabin Fever (2002)
 Vastarintaliike (Resistance, 2003)
 Evilenko (2004)
 Napola – Hitlerin eliittikoulu (NaPolA, 2004)
 Pitkät kihlajaiset (Un long dimanche de fiançailles, 2004)
 Dominion: Prequel to the Exorcist (2005)
 Tumma vesi (Dark Water, 2005)
 The Wicker Man (2006)
 The Edge of Love (2008)
 Romahduksen anatomia (44 Inch Chest, 2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Angelo Badalamentin kotisivut 
 
 
 Angelo Badalamenti - a peak for David Lynch 
 Yahoo Movies Biography of David Lynch 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjo

Marjo on suomalainen naisen etunimi, Marja-nimen muunnelma. Marjon nimipäivää vietetään Suomen kalenterissa 15. elokuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Marjo on annettu 12 404 naiselle ja muutamalle miehelle. Nimi alkoi yleistyä 1940-luvulta lähtien ja on yleinen varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla syntyneillä. Sitä vastoin 2000-luvulla syntyneillä nimi on jo harvinainen. Marjo on myös harvinainen sukunimi.

Tunnettuja Marjoja 
Marjo-Riitta Antikainen, teologi ja historioitsija
Marjo Anttoora, varatomari, poliitikko, valtiosihteeri ja hallintojohtaja
Marjo Brunow-Ruola, turkulainen kirjailija
Marjo Bruun, agronomi, Tilastokeskuksen ent. pääjohtaja
Marjo Heino-Fihlman, nyk. Mollu Heino, taidemaalari
Marjo Heiskanen, kirjailija
Marjo Hirvonen (o.s. Pöntinen), keilaaja
Marjo Isopahkala, runoilija, Voima-lehden kolumnisti
Marjo-Riitta Järvelin, lääkäri ja epidemologian professori
Marjo Kaartinen, kulttuurihistorian professori
Marjo Keiramo, laivanrakennusinsinööri
Marjo-Riitta Kervinen, laulaja
Marjo Korander-Taavitsainen, maastohiihtäjä
Marjo Krishi, kehonrakentaja ja fitness-ammattilainen
Marjo Kuusela, tanssija, koreografi
Marjo Käyrä, pituushyppääjä
Marjo Lahtinen, kuvanveistäjä
Marjo-Riitta Lakka, keskimatkojen juoksija
Marjo Leinonen, laulaja
Marjo Loukkola, hiihtäjä
Marjo Matikainen-Kallström, hiihdon olympiavoittaja, poliitikko (Kokoomus)
Marjo Miettinen, yritysjohtaja
Marjo Mulari, kestävyysjuoksija
Marjo-Riikka Mäkelä, näyttelijä, ohjaaja ja näyttelemisen opettaja
Marjo Niemi, näytelmäkirjailija ja ohjaaja
Marjo Niittyviita, yrittäjä ja televisioesiintyjä
Marjo T. Nurminen, Yleisradion tiedetoimittaja, arkeologi, tieteenfilosofi
Marjo Partio (o.s. Lehikoinen), MTV3:n uutistoimittaja
Marjo Partio, kauppaneuvos, pankin- ja toimitusjohtaja
Marjo Rantanen, tietokirjailija, valmentaja ja stand up -koomikko
Marjo Rein, uutistoimittaja
Marjo Renko, lastenlääkäri ja professori
Marjo Ritavuori, kätilö, Kätilöopiston johtaja 1947–1952 ja 1960–1973 ja rehtori 1973–1976
Marjo Katriina Saarinen, kirjailija ja sanataideopettaja
Marjo Saviranta, kolmiloikkaaja
Marjo Selin, kehonrakentaja
Marjo Tiirikka, toimittaja ja tietokirjailija
Marjo Tiiva, koripalloilija
Marjo Timonen, eduskunnan tieto- ja viestintäjohtaja
Marjo Venäläinen (o.s. Piipponen), juoksija
Marjo Vilhola, judoka
Marjo Voutilainen, jääkiekkoilija
Marjo Vuorikoski, kasvatustieteilijä
Marjo Yli-Kiikka, kivääriampuja
Marjo Yliperttula, kemisti ja biofarmasian professori

Marjo taiteilijanimenä 

 Marjo, oik. Marjoléne Morin, kanadalainen rocklaulaja ja lauluntekijä

Lähteet

Etunimet
Resitaali

Resitaali on yhden henkilön esittämä soitin- tai lauluesitys tai yhden säveltäjän töihin keskittyvä esitys. Pianoresitaalien keksijänä pidetään Franz Lisztia.

Taidemusiikin muodot
Musiikkitermit
Mladen Krstajić

Mladen Krstajic (serb. Младен Крстајић, s. 4. maaliskuuta 1974 Zenica, Jugoslavia) on serbialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Serbian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.

Ura pelaajana

Krstajic aloitti jalkapallon pelaamisen synnyinkaupungissaan, NK Čelik Zenican junioreissa. Aikuisten puolella Krstajić debytoi vuonna 1992 FK Sentan paidassa ja edusti kotimaassaan myös OFK Kikindaa ja FK Partizania. Hän voitti lapsuutensa suosikkiseuran paidassa kolme Serbia ja Montenegron mestaruutta.

Vuonna 2000 Krstajić siirtyi Saksan Bundesliigaan SV Werder Bremeniin. Serbialaisesta tuli Bremenissä yksi Bundesliigan parhaista keskuspuolustajista ja hän voitti seuran paidassa tuplamestaruuden kaudella 2003/04. Mestaruuskauden jälkeen hän siirtyi Schalkeen, jota edusti viiden kauden ajan. Kaikkiaan Krstajić pelasi Bundesliigassa yli 200 ottelua, kunnes jätti Saksan kentät 35-vuotiaana ja palasi Partizaniin. Hän lopetti pitkän uransa serbialaisseurassa mestaruuteen päättyneeseen kauteen 2010/11.

Serbia ja Montenegron maajoukkueessa Krstajic pelasi 59 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän oli mukana 2006 MM-kisoissa.

Ura valmentajana 

Pelaajauransa jälkeen Krstajić toimi Partizanin urheilutoimenjohtajana kesäkuusta joulukuuhun 2011. Tammikuussa 2015 hänestä tuli bosniahertsegovinalaisen FK Radnik Bijeljinan puheenjohtaja.

Krstajić aloitti valmennusuransa toukokuussa 2016, kun hänestä tuli Serbian jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja. Hän luotsasi Slavoljub Muslinin kanssa Serbian MM-lopputurnaukseen 2018. Karsintojen jälkeen kritisoitu päävalmentaja Muslin sai potkut ja Krstajić nousi päävalmentajaksi.

Meriitit

Pelaajana 

 Serbian ja Montenegron / Serbian mestaruus (5): 1996, 1997, 1999, 2010, 2011
 Serbian ja Montenegron / Serbian cup (2): 1998, 2011
 Saksan mestaruus: 2004
 Saksan cup: 2004
 Saksan liigacup: 2005

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mladen Krstajić

Serbialaiset jalkapalloilijat
Serbialaiset jalkapallovalmentajat
Serbiamontenegrolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Formula 1 -kausi 1984

Formula 1 -kausi 1984 oli järjestyksessään 35. Formula 1 -kausi. Se alkoi 25. maaliskuuta 1984 ja päättyi 21. lokakuuta 16 kilpailun jälkeen.

Kausi oli pääasiassa McLaren -tallin hallintaa sen voittaessa 12 kauden 16 osakilpailusta ja varmistaen aikaisessa vaiheessa valmistajien mestaruutensa. Mestariksi nousi kolmatta kertaa Niki Lauda, joka voitti tittelin vain puolikkaalla pisteellä. Kausi oli samalla ensimmäinen modernin ajan kausi, jolloin kaikki ajettavat F1-kilpailut kuuluivat MM-sarjaan.

Niki Lauda voitti kauden mestaruuden ilman ainuttakaan paalupaikkaa. Ainoastaan Denny Hulme on pystynyt samaan vuonna 1967.

Tallit ja kuljettajat

Kilpailut

MM-pisteet

Kuljettajat

Valmistajat 

* 18. heinäkuuta Tyrrellin kaikki kauden kilpailut hylättiin ja talli sai kilpailukiellon loppukauden kilpailuihin, koska talli oli käyttänyt laittomia autoja.

Lähteet
Carl Friedrich von Weizsäcker

Carl Friedrich Freiherr von Weizsäcker (28. kesäkuuta 1912 – 28. huhtikuuta 2007) oli saksalainen fyysikko ja filosofi. Hän opiskeli fysiikkaa, matematiikkaa ja tähtitiedettä Leipzigissä, Berliinissä ja Göttingenissä. Hän väitteli tohtoriksi Leipzigissä 1933.

Weizsäckerille on myönnetty mm. Max Planck -mitali vuonna 1957, Friedenspreis des Deutschen Buchhandels 1963, Templeton-palkinto 1989 sekä Erasmus-palkinto 1969. Hänet oli lisäksi palkittu Pour le Méritellä. Hän työskenteli esimerkiksi Göttingenin Max Planck -instituutissa sekä Hampurissa. 

Weizsäcker esitti vuonna 1938 yhdessä Hans Albrecht Bethen kanssa hiilisyklin, jolla tähti voi tuottaa energiaa muuttamalla vetyä heliumiksi. Hän kuului toisen maailmansodan aikana myös tutkimusryhmään, joka epäonnistui pyrkimyksessään kehittää Natsi-Saksalle ydinasetta. On kiisteltyä, olivatko nämä yritykset vakavia, vai epäonnistuivatko saksalaistutkijat tarkoituksella, koska eivät halunneet hallituksen saavan käsiinsä tällaista asetta.

Weizsäcker kuoli Starnbergissä 94-vuotiaana. Hän oli harras kristitty ja pasifisti.

Carl Friedrich von Weizsäckerin isä oli diplomaatti Ernst von Weizsäcker, veli Richard oli Saksan liittotasavallan presidentti ja he kuuluivat Weizsäckerin sukuun.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Max Planck -mitalin saajat
Saksalaiset fyysikot
Saksalaiset filosofit
Tieteenfilosofit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Tulivälskäri

Tulivälskäri (Acanthurus achilles) on välskärikaloihin kuuluva kala.

Koko ja ulkonäkö 
Tulivälskäri kasvaa 25 cm pitkäksi. Tummanruskealla, lähes mustalla pohjalla on pyrstön tyvessä oranssi ”liekki”, pyrstö on yleisväriltään oranssi ja pyrstössä ja evissä kulkee valkoinen raita. Nuorilta yksilöiltä liekkikuvio puuttuu.

Alkuperä 
Tulivälskäreitä elää koralliriutoilla keskisellä Tyynellämerellä.

Käyttäytyminen 
Tulivälskäri on hyvin aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Sitä suositellaan pidettäväksi yleensä akvaarion ainoana välskärinä. Sen sijaan selkärangattomat ja korallit se jättää yleensä rauhaan, joten sitä voi pitää riutta-akvaariossa.

Ravinto 
Tulivälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää mutta myös kuivaruokaa.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Giánnis Anastasíou

Giánnis Anastasíou (, joskus Yannis Anastasiou; s. 5. maaliskuuta 1973) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.

Ura pelaajana

Anastasíou aloitti jalkapallouransa Prevezassa vuonna 1990. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi Ethnikosiin, jossa pelasi viiden kauden ajan. Anastasíou pelasi seurassa yli 120 ottelua joukkueen vaeltaessa Kreikan Superliigan ja Beta Ethnikin välillä. Vuosina 1996–1999 hän edusti OFI Kreeta. Ulkomaille Anastasíou siirtyi vuonna 1999 ja seurana oli RSC Anderlecht. Hän pelasi belgialaisseurassa vain yhden kauden voittaen maan mestaruuden.

Kesällä 2000 Anastasíou siirtyi Rodaan, jossa pelasi neljä Eredivisie-kautta tehtaillen 48 maalia. Hyvät esitykset Rodassa toivat kreikkalaiskärjelle sopimuksen AFC Ajaxiin. Peliaika suurseurassa jäi kuitenkin vähiin, eikä hän pelannut Alankomaiden cupin finaalissa keväällä 2006, kun Ajax voitti mestaruuden. Ajax-kausien jälkeen hän edusti vielä Alankomaissa Sparta Rotterdamia ja Almere Cityä, kunnes lopetti uransa vuonna 2008.

Meriitit pelaajana

 Belgian mestaruus: 2000
 Alankomaiden cup: 2006

Ura valmentajana

Anastasíou aloitti valmennusuransa Panathinaikosin apulaisvalmentajana kesäkuussa 2008. Hän toimi Henk ten Caten apuvalmentajana ja joutui jättämään tehtävänsä joulukuussa 2009. Tammikuussa 2011 hän palasi valmentajaksi AFC Ajaxin organisaatioon, jossa toimi juniorivalmentajana kesäkuun loppuun 2012 saakka.

Tammikuussa 2013 Anastasíousta tuli englantilaisseura Readingin apulaisvalmentaja. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Anastasíou sai päävalmentaja Brian McDermottin tavoin potkut jo maaliskuussa.

Toukokuussa 2013 Anastasíou nimettiin Panathinaikosin päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan Anastasíou luotsasi seuran Kreikan cupin mestariksi neljän vuoden tauon jälkeen. Kreikan Superliigassa Panathinaikos sijoittui Anastasíoun alaisuudessa neljänneksi. Kaudella 2014/15 joukkue oli liigassa toisena, mutta hävisi mestaruuden vieneelle Olympiakosille peräti 12 pistettä. Europeleissä Panathinaikos eteni kaudella 2014/15 Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen, mutta 2015/16 pelit katkesivat jo karsintoihin, kun azerbaidžanilainen Qəbələ FK pudotti Anastasíoun miehistön 2–2 vierastasapelillä. Seura purki Anastasíoun sopimuksen marraskuun alussa 2015.

Kesäkuussa 2016 Anastasíousta tuli Eredivisiessä pelanneen Rodan päävalmentaja. Kausi sujui heikosti ja Roda sijoittui hänen alaisuudessaan Eredivisien toiseksi viimeiseksi ja joutui sarjakarsintoihin. Seurajohto erotti Anastasíoun ennen kahta viimeistä karsintaottelua.

Huhtikuun lopulla 2017 Anastasíou allekirjoitti sopimuksen belgialaisen KV Kortrijkin kanssa ja siirtyy seuran valmentajaksi kaudeksi 2017/18. Joukkueen kausi lähti liikkeelle kangerrellen ja juuttuminen liigan häntäpäähän johti Anastasíoun potkuihin marraskuun alussa 2017.

Meriitit valmentajana

 Kreikan cup: 2014

Lähteet

Aiheesta muualla
 Giánnis Anastasíoun profiili Transfermarkt-sivustolla 

Kreikkalaiset jalkapalloilijat
Kreikkalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaulusvälskäri

Kaulusvälskäri (Acanthurus leucosternon) on huomiota herättävän värikäs koralliriuttojen kala, jota pidetään myös meriakvaariossa.

Koko ja ulkonäkö 
Kaulusvälskäri kasvaa 30 cm pitkäksi. Vartalo on sininen, selkäevä keltainen, pää musta ja leuan alla on valkea kauluskuvio. Pyrstössä on sinisellä pohjalla musta kuvio.

Alkuperä 
Kaulusvälskäreitä elää Intian valtamerellä Afrikan itärannikolta Andamaaneille, Indonesian lounaisosaan ja Joulusaarelle. Sitä on tavattu myös läntisen Tyynenmeren puolelta Indonesiaa ja Balilta. Se viihtyy varsin matalassa vedessä, koralliriuttojen ylärinteillä ja tasangoilla.

Käyttäytyminen  
Kaulusvälskäri viettävät aikaansa joko yksin tai suurina ruokailuryhminä. 

Akvaariossa kaulusvälskäri on hyvin aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Sen sijaan selkärangattomat ja korallit se jättää yleensä rauhaan, joten sitä voi pitää riutta-akvaariossa. Se tarvitsee kuitenkin paljon uimatilaa, ja on herkkä saamaan pilkkutaudin. 

Kaulusvälskärin ei tiedetä lisääntyneen vankeudessa.

Ravinto 
Kaulusvälskärit syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää, mutta myös kuivattua levää tai leväpitoista kuivaruokaa. Luonnossa levää syövä kala saa levän joukossa pieniä äyriäisiä, ja akvaariossa sen ruokavalioon suositellaan lisättäväksi myös kuivattuja tai pakastettuja pikkueläimiä.

Lähteet 
 Taksonomian lähde tribuksen sukuun asti: 
 Taksonomian lähde suvusta alaspäin:

Viitteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Linjavälskäri

Linjavälskäri (Acanthurus sohal) on välskärikaloihin kuuluva kala.

Koko ja ulkonäkö 
Linjavälskäri kasvaa akvaariossa 25 cm pitkäksi, luonnossa jopa 40 cm. Sen vartalo on pohjaväriltään tummansininen, ja siinä on vaakasuuntaisia valkeita ”liituraitoja”. Selkä- ja vatsaevät sekä pyrstö ovat tummansiniset, mutta niiden reunassa kulkee neonsininen raita. Sivuevissä on häivähdys oranssia.

Alkuperä 
Linjavälskäreitä elää koralliriutoilla Punaisellamerellä sekä Persianlahdella. Se viihtyy riuttojen läheisyydessä, mutta tarvitsee paljon vapaata uintitilaa.

Käyttäytyminen 
Linjavälskäri on hyvin aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Sitä suositellaan pidettäväksi vain suurissa akvaarioissa muiden aggressiivisten kalojen joukossa.

Vesiolot ja ravinto 
Muiden Punaisenmeren kalojen tapaan linjavälskärit tarvitsevat tasaiset, hyvät vesiolot. Suolapitoisuuden pitäisi pysyä vakiona niin että ominaistiheys on 1.025, pHn välillä 8,2–8,4 ja lämpötilan 25–28 °C. Kala syö paljon, joten se tuottaa paljon jätettä, joten veden kiertoon ja puhdistukseen on kiinnitettävä huomiota. Ne syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää mutta myös kuivaruokaa.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Narsissit

Narsissit eli kruununarsissit (Narcissus) ovat narsissikasvien (Amaryllidaceae) heimon suku. Ne ovat monivuotisia sipulikasveja. Kukat ovat yleensä väriltään keltaisia, valkoisia tai keltavalkoisia ja niissä on lisäteriötorvi. Lehdet ovat kapeita, tasasoukkia ja tylpähköjä. Luonnossa narsisseja kasvaa Etelä-Euroopasta Japaniin ulottuvalla vyöhykkeellä. Narsisseista on kehitetty jo satoja vuosia erilaisia puutarhanarsisseja eri lajien risteytysten tuloksena. Puutarhamuotojen ulkokiehkuran kehälehdet ovat joko samanvärisiä kuin torvikin tai erivärisiä. Suomessa niitä kasvatetaan hyvin yleisesti koristekasveina pihoilla, puutarhoissa ja kasvihuoneissa. Tunnetuin laji on keltanarsissi eli pääsiäislilja (Narcissus pseudonarcissus).

Narsissit ovat myrkyllisiä, myös sipulit, siksi myyrät ja hiiret eivät koske niihin. Kasvit sisältävät lääkkeenäkin käytettävää galantamiinia, joka on antikoliiniesteraasi.

Lajeja 
Luonnonvaraisia narsisseja:
 pikkunarsissi (Narcissus asturiensis)
 virvanarsissi (Narcissus bulbocodium)
 syklaaminarsissi (Narcissus cyclamineus)
 nunnannarsissi (Narcissus jonquilla)
 luminarsissi (Narcissus minor)
 vititasetti (Narcissus papyraceus)
 ranskanvititasetti (N. papyraceus subsp. polyanthos)
 valkonarsissi (runoilijanarsissi) (Narcissus poëticus)
 hyrrävalkonarsissi (N. poëticus subsp. poëticus)
 tähtivalkonarsissi (N. poëticus subsp. radiiflorus)
 keltanarsissi eli pääsiäislilja (torvinarsissi) (Narcissus pseudonarcissus)
 isokeltanarsissi (N. pseudonarcissus subsp. major)
 pikkukeltanarsissi (N. pseudonarcissus subsp. pseudonarcissus)
 neidonnarsissi (Narcissus serotinus)
 sarjatasetti eli tasetti eli sarjanarsissi (Narcissus tazetta)
 orkideanarsissi (Narcissus triandrus)
 Narcissus watieri

Risteymiä:
 tähtinarsissi (Narcissus × incomparabilis) – valko- ja keltanarsissin risteymä.
 vihkotasetti (Narcissus × medioluteus) – valkonarsissin ja sarjatasetin risteymä.
 kihlanarsissi (Narcissus × cyclazetta) – syklaaminarsissin ja sarjatasetin risteymä.

Puutarhalajikkeita 
Torvinarsissit (mm. King Alfred)
Isotorviset eli maljatorviset narsissit
Pienitorviset narsissit
Kerrannaiskukkaiset (kerrotut) narsissit
Valkonarsissi
Tähtinarsissit (mm. Keltanarsissi eli pääsiäislilja)
Pienikokoiset narsissit
Triandrus-narsissit
Syklaaminarsissit
Orkideanarsissit
Jonquilla-narsissit
Tazetta–sarjanarsissit (Poetaz-narsissit)
Bulbocodium-narsissit
Poeticus-narsissit

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Narcissus
 Suomen Lajitietokeskus: Narsissit (kruununarsissit) – Narcissus
 DaffSeek - Daffodil Database with Photos (englanninkielinen lajiketietokanta)
 Perhekerho.net: Narsissit

Seulonnan keskeiset artikkelit
Discoswing

Disco-Swing on etupäässä nopeaan musiikkiin tanssittava lavatanssi, jota tanssitaan yleensä tanssilavoilla suorajakoiseen disco-musiikkiin tai iskelmään, jossa on disco-beat. Tanssista käytetään myös nimityksiä Disco-Jive ja Samba-Jive, joista ensimmäinen viittaa siihen, että tanssitaan jiven kuvioita disco-musiikkiin ja jälkkimmäinen vastaavasti samba-musiikkiin.

Disco-Swingin askelrytmi on 12a3 tai a123, missä a-askel sijoittuu ajallisesti lähemmäksi seuraavaa iskua. 

Joskus askellukseen sovelletaan myös painotonta täp-askellusta esimerkiksi 1(2)3a4, missä 2-askel on painoton ja otetaan samalla jalalla kuin kolmos-askelkin. Viimeksi mainitun tekniikan etuna on, että pysytään paremmin mukana 4/4-tahtilajin musiikissa, kun perusaskeleeseen käytetään koko tahti. Tästä askelversiosta käytetään myös nimitystä discosamba. Tämä askellikko sopii hyvin nopeaan sambaan. 

Tanssin tai ainakin sen nimen syntypaikkana pidetään Sveitsiä ja Etelä-Saksaa, joskin samantyyppistä tanssia on tanssittu aikaisemminkin nimellä Hustle tai Discofox.

Rock'n'swing-tanssit
Lavatanssi
Epäilyksen polttopiste

Epäilyksen polttopiste (tunnetaan suomeksi myös nimellä Paholaisen palapeli, ) on brittiläinen television rikosdraamasarja. Sitä tehtiin 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Sarjan pääosassa nähtiin Helen Mirren, joka esitti rikosylikomisario Jane Tennisonia. 

Sarjaa tehtiin seitsemän tuotantokauden verran. Jokainen jakso oli yleensä kestoltaan noin 200 minuuttia ja jaettiin kahteen jaksoon. Poikkeuksen teki 2. kausi, joka jaettiin neljään osaan, sekä 4. kausi, joka oli kestoltaan yli 300 minuuttia ja joka koostui kolmesta erillisestä osasta.

Tuotantokaudet 
 Epäilyksen polttopiste 1: Paholaisen palapeli (1991 Iso-Britannia, 207 min., 2 osaa)
 Epäilyksen polttopiste 2: Operaatio Nadine (1992 Iso-Britannia, 203 min., 4 osaa) 
 Epäilyksen polttopiste 3: Sielujen kaitsija (1993 iso-Britannia, 207 min., 2 osaa) 
 Epäilyksen polttopiste 4 (1995 Iso-Britannia)
 Kadotettu lapsi (101 min.) 
 Sisäpiirit (102 min.) 
 Pimeyden haju (105 min.) 
 Epäilyksen polttopiste 5: Virhearvioita (1996 Iso-Britannia, 200 min.) 
 Epäilyksen polttopiste 6: Viimeinen todistaja (2003 Iso-Britannia 200 min., 2 osaa) 
 Epäilyksen polttopiste: Viimeinen näytös (2006 Iso-Britannia, ~200 min., 2 osaa)

Esitysnimet 
Televisiosarjaa Epäilyksen polttopiste on esitetty useissa maissa, ja sen esitysnimiä ovat muun muassa olleet:

 Suspect n° 1 (Ranska)
 I mördarens spår (Ruotsi, SVT)
 Heißer Verdacht (Saksa)
 Epäilyksen polttopiste (Suomi, YLE)

Lähteet

Brittiläiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat

pt:Prime Suspect
Black Rain

Black Rain on Ozzy Osbournen 22. toukokuuta 2007 julkaistu albumi. Albumi on järjestyksessään Osbournen yhdeksäs pitkäsoitto. Albumi nousi Billboardin listalla sijalle kolme ja on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Singlenä julkaistiin kappaleet "Not Going Away", "I Don't Wanna Stop" ja "Black Rain".

Aiemmista albumeista poiketen tyylillisesti albumilla on vaikutteita mm. industrial- ja thrash metal -genreistä. Tämä tulee esille mm. raskaammista kitara-riffeistä, särö-efektin käytöstä laulussa sekä syntetisaattoreiden runsaammasta käytöstä.

Alun perin albumi julkaistiin Yhdysvalloissa erilaisella digipak-kannella. Japanin painos sisälsi kaksi bonus-raitaa ja iTunes-versio sisälsi vielä yhden erillisen bonus-kappaleen. Marraskuussa 2007 julkaistu Tour Edition sisältää kaikki kolme bonus-raitaa sekä kolme live-raitaa.

Kappaleet

Tour Edition

Kokoonpano 
 Ozzy Osbourne – laulu, huuliharppu
 Zakk Wylde – kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu
 Rob "Blasko" Nicholson – basso
 Mike Bordin – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Dome.fi: 
 Entertainment Weekly: C+
 Imperiumi.net: 
 Rolling Stone: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Ozzy Osbournen albumit
Finnpulp

Finnpulp Oy on suomalainen metsäteollisuuden yritys. Finnpulp suunnitteli 1,2 miljoonaa tonnia vuodessa tuottavaa, maailman suurinta havusellutehdasta Kuopion Sorsasaloon. Tehtaan kustannusarvio oli 1,4 miljardia euroa. Tehdashanke sai ensin ympäristöluvan, mutta päätöksestä valitettiin. Vaasan hallinto-oikeus hylkäsi tehtaan ympäristöluvista tehdyt valitukset puolentoista vuoden käsittelyn päätteeksi. Korkein hallinto-oikeus kuitenkin epäsi luvan joulukuussa 2019 ja tehdasta ei näin ollen rakenneta alkuperäisessä muodossa. Sen mukaan "tehtaan sijainti Kallaveden rannalla olisi sellainen, että tehtaan suuri ja pitkäaikainen lisäkuormitus voisi aiheuttaa merkittävää vesistön pilaantumista". 

Vuonna 2020 tehdashanke on kuitenkin edelleen voimassa, ja yhtiö valmistautuu uuteen lupakierrokseen Kuopion sellutehtaan rakentamiseksi. Sorsasaloon suunnitellun tehtaan koko mahdollisesti pienenee, ja yhtiöllä on harkinnassa muitakin vaihtoehtoja, mutta lupa-asia on ajankohtaisesti keskiössä.

Kuopion sellutehdas

Finnpulp teki aiesopimuksen Hamina-Kotkan sataman kanssa sellun kuljetuksesta maailmalle. Kuopiosta sellu siirtyisi Savon rataa pitkin Kouvolan kautta Kotkaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Finnpulpin kotisivut

Suomalaiset metsäteollisuusyhtiöt
Kuopio
Suomen metsäteollisuus
Paanajärven Anni

Paanajärven Anni on dokumenttielokuva Vienan Karjalassa sijaitsevasta Paanajärven kylästä, jota uhkasi voimalaitoksen patoaltaan alle jääminen. Ohjaaja on pitkän linjan dokumentaristi Lasse Naukkarinen. Elokuva sai ensi-iltansa Bio Rexissä, Helsingissä, 29. tammikuuta 2006.

Vuonna 2007, pian elokuvan valmistumisen jälkeen, uhka kylän hukuttamisesta näyttää vihdoin väistyneen. Venäjä suojeli kylän patoaltaan rakentamisellta.

Elokuva on esitetty Yle TV2:ssa 25.12.2006 ja 7.10.2007. Se on myös kiertänyt useilla kansainvälisilä dokumenttielokuvafestivaaleilla. Elokuva palkittiin parhaana ammattilaisdokumenttielokuvana Kettupäivillä Helsingissä 2006.

Elokuvasta 
Elokuvassa seurataan Anni Popovan (o.s. Mäkuskhina, 1928 Jyskyjärvi – 4. helmikuuta 2011) elämää. Anni asui Vienan Karjalassa Kemijoen rannalla sijaitsevassa Paanajärven perinnekylässä. Hän oli kylän keskeinen hahmo, kylän johtaja, puuhanainen ja sanavalmis entinen opettaja. 

Paanajärven kylä on ainutlaatuinen vienankarjalainen runokylä, jossa on yhä jäljellä merkittävä osa alkuperäistä rakennuskantaa. Naukkarinen dokumentoi kylän selviytymistarinan tällä suurtyöllään, jonka materiaali kerättiin pitkällä, kuusi vuotta kestävällä seurannalla.

Paanajärvi on harvinaisuus, sillä se on ainoa jäljelle jäänyt alkuperäisasussaan säilynyt vienalaiskylä. Kylää on uhannut patoaltan alle jääminen jo 50 vuoden ajan. Neuvostoliitto suunnitteli Vienan Kemijoen patoamista. Joella sijaitsevaan Valkeakosken kylään oli tarkoitus rakentaa vesivoimalaitos suurine patoaltaineen. Paanajärvi olisi jäänyt veden alle, mutta suunnitelma keskeytyi Neuvostoliiton romahdettua. Kylää on entistetty ja elämää elvytetty suomalaisten avustamana jo vuosien ajan. Kylä valittiin World Monuments Watchin Maailman uhanalaisten perinnekohteiden listalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Iltalehti, 12.2.2011, Paanajärven Anni on kuollut  (uutinen dokumentin kohteen kuolemasta).
 Ilokuva Oy:n kotisivut
 Finnair-Blue Wings article

Vuoden 2006 dokumenttielokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat