joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carl Reinecke

Carl Heinrich Carsten Reinecke (23. kesäkuuta 1824 Altona, Tanska – 10. maaliskuuta 1910 Leipzig, Saksan keisarikunta) oli saksalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Carl Reinecke syntyi Tanskan Altonassa (nyk. osa Hampuria). Hän aloitti säveltämisen 7-vuotiaana ja esiintyi pianistina julkisesti ensimmäistä kertaa 12-vuotiaana. Vuonna 1843 Reinecke aloitti konserttikiertueen, joka johti hänen nimitykseensä keisari Kristian VIII:n hovipianistiksi. Siellä hän viipyi vuoteen 1848 saakka. Vuonna 1860 hän pääsi Leipzigin Gewandhaus-orkesterin kapellimestariksi ja pianonsoiton ja sävellyksen professoriksi konservatorioon. 

Carl Reinecke kuoli Leipzigissä maaliskuussa 1910. Hän sävelsi lähes kolmesataa julkaistua teosta, joita ovat muiden muassa huilusonaatti Undine, oopperat (muun muassa König Manfred) ja useat kamarimusiikin teokset. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Edvard Grieg, Christian Sinding, Leoš Janáček, Isaac Albéniz, Johan Svendsen, Felix Weingartner ja Max Bruch.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset pianistit
Saksalaiset kapellimestarit
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Tšadin lippu

Tšadin lippu on Tšadin tasavallan lippu, joka otettiin virallisesti käyttöön 6. marraskuuta 1959. Lippu koostuu tummansinisestä, keltaisesta ja punaisesta raidasta.

Tšadin lippu on trikolori, joka perustuu maan entisen siirtomaaisännän Ranskan lippuun. Lipun väritys yhdistää Ranskan värit panafrikkalaisiin väreihin. Lipun sinisen sanotaan kuvaavan toivoa, taivaan sineä ja Tšadjärven aaltoja, se kuvaa myös maan eteläosaa. Keltainen kuvastaan lukuisia autiomaita maan pohjoisosissa sekä aurinkoa. Punainen taas kuvaa edistystä ja maan asukkaiden uhrivalmiutta.

Tšadin lippu muistuttaa suuresti Romanian lippua, mutta sininen raita on Romanian lipussa hiukan vaaleampi.

Lähteet

Viitteet 

Tšad
Valtioiden liput
Alfred Xuma

Alfred Bitini Xuma (8. maaliskuuta 1893 Transkei – tammikuu 1962 Sophiatown,  Johannesburg) oli eteläafrikkalainen kansalaisaktivisti, joka toimi ANC:n puheenjohtajana vuosina 1940–1949.

Xuma syntyi Transkeissa aristokraattiseen xhosa-perheeseen ja opiskeli nuoruudessaan New Yorkissa valmistuen lääkäriksi. Hän erikoistui gynekologiaan Glasgow’ssa ja Edinburghissa. Xuma palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1927 ja avasi pian vastaanoton Johannesburgiin Sophiatownin asuinalueelle. 

Vuonna 1940 hänet valittiin ANC:n puheenjohtajaksi ja virassa hän muun muassa tiivisti rotuerottelun vastaista yhteistyötä intialaisia edustaneen South African Indian Congressin kanssa. Vuonna 1949 Oliver Tambon, Nelson Mandelan ja Walter Sisulun johtajama CYL syrjäytti Xuman, koska piti tätä liian maltillisena.

Aiheesta muualla
 ANC: Alfred Bitini Xuma ANC President 1940-1949

Eteläafrikkalaiset poliitikot
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Matthew Goniwe

Matthew Goniwe (s. 1947 Cradock, Itä-Kap – 27. kesäkuuta 1985) oli eteläafrikkalainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, jonka Etelä-Afrikan turvallisuuspoliisi murhasi ”Cradockin nelikön” jäsenenä vuonna 1985. Vuonna 2003 Etelä-Afrikan valtio myönsi Matthew Goniwelle hopeisen Luthulin kunniamerkin tämän omistautumisesta vapaalle, oikeudenmukaiselle ja demokraattiselle Etelä-Afrikalle.

Goniwe opiskeli Fort Haren yliopistossa opettajaksi ja töyskenteli Sam Xhallien koulussa matematiikan ja tieteiden opettajana. Hän vaikutti myös pienessä maanalaisessa järjestössä People’s Front for the Liberation of South Africa (PFULSA). Vuonna 1976 hänet pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisa Ntsebeza. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Matthew Goniwe, tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin vain joitakin päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä.

Vapauduttuaan vankilasta Goniwe palasi opettajaksi Graaff-Reinetin kaupunkiin ja opiskeli bachelor-tutkinnon University of South Africassa. Vuonna 1983 Goniwe nousi Cradockin korkeita vuokria vastustaneiden mielenosoitusten johtajaksi. Etelä-Afrikan opetusministeriö yritti poliittisen painostuksen vuoksi siirtää hänet takaisin Graaff-Reinetiin, mutta tämä johti opettajien ja oppilaiden 15 kuukautta kestäneen kouluboikottiin.

27. kesäkuuta 1985 turvallisuuspoliisi kaappasi Matthew Goniwen ja muut Cradockin nelikön jäsenet heidän palatessaan Cradockiin Port Elizabethissa pidetystä kokouksesta. Nelikkö kuljetettiin Olifantshoekin solaan ja edelleen Port Elizabethiin, missä heidät pahoinpideltiin ja murhattiin. Turvallisuuspoliisi poltti ruumiit ja niiden kuljetukseen käytetyn auton. Seitsemän poliisia (Eric Alexander Taylor, Gerhardus Johannes Lotz, Nicholas Janse van Rensburg, Harold Snyman, Johan Martin van Zyl, Hermanus Barend du Plessis ja Eugene de Kock) anoivat Totuuskomissiolta armahdusta murhasta vuonna 1998.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset ihmisoikeusaktivistit
Apartheidinvastaiset aktivistit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Mika Lietzén

Mika Lietzén (s. 6. kesäkuuta 1974 Turku) on turkulainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja. Lietzén on palkittu Kemin sarjakuvakilpailussa kolmesti (2. sija vuonna 2000, 1. sija 2002 ja 3. sija 2005), ja hän voitti Sarjis 2004 -kilpailun pääpalkinnon. Hän on ollut myös kolmesti Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaana (2008, 2014, 2017).

Vuonna 2000 Lietzén oli mukana perustamassa Asema Kustannusta, joka on julkaissut kotimaista taidesarjakuvaa.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mika Lietzénin kotisivut
 Juha Veltti: Kirkas debyytti Kvaak.fi 14.9.2007
 Harri Römpötti: Suurta minimalismia Helsingin Sanomat 20.12.2012
 Jarkko Sikiö: Elegia: Yksinäytöksinen uninäytelmä Kvaak.fi 17.9.2008.
 Tero Mielonen: Oi, nuoruus Kvaak.fi 3.7.2014.
 Jukka Kittilä: Kamalampi kuin kummitusjuttu Turun Sanomat 29.11.2014.

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Ole Bull

Ole Borneman Bull (5. helmikuuta 1810 – 17. elokuuta 1880) oli norjalainen viulisti ja säveltäjä. 

Ole Bull syntyi Bergenissä. Hän vietti hetken Saksassa ja lähti sen jälkeen Pariisiin. Vuosina 1836–1837 hän piti 274 konserttia Irlannissa ja Englannissa. Lisäksi hän vieraili useaan otteeseen Yhdysvalloissa. 24. toukokuuta 1853 hän osti 11 144 eekkeriä maata Pennsylvaniasta. Bull kuoli Lysøenin saarella syöpään vuonna 1880. Hänet haudattiin Bergeniin ja hänen kotinsa on nyt museoitu.

Ole Bull sävelsi muun muassa Paimentytön sunnuntain ja viulukonserton. Lisäksi hän oli mukana perustamassa ensimmäistä norjankielistä teatteria Bergeniin 1850. Bergenissä on nyt hänen kunniakseen pystytetty patsas.

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Bullin kuvan yhden Boeing 787-9 -koneensa pyrstöön. Lisäksi Bullin kuva on aiemmin ollut sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737-800 -koneen pyrstössä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ole Bull -museon sivut  
  

Norjalaiset viulistit
Norjalaiset säveltäjät
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1880 kuolleet
Eino Kalima

Eino Armas Kalima (vuoteen 1906 Landgren, 19. huhtikuuta 1882 Sääminki – 14. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja sekä professori.

Eino Kalima syntyi Säämingin Kallislahdessa tilanomistaja ja valtiopäivämies Hugo Landgrenin perheeseen. Hänen veljensä oli kielitieteilijä Jalo Kalima. Eino Kalima kävi koulua Savonlinnassa ja pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta Realilyseosta 1900. Sen jälkeen hän valmistui kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja opiskeli stipendiaattina Moskovassa (1904–1907) ja Pietarissa (1907–1908). Tällöin hän perehtyi hyvin venäläiseen teatteriin ja alkoi kääntää venäläistä näytelmäkirjallisuutta. Hän toimi myös kirjallisuudentutkijana ja näytelmäkriitikkona.

Venäjän vallankumous esti Kaliman suunnittelemat jatko-opinnot Venäjällä. Kotimaahan palattuaan hän ryhtyi kirjallisuus- ja teatteriarvostelijaksi ja kirjallisuuden suomentajaksi. Maltillisen ja älykkään kriitikon maineeseen noussut Kalima otettiin 1913 Kansallisteatterin johtokuntaan ja 1914 sen apulaisjohtajaksi. Suomen itsenäistyttyä hän toimi pitkäaikaisena Kansallisteatterin johtajana vuosina 1917–1950. Hänen tehtäviinsä kuului myös teatterin pääohjaajana toimiminen. Slaavilaisten kielten taitajana hän ohjasi paljon venäläisiä, puolalaisia ja tšekkiläisiä näytelmiä. Taiteellisen työn osalta Kalima tunnetaan etenkin Tšehov-kääntäjänä ja -ohjaajana. Kaliman tunnetuimpia Tšehov-käännöksiä ovat Kirsikkapuisto (1960) ja Vanja-eno (1960). Lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Leo Tolstoin Anna Kareninan alkuperäisenä kääntäjänä. Näyttämökaudelle 1965-66 Kalima ohjasi kolmannen versionsa Vanja-enosta. Se esitettiin Kansallisteatterin pienellä näyttämöllä.

Eino Kalima sai professorin arvonimen vuonna 1947. Kaliman mukaan on nimetty Eino Kalima -palkinto. Sen jakaa joka kolmas vuosi erillinen palkintolautakunta, johon on kuulunut muun muassa teatteriarvostelijoita, ansiokkaasta Suomen Kansallisteatterissa tehdystä ohjauksesta.

Lähteet

Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Luettelo Afrikan keskuspankeista ja valuutoista

Tässä artikkelissa on listattu Afrikan valuutat ja keskuspankit. 

Afrikassa on lukuisten kansallisten keskuspankkien ja kansallisten valuuttojen lisäksi yksi 14 maan yhteinen valuutta, CFA-frangi. CFA-frangi jakautuu kahteen alueeseen, joilla on omat keskuspankkinsa: Länsi-Afrikan Banque Centrale des Etats de l'Afrique de l'Ouest (BCEAO) ja Keski-Afrikan Banque des Etats de l'Afrique Centrale (BEAC).

Katso myös
Afrikan talous

Afrikan talous
Afrikan keskuspankeista ja valuutoista
Afrikan keskuspankeista ja valuutoista
Dungeon Siege

Dungeon Siege on Gas Powered Gamesin kehittämä vuonna  julkaistu toimintaroolipeli, jossa pelaajan tehtävänä on pelastaa Ehbin kuningaskunta. Pelaaja voi valita onko hän maagi, jousiampuja vai lähitaistelija. Pelin on suunnitellut Chris Taylor ja sen musiikin on säveltänyt tunnettu pelimusiikin säveltäjä Jeremy Soule. Vuonna 2005 pelille ilmestyi jatko-osa Dungeon Siege II.

Dungeon Siegessä pelihahmojen kehitys on toteutettu tavallisesta poikkeavalla tavalla. Hahmon luokka ei edeltä käsin määrää taitoja tai aseita, vaan hahmon kyvyt perustuvat pelissä hankittuun kokemukseen. Jos hahmo esimerkiksi käyttää paljon loitsuja, hänestä tulee ennen pitkää taitava maagi.

Toinen tavanomaisesta poikkeava ratkaisu on pelin sisällön lataus tietokoneen muistiin vähitellen, jolloin lataustaukoja ei ole juuri lainkaan, ja pelimaailma on yksi valtava kokonaisuus, eikä kokoelma erillisiä kenttiä.

Pelaaja voi hankkia hahmonsa lisäksi seurueeseen lisää jäseniä, joista osa perii maksun, jos heidät haluaa seurueeseensa. Pelissä on myös verkkopelimahdollisuus joko lähiverkon, internetin tai ZoneMatchin kautta.

Muu media 

Vuonna 2008 julkaistiin Uwe Bollin elokuva In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale, joka perustuu peliin.

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.4/10 arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Microsoft Games Studios – Dungeon Siege 
 Hyödyllisiä resursseja ja muutoksia, Dungeon Siege

Toimintaroolipelit
Windows-pelit
Vuoden 2002 videopelit
Daisetsuzanin kansallispuisto

Daisetsuzanin kansallispuisto () vuonna 1934 perustettu kansallispuisto Hokkaidōlla, Japanissa. Se sijaitsee keskellä Hokkaidōa ja on 2 267,64 neliökilometrin pinta-alallaan Japanin suurin kansallispuisto.

Daisetsuzanin kansallispuiston alueella sijaitsee useita vuoria, joista korkein on Asahidake (2 290 m). Alueella on myös luonnonkauniita rotkoja ja runsaasti vuoristokasvillisuutta. Siellä on paljon kuumia lähteitä ja suosittuja vaellusreittejä. Talvisin Tokachi- ja Asahi-vuorien rinteillä voi lasketella. Aluetta kutsutaan joskus nimellä "Hokkaidōn katto".

Lähteet 
 Daisetsuzanin kansallispuisto Japanin ympäristöministeriön sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Daisetsuzanin kansallispuisto Japanin ympäristöministeriön sivuilla  

Japanin kansallispuistot
Bard

Bard voi tarkoittaa seuraavia:

 Bard, kunta Aostanlaaksossa Italiassa
 Bard-le-Régulier, kunta Côte-d'Orin departementissa Ranskassa
 Alexander Bard (s. 1961), ruotsalainen kirjailija, muusikko ja musiikkituottaja
 Bard Jousimies, kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin kirjoissa ja niihin perustuvissa elokuvissa.

Katso myös 

 bardi, muinaiskelttiläinen runoilija ja laulaja
Kun tuntematon soittaa

Kun tuntematon soittaa (When a Stranger Calls) on Simon Westin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2006. Elokuva on uudelleenfilmatisointi vuoden 1979 elokuvasta Kun tuntematon soittaa...

Juoni 
Kun tuntematon soittaa perustuu tunnettuun kaupunkitarinaan. Nuori Jill Johnson on ottanut vastaan keikan rikkaan perheen lapsenvahtina luullen sen olevan helppo homma. On myöhäinen ilta ja lapset nukkuvat, jääkaappi on täynnä ruokaa ja muutenkin on leppoisaa. Pian puhelin soi ja luurin toisesta päästä pahaenteinen ääni kysyy ”oletko käynyt katsomassa lapsia?” Sama soittaja jatkaa hämäriä puheluitaan, ja poliisi, jolle Jill soitti, jäljittää puhelun vain kertoakseen, että se tulee sisältä kyseisestä talosta. Jillin lapsenvahtikeikka muuttuu painajaiseksi.

Rooleissa 

Slasher-elokuvat
Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Simon Westin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset nuortenelokuvat
Yhdysvaltalaiset uudelleenfilmatisoinnit
Yhdysvaltalaiset psykologiset jännityselokuvat
Lämpölaitos

Lämpölaitos (usein myös lämpökeskus) on teollisen mittakaavan lämmitykseen tarkoitettu laitos. Tavallisin käyttökohde on pienehköt kaukolämmitettävät kohteet, teholtaan tavallisesti muutamasta pariinkymmeneen megawattiin. Toinen merkittävä käyttökohde on erilaiset vara- ja huippulämpölaitokset suurissa kaukolämpöverkoissa, joissa lämpö tuotetaan tavallisesti lämpövoimalaitoksessa.

Kaukolämpöä tuottavassa laitoksessa on tavallisesti lämminvesikattila, jolla vettä ainoastaan lämmitetään. Tätä lämmintä vettä kierrätetään sitten lämmönvaihtimissa ja näin saadaan haluttu kohde lämpimäksi.

Teollisuuden kohteissa voidaan käyttää myös höyrykattiloita, joilla vesi höyrystetään. Vesihöyry syötetään lämmityskohteeseen tai yleensä lämmönvaihtimeen höyrystymislämpötilassa. Tiivistyvä höyry luovuttaa höyrystymislämpönsä, joka on 2260 kJ/kg (100 °C). Tämä on huomattavasti suurempi kuin esimerkiksi kymmenen astetta viilenevän veden luovuttama lämpö, joka on 41,86 kJ/kg. Siksi höyrylämmitys on huomattavasti 'tehokkaampi' ratkaisu. Höyrystettävän ns. syöttöveden painetta ja siten höyrynpainetta nostamalla saadaan höyryn lauhtumislämpötilaa nostettua.

Energiatekniikka
Once upon the Cross

Once Upon the Cross on yhdysvaltalaisen Deicide-yhtyeen kolmas, vuonna 1995 julkaistu täyspitkä studioalbumi. Levyn provosoiva kansikuva joutui aikanaan sensuroinnin kohteeksi, mikä auttoi albumin kaupallista menestymistä.

Kappaleet

Kokoonpano levyllä 

 Glen Benton - laulu, basso
 Eric Hoffman - kitara
 Brian Hoffman - kitara
 Steve Asheim - rummut

Vuoden 1995 albumit
Deiciden albumit
Örnsköldsvikin lentoasema

Örnsköldsvikin lentoasema  sijaitsee Husumin taajamassa Ruotsissa, noin 25 kilometriä Örnsköldsvikistä koilliseen. Vuonna 2005 sen kautta kulki yhteensä 142 933 matkustajaa.

Lentoyhtiöt
 Scandinavian Airlines (Tukholma-Arlanda)
 Pegasus Airlines (charter-lentoja Turkkiin)

Lähteet

Aiheesta muualla
Lentoaseman kotisivut
ESNO:n tiedot

Örnsköldsvikin kunta
Ruotsin lentoasemat
Eila Kostamo

Eila Annikki Kostamo (s. 26. lokakuuta 1938 Oulu) on suomalainen kirjailija, suomentaja ja kustannustoimittaja.

Kostamo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta vuonna 1957 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1965.

Kostamo aloitti kirjailijan uransa suomentamalla pääasiassa ranskankielistä kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen oma teoksensa, pienoisromaani Karinkävijät, julkaistiin vuonna 1975. Varsinaisen päivätyönsä Kostamo teki kirjallisuustoimittajana kustantamoissa vuosina 1969–2003.

Tuotanto 
 Karinkävijät 1975
 Lapsinainen 1978
 Vaiteliaat vuodet 1983
 Mustarastas 1987
 Haava: Flaubertin kuuntelua 1992
 Heloisen taivas: kertomus abbedissa Heloisen rakkaudesta ja elämäntyöstä 1997
 Kosketus 1999
 Mulperipuun mehu 2002
 Kanssakulkija 2005 
 Luther! 2017

Käännökset 
 Charles Baudelaire: Pariisin ikävä – suom. 1963 (yhdessä Väinö Kirstinän kanssa)
 Charles Baudelaire: Välähdyksiä; Alaston sydämeni 1972
 Michel Tournier: Perjantai eli Tyynen meren kiirastuli 1980
 Oscar Parland: Peilipoika 2002
 Thomas Warburton: Kolmen metrin pino 2004

Palkinnot 
 Valtion kääntäjäpalkinto 1973
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1979
 Kiitos kirjasta -mitali 1984 (teoksesta Vaiteliaat vuodet)
 Finlandia-palkintoehdokkuus 1987 (teoksesta Mustarastas)
 WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1998
 Runeberg-palkinto-ehdokkuus 2005 (teoksesta Kanssakulkijat)

Lähteet 
 
 Oulun kaupunginkirjasto: Kotikaupunkimme kirjailijoita.
 Kirjasampo: Kostamo, Eila.

Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti

Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti (C24H38O4), josta käytetään myös nimiä DEHP, dioktyyliftalaatti ja bis(2-etyyliheksyyli)ftalaatti, kuuluu ftalaattien aineryhmään. Se on huoneenlämmössä olomuodoltaan väritön tai heikosti värillinen viskoosinen neste, jolla tunnusomainen haju. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatin rakennekaava on C6H4(COOC8H17)2, moolimassa 390,6 g/mol, sulamispiste −50 °C, kiehumispiste 385 °C, suhteellinen tiheys 0,986 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 215 °C o.c., itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 117-81-7. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti ei liukene veteen.

Suomessa di(2-etyyliheksyyli)ftalaatistä suurin osa (80–90 %) käytetään muovien pehmittiminä, mutta viime vuosina sen käyttö on vähentynyt ja sitä on korvattu erityisesti di-isononyyliftalaatilla (DINP) ja di-isodekyyliftalaatilla (DIDP).

Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti on luokiteltu EU:ssa lisääntymisterveydelle vaaralliseksi kemikaaliksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

PubChem: Diethylhexyl Phthalate 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Bis(2-ethylhexyl)phthalate 
Toxin, Toxin-Target Database (T3DB): Di(2-ethylhexyl)phthalate 

Liuottimet
Oleg Kotov

Oleg Valerijevits Kotov (27. lokakuuta 1965 Simferopol) on venäläinen kosmonautti. 

Kotov on ammatiltaan lääkäri. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1996.

Kotov lensi huhtikuussa 2007 Sojuz TMA-10-lennolla ISS-avaruusasemalle liittyen Retkikunta 15:n jäseneksi. Hän palasi samalla aluksella lokakuussa 2007 Maahan. 

Seuraavaksi hän liittyi joulukuussa 2009 lennolla Sojuz TMA-17 ISS:n Retkikunta 22:n jäseneksi. Hän toimi Retkikunta 23:n komentajana. Kotov palasi 2. kesäkuuta 2010 Maahan lennolla Sojuz TMA-17.

Lähteet
Oleg Kotov

Aiheesta muualla 

Venäläiset avaruuslentäjät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Comic Relief

Comic Relief on Britanniassa vuonna 1985 perustettu hyväntekeväisyysjärjestö. Sen perusti komediakäsikirjoittaja Richard Curtis vastauksena Etiopian nälänhädälle. Järjestö kerää nykyään rahaa Afrikkaan ja Britannian vähäosaisille. Se pantiin alulle Noel Edmondsin ohjelmassa Late, Late Breakfast Show BBC1-kanavalla joulupäivänä 1985 pakolaisleiriltä Sudanista. Järjestön idea tuli hyväntekijä Jane Tewsonilta, joka oli brittiläisen kansalaisjärjestön puheenjohtaja. Alussa rahaa kerättiin live-tapahtumista, joista tunnetuin on komediatapahtuma Shaftesbury Theatressa Lontoossa, joka näytettiin myös televisiossa 25. huhtikuuta, 1986.

Yksi Comic Reliefin pääperiaatteista on 'Golden Pound Principle', mikä tarkoittaa että jokainen katsojilta kerätty punta käytetään hyväntekeväisyysprojekteihin. Kaikki muut kustannukset, kuten palkat, maksetaan muun muassa sponsoreiden avulla.

Red Nose Day 
Red Nose Day on pääasiallinen rahankeräystapa. Sitä vietetään joka toinen vuosi ja sitä pidetään osittaisena lomana, jolloin esimerkiksi kouluissa ei tarvitse pitää koulupukuja. Päivä päättyy BBC1:n suoraan TV-lähetykseen, joka alkaa illalla ja päättyy aikaisin seuraavana aamuna.

Nimen mukaan (suom. Nenäpäivä, suoraan suomennettuna Punaisen nenän päivä) päivän aikana käytetään muovisia punaisia neniä, joita saa lahjoitusta vastaan monista kaupoista. Suuria neniä voi nähdä myös autoissa ja jopa rakennuksissa. Nenän muoto vaihtelee vuosittain: alussa oli hyvin yksinkertainen malli, joka sai myöhemmin kädet ja jalat, muuttui tomaatiksi ja jopa muutti väriä.

Ensimmäinen "Red Nose Day" oli 5. helmikuuta 1988, ja se tuotti 15 miljoonaa puntaa. TV-ohjelmaa juonsivat Lenny Henry, Griff Rhys Jones ja Jonathan Ross. Vuonna 2006 Comic Relief -hyväntekeväisyysprojekteihin oli lahjoitettu yli 300 miljoonaa puntaa.

Nenäpäivä Suomessa

Suomen ensimmäistä Nenäpäivää vietettiin 26. lokakuuta 2007, minkä jälkeen Nenäpäivä on ollut vuotuinen tapahtuma, yleensä marraskuun alussa. Nenäpäivän järjestää Nenäpäivä-säätiö, jonka jäsenjärjestöjä ovat yhdeksän kehitysyhteistyöjärjestöä: SPR, Unicef, Kirkon Ulkomaanapu, Pelastakaa Lapset, Plan, Suomen Lähetysseura, Fida, SASK ja Solidaarisuus. Nenäpäivä näkyy Yleisradion radio- ja TV-kanavilla sekä kouluissa, työpaikoilla ja kaduilla lokakuun ajan.

Comic Relief -hyväntekeväisyyssinglet

Ensimmäinen Comic Relief -hyväntekeväisyyssingle, "Living Doll", julkaistiin huhtikuussa 1986. Sillä lauloivat Cliff Richard ja Älypäät-TV-sarjan näyttelijät.

Rahaa lahjoitetaan Comic Reliefille jokaisen yksittäisen singlen myynnistä. Yleensä kappale julkaistaan juuri ennen virallista Red Nose -päivää. Poikkeuksia ovat olleen muiden muassa "(I want to be) Elected", joka julkaistiin Britannian vuoden 1992 parlamenttivaalien aikaan. Vuoden 1995 kappaletta edeltävät esitykset olivat enemmän tai vähemmän komedialevytyksiä, joissa oli yhtye tai laulaja sekä komediaryhmä. Vuodesta 1995 alkaen ne ovat olleet vakavampia, vaikkakin videoissa on silti koomisia hetkiä.

Katso myös
 Nenäpäivä, Suomen tilaisuudet

Aiheesta muualla
Red Nose Day web-sivusto
Official Comic Relief web-sivusto

Hyväntekeväisyysjärjestöt
Alpo

Alpo on suomalainen miehen etunimi. Alpon nimipäivä on 1. maaliskuuta. Suomessa nimi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 10 371 henkilölle.

Nimen taustalla on skandinaavinen ja puolalainen nimi Albin. Albin takautuu muinaisroomalaiseen Albinus-nimeen, joka tulee latinan sanasta albus, 'valkoinen', 'kirkas'.

Tunnettuja Alpoja 
Alpo Aaltokoski, tanssija ja koreografi
Alpo Aho, jääpalloilija
Alpo Autio, diplomi-insinööri ja apulaiskaupunginjohtaja
Alpo Oskar Eriksson, rakennusmestari, ekonomi, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Alpo Hakala (Aikka Hakala), laulaja ja kitaristi
Alpo Halinen, muusikko ja televisioesiintyjä
Alpo Halme, arkkitehti, professori ja rakennusakustiikan tutkija
Alpo Harala, eräkirjailija
Alpo Holopainen, liikkeenjohdon konsultti, markkinoinnin ja mainonnan kouluttaja ja mainonnan suunnittelija
Alpo Hukka, rovasti ja lähetysjohtaja
Alpo Jaakola, kuvanveistäjä ja taidemaalari
Alpo Juntunen, turvallisuuspolitiikan ja strategian tutkija
Alpo Kantola, rannikkotykistön kenraaliluutnantti
Alpo Keturi, kuvataiteilija
Alpo Kupiainen, toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja
Alpo Lintamo, jalkapalloilija
Alpo Lumme, poliitikko (SDP)
Alpo Luostarinen, kunnallisneuvos ja kansanedustaja
Alpo Marttinen, Mannerheim-ristin ritari
Alpo Mattila, toimittaja ja pakinoitsija
Alpo Nisula, kuulantyöntäjä
Alpo Noponen, kirjailija
Alpo Pohja, harmonikkataiteilija ja -pedagogi
Alpo Reinikainen, sotakirjailija
Alpo Routasuo, arvostelija ja kääntäjä
Alpo Rusi, poliitikko (Keskusta) ja diplomaatti
Alpo Ruuth, kirjailija
Alpo Räisänen, kielitieteilijä, tietokirjailija, professori
Alpo Rönty, lehtori ja suomentaja
Alpo Sailo, kuvanveistäjä ja taidemaalari
Alpo Sarava, taidemaalari
Alpo Savolainen, pikajuoksija ja pesäpalloilija
Alpo Setälä, eversti, Sotakorkeakoulun vt. johtaja 1960-luvulla
Alpo Silander, opettaja, lehdistöhistorian ja painovapausolojen tutkija
Alpo Suhonen, jääkiekkovalmentaja
Alpo Tiitinen, päätoimittaja ja kunnallispoliitikko (SDP)
Alpo Tuomisto, muotokuvamaalari
Alpo S. Tuura, amerikansuomalainen taidemaalari
Alpo Vammelvuo, mainostoimittaja ja elokuvanäyttelijä
Alpo Viinikainen, pesäpalloilija
Alpo Wikman, Alpo Viika, näyttelijä ja laulaja
Alpo Vuolle, näytelmäkirjailija

Muita Alpoja
 M/S Alpo, hinaaja

Lähteet 

Etunimet
Surinam Airways

Surinam Airways  on Surinamen kansallinen lentoyhtiö. Se on kokonaan maan hallituksen omistama.

Surinam Airways perustettiin 1955. Sen pääpaikka on Kansainvälinen Johan Adolf Pengel -lentoasema.

Kohteet 
 Amsterdam (Alankomaat) 
 Belém (Brasilia) 
 Cayenne (Ranskan Guayana)
 Miami (Yhdysvallat) 
 Oranjestad (Aruba)
 Port-of-Spain (Trinidad ja Tobago) 
 Willemstad (Curaçao, Alankomaiden Antillit)

Laivasto 
Heinäkuussa 2016:

 1 Airbus A340-300
 3 Boeing 737-300

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Surinamelaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Nikkelin rata

Nikkelin rata kulkee Muurmannin radan varrelta Kuolasta (Kola) Nikkeliin (Nikel). Rata rakennettiin vasta sen jälkeen kun Neuvostoliiton Sisäasiainministeriön (MVD)
edellinen Kitsa–Kolosjoki–Petsamo–Liinahamari-rautatierakennushanke oli haudattu Stalinin kuoleman jälkeen kaikessa hiljaisuudessa vuonna 1954. 

Neuvostoliiton Rautatieministeriö avasi nykyisen Kuola–Petsamo (Luostari) -radan yleiselle liikenteelle vasta vuonna 1966. Radan pituus Kuolasta Luostarille on 140 km. Radalla on seitsemän asemaa: Murmaši, Tuuloman laiturivaihde (15 km Kuolasta), Päiväjärvi (josta 16 km:n haararata Kilpijärvelle), Niljärvi, Muotka, Titovka (Vaalesjoki) ja Luostari. Luostarin aseman raidejärjästelyt antavat selvän kuvan siitä, että rata Liinahamari–Petsamo–(Ylä-)Luostari–Nikkeli on rakennettu erillisenä ratahankkeena. Kuolan–(Ylä-)Luostarin rata seuraa kolttasaamelaisten vanhaa Kuolan–Petsamon–(Ylä-)Luostarin välistä erämaatietä.

Petsamon radalla kulkee päivittäin yksi henkilöjunapari Murmanskin ja Nikkelin välillä. Siinä kuljetetaan myös Moskovan ja Nikkelin välisiä makuuvaunuja. 

 
Venäjän rataverkko
Juhana II Kasimir

Juhana II Kasimir (, , ) oli Puola-Liettuan kuningas ja suuriruhtinas 1648–1668 sekä Opolen herttua.

Juhana II:n vanhemmat olivat Sigismund III Vaasa ja Konstanze Renate von Habsburg, Itävallan arkkiherttuatar. Juhanan isä Sigismund oli Kustaa Vaasan pojanpoika, joka oli perinyt Ruotsin kruunun vuonna 1592. Sigismundin setä Kaarle IX syrjäytti hänet. Tästä seurasi pitkällisiä vihollisuuksia, kun Sigismund ja hänen jälkeläisensä vaativat Ruotsin kruunua.

Juhana Kasimir seurasi Puolan kuninkaana veljeään Vladislav IV Vaasaa, jonka varjossa oli pitkään ollut. Hänellä ei juuri ollut tukijoita hovissa tai szlachta-aatelissa, hän oli avoimesti itävaltalaismielinen, piti juhlista eikä välittänyt politiikasta. Hän oli kuitenkin kunnostautunut Smolenskin sodassa Moskovan ruhtinaskuntaa vastaan 1633.

Vladislav IV pyrki parantamaan veljensä vaikutusvaltaa yrittämällä naittaa hänet Ruotsin Kristiinalle ja sitten italialaiselle prinsessalle ilman tulosta. Vuonna 1635 Juhana Kasimir lähti Wieniin diplomaattiseen tehtävään, jonka hän hylkäsi ja liittyi keisarikunnan armeijaan sotimaan Ranskaa vastaan kolmikymmenvuotisessa sodassa. Kun hänen rykmenttinsä tuhottiin taistelussa, hän vietti vuoden elellen Wienin hovissa.

Palattuaan Puolaan hän pyrki naimaan paronitar Guldenternin, minkä hänen veljensä esti. Vastineeksi veli yritti nimittää hänet Kuurinmaan hallitsijaksi, minkä Sejm esti. Loukkaantuneena tästä Juhana Kasimir lähti vuonna 1638 Espanjaan tullakseen Portugalin varakuninkaaksi, mutta ranskalaiset ottivat hänet vangiksi. Hänet vapautettiin parin vuoden kuluttua. Vapauduttuaan hän luopui sotilaselämästä ja ryhtyi jesuiittanoviisiksi. Tätä kesti kuitenkin vain vuoden verran.

Vuonna 1642 hän lähti taas Puolasta sisarensa luo Saksaan, jossa liittyi jesuiittoihin huolimatta kuninkaan ja paavin vastustuksesta. Hänet valittiin kardinaaliksi, mikä ei sopinyt hänen elämäntyylilleen ja hän palasi Puolaan, jossa erosi kardinaalinvirasta osallistuakseen kuninkaanvaaliin.

Vuonna 1648 Juhana Kasimir seurasi veljeään valtaistuimelle. Viimeisen Vaasa-suvun kuninkaan valtakautta hallitsi vuosien 1654–1667 Puolan–Venäjän sota, jota seurasi Ruotsin hyökkäys (). Sodan aikana ruotsalaiset valtasivat lähes koko maan, mutta eivät kyenneet pitämään valloituksiaan ja joutuivat vetäytymään. Vuonna 1660 Juhana Kasimir joutui luopumaan vaatimuksestaan Ruotsin kruunuun ja luovuttamaan Ruotsille Liivinmaan ja Riian. Sitä ennen Ukrainan kasakat olivat kapinoineet ja irtaantuneet Puolan vallasta.

Juhana Kasimir nai veljensä lesken, Ludwika Maria Gonzagan. Ludwika Maria kuoli 1667, eikä yksikään Juhanan lapsista jäänyt eloon. Syyskuussa 1668 Juhana luopui kruunusta ja asettui Ranskaan, jossa hän toimi elämänsä viimeiset vuodet pariisilaisen Saint-Germain-des-Prés’n luostarin nimellisenä apottina. Hän kuoli vuonna 1672.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolan kuninkaat
Vuonna 1609 syntyneet
Vuonna 1672 kuolleet
Fangorn

Fangorn tarkoittaa mm. seuraavia:

 Taru sormusten herrasta -romaanissa Fangornin metsästä käytetty lyhyempi nimi
 Puuparran, Fangornin metsän asukkaan, sindarinkielinen nimitys

de:Regionen und Orte in Tolkiens Welt#Fangorn
A1 (yhtye)

a1 oli brittiläinen poikabändi, jonka ensimmäinen single "Be The First To Believe" julkaistiin vuonna 1999. Jäseniä olivat Mark Read, Paul Marazzi, Ben Adams ja Christian Ingebrigtsen (kotoisin Norjasta). He voittivat Brit Award -palkinnon parhaana brittiläisenä tulokkaana vuonna 2001.

Yhtyeen tarina 
Yhtyeen julkisuuskuva keskittyi siihen, että jäsenet kirjoittivat useita kappaleistaan itse ja kolme heistä soitti instrumentteja. Read soitti pianoa ja rumpuja, Adams pianoa ja Ingebrigtsen pianoa ja kitaraa. He saivat alussa kohtalaista menestystä mutta saavuttivat Britannian listan kärjen syksyllä 2000, kun kaksi singleä nousi ykköseksi yhdeksän viikon sisällä: "Take On Me" ja "Same Old Brand New You". Edellinen oli A-ha-cover vuodelta 1985, joka oli silloin noussut Iso-Britanniassa listakakkoseksi. Vuonna 2001 yhtye kiersi Aasiaa, jossa heidät otettiin hyvin vastaan. Kappaleen "No More" musiikkivideo kuvattiin Singaporessa.  Indonesian kiertueella he esiintyivät ostoskeskuksessa nimeltä Taman Angrek Mall, jossa neljä teini-ikäistä tyttöä kuoli yleisön vauhkoonnuttua. Kaikki neljä a1:n jäsentä harkitsi yhtyeen jättämistä tapauksesta järkytyttyään.

Marraskuussa 2001 kuvattiin musiikkivideo "Caught in the middle", jonka ohjasi suomalainen Miikka Lommi. Video myös kuvattiin Suomessa tuulisella Porkkalanniemellä.

Kolmas albumi, Make It Good, oli soundiltaan rock-läheisempi ja heidän viimeinen studioalbuminsa. 

8. lokakuuta, 2002 Paul Marazzi jätti yhtyeen vedoten henkilökohtaisiin syihin, ja yhtye lopulta hajosi.

He julkaisivat Best Of -albumin tammikuussa 2004, jolla kuultiin aiemmin julkaisemattomia konserttiäänityksiä, singlet ja kaksi julkaisematonta studiolevytystä.

Ben Adams julkaisi singlen "Sorry", joka nousi sijalle 18 Britannian listalla huhtikuussa 2005.

Christian on saanut suosiota kotimaassaan Norjassa ja Mark kirjoittaa edelleen lauluja, mutta useille eri artisteille.

Julkaisut

Albumit 
 Here we come (1999)
 The A-List (2000)
 Make it good (2002)
 a1 (2002)
 The Best of a1 (2004)
 A1 Greatest Hits (2009)
 Waiting For Daylight (2010)
 Rediscovered (2012)

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 a1 on Yahoo! Music

Brittiläiset poikabändit
Brittiläiset popyhtyeet
Pyörätuolikelaus

Pyörätuolikelaus on vammaisurheilulaji, jossa kilpaillaan eri pituisilla matkoilla  tarkoitusta varten valmistetuilla kolmipyöräisillä, alumiini- tai hiilikuiturunkoisilla pyörätuoleilla. Pyörätuolikelaus on yksi laajimmin harrastetuista vammaisurheilulajeista.

Yleistä 
Pyörätuolikelaus on ollut mukana paralympialaisissa niiden alusta lähtien. Lajissa kilpailtavat matkat ovat 100, 200, 400, 800, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä sekä maraton, jonka pituus on 42,195 kilometriä.

Pyörätuolikelaajat jaetaan heidän vammaisuusasteensa mukaan neljään luokkaan. Luokissa T51 ja T52 kilpailevilla kädet ja vatsalihakset eivät toimi normaalisti. Luokan T53 kilpailijoiden vartalon tasapaino on heikko, lisäksi heidän vatsalihaksensa eivät toimi normaalisti. Luokan T54 kilpailijoiden vatsalihakset toimivat normaalisti tai melko normaalisti ja heidän tasapainonsa on hyvä. Luokan T53 ja T54 kilpailijoiden kädet toimivat normaalisti.

Luokkaan T54 kuuluvien miespuolisten pyörätuolikelaajien maailmanennätykset yli 400 metrin matkoilla ovat parempia kuin juoksijoiden.

Pyörätuolikelaajia

 Jeff Adams
 Sebastian Cleem
 Richard Colman
 Ernst van Dyk
 Marcel Hug
 Edith Hunkeler
 Esa-Pekka Mattila
 Saúl Mendoza
 Franz Nietlispach

 Chantal Petitclerc
 Diane Roy
 Janne Seppälä
 Kelly Smith
 Leo-Pekka Tähti
 Toni Piispanen
 Kenny van Weeghel
 Shelly Woods
 Amanda Kotaja
Henry Manni

Lähteet
 http://www.leopekkatahti.com/lajikuvaus

Viitteet

Aiheesta muualla

 Laaja pyörätuolikelausaiheinen sivusto

Vammaisurheilu
Vern Bullough

Vern Leroy Bullough (24. heinäkuuta 1928 – 21. kesäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen historiantutkija ja seksologi. Hän oli Buffalossa sijaitsevan New Yorkin osavaltionyliopiston (SUNY) emeritusprofessori, Kalifornian osavaltionyliopiston merkittävä professori, Society for the Scientific Study of Sex -järjestön entinen puheenjohtaja, SUNY:n entinen luonnon- ja yhteiskuntatieteiden dekaani sekä American Association for the History of Nursing -järjestön perustajajäsen. Bullough oli myös kirjailija, sekulaarihumanistijohtaja, Rationalist Internationalin kunniajäsen ja entinen IHEU:n puheenjohtaja.

Bullough syntyi Salt Lake Cityssä Utahin osavaltiossa vuonna 1928 ja suoritti kandidaatintutkinnon Utahin yliopistossa vuonna 1951. Hän suoritti maisterintutkinnon Chicagon yliopistossa vuonna 1951 ja tohtorintutkinnon vuonna 1954. 

Bullough oli osallisena lähes 50 kirjan kirjoittamisessa ja julkaisi yli sata vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia sekä runsaasti kansantajuisia artikkeleita. Bullough’n asiantuntija-alueisiin kuuluivat seksologia, historia, kansanterveys, sosiaalipolitiikka, syntyvyyden säännöstely ja väestöpolitiikka. Hän luennoi useimmissa Yhdysvaltain osavaltioissa sekä noin 20 eri maassa, muiden muassa Kiinassa, Venäjällä, Kreikassa, Egyptissä ja Ghanassa. Bullough sai muun muassa Alfred Kinsey -palkinnon ansioistaan seksitutkimuksessa. 

Vuonna 1992 Bullough sai Kansainvälisen humanistiliiton (IHEU) Distinguished Humanist Service Awardin. Hän toimi yhtenä IHEU:n puheenjohtajista vuosina 1995−1996.

Bullough'n perheeseen kuului vaimo Gwen Brewer (Kalifornian yliopiston emeritusprofessori) ja neljä lasta.

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 Julkaisuja 
 http://www.closertotruth.com/participants/vbullough/  
 Woo, Elaine. Vern Bullough, 77; Prolific Author Was Scholar of Sex History.  
 Pearce, Jeremy. Vern Leroy Bullough, 77, Noted Medical Historian, Dies. New York Times 

Humanistit
Seksologit
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Hydroksidi

Hydroksidi-ioni on vedyn ja hapen muodostama anioni, OH-, jonka varaus on -1. Hydroksideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa tämä ioni on anionina. 

Svante Arrhenius määritteli emäksen aineeksi, jonka vesiliuoksessa on hydroksidi-ioneja. Sellaisia olivat ennen kaikkea vesiliukoiset metallihydroksidit kuten natriumhydroksidi (NaOH). Brønstedin happo-emästeoriassa emäs määritellään aineeksi, joka voi vastaanottaa protonin. Tämän määritelmän mukaan ei enää metallihydroksideja sellaisenaan pidetä emäksinä, mutta niissä oleva OH--ioni on voimakas emäs. Vesiliuokset, joissa hydroksidi-ioneja on enemmän kuin puhtaassa vedessä, ovat emäksisiä.

Alkalimetallien hydroksidit, esimerkiksi natrium- ja kaliumhydroksidi, liukenevat runsaasti veteen.  Maa-alkalimetallien hydroksidit, esimerkiksi kalsiumhydroksidi (sammutettu kalkki), Ca(OH)2 ovat jo selvästi niukkaliukoisempia, ja useimmat muut metallihydroksidit eivät liukene käytännöllisesti katsoen lainkaan veteen.

Katso myös 
Hydroksyyli
Oksoniumioni H3O+

Hydroksidit
Biltema

Biltema on ruotsalainen tavarataloketju, joka myy muun muassa työkaluja, rakennustarvikkeita, autotarvikkeita, polkupyöriä sekä vapaa-ajan tavaroita. Bilteman perusti Sten-Åke Lindholm vuonna 1963. Toiminta alkoi postimyyntiyrityksenä kellarihuoneistossa Linköpingissä.

Bilteman myymälöitä on Ruotsissa, Suomessa, Norjassa ja Tanskassa. Lisäksi Biltemalla on Suomessa postimyyntiä verkkokaupan kautta.

Biltema Suomessa

Ensimmäinen Biltema-tavaratalo avattiin Suomessa vuonna 1985

Biltema-tavarataloja on Suomessa seuraavilla paikkakunnilla:

 Espoo
 Helsinki
 Joensuu
 Jyväskylä
 Kaarina
 Kempele
 Kokkola
 Kuopio
 Lahti
 Lappeenranta
 Mikkeli
 Pori
 Raisio
 Riihimäki
 Seinäjoki
 Tampere
 Vaasa

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Biltema Ruotsi
  Biltema Norja
  Biltema Suomi
  Biltema Tanska

Rautakauppa
Postimyynti
Ruotsalaiset kauppaketjut
Halpamyymäläketjut
Sarbanes–Oxley Act

Sarbanes–Oxley Act, joka tunnetaan yleisesti myös nimillä Public Company Accounting Reform and Investor Protection Act of 2002 ja SOx sekä SarbOx) on Yhdysvaltain liittovaltion laki, jolla asetetaan kaikkien Yhdysvalloissa pörssinoteerattujen yritysten hallintoa, johtamista ja tilintarkastusyhtiöiden toimintaa koskevia vaatimuksia.  Kimmokkeen esittäjiensä, senaattori Paul Sarbanesin ja edustajainhuoneen jäsenen Mike Oxleyn, mukaan nimetylle laille antoi 2000-luvun alun merkittävät kirjanpitoskandaalit, kuten Enronin, Tyco Internationalin ja WorldComin tapaukset.  Lain tullessa voimaan 30. heinäkuuta 2002 presidentti George W. Bush kutsui lakia "merkittävimmäksi uudistukseksi amerikkalaisissa liiketoimintatavoissa sitten Franklin D. Rooseveltin aikojen".

Lain tärkeimmät määräykset
Sarbanes-Oxley -laissa on kaikkiaan yksitoista lukua.  Tärkeimmät lain määräykset ovat:
Uuden julkisten yritysten tilintarkastajien toimintaa valvovan elimen, Public Company Accounting Oversight Boardin (PCAOB), luominen
Julkisten yritysten velvollisuus arvioida ja julkaista sisäisten valvontamenetelmien sopivuus ja tehokkuus.  Lisäksi yritysten tilintarkastajien tulee antaa lausunto julkaistujen arvioiden paikkansapitävyydestä.
Yritysten pääjohtajien ja talousjohtajien velvollisuus vahvistaa yritysten taloudelliset raportit.
Tilintarkastajien itsenäisyyden ja riippumattomuuden lisäämiseen pyrkivät määräykset, jotka kieltävät tilintarkastajia tekemästä tietyn tyyppisiä toimeksiantoja asiakasyrityksilleen.
Pörssinoteerattujen yritysten velvollisuus perustaa täysin riippumattomat tilintarkastuskomiteat, joiden tehtävä on valvoa yrityksen ja sen tilintarkastajien välistä yhteistyötä.
Kielto suurimmalle osalle henkilökohtaisia lainoja yrityksiltä niiden avainhenkilöille.
Sisäpiirikauppojen nopeampi raportointi.
Laajennetut ja kovemmat rikos- ja siviilioikeudelliset seuraamukset lain rikkomisesta.

SOX 404-pykälä
Pykälä 404 on yksi vaativimmista SOX:n asettamista velvotteista, jonka mukaan yrityksen vuosikertomuksessa tulee 
 mainita yritysjohdon vastuusta riittävän sisäisen valvonnan järjestämisestä ja ylläpitämisestä ja 
 raportoida sisäisen valvonnan tehokkuudesta päättyneen tilivuoden lopulla.
Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yritys joutuu dokumentoimaan taloudelliset prosessinsa, tunnistamaan avainkontrollinsa sekä vuosittain arvioimaan sisäisen valvonnan tilan testaamalla sisäisiä kontrollejaan. Tämä dokumentointi- ja arviointiprosessi vaatii valtavasti resursseja yritykseltä.

Lähteet

Kirjanpito
Yhdysvaltain liittovaltion lainsäädäntö
George W. Bushin presidenttikausi
Konformisuus

Konformisuus tai konformismi on sosiaalipsykologian ilmiö, jolla tarkoitetaan yksilön mukautumista enemmistön mielipiteeseen, arvoihin tai käyttäytymiseen. Esimerkkinä konformistisesta ilmiöstä on pidetty esimerkiksi muotia.

Jos ihmisille esimerkiksi näytetään kuvaa vihaisista kasvoista ja muut ympärillä olevat ihmiset väittävät, että kyseessä on inhon irvistys, ihmisillä on taipumus vakuuttua, että kyseinen kasvojen ilme kuvastaa inhoa. Solomon Asch on tutkinut konformisuutta kokeella, jossa kuuden valekoehenkilön sekaan laitettiin yksi oikea koehenkilö. Koehenkilöille näytettiin janaa ja sen rinnalla kolmea muuta janaa. Yksi janoista oli selvästi yhtä pitkä kuin ensimmäinen jana. Koehenkilöiltä kysyttiin, mikä janoista on samanpituinen kuin ensimmäinen. Tulokseksi saatiin, että 33 % oikeista koehenkilöistä vastasi väärin, kun valekoehenkilöt vastasivat väärin, koska koehenkilö mukautui konformisuuden periaatteen mukaan enemmistön mielipiteeseen.

Valheellisessa konsensusvaikutuksessa on kyse ilmiöstä, jossa ihminen ajattelee muiden ihmisten jakavan heidän vaikutelmansa. Ilmiö on päinvastainen konformismin kanssa. Ihmisellä voi esimerkiksi olla taipumus ajatella, että muilla ihmisillä herää samanlaisia tunnetiloja joutuessaan todistamaan jotakin kohtausta.

Katso myös 
Konsensus-päätöksenteko
Ryhmäajattelu

Lähteet

Aiheesta muualla 
Johdatus sosiaalipsykologiaan: verkkokurssi
Solomon Asch center 

Sosiaalipsykologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lullabies to Paralyze

Lullabies to Paralyze on rock/metal-yhtyeen Queens of the Stone Agen vuonna 2005 julkaistu albumi. Albumilla on monia vierailijoita, joista tunnetuin lienee ZZ Topin kitaristi Billy Gibbons, joka esiintyy kappaleessa "Burn the Witch". Albumin nimi tuli yhtyeen edellisen albumi Songs for the Deafin kappaleen "Mosquito Songin" lyriikoista. Albumin tunnetuin kappale lienee "Little Sister".

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 *Sisältää "Hidden Finale"-nimisen piilotetun kappaleen

Kokoonpano 
 Joshua Homme – laulu, kitara
 Troy Van Leeuwen – kitara, basso
 Joey Castillo – rummut
 Alain Johannes – kitara, basso

Vuoden 2005 albumit
Queens of the Stone Agen albumit
Joe Barresin tuottamat albumit
Ad Majorem Sathanas Gloriam


Ad Majorem Sathanas Gloriam on Gorgorothin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2006.

Albumi uudelleenjulkaistiin marraskuussa 2007 bonus-DVD:n sisältävänä rajoitettuna digipak-painoksena. DVD sisältää sensuroimattoman videon kappaleesta "Carving a Giant" sekä raidan "Making of the video".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Gaahl – laulu
 Infernus – kitara
 King ov Hell – basso
 Frost – rummut (sessio)

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Gorgorothin albumit
Tróodos

Tróodos () on Kyproksen suurin vuoristo. Myös saaren korkein huippu Ólympos () sijaitsee Tróodos-vuorilla. 

Tróodos levittäytyy Kyproksen länsiosassa. Vuoriston nimi on selitetty muinaiskreikkaan perustuen kahdella tavalla: se voisi tarkoittaa joko ”kolmea tietä” () tai ”Adoniksen vuorta” ( < ). Useimmat Kyproksen suurimmat joet, kuten pisin joki Pediaíos, saavat alkunsa Tróodokselta. Vuoriston pohjoispuolella sijaitsee Mesaorían tasanko ja sen pohjoispuolella puolestaan saaren toiseksi merkittävin vuorijono Pentadáktylos.

Tróodos-vuoristo tarjoaa viileän pakopaikan, jossa voi kesäisin vaellella mäntymetsissä ja talvisin hiihtää. Vuorilla sijaitsee useita kuuluisia lomakohteita sekä bysanttilaisia luostareita ja kirkkoja, jotka on koristeltu hienoin maalauksin. Edustavimmat kirkot muodostavat Unescon maailmanperintökohteen nimellä Tróodoksen maalatut kirkot. Vuoristossa sijaitsee useita kyliä, muun muassa siitä nimensä saanut Tróodoksen kylä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kyproksen vuoret
Alois Alzheimer

Aloysius "Alois" Alzheimer (14. kesäkuuta 1864 – 19. joulukuuta 1915) oli saksalainen psykiatri, neuropatologi ja Emil Kraepelinin kollega. Alzheimer julkaisi ensimmäisenä maailmassa tieteellistä aineistoa koskien vanhuutta edeltävästä dementiasta, jonka Kraepelin myöhemmin nimesi hänen mukaansa Alzheimerin taudiksi.

Vuonna 1901 Alzheimer tarkkaili naispotilasta Auguste Deteriä Frankfurtin mielisairaalassa. 51-vuotias potilas käyttäytyi omituisesti, ja hänen lähimuistinsa oli huono. Deteristä tulikin Alzheimerin pakkomielle tuleviksi vuosiksi. Huhtikuussa 1906 rouva Deter kuoli, ja Alzheimer lähetti tämän potilastiedot ja aivot Müncheniin, jossa hän työskenteli Kraepelinin laboratoriossa. Puheessaan 3. marraskuuta 1906 hän ensimmäistä kertaa esitteli vanhuutta edeltävän dementian patologiset ja kliiniset oireet yhdessä.

Alzheimer sairastui junassa matkalla Breslaun yliopistoon, johon hänet oli nimitetty professoriksi 1912. Todennäköisesti hänellä oli streptokokki-infektio. Hän kuoli kolme vuotta myöhemmin toipumatta koskaan kunnolla. Alzheimer kuoli 51-vuotiaana Breslaussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 

Saksalaiset psykiatrit
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Peruskallio

Peruskallio on syväkivilajeista ja metamorfisista kivilajeista muodostunut kallioperä. Suomen kallioperä on pääasiassa kallioperän pintaan ulottuvaa peruskalliota.

Kalliot
Gadžijevo

Gadžijevo () on noin 11 000 asukkaan suljettu kaupunki ja hallintopiiri  Aleksandrovskin kaupunkipiirikunnassa Murmanskin alueella Venäjällä, Kuolanvuonon suusta länteen erkanevan Saitavuonon rannalla 32 km Murmanskista pohjoiseen. 

Gadžijevossa on Venäjän pohjoisen laivaston tukikohta, jonka perustamisen myötä asutus sai alkunsa vuonna 1957. Se tunnettiin tuolloin nimellä Jagelnaja Guba (Ягельная Губа) samannimisen lahden mukaan, jonka rannalla tukikohta sijaitsee. Vuonna 1967 nimi muutettiin Gadžijevoksi. Vuonna 1981 paikkakunta sai suljetun kaupungin statuksen ja uuden nimen Skalistyi (Скалистый); siihen viitattiin kuitenkin koodinimellä Murmansk-130. Skalistyi-nimi virallistettiin vuonna  1994, mutta muutettiin takaisin Gadžijevokisi 1999.

Vuosina 2004-2008 Skalistyi oli hallinnollisesti kaupunkipiirikunta, jonka asutuskeskuksia olivat Gadžijevon kaupunki sekä Saitavuonon (Saida Guba), Olenja Guban ja Kuvšinskaja Salman taajamat. Vuonna 2008 se yhdistettiin uuteen suurempaan, koko Kuolanvuonon länsirannan kattavaan Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa. Tähän kuuluvat myös Poljarnyin ja Snežnogorskin suljetut kaupungit. Aleksandrovskin puitteissa entinen Skalistyi asutuskeskuksineen muodostaa nyt Gadžijevon hallintopiirin (adminstrativnyi okrug Gadžijevo).

Saitavuonoon on Kurtšatov-instituutin johdolla ja saksalaisten rahoituksella rakennettu ydinsukellusveneiden käytöstä poistettujen reaktoreiden väliaikaisvarastointilaitos, joka aloitti toimintansa 2006. Paikalla on tilaa 120 reaktoriyksikölle; säilytysaika on 75 vuotta.

Lähteet
Skalistyin kaupunkipiirikunta .(nyk. Gadžijevon hallintopiiri)  Murmanskin alueen sivusto 
Aleksandrovskin kaupunkipiirikunta . Murmanskin alueen sivusto

Aiheesta muualla
Gadžijevon sivusto 
Valokuvia Gadžijevosta  
Kaupungin kartta 

Venäjän suljetut alueet
Murmanskin alueen kaupungit
Hvis lyset tar oss

Hvis lyset tar oss () on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, albumi, joka on väitetysti yksi merkittävimmistä black metal -genressä. Levy äänitettiin syksyllä 1992, mutta julkaistiin vasta toukokuussa 1994. Haastattelujen mukaan Hvis lyset tar oss on Vikernesin lempialbumi. Albumin kansikuvassa on Theodor Kittelsenin teos Fattigmannen (suomeksi ”kerjäläinen”). Levyllä on vain neljä kappaletta, mutta kappaleet muodostavat silti täyspitkän levyn.

Vikernes soittaa levyllä kaikki instrumentit itse, ja tuottajana ja äänitysteknikkona toimii norjalainen Eirik Hundvin.

Kappalelista

Aiheesta muualla 
 Albumi Burzumin virallisella sivustolla. 
 
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia Burzumin tuotoksista. 
 Hvis lyset tar oss . BestBlackMetalAlbums.com. 

Burzumin albumit
Vuoden 1993 albumit