joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anjala (kunta)

Anjala on entinen Suomen kunta Kymenlaaksossa Kymijoen länsipuolella. Nykyisin kunnan alue kuuluu Kouvolan kaupunkiin. Kunnan keskusta oli Anjalan kirkonkylä.

Anjalan naapurikunnat olivat Elimäki, Kouvola, Kymi, Ruotsinpyhtää ja Sippola.

Historia 

Anjalan rukoushuonekunta on perustettu Elimäelle vuonna 1692. Kappeliseurakunnaksi se muodostui vuonna 1789 ja itsenäistyi 1863.  Itäuusmaalainen Anjalan kunta kuului Uudenmaan lääniin, mutta 1949 se yhdistettiin pääasiassa Viipurin läänin länsiosasta 1945 perustettuun Kymen lääniin.  Sen väkiluku 1944 oli 3 974 henkilöä.

Anjalan kunta yhdistettiin vuonna 1975 Sippolan kunnan kanssa Anjalankosken kauppalaksi, josta tuli 1977 kaupunki. Vuonna 2009 kunnan alueesta tuli muun Anjalankosken kanssa osa Kouvolaa.

Kymijoessa entisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalla on Ankkapurha (Anjalankoski), jonka pituus oli 850 metriä ja pudotus 8,1 metriä.

Kylät ja kulmakunnat 
Anjalassa on 4 rekisterikylää (tieto vuodelta 1967):
 Ahvio
 Anjalan kirkonkylä
 Muhniemi
 Ummeljoki

Kulmakuntia ovat lisäksi Junkkari, Kaukasuo, Korpi ja Takamaa.

Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Anjalan taajamat olivat kirkonkylä (2 202 asukasta) ja Ummeljoki (1 414 asukasta). Lisäksi Sippolasta Inkeroinen ulottui 21 asukkaan ja Myllykoski 13 asukkaan verran Anjalan puolelle.

Väestö 
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Anjalan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.

Oppilaitokset 
 Maatalousoppilaitos

Liikunta ja urheilu 
 Anjalan Liitto
 Anjalan jumppaseura
 Sihvakan maauimala
 Kentänvuoren pururata
 Sihvakan pururata
 Wredebyn lentokenttä Muhniemellä

Nähtävyydet 
 Anjalan kartano
 Anjalan kirkko (1756)
 Ankkapurha
 Wreden suvun hautausmaa Sihvakan lammen ja Kirkkovuoren välisessä notkelmassa
 Ranta-Pukin  kievarimuseo (Anjala-Seura ry)
 kuninkaankuoppa Kirkkovuoren Kymijoelle avautuvalla kallioseinämällä, pääsy hyvin kapean kielekkeen kautta. Seinämään hakattu kirjaimet "A.A.", perimätiedon mukaan joku Kustaa III:n henkivartijoista

Katso myös 
 Anjalan liitto
 Urheiluseura Anjalan Liitto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anjala-Seura ry
 Anjala Elää -yhdistys ry
 Anjalan VPK
Työajan lyhennysvapaa

Työajan lyhennysvapaalla eli pekkaspäivillä tai pekkasilla tarkoitetaan eräisiin suomalaisiin työehtosopimuksiin sisältyvää menettelyä, jossa työntekijä ansaitsee palkallista vapaata perustuen työajan pituuteen. Palkallista vapaata ansaitaan, mikäli työehtosopimuksen mukainen säännöllinen työaika on sama kuin työaikalain mukainen säännöllinen työaika, kahdeksan tuntia vuorokaudessa tai 40 tuntia viikossa. Useissa työehtosopimuksissa säännöllinen työaika on kuitenkin tätä lyhyempi, esimerkiksi 7,5 tai 7,25 tuntia vuorokaudessa ja vastaavasti 37,5 tai 36,25 tuntia viikossa, eikä näiden sopimusten perusteella siten ansaita työajan lyhennysvapaata.

Työajan lyhennysvapaan tarkoituksena on tasata työaika keskimäärin 36,6 tuntiin viikossa eli 1 732 tuntiin vuodessa (vuosi 2004). Päivittäisen 8 tunnin työajan lyhennys on nykyään 21 minuuttia ja sen saa tavanomaisesti kerryttää käytettäväksi myöhemmin, jolloin ne voi käyttää palkallisena vapaana, esimerkiksi noin yhden kokonaisen työpäivän kuukaudessa. Osa työnantajista sallii kertyneiden vapaiden liittämisen työntekijän vuosiloman jatkoksi. Lyhyissä määräaikaisissa työsuhteissa työajan lyhennysvapaa voidaan hyvittää työntekijälle palkan yhteydessä maksettavana työajan lyhennyskorvauksena.

Nimityksenä pekkaspäivät tai pekkaset juontaa vuoteen 1984, jolloin työajan lyhentämiseen tähtääviin päätöksiin osallistui ratkaisevasti valtioneuvoston kanslian tulopoliittinen selvitysmies Matti Pekkanen.

Aiheesta muualla 
 SAK:n artikkeli työaikalainsäädännöstä 
 Teollisuusliiton artikkeli työajantasaamisvapaista eli pekkaspäivistä

Työ
Suomen talous
Varistaipaleen kanava

Varistaipaleen kanava sijaitsee Heinäveden kunnan Varistaipaleen kylässä. Se yhdistää Juojärven Varisveteen yhdessä Taivallahden kanavan kanssa. Kanava kuuluu Kallaveden reitin itäiseen haaraan Juojärven reittiin, joka yhdistyy Varisvedellä Heinäveden reittiin. Kanava on pudotuskorkeudeltaan Suomen suurin ja maan ainoa nelisulkuinen kanava. Kanavan neljän sulun putouskorkeus on 13,3–14,2 metriä. Vuosina 1911–1913 rakennettu kanava on pituudeltaan 1 100 metriä. Sen läpi voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on enintään 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja mastonkorkeus 12,5 metriä. 

Sulkuportit ovat tyypiltään salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Ylä- ja alaportit ovat puuportteja kun taas kolmet keskiportit ovat puolestaan teräksisiä. Kanavan ylittää kääntösilta, jonka alikulkukorkeus on suljettuna 1,7 metriä. Sillan ja sulkuporttien koneistot ovat tekniikaltaan sähkömekaanisia.

Sulutus kanavassa kestää yhteensä lähes tunnin. Varistaipale on Heinäveden kanavista ainoa, jossa on yhä miehitys. Kanavalta on kaukokäyttöyhteys Taivallahden kanavalle sekä etävalvonta Heinäveden ja Tahkon reittien kanaville.

Kanavan vieressä on kanavamuseo, jossa museorakennuksena toimii 1910-luvun rakentamistyyliä edustava entinen renkitupa. Kesällä 2004 pidettiin perinneuittotapahtuma "Naiset nipunlaskussa". Vuosina 2007, 2014 ja 2017 järjestettiin uudet uittonäytökset.

Heinäveden ja Juojärven reittien kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yle Elävä arkisto: Naiset tukkinippuja kiskomassa Varistaipaleen kanavalla
 Suomen kanavat: Varistaipaleen kanava

Heinäveden nähtävyydet
Heinäveden kanavat
Juojärven reitin valuma-alue
Varistaipale

Varistaipale (myös Varistaival) on kylä ja kulttuurimaisema Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. 

Varistaipaleen kylä sijaitsee neljän kilometrin päässä Karviosta Kuopioon päin ja noin 60 kilometrin päässä lähimmästä kaupungista, Varkaudesta. Kylän eteläpuolelta kulkee valtatie 23 ja se sijaitsee Tuusniemelle kulkevan seututie 542:n varrella. Valamon ja Lintulan luostarit sijaitsevat lähellä kylää, molemmat noin kymmenen kilometrin päässä.

Historiallisissa asiakirjoissa on mainintana Warisen Taiffwal (1554), waris taifuall (1620-luku, nimi viittaa viljelykseen), Waristaifwal (1666, viittaa kylään). Varistaipale oli alkujaan veneen vetotaival, jota kuljettiin, kun siirryttiin Varisvedeltä Varislammelle ja edelleen Juojärvelle. Ilmeisesti ensin on käytetty nimeä Varisvesi ja Varislampi ja niiden mukaan nimetty Varistaipale. Sana taipale (taival) tarkoitti kahden veden välistä kangasta. Vari puolestaan viittaa siihen, että taival oli hikinen (vari=hiki). Varis-nimisen linnun kanssa nimellä ei ole tekemistä . 

Nyttemmin kylä tunnetaan Varistaipaleen kanavasta, joka on Suomen korkein ja on korkeuseronsa vuoksi nelisulkuinen kanava. Se rakennettiin vuosina 1911–1913 aiempaan puronuomaan. Yhdessä Taivallahden kanavan kanssa se yhdistää Varisveden Juojärveen. Kanavan pituus on 1 100 metriä ja pudotuskorkeutta sen suluilla on 13-14,5 metriä veden korkeudesta riippuen. Varistaipaleen kanava on Suomen korkein ja ainoa nelisulkuinen kanava.  

Kanavan ylimmän sulun äärellä on kanavanvartiontorni, josta kanavaa ohjataan ja sen toisella puolella on Väyläviraston omistama kanavamuseo. Varistaipaleelta valvotaan myös alueen itsepalvelukanavia. Museorakennus on entinen kanavarenkien talo. Siinä asui kanavan käyttöaikana kaksi kanavarenkiä ja kesällä lisäksi yksi kesäapulainen. Kanavapuisto on muiden Heinäveden reitin kanavien tapaan hyvin hoidettu ja kaunis. Kesällä 2004 pidettiin Varistaipaleen kanavalla perinneuittotapahtuma ”Naiset nipunlaskussa”.  Tilaisuus oli yleisömenestys, nipunlaskua oli seuraamassa molemmin puolin kanavaa noin 2 500 kesävierasta ja paikkakuntalaista. Tapahtuma televisioitiin ja sille saatiin sponsoreiksi 50 yritystä. Suomen Kylätoiminta ry. nimesi Varistaipaleen vuoden kyläksi 2004.

Viitteet

Aiheesta muualla
Varistaipale Pohjois-Savon opaskartassa

Heinäveden kylät
Etelä-Savon vuoden kylät
Commodore 65

Commodore 65, toiselta nimeltään C64DX, oli Commodoren vuosina 1990-91 kehittämä kotitietokone. Koneesta oli tarkoitus tulla C64:n paranneltu, taaksepäin yhteensopiva versio, joka sisältäisi monia uusia, lähes Amigan tasoisia ominaisuuksia. Laite jäi kuitenkin prototyyppiasteelle yhtiön toimitusjohtajan Irving Gouldin peruttua hankkeen.

Commodore Internationalin 1994 tapahtuneen konkurssin jälkeen joitakin C65:n prototyyppejä myytiin avoimilla markkinoilla, joten laitteita on käyttäjillä ja keräilijöillä. Arviot markkinoille tulleiden koneiden määrästä vaihtelevat 150 ja 2 000 kappaleen välillä. Eräs Commodore 65 myytiin keväällä 2013 Saksan eBay verkkohuutokaupassa lähes 18 000 euron hintaan.

Projektin peruuntumisen myötä Commodoren viimeiseksi 8-bittiseksi laitteeksi jäi vuonna 1985 julkistettu Commodore 128.

Ominaisuudet
CPU nimeltä CSG* 4510 R3 (koodinimi Victor), perustui MOS 6502:een
kaksi MOS 6526 CIA-piiriä (Complex Interface Adapter)
uusi VIC-III -grafiikkapiiri nimeltään CSG 4567 R5 (koodinimi Bill), joka pystyi näyttämään 256 väriä 4096:n paletista
kaksi CSG 8580R5 -äänipiiriä tuottamaan stereoääntä (C64:ssä oli vain yksi SID-äänipiiri)
3.54 MHz:n kellotaajuus (C64:n kellotaajuus oli 1 MHz)
128 kilotavun RAM-muisti, laajennettavissa 8 megatavuun
huomattavasti paranneltu BASIC-kieli, Commodore BASIC 10.0 (C64 käytti verrattain alkeellista BASIC 2.0:aa)

(* CSG = Commodore Semiconductor Group, aiemmalta nimeltään MOS Technology, Inc.)

Lähteet

Aiheesta muualla

C65-sivu 'The Secret Weapons of Commodore' -sivustolla, kirjoittanut Cameron Kaiser ja The Commodore Knowledge Base
C65:n FTP-hakemisto ftp.zimmers.net:ssä
Andre Kaesmacherin C64DX-kehityssivusto 
C64DX:n tekniset tiedot

Commodore
Pimeä aika

Pimeä aika on historian ajanjaksio, jolta on käytettävissä hyvin vähän tai ei lainkaan dokumentteja. Nimitystä käytetään seuraavista aikakausista:

 Kreikan pimeät vuosisadat
 Pimeä keskiaika
 Digitaalinen pimeä aika, aika joka ei jätä pysyviä dokumentteja tulevaisuuden historioitsijoille koska kaikki tieto on digitoitu
Adobe FrameMaker

Adobe FrameMaker on Adobe Systemsin kehittämä XML-kuvauskieltä hyödyntävä tekstinkäsittely- ja julkaisuohjelma. Ohjelmaa käytetään erityisesti teknisen kirjoittamisen ammattilaispiireissä mm. erilaisten teknisten asiakirjojen, käyttöoppaiden ja muiden useampisivuisten, ristiviitteitä ja monimutkaista otsikkohierarkiaa vaativien dokumenttien suunnitteluun ja kirjoittamiseen.

Perinteisessä tekstinkäsittelyssäkin FrameMaker on suunnattu enemmänkin ammattilaiskäyttöön kuin kotikäyttäjille. Ohjelman tekstinkäsittelyominaisuudet perustuvat pitkälti erilaisten muuttujien käyttöön.

FrameMaker oli alun perin suunniteltu SunOS-käyttöjärjestelmälle, mutta myöhemmin siitä tehtiin versiot myös Mac OS- ja Windows-käyttöjärjestelmille. Nykyisin Mac OS -käyttöjärjestelmää ei enää tueta, eli sille ei enää tehdä uusia versioita FrameMakerista. Uusin Windows-versio julkaistiin kesäkuussa 2020.

Nimensä mukaisesti FrameMakerin tärkeimpiä ominaisuuksia ovat kehykset (), jotka voivat sisältää joko tekstiä tai kuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Adobe FrameMaker

Tekstinkäsittelyohjelmat
Julkaisuohjelmat
Solaris-ohjelmat
Windows-ohjelmat
FrameMaker
Kamasaksa

Kamasaksa on kansanomainen ja vanhahtava suomen sana, joka tarkoittaa saksalaista kiertelevää kauppiasta. Kamasaksoista alettiin otaksuttavasti puhua hansaliiton aikana, jolloin saksalaiset pitkälti hallitsivat Itämeren alueen kaupankäyntiä. 

Laukkuryssä tarkoitti vastaavasti karjalaista, venäläistä tai muuta luterilaisen Suomen itäpuolelta tullutta kiertelevää kauppiasta.

Lähteet

Suomenkieliset sanat ja sanonnat
Etniset ja uskonnolliset haukkumasanat
Suomen taloushistoria
Vähittäiskauppa
Kaupan alan ammatit
Suomen keskiaika
USS Nautilus (SSN-571)

USS Nautilus (runkonumero SSN-571) oli Yhdysvaltain laivaston maailman ensimmäinen laivastopalvelukseen otettu ydinsukellusvene.

Valmistus 
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman laski kölin 14. kesäkuuta 1952. Se laskettiin vesille 21. tammikuuta 1954 kumminaan presidentti Dwight D. Eisenhowerin puoliso ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1954 ensimmäisenä päällikkönään Eugene P. Wilkinson.

Palvelus 

Alus saavutti 3. elokuuta 1958 ensimmäisenä sukellusveneenä maantieteellisen pohjoisnavan. Se suoritti samalla 96 tunnissa 2 945 km pitkän maailman ensimmäisen sukelluksen pohjoisnapajäätikön ali.

Alus lähti 9. huhtikuuta 1979 Grotonista viimeiselle matkalleen Guantanamonlahden ja Cartagenan kautta Panaman kanavalle ja edelleen Mare Islandin laivastontelakalle Kaliforniaan, jonne se saapui 26. toukokuuta. Telakalla aloitettiin valmistelut aluksen poistamiseksi käytöstä. Se poistettiin käytöstä 30. maaliskuuta 1980.

Tunnustuksena pioneerityöstään ydinvoiman käyttämisestä sukellusveneissä Yhdysvaltain sisäministeri nimesi 20. toukokuuta 1982 aluksen kansallisesti merkittäväksi historialliseksi kohteeksi (). Mare Islandin telakka museoi aluksen, jonka jälkeen se hinattiin Grotoniin. Se saapui 6. heinäkuuta 1985 määränpäähänsä, jossa se avattiin yleisölle 11. huhtikuuta 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla 

USS Nautilus SSN 571 virallinen kotisivu 
Historic Naval Ships Association - USS Nautilus 

Connecticut
National Register of Historic Places
Yhdysvaltain laivaston sukellusveneet
Ydinkäyttöiset sukellusveneet
Yhdysvaltain museolaivat
Electric Boatin valmistamat alukset
Fulguriitti

Fulguriitti eli ukonvaaja on maahan osuneen salamaniskun kuumentamaan maaperään muodostama lasittunut, usein putkilon muodostava mineraalirakenne.

Muodostuminen
Fulguriitti muodostuu maan sisälle salaman kulkureitille ja sen ulkomitat ovat myös sen muodostaneen salaman mitat. Fulguriitti voi olla muutaman senttimetrin halkaisijaltaan ja yleensä alle 3 metriä pitkä, mutta joskus jopa 20 metrin mittainen. Mineraalin keskiosassa on salamaniskun höyrystämän aineksen muodostama ontto putki, jonka laidat ovat yleensä sulaneesta maa-aineksesta muodostunutta lasia tai osin lasittunutta ainesta ja putkilon ulkoreunalla on lasimassaan tarttuneita hiekanjyviä. Putkilo on salaman tai juurakon muotoinen, ja siinä voi olla useita haaroja aivan kuten ilmassa silmin nähtävissä salamoissakin. Fulguriitti on tyypillisesti sisältä ontto ja sileäpintainen tai se voi olla sisäpinnaltaan täynnä pieniä kuplia. Ulkopintaa päällystää usein karkea hiekka. Esimerkiksi piidioksidista muodostunut fulguriitti on haurasta ainetta, joten sen esiinkaivaminen ehjänä on hankalaa.

Fulguriittilöydökset voidaan ryhmitellä erilaisiin tyyppiluokkiin:
 tyyppi I: hiekkafulguriitit, joilla on ohut lasinen seinämä; 
 tyyppi II: savifulguriitit – tyypillistä paksu, runsaasti sulanut seinämä; 
 tyyppi III: kalsiittifulguriitit – paksu, vain vähän lasittunut seinämä; ja 
 tyyppi IV: kivifulguriitit, jotka koostuvat sulamattoman kiviaineksen ympäröivästä lasista.

Lisäksi salamaniskun muodostamat eksogeeniset fytofulgureenilöydökset (esimerkiksi ligniitistä, öljyliuskeesta ja vastaavasta orgaanisperäisestä aineksesta) voidaan ryhmitellä luokaksi V.

Esiintyminen
Fulguriitteja löydetään esimerkiksi Yhdysvaltain Michiganjärven ja Atlantin rantahietikoilta. Kivifulguriittejä tavataan esimerkiksi Meksikon Toluca-vuoren ja Oregonin osavaltion Mount Thielsen -vuorelta.

Fulguriitit kulttuurissa
Fulguriitteja on pidetty Suomessa Ukko ylijumalan aseellisen iskun aikaansaannoksina, ja siksi niitä kutsutaan ukonvaajoiksi eräiden kivikautista perua olevien taikaesineiden ohella. 

Fulguriitti-sanan etymologia on peräisin latinankielen sanasta fulgur joka tarkoittaa salamaa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Fulgurites: Fossil Lightning (Andrew Alden) (about.com)
 Fulgurite (mindat.org)

Metamorfiset kivilajit
Marika Fingerroos

Marika Kristiina Tupila (o.s. Fingerroos, s. 29. maaliskuuta 1979 Ruukki) on suomalainen malli ja laulaja. Hän on opiskellut Vaasan ammattikorkeakoulun liiketalouden linjalla. Nykyään opiskelee Seinäjoen ammattikorkeakoulussa agrologiksi.

Fingerroos tuli julkisuuteen kesällä 2004 kyläkauppias Vesa Keskisen rakastajattarena. Lehdistö lanseerasi nopeasti uuden termin salarakas, jota alettiin käyttää runsaasti puhekielessä sekä keltaisen lehdistön parissa muissakin tapauksissa. 

Vuonna 2005 Fingerroos avioitui Jani Ollilan kanssa ja erosi hänestä vuonna 2014. Heillä on yhteinen, kesällä 2009 syntynyt poika. Fingeroos sai toisen lapsensa vuonna 2016. Hän avioitui heinäkuussa 2016 ja otti aviomiehensä sukunimen, Tupila.
Fingerroos on levyttänyt Martina Aitolehden kanssa nimellä Salarakkaat.

Fingerroos pitää Vaasan lähettyvillä omaa hevostalliaan ja toimii sisällöntuottajana muun muassa OnlyFans-sivustolla.

Lähteet 

Suomalaiset julkisuuden henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiitola

Hiitola on entinen Suomen kunta Laatokan Karjalassa Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Hiitolan pinta-ala oli 423,2 km² ja asukasluku 8 265 (1939). Nykyisin Hiitolan pohjoisosa kuuluu Karjalan tasavaltaan ja eteläosa Leningradin alueeseen. Karjalan tasavaltaan kuuluva osa muodostaa pääpiirteittäin Hiitolan maalaiskunnan. Hiitolan asemakylä on nykyään Hiitolan alueen keskus, kun entinen kirkonkylä on ollut neuvostoaikana sotilaskohde (Kulikovo), ja sen lakkauttamisen jälkeen on muuttunut siviilikyläksi. Hiitolan alue jakautuu Laatokan saariston rikkonaiseen maisemaan idässä ja asumattomaan erämaahan lännessä. Varsinaisesti asuttuja alueita ovat Asila, Pukinniemi, Tiurula ja Vaavoja sekä entinen Hömmön alue, jolle on annettu nimeksi Taunan tai Tounan. Kaikki muut entiset kylät ovat enimmäkseen autioituneet. 

Hiitolan ortodoksinen väestö kuului Tiurulan ortodoksiseen seurakuntaan. Hiitolan väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin Keski- ja Pohjois-Satakunnan kuntiin: Ahlainen, Honkajoki, Kankaanpää, Karvia, Kullaa, Luvia, Merikarvia, Nakkila, Noormarkku, Pomarkku, Pori, Porin mlk, Siikainen ja Ulvila.

Kylät (1939) 

Alakokkola, Asila, Haapalahti, Haukkavaara, Hiitola (kirkonkylä), Huiskonniemi, Hännilä, Iitula, Ivankoski, Kavonsalmi, Kilpola, Kopsala, Koukunniemi, Kuoksjärvi, Kyläjärvi, Kylälahti, Kylät, Laurola, Lipola, Mustola, Nehvola, Petkola, Piimälä, Pohjiinkylä, Pukinniemi, Päijälä, Raivattala, Siisiönmäki, Sirsjärvi, Telkinniemi, Tenhola, Tiurula, Tounaa, Tujula, Ulaskanniemi, Unkola, Uusikylä, Vaavoja, Valtola, Veijala, Yläkokkola.

Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 15 koulupiiriin.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Hiitolan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.

Teollisuus 
 A. Ahlström Oy:n Pekonlahden saha
 Myös muita sahoja ja tiilitehtaita
 Kaksi voimalaitosta

Kuuluisia hiitolalaisia 
Armas Alhava, Suojelupoliisin päällikkö, aiemmin Hiitolan nimismies
Jorma Eulenberger, energianeuvos
Eeva Kilpi, kirjailija
Juho Paksujalka, kansanedustaja
Anja Räsänen, näyttelijä
Martti Talvela, oopperalaulaja
Väinö Heikki Vainio, kirjailija

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luovutettu Karjala – Hiitola
 Hiitolan pitäjäsivut
 Hiitola - Digiarkisto
 Luovutetun Karjalan linkit
Hinnerjoki

Hinnerjoki on Satakunnassa sijainnut entinen Suomen kunta, joka liitettiin Euraan vuonna 1970. Vuonna 1995 alueella oli 521 asukasta. Hinnerjoen puukirkko on rakennettu alkujaan vuonna 1755, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 1799. Hinnerjoki erotettiin Laitilan seurakunnasta omaksi seurakunnakseen viimeistään vuonna 1759. Tällä hetkellä Hinnerjoen kylässä asuu noin 900 henkeä.

Hinnerjoen halki virtaa samanniminen joki, joka Lapin kunnan puolella muuttuu Lapinjoeksi. Se saa alkunsa enimmäkseen entisen Honkilahden puolella olevasta Koskeljärvestä.

Hinnerjoen naapurikunnat olivat Eura, Lappi, Laitila, Karjala ja Honkilahti.

Hinnerjoen vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1953.

Hinnerjoelle asutettiin viime sotien jälkeen Metsäpirtin siirtoväkeä.

Hinnerjoen kirkonkylä kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Vaaljoen kylässä on vaikuttanut vuoden 1890 tienoilla rukoilevaisuuden pohjalta syntynyt herätysliike.

Kylät

Hinnerjoki, Korpi ja Vaaljoki.

Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Hinnerjoella oli yksi taajama: kirkonkylä (660 asukasta).

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Hinnerjoen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hinnerjoki.fi
 Suomenmaa 2 (toim. Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela), WSOY 1968, Porvoo (ss. 71–74)
Kotivara (yritys)

Kotivara Oy on oululainen elintarvikevalmistaja, joka valmistaa erilaisia meetvursteja ja muita makkaroita. 

Yritys perustettiin Oulussa huhtikuussa 1943. Alkuvuosina yritys valmisti elintarvikkeita hyvin laajasti toimien muun muassa leipomona. Myöhemmin yritys alkoi keskittyä makkaroiden valmistukseen. Yrityksen tehdas sijaitsee Limingantullin kaupunginosassa, jonne se siirtyi Raksilasta keväällä 1972. Aiemmin Raksilassa sijainnut tehdas sijaitsi Ratakadun ja Topinkadun kulmassa.
 
Kotivaran liikevaihto vuonna 2014 oli noin 18,5 miljoonaa euroa.

Katso myös 

 Kärkkäri

Kirjallisuutta

Lähteet

Suomalaiset elintarvikeyritykset
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Horst Mahler

Horst Mahler (s. 23. tammikuuta 1936 Haynaussa, Sleesiassa) on saksalainen asianajaja, joka on tunnettu nykyään erityisesti äärioikeistolaisten järjestöjen edustajana. 1970-luvulla hän puolestaan oli vasemmistoradikaalin RAF:n perustajajäseniä.

Mahler opiskeli oikeustiedettä Länsi-Berliinin Freie Universität-yliopistossa ja perusti asianajotoimiston 1964. Hän toimi mm. Andreas Baaderin ja Gudrun Ensslinin puolustusasianajajana. 1969 hän perusti yhdessä mm. Saksan vihreän puolueen nykyisen liittopäiväryhmän varapuheenjohtaja Hans-Christian Ströbelen kanssa Berliinin sosialistisen asianajajakollektiivin, joka toimi vuoteen 1979 saakka.

Vuodesta 1970 alkaen Mahler oli RAF:n jäsen. Hänet pidätettiin lokakuussa 1970. Tuolloin hänen asianajajanaan toimi Saksan entinen sisäministeri Otto Schily. Vankeusaikanaan Mahler erotettiin RAF:stä ideologisten erimielisyyksien takia. Mahler vapautettiin 1980. Vuonna 1987 hän sai korkeimman oikeuden päätöksellä asianajajan oikeutensa takaisin. Tässä prosessissa häntä edusti tuleva liittokansleri Gerhard Schröder.

2000-luvulle tullessa Mahler teki poliittisen täyskäännöksen liityttyään jyrkän nationalistiseen  Nationaldemokratische Partei Deutschlands-puolueeseen, jonka asianajajana hän toimi vuoteen 2003 saakka, jolloin hän erosi puolueesta.

2003 Mahler perusti oman yhdistyksen "Yhdistys holokaustin kieltämisen vuoksi vainottujen kunnian palauttamiseksi" (Verein zur Rehabilitierung der wegen Bestreitens des Holocaust Verfolgten).

2004 Mahleria vastaan nostettiin syyte kansankiihotuksesta. Mahler oli yhdessä muiden aggressiivisen antisemitistisen ja rasistisen Deutsches Kolleg-ryhmän jäsenten kanssa vaatinut "kunnon ihmisten kansannousua", juutalaisten seurakuntien kieltämistä, turvapaikanhakijoiden maasta karkottamista sekä työttömien ulkomaalaisten maasta karkottamista. Mahler tuomittiin yhdeksän kuukauden vankeusrangaistukseen

Vuodesta 2003 alkaen Mahler on  esittänyt salaliittoteorioita   Yhdysvaltain 11. syyskuuta 2001 tapahtuneista terrori-iskuista ja pitää tapahtumaa suunniteltuksi salaliitoksi" ja  ei usko että  al-Qaida olisi ollut sen takana.  

2009 Mahler tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen holokaustin kieltämisestä. Eri syytekohtien ja aiempien tuomioitten kautta Mahlerin saama rangaistus piteni yhteensä 12 vuodeksi vankeutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.deutsches-kolleg.org/ 

Saksalaiset poliitikot
Vuonna 1936 syntyneet
Punainen armeijakunta
Elävät henkilöt
Saksalaiset uusnatsit
Holokaustin kieltäjät
Salaliittoteoreetikot
Cancún

Cancún on rannikkokaupunki Meksikon itäisimmässä osavaltiossa Quintana Roossa. Se on maailmankuulu turistikohde.

1950-luvun alussa Cancún oli lähes asumaton ja kehittymätön alue. Meksikon hallitus päätti tehdä siitä turistikohteen ja rakennutti muun muassa lentokentän ja tien saarelta mantereelle. Huolimatta alun epäilyistä, Cancún herätti nopeasti kansainvälisten sijoittajien kiinnostuksen ja sen kehitys alkoi 1970-luvulla. Nykyisin alueella käy noin kolme miljoonaa kävijää vuosittain. 

Kaupunki on kasvanut nopeasti viimeisten 30 vuoden aikana. Vuonna 2000 asukkaita oli 397 191, vuonna 2010 siellä arvioitiin asuvan lähes  750 000 henkeä. Suurin osa alueen väestöstä on meksikolaisia ja loput muualta Amerikasta ja Euroopasta. Johtuen nopeasta kasvustaan kaupungissa asuu harvoja syntyperäisiä cancúnilaisia.

Kaupungissa puhutaan pääosin espanjaa ja turistialueella myös englantia. Mayan murteita alueella puhuvat eräät työntekijät ja Jukatanin niemimaalla syntyneet.

Cancún sijaitsee Meksikon ja Kuuban välisen Jukatanin salmen rannalla. Trooppiset hirmumyrskyt kulkevat tällä seudulla säännöllisesti. Hurrikaani Wilma aiheutti suuria tuhoja vuonna 2005, samoin vuoden 1988 hurrikaani Gilbert. Sen sijaan vuonna 2007 Dean ja 2008 Gustav kääntyivät pois ja ohittivat Cancunin joidenkin satojen kilometrien päästä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Meksikon kaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elia Kazan

Elia Kazan (synt. Elia Kasanioglou; 7. syyskuuta 1909 Konstantinopoli – 28. syyskuuta 2003 New York City) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Kazan syntyi kreikkalaistaustaisille vanhemmille entisessä Osmanien valtakunnassa, joka nykyään on Turkki.

Kazan sai kaksi parhaan ohjauksen Oscar-palkintoa, vuonna 1947 elokuvasta Hiljainen sopimus ja 1955 Alastomasta satamasta. Lisäksi hän oli ehdolla elokuvista Viettelyksen vaunu, Eedenistä itään ja America, America!, josta hän sai lisäksi ehdokkuuden parhaasta elokuvasta (tuottajana) ja parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Hän työskenteli useiden aikansa huippunäyttelijöiden kanssa: muun muassa Marlon Brandon ja Vivien Leighin kanssa elokuvassa Viettelyksen vaunu ja James Deanin kanssa elokuvassa Eedenistä itään. 

Kazan kuuluu yhdessä Cheryl Crawfordin ja Robert Lewisin kanssa New Yorkin maineikkaan Actors Studion perustajiin. Studio aloitti toimintansa 1947.

Kazan menetti monien ihmisten kunnioituksen ilmiantamalla vasemmistosuuntautuneita entisiä työtovereitaan sodanjälkeisten kommunistivainojen aikana. Vielä vuonna 1999, kun hän sai Oscarin elämäntyöstään, osa gaalayleisöstä protestoi.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Kazan on Kazan. Sarja: Directors on Directors, Faber, 2000 ISBN 9780571192175 .

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywood Walk of Fame
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1909 syntyneet
Amerikankreikkalaiset
Vuonna 2003 kuolleet
Tony-palkinnon saajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rapanuin kieli

Rapanui on austronesialainen kieli, jota puhutaan Pääsiäissaarella rapanuiden keskuudessa. Vuonna 2000 sillä oli noin 2 500 puhujaa.

Rapanuilla on ollut oma kirjoitusjärjestelmä mahdollisesti jo ennen eurooppalaisten saapumista. Sitä kirjoitettiin rongorongo-kirjoitusjärjestelmällä, jota ei ole kyetty tulkitsemaan. Myös kirjoituksen alkuperän ajoituksesta ei ole varmuutta. Nykyisin puhuttu rapanui poikkeaa merkittävästi ennen 1860-lukua käytetystä rapanuista ja näin myös rongorongon kielestä. Vaikutteita nykyiseen rapanuihin tullut etenkin tahitista, espanjasta ja ranskasta. Kielellä ei ole tunnettuja murteita.

Vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan yli 65-vuotiaista rapanuista yli 70 % puhui rapanuita, mutta tutkimuksen nuorimmasta ikäluokasta 8–12 -vuotiaista sitä puhui sujuvasti vain 16,7 %. Vuonna 2000 kielen puhujia oli yhteensä arviolta 2 500. Vuonna 2007 puhujamäärä oli laskenut 2 000, mutta paikallisten kiinnostus kielen säilyttämistä kohtaan on noussut ja asenteet kieltä kohtaan ovat pääsääntöiset positiiviset.

Nykyään rapanuita kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty rapanuiksi vuonna 2018. Ensimmäinen rapanuiksi julkaistu sanomalehti on Tāpura Re'o ("kirjoitettu ääni").

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Kielioppi ja sanasto 

Lähde:

Lukusanat 1–10 rapa nuiksi:

Lähteet 
 South Pacific phrasebook, Lonely Planet, 1999

Viitteet

Aiheesta muualla 
Rapanui Sprache 

Polynesialaiset kielet
Pääsiäissaari
Chilen kielet
Natalie Merchant

Natalie Anne Merchant (s. 26. lokakuuta 1963 Jamestown, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja muusikko. Hän aloitti uransa 10,000 Maniacs -yhtyeessä, joka nousi suosituksi 1980-luvun puolivälissä. Merchant lähti soolouralle vuonna 1994.

Elämä ja ura
Natalie Anne Merchant syntyi 26. lokakuuta 1963 Jamestownissa New Yorkissa. Hän liittyi folkrockia soittavaan 10,000 Maniacsiin laulajaksi 17-vuotiaana. Yhtyeestä tuli suosittu vaihtoehtorockyhtye 1980-luvun puolivälissä. Merchant jätti yhtyeen vuonna 1994 ja siirtyi soolouralle.

Tigerlily (1995) on Merchantin menestynein sooloalbumi. Se nousi Yhdysvaltain levylistan sijalle 13 ja myi yli viisi miljoonaa kappaletta.

Merchantin laulut ovat usein kantaa ottavia, ja hän on kampanjoinut esimerkiksi eläinten oikeuksista, kotiväkivallasta ja kodittomuudesta. Merchant on asunut New Yorkin maaseudulla koko ikänsä. Hänellä on tytär päättyneestä avioliitostaan.

Diskografia 
Tigerlily, 1995
Ophelia, 1998
Live in Concert, 1999
Motherland, 2001
The House Carpenter's Daughter, 2003
Retrospective: 1995–2005, 2005
Leave Your Sleep, 2010
Natalie Merchant, 2014

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Jevgeni Jevtušenko

Jevgeni Aleksandrovitš Jevtušenko (ven. Евгений Александрович Евтушенко; 18. heinäkuuta 1932 Irkutsk, Neuvostoliitto – 1. huhtikuuta 2017 Tulsa, Yhdysvallat) oli venäläinen runoilija, joka arvosteli teoksissaan Venäjän Stalinin ajoilta periytyvää virkavaltaisuutta.

Runoissaan Jevtušenko tunnustaa perintövelkansa sellaisille Venäjän runouden merkkihenkilöille kuin Vladimir Majakovski, Sergei Jesenin ja Anna Ahmatova. Heidän muistokseen Jevtušenko omisti muutamia runojaan, samoin kuin Espanjan sisällissodan aikana murhatulle Federico García Lorcalle. Hänellä oli tuotannossaan oma jäljittelemätön ja suorasukainen runouden tyyli. Jevtušenkoa voidaan runotekstiensä kirjoituspaikkojen perusteella pitää kosmopoliittina.

Jevtušenkon tunnetuin runoelma on Babi Jar. Dmitri Šostakovitš sävelsi 13. sinfoniansa Babi Jarin ja joidenkin muiden Jevtušenkon runojen säkeisiin. Neuvostoliitto oli suhtautunut välinpitämättömästi juutalaisten joukkomurhaan, jonka natsi-Saksan armeijan Einsatzgruppen pani toimeen Babyn Jarissa Kiovassa vuonna 1941. Jevtušenkon runoelma julkaistiin Venäjällä virallisesti vasta vuonna 1984.

Suomennetut teokset 
 Olen vaiti ja huudan. Suom.  Markku Lahtela, Kirjayhtymä, 1964.
 Kyllä ja ei (Mezdu gorodom da i gorodom net). Suom. Erkki Peuranen, Kirjayhtymä, 1967.
 Laulava pato, suom. Pentti Saaritsa & Raija Rymin. Kirjayhtymä, 1973. ISBN 951-26-0798-0
 Näkymättömät langat. Suomennettu painos 1982, alkuteos Invisible Threads Tammi, 1981. ISBN 951-30-5590-6 (Teos sisältää sekä runoja että valokuvia. suom. Pentti Saaritsa
 Marjamaat.  Kirjayhtymä, 1982. ISBN 951-26-1816-8
 Ardabiola. Kirjayhtymä 1984. ISBN 951-26-2627-6
 Runoni (suom. Pentti Saaritsa, Erkki Peuranen ja Markku Lahtela). Kirjayhtymä, 1984. ISBN 951-26-2658-6 
 Fuku! suom. Ulla-Liisa Heino, proosa; Ilpo Tiihonen, runot. Kirjayhtymä 1986. ISBN 951-26-2898-8 Teos sisältää sekä proosatekstiä että runoja. Alkuteos Novyi Mirissä 9/1985.

Lähteet

Aiheesta muualla

Jevgeni Jevtušenkon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Venäläiset kirjailijat
Venäläiset runoilijat
Neuvostoliittolaiset runoilijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Hauta

Hauta on paikka, johon ruumis haudataan. Se on usein maahan kaivettu kuoppa tai kammio.

Historiaa
Muinaiset egyptiläiset hautasivat tärkeitä vainajia suurten nekropolien mastaboihin, kalliohautoihin ja pyramideihin. Egyptissä haudasta pyrittiin rakentamaan vainajalle mahdollisimman upea asunto, joka vastasi hänen maallista asuntoaan niin täydellisesti kuin mahdollista. Samalla heidän ruumiinsa tahdottiin saada säilymään ikuisesti, koska sielun kuolemattomuuden uskottiin riippuvan ruumiin säilymisestä. Kaksoisvirran maassa oli samanlainen huolellisuus vainajien kodin rakentamisessa, jonka seurauksena rakennustaide nousi suureen kukoistukseen. Köyhässä Palestiinassa ruumiit haudattiin kalkkikivivuoriin, joissa oli paljon luontaisia luolia. Joissain kulttuureissa hautana on ollut maakumpu, joka on kasattu vainajan päälle. Joskus tällainen kumpu on koostunut päällekkäisistä haudoista. Rooman varhaiskristityiltä tunnetaan suuret katakombit kaupungin alla. Haudat oli louhittu käytävien seiniin. Euroopan juutalaiset joutuivat aikoinaan kaivamaan jopa toistakymmentä hautaa päällekkäin, sillä heidän hautausmailleen oli varattu hyvin pienet alueet kaupungeissa.

Sijoitus
Hautausmaa on alue, jolla on useita hautoja. Hautausmaita on ollut jo kivikaudella. Jo ennen hautausmaita ihmiset haudattiin useimmiten maahan kaivettuihin kuoppiin. Joskus hauta on kaivettu talon lattian alle, tai uudempina aikoina kirkon alle.

Mätänevien ruumiiden sekä vainajien henkien aiheuttaman vaaran vuoksi haudat on usein sijoitettu kaupunginmuurien ulkopuolelle. Joissain kulttuureissa on uskottu, että väärin sijoitettu hauta aiheuttaa kuolemia perheessä. Kiinassa hautapaikan valinnassa huomioidaan paikan fengshui. Muslimin hauta on suunnattu kohti Mekkaa.

Hauta voi olla myös vedessä, kuten joillain hinduilla Gangesjoessa ja muinaisilla etiopialaisilla järvessä. Laivalla kuolleen hauta on yleensä meressä.

Teko
Maahaudan kaivamiseen lapiolla ja hakulla kuluu maan laadusta riippuen kolmesta kahdeksaan tuntia. Koneella haudan kaivaminen tapahtuu kahdessakymmenessä minuutissa, mutta konetta ei aina voida käyttää esimerkiksi hautapaikan ahtauden vuoksi. Kun hauta on kaivettu, se yleensä vuorataan. Avoimen haudan ylle voidaan sijoittaa kehikko, jonka avulla ruumisarkku lasketaan hautaan.

Haudalle pystytetään usein hautakivi, jossa lukee vainajan nimi ja elinvuodet sekä hänen uskontonsa symboli, joskus myös esimerkiksi valokuva ja muistoteksti. Perhehautaan haudataan saman perheen jäsenet.

Katso myös
 Hautajaiset
 Röykkiöhauta

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Hautaus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uranos

Uranos () on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos).

Aluksi Uranoksen ja Gaian liitosta syntyivät kykloopit ja titaanit, tämän jälkeen muun muassa merenjumalatar Tethys, muistin jumalatar Mnemosyne ja Kronos. Uranos ei päästänyt jälkeläisiään ulos maan povesta eli Gaian kohdusta, mistä suuttuneena Gaia antoi pojalleen Kronokselle sirpin, jolla Kronos leikkasi irti isänsä peniksen. Mereen heitetyn siittimen ympärille muodostuneesta vaahdosta syntyi rakkauden jumalatar Afrodite ja siitä pudonneista veripisaroista syntyivät gigantit, meliadit ja erinykset.

Uranoksen mukaan on nimetty aurinkokuntamme planeetta Uranus, mikä tekee siitä ainoan kreikkalaisen jumalan, jonka mukaan on nimetty aurinkokunnan planeetta. Muut aurinkokunnan planeetat on nimetty roomalaisten jumalien mukaan.

Lähteet 

Antiikin Kreikan jumalat
Luojajumalat
AaltoAlvari

AaltoAlvari, ennen laajennusta nimellä Jyväskylän uimahalli, on uimahalli Jyväskylässä Mattilanpellon kaupunginosassa osoitteessa Pitkäkatu 2. Uinti-, hyppy- ja lastenaltaiden lisäksi uimahallissa on kylpyläosasto, jossa on aaltoallas vesilukumäkineen, poreallas ja koskiallas.

Jyväskylän uimahalli valmistui vuonna 1955 ja sen suunnitteli arkkitehti Alvar Aalto. Se oli valmistuessaan Suomen viides uimahalli ja toinen kunnallinen uimahalli. Pesu- ja pukuhuonekokonaisuuksia oli aluksi vain yksi. Halliin on myöhemmin lisätty muun muassa lasten opetusallas (1964), kuntosali (1968) ja 50 metrin allas (1975). Vuonna 1983 uimahalliin rakennettiin Suomen ensimmäinen sisätiloihin rakennettu vesiliukumäki. Vuonna 1991 valmistui AaltoAlvarin kylpyläosasto. AaltoAlvarin viimeisin uudistus, jossa remontoitiin muun muassa 50 metrin allas sekä pukuhuonetiloja, saatiin valmiiksi vuonna 2013.

AaltoAlvarissa voi käydä myös uimakoulua ja saada ohjattuja liikuntapalveluja. Uimahallissa on käytössä kuntosali, takkahuone ja kahviopalvelut. Tavanomaisten naisten ja miesten sähkösaunojen lisäksi on miesten puulämmitteinen vastasauna.

AaltoAlvari toimii myös uimaseura Swimming Jyväskylän, Kampuksen Plaanin ja vesipalloseura Jyväskylän Saukkojen kotiareenana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

AaltoAlvarin verkkosivut 

 

Jyväskylän urheiluhallit
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Uimahallit
Mattilanpelto
Koiviston maalaiskunta

Koiviston maalaiskunta (Koiviston mlk, ) oli Etelä-Karjalassa sijainnut Suomen kunta, joka kuului Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutettuun alueeseen. Koiviston pinta-ala vuonna 1939 oli 280,3 km² ja asukasluku 8 883. Koiviston maalaiskunta rajoittui pohjoisessa Johannekseen ja idässä Kuolemajärveen. Lisäksi maalaiskunnan sisällä oli Koiviston kauppala.

Kylät 
Ahtiala, Alvatti, Eistilä, Harila, Humaljoki, Hyttölä, Härkälä, Ilmasti, Ingertilä, Jaakkola, Kaaliala, Kaipiala, Keskisaari, Kiiskilä, Kiurlahti, Kurkela, Köri, Lemminkylä, Makslahti, Mannola, Partiala, Patala, Penttilä, Putus, Pönni, Rautanen, Römpötti, Saarenpää, Savonniemi, Soukansaari, Tervahartiala, Tetriniemi, Tiurinsaari, Vanhkylä, Vatnuori

Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 16 koulupiiriin.

Seurakuntaolot 
Koivistolla ja Koiviston maalaiskunnalla oli yhteinen evankelis-luterilainen seurakunta. Näin ollen ei ollut olemassa seurakuntaa nimeltä Koiviston kauppalaseurakunta eikä seurakuntaa nimeltä Koiviston maaseurakunta, vaan sekä Koiviston kauppalan että Koiviston maalaiskunnan evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuuluvat asukkaat kuuluivat samaan evankelis-luterilaiseen seurakuntaan.

Asukasluvun kehitys 
   7 051 (1880)
   8 113 (1890)
   8 135 (1900) (Lavansaari ja Seiskari erotettiin Koivistosta 1896)
   9 111 (1910)
   9 762 (1920)
 10 964 (1930) (Kauppala muodostettiin 1927, mutta asukasluvut ovat yhdessä vielä vuonna 1930)
   8 883 (1939)

Historia 
Koiviston satama mainitaan ensi kerran jo vuonna 1268 Berjozovskoje-nimellä. Koivistosta muodostettiin Viipurin kappeliseurakunta vuonna 1548 ja itsenäinen seurakunta 1575. Vuonna 1896 Koivistosta erotettiin Lavansaaren ja Seiskarin kunnat. Koiviston kirkonkylä ja Kotterlahden kylä erotettiin kunnasta Koiviston kauppalaksi vuonna 1927.

Koiviston asukkaat sijoitettiin jatkosodan jälkeen Askolan, Kymin, Mäntsälän ja Pornaisten kuntiin. Nyky-Venäjällä kunnan alue kuuluu Koiviston kauppalan alueen ohella Koiviston kaupunkikuntaan.

Tunnettuja koivistonmaalaiskuntalaisia 
Pentti Karvonen (s. 1931), kestävyysjuoksija
Reino Karvonen (1932–2007), kestävyysjuoksija.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koiviston kartta
 Virtuaali-Kiiskilä, Koiviston Kiiskilän kylän talot ja asukkaat vuonna 1939
 Koivisto ja Koiviston maalaiskunta
 Luovutetun Etelä-Karjalan pitäjät
 

Luovutettujen alueiden kunnat
Luovutettujen alueiden vaakunattomat kunnat
Kuivajoki

Kuivajoki on Kuivajoen vesistön Pohjois-Pohjanmaalla Iin kunnassa sijaitseva laskujoki. Kuivajoki laskee Oijärvestä Perämereen. Kuivajoen tärkeimmät sivu-uomat ovat Oijärveen laskeva Kivijoki, Hamarinjoki ja Luujoki. Kuivajoen pituus Oijärvestä mereen on noin 40 kilometriä. Vesistöalue on suojeltu koskiensuojelulailla ja Kuivajoki kuuluu kansainväliseen Salmon Action Plan -ohjelmaan, jolla pyritään joen lohikannan palauttamiseen.

Kalalajeista Kuivajoessa esiintyy mm.  lohi, harjus, hauki, ahven, lahna, made, siika ja nahkiainen.

Kosket
 Kattilakoski, Hirvaskoski, Sanaskoski

Lähteet
Ympäristö.fi

Aiheesta muualla

 http://kuivajoki.net/ 

Iin joet
Kuivaniemi
Koskenpää

Koskenpää on Suomen entinen kunta, joka on nykyisin osa Jämsän kaupunkia. Se sijaitsee Jämsä-Petäjävesi-tien varrella. Matkaa Keuruulle on 33 km, Jyväskylään 56 km, Jämsään 26 km ja Petäjävedelle 20 km. Asukkaita Koskenpäällä on nykyään 700. Palveluihin kuuluvat Koskenpään koulu, hirsibaari, huoltoasema, vapaaehtoinen palokunta, terveysasema, Koskenpään kirkko sekä Koskenpään kyläkauppa. Alueen läpi kulkee seututie 604.

Koskenpään naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Jämsä, Jämsänkoski, Keuruu, Korpilahti, Kuorevesi ja Petäjävesi.

Historia
Ensimmäiset ihmisasutukset Koskenpään alueella ovat olleet jo kivikaudella. Löydetyt kivikautiset esineet ovat peräisin itäisestä kampakeraamisesta kulttuurista. Rautakautisten löytöjen perusteella asutus on jatkunut pronssi- ja rautakauden yli nykypäivään asti.

Pysyvä asutus seudulle on muodostunut 1000-luvun paikkeilla, ihmisten siirtyessä Kanta-Hämeestä uusille alueille. Nimistöstä voidaan kuitenkin päätellä, että Koskenpäällä on asuttu jo ennen hämäläisten tuloa. Alueelta löytyy lappalaistyyppisiä ja Laatokan Karjalaan viittaavia nimiä.

Ensimmäinen asiakirjatieto on löytyy vuodelta 1464, jolloin Kavattilan Jöns Kawittula oli käräjillä lautamiehenä. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Koskenpään alueella oli kuusi veroa maksavaa taloa, joista moni on olemassa tänäkin päivänä. 

Isojaon ja torppien perustaminen myötä asutustoimintaa vilkastui Jämsän  kuntaan kuuluneella Koskenpäällä niin, että vuonna 1860 taloja oli 46.

Teollistuminen alkoi 1900-luvun alussa Koskenpään Tervatehdas Oy:n myötä, joka perustettiin vuonna 1909. Tehtaan toiminta päättyi 1950-luvun lopulla. Koskenpään Huopatehdas Oy aloitti toimintansa vuonna 1923. Sahloisten Kalliokoskeen rakennettiin voimalaitos 1940-luvulla.

J. A. Alleniuksen suunnittelema Koskenpään kirkko vihittiin käyttöön 1902. Koskenpään seurakunnasta tuli itsenäinen kirkkoherrakunta 1925. Koskenpää aloitti toimintansa itsenäisenä kuntana 1.1.1926 ja 1969 se liitettiin Jämsänkosken kuntaan (kaup. 1986). Jämsänkoski liitettiin edelleen Jämsään 2009.

Kylät
Kirkonkylä, Kalmavirta, Sahloinen

Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Koskenpäässä oli yksi taajama: kirkonkylä, jossa oli 281 asukasta. Sitä ei enää luokitella taajamaksi.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Koskenpään väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1960.

Lähteet
 Olavi Horsma-aho, Koskenpää kivikaudelta kaupunkiaikaan (1999)

Viitteet
Batman (kaupunki)

Batman on Batmanin maakunnan pääkaupunki Batman-joen varrella, Kaakkois-Turkissa. Batman on yksi Turkin vauraimmista kaupungeista, sillä se on maan ainoa öljyntuotantoalue. Kaupungin lähellä on Istanbuliin johtava rautatie ja lentokenttä. Batman tiedetään myös nimellä Iluh. Vuonna 2014 Batmanin asukasluku oli 381 814.

Väestö 
1950-luvulla kaupungissa oli asukkaita alle 3 000. Öljykenttien löytö vaurastutti kaupunkia merkittävästi. Nopeasti kehittyvään kaupunkiin muutti asukkaita työnperässä eri puolilta Turkkia. Alueen asukkaista 90 % on kurdeja ja yli 9 % turkkilaisia.

Lentokenttä 
Batmanissa sijaitsee yksi Turkin suurimmista lentokentistä. Lentokenttä on myös toiminut vuodesta 1980 Naton lentotukikohtana.

Lähteet

Aiheesta muualla

Turkin kaupungit
Kylänlahden rautatieasema

Kylänlahden rautatieasema () on rautatieasema Lieksan kaupungin Kylänlahden kylässä Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Kylänlahden jugendtyylinen asemarakennus on rakennettu 1910 arkkitehti Thure Hellströmin piirustusten pohjalta. Aseman ympäristöön kuuluvat päärakennus, makasiini, saunarakennus ja talli-liiteri. Nykyisin asema on yksityiskoti, mutta asemalla toimii myös Humaniores Oy, joka ylläpitää perhekoti Topinkaa ja järjestää koulutusta.

Asemarakennus on peruskorjattu vuosina 2003–2006.

Junavuorot
Kylänlahden seisakkeella pysähtyy neljä taajamajunavuoroa joka päivä: kaksi Joensuuhun ja kaksi Nurmekseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.topinka.fi

Pohjois-Karjalan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Lieksan rautatieliikennepaikat
Pielisjärvi
Hietamäki (Inkeri)

Hietamäki on luterilainen seurakunta Inkerissä. Hietamäki oli Ruotsin vallan aikana Tuutarin seurakuntaa. Hietamäki tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1897. Asukkaita oli 5300 (1928). Hietamäki joutui toisessa maailmansodassa saksalaisten miehitysalueelle ja suomalaisväestö siirrettiin Suomeen 1943. Suomesta Neuvostoliittoon palanneet asukkaat karkotettiin venäläisille paikkakunnille. Nykyisin seurakunta on perustettu uudelleen.

Hietamäen uusi kirkonkylä

Hietamäen Innalasta on tullut nykyisin elpyneen seurakunnan kirkonkylä. Entinen kirkonkylä sijaitsi Alakylässä. Kirkkorakennus on melko vaatimaton, mutta sen kirkontorni muistuttaa vanhan puretun kirkon muotoa. Puretun vanhan kirkon paikalla Alakylässä on muistoristi. Seurakunnan pastorina toimii Väinö Kuosti.

Hietamäen kylät
Hietamäen kylät Keski-Inkeri kartaston mukaan. Kursivoidut kylät ovat hävinneet. Kylillä oli usein rinnakkaisnimiä, joten nimet eivät olleet yksikäsitteisiä.

Alakylä, Annamoisio, Anttila (Matikaisi), Hapolaisi (p. Huopalaisi), Heimosi (Noisela), Hiekka, Hyttilä, Innala, Kannisi (Hirvosi), Kasukka (Pieni-Nikkurila), Kaukaisi, Kauppila, Kemppilä, Kotsala (Vekarala), Kuttusi, Käivärä (Jälkylä), Kämäräisi, Lottala, Maksima (Rimelä), Nikkarila (Suuri-Nikkarila), Niukkasi, Oikkosi (Kurenkylä), Petäjälä (Sapakkola), Pihilä, Rappula, Routela, Ruila (Pieni-Ukkola), Rytönmylly, Ryömi, Rötsänsilta (Korela), Sameraisi, Seppä-Heikkilä (Sepheikkilä), Sipilä, Somerokangas, Sunkura (Sunkuran hovi), Tammikko, Timola (Uusikylä), Torikka, Törölä (Savela), Ukkola (Suuri-Ukkola), Uusitie, Vainikka, Vaittila, Suomen Vuisakka, Ärttölä

Ahokylä
Tielisi, Matikaisi (Lempilä), Kurenkylä (Hiljakaisi)

Nuolijoki (Strelka)
Raikkosi, Rospeekka, Uusi-Hotokka, Vanha-Hotokka

Kavehkontu (Ropeen kolkka)
Kavehkontu, Hamusi, Hapolaisi (Huopalaisi)

Savelanoja
Jamalaisi, Kakkola (Kakko), Karhula, Kolkkasi, Tanskala, Seppälä (Iivanaisi)

Paukkala
Vanha-Paukkala, Uusi-Paukkala, Nuutila

Venäläiset kylät
Metsola, Kokatsu, Kapriola, Korpunoi, Kostankylä, Sosnankylä, Tukonovankylä, Vennäin Vuissakka.

Hietamäen kylät kirkonkirjojen mukaan
Ahokylä (Tielisi), Hamusi, Hapolaisi, Heimosi (Noisela), Hiekka, Hirvosi, Hotokka, Hyttilä, Iivanaisi (Seppälä), Innala, Jamalaisi, Kakko (Kakkola), Karhula, Kasukka, Kaukaisi, Kauppila, Kavehkontu, Kemppilä, Kotsala (Vekarala), Kuttusi, Käivärä (Jälkylä), Kämäräisi, Matikaisi, Nikkarila, Niukkasi, Nuolijoki, Paukkala, Petäjälä (Sapakkola), Pieni Alakylä, Pihilä, Rappula, Rimelä, Rospekka, Routeela, Rytömylly, Ryömi, Rötsänsilta, Sameraisi, Savelaisi (Törölä), Seppä-Heikkilä (Heikkilä), Sipilä, Somerokangas, Sunkura, Suuri Alakylä, Tammikko, Tanskino (Tanskala), Timola (Uusikylä), Torikka, Vellankontu, Vuissakka, Ärttölä

Lähteet

Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Luettelo Papua-Uuden-Guinean kielistä

Tämä on osittainen luettelo Papua-Uudessa-Guineassa puhuttavista kielistä. Papua-Uudessa-Guineassa puhutaan yli 800 eri kieltä.

abadi
abaga
aiklep
aimele
ak
alekano
amele
amto
anem
aribwatsa
asas
askopan
'auhelawa
awa
awun
bagupi
bariji
bauwaki
bepour
biangai
bilakura
bina
bisis
dadibi
dambi
danaru
dobu
doghoro
dumun
elu
enga
faita
fore
gaikundi
galeya
gapapaiwa
girawa
golin
gumawana
hermit
hiri-motu
hula
iatmuli
igana
iwal
kaian
kairiru 
kakabai
kalam
kamula
kandawo
kaniet
kaninuwa
karami
karawa
karkar-yuri
kawacha
kibiri
koro
kowaki
kunja
kuanua
kuot
kwanja
label
laua
madi
magori
maisin
makolkol
malol
mauwake
minanibai
mindiri
moere
mokerang
mosimo
motu
mouk-aria
muduapa
mulaha
munkip
mussau-emira
mutu
nafi
nake
nauna
ningera
nukumanu
numbami
odiai
onobasulu
ouma
owiniga
papi
piu
porome
pouye
rotokas
rema
samosa
sene
tench
tinputz
tok-pisin
unserdeutsch
uruava
wagawaga
yalë
yele
yoba

Lähteet 

Papua-Uusi-Guinean kielet
Kars

Kars on kaupunki Koillis-Turkissa lähellä Armenian rajaa. Se on Karsin maakunnan pääkaupunki, ja siellä asuu noin 80 000 ihmistä (2014).

Kars kuului Venäjälle vuosina 1878–1918. Turkkilaiset miehittivät kaupungin 1918 ja perustivat sinne tasavallan. Neuvosto-Venäjä vahvisti kaupungin kuulumisen Turkille Brest-Litovskin rauhansopimuksella 3. maaliskuuta 1918.

Seuranneiden sekavien vaiheiden jälkeen kaupunki liitettiin Turkkiin. Turkki ja Armenia riitelevät edelleen kaupungista.

Karsiin sijoittuu Orhan Pamukin kirja Lumi.

Esoteerinen uskonnollinen ajattelija G. I. Gurdjieff varttui Karsissa.

Monet matkailijat tulevat Karsiin käydäkseen Anin rauniokaupungissa, joka sijaitsee noin 50 km päässä Karsista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit