joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bellingcat

Bellingcat (kirjoitetaan usein bell¿ngcat) on tutkivan journalismin verkosto, joka on erikoistunut sotiin, rikoksiin ja ihmisoikeuskysymyksiin. Bellingcatin perusti vuonna 2014 brittiläinen journalisti ja bloggaaja Eliot Higgins. Bellingcatin toimitusjohtaja ja johtava tutkija on Christo Grozev.

Bellingcatia yllä pitävä ryhmä keräsi tietonsa alussa lähinnä Internetin avoimista lähteistä. 
Myöhemmin on kerrottu että Bellingcatilla on pääsy mm. Venäjän passien tietoihin, autojen rekisteröinteihin, kiinteistörekisteriin, puhelutietoihin ja lentomatkustajien tietoihin sekä muihin tietokantoihin. Sivusto väittää että nämä tiedot ovat ostettavissa netissä vuotajilta.

Bellingcat on tullut tunnetuksi muun muassa Syyrian sisällissodan ja Itä-Ukrainan sodan tapahtumiin liittyvistä artikkeleistaan. Tunnetuin Bellingcatin tutkima tapaus lienee malesialaisen MH-17-koneen alas ampuminen Itä-Ukrainassa. Vuonna 2019 ryhmässä oli 16 jäsentä, ja 60 ajoittaista avustajaa.

Venäjä julisti sivuston ulkomaiseksi agentiksi 8. lokakuuta 2021.

Nimitys 
Nimi Bellingcat otettiin englanninkielisestä lauseesta ”belling the cat”, ’kello kissalle’. Tämännimisessä keskiaikaisessa sadussa hiiret haluaisivat tehdä kissan vaarattomaksi kaulakellolla, mutta kukaan hiiristä ei uskalla laittaa kelloa kissan kaulaan. Niinpä nimitys Bellingcat viittaa vaaralliseen tai vaikeaan tehtävään.

Toiminta 
Maaliskuussa 2012 brittiläinen Eliot Higgins alkoi kirjoittaa Syyrian sisällissotaa käsittelevää blogia nimellä Brown Moses. Blogissaan Higgins kertoi löytämiensä videotodisteiden osoittavan, että Syyrian hallituksen joukot käyttävät sodassa rypälepommeja ja kemiallisia aseita.

Vuonna 2014 Higginsin ja muutamien muiden vapaaehtoisten internet-journalistien ryhmä alkoi toimia nimellä Bellingcat. Ryhmä keskittyi alussa selvittämään verkosta löytyvien todisteiden pohjalta, kuka on vastuussa MH-17-matkustajakoneen pudottamisesta.

Vuonna 2020 ryhmä selvitti yhteistyössä muiden tutkivien journalistien kanssa, että Venäjän turvallisuuspalvelun salainen myrkytysyksikkö myrkytti oppositiopoliitikko Aleksei Navalnyin. Bellingcatin mukaan myös ampumalla murhatun oppositiopoliitikko Boris Nemtsovin entinen neuvonantaja Vladimir Kara-Murza on joutunut kaksi kertaa FSB:n myrkkyryhmän epäonnistuneen myrkytysyrityksen kohteeksi.

Kritiikki 
Venäläiset hallitustahot eivät ole pitäneet Bellingcatin tutkimuksia luotettavina, koska katsovat niiden olevan venäläis- ja syyrialaisvastaisia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Dokumenttielokuva

Kirja 
 

Uutissivustot
Luettelo vuonna 1919 kuolleista henkilöistä



Tammikuu 
 2. tammikuuta – Maria Tirkkonen, suomalainen kauppias (s. 1842)
 25. tammikuuta – Matti Rossi, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1849)
 27. tammikuuta – Endre Ady, unkarilainen runoilija (s. 1877)
 31. tammikuuta – Carl Alexander Almqvist, suomalainen hovioikeuden asessori ja senaattori (s. 1859)
 31. tammikuuta – Konstantin Samsonov, venäläis-suomalainen kenraaliluutnantti ja Suomen suuriruhtinaskunnan luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksen luotsitirehtööri 1910–1917 (s. 1860 tai 1861)

Maaliskuu 
 2. maaliskuuta – Kustaa Pellonpää, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1839)
 13. maaliskuuta – Kristian von Alfthan, suomalainen lääkäri, poliitikko, kansanedustaja (RKP), RKP:n puoluesihteeri 1906–1913 ja vapaaherra (s. 1864) 
 16. maaliskuuta – Hjalmar Avellan, suomalainen hammaslääkäri ja professori (s. 1872)
 30. maaliskuuta – Juho Heikki Filppula, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1843)

Huhtikuu 
 16. huhtikuuta – Iivo Ahava, vienankarjalainen upseeri, punainen heimosoturi ja henkirikoksen uhri (s. 1896)

Toukokuu 
 4. toukokuuta – Väinö Alasmaa, suomalainen jääkäriluutnantti (s. 1887)
 11. toukokuuta – Urho Aaltonen, suomalainen yleisurheilija ja palomestari (s. 1889)
 15. toukokuuta – Aaron Aaronsohn, romanialainen kasvitieteilijä, maataloustieteilijä, sionisti ja vakooja (s. 1876)
 20. toukokuuta – Knut Fredrik Durchman, suomalainen pappi, valtiopäivämies ja rovasti (s. 1846)

Kesäkuu 
 30. kesäkuuta – Dionisio Avila, bolivialainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1876)

Heinäkuu 
 2. heinäkuuta – Anna Howard Shaw, yhdysvaltalainen pappi ja naisasianajaja (s. 1847)
 21. heinäkuuta – Gustaf Retzius, ruotsalainen lääkäri, anatomi, antropologi, kustantaja, kirjailija, päätoimittaja, professori ja Ruotsin akatemian jäsen (s. 1842)
 28. heinäkuuta – Antti Rentola, suomalainen kappalainen ja Maalaisliiton kansanedustaja (s. 1881)

Elokuu 
 2. elokuuta – Juhana Koponen, suomalainen maakauppias, sahanhoitaja ja valtiopäivämies (s. 1837)
 10. elokuuta – Kaarle Konsti, suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja herastuomari (s. 1846)
 12. elokuuta – Adolf Natanael Colliander, suomalainen agronomi, tilanomistaja ja valtiopäivämies (s. 1854)

Syyskuu 
 12. syyskuuta – Leonid Andrejev, venäläinen kirjailija (s. 1871)
 25. syyskuuta – Karl Molin, suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista (s. 1842)
 27. syyskuuta – Theodor Frosterus, suomalainen insinööri ja virka- ja valtiopäivämies (s. 1842)

Lokakuu 
 22. lokakuuta – K. J. Mandelin, suomalainen faktori, kirjapainonjohtaja ja päätoimittaja (s. 1869)
 26. lokakuuta – Motojirō Akashi, japanilainen kenraali ja Taiwanin kenraalikuvernööri 1918–1919 (s. 1864)

Tuntematon päivämäärä 
 Vilhelm Pääkkönen, suomalainen opettaja ja valtiopäivämies (s. 1844)

Katso myös 

 Wikipedia:Henkilön kuolintiedon lisääminen
 Wikiprojekti:Henkilöartikkeleiden syntymä- ja kuolinvuosiluokat
 Wikipedia:Wikidata/Äskettäin kuolleita

1919
Fra den finske frihedskrig 1918

Fra den finske frihedskrig 1918 : Vestarméen on vuonna 1918 ilmestynyt norjalaisen lääkärin Harald Natvigin kuvateos, joka sisältää hänen Suomen sisällissodasta ottamiaan valokuvia. Natvig osallistui sotaan valkoisten puolella Norjan Punaisen ristin lähettämän kenttäsairaalan johtajana, joka seurasi länsiarmeijaa Hämeen rintamalla. Teoksessa on 175 valokuvaa.

Natvig saapui Suomeen Tornion kautta heti sodan käynnistyttyä tammikuun lopussa. Helmikuussa Natvig oli Jyväskylän seudulla Keski-Suomessa, jossa hän kuvasi valkoisen armeijan harjoituksia ja paraateja. Maaliskuun alussa Natvig siirtyi kenttäsairaalan mukana rintamalle ja seurasi länsiarmeijan joukkoja muun muassa Länkipohjan, Tampereen ja Lempäälän taisteluissa. Sotatoimien päättymisen jälkeen hän seurasi valkoisten voitonparaatia Helsingissä ja vieraili Suomenlinnan vankileirillä sekä Hangossa, Turussa ja Maarianhaminassa ennen paluutaan Ruotsin kautta kotimaahansa.

Kirja sisältää muun muassa Länkipohjan taistelua seuranneena päivänä 17. maaliskuuta otetun kolmen kuvan sarjan kolmentoista punakaartilaisen teloituksesta. Kuvat ovat tunnetuimpia sisällissodan valokuvia. Suurin osa valokuvista on Natvigin ottamia, mutta joukossa on myös muutama sairaanhoitajina palvelleiden Ingrid Skaarin ja Elisabeth Braatenin valokuva. Kirja julkaistiin Norjassa syksyllä 1918. Teoksen myynnistä saadut tulot lahjoitettiin sotainvalidien ja kaatuneitten perheitten hyväksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fra den finske frihedskrig 1918 -kirjan digitoitu versio (PDF) Tanskan kuninkaallinen kirjasto.

Kuvateokset
Vuoden 1918 kirjat
Suomen sisällissota
Harisoninkeltaruusu

Harisoninkeltaruusu (Rosa ’Harison’s Yellow’) on tarhaharisoninruusuihin kuuluva ruusulajike, jolla on lievästi kerratut, kirkkaan keltaiset kukat. Lajiketta sanotaan myös Texasin keltaruusuksi. Se ei ole sieltä kotoisin, mutta Amerikan uudisasukkaat istuttivat sitä kaikkialle, minne asettuivat asumaan. Tultuaan myyntiin vuonna 1830 ruusu levisi nopeasti sekä Amerikkaan että Eurooppaan.

Alkuperä 
Harisoninkeltaruusu on todennäköisesti persianruusun (Rosa foetida) ja pimpinellaruusun (Rosa pimpinellifolia) luonnossa syntynyt risteymä. Ruusu kasvoi ensimmäisenä asianajaja ja ruusujen ystävä George Harisonin puutarhassa New Yorkin esikaupunkialueella 1800-luvun alussa. Taimitarhanpitäjä William Prince otti ruususta pistokkaan ja alkoi markkinoida sitä vuonna 1830. Harisoninkeltaruusua kasvaa nykyisin villiintyneenä hylätyillä talopaikoilla läpi Amerikan mantereen.

Kuvaus 
Harisoninkeltaruusu kasvaa noin 1,5 metrin korkuiseksi tuuheaksi pensaaksi. Versot ovat pimpinellaruusujen tapaan pystyt. Versoissa on isoja piikkejä. Lehdet ovat vihertävän harmaita, lehtivarressa 7–9 lehteä. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää 2–3 viikkoa. Kukat ovat halkaisijaltaan 6–7 cm. Terälehtiä on noin 20, ja ne taipuvat usein alaspäin. Heteet ovat keltaruskeat. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä ja pimpinellaruusumainen, vivahteina kardemumma ja sitruuna. Nuoret kiulukat ovat ensin vihreitä, sitten punaisia ja muuttuvat kypsinä mustiksi. Lajike sietää kuivuutta, varjoa ja köyhää maaperää. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III.

Lähteet 

Ruusulajikkeet
Kurt af Enehielm

Pehr Kurt Alexander af Enehielm (2. lokakuuta 1865 Savonlinna – 8. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Kurt af Enehielmin vanhemmat olivat kollega Pehr Eberhard Heribert Rudolf af Enehielm ja Emilia Augusta Tawast. Hän tuli ylioppilaaksi 1884 ja suoritti oikeustutkinnon 1889, varatuomarin arvon hän sai 1893. Af Enehielm toimi raastuvanoikeudessa Viipurissa notaarina vuodesta 1896, nuorempana oikeusneuvosmiehenä ja rikosasiain notaarina vuodesta 1899, siviiliasiain notaarina vuodesta 1902 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä vuodesta 1907. Viipurin hovioikeuden asessoriksi hän tuli 1919 ja oli hovioikeuden oikeusneuvos 1927–1935. Hän oli aateliston edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1904–1905.

Lähteet
 

 Suomalaiset juristit
 Suomalaiset virkamiehet
 Suomalaiset tuomarit
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Minna Minkkinen

Minna Maria Minkkinen (s. 17. huhtikuuta 1984) on tamperelainen poliitikko ja vasemmistoliiton 3. varapuheenjohtaja. Minkkinen on toiminut Tampereen kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginhallituksen jäsenenä vuodesta 2013 alkaen. 

Minkkinen valittiin jatkokaudelle vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi 10.–12.6.2022 Porissa pidetyssä puoluekokouksessa.

Koulutus ja työura 
Minkkinen on opiskellut lähihoitajaksi Tampereen sosiaali- ja terveysalan opistossa ja valmistui vuonna 2003. Sosionomiksi Minkkinen opiskeli Hämeenlinnassa Hämeen ammattikorkeakoulussa josta valmistui 2008. Urheiluhierojaksi Minkkinen opiskeli vuonna 2018 Tampereen urheiluhierojakoulussa.  

Minkkinen on työskennellyt muun muassa asunnottomien asuntolassa, haittoja vähentävässä terveysneuvonnassa ja lastensuojelussa. 

Minkkinen on nostanut julkisuudessa  esille päihdehuollossa näkemiään epäkohtia. Minkkinen on ollut myös vapaaehtoistöissä Kreikassa. 

Minkkinen on toiminut myös huolto-viestintä- ja johtotehtävissä Suomen ITF Taekwon-Do maajoukkueessa.

Poliittinen ura 
 Minkkinen toimi vasemmistonuorten varapuheenjohtajana 2009–2011. 
 Minkkinen oli ensimmäistä kertaa ehdolla kuntavaaleissa 2008 Hämeenlinnassa ja sai 144 ääntä.  
 Vuoden  2011 eduskuntavaaleissa Pirkanmaalla Minkkinen sai 881 ääntä. 
 Kuntavaaleissa 2013 Minkkinen sai 417 ääntä. 
 Kuntavaaleissa 2017 Minkkinen sai 551 ääntä. 
 Minkkisen ensimmäinen valtuustoaloite oli aloite seuraparlamentin perustamisesta, jollainen Tampereelle aloitteen pohjalta perustettiin 
 Minkkisen aloitteesta Tampereella on neuloille ja ruiskuille roskiksia puistoissa. 
 Minkkisen aloitteesta Tampereelle tuli julkisia grillauspaikkoja

Lähteet 

Vasemmistoliiton poliitikot
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjaana Mykkänen

Marjaana Mykkänen  (s. 1954) on suomalainen dokumentaristi,  televisiotuottaja ja -ohjaaja  ja viestinnän tutkija.

Ura
Mykkäsen viimeisin dokumentti Jumalten keinussa, joka seuraa Suomen kansallisoopperan Wagnerin Ringin valmistamista. Hänen aiempiin tunnettuihin tv-ohjauksiinsa kuuluvat One minute, Maestro (1985), ja sen jatko-osa Miehen tie  (1985) kapellimestari -säveltäjää Esa-Pekka Salosesta ja Pari kolme asiaa Elina Salosta. 

Mykkänen on työskennellyt Yleisradiossa toimittajana ja ohjaajana vuodesta 1980, ja vuodesta 1995 kulttuuriohjelmien tuottajana. Hänen ohjaamiensa tai tuottamiensa teosten luettelo käsittää yli 900 nimikettä joista suurin osa on kulttuurisarjoja, henkiläkuvia ja dokumentteja.

Mykkänen on tunnettu myös rock-ohjaajana, jonka 1980-luvun konserttiohjauksina Tavastialta, Vanhalta ylioppilastalota ja Provinssirockista nähtiin muun muassa Sielun veljet, Smack, Giddyups, Popeda, ja Eppu Normaali, sekä Red Hot Chili Peppers, Ramones ja Iggy Pop.

Hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa dokumenttielokuva Sirppi ja kitara (1988) kertoi Gorbatshovin ajan Neuvostoliiton vapautumisen ajasta esiin nousevien rockyhtyeiden kautta. Elokuvan vastaavan tuottajana toimi Aki Kaursimäki, jonka elokuvassa Calamari Union (1985) Mykkänen oli apulaisohjaajana ja pienessä sivuosassa . Mykkänen tuotti ja oli toisena ohjaajana Neuvostoliitossa ja USA:ssa kuvatussa Kuuban kriisiä käsittelevässä elokuvassa Nikita – sodan tekijät.

Lähteet 

Vuonna 1954 syntyneet
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Suomalaiset televisiotuottajat
Elävät henkilöt
Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Luettelo Vuoreksen taideohjelman teoksista

Luettelo Vuoreksen taideohjelman teoksista käsittää Tampereen Vuoreksen alueen taideteokset.  

Ajatus Vuoreksen taideohjelmaan syntyi vuonna 2005 järjestetyssä seminaarissa. Ohjelmassa, jonka teema on Luonnon heijastumia määritellään taiteen teemat, sijoittelu ja toteuttamisen periaatteet. Ohjelman on tilannut Tampereen kaupungin Vuores –hanke. Vuoreksessa suurin osa taiteesta yhdistyy rakennusmateriaaleihin ja rakentamiseen. Ohjelmassa olevat teokset ovat valmistuneet vuosina 2007–2020.

Taideteokset

Katso myös 
 Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Lähteet

Viitteet 

Tampere Vuores
Neriglissar

Neriglissar  oli Uus-Babylonian kuningas vuosina 560-556 eaa. Hän siirtyi kuninkaaksi vallankaappuksessa, jossa hän surmasi edeltjänsä Amel-Mardukin. Vaikka Neriglissar ei liity aikaisempiin babylonialaisiin kuninkaisiin, hän oli mahdollisesti aramealaista syntyperää ja hän oli merkittävä virkamies ja kenraali Nebukadnessar II:n hallituskaudella ja tuli entistä vaikutusvaltaisemmaksi mentyään naimisiin Nebukadnessarin tyttären, mahdollisesti Kashshayan kanssa.

Neriglissarin hallituskauden parhaiten dokumentoitu tapahtuma on hänen onnistunut 557–556 eaa. kampanjansa Anatoliassa Kisilian pienen valtakunnan kuninkaan Appuwashua vastaan. Neriglissar vangitsi onnistuneesti Appuwashun pääkaupungin Uran sekä toisen kaupungin Kirshun. Pian palattuaan voittajana kotiinsa Babyloniaan Neriglissar kuoli huhtikuussa 556 eaa. Häntä seurasi kuninkaana hänen poikansa Labashi-Marduk, jonka hallituskausi kesti vain kaksi tai kolme kuukautta.

Babylonian kuninkaat
Vanhan testamentin henkilöt
Pauliina Punkki

Pauliina Punkki (s. 1974 Tornio) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja leikkaaja. Punkki on ohjannut kaksi palkittua lyhytelokuvaa sekä dokumenttielokuvia ja televisiosarjoja.

Opiskelu ja ura 
Punkki valmistui vuonna 2008 taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun Elokuva- ja lavastustaiteen laitokselta.

Hän on leikannut muun muassa Tampereen kansainvälisillä elokuvajuhlilla palkitun Hetket jotka jäivät (ohjaaja Pia Andell) 2006,  Liikkumavara (ohjaaja Annika Grof) 2009 sekä Who Will Be A Gurkha (ohjaaja Kesang Tseteng) 2012. 

Vuonna 2017 Pauliina Punkki perusti sisarensa koreografi Raisa Punkin kanssa tuotantoyhtiö Ida Productions] Oy:n.

Vuonna 2019 Punkki sai Suomen kulttuurirahaston kolmivuotisen taiteilija-apurahan.

Vuonna 2020 Punkki kehittelee dokumenttielokuvaa työnimeltään Kittilä

Filmografia

Tv-työt

Lähteet 

Suomalaiset käsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Gaumont

Gaumont on ranskalainen elokuvayhtiö.

Léon Gaumontin vuonna 1895 perustama yhtiö Léon Gaumont et Cie valmisti elokuvia ja elokuvalaitteita ja aloitti Alice Guyn johdolla näytelmäelokuvien tuotannon. Vuonna 1906 yhtiöstä tuli Société des établissements Gaumont, joka laajensi toimintaansa eri puolille maailmaa. Vuonna 1908 Gaumont aloitti elokuvien vuokraustoiminnan ja vuonna 1910 se avasi maailman suurimman elokuvateatterin Gaumont-Palacen, johon mahtui 3 400 katsojaa. Yhtiö teki kokeiluja ääni- ja värielokuvan alalla ja tuotti viikoittaista uutiskatsausta vuodesta 1910. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Gaumont oli Pathé Frèresin jälkeen Ranskan toiseksi suurin elokuvayhtiö.

Vuonna 1925 Gaumont perusti Goldwyn-Mayerin kanssa yhteisyrityksen Gaumont-Metro-Goldwyn, joka lakkautettiin vuonna 1929. Léon Gaumont vetäytyi yhtiöstä vuonna 1930 ja se teki konkurssin vuonna 1934. Sen tilalle perustettiin uusi yhtiö Société nouvelle des Etablissements Gaumont. Yhtiö laajensi 1970-luvun puolivälissä toimintaansa musiikin, kirjallisuuden ja lehtien julkaisemiseen, mutta keskittyi vuonna 1985 jälleen elokuviin. Se on yhä yksi Ranskan kolmesta suurimmasta tuotanto- ja levitysyhtiöstä ja yksi maailman tärkeimpiä elokuvayhtiöitä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Gaumontin sivusto 

Elokuvayhtiöt
Otto Immanuel Appelberg

Otto Immanuel Appelberg (22. toukokuuta 1848 Kaarlela – 8. kesäkuuta 1918 Loviisa) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 

Appelbergin vanhemmat olivat rovasti Isak Otto Appelberg ja Anna Helena Stenhagen ja puoliso vuodesta 1882 Inga Teresia Lindén. Appelberg tuli ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1871 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1878. Hän toimi lääkärinä useilla eri paikkakunnilla Suomessa sekä Medevin kylpylaitoksessa Ruotsissa, ennen kuin tuli Kotkan kaupunginlääkäriksi 1881. Piirilääkäri Loviisassa hän oli 1909–1918. Appelberg sai kollegiasessorin arvon vuonna 1900. Hän toimi Kotkan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1882 ja oli Kotkan edustaja valtiopäivillä 1891, 1894 ja 1899.

Lähteet
 

 Suomalaiset lääkärit
 Kotkan kaupunginvaltuutetut
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Anton Viktor Appelqvist

Anton Viktor Appelqvist (11. tammikuuta 1839 Pori – 13. lokakuuta 1913 Hämeenlinna) oli suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies. 

Appelqvistin vanhemmat olivat merimies Karl Fredrik Appelqvist ja Sofia Karolina Wahlsten ja puoliso vuodesta 1870 Selma Bergroth (k. 1898). Appelqvist tuli ylioppilaaksi 1863, suoritti teologian erotutkinnon 1875 ja vihittiin papiksi 1876. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1878. Appelqvist toimi opettajana useilla eri paikkakunnilla 1868–1878 ja kappalaisena Hämeenlinnassa vuodesta 1879, jolloin hän sai myös varapastorin arvon. Appelqvist oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1888.

Lähteet
 

 Suomalaiset opettajat
 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
North Bergen

North Bergen on kunta (township) Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Hudsonin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 60 773.

Historia

Eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat nykyisen North Bergenin alueelle Alankomaista vuonna 1617. Paikasta tuli sittemmin osa Bergenin kaupunkia. Bergen laajennettiin vuonna 1710 käsittämään suurimman osan nykyistä Hudsonin piirikuntaa. Myöhemmin useat eri kunnat alkoivat kuitenkin itsenäistyä Bergenistä. North Bergenistä muodostettiin oma kaupunkinsa (township) vuonna 1861.

North Bergen kasvoi nopeasti 1900-luvulta alkaen. Samalla muuttui myös kaupungin väestörakenne. Nykyisin paikallsiet käsittävät useita eri etnisiä ryhmiä ja kaupunki on pääosin asuntoaluetta.

Talous
North Bergen on yksi New Yorkin metropilialueen liikenteen keskuksista. Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot North Bergenissä aikavälillä 2014–2018 olivat 61 734 USD ja henkilöä kohden 29 383 USD. 14,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
Kunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 60 773 ja vuoden 2019 arvion mukaan 60 666. Kaupungin asukkaista 67,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 18 %), 3,7 % afroamerikkalaisia, 70,9 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 7 % aasialaisia. 76,7 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 49,9 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

New Jerseyn kunnat
Arnold Melcher Berger

Arnold Melcher (Melker) Berger (15. kesäkuuta 1861 Vaasa – 29. joulukuuta 1912 Tuusula) oli suomalainen pappi, juristi ja valtiopäivämies. 

Bergerin vanhemmat olivat kamarineuvos Adolf Ferdinand Berger ja Emilia Matilda Leidenius ja puoliso vuodesta 1884 Fanny Lovisa Lindfors. Berger tuli ylioppilaaksi 1881, suoritti teologian erotutkinnon 1883 ja vihittiin papiksi 1884. Oikeustutkinnon hän suoritti 1899 ja sai varatuomarin arvon 1901. Berger tuli saarnaajaksi Töysään 1888,  toimi Uuraisten kirkkoherrana 1898–1907, oli v.t. lääninrovasti Jyväskylän rovastikunnassa 1906–1908 ja Tuusulan kirkkoherra vuodesta 1907. Hän toimi myös Porvoon tuomiokapitulin v.t. sihteerinä 1904 ja 1907–1908. Berger oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904 ja 1905.

Lähteet
 

 Suomalaiset juristit
 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Cliffside Park

Cliffside Park on kunta (borough) Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltion Bergenin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 23 594.

Maantiede

Cliffside Park sijaitsee New Jerseyn osavaltiossa Bergenin piirikunnassaHudsonjoen varren Palisades-kallioiden päällä. Nimi Cliffside Park on johdettu kallioista erotuksena kallioiden alapuolella sijaitsevasta Edgewaterista.

Historia

Nykyisen Cliffside Parkin alue käsitti alun perin metsikköä ja viljalymaata. Paikkakunta alkoi kasvaa, kun sen kautta rakennettiin lautoille Weehawkenissa rautatie- ja ratikkaliikennettä. Lautoilla liikennöitiin puolestaan New Yorkiin. Vuotaan 1871 nykyinen Cliffside Park oli osa Hackensackia (township) ja sittemmin Ridgefieldin kaupunkia. Oman kunnallishallintonsa (borough) se sai vuonna 1895. Vuosien 1905–1971 välillä Cliffside Parkin ja viereisen Fort Leen alueella oli Palisades Amusement Park-huvipuisto, joka purettiin lopulta kerrostaloasuntojen tieltä.

Talous
Cliffside Park käsittää nykyisin lähinnä asuinaluetta. Monet paikalliset käyvät töissä New Yorkissa, ja Cliffside Park sijaitsee New Yorkin kaupunkiin kulkevien George Washington Bridge-sillan ja Lincoln Tunnel-tunnelin välissä. 

Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Cliffside Parkissa aikavälillä 2014–2018 olivat 66 952 USD ja henkilöä kohden 42 405 USD. 12,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
Cliffside Parkin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 23 594 ja vuoden 2019 arvion mukaan 26 133. Asukkaista 67,2 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 45,5 %), 3,4 % afroamerikkalaisia, 31,8 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 16,2 % aasialaisia. 61,8 % Cliffside Parkin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 47,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Lähteet

New Jerseyn kunnat
Tuuli Kuittinen

Tuuli Kuittinen F.C.E. (s. 15. syyskuuta 1964) on suomalainen elokuvaleikkaaja, joka on valmistunut Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta 1994. Hän saanut kaksi parhaan elokuvaleikkauksen Jussi-ehdokkuutta, elokuvista Lunastus (1997) ja Ompelijatar (2015). Hän on leikannut yli sata elokuvaa, niin fiktioita kuin dokumenttielokuvia. Vuonna 2021 Tuuli Kuittinen sai Aho & Soldan -elämäntyöpalkinnon. Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto myönnetään suomalaiselle dokumenttielokuvataiteilijalle. Kriteereinä on suomalaista luovaa dokumenttia kehittänyt merkittävä elokuvatyö. Lisäksi vaaditaan pitkään laadukkaana jatkunut ura dokumenttielokuvan parissa.

Valikoitu filmografia leikkaajana 

 Uppo-Nalle, 1991
 Mestari, 1992
 Yemanján tyttäret, 1995
 Apinajuttu, 2000
 Myyrän aarre, 2001
 Olipa Kerran Utopia, 2004
 Sielun linna, 2004
 Weisaaja, 2004
 Zahara & Urga, 2005
 Hiljainen tila, 2005
 Isä meidän, 2006
 Paanajärven Anni, 2006
 Taakankantaja, 2006
 Huuto tuuleen, 2007
 Saalis, 2007
 Family Meeting, 2007
 Risto Räppääjä, 2008
 Jos mulla ois valta, 2008
 Yksin Jumala, 2008
 Villa Mairea, 2009
 Tadao Ando / Koshino House, 2009
 Risto Räppääjä ja polkupyörävaras, 2009
 Göringin sauva, 2010
 Prinsessa, 2010
 Jäämarssi, 2011
 Tuntematon emäntä, 2011
 Varasto, 2011
 Risto Räppääjä ja viileä Venla, 2012
 Sattuman syyt, 2012
 Hukkamies, 2012
 Viru – Tarinoita hotellista, 2013
 Isänmaallinen mies, 2013
 Himmlerin kanteleensoittaja, 2014 
 Eila, Rampe ja Likka, 2014
 Ompelijatar, 2015
 Matka minuksi, 2015
 Tunteiden temppelit, 2015
 Sodan murtamat, 2016
 Ympyrät ja kivet, 2016
 Syysprinssi, 2016
 Lauluja utopiasta, 2017
 Maailman viimeinen kirjakauppa, 2017
 Ryhmäteatteri, 2018
 Mestari Cheng, 2019
 Silmästä silmään, 2020

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tuuli Kuittinen Internet Movie Databasessa
Tuuli Kuittinen Elonetissa

Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Adiel Bergroth

Adiel Bergroth (3. marraskuuta 1848 Keuruu – 26. huhtikuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen pappi, rehtori ja moninkertainen valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
Adiel Bergrothin vanhemmat olivat rovasti Frans Henrik Bergroth ja Hilda Elisabet Fabritius ja puoliso vuodesta 1874 Lydia Petterson (k. 1931). Bergroth valmistui filosofian maisteriksi 1873, suoritti teologian erotutkinnon 1875 ja vihittiin papiksi 1888. Hän toimi Viipurin ruotsalaisen lyseon uskonnon ja suomen kielen lehtorina vuodesta 1877, samoin kuin koulun rehtorina. Bergroth oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.

Kirjailijat Eva Hirn ja Kersti Bergroth sekä kirjailija ja suomentaja Anna Inkeri Relander olivat Adiel Bergrothin ja Lydia Pettersonin lapsia.

Julkaisuja
 Herätyssanoja eli raamatunlause lyhykäisesti selitetty kunakin vuoden päivänä, 1879, J. F. Lobstein, suom. Adiel Bergroth.

Lähteet
 

 Suomalaiset opettajat
 Suomen koulujen rehtorit
 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Otto Johan Blåfield

Otto Johan Blåfield (9. joulukuuta 1867 Tampere – 21. kesäkuuta 1936 Kokkola) oli suomalainen hammaslääkäri, lääkäri ja valtiopäivämies. 

Blåfieldin vanhemmat olivat kaupunginlääkäri, hovineuvos Carl Otto Johan Blåfield ja Ebba Elisabeth Gustava Masalin ja puoliso vuodesta 1900 Elin Maria Ström (k. 1936). Blåfield tuli ylioppilaaksi 1887, suoritti hammaslääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1894 ja lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1900. Hän toimi hammaslääkärinä Helsingissä 1894–1899, samoin kuin kunnanlääkärinä Nurmijärvellä ja Kauhavalla sekä piirilääkärinä Kajaanissa 1922–1929 ja Kokkolassa 1929–1934. Blåfield oli aateliston edustaja valtiopäivillä 1897.

Lähteet
 

 Suomalaiset lääkärit
 Suomalaiset hammaslääkärit
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Pan Amin lento 830

Pan Amin lento 830 oli Pan Amin reittilento, joka kiersi maailman New Yorkista itään. Lennon Tokiosta Honoluluun kulkevalla osuudella 11. elokuuta 1982 olleessa Boeing 747-121 -koneessa räjähti pommi sen lähestyessä Honolulua. Istuintyynyn alle asetettu pommi tappoi yhden matkustajan, teki reiän matkustamon lattiaan ja vaurioitti kattoa, mutta kone laskeutui turvallisesti Honoluluun.

Pommin toi koneeseen jordanialaissyntyinen palestiinalainen Mohammed Rashed, joka kuului Palestiinan vapautuksen kansanrintamasta erkaantuneeseen toukokuun 15. päivän terroristiryhmään. Hänet pidätettiin vuonna 1988 Kreikassa ja tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen, joskin hänet vapautettiin hyvän käytöksen ansiosta jo vuonna 1996. FBI pidätti hänet Egyptissä vuonna 1998. Hänet tuotiin Yhdysvaltoihin, jossa hän myönsi syyllisyytensä oikeudenkäynnissä vuonna 2002. Hän vapautui vankilasta vuonna 2013, minkä jälkeen Yhdysvaltain maahanmuuttoviranomaiset ottivat hänet haltuunsa odottamaan karkotusta maasta. Hänet karkotettiin lopulta Mauretaniaan vuonna 2016.

Lähteet 

Lento-onnettomuudet Havaijilla
Vuoden 1982 lento-onnettomuudet
Terrori-iskut Yhdysvalloissa
1980-luvun terrori-iskut
Raimo Aarras

Raimo Rainer Aarras (s. 18. helmikuuta 1931 Turku) on suomalainen taidemaalari.

Aarras opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1952–1953 muun muassa Otto Mäkilän johdolla. Aarras piti ensimmäisen näyttelynsä 1952 ja hän oli 1950- ja 1960-luvuilla keskeinen henkilö Turun taidepiireissä. Vuonna 1960 Aarras oli mukana perustamassa Arte-taiteilijayhdistystä Turkuun. Hänen maalauksensa ovat muuttuneet alkuaikojen surrealismista esittävämpään suuntaan. 



Kirjallista tuotantoa 
 Kalannin kirkko ja sen kalkkimaalaukset. Kalannin seurakunta, Turku 1961
 Kalannin kotiseutumuseo. Kalannin kotiseutumuseo, Kalanti 1972
 Edwin Lydén. Taidehistoriallisia tutkimuksia 5. Taidehistorian seura, Helsinki 1980

Kirjallisuutta 
 Raimo Aarras; esseen teksti Esa Sirkka. R. Arras, Uusikaupunki 1993

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aarras liikkuu ajassa ja paikassa, Turun Sanomat 28.6.2005
 Raimon kammarista Italian auringon alle, Vakka-Suomen Sanomat 13.1.2020

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurora-mitalin saajat
Uno Otto Honka

Uno Otto Honka, ent. Bremer (19. kesäkuuta 1858 Perniö – 18. kesäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen virkamies, koulunjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
Hongan vanhemmat olivat vuorineuvos Viktor Zebor Bremer ja Ottiliana Matilda Rehbinder ja puoliso vuodesta 1888 yhteiskoulun johtaja Aina Maria Hagan. Honka valmistui agronomiksi Mustialasta 1882 ja toimi 1885–1887 Turun ja Porin läänin apulaislääninagronomina. Tilanhoitaja ja maanviljelyskoulun johtaja Tuorlassa Honka oli 1887–1904 ja virkatalojen tarkastaja ensin Turun ja Porin läänissä ja sitten Vaasan läänissä 1908–1925. Hän oli talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. 

Poliitikko Aarne Honka ja oikeuskansleri Olavi Honka olivat Uno Otto Hongan poikia.

Julkaisuja
 Heinäsiemenkaupasta ja siemenviljelyksestä kansantaloudelliselta kannalta katsottuna, 1898

Lähteet
 

 Suomalaiset virkamiehet
 Suomen oppilaitosten rehtorit
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Piscataway

Piscataway on kunta (township) Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Middlesexin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 56 044.

Maantiede

Piscataway sijaitsee New Jerseyn osavaltiossa Middlesexin piirikunnassa. Matkaa New Yorkin kaupunkiin on noin 55 kilometriä.

Historia

Piscataway on New jerseyn viidenneksi vanhin kunta. Englannin kuningas Kaarle II antoi nykyisen Piscatawayn veljelleen Yorkin herttua Jaakolle vuonna 1664  ja Jaakko antoi maata edelleen tuttavilleen. Paikkakunnan ensimmäiset siirtolaiset saapuivat New Hampshirestä vuonna 1666. Nimi Piscataway johdettiin paikannimestä Piscataqua New Hampshirestä ja sen merkityksestä ei ole varmuutta. Mahdollisesti nimi on peräisin delawareilta. 

Monet 1700-luvun rakennukset ovat säilyneet Piscatawayn historiallisessa kaupunginosassa River Road-tien varrella. Vanhin rakennus on peräisin vuoden 1720 paikkeilta. Yhdysvaltojen ja brittien joukot kulkivat laueen läpi Yhdysvaltain vapaussodan aikana. George Washingtonin johtamat amerikkalaiset joukot lepäsivät Piscatawayssä Monmouthin taistelun jälkeen heinäkuussa 1778.

Talous
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Piscatawayssä aikavälillä 2014–2018 olivat 93 534 USD ja henkilöä kohden 32 575 USD. 7,5 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
Kunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 56 044 ja vuoden 2019 arvion mukaan 56 837. Kaupungin asukkaista 34,8 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 26,9 %), 20,1 % afroamerikkalaisia, 12,2 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 38,6 % aasialaisia. 37,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 32,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Koulutus
Piscatawayssä sijaitsevat Rutgersin yliopiston Buschin ja Livingstonin kampukset, sekä Robert Wood Johnson Medical School.

Lähteet

Aiheesta muualla 

New Jerseyn kunnat
Jarkko Volanen

Jarkko Tapani Volanen (s. 1971) on helsinkiläinen kirjailija ja tohtorikoulutettava Helsingin yliopistossa. Häneltä on ilmestynyt kaksi romaania: Hiekankantajat (2017, Teos) ja Varjoihmiset (2020, Teos). Varjoihmiset ylsi paitsi vuoden 2020 Tiiliskivi-palkinnon finalistiksi myös vuoden 2021 Runeberg-palkinnon pitkälle ehdokaslistalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jarkko Volanen Kirjasammossa

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Tao Geoghegan Hart

Tao Geoghegan Hart (s. 30. maaliskuuta 1995 Lontoo) on englantilainen maantiepyöräilijä. Hän on kilpaillut korkeimmalla ammattilaistasolla, UCI World Tourilla, kaudesta 2017 lähtien edustaen Team Sky / Ineos Grenadiers -joukkuetta. Hän on Italian ympäriajon voittaja.

Geoghegan Hart voitti vuoden 2020 Italian ympäriajossa Piancavalloon päättyneen 15. etapin ja Sestriereen päättyneen 20. etapin. Ennen päätösetappia hän oli kokonaiskilpailussa toisena, vain 0,86 sekuntia Jai Hindleylle jääneenä. Viimeisenä ajetulla aika-ajoetapilla hän varmisti kokonaisvoittonsa 39 sekunnin erolla Hindleyyn. Hän voitti myös nuorten kilpailun.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2012
Ratapyöräilyn nuorten EM-kilpailut, joukkuetakaa-ajossa hopeaa
2013
Tour of Istria, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Giro Internazionale della Lunigiana, kokonais-, piste- ja mäkikirikilpailun sekä 1. etapin voitto
2015
USA Pro Challenge, nuorten kilpailun voitto
2016
Trofeo Piva, voitto
Tour of the Gila, nuorten kilpailun voitto
Tour de Savoie Mont Blanc, 5. etapin voitto
2018
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
2019
Tour of the Alps, kokonaiskilpailussa toinen, 1. ja 4. etapin voitto
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s, 16. etapilla toinen, 15. etapilla kolmas
2020
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto, mäkikirikilpailussa toinen, 15. ja 20. etapin voitto, 18. etapilla toinen
2022
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s

Lähteet 

Englantilaiset maantiepyöräilijät
Giro-voittajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
All Together Now Suomi

All Together Now Suomi on 24. lokakuuta 2020 Nelosella alkanut suomalainen versio brittiläisestä All Together Now -ohjelmaformaatista. Ohjelmassa tavalliset suomalaiset ihmiset pääsevät laulamaan ”Sataseksi” kutsutun satapäisen tuomariston eteen. Osallistujat saavat pisteitä sen mukaan, kuinka moni tuomariston jäsen nousee seisomaan ja yhtyy lauluun. Ohjelman juontajana toimii Jaana Pelkonen, ja tuomariston kapteenina toimii Laura Voutilainen. Ohjelma on kuvattu kevään 2020 alussa Vantaan Veromiehessä Helsinki Airport Studiosilla.

Ohjelman kulku 
Kukin yksittäinen esiintyjä tai esiintyjäryhmä esiintyy vuorollaan sadasta henkilöstä koostuvalle tuomaristolle. Jos yksittäinen tuomari pitää esityksestä, hän pomppaa pystyyn ja alkaa laulaa mukana. Esiintyjän esityksestä saama pistemäärä riippuu esitykseen liittyneiden tuomareiden määrästä, joka esitetään sekä kotikatsojille ruudun reunassa että paikan päällä olevalle yleisölle isolla näytöllä. Mikäli kaksi esiintyjää saa saman pistemäärän, tuomaristo äänestää uudelleen.

Kunkin jakson kolme parasta esiintyjää kilpailee finaali- ja semifinaalipaikoista. Eniten pisteitä saanut esiintyjä pääsee suoraan finaaliin, kun taas toiseksi ja kolmanneksi eniten ääniä saaneet esiintyjät esiintyvät uudelleen. Näistä kahdesta esiintyjästä tuomaristo valitsee semifinaaliin pääsevän esiintyjän. Semifinaaliin päässeet esiintyjät kilpailevat pääsystä finaaliin, jonka pääpalkintona on 20 000 euroa.

Satanen 

Ohjelman tuomaristo, ”Satanen", koostuu sadasta suomalaisesta musiikki- ja viihdealan ammattilaisesta. Tuomariston kapteenina toimii Laura Voutilainen. Tunnettuja laulajataustaisia jäseniä ovat muun muassa Eini, Pete Parkkonen, Irina, Nopsajalka, Laura Närhi, Ilta, Aleksanteri Hakaniemi, Mira Luoti, Archie Cruz, Samae Koskinen, Leo, Elias Kaskinen, Nisa Soraya, Tuure Boelius, Laura Pyrrö, Max Vola, Anamaria Rusi ja Knucklebone Oscar. Muita tunnettuja tuomariston jäseniä ovat muun muassa Tuomas Kantelinen, Chike Ohanwe, Pastori Pike, Divet, Jayden Mars, Heikki Puhakainen ja Marjaana Turunen.

Jaksot

1. jakso (24.10.2020) 
 Avausesitys: ”Eteen ja ylös” (Satanen)
 Lopetusesitys: ”Edge of Glory” (Satanen, Rafaela, Stella & Ilona ja Sami)

Sing off -vaihe

2. jakso (31.10.2020) 
 Avausesitys: ”Tinakenkätyttö” (Satanen)
 Lopetusesitys: ”Tinakenkätyttö” (Satanen, Astrid ja Vilma)

Sing off -vaihe

3. jakso (7.11.2020) 
Avausesitys: "Keinutaan" (Satanen)
Lopetusesitys: ”Keinutaan” (Satanen, Hugo ja Riikka)

Sing off -vaihe

4. jakso (14.11.2020)

Sing off -vaihe

5. jakso (21.11.2020)

Sing off -vaihe 

6. jakso (28.11.2020)

Sing off -vaihe

7. jakso (5.12.2020)

Sing off -vaihe

Jaksolistaus 

1 Keskikatsojamäärä televisiossa jakson ensiesityspäivänä.

Katso myös 
 Luettelo televisiosarjan All Together Now Suomi tuomareista

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
Nelosen televisio-ohjelmat
2020-luvun televisiosarjat
Edvard Blomqvist

Arvid Edvard Blomqvist (31. elokuuta 1869 Östersundom, Sipoo – 8. heinäkuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen hydrografi.

Blomqvist valmistui insinööriksi 1890 ja filosofian kandidaatiksi 1894. Hän opiskeli sitten tähtitiedettä ja geodesiaa Berliinissä ja Potsdamissa valmistuen filosofian lisensiaatiksi 1901 ja filosofian tohtoriksi 1903.

Blomqvist oli vuodesta 1897 lähtien opettajana Polyteknillisessä opistossa ja toimi 1897–1905 geodeettina tie- ja vesirakennusten ylihallituksessa. Hän oli ylihallituksen hydrografisen toimiston esimiehenä 1908-1930. Blomqvist toimi myös 1917–1931 Svenska folkskolans vänner-yhdistyksen puheenjohtajana.

Julkaisuja 
Nimellä Edv. Blomqvist:
 Det finska precisionsnivellementet 1892-1899, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1900
 Finlands precisionsafvägning 1892-1910; tekijät Edv. Blomqvist ja Henrik Renqvist. Senaten, Helsingfors 1910
 Kymijoki ja sen vesistö 1, Teksti. Lisiä Suomen hydrografiaan 2. Suomen tie- ja vesirakennusten ylihallituksen hydrografinen toimisto, Helsinki 1911
 Kymijoki ja sen vesistö 2, Tauluja. Lisiä Suomen hydrografiaan 2. Suomen tie- ja vesirakennusten ylihallituksen hydrografinen toimisto, Helsinki 1911
 Kymijoki ja sen vesistö 3, Kuviotauluja. Lisiä Suomen hydrografiaan 2. Suomen tie- ja vesirakennusten ylihallituksen hydrografinen toimisto, Helsinki 1911
 Vedenkorkeushavaintoja Suomen rannikoilla Helsingin (1879-1912), Viipurin, Lemström'in, Reposaaren, Palosaaren, Ykspihlajan ja Toppilan (1889-1912), Lavolan (1896-1912), Strömman (1899-1912), Skurun (1900-1912), Kotkan (1908-1912) sekä Mäntyluodon (1910-1912): havaintoaineiston käsittely ja yhteenveto; tekijät Edv. Blomqvist ja Henrik Renqvist. Helsinki 1914
 En blick på färskvatten-hydrografins utveckling i Finland: föredrag. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1916
 Haihtumismittauksia Pyhäjärvessä Tampereen luona vuosina 1912 ja 1913. Helsinki 1917
 Finlands vattenkraft och möjligheten att genom sjö- och profilregleringar rationellt utnyttja densamma. Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland, Helsingfors 1922
 Vattenståndsförändringar och strandförskjutningar i Pälkänevesi, Joutsenselkä, Längelmävesi och Vesijärvi sjöar sedan början av 1600-talet. Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland, Helsingfors 1926
 Kokemäenjoki ja sen vesistö: sarkioita ja kuvioita. Lisiä Suomen hydrografiaan 3. Hydrografinen toimisto, Helsinki 1927

Lähteet 

Suomalaiset geotieteilijät
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Jean-Baptiste Isabey

.

Jean-Baptiste Isabey (11. huhtikuuta 1767 Nancy - 18. huhtikuuta 1855 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Isabey pääsi nuorena Jacques-Louis Davidin oppilaaksi ja hän maalasi hovin jäsenten muotokuvia. Ranskan vallankumouksen jälkeen hän pääsi Napoleonin ja tämän vaimon Josephinen suosioon. Bourbon-restauraation aikana hän maalasi kuningas Ludvig XVIII:n muotokuvan. Taiteilijana hän erikoistui muotokuviin ja miniatyyreihein. Hänen maalaustaan "Napoleon Malmaisonissa" pidetään näköisimpänä hallitsijasta maalatuista teoksista.  

Myös Isabeyn pojasta,  Eugènesta, tuli kuvataiteilija.

Lähteet

Lisää aiheesta 
 http://www.artnet.com/artists/jean-baptiste-isabey/
 Ranskalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1767 syntyneet
 Vuonna 1855 kuolleet
Reetta Huhtanen

Reetta Huhtanen (s. 1981) on suomalainen elokuvaohjaaja.

Taiteen maisteri Huhtanen on Aalto-yliopiston tohtoriopiskelija.

Vuonna 2020 Huhtasen ohjaama dokumenttielokuva Aatos ja Amine sai parhaan dokumentin Jussi-palkinnon.

Huhtasen ensimmäinen pitkä fiktioelokuva on joulukuussa 2022 ensi-iltansa saava Kiljuset! Elokuva perustuu Jalmari Finnen Kiljusen herrasväki -lastenkirjoihin, jotka julkaistiin ensimmäisen kerran 1914–1925.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Rantanen, Tytti: ”Suomalainen dokumentaarinen elokuva nyt – haastattelussa Reetta Huhtanen ja Elina Talvensaari”. Filmihullu 5/2020.

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Rauman muistolaatoista

Luettelo Rauman muistolaatoista sisältää Rauman muistolaatat. Luettelossa mainitaan vain pelkät julkiset muistolaatat. Jos muistolaatta on muistokiven, muistomerkin, muistopuun, reliefin tai vastaavan yhteydessä, se on artikkelissa Luettelo Rauman julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä. Myös kuva-aihetta sisältävät muistolaatat ovat muistomerkkiartikkelissa.

Lähteet 

Rauma
Rauma
Radiotelevizija Slovenija

Radiotelevizija Slovenija tai RTV Slovenija eli RTV (ennen RTV Ljubljana) on Slovenian yleisradioyhtiö.

Yhtiö tuottaa ohjelmia kahdelle kansalliselle televisiokanavalle, kahdelle alueelliselle televisiokanavalle ja kahdelle televisiokanavalle, jotka on tarkoitettu italialaisille ja unkarilaisille väestöryhmille. Yhtiöllä on kolme kansallista radiokanavaa, ja se tuottaa radio-ohjelmia myös ulkomaalaisille. Yhtiö saa rahoitusta televisiomaksuista, valtion budjetista ja myyntitoiminnalla hankituista varoista.

Historia 
Yhtiö aloitti radiolähetykset 1. syyskuuta 1928 nimellä Radio Ljubljana. Vuonna 1939 tehtiin sopimus Radio Ljubljanan laajentamisesta ja uusi lähetysasema oli tarkoitettu Mariboriin. Toinen maailmansota esti kuitenkin näiden suunnitelmien toteutumisen. Natsi-Saksa tuhosi 11. huhtikuuta 1941 Radio Ljubljanan lähettimen Domžalessa, ja samana vuonna Italian radioyhtiö EIAR otti haltuunsa Radio Ljubljanan. Yhtiö aloitti taas radiolähetykset Ljubljanan vapautuspäivänä 9. toukokuuta 1945.

Televisiolähetykset alkoivat 11. lokakuuta 1958 nimellä TV Ljubljana. Se lähetti alun perin lähetyksiä serbokroaatiksi, mutta vuonna 1968 lähetettiin ensimmäinen uutislähetys sloveeniksi.

RTV Ljubljana uudelleennimettiin RTV Slovenijaksi 24. huhtikuuta 1990.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut
Maximilian Njegovan

Maximilian Njegovan (30. lokakuuta 1858 Zagreb – 1. heinäkuuta 1930 Zagreb) oli kroatialainen sotilas ja meriupseeri. Hän toimi Itävalta-Unkarin laivaston komentajana ensimmäisen maailmansodan aikana helmikuusta 1917 maaliskuuhun 1918 asti.

Elämäkerta 

Njegovan syntyi Agramissa (nyk. Zagreb) ja opiskeli laivastoakatemiassa Fiumessa (nyk. Rijeka), mistä valmistui vuonna 1877. Hän osallistui Länsi-Afrikkaan ja Brasiliaan suunnatuille tutkimusretkille uransa alkuvaiheessa. Ensimmäisen aluksensa hän sai komennettavakseen vuonna 1893, jolloin hänestä tuli torpedovene Condorin päällikkö. Myöhemmin vuosina 1906–1907 hän toimi rannikkotaistelulaiva SMS Budapestin päällikkönä. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1907, jolloin hänestä tuli laivaston komentajan amiraali Rudolf Montecuccolin esikuntapäällikkö ja sotaministeriön laivaston osaston operaatiopäällikkö. Vuonna 1911 hänet ylennettiin lippueamiraaliksi ja vuonna 1913 vara-amiraaliksi.

Njegovan toimi Polaan sijoitetun 1. taistelulaivaviirikön komentajana ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914. Hänen alaisuudessaan viirikkö tulitti 23.–24. toukokuuta 1915 Anconaa Italiassa. Kun laivaston komentaja Anton Haus kuoli helmikuussa 1917, Njegovan nimitettiin tämän seuraajaksi ja ylennettiin amiraaliksi. Hänestä tuli saman vuoden huhtikuussa lisäksi sotaministeriön laivaston osaston johtaja.

Komentajana Njegovan ei suostunut heltymään Saksan keisari Vilhelm II:n ja Itävalta-Unkarin keisarin Kaarle I:n vaatimuksiin käyttää koko laivastoa hyökkäykseen Venetsiaa vastaan. Hänen komentajuusaikanaan Itävalta-Unkarin laivasto jatkoi lähinnä tehtäväänsä ”fleet in being” -roolissa. Laivaston moraali oli alhainen ja siinä palvelevien etnisten ryhmien välit keskenään olivat huonot.

Njegovanin komentajuuskaudella laivaston satamatiloja Cattarossa (nyk. Kotor) laajennettiin sukellusveneitä varten, mutta kyseisessä tukikohdassa puhkesi helmikuussa 1918 kapina. Kapinan syinä olivat huono muonitus ja merimiesten huono kohtelu upseerien taholta. Njegovan erosi kapinan vuoksi laivaston komentajan tehtävästä 1. maaliskuuta 1918. Häntä seurasi komentajana nuorehko kontra-amiraali Miklós Horthy ja sotaministeriön laivaston osaston johtajana vara-amiraali Franz von Holub.

Njegovan kuoli Zagrebissa Jugoslaviassa 1. heinäkuuta 1930 71-vuotiaana.

Lähteet

Viitteet 

Kroatialaiset henkilöt
Itävalta-Unkarin laivaston amiraalit
Ensimmäisen maailmansodan henkilöt
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Emil Uzelac

Milan Emil Uzelac (26. elokuuta 1867 – 7. tammikuuta 1954) oli itävaltalainen kenraali. Hän toimi Itävalta-Unkarin keisarillisten lentojoukkojen johtajana koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Myöhemmin toisessa maailmansodassa hän toimi alle vuoden ajan Kroatian valtion ilmavoimien komentajana.

Uzelacia pidetään paitsi Itävalta-Unkarin, myös Kroatian ja Jugoslavian ilmavoimien isänä.

Elämäkerta 

Uzelac syntyi Komáromissa Unkarin kuningaskunnassa ja kasvoi Svarcan kylässä nykyisen Kroatian alueella. Hänen isänsä toimi alueella maanviljelijänä. Valmistuttuaan keskikoulusta Uzelac meni Itävalta-Unkarin sotilasakatemiaan Wieniin, mistä hän valmistui ja hänet nimitettiin luutnantiksi vuonna 1888.

Majuriksi vuonna 1908 ylennetty Uzelac siirtyi vuonna 1909 Itävalta-Unkarin kuumailmapallojoukkojen palvelukseen. Huhtikuussa 1912 esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf nimitti hänet koko vasta perustettujen maan ilmajoukkojen komentajaksi. Hän sai samana vuonna ylennyksen everstiluutnantiksi. Vaikka Conrad von Hötzendorf ja arkkiherttua Frans Ferdinand tukivat kyvykästä ja energistä Uzelacia ja hankkivat tälle lisävaroja muun muassa järjestämällä keisari Frans Joosef I:lle lentonäytöksen, oli Itävalta-Unkarin sotilasilmailu silti paljon Saksaa, Ranskaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa jäljessä. Uzelac ylennettiin everstiksi 1914 ja sodan loppupuolella 1918 kenraalimajuriksi.

Uzelac jäi ensimmäisen maailmansodan jälkeen viettämään eläkettä Petrinjaan. Koska ei saanut eläkettä, hän lähti jälleen palvelukseen, tällä kertaa Jugoslavian kuningaskunnan ilmavoimien alaisuudessa. Hän jätti tehtävänsä elokuussa 1923.

Vuonna 1941 Uzelac sai kunniakenraalin arvon ja vasta perustetun itsenäisen Kroatian valtion ilmavoimien komentajuuden. Hän toimi tehtävässä alle vuoden ajan.

Uzelac kuoli 86-vuotiaana Petrinjassa 7. tammikuuta 1954.

Lähteet

Viitteet 

Itävaltalaiset kenraalit
Jugoslavialaiset kenraalit
Kroatialaiset henkilöt
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet