joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pyhän Benedictuksen luostarisääntö

Pyhän Benedictuksen luostarisääntö (myös Pyhän Benedictuksen sääntö, ) on 500-luvulta peräisin oleva läntinen kristillinen luostarisääntö. Teos yhdistetään Benedictus Nursialaiseen, jolta ei ole säilynyt muita teoksia.

Pyhän Benedictuksen luostarisääntöä on pidetty myöhempien luostarisääntöjen esikuvana ja se on yksi keskiajan kirkollisen kulttuurin tärkeimmistä lähteistä. Benedictus perusti sääntönsä Basileios Suuren luostarisääntöön, jonka hän tunsi Rufinuksen tekemänä latinankielisenä käännöksenä. Lisäksi sääntö sai vaikutteita Cassianus Roomalaiselta.

Luostarisäännöstä on kaksi suomennosta, jotka ovat julkaiseet Basam Books (2010) ja Katolinen tiedotuskeskus (2011).

Katso myös 
Benediktiinit

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Teos kokotekstinä
 Regula Sancti Benedicti. The Latin Library. 
 Holy Rule of St. Benedict. Christian Classics Ethereal Library. 
 The Rule of Saint Benedict. An Introduction to the Rule by Jerome Theisen, former Abbot Primate of the Benedictine Confederation. 
 Corpus Christi College MS. 197: Rule of St. Benedict, in Latin and Old English, later 10th century, with additions relating to Bury St. Edmunds. Corpus Christi College, Oxford University.  

Arvosteluja ja artikkeleita
 Kosonen, Päivi: Nöyryyden ja hiljaisuuden jäljillä. Agricola 26.1.2011.
 Mäkinen, Virpi: Tutkijoiden ja opiskelijoiden yhteinen projekti: Pyhän Benedictuksen luostarisääntö. Teologia.fi 3.2.2011.

Keskiajan kirjallisuus
Kirjat kristillisestä teologiasta ja uskonnonfilosofiasta
Luostarilaitos
Luettelo Suomessa haitallisista vieraskasvilajeista

Luettelo Suomessa haitallisina pidetyistä vieraista kasvilajeista maa- ja metsätalousministeriön kansallisen vieraslajistrategian (2012) mukaan.

Haitalliset lajit

Tarkkailtavat tai paikallisesti haitalliset lajit 
 alaskanlupiini (Lupinus nootkatensis)
 albertanvehnä (Leymus innovatus)
 hamppuvillakko (Jacobaea cannabifolia)
 hentokarvalehti (Ceratophyllum submersum)
 hietakattara (Bromus sterilis)
 idänpensaskanukka (Cornus alba ssp. alba)
 japaninruttojuuri (Petasites japonicus ssp. giganteus)
 jättituija (Thuja plicata)
 kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis)
 kanadanvesirutto (Elodea canadensis), Itämeressä
 keltamajavankaali (Lysichiton americanus)
 kiehkuravesirutto (Elodea nuttallii)
 lammikki (Nymphoides peltata)
 lännenkanukka (Cornus sericea)
 marunatuoksukki (Ambrosia artemisiifolia)
 palsamipihta (Abies balsamea)
 peltopunka (Anagallis arvensis)
 pilvikirsikka (Prunus pensylvanica)
 puistonurmikka (Poa chaixii)
 rehuvuohenherne (Galega orientalis)
 rikkakananhirssi (Echinochloa crus-galli)
 rikkapuntarpää (Alopecurus myosuroides)
 rohtoraunioyrtti (Symphytum officinale)
 tummarohtoraunioyrtti (Symphytum officinale var. officinale)
 valkorohtoraunioyrtti (Symphytum officinale var. bohemicum)
 ruotsinraunioyrtti (Symphytum × uplandicum), rohtoraunioyrtin ja tarharaunioyrtin risteymä
 silkkiunikko (Papaver rhoeas)
 sinipantaheinä (Setaria pumila)
 siperianpihta (Abies sibirica)
 tarhaomenapuu (Malus domestica)
 viherpantaheinä (Setaria viridis)
 viherrevonhäntä (Amaranthus retroflexus)
 viitapihlaja-angervo (Sorbaria sorbifolia)
 vuorivaahtera (Acer pseudoplatanus)

Lähteet 
 Kansallinen vieraslajistrategiaMaa- ja metsätalousministeriö. 2012. (s. 61–62) 

Vieraskasvit
Vieraskasvit
Vieraslajit
Isopiisku

Isopiisku (Solidago gigantea) on isokokoinen Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva piiskulaji. Se kuuluu Suomessa haitallisena pidettyjen vieraslajien listalle.

Isopiisku muistuttaa suuresti yleisempää koristekasvilajia kanadanpiiskua (Solidago canadensis). Se kasvaa 0,5–2,5 metriä korkeaksi ja se on kanadanpiiskua tukevavartisempi ja varsi on alaosastaan karvaton. Kukintona on mykeröstö, jonka haarat ovat melko suoria, yksittäiset mykeröt ovat isompia kuin kanadanpiiskulla.

Suomessa isopiisku on harvinainen viljelykarkulainen ja viljelyjäänne. Siellä kasvavat isopiiskut ovat ainakin osittain alalajia Solidago gigantea subsp. serotina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Isopiiskun (Solidago gigantea) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Isopiisku – Solidago gigantea
 Luontoportti: Isopiisku (Solidago gigantea)
 Den virtuella floran: Isopiisku (Solidago gigantea) 
 ITIS: Solidago gigantea 
 United States Department of Agriculture (USDA): Solidago gigantea 

Piiskut
Lasol

Lasol on suomalaisen Bernerin valmistama lasinpesuneste. Sitä myydään litran, kahden litran, neljän litran, kymmenen litran sekä kahdensadan litran pakkauksissa. Aine koostuu pääasiassa etanolista (80–100 %) ja denaturointiaineena käytetystä metyylietyyliketonista (2 %). Lasolia käytetäänkin myös väärin korvikealkoholina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut
Käyttöturvallisuustiedote: Lasol 100 (pdf) Archive.org

Puhdistusvälineet
Severus

Severus voi viitata seuraaviin:
Rooman keisareita
 Septimius Severus, Rooman keisari 193–211
 Severus Alexander, Rooman keisari 222–235
 Severus II, Flavius Valerius Severus, Rooman keisari 306–307
 Libius Severus, Länsi-Rooman keisari 461–465
 Severusten hallitsijasuku
Muita henkilöitä
 Severus Gastorius (1646–1682), saksalainen kanttori ja säveltäjä
 Severus Konkola (1832–1898), suomalainen talonpoika, liikemies ja patruuna
 Severus Konkola (1887–1931), suomalainen jääkäriluutnantti ja oopperalaulaja
Kuvitteellisia henkilöitä
 Severus Kalkaros, henkilöhahmo J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
The Order (elokuva)

The Order on vuonna 2001 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaseikkailuelokuva. Elokuvan on ohjannut Sheldon Lettich ja käsikirjoittanut Les Weldon yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa, joka esittää myös elokuvan pääosaa. Taistelukohtausten koreografiasta vastasi Peter Malota.

Juoni
Rudy Cafmeyer on salakuljettajana tunnettu varas, joka myy pimeillä markkinoilla arvokkaita arkeologisia esineitä. Hänen isänsä Oscar on arkeologi, joka matkaa Israeliin ystävänsä luokse. Matkan aikana hän kuitenkin katoaa ja hänen poikansa Rudy päättää lähteä etsimään isäänsä. Rudy kuitenkin joutuu poliisien kanssa ongelmiin saavuttuaan maahan, eikä hänen isänsä ystävä Finley ehdi kertoa enempää Rudyn isän katoamisesta. Finley ehtii kuitenkin antamaan erään avaimen paikallisen pankin säilöön, jossa on karttaa muinaiseen aarteeseen. Rudya pidetään poliisien huostassa, kunnes hän karkaa Dalia poliisinaisen avustuksella. Kaksikko lähtee yhdessä etsimään isäänsä, jonka olinpaikka on yhteydessä uskonnolliseen ryhmään "The Order".

Rooleissa

Kuvauspaikat
Elokuva kuvattiin Jerusalemissa ja Tel Avivissa, Israelissa, sekä Sofiassa, Bulgariassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leffatykin arvostelu

Vuoden 2001 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Sheldon Lettichin ohjaamat elokuvat
Joseph Boxhall

Joseph Groves Boxhall (23. maaliskuuta 1884 – 25. huhtikuuta 1967) oli Titanicin neljäs perämies. Hän oli suorittamassa vuorotyötään kannella kun Titanic törmäsi jäävuoreen. Kapteeni Edward J. Smith määräsi Boxhallin yhdessä laivan puusepän kanssa tutkimaan mahdolliset vauriot. Myöhemmin Boxhall huomasi horisontissa valon ja yritti lähettää sille morsetuslampulla viestin mutta turhaan. Boxhall komennettiin veneeseen 2 ja hän saapui RMS Carpathialle klo 4.00.

Myöhemmin Boxhall toimi upseerina ensimmäisessä maailmansodassa. Boxhall kuoli 83-vuotiaana vuonna 1967 aivoveritulppaan. Hänen tuhkansa siroteltiin mereen lähelle Titanicin uppoamispaikkaa. 

Vuoden 1997 Titanic -elokuvassa Boxhallia esitti Simon Crane.

Lähteet 

Titanicin matkustajat ja miehistö
Brittiläiset merimiehet
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Vapaus – Isänmaa – Aseveljeys

Vapaus – Isänmaa – Aseveljeys (lyh. VIA) oli Suomessa jatkosodan aikana toiminut, Valtion tiedoituslaitoksen perustama salainen organisaatio. VIA:n tehtävänä oli väestön mielialojen tarkkailu ja tulosten tiedottaminen valtiojohdolle ja eri viranomaisille sekä propagandan välittäminen väestön keskuuteen. VIA keräsi laajan asiamiesverkostonsa avulla tietoja väestön mielialoista ja raportoi päivittäin Valtion tiedoituslaitokselle.

Asiamiesverkosto
VIA koostui asiamiesverkostosta. Verkoston pohjana oli Akateemisen Karjala-Seuran perustaman maanpuolustusjärjestö Maan Turvan talvisodan aikana organisoima mielialojen tarkkailuorganisaatio, jossa oli talvisodan loppuvaiheessa 3 150 jäsentä.
 
Jatkosodan alkuvaiheessa asiamiehiä oli runsaat 5 000, korkeimmillaan yli 10 000. Organisaatio oli koko maan laajuinen, maa oli jaettu 11 tarkkailupiiriin ja 61 tarkkailualueeseen. VIA:n asiamiesverkosto kattoi kaikki yhteiskuntapiirit, joskin ruotsinkielisillä alueilla asiamiehiä oli harvemmassa. Työväestöllä oli puolestaan suurempi edustus asiamiesverkostossa kuin sen suhteellinen osuus antaisi olettaa: taustalla oli viranomaisten huoli työväestön epäluuloisesta asenteesta sodan päämääriä kohtaan. Työväestöä tarkkailemaan oli pestattu sosiaalidemokraattisia asiamiehiä jo talvisodan aikana.

Kartoitus
Väestön mielialojen kartoitus perustui laajan moniportaisen organisaation työhön. VIAn verkoston asiamiehet seurasivat mielialoja tuttavapiirissään ja työpaikallaan ja kertoivat havainnoistaan paikallisasiamiehille. Paikallisasiamies raportoi kirjallisesti verkoston alueasiamiehelle, joka yhdessä piiriasiamiehen kanssa rakensi tiedoista kokonaiskuvan ja raportin Valtion tiedoituslaitoksen Tarkkailutoimistoon. Tarkkailutoimisto teki raporteista yhteenvedot päivittäin ja välitti tiedot laitoksen omalle väelle, valtioneuvostolle, valtiolliselle poliisille ja muille tietoja tarvitseville viranomaisille. Tiedoista tehtiin vielä viikkoyhteenveto, ja laadittiin erilaisia katsauksia maan mielialojen kehityksestä.

Kun haluttiin saada selville väestön näkemyksiä jostain määrätystä aiheesta, tehtiin VIA:n organisaation avulla salainen gallup-tyyppinen kartoitus. Asiamiehille välitettiin aihe, ja he haastattelivat lähipiiriään keskustelemalla asiasta. Haastateltaville ei kerrottu tietojen keruusta. Jokaisesta haastateltavasta täytettiin lomake, jossa listattiin vastaajan mielipiteen lisäksi sukupuoli, ikä, ammatti, puoluekanta ja vastaajan eniten lukema sanomalehti. Kun asiamiesverkoston avulla vastauksia saatiin kymmeniä tuhansia, saatiin väestön mielipiteistä tilastotietoa joka voitiin jakaa maan eri osien, ammattikuntien ja puoluerajojen kesken.

Katso myös
Suomen Aseveljien Työjärjestö
SAT-VIA
Maan Turva

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomi 1939–1945
Propaganda Suomessa
Sensuuri Suomessa
Heath Woodin kalmisto

Heath Woodin kalmisto on viikinkiaikainen kumpukalmisto Englannin Derbyshiressä.  Se on ainoa Englannista tunnettu skandinaavista alkuperää oleva kohde, jossa on tehty polttohautauksia. Hautausmaassa on kaikkiaan kuusikymmentä hautakumpua, joista tutkijat ovat vuosien varrella avanneet kolmanneksen. Vuonna 1855 haudoista löydettiin luita ja pieniä rautaesineitä. Vuosina 1941–1945 tehdyissä kaivauksissa löytyi solkia ja pieni miekka, jonka avulla löydöt ajoitettiin suunnilleen 800-luvun lopulle. Vuonna 1955 aluetta hallinnoiva metsäviranomainen halusi suorittaa hakkuita ja istutuksia, mistä syystä aluetta tutkittiin vielä kolmen viikon ajan. Kaikkia vainajia ei ole polttohaudattu, vaan alueelta löytyi myös ruumishautauksia, ja lisää solkia ja hakasia. Yhdessä haudassa oli hopeafiligraanista tehty koru. 1940- ja 1950-lukujen löydöt ovat Derbyn kaupunginmuseossa. 1800-luvulla luetteloidut löydöt ovat kadonneet.

Vuosina 1998–2000 aluetta tutkittiin uudelleen. Näiden tutkimusten perusteella pääteltiin, että alue on voinut olla sotilaskalmisto vuosina 873–878.

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Englannissa
Derbyshiren historia
Yhdistyneen kuningaskunnan muinaisjäännökset
Viikinkiaika
Aarne Tarasti

Aarne Eemil Tarasti (vuoteen 1934 Tapper; 19. marraskuuta 1906 Karttula – 20. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen juristi ja hallintomies. Hän toimi sosiaaliministeriön hallitusneuvoksena ja kansliapäällikkönä 1943–1972 ja vaikutti suomalaisen sosiaaliturvan kehitykseen. Hän oli oppiarvoltaan lakitieteen lisensiaatti.

Aarne Tarasti syntyi Karttulassa kauppiasperheeseen ja kävi koulunsa Kuopiossa (ylioppilas 1927). Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1938; varatuomarin arvon hän sai vuonna 1936.

Tarasti aloitti virkamiesuransa Mikkelin lääninhallituksessa 1934 ja siirtyi vuonna 1939 sisäasiainministeriöön ja 1943 sosiaaliministeriöön osastopäälliköksi ja hallitusneuvokseksi. Hän oli mukana toimittamassa Kodin lakikirjaa ja toimitti sosiaalihuollon lakijulkaisuja.

Aarne Tarasti oli keskeisessä osassa, kun Suomeen luotiin sotien jälkeen hyvinvointipolitiikkaa. Hän oli Pohjoismaisen sosiaalipoliittisen komitean jäsen, ja hän perehtyi Ruotsin sosiaalipolitiikkaan. Hän pyrki edistämään sosiaaliturvaa ja hyvinvointivaltiota ja näin kohentamaan kansalaisten elinoloja, sillä hän käsitti sosiaaliturvan ja yhteiskuntarauhan riippuvan toisistaan. Sosiaalipolitiikkaa hän luonnehti seuraavasti: "Sosiaalipolitiikan johtavia periaatteita ovat humaanisuus, suvaitsevaisuus, tasa-arvoisuus ja ihmisarvon tunnustaminen."

Ylitarkastaja Kari Tarasti, professori Eero Tarasti ja hallintoneuvos Lauri Tarasti ovat hänen poikiaan.

Lähteet

Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Suomalaiset juristit
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Nasima Razmyar

Nasima Razmyar ([]; s. 13. syyskuuta 1984 Kabul, Afganistan) on suomalainen, afgaani­syntyinen sosiaali­demokraattinen poliitikko. Hän on Helsingin kaupungin­valtuutettu ja Helsingin apulais­pormestari. Hänet valittiin edus­kuntaan vuonna 2015, mutta tultuaan valituksi Helsingin apulais­pormestariksi hän erosi edustajan­toimestaan. Ennen kansan­edustajuuttaan Razmyar toimi sosiali­demokraattisen edus­kunta­ryhmän viestintä­sihteerinä.

Ura 

Razmyarin äidin­kieli on dari. Hän valmistui yli­oppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 2004. Hän on suorittanut yhteisöpedagogin ja valtio-opin opintoja. Hänellä on ylempi ammatti­korkea­koulu­tutkinto kulttuuri­tuottajana.

Vuodet 2006–2007 Razmyar työskenteli Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestön tehtävissä Tanskassa, minkä jälkeen hän on työskennellyt Mannerheimin Lasten­suojelu­liitossa ja Monika-Naiset liitossa maahan­muuttajia koskevissa tehtävissä. Vuonna 2010 Razmyar valittiin vuoden pakolais­naiseksi perusteena tasa-arvon ja yhden­vertaisuuden edistäminen. Samana vuonna hän osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelman viidennelle kaudelle, mikä herätti keskustelua Suomen afgaani­yhteisössä.

Kevään 2011 edus­kunta­vaaleissa Razmyar oli SDP:n ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä ja ylsi  vara­sijalle. Kesä–joulu­kuussa 2011 Razmyar toimi Mikael Jungnerin edus­kunta-avustajana. Vuoden 2012 alusta alkaen hän on toiminut SDP:n edus­kunta­ryhmän poliittisena avustajana ja vuoden 2013 alusta SDP:n edus­kunta­ryhmän viestintä­sihteerinä.

Razmyar valittiin vuoden 2012 kunnallis­vaaleissa Helsingin kaupungin­valtuustoon . Hän oli SDP:n ehdokas myös vuoden 2014 euro­vaaleissa, joissa sai . Razmyar oli ehdolla myös kevään 2015 edus­kunta­vaaleissa. Hän sai vaaleissa yhteensä  ja tuli valituksi edus­kuntaan. Razmyar erosi edus­kunnasta kesä­kuussa 2017 tultuaan valituksi Helsingin apulais­pormestariksi, ja kansan­edustajaksi hänen tilalleen nousi Pilvi Torsti.

Yksityiselämä 

Razmyar avioitui touko­kuussa 2015. Hän sai poika­lapsen elo­kuussa 2016. Razmyarin isä Mohammed Daud Razmyar oli Afganistanin demo­kraattisen tasa­vallan Moskovan-suur­lähettiläs. Perhe pakeni Suomeen Afganistanin vallan­kaappauksen jälkeen vuonna 1992 ja sai turva­paikan Suomesta vuonna 1993.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
  • 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kansanedustajat
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Helsingin pormestarit ja kaupunginjohtajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Lauttasaaren metroasema

Lauttasaaren metroasema () on yksi vuonna 2017 valmistuneen Länsimetron metroasemista. Asema sijaitsee Helsingissä Lauttasaaren kaupunginosassa. Asemalla on arkisin keskimääräisesti 24 500 matkustajaa.

Aseman pääsisäänkäynti on kauppakeskus Lauttiksen yhteydessä ja toinen sisäänkäynti Gyldénintiellä. Molemmista lippuhalleista johtaa laiturialueelle kolmet liukuportaat ja kaksi vinohissiä. Nämä vinohissit ovat maailmankin mittakaavassa poikkeuksellisia, ja niitä löytyy myös Aalto-yliopiston, Koivusaaren, Helsingin yliopiston, Hakaniemen ja Sörnäisten metroasemilta.

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Helsingin kantakaupungin kattavalle A-maksuvyöhykkeelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lauttasaaren metroasema Länsimetron verkkosivuilla
 Lauttasaaren metroasema HKL:n verkkosivuilla

Helsingin metroasemat
Lauttasaari
Länsimetron asemat
Helsingin seurakuntayhtymä

Helsingin seurakuntayhtymä (, brändinimeltään Kirkko Helsingissä) on Helsingin alueen evankelis-luterilaisten seurakuntien muodostama yhtymä, johon kuuluu 17 suomenkielistä ja kolme ruotsinkielistä seurakuntaa. Helsingissä sijaitsevat ja valtakunnallisesti toimivat Olaus Petri församling ja Suomen saksalainen seurakunta eivät kuulu Helsingin seurakuntayhtymään. 

Seurakuntayhtymän toimipaikka Seurakuntien talo sijaitsee Kalliossa Kolmannella linjalla ja siellä sijaitsevat mm. keskusrekisteri, hallinto- ja taloustoimisto, viestintä, kiinteistötoimisto ja yhteinen seurakuntatyö. 

Vuodenvaihteessa 2020 – 2021 helsinkiläisistä 50,0 prosenttia kuului Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Helsingin seurakuntayhtymän jäsenmäärä oli tuolloin 329 100 jäsentä.

Seurakuntayhtymään eivät hallinnollisesti kuulu evankelis-luterilaisen kirkon sisällä toimivan Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen Helsingissä käyttämät Luther-kirkko ja Pyhän Sydämen kappeli.

Seurakunnat

Suomenkieliset seurakunnat 
 Haagan seurakunta
 Helsingin tuomiokirkkoseurakunta
Herttoniemen seurakunta
 Kallion seurakunta
 Kannelmäen seurakunta
Lauttasaaren seurakunta
Malmin seurakunta
 Helsingin Mikaelin seurakunta
Munkkiniemen seurakunta
Oulunkylän seurakunta
 Paavalin seurakunta
 Pakilan seurakunta
Pitäjänmäen seurakunta
 Roihuvuoren seurakunta 
 Töölön seurakunta 
Vartiokylän seurakunta
Vuosaaren seurakunta

Ruotsinkieliset seurakunnat 
 Johannes församling (perustettiin 2009 yhdistämällä Meilahdessa ja Töölössä toiminut Tomas församling, Keski-Helsingissä toiminut Norra svenska församlingen ja Etelä-Helsingissä sekä Lauttasaaressa toiminut Södra svenska församlingen)
 Matteus församling
 Petrus församling (perustettiin 2009 yhdistämällä Länsi-Helsingissä toiminut Lukas församling ja Pohjois-Helsingissä toiminut Markus församling)

Katso myös 
 Agricolaliike

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seurakuntayhtymän sivusto. 

Suomen evankelis-luterilaiset seurakuntayhtymät
Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta
Mikään ei riitä

Mikään ei riitä on Kaija Koon albumi, joka julkaistiin vuonna 2002.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Kaija Koo – laulu
 Juha Lanu – kitara
 Timo Kämäräinen – kitara (kappale 3)
 Harri Rantanen – bassokitara
 Jesse Vainio – rummut
 Kalle Torniainen – rummut (kappaleet 5, 6, 8 ja 11)
 Abdissa ”Mamba” Assefa – lyömäsoittimet

Tuotanto 
 Jesse Vainio – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, musiikkiohjelmointi
 Markku Impiö – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Sampo Hänninen – kansikuva
 Kira Gluschkoff – valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikään ei riitä Discogs-sivustolla

Vuoden 2002 albumit
Kaija Koon albumit
Viiden minuutin hiljaisuus

Viiden minuutin hiljaisuus on Kaija Koon albumi, joka julkaistiin vuonna 2004.  

Albumin on masteroinut Svante Forsbäck.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö sekä sovittanut Jesse Vainio ja Kalle Torniainen, ellei toisin mainita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viiden minuutin hiljaisuus Discogs-sivustolla

Vuoden 2004 albumit
Kaija Koon albumit
Stephen J. Cannell

Stephen Joseph Cannell (5. helmikuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia – 30. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen televisiotuottaja, kirjailija ja näyttelijä.

Televisio 

Adam-12
Airwolf
The A-Team
Baa Baa Black Sheep
Baretta
Booker
Broken Badges
Castle 
Chase
Cobra
The Commish, suom. Kuuma piiri
The D.A.
The Duke
The Greatest American Hero
Hardcastle and McCormick
The Hat Squad
Hawkeye
Hunter
J.J. Starbuck
The Last Precinct
Magnum, P.I.
The 100 Lives of Black Jack Savage
Pacific Blue 
Palace Guard
Profit
The Quest
Renegade 
Richie Brockelman, Private Eye
Riptide
The Rockford Files
The Rousters
Santa Barbara 
Silk Stalkings, suom. Silkkiä ja luoteja
Sonny Spoon
Stingray
Stone[11]
Street Justice
Tenspeed and Brown Shoe 
Toma
Top of the Hill
21 Jump Street
Unsub
Wheels and the Legman
Wiseguy

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu
 Stephen J. Cannell Internet Movie Databasessa 
 Stephen J. Cannell Archive of American Television Interview 
 Stephen J. Cannell Find A Gravessa 

Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisio-ohjaajat
Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat
Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Emmy-palkinnon voittajat
Hollywood Walk of Fame
Iloinen Linnanmäki

Iloinen Linnanmäki on  Jack Witikan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1960. Päähenkilöinä ovat Tea Istan esittämä pulaan joutuva mainostoimittaja sekä Niilo Tarvajärvi, joka esittää itseään. Komedian nimi mainostaa Linnanmäen huvipuistoa.

Tuottaja Itkonen halusi panostaa ”varmaan aiheeseen”, mutta yleisön kiinnostus ei täyttänyt odotuksia ja elokuva jäi katsojamääriltään vuoden heikoimpaan päähän.

Arviot
Aikalaisarviossaan Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) piti elokuvaa mieluisana kesäisenä tuulahduksena, kun taas Heikki Eteläpää (Uusi Suomi) valitteli, että ”tekniikka kyllä pelaa tässä elokuvassa, mutta sitä huutavammalta sitten tuntuu kaikkinainen luovan kyvyn puute”.

Myöhemmin elokuva on nähty muun muassa suomalaisen komedian pohjanoteerauksena. Tv-kriitikko Arto Pajukallio näkee elokuvan kehystarinan lempeänä satiirina.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1960 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Jack Witikan ohjaamat elokuvat
Pokémon: The Adventures in the Orange Islands

Pokémon: The Adventures in the Orange Islands on televisiosarja Pokémonin toisen tuotantokauden nimi.

Suomessa toinen tuotantokausi jätettiin kaupallisista syistä kokonaan näyttämättä, koska maassa piti päästä jo toisen sukupolven jaksoihin. Jaksoihin on kuitenkin tehty internetissä fanipohjaisia suomenkielisiä tekstityksiä, mutta tekstitykset sisältävät jaksot on sittemmin poistettu YouTubesta.

Yhdysvalloissa ensimmäinen jakso Pallet Party Panic nähtiin viikko Indigo League -kauden päättymisen jälkeen 4. joulukuuta 1999. Varsinaisesti kausi alkoi 8. tammikuuta 2000 jaksolla A Scare in the Air. Toinen tuotantokausi käsitti 36 jaksoa ja päättyi jaksoon The Rivalry Revival 14. lokakuuta 2000.

The Adventures in the Orange Islands tehtiin ”täytetuotantokaudeksi”, jotta konsolipelit Pokémon Gold ja Silver saataisiin valmiiksi ja julkaistua samaan aikaan kuin Pokémonin kolmas tuotantokausi, jossa esiintyy samoja uusia pokémoneja kuin Gold ja Silver -peleissä.

Pokémonin virallisten nettisivujen (pokemon.com) mukaan kauden ensimmäiset 25 jaksoa (jaksoon Charizard Chills asti) kuuluvat Indigo Leaguen loppupuolen kanssa toiseen kauteen ja loput 11 jaksoa The Johto Journeysin kanssa kolmanteen kauteen.

Jaksot

Äänirooleissa

Japaninkieliset äänet

Englanninkieliset äänet 

Pokémon
Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Guinean lippu

Guinean lippu on Guinean tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä Ranskasta 10. marraskuuta 1958.

Guinean lippu on trikolori, joka perustuu maan entisen siirtomaaisännän Ranskan lippuun. Lipussa on vierekkäin punainen, keltainen ja vihreä pystyviiva. Käytetyt värit ovat nk. panafrikkalaisia värejä. Ne ovat myös maan itsenäisyyteen johtaneen Guinean demokraattisen puolueen tunnusvärit.

Lipun punaisen sanotaan kuvaavan maan vapaustaistelijoiden vuodattamaa verta ja myös hikeä, jota vuodatettiin maan rakentamiseksi. Keltainen kuvaa aurinkoa, maan kultavarantoja sekä uskoa yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen. Vihreä kuvaa maan rehevää luontoa ja maan kansalaisten uutteruutta heidän työssään solidaarisuuden ja maan hyvinvoinnin hyväksi. Liput värit kuvaavat siis myös maan tunnuslausetta Travail, Justice, Solidarité (Työ, oikeudenmukaisuus, solidaarisuus).

Guinean lipussa on samat värit kuin Malin lipussa, mutta Malin lipussa vihreä pystyviiva on vasemmalla ja punainen oikealla. Lisäksi Malin lipun vihreä väri on hieman vaaleampi.

Guinea
Valtioiden liput
Pakanallinen tapakulttuuri

Nykyajan pakanallinen tapakulttuuri sisältää uuspakanallisten uskontojen juhlatapoja. Keskeisiä juhlapäivinä ovat auringonkiertoon liittyvät tasaus- ja seisauspäivät. Elämänkaaren eri vaiheiden juhliin kuuluvat etenkin häät, lasten nimenanto ja hautajaiset, joihin kuuluu rituaaleja. 

Esimerkiksi virolaista luonnonuskontoa elvyttävässä maauskossa harrastetaan kansanperinnettä: vanhat laulut, leikit, käsityöt, ruuat, vaatteet, korut ja uskomukset siirretään lapsille vuotuisissa juhlissa. Vastaavasti suomenuskossa vuodenkiertoon sisältyy pyhiä murroshetkiä, jolloin vietetään yhteisiä juhlia. 

Nykyaikaista luonnonuskontoa edustavat wiccat suorittavat juhlistavia rituaaleja täydenkuun aikaan sekä auringonkierron juhlapäivinä. Suuria sapatteja ovat samhain, imbolc, beltane ja lughnasadh. Pienemmät sapatit ovat tasauksina ja seisauksina, yule talvipäivänseisauksena, litha kesäpäivänseisauksena, ostara kevätpäiväntasauksena ja mabon syyspäiväntasauksena.

Katso myös 

 Joulun julkinen asema
 Kalenteririitti
 Uskonnoton tapakulttuuri
 Uuspakanuus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 John Macintyre: Pagan weddings. BBC 9.7.2003. 
 Michael Dolan: My Big Fat (Pagan) Wedding: How to Have Your Pagan Ritual Without Offending Your Non-Pagan Guests . Vitchvox.vom. 
 Pagan names. 

Uuspakanuus
Oskar Huttunen

Oskar Huttunen (18. joulukuuta 1865 Karttula – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen tukkukauppias ja kauppaneuvos, jonka testamenttilahjoituksen turvin Osk. Huttusen säätiö perustettiin. Hän itse merkitsi nimensä muodossa Osk. Huttunen.

Huttunen aloitti siirtomaatavarakaupan harjoittamisen Kuopiossa vuonna 1907 ja vuodesta 1908 alkaen Helsingissä. Huttunen oli aktiivinen järjestövaikuttaja ja oli mukana perustamassa Liikesivistysrahastoa. Huttunen kuoli perheettömänä vuonna 1955. Kuopion taidemuseossa on hänen nimeään kantava kokoelma, jonka 91 taideteosta Huttunen lahjoitti Kuopion kaupungille testamentissaan. Kuvanveistäjä Kauko Räsänen suunnitteli Oskar Huttunen -mitalin, joka julkaistiin vuonna 1991.

Osk. Huttusen säätiö tukee apurahoilla tieteellisiä tohtorin opintoja etenkin ulkomailla suorittavia.

Huttusen vanhemmat olivat talollinen Matti Huttunen ja Katri Kukkonen. Hänellä oli suuri määrä luottamustoimia liike-elämän järjestöissä ja yhdistyksissä. Kauppaneuvoksen arvon Huttunen sai vuonna 1928.

Lähteet 

Suomalaiset liikemiehet
Kauppaneuvokset
 Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Suomen Syöpärekisteri

Suomen Syöpärekisteri on Suomen Syöpäyhdistyksen vuonna 1952 perustama syöpätautien tilastollinen ja epidemiologinen tutkimuslaitos, joka ylläpitää tietokantaa kaikista Suomessa vuodesta 1953 alkaen todetuista syöpätapauksista.

Syöpärekisteri työllistää päätoimisesti reilut 20 työntekijää ja tekee sekä kotimaista että kansainvälistä yhteistyötä syöpäasioissa. Sen perusrahoituksesta vastaa Suomen Syöpäyhdistys ja sen ylläpidosta on sovittu Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) kanssa.

Joukkotarkastusrekisteri on vuonna 1968 perustettu Suomen Syöpärekisterin osasto, jossa suunnitellaan ja arvioidaan suomalaisia syöpäseulontaohjelmia. Joukkotarkastustoiminnasta on säätänyt Valtioneuvosto. Syöpärekisterin tehtävänä on myös tuottaa sekä tilastollista että lääketieteellistä tietoa syöpäsairauksista ja niiden hoidosta.

Suomen Syöpärekisterin tehtävät:

 tuottaa tietoja syöpäongelman laajuudesta ja odotettavissa olevista muutoksista,

 tuottaa valtakunnallisia ja alueittaisia syöpään sairastuneiden potilaiden eloonjäämislukuja syövänhoitoyksiköiden hoitotulosten vertailukohdaksi,

 toimii asiantuntijaelimenä syöpätautien epidemiologiaan liittyvissä kysymyksissä ja joukkotarkastusten ja muiden syöväntorjuntatoimien suunnittelussa sekä arvioi näiden toimien vaikuttavuutta sekä

 tutkii syöpäongelmaa – mm. syövän syitä ja hoitojen vaikuttavuutta – epidemiologisin ja tilastollisin menetelmin, tarjoaa ulkopuolisille tutkijoille aineistoja ja auttaa heitä tutkimusten suunnittelussa ja toteutuksessa sekä ohjaa väitöskirjatöitä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Syöpärekisteri

Suomalaiset järjestöt
Suomen tutkimuslaitokset
Ken Burns

Kenneth Lauren ”Ken” Burns (s. 29. heinäkuuta 1953 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja, joka on keskittynyt elokuvissaan Yhdysvaltojen sota- ja kulttuurihistoriaan. Hänen merkittäviä töitään ovat television minisarjat The Civil War (1990), Baseball (1994), Jazzin historia (2001), Amerikkalaiset sodassa (2007) ja The National Parks: America’s Best Idea (2009).

Ken Burnsin isä toimi antropologina, mutta Burnsillä ei ole mitään koulutusta historiantutkimuksessa. Hän sanoo halunneensa elokuvaohjaajaksi jo 12-vuotiaana, ja hän kiinnostui dokumenttielokuvasta opiskellessaan Hampshire Collegessa Amherstissä, Massachusettsin osavaltiossa. Ensimmäinen elokuva, jonka parissa hän työskenteli, sattui olemaan historia-aiheinen dokumentti, ja siinä lajityypissä Burns on pitäytynyt.

Burns aloitti uransa lyhytelokuvilla, mutta vuosikymmenten kuluessa hänen projektinsa ovat kasvaneet budjeteiltaan ja kestoiltaan jatkuvasti. Monet hänen vuosituhannen vaihteen jälkeen tekemät minisarjat ovat kestoltaan kukin noin 20 tuntia. Burnsin historiasarjat esitetään Yhdysvalloissa aina julkisella tv-kanavalla PBS:llä. Hän käyttää työkumppaneinaan usein sukulaisiaan: hänen veljensä Ric toimi muun muassa Civil War -sarjan toisena käsikirjoittajana, kunnes aloitti oman elokuvauransa. Myöhemmin Burnsin kanssa ovat työskennelleet hänen tyttärensä Sarah Burns ja tämän aviomies David McMahon. Burnsin vakiotuottaja on Lynn Novick, jonka kanssa hän on tehnyt myös ohjausyhteistyötä. Ken Burns on puolestaan tuottanut muiden dokumentaristien töitä, kuten Barak Goodmanin syöpäaiheisen tv-sarjan Sairauksien keisari (2015).

Ken Burnsin mukaan on nimetty valokuvien elokuvallinen käsittelytekniikka, jossa kamera tekee hitaita panorointeja ja zoomauksia valokuvan yli yksityiskohdasta laajempaan kuvaan tai päinvastoin. Ken Burns effect -nimellä tunnettu tekniikka ei ole Burnsin kehittämä, mutta hänen dokumenttielokuvissaan sitä on käytetty paljon.

Filmografiaa 
 The Civil War (1990)
 Baseball (1994–2010) 
 Frank Lloyd Wright (1997)
 Jazzin historia (Jazz, 2001) 
 Amerikkalaiset sodassa (The War, 2007)
 The National Parks: America’s Best Idea (2009)
 Yhdysvallat kieltolain aikaan (Prohibition, 2011)
 USA:n 1930-luvun pölymyrskyt (The Dust Bowl, 2012) 
 Rooseveltin suku (The Roosevelts: An Intimate History, 2014)
 The Vietnam War (2017, tuotanto)

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Dokumenttiohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Richard Stone

Sir John Richard Nicholas Stone, KBE (30. elokuuta 1913 Lontoo, Britannia – 6. joulukuuta 1991 Cambridge, Britannia), oli brittiläinen ekonomisti, joka sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 1984. Stone sai palkinnon kirjanpitomallin kehittämisestä, minkä avulla voidaan seurata taloudellisia tapahtumia kansallisesti ja kansainvälisesti.

Stone työskenteli Britannian keskuspankissa yhtä aikaa John Maynard Keynesin kanssa. Hän oli kansantalouden tilinpidon pääsuunnittelija.

Lähteet

Aiheesta muualla
Stone Nobel-säätiön sivustolla 

Brittiläiset taloustieteilijät
Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
HMS Triumph (1903)

HMS Triumph oli Britannian kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan taistelulaiva ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus 

Chilen hallitus tilasi 26. helmikuuta 1902 aluksen Vickersiltä nimellä Libertad. Aluksen suunnitteli Reed. Aluksen köli laskettiin 26. helmikuuta 1902 ja alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1903. Chilen hallitus asetti aluksen myyntiin alkuvuodesta 1903. Britannian hallitus lunasti aluksen 3. joulukuuta estääkseen sen joutumisen venäläisille. Alus nimettiin 7. joulukuuta HMS Triumphiksi ja se valmistui 21. kesäkuuta 1904 Chathamin laivastontelakalta, jossa se oli viimeisteltävänä.

Palvelus 
Triumph liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon. Se joutui 17. syyskuuta 1904 Pembroken telakalla Walesissa kauppalaiva SS Sirenin yliajamaksi, jolloin aluksen kylki kärsi lieviä vaurioita. Laivaston uudelleen organisoinnin yhteydessä tammikuussa 1905 Kotilaivasto nimettiin Kanaalin laivastoksi, johon alus liitettiin.

Alus törmäsi 3. kesäkuuta 1905 sisaralukseensa HMS Swiftsureen, jolloin sen keula vaurioitui. Aluksen vauriot korjattiin Chathamin telakalla. Se sijoitettiin 7. lokakuuta 1908 Portsmouthissa reserviin ja siirrettiin vielä lokakuussa Chathamiin huollettavaksi.

Alus määrättiin telakalta palatessa 6. huhtikuuta 1909 Välimeren laivastoon. Laivaston uudelleen järjestelyjen yhteydessä toukokuussa 1912 alus siirrettiin Kotilaivaston kolmanteen laivastoon eli runkomiehitettynä Portsmouthin reserviin.

Alus palasi palvelukseen 28. elokuuta 1913 Devonportissa määrättynä Kiinan asemalle. Se sijoitettiin Hongkongissa uudelleen runkomiehitettynä reserviin.

Alus upposi 25. toukokuuta 1915 Saksan laivaston sukellusveneen SM U-21 torpedoimana Dardanelleilla.

Lähteet

Viitteet 

Swiftsure-luokan taistelulaivat
Vickersin valmistamat alukset
Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen maailmansodan taistelulaivat
Kalle Niemi

Kalle Niemi (s. 17. kesäkuuta 1955) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitapuolustaja.

Niemi nousi HJK:n edustusjoukkueeseen vuonna 1973, muttei päässyt kauden aikana kentälle. Vuodet 1974–1976 hän edusti toisella sarjatasolla pelannutta Helsingin Palloseuraa. Vuonna 1977 hän palasi HJK:hon ja pelasi seurassa vuoteen 1984 asti. Hän pelasi pääsarjatasolla 198 ottelua ja teki 2 maalia.

Jalkapallouransa jälkeen Niemi on toiminut kielenkääntäjänä, kääntäen mm. tv-ohjelmia.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Landry Chauvin

Landry Chauvin (s. 7. joulukuuta 1968) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen amatöörijalkapalloilija. Helmikuusta 2015 lähtien hän on työskennellyt Stade Rennes'n valmennuskeskuksen johtajana.

Ura

Chauvin ei onnistunut luomaan merkittävää pelaajauraa, vaan pelasi amatööritasolla muun muassa Stade Lavallois'ssa. Ura jalkapallon parissa aukeni kuitenkin valmennustehtävien kautta, kun hän vuonna 1992 liittyi Stade Rennes'n organisaatioon. Hän työskenteli pitkään Rennes'n centre de formation'ssa kehittäen seuran nuorisovalmennusta ja valmentaen eri ikäluokkien juniorijoukkueita.

Vuonna 2003 hän nousi Rennes'n U18-joukkueen päävalmentajaksi ja luotasi joukkueensa nuorten Coupe Gambardellan mestariksi. Chauvin'n ryhmässä pelasivat muun muassa Jacques Faty, Yoann Gourcuff ja Jimmy Briand. Seuraavana vuonna hän johdatti junioreista koostuneen Rennes'n reservijoukkueen Ranskan reservimestariksi. Pelaajat vaihtuivat, mutta Chauvin jatkoi hyvää työtä voittaen toistamiseen reservimestaruuden 2007.

Vuonna 2007 hän nousi Rennes'n edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi, mutta Pierre Dréossin jätettyä valmentajan tehtävät joulukuussa siirtyi myös Chauvin syrjään. Hän suoritti diplomivalmentajan tutkinnon ja päävalmentajauransa hän pääsi aloittamaan kesällä 2008, kun CS Sedan Ardennes palkkasi hänet José Pasqualettin seuraajaksi. 

Sedanissa alku oli vaikea, kun seura sijoittui kahdella ensimmäisellä kaudella Ligue 2:n keskikastiin. Seurajohto oli kuitenkin tyytyväinen Chauvin'n työhön ja hän sai jatkaa. Kaudella 2010/11 menestystä tulikin jo paremmin ja marraskuussa 2010 hän allekirjoitti kesään 2011 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa.  Sedan taisteli pitkään noususta pääsarjaan, mutta jäi lopulta viidenneksi. 

Kauden 2010/11 jälkeen Chauvin jätti Sedanin ja siirtyi FC Nantes Atlantiquen päävalmentajaksi.  Chauvinin johdolla Nantes sijoittui kaudella 2011/12 yhdeksänneksi. Yhteistyö puheenjohtaja Waldemar Kitan kanssa ei sujunut kitkatta ja kauden jälkeen Chauvin jätti seuran siirtyen liigassa niukasti säilyneen Stade Brestois'n päävalmentajaksi.  Kausi 2012/13 ei sujunut Brestois'lta menestyksekkäästi. Kohtuullisen syksyn jälkeen vielä keskikastissa keikkunut seura vajosi kevään aikana putoamistaisteluun. Chauvin sai potkut tehtävstään huhtikuun alussa. 

Tammikuussa 2014 Chauvinista tuli tunisialaisseura Club Africainin päävalmentajana.  Hän sai potkut jo helmikuun lopussa huonojen tulosten vuoksi. 

Syyskuussa 2014 Chauvin jatkoi uraansa SM Caenin valmennuskeskuksen johtajana. Helmikuussa 2015 hän jätti seuran ja palasi takaisin Stade Rennes'n valmennuskeskuksen johtajaksi.

Meriitit

 Coupe Gambardella: 2004
 Ranskan reservijoukkueiden mestaruus (2): 2004, 2007

Lähteet

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Vieras kartanossa

Vieras kartanossa (The Little Stranger) on brittiläisen kirjailijan Sarah Watersin viides romaani. Englanninkielinen alkuteos on ilmestynyt 2009, Helene Bützowin suomennos 2011 Tammen kustantamana. 

Vieras kartanossa -teoksen tapahtumien ajankohta on 1940-luku, toisen maailmansodan jälkeinen aika. Teos on Edgar Allan Poen goottilaisen kauhun (muun muassa kertomus "Usherin talon häviö") perinteestä ammentava kertomus suuresta maalaiskartanosta Hundreds Hallista, jonka asukkaat eivät pysty enää huolehtimaan varoja nielevästä talostaan, vaikka myyvät kiinteää ja irtainta omaisuuttaan. Tarinan kertoja on perhelääkäri tohtori Faraday, joka hoitaa sodassa vammautunutta perheen poikaa Rodia ja palvelustyttöä Bettya. Äiti, vanharouva Ayres, on kutsunut tyttärensä, Rodin sisaren, Carolinen kotiin kantamaan vastuuta veljestä. Tohtori Faradayn kohtalo kietoutuu yhteen perheen ja kartanon kanssa tarinassa, jossa yhdeksi päähenkilöksi nousee myös itse kartano, jossa pahat voimat riehuvat. Lukijaa koukutetaan myös viittauksilla englantilaisen kirjallisuuden helmiin Dickensiin ja Henry Jamesiin.

Aiemmissa romaaneissaan lesbohahmoja kuvannut Waters kertoo valinneensa kertojaksi mieluummin juuri miehen, vaikka tapahtuma-aikaan Britanniassa oli jo paljon naislääkäreitä. Mieslääkäri edustaa hänen mielestään juuri sitä perinteistä oppinutta tarkkailijaa, jollainen esiintyy usein tämän kirjallisuudenlajin kertojissa. 

Kirjailija Waters taustasta löytyy yhteyksiä tarinaan, sillä hänen omat isovanhempansa ovat aikoinaan olleet suuren kartanon palveluskuntaa. Teoksessa Waters kuvaa brittiläisen yhteiskunnan luokkajärjestelmää, joka erityisesti vielä 1940-luvulla oli voimissaan vaikkakin hiljalleen murtumassa, kun sodanjälkeinen maailma tarjosi uusia mahdollisuuksia. Vanhaan järjestelmään sitoutuneita uusi tilanne pelotti, kuten Waters hyvin osoittaa kuvatessaan kartanon emännän rouva Ayresin suhtautumista naapurustoon.

Palkinnot ja tunnustukset
Teos oli Man Booker Prizen kaunokirjallisuuspalkinnon finalistien joukossa vuonna 2009, ja samana vuonna se oli ehdokkaana Shirley Jackson -palkinnon saajaksi Stonewall Awards valitsi hänet vuoden kirjailijaksi, ja hänet kutsuttiin Royal Society of Literaturen jäseneksi.

Vastaanotto
Romaanista on sanottu, että se on viihdyttävä ja niin omintakeinen, että se kiinnostaa sekä historiallisen romaanin että kauhukirjallisuuden ystäviä, ja Helene Bützowin käännöstä pidetään eleganttina, hivenen vanhahtavana kuten teoksen henkeen sopii.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vieras kartanossa Tammen sivuilla 
Vieras kartanossa, Kiiltomato.net

Brittiläiset romaanit
Historialliset romaanit
Kauhuromaanit
Vuoden 2009 kirjat
Tuomas Uusitalo

Tuomas ”Tume” Uusitalo on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, laulaja ja muusikko. Hän on näytellyt kymmenissä televisiosarjoissa, elokuvissa ja teatteriesityksissä. Hän on ollut jäsenenä Leningrad Cowboys ja Sleepy Sleepers -yhtyeissä. Uusitalo on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.

Uusitalo on tehnyt rooleja etenkin musiikkiteatterituotannoissa, kuten ilveilijä Trinculo Ryhmäteatterin Myrskyssä 2002, Joonatan Turun kaupunginteatterin Kolmessa iloisessa rosvossa (2003), Edna Turnblad Helsingin Kaupunginteatterin Hairsprayssä 2005 ja Cosmo Brown Turun kaupunginteatterin  Laulavissa sadepisaroissa 2009. Tuomas Uusitalo on myös esiintynyt Tellus Tähtinen -sarjassa.

Keväällä 2011 Uusitalo toimi tähtivalmentajana Nelosen Stage-ohjelmassa, jossa etsittiin Suomen parasta koulumusikaalia. Hänen valmennettavana oli Tampereen yhteiskoulun lukion oppilaat. Uusitalon valmennettavat voittivat kilpailun ja pääsivät esiintymään seuraavana syksynä Linnanmäen Peacock-teatterissa.

Syksyllä 2012 Uusitalo ja Eero Ritala toimivat MTV3:n Sing along -viihdeohjelman joukkueiden kapteeneina.

Filmografia

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rocklaulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Haleh Sahabi

Haleh Sahabi (1957 – 1. kesäkuuta 2011) oli iranilainen ihmisoikeus- ja demokratia-aktivisti. Hän oli Ezatollah Sahabin tytär. Haleh Sahabi kuoli isänsä hautajaisissa sydämenpysähdykseen.

Lapsuus 
Sahabi syntyi vuonna 1957 Tehranissa, Iranissa. Hänen isänsä Ezatollah Sahabi oli poliitikko ja hänen äitinsä Zahra Ataein eno oli Mehdi Bazargan. Haleh Sahabi oli naimisissa Mohammad Shamekhin kanssa ja heillä oli poika nimeltä Yahya.

Pidätys 
Sahabi oli "Mothers for Peace" -ryhmän jäsen, ja hän kampanjoi ahkerasti naisten oikeuksien puolesta. Hänet pidätettiin 5. elokuuta 2009, kun Mahmud Ahmadinežad oli valittu jatkokaudelle Iranin presidentiksi. Sahabi oli yksi hallituksen vastaisista mielenosoittajista. Hän sai kahden vuoden vankeustuomion, mutta hänet vapautettiin väliaikaisesti isänsä hautajaisiin.

Kuolema isän hautajaisissa 
Isänsä Ezattollah Sahabin hautajaisissa Sahabin kerrotaan joutuneen riitaan useiden Basij-miliisien kanssa. Hänen poikansa Yahya Shamekhin mukaan

"Kun veimme isoisäni ruumista hautajaisseremoniaan, viranomaiset yrittivät estää seremonian, jolloin tunnelma muuttui hyvin levottomaksi... Lopulta he sieppasivat ruumiin väkivalloin ja veivät sen pois. Sitten äitini kaatui maahan ja meni tajuttomaksi. Lääkäri kertoi hänen kuolleen sydänkohtaukseen." 

Erään nimettömänä pysyvän toimittajan mukaan "suuri määrä" turvallisuusjoukkoja pahoinpiteli useita surijoita, joukossa Sahab. Iranin ihmisoikeusjärjestö antoi julkilausuman, jossa tapahtumaa kuvattiin ”tragediaksi”, joka osoittaa ”syvää halveksuntaa perinteitä kohtaa, jotka kuuluvat kaikille iranilaisille”. Järjestö on pyytänyt Iranin oikeuslaitosta tutkimaan tapausta ja kieltämään turvallisuusjoukkojen osallistumisen hautajaisiin sekä kaiken fyysisen ja henkisen väkivallan hautajaisissa.

Turvallisuusjoukkojen päällikkö Alireza Janeh kiistää hautajaisissa olleen minkäänlaisia yhteenottoja. Hänen mukaansa Sahab kuoli sydänvaivoihin, joita oli pahentanut "stressi ja lämmin sää".

Lähteet 

Iranilaiset ihmisoikeusaktivistit
Kansalaisaktivistit
Vuonna 1957 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Demokratia-aktivistit
Margaret (Connaughtin prinsessa)

Margaret Victoria Charlotte Augusta Norah, Connaughtin prinsessa (Margaret of Connaught, ; 15. tammikuuta 1882 Bagshot Park, Surrey, Iso-Britannia – 1. toukokuuta 1920 Tukholman linna, Ruotsi) oli Ruotsin kruununprinsessa ja syntyjään brittiläinen prinsessa, joka avioitui vuonna 1905 Ruotsin tulevan kuninkaan Kustaa VI Aadolfin kanssa.

Elämäkerta 

Prinsessa Margaretan isä oli kuningatar Viktorian kolmas poika Arthur ja hänen äitinsä oli Preussin prinsessa Louise Margaret. Äitinsä kautta prinsessa Margaret oli Saksan viimeisen keisarin pikkuserkku ja isänsä kautta sukua muun muassa miehensä toiselle puolisolle Louise Mountbattenille. Prinsessa Margaretista tuli avioliiton johdosta Ruotsin kruununprinsessa Margareta vuonna 1907, mutta koska hän kuoli appensa kuningas Kustaa V:n vielä hallitessa, hänestä ei tullut koskaan Ruotsin kuningatarta. Aviopuolisonsa kanssa urheilua ja kuninkaallisen tradition mukaista hyväntekeväisyyttä harrastanut kruununprinsessa edusti ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Ruotsissa hovin anglofiilistä siipeä, kuningas Kustaan puolison kuningatar Viktorian edustaessa saksalaismielisiä voimia. 

Margareta kuoli vappuna 1920 yllättäen odottaessaan kuudetta lastaan.

Lapset 

Kruununprinsessa ja kruununprinssi saivat lyhyen avioliittonsa aikana viisi lasta:
 prinssi Kustaa Aadolf, Västerbotten herttua, (1906–1947), nykyisen Ruotsin kuninkaan isä 
 prinssi Sigvard, Upplandin herttua (1907–2002) 
 prinsessa Ingrid, Tanskan kuningatar, myöhemmin kuningataräiti (1910–2000), kuningas Fredrik IX:n vaimo
 prinssi Bertil, Hallandin herttua (1912–1997) 
 prinssi Carl Johan, kreivi  Bernadotte af Wisborg (1916–2012)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin kuninkaalliset
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Rolling in the Deep

"Rolling in the Deep" on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Adelen kappale ja 29. marraskuuta 2010 julkaistu single hänen toiselta studioalbumiltaan 21. Kappaleen ovat kirjoittaneet ja tuottaneet Adele ja Paul Epworth. "Rolling in the Deep" voitti kolme Grammy-palkintoa 12. helmikuuta 2012, kategorioissa vuoden levytys, vuoden kappale ja vuoden musiikkivideo. Maailmanlaajuisesti kappale oli 8,2 miljoonalla kopiolla vuoden 2012 myydyin digitaalinen single.

Kappaleen musiikkivideo on ylittänyt Youtubessa kahden miljardin katsomiskerran rajapyykin.

Listasijoituksia
"Rolling in the Deep" sijoittui Isossa-Britanniassa ja Irlannissa parhaimmillaan toiseksi. Listaykköseksi kappale on päässyt muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Sveitsissä ja Suomessa. Lisäksi kappale on sijoittunut kolmanneksi Australiassa, Ranskassa, Itävallassa, Tanskassa ja Uudessa-Seelannissa. Kymmenen parhaan joukkoon se pääsi muun muassa Espanjassa, Norjassa ja Slovakiassa.

Lähteet 

Vuoden 2010 kappaleet
Adelen kappaleet
Grammy-palkitut kappaleet
M-150 (energiajuoma)

M-150 on energiajuoma, jota valmistaa thaimaalainen yritys Osotspa Co Ltd, jonka omistaa Osathanugrah-perhe. Juoman valmistus aloitettiin vuonna 1985.

M-150 on Thaimaan myydyin energiajuoma. Sen myyntialue on laaja, ja sitä myydään Thaimaassa, Kambodžassa, Laosissa, Vietnamissa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä, Japanissa, Yhdysvalloissa, Kyproksella ja Suomessa. Juoman asema on kuitenkin vahvin Thaimaassa, jossa se hallitsi vuonna 2010 65 prosenttia energiajuomamarkkinoista. Vuoteen 2014 mennessä osuus oli laskenut 46 prosenttiin. Juoma pakataan yleisimmin pulloihin mutta joskus myös tölkkeihin. Juoman etiketissä on tyypillisesti punainen tähti -rintanappitunnus, jonka keskellä on keltainen M-kirjain ja jota reunustavat sanat "uskollisuus" (), "rohkeus" () ja "uhraus" ().

Juomaa myydään tavallisesti lasisissa ruskeissa 150 ja 75 millilitran pulloissa. Se on hiilihapotonta, ja kofeiinipitoisuudeltaan varsin vahvaa (67 mg per 100 ml). Suomessa M-150:ä maahantuo Lynx Racing Oy, ja sitä myydään myös Ruotsissa.

Ainesosat 
Vesi, dekstroosi, sakkaroosi, sitruunahappo, tauriini (0,4 %), kofeiini (0,07 %), unositoli, säilöntäaineet (kaliumsorbaatti), vitamiinit (B2, B3, B5, B6), väriaineet (elintarvikeväri E150d).

Ravintosisältö 
 Energiaa 282 kJ (66 kcal)
 Proteiinia 0,4 g
 Hiilihydraatteja 16,2 g
 Rasvaa 0 g

Lähteet

Aiheesta muualla 
 juoman verkkosivu 
 valmistajan verkkosivu  

Energiajuomamerkit
Thaimaalaiset juomat