joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mun sydämeni tänne jää

Mun sydämeni tänne jää on Veikko Samulin säveltämä, Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja Katri Helenan tunnetuksi tekemä kappale. Hän levytti sen vuonna 1980. Kappale tuli toiseksi saman vuoden Syksyn sävel -kilpailussa. Se julkaistiin samana vuonna singlenä, jonka B-puolella oli kappale ”Helsingin helle”. Kappale julkaistiin myös samana vuonna ilmestyneellä albumilla Sydämeni tänne jää.

Laulun synty 

Kun Vainio oli saanut kappaleen sanat valmiiksi, eivät Katri Helena, säveltäjä Veikko Samuli ja tuottaja Olli Heikkilä oikein ihastuneet tekstiin, ja joku luonnehti kappaletta surullisten sanojen takia hautajaisvirreksi.  Vainio sai tehtäväkseen muuttaa sanoja. Hän oli kuitenkin käärmeissään kritiikistä ja sen sijaan, että hän olisi parannellut sanoituksia, hän kirjoitti samaan runomittaan terveisensä häntä arvostelleille. Esimerkiksi ensimmäiset kaksi säettä kuuluivat ”On teille tässä sanat nää / en tavuakaan soisi pois”. Alkuperäinen versio on ”Mun sydämeni tänne jää / kun aika on mun mennä pois”. Siinä sanottiin lisäksi, että Katri Helena ja Samuli kyllä ymmärtäisivät tekstin hienouden kunhan eläisivät ja näkisivät hieman enemmän. Lopulta kappale levytettiin alkuperäisillä sanoilla.

Julkaisu ja menestys 

Katri Helena levytti kappaleen vuonna 1980, ja sen tuotti Olli Heikkilä. Jo samana vuonna se julkaistiin singlenä ja hänen samannimisellä albumillaan, Mun sydämeni tänne jää. Singlen B-puolella julkaistiin Raul Reimanin kääntämä laulu ”Helsingin helle”. Katri Helena osallistui kappaleella vuoden 1980 Syksyn sävel -laulukilpailuun. Laulu sijoittui toiseksi Mikko Alatalon kappaleen ”Rikoo on riskillä ruma” vietyä voiton. Edellisistä vuosista poiketen laulukilpailun tuloksen ratkaisi postikorttiäänestyksen sijaan kymmenen maakuntaraatia. ”Mun sydämeni tänne jää” on nykyään ikivihreä ja Katri Helenan kestosuosikki, ja se on julkaistu usealla kokoelma-albumilla.

Oman versionsa kappaleesta ovat lisäksi tehneet muun muassa Kari Tapio, Kari Vepsä ja lauluyhtye Virtuoso. Kari Tapion ja Katri Helenan versioiden sovitukset ovat lähes samanlaiset. Kappale menestyi myös Kari Tapion levyttämänä. Se on muun muassa hänen albumillaan Kaikkien aikojen parhaat – 40 klassikkoa. Kappale esitettiin lisäksi Kari Tapion hautajaisissa 22. joulukuuta 2010.

Kappaleen nuotit ja sanat on julkaistu Musiikki-Fazerin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan osassa 11.

Rakenne 

Kappale alkaa introlla, minkä jälkeen tulee kaksi kertosäkeistöä. Molemmat alkavat säkeellä Mun sydämeni tänne jää mutta kolme jälkimmäistä säettä ovat niissä erilaisia. Tämän jälkeen tulee kaksi säkeistöä. Säkeistöjen jälkeen tulee kaksi kertosäkeistöä, joista jälkimmäinen on sama kuin alun jälkimmäinen kertosäkeistö. Seuraavaksi tulee alun säkeistöistä jälkimmäinen, minkä jälkeen äskeiset kertosäkeistöt toistuvat laulun osalta pienin melodisin eroavaisuuksin. Kappaleen päättää outro, jonka äänimaailma on samanlainen kuin introssa.

Lähteet 

Vuoden 1980 kappaleet
Katri Helenan kappaleet
Kari Tapion kappaleet
Juha Vainion sanoittamat kappaleet
Veikko Samulin säveltämät kappaleet
Suomalaiset iskelmät
Syksyn sävel -finalistit
78.85 Viihdemusiikki
Korian Ponsi

Korian Ponsi on nykyisin Kouvolaan kuuluvan Elimäen kunnan Korialla vuonna 1949 perustettu urheilu- ja liikuntaseura. Vuodesta 1906 vuoteen 1949 saakka Ponsi toimi Vilppulan Nuorisoseuran itsenäisenä ”Voimistelu- ja urheilujaosto Ponsi”-yksikkönä.

Korian Ponsi ry on perinteikäs, lähelle Kouvolan keskustaa, Korian taajamaan toimintansa keskittänyt urheilu- ja liikuntaseura. Seuran jäsenmäärä on melko korkea - yli 500 jäsentä 90 000 asukkaan kaupungissa ja 5 000 asukkaan taajamassa. Ponnen tarkoitus on tarjota urheilu- ja liikuntapalveluja sekä edistää liikuntakasvatusta toimialueellaan.

Seuran lajijaostoja ovat tällä hetkellä jalkapallo-, lentopallo-, salibandy- ja yleisurheilujaostot. Näistä menestystä on tullut vuosien saatossa eniten lentopallon saralla.

Toimintansa rahoittamiseksi Ponsi järjestää kesäisin lavatansseja Kallioniemen tanssilavalla. Varainhankinta perustuu pääosin jäsenistön aktiiviseen talkootoimintaan. Tästä hyviä esimerkkejä oivat Korian Erämessujen liikenteenohjaus, tienvarsien siivous, aurauskeppien laitto ja jätepaperin keräys. Myös kaupungin myöntämä avustus on merkittävä tuki Korian Ponnen nuoriso- ja liikuntatoiminnalle, samoin kuin yhteistyökumppanien antama taloudellinen tuki.

Lähteet 

http://korianponsi.sporttisaitti.com/ 

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Kouvolalaiset urheiluseurat
Elimäki
Pleasantonin koulupiiri

Pleasantonin koulupiiri on julkinen koulupiiri, joka palvelee Pleasantonin asukkaita Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Siihen kuuluu 9 peruskoulua (), 3 keskikoulua () sekä yhteensä neljä high schoolia. Koulupiiri perustettiin vuonna 1988.

Piiriin kuuluvat koulut

Peruskoulut
 Alisal
 Donlon
 Fairlands
 Hearst
 Lydiksen
 Mohr
 Valley View
 Vintage Hills
 Walnut Grove

High schoolit 
 Amador Valley High School
 Foothill High School
 Horizon High School
 Village High School

Keskikoulut 
 Harvest Park Middle School
 Pleasanton Middle School
 Thomas S. Hart Middle School

Lähteet 
 Pleasanton Unified School District

Alamedan piirikunnan koulupiirit
Vihan hedelmät (elokuva)

Vihan hedelmät (The Grapes of Wrath) on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Se on amerikkalaisen yhteiskunnallisen ja sosiaalisen realismin tunnetuin klassikkoelokuva. Elokuva perustuu John Steinbeckin romaaniin Vihan hedelmät (1939). Se on yksi harvoja Hollywood-elokuvia, jotka mainitaan paremmiksi kuin alkuperäisteos – jopa Steinbeck oli tätä mieltä. 

Kuten muissakin Fordin lännenelokuvissa, Vihan hedelmissä on paljon runollisia hetkiä, mutta se antaa lamakaudesta tarkemman kuvan kuin muut klassisen kauden Hollywood-elokuvat. Sitä pidetään myös yhtenä Fordin parhaista elokuvista, ja hänelle myönnettiin siitä Oscar parhaasta ohjauksesta. Elokuvan toinen Oscar-palkinto meni Jane Darwellille parhaasta naissivuosasta. Elokuvan pääosaa näytteli Henry Fonda. Vaikka elokuva tehtiin studioiden ulkopuolella ja salanimen suojassa, se sai myönteisen vastaanoton.

Vihan hedelmät kertoo oklahomalaisesta vuokraviljelijäperheestä, joka lähtee 1930-luvun suuren lamakauden aikana paremman elämän toivossa Kaliforniaan.

Vihan hedelmät valittiin American Film Instituten sadan parhaan listan sijalle 21. Vuonna 1989 se valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. 

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Vihan hedelmät oli mukana  heistä kahdeksantoista listalla.

Näyttelijät

Palkinnot 
Voitetut Oscar-palkinnot:
 Paras ohjaus – John Ford
 Paras naissivuosa – Jane Darwell

Oscar-ehdokkuudet:
 Paras elokuva – 20th Century-Fox, Darryl F. Zanuck ja Nunnally Johnson
 Paras miespääosa – Henry Fonda
 Paras sovitettu käsikirjoitus – Nunnally Johnson
 Paras leikkaus – Robert L. Simpson
 Paras äänitys

Lähteet 

Vuoden 1940 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Taide-elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
John Fordin ohjaamat elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
I’m Still Livin’

I'm Still Livin' on Z-Ron kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Slowed & Chopped ja Screwed & Chopped versiot ilmestyivät 27. marraskuuta 2006.

Kappaleluettelo
 "City Streets" 
 "Continue 2 Roll" mukana Tanya Herron
 "T.H.U.G. (True Hero Under God)" 
 "One Deep" (Slowed & Chopped)
 "M16" mukana Trae & P.O.P.
 "Remember Me" mukana Bun B & P.O.P.
 "Keep On" 
 "What's Going On?" 
 "Let The Truth Be Told" mukana Lil' Keke 
 "Man Cry" 
 "No More Pain" 
 "Still Livin' " mukana Trae & H.A.W.K. 
 "Homie, Lover, Friend"
 "Love Ain't Live"
 "Battlefield" mukana Tanya Herron

Slowed & Chopped levyn kappaleluettelo
 "City Streets" (Slowed & Chopped)
 "Love Ain't Live" (Slowed & Chopped)
 "Homie, Lover, Friend" (Slowed & Chopped)
 "Still Livin' " mukana Trae & H.A.W.K. (Slowed & Chopped)
 "No More Pain" (Slowed & Chopped)
 "Man Cry" (Slowed & Chopped)
 "Let The Truth Be Told" mukana Lil' Keke (Slowed & Chopped)
 "What's Going On?" (Slowed & Chopped)
 "Keep On" (Slowed & Chopped)
 "Remember Me" mukana Bun B & P.O.P. (Slowed & Chopped)
 "M16" mukana Trae & P.O.P. (Slowed & Chopped)
 "One Deep" (Slowed & Chopped)
 "T.H.U.G. (True Hero Under God)" (Slowed & Chopped)
 "Continue 2 Roll" mukana Tanya Herron (Slowed & Chopped)
 "Battlefield" mukana Tanya Herron (Slowed & Chopped)

Chopped & Screwed levyn kappaleluettelo
 "City Streets" (Chopped & Screwed)
 "Love Ain't Live" (Chopped & Screwed)
 "Homie, Lover, Friend" (Chopped & Screwed)
 "Still Livin' " (Chopped & Screwed)
 "No More Pain" (Chopped & Screwed)
 "Man Cry" (Chopped & Screwed)
 "Let The Truth Be Told" (Chopped & Screwed)
 "What's Going On?" (Chopped & Screwed)
 "Keep On" (Chopped & Screwed)
 "Remember Me" (Chopped & Screwed)
 "M16" (Chopped & Screwed)
 "One Deep" (Chopped & Screwed)
 "T.H.U.G. (True Hero Under God)" (Chopped & Screwed)
 "Continue 2 Roll" (Chopped & Screwed)
 "Battlefield" (Chopped & Screwed)

Z-Ron albumit
Vuoden 2006 albumit
Lasse Kekki

Lasse Kekki (1964 Helsinki – kadonnut 2006) oli Turun yliopistossa vaikuttanut kirjallisuuden- ja teatterintutkija, joka oli erikoistunut amerikkalaiseen nykyhomokirjallisuuteen ja -draamaan. Kekki kuului suomalaisen queer-tutkimuksen pioneereihin ja järjesti alan tutkijoita yhdistäneitä tutkimusseminaareja vuodesta 1998 lähtien. Kekki julkaisi alallaan laajasti. Toimessaan Turun yliopiston yleisen kirjallisuustieteen assistenttina hänet tunnettiin innostavana opettajana. 

Kekin väitöskirja From Gay to Queer: Gay Male Identity in Selected Fiction by David Leavitt and in Tony Kushner’s Play Angels in America I–II pyrki kontekstualisoimaan homoidentiteetin historiallisesti rakentuneena piirteenä länsimaisessa kirjallisuudessa. Tutkimus ilmestyi Peter Lang -kustantamon julkaisemana vuonna 2003. Kekin muihin keskeisiin julkaisuihin lukeutui yhdessä Kaisa Ilmosen kanssa toimitettu Pervot pidot: homo-, lesbo- ja queer-näkökulmia kirjallisuudentutkimukseen  (Like 2004).

Kekki katosi konferenssimatkalla Kairossa Egyptissä syksyllä 2006 pian O tempora o queer: pervot ajat -tutkimusseminaarin jälkeen. Kekin Suomen Akatemian postdoc-tutkijana valmistelema tutkimus Pervo parrasvaloissa: Queer-draamaa Teksasista Kokkolaan (Eetos) ilmestyi Pia Livia Hekanahon ja Jarmo Haapasen toimittamana vuonna 2010.

Lähteet 
 Finnqueer: Lasse Kekki väitteli Turun yliopistossa queer-identiteetistä kirjallisuudessa
 O tempora o queer
 Helsingin Sanomat 1.3.2011, Antti Järvi: Teatterilavalla homo on usein väkivallan uhri

Viitteet 

Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Vuonna 1964 syntyneet
Kuolinvuosi tuntematon
Suomalaiset kadonneet henkilöt
King of tha Ghetto: Power


King of tha Ghetto: Power on Z-Ron yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007.  Albumi myi ensimmäisellä viikolla 5 000 kopiota. Albumi oli myyty vuoteen 2008 mennessä 20 000 kopiota. Screwed & Chopped versio ilmestyi 28. toukokuuta 2008.

Kappaleet

Standardipainos 
 Bud Sack
 I’m a Gangsta (feat. D-Bo)
 My Life
 Struggling to Change (feat. Point Blank) 
 Greed
 Staying Alive (feat. Spice 1)
 Going Down in the South (feat. Big Boss)
 It’s Guaranteed (feat. B.G. Duke & Point Blank)
 Friends
 Lovely Day (feat. Lil’ Flip & Big Shasta)
 Ride All Day and Night
 Murder’ra (feat. Pimp C, Spice 1 & Vicious)
 M-16 (Remix)(feat. Mike D & Vicious)
 No Games

Chopped & Screwed -painos 
 Bud Sack
 I'm a Gangsta (feat. D-Bo)
 My Life
 Struggling to Change (feat. Point Blank) 
 Greed
 Staying Alive
 Going Down in The (feat. Big Boss)
 Nigga Like Me (feat. B.G. Duke & Point Blank)
 Friends
 Lovely Day (feat. Lil’ Flip & Big Shasta) 
 Ride All Day
 Murder'Ra (feat. Pimp C, Spice 1 & Vicious)
 M-16 (feat. Mike D & Dougie D)
 No Games (Slowed & Screwed)

Z-Ron albumit
Vuoden 2007 albumit
Bruno Maximus

Bruno Maximus (s. 1970 Jyväskylä) on suomalainen, itseoppinut taidemaalari. Hän kutsuu tyylisuuntaansa "hypnorealismiksi" sen unisesti positiivissävytteisestä tyylistä johtuen. Maximus on keksinyt tyylisuuntansa itse. Maximus on asunut ja työskennellyt Australiassa, Brasiliassa, Englannissa, Portugalissa, Ranskassa ja Unkarissa. Maximus tunnetaan mm. Kingston Wall -yhtyeelle tekemästään Tri-Logy -levyn kansimaalauksesta. Maximus on pitänyt yli 150 taidenäyttelyä vuodesta 1991 alkaen.

Aiheesta muualla
Bruno Maximuksen kotisivut
Bruno Maximus Galleriat.net-sivustolla

Lähteet 

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Leprechaun

Leprechaun (engl. lausunta /'leprəkɔːn/, suomeksi myös leprekauni, leprekaani tai leprekooni, nykyiiriksi leipreachán tai joskus lioprachán) on tontun tapainen taruolento irlantilaisessa mytologiassa. Leprechaunit esiintyvät taruissa yleensä vanhan miehen hahmossa ja käyttävät vaatteenaan punaista tai vihreää takkia, housuja ja samanväristä hattua. Leprechaunit on usein mielletty pienen lapsen kokoisiksi. Ne tekevät kenkiä ja kätkevät kolikoita sateenkaaren päässä olevaan aarrearkkuun. Jos ihminen sattuu saamaan leprekaunin kiinni, on leprekaunilla tapana "ostaa" itsensä vapaaksi toteuttamalla kolme ihmisen esittämää toivomusta. 

Sanan arvellaan olevan lähtöisin keski-iirin sanasta luchrupán, vuorostaan lähtöisin muinaisiirin sanasta luchorpán, jossa uhdistyvät sanat lú (pieni) ja corp (ruumis, vartalo). Corp on varhainen lainasana latinasta, -án on diminutiivipääte. Vaihtoehtoinen kirjoitusasu leithbrágan on lähtöisin kansankielestä, sanoista leith (puoli) ja bróg (kenkä), viitaten tyypilliseen kuvaukseen leprekaunista käsittelemässä paritonta kenkää.

Lähteet

Taruolennot
Irlantilainen mytologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Marko Putkonen

Marko Putkonen (s. 18. lokakuuta 1947 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.

Putkonen tuli tunnetuksi romanimusiikkiin erikoistuneen Hortto Kaalon laulajana. Hän on vuonna 1969 perustetun yhtyeen perustajajäsen. 1980-luvulla hän aloitti uransa oopperalaulajana. Hän on opiskellut laulua Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa (1982–1984), Zürichin oopperan oopperastudiossa (1984–1985) ja Zürichin musiikkikorkeakoulussa (1985–1986) sekä ollut kiinnitettynä Zürichin oopperaan (1985–1986) ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan (1986–2002).  

Putkonen on koonnut nuottikirjan Kauneimmat kaaleenlaulut, joka julkaistiin vuonna 2004. Myös samanniminen musiikkialbumi julkaistiin. 

Vuonna 1984 Putkonen esitti Simana Arhippainia Kalle Holmbergin ohjaamassa Punainen viiva -oopperan televisioversiossa. Vuonna 1989 hän ääninäytteli Gaattoria animaatioelokuvan Kaikenkarvainen Charlie suomenkielisessä versiossa.

Putkosen puoliso on toimittaja ja teatteriohjaaja Tuovi Putkonen. Heillä on kolme lasta, poika Janus ja tyttäret Esma ja Krista.

Lähteet 

Suomalaiset bassot
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Willow Weep for Me

”Willow Weep for Me” on Ann Ronellin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1932.

Ronell, joka tunnettiin kappaleen säveltämisen aikaan syntymänimellään Ann Rosenblatt, esitteli kirjoittamansa kappaleen Irving Berlinille ja tämän yhteistyökumppanille Saul Bornsteinille vuonna 1932. Bornstein ei pitänyt kappaleen tempovaihteluista eikä siitä, että Ronell oli omistanut sävellyksen George Gershwinille. Tin Pan Alleyn musiikkityöläisillä oli omat kirjoittamattomat sääntönsä, eikä kappaleen omistamista kilpailijalle katsottu hyvällä. Lisäksi kappaleen kaupallista vetoa lievensi sävellyksen rytminen monimutkaisuus; pianistin vasen ja oikea käsi soittavat kappaleessa eri tahtilajissa.

Rosenblattin vastahakoisuudesta huolimatta Berlin kuitenkin ihastui kappaleeseen heti ja alkoi soitattaa sitä radiossa. Laulaja Muzzy Marcellino äänitti ensimmäisen version Ted Fio Riton orkesterin kanssa lokakuussa 1932, ja saman vuoden joulukuussa singlelistalle nousi Paul Whitemanin orkesterin nauhoitus, joka ylsi lopulta listan toiselle sijalle.

”Willow Weep for Men” suosio auttoi Ronellia saamaan sanoittajan paikan Disneyn piirroselokuvaan Kolme pientä porsasta, johon hän sanoitti kappaleen ”Who’s Afraid of the Big Bad Wolf?” (suom. ”Pahaa sutta ken pelkäisi”).

Kappaleesta on tullut suosittu jazzstandardi. Count Basie perusti vuoden 1939 sävellyksensä ”Taxi War Dance” kappaleen sointuihin. Art Tatum äänitti vuonna 1949 tunnetun soolopianosovituksen kappaleesta. Louis Armstrong äänitti lauletun version vuonna 1957 Oscar Petersonin yhtyeen säestämänä. Myös muun muassa Sarah Vaughan, Dexter Gordon ja Modern Jazz Quartet ovat levyttäneet kappaleen.

Lähteet 

Vuoden 1932 kappaleet
Jazzstandardit
Elokuvateoria

Elokuvateoria tutkii elokuvaa ja pyrkii selittämään sitä taiteena ja ymmärtämään elokuvan suhdetta todellisuuteen, muihin taiteisiin, yksittäiseen katsojaan ja yhteiskuntaan.

Elokuvateorian pohja on 1900-luvun alun elokuvakritiikeissä ja muissa elokuvataidetta koskevissa kirjoituksissa. Varsinainen elokuvateoria voidaan jakaa klassiseen ja moderniin elokuvateoriaan. Klassinen teoria vaikutti noin 1915–1955, ja se voidaan jakaa edelleen formatiiviseen ja realistiseen traditioon. Formatiivisessa traditiossa korostettiin elokuvan muotoseikkoja ja pyrittiin erottamaan elokuva muista taiteista. Realistisessa traditiossa korostettiin elokuvan kykyä kuvata todellisuutta. Auteur-teoria kehittyi realistisen tradition aikana.

Moderni elokuvateoria on saanut vaikutteita muilta tieteenaloilta. Elokuvateoria nojasi 1960–1970-luvuilla semiotiikkaan ja ideologiakritiikkiin. Moderniin elokuvateoriaan kuuluu myös psykoanalyyttinen perinne, jossa tulkittiin elokuvia Sigmund Freudin ja Jacques Lacanin oppien mukaan. Modernissa elokuvateoria on jakautunut myös feministiseen elokuvateoriaan ja kognistiviseen elokuvateoriaan, joka on hylännyt elokuvan psykoanalyyttiset tulkinnat. Sen mukaan katsomiskokemusta tulisi tutkia kognitiivisina toimintoina ilman psykoanalyyttisia olettamuksia.

Lähteet

Kirjallisuutta
Film as Philosophy. Toim. Bernd Herzogenrath. Minneapolis : University of Minnesota Press, 2017. ISBN 978-1-5179-0051-9.
The Major Realist Film Theorists : A Critical Anthology. Toim. Ian Aitken. Edinburgh University Press, 2016. ISBN 9781474425964.
Rovaniemen Teatteri

Rovaniemen Teatteri – Lapin Alueteatteri on Rovaniemellä toimiva ammattiteatteri. Teatteri järjestää vuosittain 200–300 näytöstä lasten- ja musiikkiteatteria, klassikoita, komediaa, draamaa ja kantaesityksiä. Monet niistä pohjautuvat lappilaisten kirjailijoiden teoksiin tai pohjoisiin aiheisiin. Teatterin esityksiä järjestetään Lappia-talossa Rovaniemellä ja kiertävän alueteatterin esityksinä Lapin kunnissa.  

Rovaniemen Teatteri on Euroopan unionin pohjoisin ammattiteatteri. Lapin Alueteatteriyhdistys ylläpitää sitä valtion, veikkausvoittovarojen, Rovaniemen kaupungin sekä 14 lappilaisen jäsenkunnan tukemana. Teatteri on aloittanut harrastajateatterina vuonna 1949, muuttunut ammattiteatteriksi 1962 ja aloittanut alueteatteritoiminnan 1969. Rovaniemen Teatteri muutti vuonna 1975 Lappia-taloon. Lappia-talon on suunnitellut arkkitehti Alvar Aalto, joka suunnitteli koko Rovaniemen hallintokeskuksen, eli pääkirjaston, kaupungintalon sekä kulttuuritalo Lappia-talon. Lappia-talossa on teatterin lisäksi toiminut Ylen toimitus sekä Lapin musiikki- ja tanssiopisto. Vuonna 1999 sen hallinto muuttui kunnallisesta teatterista yhdistyspohjaiseksi. Kaudella 2018–2019 teatteri työllisti vakituisesti 47 esittävän taiteen ammattilaista. Lisäksi se palkkaa tuotantokohtaisesti ammattilaisia eri aloilta. 

Teatterissa on kahden johtajan malli. Rovaniemen Teatterin toiminnanjohtajana on vuodesta 2018 asti toiminut Sari Alatalo. Ennen toiminnanjohtajaksi nimeämistä Alatalo toimi teatterin hallintojohtaja vuosina 2015–2018. Teatterin taiteellisena johtajan toimii Miika Muranen. Murasen sopimus päättyy 31.7.2023 ja 1.8.2023 alkaen taiteellisena johtajana toimii Riku Innamaa.

Aiheesta muualla 
 Rovaniemen Teatterin verkkosivut
 Rovaniemen Teatteri Suomen Teatterit -sivulla
 Kuohuva talo -kirja (Atrain & Nord 2020)

Suomen teatterit
Rovaniemen kulttuuri
Vierailijat

Vierailijat () on R. L. Stinen kirjoittama kirja. Se on julkaistu osana The Nightmare Room -kirjasarjaa. Kirjan päähenkilö on Ben Shipley, joka yrittää löytää elämää ulkoavaruudesta.

Juoni

Jesse Shipley on aivan tavallinen kiharatukkainen poika. Hän tutkii päivittäin lukuisia nettisivuja ja surffailee internetin keskustelupalstoilla. Oikeastaan hän viettää lähes kaiken aikansa tietokoneen äärellä. Miksi? 

Hän yrittää löytää merkkejä ulkoavaruuden elämästä. 

Jessen ystävät ovat huolissaan hänestä. Miksi ihmeessä hän haluaa niin kovasti löytää avaruusolentoja? Miksi hän päivästä toiseen yrittää epätoivoisesti saada yhteyttä toiselle planeetalle? Eikö hän ymmärrä, että ufot ovat huuhaata? 

Iltaisin Jesse tarkkailee taivasta toivoen näkevänsä edes vilauksen jostakin tuntemattomasta. Hän ei kuitenkaan tiedä, että todellisuudessa oikea, elävä avaruusolento on paljon lähempänä kuin hän ikinä voisi kuvitellakaan.

Lähteet
 Vierailijat WSOY:n sivuilla.

Nuortenkirjat
Yhdysvaltalaiset romaanit
Willie Hutch

Willie McKinley Hutchison, tunnetaan ammattimaisesti nimellä Willie Hutch (6. joulukuuta 1944 – 19. syyskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja, musiikkituottaja ja muusikko Motown Recordsilla 1970- ja 1980-luvuilla.

Diskografia

Albumit
RCA 
1969: Soul Portrait
1970: Seasons for Love

Motown 
1973: Fully Exposed
1973: The Mack Soundtrack
1975: Foxy Brown Soundtrack
1975: Mark of the Beast
1975: Ode to My Lady
1976: Color Her Sunshine
1976: Concert in Blues
1977: Havin’ a House Party

Whitfield
1979: In Tune
1980: Midnight Dancer

Motown 	 
1983: In & Out
1985: Making a Game out of Love

Myöhemmät julkaisut
1985: The Last Dragon
1994: From the Heart (G.G. It)
1996: The Mack Is Back (Midwest)
2002: Sexalicious (G.G. It)

Singlet
1973: ”Brother’s Gonna Work It Out” (#18 R&B, #67 US)
1973: ”Slick” (#18 R&B, #65 US)
1973: ”Sunshine Lady” (#72 R&B)
1974: ”If You Ain’t Got No Money (You Can’t Get No Honey) Pt. I” (#70 R&B)
1974: ”Theme Of Foxy Brown” (#64 R&B)
1975: ”Get Ready For The Get Down” (#24 R&B)
1975: ”Love Power” (#8 R&B, #41 US)
1976: ”Let Me Be The One, Baby” (#95 R&B)	 	Black Singles	95
1976: ”Party Down” (#19 R&B)
1977: ”Shake It, Shake It” (#60 R&B)
1977: ”We Gonna Party Tonight” (#49 R&B)
1978: ”All American Funkathon” (#62 R&B)
1978: ”What You Gonna Do After The Party” (#40 R&B)
1982: ”In And Out” (#55 R&B) (UK #51)
1985: ”Keep on Jammin’” (UK #73)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset funklaulajat
Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Yhdysvaltalaiset muusikot
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Siniheinä

Siniheinä (Molinia caerulea) on monivuotinen, tuulipölytteinen ja mätästävä heinälaji. Sen röyhy on suppea ja tummansinisen ruskehtava. Sen korressa on vain yksi solmu, korren tyvi on paksu ja juuret ovat vahvoja. Sillä on kielekkeen paikalla karvarivi.

Levinneisyys 
Siniheinä on yleinen koko Suomessa saaristosta tuntureille.

Elinympäristö 
Siniheinä kasvaa rehevähköillä ohutturpeisilla soilla, letoilla, rannoilla ja märillä niityillä. Siniheinän esiintyminen kertoo voimakkaasta kaliumin ja fosforin puutteesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Siniheinän levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Siniheinä (Molinia caerulea)
 Valokki – nettikasvio: Siniheinä (Molinia caerulea)
 Den virtuella floran: Blåtåtel (Molinia caerulea) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Molinia caerulea  

Heinäkasvit
Valkoinen hehku

Valkoinen hehku (White Heat) on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Raoul Walsh. Elokuvan pääosassa esiintyy James Cagney. Cagney näyttelee väkivaltaista, äkkiarvaamatonta ja psykopaattista gangsteri Cody Jarrettia, jonka pakkomielteinen kiintymys äitiin lähenee insestiä.

Suomessa Valkoinen hehku kiellettiin kokonaan 24. lokakuuta 1950, eikä se ole ollut teatterilevityksessä. Elokuva sai Elokuvatarkastamon hyväksynnän vasta vuonna 2004, kun se tuli videolevitykseen. Sitä ennen se oli kuitenkin jo esitetty televisiossa.

Valkoinen hehku valittiin vuonna 2003 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Yhdysvaltain elokuvainstituutin kokoamalla sadan hienoimman elokuvasitaatin listalla elokuvan lopun repliikki tuli 18. sijalle: ”Made it, Ma! Top of the World!” (”Tein sen, äiti! Maailman huipulla!”).

Elokuvan innoittajana oli todellinen Barkerin rikollisperhe. Perheen äiti Ma Barker väitetysti johti poikiensa rikollista toimintaa, kunnes hän kuoli FBI:n väijytyksessä.

Rooleissa

Lähteet 

Vuoden 1949 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Novelleihin perustuvat elokuvat
Raoul Walshin ohjaamat elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Warner Brosin elokuvat
Augustine Grimaldi

Augustine Grimaldi oli Grassen ja Mallorcan piispa, joka toimi Monacon sijaishallitsijana 1523–1532. Hän oli Lambert ja Claudine Grimaldin viides poika. Hän hallitsi ensimmäistä kertaa Monacoa 1507, kun hänen veljensä Lucien oli vankina Milanossa ja Ranskan kuningas Ludvig XII yritti ottaa Monacon haltuunsa.

Lucienin kuoltua 1523 Augustine luopui piispan virasta ja otti vallan Monacossa. Hänen ensimmäinen toimensa oli kostaa veljensä murha. Andrea Dorian laivaston ollessa edelleen uhkana Barthelemy pyrki sopuun Augustinuksen kanssa, joka ei kuitenkaan antanut anteeksi. Eräänä päivänä Lucienin tappaja, Barthelemy, löytyi kallo murskattuna.

Ranskan kanssa käytyjen riitojen johdosta Augustine solmi Espanjan kanssa sopimuksen, jolla Monacosta tuli Espanjan protektoraatti.

Augustine kuoli hämärissä olosuhteissa huhtikuussa 1532.

Monacon kuninkaalliset
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 1532 kuolleet
Johnny & the Dodgers

Johnny & the Dodgers on suomalainen 1950-luvun rock'n'rollia soittava yhtye Tuusulan Hyrylästä. Yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja–kitaristi Pasi "Johnny" Hailio, basisti Jykä Myllymaa ja rumpali Risto Kari. Trio sai levytyssopimuksen Vexi Salmen Levytuottajien Rockin'-levymerkille voitettuaan Suosikki-lehden järjestämän vuoden 1979 Rock-kuningas-kilpailun. Johnny & the Dodgersin esikoisalbumi Move It! ilmestyi saman vuoden toukokuussa, ja se nousi Suosikin listalla kuukaudeksi 20. sijalle. Toukokuussa 1979 yhtyeeseen liittyi basistiksi Make Rosquist, minkä myötä Jyrki Myllymaa siirtyi soittamaan kitaraa.

Alkuperäinen Johnny & the Dodgers hajosi vuoden 1979 lopussa "Lonely Johnny" -singlen julkaisemisen jälkeen musiikillisiin ristiriitoihin. Johnny Hailio ja Jyrki Myllymaa jatkoivat kuitenkin nimellä Johnny & the New Dodgers, ja mukaan liittyivät Olli "Rock-Ola" Pihlajamaa ja Anssi Montonen. Vuonna 1980 ilmestynyt toinen albumi julkaistiin nimellä Johnny & the New Dodgers. Levyn kappaleista osa esitettiin suomeksi ja osa englanniksi. Yhtye hajosi vuoden 1980 lopulla.

Yhtyeen keulakuva Pasi "Johnny" Hailio palasi lavoille 1992 taiteilijanimellä Tony Montana. Hän voitti Ylen Ykköstähti-kilpailun vuonna 1993, ja hänet palkittiin Vuoden miessolistitulokas-Emmalla samana vuonna.

Vuonna 2010 Johnny & The Dodgers aktivoitui uudelleen Pasi Hailion johdolla. Ensimmäiset keikat olivat vappuna 2010. Yhtye solmi myös levytyssopimuksen Turenki Recordsin kanssa, ja Olli Haaviston tuottama suomenkielinen levy Matkaa teen ilmestyi syyskuussa 2010. 

Vuonna 2017 yhtye julkaisi singlet "Do The Shake" sekä "Lessons In Love. 2020 julkaistiin singlet "Mambo Italiano" sekä " Sua lemmin kuin järjetön mä oisin". Tammikuussa 2021 julkaistiin kolmas single "Illalla". Kaikki laulut ovat Olavi Virran levytyksiä, mutta sovitettu fiftarityyliin.

Vuoden 2020 kokoonpanossa soittavat Johnny Hailio (kitara & laulu), Kustaa Kantelinen (kitara & laulu), Sakke Pyykkönen (basso) sekä Petteri Määttänen (rummut).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Johnny & the Dodgers -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
 Johnny & the New Dodgers -diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)

Suomalaiset yhtyeet
Preussin herttuakunta

Preussin herttuakunta oli uskonpuhdistuksen seurauksena perustettu herttuakunta itäisen Preussin alueella vuosina 1525–1701. Se sai alkunsa, kun Saksalaisen ritarikunnan suurmestari Albrekt Brandenburgilainen vuonna 1525 kääntyi luterilaisuuteen, minkä jälkeen hän teki lopun ritarikunnan valtiosta ja julistautui Preussin herttuaksi.

Herttuakunta kuului alkujaan Puolan kuninkaan läänitykseen. Hohenzollern-suvun brandenburgilaisten vaaliruhtinaiden haara peri sen vuonna 1618, jolloin muodostui Brandenburgin-Preussin personaaliunioni. Fredrik Vilhelm, Brandenburgin "Suuri vaaliruhtinas", irrotti Preussin Puolan kuninkaan alaisuudesta Wehlaun sopimuksella (1657) – herttuakunnan itsenäisyys vahvistettiin Olivan rauhassa (1660), joka päätti Pohjan sodan Brandenburgin osalta. Herttuakunta muuttui Preussin kuningaskunnaksi vuonna 1701, jolloin vaaliruhtinas Fredrik III kruunasi itsensä kuningas Fredrik I:ksi Königsbergissä.

Itä-Preussi 
Puolan ensimmäisen jaon jälkeen herttuakunnan aluetta alettiin kutsua Fredrik Suuren käskystä Itä-Preussiksi erotukseksi Länsi-Preussin provinssista, joka muodostettiin Puolalta otetuista alueista (Ermland liitettiin Itä-Preussiin). Provinssit yhdistettiin ensin personaaliunionina (1824) ja lopulta kokonaan (1829) Preussin provinssiksi, mutta erotettiin uudelleen vuonna 1878. Itä-Preussi oli Saksan yhdistymisen jälkeen maan itäisin maa-alue vuosina 1871-1945.

Preussin herttuat 

Preussia hallitsivat herttuoina:
Albrekt (1490–1568), hallitsi 1525–1568
Albrekt Fredrik (1553–1618), hallitsi muodollisesti 1568–1618, mutta hänen hallitsijakautensa loppupuolella sijaishallitsijoina toimivat:
Georg Fredrik I (1539–1603), sijaishallitsijana 1577–1603
Joakim Fredrik (1546–1608), sijaishallitsijana 1603–1608
Juhana Sigismund (1572–1619), sijaishallitsijana 1608–1618
Juhana Sigismund (1572–1619), hallitsi muodollisestikin Preussin herttuana 1618–1619
Yrjö Vilhelm (1595–1640), hallitsi 1619–1640
Fredrik Vilhelm (1620–1688), hallitsi 1640–1688
 Fredrik III (1657–1713), hallitsi herttuana 1688–1701, myöhemmin Preussin kuninkaana nimellä Fredrik I.

Juhana Sigismund ja hänen seuraajansa Fredrik III:een saakka olivat samalla myös Brandenburgin vaaliruhtinaita.

Lähteet 

Historialliset alueet
Puolan historia
Preussi
Sneaker Pimps

Sneaker Pimps on brittiläinen vuonna 1994 perustettu trip hop -yhtye. Yhtye tunnetaan parhaiten vuonna 1996 julkaistusta esikoisalbumistaan Becoming X, erityisesti singleistä ”6 Underground”, ”Spin Spin Sugar” ja ”Tesko Suicide”.

Sneaker Pimpsin perustajajäsenet ovat Chris Corner ja Liam Howe. Yhtyeen laulajaksi tuli Kelli Dayton (nykyään Kelli Ali). 

Corner lauloi yhtyeen toisen albumin demoilla, ja yhtye huomasikin laulujen sopivan paremmin hänen äänelleen. Sanoitukset olivat myös enemmän henkilökohtaisia. Daytonia pyydettiin jättämään yhtye, ja Corner ryhtyi laulajaksi toisella albumilla.

Corner jätti yhtyeen vuonna 2003 ja ryhtyi soolouralle yhtyeensä IAMX parissa. Myös Kelli Ali on Sneaker Pimpsin lopetettua jatkanut musiikin parissa.

Jäsenet
Chris Corner (kitara, syntetisaattori, laulu)
Liam Howe (syntetisaattori)
Joe Wilson (basso)
David Westlake (rummut)

Muut
Chris Tate 
Ian Pickering 
Kelli Ali

Diskografia

Albumit
Becoming X (1996)
Becoming Remixed (1998) 
Splinter (1999) 
Bloodsport (2002)
SP4 (ei julkaistu)

Singlet

Viides albumi
Vuodesta 2006 vuoteen 2008 yhtye työskenteli satunnaisesti viidennen levyn parissa, uuden, vielä tuntemattoman naislaulajan kanssa. Seuraavat kappaleet vuotivat nettiin joulukuussa 2006:

”Samaritan”
”Sun Ate the Moon”
”Rush”
”The Shutdown”
”Elias”
”Girl in a Box”
”Satellite”

Yhtye myös tuottaa muita artisteja nimellä Line of Flight.

Aiheesta muualla
Sneaker Pimps Official Website (offline)
Sneaker Pimps Unofficial Website (including discography) 
Kelli Ali – official website
Kelli Ali Interview for WeirdMusic.net magazine
Band members' comments about their songs (archive.org copy)
Trash Money Official Website

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Meidän perhe

Meidän perhe on Sanoma Media Finlandin kustantama vanhemmuutta ja perhe-elämää käsittelevä suomalainen aikakauslehti, joka ilmestyy kerran kuukaudessa. Lehti on perustettu vuonna 2004 ja sen päätoimittajana toimii Hanna-Mari Arosilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Meidän perheen sivusto

Suomalaiset perhelehdet
Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Freeman (kauneudenhoito)

Freeman Beauty on Larry Freemanin vuonna 1915 perustama kauneudenhoitobrändi, joka valmistaa mm. shampoota, hoitoainetta, kasvonaamioita, kuorintavoiteita ja jalka- ja käsirasvoja. Freeman Beautyn tuotteita ei ole testattu eläinkokeilla, eivätkä useimmat niistä sisällä aineita eläinkunnasta. Freemanin tuotteiden raaka-aineet hankitaan kasvikunnasta (enimmäkseen hedelmiä). Freemanin hiustenhoitotuotteet (shampoo, hoitoaine) sisältävät suurimmaksi osaksi merilevää ja papaijaa.

Freeman-tuotteiden raaka aineita
 Avokado
 Papaija
 Kaura
 Mango
 Kookos
 Karitevoi
 Sitruunaruoho
 Aloe vera
 Kurkku
 Aprikoosi
 Oliivi
 Ananas
 Piparminttu
 Guava
 Karhunvatukka
 Luumu
 Sitruuna
 Teemarja
 Granaattiomena
 Rypäle
 Mandariini
 Suklaa
 Merilevä
 Basilika
 Tangeriini
 Appelsiini
 Lakritsi

Aiheesta muualla
Freemanin viralliset kotisivut (englanniksi): http://www.freemanbeauty.com/portal/store/store.asp?ncategoryid=2076 

Kauneudenhoito
SC DHfK Leipzig

SC DHfK Leipzig on saksalainen urheiluseura Leipzigista. Se perustettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa vuonna 1954 Leipzigin urheilukoulun (Deutsche Hochschule für Körperkultur) seuraksi. Sen lajeihin kuuluvat monien muiden ohessa yleisurheilu, käsipallo ja uinti. SC DHfK on maailman menestynein urheiluseura edustajiensa 93 olympiamitalilla ja 136 maailmanmestaruudella vuoteen 1989 mennessä. Joukkuelajeissa seuran menestynein jaosto on käsipallojaosto, jonka suurin saavutus on Euroopan seurajoukkueiden mestaruus vuodelta 1966.

Seuran jalkapallojaosto perustettiin vuonna 1954. Kaksi maajoukkueen kannalta lupaaviksi katsotuista pelaajista koostettua seuran joukkuetta pelasi toisella sarjatasolla DDR-Ligassa, mutta seuran jalkapallotoiminta lopetettiin kuitenkin jo yhden kauden jälkeen molempien joukkueiden odotettua heikomman menestyksen vuoksi.

Tunnettuja jäseniä 
 Uwe Ampler, maantiepyöräily
 Angelika Bahmann, koskimelonta
 Siegfried Brietzke, soutu
 Margitta Gummel, kuulantyöntö
 Klaus Köste, telinevoimistelu
 Thomas Munkelt, pikajuoksu
 Kristin Otto, uinti
 Bärbel Wöckel, pikajuoksu

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 

Saksalaiset käsipalloseurat
Saksalaiset salibandyseurat
Saksalaiset jalkapalloseurat
Saksan lentopallo
Leipzigin urheilu
Children of the Scorn

Children of the Scorn on suomalaisen death metal -yhtyeen Funebren debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 ja sen on tuottanut entinen Stratovarius-kitaristi Timo Tolkki. Xtreem Records julkaisi uuden painoksen albumista vuonna 2004.

Kappaleet

Kokoonpano
 Jari Heinonen – laulu
 Sami Uusitalo – kitara
 Erkki Hellen – basso
 Esa Vähäsöyrinki – kitara
 Toni Uusitalo – rummut

Vuoden 1991 albumit
Vuoden 1991 esikoisalbumit
Suomalaiset death metal -albumit
Punakurkkulohi

Punakurkkulohi (Oncorhynchus clarkii) on yksi tyynenmerenlohten suvun kalalajeista. Se on Pohjois-Amerikassa suosittu urheilukalastuksen ja varsinkin perhokalastuksen kohde.

Levinneisyys ja taksonomia 
Punakurkkulohta esiintyy luontaisesti vain Pohjois-Amerikan länsiosissa – Tyynenmeren rannikkoalueilla, Kaskadi- ja Kalliovuorilla ja Great Basinin vesistöalueella. Se jaetaan 10–14 erilliseen alalajiin, joiden levinneisyydet vastaavat vesistöalueita. Jotkut alalajeista vaeltavat mereen ja palaavat jokiin kutemaan syys- ja talviaikaan. Suurin osa populaatioista kuitenkin elää pysyvästi jokivesissä. Ainakin kolme alalajia elää laskujoettomalla Great Basinin vesistöalueella ja tulee toimeen myös sen suolaisissa tai emäksisissä vesissä.

Punakurkkulohi voi risteytyä luonnossa lähilajien, kuten kirjolohen ja arizonanlohen, kanssa.

Koko ja ulkonäkö 
Mereen vaeltavat alalajit voivat kasvaa suurikokoiseksi, jopa kymmenkiloisiksi, kun taas sisävesimuodot jäävät alle kilon painoisiksi. Pienimmät alalajit ovat sukukypsiä 15 cm:n pituisina, suurimmat voivat kasvaa metrin mittaan. Alalajit eroavat suuresti myös värityksensä ja elintapojensa suhteen. Selkäpuolelta kala voi olla kullan- harmaan tai vihreänsävyinen, mutta kaikilla muodoilla on yleensä punasävyisiä laikkuja alaleuan alapuolella.

Punakurkkulohi tai joku sen yksittäisistä alalajeista on niin Coloradon, Idahon, Montanan, Nevadan, Utahin, New Mexicon kuin Wyominginkin osavaltion tunnuskala. Ainakin kaksi alalajia katsotaan hävinneeksi.

Aiheesta muualla 
Oncorhynchus clarkii clarkii. FishBase.
ITIS: Oncorhynchus clarkii 
Lahontan cutthroat trout Oncorhynchus clarki henshawi Species Fact Sheet. Oregon Fish & Wildlife Office.

Lohikalat
Smaljavitšy

Smaljavitšy () eli Smolevitši () on Minskin alueella Valko-Venäjällä sijaitseva pääkaupunki Minskin itäinen esikaupunki ja piiri (raion). Vuoden 2009 loppupuolella kaupungissa asui 15 092 ihmistä. Maaseutuvaltaisen hallintopiirin väkiluku on korkeampi (42 917 as.), mikä sisältää maaseutuväestön, Smaljavitšyn kaupungin ja  pienen Zjaljony Borin kaupunkimaisen taajaman (1 142 as.). Vaikka teollisuuskaupunki Žodzina sijaitsee maantieteellisesti piirin sisällä, se on suoraan maakuntahallinnon alaisuudessa.

Liikenne  
Minskistä itään Oršaan vievä junanrata kulkee Smaljavitšyn piirin läpi, ja Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät useilla piirin asemilla ja seisakkeilla. Minskistä kaupunkiin pääsee sujuvasti Minskin kansalliselle lentoasemalle johtavaa M2-valtatietä ja P53-kantatietä pitkin; matkaa on maanteitse 43 kilometriä. Myös Valko-Venäjän läpi moottoritienä kulkeva Varsova-Brest-Minsk-Orša-Moskova-valtatie M1 (E30) kulkee vain 6 kilometriä Smaljavitšyn keskustan eteläpuolelta ja luo nopean valtatieyhteyden niin Puolaan kuin Venäjällekin.

Piirin alueella sijaitsee muun muassa muistomerkki Kunnian kukkula.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) 
 Kaupunkikartta (BYcity.org) 
 Lyhyt kuvaus kaupungista (garady.org)  
 Kaupunkikarttaa 
 Kolmas kaupunkikartta  
 Wikimapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin  tai 
 Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Smaljavitšyn aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) 
 Maakunnan viralliset Smaljavitšyn sivut piirille  
 Valokuvia Smaljavitšyn piiristä (razima.org) 
 Smaljavitšyn piiriin keskittynyt portaali (smaliavichy.by)  
 Smaljavitšyn kaupungista 
 Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste kaupunkiin 
 Toinen sääennuste kaupunkiin 

Minskin alueen kaupungit
Eduard Rossel

Eduard Rossel (, s. 8. syyskuuta 1937) on venäläinen poliitikko, vuosina 1991–1993 Sverdlovskin alueen hallintopäällikkö, alueen kuvernööri 1995–2009 ja vuodesta 2009 Venäjän liittoneuvoston jäsen.

Rossel on kansallisuudeltaan saksalainen ja oppi venäjää kunnolla vasta teini-ikäisenä. Hänen isänsä Gerhart ammuttiin 1938 NKVD:n päätöksellä vakoilusta ja vastavallankumouksellisista rikoksista syytettynä.

Rossel kävi Sverdlovskin vuori-instituuttia ja polyteknillistä instituuttia, josta sai teknisten tieteiden kandidaatin tutkinnon 1972. Sverdlovskin obkomin hallintotehtäviin hän siirtyi 1990 ja oli myös NKP:n XXVIII puoluekokouksen edustaja.

Alueen kuvernööriksi hänet nimitettiin 1993 presidentin ukaasilla. Rossel väitteli myös taloustieteiden tohtoriksi vielä 2001. Vuonna 2004 hän liittyi Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi. Kuvernöörintehtävät hän jätti vuonna 2009.
 	

Venäläiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Lakewood Church

Lakewood Church tai Lakewood on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Houstonin kaupungissa Yhdysvaltain Texasissa. Se on maansa suurin seurakunta. Arviolta 43 500 eri ihmistä kokoontuu seurakunnassa viikoittain. Seurakunnan kirkkoon mahtuu kerrallaan 16 800 kuuntelijaa. Lakewood Church järjestää viikoittain neljä englanninkielistä ja yhden espanjankielisen kokouksen.   Joel Osteen toimii vanhimpana pastorina Lakewood Churchissa vaimonsa Victorian kanssa. Muita pastoreita seurakunnassa ovat Dodie Osteen, Paul Osteen, Lisa Comes ja Marcos Witt. Lakewood Church on evankelikalismiin uskova seurakunta, jossa toimii noin 5000 vapaaehtoistyöntekijää.

Lakewoodissa on esiintynyt tunnetuista muusikoista Cindy Cruse-Ratcliff, Daniel Calveti, Israel Houghton, Michael Mellett ja Michael W. Smith.

Lakewoodin viikoittaisia lähetyksiä voi seurata suoratoistona Joel Osteen -kotisivun kautta. Toinen tapa seurata seurakuntaa internetin kautta on iTunes-ohjelmistoon tallentuvan ilmaisen video- tai äänitallenteen kautta. ITunesiin tallentuu tilaisuuksien pelkät puheosuudet.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lakewood Church -seurakunta 
 Joel Osteen Broadcastit 
 Joel Osteen -kotisivu 

Megakirkot
Houstonin rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain kirkot
Evankelioimisliike
Walter Farley

Walter Farley (26. kesäkuuta 1915 Syracuse, New York, Yhdysvallat – 16. lokakuuta 1989 Sarasota, Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opiskeli Columbian yliopiston Columbia Collegessa, jossa hän suoritti B. A.:n 1941. Hänen ensimmäinen ja maineikkain teoksensa oli Musta orhi (alkuteos The Black Stallion, 1941), jolle hän kirjoitti useita jatko-osia. Sarjaa jatkoi hänen kuolemansa jälkeen hänen poikansa Steven Farley.

Farleyn setä oli hevosammattilainen ja opetti Walterille hevosten kouluttamista. Farley alkoi kirjoittaa Mustaa orhia kouluaikanaan Brooklynin Erasmus Hall High Schoolissa ja Pennsylvaniassa Mercersburg Academyssa. Hän sai sen valmiiksi, ja se ilmestyi 1941, kun hän vielä opiskeli yliopistossa.

Farleyllä ja hänen vaimollaan Rosemary Farleylla on neljä lasta, Pam, Alice, Steven ja Tim. Perhe asui maatilalla Floridassa rantatalossa. Kotikaupunki Venicen kirjasto Floridassa kunnioitti vuonna 1989 Farleya perustamalla Walter Farley Literary Landmarkin lasten siipeen. Farley kuoli syöpään lokakuussa 1989, vähän ennen Musta orhi -sarjan 21. kirjan The Young Black Stallion ilmestymistä ja juuri kun televisiosarjan Musta ori kuvaukset olivat alkaneet.

Teokset

Musta ori -sarjan suomennokset

Musta orhi, suom. S. S. Taube, WSOY, 1953, alkuteos The Black Stallion, 1941; Nuorten toivekirjasto 16
Mustan oriin poika, suom. Kerttu Piskonen, 1975, alkuteos: Son of the Black Stallion, WSOY, 1947; Nuorten toivekirjasto; 220
Musta ori ja paholainen, suom, Merja Heikkilä, ilm. äänitteenä WSOY, 1994, The Black Stallion and Satan, 1949; Nuorten toivekirjasto 237
Musta orhi kapinoi, suom. Merja Heikkilä, WSOY, 1981; alkuteos: The Black Stallion Revolts, 1953; Nuorten toivekirjasto 259

Musta ori -sarja
The Black Stallion, 1941, suom. Musta orhi
The Black Stallion Returns, 1945
Son of the Black Stallion, 1947, suom. Mustan oriin poika
The Island Stallion, 1948
The Black Stallion and Satan, 1949, suom. Musta ori ja paholainen (ilm. äänitteenä)
The Black Stallion's Blood Bay Colt, 1951
The Island Stallion's Fury, 1951
The Black Stallion's Filly, 1952
The Black Stallion Revolts, 1953, suom. Musta orhi kapinoi
The Black Stallion's Sulky Colt, 1954
The Island Stallion Races, 1955
The Black Stallion's Courage, 1956
The Black Stallion Mystery, 1957
The Black Stallion and Flame, 1960
The Black Stallion Challenged, 1964
The Black Stallion's Ghost, 1969
The Black Stallion and the Girl, 1971
The Black Stallion Legend, 1983
The Young Black Stallion, 1989 Steven Farleyn kanssa

Muita
The Horse-Tamer
Man o' War
Little Black, A Pony
Little Black Goes to the Circus
The Little Black Pony Races
The Horse That Swam Away
Great Dane Thor

Lähteet

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Irrational Games

Irrational Games on vuonna 1997 perustettu pelitalo. Sen laittoi alulle kolme Looking Glass Studiosin entistä työntekijää:  Ken Levine, Jonathan Chey, ja Robert Fermier. Tammikuussa 2006 Take-Two Interactive ilmoitti ostaneensa yhtiön ja julkaisevansa pelinsä 2K Gamesin tunnuksella.

Yhtiö on lakkautettu vuonna 2014.

Yhtiöllä oli kaksi studiota: Yksi sijaitsee Massachusettsin Quincyssa, Yhdysvalloissa, ja toinen Canberrassa, Australiassa.

Ghost Story Games 
Vuonna 2017 yhtiö järjesteltiin uudelleen ja nimeksi tuli Ghost Story Games.

Historia 
Ken Levine, Jonathan Chey ja Robert perustivat Fermier Bostonin studion 1997. Vuonna 1999 julkaistiin System Shock 2. Seuraavana vuonna avattiin Jonathan Cheyn johtama Irrational Canberra, ja Deep Cover -peli peruttiin. Crave Entertainmentin kanssa ilmenneet kiistat johtivat vuonna 2002 The Lostin kehityksen lakkauttamiseen. Irrationalin suunnittelijat Ed Orman ja Dean Tate palkittiin 2004 Australiassa "Best Design" -palkinnolla, ja he saivat myös "Best Game of 2004" ja "Best PC Game" -palkinnot.

Bostonin studio siirrettiin 2005 suurempaan toimistotilaan Quincyyn Massachusettsiin.

Take-Two Interactive otti vuonna 2006 Irrationalin haltuun, julkaisijana toimi 2K Games. Irrational Games nimettiin vuonna 2007 "2K Boston, 2K Australiaksi". Samana vuonna julkaistiin BioShock.

Vuonna 2010 2K Boston ilmoitti ottavansa käyttöön entisen vakiintuneen nimensä Irrational Games.

Pelit 
 System Shock 2 (Looking Glassin tuella), 1999
 Freedom Force, 2002
 Tribes: Vengeance, 2004
 Freedom Force vs. the Third Reich, 2005
 SWAT 4, 2005
 SWAT 4: The Stetchkov Syndicate, 2006
 BioShock, 2007
 BioShock Infinite, 2013

Peruttuja julkaisuja 
 Deep Cover (peruttu)
 The Lost (peruttu)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Irrational Games (US)
 Irrational Games (AU)
 2K Boston (Quincy, Massachusetts)
 2K Australia (Canberra, ACT)
 Irrational Games MobyGamesissa

Yhdysvaltalaiset videopeliyritykset‎
Toimintansa lopettaneet pelitalot
Piispanmäki

Piispanmäki on Kokkolan pohjoisosassa sijaitseva kylä. Piispanmäen katkaisee Valtatie 8. Piispanmäelle rakennetaan tällä hetkellä (2010) uutta asuinaluetta.

Kaarlelan kylät‎
Rödsö

Rödsö on Kokkolan läntisellä puolella sijaitseva maalaiskylä. Rödsössä sijaitsee uimaranta ja Rödsön vanha koulu. Perhonjoki kulkee kylän läpi.

Kaarlelan kylät‎