Vadelma

Vadelma eli punavadelma eli vattu eli villivadelma (Rubus idaeus) on hyönteispölytteinen, monivuotinen vatukoihin kuuluva puolipensas. Se on tunnettu myös nimillä vaarain tai vaapukka. Sillä on kaksivuotiset, piikikkäät, toisena vuonna kukkivat versot. On olemassa myös viljelty syysvadelmalajike, joka tuottaa satoa ensimmäisen vuoden versoihin.

Ulkonäkö ja koko 

Vadelmapensas voi kasvaa noin kaksi metriä korkeaksi. Vadelman varsi on yleensä piikikäs. Sen vihreät lehdet ovat sahalaitaisia. Vadelman kukka kasvaa noin yhden senttimetrin kokoiseksi ja on normaalisti vihertävänvalkoinen. Itse marja on monen pienen yhteenkasvaneen luumarjan muodostama kerrannaisluumarja. Väriltään se on kypsänä tummanpunainen.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Tyypillisiä vadelman kasvupaikkoja luonnossa ovat hakkuuaukeat ja ojan vierustat. Vadelmaa kasvaa myös kallioilla ja typpipitoisilla alueilla. Se ei kuitenkaan kestä puiden kanssa kilpailua vaan katoaa metsän varttuessa. Vadelma on yleinen koko Suomessa lukuun ottamatta pohjoisinta Lappia, missä se on harvinainen.

Käyttö ravintona 
Vadelmissa eli vadelmapensaan marjoissa on kohtalaisen paljon hedelmähappoja, sokereita on runsaasti varsinkin aurinkoisina kesinä. Kivennäis- ja hivenaineista vadelmassa on runsaasti etenkin magnesiumia ja mangaania. Vadelmat ovat hyviä tuoreeltaan käytettynä sekä mehuina ja hilloina. Niistä valmistetaan myös siirappia, viinejä, liköörejä ja viinietikkaa. Makeisissa ja kosmeettisissakin tuotteissa käytetään vadelmia. Vadelman lehdistä voi tehdä teetä, ja niitä voi kerätä jo nuppuisina keväällä salaattien sekaan ja ruokien koristeeksi. Myös nuoria kuivattuja kevätversoja voi hyödyntää. Teenä lehtiä käytetään joko tuoreena, kuivattuna tai hiostettuna. Hiostus sopii erittäin hyvin vadelmalle ja tuo esille uusia aromeja. Lehdissä on C-vitamiinia 400 mg per 100 g, venäläisissä tutkimuksissa jopa kaksinkertaisesti tämä määrä. Lehtiä voi kerätä ensimmäisen vuoden versoista koko kesän mutta toisen vuoden versoista viimeistään kukinnan aikana.

Puutarhavadelma 
Vadelmasta on jalostettu viljelyyn sopivia muotoja, jotka tuottavat esimerkiksi suurempia marjoja ja suurempaa satoa. Tavallisimpia lajikkeita ovat Muskoka ja Ottawa.

Vadelman tuholaisia 
 Vattukoi (Lampronia rubiella)
 Vattukuoriainen (Byturus tomentosus)
 Vattukärpänen (Pegomya rubivora)
 Vattukärsäkäs (Anthonomus rubi)
 Vatunvarsisääski (Thomasiniana theobaldi)

Ravintoainesisältö 

100 grammaa tuoreita vadelman marjoja sisältää ravintoaineita keskimäärin:

Valkuaisaineet 0,9 g
A-vitamiini (RE) 2,2 µg
B1-vitamiini 0,03 mg
B2-vitamiini 0,05 mg
B3-vitamiini eli niasiiniekvivalentti 0,8 mg
B5-vitamiini eli pantoteenihappo 0,24 mg
B6-vitamiini 0,09 mg
C-vitamiini 24 mg
E-vitamiini (a-TE) 1,10 mg
H-vitamiini eli biotiini 1,9 µg
Fosfori 37 mg
Kalium 210 mg
Kalsium 33 mg
Koboltti 3 µg
Kromi 2 mg
Kupari 120 mg
Magnesium 25 mg
Mangaani 1,1 mg
Molybdeeni <10 mg
Pii 2 mg
Rauta 1,1 mg
Rikki 18 mg
Sinkki 0,43 mg

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vadelma (Rubus idaeus)
Luontoportti: Vadelma (Rubus idaeus)
Kasviatlas: Vadelman eli punavadelman levinneisyys Suomessa.
Yrttitarha: Vadelma (Rubus idaeus)
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus: Vadelman tuholaisia
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Rubus idaeus 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rubus idaeus (raspberry) 
Pherobase: Floral volatiles of Rubus idaeus  

Vatukat
Seulonnan keskeiset artikkelit