joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Albacete

Albacete on samannimisen maakunnan pääkaupunki Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella kaakkoisessa Espanjassa. Vuonna 2015 kaupungissa oli noin 170 000 asukasta, ja se on täten väkiluvultaan itsehallintoalueen suurin kaupunki.

Kaupungin nykyinen nimi tulee sen vanhasta arabiankielisestä, tasankoa tarkoittavasta nimestä al-Basit, jonka sille antoivat maurit. Espanjan sisällissodan aikana Albacetessä sijaitsi niin sanottujen Kansainvälisten prikaatien tukikohta.

Albaceten nähtävyyksiin kuuluu muun muassa 1500-luvun alun barokkityylinen San Juan Bautistan katedraali. Katedraalissa on tehty muutostöitä, jotka on saatettu loppuun viime vuosina. Albaceten maakuntamuseossa (Museo de Albacete tai Museo Arqueológico de Albacete) on kolme osastoa: arkeologinen, taide ja etnologinen. Kaupunki on tunnettu myös teräaseteollisuudestaan. Albacetessa valmistetaan Airbus-helikoptereita. 

Kaupungista on kotoisin vuonna 1940 perustettu jalkapalloseura Albacete Balompié, joka pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla tasolla Segunda Divisiónissa. Seuran kotistadionina toimii 17 300-paikkainen Estadio Carlos Belmonte.

Kuvia

Lähteet 
http://www.spain.info/en/que-quieres/ciudades-pueblos/otros-destinos/albacete.html

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Ayuntamiento de Albacete
 SPAIN.INFO 
 Albacete Balompié
 Google Local

Kastilia-La Manchan kaupungit
Albaceten kunnat
Salcomp

Salcomp Oyj on suomalainen elektroniikkayritys ja maailman suurin matkapuhelinten laturien valmistaja. Yhtiön pääkonttori ja osa tuotekehitystoiminnoista sijaitsevat Salossa, mutta tuotanto sijaitsee kokonaisuudessaan Kiinassa, Brasiliassa ja Intiassa. Salcompilla on lisäksi tuotekehitystä ja toimistoja Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Taiwanissa, Etelä-Koreassa, Hongkongissa sekä Japanissa. Yhtiön liikevaihto oli tilivuonna 2017 noin 620 miljoonaa euroa ja henkilöstöä sillä oli noin 16 000. Yrityksen omistivat kokonaisuudessaan ruotsalainen sijoitusyhtiö Nordstjernan sekä ruotsalainen eläkerahasto AP6. Kesäkuussa 2019 Salcomp myytiin kiinalaiselle komponenttivalmistaja Lingyi iTechille 88 miljoonan euron hintaan.

Historia 

Salcompin juuret ovat Uuteenkaupunkiin vuonna 1973 perustetussa tv-komponenttitehtaassa, Salcomp Oy:ssä. Salcomp oli perustettaessa Saloran tytäryhtiö.
Yhtiön varsinaisen liiketoiminnan historian katsotaan alkaneen aluepoliittisten tukien vuoksi vuonna 1975 Kemijärvelle perustetusta televisio-viritintehtaasta.
Virtalähteiden valmistuksen Salcomp aloitti vuonna 1982. Nokian ostettua Saloran virtalähteiden merkitys yrityksessä kasvoi, kunnes vuonna 1995 Salcomp alkoi keskittyä vain latureiden valmistukseen. Nokia omisti Salcompin vuodesta 1983 vuoteen 1999. 

Yritys oli maailman johtavia hakkuriteholähteiden valmistajia. Matkapuhelinten virrankulutuksen pienetessä puhelinten latureissa siirryttiin halvempiin rautasydänmuuntajiin, jonka seurauksena Salcompkin joutui sopeutumaan muutoksiin markkinoilla. 

Yritys tuli laajemmin tunnetuksi irtisanomisuutisointien myötä sen lopetettua vuonna 2004 Kemijärven tehtaansa ja siirrettyään tuotantonsa Kiinaan. Vuoden 2006 maaliskuussa yhtiö listautui Helsingin Pörssiin ja kotipaikaksi tuli Salo.
Vuoden 2011 maaliskuussa ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernanin omistusosuus nousi yli 90 prosentin ja Nordstjernan ilmoitti vetävänsä Salcompin pois Helsingin pörssistä.

Lähteet 

 Helsingin Sanomat International Edition 25.11.2003

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Yhtiön verkkosivut

 entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Suomalaiset elektroniikkayhtiöt
Lasse Oksanen

Lasse Kalevi Oksanen (s. 7. joulukuuta 1942 Tampere) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkohyökkääjä. Hän on nykyään Tampereen puolesta ry:n kaupunginvaltuutettuna Tampereella.

Ura
Oksanen oli yksi Suomen parhaista jääkiekkoilijoista 1960-luvun loppu- ja 1970-luvun alkupuoliskolla. Hänen uransa kesti vuodesta 1960 vuoteen 1982. Tampereen Ilvestä Suomessa edustanut Oksanen on valittu muun muassa ennätykselliset yhdeksän kertaa SM-sarjan All Stars -kentälliseen. Oksanen muodosti yhdessä Reijo Hakasen ja Jorma Peltosen kanssa Ilveksen maineikkaimman ketjun. Oksanen voitti Ilveksessä yhteensä kolme Suomen mestaruutta ja 12 mitalia. Pisteitä hän teki pelaamissaan 477 ottelussa 498 (268+230).

Oksanen pelasi urallaan myös Italiassa Gherdëinan ja Asiagon joukkueessa. Sieltä jäi muistoksi yksi Italian mestaruus ja yksi hopea.

Maajoukkueessa Oksanen pitää ja piti pitkään monia kansallisia ennätyksiä hallussaan, vaikka pelasi viimeisen maaottelunsa vuonna 1977. Hän on edelleen kaikkien aikojen eniten maaottelumaaleja tehnyt suomalaiskiekkoilija (101 maalia). Hänen hallussaan oli pitkään maaotteluennätys (282 peliä), kunnes toinen Ilveksen ikoni Raimo Helminen nousi ohi. Maaotteluiden pistetilastoissa Oksasen ohi ovat menneet Helmisen lisäksi Mika Nieminen ja Ville Peltonen. Oksanen pelasi MM-kisoissa 117 peliä, mikä oikeuttaa maailmantilastossakin jaetulle toiselle sijalle Jiří Holíkin jälkeen. Yhteensä Oksanen teki 282 maaottelussaan tehot 101+58. Hän edusti Suomea 11 kertaa MM-kisoissa ja kolme kertaa olympialaisissa.

IIHF on valinnut Oksasen kansainväliseen kuuluisuuksien International Hockey Hall of Fame galleriaan. Ilves on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 14. SM-liiga jakaa vuosittain Lasse Oksanen -palkintoa, joka myönnetään runkosarjan parhaalle pelaajalle.

Tilastot

Saavutukset ja palkinnot
3 Suomen mestaruutta (1962, 1966, 1972)
4 SM-hopeaa ja 5 -pronssia
1 Italian mestaruus (1976)
1 Italian hopea
Suomen paras jääkiekkoilija (1966)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1971)
Herrasmiespelaaja (1968)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1975)
SM-sarjan paras maalintekijä (1970)
Ilves on jäädyttänyt Oksasen pelinumeron 14
Suomen Jääkiekkoleijona #53
IIHF:n Hall of Famen pelaajajäsen

Lähteet

Oksasen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

IIHF World Championship All-Time Leaders

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Mailataituri Lasse Oksanen oli kiekkomies parhaasta päästä (henkilökuva vuodelta 1981)
 YLE Elävä arkisto: Olympialätkän veteraanit Oksanen ja Blomqvist

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Mara Mäntyniemi

Martti "Mara" Mäntyniemi on Kuusamossa syntynyt suomalaisen hard rock -yhtye Zero Ninen kitaristi. Hän on soittanut Zero Ninessa koko yhtyeen uran ajan.

Mäntyniemi on tehnyt myös omaa nimeään kantavan sooloalbumin, joka on julkaistu ainakin vinyylinä. Hän opettaa myös Nilon ylä-asteella musiikkia.

Diskografia
 Mäntyniemi (1991)
Kappaleet:
Tähtiin
Sinulle
Uudelleen
Sain ystävän
Aivan sekaisin
Pyydän ethän mee
Hän on mennyt pois
Kuumaa huumaa
Haaveisiin

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Maija-Riitta Ollila

Maija-Riitta Ollila on suomalainen filosofi ja valtiotieteen tohtori. Hän on toiminut filosofian opettajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Turun kauppakorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa.

Ollila väitteli vuonna 1993 aiheesta The ethics of rendezvous: morality, virtues and love (julk. Philosophical Society of Finland).

Ollila valittiin Speaker's Forumin Vuoden Puhujaksi vuonna 2009.

Ollila on naimisissa kansantaloustieteen professori Matti Tuomalan kanssa.

Teoksia 
 
 
 
 
 
 

Kirjoittajana teoksessa:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Tuomas Savonen: Nopeasti kyhättyä kevytetiikkaa. Yliopisto 10/1997.
 Puhujaprofiili

Suomalaiset filosofit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
God Save Our Solomon Islands

God Save Our Solomon Islands ("Jumala varjelkoon Salomoninsaariamme") on Salomonsaarten kansallislaulu aina maan itsenäistymisestä vuonna 1978. Laulun ovat sanoittaneet Matila Balekana ja Panapasa Balekana, joka on myös säveltänyt hymnin.

Sanat englanniksi

God bless our Solomon Islands from shore to shore
Bless all our people and all our lands
With your protecting hands
Joy, Peace, Progress and Prosperity
That men shall brothers be, make nations see
our Solomon Islands, our Solomon Islands
Our nation Solomon Islands
Stands forever more.

Käännös

Jumala siunatkoon Salomoninsaariamme rannikolta rannikolle,
siunaa koko kansaamme ja koko maatamme
varjelevalla kädelläsi.
Ilo, rauha, edistys ja vauraus,
jotta kaikki ihmiset olisivat veljiä, auta kansakuntia näkemään,
että meidän Salomoninsaaremme, meidän Salomoninsaaremme,
meidän kansakuntamme, meidän Salomoninsaaremme
pysyvät ikuisesti.

Lähteet

Kansallislaulut
Salomonsaaret
Oseanian kansallislaulut
Matti Ali-Melkkilä

Matti Samuli Ali-Melkkilä (3. tammikuuta 1930 Perniö – 13. joulukuuta 1989) oli suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan varatuomari. Hän toimi SKOP:in toimitusjohtajana 1983–1984 ja pääjohtajana 1985–1989, itsemurhaansa saakka. Ennen SKOP:ia Ali-Melkkilä oli Suomen Säästöpankkiliiton toimitusjohtaja 1971–1984. 

Ali-Melkkilä muokkasi yhdessä Christopher Wegeliuksen ja Juhani Riikosen kanssa SKOP:ia aikaisempaa aggressiivisempaan suuntaan pankkien luotonannon vapautuessa 1980-luvun puolivälissä. SKOP:in johdon toimien katsotaan olevan eräs pääsyy 1990-luvun alun pankkikriisin syvyyteen. 

Vuonna 1989 Ali-Melkkilä pelkäsi SKOP:n romahdusta. Hän oli pääjohtajana ohjannut SKOP:in laajenemaan rajusti ja ottamaan huomattavia riskejä sijoituksissa ja luotoissa. Nyt SKOP oli tulossa ongelmiin pörssikurssien ja kiinteistöjen hintojen laskettua. Pankin velalliset alkoivat romahtaa. Ali-Melkkilä yritti taivutella SKOP:n johtokuntaa oivaltamaan, että pankki oli tuhon partaalla, mutta häntä ei kuunneltu. Ali-Melkkilän puheita pidettiin sairaalloisina houreina. Hän oli niin väsynyt ja sekaisin, että pankin johtokunta pelkäsi, että hän tekisi jotain harkitsematonta pääjohtajan ominaisuudessa. Lopulta hänet määrättiin sairauslomalle. Ali-Melkkilä ampui itsensä kesämökillään 13.12.1989. Hän olisi päässyt eläkkeelle vuoden 1990 alusta.

Björn Wahlroos kirjoittaa muistelmissaan, että vääriin arvioihin perustunut, Ali-Melkkilän päätöksellä 1987 tehty Tampellan osto Yhdyspankilta SKOPille oli merkittävä osatekijä Ali-Melkkilän itsemurhaan. Ali-Melkkilä ei ollut kokenut yritysjohtaja eikä tuntenut metsäteollisuutta riittävästi, eikä pankilla ollut valmiita suunnitelmia Tampellan varalle.

Lähteet 

Suomalaiset pankinjohtajat
Suomalaiset juristit
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Achelóos

Achelóos (, myös Aspropótamos, Ασπροπόταμος), antiikin Akheloos (), on joki, joka virtaa Epeiroksessa ja läntisessä Keski-Kreikassa. Se on Kreikan toiseksi pisin joki ja sen pituus on 220 kilometriä. Joki saa alkunsa pohjoiseen Píndosvuoristoon kuuluvalta Lákmosvuorelta 2 300 metrin korkeudesta. Se toimii ensin Epeiroksen ja Thessalian rajajokena, sitten Länsi-Kreikan ja Keski-Kreikan rajajokena. Lopun matkasta se virtaa Länsi-Kreikan alueella ja laskee Joonianmereen Mesolóngin kunnassa. 

Antiikin aikana joki samaistettiin joenjumala Akhelookseen. Joki toimi Aitolian ja Akarnanian välisenä rajajokena.

Nykyisin joki on padottu sähköntuotannon tarpeisiin. Patoja on kolme, Kremastá Sykiáksessa, Kastrákissa ja Strátoksessa. Ne muodostavat Kremastán, Kastrákin ja Strátoksen tekojärvet. Neljäs pato on rakenteilla. Patoja on syytetty Evrytanían alueen tulvimisesta ja eroosiosta. Argithéan kunnan osa Achelóoksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä joesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Acheloos River Diversion Project, Greece. Joen patohanke. 

Aitolia-Akarnania
Epeiros
Kreikan joet
Termiset vuodenajat

Termiset vuodenajat on  meteorologiassa käytetty tapa määritellä vuodenajat lämpötilojen mukaan. Vuodenaika vaihtuu, kun vuorokauden keskilämpötila pysyväisluonteisesti ylittää sovitun raja-arvon: yksittäistä kylmää päivää ei lasketa talveksi. Joskus vuodenajan vaihtuminen voidaan todeta vasta jälkeenpäin. Muun muassa Suomen etelärannikolla etenkin talvisin vuodenaikojen vaihtumisen määritteleminen on toisinaan hankalaa sillä sää voi vaihdella rajustikin syksyn ja talven välillä jopa helmikuun puolelle. Joskus terminen talvi ei tule ollenkaan Suomen etälärannikolle; esim. 2020 syksy vaihtui kevääksi, ja niiden vaihtumisen päätteleminen on erittäin hankala ja epäselvä. 

Vuodenaikojen järkevä määrä riippuu alueen ilmastosta: esimerkiksi Suomessa on käytössä  neljä termistä vuodenaikaa (talvi, kevät, kesä ja syksy), Puolassa kuusi (edellä mainittujen lisäksi alkukevät ja alkutalvi). Ruotsissa on samat lämpötilarajat, mutta jokaiselle vaihtumiselle on määritelty rajat, kuinka pitkään on "pysyvästi" (kevät tulee, kun lämpötila on ainakin 7 päivää nollan ja 10 asteen välillä, ja kesän tuloon tarvitaan 5 peräkkäistä päivää yli 10 asteen keskilämpötilassa).

Termiset vuodenajat Suomessa 

Terminen kesä: Vuorokauden keskilämpötila pysyy +10 asteen yläpuolella.  Kestää etelässä 4 kuukautta, Pohjois-Lapissa vain kaksi.
Terminen syksy:  Vuorokauden keskilämpötila pysyy +10 ja 0 asteen välillä. Kestää keskimäärin 2–2,5 kuukautta. 
Terminen talvi: Vuorokauden keskilämpötila pysyy 0 asteen alapuolella. Kestää pohjoisimmassa Lapissa yli puoli vuotta, etelässä alle neljä kuukautta. 
Terminen kevät: Vuorokauden keskilämpötila pysyy 0 ja +10 asteen välillä. Kestää keskimäärin 1,5–2 kuukautta.

Katso myös 
Suomen ilmasto

Lähteet 

Ilmasto
Sergei Baburin

Sergei Nikolajevitš Baburin (, s. 31. tammikuuta 1959) on oikeustieteen tohtori Omskin yliopistosta, Venäjän valtakunnanduuman varapuhemies sekä duuman siviili-, rikos-, hallinto- ja prosessioikeuden komitean jäsen.

Baburin syntyi Kazakstanissa ja kasvoi Siperiassa. Hän johtaa kansallis-isänmaallisen liiton ”Synnyinmaa” parlamenttiryhmää. Vuonna 2018 hän pyrki Venäjän presidentiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Venäjän valtakunnanduuman sivu  

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Vladimir Rušailo

Vladimir Borisovitš Rušailo (, s. 28. heinäkuuta 1953, Tambov) on venäläinen poliitikko. Rušailo oli 1999–2001 Venäjän sisäministeri, 2001–2004 Venäjän federaation turvallisuusneuvoston sihteeri ja Itsenäisten valtioiden yhteisön sihteeristön puheenjohtaja 14. kesäkuuta 2004 – 5. lokakuuta 2007.

Elokuusta 2008 hän on johtanut A. S. Gribojedovin mukaan nimettyä kansainvälisen oikeuden ja talouden instituuttia.

Venäläiset poliitikot
Venäjän sisäministerit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Happeningit

Happeningit ( = tapahtuma) ovat pienten taiteilijaryhmien improvisaatioesityksiä ja ne olivat suosittuja 1960-luvulla. Happening syntyi Yhdysvalloissa, jossa se liittyi kuvataiteeseen ja teatteriin. Myös musiikki, tanssi sekä valo- ja äänisuunnittelu liittyivät happeningeihin. Happeningin tilalle tuli myöhemmin performanssi.

Taustaa
Termi on peräisin Allan Kaprowin näytelmästä 18 Happening in 6 parts (1959), vaikka toisinaan ensimmäisenä happeninginä pidetään Theater Piece no. 1 -näytelmää, jonka esitti John Cage Kaprowin opettaja 1950-luvun puolivälissä.

Vaikka suuria osia esityksestä improvisoitiin, myös joitakin pääkohtia suunniteltiin. Esitykset vietiin ulos teattereista yleisön sekaan ja yleisöä kannustettiin osallistumaan esitykseen. Happeningien esityspaikkoina olivat tavallisesti julkiset tilat, kuten kadut, aukio ja puistot, sekä taidegalleriat ja -museot. Eräs merkittäviä happening-guruja oli amerikkalainen teatteriohjaaja ja fluxus-säveltäjä Kenneth (Ken) G. Dewey, joka ohjasi myös Suomessa ainakin kolme happeningia. Happeningit olivat myös tärkeä osa nykytanssin postmodernin kauden uusia teoskokeiluja.

Käsitettä happening käytettiin Suomessa ensi kertaa joulukuussa 1962, kun Nils-Eric Ringbom arvosteli ensimmäistä Lastenkamarikonserttia.

Happeningeja Suomessa
Suomen ensimmäinen varsinainen happening oli 7.8.1963 Helsingin Esplanadilla esitetty Street Piece, jonka järjestäjinä olivat Ken Dewey, Henrik Otto Donner ja Terry Riley. Jyväskylän kesässä 1964 Dewey toteutti happeningin The Jyväskylä Piece. Dewey piti myös "What Is Happening" -nimisen luentoesityksen, jossa hän kovaäänisen musiikin pauhatessa kertoi happeningtaiteesta ja ryömi pitkin salia. Jyväskylän kesän esitysten järjestelyihin osallistui mm. Outi Heiskanen, joka toimi Deweyn assistenttina. Heiskanen jatkoi happeningien järjestämista Jyväskylässä vuoteen 1965 asti.

Ateneumin taidemuseossa järjestettiin 4.4.1964 happening otsikolla Limppiece, joka esitettiin ruotsalaisen Potus Hultenin johtaman Tukholman Moderna Museetin vierailunäyttelyn yhteydessä. Tunnin kestänyt happening noudatti Henrik Otto Donnerin laatimaa partituuria ja suunnittelemassa olivat myös lavastaja Ralf Forsström ja elokuvakriitikko Pertti Lumirae. Ohjelmassa Lars Wernerin kvintetin esittämä blues hajosi vähitellen äänikaaokseksi eri puolille taidemuseon saleja. Seurasi keskustelu, jossa kiisteltiin maailmankatsomusasioista ja rukoiltiin fallosmaisen alttarin edessä. Kirjallisessa viihdehetkessä runoilijat (joista yksi oli taiteilija Rafael Wardi) takoivat vanhoja kirjoituskoneita, oppaat pitivät päättömiä esitelmiä Mondrianin ja Kandinskyn taiteesta ja elämäänsä kyllästynyt nuorukainen lausui Saarikoski-monologia. Ylioppilasteatterilaiset (muun muassa Vesa-Matti Loiri) pitivät miekkailuharjoituksia, ja Kaj Chydenius strippasi Ateneumin pääsalissa, vaikkakin housut jalassa.

Lähteet

Kirjallisuus
 Huusko, Timo: ”Taiteen muoto uusiksi: Happening Ateneumissa”, Ateneumin taidemuseon Onko kanto taidetta? näyttelyn julkaisussa 2006.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Happeningia Helsingissä ja Jyväskylässä. Ylen Elävä arkisto.

Teatteri
Tanssitapahtumat
Performanssitaide
Perusmäki

Perusmäki () on pientalovaltainen kaupunginosa Espoossa. Suurin osa alueen rakennuksista on valmistunut 1960-luvun jälkeen aktiivisimpien rakennuskausien ollessa 1960-, 2000-, 2010-luku ja meneillään oleva 2020-luku. Alueen kaikki asunnot olivat erillisiä pientaloja tai rivitaloja. Seudun asemakaavan tehtävänä on kehittää vanhaa omakotitaloaluetta tiivistämällä yhdyskuntarakennetta säilyttäen samalla nykyisen asuinalueen luonteen.

Perusmäen alueella toimii v. 1971 perustettu Röylän ja Bodomin Seudun omakotiyhdistys ry. Kotisivut:

Etäisyydet 

 Helsingin keskustaan 25 kilometriä
 Kalajärvelle noin 4 kilometriä
 Leppävaaraan noin 15 kilometriä
 Myyrmäkeen noin 12 kilometriä
 Espoon keskukseen 14,6 kilometriä

Kulkuyhteydet 
Perusmäen aluetta palvelee kolme bussilinjaa:

• 239 Kalajärvi - Leppävaara

• 349 Lepsämänjoki - Röylä

• 583(K) Perusmäki - Aviapolis

Lähteet

Espoon kaupunginosat
Pohjois-Espoo
Arokissa

Arokissa (Otocolobus manul) eli manuli on kesykissan kokoinen, pitkäturkkinen kissaeläin, joka elää itäisen Aasian karuilla aroilla.

Tuntomerkit 
Arokissa on pituudeltaan 50–65 senttimetriä ilman häntää. Se painaa 2,5–5,5 kilogrammaa.

Arokissalla on litteä naama ja pienet korvat, jotka sijaitsevat kaukana toisistaan. Sen jalat ja häntä ovat lyhyet. Silmien pupillit ovat pyöreät, toisin kuin muilla kissoilla.

Arokissan turkki on pitkä ja väriltään punertava tai harmaa. Sen hännänpää on musta ja otsassa on mustia laikkuja. Valkoiset karvojen päät saavat arokissan turkin näyttämään huurteiselta. Arokissan pitkä turkki suojaa sitä aron kylmyydeltä. Vatsan alla ja hännässä karvat ovat erityisen pitkät.

Arokissa muistuttaa persialaiskissaa mutta ei ole kuitenkaan sen kantamuoto kuten joskus luultiin.

Elintavat 
Arokissa lepäilee päivisin pesäkolossaan ja lähtee liikkeelle iltahämärissä. Se on hyvä kiipeilijä vaikka elääkin puuttomilla aroilla. Lyhyiden jalkojensa takia se välttelee alueita, joilla lumen syvyys on talvisin yli 10 cm. Arokissa on taitava saalistaja, ja se saalistaa lähinnä tarkan näköaistinsa avulla. Ulkonäkönsä vuoksi se myös sulautuu aavikon muotoihin, jolloin saalis ei havaitse sitä. Arokissa syö kaniineja ja joskus harvemmin hiiriä tai muita jyrsijöitä.

Arokissat ovat yksineläjiä kiima-ajan ulkopuolella. Arokissan kiima-aika on keväällä. Sen kantoaika on 60–65 vuorokautta, ja se saa kerrallaan 4–7 poikasta. Vanhin tunnettu arokissa eli 11-vuotiaaksi.

Uhat 
Uhanalaisluokitukseltaan arokissa on silmälläpidettävä. Sitä uhkaavat etenkin sen tärkeimmän ravintoeläimen pikan myrkytykset. Arokissaa myös metsästetään sen turkin vuoksi. Arokissalle on perustettu suojelualueita ja sen turkilla käytävää kauppaa on rajoitettu. Lajia saa metsästää vain Mongoliassa.

Alalajit 
 Otocolobus manul manul, Iran, Kazakstan, Kirgisia, Turkmenistan, Uzbekistan, Tadžikistan, Afganistan, Pakistan, Mongolia, Länsi-Kiina
 Otocolobus manul nigripectus, Kashmir, Nepal, Tiibet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Kissaeläimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alennusmyynti

Alennusmyynti eli ale on kampanja, jossa yritykset myyvät tuotteita rajoitetun ajan alennettuun hintaan. Alennusmyynnin keskeisimpiä tavoitteita on menekin kasvattaminen, vanhojen tuotteiden poistaminen uusien tilalta sekä yrityksen tunnettavuuden ja asiakaskunnan lisääntyminen.

Suomessa alennusmyynnit ajoittuvat perinteisesti joulun sekä juhannuksen jälkeen. Alennusmyyntien suosikkituotteita ovat muun muassa vaatteet ja viihde-elektroniikka.

Lainsäädännöstä
Yrityksien tulee alennusmyynneissä noudattaa voimassa olevaa lainsäädäntöä.

Tuotteet
Alennusmyynti on kestoajaltaan rajoitettu tarjous, jonka sisältönä on hinnanalennus. Jos yritys ei rajaa markkinoinnissa tuotteita, jotka kuuluvat alennusmyyntiin, tulee huomattavan osan tuotteista kuulua alennusmyynnin piiriin. Jos alennusmyynnin tuotteet rajataan, siitä on ilmoitettava selvästi, että kuluttaja voi havaita asian pelkällä yleissilmäyksellä.

Myyntihinta
Alennusmyyntiin kuuluvien tuotteiden myyntihinnat tulee kertoa kuluttajille selkeästi ja näkyvästi. Tärkeintä on ilmoittaa lopullinen myyntihinta, joka tässä yhteydessä tarkoittaa uutta alennettua hintaa. Tuotteessa aikaisemmin peritty hinta ja alennusprosentti ei yksinään riitä. Aiemmin perittyä hintaa ei ole välttämätöntä ilmoittaa lainkaan. Joissakin liikkeissä on esillä hinnanalennustaulukot, josta näkyvät tuotteiden alennetut hinnat.

Alennuksen suuruus
Tuotteen hintaa ei saa ilmoittaa alennetuksi enempää kuin se tosiasiallisesti alittaa aikaisemmin perityn hinnan. Alennus on laskettava siitä hinnasta, jolla yritys on myynyt tuotetta aikaisemmin. Hintoja ei saa keinotekoisesti korottaa välittömästi ennen alennusmyyntiä. Alennusmyynnin markkinoinnilla ostajalle annetaan mielikuva edullisesta ostotilaisuudesta. Jos tuotteen hintaa alennusmyynnin aikana alennetaan entisestä hinnasta, lisäalennuksen suuruus lasketaan jo alennetusta hinnasta. Harhaanjohtavaa on myös mainostaa suuria alennuksia, jotka todellisuudessa koskevat vain pientä osaa alennusmyyntiin kuuluvista tuotteista. Jos suurempia alennuksia halutaan mainostaa, harhaanjohtavuus voidaan välttää niin että markkinoinnissa kerrotaan mitä tuotteita alennukset koskevat, ja paljonko niitä on myynnissä.

Kesto
Kalenterivuoden aikana alennusmyyntejä voi olla yhteensä korkeintaan kolme kuukautta. Yhtäjaksoinen alennusmyynti saa kestää enintään kaksi kuukautta. Hyväksyttävä kestoaika voi jossain määrin vaihdella ala- ja tuotekohtaisesti. Kestoaikaan voivat vaikuttaa myös olosuhteet, kuten kausivaihtelut. Alennettujen hintojen pitää kuitenkin olla todellisia eivätkä ne saa muodostua pysyviksi.

Rajoitukset
Alennusmyyntiä ei ole sallittua järjestää tilapäisten myyntitilaisuuksien tai kauppapaikan avaamisen yhteydessä. Käytettyjä tuotteita ei voi myydä alennuksella, koska käytetty tuote on aina yksilö, jonka hinta määräytyy muun muassa iän ja kunnon mukaan.. Myös tuotteet, joilla on kausittainen varsin lyhyt myyntiaika, ei voida myydä alennuksella. Tällaisia tuotteita ovat muun muassa ilotulitteet, joille ei ehdi muodostua sellaista hintaa, jota olisi peritty juuri ennen alennetuilla hinnoilla aloitettua myyntiä.

Lähteet

Viitteet

Kauppatekniikka
Rui Costa

Rui Manuel César Costa (s. 29. maaliskuuta 1972 Lissabon, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Nykyisin hän toimii Benfican jalkapallotoimenjohtajana.

Rui Costaa pidetään yhtenä Portugalin kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän oli yksi Portugalin "kultaisen sukupolven" tähdistä. Rui Costa pelasi yleensä hyökkäävänä keskikenttäpelaajana niin sanotulla kymppipaikalla. Hänet tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan.

Ura 
Rui Costa oli Benfican kasvatti. Ammattilaisuransa hän aloitti lainapestillä Fafen riveissä vuonna 1990. Vuonna 1991 Rui Costa palasi Benficaan. Hän saavutti seurassa kolmen kauden aikana sekä Portugalin-mestaruuden että Portugalin cupin voiton. 

Vuonna 1994 Rui Costa siirtyi Italiaan Fiorentinan riveihin. Hän edusti Fiorentinaa seitsemän kauden ajan ja saavutti seurassa muun muassa kaksi Italian cupin voittoa. Vuonna 2001 Rui Costa siirtyi toiseen italialaisseuraan Milaniin. Milanissa hän saavutti viiden kauden aikana muun muassa Italian-mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton.

Vuonna 2006 Rui Costa palasi Benficaan. Hän lopetti uransa vuonna 2008 ja ryhtyi seuran jalkapallotoimenjohtajaksi.

Portugalin maajoukkueessa Rui Costa pelasi vuosina 1993–2004 94 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002, joissa hän teki maalin Puolaa vastaan. Rui Costa saavutti Portugalin riveissä EM-hopeaa kotikisoissa vuonna 2004. Hän oli myös mukana Portugalin nuorten maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa vuonna 1991.

Saavutukset 
 Portugalin-mestaruus 1994
 Portugalin cup 1993
 Italian-mestaruus 2004
 Italian cup 1996, 2001, 2003
 Italian supercup 1996, 2004
 Mestarien liiga 2003
 UEFA Super Cup 2003
 EM-hopea 2004
 Nuorten MM-kulta 1991

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rui Costa PortuGOALin sivustolla 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
FIFA 100
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Lapinniemi

Lapinniemi on kaupunginosa Pohjois-Tampereella. Lapinniemen kaupunginosa muodostettiin Tampereen 9. kaupunginosan pohjoisosasta vuonna 1989.

Naapurikaupunginosia ovat Petsamo, Lappi ja Tampella. Tampereen keskustaan Lapinniemestä on noin kaksi kilometriä, ja linja-autolla Tammelan läpi Keskustorille menee reilut 10 minuuttia. Linjaa käyttää linja-auto numero 2.

Lapinniemen alueelle valmistui vuonna 1899 Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n kankaita ja lankoja valmistanut puuvillatehdas joka liitettiin osaksi Tampellaa vuonna 1934. Tehdas oli toiminnassa 1980-luvun puoliväliin saakka. 

Lapinniemessä sijaitsee Rauhaniemen kansankylpylä, vanhaan puuvillatehtaaseen rakennettu kylpylähotelli Holiday Club Tampereen kylpylä sekä Koukkuniemen vanhainkoti. Lapinniemi oli asuntomessualueena vuonna 1990.

Lähteet 
 http://atlas.tripplanner.fi/tkl/fi/
 Maija Louhivaara: Tampereen kadunnimet, s. 99. Tampere: Tampereen museoiden julkaisuja 51, 1999. ISBN 951-609-105-9.

Aiheesta muualla 

 Lapinniemi ja venelaiturit, ilmakuva; Kansalaisen karttapaikka
Windows PowerShell

Windows PowerShell (koodinimi Monad) on Microsoftin kehittämä seuraavan sukupolven komentotulkki Windows-käyttöjärjestelmiin, joka lainaa Unixissa tyypillisesti käytettävistä komentoriveistä ominaisuuksia ja yhdistelee niitä tietokantojen hallintaan liittyvien ominaisuuksien kanssa. Sen avulla voidaan ajaa merkkipohjaisia ohjelmia eli skriptejä.

Windows PowerShell ei ollut osana Windows Vistaa aikatauluongelmista johtuen, mutta sisältyy Vistan SP1-päivitykseen ja Windows Server 2008 jakeluun.

Lähteet 

Komentotulkit
Microsoft Windows
Seulonnan keskeiset artikkelit
Windows Server 2008

Windows Server 2008 (kehitysnimi "Longhorn") on  Microsoftin Windows Server -tuoteperheen kolmanneksi uusin palvelinjakelu (uusin on Windows Server 2016). Jakelu rakentuu samalle Windows NT 6 -sarjan käyttöjärjestelmälle kuin Windows Vista ja Windows 7, eli sisältää siten samat arkkitehtuuriset uudistukset ja toiminnalliset parannukset. Huomattavin uusi yksittäinen parannus edelliseen versioon on Server Core -teknologia. 

Windows Server 2008:aa seuraava versio oli Windows Server 2008 R2.
Windows Server 2008 R2 oli viimeinen Itanium-suorittimia tukeva versio.

Server Core -teknologia 

Server Core on yksi Windows Server 2008:n asennusvaihtoehdoista. Server Core on huomattavasti riisutumpi versio tavallisesta asennuksesta ja sisältää ainoastaan komentorivipohjaisen käyttöliittymän. Tekstieditori ja muutamia muita graafisia ohjelmia on kuitenkin käytettävissä.

Tärkein syy Server Core -asennusvaihtoehdon kehittämiselle oli vähentää mahdollisia haavoittuvuuksia, joita voitaisiin käyttää hyväksi tietomurrossa palvelimelle. On arvioitu, että edellisestä Windows Server -versiosta löytyneistä haavoittuvuuksista 70% ei olisi vaikuttanut Server Core -asennukseen.

Poistetut ja muuttuneet ominaisuudet 

Seuraavat ominaisuudet olivat Windows Server 2003 palvelinjakelussa, mutta on poistettu Windows Server 2008 -palvelimesta.

 OSPF-reititysprotokollan komponentti on poistettu.
 Palvelut Macintoshille, jotka tarjosivat tiedosto- ja tulostinjaon AppleTalk-protokollan kautta on poistettu.
 NTBackup on korvattu uudella varmuuskopiointiohjelmalla, joka ei tue enää nauha-asemille varmuuskopiointia.
 POP3-palvelu on poistettu Internet Information Services 7.0:sta.
 NNTP (Network News Transfer Protocol) ei ole enää tuettu Internet Information Services 7.0:ssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Windows Server 2008 – Virallinen sivusto
 ICT Manuaali

Windows-versiot
Jussi Uoti

Jussi Mikael Uoti (s. 1964) on yhdessä veljensä Kari Uotin kanssa eräs tunnetuimmista 1980-luvun lopun kasinotalouden taloussotkuihin liittyneistä henkilöistä.

Jussi Uoti teki henkilökohtaisen konkurssin taloussotkujen seurauksena ja pakeni ulkomaille. Hänen rooliaan tapahtumissa pidetään vähäisempänä kuin hänen veljensä Kari Uotin.

Jussi Uoti joutui syytteeseen myös omaisuutensa salaamisesta konkurssimenettelyssä. Asiaa koskeva oikeudenkäynti kesti kuukausia keväällä 2006. Tuomio asiassa annettiin 12. joulukuuta 2006. Uoti sai Salon käräjäoikeudessa vuoden ja kahden kuukauden vankeusrangaistuksen törkeästä velallisen epärehellisyydestä. Uoti salasi yli 12 miljoonan euron omaisuuden konkurssissaan 1998. Tapauksen asiakirjat julistettiin salaiseksi 15 vuodeksi. Tuomio purettiin Korkeimmassa oikeudessa vuonna 2010. KKO:n mukaan ”konkurssissa annettaviksi vaaditut tiedot olivat sellaisessa yhteydessä samanaikaisesti vireillä olleeseen rikosasiaan, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiaa koskeva oikeuskäytäntö huomioon ottaen A:lla oli pesäluetteloa vannoessaan ollut oikeus olla ilmoittamatta omaisuuttaan siltä osin kuin häntä oli syytetty törkeästä velallisen petoksesta”.

Lähteet

Suomalaiset liikemiehet
Talousrikolliset
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasinotalous

Talouskuplat
Kasinotalous oli paheksuva nimitys, joka levisi käyttöön 1980-luvulla. Kasinotaloudella tarkoitetaan erityisesti 1980-luvun loppupuolen ja aivan 1990-luvun alun Suomen talouden "hulluja vuosia", joissa 1980-luvun puolivälissä vapautuneiden markkinoiden toiminta johti talouden ylikuumenemiseen. Kasinotalous johti lopulta suuriin tappioihin pankeille ja sijoitusliikkeille sekä oli osaltaan vaikuttamassa Suomen talouden ajautumisessa lamaan 1990-luvun alussa. 

Kasinotalouden tyypillisimpiä piirteitä olivat jupit, lainojen tyrkyttäminen heikkoja vakuuksia vastaan, helposti saatujen lainojen käyttäminen kalliisiin hyödykkeisiin, kuten muskeliveneisiin, luksuskesämökkeihin ja autoihin sekä sijoituskuplat. 

Kasinotalous toi pörssin ja sijoittamisen palkansaajien tietoon ennennäkemättömällä tavalla; muun muassa lehdissä esiintyi kirjoituksia tunnetuista pörssimiehistä (esimerkiksi Jukka Keitele). Kasinotalousvaiheesta alkoi kuluttajien säästämisen painopiste siirtyä korkotalletuksista pörssisidonnaisempiin sijoituselementteihin, kuten osakkeisiin ja sijoitusrahastoihin. 
Jotkut kasinotalouden nimekkäistä toimijoista pakoilivat ulkomailla, mutta joutuivat myöhemmin syytteeseen eri talousrikoksista. Kuuluisimpia näistä olivat Peter Fryckman, Jussi ja Kari Uoti sekä Jukka-Pekka Mattila. 

Kasinotalous oli myös talousrikollisten kulta-aikaa. Usein lainoja otettiin talousrikollisten pöytälaatikkofirmojen nimiin. Lainojen vakuuksien (esimerkiksi tonttien, rakennusten) arvot yliarvioitettiin (esimerkiksi väärennettiin asiakirjoja tai sitten arviot teetettiin muiden talousrikollisten tätä tarkoitusta varten tehtailemilla pöytälaatikkofirmoilla). Perusteettomien lainojen myöntämisessä helpotti myös pankin johtohenkilökunta, joka saattoi saada ns. kick-backinä takaisin tietyn osuuden myönnetystä lainasta. 

Muita kasinotalouden nostamia julkisuuden henkilöitä olivat Taito Tuunanen ja Kai Mäkelä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Jaarli Tulimeri (ent. Juha-Matti Anttila): Kaikki rahasta : nuoren talousrikollisen tunnustukset (ISBN 951-0-19808-0)

Suomen taloushistoria
Suomi 1980-luvulla
Talouskuplat
Max Kenig

Max Kenig (s. 16. syyskuuta 1983 Riihimäki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi kevääseen 2009 Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa EHC Leipziger Eislöwenin joukkueessa. Hän on 172 senttiä pitkä. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä ja kätisyys left. Max on veljesduon (Kasper Kenig) nuorempi jäsen. Hän on taitava, peliä lukeva sentteri, joka on kiekollisena monipuolinen. Hän pelasi Jääkiekon SM-liigaa KalPassa kaudella 2005–2006.

Kenig oli mukana pronssia voittaneessa Suomen joukkueessa alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2001.

Tilastot

Lähteet
 
 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Heimoaate

Heimoaate tarkoittaa useimmiten suomalais-ugrilaisten kansojen yhteenkuuluvuutta korostavaa aatetta, jota on kutsuttu myös panfennismiksi.

Heimoaatteella on aiemmin ollut näkyviä poliittisia ja kulttuurisia ulottuvuuksia. Suomen taiteen kultakausi pohjautui vahvasti karelianismiin. Suomen itsenäisyyden alkuaikoina heimoaate vaikutti heimosotiin ja Suur-Suomi-aatteeseen.

Historiaa

1800-luvulta toiseen maailmansotaan 
Heimoaate alkoi muotoutua 1800-luvulla kansallisuusaatteen seurauksena. Voimakkainta yhteenkuuluvuuden tunnetta suomalaiset ovat yleensä kokeneet itämerensuomalaisia eli lähisukukansojaan kohtaan. Ajoittain heimoaatteen piiriin on kuitenkin luettu suomalaisten etäisemmätkin kielisukulaiset aina Siperiaa myöten.

Heimoaatetta kannattanut kokoomuksen kansanedustaja Matti Pesonen näki heimoaatteen 1920-luvun alussa hyvänä vaihtoehtona suurvaltoihin tukeutuvalle ulkopolitiikalle. Näin hän näki siksi, että Suomi jäisi suurvaltojen liittolaisena helposti alakynteen, ja sen vuoksi parhaat liittolaiset Suomelle olisivat suomalaisia vähälukuisemmat heimokansat.  

Vuonna 1931 Suomessa alettiin viettää valtakunnallista heimopäivää lokakuun kolmantena lauantaina. Suomen Heimosoturien Liitto julkaisi vuonna 1935 Eero Kuussaaren kirjoittaman teoksen Suomen suvun tiet.  

Arkkipiispa Erkki Kaila ennakoi jatkosodan alkuvaiheessa 6. lokakuuta 1941 antamassaan lausunnossa, että ajatus Karjalan heimon kokonaisesta yhdistämisestä Suomeen oli toteutumassa. Sodan jalkoihin jääneitä vapaaehtoisia työkykyisiä inkeriläisiä perheineen siirrettiin vuonna 1943 Viron kokoomaleireiltä Hankoon yhteensä 8 000 henkeä. Siirrosta oli sovittu Saksan kanssa ja se tehtiin suomalaisten aloitteesta, joka perustui heimoaatteeseen ja humanitaarisiin syihin. Erityisesti suomalaiset heimojärjestöt ajoivat heidän asemansa turvaamista. Eräänlaiseksi heimoaatteen ilmentymäksi on nähty sekin, että jatkosodan aikana muu kuin suomensukuinen väestö internoitiin Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa leireille.

Nykyään 
Nykyisin heimoaate pyrkii pääasiassa edistämään suomensukuisten kansojen selviytymistä ja elvytystyötä ilman valtiollisten rajojen muutoksia. Tällaista toimintaa harjoittaa muun muassa Sukukansojen ystävät ja Juminkeko-säätiö. Myös tunnetumpi ja arvostettu M. A. Castrénin seura ja monet muut suomalais-ugrilaiset seurat tukevat suomalais-ugrilaisten kansojen kielten säilymistä, kulttuurin kehittymistä ja historian tutkimista.

Katso myös 

 Akateeminen Karjala-Seura
 Jatkosodan heimosoturit
 Karelianismi
 MAFUN 
 Pangermanismi
 Panslavismi
 Sissipataljoona 5
 Skandinavismi
 Suomalais-ugrilainen seura
 Suomalais-ugrilaisten kansojen lippu 
  Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi 
 Suomen Heimosoturien Liitto 
 Suomen ja Viron puolustusyhteistyö 
 Suomenlahden tykistösulku 
 Suomen-pojat 
 Suur-Suomi-aate
 Talsinki
 Tuglas-seura

Lähteet

Viitteet
Pelimuodot

Pelimuodot tai pelimoodit () ovat videopeleissä esiintyviä pelimuotoja, joissa pelaamisen säännöt ovat erilaisia. Pelimuodot jaetaan yleisimmin yksin- ja moninpelimuotoihin. Erilaiset moninpelimoodit ovat tyypillisiä kaikissa moninpelin sisältävissä peleissä.

Yleisimpiä pelimuotoja sota- ja toimintapeleissä 
 Deathmatch
 Kaikki vastaan kaikki. Voittaja on eniten tappoja tietyn aika- tai tapporajan sisällä tehnyt pelaaja.

 Team Deathmatch
Kaksi joukkuetta vastakkain, jossa tarkoituksena on tappaa eniten vastustajan joukkueen jäseniä tietyn aika- tai tapporajan sisällä.

 Capture the Flag
 Yleensä kaksi joukkuetta vastakkain. Tarkoituksena on hyökätä vastustajan tukikohtaan ja viedä heidän lippunsa, mutta samalla puolustaa omaa lippua. Kun vastustajan lippu on saatu, se pitää viedä omaan tukikohtaan. Joukkue saa aina pisteen kun se onnistuu lipunryöstössä. Voittaja on se joukkue, joka on kerännyt eniten pisteitä tietyn aikarajan sisällä.

 One-Flag 
 Sama idea kuin edellisessä, mutta tässä molemmat joukkueet pelaavat samasta lipusta, joka on alussa yleensä keskellä pelialuetta, ja koettavat viedä sen vastustajan tukikohtaan. 

 Last Man Standing
 Deathmatchin kaltainen. Kaikki vastaan kaikki tai vaihtoehtoisesti kaksi joukkuetta vastakkain. Jokaisella pelaajalla (tai joukkueella) on alussa esimerkiksi 10 pistettä. Pelaaja menettää pisteen aina kuollessaan. Kun kaikki pisteet on menetetty pelaaja (tai joukkue) putoaa pelistä. Se joka saa pudotettua muut pelaajat (tai joukkueet) pois pelistä on voittaja.

 Conquest
 Vastakkain kaksi joukkuetta, joilla molemmilla omat tukikohtansa. Päämääränä on pudottaa vastustajan pisteet nollaan valloittamalla vastapelaajan tukikohtia ja tappamalla heitä. Ensiksi vastustajan pisteet nollaan pudottanut on voittaja.

 Cooperative
 Kaksi tai useampi pelaaja pelaa pelin yksinpelitarinaa, muita tehtäviä tai selviytymistilaa läpi moninpelinä samalla puolella.

Katso myös 
 Pelimekaniikat

Videopelikäsitteet
Kristillinen keskus

Kristillinen Keskus, virallisesti Helsingin Kristillinen Keskus, oli Patmos Lähetyssäätiön aiempi toimintakeskus ja sijaitsi Harjukatu 2:ssa Sörnäisissä. Seurakuntien pidättyvyys antaa tiloja herätysliikkeille johti siihen, että Patmos perusti Helsingin Kristillinen Keskuksen. Kristillisessä Keskuksessa toimi kahvio ja säätiön kustantamien julkaisujen myymälä.

Sittemmin Patmos järjesteli toimintojaan uudelleen ja perusti Savenvalajan paja -nimisen kokoustoiminnan keskuksen Helsingin Sörnäisiin ja Studio24/Kristillinen mediakeskus -nimisen studion video- ja äänitallenteiden tuottamiseen.

Katso myös
Leo Meller

Aiheesta muualla
Patmos

Hyväntekeväisyys Suomessa
Suomalaiset kristilliset järjestöt
Kristinusko Helsingissä
Sörnäinen
Nomadit

Nomadit ovat ihmisiä, jotka eivät asetu vakinaiseen asuinpaikkaan vaan liikkuvat esimerkiksi laiduntavien eläinten mukana. Monet kulttuurit ovat olleet perinteisesti nomadisia, mutta nomadismi on maatalous- ja edelleen teollisuusyhteiskunnissa yhä harvinaisempaa. Nomadeista tunnetuimpia ovat paimentolaiset eli pastoraaliset nomadit, jotka paimentavat karjaa ja liikkuvat sen perässä, kun entinen alue ei enää elätä sitä, ja metsästäjä-keräilijät, jotka liikkuvat riistan, kalan ja ravintokasvien perässä esimerkiksi vuotuiskierron mukaisesti. Nomadismin vastakohta on sedentismi, paikoillaan asuminen.

Puolinomadit 
Puolinomadit eli seminomadit viettävät osan vuodesta asuen paikallaan, osan liikkuen. Esimerkki tästä ovat osan aikaa maata viljelevät, enimmäkseen lampaita hoitavat puolipaimentolaiset. Monesti Afrikan ja Aasian puolinomadit viljelevät maata sateisempana vuodenaikana ja laiduntavat lampaita kuivempana. Kuivien alueiden puolinomadien asuinalue on yleensä täysnomadien asuinaluetta sateisempi. Se on Afrikassa tai Aasiassa monesti puolikuiva metsä- ja pensasalue. Pohjois-Afrikan puolinomadit asuvat osan vuotta kylissä ja vaeltavat osan vuotta arolla ja autiomaassa eläinlauman kanssa asuen teltassa. Monesti puolinomadit suosivat karjana pienikokoisia eläimiä, lampaita ja vuohia.

Transhumanssi on viljely-yhteisöjen karjanhoitoa siten, että erilliset paimenet hoitavat karjaa kylän peltojen ulkopuolella hyvinkin kaukana ja viipyvät paimennusretkillään jopa vuosia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kulttuuriantropologia
Muuttoliike
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ärjä

Ärjä eli Ärjänsaari on saari Oulujärvessä Ärjänselällä. Pinta-alaltaan 270 hehtaarin suuruinen saari kuuluu Kajaanin kaupunkiin. Ärjä on noin neljä kilometriä pitkä itä–länsi-suunnassa ja leveimmillään hieman yli kilometrin. Saaressa on noin kymmenen kilometriä rantaa, lähes kokonaan hiekkarantaa. Saaren luonnolle ovat tyypillisiä korkeat hiekkatörmät; korkeampia törmiä on vain Ärjänselän länsipuolella sijaitsevassa Manamansalossa.  Törmät ovat syntyneet Oulujärven kallistuttua vähitellen itään päin. Oulujärven vedenpinta on ajan mittaan vyöryttänyt saaren törmät. Erikoisena luonnonmuodostumana saari kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan ja sen rantojen lisärakentaminen on estetty myös Kajaanin kaupungin rantaosayleiskaavalla.

Aiemmin saaren omisti UPM-Kymmene Oyj Kajaani Oy:n perintönä. Saareen rakennettiin 1920- ja 1930-luvuilla lomamökkejä, jotka olivat ensin Kajaani Oy:n ja myöhemmin sen työtä jatkaneiden yritysten työntekijöiden vuokrattavissa. Saaren suosio oli suurimmillaan 1950-luvulla. Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus osti saaren valtiolle vuonna 2017. Saaresta on tarkoitus tehdä luonnonsuojelualue.

Saarella ei ole pysyvää asutusta. Siellä on vain lomamökkejä saaren etelärannalla. Saaren rannoista vain noin kymmenen prosenttia on rakennettua, joten Ärjässä on Oulujärven suurin yhtenäinen vapaa ranta-alue. Saaren länsipäässä, Palopäässä eli Karkeassapäässä sijaitsee Kajaani Oy:n aikoinaan rakentama kalakämppä. Useat saaren rakennuksista ovat Kajaani Oy:n arkkitehtina toimineen Eino Pitkäsen käsialaa.

Historiasta tiedetään Oulujärven sisävesirosvojen lymynneen saarella odottamassa Oulusta palaavia kainuulaisia tervansoutajia.

Hakkuut 2016
Tammikuussa 2016 metsäyhtiö UPM aloitti saarella metsien hakkuut. Saari kuuluu Natura 2000 -alueisiin ja muun muassa Suomen luonnonsuojeluliitto vaati hakkuiden lopettamista luonnonsuojelulakiin vedoten. UPM:n mukaan Kajaanin ELY-keskuksen hyväksymät 120 hehtaarin aluetta koskevat hakkuut olivat osa saaren hoito- ja käyttösuunnitelmaa. Hakkuiden pelättiin uhkaavan alueen retkeily- että ympäristöarvoja.

8. helmikuuta 2016 Greenpeacen aktivistit estivät hakkuita asettumalla hakkuukoneiden tielle. Seuraavana päivänä UPM ilmoitti hakkuiden lopettamisesta, mutta kritisoi vahvasti luonnonsuojelijoiden toimintaa alueella.

Saareen liikennöineitä laivoja ja vesibusseja
S/S Kajaani I 
S/S Kajaani II (Myös uudempi 1950-luvun moottorivene on ollut nimeltään Kajaani II)
S/S Kajaani III
S/S Kajaani IV
S/S Kajani V
S/S Kajaani VI 
M/s Kunto
S/S Kouta
M/S Ämmäkoski
S/S Toukka
S/S Tevä
S/S Ärjä
Vesibussi Ärjä (vanhempi, puinen)
Vesibussi Ärjä (uudempi, lasikuituinen)

Ärjän laivanhylky
Ärjän Säipässä on 1900-alun hiekkajaalan hylky, johon on myöhemmin rakennettu venelaituri. Hiekkajaaloilla kuljetettiin aikoinaan Ärjästä hiekkaa Kajaanin Auralaan, jossa Kajaani Oy valmisti omistamassaan tiilitehtaassa tiiliä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Ärjä Reijo Heikkisen sivulla
 Kuva hiekkaproomun hylystä
 Juttu Retkipaikka-palvelussa
 Ärjänsaari Luontoon.fi-sivuilla

Oulujärven saaret
Kajaanin saaret
Ikaalinen Spa

Ikaalinen Spa (ent. Ikaalisten Kylpylä) on vuonna 1884 perustettu Ikaalisissa Kylpylän kaupunginosassa sijaitseva kylpylä, joka tunnetaan erityisesti loma- ja kongressikeskuksena. Kylpylä on Pohjoismaiden suurin monitoimikylpylä, josta löytyy muun muassa laaja valikoima wellness-hoitoja, ryhmäliikuntatunteja, golfkenttä ja keilahalli. Ikaalisten kylpylä kuului Scandic Hotels -ketjuun marraskuun 2020 loppuun saakka. 12.3.2021 kylpylän kiinteistön osti paikallisten sijoittajien joukko (Fincumet Group Oy, Ikaalisten Matkatoimisto Oy, Matti Hiekka Oy sekä Kari J. Heiskanen) ja se avattiin kesällä 2021 uudestaan nimellä Ikaalinen Spa.

Historia
Kylpylän perusti vuonna 1884 kauppias G. N. Eränen Naantalin kylpylän innoittamana. Kylpylän alkuperäinen nimi oli ”Eräsen sauna”, mutta vuoden 1896 asiakirjoissa kylpylää kutsutaan ”Kauppalan saunaksi", kun Ikaalisten kauppala tuli mukaan kylpylän omistajaksi. 1910-luvulla nimi muuttui Ikaalisten Kylpylaitos Oy:ksi ja vuonna 1927 uuden laajennuksen yhteydessä Ikaalisten Kylpylä Oy:ksi.

Vuonna 1990 Kari ja Jussi Uoti tulivat kylpylän emoyhtiön Kylpyläkasino Oy:n pääomistajiksi. Vaihe päättyi yhtiön konkurssihakemukseen 1993. Konkurssi vaihtui kuitenkin yrityssaneeraukseen. 1994 Kylpyläkasino joutui Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal Oyj:n hallintaan vuoteen 2006 asti. 

Hotelli päätyi Scandic Hotelsin harteille, kun se osti Restel-ketjulta Cumulus-hotellit, joihin oli jo 2017 sulautettu aiemmin Rantasipinä toimineet hotellit. Scandic Hotels ilmoitti maaliskuussa 2020 ettei se jatka hotellitilojen vuokrausta päättyvän sopimuskauden jälkeen. Scandic Hotelsin toiminta tiloissa päättyi 22. marraskuuta 2020.

Maaliskuussa 2021 tiedotettiin, että kylpylän omistanut Ikaali Invest Oy on myynyt kylpylän kaikki kiinteistöt, irtaimiston sekä maa-alueet. Kauppahinnaksi tiedotettiin 910 000 euroa.

Tilat

Hotelli 
Huoneita 314 kpl, joista allergiahuoneita 55, esteettömiä 4 ja lemmikkihuoneita 14 kpl.

Kokoustilat 
Kokoustiloja 15, suurimman kokoustilan kapasiteetti 730 henkilölle.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa

Kylpylä
Suomalaiset yritykset
Suomalaiset kylpylät
Kylpylä (Ikaalinen)
Kuljetusvene K-8

Kuljetusvene K-8 oli Puolustusvoimien omistama yhteysalus, joka toimi Kuuskajaskarin linnakkeen yhteysveneenä. Alus oli tuomassa yhteensä 38 nuorta naista linnakkeelle siellä järjestettäviin alokastanssiaisiin, kun siihen törmäsi 8. joulukuuta 1964 Rauman satamassa hinaaja Rauma II. Kuljetusvene upposi ja 41 veneessä olleesta ihmisestä 28 hukkui.

Onnettomuus 

Puolustusvoimien 12,4 metriä pitkä kuljetusvene K-8 lähti Rauman satamasta illalla kello 20 kohti Kuuskajaskarin linnaketta. Veneessä oli päällikkönä ylikersantti ja miehistönä kaksi varusmiestä. Mukana oli matkustajina 38 naista, jotka olivat matkalla linnakkeen alokastanssiaisiin.

Hinaaja Rauma II:n piti avustaa M/S Finnmerchantia, koska tehtävään alun perin määrätty Hollmingin hinaaja Kuutti ei yksinään jaksanut kääntää raskasta rahtilaivaa, mutta laivan lähtö siirrettiin kovan tuulen vuoksi seuraavaan aamuun. Hinaaja oli palaamassa laituriinsa pimeässä ja tihkusateessa näkyvyyden ollessa noin 500 metriä. Sadan metrin päässä Hakunin laiturista hinaajan valoihin ilmestyi vasemmalta kuuden solmun (11 km/h) nopeudella kulkenut kuljetusvene, johon hinaaja törmäsi. Vene kallistui hörpäten vettä, ja kaatui.

Vene painui nopeasti perä edellä pohjaan 9 metrin syvyyteen ja vain 13 ihmistä nousi pintaan. Hinaaja Rauma II ja paikalle tullut hinaaja Kuutti alkoivat pelastaa veteen joutuneita. Yksi matkustajista ui laituriin, ja 12 pelastettiin hinaajiin. Koko miehistö sekä 25 matkustajaa hukkuivat. 

Monet matkustajista olivat veneen keulassa sijaitsevassa hytissä, josta oli hankala poistua kapeita portaita pitkin. Hytissä olleet saatiinkin pois vasta, kun vene oli nostettu pinnalle. K-8-veneen ohjaamossa olleista vainajista 12 nostettiin veneen vielä ollessa upoksissa. Kalervo ja Reino Koistinen tekivät tämän vapaaehtoisen pelastustoimen. Puolustusvoimien edustaja keskeytti heidän operaationsa, mistä syystä veneeseen jäi vielä ruumiita. (Lähdetiedot Ilta-Sanomista ja Aamulehdestä alhaalla sekä suoraan vielä elossa olevalta sammakkomieheltä Kalervo Koistiselta.) Veneen kylkeen oli törmäyksessä tullut vain pieni painauma, muuten vene säilyi ehjänä, joten se upposi kallistumisen vuoksi. Molemmat veneet käyttivät valoja havaitsematta silti toisiaan, joten onnettomuuden perussyynä voi pitää tähystyksen laiminlyömistä.

Lähteet
 Helsingin Sanomat 9.12.1964, s. 11; 10.12.1964, s. 9 ja 16–17; 11.12.1964, s. 11 ja 20; 12.12.1964, s. 13; 15.12.1964, s. 22.
 Ilta-Sanomat 10.12.1964, s. 16.
 Aamulehti 10.12.1964 (nro 334), s. 6–7.

Aiheesta muualla
 Haastatteluja verkossa 50 vuotta tapaturman jälkeen. Yleisrado.
 Kuvaus onnettomuudesta.
 Rauman merionnettomuus. YLE Satakunta.

Laivaonnettomuudet Suomessa
Rauma
Satakunnan historia
Vuoden 1964 onnettomuudet
1960-luvun onnettomuudet Suomessa