joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
A Camp

A Camp on ruotsalaisen The Cardigans -yhtyeen laulajan, Nina Perssonin sooloprojekti. Yhtye perustettiin vuonna 2001, The Cardigansin ollessa tauolla Gran Turismo -albumin jälkeen.

A Camp
A Campin debyyttialbumi, A Camp, nauhoitettiin alun perin Niclas Friskin kanssa. Myöhemmin mukaan tuli myös Mark Linkous Sparklehorse-yhtyeestä, joka teki levylle vielä muutamia uusia kappaleita. Nina oli ollut jo pitkään Sparklehorsen fani ja sanonut heitä "parhaaksi, mitä on ikinä kuullut".  Erään keikan jälkeen Lundissa, Ruotsissa, Persson antoi Markille kasetillisen A Campin lauluja.  Kun he uudelleen tapasivat, Persson pyysi häntä tuottamaan tulevan albuminsa.  Linkous suostui kuunneltuaan joitakin lauluja. Albumilta julkaistiin singleinä "I Can Buy You" ja "Song for the Leftovers". Nämä country-henkiset laulut näyttivät olleen inspiraationa The Cardigansin seuraavalle albumille, Long Gone Before Daylightille.

Colonia
Persson ilmoitti seuraavasta A Camp -albumista Dagens Nyheter -lehdessä toukokuussa 2007. Vaikutteiksi Persson mainitsi "60-luvun tyttö-popin, 80-luvun punkin ja David Bowien". Toisen albumin, Colonian Persson tuotti yhdessä Nathan Larsonin kanssa, mukana oli myös ex-Smashing Pumpkins -kitaristi James Iha, Joan As Policewoman ja Guided by Voices -rumpali Kevin March. Ensimmäinen single Colonia-albumilta, "Stronger Than Jesus", julkaistiin Ruotsin iTunesissa 17. marraskuuta 2008. Koko albumi julkaistiin Euroopassa helmikuussa 2009.

Diskografia

Albumit
A Camp (2001)
Colonia (2009)

EP:t
Covers (2009)

Singlet
I Can Buy You (2001)
Song for the Leftovers (2002)
Stronger Than Jesus (2009)
Love Has Left The Room (2009)
My America (2009)

Lähteet
Official Website
Myspace
Facebook
Youtube Channel
iLike
Purevolume 
Biography for Nina Persson at imdb

Ruotsalaiset rockyhtyeet
Ruotsalaiset popyhtyeet
Rusoharmoyökkönen

Rusoharmoyökkönen (Xestia brunneopicta) on maayökkösiin kuuluva, erittäin huonosti tunnettu yöperhoslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU) ja on rauhoitettu luonnonsuojelulailla 1. lokakuuta 2009 lähtien.

Koko ja ulkonäkö 
Rusoharmoyökkönen on keskikokoinen yökköslaji, jonka siipiväli on noin 40 mm. Siivet ovat väritykseltään rusehtavan harmaat ja etusiiven keskellä on punaruskeaa väriä. Rengastäplä on muuta siipeä vaaleamman ruskea. Etusiivissä on mustaa kuviointia, joka muodostaa yhdestä kahteen epäselvää, siivensuuntaista juovaa. Siiven kärkiosassa aaltoviiru on tumma ja siiven kärkiosassa on mustia, kiilamaisia täpliä. Takasiivet ovat vaaleat, harmaanruskeat ja niiden väri tummenee ulkoreunaa kohti

Levinneisyys ja lentoaika 
Rusoharmoyökkönen tunnettiin alun perin vain Keski-Siperiasta, Jenisei-joen alueelta, kunnes yksi yksilö löytyi Suomesta vuonna 1983. Sittemmin lajista on tehty lisää havaintoja, mutta kaikki havainnot ovat pieneltä alueelta Kuusamosta. ja ne on tehty aina parittomina vuosina. Yleisesti ottaen rusoharmoyökkösen levinneisyys tunnetaan huonosti. Laji saattaa olla yleinen Pohjois-Venäjällä, mutta muualta Euroopasta sitä ei, Suomessa tehtyjä havaintoja lukuun ottamatta, tunneta. Myös todellinen levinneisyysalue Suomessa on tuntematon.

Suomessa rusoharmoyökköstä on tavattu heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Elinympäristöä ovat mahdollisesti vanhat, mäntyvaltaiset metsät. Yksilöitä on kuitenkin tavattu myös rämeiltä ja rinnekuusikoista. Lajin uhanalaisuus tunnetaan puutteellisesti.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasvia ei tunneta.

Lähteet 
Artikkeli perustuu pääosin Valtion ympäristöhallinnon raporttiin, sivut 118–119.

Viitteet

Maayökköset
Dave E.C.

Dave E.C. Henwood tai vain Dave E.C. oli Green Dayn rumpali ennen Tré Coolia. Yhtyeestä lähdön syyksi hän sanoi että ei olisi tarpeeksi hyvä rumpali. Hän ehti olla mukana reilut pari viikkoa. Tullessaan Green Dayhyn hän korvasi Al Sobranten (oik. John Kiffmeyer). Hän on soittanut myös yhtyeissä Filth, Wynona Riders, Pot Valiant ja Vagrants.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset rumpalit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
99 frangia

99 frangia on ranskalaisen Jan Kounenin 2007 ohjaama elokuva mainosmaailmasta. Se perustuu Frédéric Beigbederin samannimiseen avainromaaniin.

Juoni 
Elokuva on satiiri nykyaikaisesta mainosbisneksestä. Juoni keskittyy enimmäkseen kaupallisten mainosten suunnittelija Octave Parangoon (Dujardin), jolla on helppo, korkeapalkkainen työ ja toimintaköyhä elämä, joka on täynnä huumeita ja monia yhden yön suhteita.

Kuitenkin Octave alkaa kyllästyä työhönsä, ja kun hänen ensimmäinen pitkäaikainen suhteensa työkaveri Sophieen (Giocante) epäonnistuu onnettomasti, hän alkaa sotia mainosbisnestä vastaan.

Rooleissa

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2007 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Jan Kounenin ohjaamat elokuvat
Päihdeaiheiset elokuvat
Ylinen Alposjärvi

Ylinen Alposjärvi  on Lapissa Pellossa Alposjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Tornionjoen vesistöön.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 428 hehtaaria eli 4,3 neliökilometriä. Se on 5,8 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Sen suuntaus on samalainen kuin kaakossa sijaitsevalla Alaisella Alposjärvellä. Järvellä pistää silmään erityisesti Alposrovan jyrkänteiset rinteet järven lounaisrannassa. Alposrova kohoaa 160 metriä vedenpinnan yläpuolelle ja vaaran ylimmät rinteet näkyvät järvelle 100 metriä korkeina. Järvi on muualla melko alavaa, vaikka sen itärannat nousevat Isovaaralle, Ouluvaaralle ja Matovaaralle länsirantoja jyrkemmin. Kartan mukaan järvessä ei ole saaria. Sen itärannassa on 450 metriä pitkä Rovaniemi ja vastarannalla sitä lyhyempi Muosniemi, jonka suojaan jää lyhyt Muoslahti.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 24,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,025 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,7 metriä ja suurin syvyys on 18,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee Rovaniemen edustalla. Niemen eteläpuolella on vielä yksi 16,5 metriä syvä kohta 2,5 kilometriä pitkässä yli 10 metriä syvässä syvänteessä.

Järven rantaviivan pituus on 15,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Järven haja-asutus muodostuu noin kymmenestä taloudesta ja lähes 50 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet yhdystieltä 19673, joka kulkee Turtolan ja Lankojärven välillä, sekä siitä haarautuvalta yhdystieltä 19672, joka loppuu Ajankijärvelle.

Lämpimin kuukausi Alposjärvellä on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on 15 °C. Kylmin kuukausi puolestaan on tammikuu –17 °C keskilämpötilallaan.

Luontoarvoja 
Järvi sijaitsee vaaramaisemien keskellä. Järvessä on muikkua, siikaa, särkeä, ahventa, kiiskiä, norssia, haukea, madetta ja vähäisiä määriä istutettua taimenta. Järven pohjasta kohoaa muutamia lähteitä, jotka talvisin voivat aiheuttaa vaaratilanteita jäällä liikkujille. Järven eteläpuolella on luonnontilainen hiekkaranta, jota seuraamalla itään päin löytää järven laskujoen Välijoen.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Alposjoen valuma-alueeseen (67.932) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,0 metriä mpy.

Alposjoen valuma-alue on Tengeliönjoen valuma-alueella sen latvavesiä. Järvi saa kaiken vetensä omalta valuma-alueeltaan. Ylinen Alposjärven valuma-alueella sijaitsee vielä neljä muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan järveen. Ne ovat pohjoispäähän laskeva Soukkariipi (6 ha), ilman laskuojaa oleva eteläisempi Yrttiriipi (1 ha), Isovaaran takaa eteläpäähän laskeva Käärmelampi (2 ha) ja Alposvaaran takaa myös eteläpäähän laskeva Järvykäinen (2 ha).

Järven laskujoki on noin 1,7 kilometriä pitkä Välijoki, joka laskee Alaiseen Alposjärveen (850 ha). Joella on pudotusta 15,1 metriä. Vesireitti jatkuu sitten Alposjokea pitkin Miekojärveen, joka on Tengeliönjoen alkupää. Tengeliönjoki yhtyy Aavasaksalla Tornionjokeen, joka laskee Itämeren Pohjanlahdessa olevaan Perämereen.

Lähteet 

Pellon järvet
Miekojärven alue
Nuottiöljyy


Nuottiöljyy on vuonna 2009 julkaistu Ruasteen albumi. Se on yhtyeen toinen albumi, mutta ensimmäinen levy-yhtiön julkaisema.

Levyllä vierailevat Jarkko Ahola (Teräsbetoni), Jussi Aaltonen (Mustat Enkelit), Elias Viljanen (Sonata Arctica) ja Vesku Jokinen (Klamydia).

Kappaleet 
 Nuottiöljy
 Laskuvarjo hukassa
 Valkoista kohinaa
 Oodi mökille
 Haluan kaikkee
 Meidän oma sauna
 Mahtaa harmittaa
 Kaikki mahtuu minuuttiin
 Selkään puukottaja
 Unelma
 Viimeisen kerran
 Paska kopio
 Sama biisi
 Lentokapteeni Rajala

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Lammaszine: negatiivinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ruasteen Internet-sivut

Suomalaiset punkalbumit
Vuoden 2009 albumit
Karaman

Karaman (ennen Larende) on kaupunki Turkissa. Noin 150 000 asukkaan kaupunki on Karamanin maakunnan hallinnollinen keskus.

Kaupungin nykyinen nimi tulee alueella sijainneesta Karamanoğlun emiraatista. Entinen nimi Larende tulee kreikan sanasta Laranda, joka puolestaan on peräisin luuvin kielen sanasta Larawanda, joka tarkoittaa hiekkaista paikkaa.

Historia

Kaupungin paikalla oli muinoin heettiläisten kaupunki nimeltään Laranda. Perdikkas tuhosi kaupungin vuonna 322 eaa. ja myöhemmin uudelleen rakennetusta kaupungista tuli merkittävä merirosvojen keskus. Rooman ja Bysantin jälkeen kaupunkia hallinnoivat seldžukit. Fredrik I Barbarossa valloitti kaupungin kolmannella ristiretkellä vuonna 1190 ja siitä tuli Kilikian armenialaiskuningaskunnan osa, kunnes turkkilainen sotapäällikkö Karamanoğlu Mehmet Bey valtasi kaupungin 1256 ja nimesi sen itsensä mukaan Karamaniksi. Vuonna 1275 kaupungista tuli Karamanoğlun emiraatin pääkaupunki. Osmanit valloittivat Karamanin ja koko Karamanoğlun vuonna 1468.

Turkin kaupungit
MP 3008

MP 3008 (tunnetaan myös nimillä Maschinenpistole 3008 ja Volksmaschinenpistole) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen konepistooli. Aseen rakenne perustui isobritannialaiseen Sten-konepistooliin. 

Syy MP 3008:n kehittämiseen oli paheneva materiaalipula ja lähestyvä Saksan teollisuuden romahtaminen liittoutuneiden sotatoimien johdosta. Heikosta tilanteesta johtuen Natsi-Saksa tarvitsi MP 40:sta merkittävästi halvemman konepistoolin joukoille jaettavaksi. Erityisesti MP 3008:n käyttäjiksi kaavailtiin siviileistä koostuvia Volkssturm-joukkoja. Aseen yksinkertainen rakenne mahdollisti sen valmistamisen pienissä metalliverstaissa ja konepajoissa. MP 3008:sta valmistettiinkin erilaisina versioina noin 10 000 kappaletta vuonna 1945 ennen sodan loppua ja Saksan antautumista.

Aiheesta muualla 

 Wehrmacht-lexikon.de: Maschinenpistole 3008

Konepistoolit
Arto Juusela

Arto Taneli Juusela (s. 6. heinäkuuta 1939 Helsinki) on suomalainen kitara- ja luuttutaiteilija. Ammatiltaan hän on silmätautien erikoislääkäri.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1957, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1966 ja erikoistui silmätautien erikoislääkäriksi 1971. Hän on toiminut pääasiallisesti yksityislääkärinä pitäen vastaanottoa muun muassa Vantaan Silmäasemalla ja pääkaupunkiseudun optikkoliikkeissä.

Hän aloitti kitaransoiton opiskelun 12-vuotiaana Ivan Putilinin oppilaana ja jatkoi opintojaan myöhemmin ulkomailla, muun muassa Andres Segovian johdolla. Hän perehtyi myöhemmin myös luutun ja vihuelan soittoon. Pidettyään ensikonserttinsa Kotkassa 1963 hän on esiintynyt konsertoivana kitaristina ja luutun soittajana useissa vanhan musiikin yhtyeissä, muun muassa Sonores Antiqui-yhtyeessä sekä solistina orkesterikonserteissa.

Lähteet
Otavan iso musiikkitietosanakirja 3, sivu 298, Otava 1978 ISBN 951-1-04553-9
Suomen lääkärit 2007, Suomen lääkäriliitto 2008 ISBN 978-951-9433-56-1

Aiheesta muualla
Vantaan Lauri -lehti 17.10.2000 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset silmälääkärit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Sirkku Talja

Sirkku Talja Tamagnini (o.s. Talja; 16. toukokuuta 1936 Vuoksenranta – 17. toukokuuta 2019 Pariisi, Ranska) oli Suomen Neito 1955, mannekiini ja myöhemmin kirjailija. 

Talja toimi mannekiinina ja valokuvamallina 1956–1960. Hän avioitui 1960-luvulla ranskalaisen Jean-Claude Larrivoiren kanssa ja muutti pysyvästi Ranskaan. Avioliitto päättyi eroon. Myöhemmin hän meni naimisiin italialaisen Giulio Tamagninin kanssa.

Sirkku Talja julkaisi 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa kolme elämänvaiheistaan kertovaa kirjaa. Hän asui Ranskassa ja teki muun muassa vapaaehtoistyötä vammaisten ja syrjäytyneiden hyväksi.

Teoksia 
Nimellä Sirkku Talja-Larrivoire:
Älä unohda minua. WSOY 1976, ranskaksi nimellä Ne m'oublie pas. Paris 1979, italiaksi nimellä Non mi dimenticare. Bollati Boringhieri, Torino 1988, saksaksi nimellä Vergiss mich nicht : Erinnerungen von Sirkku Talja. Insel, Frankfurt am Main 1994
Mustat lakeerikengät. WSOY 1978, ranskaksi nimellä Les vernis noirs. Seuil, Paris 1981
Helmenkalastaja. WSOY 1982

Lähteet 
  (Archive Today)
 Sirkku Talja: Suomen Neito 1955

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Sosialistinen puolue (Portugali)

Sosialistinen puolue () on portugalilainen sosiaalidemokraattinen puolue ja toinen maan pääpuolueista keskusta-oikeistolaisen sosiaalidemokraattisen puolueen ohella. Sosialistinen puolue perustettiin 19. huhtikuuta 1973 saksalaisessa Bad Münstereifelin kaupungissa. Puolue on Sosialistisen internationaalin ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.

Vaikutusvaltaisimipia ja näkyvimpiä  poliitikkoja Portugalissa vuoden 1974 Neilikkavallankumouksen jälkeen on ollut sosialistista puoluetta pitkään sen pääsihteerinä johtanut Mário Soares, joka toimi pääministerinä vuosina 1976–78 ja uudelleen 80-luvun alussa sekä Portugalin presidenttinä 10 vuotta vuosina 1986–1996. Häntä oli kutsuttu Portugalin demokratian isäksi.

Partido Socialista voitti vuoden 2009 parlamenttivaalit saaden 37 prosenttia äänistä ja 96 parlamenttipaikkaa, mutta menetti kuitenkin enemmistöaseman parlamentissa.

Portugalin parlamenttivaleissa lokakuussa 2019 pääministeri António Costan johtamat sosialistit saivat vaalivoiton. Sosialistit saivat 106 paikkaa 230 jäsenen parlamentissa. Enemmistöön olisi tarvittu 116 paikkaa. Näin ollen Costa joutuu etsimään pienemmistä puolueista liittolaisia tulevaan hallitukseen. Ennen vaaleja pääministeri Costan vähemmistöhallituksen tukipuolueina olivat kommunistit ja vasemmistoryhmittymä. Pääministeri António Costaa ja sosialisteja auttoivat vaaleissa Portugalin hyvät talousluvut.

Puolueen pääsihteerit
 Mário Soares: 1973–1986
 Almeida Santos (väliaikainen): 1986
 Vitor Constâncio: 1986–1989
 Jorge Sampaio: 1989–1992
 António Guterres: 1992–2002
 Ferro Rodrigues: 2002–2004
 José Sócrates: 2004–2011
 António José Seguro: 2011–2014
 Maria de Belém Roseira (väliaikainen): 2014
 António Costa: 2014–

Lähteet

Aiheesta muualla

 Partido Socialista 

Euroopan sosialidemokraattinen puolue
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Portugalin puolueet
Ludovico Einaudi

Ludovico Einaudi (s. 23. marraskuuta 1955 Torino) on italialainen säveltäjä, elokuvasäveltäjä ja konserttipianisti.

Einaudin musiikkia on luonnehdittu lyyriseksi, kirkkaaksi, tunteikkaaksi ja hienostuneeksi, sekä helpoksi ja yksinkertaiseksi. Hän yhdistää New Age -tyyliseen klassiseen musiikkiinsa vaikutteita jazzista, kansanmusiikista ja rockista.

Elämä ja ura
Ludovico Einaudi syntyi Torinossa vuonna 1955. Äiti opetti Ludovicon soittamaan pianoa jo lapsena. Einaudin isä oli kustantaja Giulio Einaudi ja isoisä Luigi Einaudi Italian presidentti 1948–1955.

Einaudi opiskeli musiikkia Milanon arvostetussa Conservatorio Verdissä ja sen jälkeen säveltäjä Luciano Berion johdolla Pariisissa. Valmistuttuaan hän sai stipendin Bostonin Tanglewoodin musiikkifestivaalille. Einaudin ensimmäisissä sävellystöissä kuuluu Berion vaikutusta tonaalisuuden ja sointuvuuden lisäksi myös siinä, että kumpikin oli laaja-alainen musiikilliselta tyyliltään.

Einaudin varhaiset työt olivat ISO Dance Theater -tanssiteatterille, ja ne esitettiin New Yorkin Lincoln Centerissä 1991. Stanze (1992) oli meditatiivista harppumusiikkia ja sai hyvän vastaanoton radiokuuntelijoilta. Einaudin menestysalbumi Divenire (2007) nousi Euroopan klassisen musiikin listakärkeen. Se menestyi myös populaarimusiikin listoilla ja sai Brit Awardsin vuoden albumiehdokkuuden. Albumin menestyksen myötä Einaudi konsertoi laajasti Euroopassa ja muualla maailmassa Japanista Yhdysvaltoihin.

Einaudi sävelsi uransa aikana musiikkia useisiin elokuviin, mukaan lukien This is England. Vuonna 2020 hänen musiikkiaan käytettiin elokuvissa Nomadland ja The Father.

Albumit
 Time Out (1988)
 Stanze (1992)
 Salgari (1995)
 Le Onde (1996)
 Eden Roc (1999)
 I Giorni (2001)
 Diario Mali (2003)
 Una Mattina (2004)
 Divenire (2007)
 Nightbook (2009)
 In a Time Lapse (2013)
 Elements (2015)
Seven Days Walking (2019)
12 Songs From Home (2020)
Einaudi Undiscovered (2020)
Cinema (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ludovico Einaudin virallinen sivusto

Italialaiset säveltäjät
Italialaiset pianistit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Navašino

Navašino () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 158 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Navašinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Asukkaita on 17 100 henkeä (vuonna 2006).

Kaupunki on syntynyt vuonna 1957, jolloin lähekkäin sijainneet Mordovštšikovon ja Lipnjan taajamat yhdistettiin. Tärkein yritys on vuonna 1907 perustettu Okan telakka. Kaupungissa toimii myös rakennustarviketehdas.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kaupungin verkkosivusto 

Nižni Novgorodin alueen kaupungit
Pavlovo (Nižni Novgorodin alue)

Pavlovo (; myös Pavlovo-na-Oke, Па́влово-на-Оке́) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 78 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Pavlovon piirin keskus. Siellä on Nižni Novgorodin ja Arzamasin väliseltä rautatieltä Okskajan asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita kaupungissa on 62 500 henkeä (vuonna 2006).

Pavlovon kylä tunnetaan 1500-luvun puolivälistä lähtien. 1700-luvulla se oli huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Erityisen kuuluisa paikkakunta oli lukoista ja aseistaan. Kaupunginoikeudet Pavlovo sai vuonna 1919. Nykyään siellä on linja-autotehdas sekä kone- ja laiteteollisuutta.

Kaupungin keskusta on säilyttänyt historiallisen asunsa. Nähtävyyksiin kuuluvat ylösnousemuksen (1778) ja taivaaseen astumisen (1795) kirkot, museona toimiva Gomolinin kauppiastalo, Šeremetjevin kreivisuvun konttorirakennus, kunnanhallituksen talo ym. Pavlovo tunnetaan myös siellä jalostetuista sitruunoista ja mandariineista. Kaupungista ovat kotoisin kemisti Aleksei Favorski ja kasvitieteilijä Nikolai Albov.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Pavlovon kaupungille ja piirille omistettu sivusto 

Nižni Novgorodin alueen kaupungit
Policy

Policy on Helsingin yliopiston valtio-opin opiskelijoiden neljä kertaa vuodessa ilmestyvä lehti. Paperilehteä on julkaistu vuodesta 1978 ja sähköistä versiota vuodesta 2008. Paperilehden tunniste on ISSN: 1235-4031 ja verkkolehden ISSN 2323-9468. Lehti ilmestyi vuosina 1989 ja 1990 myös nimellä Påliisi. Lehden toimittajia ovat valtio-opin opiskelijat.

Päätoimittajat 2000-luvulla 

 2022 Joanna Ahola, Jyri Huttunen, Hanna Karlson, Ilona Rantala, Tuukka Saari, Sampo Untamala, Leo Valkama
 2021 Hanna Karlson, Laura Perälä, Saara Pylkkänen, Ilona Rantala, Tuukka Saari
 2020 Eero Lipponen, Siiri Luukkanen, Laura Perälä, Saara Pylkkänen, Aaro Taina, Viivi Voutilainen
 2019 Eetu Kukila, Siiri Luukkanen, Marja Silvolahti, Aaro Taina ja Juho-Eeli Tuori
 2018 Yuri Birjulin, Emma Koponen, Saska Suvikas, Nanni Tuominen ja Kerttu Åvall
 2017 Jan Ihatsu, Eevi Näsänen ja Kaisa Pakarinen
 2016 Onerva Martikainen, Vilma Maukonen ja Meeri Smolander
 2015 Niko Ruostetsaari, Anni Kyröläinen ja Onerva Martikainen
 2014, Joonas Aitonurmi, Sara Sandström ja Iiro Toikka
 2013, Joonas Aitonurmi ja Sara Sandström
 2012, Salla Huttunen ja Hannele Tulkki
 2011, Antti Ojala
 2010, Erika Keppola ja Jenna Lähdemäki
 2009, Otto Juote ja Jari Kuikanmäki
 2008, Vappu Kaarenoja ja Joni Karjalainen
 2007, Emmi Hänninen ja Anna Rissanen
 2006, Antti Lehtinen ja Julius Virtanen
 2005, Henri Korhonen ja Ville Saarimaa
 2004, Ina Juva ja Jani Salomaa
 2003, Henrik Domingo ja Antti Seppo
 2002, Kaisa Leinonen ja Anna-Maija Vuorio
 2001, Taina Ahtela
 2000, Taina Ahtela (syksy), Laura Eskelinen (kevät) , Saana Pukkio (syksy) , Ville Salmi (kevät)

Lähteet 
 http://www.voo.fi/drupal/policy
 http://www.voo.fi/drupal/hallitus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Policy-lehden verkkoversio Issuu-palvelussa

Suomalaiset opiskelijalehdet
Day of Mourning

Day of Mourning on kanadalaisen deathcore -yhtye Despised Iconin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2009. Albumi on ensimmäinen, jossa kitaristi Ben Landreville ja basisti Max Lavelle esiintyvät.

Albumista on julkaistu myös rajoitettu digipak-painos, joka sisältää 20-sivuisen lehtisen ja muun muassa kiertuemateriaalia ja yhtyeen jäsenten profiileja sisältävän bonus-DVD:n.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Alexandre Erian – laulu
 Steve Marois – laulu
 Ben Landreville – kitara
 Eric Jarrin – kitara
 Max Lavelle – basso
 Alexandre Pelletier – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic:

Lähteet 

Despised Iconin albumit
Vuoden 2009 albumit
Dani Juris

Dani Juris (s. 11. huhtikuuta 1984 Moskova) on suomalainen kuoronjohtaja, pianisti ja harpisti. Hänen sukujuurensa ulottuvat mm. Keski-Eurooppaan, Lähi-itään ja Etelä-Amerikkaan, ja hänen molemmat vanhempansa ovat pianonsoitonopettajia. Juris aloitti kuoromusiikin harrastuksen Cantores Minores -poikakuorossa ja kuoronjohdon ammattiopinnot vuonna 2004 Helsingin ammattikorkeakoulussa Jani Sivénin johdolla. Syksystä 2008 Juris opiskeli Sibelius-Akatemiassa professori Matti Hyökin oppilaana. Juris suoritti kuoronjohdon A-tutkintokonserttinsa erinomaisin arvosanoin ja valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta joulukuussa 2011. 

Kotikaupungissaan Helsingissä Juris johtaa vuonna 2007 perustamaansa Kamarikuoro Kaamosta sekä sekakuoroa Savolaisen Osakunnan Laulajat. Lisäksi hän on johtanut syksystä 2012 alkaen Helsingin Filharmonista Kuoroa. Hän on myös työskennellyt aktiivisesti korrepetiittorina Suomessa ja Itävallassa. Kuoronjohdon opintojen ohessa Juris on opiskellut pianon- ja harpunsoittoa.

Maaliskuussa 2009 Dani Juris voitti 5. kansainvälisen nuorten kuoronjohtajien kilpailun Slovenian Ljubljanassa. Kilpailun pääpalkinnon ohella hän sai nuorimman kilpailijan palkinnon sekä Europa Cantatin erikoispalkinnon. Lisäksi kolme viidestä kilpailussa mukana olleesta kuorosta valitsi hänet suosikkikilpailijakseen.

Juriksen puoliso on kuoronjohtaja Mikko Sidoroff.

Lähteet

Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Kurt Hornfischer

Kurt Hornfischer (1. helmikuuta 1910 Gera – 18. tammikuuta 1958 Nürnberg) oli saksalainen painija, nelinkertainen Euroopan mestari sekä olympiamitalisti.

Hornfischer voitti Wienin työläisolympialaisissa 1931 raskaan sarjan (yli 82,5 kg) mestaruuden.

Hornfischer paini olympiapronssia Berliinin kotikisoissa 1936 kreikkalais-roomalaisen painin yli 87-kiloisten sarjassa. Samalla tyylillä hän voitti sarjassaan kolme euroopanmestaruutta putkeen vuosina 1933−1935. Vapaapainissa Hornfischer ylsi kerran Euroopan mestariksi (1937) ja kerran EM-hopealle (1935).

Hornfischer haavoittui toisessa maailmansodassa kuusi kertaa vakavasti. Hän kuoli vain 48 vuoden ikäisenä leikkauksen aiheuttamiin komplikaatiohin.

Lähteet
Kurt Hornfischer – Sports Reference LLC.  
Profiili FILA:n tietokannassa

Viitteet

Saksalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Saksalaiset vapaapainijat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Fabrizio Giovanardi

Fabrizio Giovanardi (s. 14. joulukuuta 1966 Sassuolo, Italia) on italialainen kilpa-autoilija, joka ajaa WTCC-sarjassa.

Giovanardi aloitti rata-autouransa kartingista ja siirtyi kaudeksi 1987 Italian Formula 3 -luokkaan. Hän jatkoi 22-vuotiaana Formula 3000:een, jossa hän ajoi FIRST-tallissa. Giovanardi ylsi parempaan menestykseen touring-sarjoissa, joissa hän saavutti Italian mestaruudet 1992, 1998 ja 1999. Italian sarjoista hän siirtyi European Supertouring -sarjaan ja voitti heti mestaruudet kolmena peräkkäisenä kautena 2000, 2001 ja 2002 Alfa Romeolla. Kaudeksi 2003 Giovanardi siirtyi BMW-talliin, mutta jäi ilman mainittavaa menestystä. Takavetoinen auto ei sopinut hänen ajotyylilleen, joten kaudeksi 2004 hän palasi jälleen Alfa Romeolle, mutta voitti kauden aikana vain yhden kisan ja jäi sarjassa viidenneksi.

Kaudeksi 2006 Giovanardi siirtyi World Touring Car Championship -sarjaan (WTCC) ja sijoittui neljällä osakilpailuvoitolla sarjassa lopulta kolmanneksi. Autona oli edelleen Alfa Romeo, joka kuitenkin kaudeksi 2006 vaihtui VX Racingin Vauxhall Vectraan. Ensimmäisellä Vauxhall-kaudellaan Giovanardi sijoittui viidenneksi ja voitti mestaruudet kahdella seuraavalla kaudella, 2007 ja 2008.

Giovanardi on naimisissa ja hänellä on yksi poika.

Aiheesta muualla 

 BTCC: Fabrizio Giovanardi  

Italialaiset autourheilijat
World Touring Car Championship -kuljettajat
British Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Korea Open

Korea Open () on vuosittain Etelä-Korean Soulissa järjestettävä naisten tennisturnaus. Vuodesta 2004 järjestetty turnaus oli vuosina 2004–2008 IV-tason WTA-turnaus. Vuodesta 2009 lähtien se on ollut International-tason WTA-turnaus. Turnaus pelataan syyskuussa Soulin olympiapuiston tenniskeskuksessa kovalla alustalla.

Tulokset

Kaksinpeli

Nelinpeli

Lähteet 
 Turnaus WTA:n sivuilla

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Etelä-Korean tennisturnaukset
Soulin urheilu
Burgundin kanava

Burgundin kanava () on kanava Burgundissa keskisessä Itä-Ranskassa. Kanavan pohjoispää on Yonne-joen varrella Migennesin kaupungissa, eteläpää Saônen varrella Saint-Jean-de-Losnessa. Kanavan rakentaminen alkoi vuonna 1775 ja valmistui 1832. Yhdessä Seinen ja Yonnen sekä Saônen ja Rhônen kanssa kanava muodostaa vesiväylän, joka yhdistää Atlantin Välimereen. Proomuilla kuljetetaan tavaraa pitkin kanavaa.

Kanava on 242 kilometriä pitkä ja siinä on 209 sulkua. Se kulkee halki Yonnen ja Côte-d’Orin departementtien. Korkeimmillaan se on Pouilly-en-Auxois’n kohdalla 378 metriä meren pinnan yläpuolella, missä se kulkee 3 333 metriä pikän tunnelin läpi. Alimmillaan se on kohdassa, jossa se yhtyy Yonne-jokeen 79 metriä meren pinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 750 miles of waterways in Burgundy for messing about in boats  
 The Burgundy Canal - Burgundy-Canal.com 
 Navigating the Burgundy Canal in 2008

Ranskan kanavat
Burgundi
Rhônen vesistö
Seinen vesistö
Villapaita

Villapaita on villalangasta neulottu lämmin paita. 
Suomessa villapaitaa käytettiin runsaasti metsätöissä ja maatalouden ulkotöissä kylminä vuodenaikoina. Tällaisessa villapaidassa oli vasemmassa olkapäässä napit sen riisumisen helpottamiseksi.

Villapaidat ovat kuuluneet myös Suomen puolustusvoimien vaatetukseen. Vielä 1980-luvulla oli käytössä sodanaikainen harmaa villapaita, jossa oli rinnan ympärillä tummansininen nauhakuvio. Englantilaistyyppinen harmaa sotilasvillapaita tuli käyttöön kenttäharmaan villapaitamallin m/83:n myötä, joka merivoimilla oli sininen. Myöhemmin m/91-univormujen mukana villapaidastakin tuli vihreä. Puolustusvoimien villapaidoissa on puuvillaiset vahvikkeet olkapäissä ja kyynärpäissä,  koska villa pehmeinä kuituina kuluu herkästi.

Kansanperinnettä edustavat norjalaiset villapaidat, joissa on kaulan kohdalla pukemista ja riisumista helpottavat hakaset ja Suomessa jussipaita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Korsnäsinpaita

Paidat
Neulonta
nn:Genser
Reserviupseerikoulun toinen komppania

Reserviupseerikoulun toinen komppania, jota kutsutaan puhekielessä kirveskomppaniaksi, oli Reserviupseerikoulun toinen jalkaväkikomppania, joka opetti tulevia jalkaväen joukkueenjohtajia.  Toinen komppania oli majoitettuna Reserviupseerikoulun päärakennukseen.

Kirveskomppaniassa, joka koostui kolmesta joukkueesta, järjestettiin sotilasopetusta alueellisten joukkojen käyttöön. 

Toinen komppania yhdistettiin Ensimmäiseen komppaniaan vuoden 2011 alussa.

Lähteet

Reserviupseerikoulu
Komppaniat
Temple Grandin

Temple Grandin (s. 29. elokuuta 1947) on yhdysvaltalainen etologi ja autismikonsultti. Grandin on saavuttanut kansainvälistä kuuluisuutta karjan hyvinvointia parantavista keksinnöistään sekä autismin kirjoa käsittelevästä laajasta kirjallisesta tuotannostaan. Grandin toimii lisäksi Coloradon valtionyliopiston eläintieteen apulaisprofessorina, amerikkalaisen karjateollisuuden konsulttina ja yksityisenä eläinpsykologina.

Saavutukset eläinsuojelussa

Tiedelehti Discoverin mukaan Grandin on tehnyt enemmän kuin kukaan toinen ihminen vähentääkseen eläinten stressiä ennen teurastusta. Yli puolet pohjoisamerikkalaisista teurastamoista käyttää nykyisin Grandinin mallin mukaisia karjankäsittelytiloja. Temple Grandinin tutkimusryhmä on julkaissut lisäksi 125 tuotantoeläinten hyvinvointiin liittyvää tieteellistä artikkelia. Grandin on kirjoittanut myös kuusi tuotantoeläinten hyvinvointia käsittelevää kirjaa.

Ennen Grandinin kehittelemien etologisten teorioiden leviämistä Yhdysvalloissa oli vallalla olettamus, että teurastettava karja koki pelkoa ja stressiä sen vuoksi, että se aavisti kuolevansa. Temple Grandin huomasi kuitenkin karjaa havainnoidessaan, että karjan hätääntynyt käytös teurastamolla johtui yleensä hyvin pienistä visuaalisista tai äänellisistä aistiärsykkeistä, jotka oli helppo poistaa.

Saavutukset autismin kirjon oireyhtymien popularisoinnissa

Psykologiaa toisena pääaineenaan opiskellut Grandin on suosittu puhuja autismin kirjoa käsittelevissä seminaareissa ja konferensseissa. Grandin on kirjoittanut kuusi autismin kirjoa käsittelevää tietokirjaa, sekä kaksi omaekämänkerrallista teosta.

Neurologi Oliver Sacks on kuvannut kirjassaan An Anthropologist on Mars. Seven Paradoxical Tales (1995; suom. Antropologi Marsissa: Seitsemän paradoksaalista tarinaa, 2006) Temple Grandinin hämmästyttävää kehitystä vaikeista autismioireista kärsivästä lapsesta maailmankuuluksi eläintieteen professoriksi. Grandinin elämästä tehtiin vuonna 2010 televisioelokuva Temple Grandin, jossa Grandinia näyttelee Claire Danes.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Temple Grandinin kotisivut

Yhdysvaltalaiset eläintieteilijät
Yhdysvaltalaiset vammaisten oikeuksien liikkeen edustajat
Autismin kirjon henkilöt
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Aavejahti

Aavejahti (engl. Ghost Adventures)  on tunnin mittainen yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma. Se aloitti Travel Channel -taivaskanavalla 17. lokakuuta 2008. Ohjelmaa tekevät ”aaveenmetsästäjät” Zak Bagans, Nick Groff ja Aaron Goodwin. He tutkivat kohteita, joissa väitetään kummittelevan. Kaikki alkoi dokumenttifilmillä The Ghost Adventures, jonka kuvausporukka kuvasi vuonna 2004. Dokumentin näytti SyFy-kanava (ent. Sci-Fi Channel). Dokumentti sai useita palkintoja, joista yksi on muun muassa Grand Jury -palkinto, jonka he saivat sarjassa paras dokumenttifilmi. Dokumentin teko ja menestys inspiroi trioa tekemään jahdeistaan sarjan. Myöhemmin dokumentti nimettiin Ghost Adventures: The Beginning (alku).

Sarjassa Bagans, Groff, ja Goodwin tutkivat paikkoja, joissa väitetään kummittelevan. He yrittävät saada kuva- tai ääninäyttöä paranormaalista toiminnasta. Kukin jakso alkaa paikan ja ympäristön tutkimisella ja he etenevät kunkin paikan omistajien ja silminäkijöiden haastattelulla ja lausunnoilla. Tiimi merkkaa ”kuumat paikat” mustalla X:llä, jolloin he myöhemmin yöllä palaavat sinne ja asettavat kamerat kuvaamaan paikkaa.

Kiertueen jälkeen Bagans, Groff ja Goodwin lukitaan kohteeseen hämärästä aamunkoittoon. Ensimmäiseksi he suunnittelevat tutkimuksen strategian ja asettavat kamerat X:llä merkittyihin kohteisiin. Tiimi käyttää tutkimuksen aikana erilaisia laitteita, kuten digitaalista lämpömittaria, EMF-mittaria ja sanelukonetta, joka tuottaa valkoista kohinaa, jonka avulla uskotaan aaveiden puhuvan koneeseen. Kameroina tiimi käyttää digitaalisia videokameroita ja infrapunakameroita, jotka ovat yöllä yökuvausasennossa. Tiimi kulkee pilkkopimeässä käyttäen silminään vain kameran näyttöä.

Jakson lopussa tiimi analysoi yön aikana saadut näytteet. Usein heillä on apuna paranormaaliin erikoistuneita asiantuntijoita, jotka tarkistavat näytteet ja tutkivat ne mahdollisten vilppien varalta.

Aavejahdin on sanottu olevan kaikista vastaavista ohjelmista luotettavin sen runsaiden näytteiden perusteella.

Suomessa Aavejahtia näytti MTV3 Fakta. Aiemmin Aavejahtia näytti Sub syksyllä 2009, mutta lopetti sen esittämisen jättäen ensimmäisen tuotantokauden kesken. Aavejahtia suomensi Hele Krohn, joka myös keksi sarjan suomenkielisen nimen. Sub aloitti sarjan esittämisen uudelleen ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen keväällä 2012.

2015 Nick Groff lähti sarjasta aloittaakseen oman kummitusohjelman. Hänen tilalleen tuli sarjassa aiemmin mm. teknisinä avustajina toimineet Billy Tolley ja Jay Wasley. 

Sarjaa on syksyyn 2016 mennessä tehty 12 tuotantokautta.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat‎
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Travel Channelin televisio-ohjelmat
Your Sweet Six Six Six

Your Sweet Six Six Six on suomalaisen HIM-yhtyeen kappale albumeilta Greatest Lovesongs Vol. 666 ja Razorblade Romance.

Kappaleen teema 
"Your Sweet Six Six Six" on suoraviivainen ja korkeasointuinen kappale, joka etenee melko hitaalla tempolla. Kappaleelle ominnaista on harvahko poverisointujen käyttö ja enemmänkin kappaleessa pyritään puhtaisiin, mutta yksinkertaisiin sointukuvioihin. Sävelkulku on aluksi aika matala, kunnes se nousee 2 puolisävelaskelta.

Kritiikki 
HIM julkaisi kappaleen ensimmäistä kertaa debyyttialbumilleen Greatest Lovesongs Vol. 666:lle, joka yhdistettiin jo nimensä perusteella saatananpalvontaan. Yhtyeelle ominaisten synkkien lyriikoiden vuoksi kappaletta syytettiin kristinuskoa alentavaksi. Ville Valo kumosi väitteet ja kertoi Soundi-lehdessä, ettei kappale liitynyt mitenkään saatanaan, vaan ihmisen petollisuuteen.

Lähteet 

HIMin kappaleet
Vuoden 1998 kappaleet
Joseph Jongen

Marie-Alphonse-Nicolas-Joseph Jongen (14. joulukuuta 1873 Liège – 12. heinäkuuta 1953 Sart-lez-Spa) oli belgialainen urkuri, säveltäjä ja musiikkikasvattaja.

Elämä ja ura
Seitsemänvuotias Jongen ilmoitettiin synnyinkaupunkinsa Liègen konservatorioon, jossa alkoi opiskella urkujensoittoa ja sävellystä. 1890-luvulla Jongenista tuli Liègen St. Jacques -kirkon urkuri. 1900-luvun vaihteessa opintomatkallaan Berliinissä Jongen tapasi Max Bruchin sekä Richard Straussin, jolta otti muutamia sävellystunteja. Palattuaan kotimaahansa Joseph Jongen asui Brysselissä ja ensimmäisen maailmansodan aikana Isossa-Britanniassa. Palattuaan Belgiaan Jongenista tuli Brysselin konservatorion johtaja. Jongen valittiin kaksi kertaa Belgian kuninkaalliseen akatemiaan.

Jongen voitti vuonna 1897 Belgian Prix de Rome -palkinnon. Säveltämisen ohessa Jongen toimi urkurina ja pianistina ja esiintyi muiden muassa Artur Rubinsteinin, John Irelandin ja Eugene Ysayen kanssa. Urkumusiikin lisäksi Jongen sävelsi varsin paljon orkesteriteoksia, yhden baletin, kamarimusiikkia, vokaaliteoksia ja pianosävellyksiä. Tärkeimmiksi vaikuttajiksi mainitaan ranskalaissäveltäjät Gabriel Fauré ja Claude Debussy. Jongea pidetään merkittävimpänä belgialaisena säveltäjänä César Franckin jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Worklist
Les Amis de Joseph Jongen
Joseph Jongen String Quartet Nos.1 & 2, Opp.3 & 50 & Piano Trio No.1, Op.10  Soundbites and short biography.

Belgialaiset urkurit
Belgialaiset säveltäjät
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Huotra

Huotra on pääosin nahkainen miekan säilytyssuoja, joka peittää terän. Huotran tarkoitus on helpottaa miekan mukana pitämistä, estää terää vahingoittamasta miekan kantajaa ja suojella terää turhilta kolhuilta, kosteudelta ja muulta vahingolta. Huotra on usein kiinnitetty vyötärölle vyöllä tai olkapäältä lantiolle vartalon yli kulkevalla hankkiluksella.
Usein huotra jättää kahvan näkyviin, jotta miekka olisi helpompi vetää esiin.

Miekat
Pugatšovin kobra

Pugatšovin kobra on Viktor Pugatšovin 1989 Le Bourgetin ilmanäytöksessä Suhoi Su-27:llä aloittama taitolentoliike, joka on suosittu etenkin lentonäytöksissä. Liike hidastaa huomattavasti lentokoneen nopeutta, ja saattaa olla otollinen lähi-ilmataistelussa. Liikettä usein myös käytetään todistaessa lentokoneen käsiteltävyyttä.

Liikkeen toteutus 

Liikkeen tehtäessä koneen kohtauskulmarajoitin ja g-voimarajoitin poistetaan käytöstä (kohtauskulmarajoitin rajoittaa kohtauskulman yleensä 25-30 asteeseen), ja koneen nokka nostetaan dramaattisesti ylöspäin 90-120 asteeseen. Tämä laskee koneen nopeutta huomattavasti. Sitten lentokoneen nokka lasketaan takaisin alas. Kone ei menetä korkeutta liikkeestä. Liike vaatii yleensä melko suuren lentonopeuden.

Liikkeen potentiaali lähi-ilmataistelussa 
Jotkut spekuloivat, että kyseinen liike saattaisi olla hyödyllinen tilanteissa joissa konetta jahdataan läheltä, ja jahtaava kone on vähän korkeammalla korkeudella. Liikettä suorittaessaan jahdattava kone voi hidastaa nopeutensa niin pieneksi, että jahtaava kone lentää jahdattavan koneen ohi, tehden jahtaavasta koneesta jahdattavan. Tätä hyötyä ollaan epäilty, sillä liikkeen aiheuttama suuri nopeudenmenetys voi altistaa koneen vihollisen hyökkäykselle, sillä hitaammalla nopeudella kone on helpompi lukita tähtäimeen. Tähän mennessä kyseistä liikettä ei ole tiedettävästi käytetty koskaan taistelutilanteissa, vaan ainoastaan harjoituksissa. 

Liike saattaa olla myös tehokas tutkia vastaan, sillä yhtäkkinen muutos nopeudessa voi saada tutkan menettämään lukituksen kohteeseen. Yleensä tutkat eivät näytä kohteita, jotka ovat lähes tai kokonaan liikkumatta, turhien kohteiden vähentämiseksi. Liikkeen aiheuttama hetkellinen nopeuden muutos lähes nollaan voi saada tutkan suodattamaan lentokoneen hetkellisesti turhaksi kohteeksi, sekä tehdä liikkeen suorittaneeseen lentokoneeseen lukittautumisen vaikeammaksi. Toistaiseksi liikkeen vaikutuksesta tutkiin ei ole minkäänlaista tietoa.

Lentokoneita, jotka kykenevät Pugatšovin kobraan

Tuotannossa olevat koneet 

 Lockheed Martin F-22 Raptor
 Sukhoi Su-27 ja sen muunnokset (Su-30/Su-30MKI/Su-30MKM, Su-33, Su-34, Su-35, Su-37 ja Shenyang J-11)
 Sukhoi Su-57
 Mikoyan MiG-29A 
 Mikoyan MiG-29M OVT ja Mikoyan MiG-35
 Saab 35 Draken

Kokeelliset koneet 

 Rockwell-MBB X-31
 McDonnell Douglas F/A-18 HARV
 McDonnell Douglas F-15 STOL/MTD
 General Dynamics F-16 VISTA
 Sukhoi Su-47
 Chengdu J-10 (J-10B TVC Demonstrator variant)

Lähteet 

Taitolento
Armi (albumi)

Armi on Armi Aavikon ensimmäinen sooloalbumi.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Veikko Samuli, ellei toisin mainittu.

A-puoli

B-puoli 

 
 
 
 
 

Vuoden 1981 albumit
Armi Aavikon albumit
Veikko Samulin tuottamat albumit
Tietoturvapäivä

Tietoturvapäivä oli Suomessa vuosittain helmikuussa vietettävä teemapäivä, jonka tarkoituksena on lisätä viestinnän ja opastuksen keinoin kansalaisten tietoisuutta siitä, miten internetin ja muiden sähköisten medioiden käyttö olisi mahdollisimman turvallista. Tietoturvapäivän ja sen ympärille muodostuneen Tietoturvaviikon järjestää Suomessa Viestintäviraston koordinoima Tietoturvapäivä-hanke, johon osallistuu yli 30 yritystä, järjestöä ja viranomaista, mm. teleoperaattoreita, FiCom, Liikenne- ja viestintäministeriö, poliisi, Tieke, Tietoturva ry ja Viestintävirasto.

Vuodesta 2013 lukien Tietoturvaviikko yhdistyi uuteen Mediataitoviikkoon.

Kohderyhmät
Tietoturvapäivällä on kolme kohderyhmää: peruskoululaiset opettajineen ja vanhempineen, pienet ja keskisuuret yritykset sekä internetin kotikäyttäjät. 

Peruskouluikäisille lapsille ja nuorille korostetaan fiksua käyttäytymistä internetissä. Myös heidän opettajiaan ja vanhempiaan tuetaan mediakasvatuksessa. Kouluja ja koteja kannustetaan käsittelemään tietoturvaan ja mediakasvatukseen liittyviä teemoja esimerkiksi tietoturvakoulu.fi:stä löytyvien materiaalien ja palveluiden avulla. 

Internetin kotikäyttäjille kerrotaan tietoturvasta kuluttajanäkökulmasta, johon liittyy mm. koneen tekninen suojaaminen, turvallinen verkkoasiointi ja mahdolliset tietoturvauhat. Kotikäyttäjien verkkoturvallisuuden tukena toimii tietoturvaopas.fi.

Pienille ja keskisuurille yrityksille kerrotaan tietoturvan tärkeydestä liiketoiminnan kannalta. Viestin painopiste sähköisen tiedon turvaamisessa, mutta sen lisäksi käsitellään myös esimerkiksi inhimillisiä tekijöitä ja fyysistä tietoturvaa. Pk-yrityksille on tietoturvaopas.fi-sivuston yhteydessä oma osionsa Yrityksen tietoturvaopas.

Tietoturvapäivä ja -viikko
Tietoturvapäivää vietettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2004 ja se laajentui vuonna 2007 Tietoturvaviikoksi, jolloin järjestetään useita eri tapahtumia, kuten seminaareja, yleisötapahtumia ja konsertteja. Koulut ja hankkeessa mukana olevat organisaatiot järjestävät lisäksi omia tapahtumiaan.

Tietoturvaviikolla aihe näkyy ja kuuluu myös eri medioissa. "Turvallisesti netissä" ja "Nettifiksuuttaan voi aina hioa" ovat hankkeen sloganeita. Vuonna 2010 teemana oli "Ajattele ennen kuin >kilk<". Saman vuoden Tietoturvapäivänä julkistettiin myös keväällä 2010 käyttöön tulevan poliisin nettivihjenappulan yksityiskohdat . Teema vuonna 2012 oli Yhdessä netissä - turvallisesti.

Eurooppalainen yhteistyö
Suomalainen Tietoturvapäivä-hanke saa osan rahoituksestaan Euroopan komission Safer Internet Plus -ohjelmasta. Rahoituksen myötä hanke kuuluu yhteiseurooppalaiseen Insafe-verkostoon, johon kuuluu turvallisempaa internetin käyttöä edistäviä hankkeita 27 Euroopan maasta. Suomen Tietoturvapäivä-hanke on verkostossa osana Viestintäviraston, Pelastakaa Lasten ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton muodostamaa Finnish Internet Awareness and Safety (FIAS) -projektia.

Aiheesta muualla 
Mediataitokoulu
Arjentietosuoja.fi
Safer Internet Programme
Insafe

Lähteet 

Tietoturva
Mikkonen

Mikkonen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Mikkosia:

 Aki Mikkonen (s. 1972), laulaja-lauluntekijä ja muusikko
 Arwo Mikkonen (1954–1986), Popedan kitaristi
 Aune Mikkonen (1922–2002), taidegraafikko
 Erkka Mikkonen (s. 1982), Yleisradion toimittaja
 Esko Mikkonen (s. 1948), metsätieteen professori 
 Hanna Grobler, o.s. Mikkonen (s. 1981), korkeushyppääjä
 Hiski Mikkonen (1891–1981), lääkäri ja kirjailija
 Ilpo Mikkonen (s. 1960), näyttelijä
 Ira Mikkonen (s. 1994), laulaja
 Jaakko Mikkonen (1896–1917), jääkäri
 Janne Mikkonen (s. 1988), videopeliammattilainen
 Jari Mikkonen (s. 1967), ilmavoimien eversti
 Jenni Mikkonen (s. 1980), meloja
 Joni Mikkonen (s. 1986), lentopalloilija
 Juho Mikkonen (s. 1990), maastohiihtäjä
 Jukka Mikkonen (1978–2017), kitaristi
 Jukka Mikkonen, filosofi
 Jussi Mikkonen (1902–1995), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Justus Mikkonen (s. 1997), jääkiekkoilija
 Juuse Mikkonen (s. 1972), kokki ja keittiömestari
 Jyrki Mikkonen (1909–1984), kirjailija ja toimittaja
 Kaarlo Mikkonen (1920–2001), kuvanveistäjä
 Kalle Mikkonen (s. 1976), meloja
 Kauko Mikkonen (1941–2019), maantieteilijä ja professori
 Kirsi Mikkonen (s. 1969), kuvataiteilija
 Konsta Mikkonen, Muffler, elektronisen musiikin artisti ja DJ 
 Krista Mikkonen (s. 1972), vihreiden kansanedustaja ja ministeri
 Lasse Mikkonen, basisti
 Matias Mikkonen (s. 2003), näyttelijä, laulaja ja vloggaaja
 Matti Mikkonen, Matthau Mikojan (s. 1982), kitaristi
 Minna Mikkonen (s. 1983), kirjailija ja sanataideohjaaja
 Nanna Mikkonen, Idols-tuomari
 Nina Mikkonen (s. 1964), Myrskylän kunnanvaltuutettu, Timo T. A. Mikkosen puoliso
 Osmo Mikkonen (1934–2015), arkkitehti ja professori
 Pekka Mikkonen, saksofonisti ja huilisti
 Petteri Mikkonen (s. 1986), oppikirjojen ja YouTube-videoiden tekijä ja uimari
 Pirjo Mikkonen, kielitieteilijä ja nimistöntutkija
 Raili Mikkonen (1927–2021), kuvanveistäjä ja opettaja
 Reino Mikkonen (1894–1970), jääkärikapteeni
 Riina Mikkonen, laulaja
 Samu Mikkonen (s. 1996), keskimatkojen juoksija. 
 Samuli Mikkonen (s. 1973), jazzpianisti ja säveltäjä
 Samuli Mikkonen (s. 1983), rumpali
 Sari Mikkonen (s. 1967), kirjailija
 Simo Mikkonen (s. 1978), historioitsija
 Soini Mikkonen (1911–1944), Mannerheim-ristin ritari
 Susanna Mikkonen (s. 1968), näyttelijä
 Suvi Mikkonen (s. 1988), taekwondoin
 Tapani Mikkonen (1952–2014), taidegraafikko
 Timo T. A. Mikkonen (1947–2017), televisiotoimittaja ja juontaja
 Tommi Mikkonen (s. 1968), ohjelmistotekniikan professori
 Tuomas Mikkonen (s. 1983), jääkiekkoilija
 Valde Mikkonen (1934–2022), psykologian professori
 Virpi Mikkonen (s. 1980), toimittaja ja ruokakirjailija
 Wäinö Mikkonen (1888–1944), jääkärikapteeni.
Transkraniaalinen magneettistimulaatio



Transkraniaalinen magneettistimulaatio (TMS) on aivojen hermosolujen aktivointia pääkallon ulkopuolelta magneettikentän avulla. Tämä tapahtuu käytännössä niin, että potilaan pään päälle asetetaan kuparilangasta valmistettu kela, johon johdetaan sykäyksittäin sähkövirtaa. Näin syntyy sykkivä magneettikenttä, joka vaikuttaa ihon, pääkallon ja aivonesteen läpi aivokuoren hermosoluihin indusoimalla kudokseen heikkoja sähkövirtoja. Solun pinnan sähkövarauksen muutos vaikuttaa naapurisoluihin ja seurausvaikutus ulottuu lopulta aivosolujen aktiivisuuteen sekä niiden keskinäiseen viestintään. Tuottamalla magneettistimulaatiolla hermoimpulsseja eri alueille aivoissa ja seuraamalla niiden etenemistä voidaan kartoittaa eri aivoalueiden tehtäviä ja mahdollisten vaurioiden laajuutta. Aivojen magneettistimulaatio on tehokas hoito masennukseen ja siitä tavoitellaan uutta hoitovaihtoehtoa krooniseen kipuun ja useisiin muihin hermoston sairauksiin.

TMS:ää käytetään myös neurotieteessä perustutkimukseen.

Lähteet
 Wilhelm, Klaus: Magneetti elvyttää aivosoluja. Tieteen Kuvalehti 2008. Bonniers Publications.

Viitteet

Katso myös 
 Aivojen tasavirtastimulaatio

Aiheesta muualla 

 Magneettistimulaatio antaa uutta apua moniin sairauksiin (27 min äänitallenne, 2013). Kantti.net.

Aivot
Kognitiivinen neurotiede
Lääketieteelliset hoidot
Ylttistenjärvi

Ylttistenjärvi on Naantalissa, entisen Rymättylän kunnan alueella, Otavan saarella sijaitseva pieni 38,1 hehtaarin kokoinen rehevöitynyt järvi. Järven syvyys on keskinmäärin noin kolme metriä, valuma-alue 156 hehtaaria, arvioitu tilavuus 1 170 000 m³, saapuvan veden määrä 405 600 m³/vuosi ja viipymä 2,9 vuotta. Järvi on kärsinyt runsaista ravinnepitoisuuksista ja happikadoista.

Ylttistenjärvi on itä-länsisuunnassa pitkulainen ja sen lasku-oja virtaa itään, läheiseen Paskaperänjärveen. Järvessä on yksi parikymmentä metriä kanttiinsa oleva saari, Järvikari. Järven ympärillä on peltoja ja asutusta, sekä pohjoispuolella muutamia puutarhalohkoja. Etelärannalla on suuri noin 5 500 omenapuuta käsittävä tila. Järven rannasta yli puolet on metsää, mutta silti laskelmien perusteella huomattavin typpi- ja fosforikuormitus tulee pelloilta. Ylttistenjärvellä on tehty levä- ja sinilevähavaintoja, sekä järven vedenpinnan on huomattu laskevan.

Järvellä on tehty ilmastusta ja hoitokalastusta vuosina 1990–1991.

Istutukset 

 Vuonna 1998 istutettiin 1000 kuhaa ja 320 rapua
 Vuonna 1999 istutettiin 1000 haukea ja 1000 kuhaa
 Vuonna 2000 istutettiin 3000 kuhaa
 Vuonna 2001 istutettiin 2000 kuhaa ja 985 rapua
 Vuonna 2002 istutettiin 1000 haukea, 1485 rapua ja 2000 kuhaa
 Vuonna 2003 istutettiin 1000 haukea, 2000 kuhaa ja 1000 planktonsiikaa
 Vuonna 2005 istutettiin 1000 haukea ja 2000 kuhaa
 Vuonna 2006 istutettiin 1000 haukea, 3000 kuhaa ja 1000 planktonsiikaa

Lähteet 

Naantalin järvet
Uren

Uren () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Usta-joen varrella 183 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Urenin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kirovin välinen rautatie. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2005).

Urenin ovat perustaneet 1700-luvun alussa vainoja paenneet vanhauskoiset. Vuonna 1973 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta, pellavankäsittelylaitos ja ompelimo.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Urenin piirin sivusto 

Nižni Novgorodin alueen kaupungit