Fundamentalismi

Fundamentalismi (latinan sanasta fundamentum ’perustus, pohja’) on etenkin uskontoon liittyvä ideologia, jossa pyritään palaamaan johonkin alkuperäiseen väittämään ja näkemykseen sekä oikaisemaan sellaiset uudemmat piirteet, joiden katsotaan hämärtävän totuutta. 

Alkuperältään fundamentalismi on 1900-luvun alussa syntynyt pohjoisamerikkalainen kristillinen protestanttinen liike, joka korostaa Raamatun sanatarkkaa erehtymättömyyttä. Nykyisin fundamentalismia tunnistetaan myös muihin uskontoihin kuin kristinuskoon pohjaavista liikkeistä, kuten islamista, juutalaisuudesta, hindulaisuudesta ja buddhalaisuudesta. Yleisemmällä tasolla fundamentalistinen raamatuntulkinta tarkoittaa niin ikään Raamatun erehtymättömänä pitämistä.

Perusta 

Fundamentalismi perustuu sille lähtökohdalle, että jokin ajatusten lähde, usein kirja, on erehtymätön ja täydellinen. Protestanttifundamentalisteille tämä perusta on Raamattu ja islamilaisille fundamentalisteille Koraani ja hadithit. Nämä alkuperäiset lähteet riittävät fundamentalisteille ohjekirjoiksi. Fundamentalistit löytävät menneisyydestä myös jonkinlaisen todellista uskontoa edustavan täydellisen sosiaalisen rakenteen. Radikaaliprotestanteille tällaista edustaa varhaiskirkollinen Arkadia-utopia ja muslimeille 600-luvun Mekka.

Fundamentalismi on vastareaktio modernisaatiolle. Länsimaissa uskonto on uudella ajalla joutunut vähän kerrallaan perääntymään ja tekemään myönnytyksiä nykyajan muutosten edellä: uskonto on siirtynyt julkisesta yksityiseksi, joutunut alistumaan maallisen hallinnon vallan alle, joutunut korvaamaan ”ainoan totuutensa” relativismilla ja alkanut hyväksyä muun muassa naispappeuden. Islamilaisissa maissa katkeruus omasta takapajuisuudesta ja lännestä tulevat nykyaikaiset vaikutteet ovat luoneet pohjaa fundamentalismille.

Fundamentalismi ei pyri säilyttämään alkuperäistä uskoa sellaisenaan, vaan uudistaa sitä varmistaakseen sen jatkuvuuden uhkien edessä. Fundamentalistien tavoitteena on palauttaa uskonnon alkuperäinen kiihko, joka aikoinaan synnytti uskovien yhteisöllisen identiteetin. Fundamentalistit eivät torju nykyajan teknologiaa, vaan he käyttävät usein edistyksellistä viestintäteknologiaa aatteensa levittämiseen, kuten islamilaisissa maissa, joissa joukkotiedotus on maallisen valtion hallussa.

Fundamentalismi on nykyaikainen ilmiö. Sen syntymisen edellytys on se, että vanhasta uskonnosta on säilynyt riittävästi, jotta se voitaisiin nostaa takaisiin valta-asemaan. Fundamentalismin nousun edellytykset syntyivät 1800-luvulla. Raamattu alettiin nähdä tulkinnanvaraisena teoksena, jonka kirjoittajien tarkoituksia ryhdyttiin pohtimaan kuten myös sitä, oliko edes mahdollista tulkita Raamattua oikein. Vasta tekstin arvovaltaisen version käsitteen haastaminen ja laajalle levinnyt lukutaito mahdollistivat fundamentalismin syntymisen.

Piirteitä 

Chicagon yliopiston tutkimuksessa vuosina 1988–1993 tunnistettiin yhdeksän ideologista ja organisatorista piirrettä, joista useimpia esiintyy kaikissa fundamentalistisissa ryhmissä:
Reagointi uskonnon marginalisoitumiseen
Valikoivuus omien perinteiden ja kirjoitusten suhteen
Moraalinen dualismi: todellisuus jaetaan selkeästi hyvään ja pahaan
Ehdottomuus ja erehtymättömyys: pyhiä kirjoituksia pidetään kirjaimellisesti tosina, erehtymättöminä ja absoluuttisen auktoritatiivisina; tulkinnat voivat tosin vaihdella
Millenarismi ja messiaanisuus: käsitys hyvän lopullisesta voitosta ja historian päättymisestä
Valikoitu jäsenyys: jäsenet käsittävät itsensä erityisen jumallisen kutsun saaneiksi tai valituksi joukoksi pelastettuja
Tiukat rajat: ulkopuolisista yhteisöistä erottautuminen, joskus jopa asumisjärjestelyjen kautta
Karismaattinen ja autoritaarinen johtajuus
Käyttäytymisvaatimukset: kieltoja, jotka koskevat etenkin pukeutumista, ravintoa, nautintoaineiden käyttöä, parinvalintaa sekä viihteen ja kirjallisuuden kulutusta; ryhmän tunnukset toimivat kulttuurisina merkitsijöinä ja ryhmäidentiteetin tunnuksina

Fundamentalismia käytetään nykyisin termin alkuperäisen merkityksen lisäksi joskus myös pilkkanimenä viittaamassa epämieluisiin, yleensä konservatiivisiin uskonnollisiin ryhmiin. Sitä käytetään joskus kuvaamaan kaikenlaisia uskontonsa vakavasti ottavia ryhmiä, jotka erottuvat muista tai haluavat korostaa uskonnon asemaa politiikassa. Uskontojen sisällä liberaalit käyttävät termiä joskus kuvaamaan konservatiivien älyllistä kypsymättömyyttä.

Fundamentalismia katsotaan nykyisin olevan uskonnollisuuden lisäksi myös poliittista ja aatteellista.

Toimintatavat

Fundamentalismiin liittyy joskus voimakas pyrkimys erottautua ”vääräuskoisista”, minkä vuoksi fundamentalismi voi johtaa riitoihin ja väkivaltaan. Väkivalta ei kuitenkaan ole fundamentalismin määrittävä piirre, sillä vain osa fundamentalisteista kannattaa väkivaltaa.

Fundamentalismi on antropologi Pascal Boyerin mukaan halua säilyttää tietty hierarkian tyyppi, joka perustuu liittoutumisen psykologialle ja jota luopuruuden helppous ja kasvava todennäköisyys uhkaavat. Fundamentalistinen väkivalta on toimintaa, jonka tarkoitus on lannistaa mahdollisia luopioita osoittamalla luopuruuden kova hinta. Fundamentalismiin liittyy Boyerin mukaan neljä keskeistä piirrettä:
Fundamentalistiset ryhmät pyrkivät valvomaan toistensa julkista käyttäytymistä.
Fundamentalistiset ryhmät pyrkivät rankaisemaan uskonnollisten normien rikkomista näyttävästi ja julkisesti.
Fundamentalistinen väkivalta on pääosin suunnattu saman kulttuurisen yhteisön jäseniä, ei ulkopuolisia vastaan.
Fundamentalistien pääasiallisena hyökkäyksen kohteena on yleensä oman uskonnollisen perinteen modernisoitunut ja paikallinen muoto.

Tutkijoiden Gabriel Almond, Emmanuel Sivan ja Scott Appleby (1995) mukaan fundamentalistit voivat olla vuorovaikutuksessa ulkopuolisen maailman kanssa neljällä tavalla:
 maailman valloittaminen: yhteiskunnan rakenteiden haltuunotto kumouksellisen toiminnan kautta, yleensä väkivaltaisesti (esimerkkinä kristillinen rekonstruktionismi)
 maailman muuttaminen: vaikuttamista yhteiskunnan rakenteisiin, instituutioihin, lakeihin ja tapoihin sisältäpäin (Billy Grahamin edustama evankelikalismi)
 maailman luominen: vaihtoehtoisten sosiaalisten rakenteiden ja instituutioiden pystyttäminen ja oman kannatuspohjan laajentaminen
 maailman kieltäminen: oman erillisen sosiaalisen todellisuuden ylläpitäminen etenkin kasvatuksen, perhe-elämän ja rituaalien kautta (ortodoksijuutalaisuus)

Fundamentalistiset liikkeet houkuttelevat etenkin marginalisoituneita hyväosaisia miehiä: Yhdysvalloissa valtansa menettäneitä protestantteja ja islamilaisissa maissa muslimeja, joiden yhteiskunnallinen nousu on estetty.

Fundamentalismi eri uskonnoissa

Kristillinen fundamentalismi 
Kristillisen fundamentalismin juuret ovat 1880-luvulla Princetonin teologisessa seminaarissa. Siellä noihin aikoihin Archibald Alexander Hodge ja Benjamin B. Warfield puolustivat Raamatun arvovaltaa historiallis-tieteellistä arvostelua vastaan. Warfieldin seuraaja John Gresham Machen jatkoi Raamatun erehtymättömyyden puolustusta 1920-luvulla ja siirtyi Princetonista Westminster Theological Seminaryyn ajauduttuaan erimielisyyksiin Princetonin virkatoveriensa kanssa.

Toinen fundamentalismin kehittymiseen vaikuttanut liike oli helluntailaisuuden nousu 1800-luvun lopussa. Kuuluisan Los Angelesin Azusa-kadun herätyksen myötä 1906 kielilläpuhuminen yleistyi helluntailaisuudessa. Fundamentalismin nousu liittyy erityisesti vuosien 1910–1915 nimellä Fundamentals (Perusteet, totuuden todistus) Los Angelesissa julkaistuihin halpoihin koko kansalle tarkoitettuihin kirjasiin, joita rahoittivat öljymiljonäärit Lyman ja Milton Stewart. Vasta 1919 fundamentalismi järjestyi liikkeeksi, ja 6 000 ihmistä kerääntyi ensimmäiseen World’s Christian Fundamentals Associationin konferenssiin Philadelphiaan. Seuraavana vuonna baptistifundamentalistit perustivat Northern Baptist Conventionin ja presbyteerit oman yhteisönsä.

Fundamentalistiliike heikentyi vuoden 1925 jälkeen. Siitä huolimatta miljoonat uskovat edelleen Raamatun erehtymättömyyteen ja Kristuksen pian tapahtuvaan paluuseen. Toisen maailmansodan jälkeen muodostui evankelikalinen liike, joka elvytti ja yhdisti konservatiivista protestanttisuutta sekä säilytti joitain fundamentalismin käsityksiä laimennettuina.

Fundamentalismi aloitti uuden nousun 1970-luvulla. Uudet fundamentalistit olivat pienien kirkkokuntiin kuulumattomien seurakuntien pastoreita, lähinnä helluntailaisia, itsenäisiä baptisteja tai etelän baptisteja. Heidän kannatuspohjanaan ovat olleet suurehkot lähiöiden kirkot tai televisiotoiminta, josta he saavat varoja kuulumatta kirkkokuntiin. Jerry Falwell ja Pat Robertson ovat olleet 1980-luvun saarnaajista kuuluisimpia. Fundamentalistit keräävät varoja ja järjestävät postituslistoja vaikuttaakseen suoraan Yhdysvaltain politiikkaan. 1970-luvulla syntyneen Yhdysvaltain kristillisen oikeiston poliittisia tavoitteita ovat yleisten konservatiivisten tavoitteiden lisäksi abortin ja homoseksuaalisuuden kieltäminen, ehkäisymenetelmät sivuuttava ja esiaviollisesta seksistä pidättäytymiseen tähtäävä seksuaalikasvatus, sukupuoliroolien ja perheen vanhempien aseman palauttaminen entisiksi, rukoilemisen ja kreationismin tuominen kouluihin ja evoluutio-opin opettamisen kieltäminen. He ovat myös asettaneet omia ehdokkaitaan republikaanisen puolueen esivaaleihin.

Islamilainen fundamentalismi 
Islamilaiset fundamentalistit näkevät riistiriidan muuttuneen maailman ja muuttumattomana säilyneiden islamilaisten lähteiden eli Koraanin ja sunnan välillä. Fundamentalistien mukaan kyse on siitä, että koska Koraani ja profeetta ovat aina oikeassa, täytyy nykymaailman olla väärässä. Sen vuoksi he vaativat modernin ajattelun kieltämistä ja paluuta islamin alkuaikojen kirkkaaseen puhdasoppisuuteen, nimenomaan sen yksilö- ja yhteiskuntamoraaliin. Länsimaisen teknologian käyttöä he eivät kiellä. Länsimaista vaikutustakin haitallisempana islamilaiset fundamentalistit näkevät islamilaisen maailman oman lähimenneisyyden, jossa epäislamilaiset asiat ovat verhoutuneet islamin kaapuun.

Fundamentalismi-termin käyttökelpoisuutta islamin yhteydessä on usein epäilty. Kaikki muslimit voitaisiin nähdä fundamentalisteina, sillä myös "maltilliset" islamilaiset piirit yleensä pitävät Koraania ainoan oikean Jumalan kirjaimellisena ja erehtymättömänä sanana. Uskontokriitikko Sam Harrisin mukaan fundamentalististen ja maltillisten muslimien ero on siinä, missä määrin he katsovat poliittisen ja sotilaallisen toiminnan olevan luontaista uskonsa harjoittamiselle. Nimitystä on ehdotettu islamin yhteydessä korvattavaksi esimerkiksi termeillä ”traditionalismi”, ”islamismi”, ”revivalismi”, ”radikalismi”, ”militanttius” ja ”ekstremismi”. Jihadismintutkija Atte Kalevan mukaan traditionalistiset muslimit eivät kuitenkaan katso yhtä kauas menneisyyteen kuten fundamentalistit, eivätkä he näe ristiriitaa modernin elämänmenon ja islamin pyhien kirjoitusten välillä ja siksi pyri yhteiskunnalliseen muutokseen.

Fundamentalismin käsitettä alettiin soveltaa islamiin vuoden 1979 Iranin vallankumouksen myötä. Islamilaiset fundamentalistit haluavat ihmisten noudattavan islamilaista lakia, šariaa, joka perustuu pyhiin kirjoituksiin. Suuntauksesta riippuu, mitä kirjoituksia islamilaiset fundamentalistit pitävät uskon perusteina: esimerkiksi Iranin ajatollah Khomeinin mukaan šiialaisten opetusten tunteminen yli tuhannen vuoden ajalta on Koraanin ymmärtämisen edellytys.

Koraanifundamentalismilla tarkoitetaan nykyisin harvalukuisia liikkeitä, jotka hylkäävät sunnan ja perustavat uskonnon vain Koraaniin. Koraanifundamentalismia on, vastoin sanan mielleyhtymää, pidetty vapaamielisenä islamin suuntauksena, joka sai 1900-luvun alussa kannattajia etenkin länsimaistuneista muslimeista.

Jotkin islamilaiset fundamentalistiliikkeet ovat poliittisia, kuten egyptiläinen Muslimiveljeskunta.

Juutalainen fundamentalismi
Israelissa esiintyy kolmenlaista juutalaista fundamentalismia: militantti uskonnollinen sionismi sekä aškenasinen ja sefardinen ääriortodoksisuus. Kaikki nämä suuntaukset korostavat pyhien juutalaisten kirjoitusten, kuten Tooran ja Talmudin uskonnollisten lakien ja moraalisten ohjeiden noudattamisen tarpeellisuutta.

Hindulainen ja buddhalainen fundamentalismi 

Hindulaiseen ja buddhalaiseen fundamentalismiin liittyy käsitys kulttuurisesta ja kansallisesta puhtaudesta enemmän kuin opillinen puhtaus. Uskonnollisen fundamentalismin kehittymistä hinduismissa ja buddhalaisuudessa estää se, että ne ovat islamiin ja kristinuskoon verrattuna niin hajanaisia uskontoja, että yksikään suuntaus ei pysty julistautumaan alkuperäisen uskon edustajaksi. Fundamentalistisille hindu- ja buddhalaisryhmille politiikka onkin usein tärkeämpää kuin uskonto. Ne ovat ottaneet vaikutteita 1800-luvun länsimaisesta Teosofisesta seurasta.

Esiintyvyys Länsi-Euroopassa 
Saksalaisen WZB Berlin Social Science Center -yhteiskuntatutkimuslaitoksen vuonna 2008 kuudessa Länsi-Euroopan maassa tekemän kyselytutkimuksen mukaan näiden maiden muslimeista 44 prosenttia ja kristityistä vajaa 4 prosenttia voidaan määritellä fundamentalisteiksi käsitteen yleisesti hyväksytyn määritelmän mukaan. Vastaaja määriteltiin fundamentalistiksi, kun hän oli samanaikaisesti sitä mieltä, että uskovien pitäisi palata uskonnon vanhoihin, ikuisiin ja muuttumattomiin sääntöihin; että nämä säännöt sallivat ainoastaan yhden tulkinnan, joka pätee kaikkiin uskoviin; ja että uskonnolliset säännöt ovat maallisten lakien yläpuolella.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Minä uskon -sivuston artikkeli Fundamentalismi 

20 Uskonnot yleisesti
 
Seulonnan keskeiset artikkelit