joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Massive

MASSIVE () on tietokoneanimaatio- ja tekoälyohjelmisto, jota käytetään suurten agenttijoukkoefektien luomiseen elokuvia ja televisiota varten. Sitä on käytetty muun muassa Tarussa sormusten herrasta.

Yleistä
MASSIVE-ohjelmiston kehitti Stephen Regelous erikoistehosteteollisuutta varten. Sen lippulaivaominaisuutena on kyky luoda tuhansia tai miljoonia agentteja, joista jokainen toimii itsenäisesti. Sumea logiikka mahdollistaa sen, että jokainen agentti reagoi ympäristöönsä yksilöllisesti. Nämä ulkoiset muuttujat vaikuttavat agentin käytökseen ja kontrolloivat liikkeentunnistusanimaatioita luoden realistisen näköisiä hahmoja.

MASSIVE sisältää keinoälyominaisuuksien lisäksi vaatesimulaation, räsynukkefysiikan ja GPU-pohjaisen laitteistotason renderoinnin. MASSIVE-ohjelmistolla voi luoda esirakennettuja agentteja, jotka suorittavat tiettyjä tehtäviä, kuten stadium-yleisöagentit, katumellakka-agentit ja yksinkertaiset agentit, jotka kävelevät ympäriinsä ja puhuvat toisillensa.

Historia
MASSIVE kehitettiin alun perin Wellingtonissa, Uudessa-Seelannissa. Peter Jackson vaati ohjelmistoa, joka mahdollistaisi satojen tuhansien sotilaiden yhtäaikaisen taistelun. Ongelmaa ei ollut ratkaistu elokuvateollisuudessa ennen tätä. Regelous loi Massiven sallien Weta Digitalin luoda erikoisefektejä, erityisesti taistelukohtauksia Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiaan.

Tuotanto
MASSIVEa on käytetty useissa tuotannoissa, niin kaupallisissa kuin lyhytelokuvissakin, niin pienen kuin suuren skaalan tuotannoissakin.

Joitakin merkittäviä esimerkkejä:
Taru sormusten herrasta (elokuvatrilogia)
Narnian tarinat: Velho ja leijona
King Kong (Peter Jacksonin uudelleenfilmatisointi)
Isiemme liput (taistelu- ja joukkokohtausten lisäksi myös Tyynen valtameren ylittäneet merialukset luotiin Massivella)
Carlton Draught: Big Ad
Category 7: The End of the World
Hokkarihemmot
Eragon
Happy Feet
The Ant Bully (ensimmäinen elokuva, joka käytti kasvoanimaatiota Massiven yhteydessä)
Avatar (ihmisjoukkojen lisäksi esimerkiksi kasvit ja alukset simulointiin Massivella)

Katso myös
Joukkosimulaatio
Emergenssi
NetLogo - moniagenttiohjelmointikieli ja integroitu mallinnusympäristö
Maya (tietokoneohjelma)

Aiheesta muualla
Massive Softwaren virallinen sivusto
Weta Digitalin virallinen kotisivu

Tietokonegrafiikka
Ohjelmistot
Breathless (Camelin albumi)

Breathless on britannialaisen progeyhtye Camelin kuudes studioalbumi vuodelta 1978. Albumi on Camelin viimeinen, jolla soittaa alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens, sillä hän erosi yhtyeestä ennen albumin kiertueen alkua. Hänet korvattiin kiertueella kahdella kosketinsoittajalla; Dave Sinclairilla (basisti Richard Sinclairin serkku) ja Jan Schelhaasilla.

Albumin materiaali on hieman kaupallisempaa kuin yhtyeeltä oltiin totuttu, sillä yhtye pyrki saamaan itselleen enemmän radiosoittoa. Esimerkiksi kappale ”Summer Lightning” sisältää vaikutteita diskomusiikista, joka oli tuolloin erittäin suosittua. Breathless sisältää kuitenkin myös perinteisemmän kuuloisia Camel-kappaleita, kuten ”The Sleeper” ja ”Echoes”.

Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Kokoonpano
Andrew Latimer – kitara, laulu
Peter Bardens – kosketinsoittimet
Andy Ward – rummut, lyömäsoittimet
Richard Sinclair – bassokitara, laulu
Mel Collins – huilu, saksofonit

Arvostelut
 Allmusic () linkki

Lähteet 

Camelin albumit
Vuoden 1978 albumit
Berliinin taivaan alla

Berliinin taivaan alla (Der Himmel über Berlin) on Wim Wendersin ohjaama saksalais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1987. Elokuva kertoo enkeleistä, jotka tarkkailevat elämää Berliinissä kylmän sodan päättyessä, filmitähdestä (komisario Columbona tunnettu Peter Falk), joka vierailee kaupungissa, ja kaukana kotoaan olevasta trapetsitaiteilijanaisesta. 

Elokuvassa toistuu Peter Handken runo ”Lied Vom Kindsein”. Elokuvan alkuosa on mustavalkoinen ja ”realistisempi” loppuosa värillinen.

Juoni 

Enkeleitä vaeltaa Berliinissä tarkkaillen ihmisiä sekä auttaen yksinäisiä ja masentuneita sieluja. Vain lasten silmät voivat nähdä nämä aikojen alusta paikalla olleet ihmisten aineettomat kumppanit. Enkeleiden keskeinen tehtävä on auttaa ihmisiä näiden henkisissä ponnisteluissa. Niinpä kirjasto on todellinen enkelten risteysasema. Aivan erityisen tärkeä enkelien velvoite on estää ihmisiä riistämästä henkeä itseltään.

Bruno Ganzin esittämä enkeli Damiel ihastuu trapetsitaiteilijaan (Solveig Dommartin) ja haluaa tulla ihmiseksi. Berliinin muurin tienoilla tapahtuukin ihme ja Ganzin enkelihahmo alkaa jättää jalanjälkiä maankamaraan.

Sivujuonena on amerikkalainen filmitähti (Peter Falk enemmän tai vähemmän itsenään), joka on Berliinissä elokuvaa tekemässä ja lasten tavoin näkee enkelit ja juttelee heille. Paljastuu, että hänkin oli aiemmin enkeli. ”Meitä on monta”, hän sanoo.

Näyttelijät

Tuotanto 
Nick Cave and the Bad Seeds esiintyy elokuvan avainkohtauksessa.

Wenders omisti elokuvansa ”enkeleille” Yasujiro Ozu, François Truffaut ja Andrei Tarkovski.

Vastaanotto 

Elokuva palkittiin Cannesin elokuvafestivaaleilla 1987.

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

Jatko-osa 

Wenders ohjasi elokuvalle myös jatko-osan Niin kaukana, niin lähellä (In weiter Ferne, so nah!, 1993). Siinä toinenkin alkuperäisen tarinan enkeleistä, Cassiel (Otto Sander), muuttuu ihmiseksi ja seikkailee 1990-luvun yhdistyneessä Berliinissä yhdessä Damielin (Ganz) kanssa. Elokuvan muita näyttelijöitä ovat Nastassja Kinski, Willem Dafoe, Solveig Dommartin ja Peter Falk. Cameoroolit omana itsenään tekevät Lou Reed ja Mihail Gorbatšov.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Glödstaf, Kari: Berliinin taivaan alla. Filmgoer 30.6.2009.
 Kavi .
 Laelma, Jyrki: Berliinin taivaan alla. Iltalehti 5.11.2010.
 Skaffari, Vesa: Berliinin taivaan alla. Smackthejack.net 30.10.2013.

Ranskalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1987 saksalaiset elokuvat
Wim Wendersin ohjaamat elokuvat
Saksalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1987 ranskalaiset elokuvat
Agents Is... Here!


Agents Is... Here! on vuonna 2001 julkaistu Agents & Jorma Kääriäisen neljäs studioalbumi.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, jolla se pysyi neljä ensimmäistä listaviikkoaan. Yhteensä albumi vietti listalla 16 viikkoa. Levy sai Emma-gaalassa Iskelmäalbumi-palkinnon vuonna 2001..

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Agents Is... Here! discogs.com -sivustolla 

Vuoden 2001 albumit
Agentsin albumit
Agents Is Best!


Agents Is Best! on Agentsin ja Jorma Kääriäisen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1998.

Albumi ylsi kolmannella listaviikollaan Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 30 viikkoa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano

Yhtye 
 Jorma Kääriäinen – laulu
 Esa Pulliainen – kitara, basso, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Vesa Anttila – kitara, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Kai Pulliainen – basso
 Heikki Sandrén – rummut
 J-P Virtanen – piano, urut

Tuotanto 
 Juha Tikka – tuottaja
 Dan Tigerstedt – uudelleenmiksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Jyrki Loukkaanhuhta – kansikuva
 Hannu "Linssi" Poutanen – valokuvat
 Seppo Hagfors – valokuvat
 Tapani Pelttari – valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Agents Is Best! discogs.com -sivustolla

Vuoden 1998 kokoelma-albumit
Agentsin albumit
Trans Am

Trans Am on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Marylandissa vuonna 1990. Trans Am oli yksi alkuperäisiltä "post-rock" yhtyeistä 90-luvun puolivälissä. Yhtyeen musiikki on robottimaista instrumentaalia, semi-tanssittavaa, minimalistisessa formaatissa, jossa on vaikutteita myös: krautrock, heavy metal, hardcore punk, synthpop, elektroninen musiikki ja kansanmusiikki -tyyleistä. Yhtye on tehnyt kiertueita suomalaisen Pan Sonicin kanssa.

Diskografia

Studioalbumit
 Trans Am - (1996)
 Surrender To The Night - (1997)
 The Surveillance - (1998)
 Futureworld - (1999)
 Red Line - (2000)
 TA - (2002)
 Liberation - (2004)
 Sex Change (2007)
 Thing (2010)
 Volume X (2014)

EP:t & singlet
 Trans Am - 7" (split-albumi: Thigh Mastersson) (1996)
 Tuba Frenzy - 12" (split-albumi: Wingtip Sloat) (1996)
 Illegal Ass - 12" (1996)
 Who Do We Think You Are? - Australian Tour CD EP (1999)
 You Can Always Get What You Want - kokoelma CD (2000)
 Extremixxx - CD EP (remixejä) (2002)

Livealbumit
 What Day Is It Tonight? - Trans Am Live 1993-2008'' - 2xLP + DVD (2009)

Aiheesta muualla 
Yhtyeen viralliset sivut
Thrill Jockey Records
Trans Amin haastattelu

Yhdysvaltalaiset indie rock -yhtyeet
Post-rock-yhtyeet
On jossakin

20 suosikkia – On jossakin on Mauno Kuusiston kokoelma-albumi vuodelta 1999. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.

Kappaleet 

Vuoden 1999 kokoelma-albumit
Mauno Kuusiston albumit
Kyrillos Jerusalemilainen

Kyrillos Jerusalemilainen (, s. noin 315 – k. 386 Jerusalem) oli arvostettu varhaisen kirkon teologi ja Jerusalemin patriarkka vuosina 350–386. Sekä katolisessa kirkossa että ortodoksisissa kirkoissa häntä pidetään pyhänä. Hänen muistopäivänsä molemmissa kirkoissa on 18. maaliskuuta.

Kyrillos syntyi Jerusalemissa tai sen lähiympäristössä ehkä vuonna 313 tai 315. Piispa Maksimos II vihki hänet papiksi vuonna 343. Hänet valittiin Jerusalemin piispaksi joko vuonna 349 tai 350. Kyrillos osallistui Konstantinopolin ensimmäiseen ekumeeniseen kirkolliskokoukseen vuonna 381.

Kyrillos piti kaksikymmentäkolme katekeettista luentoa eli Katekeesia (kreik. , Katēkhēseis) ollessaan presbyteeri vuonna 347 tai 348. Ne sisälsivät yleistä ohjeistusta kristillisen uskon ja käytännön pääkohdista. Viimeisistä viidestä katekeesista käytetään nimitystä Mystagogiset katekeesit eli mystagogiat (, mystagōgikai), koska ne käsittelevät kirkon mysteerioita (, mystēria), eli kasteen, konfirmaation ja eukaristian sakramenttejä. Tekstit ovat ainutlaatuisen tärkeitä 300-luvun jerusalemilaisen kristillisyyden liturgisen elämän kuvauksia.

Pyhä istuin julisti Kyrilloksen kirkonopettajaksi vuonna 1883.

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennetut teokset 

 
 

Jerusalemin historia
Kirkkoisät
Kirkonopettajat
Patriarkat
Almu

Almu (vanhassa suomessa almusa) on varsinkin uskonnollisissa yhteyksissä käytetty termi, jolla tarkoitetaan lähimmäisten auttamista jonkin ruumiillisen laupeudentyön, tavallisesti rahalahjoituksen avulla. Monet uskonnot kehottavat tunnustajiaan antamaan köyhille almuja tai katsovat sen suorastaan uskonnolliseksi velvollisuudeksi.

Katolisen uskon mukaan "almujen antaminen köyhille on todistus veljellisestä rakkaudesta ja Jumalalle mieluinen oikeudenmukainen teko". Kristityt voivat myös almujen antamisen avulla auttaa kiirastulessa olevia sieluja pääsemään taivaaseen.

Almujen antaminen, samoin kuin paasto ja rukous, on tapa tehdä parannusta. Kaikki ne ilmentävät kääntymystä suhteessa omaan itseen, Jumalaan ja lähimmäiseen. Varsinkin ne liittyvät katumuksen harjoittamiseen adventin ja paaston ajalla sekä perjantaisin, jolloin kirkko muistelee Kristuksen kärsimystä ja kuolemaa.

Almujen antaminen uskonnollisena velvollisuutena on myös yksi islamin viidestä peruspilarista. Koska niiden antamisesta on tarkat ohjeet, niiden suorittaminen on rinnastettavissa veroihin, ja niitä tarkoittava termi zakat onkin toisinaan suomennettu almuveroksi.

Katso myös
Almujenjakaja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Almu islamissa

Uskonnollinen kokemus ja toiminta
Hyväntekeväisyys
Sylvi Palo

Sylvi Sanelma Palo (ent. Brännäs, vuoteen 1934 Sakki; 26. maaliskuuta 1911 Myllykoski – 25. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistetaan avioliitostaan näyttelijälegenda Tauno Palon kanssa.

Sylvi Sakki tutustui Tauno Paloon molempien toimiessa näyttelijöinä Sörnäisten Työväen Näyttämöllä 1920-luvun lopulla. Vuonna 1934 he menivät naimisiin, ja pian syntyi pariskunnan esikoinen, näyttelijä Pertti Palo. Vuonna 1943 syntyi Tauno ja Sylvi Palon toinen lapsi, näyttelijä Martti Palo. Avioliitto päättyi eroon.

Sylvi Palo muistetaan etenkin Suomen Kansallisteatterin pitkäaikaisena näyttelijänä. Teatteriuran lisäksi Sylvi Palo oli mukana kaikkiaan 14 suomalaisessa elokuvassa. Palolla oli myös muutamia isompia rooleja, joista mainittakoon Suurin voitto (1944). Hän näytteli myös elokuvissa Ja alla oli tulinen järvi (1937) sekä Laulu tulipunaisesta kukasta (1938). Palon viimeinen elokuva oli Silmät hämärässä vuodelta 1952.

Sylvi Palo kuoli 76-vuotiaana Helsingissä 25. toukokuuta 1987.

Filmografia

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Vuoden nuori taiteilija

Vuoden nuori taiteilija on Tampereen taidemuseon ja Tampereen kaupungin järjestämä tapahtuma, jonka tarkoituksena on tuoda esiin lupaavia, alle 35-vuotiaita kuvataiteilijoita. Samalla pyritään kiinnittämään yleisön huomio uuteen suomalaiseen nykytaiteeseen. Vuoden nuoren taiteilijan valitsee asiantuntijaryhmä. Tapahtuman järjestämistä ehdotti alun perin Tampereen Nuorkauppakamari vuonna 1984.

Palkinto 
Vuoden nuoreksi taiteilijaksi valittu saa nykyisin 20 000 euron stipendin Tampereen kaupungilta. Lisäksi hän saa Tampereen taidemuseoon yksityisnäyttelyn. Tampereen taidemuseo teki usean vuoden yhteistyötä Turun Aboa Vetus Ars Novan kanssa, mutta yhteistyö päättyi vuoteen 2020. Seuraavana vuonna Tampereen taidemuseo ja Vaasan kaupungin museot aloittivat yhteistyön. Joel Slotten vuoden 2021 näyttely oli Tampereen lisäksi Vaasan Tikanojan taidekodissa. Emma Jääskeläisen vuoden 2022 näyttely on puolestaan Vaasan Kuntsin modernin taiteen museossa.

Vuoden nuoret taiteilijat sekä stipendin saajat 

Vuoden nuori taiteilija -tapahtumissa on palkittu seuraavat henkilöt:

1985 Kristian Krokfors (Lisäksi stipendinsaajat: Kari Cavén, Markku Kivinen, Taisto Rauta)
1986 Tero Laaksonen (Lisäksi stipendinsaajat: Martti Aiha, Cris af Enehielm, Kuutti Lavonen, Tapani Mikkonen)
1987 Radoslaw Gryta (Lisäksi stipendinsaajat: Pekka Kauhanen, Tuula Lehtinen, Harri Leppänen, Teemu Saukkonen)
1988 Outi Kirves  (Lisäksi stipendinsaajat: Marikki Hakola, Marja Kanervo) 
1989 Mari Rantanen (Lisäksi stipendinsaajat: Jan-Erik Andersson, Anita Jensen) 
1990 Eija-Liisa Ahtila, Maria Ruotsala, Jarmo Kurki, Juha Saitajoki 
1991 Markus Konttinen 
1992 Osmo Rauhala 
1993 Paavo Räbinä 
1994 Susanne Gottberg 
1995 Esko Männikkö 
1996 Kaisu Koivisto 
1997 Tommi Grönlund ja Petteri Nisunen 
1998 Frank Kappas 
1999 Janne Kaitala, Jukka Korkeila, Janne Räisänen 
2000 Nanna Susi 
2001 Tülay Schakir 
2002 Ulrika Ferm 
2003 Samu Raatikainen 
2004 Kim Simonsson 
2005 Viggo Wallensköld 
2006 Heta Kuchka 
2007 Hans-Christian Berg 
2008 Samuli Heimonen
2009 Hannu Karjalainen
2010 Anni Leppälä
2011 Anna Tuori
2012 Ari Pelkonen
2013 Jarno Vesala
2014 Janne Nabb ja Maria Teeri
2015 Ville Andersson
2016 Reima Nevalainen
2017 Tiina Pyykkinen
2018 J. A. Juvani
2019 Nastja Säde Rönkkö
2020 Aapo Huhta
2021 Joel Slotte
 2022 Emma Jääskeläinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vuoden nuori taiteilija -tapahtuma Tampereen taidemuseon sivuilla 

Kuvataidepalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Kuvataide Tampereella
Haukineva

Haukineva on puoleksi Kurikan ja puoleksi Seinäjoen puolella sijaitseva suo. Se sijaitsee entisen Jalasjärven kunnan alueella Peräseinäjoen keskustasta noin kuusi kilometriä länteen. Suurin osa siitä on turvetuotannossa. Suo kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen ja suurimmaksi osaksi Jalasjoen ja Seinäjoen valuma-alueeseen. Haukineva rajoittuu pohjoisosassa Valkianevaan ja Valkiajärveen. Muissa ilmansuunnissa taas moreeniin ja hiekkamuodostumiin.

Korkeutta suolla on merenpinnasta mitattuna 93–98 metriä. Haukineva on kokonaan ojitettu.

Haukinevan Pohjanmaan radan puoleisessa reunassa on Vapon ja Kekkilän tehtaat. Tehtaissa tuotetaan kasvuturvetta ja turvepellettejä. Lisäksi alueella on käytöstä poistettu koksitehdas, joka suljettiin 1980-luvun lopulla.

Lähdeviitteet 

Jalasjärven luonto
Seinäjoen luonto
Suomen suot
Paula Marshall

Paula Marshall (s. 12. kesäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Rockvillessä, Marylandissa syntynyt Marshall opiskeli Robert E. Peary High Schoolissa. Hän meni 12. lokakuuta 2003 naimisiin näyttelijä Danny Nuccin kanssa ja tuli ensimmäistä kertaa äidiksi maaliskuussa 2005, 40-vuotiaana.

Laajalle yleisölle Marshall alkoi tulla tunnetuksi 1990-luvun alussa vierailevasta roolistaan sarjassa The Wonder Years. Toisena päänäyttelijänä hän oli vuosina 2008–10 esitetyssä tilannekomediassa Sinkkuisä Gary.

Muita televisiosarjoja, joissa hän on esiintynyt, ovat muiden muassa Seinfeld ja Sports Night. Hänen uransa ei rajoitu televisioon, vaan käsittää myös elokuvia, kuten Villin tusinan (2003).

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Žanna Friske

Žanna Vladimirovna Friske (, oik. Копылова, Kopylova, 8. heinäkuuta 1974 – 15. kesäkuuta 2015) oli venäläinen malli, näyttelijä ja laulaja.

Ura
Friske opiskeli koreografiaa Moskovan kulttuuri-instituutissa ja journalistiikkaa Moskovan valtionyliopistossa, muttei valmistunut kummastakaan koulusta.

Friske otettiin vuonna 1996 mukaan tyttöyhtye Blastjaštšieen Varvala Korolevan erottua siitä. Hän lähti 2003 soolouralle ja julkaisi levyn Žanna (Жанна) vuonna 2005. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Diskoteka Avarijan kanssa muun muassa videolla "Malinki-Malinki".

Friske oli mukana Venäjän Survivor-tosi-tv-sarjan Posledni geroi neljännellä kaudella.

Kansainvälisesti Friske on tunnettu elokuvista Night Watch (2004) ja sen jatko-osasta Day Watch (2006), joissa hän näytteli Alisaа.

Yksityiselämä
Friske oli avoliittossa Dmitri Šepelevin kanssa.

Friske kuoli syöpään kesäkuussa 2015 40-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset näyttelijät
Venäläiset poplaulajat
Venäläiset mallit
Vuonna 1974 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Chicago Overcoat (EP)


Chicago Overcoat on Chicago Overcoat -yhtyeen EP ja ensimmäinen julkaisu. Sen julkaisi FBS vuonna 1976. Bluelight julkaisi levystä vuonna 1997 CD-EP:n nimellä Mean Old Rider. Se sisältää samat kappaleet kuin alkuperäinen levy sekä lisäksi bonus-kappaleen "Lonely Stranger".

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Chicago Overcoat, ellei toisin mainittu.

A-puoli 
 Mean Old Rider (säv. Pepe Ahlqvist, Jaakko Heinonen, Risto Pesonen ja Roope Rossi)
 Mumbles" (säv. Ahlqvist, Heinonen, Pesonen ja Rossi)

B-puoli 
 Why Should I Care (säv. Ahlqvist, Heinonen, Pesonen, Rossi, Jorma Kempas)
 Overcoat Shuffle (säv. Ahlqvist, Heinonen, Pesonen, Rossi)

Vuoden 1997 painos 
 Fire Blues: Lonely Stranger (säv. Vesa Lehtinen, Ahlqvist, Jouko Poutiainen, P. Partanen)

Lähteet 

Vuoden 1976 EP:t
Chicago Overcoatin albumit
Osuva

Osuva (ent. Helsinki Shooting Club) on helsinkiläinen yritys, joka harjoittaa kaupallista ampumaratatoimintaa. Osuvalla on kaksi ampurataa, toinen Kampissa (Albertinkatu 36) ja toinen Tähtitorninmäellä (Fabianinkatu 1). Yrityksen omistaa Aegis palvelut - Aegis services Ltd Oy, joka on perustettu vuonna 2000. Osuva-nimi tuli aputoiminimenä käyttöön syksyllä 2015, kun Helsinki Shooting Clubin omistussuhteet muuttuivat.

Ampumaratavuoroja vuokrataan yrityksille ja yksityisille. Radalla saa ampua käsiasekaliiberisilla lyhyillä ja pitkillä aseilla.  Kerrallaan 25 metrin radalle mahtuu ampumaan seitsemän ampujaa.

Yritys nousi otsikoihin vuonna 1999, kun Sanna Sillanpää ampui Beretta-puoliautomaattipistoolilla yrityksen radalla kolme miestä ja haavoitti neljättä siten, että hänelle jäi ampumisesta elinikäiset vammat. Surmansa saivat 23-vuotias ampumaradan valvoja, 25-vuotias automaatiomekaanikko ja 37-vuotias autonkuljettaja.

Uudemman kerran yritys nousi otsikoihin, kun marraskuussa 2007 Pekka-Eric Auvinen syyllistyi kahdeksaan murhaan Jokelan kouluammuskelutapauksessa. Poliisin mukaan Auvinen oli saanut lupansa sillä perusteella, että hän oli kyseisen yrityksen "jäsen" eli kanta-asiakas. Ampumista hän ei kuitenkaan yrityksen mukaan ollut radalla harrastanut.

Lähteet 

Ampumaradat
Suomalaiset yritykset
Luettelo valtioiden maarajojen pituuksista

Tämä on luettelo valtioiden maarajojen pituuksista. Lisäksi luettelossa on rajanaapureiden määrät. Joillakin valtioilla on eksklaaveja ja ne on huomioitu luettelossa. Luettelossa on huomioitu myös kiistanalaisia alueita sekä merentakaisia alueita. 

Tiedot on koottu CIA:n julkaisemasta World Factbookista, joka käyttää saatavilla olevien kansallisten tilastoviranomaisten lukuja, mutta koska mittausmenetelmät vaihtelevat valtioittain, eivät ne ole täysin tarkkoja tai vertailukelpoisia keskenään. "Maaraja" voi olla kuivan maan sijasta joessa tai järvessä (esimerkiksi Suomen ja Ruotsin välillä). Suomen rajojen pituustiedot CIA Factbookissa poikkeavat suomalaisten rajankäyntiviranomaisten tiedoista (ks. Suomen ja Ruotsin raja ja Suomen ja Norjan raja).

Luettelo

Ennätyksiä
 Pisin maaraja: : 22 147 km
Pisin maaraja kahden maan välillä:  – : 8 891 km
 Pisin yksittäiset maarajojen segmentit:
  – :  6 846 km
  – : 6 414 km
  – :5 150 km
Kahden maan lyhyimmät maarajat:
  –  (Ranska):50 m
  – : 155 m Kazungula
  (Britannia) – : 1,2 km
  (Tanska) – :  1,2 km  Hansinsaari 

Lyhin yksittäinen maarajan segmentti:
  –  (Ranska): 20 m  Île Verte  
 ,  – : 50 m   Märket
  – : 75 m   Peñón de Vélez de la Gomera
  – : 80 m  Novaja Zemlja
  – : 140 m  Dallasaari
  – :  140 m  Koiluoto
  – :  155 m
  – : 210 m  Baarle-Nassau / Baarle-Hertog
  – :  215 m  Baarle-Nassau / Baarle-Hertog
  – :  250 m  Baarle-Nassau / Baarle-Hertog
  – : 260 m  Baarle-Nassau / Baarle-Hertog
 Useimmat erilliset maarajojen segmentit kahden maan tai alueiden välillä: 
  – : 31 
  – : 6
  – : 6
  – : 6
  –  (Britannia): 6 
  - : 4
  – : 4
 Suurin   raja-alue:
 : 14 (16 mikäli  ja   lasketaan mukaan)
 : 14 (16 mikäli  ja  lasketaan mukaan)

Lähteet 

Valtionrajoista pituuden mukaan
Rajat
Blind Fire


Blind Fire on Leveragen toinen studioalbumi, joka julkaistiin Suomessa 16. tammikuuta 2008. Se äänitettiin Jyväskylässä loppukesästä 2007 ja sen julkaisi koko Euroopassa italialainen levy-yhtiö Frontiers Records.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 24.

Kappaleet

Japanin painos

Kokoonpano 
 Pekka Heino – laulu
 Tuomas Heikkinen – kitara
 Torsti Spoof – kitara
 Marko Niskala – koskettimet
 Pekka Lampinen – basso
 Valtteri Revonkorpi – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 
 Leverageband.com

Viitteet 

Vuoden 2008 albumit
Leveragen albumit
Coupé de Ville

Coupé de Ville oli suomalainen rhythm & blues -yhtye joka oli toiminnassa vuosina 1988–1995.

Kokoonpano 

 Micco Milkowitz – laulu, kitara, kosketinsoittimet 
 Big Papa Auvinen – kitara 
 Pekka Helin – basso, taustalaulu 
 Aikka Hakala – rummut 
 Sakari "Sonny Boy Magnusson" Helle – huuliharppu

Perustajajäsenet 
 Micco Milkowitz 
 Big Papa Auvinen
 Sonny Boy Magnusson – huuliharppu
 Albert Järvinen – kitara

Julkaisut 
Albumit:
 Checkin’ & Bowlin’ (1991)
 Rolling with The Tide (1993)

Singlet:
 "Slippin' and Slidin' "/ "Goodman Blues" (1990)

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen historia
 

Suomalaiset rhythm and blues -yhtyeet
Suomalaiset rockyhtyeet
Eduard Bloch

Eduard Bloch (30. tammikuuta 1872 Frauenberg, Itävalta-Unkari – 1. kesäkuuta 1945 New York City, Yhdysvallat) oli juutalainen lääkäri, joka toimi Adolf Hitlerin perheen lääkärinä Itävallassa 1903–1907.

Bloch opiskeli lääketiedettä Prahassa, minkä jälkeen hän suoritti asepalveluksensa Itävallan armeijassa. Vuonna 1899 hänet komennettiin Linziin, jonne hän armeijasta päästyään päätti jäädä. Hän perusti yksityisen vastaanoton vuonna 1901.

Hitlereiden lääkäri

Hitlerin perheestä hänen ensimmäinen potilaansa oli isä Alois Hitler, joka kuoli verensyöksyyn vuonna 1903. Seuraavaksi sairastui rintasyöpään äiti Klara Hitler. Tammikuussa 1907 pahasti heikenneen Klaran täytyi mennä Linzin laupeudensisarten sairaalaan, jossa hänelle tehtiin yli tunnin kestävä suuri leikkaus. Tämän jälkeen perheen huonosta taloudellisesta tilasta huolimatta Bloch lääkitsi Klaraa lähes päivittäin ottaen vain minimaalisen palkkion ja joskus jopa täysin ilmaiseksi. 

Wienissä oleskellut Adolf Hitler matkusti Linziin hoitamaan äitiään, pikkusiskoaan ja taloutta marraskuussa 1907. Kolmekymmentä vuotta myöhemmin Eduard Bloch muisteli, että "Hän (Adolf Hitler) oli mitä hellimmin kiintynyt äitiinsä ja tarkkaili tämän jokaista liikettä voidakseen auttaa häntä pienimmissäkin asioissa". Hoidoista huolimatta Klara Hitler kuoli 21. joulukuuta 1907, muutamaa päivää ennen jouluaattoa. Adolf Hitler kiitti Blochia, joka ei ottanut kuin pienen palkkion hoidosta, ja sanoi olevansa tohtorille ikuisesti kiitollinen ("Ich werde Ihnen ewig dankbar sein"). Bloch kertoi eläkkeelle jäätyään, ettei 40-vuotisen uransa aikana nähnyt toista niin surun murtamaa nuorta miestä. Hän sai Hitleriltä postikortin 1908 ja muistinsa mukaan myös yhden maalauksen lahjaksi.

Juutalaisvainojen aikaan

Vielä vuonna 1937 Hitler tiedusteli Blochin vointia ja kutsui tätä jaloksi juutalaiseksi (Edeljude). Itävallan liittämisen Saksaan  natsit laajensivat juutalaisvainoja myös Itävaltaan, Bloch kirjoitti tuolloin Hitlerille pyytäen tältä suojelusta. Hitler teki kumppaneilleen selväksi, että Bloch tuli jättää rauhaan erityistapauksena. Bloch oli Linzin ainoa juutalainen, jolla oli erityisasema. Hitler kertoi päätöksensä syyksi, että "jos kaikki juutalaiset olisivat kuin Bloch, mitään ongelmaa ei olisi". 

Bloch sai muuttaa esteettä Yhdysvaltoihin vuonna 1940. Siellä hän asettui Bronxiin, New Yorkiin. OSS (Office of Strategic Services, CIA:n edeltäjä) haastatteli häntä Hitlerin lapsuudesta. Bloch kirjoitti myös muistelmansa, jotka julkaistiin Collier's Weekly-lehdessä. Muistelmissaan hän kirjoitti Klaran olleen hyvin uskovainen ja kiltti nainen, joka kääntyisi haudassaan, jos tietäisi mikä hänen pojastaan oli tullut.

Aiheesta muualla

 Blochin OSS-haastattelu englanniksi 

Adolf Hitler
Itävaltalaiset lääkärit
Holokausti
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Patrick Modiano

Patrick Modiano (s. 30. heinäkuuta 1945 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut yli kaksikymmentä teosta, lähinnä romaaneja, ja lisäksi muun muassa elokuvakäsikirjoituksia. Modianon romaaneja on suomennettu.

Tausta
Modianon äiti oli belgialainen, isä italianjuutalainen. Saksalaismiehityksen aikana perhe oli vainojen kohteena, ja niistä selviämiseen tarvittiin monenlaisia pako-, kierto- ja harhautusliikkeitä. Äiti taas oli kiertelevä näyttelijä ja oli usein poissa kotoa. Vanhempiensa arvoituksellista elämää hän on käsitellyt useissa teoksissaan. Patrick Modiano opiskeli Pariisissa ja Annecyssä. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1964. Yksi hänen opettajistaan oli kirjailija Raymond Queneau.

Tuotanto
Kahdessa ensimmäisessä teoksessaan La Place de l’Étoile (1968) ja La Ronde de nuit (1969) Modiano käsitteli toisen maailmansodan aikaista Ranskan saksalaismiehitystä ja saksalaisten kanssa yhteistyötä tekevää juutalaista. 

Modiano sai vuonna 1972 Ranskan akatemian suuren romaanipalkinnon teoksesta Kehäbulevardit ja Goncourt-palkinnon koko tuotannostaan vuonna 1978, jolloin ilmestyi romaani Hämärien puotien kuja.

Modianolle myönnettiin vuonna 2014 Nobelin kirjallisuuspalkinto.

Teokset  

 La Place de l’Étoile 1968 
 La Ronde de nuit 1969
 Les boulevards de ceinture 1972 
 Villa Triste, 1975 
 Livret de famille 1977
 Rue des boutiques obscures, 1978  
 Une jeunesse, 1981 
 Memory Lane 1981 (kuvitus Pierre Le-Tan) 
 De si braves garçons 1982
 Quartier perdu, 1984 
 Dimanches d’août 1986
 Catherine Certitude 1988 (kuvitus Sempé) 
 Remise de Peine 1988
 Vestiaire de l'enfance 1989
 Voyage de noces 1990
 Fleurs de Ruine 1991

 Un Cirque passe 1992
 Chien de printemps 1993
 Du plus loin de l’oubli 1996
 Dora Bruder 1997
 Des inconnues 1999
 La Petite Bijou 2001
 Accident nocturne 2003
 Un pedigree 2004
 Dans le café de la jeunesse perdue 2007
 L’Horizon 2010
 L’Herbe de nuit 2012
 Pour que tu ne te perdes pas dans le quartier 2014
 Souvenirs dormants 2017
 Encre sympathique 2019

Suomennetut teokset

Palkinnot ja tunnustukset
 Prix Roger-Nimier ja Prix Fénéon, 1968 
 Ranskan akatemian kirjallisuuspalkinto, 1972 
 Prix des libraires, 1976 
 Goncourt-palkinto, 1978 
 Prix mondial Cino Del Duca, 2010 
 Itävallan valtionpalkinto eurooppalaiselle kirjallisuudelle, 2012 
 Nobelin kirjallisuuspalkinto, 2014

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Modiano on tärkeä kulttuurisen muistin kannalta. Turun Sanomat 9.10.2014.
 Elokuvakäsikirjoitukset 

Ranskalaiset kirjailijat
Ranskanbelgialaiset
Ranskan juutalaiset
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Teosto-palkinto

Teosto-palkinto on Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto Teoston vuodesta 2003 alkaen vuosittain jakama palkinto, jolla halutaan edistää suomalaista luovaa säveltaidetta nostamalla esiin rohkeita, omaperäisiä ja innovatiivisia teoksia. Palkinto voidaan jakaa 1–4 teokselle tai teoskokonaisuudelle, ja sen rahallinen arvo on ollut 40 000 euroa. Mikäli palkinnon saajia on vain yksi, palkinnon suuruus on 25 000 euroa. Palkinnon saajan päättää Teoston asettama kolmihenkinen jury esiraadin valitsemien ehdokkaiden joukosta. Vuosina 2010 ja 2021 palkinto päätettiin jättää jakamatta.

Teosto-palkinnon saajat
2003
Maija Vilkkumaan teokset levyllä Ei
Kimmo Pohjosen teos Kalmuk 
Kimmo Hakolan orkesteriteos Le Sacrifice

2004
Jukka Tiensuun big band -teos Umori 
Ilmiliekki-kvartetin teokset levyllä March of the Alpha Males

2005
Veli-Matti Puumalan pianokonsertto Seeds of Time
Tuomari Nurmion sävellykset ja Alamaailman vasarat -yhtyeen sovitukset Kinaporin kalifaatti -levyllä

2006
Marzi Nymanin teokset levyllä Marzi
Sampo Haapamäki teoksesta Kirjo

2007
Olli Kortekankaan musiikki oopperassa Isän tyttö sai puolet palkinnosta
Jonna Tervomaan sanoitukset ja sävellykset levyllä Parempi loppu
Jussi Jaakonahon sävellykset levyllä Parempi loppu

2008
Asan teokset levyllä Loppuasukas sai puolet palkinnosta ja toisen puolikkaan sai levyn tekoon osallistunut 12-jäseninen työryhmä.

2009
Magnus Lindberg teoksesta Graffiti
Mira Luoti, Jori Sjöroos ja Paula Vesala teoksista PMMP:n levyllä Veden varaan

2011
 Sebastian Fagerlund teoksesta Ignite
 Christel Sundberg teoksista Chisun levyllä Vapaa ja yksin
 Wimme Saari, Tapani Rinne ja Tuomas Norvio levyn Mún teoksista

2012
 Milla Viljamaa levystä Minne

2013
 Anna Eriksson levystä Mana
 Matthew Whittall sävellyksestään Dulcissima, clara, sonans.

2014
 Risto Ylihärsilä levystä II

2015
 Mikko Hassinen teoksistaan levyllä Elektro GT

 2016
 Antti Auvisen sävellys ja Harry Salmenniemen libretto kamarioopperassa Autuus
 Malarian pelko – Paperi T (Henri Pulkkinen, Niko Liinamaa, Miska Soini, Roope Kinnunen, Kristo Laanti, Sandra Tervonen ja Juuso Malin)

 2017
 Mikko Joensuu sävellyksistään, sanoituksistaan ja sovituksistaan levyillä Amen 1 ja Amen 2

 2018
 Astrid Swan levystä From the Bed and Beyond
 Joona Toivanen Trio äänitteestä _XX_

 2019
 Color Dolor (Stina Koistinen ja Nicolas Rehn) levystä Love
 Sebastian Hilli sävellyksestä Snap Music

 2020
 Jesse Markin ja Totte Rautiainen sävellyksistään ja sanoituksistaan levyllä Folk.

 2021
 Palkintoa ei jaettu koronaviruspandemian vuoksi

 2022
 Palkinto (palkintosumma 60 000 €) jakaantui neljälle teokselle: Johanna Rasmuksen (Yona) ja työryhmän teokset Yonan levyllä Uni johon herään, Cecilia Damströmin sävellys ICE, Linda Fredrikssonin sävellykset levyllä Juniper sekä Eevil Stöön ja työryhmän teokset Eevil Stöön levyllä Marsipan Wave.

Lähteet

Viitteet

Musiikkipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Tutteli Hammermann

Victoria Tutteli Hammermann (ent. Tiivola, o.s. Mensonen) oli Yleisradion televisiokuuluttaja vuosina 1974–1995. Sen jälkeen hän valmistui kiinalaisen lääketieteen terapeutiksi, jona hän toimi vuoden 2020 koronakevääseen saakka, jolloin jäi eläkkeelle. Hammermann kouluttautui alun perin sihteeriksi. 

Hammermann erotettiin Yleisradiosta pitämänsä kiistanalaisen kuulutuksen jälkeen. Erottamiseen johtanut kohu nousi 30. joulukuuta 1994, kun televisiossa esitettiin Ilmestyskirja. Nyt. -elokuva. Ennen elokuvan alkua Hammermann kertoi pitkässä kuulutuksessaan Vietnamin sodasta keräämiään tietoja. Kuulutuksessa hän toi ilmi omia mielipiteitään sodan syistä. Tarkoituksena oli valistaa katsojia 25 vuotta aiemmin päättyneestä sodasta. Hammermann oli herättänyt kohua jo vuonna 1993 arvosteltuaan kuulutuksessaan Greenpeacesta kertovaa dokumenttielokuvaa varoittamalla katsojia sen yksipuolisuudesta.

Tutteli Hammermann on venäjänjuutalaista sukua isänsä puolelta.

Lähteet

Suomalaiset televisiokuuluttajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomen juutalaiset
Murtovarkaus

Murtovarkaus tarkoittaa sitä, että joku murtautuu lukittuun tilaan, kuten esimerkiksi asuttuun asuntoon tai muuhun suljettuun tilaan, ja anastaa sieltä irtainta omaisuutta. Toisin sanoen kyseessä on varkaus, jonka yhteydessä tapahtuu murto.

Käsitteenä murto tai murtautuminen tarkoittaa sitä, että tekijä väkivallan tai viekkauden avulla rikkoo tai avaa lukon, ikkunan tai jonkin muun esteen päästäkseen oikeudettomasti sisään (toisen hallinnassa olevaan) suljettuun tilaan.

Suomi 
Murtovarkauksista epäillyiksi päätyneistä henkilöistä ulkomaalaisia oli noin 30–50 prosenttia ennen vuotta 2015. Tosiasiassa Suomessa reilusti yli puolet tai jopa lähes 90 prosenttia murtovarkauksista oli ulkomaalaisten rikollisten tekemiä.

Murtovarkautta ei ole Suomen rikoslaissa erikseen määritelty eikä tällaista rikosnimikettä ole itsenäisesti olemassa. Sen sijaan tekijä tuomitaan olosuhteista ja tarkoitusperistään riippuen eri rikoksista seuraavasti:

 Törkeä varkaus  tai sen yritys
 Mikäli tarkoituksena on varastaa irtainta omaisuutta, rikoksentekijä murtautuu asuttuun asuntoon ja varkaus on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.

 Varkaus  tai sen yritys
 Mikäli tarkoituksena on varastaa irtainta omaisuutta, mutta kyseessä ei ole asuttu asunto tai teko ei muuten täytä törkeän varkauden tunnusmerkistöä.

 Kotirauhan rikkominen 
 Mikäli tekijällä ei ole omaisuuden anastustarkoitusta vaan hän murtautuu tai tunkeutuu asuntoon esimerkiksi saadakseen yösijan tai häiritäkseen asukkaita.

 Vahingonteko 
 Murron yhteydessä rikottujen esineiden (lukko, ikkuna tai muuta) vahingoittamisesta, mikäli tekijää ei tuomita vakavammasta rikoksesta ja jos asianomistaja vaatii vahingonteosta rangaistusta. Jos tekijä tuomitaan varkaudesta, häntä ei sen lisäksi tuomita erikseen vahingonteosta. Vahingonteko rikosnimikkeenä tulee kysymykseen esimerkiksi tapauksessa, jossa tekijä murtautuu kaupan tuulikaappiin saadakseen lämpimän yösijan, mutta hänellä ei ole tarkoituksenaan varastaa mitään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Omaisuusrikokset
Taina Latvala

Taina Latvala (s. 24. syyskuuta 1982 Lapua) on suomalainen kirjailija, kolumnisti ja toimittaja.

Latvala valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2008 Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Opiskeluaikoinaan hän vei tekstejään kirjoittajaryhmä Nobelistiklubiin, joka oli tärkeä ponnahduslauta kirjailijan uralle. Latvala on opiskellut myös elokuvakäsikirjoittamista ja suorittanut Master of Arts -tutkinnon Manchesterissä. Opinnot olivat brittiläisen Salfordin yliopiston ja Tampereen ammattikorkeakoulun yhteishanke. Latvala valmistui koulusta heinäkuussa 2012.

Vuonna 2007 ilmestyi Latvalan novellikokoelman ja romaanin välillä liikkuva esikoisteos Arvostelukappale, jolle myönnettiin Kalevi Jäntin palkinto. Teos oli myös Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Kirjan novelli ”Kuolemattomat” on käännetty saksaksi julkaisuun die horen (2008). Syksyllä 2009 ilmestyi Latvalan toinen teos Paljastuskirja, joka on satiirinen romaani iltapäivälehden toimittajan ja Ilkka Kanervan oloisen ulkoministeri Lasse Laxin suhteesta.

Latvalan kolmas teos Välimatka (2012) kertoo eteläpohjalaisesta äidistä ja hänen aikuisesta tyttärestään, jotka matkustavat Synkkylän kylästä Teneriffalle viettämään äidin 60-vuotissyntymäpäivää. Latvala dramatisoi romaaninsa näytelmäksi, jonka ensi-ilta oli Vaasan kaupunginteatterissa vuonna 2014. Vuonna 2015 ilmestyi Latvalan novellikokoelma Ennen kuin kaikki muuttuu ja vuonna 2018 romaani Venetsialaiset.

Latvalan novelleja on ilmestynyt antologioissa, muun muassa Matkanovelleja-kokoelmassa (WSOY 2013) ja Maailma on sun -antologiassa (Tammi 2014). Hän on kirjoittanut novellin Granta-aikakauskirjan erikoisnumeroon ”Parhaat nuoret suomalaiset kertojat”, johon valittiin 20 kirjailijaa. Numero ilmestyi syyskuussa 2014. Latvalan novelli ”Leikki” on käännetty ruotsiksi.

Latvala on työskennellyt toimittajana Lapuan Sanomissa, Me Naisissa, Iltalehdessä ja Helsingin Sanomissa. Hän on kirjoittanut kolumneja sanomalehti Ilkkaan ja Sairaanhoitaja-lehteen.

Latvala asuu Helsingissä ja työskentelee vapaana kirjailijana. Hän on Suomen Kirjailijaliiton jäsen.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taina Latvalan MinäKertoja-blogi Imagen sivuilla
 Taina Latvala Prosak-proosaklubilla 19.3.2013 Kirjastokaista-video.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
László Cseh

László Cseh (s. 3. joulukuuta 1985 Budapest) on unkarilainen uimari, joka on menestynyt ennen kaikkea sekauinnissa. Hän on olympiamitalisti, maailmanmestari ja 400 metrin sekauinnin lyhyiden ratojen maailmanennätysmies. Hän on 188 cm pitkä ja painaa 82 kg.

Ura ja saavutukset
Cseh voitti Ateenan olympialaisissa 2004 pronssia 400 metrin sekauinnissa Yhdysvaltain Michael Phelpsin viedessä kultaa. Pekingissä 2008 Cseh voitti hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinnissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Kaikissa näissä lajeissa hän joutui antautumaan Michael Phelpsille. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Cseh voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa, häviten jälleen kerran vain Phelpsille ja Ryan Lochtelle. Rio de Janeirossa 2016 hän sai Joseph Schoolingin jälkeen hopeaa 100 metrin perhosuinnissa.

Cseh voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden Montréalissa 2005 ajalla 4.09,63. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin maailmanmestaruuden Kazanissa 2015 ajalla 1.53,48. Hän on saavuttanut pitkien ratojen MM-kilpailuissa lisäksi kuusi hopea- ja viisi pronssimitalia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuista hän on saanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Pitkien ratojen EM-kilpailuissa hän on voittanut viisi kertaa 200 ja 400 metrin sekauinnin, kaksi kertaa 200 metrin perhosuinnin sekä kerran 100 metrin selkäuinnin ja 100 metrin perhosuinnin Euroopan-mestaruuden. Lyhyiden ratojen Euroopan-mestaruuksia hänellä on yhdeksäntoista.

Csehin nimissä ovat olleet aiemmin lyhyen radan maailmanennätykset sekä 200 metrin (1.52,99 Debrecenissä 13. joulukuuta 2007) että 400 metrin (3.57,27 Istanbulissa 11. joulukuuta 2009) sekauinneissa. Hän pitää hallussaan pitkän radan Euroopan-ennätyksiä 200 ja 400 metrin sekauinneissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Aiemmin hänen nimissään on ollut myös 400 metrin vapaauinnin Euroopan-ennätys. 

Csehin valmentajina toimivat György Turi ja Zoltán Nemes. Hän edustaa Köbányan uintiseuraa.

Lähteet 
Tulokset ja ennätykset swimrankings.net -sivustolla 
Tulokset the-sports.org- sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu
 http://www.swimrankings.net/index.php?page=athleteDetail&athleteId=1542518 

Unkarilaiset uimarit
Unkarilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Hirvijoki (Varsinais-Suomi)

Hirvijoki (myös: Valpperinjoki) on Hirvijoen vesistön laskujoki Varsinais-Suomessa. Se saa alkunsa Mynämäessä sijaitsevasta Hirvijärvestä sekä alueen soilta. Joki kulkee Nousiaisten Valpperin kylän ja keskustan läpi Lemun ja Maskun peltoaukeille, joilta se laskee kuntien eteläpuolella sijaitsevaan Halkkoaukkoon. Aukko on osa Oukkulanlahden lintuvesialuetta, joka  on noin 900 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen kosteikko-life -ohjelmaan kuuluva Natura-alue. Halkkoaukko on saarien sulkema, melko matala merenlahti, joka aukenee laajempaan ja syvempään Naantalinaukkoon.

Joen sivuhaarat ja valuma-alue

Joen sivuhaaroja ovat muun muassa Lemussa virtaava Kuuvajoki sekä  Maskusta tuleva Maskunjoki, jotka yhtyvät jokeen 2,3 ja 1,2 kilometriä ennen sen suuta. Hieman ennen Maskunjoen suuta joesta erkanee pienempi Vähäjoki-niminen harra, joka laskee noin 500 metrin päähän pääuoman suusta, pienen Kirnusaaren länsipuolelle. Ainut järvi koko joen valuma-alueella on sen alkulähde, noin seitsemän hehtaarin suuruinen Hirvijärvi. Tämän vuoksi joen valuma-alueen järvisyys on erittäin pieni, vain 0,03 prosenttia. Pieni järvisyys tekee myös joen virtaaman vaihteluista suuria. Lisäksi valuma-alueesta jopa 35 prosenttia on peltoa.

Vesistön tila

Kuuvanjoen varrella sijaitsee Lemun jätevedenpuhdistamo, johon johdetaan kaikki Lemun ja Askaisten puhdistetut jätevedet. Puhdistamon ja haja-asutuksen jätevesien lisäksi suurin osa joen ravinnekuormituksesta on Lounais-Suomen Ympäristökeskuksen mukaan peräisin maataloudesta. Arviolta 76 prosenttia jokeen tulevasta fosforista ja 67 prosenttia typestä on peräisin maataloudesta. 

Nykyisellään Hirvijoki, Laajoki ja Mynäjoki kuljettavat mukanaan kymmenen prosenttia saaristomereen tulevasta vuotuisesta typpi- ja fosforikuormasta. Hirvijoen ravinnepitoisuudet ovat melko korkeat ja sen laatu on välttävä, joen latvavesillä jopa huono. Hirvijoen vuosittaiseksi fosforikuormitukseksi on arvioitu 5 tonnia ja typpikuormitukseksi 134 tonnia.  Tarkan ravinnekuormituksen arviointi on Hirvijoessa hankalaa, sillä sen virtaamaa ei seurata säännöllisesti, lisäksi ravinteiden määrä vaihtelee runsaasti vuodesta ja vuodenajasta toiseen. Typpi- ja fosforipitoisuuksien arvellaan kuitenkin joessa pysyneen samankaltaisina ainakin 1960-luvulta asti.

Lähteet

Suomen joet

Mynämäen luonto
Lemu
Maskun luonto
Nousiaisten luonto
Aga Khan III

Aga Khan III  (oikealta nimeltään sir Sultan Muhammed Shah, Aga Khan) (2. marraskuuta 1877 Karachi, Brittiläinen Intia – 11. heinäkuuta 1957 Versoix, Sveitsi) oli ismailiittišiiamuslimien nizari-lahkon 48. hengellinen johtaja (Aga Khan) eli imaami vuodesta 1885 kuolemaansa asti.

Aga Khan oli yksi Brittiläisessä Intiassa toimineen All India Muslim League -puolueen perustajista ja Kansainliiton presidenttinä vuosina 1937–1938.

Lahkon tapa oli että vuosittain Aga Khan punnittiin julkisesti kultapunnuksin paitsi riemuvuosina timantein; näin saadut rahat käytettiin hyväntekeväisyyteen. 

Testamentissaan Aga Khan III määräsi seuraajakseen pojanpoikansa Karim Al Husseini, josta tuli Aga Khan IV.

Lähteet 

Intialaiset poliitikot
Imaamit
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Baltic Circle -festivaali

Baltic Circle on kansainvälinen nykyteatterifestivaali, joka järjestetään aina marraskuussa esityskohtaisissa tiloissa Helsingissä.

Toiminnan ydin 

Yhteistyö: Baltic Circle toimii yhteistyössä eurooppalaisten ja kotimaisten teatterifestivaalien ja tuotantokeskusten kanssa.

Kehittämistyö: Festivaali järjestää koulutusta, seminaareja ja työpajoja sekä osallistuu julkiseen taidekeskusteluun. Keskeisintä kehittämistyötä on vuoropuhelu taiteilijoiden ja yleisön kanssa.

Uudet tuotantomallit: Festivaalilla nähdään Baltic Circlen omia tuotantoja sekä kansainvälisiä yhteistuotantoja, joissa Baltic Circle toimii osatuottajana. Baltic Circle pilotoi nykyteatteri- ja esitystaiteen residenssitoimintaa Suomessa.

Kulttuurivaihto: Baltic Circle tuo Suomeen kansainvälisiä vierailuesityksiä ja esittelee suomalaisen nykyteatterikentän uusia kykyjä.

Diskurssi: Baltic Circle on yhteisö, jossa taiteen tekijät ja yleisö voivat käydä keskustelua ja kyseenalaistaa sekä tutkia uusia näkökulmia taiteeseen ja ympäröivään maailmaan.

Historia 

Vuodesta 1996 Baltic Circle -hanke on edistänyt eurooppalaista kulttuurivaihtoa lähinnä Itämeren alueella. Taiteilijavaihto, draamakäännökset, kansainväliset yhteistuotannot sekä Euroopan tason kulttuurihankkeet ovat tärkeä osa Baltic Circlen toimintaa.
Baltic Circle -festivaaleja on järjestetty Helsingissä vuodesta 2000 alkaen ja vuodesta 2007 vuosittain. Festivaali esittelee nykyteatterin uusimpia suuntauksia ja toimii kohtaamis- ja verkostoitumispaikkana teatterin ammattilaisille ja yleisölle. 
Baltic Circle -hanketta on ollut luomassa joukko suomalaisia teatterin ammattilaisia, joita yhdistää halu tehdä taiteellisesti kunnianhimoista nykyteatteria ja siten myös taiteellisesti kunnianhimoisia nykyteatterifestivaaleja. Baltic Circle tekee yhteistyötä Pohjois- ja Itä-Euroopan teatterifestivaalien, tuotantokeskusten ja monien kulttuuri-instituuttien kanssa. Vuonna 2007 Baltic Circle saavutti pohjoismaisella ministerineuvostotasolla Ars Baltica -statuksen. Vuodesta 2007 lähtien se on ollut myös jäsenenä kansainvälisessä esittävien taiteiden nykytaideverkosto IETM:ssa (+400 jäsentä) sekä FIT (Festivals In Transition) -verkostossa.
Baltic Circle on toiminut pääjärjestäjänä ja osajärjestäjänä useissa EU-hankkeissa sekä saanut työstään Suomen Teatteriliiton tunnustuspalkinnon vuosina 2001 ja 2005. Tärkeimmät tukijat ovat Q-teatteri, Helsingin kulttuurikeskus, opetus- ja kulttuuriministeriö, EU:n Kulttuuriohjelma sekä Suomen Kulttuurirahasto.

Aiheesta muualla 

balticcircle.fi

Teatteritapahtumat Suomessa
Helsingin tapahtumat
Peter Krause

Peter Krause (s. 12. elokuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Nate Fisherin roolista televisiosarjassa Mullan alla.

Krause syntyi Alexandriassa Minnesotassa ja oli alun perin innokas urheilija. Hän kiinnostui myöhemmin teatterista ja valmistui Gustavus Adolphus Collegesta vuonna 1987. Päätettyään koettaa onneaan näyttelijänä hän jatkoi opintojaan New Yorkin yliopistossa.

Työskennellessään baarimestarina New Yorkissa Krause tutustui käsikirjoittaja Aaron Sorkiniin. 

Krause on ollut roolistaan Mullan alla -sarjassa ehdolla Emmy-palkinnon ehdokkaana kolme kertaa (2002, 2003, 2006) ja kaksi kertaa Golden Globen saajaksi (2002, 2003). 

Krause esiintyi vuosina 1998–2000 Casey McCallin roolissa tilannekomediassa Sports Night ja siirtyi Mullan alla -sarjaan vuonna 2001. Vuosina 2007–2009 hän näytteli sarjassa Dirty Sexy Money. Lisäksi hän on esiintynyt mm. Truman Show'ssa. Vuonna 2011 Krause näytteli elokuvassa Beastly. Krause näytteli Adam Bravermania Samaa sukua -sarjassa (2010–2015).

Vuodesta 2018 Krause on ollut pääosassa Foxin 9-1-1 -draamasarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Chetumal

Chetumal on kaupunki Jukatanin niemimaan itärannikolla Meksikossa. Se on Quintana Roon osavaltion pääkaupunki ja Othón P. Blancon kunnan hallinnollinen pääkaupunki. Vuonna 2014 kaupungin asukasluku oli 169 700.

Chetumal sijaitsee Chetumalin lahden länsipuolella lähellä Rio Hondo -joen suuta. Chetumal on alueella merkittävä satamakaupunki ja toimii Meksikon tärkeimpänä kauppapaikkana naapurivaltion Belizen kanssa. Sijaintinsa vuoksi kaupunki on altis trooppisille hirmumyrskyille. Hurrikaanit Janet ja Dean, molemmat viidennen luokan hirmumyrskyjä, tulivat maihin lähellä Chetumalia (vuosina 1955 ja 2007).

Esikolumbiaanisella ajalla mayakaupunki nimeltä Chactemal hallitsi nykyisen Quintana Roon eteläistä osaa ja Belizen koillisosaa. Tämän kaupungin oletetaan sijainneen Rio Hondon toisella puolella nykyisen Belizen alueella eikä samalla paikalla kuin nykyinen Chetumal.

Nyky-Chetumal perustettiin meksikolaisena satamakaupunkina vuonna 1898 nimellä Payo Obispo. Nimi muutettiin virallisesti Chetumaliksi vuonna 1936.

Lähteet  

Meksikon kaupungit
Natascha McElhone

Natascha McElhone (alk. Taylor) (s. 14. joulukuuta 1971) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvassa Truman Show ja televisiosarjassa Californication.

Elämä

Tausta 
McElhone syntyi Hampsteadissa, Lontoossa journalistivanhemmille, jotka erosivat tyttären ollessa kaksivuotias. Hän harrasti irlantilaista tanssia kuusivuotiaasta 12-vuotiaaksi ja opiskeli St. Mary's Hall School for Girlsissä sekä myöhemmin London Academy of Music and Dramatic Artissa, josta hän valmistui vuonna 1993.

19. toukokuuta 1998 McElhone meni naimisiin plastiikkakirurgi Martin Hirigoyen Kellyn kanssa, joka menehtyi 20. toukokuuta 2008 kotiportailleen Lontoossa. Parilla on kolme poikaa: Theodore (s. 2000), Otis (s. 2003) ja Rex, joka syntyi lokakuussa 2008, viisi kuukautta isänsä kuoleman jälkeen.

Ura 
McElhone on saavuttanut mainetta sekä teatterista, televisiosta että elokuvista. Varhaiseen uraan kuuluu esiintyminen muun muassa televisiosarjassa Bergerac 19. tammikuuta 1991.

McElhone teki elokuvadebyyttinsä Vuosissa Picasson kanssa vuonna 1996. Toinen tunnettu elokuvarooli oli Truman Show’ssa vuonna 1998. 

Vuonna 2002 McElhone nähtiin elokuvassa Solaris. Kyseinen esiintyminen toi näyttelijälle kaksi huomattavaa palkintoehdokkuutta: hän oli vuonna 2003 ehdolla Irlannin IFTA-palkinnon ja Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Filmsin Saturn-palkinnon saajaksi.

Aiheesta muualla 

 
 Natascha-mcelhone.net, ihailijasivu 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt