joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Markku Eskelinen

Markku Eskelinen (s. 1959) on suomalainen kirjailija ja kulttuurintutkija. Eskelinen on tullut tunnetuksi uusien kirjallisuuden julkaisukanavien ja muotojen (internet, kyberteksti, ergodinen kirjallisuus) sekä tietokonepelien akateemisesta tutkimuksesta. 

Eskelinen tuli ensi kertaa julkisuuteen vuonna 1987 yhdessä Jyrki Lehtolan kanssa julkaisemallaan pamfletilla Jälkisanat: sianhoito-opas. Siinä hyökättiin kovin sanoin aikansa filosofian kirjallisuuden ja kulttuurien ikoneita vastaan. Samoilla linjoilla Eskelinen jatkoi vuosina 1988–1989 toimiessaan Ilta-Sanomien kolumnistina nimimerkillä Nuori vihainen mies.

Yhdessä Raine Koskimaan kanssa Eskelinen julkaisi vuonna 2001 teoksen Paavo Haavikosta. Hän on julkaissut artikkeleita muun muassa Parnassossa ja erilaisissa internetjulkaisuissa, muun muassa gamestudies.org -sivustolla.

Eskelinen on yksi Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran perustajista.

Teoksia 
 
 
 
 
 
 
 
 Kirjallisuus Käyttöohje. Osuuskunta Poesia, 2020. ISBN 9789523051638
 Kolmen kehän sirkus. Esseekokoelma. Siltala, 2022. ISBN 9789522345042

Kaunokirjalliset teokset 
 
 
  (Silja Hiidenheimon kanssa)
 
Lähes tunnistamaton mahdollisuus menettää. Markku Eskelinen ja Maria Matinmikko. Post-Oulipo ry ja Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-94-1104-7

 Markku Eskelinen & Jaakko Yli-Juonikas: Talvimatkoja. Ntamo, 2020. ISBN 9789522157980

Lähteet 
 kirjailijaesittely WSOY:n sivuilla. 
 Markku Eskelisen kotisivut, muun muassa julkaisuluettelo. 
 Markku Eskelinen , haastattelu. Finpop.net.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Markku Eskelisen Raukoilla rajoilla - Suomenkielisen proosakirjallisuuden historiaa-blogi

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Komisario Lewis

Komisario Lewis (Lewis) on brittiläinen etsiväsarja, joka syntyi aiemman Komisario Morse -sarjan spin-offina. Sarjan pilottijakso esitettiin vuonna 2006, ja sarjaa on esitetty Britanniassa yhdeksän kautta vuodesta 2007 lähtien ITV-kanavalla. Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1 keväästä 2009 syyskuuhun 2022. 

Sarjan pääosassa nähdään Kevin Whatelyn esittämä komisario Robert ”Robbie” Lewis, joka toimi aikoinaan komisario Morsen apulaisena. Sarjan alku sijoittuu viitisen vuotta komisario Morsen kuoleman jälkeiseen aikaan. Lewis palaa usean ulkomailla asutun vuoden jälkeen Englantiin ja aloittaa työnsä Oxfordin poliisivoimissa. Hänet ylennetään ylikonstaapelista komisarioksi, minkä jälkeen hän alkaa tutkia henkirikoksia yhdessä rikosylikonstaapeli James Hathawayn (Laurence Fox) kanssa. Hathaway on ennen poliisiksi ryhtymistään opiskellut teologiaa ja hänen yliopistomenneisyyteensä törmätään sarjan jaksojen edetessä.

Jaksot
Tarinoiden pituus on 120 minuuttia, mutta seitsemännestä kaudesta alkaen ne on jaettu kahteen 60 minuutin osaan.

Ensimmäinen kausi
 Uusi alku (pilottijakso / Reputation)
 Jumalten kosto (Whom the Gods Would Destroy)
 Vanhat toverit (Old School Ties)
 Sovituksen aika (Expiation)

Toinen kausi
 Piiri pieni pyörii (And the Moonbeams Kiss the Sea)
 Menneisyyden haamut (Music to Die For)
 Tiellä taivaaseen (Life Born of Fire)
 Miehistä parhaat (The Great and the Good)

Kolmas kausi
 Rakkauden kuvajainen (Allegory of Love)
 Oppineisuuden ansa (The Quality of Mercy)
 Katoamistemppu (The Point of Vanishing)
 Legenda elää (Counter Culture Blues)

Neljäs kausi
 Kuolema keskitalvella / Talven selkä (The Dead of Winter)
 Pimeä aine (Dark Matter)
 Viimeinen kysymys / Äkkikuolemasi (Your Sudden Death Question)
 Pimeän syli / Lankeava pimeys (Falling Darkness)

Viides kausi
 Kymmenen vuoden hiljaisuus (Old, Unhappy, Far Off Things)
 Koston henki (Wild Justice)
 Mielensisäiset esteet (The Mind Has Mountains)
 Lupauksen lahja (The Gift of Promise)

Kuudes kausi
 Neron sielu (The Soul of Genius)
 Käärmeenpesä (Generation of Vipers)
 Täydellisyyden vaarat (Fearful Symmetry)
 Ikuinen tahra (The Indelible Stain)

Seitsemäs kausi
 Pelkurin osa (Down among the Fearful)
 Vaeltaja (The Ramblin’ Boy)
 Ketjureaktio (Intelligent Design)

Kahdeksas kausi
 Syvät haavat (Entry Wounds)
 Nemean leijonat (The Lions of Nemea)
 Hyvän ja pahan tuolla puolen (Beyond Good and Evil)

Yhdeksäs kausi 
 Harakan loru (One for Sorrow)
 Magnum opus (Magnum Opus)
 Sotkuinen vyyhti (What Lies Tangled)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Komisario Lewis Ylen sivuilla
 HS Poiminta: Komisario Lewis on entisensä, ja se on hyvä

Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Lewis, Robert, komisario
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Brittiläiset rikossarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Leonard Baumgartner

Leonard Reinhold Baumgartner (1. lokakuuta 1874 Elimäki – 3. kesäkuuta 1946 Loviisa) oli suomalainen vuorineuvos ja Stockfors Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja ja merkittävin osakkeenomistaja.

Sveitsiläistä sukujuurta ollut Leonard Baumgartner käytyään Loviisan reaalikoulun opiskeli ulkomailla Saksassa ja Englannissa, kunnes aloitti vuonna 1896 haminalaisen kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvistin puutavaraliikkeen palveluksessa. Ahlqvistilla Baumgartner työskenteli aina vuoteen 1909 jolloin hänestä tuli Pyhtäällä sijainneen Stockfors Oy:n puuhiomon ja sahan isännöitsijä. Pian Baumgartner alkoi myös hankkia yhtiön osakkeita omistukseensa. Vuonna 1917 Baumgartner oli jo Stockforsin suurin osakkeenomistaja, hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän omisti yhtiöstä 81 prosenttia vuonna 1920 ja vuonna 1940 jo 99,5 prosenttia. Yritysjohtajana Baumgartner oli rohkea vastuunkantaja, mutta myös varovainen ja kaukonäköinen. Hän jätti Stockforsin toimitusjohtajan tehtävät vuonna 1940 heikentyneen terveytensä takia, mutta toimi käytännössä yrityksen ylimmässä johdossa aina kuolemaansa saakka. Vuorineuvoksen arvon Baumgartner sai vuonna 1929.

Vuonna 1936 Mustion kartano siirtyi Baumgartner-suvulle ja edelleen Stockfors Oy:lle.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Pertti Berg

Pertti Uolevi Erik Berg (9. kesäkuuta 1934 Kokemäki – 5. huhtikuuta 2017 Lahti) oli suomalainen vuorineuvos ja Starckjohann Oy:n toimitusjohtaja.

Berg pääsi ylioppilaaksi Porin Lyseosta vuonna 1954 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1958. Berg aloitti työuransa Suomen Maanviljelijöiden Kauppa Oy:n myyntikonttorien tarkastajana, josta siirtyi tamperelaisen rautakaupan Otra Oy:n konttoripäälliköksi ja hallinnolliseksi johtajaksi. Vuonna 1962 hän siirtyi vastaaviin tehtäviin Mekes Oy:hyn. Vuosina 1965–1969 Berg oli Oy Kultakönni Ab:n toimitusjohtaja. Oy Starkjohann & Co Ab:n palvelukseen Berg tuli vuonna 1970. Hän oli ensin neljä vuotta yhtiön hallinnollisena johtajana, sitten kuusi vuotta varatoimitusjohtajana, kunnes vuonna 1980 hänestä tuli yhtiön toimitusjohtaja. Pari vuotta aiemmin Berg oli nimitetty myös Oy Telko Ab:n toimitusjohtajaksi pari vuotta aiemmin. Yritykset fuusioitiin ja Berg oli Starckjohann-Telko Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1981–1989 ja pääjohtaja 1989–1994. 

Bergin johdolla Starckjohann-Telko kasvoi voimakkaasti 1980-luvulla. Yritysostojen myötä siitä tuli yksi Suomen suurimmista kauppaa harjoittavista yrityksistä. Pääjohtajana toimineelle Bergille myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1992. 1990-luvun alun lama koetteli kuitenkin myös Starckjohann-Telkoa ja yritys ajautui yrityssaneeraukseen vuonna 1993. Berg siirtyi saneeratun emoyhtiön Starckjohann Oy:n toimitusjohtajaksi. Tehtävässä hän ehti olla kuitenkin vain neljä kuukautta ennen siirtymistään eläkkeelle toukokuussa 1994. 

Bergillä oli työtehtävien lisäksi useita luottamustoimia. Suomen Tukkukauppiaiden Liiton ja Teknisen Tukkukaupan Keskusliiton yhdistyessä vuoden 1988 alussa Tukkukaupan Keskusliitoksi Berg valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet

Aiheesta muualla
 Pertti Bergin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Aquarium (albumi)

Aquarium on eurodance-yhtye Aquan ensimmäinen albumi vuodelta 1997.

Kappaleet

Lähteet 
 www.aqua.dk

Vuoden 1997 albumit
Vuoden 1997 esikoisalbumit
Aquan albumit
Kemira Chemicals

Kemira Chemicals Oy (aiemmin Finnish Chemicals Oy) on sellu- ja paperiteollisuuden valkaisukemikaaleja Sastamalassa valmistava tehdas. Kemira osti Finnish Chemicalsin vuonna 2005. Yhtiön nimeksi muuttui kesäkuun 2009 alusta Kemira Chemicals Oy. Suomessa sillä on tehtaat Joutsenossa, Äetsässä ja Kuusankoskella. Tuotteisiin kuuluvat muun muassa natriumkloraatti, natriumboorihydridi ja klooridioksidi, joita käytetään massavalkaisussa ja vedenpuhdistuksessa.

Historiaa 
Yhtiö perustettiin vuonna 1937, ja sen perustajia olivat englantilainen ICI, saksalainen IG Farben ja belgialainen Solvay tasaosuuksilla. Finnish Chemicals aloitti selluloosan valkaisussa käytettävän kloorin valmistamisen Äetsän tehtaallaan vuonna 1939. Toisen maailmansodan jälkeen IG Farbenin omistusosuus siirtyi saksalaissaatavina vuonna 1946 Neuvostoliiton haltuun. Neuvostoliitto myi osuutensa yhtiöstä vuonna 1953 Enso-Gutzeit Oy:lle. 

Vuonna 1983 yhtiö siirtyi Nokian hallintaan, ja vuonna 1991 siitä tuli Nokian ja UPM-Kymmenen yhteisyritys, johon oli yhdistetty molempien kemikaalivalmistus. Vuonna 1996 yhtiön omistajaksi tuli Luxemburgissa toimiva Erikem Luxembourg S.A., ja vuonna 2000 yhtiö osti pohjoisamerikkalaisen Huron Tech Corporationin. Erikem myi Finnish Chemicalsin vuonna 2005 Kemiralle.

Kilpailulait 

Euroopan komissio määräsi vuonna 2008 Finnish Chemicalsille 10,15 miljoonan euron sakon natriumkloraattiliiketoiminnan kilpailulakien rikkomuksista vuosina 1994-2000. Kemiran mukaan sakko ei vaikuta sen tulokseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Michelsen, Karl-Erik: Sähköstä ja suolasta syntynyt: Finnish Chemicals Oy, Nokia Chemicals 1937–1987. Jyväskylä 1989. ISBN 9529014058

Äetsä
Suomalaiset metsäteollisuusyhtiöt
Suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Fortress


Fortress on kanadalaisen metalliyhtye Protest the Heron toinen kokopitkä albumi. Se julkaistiin 29. tammikuuta 2008, Kanadassa Underground Operationsin ja Yhdysvalloissa Vagrantin kautta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rody Walker – laulu
 Luke Hoskin – kitara, piano
 Tim Millar – kitara, laulu
 Arif Mirabdolbaghi – bassokitara, laulu
 Moe Carlson – rummut

Arviot 
 Alternative Press: 
 Allmusic: 
 The A.V. Club: A

Lähteet 

Protest the Heron albumit
Vuoden 2008 albumit
Vuoden uusmaalainen kylä

Vuoden uusmaalainen kylä valitaan vuosittain. Valinnan on tehnyt vuoteen 1993 saakka Uudenmaan maakuntaliitto ry:n hallitus, 1994 lähtien Uudenmaan liiton maakuntahallitus. Vuotuisella valinnalla on haluttu kiinnittää huomiota kuntien ja sen asukkaiden yhteiseen vastuuseen alueidensa suunnittelussa ja kehittämisessä. Kuntia on haluttu myös kannustaa pyrkimyksissä hyvän asuinympäristön luomiseen asukkailleen sekä hyvään rakennustapaan. Lisäksi on pyritty tukemaan yksityisiä kansalaisia aloitteellisuuteen ja aktiivisuuteen oman kotiseutunsa hyväksi. 

Valinnoissa on korostettu kylän omaehtoista kulttuuritoimintaa, perinteen vaalimista, uusien innovaatioiden kehittämistä ja yhteistoimintaa kylän elinolosuhteiden parantamiseksi. Valintakriteereissä maakuntahallitus voi painottaa peruskriteeristön lisäksi myös Uusimaa-viikon teemoitusta.

Valinta ei ole aina kohdistunut tavallisiin maaseutukyliin, vaan myös samat kriteerit täyttäviin kaupunginosiin. Valintamenettelyä tarkistettiin 2012 valinnasta lähtien, jolloin siirryttiin vuorovuosin valitsemaan kylä ja kaupunginosa. Syksyisin hakuun tuleva maininta myönnetään koko seuraavalle vuodelle. Esim. 2014 syksyllä on haussa 2015 kaupunginosanimitys, 2015 syksyllä seuraava vuoden kylä -nimitys.

Vuoden uusmaalainen kylä eri vuosina

Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsee vuosittain hakemuksien perusteella vuoden uusmaalaisen kylän tai kaupunginosan.

2020-luku
2021 Kulloo, Porvoo
 2020 Huuvari-Särkijärvi, Askola

2010-luku
 2019 Roihuvuori, Helsinki
 2018 Ruotsinpyhtää.
 2017 Kallio, Helsinki
 2016 Lohjan saariston Paavola, Lohja
 2015 Oulunkylän Maunula, Helsinki
 2014 Ohkola, Mäntsälä
 2013 Kyrölä, Järvenpää
 2012 Kerkkoo, Porvoo
 2011 Rajamäki, Nurmijärvi 
 2010 Vihtijärvi, Vihti

2000-luku
2009 Backgränd, Raasepori (entinen Karjaa)
2008 Sälinkää, Mäntsälä
2007 Suvisaaristo, Espoo
2006 Degerby, Inkoo
2005 Jamppa, Järvenpää
2004 Luoma, Kirkkonummi
2003 Savio, Kerava
2002 Skåldö-Sommarö, Tammisaari (nykyinen Raasepori)
2001 Kytäjä, Hyvinkää
2000 Fiskari, Pohja (nykyinen Raasepori)

1990-luku
1999 Suomenlinna, Helsinki
1998 Sotunki, Vantaa
1997 Tanhuniitty, Järvenpää
1996 Kellokoski, Tuusula
1995 ei valittu, koska valinta muutettiin vuoden alusta tapahtuvaksi
1994 Vihdin kirkonkylä, Vihti
1993 Kumpula, Helsinki
1992 Evitskog, Kirkkonummi
1991 Laukkoski, Pornainen
1990 Tapiola, Espoo

1980-luku
1989 Karstu, Lohjan kunta (nykyinen Lohja)
1988 Vättlax, Tenhola (myöhemmin Tammisaari, nykyinen Raasepori)

Lähteet
Uudenmaan liitto, pöytäkirja, kokous 218-7
 Vuoden uusmaalaiset kylät ja kaupunginosat vuodesta 1988,  Uudenmaanliitto, viitattu 16.12.2017 (kartta, jossa kylät)

Lähdeviitteet
Roman Romanenko

Roman Jurjevitš Romanenko (; s. 9. elokuuta 1971 Štšolkovo, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.

Hän on asunut jo lapsena Tähtikaupungissa, jonka lukiosta hän siirtyi Ilmavoimiin valmistuen vuonna 1992 insinööriksi ja lentäjäksi. Hän lensi Aero L-39 Albatros -suihkukoulukoneita ja Tupolev Tu-134 -kuljetuskoneita kaikkiaan noin 500 tuntia. Hän on  majuri ja pääsi kosmonauttikoulutukseen vuonna 1997. Hän on naimisissa Julia Leonidovna Romanenkon kanssa. Harrastuksiin kuuluu sukeltaminen, tennis, turismi, veneily, lentopallo, musiikki ja autojen entisöinti.

Hän toimi Oleg Kotovin varamiehenä Sojuz TMA-10 -lennolla ja Fjodor Jurtšihinin varamiehenä ISS-avaruusaseman Retkikunta 15:n miehistössä.

Hän lensi Sojuz TMA-15:n päällikkönä toukokuun lopussa 2009 ISS:lle liittyäkseen Retkikunta 20:n ja Retkikunta 21:n miehistöön lentoinsinöörinä. Hän laskeutui Maahan 1. joulukuuta 2009 Sojuz TMA-15:n mukana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 NASA Bio 
 Spacefacts biography of Roman Romanenko 
 ISS:n Retkikunta 20:n lentoa edeltävä haastattelu (6.5.2009) 

Venäläiset avaruuslentäjät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
North American T-28 Trojan

North American Aviation T-28 Trojan on North American Aviationin valmistama Yhdysvaltain ilmavoimien ja laivaston koulutuskone. Se tuli käyttöön 1950-luvun alussa, mutta poistui jo 1960-luvun alussa ilmavoimista. Yhdysvaltain laivasto käytti konetta 1980-luvun alkuun.

Ensilentonsa 24. syyskuuta 1949 lentänyttä konetta valmistettiin noin 2 000 kappaletta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 National Museum US Air Force - Factsheet T-28 Trojan
 Warbird Alley: T-28 page
 T-28 FENNEC : History + 2006 inventory
 T-28 Trojan Registry: The histories of those aircraft that survived military service
 Avery, Norm. North American Aircraft: 1934-1998 Volume 1. Santa Ana, CA: Narkiewicz-Thompson, 1998. ISBN 0-91332-205-9.
 The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985). London: Orbis Publishing, 1985.
 North American T-28 Trojan (Variants/Other Names: AT-28; Fennec)
 Thompson, Kevin. North American Aircraft: 1934-1998 Volume 2. Santa Ana, CA: Narkiewicz-Thompson, 1999. ISBN 0-913322-06-7.
 United States Air Force Museum guidebook. Dayton, Ohio: Air Force Museum Foundation, Wright-Patterson AFB, 1975.

1940-luvun koulukoneet
Yhdysvaltalaiset koulukoneet
T-28 Trojan
Hovijunkkari

Hovijunkkari (, ) on Ruotsissa aiemmin käytössä ollut hovivirkamiehen nimitys. Hovijunkkarin tehtävänä oli erityisesti leikata paisti annoksiksi kuninkaallisilla juhla-aterioilla. Myöhemmin hovijunkkari oli kuninkaan kunnianosoituksena myöntämä arvonimi, johon ei liittynyt mitään työsuoritusta. Nimitys ei ole ollut käytössä pitkään aikaan.

Katso myös
 Faanjunkkari
 Kamarijunkkari
 Tykkijunkkari

Lähteet
 Nordisk familjebok, Nordisk familjeboks förlags 1909.

Arvonimet
Mimmi

Mimmi on suomalainen naisen etunimi, jonka katsotaan yleensä perustuvan nimeen Vilhelmiina. Mimmi on voinut paikoin kehittyä myös Jeminasta. Mimmin nimipäivää on vietetty vuodesta 1951 lähtien 26. toukokuuta.

Mimmi-nimi on ollut Suomessa käytössä 1800-luvun loppupuolelta alkaen, ja se on ollut siitä lähtien yleinen koko maassa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Mimmin on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut etunimekseen mukaan 1 371 naista. Mimmi esiintyy toisinaan myös epävirallisena nimenä, esimerkiksi Emilian tai Mirjan lempinimenä.

Suomen lisäksi Mimmi tunnetaan Ruotsissa. Siellä nimen lähtökohtana on pidetty Mariaa ja sen ranskalaista kutsumamuotoa Mimi. Yhtä hyvin Mimmi voi kuitenkin viitata Vilhelminaan tai muihin mi-tavun sisältäviin nimiin.

Mimmi ja mimmi 

Etunimestä Mimmi on 1900-luvulla kehittynyt arkityylinen sana mimmi, joka tarkoittaa naista tai tyttöä. Esimerkiksi jalkapallopiireissä on jo vuosikymmeniä puhuttu mimmiliigasta eli naisjoukkueiden sarjasta. Myös kevyestä chick lit -kirjallisuudesta on joskus käytetty leikkisää suomennosta mimmikirjallisuus.

Tunnettuja Mimmejä 

 Mimmi Bergh, kirjailija, tyttökoulun lehtori
 Mimmi Bähr, keksijä ja kaunokirjoitustaidon kehittäjä
 Mimmi Haapasalo, kansanedustaja (SDP)
 Mimmi Hämäläinen, kansanedustaja (SDP) 
 Mimmi Kanervo, kansanedustaja (SDP)
 Mimmi Larsson, ruotsalainen jalkapalloilija
 Mimmi Lounela, lapsinäyttelijä
 Mimmi Lähteenoja, näyttelijä
 Mimmi Mustakallio, trubaduuri
 Mimmi Nurmela, jalkapalloilija
 Mimmi Puolakka, sosiaalidemokraattinen poliitikko
 Mimmi Sandén, ruotsalainen lapsilaulaja

Tunnettuja Mimmyjä 
 Mimmy Leino, o.s. Hellsten, näyttelijä, Benjamin Leinon puoliso

Kuvitteellisia Mimmejä 

 Mimmi Kallio, hahmo televisiosarjassa Kotikatu
 Mimmi Lehmä, animaatiosarjassa Mimmi Lehmä ja Varis
 Matami Mimmi (), noita Walt Disneyn piirrossarjoissa
 Mimmi Pigg, Minni Hiiren ruotsinkielinen nimi 
 Muhoksen Mimmi, päähenkilö samannimisessä elokuvassa

Lähteet

Etunimet
Aisha Rateb

Aisha Rateb Soad (Aʾisha Ratib, 1928 – 4. toukokuuta 2013) oli egyptiläinen juristi, diplomaatti ja professori. 

Vastavalmistuneena lakimiehenä vuonna 1949 Aisha Rateb haki tuomarin virkaa Egyptin valtioneuvostossa, mutta pääministeri Hussein Sirri Pasha hylkäsi hänen hakemuksensa poliittisin perustein. Vaikka Egyptin perustuslaki takaa naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun, vuosikymmeniin naiset eivät päässeet Egyptissä yleiseksi syyttäjäksi, joka perinteisesti on ollut lakimiesten työuran ensimmäinen virka.

Vuonna 1971 Rateb valittiin toisena naisena Egyptin hallituksen sosiaaliministeriksi. Edellisenä vuonna hänestä oli tullut Kairon yliopiston ensimmäinen kansainvälisen oikeuden professori. Ministerinä hän toimi aina vuoteen 1977. Vuosina 1979–1981 Aisha Rateb oli Egyptin Tanskan suurlähettiläänä. Rateb oli ensimmäinen Egyptin suurlähettilääksi valittu nainen. Vuosina 1981–1984 Ratebin asemamaana oli Saksan liittotasavalta.

Lähteet 

Egyptiläiset juristit
Egyptiläiset professorit
Suurlähettiläät
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Next Level


NEXT LEVEL on Ayumi Hamasakin 12. studioalbumi. Albumin julkaisi Avex Trax 25. maaliskuuta 2009. Albumista on julkaistu neljä eri versiota: CD, CD+DVD, 2xCD+DVD ja USB-muistitikku.

Kappaleet

CD

Premium Countdown Live 2008–2009 A 
 GREEN
 Will
 End of the World
 Heartplace
 And Then
 Naturally
 POWDER SNOW
 HOPE or PAIN
 Over
 SCAR
 SIGNAL
 Hana
 too late
 everywhere nowhere
 Days
 For My Dear...

DVD 
 Days (Video Clip)
 GREEN (Video Clip)
 Rule (Video Clip)
 Sparkle (Video Clip)
 NEXT LEVEL (Video Clip)
 Curtain call (Video Clip)
 Days (Making Clip)
 GREEN (Making Clip)
 Rule (Making Clip)
 Sparkle (Making Clip)
 NEXT LEVEL (Making Clip)
 Curtain call (Making Clip)

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Ayumi Hamasakin albumit
Vuoden 2009 albumit
Mi’kmaq

Mi'kmaqit, myös micmacit, ovat Yhdysvaltain ja Kanadan alkuperäiskansa, joka asutti alun perin nykyisen Kanadan itäisiä provinsseja Nova Scotiaa, New Brunswickia ja Prinssi Edwardin saarta sekä osia nykyisten Yhdysvaltojen Mainen ja Massachusettsin osavaltioita. Mi’kmaqit puhuvat micmacin kieltä, joka kuuluu algonkin-kieliin. Se poikkeaa huomattavasti mi’kmaqien naapurien kielistä, millä perusteella on oletettu, että mi’kmaqit asettuivat alueille myöhemmin kuin heidän naapurikansansa.

Mi’kmaqit olivat luultavasti se kansa, jonka tutkimusmatkailija Giovanni Caboto (John Cabot) kohtasi ensi kerran vuonna 1497. Varhaisissa eurooppalaisissa kronikoissa mi’kmaqit kuvattiin sotaisiksi, mutta he olivat kuitenkin ensimmäisiä Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoista, jotka omaksuivat kristinuskon jesuiittojen välityksellä ja menivät naimisiin Uuden Ranskan (Nouvelle-France) siirtokunnan asukkaiden kanssa. Mi’kmaqit olivat ranskalaisten liittolaisia 1600- ja 1700-luvun sodissa englantilaisia vastaan, ja he tekivät hyökkäyksiä Uuden Englannin siirtokuntia vastaan.

Mi’kmaqit olivat elintavoiltaan puolinomadeja. Talvella he metsästivät karibuja, hirviä ja pienriistaa. Kesällä he puolestaan kalastivat ja keräsivät äyriäisiä sekä metsästivät hylkeitä rannikoilla. Talviasunnot olivat kartiomaisia wickiuppeja (wigwameja), jotka oli päällystetty tuohella tai nahoilla. Keäsasunnot olivat yleensä wigwameja. Mi’kmaqit pukeutuivat muiden koillisintiaanien tavoin turkiksiin, miehillä oli yleensä lannevaatteet ja naisilla mekot; vaatteissa oli lisäksi koristeena hapsuja.

Mi’kmaqien sosiaalinen ja poliittinen elämä oli joustavaa ja löyhästi organisoitua, ja se perustui ennen kaikkea sukulaisuussuhteisiin. Mi’kmaqit kuuluivat algonkin-kielisten kansojen Abenakiliittoon, joka oli perustettu puolustautumaan voimakkaan Irokeesiliiton hyökkäyksiä vastaan.

2000-luvun alussa mi'kmaqeja on arvioilta noin 14 000. Heistä noin 11 000 puhuu micmacin kieltä. Mi'kmaqit kehittivät oman kirjoituksensa, mi'kmaqien hieroglyfit. Mi'kmaqeja oli aikoinaan jopa 200 000, mutta isorokko, alkoholismi ja sodat vähensivät määrän nykyiseen. Heidän lukumääränsä on kuitenkin lähtenyt viime vuosikymmeninä nousuun. Mi'kmaqien "pääkaupunki" on Mniku Cape Bretonin saarella.

Aiheesta muualla 

 First Nations Profiles 
 Micmac History
 Míkmaq Portraits Collection 
 Míkmaq Dictionary Online
 The Micmac of Megumaagee
 Míkmaq Learning Resource

Lähteet 

Yhdysvaltain alkuperäiskansat
Kanadan alkuperäiskansat
Children of the Dark Waters


Children of the Dark Waters on suomalaisen Eternal Tears of Sorrow -yhtyeen kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin toukokuussa 2009. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 19.

Albumissa on lähes sama, mutta synkempi sävy kuin aiemmalla Before the Bleeding Sun -levyllä. Kappale ”Angelheart, Ravenheart (Act II: Children of the Dark Waters)” on toinen osa Before the Bleeding Sun -albumilla julkaistusta kappaleesta. Albumilla on myös vaikutteita melodisesta black metalista.

Albumin single ”Tears of Autumn Rain” julkaistiin Suomessa 18. helmikuuta 2009. Singlellä ovat mukana myös naislaulajat Miriam Renvåg (Ram-Zet) ja Heidi Parviainen (Amberian Dawn). Albumi miksattiin Finnvox Studiolla Helsingissä maalis- ja huhtikuussa 2009. Aikaisempien albumeiden tapaan se äänitettiin Tico Tico Studiolla Kemissä. Kitaristi Risto Ruuth jätti yhtyeen ennen albumin julkaisua, ja hänen korvaajakseen tuli Mika Lammassaari.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Keskisuomalainen: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Eternal Tears of Sorrow’n albumit
Naisten puolue

Naisten puolue (Naisp.) oli suomalainen 1990-luvun alkupuolella toiminut puolue. Naisten asiaa ajanut puolue osallistui kahdesti eduskuntavaaleihin ja kerran kunnallisvaaleihin, mutta sen listoilta ei valittu kansanedustajia tai valtuutettuja. 

Järjestö merkittiin yhdistysrekisteriin marraskuussa 1989 ja puoluerekisteriin vuotta myöhemmin. Alkuvaiheessa projektia vetivät Anja Hämäläinen, Mirjam Airio-Murola ja Kirsti Viljamaa. Perustajien esikuvana oli Islannissa toiminut Naisten lista (Kvennalistinn). Yhdistyksen nimi oli aluksi Naisliike, kunnes se joulukuussa 1990 vaihdettiin Naisten puolueeksi. Ensimmäinen puoluekokous pidettiin tammikuussa 1991, jolloin puheenjohtajaksi valittiin kokoomuksesta edelliskesänä loikannut Espoon kaupunginvaltuutettu Marjaliisa Muurman. Kokoukseen osallistui noin 50 puolueen kannattajaa. Vuonna 1995 puolueen toimintaan osallistui noin 200 aktiivia.

Järjestö poistettiin puoluerekisteristä kesäkuussa 1995 sen jäätyä ilman paikkoja kaksissa eduskuntavaaleissa. Puolueen oli tarkoitus kerätä kortit uudestaan. Puolueen kotisivuja päivitettiin vielä joulukuussa 1995.

Naisten puolue osallistui Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen toimintaan. Puolueen edustajia osallistui kansainvälisiin naiskonferensseihin ja se järjesti Naisten puolueiden yhteispohjoismaisen seminaarin Turussa.

Heinäkuussa 1994 Naisten puolue päätti ylimääräisessä edustajakokouksessaan vastustaa Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa.

Vaalit

Eduskuntavaaleissa 1991 Naisten puolueella oli ehdokkaita kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä Kymiä lukuun ottamatta. Kannatus oli suurinta Helsingissä (1,1 %). Vuonna 1995 puolueella oli lista kymmenessä vaalipiirissä. Kannatus oli jälleen vahvinta Helsingissä (0,8 %). Naispuolueen ehdokkaita olivat muun muassa Tarja Smura (Miss Suomi 1993) ja Sanelma Vuorre (Miss Messuhalli 1941). Eniten henkilökohtaisia ääniä keräsi puheenjohtaja Söderling (1 418).

Puolue teki vaaliliittoja LKP:n, SKL:n, SMP:n, SEP:n, EKA:n, EVY:n, ja EPV:n kanssa.

Kunnallisvaaleissa 1992 Naisten puolue asetti oman listansa vain Helsingissä (1 221 ääntä / 0,5 %) ja Espoossa (773 / 0,9 %).

Vuoden 1994 presidentinvaalissa puolue tuki Eeva Kuuskoskea ensimmäisellä ja Elisabeth Rehniä toisella kierroksella.

Vuonna 1991 puolue osallistui omalla listallaan Helsingin Puhelinyhdistyksen edustajiston vaaleihin.

Johto

Puheenjohtajat
 Marjaliisa Muurman 1991–?
 Petra Söderling 1994–1995
 Liisa Voima 1995–?

Varapuheenjohtajat
 Anja Hämäläinen 1991–?
 Vappu Maijala
 Satu Sjögren

Puoluesihteerit
 Anna-Liisa Savolainen 1991–?
 Pirkko Etelävuori

Lähteet

Aiheesta muualla
Naisten puolueen kotisivut (arkistoitu)
Naisten puolueen ohjelmia (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Eduskuntavaaliohjelma 1995

Suomalaiset naisjärjestöt
Entiset suomalaiset puolueet
Ruuhikoski (Nurmo)

Ruuhikoski on yksi Seinäjoen suuralueista joka sijaitsee kaupungin itäosassa. Ruuhikosken suuralueeseen kuuluu kaksi entiseen Nurmon kuntaan kuulunutta kylää: Huumo ja Veneskoski. 

Alueella sijaitsee Ruuhikosken golfkenttä.

Nurmon kylät
Seinäjoen suuralueet
Juan Jover

Juan Jover Sañes (23. marraskuuta 1903 Barcelona – 28. kesäkuuta 1960 Sitges) oli espanjalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1951, Espanjan GP:hen. Hän selvitti aika-ajot, mutta ei voinut osallistua kilpailuun moottorin hajottua.

Jover kilpaili vuoden 1947 Barin GP:ssä Scuderia Milano Maseratilla. Hän oli kuudes. Vuoden 1948 Albin GP:ssä hän oli 7. Hän voitti vuoden 1949 Le Mansin 24 tunnin ajon yhdessä Henri Louveaun kanssa.

Jover osallistui Endurance Racing -kilpailuun Scuderia Pegasolla. Hänen uransa päättyi ennen vuoden 1953 Le Mansin ajoa hänen vammauduttua onnettomuudessa. Jover kuoli liikenneonnettomuudessa 56-vuotiaana.

Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)

Espanjalaiset Formula 1 -kuljettajat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Kestävä kaupunki

Kestävä kaupunki (aikaisemmin mm. ekokaupunki) on kaupunki, jonka suunnittelussa ja kehittämisessä on huomioitu ekologinen, sosiaalinen ja taloudellinen kestävyys. Kestävillä ratkaisuilla pyritään muun muassa terveellisen, vähäpäästöisen ja inklusiivisen kaupunkiympäristön kehittämiseen. Kestävä kaupunkikehitys on merkittävä kestävän kehityksen osa-alue, sillä yhä suurempi osa maailman väestöstä asuu kaupungeissa.

Kestävä kaupunkikehitys Agenda 2030 tavoitteissa 
Kestävät kaupungit ja yhteisöt ovat yksi YK:n Agenda 2030 toimintaohjelmassa määritellyistä kestävän kehityksen tavoitteista , jonka alle kuuluvat seuraavat alatavoitteet :

 riittävän, turvallisen ja edullisen asunnon ja peruspalveluiden takaaminen kaikille, sekä slummialueiden parantaminen.
 turvallisen, edullisen, saavutettavan ja kestävän liikennejärjestelmän takaaminen kaikille, sekä liikenneturvallisuuden parantaminen, erityisesti huomioiden julkisen liikenteen lisäämisen ja haavoittuvassa asemassa olevien tarpeita.
 kestävän ja inklusiivisen kaupungistumisen, sekä osallistuvan ja integroivan yhdyskuntasuunnittelun ja -hallinnon edistäminen
 kulttuuri- ja luonnonperinnön suojelun ja turvaamisen vahvistaminen
 erilaisten katastrofien aiheuttamien henkilö- ja muiden vahinkojen merkittävä vähentäminen, keskittyen suojelemaan köyhiä ja muuten haavoittuvassa asemassa olevia. 
 kaupunkien negatiivisten ympäristövaikutusten vähentäminen, huomioiden erityisesti ilmanlaadun ja jätteiden käsittelyn.
 yhtäläisen viheralueille ja julkisiin tiloihin pääsyn takaaminen

Ekokaupunki 
Ekokaupunki on kaupunki, jonka ympäristörasitetta on pienennetty pääasiassa kaupunkisuunnittelulla, ekorakentamisella, uusiutuvan energian tuotannolla sekä joukkoliikenteellä ja kevyellä liikenteellä. Ekokaupungin ekologinen jalanjälki, energiankulutus ja hiilidioksidipäästöt ovat tavallista kaupunkia pienemmät. Tällaisia kaupunkeja ovat muun muassa Melbourne, Porto Alegre, Curitiba, Huangbaiyu, Kalundborg, Loja, Songdo IBD, Waitakere, Freiburg im Breisgau ja Älvstaden.

Ekokaupunkien kritiikki kumpuaa syväekologisesta ajattelutavasta, jonka mukaan ekokaupungit vain pienentävät kaupunkien ekologisuusongelmaa, mutta eivät vähennä riittävästi tai poista ongelmaa. Syväekologista ajattelutapaa edustavat ihmiset näkevät maatalouteen perustuvat pienen väestömäärän ekokylät ekologisempana vaihtoehtona ekokaupungeille.

Lähteet 
Kaupunkisuunnittelu
Kamarijunkkari

Kamarijunkkari ( < ) on sekä alimman asteen hovivirkamiehen nimitys että arvonimi. Kamarijunkkari on joko hovin vakinaisessa palveluksessa tai hänet kutsutaan mukaan hoviseurueeseen erilaisissa juhlatilaisuuksissa. Venäjällä tätä arvonimeä ei aikoinaan voitu suoda kahdeksatta arvoluokkaa alemmalle henkilölle.

Venäjän keisari Pietari Suuri perusti kamarijunkkarin arvon vuonna 1711. Vuonna 1722 päätetyssä arvoluokkajärjestelmässä kamarijunkkari kuului yhdeksänteen arvoluokkaan. Vuonna 1737 korotettiin kuudenteen luokkaan ja vuonna 1742 viidenteen luokkaan. Vuonna 1809 Venäjän keisari Aleksanteri I päätti, että kamarijunkkarin arvosta tuli kunnianosoitus merkittävistä saavutuksista Venäjän keisarikuntaa ja tsaaria kohtaan. Kamarijunkkarit saivat kutsuja Venäjän hovin virallisin juhlallisuuksiin ja tanssiaisiin, jonka takia arvonimeä pidettiin arvossa. Vuonna 1915 Venäjän keisarikunnassa oli 394 kamarijunkkaria.  

Ruotsin hovin arvoasteikossa kamarijunkkari on kamariherran jälkeen ja hänen tehtävänään on avustaa tätä viranhoidossa. Ruotsissa nimitys on myös pelkkä arvonimi ilman mitään palvelustehtäviä. Tämä virka-arvo tuli Ruotsissa käyttöön 1783, kun Kustaa III perusti 24 uutta hovivirkaa. Kamarijunkkari vastaa majurin arvoa.

Ylikamarijunkkari () on Ruotsin hovin virkamiehen nimitys, joka vastaa kenraaliluutnantin arvoa. Ylikamarijunkkari hoitaa etupäässä edustustehtäviä.

Luettelo suomalaisista kamarijunkkareista Ruotsin hovissa 

 Henrik Kaarlenpoika Horn (1578-1618)
 Samuel af Forselles (1757-1814)
 Johan Henrik Tawast (1763-1841)
 Otto Magnus Munck (1764-1853)
 Karl Fredrik Rotkirch (1775-1832)
 Robert Henrik Rehbinder (1777-1841)
 Petter af Forselles (1782-1860)
 Wilhelm von Wright (1810-1887)

Luettelo suomalaisista kamarijunkkareista Venäjän keisarin hovissa 1809-1917 

 Adolf Fredrik Tandefelt (1778-1831)
 August Mannerheim (1805-1876)
 Emil Stjernvall-Walleen (1806-1890)
 Johan August von Born (1815-1878)
 Carl Robert Mannerheim (1835-1914)
 Constantin Linder (1836-1908)
 Carl Magnus Mauritz Armfelt (1836-1890)
 Fridolf Linder (1839-1896)
 Lars August Sackleen (1839-1885)
 Hans Gustaf Boije (1843-1903)
 Alexander Cronhjelm (1844-1905)
 Johan Fredrik Aminoff (1847-1892)
 Carl Alexander Armfelt (1850-1925)

Katso myös
 Faanjunkkari
 Hovijunkkari
 Tykkijunkkari

Lähteet

Arvonimet
832 Naval Air Squadron

832 Naval Air Squadron (832 NAS) oli Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Palvelus 
Laivue perustettiin 1. huhtikuuta 1941 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan 12 Fairey Albacorea. Laivue siirtyi elokuussa HMS Victoriousille operaatioihin Norjan rannikolla käyttäen RNAS Hatstonia maatukikohtanaan. Lentotukialuksen ollessa marraskuussa 1941 ja helmikuussa 1942 Islannin vesillä laivueen komentaja sai surmansa.

Laivue oli maaliskuusta heinäkuuhun suojaamassa Jäämeren saattueita, joiden kuluessa laivue osallistui ainoastaan yhteen Saksan laivaston taistelulaiva Tirpitziä vastaan suunnattuun hyökkäykseen.

Laivue siirrettiin 21. elokuuta maihin RNAS Crailiin, josta se siirrettiin suojaamaan Maltan saattuetta operaatio Pedestaliin.

Laivue sijoitettiin operaatiosta palattuaan RNAS Crailiin sekä RNAS Machrihanishiin, joista se suoritti miinanlaskua Englannin Kanaalin alueella sekä merimaalien tuhoamislentoja RNAS Manstonista. Laivue siirtyi lokakuussa 1942 tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua.

Tammikuussa 1943 laivue varustettiin 12 amerikkalaisella Grumman Avenger TBF-1 koneella. Laivue suoritti Victoriousin kannella lyhyen vierailun Yhdysvalloissa ennen siirtymistä Panaman kanaalin kautta Tyynelle valtamerelle. Laivue otti toukokuussa osaa amerikkalaisen laivasto-osaston osana operaatioihin Korallimerellä, kunnes se siirrettiin 27. kesäkuuta USS Saratogalle tukemaan maihinnousua Salomonin saarille.

Laivue palasi heinäkuussa Victoriousille aloittaen paluumatkan Pearl Harborin ja Panaman kanavan kautta Englantiin. Laivue uudelleen varustettiin syyskuussa RNAS Hatstonissa Avenger Mk I:llä. Laivueeseen liitettiin tammikuussa 1944 neljä 1832 laivueen Grumman Wildcat Mk V:ä. Laivue siirtyi helmikuussa HMS Athenelle ja HMS Engadinelle purjehtien Ceylonille, jossa se siirrettiin 15. huhtikuuta Katurundan lentotukikohtaan.

Laivue jätti kalustonsa ja siirtyi 3. toukokuuta HMS Illustriousille Surabayan pommitusoperaatioon, joka suoritettiin 17. toukokuuta. Laivue piti Katurundaa maatukikohtanaan, kun se siirtyi 26. toukokuuta HMS Begumille kuudeksi seuraavaksi kuukaudeksi suojaamaan meriliikennettä.

Laivueen vahvuus supistettiin lokakuussa yhdeksään koneeseen. Se palasi alkuvuodesta 1945 Begumin mukana Englantiin. Laivue lakkautettiin 21. helmikuuta 1945.

Komentajat 
Laivueenkomentajina olivat:
A. J. P. Plugge 1. huhtikuuta 1941 -
W. J. Lucas 27. helmikuuta 1942 -
F. K. A. Low 24. marraskuuta 1942 -
J. Randall 14. lokakuuta 1944 -

Lähteet

Viitteet

Fleet Air Arm
Cor Group

Cor Group-konserni on vuonna 1988 perustettu terveydenhuollon alaan keskittyvä yritys, jonka emoyhtiö on Cor Group Oy. Cor Groupin yhtiöt tekevät ja julkaisevat terveydenhuoltoon liittyvää sisältöä, tuottaa ohjelmisto- ja ulkoistamispalveluita sekä valmistavat instrumentteja terveysalan ammattilaisille. Kuluttajille Cor Groupiin kuuluva Terve Media tarjoaa useita terveydenhuoltoon liittyviä verkkopalveluita.

Terve Media 
Terve Media Oy (aiemmin Coronaria Media Oy ja Darwin Media Oy) on yritys, joka tuottaa verkkojulkaisuja sekä printtituotteita terveydenhuollon ammattilaisille. Terve Median sivustoja olivat esimerkiksi Tohtori.fi, Helistin.fi, Kimallus.fi, Terve24.fi, Huoltamo.com, Poliklinikka.fi, Pudottajat.fi ja Terkkari.fi. Palveluista Poliklinikka.fi, Kimallus.fi, Verkkoklinikka.fi, Huoltamo.com, Helistin.fi ja Terkkari.fi sulautettiin Terve.fi -palvelun alle elokuussa 2012, Tohtori.fi pari vuotta myöhemmin.
Kuluttajille tarkoitetut terveyssivustot siirtyivät Oma Terveys Oy:lle 2014. Terve Media kuuluu Cor Group -konserniin.

Terve Medialla on 20 työntekijää, ja sillä on toimistot Oulussa ja Espoossa. Terve Media tarjoaa kontakteja ja työkaluja monikanavaiseen lääkemarkkinointiin. Yhtiön oman ilmoituksen mukaan Terve Median nettisivustoilla käy kuukausittain kaksi kolmasosaa terveydenhuollon ammattilaisista.

Terveydenhuollon ammattilaisia varten on portaaleja ja palveluja, kuten tietokantoja ja  tutkimustietoa. Nämä palvelut vaativat rekisteröitymisen.

Helistin.fi-tietovuoto 
Marraskuussa 2011 paljastui yli 73 000 nimen ja käyttäjätietojen tietovuoto Terve Median ylläpitämillä keskustelusivuilla, joka johtui ohjelmista joiden tietoturvapäivitykset olivat vuosia jäljessä. Järjestelmät oli rakentanut Corame Oy. Ylläpitäjän mukaan käytettyyn phpBB2-ohjelmistoon ei oltu tehty eikä ollut tullut vuoden 2007 alun jälkeen tietoturvapäivityksiä. Ohjelmiston tuki on lakannut vuoden 2009 lopussa. Ylläpitäjä totesi, että he tiesivät järjestelmän haavoittuvaksi ja pelkäsivät joutuvansa tietovuodon kohteeksi

Terve.fi 

Terve.fi on terveys- ja hyvinvointiaiheinen verkkosivusto.

Tohtori.fi 

Tohtori.fi oli suomalainen nettisivusto, joka sisälsi tietoa terveydestä. Se sulautettiin osaksi Terve.fi:tä vuosina 2014-2015.

Sivustolta löytyi tietoa esimerkiksi laihdutuksesta, ravintolisistä, ehkäisystä, lääkityksestä, verenpaineesta ja taudeista. Myös erilaiset ekstrapalvelut, kuten painoindeksilaskuri ja masennustesti, tarjosivat lisätietoa. 

Tohtori.fi toimi vuodesta 1997 alkaen.  Tohtori.fi:n tekijöistä löytyy niin lääkäreitä kuin muitakin asiantuntijoita.

Vuoden 2006 Terve Median kävijäprofiilin mukaan sivun kävijöistä naisia oli 80 prosenttia. Suurin osa käyttäjistä oli 25-vuotiaita tai vanhempia. Viikoittain sivustolle päätyi noin 100 000 käyttäjää.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset 
Viestintäyhtiöt
Dušan Bajević

Dušan Bajević (kyr. Душан Бајевић) (10. joulukuuta 1948 Mostar, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on bosniahertzegovinalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän työskentelee AEK Ateenan teknisenä johtajana.

Ura 

Hän on edustanut maajoukkuetasolla Jugoslaviaa Saksan MM-kisoissa 1974. Hän teki turnauksessa kolme maalia kolmessa ottelussa. Bajević teki kaikki maalit Zairea vastaan. Seurajoukkuetasolla hän oli Kreikan Superliigan paras maalintekijä 1980 ja voitti Kreikan mestaruuden AEK Ateenan pelaajana kahdesti: 1978, 1979.

Valmentajana Bajević on niittänyt menestystä erioten Kreikassa. Hän on voittanut kaikkiaan kahdeksan maan mestaruutta, niistä puolet ovat tulleet AEK Ateenassa ja puolet Olympiakosissa. Hänet on valittu kuusi kertaa Kreikan Superliigan vuoden valmentajaksi.

Syyskuussa 2010 Bajević sai potkut AEK:n päävalmentajan tehtävistä. Syynä potkuihin oli AEK:n kehno aloitus, neljästä ottelusta vain yksi voitto. Viimeinen niitti Bajevićin arkkuun oli 1–3 tappio sarjanousija Ethnikos Olympiakos Voloulle. 

Lokakuussa 2010 Bajevićin ura jatkui Kyproksella AC Omonian päävalmentajana.  Hän sai potkut tehtävistään huhtikuussa 2011, kun Omonia ei onnistunut uusimaan Kyproksen mestaruutta. Bajevićin viimeiseksi otteluksi jäi 0–2 tappioon päättynyt kamppailu mestaruuden vienyttä APOELia vastaan. 

Kesäkuussa 2012 Bajević allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura Atromitosin kanssa.  Seura pelasi hänen johdollaan hyvän syksyn ja oli joulukuussa Kreikan liigassa neljäntenä. Putoaminen maan cupista kolmannella kierroksella Ethnikos Olympiakos Volosille johti kuitenkin potkuihin joulun alla 2012. 

Kesällä 2013 Bajević palasi AEK Ateenan palvelukseen tekniseksi johtajaksi.

Saavutukset valmentajana 
 Jugoslavian Cup: 1986
 Kreikan mestaruus (8): 1989, 1992, 1993, 1994, 1997, 1998, 1999, 2005
 Kreikan Super Cup: 1989
 Kreikan liigacup: 1990
 Kreikan Cup (4): 1996, 1999, 2001, 2005
 Serbian mestaruus: 2007
 Serbian Cup: 2007
 Kreikan Superliigan vuoden valmentaja (6): 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2008

Lähteet 

Bosniahertsegovinalaiset jalkapalloilijat
Bosniahertsegovinalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
LeMill

LeMill on web-yhteisö oppiresurssien löytämiseen, tuottamiseen ja jakamiseen. LeMill on EU-rahoituksella kehitetty opettajille ja opetuksesta kiinnostuneille suunnattu wikimäinen yhteisö sekä tietovaranto, jossa yhteisön jäsenet voivat yhteiskehittää oppimateriaalia, menetelmäkuvauksia sekä työkalukuvauksia. LeMill-sana on lyhenne sanoista "learning mill", "oppimismylly".

LeMill on sekä ilmainen ja avoin palvelu, jota tarjotaan julkisen rahoituksen turvin osoitteessa lemill.net, että avoimen lähdekoodin palvelinohjelmisto, jonka kuka tahansa voi asentaa omaan käyttöönsä ja jonka kehittämiseen voi vapaasti osallistua.

Historia ja kehitys

LeMill-palvelun kehitystyö alkoi CALIBRATE-hankkeessa vuoden 2005 syksyllä. Ensimmäinen avoin beta-versio julkaistiin 22. toukokuuta 2006. Yhteisön jäsenmäärä kasvoi kolmessa vuodessa 5900 jäseneen ja ylitti vuoden 2012 alussa 2500 jäsenen määrän. LeMilliä kehitettiin ketterien menetelmien mukaisesti, yhdistäen Scrumia ja Extreme Programmingia. Kehitystiimi oli hajautettu neljään EU-maahan, joten kehitystyö tehtiin täysin avoimessa Trac-ympäristössä osoitteessa lemill.org. CALIBRATE-hankkeen päätyttyä keväällä 2008 kehitystyö on jatkunut Viron Tiikerinloikkasäätiön rahoituksella.

LeMillin käyttöliittymä on vapaaehtoisvoimin käännetty 13 kielelle. Vuoden 2009 keväällä yhteisön lähes 6000 jäsentä olivat tuottaneet yli 7000 oppiresurssia yli 30 kielellä. Vuoden 2012 alussa yhteisön yli 25000 jäsentä olivat tuottaneet yli 44000 oppiresurssia yli 70 kielellä.

LeMillin kehitystä koordinoi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Medialaboratorion Oppimisympäristöjen tutkimusryhmä.

Rahoitus

LeMillin kehitystä ja ylläpitoa ovat rahoittaneet seuraavat tahot:
 Euroopan unionin eContentPlus-puiteohjelma
 Viron Tiger Leap Foundation
 Euroopan sosiaalirahaston AVO-hankkeen kautta

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://lemill.net 
 http://lemill.org
 http://blog.lemill.net/fi/ 
 http://legroup.uiah.fi 

Virtuaaliyhteisöt
Opetus
Mika Kortelainen

Mika Kortelainen (s. 3. toukokuuta 1967 Espoo) on entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Kortelainen oli vasen laitahyökkääjä. Hänen lempinimensä on ”Kölli”. Espoolaislähtöisen Kortelaisen kasvattajaseura on Matinkylän Mahti.

Ensimmäisen aikuisten pelinsä Kortelainen pelasi Helsingin IFK:n paidassa kauden 1986–1987 playoff-otteluissa. Seuraavalla kaudella hän pääsi Porin Ässien kokoonpanoon kolmessa SM-liigan ottelussa ollessaan suorittamassa asepalvelusta Lahden urheilukoulussa. Näissä peleissä Kortelainen saalisti uransa ensimmäisen syöttöpisteen. Pääosin kausi kului kuitenkin HIFK:n A-juniorien joukkueessa.

Syksystä 1988 alkaen Kortelainen pelasi 14 kautta yhtäjaksoisesti SM-liigassa HIFK:n joukkueessa. Ainoastaan kaudella 1993–1994 hän kävi pelaamassa yhden ottelun yhteistyöseura Karhu-Kissojen riveissä. Kortelainen haki tuolloin pelikuntoa I-divisioonassa oltuaan alkukauden loukkaantuneena.

Kortelainen toimi HIFK:n kapteenina kausina 1995–1997. Kortelainen joutui luovuttamaan kapteeniuden Christian Ruutulle kesken kauden lokakuussa 1997. Valmennus- ja seurajohto olivat tyytymättömiä hänen peliesityksiinsä.  HIFK:n urheilutoimenjohtaja Jarmo Kekäläinen yritti myydä ja vaihtaa Kortelaista muihin seuroihin, mm. Jokerit ja Frölunda mainittiin vaihtoehtoina. Muutamaa päivää myöhemmin HIFK kuitenkin ilmoitti ettei seura enää kauppaa Kortelaista ja tämä jatkaa joukkueessa. Kortelaisen kausi huipentui myöhemmin hänen uransa ainoaan SM-liigan mestaruuteen huhtikuussa 1998.

Hän päätti uransa Italian Serie A:n Asiagon paidassa kauteen 2002–2003.

HIFK jäädytti Kortelaisen pelinumeron 22 14. syyskuuta 2003 samaan aikaan Sakari Lindforsin pelinumeron kanssa.

Siviilissä Kortelainen työskentelee HIFK:n myyntipäällikkönä ja Ruutu+ Urheilun SM-liiga-läheysten asiantuntijana. Aiemmin hän toimi satunnaisesti sijaisopettajana Matinlahden ala-asteella Espoossa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Baltic Sea Action Group

Baltic Sea Action Group (säätiörekisterissä Elävä Itämeri säätiö) on 2008 perustettu sitoutumaton säätiö,joka tekee työtä Itämeren pelastamiseksi. BSAG toimii koko Itämeren alueella. Työn kohteena ovat erityisesti maatalouden, merenkulun ja vaarallisten aineiden haitat. BSAG tekee ratkaisukeskeistä yhteistyötä eri viranomaisten sekä yksityisen ja kolmannen sektorin kanssa. BSAGn yksi keskeinen toimintatapa on sitoumusten kerääminen. Sitoumuksen tekevä taho lupautuu konkreettisiin toimiin, jotka hyödyttävät Itämerta joko suoraan tai välillisesti. Lähtökohtana on että jokainen tekee Itämeren hyväksi juuri sitä mitä parhaiten osaa. Parhaimmillaan sekä Itämeri että auttaja hyötyvät toimista merkittävästi.

BSAG järjesti yhdessä Suomen tasavallan presidentin ja Suomen pääministerin kanssa Baltic Sea Action Summit-huippukokouksen Helsingissä 10.2.2010. Julkilausumien sijaan huippukokouksessa Itämeren maiden päämiehet sekä yli 140 yritystä ja muuta organisaatiota sitoutuivat konkreettisen työhön Itämeren hyväksi. BSAS-prosessi jatkuu; BSAG seuraa sitoumusten toteutumista ja kerää uusia sitoumuksia. Baltic Sea Action
Summit pidettiin seuraavaksi huhtikuussa 5. - 6. 2013 Pietarissa Baltic Sea
Forum nimisenä. Venäjän pääministeri Dimitri Medvedevin isännöimä foorumi
keräsi pää- ja ympäristöministereitä Itämeren alueen maista, sekä venäläisten ja kansainvälisten yritysten edustajia. 

BSAGn virallinen nimi on Elävä Itämeri -säätiö, jonka nimi on käännetty kaikille Itämeren alueen 14 kielelle. Elävä Itämeri -säätiön ja BSAGn säädekirjassa mainittu tarkoitus on ihmisen ja luonnon hyvinvoinnin lisääminen. BSAG pyrkii nopeuttamaan pelastustoimia ja Helcomin Baltic Sea Action Planin toteutusta kaikissa Itämeren maissa laajalla julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyöllä. 

Itämeri-sitoumus on BSAG:n työkalu Itämeren suojeluun. Sitoumus on teko tai prosessi, jolla on positiivinen vaikutus Itämereen ja jonka avulla eri toimijat voivat sitoutua edistämään Itämeren hyvinvointia omalla työllään.

Lähteet

Aiheesta muualla
Baltic Sea Action Groupin sivusto
Ilkka Herlin 375 humanistia -sivusto 21.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Suomalaiset säätiöt
Antti Kanervo

Antti Kanervo (s. 12. huhtikuuta 1989 Äänekoski) on suomalainen koripalloilija. Kanervon kasvattajaseura on Äänekosken Huima.

Ura 

Kanervo aloitti pelaamisen Äänekosken Huimassa. Hän siirtyi BC Jyväskylään keväällä 2007, ja löi itsensä seuranneella kaudella läpi. Kauden viimeisessä ottelussa hän teki 64 pistettä ja koko kauden aikana pisteitä syntyi 21,1 ottelua kohden.. Kaudeksi 2008–2009 Kanervo siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Kouvoihin kaksivuotisella sopimuksella. Hän pelasi seurassa kaksi kautta ja voitti SM-pronssia vuonna 2010. Kanervo siirtyi valmentaja Jukka Toijalan kanssa Joensuun Katajaan kauden 2009–2010 jälkeen.

Keväällä 2015 Kanervo kärsi alaraajavammasta eikä tämän johdosta pelannut pudotuspeleissä. Toukokuussa 2015 Kanervo käytti sopimuksensa optiovuoden ja jatkoi Karhussa.

Kanervo on ollut tarkka vapaaheittojen heittäjä. 15. maaliskuuta 2012 hän oli vapaaheittäjien kaikkien aikojen pääsarjatilastossa kahdeksantena.

Keskuussa 2016 Kanervo siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, takaisin nousua pääsarjaan tavoitelleeseen Chorale Roanne Basketiin.

Heinäkuussa 2020 Kanervo teki kahden vuoden jatkosopimuksen Korisliigassa pelaavan Helsinki Seagullsin kanssa.

Suomen koripallomaajoukkueessa Kanervo debytoi heinäkuussa 2010.

Saavutukset

Henkilökohtaiset saavutukset 
 Vuoden I-divisioonapelaaja 2008
 Korisliigan vuoden tulokas 2009

Joukkuesaavutukset 
Korisliigan hopeaa 2011, 2012, 2014
Korisliigan pronssia 2010, 2013
Suomen cup 2010, 2011

Tilastot

Runkosarja (kansalliset pääsarjat)

Pudotuspelit (kansalliset pääsarjat)

Kansainväliset sarjat

 O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä

Lähteet 

 Maajoukkuetilastot  Suomen Koripalloliitto

Aiheesta muualla 
 Antti Kanervo: "Tuona päivänä en saanut ohi vaikka yritinkin" YLE Urheilu 24.3.2015

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt