joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lido Salonen

Juha Viljo Oskar ”Lido” Salonen (15. maaliskuuta 1950 Helsinki – 7. joulukuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen muusikko, lauluntekijä, ohjelmamyyjä, manageri ja valokuvaaja.

Salonen aloitti muusikkouransa 1960-luvulla perustamassaan Kalevala-yhtyeessä, jossa olivat mukana mm. Harri Saksala ja Remu Aaltonen. Salonen soitti yhtyeessä aluksi bassokitaraa mutta siirtyi myöhemmin kitaristiksi.

Salosen puoliso oli laulaja Hanna Ekola, jonka levyillä hän toimi muun muassa säveltäjänä, sovittajana ja tuottajana.

Hän työskenteli perustamissaan ohjelmatoimistoissa Rodeo, Lidon musiikki ja Pop Office sekä vaikutti usean suomalaisten yhtyeen taustavoimana, mm. Sleepy Sleepersin, Smackin ja Dingon. Hän toi Suomeen ulkomaisia yhtyeitä, kuten Venomin ja Metallican, sekä järjesti myös musiikkifestivaaleja. Viimeisinä vuosinaan Salonen jätti musiikin harrastukseksi ja työskenteli valokuvaajana.

Lido Salonen on kirjoittanut vuonna 2001 julkaistun kirjan Elämä jota en olisi halunnut elää. Salosen valokuvia on hänen vaimonsa Hanna Ekolan kirjoittamissa uskonnollisissa kirjoissa.

Salonen kuoli keuhkosyöpään.

Teokset 
 Lido Salonen, Elämä jota en olisi halunnut elää, WSOY, 2001
 Hanna Ekola, Arjen aurinkoa, Arkki, 2008, valokuvat Juha Salonen
 Hanna Ekola, Otan osaa, Sley-kirjat, 2001, valokuvat Juha Salonen
 Hanna Ekola, Surulla on aikansa : muistojeni kirja, Arkki, 2008, valokuvat Juha Salonen
 Hanna Ekola, Valoa ja voimaa, Sley-kirjat, 2004, valokuvat Juha Salonen

Lähteet 

 Jarkko Jokelainen: Ykkösartistien keikkamyynti vaihtui valokuvaamiseen. Helsingin Sanomat 9.12.2008, s. C5 muistokirjoitus. Artikkelin verkkoversio

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset basistit
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset iskelmämusiikin säveltäjät
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Leenu, Liinu ja Tiinu

Leenu, Liinu ja Tiinu () ovat Iines Ankan sisarentyttäriä. Tyttöjen muita sukulaisuussuhteita ei tunneta.

Iineksen sisarentyttäret ovat alun perin Carl Barksin  Disneyn eläinmaailmaan luomia hahmoja. He esiintyivät ensimmäisen kerran vuonna 1953 julkaistussa tarinassa Kruuna vai klaava, jossa Aku Ankka kokeilee höpsismiä. Tässä tarinassa tytöt esiintyvät vasta sen viimeisellä sivulla, eikä heidän nimiään vielä mainita. 

Nykyään tytöt esiintyvät useimmiten Mau Heymansin piirtämissä Aku Ankka -sarjakuvissa. Välillä he seikkailevat sarjakuvissa keskenään, välillä taas haasteena ovat Aku Ankan sisarenpojat Tupu, Hupu ja Lupu, joille tytöt kyllä osaavat pitää puolensa. Iines-lehdessä julkaistuissa sarjakuvissa tyttökolmikko näyttää nykyaikaisemmalta: enää heitä ei erota toisistaan paidan värin perusteella, vaan kaikilla on erilaiset vaatteet ja kampaukset. Leenu, Liinu ja Tiinu kuuluvat Peukaloiset-nimiseen partioon, joka kilpailee usein Tupun, Hupun ja Lupun partion Sudenpentujen kanssa. 

Hahmojen englanninkieliset nimet April, May ja June tulevat kuukausien nimistä (April = huhtikuu; May = toukokuu; June = kesäkuu). Suomennoksissa heitä on kutsuttu aiemmin nimillä Tiinu, Liinu ja Viinu.

Rion olympialaisten aikoihin virolaisten maratoonareiden Leila, Liina ja Lily Luikin yhtäläisyydet sarjakuvahahmoihin todettiin mediassa.

Lähteet 

Aku Ankka -sarjakuvan hahmot
Kuvitteelliset linnut
Kuvitteelliset sisarukset

de:Liste der Bewohner Entenhausens#Dicky, Dacky, Ducky
en:Duck family (Disney)#April, May, and June Duck
Blekinge

Blekinge on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Blekingen pinta-ala on 2 918,9 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 152 979 asukasta, joten väestötiheys oli 52,4 asukasta neliökilometriä kohti.

Alueeltaan Blekinge vastaa samannimistä Blekingen lääniä. Etelässä ja idässä maakunta rajoittuu Itämereen. Blekingen naapurimaakunnat ovat lännessä Skåne ja pohjoisessa Småland. Blekinge kuului Tanskalle vuoteen 1658 asti, jolloin se liitettiin Ruotsiin Roskilden rauhassa.

Blekingessä on viisi kuntaa, jotka ovat:
 Karlshamnin kunta
 Karlskronan kunta
 Olofströmin kunta
 Ronnebyn kunta
 Sölvesborgin kunta
Näiden kuntien keskustaajamista Karlshamn, Karlskrona, Ronneby ja Sölvesborg ovat entisiä kaupunkeja, ja Olofström on entinen kauppala.

Blekingessä on 950 järveä, 12 jokea ja 800 saarta. Suurin järvi on nimeltään Halen. Maakunnan korkein kohta on Boafallsbacke, joka kohoaa 180 metrin korkeuteen. Maakuntalintu on pähkinänakkeli.

Blekingessä on monipuolista teräs-, tekstiili- ja koneteollisuutta. Maataloudessa viljellään perunaa, sokerijuurikasta ja viljaa. Alue on tunnettua urheilukalastusseutua, jonka keskuksena toimii Mörruminjoki.

Väestönkehitys

Väestö lääneittäin
Blekingessä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 152 979 asukasta, jotka kaikki asuivat Blekingen läänissä. Blekingen lääni kuuluu kokonaan Blekingen maakuntaan.

Historia
Blekingestä Vångin kylän läheltä Västra Vångista on löytynyt maahan kaivettuja vanhoja roomalaisaikaisia kultaesineitä. Ensimmäiset löydöt tehtiin 1865, jolloin lapioon osui harvinaisen suuri viikinkiajan koru- ja raha-aarre. Vuonna 2004 löytyi ojitustöissä kelttiläistyylinen pronssinaamio. Blekingen museo kiinnostui löydöistä, ja vuonna 2012 alettiin selvittää, löytyisikö metalliesineitä lisää, ja maatutkilla löytyi muun muassa litteitä kultaesineitä, joiden on tulkittu osoittavan että asukkaita on ollut Rooman armeijan palveluksessa, ja palkaksi saamiaan kultarahoja he ovat takoneet uuteen muotoon. Löytöihin kuuluu myös viisi pronssipatsasta ja pronssiesineiden katkelmia.

Alueen löydöt on ajoitettu ajanlaskun alun tienoilta varhaiskeskiajalle. Löytöpaikka Västra Vång on edullinen sijaintinsa vuoksi. Löydöt on kaivettu esiin kukkulalta, jonka arvioidaan olleen palvontapaikka. Esineet tulevan näytteille Blekingen museoon.

Suomalaisväestö
Suomesta siirrettiin vuosina 1681–1682 Blekingen seudulle ja Smoolantiin tuhat suomalaista merisotilasta. Syynä oli Ruotsin laivaston väentarve ja toisaalta halu ruotsalaistaa Tanskalta vallattu alue.

Viestimet
Seudun verkkopaikallislehti on BLT/Sydöstran, joka muodostui kun Blekinge läns tidning osti Sydöstran-lehden 2003 ja lehdet perustivat yhteisen verkkosivun 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Blekinge teoksessa Nordisk familjebok ("Uggleupplagan", 1904–1926) 
 VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto - Blekinge 
 Blekinge- officiel besöksguide 
 Blekingen teknillinen korkeakoulu 
 Lääninhallitus 
 Lääninmuseo 

Blekingen lääni
Ruotsin maakunnat
C.S.I. New York

C.S.I. New York (CSI: NY) on yhdysvaltalainen poliisisarja, jota esitettiin ensi kerran televisiossa 24. syyskuuta 2004. C.S.I. New York ja C.S.I. Miami ovat suositun C.S.I.-poliisisarjan spin-off-sarjoja. Sarjan sadas jakso esitettiin Yhdysvalloissa marraskuussa 2008. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.

Sarjassa seurataan New Yorkin poliisilaitoksen rikosteknisen tutkijaryhmän työtä. Alkuperäisen C.S.I.-formaatin tavoin sarjassa keskitytään rikospaikkatutkintaan, kuulusteluihin, sekä jonkin verran myös päähenkilöiden yksityiselämään.

Kuudennella tuotantokaudella esitetään kolmiosainen jakso, jossa on ensi kertaa mukana C.S.I. New Yorkin ryhmän lisäksi alkuperäisen C.S.I:n ja C.S.I. Miamin tutkijat. 

C.S.I. New Yorkin tunnusmusiikkina on The Whon ”Baba O’Riley”.

Sarja päättyi 22. helmikuuta 2013 yhdeksänteen kauteen.

Sarjan kaikki yhdeksän kautta ovat tulossa katsottavaksi Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalveluun 9.2.2022.

Näyttelijät

Poistuneet näyttelijät

Sisarsarjat 
 C.S.I.
 C.S.I. Miami

Lähteet

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Siperian nero

Siperian nero on suomalainen 24-osainen tilannekomediasarja vuodelta 2000. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Mika Ripatti ja Seppo Vesiluoma. Pääosaa esittää Jan Uuspõld. Sarjan ovat ohjanneet Jarmo Lampela, Jussi Niilekselä ja Johanna Vuoksenmaa. Tuotantoyhtiö on Yle TV2.

Aiheesta muualla
http://yle.fi/vintti/yle.fi/siperiannero/etusivu.html

Tilannekomediat
Endorfiinit

Endorfiinit tai endomorfiinit (engl. endogenous morphines, ’sisäsyntyiset morfiinit’) ovat keskushermostossa esiintyviä  hormoneja eli elimistön itse tuottamia välittäjäaineita, jotka säätelevät  hengityksen, sydämen ja suolen toimintaa. Endorfiinit aiheuttavat mielihyvän tunnetta ja vähentävät kivun ja nälän tunteita sitoutuessaan opioidireseptoreihin.

Endorfiinit ovat rakenteeltaan polypeptidejä eli 16–30 aminohapon pituisia ketjuja. Kaikki tunnetut endorfiinit ovat kolmen esimuodon eli pro-opiomelanokortiinin, proenkefaliinin ja prodynorfiinin pilkkoutumistuotteita. Aivolisäke valmistaa noin tusinan verran endorfiineja. Endorfiineja ovat esimerkiksi alfa-endorfiini, beeta-endorfiini ja gamma-endorfiini.

Elimistö tuottaa endorfiineja etenkin unen aikana ja suurin osa elimistön endorfiinituotannosta tapahtuukin kello kahden ja neljän välisenä aikana. Endorfiineja vapautuu myös esimerkiksi pitkäkestoisen liikunnan, mielimusiikin kuuntelun, nauramisen, itkemisen ja seksin yhteydessä. Myös auringonpaiste ja voimakkaat mausteet sekä kaakao lisäävät endorfiinien eritystä. Myös syöminen, kipu ja päihteet vapauttavat endorfiinia elimistöön.

”Endorfiinihumalan” käsite (engl. ”runner’s high”) liitetään etenkin pitkäkestoiseen liikuntaan. Se tarkoittaa liikunnan yhteydessä kohoavien endorfiinitasojen aiheuttamaa hyvänolontunnetta. Endorfiinihumala liitetään etenkin juoksuun. Termi kehitettiin 1970-luvulla, kun havaittiin, että liikunta lisää veren endorfiinitasoja. Vuonna 2008 kyettiin osoittamaan mittausten avulla, että liikunta nostaa myös aivojen endorfiinipitoisuutta. Kovatehoinen HIIT-intervallitreeni vapauttaa aivoissa eniten endorfiineja. Endorfiinitason nousu liikunnan seurauksena on kuitenkin hyvin yksilöllistä.

Beta-endorfiini on 18–33 kertaa voimakkaampaa kuin morfiini.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Solunetti: Fysiologisesti vaikuttavat peptidit

Hormonit
Neuropeptidit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Newtonin suora

Newtonin suora on suora, joka kulkee nelikulmion lävistäjien keskipisteiden kautta.

Todistus
Olkoon ABCD nelikulmio, E ja F ovat lävistäjien AC ja BD keskipisteet, AB:n ja CD:n keskipisteet G ja H, AD:n ja BC:n keskipisteet I ja J sekä GH:n ja IJ:n keskipiste K. Tällöin E, K ja F ovat samalla suoralla, Newtonin suoralla.

Aiheesta muualla 
 http://forumgeom.fau.edu/FG2012volume12/FG201212.pdf
 http://forumgeom.fau.edu/FG2009volume9/FG200907.pdf

Geometria
Gavriil Konstantinovitš Romanov

Suuriruhtinas Gavriil Konstantinovitš Romanov (15. heinäkuuta 1887 – 28. helmikuuta  1955) oli venäläinen aatelismies ja suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanovin (Venäjän keisari Nikolai I:n pojanpoika) toiseksi vanhin poika. Nikolai I oli siis Gavriilin isoisoisä.

Kun helmikuun vallankumous 1917 alkoi ja tsaari syrjäytettiin, Gavriil nai rakastajattarensa, entisen ballerinan Antonina Nesterovskajan.

Bolševikit pidättivät sekä Gavriilin että hänen veljensä Ioannin, Konstantinin ja Igorin lokakuussa 1917. Gavriil oli vangittuna Petrogradissa, mutta muut veljekset siirrettiin pieneen Alapajevskin kaupunkiin Uralille, jossa heidät myöhemmin murhattiin heinäkuussa 1918. 

Gavriilin puolisolla oli vaikutusvaltaisia tuttavia, muun muassa kirjailija Maksim Gorki, joka järjesti heidät Suomen kautta Pariisiin. Maanpaossa Gavriil tuki Kirill Vladimirovitš Romanovia tämän kruununtavoittelussa. Kirill taas antoi Antoninan käyttää arvonimeä ruhtinatar Romanovskaja-Strelninskaja. Kirillin poika Vladimir antoi Gavriilille oikeuden käyttää suuriruhtinaan arvonimeä.

Gavriilin vaimo kuoli 1950. Vuonna 1951 hän nai venäläisen aatelisemigrantin Irina Ivanovna Kurakinan. Gavriil kuoli Pariisissa vuonna 1955. Hänen molemmat avioliittonsa olivat lapsettomia.

Romanov-suku
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Aurinkolasit

Aurinkolasit ovat silmälasien kaltaiset lasit, joissa on tummennetut linssit. Aurinkolaseja käytetään estämään auringon häikäisyä. Tummennuksen vuoksi aurinkolasit vähentävät silmään tulevan valon määrää, jonka vuoksi pupillit laajenevat. Laajentuneena pupilleihin kohdistuu vaarallista ultraviolettisäteilyä tavallista enemmän. Sen vuoksi myynnissä saa olla vain aurinkolaseja, joihin on lisätty UV-säteilyltä suojaava kerros.

Aurinkolasien lajit 

Silmälasien tavoin myös aurinkolaseihin on mahdollisuus saada vahvuudet, jolloin ne korjaavat taittovian kuten silmälasitkin. Monet aurinkolasit ovat tyyliteltyjä ja toimivat silmien suojaamisen lisäksi myös koristeena. Osa laseista on valmistettu niin kestäviksi, että ne suojaavat silmää myös iskuilta. Naisille ja miehille on omia aurinkolasejaan, mutta useat mallit sopivat tyyliltään molemmille. Aurinkolasien linsseissä on eroja. Niitä on eri värisiä ja jotkut ovat niin sanotut peililinssit, eli ne toimivat ulkopuolelta katsottaessa peileinä, eikä läpi pysty näkemään. Sisäpuolelta katsottaessa peili-ominaisuutta ei huomaa. 

Aurinkolasit voivat olla myös polaroidut, jolloin heijastumat esimerkiksi veden pinnasta poistuvat. Polaroidut eli polarisoidut linssit päästävät vain osan säteistä lävitseen, joko pystysuuntaiset tai vaakasuuntaiset. Polarisoinnin voi todeta asettamalla kaksi polarisoitua linssiä päällekkäin, toisen pohjois-etelä-suuntaan ja toisen itä-länsi-suuntaan. Nyt kaksi päällekkäistä linssiä eliminoi kaikki säteet, jolloin läpi ei pysty näkemään. Polarisoituja linssejä käyttävät etenkin kalastajat, sillä niiden avulla veden alle näkeminen on paljon helpompaa. Niitä suositellaan myös muille vesillä liikkuville ja keväthangilla ulkoileville.

Halpojen aurinkolasien linssi on puristettua muovia. Optikkoliikkeissä myydään aurinkolaseja, joissa on hiottu optinen linssi. Nämä lasit ovat kalliimpia, mutta niiden linsseissä ei ole mahdollisia näkemistä vaikeuttavia vääristymiä ja ne voidaan muokata asiakkaan mittojen mukaan.

Säteilyn suojana 
Aurinkoisella säällä silmiin kohdistuu paljon ultraviolettisäteilyä lumesta, jäästä, vedestä ja vaaleasta hiekasta, jopa ilmassa leijuvista hiukkasista. UV-säteily on merkittävin ulkoinen tekijä harmaakaihin synnyssä. Säteily heijastuu hyvin vaaleista pinnoista. Siksi esimerkiksi auringossa ulkoillessa, vesillä liikuttaessa ja hiekkarannalla oleskellessa on hyödyllistä suojata silmät aurinkolaseilla. On kuitenkin todettu, että laadukkaatkin aurinkolasit voivat päästää silmiin muodosta riippuen jopa puolet ympäröivästä säteilystä, elleivät leveät lasien sangat suojaa silmiä. Piilolinsseissä suojaa UV-säteilyltä on harvoin.

Aurinkolasien edeltäjiä 

Eskimot käyttivät jo muinoin mursunluusta tehtyjä eräänlaisia aurinkolaseja, joissa valo kulki kapean raon läpi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viisi väittämää aurinkolaseista. Yle.fi / Kuningaskuluttaja 15.4.2011.

Silmälasit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Itä-Götanmaa

Itä-Götanmaa (, ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Itä-Götanmaan pinta-ala on 9 987,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 428 379 asukasta, joten väentiheys oli 42,9 asukasta neliökilometriä kohti.

Itä-Götanmaa rajoittuu Smålandin, Länsi-Götanmaan, Närken ja Södermanlandin maakuntiin sekä Itämereen. Itä-Götanmaa muodostaa pääosan Itä-Götanmaan läänistä.

Maakunnan suurin järvi on Vättern, joka on myös koko Ruotsin toiseksi suurin. Korkein kohta on Stenabo, joka kohoaa 328 metrin korkeuteen.

Suurimmat kaupungit Norrköping, Motala, Linköping, Finspång, Mjölby ja Åtvidaberg. Maakunnassa harjoitetaan maa- ja metsätalouden ohella kaivostoimintaa (sinkin, volframin ja molybdeenin louhintaa). Alueen tärkein satamakaupunki on Itämeren rannan Norrköping.

Prinsessa Estelle Silvia Ewa Marylla on muodollinen nimitys "Itä-Götanmaan herttuatar".

Itä-Götanmaa jakautuu historiallisesti itäiseen Östanstångiin ja läntiseen Västanstångiin.

Väestönkehitys

Väestö lääneittäin
Itä-Gotanmaalla oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 428 379 asukasta, jotka kaikki asuivat Itä-Götanmaan läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.

Kaupungit 
 Linköping 
 Mjölby 
 Motala
 Norrköping 
 Skänninge 
 Söderköping 
 Vadstena 

Maakunnan suurin kaupunki on Linköping, Norrköpingin ollessa toiseksi suurin.

Kunnat
Itä-Götanmaan maakunta vastaa pääasiassa Itä-Götanmaan lääniä, johon kuuluvat seuraavat luettelon mukaiset kunnat. Osa kunnista kuuluu pieniltä osin naapurimaakuntiin. Itä-Götanmaan lääniin kuuluu luettelossa mainittujen poikkeusten lisäksi myös hyvin pieniä alueita Närken maakunnasta.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Itä-Göötanmaa
Tetovo

Tetovo (, , ) on kaupunki Pohjois-Makedonian luoteisosassa Šarvuorten juurella. Kaupungissa on 75 651 asukasta (vuonna 2010), ja se on Tetovon kunnan keskuspaikka.

Tetovo tarkoittaa kirjaimellisesti ”Teton paikkaa”, ja legendan mukaan kaupunki nimettiin Tetovon käärmeistä puhdistaneen Teton mukaan. Tetovo perustettiin 1300-luvulla pieneksi asutuskeskukseksi Sveta Bogorodican kirkon ympärille. Makedonian jouduttua Osmanien valtakunnan osaksi Tetovosta tuli kauppa- ja sotilaskeskus ja kaupunkiin rakennettiin moskeijoita, kylpylöitä ja muita julkisia rakennuksia. Osmanien aikana kaupungin nimi oli Kalkandelen. 1800-luvulla ranskalainen matkailija Ami Bue arvioi kaupungin väkiluvuksi noin 4 500 henkeä. Makedonian kommunistinen puolue on perustettu 19. maaliskuuta 1943 Tetovossa.

Tetovossa on useita merkittäviä luostareita, kirkkoja ja moskeijoita. Viimeisistä kuuluisin on todennäköisesti Maalattu eli Aladzhan moskeija, joka on rakennettu vuonna 1459. Suurin osa Tetovon asukkaista kuuluu Pohjois-Makedonian albaanivähemmistöön. Kaupungissa on kaksi yliopistoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset internetsivut   
 MacedoniaFAQ: Tetovo 
 On the Front Lines in Tetovo

Pohjois-Makedonian kaupungit
Sipulimaito

Sipulimaito on flunssantorjuntaan käytetty juoma. Vanha kansa käytti sipulimaitoa flunssan torjuntaan ja lievitykseen. Sipulimaito on kiehutettua vettä, johon on lisätty maitoa ja sipulinpalasia. Sipulina on tavallinen sipuli, mutta myös valkosipulia käytetään, sillä sen uskotaan sisältävän elimistön käyttämiä luonnollisia tautien torjunta-aineita. Juomaan lisätään myös hiukan sokeria.

Kuumasta sipulimaitojuomasta nousee nenän kautta hengityselimiin eteerisiä öljyjä. Ne avaavat tukkoista nenää nuhan aikana.

Kansanperinne
Kuumat juomat
Pektiini

Pektiinit ovat suurimolekyylisiä hiilihydraatteja. Niitä on kaikissa kasvikunnan tuotteissa. Pektiiniä tehdään omena- ja sitrushedelmien puristusjätteestä.

Pektiiniä on paljon raaoissa kuorimarjoissa sekä omenoissa ja sitrushedelmissä. Marjojen kypsyessä niiden pektiinipitoisuus laskee. Mansikat, vadelmat, kirsikat ja mustikat eivät ole kovin pektiinipitoisia.

Pektiiniä käytetään hillojen, hyytelöiden, marmeladien ja muiden tuotteiden rakenteen muodostamiseen. Pektiiniä pidetään yleisesti haitattomana, ja sitä käytetään elintarvikelisäaineena, jonka E-koodi on E 440. Pektiinin CAS-numero on 9000-69-5. Turun yliopistossa tehdyn vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan pektiini lisää koe-eläimillä diabetesriskiä. Vaikutuksesta ihmisiin ei ole varmuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Pectin 
Human Metabolome Database: Pectin 
KEGG: Pectin 
ChemBlink: Pectin 

Ruoka
Elintarvikelisäaineet
Solubiologia
Hiilihydraatit
Polysakkaridit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jokamiehenluokka

Jokamiehenluokka eli jokkis on suomalainen AKK:n alainen autourheilulaji. Autot ovat pääasiassa takamoottorisia Fiateja ja VW Kuplia, mutta etu- ja kardaanivetoiset autot (esimerkiksi Saab, Ford, Opel ja Volvo) ovat myös näkyvästi esillä lajissa. Jokamiesluokka pyritään pitämään edullisena. 

Yksi jokamiesluokan erikoistekijä on autonmyynti. Kilpailun jälkeen auto pitää myydä, jos siitä tehdään ostotarjouksia. Jokainen kuljettaja ilmoittautuessaan kilpailuun sitoutuu samalla myymään autonsa tuohon hintaan kilpailuun kuuluvan ostotarjousmenettelyn puitteissa. Ostotarjouksen saavat tehdä kilpailuun osallistuvat kilpailijat ja muutkin henkilöt, joilla on jokamiesluokkaan oikeuttava kilpailulisenssi ja JM-tutkinto. Mikäli samasta autosta on tehty useampi tarjous, ratkaistaan auton ostaja eli uusi omistaja arvalla. Autojen kilpailumyyntihinta on 2000 euroa. Hinta pitää autojen rakentelua ja virittelyä kurissa hinnan kustannuksella.

Suoritettuaan JM-tutkinnon pääsee mukaan nuorten luokkaan jo sinä vuonna kun täyttää 15 vuotta, jolloin nuorelle annetaan debytanttikortti. Nuorten luokassa sekä pojat että tytöt ajavat yhdessä. Tutkinto täytyy uusia viiden vuoden välein.

Radat ovat joko sora-asfaltti- tai kokoasfalttiratoja ja talvisin ajetaan järvien jäällä tai maalle jäädytetyillä radoilla. Osallistujamäärät vaihtelevat 100-900 osallistujan välillä. Vuodessa on kilpailuja noin sata ympäri Suomea. Suomenmestaruudesta taistellaan yleisessä sarjassa, naisten sarjassa, nuorten sarjassa ja joukkueittain.

2014 ajettiin ensimmäinen EVK-autoilla ajettava suomenmestaruus. EVK-auto = etu- tai kardaanivetoinen.

Dokumenttisarjoja 
 Soramonttuprinsessat, 2012

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lajin säännöt. (AKK)
 Jokkis.net
 Jokkiksessa ei euroja surra, Yle.fi, uutiset 5.9.2014

Autourheilu lajeittain
Suomen moottoriurheilu
Osmo Alaja

Osmo Viktor Johannes Alaja (vuoteen 1935 Alander, 26. tammikuuta 1915 Helsinki – 30. kesäkuuta  2001 Tampere) oli Mikkelin hiippakunnan piispa lähes yhdeksäntoista vuoden ajan 1959–1978. Alaja vihittiin papiksi 1937, ja hän toimi muun muassa Kymin seurakunnan kappalaisena 1944–1952 ja kirkkoherrana 1952–1955 sekä Turun tuomiorovastina 1955–1959 ennen kuin päätyi Mikkelin piispaksi.

Alajan taustayhteisö oli herännäisyys. Nuoruudessaan hän oli lahjakas aitajuoksija. Alaja toimi rintamapappina talvi- ja jatkosodassa ja haavoittui vakavasti heinäkuussa 1941. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ja väitteli teologian tohtoriksi 1944. Sodan jälkeen hän profiloitui kansankirkon pappina Asevelipapit ry:ssä, ja painotti pappisurallaan seurakuntatyötä tavallisen kansan parissa korkeakirkollisten muotojen kuten liturgiamenojen sijaan. Hän jäi Mikkelin hiippakunnan piispan virasta eläkkeelle 1. helmikuuta 1978.

Alaja julkaisi useita kirjoja, joissa pohdiskellaan kirkon ja uskonnon asemaa ihmisten arkielämässä.

Teoksia 
 Piirteitä Tertullianuksen pyhityskäsityksestä. 1944 (väitöskirja)
 Uutta yhteyttä etsimässä. 1945
 Raamatun rivimiehiä. 1948
 Kansankirkko. 1952
 Pyhään temppeliisi päin. 1955
 Keskustelua kirkossa ja kirkon vaiheilla. 1957
 Pientä puhetta papeille ja maallikoille. 1959
 Kutsutut ja valitut. 1962
 Nuorten rippikouluopas. 1965 
 Kirkko ja rauhankysymys. 1967
 Sopivalla ja sopimattomalla tavalla. 1970
 Isot lähtivät Israeliin. 1973
 Avaa ovesi, Libanon. 1975
 Isot lähtivät herättäjäjuhlille. 1975
 Isot järjestivät juhannuskirkon. 1976
 Sanat, sanotut ajallansa. 1978
 Vuosi vailla valjaita. 1979
 Näen elämäni näin. 1981
 Anteeksi, kuka olikaan Ilmari Salomies. 1983
 Sanan varassa. 1983
 Siionin juhlaa. 1983
 Jumalan puhetta ihmisten suulla. 1986
 Kaitsijana kaakonkulmalla. 1988
 Suvun sokkeloista. 1990
 Myös isämme uskoivat ennen. 1991
 Uskossa ja toivossa. 1993
 Jumala näki hyväksi. 1995
 Päkniemen päiväkirjaa ja Eteläpuiston elämää. 1997
 Soihdunkantajia ja yliopettajia. 1998
 Vartioitse varustuksia, tähystä tietä. 1999
 Jumala puhuu tavalla ja puhuu toisella. 2000
 Kun se on hupaista ollut. 2000
 Lennä, lennä leppäkerttu. 2001

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Mikkelin piispat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Naapuruussopimus

Suomen ja Venäjän sopimus suhteiden perusteista (myös perussopimus) on 20. tammikuuta 1992 solmittu Suomen ja Venäjän välinen sopimus. Sopimuksessa käsitellään alueellista koskemattomuutta ja valtiollista yhteistyötä. Sen allekirjoittivat Suomen pääministeri Esko Aho ja Venäjän varapääministeri Gennadi Burbulis. Sopimus ratifioitiin 26. kesäkuuta ja se tuli voimaan 11. heinäkuuta 1992.

Sopimuksen neuvottelu aloitettiin jo Neuvostoliiton loppuvaiheissa. Solmimishetkellä sovittiin, että neuvostoajalta peräisin ollut YYA-sopimus lakkaa olemasta voimassa valtioiden keskinäisellä noottien vaihdolla.

Sopimuksen laatimisen yhteydessä Suomen puolelta esitettiin, että sopimukseen tulisi maininta Suomen oikeuksista kehittää ja suojella suhteitaan Venäjällä oleviin suomalais-ugrilaisiin kansoihin. Vastavuoroisesti Venäjä sai oikeuden suojella "Venäjältä peräisin olevien omaperäisyyttä Suomessa."

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sopimus Finlexissä

Suomen ja Venäjän väliset suhteet
1900-luvun kansainväliset sopimukset‎
Meta4

Meta4 on vuonna 2001 perustettu jousikvartetti. Alun perin Mäntän musiikkijuhlien festivaaliyhtyeeksi perustetun kvartetin toiminta vakiintui vuonna 2003. Kvartetin alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Antti Tikkanen ja Minna Pensola, viulu, Eriikka Nylund, alttoviulu sekä Tomas Djupsjöbacka, sello. Vuodesta 2006 kvartetin alttoviulistina on soittanut Atte Kilpeläinen.

Kvartetin kansainvälinen ura käynnistyi Moskovassa vuonna 2004 järjestetyn Dmitri Šostakovitš -kilpailun voitolla sekä erikoispalkinnolla kilpailun parhaasta Šostakovitš-tulkinnasta. Vuonna 2007 Meta4 voitti Wienissä Joseph Haydn -kilpailun  ja sai myöhemmin samana vuonna opetus- ja kulttuuriministeriöltä Suomi-palkinnon  tunnustuksena kansainvälisestä menestyksestään. Meta4 toimi myös BBC:n New Generation Artistina vuosina 2008–2010  ja vuonna 2013 se sai Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon.  Meta4 konsertoi aktiivisesti Suomessa sekä eri puolilla maailmaa. Kotimaassa kvartetti on toiminut Oulunsalo Soi -musiikkijuhlien taiteellisena johtajana 2008–2011 ja vuodesta 2008 se on ollut Kuhmon Kamarimusiikki -festivaalin residenssikvartetti.

Meta4 on opiskellut Eurooppalaisessa Kamarimusiikkiakatemiassa (ECMA)  ja sen merkittävimpiä opettajia ovat olleet Hatto Beyerle ja Johannes Meissl. Kvartetilta on ilmestynyt kolme albumia Hänssler Classicille: niistä ensimmäinen, vuonna 2009 julkaistu Haydnin Jousikvartetot op. 55, 1-3, palkittiin Echo Klassik -palkinnolla vuonna 2010  ja toinen, keväällä 2012 julkaistu Šostakovitšin Jousikvartetot 3, 4 ja 7 voitti YLE:n Vuoden levy 2012 -palkinnon  sekä Vuoden klassinen Emma -palkinnon. Lisäksi kvartetilta on ilmestynyt levyllinen Kaija Saariahon kamarimusiikkia (Ondine, 2013) sekä LP-levyllä Sibeliuksen jousikvartetto ‘Voces Intimae’ (Berliner Meister Schallplatten, 2013). Kvartetin uusin albumi, Bartókin Jousikvartetot 1 & 5 (Hänssler Classic), julkaistiin lokakuussa 2014.

Kvartetti työskentelee vuodet 2022–2024 Jyväskylä Sinfonian päävierailijana huolehtien vuosittain vähintään neljän konserttikokonaisuuden suunnittelusta, orkesterin johtamisesta itse mukana soittaen sekä vastaten orkesterin taiteellisesta kehittämisestä. Kvartetin toimiminen tavallisesti kapellimestarien hoitamassa päävierailijan tehtävässä on kansainvälisestikin uutta.

Lähteet 
 Joseph Haydn -kilpailun tulokset vuonna 2007
 Opetus- ja kulttuuriministeriön palkinnot vuonna 2007
 Lista BBC:n New Generation Artisteista
 Jenny ja Antti Wihurin rahaston kotisivu
 ECMA:n kotisivut
 Hänssler Classicin kotisivut
 Yle Klassisen Kantapöytä-ohjelma Julkaistu 31.1.2013

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Meta4:n kotisivut
  Finnish Music Quarterly

 Suomalaiset kamariyhtyeet
Groove FM

Groove FM on suomalainen rytmimusiikkiin erikoistunut kaupallinen radiokanava, jonka omistaa Nelonen Media. Kanava soittaa soulia, funkia, bluesia ja jazzia, ja sillä on 82 000 viikoittaista kuulijaa. Kuulijoista noin puolet on 25–54-vuotiaita.

Groove FM:n lähetykset alkoivat vuonna 1999. Kanavan perusti sen alkuperäinen omistaja Oy P4 Finland Ab (myöh. Metroradio Finland Oy), ja ensimmäisenä kanavapäällikkönä toimi Harri Saksala. Lähetyksensä Groove FM aloitti Helsingissä, ja se kuului myöhemmin myös Turun, Tampereen, Lahden, Kuopion, Jyväskylän, Oulun ja Porin seuduilla.

Groove FM:llä oli "erilaisen" radioaseman maine sen erikoistuttua afroamerikkalaiseen musiikkiin, mutta vähitellen se lisäsi tavanomaisen popin osuutta soittolistoissaan. Vuoden 2009 loppupuolella Groove FM teki kanavauudistuksen yhdessä kuulijoidensa kanssa, ja siitä alkaen kanavan musiikki keskittyi 1980-luvun soul- ja rytmimusiikkiin. Kanavalla soi musiikkia mm. artisteilta Bee Gees, Rick Astley, Boney M, ABBA ja Tina Turner.

Sanoma osti 1. heinäkuuta 2012 Metroradio Finland Oy:n, jolloin Groove FM sekä sen sisarkanavat Radio Suomipop ja Metro Helsinki siirtyivät Nelonen Median omistukseen. Vuonna 2013 Groove FM oli valtakunnallinen radiokanava, jolla oli lähes 350 000 viikoittaista kuulijaa.

Groove FM:n taajuuksilla aloitti 6. marraskuuta 2013 uusi, erityisesti sosiaalisen median aktiivikäyttäjille suunnattu radiokanava Loop, jolloin Groove FM siirtyi Helsingissä väliaikaiselle taajuudelle 92,2 MHz. 10. tammikuuta 2014 Groove FM otti käyttöönsä Radio Helsingin vanhat taajuudet, jotka olivat Helsingissä 88,6 MHz ja kaupungin pohjoispuolella 89,4 MHz.  Groove FM:n taajuudet siirtyivät 10. toukokuuta 2016 uudelle Helmiradiolle, jolloin Groove FM muuttui pelkäksi nettiradioksi.

Vuoden 2019 elokuussa Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Businessradio Finland Oy:n. Kaupassa Business FM:n taajuudet siirtyivät osaksi Nelonen Mediaa, ja Groove FM aloitti 2. syyskuuta 2019 lakkautetun Business FM:n taajuuksilla nimellä Groove FM Business. Vuoden 2020 alussa nimi palautettiin Groove FM:ksi, ja kanava alkoi kuulumaan FM-taajuuksilla myös Vaasassa Helsingin ja Tampereen lisäksi. Tämän lisäksi Groove FM:ää voi kuunnella nettiradiona Supla-palvelussa.

Kanavan juontajina toimivat vuoden 2015 loppupuolelle saakka Minni Salminen, Mika Kankaanpää ja Kaisa Siirala. Kanavan juontajina ovat toimineet aiemmin myös mm. Jarmo Leskinen, Sanna Mämmi ja Paleface. Nykyään kanavalla ei ole omia juontajia, mutta tasatunnein lähetetään lyhyt uutiskooste.

Groove FM:llä lähetetään nykyään normaalin radiosoiton lisäksi kuutena päivänä viikossa erikoisohjelmia, joissa soitetaan eri tyylilajien musiikkia: jazzia, soulia, funkia ja kantria. Ohjelmista Country-keskiviikko on toteutettu Kantriradion kanssa ja Matti Laipion toimittama Inside Jazz yhteistyössä Jazzrytmit-julkaisun kanssa. Lisäksi Groove FM lähettää viikoittain The Ronnie Scott's Radio Show -ohjelman, joka on ostettu brittiläiseltä JazzFM-kanavalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Groove FM:n kotisivut

Paikallisradiot
Helsingin media
Nelonen Median radiokanavat
Sátoraljaújhely

Sátoraljaújhely [] (, ) on kaupunki Unkarin Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä. Sátoraljaújhely sijaitsee Pohjois-Unkarissa lähellä Slovakian rajaa ja 82 kilometriä läänin pääkaupungista Miskolcista.

Sátoraljaújhelyssa on 16 299 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 73,47 neliökilometriä. Kuningas Tapani V myönsi sille kaupunkioikeudet vuonna 1261. Samoihin aikoihin paikalle rakennettiin linna. 

Trianonin rauhassa vuonna 1920 viidesosa kaupungin väestöstä ja neljäsosa maa-alasta siirtyi osaksi Tšekkoslovakiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Unkarin kaupungit
BSD-demoni

BSD-demoni, lempinimeltään Beastie, on BSD-käyttöjärjestelmien maskotti, joka on nimetty taustalla ajettavien eli daemon-tyyppisten Unix-sovellusten mukaan. Hahmon kolmikärkinen keihäs symboloi daemon-sovellusten tapaa luoda lapsiprosesseja. BSD-demonin tekijänoikeudet omistaa BSD-kehittäjä Marshall Kirk McKusick. McKusick on antanut luvan käyttää Beastien hahmoa BSD:n yhteydessä "hyvän maun rajoissa". Laajamittaiselle kaupalliselle hyödyntämiselle hän edellyttää luvan pyytämistä etukäteen.

Katso myös
 Tux - Linux-käyttöjärjestelmän maskotti
 Puffy - OpenBSD-käyttöjärjestelmän maskotti

Lähteet

Aiheesta muualla
 BSD-demonin viralliset sivut 
 BSD Daemon Gallery 

Maskotit
Piirroshahmot
BSD
Puffy

Puffy on OpenBSD-käyttöjärjestelmän maskotti. Puffy on piikikäs pallokala, joka kuvaa OpenBSD-käyttöjärjestelmän kehittäjien mukaan käyttöjärjestelmän turvallisuutta. Puffy on myös monen OpenBSD:n alla toimivan projektin maskotti. Muun muassa OpenSSH, OpenNTPD, OpenCVS, OpenOSPFD ja OpenBGPD käyttävät sitä maskottinaan.

Katso myös
 BSD-demoni - FreeBSD-käyttöjärjestelmän maskotti
 Tux - Linux-käyttöjärjestelmän maskotti

Aiheesta muualla
 Kuvia Puffysta
 OpenBSD musiikkia ja lyriikoita

Maskotit
Piirroshahmot
OpenBSD
Kuvitteelliset eläimet

en:OpenBSD
Flanger

Flanger on ääniefekti, jossa manipuloidaan äänen viivettä (delay) ja sävelkorkeutta (pitch).

Flanger voidaan manuaalisesti toteuttaa esimerkiksi siten, että pyöritetään kahta nauhaa joissa on täsmälleen sama sisältö yhtäaikaisesti. Toisen nauhan ääneen aiheutetaan viive nauhojen toistuessa. Tämä voidaan tehdä koskettamalla kopioidun nauhan kelaa  halutulla voimakkuudella, jolloin pyörimisnopeus ja analogisesti sävelkorkeus l. taajuudet muuttuvat. Saatu tulos nauhoitetaan edelleen  tai nauhureiden signaalit liitetään yhteiseen ulostuloon.

Onnistuneena lopputulos pyyhkii kuultavan musiikin yli taajuuksien summautuessa, korostuessa ja vaimentuessa eri tavoin aiheuttaen vaikutelman äänen kiertymisestä ja huojumisesta. Vaikutelmaa voidaan vielä korostaa panoroimalla ääntä äänikentässä esimerkiksi kaiuttimesta toiseen.
Ensimmäisiä kappaleita joissa efektiä kuultiin oli Small Facesin "Itchycoo Park." 
Mekaanisen menetelmän haittana on kopionauhan signaalin jääminen jälkeen alkuperäisestä nauhasta. 

Sekä Beatles että Jimi Hendrix käyttivät 1960-luvun lopussa  flanger-efektiä kappaleissaan manuaalisesti tehtynä. Beatlesin kappale "Tomorrow Never Knows" albumilta Revolver on kuuluisa esimerkki. Hendrixin Axis: Bold as Loven nimikappaleen loppuvaihe on varhainen esimerkki stereona toteutetusta efektistä.
Nykyään vastaava efekti on toteutettu yleensä digitaalisesti. Tämän etuna on vähäinen tai olematon taustakohina, joka korostuu runsaalla efektiasetuksella sekoittaen instrumentin ääntä.

Flanger-efekti kuuluu useimpiin sähkökitaroiden tai muiden soitinten monipuolisiin ääniefekti-laitteisiin. Sähkökitaraan sitä myydään myös erillisenä efektinä. 

Flangerille läheistä sukua on chorus, joskin yleensä sillä viitataan flangeria lyhyempiin viiveaikoihin ja useimmiten flangeria nopeampaan modulaatioon tai sitten ainoastaan kahden erivireisen mutta soinniltaan samanaikaisen ja samankaltaisen äänen synnyttämään efektiin.

Katso myös
 Chorus

Musiikkilaitteet
Ääniefektit
Karva

Karvat ovat nisäkkäiden ihon ulkopinnassa kasvavia, sarveisaineesta muodostuneita epidermisiä ulokekkeita. Yksittäisistä karvoista koostuvaa eläimen karvapeitettä eli karvoitusta kutsutaan usein turkiksi. Karvalla on monia tehtäviä: se esimerkiksi suojaa eläintä liian korkeilta tai matalilta lämpötiloilta. Usein karva on eläimen elinympäristön värinen, jolloin se tarjoaa saaliseläimelle näkösuojaa saalistajiaan vastaan tai saalistajalle mahdollisuuden väijyä saalistaan huomaamattomasti. Esimerkiksi jäniksen karvapeitteen väri vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Myös kasveilla on karvoja, mutta ne eivät ole samaa ainetta.
 
Karva koostuu noin 10-prosenttisesti vedestä ja noin 90-prosenttisesti biologisesta polymeerista: proteiinista nimeltään keratiini.
 
Aikuisten ihmisten karvoitus on yleensä runsaimmillaan päässä (hiukset, kulmakarvat, ripset ja miehillä parta), kainaloissa (kainalokarvat) ja sukupuolielinten ympärillä (häpykarvoitus). Myös muualle kasvaa karvoja, mutta ei tavallisesti yhtä tiheästi. Ihmisen karvoitus lisääntyy murros- ja teini-iässä, varsinkin pojilla.

Ihmisen karvojen kasvu
Karvat kasvavat kaikkialla kehon ulkopuolella lukuun ottamatta limakalvoja ja karvatonta ihoa (esimerkiksi karvoja ei ole kämmenillä, jalkapohjilla ja huulilla).
Karvojen kasvu on kierros, jossa on kolme erillistä vaihetta: anageeni, katageeni ja telogeeni. Nämä vaiheet tapahtuvat yhtä aikaa kaikkialla keholla. Jokaisella niistä on tiettyjä ominaisuuksia, jotka määrittävät karvojen pituuden.
 
Keholla on eri ihokarvan tyyppejä, muun muassa velluskarvat ja androgeeniset ihokarvat. Ihokarvojen rakenne on monenlainen, ja sen takia niillä on ainutlaatuisia ominaisuuksia ja erikoisia tarkoituksia, joista tärkeimpiä ovat lämmön säilyminen ja suojelu.

Mikä vaikuttaa hiusten kasvuun
Hiukset kasvavat hyvin nopeasti. Ihmisen elimistössä vain luuytimen solut jakautuvat nopeammin. Hiusten kasvun nopeuden sekä niiden rakenteen ja alttiuden lähtöön määrittävät henkilön geenit. Se ei ole muutettavissa, mutta siihen voi kuitenkin vaikuttaa, jos ottaa huomioon sisäiset ja ulkoiset tekijät.
Ulkoinen vaikutus liittyy:
 väärään kotihoitoon: aggressiivinen kosmetiikka ja hiusten pesu kovalla tai kuumalla vedellä vahingoittavat niitä;
 erilaisiin eksogeenisiin tekijöihin: säännöllinen hiusten ylikuivaaminen hiustenkuivaajalla tai suoristusraudalla, liiallinen insolaatio, tuulen ja kylmyyden vaikutus;
 tiukan lenkin käyttöön: se vaurioittaa hiuksen rakennetta, mikä johtaa taittamiseen ja päänahan verenkiertohäiriöön;
 kausittaisuuteen: keväällä ja syksyllä karvojen kasvu nopeutuu.
Miehillä liiallisen hiustenlähdön riski on kolme kertaa suorempi kuin naisilla. Se johtuu hormonien ja talirauhasten toiminnasta.

Katso myös 
Karvoitus

Lähteet
No Man’s Band

No Man’s Band ("NMB") on jyväskyläläinen rockyhtye, jonka ensi-EP ilmestyi 1998.

Yhtye oli tunnettu energisistä live-esiintymisistään. Sanoituksissaan yhtye käsittelee suomalaisen miehen kipuilua elämän aallokossa. Kaiken takana kuitenkin nähdään Korkeimman auttava käsi. Yhtye keikkaili ahkerasti niin maallisissa kuin kristillisissä tapahtumissakin.

Tunnetuimpia kappaleita ovat mm. Pelipöytä, Suojelusenkeli, Helmiä sioille ja Pikkusisko, joka on kerännyt Youtube -sivustolla yli 300 000 katselukertaa.

No Man’s Band julkaisi studioalbuminsa Pala Hollywoodia 5. toukokuuta 2010. Albumi nousi julkaisuviikollaan 19/2010 suomen virallisella listalle sijalle 25. ja Rumbalistan sijalle 2.

Yhtyeen solisti Miika Partala soittaa NMB:n lisäksi Deuteronomiumissa, Matkamiehissä, Stoner Kingsissä ja Icon Clanissa kuin myös Feiledissä.

No Man’s Band lopetti uransa Jyväskylän Tanssisali Lutakossa 28. maaliskuuta 2015.

No Man's Band teki keikan 30.3.2019 Helsingin, Nosturissa. ja julkaisi samalla uuden kokoelmalevyn: Tulin, Näin, Soitin.

Syksyllä 2019 No Man's Band julkaisi joukkorahoituskampanjan mesenaatti.me -joukkorahoituspalvelussa. Kampanjan tähtäimessä on uusi studioalbumi, jonka työnimi on Minä tapoin Jumalan.  Levy julkaistiin 23. huhtikuuta 2021.

Jäsenet

Viimeinen tunnettu kokoonpano 
 Miika Partala – laulu ja kitara
 Jesse Kajanne – basso ja laulu
 Matti Partala – rummut ja laulu
 Tero Kurkimäki – kitara

Entiset jäsenet 
 Mikko Tuliniemi – kitara, laulu
 Tapio Laakso – kitara, laulu

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelma-albumit

EP:t

Singlet 
 ”Marjaana” (2000)
 ”Suojelusenkeli” (2002)
 ”Maailma on sun” (2004)
 ”Neonvalotaivas” (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.nmb.fi
 http://nmb.kicks-ass.net 

Suomalaiset rockyhtyeet
Jukka Leppilampi

Jukka Leppilampi (s. 28. syyskuuta 1954) on suomalainen gospel-artisti. Ylivieskasta kotoisin oleva Leppilampi oli laulanut mm. kuopiolaisessa Finnforest-orkesterissa ennen liittymistään kangasalalaiseen Tabula Rasa -yhtyeeseen, jonka perustajajäseniä oli  kitaristi Heikki Silvennoinen. Vuonna 1976 ilmestyneen Ekkedien tanssi -albumin jälkeen Leppilammen ja Tabula Rasan tiet erosivat Leppilammen tultua uskoon.

Jonkin aikaa tämän jälkeen Leppilampi esiintyi duona Jarmo Sormusen kanssa. Vuonna 1980 Leppilampi vieraili Pro Fide -yhtyeen levyllä Lauluja kahdesta maailmasta laulusolistina. Tämän jälkeen hän antautui lähes täysin soolo-uralle.

Jukka Leppilampi on saanut Golden Gospel -palkinnon. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.

Säveltäjänä Jukka on toiminut oman soolotuotannon lisäksi myös muille artisteille kuten Jonna Järnefelt. Myös sanoituksia hän on jonkin verran tehnyt. 

Jukka Leppilammen poika on näyttelijä ja televisiojuontaja Mikko Leppilampi.

Diskografia 
 Tabula Rasa: Tabula Rasa 1975 Love Records
 Tabula Rasa: Ekkedien tanssi 1976 Love Records
 Katso (Jarmo Sormusen kanssa) 1979 Uusi tie
 Pro Fide: Lauluja kahdesta maailmasta (vieraana) 1980 Finngospel
 Sateenkaari (Jarmo Sormusen kanssa) 1981 Uusi tie
 Tulkoon elämä 1981 Uusi tie
 Minä ihminen 1983 Uusi Tie
 Iankaikkinen elämä/Matkalla (single) 1984 Moment Music 
 Minun käteni soi (Outi Terhon kanssa) 1986 Finngospel
 Nyansseja (Maxi EP) 1989 Finngospel
 Siivet/Laula ihmisille (single) 1990 Finngospel
 Naked and Quiet 1998 Humble House
 Henki kulkee 1999 Humble House
 Me 2005 Oy Fg Naxos Ab
 Tämä huone, tämä hetki (Marzi Nymanin trion kanssa) 2016 Alba Records 

Mukana myös seuraavissa produktioissa vierailevana solistina:
 Eri esittäjiä: Kellot soittakaa (joululevy) (mukana) 1979 Finngospel
 Pro Fide: Lauluja kahdesta maailmasta (vieraana) 1980 Finngospel
 Afrikkalainen gospel-messu (vieraana) 1982 Finngospel
 Osviitta-kuoro (vieraana) 1983 Uusi tie
 Jaakko Löytty: Laulu yhteisestä leivästä (vieraana) 1984 Just
 multivisio Uskallan huomiseen (mukana) 1986 Finngospel
 Timo Eskola: Lasinen Lintu (vieraana) 1986 Selecta, SELP 018
 musikaali VOICE 2000 (mukana) 1990-91 Sley/Sonet 
 His Master's Noise: Alive (vieraana) 1992

Lähteet 
 SMOK – Suomalaisen Musiikin Osuuskunta

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Tabula Rasasta kaikki alkoi

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset gospellaulajat
Maagi

Maagi (kreikan sanasta  ja muinaispersian sanasta maguš) tarkoittaa varsinkin muinaisten  itämaisten kansojen parissa tietäjää, pappia tai taikuria.

Maagi-termin alkuperä 

Suomessa käytetyn maagi-termin alkuperä on meedialaisten pappien nimityksessä, vaikkakin Euroopassa on yleensä käytetty tätä nimitystä yleisesti koko Persian valtakunnan papeista. 

Maagit olivat muinainen heimo Meediasta, ennen Meedian liittämistä Persian valtakuntaan n. 550 eaa. He olivat vastuussa yhteisön uskonnollisista menoista ja hautajaismenoista. Myöhemmin he omaksuivat zarathustralaisuuden, mutta muuttivat kuitenkin sen alkuperäisiä opetuksia, niin että siitä kehittyi oppi nimeltä zurvanismi. Zurvanismista tuli sassanidien valtakunnan (226–650) yleisin zarathustralaisuuden muoto. Zurvanismista ei ole merkkejä 900-luvun jälkeen.

Maagit selittivät yleensä tähtiä ja ennustivat mm. eläinten sisäelimistä. Maageilla, kuten papeilla yleensäkin tuona aikana, oli suuri valta valtakuntien politiikassa ja oikeuden jakamisessa. Maagi-termi liitettiin vasta paljon myöhemmin mustaan magiaan ja muihin okkultistisiin yhteyksiin.

Nimityksellä 'maagi' voidaan viitata tietäjiin, velhoihin, noitiin tai šamaaneihin. Tunnetuimmat maagit ovat Raamatun mainitsemat "itämaan kolme viisasta miestä", joiden haudat Marco Polo väitti nähneensä nykyisessä Iranin Savehissa, Teheranissa.

Astrologia
Taikuus
Zarathustralaisuus

nl:Magiër
Sukraloosi

Sukraloosi (E-koodi: E955) on keinotekoinen makeutusaine. Makeudeltaan se on noin 600–650-kertainen sakkaroosiin verrattuna. Sukraloosin käyttökohteita ovat muun muassa ruoat, juomat ja leivonnaiset.

Käyttö
Maultaan sukraloosi muistuttaa paljon sokeria. Sen ADI-arvo on 0–15 mg painokiloa kohti. Toisin kuin aspartaami, se kestää hyvin kuumentamista ja pitkiä säilytysaikoja.

Sukraloosia voivat käyttää myös harvinaista fenyyliketonuriaa sairastavat, joille aspartaami ei sovi, sekä diabeetikot.

Kemiallinen synteesi
Sukraloosia valmistetaan klooraamalla hallitusti sakkaroosia eli tavallista sokeria. Tällöin sakkaroosista korvataan kolme hydroksyyliryhmää klooriatomeilla  (ks. kuva).

Historiaa
Sukraloosi keksittiin 1976 Tate & Lyle Corporationin ja Queen Elizabeth Collegen (University of London) yhteistyönä kehitettäessä uutta hyönteismyrkkyä. Aineen makeuden havaitsi intialainen opiskelija Shashikant Phadnis, joka väärin ymmärtämänsä toimintaohjeen mukaan maistoi () sukraloosia, kun hänen oikeastaan piti testata () sitä.
Kanada oli ensimmäinen maa, jossa sukraloosin (kauppanimi Splenda) käyttö makeutusaineena hyväksyttiin vuonna 1991. Kanadan jälkeen yli 60 maata on hyväksynyt sukraloosin käytön, näiden joukossa muun muassa Australia vuonna 1993, Uusi-Seelanti 1996, Yhdysvallat 1998, Euroopan unioni vuonna 2004 ja myös Suomi. Tate & Lyle valmistaa sukraloosia tehtaallaan McIntoshissa, Alabamassa, Yhdysvalloissa. Lisävalmistuskapasiteettia on rakenteilla Singaporeen.

Turvallisuus
Sukraloosia on tutkittu lukuisilla eläin- ja ihmiskokeilla. Ihmiskokeissa havaittiin, että 11–27 % sukraloosista imeytyy, josta kuitenkin 70–80 % poistuu muuttumattomana virtsaan. Noin 5 % sukraloosista hajoaa elimistössä kahdeksi monosakkaridiksi. Ihmiskokeissa sukraloosilla ei kuitenkaan havaittu kielteisiä terveysvaikutuksia, ja muun muassa Euroopan komission tieteellinen komitea on katsonut aineen turvalliseksi.

Eräissä eläinkokeissa erittäin suurten annosten (2 000 mg/kg) havaittiin aiheuttavan DNA-vaurioita hiirissä.
Vielä suurempien annosten (3 000 mg/kg) sukraloosia on myös havaittu kutistavan rottien kateenkorvaa.

Terveysvaikutukset
Sukraloosin on havaittu joissakin tapauksissa laukaisevan migreeniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Trichlorosucrose 
KEGG: Sucralose 
ChemBlink: Sucralose 

Elintarvikelisäaineet
Klooriyhdisteet
Makeutusaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuoleman puutarha

Kuoleman puutarha on taidemaalari Hugo Simbergin maalausaihe, josta on olemassa useita versioita eri tekotavoin toteutettuina. Teos kuvaa Simbergin näkemyksiä kuolemanjälkeisestä elämästä, jossa valtaa eivät pidä enkelit vaan luurangot, jotka hoitavat taivaallista puutarhaa hellästi ja odottavat paikalle saapuvaksi lisää ”puutarhureita”. Kasvit, joita luurangot hoitavat, ovat hentoja ja haaleavärisiä ja luurangot ovat itse pukeutuneet pitkiin mustiin kaapuihin. Näky liittyy vanhaan, viimeistään keskiajalla syntyneeseen perinteeseen, jossa kuviteltiin kuolleiden nukkuvan kukkivassa puutarhassa. Simbergin tunnetuin versio aiheesta on Tampereen tuomiokirkossa sijaitseva fresko, joka valmistui vuonna 1906.

Versiot 
Kuoleman puutarhat olivat Simbergin lempiaiheita, ja ne on toteutettu vuosina 1896–1906. Simberg teki aiheesta vesiväri- ja guassimaalauksen paperille vuonna 1896, sen koko on 15,8 x 17,5 cm, ja se on liimattu etsauspaperille. Vuodelta 1897 on viivasyövytys chine collé -tekniikalla, ja se on kooltaan 11,8 x 15,5 cm. Viivasyövytyksestä on myös jälkivedos, jonka teki taidegraafikko Juho Karjalainen vuosina 1986–1987.  

Simberg teki myös ajoittamattoman piirustuksen, joka on tehty tasapaksulla viivalla lyijykynäpiirustuksena. Se on luonnos Tampereen tuomiokirkkoon tehtyä freskoa varten, ja sen mitat ovat 40 x 51,5 cm.

Tampereen tuomiokirkon pohjoislehterin alla, lähellä saarnastuolia on Kuoleman puutarha-aiheinen fresko. Kirkossa on myös muita Simbergin freskoja vuosilta 1905–1906. Kirkkoon sijoitettuna Simbergin esitystä voi pitää arkana muistutuksena kuolemasta. Teoksessa on paljon yhteistä keskiajan katolisten kuolemantanssi-maalausten kanssa, minkä takia sen sijoittamista luterilaiseen kirkkoon arvosteltiin.

Fresko tuli Aamulehden lukijoiden äänestyksessä Suomen parhaaksi taideteokseksi vuonna 2005.

Tulkintoja 

Simbergin kuvissa seikkaileva kuoleman hahmo on hieman pieneksi käyneeseen mustaan pukuun pukeutunut luuranko, joka tulee kuin anteeksipyydellen toteuttamaan ikävää tehtäväänsä. 

Paula Kivinen kuvaa aihetta seuraavasti: 

Simberg näki elämän kiertokulkuna, jossa kuolemakin valmisti uuteen elämään. Se oli kuin pitkä talviuni, jonka kevätaurinko ja heräävä luonto kerta toisensa jälkeen kukistivat. Saadessaan oman puheenvuoronsa pelottavista ja ikävistä asioista tulikin vähemmän pelottavia ja helpommin ymmärrettäviä.

Simbergin mukaan luurangot ovat kuoleman auttajia ja kasvit sekä kukat ihmisten sieluja. Ajatus ei ole Raamatusta, joten se oli ristiriitainen. Kaikki eivät sitä hyväksyneet, mutta monet näkivät sen keinona ymmärtää kuolemaa paremmin. Ehkä taiteilija yritti sanoa, että kuolema ei välttämättä ole vihollinen, se voi olla ystävä, ja siksi sitä ei tarvitse pelätä.

Maalauksessa voi nähdä myös huumoria ja ironiaa, ja koko ajatus kuolemasta voi näyttää vähän hassunkuriselta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Kuoleman puutarha Valtion taidemuseon kokoelmassa

Hugo Simbergin maalaukset
Symbolistiset maalaukset
Kuvataide Tampereella
Villin Pohjolan salattu laakso

Villin Pohjolan salattu laakso on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1963. Tommi Rinteen tuottama elokuva on viimeinen osa kolmiosaisesta sarjasta, jonka edeltäviä osia ovat Villi Pohjola (1955) ja Villin Pohjolan kulta (1963). Suunnitteilla oli vielä neljäskin osa, työnimeltään Korven kostajat, mutta sitä ei koskaan tehty. Villin Pohjolan salattua laaksoa kuvattiin Kuusamossa kesä-heinäkuussa ja studiossa syyskuussa 1963.

Lähteet 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1963 suomalaiset elokuvat
Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Suomalaiset seikkailuelokuvat