joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lehmäntatti

Lehmäntatti (Leccinum scabrum) on Boletaceae-heimoon kuuluva syötäväksi kelpaava ruokasieni. Lajilla on kansanomainen nimitys löpö.

Koko ja ulkonäkö 

Lehmäntatin kookas ja kupera lakki on 5–15 cm leveä ja väriltään ruskeansävyinen. Lakin pintakelmu ei ole tahmea märkänäkään. Sienen valkea malto on pehmeää ja hajutonta. Pillit ovat nuorena harmaan valkeat, mutta sienen vanhetessa siihen ilmestyy ensin ruskeita täpliä, kunnes pillistö muuttuu kokonaan likaisen ruskeaksi. Sienen pitkä ja hoikka jalka on vaaleanharmaa, ja siinä on tummia pisteitä. Vanhoilla yksilöillä lakki on toukkainen ja pehmeä.

Samankaltaiset lajit 
Valkolehmäntatti (Leccinum niveum) muistuttaa lehmäntattia, mutta sen väri on kokonaan valkoinen. Lehmäntatin voi sekoittaa myös koivun- (Leccinum versipelle), haavan- (Leccinum aurantiacum), männyn- (Leccinum vulpinum) ja lehtopunikkitattiin (Leccinum populinum). Lajia tavataan soistuneissa metsissä.

Kasvuaika ja -paikka 
Lehmäntatin itiöemiä tavataan kesä-lokakuussa kaikenlaisissa metsissä koivujen seuralaisena. Lehmäntatti on koivun mykorritsasieni. Laji on yleinen koko Suomessa.

Käyttö ravinnoksi 
Sienen maku on mieto, ja etenkin nuoret, vielä kiinteät yksilöt kelpaavat ruokasieneksi. Pehmeä ja vetinen malto kuitenkin estää sienen säilönnän, ja kuivaaminen tai pakastaminen sitkistää sienen.

Koko Lehmän- ja punikkitattien suvun ongelmana on ruokakäytössä se, että niitä syöneillä on tavattu toisinaan vatsanväänteitä, jotka eivät tosin ole vaarallisia. Syyksi on epäilty trehaloosi-intoleranssia tai mannitolin vaikutusta. Tutkimukset asiasta ovat kesken, mutta missään tapauksessa lehmäntattia ei pidetä myrkkysienenä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luontoportti: Lehmäntatti (Leccinum scabrum)
 Laji.fi: Lehmäntatti (Leccinum scabrum) 
 Rogers Mushrooms: Leccinum scabrum 

Lehmäntatit
Suomalaiset ruokasienet
Daniel-François-Esprit Auber

Daniel-François-Esprit Auber (29. tammikuuta 1782 Caen – 13. toukokuuta 1871 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, joka tuli tunnetuksi ennen kaikkea oopperoistaan.

Auber syntyi Caenissä, Normandiassa. Hän oppi jo nuorena soittamaan useita instrumentteja muun muassa ensimmäisen opettajansa, tirolilaisen säveltäjän Josef Alois Ladurnerin johdolla. Kaksikymmentävuotiaana hän matkusti Lontooseen viimeistelemään kauppaopintojaan. Palattuaan Ranskaan hän aloitteli säveltäjänuraansa muun muassa säveltämällä viulukonserton, jonka saama ylistys rohkaisi häntä koettamaan koomisen oopperan Julien uudelleensovitusta. Hän meni italialaisen säveltäjän Luigi Cherubinin oppiin kehittyäkseen oopperasäveltäjänä. Auberin yksinäytöksisen oopperan Le séjoir militairen saaman kylmänkiskoisen vastaanoton jälkimainingeissa säveltäjä kuitenkin jätti musiikin muutamaksi vuodeksi kokonaan. Asiat muuttuivat vuonna 1819, kun Auberin isä kuoli. Liiketoimet olivat myös menneet huonosti ja Auber päätti palata sävellystyöhön. Hän sai Cherubiniltä kolme librettoa sävellettäväksi. Hänen oopperansa Le testament et les billets-doux samalta vuodelta ei räjäyttänyt pankkia, mutta säveltäjä ei lannistunut vaan palasi työhön. Seuraavana vuonna hänen säveltämästään kolminäytöksisestä La bergère châtelainestä tuli ensimmäinen lenkki pitkässä menestysten ketjussa.

Vuonna 1822 Auber aloitti yhteistyön libretisti Eugène Scriben kanssa. Auberin suurin menestys tuli ooppera La muette de Portici vuonna 1828 – sen alkusoittoa, lauluja ja kuoro-osuuksia lauleskeltiin ympäri Eurooppaa. Duetto ”Amour sacré de la patrie” otettiin vastaan uuden marseljeesin tavoin. Vuonna 1842 Auber valittiin Cherubinin seuraajaksi Pariisin konservatorion johtoon. Hän oli myös Kunnialegioonan jäsen vuodesta 1825.

Pariisin oopperalle johtava katu on nimeltään Rue Auber ja läheinen metroasema on myös nimetty säveltäjän mukaan Auberiksi.

Auberin oopperoita

La bergère châteleine (1819)
Emma (1821)
Leicester (1823)
Le Macon (1825)
La Muette de Portici (1828)
La Fiancée (1829)
Fra Diavolo (1830)
Gustave III (1833)
Lestocq (1834)
Le cheval de bronze (1835)
L' ambassadrice (1836)
Le domino noir (1837)
Le lac des fées (1839)
Les diamants de la couronne (1841)
Haydée (1847)
Marco Spada (1853)
Manon Lescaut (1856)
La fiancée du Roi de Garbe (1864).

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset säveltäjät
Ranskalaiset oopperasäveltäjät
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1782 syntyneet
Vuonna 1871 kuolleet
Ihmiskirppu

Ihmiskirppu (Pulex irritans) on kirppujen (Siphonaptera) lahkoon kuuluva loinen, joka on erikoistunut pääasiassa ihmiseen. Aikuisena ihmiskirpun naaras on kooltaan 2,5 - 3,5 mm ja koiras 2,0 - 2,5 mm. Ihmiskirppuja voi löytyä myös koirista, rotista, sioista, kauriista ja ketuista. Suomesta laji on hyvän hygienian ja kuivan huoneilman ansiosta lähes hävinnyt, mutta se voi siirtyä Suomeen esimerkiksi matkailijoiden mukana. Se on muiden kirppujen tavoin erinomainen hyppääjä ja voi levitä ihmisestä toiseen nopeastikin, esimerkiksi kouluissa tai päiväkodeissa. Vaikka yksittäisen kirpun purema on vain ärsyttävä ja kutiseva, kirput voivat levittää myös tauteja, ja siksi niistä on hyvä päästä mahdollisimman pian eroon. Ihmiskirppu voi levittää myös Yersinia pestis bakteeria, joka voi aiheuttaa paiseruttoa. Muita ihmiskirpun kanssa loisivia tai pöytävierassuhteessa eli kahden eliölajin välisessä vuorovaikutussuhteessa eläviä bakteereja ovat Rickettsia typhi ja Rickettsia felis, alkueläimiin kuuluva Nosema pulicis, sukkulamatoihin kuuluva Steinernema carpocapsae ja hohtokiilupistiäisiin kuuluva Bairamlia fuscipes.

Suomessa ihmisiä purevat kirput ovat nykyisin useammin lintujen tai nisäkkäiden kirppuja, jotka ovat hypänneet vahingossa ihmiseen hänen ollessaan tekemisissä eläinten kanssa. Ne häviävät yleensä asumuksista kunnon siivouksella. Toisinaan on tarpeen puhdistaa kaikki ihmisiin kosketuksissa oleva kangasmateriaali. Lintukirppuja voi siirtyä asumuksiin linnunpöntöistä tai kanaloista niitä puhdistettaessa ja nisäkkäiden kirppuja esimerkiksi koiran tai kissan mukana. Ihmiskirpun selästä puuttuu muiden kirppujen kampamainen rakenne, mutta varmaan lajinmääritykseen tarvitaan mikroskooppi.

Ihmiskirpun tunnettuja saalistajia ovat kiiltotunkkarit (Alphitobius laevigatus), petopunkit (Mesostigmata), valeskorpionit (Pseudoscorpionida), muurahaiset (Formicidae) ja kovakuoriaiset (Coleoptera).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Pulex irritans
Rentokil: Ihmiskirppu (Pulex irritans)
ITIS: Pulex irritans 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Human flea (Pulex irritans)  

Kirput
Tanskan lippu

Tanskan lippu eli Dannebrog (tansk. Tanskan kangas) on maailman vanhin käytössä oleva kansallislippu. Se on Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Ahvenanmaalla ja Färsaarilla sekä epävirallisesti Itä-Karjalaan, Inkeriin, Vepsään ja suomenruotsalaisiin viittaavissa yhteyksissä käytettyjen nuorempien ristilippujen välillinen tai välitön esikuva. Dannebrogissa on valkoinen risti punaisella pohjalla. Alun perin tämä oli johanniittaritarien tunnus. Dannebrogin historia palautuukin keskiaikaan ja ristiretkien aikakauteen. Lipun erikoisuutena on, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata. Pohjoismaiden lipuista Dannebrog on neliömäisin.

Vuoteen 1743 saakka lipusta oli käytössä myös mustavalkoinen versio, niin kutsuttu Sorgeflag, jolla suoritettiin suruliputus. Kun tämä lippu jätettiin pois käytöstä, suruliputus alettiin suorittaa laskemalla tavallinen lippu puolitankoon. Tämä tapa on levinnyt Tanskasta moniin muihin maihin.

Lipun mitat ja väri 

Tanskan lipun korkeus on 28 ja pituus 37 mittayksikköä. Ristin sakaran leveys on 4 mittayksikköä. Punaisten kenttien korkeus on 12 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten punaisten kenttien leveys on 12 ja uloimpien kenttien 21 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 12:4:12 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 12:4:21.

Lipun punaista väriä kutsutaan Dannebrogin punaiseksi. Sen värimääritykset Pantone ja RGB muodossa ovat seuraavat:
 Pantone 186C 
 RGB #E31836 (desimaaliarvoina: R=224 G=24 B=54)

Legenda lipun synnystä

Lippua tai siihen pohjautuvia tunnuksia on käytetty 1200-luvulta lähtien. 1600-luvulla syntyneen legendan mukaan Dannebrog putosi taivaasta 15. kesäkuuta 1219 pakanallisia virolaisia vastaan käydyn Lyndanisen taistelun aikana ja auttoi tanskalaiset voittoon. Tämän legendan taustalla on tanskalainen historioitsija Arild Huitfeldt, jonka Danmarks Riges Krønike -teoksessa legenda esiintyi ensimmäisen kerran tässä muodossaan. Samantapaisia tarinoita Dannebrogin synnystä on kuitenkin jo varhaisemmilta ajoilta.

Christiern Pedersen kirjoitti 1520-luvulla Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin retkestä Viroon vuonna 1208, jolloin samaan tapaan taivaasta laskeutui punainen, valkoraitainen lippu. Samaten 1520-luvulla elänyt munkki Peder Olsen (Peter Olai) siteeraa latinankielistä tuntematonta lähdettä, jonka mukaan Valdemar II:n aikana Viljandissa Liivinmaalla vuonna 1208 taistelleet tanskalaiset rukoilivat Jumalalta apua tappiolle kääntyneessä taistelussa, mikä johti valkoristisen lipun putoamiseen taivaasta. Tämän lisäksi he kuulivat äänen, joka kertoi heidän saavuttavan voiton, kuten sitten tapahtuikin.

Muut versiot

Lähteet

Aiheesta muualla

Tanskan valtion verkkosivujen selitys Dannebrogista  

Valtioiden liput
Ristiretket
Lippu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dance 2 Trance

Dance 2 Trance on Dag Lernerin ja Rolf Ellmerin yhtye, joka oli eräs ensimmäisistä trance-yhtyeistä. Yhtyeen kappale We Came In Peace on joidenkin mielestä ensimmäinen trance-kappale. Yhtye on luonut myös hitin Power Of American Natives.

Saksalaiset tekno-yhtyeet
Trance-yhtyeet
RPK-74

RPK-74 (, Rutšnoi Pulemjot Kalašnikova) on neuvostoliittolaista alkuperää oleva 5,45 × 39 mm:n patruunaa ampuva pikakivääri, joka otettiin neuvostoarmeijan käyttöön 1970-luvun jälkipuoliskolla.

RPK-74 on käytännössä kaliiperia lukuun ottamatta sama ase kuin sen aiempi 7,62x39mm:n patruunaa ampunut versio RPK. Molemmat aseet muistuttavat hyvin läheisesti, niin ulkoisesti kuin teknisestikin, Kalashnikovin suunnittelemia AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. 

RPK-74:n tulinopeus on noin 600 laukausta minuutissa. Ase on ryhmäaseeksi kevyt, paino on vain noin 4,6 kg tyhjänä. Paino ladattuna riippuu käytetystä lippaasta, niitä on kahta eri tyyppiä: 45 patruunan kaksirivinen käyrä tankolipas ja 75 patruunan rumpulipas. RPK-74:ssä voidaan tarvittaessa käyttää myös AK-74:n 30 patruunan lippaita. 

RPK-74:ää käytetään tällä hetkellä Venäjän armeijan jalkaväkiryhmien tukiaseena. Ase on varmatoiminen, mutta käyttöarvoa rajoittaa tämäntyyppisille aseille tyypillisesti se, että suljetulla lukkomekanismilla toimivan aseen ohuehko piippu kuumenee sarjatulella nopeasti, eikä ole käyttäjän vaihdettavissa.

Tekniset tiedot  
Kaliiperi: 5,45 × 39 mm   
Pituus: 1 060 mm     
Paino ilman lipasta: 4,6 kg
Piipunpituus: 590 mm  
Luodin lähtönopeus: 960 m/s 
Tulinopeus: 600 laukausta/min 
Lippaat: 30 ja 45 patruunan tankolipas, 75 patruunan harvinainen rumpulipas

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pikakiväärit

en:RPK#Variants
Gomer

Gomer oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan yksi Jafetin seitsemästä pojasta. Nimi Gomer tarkoittaa kimmeriläisiä, joiden kantaisän Gomerin uskotaan olleen.

Aiheesta muualla 

 Gomer (Goomer) suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938) 
 Gomer uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt

ru:Яфетиды#Потомки Гомера
zh:戈梅
Tiras

Tiras oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Jafetin poika. Nimen Tiras uskotaan tarkoittavan etruskeja

Aiheesta muualla 
 Tiras (Tiiras) suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)

Vanhan testamentin henkilöt
Szeged

Szeged [] on Unkarin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Tisza-joen varrella Csongrádin läänissä maan eteläosassa. Kaupungissa on yliopisto ja kumi-, tekstiili- ja rautateollisuutta. Vuonna 2009 kaupungissa oli 169 030 asukasta ja sen pinta-ala on 281,00 neliökilometriä.

Szeged on Turun ystävyyskaupunki vuodesta 1971.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivu

Unkarin kaupungit
Aram

Aram oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan yksi Seemin pojista. Aramin poikia olivat Us, Hul, Geter ja Mas. Aramin on tulkittu tarkoittavan Syyrian arameialaisia, eli Aramia on pidetty heidän kantaisänään. 

Mandealaisuudessa Aramia pidetään profeettana.

Aiheesta muualla 

Aram/aramilaiset suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Aram/aramealaiset uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Vanhan testamentin henkilöt
Kateenkorva

Kateenkorva eli tyymus () on rintaontelossa välikarsinassa sydämen etuyläpuolella sijaitseva parillinen imukudoselin. Se on selkärankaisten immuunijärjestelmän elin, jossa sikiöaikana T-imusolut kypsyvät.

Rakenne 
Kateenkorva on muodostunut kuorikerroksesta ja ytimestä. Se on jakautunut epätäydellisiksi lohkoiksi eli kortekseiksi, joilla on kuitenkin yhteinen ydin eli medulla. Sitä ympäröi sidekudoksesta muodostunut kotelo.

Medullassa on ikääntyneiden epiteeliretikulaarisolujen keräytymiä, joita kutsutaan Hassallin kappaleiksi.

Vastasyntyneen kateenkorva on ruumiin kokoon nähden suuri (10–20 g).  Puberteetin jälkeen se jälleen kehittyy (30–40 g). Aikuisena se on pienimmillään kehonpainoon nähden, ja se surkastuukin aikuisiän aikana.

Tehtävä 
Histologisesti kateenkorva muistuttaa imusolmuketta. Kateenkorva toimii sikiöllä T-imusolujen kypsymispaikkana. Luuytimestä erilaistumattomat imusolut siirtyvät veren mukana kateenkorvaan. Korteksin alueella ne kypsyvät T-imusoluiksi. Korteksista ne siirtyvät medullaan ja poistuvat sieltä verenkiertoon, jota pitkin ne kulkevat imusolmukkeisiin, pernaan ja muihin imukudoksiin.

Kateenkorvan tehtävänä on estää autoimmuniteetin syntyminen. Kateenkorvan solut ekspressoivat kaikkia ihmisen solujen pintaproteiineja. Jos kehittyvä T-solun T-solureseptori tarttuu kateenkorvan soluun, seuraa apoptoosi, eli T-solun kuolema. Pintaproteiinien ekspressiota säätelee autoimmuniregulaattori eli AIRE-geeni. Geenivirheestä seuraa APECED-tauti.

Kateenkorvan erittämä hormoni on tymosiini.

Lääketiede 
Tymooma on kateenkorvakasvain. 

Kateenkorvan poistoa nimitetään tymektomiaksi. Toimenpidettä käytetään myasthenia graviksen hoidossa.

Ruoanlaitto 

Eläinten kateenkorvaa voidaan käyttää myös ruoanlaitossa. Yleisimmin valmistetaan vasikan kateenkorvaa, mutta myös esimerkiksi karitsan kateenkorvaa voidaan käyttää. Koska kateenkorva surkastuu myös eläimillä, ruoanlaittoon soveltuvat nuorten yksilöiden kateenkorvat. Maultaan kateenkorva on mieto ja koostumukseltaan pehmeä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Immuunijärjestelmä
Rintaontelon elimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Von Dutch

Kenneth "Kenny" Robert Howard (7. syyskuuta 1929 – 19. syyskuuta 1992), taiteilijanimeltään Von Dutch, oli "pinstraippari" hot rodin alkuaikoina 1950-luvulla. 

Hän aloitti uransa moottoriajoneuvojen parissa jo 1940-luvulla, 15-vuotiaana, jolloin hän meni töihin George Beerupin moottoripyöräkauppaan. Maalauksissaan hän käytti erilaisia symboleja, joista tunnetuin on "The Flying Eyeball" -logo. Howard oli epäsosiaalinen taiteilijaluonne, jonka rasistisia mielipiteitä on paheksuttu. Päihdeongelmista kärsinyt taiteilija kuoli 19. syyskuuta 1992.

Von Dutch on myös Howardin mukaan nimetty vaatemerkki.

Aiheesta muualla
Bob Burnsin kirjoittama elämäkerta 
Von Dutch -vaatemerkin viralliset sivut 

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Vaatemerkit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Gran Teatre del Liceu

Gran Teatre del Liceu (tai yksinkertaisesti Liceu (katalaaniksi); espanjaksi: Liceo) on oopperatalo La Rambla -kadun varrella Barcelonassa. Liceu on avattu 4. huhtikuuta 1847.

Poiketen muista Euroopan kaupunkien oopperataloista, joiden rakentamisesta ja ylläpidosta vastasivat valtaapitävät monarkiat, yksityiset rahoittajat olivat rakennuttaneet Liceun. Tämä vaikutti rakennuksen rakenteeseen siten, että siitä esimerkiksi puuttui kuninkaallinen aitio.

Rakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1861, mutta se rakennettiin nopeasti uudelleen.

Oopperakauden avajaisiltana 7. lokakuuta 1893, Guillaume Tell -oopperan toisen näytöksen aikana aitioihin heitettiin kaksi pommia. Vain toinen pommeista räjähti surmaten 20 ihmistä monen ihmisen haavoittuessa. 

Hyökkäyksen sanottiin olevan anarkistien työtä ja syvästi järkyttyneestä Barcelonasta tuli tuon ajan levottomuuden symboli. Liceu avasi ovensa uudelleen 18. tammikuuta 1894, mutta hyökkäyksen yhteydessä kuolleiden katsojien käyttämät istuimet olivat käyttämättä monien vuosien ajan.

Ooppera tuhoutui tulipalossa 31. tammikuuta 1994. Yleisö ja yhteisöt vastasivat yksimielisesti tarpeeseen rakentaa uusi oopperatalo samalle paikalle parannetuilla välineillä ja tekniikoilla. Uudessa Liceussa on yhdistetty lukuisiin palossa tuhoutumattomiin osiin uusia osia. Näyttämö rakennettiin uudestaan uuden muotoisena ja uuden näyttämötekniikan kera.

Uudelleenrakentamisen aikana Liceun omistaja, joka oli rakentanut ja ylläpitänyt rakennusta, oli haluton hyväksymään kaupungin tarjousta auttaa rakennuksen uudelleenrakentamisessa. Syynä oli kaupungin asettama ehto, että oopperatalosta tulisi julkisen avustuksen jälkeen myös julkinen rakennus. Lopputulos oli, että Liceu ei ollut enää ainut yksityinen oopperatalo maailmassa.

Kesällä 2005 Gran Teatre del Liceu vieraili Savonlinnan Oopperajuhlilla, jossa se esitti Gaetano Donizettin oopperan Lemmenjuoma.

Aiheesta muualla

 Liceu web-sivusto (englannin-, katalonian-, ja espanjankielinen)

Barcelona
Oopperatalot
Katalonian musiikki
Fraseeraus

Fraseeraus tarkoittaa musiikissa melodia- tai rytmifraasien esittämistä persoonallisella tavalla, kuitenkin niin että fraasin alkuperäinen melodinen ja rytminen hahmo säilyy tunnistettavana. Fraseeratessaan esittäjä voi muunnella haluamillaan tavoilla esim. äänenväriä, dynamiikkaa, intensiteettiä ja äänenkorkeutta (mm. vibrato), sekä äänten rytmistä mikroajoitusta. Fraseeraamalla esittäjä värittää esittämäänsä teosta oman näkemyksensä mukaiseksi ja ottaa näin vapauden luoda oman tulkintansa esitettävästä kappaleesta. Fraseeraamiseksi voidaan mieltää myös esittäjän jo olemassa olevalle melodialle tekemä vähäinen rytminen ja melodinen muuntelu. Fraseeraamisen erottaa varsinaisesta muuntelusta se, että alkuperäinen musiikillinen informaatio pysyy tunnistettavana.

Musiikin esittäminen
Musiikkitermit

sv:Symboler i notskrift#Frasering
Juurikas

Ruokajuurikas eli juurikas (Beta vulgaris) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Aiemmin se luokiteltiin savikkakasveihin (Chenopodiaceae).

Lajin villi muoto merijuurikas (tai rantajuurikas) (Beta vulgaris subsp. maritima) kasvaa luonnonvaraisena Välimeren ja Länsi-Euroopan rannikoilla Länsi-Ruotsia myöten. Se on sopeutunut korkeaan suolapitoisuuteen kasvuympäristössään. Viljeltyjä muunnoksia kasvatetaan ihmisten ja eläinten ravinnoksi lähes kaikkialla maapallolla. Näihin kuuluvat:
 peltojuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris)
 rehujuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. alba)
 sokerijuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. altissima)
 lehtimangoldi (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. cicla)
 punajuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. conditiva)
 valkojuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. conditiva)
 keltajuurikas (Beta vulgaris ssp. vulgaris var. lutea)
 ruotimangoldi (Beta vulgaris var. flavescens) 

Kotimaiset Kasvikset ry ja Puutarhaliitto ry valitsivat juurikkaat vuoden 2019 vihannekseksi.

Viljelyn historiaa 
Juurikasta on käytetty ihmisten ja eläinten ravintona ja lääkekasvina jo varhain. Antiikin aikana Kreikassa ja Roomassa kasvit olivat lehtimangoldin tyylisiä muotoja, joista käytettiin pääasiassa lehtiä ja varsia. Jo silloin tunnettiin vaalean- ja tummanvihreitä sekä punalehtisiä muotoja. Myös juuren käytöstä ravinnoksi löytyy viitteitä jo antiikin ajoilta, mutta todennäköisesti sitä käytettiin yleisemmin vain lääketarkoituksiin. Juurikkaat olivat alun perin pitkä- ja ohutjuurisia, mutta vähitellen jalostuksen kautta kehittyivät ensimmäiset paksujuuriset muodot 1500-luvulle tultaessa. Punajuurinen muoto jalostettiin vasta 1600-luvulla. Moderni sokerintuotanto juurikkaasta kehitettiin 1700-luvulla, jolloin rehujuurikaslajiketta "White Silesian" alettiin jalostaa sokeripitoisemmaksi.

Lähteet 
 Angiosperm Phylogeny Website: Amaranthaceae → Betoideae.  (taksonomian lähde) Viitattu 9.3.2016.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Ruokajuurikas (Beta vulgaris)
 Plant List: Beta vulgaris 
 ITIS: Beta vulgaris 
 Food Component Database (FooDB): Common beet (Beta vulgaris) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Beta vulgaris 
 Flora of China: Beta vulgaris 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Beta vulgaris 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Beta vulgaris 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Beta vulgaris (beetroot) 

Juurikkaat
Seulonnan keskeiset artikkelit
PPŠ-41

PPŠ-41 (ven. ППШ-41 = 7,62 мм пистолет-пулемёт Шпагина образца 1941 года; 7,62 mm Pistolet-pulemjot Špagina obraztsa 1941 goda; myös PPSh-41) on Georgi Špaginin suunnittelema neuvostoliittolainen konepistooli, josta tuli toisen maailmansodan valmistetuimpia aseita.

PPŠ-41:n edeltäjiä olivat Vasili Degtjarjovin suunnittelemat PPD-34, PPD-34/38 ja PPD-40, jotka muistuttivat läheisesti saksalaista Bergmann MP28:aa.

PPD:t olivat monimutkaisia ja kalliita valmistaa, ja PPŠ suunniteltiin halvaksi massatuotantovaihtoehdoksi: piippua lukuun ottamatta kaikki metalliosat olivat teräslevystä prässättyjä. Sodan loppuun mennessä valmistettiin yli kuusi miljoonaa asetta. Vuodesta 1942 tuli käyttöön nopeammin ja halvemmalla valmistettava 35 patruunan tankolipas; sen ohella oli edelleen käytössä myös 71 patruunan rumpulipas.

Saksalaiset arvostivat sotasaaliiksi saatuja aseita jopa siinä määrin, että suunnittelivat niiden käyttöönottoa 9 mm:n patruunalle muunnettuna. 7,62 × 25 mm:n ja 9 mm:n Parabellum-patruunat olivat niin samanlaisia, että muutokseen tarvittiin vain 9 mm:n piippu ja adapteri MP38/40 32 -patruunan lippaiden käyttämiseksi. Muunnettu ase nimettiin MP41(r):ksi, mutta sitä tai pelkkiä muutososia valmistettiin vain ehkä muutamien tuhansien kappaleiden erä, eikä niiden käytöstä ole kovinkaan paljon tietoja. Lisäksi muutos vei aseelta sen suurimman valtin eli suuripanosmääräisen rumpulippaan käytön.

Jatkosodan aikana suomalaiset saivat PPŠ-41:tä sotasaaliiksi noin 2 500 kpl. Jatkosodan aikana rintamajoukkojen lisäksi niitä käyttivät kotirintaman joukot. Niiden muuntamista 9 × 19 Parabellum -kaliiperiin suunniteltiin myös Suomessa, mutta tämä hanke ei edennyt muutamaa prototyyppiasetta pitemmälle. 

PPŠ-41:n rinnalle tuotantoon tuli vuonna 1942 Aleksei Sudajevin suunnittelema halvempi, taittoperällä varustettu PPS-42-konepistooli, josta hetimmiten kehitettiin edelleen PPS-43.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Finnish Army 1918–1945: Machinepistols Part 2: Captured and Bought 
Puolalainen PPŠ-41-sivu  
Bill's PPSh-41 Pages 
Gewehr.ru: ППШ-41 
RKKA.BY.RU: Пистолет-пулемет Шпагина обр. 1941 г. 

Konepistoolit
Suomen puolustusvoimien kalusto
Friisilä

Friisilä () on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue. Pohjoisessa Friisilä ulottuu Puolarintiehen ja Espoon keskuspuistoon, idässä Kuitinmäkeen, etelässä Länsiväylään ja lännessä Finnoonojaan. Friisilässä oli 2 524 asukasta vuodenvaihteessa 2013–2014. Alueen rakennuskanta koostuu pääasiassa erillisistä pientaloista. Vuodesta 1950 toiminut Friisilän Omakotiyhdistys ry on yksi Espoon aktiivisimmista asukasyhdistyksistä. 

Alueen ensimmäiset asukkaat olivat uudisraivaajia, jotka rakensivat kotinsa Frisans med Kaitansin kartanon maista lohkotuille rintamamiestonteille. Rakentaminen oli luvanvaraista vuosikymmeniä, sillä alueelle vahvistettiin asemakaava vasta vuonna 2000. Suurin osa alueen rakennuskannasta on valmistunut 1950-luvun jälkeen. 2000-luvulla tyypillistä on ollut tonttien lohkominen ja huomattavasti tiiviimpi rakentaminen, usein alkuperäisiä rakennuksia uusilla korvaamalla. Espoon kunnallisista palveluista Friisilän alueella toimivat, Friisilän koulu, Kuitinmäen koulun Tähtiniityn toimipiste, Friisilän päiväkoti ja Espoon Eläkekotisäätiön palvelutalo Hopeakuu.  

Suurin nähtävyys alueella on Friisinkallion luonnonsuojelualue, kallioinen 26 hehtaarin metsäalue, joka toimii monipuolisena virkistys- ja retkikohteena. Friisinkalliolta löytyy sekä tuoreita että kuivia kangasmetsiä, silokallioita ja jyrkänteitä. Lakialueen eteläiseltä kallionpaljastumalta eli näköalakalliolta näkee merelle saakka. Friisinkallion pohjoisrinteellä on myös erityisen hieno, osittain peittynyt muinaisranta, jonka pituus on noin 200 metriä ja leveys enimmillään 20 metriä. Tämä muinaisranta oli aikoinaan, noin 7500 vuotta sitten, Litorinameren rantakivikko. Alueelta löytyy useita siirtolohkareita, ja pieni lähdealkuinen puro, jonka varrella on kosteikkokasvillisuutta. Friisinkallion säilyminen luonnontilaisena ei ole millään tavalla ollut itsestäänselvyys, vaan siihen on vaadittu asukkaiden aktiivista vaikuttamista.

Friisilän entisiä tai nykyisiä asukkaita ovat entinen pääministeri Jyrki Katainen, näyttelijä Kiti Kokkonen ja kansanedustaja Pia Kauma.

Friisilänaukio on aukio Espoon Olarin Friisilässä. Aukiolla toimivat muun muassa eläinlääkäri, pyöräliike, hampurilaisravintola, videovuokraamo, grillikioski ja kukkakauppa. Friisilänaukio oli ennen tärkeä bussien päätepysäkki, mutta nykyään sinne kulkee vain yksi yölinja, 112N Kamppiin. Sen sijaan bussiyhteydet muualta Friisilästä ovat melko hyvät: Holmanmäestä lähtee linja 133 Matinkylän kautta Henttaalle, ja Puolarintietä kulkevat linjat 125 Espoonlahdesta Tapiolaan sekä 531 Jorvista Tiistilään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Friisilän omakotiyhdistys ry

Espoon kylät
Olari

sv:Frisans
Special Air Service

Special Air Service (SAS) on Britannian maavoimien erikoisjoukko, jota pidetään monien muiden nykyaikaisten erikoisjoukkojen esikuvana.

Historia
SAS perustettiin vuonna 1941 tekemään iskuja syvälle vihollislinjojen taakse sekä mahdollisuuksien mukaan värväämään, kouluttamaan, aseistamaan ja organisoimaan paikallisia sissijoukkoja. Toisen maailmansodan aikana SAS kunnostautui etenkin Pohjois-Afrikassa ja Välimeren alueella. Sodan päätyttyä SAS lakkautettiin, kunnes se perustettiin uudestaan vuonna 1952 Malaijilla käytävää sissisotaa varten. Malaijin konfliktin jälkeen SAS on operoinut muun muassa seuraavissa paikossa: Oman 1958–1959, Borneo 1963–1966, Aden 1964–1964, Pohjois-Irlanti 1969–1994, Oman 1970–1976, Lontoo 1980 (panttivankien vapautus Iranin suurlähetystöstä), Falkland 1982, Persianlahti 1990–1991, Bosnia 1994–1995, Kosovo 1999, Sierra Leone 2000, Irak 2003–2009 ja Afganistan 2001–.

SAS nykyään
SAS:n tehtävänä on muun muassa tiedustelu, iskuosastotoiminta, epätavanomainen sodankäynti ja terrorisminvastaiset operaatiot. SAS koostuu yhdestä vakinaisesta (22. SAS-rykmentti) ja kahdesta reserviläisjoukkojen rykmentistä (21. SAS ja 23. SAS). Sen riveissä on yhteensä 700 sotilasta, jotka on jaettu neljään taistelukomppaniaan (Boat troop, Air troop, Mobility troop ja Mountain troop). Jokaisessa komppaniassa on neljä 16-miehistä joukkuetta, jotka yleensä suorittavat tehtäviä kahdeksan miehen ryhminä tai nelimiehisinä partioina taktisten vaatimusten mukaan. Taistelukomppanioita tukevat esikuntakomppania, operaatiotutkimusosasto, suunnittelu- ja tiedusteluyksikkö sekä koulutusosasto.

Lista operaatioista 
Pohjois-Afrikka 1940–1943
Tobruk 1941
Benghazi Raid, 1942 
Sisilia 1943 
Rantautuminen Sisiliassa, 1943
Termoli 1943 
Italia 1943–1945 
Valli di Comacchio 1945 
Kreikka, 1944–1945 
Adrianmeri 1943 
Lähi-itä 1943–1944 
Normandia ja Luoteis-Eurooppa 1944–1945 
Malaijilainen Emergency, 1948–1960 
Indonesia-Malesia vastakkainasettelua, 1962–1966 
Pohjois-Irlannin konflikti 1972–
Operaatio Nimrod 1980
Falklandinsaaret 1982
Länsi-Irak 1991 
Operaatio Barras 2000
Afganistan, 2001–
Länsi-Irak, 2003–2009

Lähteet

Aiheesta muualla

 British elite units and special forces: Special Air Service
 The British Special Air Service. 

Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat
Erikoisjoukot
Yhdistyneen kuningaskunnan sotilasyksiköt Falklandin sodassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lempäälän-Vesilahden Sanomat

Lempäälän-Vesilahden Sanomat on Lempäälän ja Vesilahden alueella ilmestyvä vuonna 1931 perustettu paikallislehti. Lehti ilmestyy keskiviikkoisin ja sillä on sen oman ilmoituksen mukaan 15 400 viikoittaista lukijaa. Lehti on osa Pirmedioita ja lehden päätoimittaja on Kari Pusa.

Lempäälän-Vesilahden Sanomien edeltäjä oli vuonna 1928 perustettu Lempäälän Sanomat. Vuosina 1956–1975 lehti ilmestyi nimellä Lempäälän-Vesilahden-Tottijärven Sanomat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Suomalaiset paikallislehdet
Lempäälä
Vesilahti
Spinelli

Spinelli on spinelliryhmään kuuluva mineraali, jonka kemiallinen koostumus on MgAl2O4. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 8 ja ominaispaino 3,58–3,62 sekä tiheys 3,58–4,06. Spinellin kidejärjestelmä on kuutiollinen. Spinellikiteet ovat tavallisimmin oktaedrin muotoisia, ja ne muodostavat toisinaan kaksosia. Spinelliä tavataan punaisena, vaaleanpunaisena, violettina, sinisenä, ruskeana, värittömänä, vihreänä, keltaisena ja mustana. Läpinäkyvänä spinelli on jalokivi. Spinelli-nimi tulee latinan kielen sanasta spina (oka, piikki), joka viittaa kiteen muotoon. Spinellin nimi voi viitata myös kreikan kielen sanaan σπινθήρας (spinthiras), joka tarkoittaa kipinää ja viittaa punaisen spinellin tulenhehkuiseen väriin.

Punainen spinelli, joka on korukäytössä spinellin värimuunnoksista suosituin, muistuttaa erehdyttävästi rubiinia, mutta on astetta pehmeämpi. Hiottujen kivien kohdalla, kun naarmutuskovuustesti ei ole mahdollinen, tarvitaan gemmologin tutkimusta erottamaan kivet toisistaan. Monet kruununjalokivet, kuten Baijerin kuninkaan kruunun kivet ja kuuluisa Black Prince's Ruby Englannin kuninkaan kruunussa on myöhemmin tunnistettu spinelleiksi. Spinelli erotettiin omaksi mineraalikseen 1700-luvulla.

Esiintyminen 

Spinelliä esiintyy lähinnä magmakivissä ja marmoreissa. Kiteet ovat pääosin pieniä; Lontoon Luonnontieteellisessä museossa on 500 karaatin spinellikide, ja Black Prince's Ruby on noin 170 karaatin painoinen. Kestävänä ja painavana mineraalina spinellikiteet rikastuvat isäntäkiven rapauduttua jalokiviuvaan, esimerkiksi jokien pohjiin. Spinelliä ja korundia löydetään usein samoista esiintymistä, sillä ne molemmat tarvitsevat syntyäkseen alumiinioksidin läsnäolon ja koska mineraalit ovat kestävyydeltään ja ominaispainoltaan samaa luokkaa. Tunnetuimmat spinelliesiintymät ovat Sri Lankan jalokivisoraesiintymät sekä Myanmarin ja Thaimaan kalkkikivet. Mustaa tai tummanvihreää epäjaloa spinelliä kutsutaan usein pleonastiksi (aikaisemmin myös ceyloniitiksi), ja se on varsin tavallinen mineraali kivilajeissa, joista eräissä päämineraalina. Keltaista spinelliä kutsutaan toisinaan rubiselliksi.

Spinelliä saattaa muodostua liekkiatomiabsorptiospektrometrissä, kun määritellään magnesiumia näytematriisista joka sisältää alumiinia. Syntynyt yhdiste vaikeuttaa näytteen analysointia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mindat: Spinel 
Webmineral: Spinel Mineral Data 

Oksidimineraalit
Jalokivet
Obsidiaani

Obsidiaani (laavalasi) on laavaa, joka on jähmettynyt niin nopeasti, ettei muodostunut kivilaji ole ehtinyt kiteytyä. Se syntyy kvartsipitoisesta laavasta. Tuloksena on tummanviolettia, tummanvihreää, tummanruskeaa tai aivan mustaa lasia. Sitä käytettiin kivikaudella Etelä-Euroopassa pienikokoisten teräaseiden ja nuolenkärkien valmistukseen. Nykyisin sitä käytetään korukivenä ja kirurgin veitsissä.

Obsidiaanin käyttö iänmäärityksessä 
Kun pala obsidiaania murtuu, ilmassa oleva vesi tarttuu murrospintaan ja alkaa siirtyä lasin sisälle diffuusion välityksellä. Tämän seurauksena obsidiaanin pintaan muodostuu vesipitoinen (hydrautunut) kaistale, jonka paksuus riippuu siitä, kuinka kauan murrospinta on altistunut ilman kosteudelle. Ympäristön lämpötila ja obsidiaanin kemia vaikuttavat hydrautumisen nopeuteen.

Geologit Irving Friedman ja Robert Smith esittelivät 1960-luvulla obsidiaanin perustuvan ajoitusmenetelmän, jonka avulla ihmisen työstämille obsidiaanipinnoille voidaan antaa sekä suhteellisia että absoluuttisia ikiä. Obsidiaaniajoitusta käytetään erityisesti arkeologisessa ajanmäärityksessä.

Lähteet

Jalokivet
Pintakivilajit
Vulkaniitit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Thompson-konepistooli

Thompson-konepistooli on yhdysvaltalainen konepistooli, josta on valmistettu useita eri malleja 1920-luvulta alkaen. Englanniksi ase tunnetaan lempinimellä Tommygun. Kenraali John Taliaferro Thompsonin suunnitteleman aseen tärkeimmät mallit ovat M1921, M1928, M1928A1, M1 ja M1A1. Aseen kaliiperi on .45 ACP (Automatic Colt Pistol).

M1 ja M1A1 ovat toisen maailmansodan aikana valmistuksen nopeuttamiseksi yksinkertaistettuja malleja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

The Thompson submachine gun 
The Unofficial Tommy Gun Page
Modern Firearms - Thompson M1921 M1928 M1 and M1A1 submachine gun
Thompson konepistooli
Thompson - konepistooli 1928/A1

Konepistoolit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Taavetti Lukkarinen

Taavetti Lukkarinen (1884 Nilsiä – 2. lokakuuta 1916 Oulu) oli keminmaalainen, Kemi Oy:n metsätyönjohtaja, joka sai kuolemantuomion maanpetturuudesta autettuaan Muurmannin ratatyömaalta paenneita saksalaisia sotavankeja Suomen Lapin kautta Ruotsiin. Varsinainen jääkärivärväri hänen ei tiedetä olleen.

Vangitseminen ja oikeudenkäynti
Lukkarinen jäi kiinni saksalaissotavankien auttamisesta 26. joulukuuta 1915 Koivun asemalla. Hän oli piilottanut kolme saksalaista rekeensä, joka oli nostettu Rovaniemellä junaan. Lukkarinen ja kolme saksalaista otettiin kiinni. Lukkarinen onnistui pakenemaan Ruotsiin, mutta palasi koti-ikävän vuoksi Suomeen väärennetyllä passilla. Oulun rautatieaseman junatarkastusta peläten hän pudottautui Kiviniemen aseman paikkeilla junasta. Tämä havaittiin ja Lukkarinen joutui santarmien pidättämäksi ja edelleen venäläisten santarmien käsiin kesäkuussa 1916.

Lukkarinen joutui olemaan viheliäisissä olosuhteissa Oulun lääninvankilassa. Kuolemantuomion langetti salainen VI:n armeijakunnan sotilastuomioistuin. Tuomiosta on syytetty suomalaista Oulun läänin kuvernööri Axel Fabian af Enehjelmiä, joka väitetysti venäläisten painostuksesta vaikutti siihen, että sinänsä varsin vähäpätöisestä aktivistista tehtiin varoittava esimerkki langettamalla hänelle kuolemantuomio. Toisen näkemyksen mukaan venäläismielisyydestään tunnettu af Enehjelm pyrki toimimaan niin, ettei Lukkarista olisi armahdettu.

Vankilassa Lukkarista estettiin tapaamasta Kemistä varta vasten Ouluun matkustanutta vaimoaan.

Tuomion täytäntöönpano
Lukkarinen hirtettiin 2. lokakuuta 1916 Oulun Kontinkankaalla. Ruumis peitettiin männyn juurelle kaivettuun kuoppaan. Suomen itsenäistyttyä Lukkarisen maine palautettiin, hänen hautansa avattiin ja hänen maalliset jäännöksensä haudattiin virallisesti Oulun hautausmaalle vuonna 1917.

Lukkarisen hirttopuu sijaitsee nykyisen Oulun ammattikorkeakoulun Sosiaali- ja terveysalan yksikön vieressä. Paikka on merkitty maastoon. Oletetun hirttopuun ympärillä on aitaus, jossa on tapahtumaa kuvaileva teksti. Joidenkin arvioiden mukaan puu ei kuitenkaan ole sama, vaan sen tilalle olisi valittu toinen puu.

Hautakivi

Oulun Seudun Rintamamiesyhdistys pystytti Taavetti Lukkariselle hautamuistomerkin, jossa on teksti: Venäjän sortovallan uhri Taavetti Lukkarinen, synt. 8.11.1884 Nilsiässä. Hirtettiin 3.X.1916 valtiollisista syistä Oulussa, Kontinkankaalla, josta ruumis vuonna 1917 siirrettiin tänne siunattuun multaan. Oulun veteraanijärjestöjen yhteiselin kunnosti hautakiven vuonna 1996.

Katso myös
Johannes Gustafsson

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Joni Skiftesvikin romaanin "Isäni, sankari" päähenkilön esikuva on Taavetti Lukkarinen http://www.ouka.fi/kirjasto/kirjailijat/skiftesvik/isani.htm
 Ylkkäri 14/2003 s. 17 Taavetti Lukkarisen hirttäminen vuonna 1916

Suomalaiset teloitetut
Sortokausien aktivistit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Toni Wirtanen

Toni Juhana Wirtanen (s. 4. huhtikuuta 1975 Heinola) on suomalainen rockmuusikko, lauluntekijä ja tv-esiintyjä. Hänet tunnetaan erityisesti Apulanta-yhtyeen keulakuvana.

Ura

Apulanta-yhtyeessä 
Toni Wirtanen nousi julkisuuteen 1990-luvun puolessavälissä Apulanta-yhtyeen laulajana. Hän perusti yhtyeen Antti Lautalan kanssa käydessään Heinolan Lyseonmäen koulua vuonna 1991. Aluksi Wirtanen ja Lautala soittivat kahdestaan death metalia, mutta myöhemmin samana vuonna rumpaliksi yhtyeeseen hankittiin Sipe Santapukki. Yhtyeeseen tarvittiin myös basistia ja 1992-93 basistina toimi amerikkalainen vaihto-oppilas Amanda "Mandy" Gaynor. Mandyn palattua takaisin kotimaahansa basistin paikan otti Tuukka Temonen.

Wirtanen on säveltänyt ja sanoittanut muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaikki Apulannan kappaleet. Hän on yhtyeen laulusolisti ja kitaristi.

Apulannan huhtikuussa 2011 julkaistun Vääryyttä -singlen toisena kappaleena on Tonin iskelmä-aliaksen Kauko Starrin kappale Jos soitan sulle matkalta.

Lauluntekijänä 
Apulannan lisäksi Wirtanen on tehnyt kappaleita useille muille artisteille kuten Irinalle ja Kaija Koolle. Hänen tekemiään kappaleita ovat muun muassa Irinan Vastaukset ja Kaija Koon Vapaa, minkä lisäksi hän sanoittanut Antti Tuiskun Mies-kappaleen.

Tv-esiintyjänä 
Wirtasella oli vuonna 2004 Nelosella oma televisiosarja Toni Wirtanen Undercover. Hän toimi Uuden Musiikin Kilpailun tuomarina vuosina 2013 ja 2014. Syksyllä 2014 hän osallistui Vain elämää -televisiosarjan kolmanteen kauteen ja syksyllä 2017 sarjan seitsemänteen kauteen.

Vuonna 2018 Wirtanen oli yksi The Voice of Finland -ohjelman tähtivalmentajista.

Näyttelijänä 
Elokuvassa Pitkä kuuma kesä (1999) Toni Wirtanen esittää kuvitteellisen The Vittupäät -yhtyeen jäsentä. Hän on myös näytellyt elokuvassa Kuutamolla (2002).

Sen lisäksi hän on näytellyt sivuosan yhdessä Kylmäverisesti sinun -sarjan jaksossa sekä Isänmaan toivoissa. Wirtanen näyttelee myös pienen roolin vuonna 2016 valmistuneessa elokuvassa Teit meistä kauniin. Wirtanen näytteli myös pienen roolin 2018 ilmestyneessä elokuvassa  Valmentaja.

Kirjailijana 
Wirtanen on yksi Finland at War (2015) -kirjan kirjoittajista yhdessä Peter Munterin ja Vesa Nenyen kanssa.

Yksityiselämä 
Wirtasen perhe muutti Saloon Tonin ollessa alle vuoden ikäinen. Hänen isänsä kuoli aivoverenvuotoon Tonin ollessa 12-vuotias. Tämän jälkeen perhe muutti takaisin Heinolaan.

Wirtanen kävi lukion Heinolan Kymenkartanon koulussa ja kirjoitti ylioppilaaksi tuloksena kuusi laudaturia. Hän opiskeli myös jonkin aikaa yliopistossa tietojenkäsittelytiedettä, mutta Apulannan alettua menestyä hän jätti yliopiston ja keskittyi musiikkialalle.

Wirtanen on sotilasarvoltaan alikersantti. Hän on naimisissa laulaja Jannika B:n kanssa. Pariskunnan esikoislapsi syntyi 29. elokuuta 2015 ja toinen lapsi syyskuussa 2021.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Apulanta-yhtyeen jäsenet
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset iskelmämusiikin säveltäjät
Suomalaiset kirjailijat
Malakan niemimaa

Malakan niemimaa (malaijiksi Semenanjung Tanah Melayu, thaiksi คาบสมุทรมลาย) on pitkulainen, kapea niemimaa Kaakkois-Aasiassa. Pinta-alaltaan se on noin 181 300 km². Alueella on matalia rannikkoalankoja ja runsaasti jokia. Kasvillisuus on trooppista ja rehevää. Niemimaa on yksi maailman suurimmista tinan ja kumin tuotantoalueista. Valtiollisesti niemimaa on jaettu Malesian (etelä), Thaimaan (koillinen) ja Myanmarin (luode) kesken. Singapore sijaitsee saarella niemimaan kärjessä.

Historia

Malaijan niemimaan perinnölliset kuningaskunnat joutuivat 1700-luvulta alkaen brittien alaisuuteen. Lisäksi niemimaalla oli useita alueita, niin sanotut Salmisiirtokunnat, jotka olivat suoraan Britannian kruunun alaisia siirtomaita. Näitä olivat Malakka, Dinding, Penang ja Singapore.

Toisen maailmansodan jälkeen niemimaalle muodostettiin brittiläinen kruununsiirtomaa Malayan Union. Siitä tuli myöhemmin Malaijan liittovaltio, joka itsenäistyi 1957. Vuonna 1963 siihen liitettiin Singapore, Sabah ja Sarawak, jolloin muodostui Malesia. Singapore erosi siitä 1965.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Malesian maantiede
Thaimaan maantiede
Aasian niemimaat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rock-Jerry

Rock-Jerry (oik. Kaj Alvar Järnström, käytti myös taiteilijanimeä Jerry, s. 30. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen rocklaulaja. Hän voitti vuonna 1959 rock-kuninkuuskilpailun. Seuraavana vuonna nimellä Rock-Jerry & His Masters tehtyä Rock-Jerryn debyytti-EP:tä Suomen Rock-kuningas (sisälsi kappaleet "Long Tall Sally" / "Waltzing Matilda" / "Stupid Cupid" / "Only Sixteen") pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomalaisena rock-levynä. Rock-Jerryn managerina toimi Onni Gideon.

Rock-Jerry keskittyi 1960-luvun alun jälkeen kauppatieteen opintoihin, mutta teki comebackin vuonna 1974 julkaisten kaksi albumia. Vuonna 2000 julkaistiin 20 suosikkia – When The Saints Go Marchin' In -kokoelma, mikä sisältää Rock-Jerryn tunnetuimmat levytykset.

Aiheesta muualla 

 Rock-Jerryn diskografia
 

Suomalaiset rocklaulajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Aatos

Aatos on suomalainen miehen etunimi. 

Runokielessä 'aatos' merkitsee ylevää ajatusta. Aatosta käytetään myös Aadolf- tai Aatami-nimen puhuttelumuotona. Toisaalta nimi muistuttaa alkujaan kreikkalaisperäistä nimeä Athos, joka on tullut tunnetuksi varsinkin Alexandre Dumas vanhemman teoksesta Kolme muskettisoturia. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2021 loppuun mennessä 13 760 Aatos-nimistä miestä.

Tunnettuja Aatos-nimisiä 

Aatos Alanen (1894–1974), oikeustieteen professori
Aatos Bollström (s. 1971), laulaja
Aatos Erkko (1932–2012), lehdenkustantaja ja toimitusjohtaja, yksi Suomen varakkaimmista henkilöistä
Aatos Fred (1917–2003), šakinpelaaja
Aatos Koivurinta (1916–2001), seiväshyppääjä
Aatos Leino (1907–1983), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Aatos Lahtinen (s. 1942), matematiikan professori
Aatos Lehtonen (1914–2005), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Aatos Lehtonen (1919–2010), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Aatos Maunula (1906–1979), kenraaliluutnantti
Aatos Ojala (1919–1987), kirjallisuudentutkija
Aatos Ranta (1920–2006), yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Aatos Schildt (1864–1939), maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies
Aatos Tapala (s. 1940), oopperalaulaja
Aatos Tavaila (1901–1991), järjestöjohtaja ja maanviljelysneuvos
Aatos Yli-Jaskari (1904–1962), kilpapainija ja olympiamitalisti

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Aatos, suomalais-chileläinen poika Reetta Huhtasen elokuvassa Aatos ja Amine

Lähteet 

Etunimet
James Gosling

James Gosling O.C., Ph.D. (s. 19. toukokuuta 1955 Calgary, Kanada) on tietokoneohjelmien kehittäjä. Gosling on tunnettu Java-ohjelmointikielen alkuperäisestä kehityksestä.

Ura 
Gosling työskenteli vuodesta 1984 lähtien Sun Microsystemsin palveluksessa.

Gosling jätti Sun Microsystemsin 2. huhtikuuta 2010, vähän sen jälkeen kun Oracle Corporation oli ostanut yrityksen. Eronsa syystä Gosling kirjoitti blogiinsa, että mitä tahansa paikkansapitävää ja vilpitöntä hän sanoisikin, se tekisi enemmän harmia kuin hyötyä.

Maaliskuussa 2011 Gosling aloitti Googlen palveluksessa.

Goslingin saavutukseksi sanotaan Java-ohjelmointikielen kehitys vuonna 1991. Hän teki Javan alkuperäisen arkkitehtuurin ja toteutti sen alkuperäisen ohjelmointikielen kääntäjän ja virtuaalikoneen. Tämän johdosta hänet on valittu Yhdysvaltojen National Academy of Engineeringin jäseneksi.

Gosling on työskennellyt muun muassa PostScript-kieleen perustuvan NeWS-ikkunointijärjestelmän (tuolloin nimellä SunDew) parissa.
Goslingin kehittämiin ohjelmiin kuuluu Gosling Emacs.

Ohjelmointityö 
Hänen tiedetään tekevän pääosan suunnittelutyöstään omalla PowerBook-tietokoneellaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

James Goslingin weblog (englanninkielinen)

Emacs
Java
Kanadalaiset ohjelmoijat
Sun Microsystemsin henkilöstö
Officer of the Order of Canada
Keksijät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Isoelektrinen piste

Isoelektrinen piste tarkoittaa pH-arvoa, jossa molekyylin nettovaraus on nolla, ja jossa se ei siis liiku varausta kohti. Isoelektrinen piste on tyypillinen aminohapoille, joilla on sekä hapanosa että amino-osa joka on emäksinen. Vesiliuoksessa karboksyylihapon vety protolysoituu ja amino-osa puolestaan ottaa vedyn vastaan. Tämän reaktion tapahtuessa täydellisesti molekyyli on ulkoisesti varaukseton. Tätä kutsutaan aminohapon isoelektriseksi pisteeksi.

Isoelektrinen fokusointi on biomolekyylien elektroforeettinen erottelumenetelmä, jossa tasavirran avulla synnytettävässä pH-gradientissa molekyylit, esimerkiksi proteiinit, liikkuvat isoelektriseen pisteeseensä. 

pH-gradientin ollessa sähkövirran suuntainen näyte laitetaan geelin keskiosaan. Kun sähkövirta kytketään, alkavat molekyylit liikkua nettovarauksensa mukaisesti sähkökentässä. Negatiiviset liikkuvat kohti positiivista päätä ja positiiviset kohti negatiivista. Molekyylin nettovaraus muuttuu jatkuvasti molekyylin protonoituessa tai deprotonoituessa (protonia vastaanottaessa tai luovuttaessa), kun se etenee geelissä. Lopulta molekyyli saavuttaa pH:n, jossa sen nettovaraus on nolla. Tämä pH on molekyylin isoelektrinen piste, jossa molekyyli pysähtyy geelissä paikalleen, koska sillä ei ole enää varausta, joka veisi sitä anodille tai katodille. Jos molekyyli diffundoituu pois isoelektrisestä pisteestään, saa se heti nettovarauksen ja liikkuu takaisin isoelektriseen pisteeseensä sähkövirran avulla. Tämän ilmiön avulla molekyylit konsentroituvat tarkasti oikeaan kohtaan geelillä, ja näin ollen tällä menetelmällä pystytään erottelemaan proteiineja niiden elektronisen luonteen mukaan. 

Isoioninen piste on sama kuin isoelektrinen piste, silloin kun ionisidokset on nollassa.

Katso myös
Elektroforeesi

Lähteet

Aiheesta muualla 
Isoelektrinen piste - free online and offline program to calculation pI and more theoretical information about this subject 
 SWISS-2DPAGE - a database of isoelectric points coming from two-dimensional polyacrylamide gel electrophoresis (~ 2,000 proteins) 
 Proteome-pI - a proteome isoelectric point database (predicted isoelectric point for all proteins) 

Ionit
Analyyttinen kemia
Molekyylibiologia
Suopotkupallo

Suopotkupallo on Suomessa kehitetty muunnelma jalkapallosta. Siinä on jalkapallo siirretty uuteen elementtiin, riittävän märälle suolle. Ajatus on lähtenyt liikkeelle suomalaisten hiihtäjien voimaharjoittelusta, jossa he juoksivat suolla.

Kilpailut 
Lajin ensiaskelia otettiin 1990-luvun lopulla ja vuonna 1998 järjestettiin ensimmäiset SM-kisat. Seuraavana vuonna oli vuorossa EM-kisat ja sitä seuraavasta eli vuodesta 2000 lähtien on pelattu maailmanmestaruudesta. Kisat järjestetään Hyrynsalmen Pölhövaaran Vuorisuolla.  

Kainuun Paroonit Ry ilmoitti syksyllä 2006 järjestävänsä oman MM-tapahtuman kesästä 2007 alkaen Sotkamon Heinämäkeen. Hankkeesta nousi kohu ja oli jopa mahdollista, että olisi järjestetty kahdet erilliset suopotkupallon maailmanmestaruuskilpailut. Osa rahoittajista kuitenkin vetäytyi, joten kisojen järjestelyvastuu siirtyi Hiihtokeskus Ukkohalla OY:lle ja suopotkupallon MM-kisat järjestetään jatkossakin vain Hyrynsalmella.

Ensimmäiset ulkomaalaiset maailmanmestarit olivat vuonna 2004 miesten kilpasarjassa Penza-Center ja business-sarjassa LiRa/2, molemmat joukkueet ovat Venäjältä. Vuonna 2005 Penza-Center uusi voittonsa. Mestaruus palasi Suomeen vuoden 2006 turnauksessa, kun Nicky on the Butt kirkasti neljä vuotta aiemmin voittamansa pronssin maailmanmestaruudeksi. Vuoden 2017 mestaruuden voitti miehissä venäläinen Saint-Petersburg Lakes -joukkue ja naisissa suomalainen STBF-joukkue.

Sääntöjä 
Jalkapallosta suopotkupallo poikkeaa muutenkin kuin kenttänsä pehmeyden puolesta. Kentän koko on 60x35 metriä ja maalit 2x5 metriä. Peliaika on 2x10 minuuttia. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset ja sivurajaheitot suoritetaan käsistä potkaisemalla. Paitsiosääntö ei ole voimassa. Suoraan maalivahdin käsistä lähteneestä avauksesta tullutta maalia ei hyväksytä (ellei joku muu koske palloon ennen maalin syntyä). Kaikki vapaapotkut, sivurajaheitot ja kulmapotkut ovat epäsuoria. Kentällä on yhtä aikaa 1 + 5 pelaajaa. Pelissä on lentävät vaihdot eikä vaihtopelaajien määrää ole rajoitettu (ellei järjestäjä tee niin).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suopotkupallon MM-kisojen virallinen kotisivu
 MM-kisojen pitopaikkakohusta
 Ylen Elävä arkisto: Suopotkupallo on Suomen lahja urheilumaailmalle
 Ylen Elävä arkisto: Oudot kesälajit

Jalkapallon muunnelmat
Suomen jalkapallo
Synopsis

Synopsis on tiivistelmä tai yleiskatsaus esimerkiksi kuvallisesta tai kirjallisesta teoksesta, sen lyhyt hahmotelma. Synopsis pyrkii kuvailemaan teoksen sisältöä ja sen tuotantoa vastaamalla muun muassa kysymyksiin miksi, mitä, kenelle ja miten. Synopsis tulee kreikan kielen sanoista συν (syn, ”yhdessä”) ja οψις (opsis, ”näkeminen”).

Aiheesta muualla 
 Elokuvantaju. Aalto-yliopisto.

Lähteet 

Kirjallisuuden käsitteet
Seulonnan keskeiset artikkelit