joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Crispin Freeman

Crispin McDougal Freeman (s. 9. helmikuuta 1972 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen ADR-palkittu ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten dubbausroolistaan Alucardina animesarjassa Hellsing. Hän oli myös Teräsmiehen äänenä Justice League Heroes videopelissä vuonna 2006.

Elämäkerta
Freeman syntyi Chicagossa, jossa hän myös kävi latinalaista koulua aina high schooliin asti valmistuen vuonna 1990. Collegea Freeman kävi Williamstownissa, Massachusettsissa, jossa hänen pääaineinaan olivat teatteri ja tietokonetiede. Valmistuttuaan vuonna 1994 Freeman siirtyi opiskelemaan vielä Columbian yliopistoon New Yorkiin näyttelemistä. Valmistuessaan vuonna 1997 hän esiintyi muun muassa Broadwaylla, Cambridgessa ja Los Angelesissa eri teattereissa.

Freeman meni naimisiin 11. elokuuta 2007 Izobel Carolin kanssa.

Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijäksi Freeman päätyi, kun hänen kaverinsa sai ääniroolin animesarjasta Peacock King. Kyseinen kaveri tiesi Freemanin olleen suuri animefani ja kehotti häntä soittamaan Central Park Medialle päästäkseen dubbaajaksi. Aluksi Freeman ei innostunut ajatuksesta sillä hän itse katsoi animea mieluummin tekstityksillä, kuin dubattuna. Sittemmin hän muisteli kuinka itse oli lapsena katsonut useita piirrettyjä ja tajusi, että useat ihmiset tutustuivat animeen englanniksi dubattujen versioiden kautta. Tämän myötä Freeman on tehnyt urallaan useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Digimon, Hellsing, Naruto, Rave Master, Slayers, Zatch Bell ja Blood +. Samalla  hän kiinnostui yhä enemmän ääninäyttelemisestä, sillä animaatio tarjoaa monipuolisempia rooleja, jotka eivät rajoitu ulkonäköön vaan kykyyn. Erityisen kiinnostunut Freeman on animen dubbaamisesta sen myyttisen tarinoiden vuoksi, joita hänen mukaansa ei ole Hollywoodissa tehdyissä näytelmäelokuvissa. Ainoastaan Matrix elokuvat ovat onnistuneet tarinan kerronnassa. Freeman palkittiin kuudesti ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä animen dubbauksista.

Dubbauksien lisäksi hän tehnyt useita äänirooleja videopeleihin, sekä alkuperäisiä äänirooleja Ice Age 2:een ja Hämmästyttävään Hämähäkkimieheen. Yksi hänen mieleenpainuvimmista äänirooleista on Tsume animesarjassa Wolf's Rain, joka oli hyvä tarinaltaan ja tuotantoryhmältään. Samainen ryhmä oli aikaisemmin työskennellyt Cowboy Bebopin englanninkielen dubbaamisessa, jossa Freeman oli hetkellisesti mukana tehtyään sarjaan muutaman sivuroolin. Freeman on Hämähäkkimies ja Wolverine and the X-Men animaatiosarjojen ohella ääninäyttelyt vihollisten lisäksi myös supersankareita. Hän oli Teräsmiehen äänenä Justice League Heroes videopelissä vuonna 2006 ja kolme vuotta myöhemmin Rautamiehen äänenä Marvel: Ultimate Alliance 2:ssa.

Valikoituja äänirooleja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anime News Network
 
 Voice Chasers 
 TV.com 
 CrystalAcids
 Freemanin haastattelu The Spectacular Spider-Man animaatiosarjasta

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
The Formation of Damnation


The Formation of Damnation on thrash metal -yhtye Testamentin 29. huhtikuuta 2008 ilmestynyt albumi.

Ilmestyessään albumi ylsi Yhdysvaltain Billboard-albumilistalla 59. sijalle ja Suomen listalla 12. sijalle.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chuck Billy – laulu
 Alex Skolnick – kitara
 Eric Peterson – kitara
 Greg Christian – basso
 Paul Bostaph – rummut

Arviot 
 About.com: 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Testamentin albumit
Au (albumi)


Au on Sydän, sydän -yhtyeen vuonna 2006 julkaisema albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tuomas Skopa – kitara ja laulu
 Juho Minerva – kitara
 Tomi Flyckt – bassokitara
 Mikko Rekonen – rummut

Tuotanto 
 Aake Otsala – miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Au discogs.com -sivustolla

Vuoden 2006 albumit
Sydän, sydän -yhtyeen albumit
Chris Broderick

Chris Broderick (s. 6. maaliskuuta 1970, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan parhaiten thrash metal-yhtye Megadethin entisenä soolokitaristina. Broderick on tehnyt Megadethin kanssa kolme studioalbumia, Endgamen (2009) ja TH1RT3ENin (2011) sekä Super Colliderin (2013). Broderick korvasi Glen Droverin yhtyeen kitaristina.

Broderick kertoi haastattelussa myös omista treeniaikatauluistaan. Ollessaan teini-ikäinen hän heräsi varhain aamulla ja soitti viisi tuntia sähkökitaraa, viisi tuntia klassista kitaraa, kaksi tuntia pianoa ja kaksi tuntia viulua. Kokonaisuudessaan päivän aikana hän harjoitteli soittoa 14 tuntia. Broderick pitää kitaraansa hyvin korkealla, vatsalihaksien kohdalla. Broderick käytti Ibanez- merkkisiä kitaroita, nykyisin Jackson Chris Broderick signature mallia DiMarzion mikrofoneilla.

Nevermoren kiertuemuusikkona (2001–2003, 2006–2007) 
Monia Broderickin faneja on hämmentänyt asia, miksi Chris ei koskaan ollut Nevermore-yhtyeen virallinen jäsen. Hän soitti Nevermoressa kiertuemuusikkona vuosien 2001–2003 ja 2006–2007 aikana. Chris myös soitti vuonna 2004 yhtyeen kiertueen toisen puoliskon, ja konsertoi myös Suomessa.

Diskografia

Megadeth 
Endgame (2009)
TH1RT3EN (2011)
Super Collider (2013)

Jag Panzer 
Age of Mastery (1998)
Thane to the Throne (2000)
Mechanized Warfare (2001)
Casting the Stones (2004)

Nevermore 
The Year of Voyager (2008, konserttidvd)

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Usko itseesi


Usko itseesi on Sydän, sydän -yhtyeen viides albumi, joka julkaistiin 12. maaliskuuta 2008. Albumi eroaa yhtyeen aiemmasta tuotannosta siten, että siinä on käytetty perinteisiä rocksoittimia analogisyntetisaattoreille käännettyinä. Lopputuloksena on elektronista musiikkia, joka on kuitenkin soitettu kitaroilla, bassolla, sekä rummuilla. Soittimet on nauhoitettu digitaaliseen muotoon ja ne on käännetty MIDIksi. Sen jälkeen miditiedostot on ajettu syntetisaattoreiden läpi ja nauhoitettu mikrofonilla kaiuttimien kautta. Näin ollen soitinten soundit on muokattu synetisattoreilla kappalekohtaisesti, eikä alkuperäisääniä käytetä kuin sävelen ja rytmin lähteenä. Usko itseesi -albumi on omaperäinen keksintö kone- ja rockmusiikin yhdistelmänä. Albumilla konesoundit yhdistyvät elävään ja inhimilliseen soittoon, joka puuttuu täydellisessä ajoituksessa pysyvistä koneellisesti tuotetuista kappaleista.

Kappaleet

Arvostelut 
 Keskisuomalainen: suopea
 Rumba: ristiriitainen
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Usko itseesi discogs.com -sivustolla
 Lisätietoa 

Vuoden 2008 albumit
Sydän, sydän -yhtyeen albumit
Ѿ

Ot (Ѿ, ѿ) on varhaiskyrilliseen kirjaimistoon kuuluva kirjain, joka on omegan (Ѡ, ѡ) ja Т:n ligatuuri. Sitä käytettiin ajoittain muinaisslaavisissa kielissä (esimerkiksi muinaiskirkkoslaavissa ja muinaisvenäjässä) отъ-preposition () kirjoittamisessa.

Ligatuurit
Scabdates


Scabdates on The Mars Voltan livealbumi, joka julkaistiin 7. marraskuuta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Omar A. Rodriguez-Lopez 
 Cedric Bixler-Zavala 
 Juan Alderete 
 Jon Theodore 
 Isaiah Ikey Owens 
 Adrián Terrazas-González 
 Pablo Hinojos-Gonzalez 
 Marcel Rodriguez-Lopez

Arvostelut 
 Metacritic: 58/100
 AllMusic: 
 Entertainment Weekly: B
 Pitchfork: 3.5/10
 Rolling Stone:

Lähteet 

Vuoden 2005 konserttitallenteet
The Mars Voltan albumit
Joyce Meyer

Pauline Joyce Hutchison Meyer (s. 4. kesäkuuta 1943, St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen evankelista ja kirjailija.

Työ
Joyce Meyer on yksi maailman tunnetuimmista evankelistoista. Hänellä on yksi ansaittu ja kaksi kunniatohtoriutta teologiasta. Meyer on julkaissut yli 80 kirjaa ja osallistuu puhujana lähes 15 konferenssiin vuosittain.  Hänen opetuksensa on hyvin käytännönläheistä. Meyer käsittelee kirjoissaan ja puheissaan muun muassa kristinuskoa, vaikeuksista selviämistä, itsetuntoa ja positiivisen elämänasenteen omaksumista. Hän on julkaissut myös fiktioromaaneja. Meyerin kirjoja on myyty yli 4,7 miljoonaa kappaletta ympäri maailmaa. 

Meyerilla on myös GOD TV:llä lähetettävä ohjelma Enjoying Everyday Life. Suomessa ohjelmaa esitetään TV7-kanavalla nimellä Iloa arkeen - Joyce Meyer. Meyerin TV-esiintymisiä on nähtävissä myös hänen omilla kotisivuillaan.

Yksityiselämä 
Meyer on kertonut ohjelmissaan, että häntä on lapsuudessa käytetty seksuaalisesti hyväksi. Hän on myös kokenut avioeron ja rintasyövän. Hän kokee selvinneensä näistä kokemuksista Jumalan avulla. Joyce Meyer on ollut yli 40 vuotta naimisissa Dave Meyerin kanssa. Heillä on neljä aikuista lasta. Dave ja Joyce Meyer asuvat Joycen syntymäkaupungissa St. Louisissa, Missourissa.

Teoksia

Suomennettuja teoksia
 Minä ja suuri suuni (Me and My Big Mouth: Your Answer is Right Under Your Nose, 2002) (suom. 2009)
 Ristiriidoista vapaa elämä (Conflict Free Living) (2008)
 Kuuntele Jumalaa (How to Hear from God: Learn to Know His Voice and Make Right Decisions , 2003) (suom. 2007)
 Mielen taistelukenttä (Battlefield of the Mind: Winning the Battle in Your Mind, 1993) (suom. 2005)
 Älä ole kaikille mieliksi (Approval Addiction: Overcoming Your Need to Please Everyone, 2005) (suom. 2007)
 Älä mistään murehdi (suom. 2012)

Suomentamattomia teoksia
 Everyday Life Bible (2009)
 The Love Revolution (2009)
 The Secret To True Happiness: Enjoy Today, Embrace Tomorrow (2008)
 Start Your New Life Today: An Exciting New Beginning with God (2008)
 Top 10 Qualities of a Great Leader (Phil Pringle & Joyce Meyer) (2007)
 The Power of Simple Prayer: How to Talk with God about Everything (2007)
 I Dare You:Embrace Life With Passion (2007)
 Woman to Woman: Candid Conversations from Me to You (2007)
 The Confident Woman: Start Today Living Boldly and Without Fear (2007)
 The Everyday Life Bible: The Power of God's Word for Everyday Living (2006)
 Look Great Feel Great: Joyce shares twelve practical keys that will help you look and feel great (2006)
 Straight Talk: Overcoming Emotional Battles with the Power of God's Word (2005)
 In Pursuit of Peace: 21 Ways to Conquer Anxiety, Fear, and Discontentment (2004)
 The Secret Power of Speaking God's Word (2004)
 The Root of Rejection 
 Beauty for Ashes: Receiving Emotional Healing
 Tell Them I Love Them

Aiheesta muualla 
Joyce Meyer Ministries - Virallinen sivu
Hachette Book Group - Joyce Meyer Bibliography

Lähteet

Yhdysvaltalaiset evankelistat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Kristilliset kirjailijat
Kristillinen media
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Neorealismi (politiikka)

Neorealismi (rakenteellinen realismi, strukturaalinen realismi) on kansainvälisiä suhteita käsittelevä teoria, jonka on hahmotellut Kenneth Waltz teoksessaan Theory of International Politics (1979). Se on klassisen realismin rinnalle kylmän sodan aikana muodostunut kansainvälisen järjestelmän rakennetta ja voimatasapainoa korostanut poliittinen lähestymistapa. Waltzin mukaan suurvallan roolina on puolustaa asemaansa haastajien hyökkäyksiä vastaan. Kylmän sodan päättyminen vei siltä kuitenkin pohjaa, ja se on jäänyt syrjään.

Lähteet

Viitteet 

Kansainvälinen politiikka

fa:نئورئالیسم
Kenneth Waltz

Kenneth Neal Waltz (8. kesäkuuta 1924 Ann Arbor, Michigan – 12. toukokuuta 2013 New York) oli Columbian yliopiston opettaja ja kansainvälisten suhteiden tutkija. Hän oli eräs neorealismin perustajista. Hän valmistui filosofian tohtoriksi (Ph.D.) Columbian yliopistosta 1957. Waltz kuului myös amerikkalaiseen American Academy of Arts and Sciences -tiedeyhteisöön.

Teokset
 Man, the State, and War. Columbia University Press. New York: 1959.
 Foreign Policy and Democratic Politics: The American and British Experience. Little, Brown and Company. New York: 1967.
 Theory of International Politics. McGraw-Hill. New York: 1979.
 The Use of Force: Military Power and International Politics. University Press of America. New York: 1983. (yhdessä Robert Artin kanssa).
 "Reflections on Theory of International Politics. A Response to My Critics" teoksessa Keohane, Robert: Neorealism and Its Critics. 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Keskustelu Kenneth N. Waltzin kanssa

Yhdysvaltalaiset filosofit
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Yhdysvaltalaiset politiikan tutkijat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Ben Helfgott

Ben Helfgott (s. 22. marraskuuta 1929) on Britannialle kilpaillut painonnostaja. Hän syntyi Łódźissa, Puolassa juutalaiseen perheeseen, josta ainoana hän selvisi holokaustista.

Asetuttuaan Lontooseen Helfgott voitti Britannian-mestaruuden vuosina 1954–1956 ja 1958. Hän osallistui kesäolympialaisiin Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960. Hän voitti kultaa kolmissa Makkabi-kisoissa Israelissa 1950, 1953 ja 1957 sekä pronssia Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa 1958.  

Helfgott on myöhemmälläkin urallaan toiminut aktivistina tukemalla holokaustista selvinneitä ja levittämällä aiheesta tietoa.

Lähteet 

Brittiläiset painonnostajat
Holokaustista selviytyneet
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Mongol

Mongol () on venäläisen Sergei Bodrovin vuonna 2007 ohjaama historiallinen sotaelokuva nuoren Tšingis-kaanin elämästä. Alun perin siitä suunniteltiin elokuvatrilogian ensimmäistä osaa.

Elokuvan maailman ensi-ilta oli 31.7.2007.

Elokuva on monikansallinen yhteistyöproduktio, jossa mukana on tuotantoyhtiöitä Saksasta, Kazakstanista, Mongoliasta ja Venäjältä. Elokuva kuvattiin pääasiassa Kiinan Sisä-Mongoliassa ja Kazakstanissa. 

Kuvaukset alkoivat syyskuussa 2005 ja saatiin päätökseen marraskuussa 2006.

Elokuva oli ehdolla vuoden 2007 Oscar-gaalassa parhaaksi ulkomaiseksi elokuvaksi.

Juoni  
Eeppinen elokuva kertoo kuinka nuoresta Tšingis-kaanista tulee kaikkien mongolien hallitsija. Nuorena hän kokee monia vastoinkäymisiä, nälkää, nöyryytyksiä ja jopa orjuutta. Ajan saatossa hän kuitenkin rakastettunsa Börten avulla selviytyy nuoruutensa vaikeista ajoista ja kukistaa kilpailevat mongolijohtajat.

Suunnitellun elokuvatrilogian myöhemmissä osissa on tarkoitus käsitellä kaanin myöhempiä vaiheita maailmanvalloittajana.

Rooleissa

Palkinnot 
 Golden Eagle
 Paras puvustus – Karin Lohr, SFK
 Paras äänisuunnittelu – Stephan Konken

Ehdokkuudet 
 Oscar-palkintoehdokkaana kategoriassa "Paras vieraskielinen elokuva" Kazakstanin ehdokkaana vuonna 2007.
 Nika Awards -palkintoehdokkaana
 Paras elokuva; paras ohjaaja – Sergei Bodrov
 Paras kuvaaja – Sergey Trofimov, R.G.C., Rogier Stoffers, NSC
 Paras tuotantosuunnittelu – Dashi Namdakov 
 Paras puvustus – Karin Lohr, SFK
 Paras ääni – Stephan Konken
 Asian Film Awards -palkintoehdokkaana 
 Paras sivurooli – Sun Honglei

Lähteet 

Vuoden 2007 venäläiset elokuvat
Sotadraamat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
John Stenberg (yritys)

Oy John Stenberg Ab (nimi vuoteen 1937 John Stenbergs Maskinfabriks Aktiebolag) oli Helsingissä Siltasaaressa toiminut vuonna 1882 perustettu konepajayritys, joka fuusioitiin Wärtsilään vuonna 1980. 

Yrityksen perustaja John Didrik Stenberg (1841–1886) opiskeli Saksassa konetekniikkaa Hannoverin ja Karlsruhen teknillisissä korkeakouluissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1861 hänestä tuli isänsä Johan Daniel Stenbergin hankkiman Hakaniemen konepajan (Ab J. D. Stenberg & Söner) teknillinen johtaja. Tämä konepaja valmisti höyrykoneita ja -kattiloita, kehäsahakoneistoja ja erilaisia valutöitä. Johan Daniel Stenbergin kuoltua vuonna 1880 Hakaniemen konepaja jatkoi hänen leskensä ja lastensa omistuksessa toimintaansa vuoteen 1906 saakka.

John Didrik Stenberg luopui jo ennen isänsä kuolemaa Hakaniemen konepajan teknillisen johtajan tehtävistä ja perusti koneiden maahantuontiliikkeen. Vuonna 1882 hän perusti oman konepajan, jossa valmistettiin höyrykoneita, varustimia ja välivaihteita. Stenbergin kuoltua vuonna 1886 konepajasta muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1892. Vuonna 1912 konepajalla oli työntekijöitä 200 ja sen valmistusohjelmaan kuuluivat erilaiset moottorit, höyrykattilat ja tavarahissit. Stenberg toimitti höyrykoneita muun muassa meijereille ja sahalaitoksille Suomeen ja Venäjälle. Konepaja aloitti ensimmäisenä Suomessa petrolimoottorien valmistuksen vuonna 1895. Näitä 4–75 hevosvoiman tehoisia moottoreita käytettiin vene- ja paikallismoottoreina, ja suurin osa niitä meni vientiin Venäjälle Venäjän laivaston ollessa merkittävä asiakas. Ensimmäiset moottorit oli varustettu hehkuputkisytytyksellä eikä niitä valmistettu kuin muutamia kymmeniä. Vuonna 1901 aloitettiin nelitahtisten sähkösytytyksellä varustettujen bensiini- ja petroolimoottorien valmistus ja pari vuotta myöhemmin kaksitehtisten kuulasytytyksellä varustettujen raakaöljymoottorien valmistus. Myöhemmin konepaja keskittyi erilaisten venttiilien, voimansiirtolaitteiden, tasosiivilöiden sekä valutuotteiden valmistukseen.

Yrityksen vuonna 1883 perustettu valimo toimi Hakaniemessä aina vuoteen 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Helsingin maalaiskuntaan. Wärtsilä osti Oy John Stenberg Ab:n vuonna 1975 ja sulautti sen itseensä vuonna 1980. Hotelli Hilton Helsinki Strand on entisellä Stenbergin tehtaan tontilla.

Johtajia 
 John Didrik Stenberg 1882–1886
 Oskar Stenberg 1886–1888
 Karl Söderman 1888–1892
 Verner Hult 1892–1894
 Caesar Holmström 1894–1898
 Hugo Lindeberg 1898–1907
 John Stenberg nuorempi 1907–

Lähteet 
Pörssitieto: Vuosina 1912-72 poistuneet pörssiyhtiöt
 Koneinsinööri John Stenberg perusti konepajan Siltasaareen Helsingin sanomat 17.2.2008 
 Pielisjärven Tekniikkaperinneyhdistys ry: Lyhyesti muutamista polttomoottorien valmistajista 

Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Wärtsilä
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Moottorivalmistajat
Hakaniemi
Johannes Häyhä

Johannes Häyhä (17. kesäkuuta 1839 Rautjärvi – 23. maaliskuuta 1913 Rautjärvi) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä H-ä, J.H-ä ja -yhä. Häyhä keräsi itäsuomalaista kansanperinnettä ja julkaisi sitä useissa teoksissaan.

Elämä
Häyhän vanhemmat olivat talollinen Johannes Häyhä ja Maria Pajari. Häyhä kasvoi lähes 50 hengen suurperheessä ja pääsi käymään Ilmeen hovin omistajan everstiluutnantti Tavastin myötävaikutuksella Viipurin rahvaankoulun. Hän toimi opettajana ensin Tervajoella 1855–1860 ja sitten Viipurin rahvaankoulussa (myöhemmin kansakoulu) 1861–1889. Jyväskylän seminaarissa hän kävi harjoittelemassa vuonna 1873. Häyhä oli myös Viipurin lukusalin hoitaja 1883–1889, kuukausilehti Ilmiön toimittaja 1881 ja Viipurin Kansallisseuran esimies 1887. Vuodesta 1890 hän toimi maanviljelijänä Rautjärvellä ja oli Rautjärven kuntakokouksen esimies 1890–1892. Johannes Häyhän muistopatsas sijaitsee Rautjärven kirkon edessä. Sen on pystyttänyt 17. kesäkuuta 1989 Häyhän sukuseura.

Johannes Häyhä oli kirjailija, joka keräsi eteläkarjalaista kansanperinnettä ja julkaisi keräämänsä aineiston pohjalta lukuisia teoksia. Kirjat ovat rikas kuvaus Häyhän kotiseudun elämästä sellaisena kuin sitä elettiin 1700- ja 1800-luvuilla. Häyhän teokset otettiin aikoinaan suurella innostuksella vastaan. Kuvauksissa viehätti sekä kansanperinne että juonellinen kaunokirjallinen ilmaisu.

Häyhän ensimmäinen puoliso vuodesta 1866 oli Anna Josefina Keirio (k. 1867) ja toinen vuodesta 1868 Anna Häyhä (k. 1932).

Bibliografia
  Selitys millä tawalla naiminen Itä-Suomessa tapahtuu : ynnä siinä tilaisuudessa käytettäwät laulut.  Alfthan, Viipuri 1856
  Kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, osa 1: Joulun vietto.  Kansanvalistusseura 1893
  Kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, osa 2: Maahanpaniaiset.  Kansanvalistusseura 1893
  Kylänluvut: kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, kuvittanut. Alex. Federley.  Otava 1894
  Kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, osa 3: Talvitoimet.  Kansanvalistusseura 1897
  Kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, osa 4: Kesä-askareet.  Kansanvalistusseura 1898
  Kuvaelmia itä-suomalaisten vanhoista tavoista, osa 5: Naimistavat.  Kansanvalistusseura 1900
  Alkuperäisiä kertomuksia entisiltä ajoilta.  Kansa, Hämeenlinna 1911
  Rohvessyöri ja muita kertomuksia.  Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1911

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Johannes Häyhän e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä

Lähteet
 Suomen kirjailijat tietokanta 
  Sivu 321
 Kuka kukin oli 1961 (Wikiaineisto)
 Johannes Häyhän muistopatsas

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kansanperinteen kerääjät
 Vuonna 1839 syntyneet
 Vuonna 1913 kuolleet
Bibliodraama

Bibliodraamalla tarkoitetaan toiminnallista menetelmää, jolla ryhmässä tutkitaan Raamatun tekstiä. Bibliodraama syntyi 1970-luvulla. Erityisesti Saksassa sitä kehitettiin rinnan yhteiskunnassa vaikuttaneiden muiden teatteri- ja terapiasuuntausten kanssa. Suomessa bibliodraamaa on ollut 1980-luvun puolivälistä lähtien. Suomen bibliodraamayhdistys perustettiin 2004.

Saksalainen Gerhard Marcel Martinin, joka on itse alusta asti ollut kehittämässä bibliodraaman menetelmiä, määrittelee: "Bibliodraama on kokemus- ja tekstipainotteinen: omat kokemukset pyritään saattamaan kosketuksiin niiden kokemusten kanssa, joita Raamattu kuvaa eri kertomuksissa, tilanteissa ja henkilöiden elämässä, mutta myös rukous-, meditaatio- ja opetusteksteissä."

Bibliodraamassa Raamatun kertomukset saavat uutta sisältöä, kun lukemisen lisäksi piirretään, maalataan, eläydytään, liikutaan, tanssitaan yms. Bibliodraamassa ei ole olemassa oikeaa tai väärää tapaa lähestyä Raamatun tekstiä, vaan kaikki inhimilliset ilmaisun keinot ovat sallittuja. Bibliodraamaohjaajan koulutustaustasta ja suuntautumisesta riippuen kokoontumisissa hyödynnetään psyko- ja sosiodraaman, hahmoterapian, kehotyöskentelyn, tarinateatterin tai teatterin keinoja. Jos ohjaajalla on teologin koulutus ja hän on perehtynyt raamatuntutkimukseen (eksegetiikkaan), niin bibliodraamassa voidaan hyödyntää myös tutkimuksen avaamia näköaloja.

Aiheesta muualla
Suomen bibliodraamayhdistyksen kotisivu

Lähteet
Peter Pitzel: Valkoinen tuli. Johdanto bibliodraaman perusteisiin ja menetelmiin. Suomen Pipliaseura 2003
Gerhard Marcel Martin: Pyhä ja karkea bibliodraama – teoria ja käytäntö. Suomen Pipliaseura 2007

Raamattu
Teatteri
Tuomas Timonen

Tuomas Timonen (s. 1975) on kaksi runokokoelmaa julkaissut ja useita näytelmiä kirjoittanut suomalainen kirjailija ja ohjaaja. Koulutukseltaan hän on talonrakentaja ja dramaturgi. 

Ensimmäinen runokokoelma Vuosi oli kaatuneita puita ilmestyi vuonna 2003 Tammen ja toinen, Oodi rakkaudelle, vuonna 2007 Teoksen kustantamana. Timonen sai vuonna 2007 Tanssiva karhu -palkinnon, jonka Yleisradio myöntää korkeatasoisesta kotimaisesta runoudesta.

Timonen on kirjoittanut myös useita näytelmiä, kuten muun muassa Minun poikani tarina, Elämänmäki ja Suklaa, suklaa.

Teokset
 Vuosi oli kaatuneita puita (Tammi, 2003)
 Oodi rakkaudelle (Teos, 2007)

Palkinnot
 Tanssiva karhu -palkinto, 2007

Aiheesta muualla
 Tuomas Timonen Teoksen sivuilla
 Toisto on se mikä toimii! - Timosen toisessa runokokoelmassa on kepeä ja älykäs ilmapiiri (HS 12.3.2007)

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Olli Löytty

Olli Löytty (s. 1966 Swakopmund, Namibia) on suomalainen tutkija ja tietokirjailija.

Löytty on julkaissut ja toimittanut lukuisia kulttuuria ja kansallista identiteettiä koskevia kirjoituksia ja tutkimuksia. Väitöskirjassaan hän käsitteli suomalaisten mielikuvia Ambomaasta. Löytty on myös opettanut tieteellistä ja tietokirjoittamista useissa eri oppilaitoksissa.

Vuosina 2008–2013 Löytty oli Suomen tietokirjailijat ry:n hallituksen jäsen. Vuonna 2014 Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Löytyn Tietokirjailijapalkinnolla tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietokirjatuotannosta.

Olli Löytty on gospelmuusikko Jaakko Löytyn, rumpali Sakari Löytyn ja basisti Mikko Löytyn veli.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Olli Löytty Teoksen sivuilla 

Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset tieteilijät
Oktanoli

Oktanoli eli 1-oktanoli eli n-oktanoli eli oktyylialkoholi eli heptyylikarbinoli on kahdeksanatomisesta hiiliketjusta koostunut väritön normaaliolosuhteissa nestemäinen alkoholi, jota esiintyy luonnossa estereissä. Oktanoli on primäärinen alkoholi. Harvinaisempia muotoja ovat 2-, 3- ja 4-oktanolit, jotka ovat sekundäärisiä alkoholeja. 

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 

PubChem: 1-Octanol 
Human Metabolome Database (HMDB): Octanol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Octanol 
ChemBlink: 1-Octanol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Octan-1-ol 
Pherobase: Floral Compound – 8OH 
Pherobase: Semiochemical – 8OH 

Primääriset alkoholit
Olli Sinivaara

Olli Juhani Sinivaara (s. 1980 Tampere) on suomalainen runoilija, kirjailija, kääntäjä ja René Girardin ajattelun tutkija.

Sinivaara on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri sosiologiasta. Hän on opisekellut myös käytännöllistä filosofiaa. Sinivaara on kääntänyt René Girardia sekä toiminut Girardin mimeettisen teorian parissa seminaarien järjestäjänä, tutkijana ja luennoitsijana. Sinivaara toimi kulttuurilehti Nuoren Voiman päätoimittajana vuosina 2007–2008, jolloin ilmestyi lehden Girard-teemanumero (Nuori Voima 6/2008).

Sinivaaran esikoisrunokokoelma Hiililiekki ilmestyi keväällä 2005. Keväällä 2006 ilmestyi Sinivaaran yhdessä Antti Arnkilin kanssa toimittama esseeantologia Kirjoituksia Väinö Linnasta. Vuonna 2007 Sinivaaralta ilmestyi toinen runokokoelma, Palava maa, josta hänelle myönnettiin Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto. Syksyllä 2009 ilmestyi Sinivaaran kolmas runoteos Valonhetki, joka päätti Hiililiekin ja Palavan maan aloittaman trilogian. Runokokoelma Lokakuun päivä ilmestyi 2012 ja Purkautuva satama 2018. Sinivaaran kuudes runokokoelma Puut ilmestyi elokuussa 2021. Se palkittiin 2022 Tanssiva karhu -runopalkinnolla.

Sinivaaran runoja on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, unkariksi, tšekiksi ja ruotsiksi. Sinivaara runoja on mukana Jenni Haukion toimittamassa antologiassa Katso pohjoista taivasta (Otava, 2017).

Sinivaara on myös suomentanut ranskalaista filosofiaa ja runoutta. Hänen kääntämiään ovat muun muassa René Girardin Väkivalta ja pyhä (Tutkijaliitto, 2004) sekä Jean Baudrillardin Terrorismin henki (Tutkijaliitto, 2006).

Teokset

Runokokoelmat 
Hiililiekki (Teos, 2005) 
Palava maa (Teos, 2007) 
Valonhetki (Teos, 2009) 
Lokakuun päivä (Teos, 2012) 
Purkautuva satama (Teos, 2018)
Puut (Teos, 2021)

Toimitetut teokset 
Kirjoituksia Väinö Linnasta (Teos, 2006)
Muistikuvia 00-luvusta (Nuorisotutkimusseura, 2010)

Käännökset

Palkinnot 
 Pikku-Finlandia 2000
 J. H. Erkon kirjoituskilpailu 2001, 2. sija
 Kalevi Jäntin palkinto 2007
 Tanssiva karhu 2022

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Olli Sinivaara Kirjasampo.fi-sivustolla
 Tanssiva karhu: Olli Sinivaara kirjoittaa puiden viisaudesta Yle Areena. 2.8.2022.
 
 

Suomalaiset runoilijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Juhana Vähänen

Juhana Vähänen (s. 1982 Jyväskylä) on suomalainen runoilija ja kirjailija. Vähäsen esikoisteos Cantorin pölyä (Savukeidas) julkaistiin vuonna 2005. Toinen runokokoelma Avaa tule (Teos) ilmestyi tammikuussa 2008.

Lisäksi Vähäseltä on julkaistu pienoisromaanit Kakadu (ntamo 2007) ja Nilkka (ntamo 2010). Hänen runojaan on julkaistu muun muassa Books from Finland -lehdessä, Kerberoksessa, Nokturnossa, Nuoressa Voimassa, ruotsalaisessa OEI-runouslehdessä, australialaisessa Otoliths-runouslehdessä, Parnassossa ja Tuli&Savussa.

Vähänen on pitänyt suosittua runoblogiaan, BigSur ja Surreal, jo vuodesta 2003.

Teokset 

Cantorin pölyä (Savukeidas 2005)
Kakadu (ntamo 2007) 
Avaa tule (Teos, 2008)
Nilkka (ntamo, 2010)
Nymfaion-trilogia (Poesia, 2014)

Aiheesta muualla 
Juhana Vähänen Teoksen sivuilla
Juhana Vähäsen runoblogi BigSur ja Surreal

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Kongō Gumi

oli maailman vanhin jatkuvasti toiminut yritys, joka toimi yli 1400 vuotta. 

Tämän Osakassa pääkonttoriaan pitävän rakennusalan perheyrityksen katsotaan syntyneen vuonna 578, jolloin Prinssi Shotoku toi Kongō-suvun jäseniä Japaniin rakentamaan buddhalaista Shitennō-ji temppeliä, joka on edelleen pystyssä. Vuosisatojen ajan Kongō Gumi on osallistunut monien kuuluisien rakennusten pystytykseen, kuten 1500-luvulla Osakan linna sekä Hōryū-ji Narassa.

Kolmimetrinen käärö 1600-luvulta kuvaa 40 sukupolvea yrityksen alkuun saakka. Kuten monissa arvostetuissa japanilaisissa suvuissa, vävyt liittyivät klaaniin ja ottivat Kongō-sukunimen. Täten vuosien saatossa sukulinja on jatkunut joko pojan tai tyttären kautta.

Yritys joutui vaikeuksiin ja lopulta likvidointiin tammikuussa 2006, jolloin Takamatsu Corporation otti haltuunsa sen omaisuuden.

Ennen selvitystilaa yrityksellä oli yli sata työntekijää ja sen liikevaihto oli 7,5 miljardia jeniä (70 miljoonaa dollaria) vuonna 2005. Se oli edelleen erikoistunut buddhalaisten temppelien rakentamiseen. Yrityksen viimeinen presidentti Masakazu Kongō oli 40:s Kongō-yrityksen johdossa. Joulukuussa 2006 Kongō Gumi jatkaa toimintaansa Takamatsun kokonaan omistamana tytäryrityksenä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kongo Gumi Co., Ltd. 
 Businessweek - The End of a 1,400-Year-Old Business 

Japanin taloushistoria
Japanilaiset yritykset
Marokko yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Marokko on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on Afrikan maista voittanut neljänneksi eniten kultamitaleja, 11 kappaletta. MM-kilpailujen kaikkien aikojen mitalitilastossa se on sijalla 19. Sen kaikki mitalit ovat tulleet juoksulajeista.

Marokon menestynein yleisurheilija MM-kilpailuissa on Hicham el-Guerrouj, joka voitti 1 500 metrin juoksun neljä kertaa peräkkäin: vuosina 1997, 1999, 2001 ja 2003. Kahteen kultamitaliin ovat yltäneet Nezha Bidouane 400 metrin aitajuoksussa (1997, 2001) ja Jau’ad Gharib maratonilla (2003, 2005). Yhden maailmanmestaruuden ovat voittaneet Sa’id Awita 5 000 metrin juoksussa vuonna 1987, Salah Hissou samalla matkalla vuonna 1999 ja Soufiane El Bakkali estejuoksussa vuonna 2022.

Ilman mitaleja Marokko on jäänyt vuosien 1993, 2009, 2011 ja 2013 kisoissa. Daegussa 2011 parhaat marokkolaiset olivat neljänneksi sijoittuneet Btissam Lakhouad naisten 1 500 metrin juoksussa ja Yahya Berrabah miesten pituushypyssä. Moskovassa 2013 parhaita olivat yhdeksänneksi sijoittuneet Mohamed Moustaoui miesten 1 500 metrin juoksussa ja Hamid Ezzine miesten 3 000 metrin estejuoksussa. Pekingissä 2015 Marokon ainoa mitalisti oli pronssia 1 500 metrin juoksussa saavuttanut Abdalaati Iguider, jonka lisäksi kaksi urheilijaa selviytyi kahdeksan parhaan joukkoon. Lontoossa 2017 Soufiane El Bakkali sijoittui hopealle estejuoksussa ja lisäksi Rababe Arafi sijoittui kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa. Dohassa 2019 Soufiane El Bakkali sijoittui pronssille estejuoksussa ja lisäksi Rababe Arafi sijoittui seitsemänneksi 800 metrin juoksussa ja Hamza Sahli kahdeksanneksi maratonilla. Eugenessa 2022 ainoana pistesijalle eli kahdeksan parhaan joukkoon ylti Soufiane El Bakkali, joka voitti kultaa estejuoksussa.

Marokon MM-mitalit kisoittain

Marokon MM-mitaliurheilijat

Katso myös 

 Marokko yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Marokon yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Joe Erskine

Joseph "Joe" Erskine (26. tammikuuta 1934 – 2. helmikuuta 1990) oli walesilainen raskaansarjan nyrkkeilijä Cardiffin kaupungin Butetownin alueelta. Hänen valmentajanaan toimi Archie Rule. Hän piti hallussaan Ison-Britannian raskaansarjan mestaruutta elokuusta 1956 kesäkuuhun 1958. Kaikkiaan hän voitti 54 ottelustaan 45, hävisi kahdeksan ja otteli kerran ratkaisemattoman.

Erskine oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi lyhyt. Hän oli kuitenkin teknisesti erittäin taitava, ja hänen iskunsa olivat kovia. Hän oli amatöörinyrkkeilyn mestari, Inter-Services Champion ja Britannian armeijan mestari vuonna 1953. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1954.

Erskine otteli 15. joulukuuta 1955 Harringay Arenalla Henry Cooperia vastaan pääsystä ottelemaan Britannian raskaan sarjan mestaruudesta. Hän voitti kymmeneräisen ottelun pistein. Elokuussa 1956 Erskine voitti Britannian raskaan sarjan mestaruuden, joka oli jäänyt avoimeksi Don Cockellin lopetettua uransa. Erskine voitti Johnny Williamsin pisteillä 15-eräisessä kamppailussa Maindy Stadiumilla. Syyskuussa 1957 hän voitti Brittiläisen imperiumin mestaruuden kukistamalla jälleen Henry Cooperin. Mestaruuttaan hän puolusti onnistuneesti pistevoitolla jamaikalaissyntyistä Joe Bygravesia vastaan 25. marraskuuta 1957.

Erskine otteli Euroopan raskaansarjan mestaruudesta Ingemar Johanssonia vastaan 21. helmikuuta 1958 Göteborgissa, Ruotsissa ja hävisi teknisellä tyrmäyksellä 13. erässä. Hän puolusti molempia mestaruuksiaan Brian Londonia vastaan 3. kesäkuuta 1958 mutta tuli tyrmätyksi kahdeksannessa erässä.

Erskine voitti 24. helmikuuta 1959 yhdysvaltalaisen Willie Pastranon pisteillä kymmeneräisessä ottelussa Wembleyllä. Hän otteli 24. kesäkuuta 1959 Dick Richardsonia vastaan Coney Beach Arenalla, Porthcawlissa, Walesissa ja voitti kymmeneräisen kamppailun pisteillä. Hän otteli Britannian ja Brittiläisen imperiumin mestaruuksista Henry Cooperia vastaan marraskuussa 1959, maaliskuussa 1961 ja huhtikuussa 1962 mutta hävisi jokaisen kohtaamisen.

Erskine matkusti lokakuussa 1961 Torontoon Kanadaan nyrkkeilemään George Chuvaloa vastaan osoittaakseen valmiuttaan otella maailmanmestaruudesta Floyd Pattersonia vastaan. Ottelu päättyi Chuvalon hylkäämiseen jo viidennessä erässä. Jälkikäteen Erskine väitti, että häntä puskettiin kahdeksan kertaa ottelun aikana.

Erskine otteli 13. lokakuuta 1963 saksalaista Karl Mildenbergeria vastaan Dortmundissa ja hävisi kymmeneräisen kohtaamisen pistein. Vuoden 1964 maaliskuussa Erskine nyrkkeili Jack Bodellia vastaan ja voitti hänet pistein.

Erskine kävi viimeisen ottelunsa Billy Walkeria vastaan lokakuun 27. päivänä 1964 Empire Poolissa, Wembleyssä. Hän hävisi kymmeneräisen ottelun pistein.

Lähteet 

Walesilaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Mithridates V

Mithridates V Euergetes () oli Pontoksen kuningas noin 150–120 eaa. Pontoksen kuningas Farnakes I oli luultavasti Mithridates V:n isä. Mithridates IV oli puolestaan Farnakeen nuorempi veli ja näin ollen Mithridates V:n setä. Mithridates V:n poika Mithridates VI Eupator ”Suuri” (hallitsi 120–63 eaa.) oli Pontoksen tunnetuimpia kuninkaita.

Mithridates V auttoi Roomaa kolmannessa puunilaissodassa noin vuonna 149 eaa. Attalos II:n kuoleman jälkeen Mithridates V auttoi jälleen Roomaa, tällä kertaa Pergamonin vallanhavittelija Eumenes III Aristonikosta vastaan. Palkinnoksi tästä avusta Rooma antoi Mithridateen liittää Frygia Maiorin Pontokseen. Kerrottiin että Mithridates maksoi roomalaisten komentajalle Aquilliukselle hulppeat lunnaat. 

Mithridates V peri myös osan Paflagoniasta sen kuninkaalta. Myös Galatia liitettiin Pontokseen. Mithridates antoi tyttärensä Laodiken vaimoksi Kappadokian kuninkaalle Ariarathes VI:lle. 

Mithridates V salamurhattiin joskus vuoden 120 eaa. tienoilla. Takana oli ehkä roomalaismielinen ryhmittymä, joka pelkäsi Mithridateen kasvavaa valtaa. Pontoksen hallitsijaksi tuli Mithridateen vaimo Laodike, joka hallitsi kahden alaikäisen poikansa nimissä.

Lähde 
 

Pontoksen kuninkaat
Henkirikosten uhrit
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
120-luvulla eaa. kuolleet
A. S. Byatt

A. S. Byatt (oik. Antonia Susan Duffy o.s. Drabble, s. 24. elokuuta 1936 Sheffield, Englanti) on englantilainen postmoderni kirjailija ja runoilija. Hän on kirjoittanut essee- ja novellikokoelmia sekä romaaneja. Esikoisteos The Shadow of the Sun julkaistiin 1964. Hänen romaaninsa Riivaus (Possession: A Romance), sai Booker-palkinnon vuonna 1990 ja siitä on myös tehty elokuva Rakkauden riivaamat. Riivaus esiintyy usein maailman arvostetuimpien kirjojen joukossa, viimeksi The Guardianin luettelossa keväällä 2007.

Byattin nuorempi sisko Margaret Drabble on myös kirjailija.

Teokset 
 The Shadow of the Sun, 1964
 Degrees of Freedom: The Early Novels of Iris Murdoch, 1965
 The Game, 1967
 Wordsworth and Coleridge in Their Time Nelson, 1970
 Iris Murdoch: A Critical Study, 1976
 The Virgin in the Garden, 1978
 Still Life, 1985
 Sugar and Other Stories, 1987
 Unruly Times: Wordsworth and Coleridge, Poetry and Life, 1989
 George Eliot: Selected Essays, Poems and Other Writings (toim. Nicholas Warrenin kanssa), 1990
 Passions of the Mind: Selected Writings, 1991
 Angels & Insects, 1992
 The Matisse Stories, 1993
 The Djinn in the Nightingale's Eye, 1994
 Imagining Characters: Six Conversations about Women Writers (Ignes Sodren kanssa), 1995
 New Writing Volume 4 (toim. Alan Hollinghurstin kanssa) Vintage, 1995
 Babel Tower, 1996
 New Writing Volume 6 (toim. Peter Porterin kanssa), 1997
 Elementals: Stories of Fire and Ice, 1998
 Oxford Book of English Short Stories (toim.), 1998
 On Histories and Stories: Selected Essays, 2000
 The Biographer's Tale, 2000
 Portraits in Fiction, 2001
 The Bird Hand Book (valokuvat Victor Schrager), 2001
 A Whistling Woman, 2002

Suomennetut teokset

Palkinnot 
Booker-palkinto, 1990

Lähteet

Kirjallisuutta
 Hicks, Elizabeth (2010). The Still Life in the Fiction of A. S. Byatt. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1-4438-2385-2

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 
 
 A. S. Byatt Teoksen sivuilla.
 Kirsi Jääskeläinen: Viktoriaanisten salarakkaiden jäljillä. Ylioppilaslehti 8/2008.
 Markku Soikkeli: Romanttisen rakkauden suurteos. Satakunnan kansa 2008.

Englantilaiset kirjailijat
Booker-palkinnon saajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
JoBeth Williams

Margaret JoBeth Williams (s. 6. joulukuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän on naimisissa elokuvaohjaaja John Pasquinin kanssa.

Williams syntyi Houstonissa, Teksasissa, ja saavutti mainetta varsinkin roolillaan elokuvassa Poltergeist (1982). Hänet nähtiin myös jatko-osassa Poltergeist II vuonna 1986. Muita rooleja on ollut muiden muassa elokuvissa Sisärengas (1983) ja Amerikkalainen uneksija (1984).

Williams on esiintynyt myös televisiossa. Ohjaajana hän oli vuonna 1995 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Lembeck

Michael Lembeck (s. 25. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin Brooklynissä näyttelijä Harvey Lembeckin poikana. 

Lembeck esiintyi 1970–1980-lukujen tilannekomediassa One Day at a Time ja 1970-luvun lopun show'ssa The Krofft Supershow. Hän on ohjannut paitsi useita Frendien jaksoja, myös muiden muassa elokuvat Mutta mitä tapahtui joulupukille 2 (2002), Connie & Carla (2004) ja Mutta mitä tapahtui joulupukille 3 (2006).

Lembeck voitti vuonna 1996 Emmy-palkinnon.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Grayven

Grayven on kuvitteellinen jumala ja superroisto DC Comics universumissa. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui lehdessä Green Lantern v3 #74 (kesäkuu 1996). Grayvenin loivat Ron Marz ja Darryl Banks.

Historia 
Grayven on Darkseidin kolmas poika ja Orionin ja Kalibakin nuorempi veli. Grayven johtaa tuhoamisen kampanjaa kosmosta vastaan, vallaten planeettoja. Grayvenin joukot tuhosivat Pimeät Tähdet, galaktiset poliisivoimat. Hänen kampanjansa loppuu planeetta Rannilla. Hän aikoo käyttää zetasäde laitetta, rannilaisen teknologian osa, joka pystyy telesiirtämään materiaa. Hän aikoo sädettää joukkonsa Apokolipsille, ja vallata planeetan. Loput Pimeät Tähdet kohtaavat Grayvenin joukot ja Vihreä Lyhty Kyle Rayner kohtaa Grayvenin taistelussa itse. Vihreän Lyhdyn John Stewartin auttamana Rayner sädettää Grayvenin pois Rannilta. Menetettyään johtajansa Grayvenin joukot vetäytyvät.

Tietämättään Stewart oli siirtänyt Grayvenin syvälle Maan kuoreen. Hän onnistuu kaivamaan itsensä pinnalle ja etsii Kyle Rayneria New York Citystä. Tällä kertaa Raynerilla tuntuu olevan etulyöntiasema. Peläten häviötä Vihreälle Lyhdylle hän käytti teleportaatiolaitetta ja lähetti Raynerin 3000-luvulle.

DC-universumin superroistot
DC-universumin avaruusolennot
Mirinda

Mirinda on PepsiCo:n valmistama Espanjasta lähtöisin oleva appelsiinin makuinen virvoitusjuoma. Mirindasta on myös tarjolla muitakin makuja, kuten omena ja mansikka.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Mirindan kotisivut 

Virvoitusjuomamerkit
Espanjalaiset juomat
PepsiCon tuotemerkit
Zetor Crystal

Zetor Crystal oli Tšekkoslovakiassa vuosina 1971-1984 valmistettu traktorimalli. Crystal oli siihenastisen Zetor -traktorituotannon huippumalli. Esittelyvuonna 1968 esimerkiksi kumityynyin traktorin rungosta erotettu tasalattiainen ohjaamo oli jotakin ennennäkemätöntä. Vastaava ohjaamoratkaisu yleistyi muilla merkeillä vasta 70-80 luvuilla. Samoin hydraulisesti ohjattava pikavaihde oli Crystaleissa reilusti aikaansa edellä ollut ratkaisu.

Crystaleita tehtiin 4- ja 6-sylinterisinä versioina aluksi vapaasti hengittävinä, sittemmin myös turboahdettuina. Mallinumeroina ahtamattomat olivat: 8011 ja 12011 (takavetoiset), 8045 ja 12045 (nelivetoiset) sekä turboahdetut 10011 ja 16011 (takavedot) sekä 10045 ja 16045 (nelivedot)

Suomen maahantuontiohjelmassa olivat vapaasti hengittävät 8011, 8045, 12011 sekä 12045 ja ahdetulla moottorilla varustettu nelivetoinen 10045. Muita ahdettuja versioita ei virallisen maahantuojan kautta Suomeen tuotu. Crystalin nelivetoversioita arvosteltiin kankeiksi suurehkon kääntöympyrän johdosta.

Crystalin moottorikonstuktio on yksinkertaisen toimintavarma. Neli- ja kuusisylinteriset moottorilohkot, joissa käytetään samoja sylinteriputkia ja mäntiä (sylinterimitat: 110x120/poraus x isku) on ratkaisu, jolla tuotantokustannuksia saadaan helposti alennettua. Sylinteriputket ovat "märkä"-tyyppisiä, eli jäähdytysneste on suoraan sylinteriputken ulkopinnan kanssa kosketuksissa. Nokka-akseli sijaitsee moottorilohkossa ja on hammasratasohjattu, venttiileitä ohjataan työntötankojen välityksellä, mikä on matalakierroksisessa dieselkoneessa toimiva järjestelmä.

Zetor Crystalista tehtiin Puolassa sisarmallia Ursus-nimellä. Kyseessä on käytännössä sama traktori joidenkin mallien moottoreita lukuun ottamatta. Käytettyjen markkinoilla Zetoreita arvostetaan pyyntihintojen perusteella enemmän kun Ursusta.

Traktorit
David Huddleston

David William Huddleston (17. syyskuuta 1930 Vinton, Virginia – 2. elokuuta 2016 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvissa Big Lebowski (1998), Turpiin vaan ja onnea (1977), Joulupukki (1985) ja The Producers (2005). Hän esiintyi myös useissa tv-sarjoissa, kuten Gilmoren tytöissä ja West Wingissä. Huddleston oli vuonna 1990 Emmy-ehdokkaana ja voitti Golden Bootin 2002. Hän kuoli kotonaan Santa Fessä sydän- ja munuaissairauteen. 

Hän opiskeli Fork Union Military Academyssä ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Zorro (animaatiosarja)

Zorro (The New Adventures of Zorro) on yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. Sarjan tuottivat Fred Wolf Films ja Warner Bros. International Television. Siitä tuotettiin yhteensä 26 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1997–1998 aikana Yhdysvalloissa. Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran vuoden 2008 alussa MTV Juniorilta ja myöhemmin myös MTV3:lta ja Subilta.

Juoni
Sarja kertoo nuoresta 22-vuotiaasta Diego de la Vegasta, joka on juuri palannut takaisin Kaliforniaan Madridin yliopistolta, jossa hän opiskeli taiteen ja tieteen lisäksi miekkailua, sekä urheilua. Nyt Kaliforniassa Diego naamioituu Zorroksi puolustaakseen kaupungin asukkaita vallan himoiselta kapteeni Montecerolta, joka on lisäksi varastanut muinaisen toteemin, joka vartio kuolematonta soturia, Tolchenia. Tämän päästessä lumouksestaan vapaaksi, se alkaa imeä ihmisten elämänvoimaa pysyäkseen hengissä. Zorron tehtävänä on löytää toteemi ja palauttaa sieluja pyydystävä Tolchen takaisin hautaansa.

Äänirooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Warner Bros. UK Zorro - The Animated Series 

1990-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Boys of Scandinavia

Boys of Scandinavia on suomalainen indie-yhtye, joka tekee tummaa diskomusiikkia.

Jäsenet
 Juhana Lahtinen – kitarat, kosketinsoittimet, ohjelmointi
 Marko Haikonen – basso
 Tuomo Kuusi – laulu
 Riku Kärkkäinen - laulu

Diskografia

Albumit
 
 Psychomachia (2016)

Singlet
 
 
 
 Superficial (2015)
 Anhedonic (2015)
 Aggroculture (2016)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen viralliset verkkosivut 
 
 Boys of Scandinavia Facebookissa
 Boy of Scandinavia Twitterissa 
 

Suomalaiset popyhtyeet
Suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Laura Lindstedt

Laura Valpuri Lindstedt (s. 1. toukokuuta 1976 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän voitti kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon teoksellaan Oneiron vuonna 2015.

Elämä ja ura 
Lindstedt valmistui ylioppilaaksi Kajaanin Linnan lukiosta vuonna 1995 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen laitoksesta vuonna 2002 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Sivuaineina hän opiskeli teoreettista filosofiaa, ranskan kieltä, taidehistoriaa ja semiotiikkaa.

Vuosina 2001–2004 Lindstedt työskenteli Suomen kulttuurihistoria 1–5 -teossarjan kustannustoimittajana Tammen suurteososastolla. Hän on kirjoittanut arvosteluita, artikkeleita ja esseitä muun muassa Nuoreen Voimaan, Filmihulluun ja Kiiltomato.net-verkkolehteen. Lindstedt oli Nuoren Voiman Liiton puheenjohtaja 2011–2012. Hän toimii myös muun muassa Mahdollisen Kirjallisuuden Seurassa. Lindstedt viimeistelee väitöskirjaansa kommunikaation ongelmasta ranskalaisen kirjailijan Nathalie Sarrauten tuotannossa.

Lindstedtin esikoisteos Sakset (2007) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Lindstedtin toinen romaani Oneiron sai Finlandia-palkinnon ja Toisinkoinen-palkinnon vuonna 2015 ja oli myös vuoden 2016 Runeberg-palkintoehdokkaana. Finlandia-palkinnon jakotilaisuudessa pitämässään puheessa Lindstedt arvosteli voimakkaasti Juha Sipilän hallituksen politiikkaa. Puhe sai runsaasti sekä myönteistä että kielteistä huomiota. Oneiron oli myös toinen Suomen ehdokkaista Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi 2017. Linstedtin kolmas romaani Ystäväni Natalia ilmestyi vuonna 2019. Sen käännösoikeudet on myyty 12 maahan.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laura Lindstedtin verkkosivut
 Laura Lindstedt: Sakset. Yle Elävä arkisto.
 Laura Lindstedt Prosak-proosaklubilla 19.1.2016. Kirjastokaista-video.

Suomalaiset kirjailijat
Finlandia-palkinnon saajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Känkkäränkkä ja Artturi Robotti

Känkkäränkkä ja Artturi Robotti on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon 13. albumi. Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1984.

Alatalo-Rinne -parivaljakon uudelle lastenlevylle keksittiin Artturi Robotti, ET –tyyppinen rakkautta levittävä avaruushahmo. Markkinointitarkoituksessa Artturi Robotista valmistettiin noin metrin korkuinen robotti. Robotti kuitenkin jätettiin pois lopullisesta markkinointikampanjasta lapsista muodostuneelta testiryhmältä saadun huonon palautteen vuoksi. Tutkimuksen mukaan yli kaksi viidesosaa lapsista piti tutkimuksen  robottia pelottavana. Levyn lauluja olivat mm. omiin kokemuksiin perustuva "Takapenkin räpätys", "Poppaloora, puhuva auto", Vanha Isäntä -yhtyeen kanssa esitetty "Kiva kun on mukavaa" sekä uudeksi kehtolauluksi tarkoitettu "Suojelusenkeli". Albumia ei toistaiseksi ole julkaistu CD-levylle.

Kappaleet 
A-puoli
 
 
 
 
 
 
 
B-puoli

Lähteet 

 Känkkäränkkä ja Artturi Robotti -albumi Mikko Alatalon artistisivuilla

Vuoden 1984 albumit
Mikko Alatalon albumit
Suomalaiset lastenalbumit
Karri Lämpsä

Karri Lämpsä (s. 8. toukokuuta 1972 Iisalmi) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupunginteatterissa vuodesta 2001. Hän on valmistunut näyttelijäksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta. Lämpsä on esiintynyt useissa suomalaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, muun muassa Yle TV2:n kuusiosaisessa sarjassa Peräkamaripojat (2001). Lämpsä näytteli sarjassa talousvaikeuksissa kärvistelevän Fräntilän maatilan perillistä.

Kuopion kaupunginteatterissa hän on esiintynyt muun muassa näytelmissä Hotelli Molière, Napa-alue ja Sielun rippeet. Lämpsän tärkeimpiin näyttämötaiteellisiin tulkintoihin lukeutuvat Akustin miespääosa näytelmässä Niskavuoren Heta ja Raimo Kytöniemen päärooli näytelmässä Sydänkohtauksia. 

Lämpsä on opiskellut työn ohessa kauppatieteitä,ja toiminut Kuopion kaupunginteatterin määräaikaisena myyntipäällikkönä.

Elokuvat ja tv-sarjat

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt