joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karvasmanteli

Karvasmanteli tarkoittaa sekä tarhamanteleiden (Prunus dulcis) vähäisessä määrin esiintyviä karvaita siemeniä että sukuun kuuluvaa muunnosta Prunus dulcis var. amara ja sen siemeniä. Karvasmantelit ovat myrkyllisiä, mutta kypsennettyinä vähäisissä määrin nautittuna vaarattomia.

Koostumus

Käsittelemättömät karvasmantelit eivät ole ihmisravinnoksi sopivia. Ne sisältävät noin 3–5 % amygdaliinia (C20H27NO11) ja sitä hajottavaa entsyymiä. Tämä on syanidiglykosidi, josta syntyy ruuansulatuskanavassa bentsaldehydiä (C6H8
5CHO) ja sinihappoa (HCN). Molemmat yhdisteet haisevat voimakkaasti, mutta sinihappo on erittäin myrkyllistä. Karvasmantelin hydrolyysin jälkeen yhden yksittäisen karvasmantelin amygdaliini tuottaa kuitenkin vain noin yhden milligramman sinihappoa.

Myrkyllinen mutta käyttökelpoinen
Sinihappo on erittäin myrkyllistä, mutta haihtumisen ja lämpöherkkyyden vuoksi sitä kertyy kuumennettuihin ja ruuaksi valmistettuihin karvasmanteleihin vain harmiton määrä. Sen sijaan kuumentamattomien karvasmanteleiden nauttiminen on erittäin vaarallista mahaan muodostuvan sinihapon vuoksi. Aikuisten vakavat myrkytykset ovat harvinaisia, mutta lapset voivat joutua vaaraan jo pienistä määristä kypsentämättömiä karvasmanteleita. Kuolemaan johtavan sinihappomyrkytyksen aiheuttava määrä on lapsille noin 10 ja aikuisille 50–60 karvasmantelia, oireita saattaa aiheuttaa jo yksi karvasmanteli.

Karvasmantelin epämiellyttävä maku tavallisesti estää myrkytysvaaran. Terveysviranomaisten kanta onkin rauhoittava: karvasmanteli (Prunus amygdalus) on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita. Mikäli altistus kuitenkin tapahtuu, myrkytyksen oireet, kuten oksentelu, mahakipu, nopeutunut hengitys ja takykardia ilmenevät viimeistään kahden tunnin kuluttua.

Elintarviketuotanto 

Tavallisesti makeita siemeniä tuottavat tarhamantelit tuottavat satunnaisesti karvasmanteleita, joita ei voida paljain silmin erottaa. Näiden osuus on osapuilleen kaksi prosenttia ja terveyden kannalta merkityksetön. 

Luonnollisen karvasmanteliöljyn tuotanto perustuukin erikseen tarkoitusta varten perustettuihin viljelmiin. Kun karvasmanteli murskataan ja siihen lisätään vettä, entsyymi hajottaa amygdaliinin glukoosiksi, karvasmanteliöljyksi ja sinihapoksi. Karvasmanteliöljyä on käytetty liköörien, kuten Amaretton maustamiseen, ja jonkin verran myös leipomotuotteisiin tai niiden päällysteisiin, esimerkiksi marsipaaniin.

Lähteet ja lähdeviitteet

Aiheesta muualla
Sinihapon eli syaanivedyn terveysvaara ja toimintaohje suun kautta tapahtuneen altistuksen yhteydessä Työterveyslaitos

Tuomet

en:Almond#Sweet and bitter almonds
Kouvolan hovioikeus

Kouvolan hovioikeus aloitti toimintansa vuonna 1978 kun Suomeen perustettiin kaksi uutta hovioikeutta, Kouvolaan ja Rovaniemelle. 1. huhtikuuta 2014 Kouvolan hovioikeus yhdistettiin Itä-Suomen hovioikeuteen. Itä-Suomen hovioikeudella on pysyvä istuntopaikka Kouvolassa.

Historiaa
Hovioikeus toimi piirinsä käräjäoikeuksien muutoksenhakutuomioistuimena. Hovioikeuden tehtävänä on lisäksi valvoa alueensa käräjäoikeuksien toimintaa. Hovioikeuden henkilökuntaan kuuluivat presidentin, hovioikeudenlaamannien, hovioikeudenneuvosten ja esittelijöiden lisäksi kansliapäällikkö, kirjaaja, apulaiskirjaaja, atk-suunnittelija, informaatikko, notaareja, osastosihteeri, toimistosihteerejä sekä virastomestareita. Hovioikeudessa oli yhteensä 58 virkaa. Alkuvuosina hovioikeus toimi vuokratiloissa, hovioikeus muutti uuteen sille suunniteltuun taloon huhtikuussa 1996. Hovioikeuden ensimmäinen presidentti oli Heimo Lampi ja viimeinen Pertti Nieminen. Kouvolan hovioikeuden jäsenenä, eli hovioikeudenneuvoksena on työskennellyt muun muassa Paavo Nikula. Aiemman Kouvolan hovioikeuspiirin kuuluivat Hyvinkään, Päijät-Hämeen, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson käräjäoikeudet. Hovioikeuspiirin asukasluku oli noin 700 000.

Käräjäoikeudet ja niiden tuomiopiirit
Etelä-Karjalan käräjäoikeus Etelä-Karjala
Hyvinkään käräjäoikeus Hyvinkää, Riihimäki, Hausjärvi, Loppi ja Nurmijärvi; 2014- siirtyi osaksi Helsingin hovioikeuspiiriä
Kymenlaakson Käräjäoikeus Kymenlaakso
Päijät-Hämeen käräjäoikeus Päijät-Häme

Lähteet

Aiheesta muualla
 Itä-Suomen hovioikeuden verkkosivut

Kouvola
Suomen hovioikeudet
Tarmo (nimi)

Tarmo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi. Suomessa nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 8 181 miehelle ja muutamalle naiselle. Virossa Tarmo oli vuoden 2021 alussa nimenä 3665 miehellä, ja se on 27:nneksi suosituin miehen nimi.

Tunnettuja Tarmoja
Tarmo Aarnio, Kirkkonummen kunnanjohtaja 2000–
Tarmo Hirsjärvi, suomalainen kansakoulunopettaja ja Lounais-Hämeen paikallishistorian tutkija
Tarmo Huovinen, suomalainen pianisti ja professori
Tarmo Keränen, suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja
Tarmo Kink, virolainen jalkapalloilija
Tarmo Kirjonen, suomalainen salibandyn pelaaja
Tarmo Koivisto, suomalainen sarjakuvapiirtäjä
Tarmo Koivuranta, suomalainen jalkapalloilija
Tarmo Kunnas, suomalainen kirjallisuuden professori
Tarmo Leinatamm, virolainen kapellimestari
Tarmo Manelius, suomalainen runoilija, arvostelija ja kääntäjä
Tarmo Manni, suomalainen näyttelijä
Tarmo Neemelo, virolainen jalkapalloilija
Tarmo Nuotio, suomalainen rovasti ja kuoronjohtaja
Tarmo Pihlap, virolainen laulaja
Tarmo Pipatti, Lahden kaupunginjohtaja –2006
Tarmo Pukkila, Suomen sosiaali- ja terveysministeriön ent. ylijohtaja
Tarmo Reunanen, suomalainen jääkiekkoilija
Tarmo Ropponen, suomalainen tv-toimittaja
Tarmo Ruubel, virolaissyntyinen näyttelijä ja tv-juontaja
Tarmo Rüütli, virolainen jalkapallovalmentaja
Tarmo Salmela, suomalainen runoilija
Tarmo Savola, suomalainen kymmenottelija
Tarmo Talvio, suomalainen kirjailija, nimimerkki Boris Hurtta
Tarmo Tammiste, virolainen Narvan kaupunginjohtaja
Tarmo Uusivirta, suomalainen nyrkkeilijä
Tarmo Väyrynen, suomalainen kirjailija
Tarmo Yli-Rajala, suomalainen kirjastotoimenjohtaja ja kirjailija

Kuvitteellisia Tarmoja

 Tarmo, hahmo Jarmo Jokelan näytelmässä Mobile Horror
 Tarmo, Pelle Pelottoman veljenpoika Disneyn sarjakuvamaailmassa
 Tarmo Saari, Spede Pasasen esittämä roolihahmo elokuvassa Millipilleri.
 Tarmo Turhapuro on Esko Salmisen tulkitsema hahmo, Uuno Turhapuron veli
 Tarmo Lähikauppias

Tukuittain Tarmoja
Katso Tarmo-nimen moninaisesta käytöstä täsmennyssivulta Tarmo.

Lähteet 

Etunimet
Ferdinand von Richthofen

Vapaaherra Ferdinand von Richthofen (5. toukokuuta 1833 – 6. lokakuuta 1905) oli saksalainen tutkimusmatkailija, maantieteilijä ja tiedemies. 

Von Richthofen syntyi  Karlsruhessa, Baden-Württembergissä ja opiskeli Berliinissä. 
Hän opiskeli Tirolissa ja lomaili Transilvaniassa. Vuonna  1860 hän meni Friedrich Albrecht zu Eulenburgin (Preussin rahoittamalle) retkikuntaan Ceyloniin, Japaniin, Taiwaniin, Sulawesille, Jaavalle, Filippineille, Siamiin ja Burmaan vuosina 1860−1862. Vuosina  1862−1868  hän oli töissä geologina Yhdysvalloissa  Goldfieldsissä   Kaliforniassa.  Von Richthofen painatti karttoja ja kirjoja matkaltaan.
Hän oli professorina Bonnissa ja Leipzigin yliopistoissa ja Humboldt-yliopistossa Berliinissä. 

Ferdinand von Richthofenin kuuluisin oppilas oli ruotsalainen tiedemies ja tutkimusmatkailija  Sven Hedin.

Ensimmäisen maailmansodan kuuluisa saksalainen lentäjä ässä  Manfred von Richthofen oli Ferdinand von Richthofen veljenpoika.

Saksalaiset tutkimusmatkailijat
Saksalaiset maantieteilijät
Saksalaiset aateliset
Saksalaiset professorit
Vuonna 1833 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Veli (lehti)

Veli oli suomalainen nuorten miesten tyylilehti ja Trendi-lehden sisarlehti. Lehti käsitteli muotia, populaarikulttuuria, urheilua, ihmisiä ja ilmiöitä. Ensimmäinen Veli ilmestyi vuonna 2006, ja viimeinen joulukuussa 2008.

Veli-lehden päätoimittaja oli Antti Isokangas. Toimituspäällikkönä työskenteli Niklas Thesslund, AD:na Pekka Toivonen ja toimittajana Tero Kartastenpää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Veli-lehden kotisivut

Miestenlehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Suomalaiset elämäntapalehdet
Luettelo Suomen sisällissodan aikaisista lentokentistä

Luettelo Suomen sodanaikaisista lentokentistä

Suomen sisällissodan aikaiset ilmavoimat perustuivat venäläisten hallussaan pitämiin lentokoneisiin, joista valtaosa päätyi Suomen kansanvaltuuskunnalle, Suomen senaatin ulkomailta hankkimiin tai kansanvaltuuskunnalta lopuksi sotasaaliina saamiin lentokoneisiin sekä saksalaisten lentokoneisiin.

Antrean lentoasema
Granbodan lentoasema Degeröllä
Gersbäckin lentotukikohta Saltvikissä
Haapsalun lentotukikohta
Hermannin lentoasema Helsingin Vanhankaupunginlahdella
Jungfrusundin lentoasema Dragsfjärdin Söderlångvikissä
Jurmon lentoasema
Järwen lentotukikohta Kohtla-Järvellä
Koiviston lentoasema
Kolhon lentoasema Kaijanselällä
Kotkan lentotukikohta
Kouvolan lentoasema
Lappohjan lentoasema
Loviisan lentoasema
Laajalahden lentotukikohta Helsingissä
Maarianhaminan lentotukikohta
Mäntyluodon laskusilta
Notvikenin lentotukikohta Eckerössä
Oriveden lentoasema Pappilanselällä
Pellingin lentotukikohta
Saltvikin lentotukikohta (laskusilta) Gersbäckissä
Santahaminan lentoasema
Sortavalan lentoasema
Suursaaren lentotukikohta
Talin lentoasema Helsingissä
Tallinnan lentotukikohta
Tampereen Naistenlahden lentoasema Naistenlahdella
Tampereen Lylyjärven lentoasema Lylyjärvellä
Torpvikin lentotukikohta (laskusilta) Eckerön Notvikenissä 
Turun Vähä-Heikkilän lentoasema Vähä-Heikkilässä
Utin lentoasema
Vehmaisten lentoasema Kaukajärvellä
Viipurin lentoasema Pantsarlahden rannalla

Sisällissodan jälkeen uusia kenttiä
Käkisalmen laskusilta
Lappeenrannan laskusilta
Lappeenrannan lentokenttä
Perkjärven laskusilta
Salmin laskusilta
Santahaminan lentokenttä
Sortavalan lentokenttä

Lähteet 

Ilmavoimien toiminta Suomessa 1918-1920, Ahti Saarinen, 2001, Eugenta osuuskunta ja Ahti Saarinen, Lahti, ISBN 951-98755-0-6

Suomen sisällissota
Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Suomi
Suomen ilmavoimien historia
Granbodan lentoasema

Granbodan lentoasema oli Venäjän Itämerenlaivaston II ilmailuprikaatin 4. lentodivisioonan lentoasema Degerön saarella, jolla oli tukikohtinaan Torpvikin laskusilta ja Saltvikin laskusilta Jungfrusundissa lentoveneilleen.

Tukikohtaa alettiin rakentaa heinäkuussa 1916, ja siihen kuului kaksi lentokonehallia, varastorakennuksia ja muita rakennuksia. Tukikohtaa oli tarkoitus laajentaa kolmannella lentokonehallilla, mutta hanke ei toteutunut Venäjän helmikuussa 1917 tapahtuneen vallankumouksen  seurausten vuoksi.

Suomen lentopaikat
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Föglö
Turun Vähä-Heikkilän lentoasema

Turun Vähä-Heikkilän lentoasema oli Venäjän Itämeren laivaston II Ilmailuprikaatin 5. lentodivisioonan toinen lentoasema. Toinen oli sijoitettuna Dragsfjärdin Söderlångvikiin. Lentoasema sijaitsi Aurajoen suulla, mikä vaikeutti sen toimintaa laivaliikenteen ja veneiden vuoksi.

Lentoasemalla oli neljä lentokonesuojaa, korjaamot sekä esikunta-, kasarmi- ja varastorakennukset. Suomen ilmavoimien lentotoiminta alkoi siellä heinäkuussa 1918, kun lento-oppilaat siirrettiin Hermannin lentoasemalta Vähä-Heikkilään. Venäläisten tarkoituksena oli laajentaa lentoasemaa rakentamalla yhteyteen vielä maalentokenttäkin, mutta sen toimeenpano jäi vallankumouksen vuoksi.

Ilmavoimien käytössä oli Stetinin M-16-, Stetinin M-16- ja Friedrichshafen-lentokoneita. Turun Lentokoulu muuttui 1. lokakuuta 1918 Lentopataljoonaksi, jonka sijaintipaikaksi määrättiin Santahaminan lentoasema. Turkuun jäänyt lento-osastokin siirrettiin Santahaminan lentoasemalle, kun lento-osasto liitettiin Ilmailupataljoonaan.

Vähä-Heikkilän lentoasemalla ja Söderlångvikin lentoasemilla olivat venäläisaikana tukikohtinaan Mäntyluodon lentotukikohta, Jurmon lentotukikohta Korppoossa ja Lappvikin lentotukikohta Hangossa.

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Turun liikenne
Suomen entiset lentoasemat
Koivistonkylä (Äänekoski)

Koivistonkylä on kylä Äänekosken eteläisellä puolella. Se oli menneinä vuosisatoina maantieliikenteen risteys, jossa Vaasan ja Kuopion välinen tie on kohdannut Laukaasta pohjoiseen kulkevan tien. Kylä on ollut Äänekosken hallinnollinen keskus 1700-luvulta 1840-luvulle, ja siellä on sijainnut esimerkiksi Äänekosken seudun ainoa posti.

Kylä rajoittuu lännessä Hirvaskankaalla Uuraisten ja Äänekosken rajaan, etelässä Uuraisten puolella sijaitsevaan Hirvaskylään sekä Laukaan ja Äänekosken rajaan, pohjoisessa Äänekosken Rannankylään, sekä idässä Kapeenkoskeen ja Pörrinsalmen siltaan, jonka kohdalla on myös Laukaan ja Äänekosken itäinen raja, joskin kantatietä 69 kuljettaessa lähes heti sillan jälkeen on toinen Laukaan ja Äänekosken raja, koska koskiomistukset ovat ennen vanhaan olleet monimuotoisia. 

Kylän tunnettu maamerkki ja juhlapaikka, Koiviston seuratalo, sijaitsee kylän keskellä. Koivistonkylältä Suolahteen päin mentäessä, Pörrinsalmen sillan oikealla puolella on Kapeenkoski, jossa on mainiot kalastusmahdollisuudet. Koivistonkylän länsiosissa sijaitsee Hirvaskangas, joka on tullut tunnetuksi maantieteellisesti ja palvelullisesti merkittävänä risteyspaikkana, niin entisaikaan kuin nykyäänkin. 

Koivistonkylän Niiniveden rantaa pitkin kulkee Koivistonkyläntie, vanha maantie, jota pitkin pääsee 4-tien varteen Myllyntauksen paikkeille. Tie on nykyisin museotie. Tunnetuksi kylä on tullut Anita Hirvosesta, joka vietti lapsuutensa Koiviston maisemissa, sekä Jorma Kinnusesta, joka heitti aikoinaan keihäänheiton epävirallisen maailmanennätyksen Koiviston koulun kentällä. Heittoa ei pystytty kunnolla mittaamaan, koska keihäs lensi epätasaiselle pellolle. Koivistonkylällä on oma urheiluseura, Koiviston Kipinä. Kipinässä harrastetaan liikuntaa monipuolisesti, kuten lentopalloa, koripalloa, hiihtoa ja yleisurheilua. Seuran koripallojoukkue on pelannut vuodesta 1991 Keski-Suomen 3- ja 4-divisioonassa. Koiviston koulun vieressä kulkee valaistu hiihtolatu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Koiviston kyläyhdistyksen sivut 
 Koiviston Kipinän kotisivu 

Äänekosken kylät
The Ratzz

The Ratzz on suomalainen pilailukappaileiden tekoon erikoistunut yhtye. The Ratzzin musiikkivideot ovat tietokoneanimaatioita.

Diskografia 

Hard Ratzz Hallelujah (2006)

 Hard Ratzz Hallelujah (Lordi - Hard Rock Hallelujah)
 Viemäriin (Lovex - Guardian Angel)
 Taivas meitä rottia suojaa (KISS - I Was Made For Loving You)
 En tahdo odottaa (Technicolour - Teach Me Love)
 Kingit kaupungin  (Lordi - Would You Love a Monsterman?)
 Rottii vaan (Bleak - What You Are)
 Taivas lyö tulta (Teräsbetoni - Taivas lyö tulta)
 Aave (?)
 Pala juustoa (?)
 Kyyhky (Bloodpit - Platitude)
 Huussin väki (Lordi - Who's Your Daddy?)

Kuuma Kesä (2007)

 Paranoid (Black Sabbath - Paranoid)
 Liimassa oot (Hanna Pakarinen - Leave Me Alone)
 Kuuma kesä (Popeda - Pitkä kuuma kesä)
 Lost cats (Th 69 Eyes - Lost Boys)
 Rottia rottia rottia (Mötley Crüe – Girls, Girls, Girls)
 Ei housut mee (Lordi - It Snows in Hell)
 Moottoritie on kuuma (Pelle Miljoona - Moottoritie on kuuma)
 Maailma muuttuu (Deep Insight - New Day)
 Rotan elämä (?)
 Hyvää yötä (Bleak feat. Ana Johnsson - Fate)

Kulkuset – herkullinen joululevy (2007)

 Petteri Punakuono (Rudolph the Red Nosed Reindeer) 
 Kulkuset (Jingle Bells)  
 The Ratzz Christmas tale 1  
 Kuuraparta (Frosty The Snowman) 
 Kun joulupukki suukon sai (I Saw Mommy Kissing Santa Claus)  
 Sinivuorten yö  
 The Ratzz Christmas tale 2  
 Nissepolkka (Tomtepolka)  
 Kop kop kop  
 Valkea joulu (White Christmas)

Aiheesta muualla 
 Hard Ratzz Hallelujah 
 Levyt kuunneltavissa ilmaiseksi Spotifystä
 http://www.myspace.com/theratzz

Ratzz, The
Despair and Demise

Despair And Demise black metal -albumi joka muistuttaa tyylisuunnaltaan Burzumin alkuaikojen levyjä. Grand Nocturne julkaisi Despair And Demise albumin vinyylinä ja CD -levynä vuonna 2006.

Vinyylin painos on rajattu 350 kopioon. Levymerkkinä on Asgard Musik ja albumin on tuottanut Grand Nocturne.

Kappaleet

Kokoonpano 
 TJ Havok (Teemu Haavisto) – laulu, rummut
 KL (Kimmo Liuksiala) – kitarat, bassokitara, syntetisaattori

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Suomalaiset black metal -albumit
Ned Leeds

Ned Leeds on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo. Hän kuuluu Hämähäkkimies sarjakuva seikkailujen sivuhahmoihin. Hän oli työskentelemässä Daily Buglessa, jossa myös Peter Parker työskentelee. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #25-lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja Steve Ditko.

Ned Leeds muissa medioissa

Televisio 
Ned Leeds esiintyy vain pienessä toimitustyö roolissa Hämähäkkimies-animaatiosarjassa jaksoissa 42 "Syyllinen" ja 47 "Herääminen"  

Bob Bergen toimi hahmon äänenä.

Elokuvat 
Vuoden 2017 elokuvassa Spider-Man: Homecoming Ned Leeds esiintyy high school -opiskelijana ja Peter Parkerin parhaana ystävänä, joka saa elokuvan alussa tietää Peterin olevan Hämähäkkimies. Hahmossa on vaikutteita Ganke Leestä (Miles Moralesin paras ystävä Ultimate Marvel -jatkumossa). Nediä näyttelee Jacob Batalon.
Ned esiintyy myös vuoden 2018 elokuvassa Avengers: Infinity War. Koulumatkan aikana hän ja Peter huomaavat Q-aluksen, jolla Ebony Maw ja Cull Obsidian olivat saapuneet Maahan. Ned kiinnittää muiden oppilaiden huomion alukseen, jolloin Peter saa tilaisuuden poistua salaa bussista ja lähteä Hämähäkkimiehenä ottamaan asiasta selvää.
Ned esiintyy lyhyesti vuoden 2019 elokuvassa Avengers: Endgame, kun hän ja Peter kohtasivat taas palasivat viisi vuotta Infinity Warin tapahtumien jälkeen takaisin Midtownin tiedelukioon opiskelemaan. Selityksenä siihen miksi Ned oli yhä nuori opiskelija, elokuvan ohjaajat Anthony ja Joe Russo vahvistivat Nedin olleen Peterin ohella yksi ihmisistä, jotka Thanos oli Ikuisuuskivillä muuttanut tomuksi, kunnes Hulk oli herättänyt heidät takaisin henkiin.
Elokuvassa Spider-Man: Far From Home (2019) hän alkaa luokkaretken aikana seurustelemaan Betty Brantin kanssa, mutta kertovat Peterille ja Michelle ”MJ” Jones-Watsonille luokkaretken jälkeen päättäneensä erota sopuisissa merkeissä.
Elokuvassa Spider-Man: No Way Home (2021) Ned, Peter ja MJ saavat kieltävät vastaukset kaikista yliopistoista, joihin hakevat, koska sankariksi tekeytynyt Mysterio oli lavastanut Hämähäkkimiehen syylliseksi omaan kuolemaansa ja paljastanut maailmalle Peterin olevan Hämähäkkimies. Kun Stephen Strangen langettama muistiloitsu Peterin henkilöllisyyden unohtamiseksi epäonnistuu ja tuo muiden universumeiden Hämähäkkimiesten vihollisia, Peter, MJ ja Ned saavat tehtäväkseen napata nämä. Ned saa myöhemmin käsiinsä Strangen portaaleja avaavan sormuksen, kun Peter päättää parantaa roistot ja vangitsee Strangen Peiliulottuvuuteen. Ned tulee jäljittäneeksi sormuksella kaksi muista universumeista tullutta Peterin varianttia (toinen on Sam Raimin elokuvatrilogian universumista ja toinen on Marc Webbin The Amazing Spider-Man -elokuvien universumista). Kun kaikki roistot on pysäytetty ja Ned vapauttanut sormuksella Strangen Peiliulottuvuudesta, Strange langettaa Peterin pyynnöstä uuden muistinloitsun, joka hävittää myös Nedin ja MJ:n muistot Peterin olemassaolosta ja ystävyydestä.

Lähteet 

Marvel-universumin superroistot
Hämähäkkimiehen sivuhenkilöt
Neuvostoliiton säveltäjäliitto

Neuvostoliiton säveltäjäliitto () oli neuvostoliittolainen taidemusiikin säveltäjien järjestö, joka perustettiin 1920-luvulla kilpailleiden Uuden musiikin yhdistyksen ASM:in ja Venäläisten proletariaattimuusikoiden yhdistyksen RAPM:in tilalle kommunistisen puolueen päätöksellä vuonna 1934. Liitto valvoi puolueen näkemyksen mukaisen sosialistisen realismin ideaalin toteutumista Neuvostoliiton musiikkielämässä. Musiikki, joka ei täyttänyt näitä ideaaleja tuomittiin "formalistisena" ja sen todettiin olevan "mädäntyneen lännen dekadenttia musiikkia". Järjestön pääsihteerinä toimi yli 40 vuoden ajan säveltäjä Tihon Hrennikov.

Lähteet
 Meri Herrala:  Neuvostosäveltäjien kokemuksen tutkimisen ja arvottamisen ongelma vuoden 1948 antiformalismikampanjassa
 Neuvostosäveltäjä poliittisen vallan valvomana – tarina 2: Alfred Schnittke

Kulttuurijärjestöt
Neuvostoliiton musiikki
Neuvostoliittolaiset järjestöt
Hermannin lentoasema

Hermannin lentoasema oli Helsingin Vanhankaupunginlahdella vuosina 1915–1918 toiminut venäläisten, saksalaisten ja suomalaisten vesilentokenttä. Se sijaitsi nykyään mantereeseen täytetyn Kyläsaaren pohjoispuolella. Lentoasema kuului Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin organisaatioon 4. ja 5. ilmailudivisioonasta riippumattomana erillisyksikkönä. Lentoasemalla oli kaksi kankaista lentokonehallia sekä muutamia muita rakennuksia miehistöä ja varastointia varten. Lentoasema rakennettiin 1915 alussa.

2. ilmailuprikaatin käytössä ollessaan Hermannin lentoasemalla oli lentokoneita kahdeksan, joista Viroon liittyvän yhteystoiminnan vuoksi paikalla saattoi olla kerrallaan 2–4 lentokonetta. Koneet olivat pääasiassa Stetinin M-9 -lentoveneitä ja Stetinin M-16 -vesitasolentokoneita. Vanhankaupunginlahden jäätyessä talven ajaksi tehtiin vesitasoihin jalakset ponttonien sijaan. 

Saksalaiset ja suomalaiset valkoisen armeijan joukot valtasivat lentoaseman 13. huhtikuuta 1918 Helsingin taistelun aikana. Pari päivää myöhemmin sen johdon otti luutnantti Väinö Mikkola. Aseman kalustona oli neljä sotasaaliina saatua Stetinin M-16 -lentovenettä. Kapteeni Seber määräsi 5. toukokuuta lentoaseman päälliköksi luutnantti Bertel Mårtensonin, joka saapui 8. toukokuuta Helsinkiin Friedrichshafenilla. Saksalaiset siirsivät asemalle kesällä neljän Friedrichshafen-lentokoneen osaston.

Kesäkuussa 1918 annettiin lentoasemalla myös ohjaaja- ja tähystäjäkoulutusta, mutta elo–syyskuussa 1918 kaksi Stetinin M-16:ta siirrettiin Santahaminan lentoasemalle ja kaksi Turun Vähä-Heikkilän lentoasemalle. Hermannin lentoasema lakkautettiin ja sinne jäivät ainoastaan saksalaiset Friedrichshafenit.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 
 
 T. Hannus : Ilmailumme lasten kengissä. Muistelmia Hermannin lentoaseman toiminnasta, Hakkapeliitta, 05.07.1932, nro 27, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Helsingin liikenne
Helsingin historia
Hermanni
Suomen entiset lentoasemat
Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Sortavalan lentoasema

Sortavalan lentoasema perustettiin 14. kesäkuuta 1918. Se sijaitsi Sortavalan keskustassa Vakkolahden rannalla, lähellä Pitkäsiltaa. Lentoaseman konesuojan muodostivat aluksi kaksi kankaista vajaa, joihin mahtui kaksi lentokonetta. Kolmas lentokone oli laskusillalla. Puurakenteinen lentokonehalli valmistui lokakuussa 1918. Varsinaisena lentokenttänä käytettiin neliökilometrin laajuista Läppäjärven selkää.

Sortavalan lentoaseman ensimmäinen lentokone oli Friedrichshafen FF49C, joka tuli 26. kesäkuuta 1918. Sortavalan lentoasemalta toimivien lentokoneiden tehtävänä oli valvoa Laatokkaa, mutta sieltä suoritettiin lentoja myös maarintamille Laatokan pohjoispuolelle. Suomen ilmavoimien ensimmäinen varsinainen tiedustelulento ulkomaille tapahtui 27. helmikuuta 1919, kun kapteeni Väinö Mikkola ja kersantti C-E Leijer suorittivat ilmakuvausmatkan Pietariin. Friedrichshafen FF49C:t siirrettiin Koivistolle 5. joulukuuta 1918 ja 22. maaliskuuta 1919.

Lentoasemalta pyrittiin tukemaan myös Aunuksen retkeä. Eversti Gunnar von Hertzen ja vänrikki Santtu Tschernichin hankkivat retkikunnan käyttöön Rumpler C.8:n, joka joutui tekemään pakkolaskun lähtöpäivänään 21. huhtikuuta 1919.

Syksyllä 1919 suoritettiin postilento Murmanskin Kontiolahteen. Porajärven kapinan vuoksi lentoasemalle siirrettiin 1920 kolme Breguet 14A2-lentokonetta tiedustelutehtäviin itärajalla. Koneet lensivät kaksi onnistunutta matkaa Porajärvelle. Sortavalan lentoaseman toiminta siirtyi Kasinhäntään 1921 alkaen.

Lähteet 
 

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Suomen sodanaikaiset lentokentät
Sortavala
Suomen entiset lentoasemat
Santahaminan lentoasema

Santahaminan lentoasema on Santahaminassa sijaitsevan venäläisen varuskunnan alueelle syksyllä 1918 perustettu lentoasema. Asema aloitti lakkautetulta Hermannin lentoasemalta siirretyllä puisella lentokonehallilla 1919 ja kahdella puisella laskusillalla. Puisen hallin rinnalle rakennettiin tiilinen 1921 ja betoninen 1924. Jokaisella hallilla oli laskusilta veteen ja yhteen halliin mahtui 5-10 lentokonetta.

Lento-osasto 2 siirrettiin Hermannista ja Lentopataljoona Ilmailupataljoonaksi uudelleen nimettynä Turun Vähä-Heikkilän lentoasemalta. Ilmailupataljoonan koulutuslentotoiminta Ilmailukouluna oli pysähdyksissä vielä keväällä 1919.

Ilmailuvoimien esikunta siirtyi Santahaminan lentoaseman yhteyteen 1. heinäkuuta 1921 viideksi vuodeksi. Sinne siirtyi myös 1. maaliskuuta 1924 perustettu Ilmailutelakka, joka korjasi koneita.

Santahaminassa toimi vesilentokentän lisäksi myös Ilmailutelakan ja lentokonetehtaan pääasiallisessa käytössä oleva entiselle ampumaradalle raivattu maalentokenttä, joka oli pohjaltaan liian pehmeä ja mitaltaan liian lyhyt koulutuslentotoimintaan.

Santahaminan lentoasema toimi kuitenkin 1936 valmistuneen Malmin lentokentän edeltäjänä Helsingissä vierailevien osalta.

Lähteet
 Ilmasotakoulun historia

Aiheesta muualla  
  Web archive 2009
 
 
 
 
 

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Helsingin liikenne
Helsingin historia
Lentoasema
Suomen entiset lentoasemat
Koiviston lentoasema

Koiviston lentoasema oli vuosina 1918-1924 Karjalankannaksen Koivistolla toiminut pieni sotilaslentoasema. Alkujaan vesilentokoneille tarkoitetun, Koiviston Kirkkoniemessä sijainneen aseman perustivat Suomen sisällissodan jälkeen saksalaiset, jotka käyttivät sitä Itäisen Suomenlahden tiedusteluun. Saksalaiset vetäytyivät alueelta Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen syksyllä, ja lentoasema siirtyi kokonaan suomalaisille.  Syksyllä 1919 sitä käyttivät puolestaan englantilaiset laivaston koneet, joille rakennettiin myös maakenttä Kotterlahden kylään. Englantilaiset pommittivat aktiivisesti Kronstadtia ja Pietaria, mutta suomalaiset itse tekivät vain tiedustelulentoja.  Englantilaisten vetäydyttyä Suomen oma sotilaslentotoiminta oli vilkasta syksyllä 1920 Venäjän kanssa solmittuun Tarton rauhaan asti, joskin koneiden määrä oli pieni. Vuonna 1924 lentoasema lakkautettiin, koska syysmyrsky tuhosi koneet ja konehallin, toiminta siirrettiin Viipuriin.

Lähteet
Koiviston viesti 1/2008, Koiviston lentoasema 1918 -1921 

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Koivisto
Suomen entiset lentoasemat
The Oath of Black Blood

The Oath of Black Blood on Beheritin ensimmäinen kokopitkä albumi. Sen julkaisi saksalainen Turbo Music (LP/CD) vuonna 1991, Yhdysvalloissa JL America (LP/CD/MC) 1992 ja uusintapainoksena Spinefarm (digipak CD) vuonna 2004. JL American versiossa on hieman eroavat kansitaiteet ja virheitä kappalelistauksessa, esimerkiksi Intro puuttuu kokonaan. Albumista on myös monia eri tahojen julkaisemia bootleg-julkaisuja.

Turbo Music lähetti Beheritille 100 dollaria rahaa albumin nauhoittamiseen, mutta tarinoiden mukaan yhtye käytti rahat alkoholiin. Turbo Musicilla ei siis ollut muuta julkaistavaa materiaalia, kuin Demonomancy-demo ja Dawn of Satan's Millenium 7" EP ja julkaisi ne albumina ilman yhtyeen lupaa. Yhtye piti albumia bootleginä, mutta kovan kulttimaineen ja kysynnän vuoksi sitä pidetään yleisesti Beheritin ensimmäisenä albumina. Ensimmäinen virallinen versio albumista on näin ollen vasta Spinefarmin vuonna 2004 julkaisema, uudella kansivärityksellä varustettu laitos. Demokasetilta suoraan kopioitujen kappaleiden äänenlaatu ei ole parhaimmasta päästä ja albumin erittäin raaka äänimaailma johtuu osittain tästä.

Kappaleet 
 Intro
 Metal of Death
 The Oath of Black Blood
 Grave Desecration
 Witchcraft
 Goat Worship
 Demonomancy
 Black Mass Prayer
 Beast of Damnation
 Hail Sathanas
 Dawn of Satan's Millennium

Kappaleet 1-7 on otettu Demonomancy-demolta ja kappaleet 8-11 Dawn of Satan's Millenium EP:ltä.

Tuotanto 
 R. Schaffelhuber ‎– vastaava tuottaja
 Mika Jussila ‎– masteroija
 Hayo Wampel ‎– miksaaja
 Thorncross ‎– kansikuva

Aiheesta muualla 
  
 

Vuoden 1991 esikoisalbumit
Beheritin albumit
Rebel Extravaganza

Rebel Extravaganza on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin neljäs albumi.

Kappaleet

Kokoonpano
 Satyr - kitara, basso, kosketinsoittimet, laulu
 Frost - rummut

Vierailevat muusikot
 Bjorn Boge – basso kappaleessa "The Scorn Torrent"
 Bratland – syntetisaattori  "Supersonic Journey"
 S. W. Krupp – kitara kappaleilla "A Moment of Clarity", "Filthgrinder" ja "The Scorn Torrent"
 Anders Odden – kitara kappaleilla "Tied In Bronze Chains", "Prime Evil Renaissance" ja "Supersonic Journey"
 Gylve Nagell (Darkthrone-yhtyeen Fenriz) – lyömäsoittimet kappaleilla "Prime Evil Renaissance" ja "Havoc Vulture"

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Albumi Battlegrim.net-sivustolla

Lähteet 

Satyriconin albumit
Vuoden 1999 albumit
O’Haren kansainvälinen lentoasema

O’Haren kansainvälinen lentoasema ()  on yksi maailman vilkkaimmista lentoasemista. Se sijaitsee 27 kilometriä Chicagon keskustasta luoteeseen. Se oli matkustajamäärältään maailman vilkkain kenttä vuoteen 1998 asti, jolloin sen ohitti Atlantan kansainvälinen lentoasema. Yhdysvaltain ilmailuhallinnon tilastoinnin mukaan O’Hare on ollut nousujen ja laskujen määrässä Atlantaa vilkkaampi ainakin vuosina 2014 ja 2018. O’Hare on United Airlinesin tärkein keskittymä ja American Airlinesin toiseksi tärkein keskittymä. Lentoasemalla on viisi terminaalia, ja sinne lentävät lukuisat niin amerikkalaiset kuin ulkomaalaisetkin lentoyhtiöt.

Kesäkuussa 2018 Chicagon kaupunki päätti, että lentoaseman ja kaupunkikeskustan välille kaivetaan tunneli suurnopeusjunaa varten, urakoijana Elon Muskin The Boring Company.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lentoaseman kotisivut  
Lentoaseman modernisointisuunnitelma 
 

Illinois’n lentoasemat
Chicagon rakennukset ja rakennelmat
Kaarlen kenttä

Kaarlen kenttä on Vaasan pääyleisurheilukenttä, jossa pelataan myös amerikkalaista jalkapalloa sekä jalkapalloa. Kentän yleisökapasiteetti on 5 500, joka jakautuu 2 500- ja 3 000-paikkaisiin katsomoihin. Kaarlen kentän pääkäyttäjä on amerikkalaisen jalkapallon Vaahteraliigajoukkue Wasa Royals. Jalkapallojoukkueista siellä pelaa ottelunsa Vaasan Kiisto. Myös Vasa IFK ja VPS-j pelaavat siellä noin puolet otteluistaan. Kentällä järjestettiin myös Kalevan Kisat vuonna 2004. Kenttä sijaitsee Vaasan urheilupaikkojen keskittymässä, jossa sijaitsee myös ravirata, jäähalli, pesäpallostadion, tenniskenttä, uimahalli ja kuuluisa Hietalahden jalkapallostadion. Kentällä on kahdeksan spurtanpintaista juoksurataa.

Yleisöennätys 
Kaarlen kentällä pidettyjen jalkapallo-otteluiden yleisöennätys on 5 823 katsojaa maaottelussa Suomi - Bulgaria, joka pelattiin 4. elokuuta 1988.

Parhaimmillaan vuonna 2001 oli yhtenä päivänä 10.500 katselijaa

Merkittäviä kilpailuja  
vuonna 2001 European cup first legue (2pv), katsojia noin 19.000. 
vuonna 2004 Kalevan kisat (3pv), katsojia noin 16.000. 
vuonna 2007 European cup first league (2pv), katsojia noin 14.000. 
vuonna 2016 Stafettkarnevalen.

Kaarlen kentällä on järjestetty mm. vuonna 2008 Veteraanien yleisurheilun SM-kilpailut ja yleisurheilun joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigan kilpailut vuonna 2017.

Suomen yleisurheilustadionit
Suomen jalkapallostadionit
Vaasan urheilupaikat
Hietalahti
Lonesome Crow

Lonesome Crow on saksalaisen hardrock -yhtye Scorpionsin vuonna 1972 julkaistu debyyttialbumi. Albumi on yhtyeen ainoa, jolla kitaraa soittaa Michael Schenker. Levy nousi julkaisuaikanaan esille yhtyeen kotimaassa Saksassa, vaikkei menestynyt hyvin. Albumi eroaa huomattavasti musiikillisesti myöhemmistä tunnetummista ja menestyneemmistä Scorpionsin albumeista. Lonesome Crow edustaa myöhemmistä yhtyeen levyistä poiketen kokeellista krautrock-genreä ja sillä on vaikutteita muun muassa progressiivisesta rockista.

Albumin kappale ”Action” on pääpiirteissään hard rockia, mutta kappaleesta löytyy kokeellisen musiikin Krautrockin piirteitä. Kappale on merkitty yhtyeen yhdessä tekemäksi.

Kappaleet

Kokoonpano
 Klaus Meine - laulu
 Rudolf Schenker - rytmikitara, taustalaulu
 Michael Schenker - soolokitara, taustalaulu
 Lothar Heimberg - basso, taustalaulu
 Wolfgang Dziony - rummut, taustalaulu

Lähteet

Aiheesta muualla
Scorpions.com

Vuoden 1972 esikoisalbumit
Scorpionsin albumit
Puotinkylän Valtti

Puotinkylän Voimistelu- ja Urheiluseura Valtti on helsinkiläinen vuonna 1946 perustettu urheiluseura. Sen suosituin laji on jalkapallo, jossa lisenssipelaajia on noin 1000. Seuran tavoitteena on tarjota itähelsinkiläisille lapsille ja nuorille mahdollisuus harrastaa liikuntaa ja oppia jalkapalloa. Valtin muita lajeja ovat salibandy, kuntoilu sekä veteraanitoiminta. 

Ensimmäinen Valtin jalkapallojoukkue aloitti syksyllä 1946. 70-luvulla Valtti pelasi parhaimmillaan II divisioonassa. Seuran kotiotteluissa Vartiokylän kentällä oli parhaimmillaan lähes 2000 katsojaa. 

Naisten jalkapallo alkoi Valtissa 1976. Jo 1979 Valtin naiset karsivat itsensä SM-sarjaan. 1980 joukkue saavutti SM-pronssia, 1981 SM-hopeaa ja lopulta 1982 SM-kultaa. 1983 Valtti uusi SM-kultansa ja seuran pelaaja Hanna-Mari Sarlin valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi. Joukkuetta valmensi Tony Nyberg.

Tällä hetkellä Valtilla on joukkueita kaikissa poikien ja tyttöjen ikä-luokissa 6-vuotiaista I-junioreista A-junioreihin asti. Seuraan kuuluu myös aktiivisia ikämiesjoukkueita. Vuonna 2008 60-vuotiaiden joukkue pääsi juhlimaan Suomen mestaruutta.

Kaudella 2021 Valtin edustusjoukkue pelaa Eteläisen piirin Kolmosessa.

Seuran lajivalikoima ja historia on seuraava: hiihto- ja yleisurheilu vuodesta 1947, jalkapallo vuodesta 1947, naisten toiminta (voimistelu, jumpat) vuodesta 1947, voimanosto vuodesta 1960, salibandy 1990-luvun alusta, veteraanit omana jaostona vuodesta 2001 sekä kuntoilu lajijaostona vuodesta 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Valtti Jalkapallo
 Seuran kotisivu      
 Seuran salibandyjaoston kotisivu

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset salibandyseurat
Vartiokylä
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1946 perustetut urheiluseurat
Koivistonkylä (Tampere)

Koivistonkylä (puhekielessä Koikkari) on Tampereen eteläinen kaupunginosa, joka rajoittuu pohjoisessa Nekalaan, lännessä Taatalaan, etelässä Vihiojaan ja idässä Veisuun. Koivistonkylän lempinimi on Koikkari, ja sieltä ovat kotoisin monet tamperelaiset jääkiekkoilijat, muun muassa Raimo Helminen.

Historiaa

Koivistonkylä on nimetty Messukylän henkikirjakylään kuuluneen Koiviston torpan mukaan. Torppari Aukusti Koivisto lunasti tilan itsenäiseksi 1920-luvulla. Samaan aikaan alueelta alkoi vilkas rakentaminen ja 1940-luvun puoliväliin mennessä sieltä oli lohkottu jo noin 400 tonttia. Koivistonkylä siirtyi Tampereen kaupunkiin Messukylän kuntaliitoksessa vuoden 1947 alussa.

1960-luvulla Koivistonkylä rajautui suuriin metsiin ja Lempääläntien varressa Sulkavuoreen. Vuoren päällä oli jatkosodan aikana sijainnut Tampereen ilmatorjuntapatteriston ilmatorjuntapatteri, ja sen betoniperustoja on edelleen jäljellä. Sähkölinjaa pitkin kulki talvisin latu, jota myöten saattoi hiihtää nykyisen Hervannan kaupunginosan keskellä sijaitsevan Ahvenisjärven hiihtomajalle. Siitä johti latu edelleen pitkälle Valkeakosken suuntaan Taivalpirtin majalle.

Kuljun moottoritien rakentamisen yhteydessä 1960-luvun puolivälissä osa Sulkavuoresta leikattiin vanhan Lempääläntien liittämiseksi Koivistontiehen. Jäljelle jäänyt kuusikkorinne Taatalan puolella hävitettiin 1977 valmistuneen Osuusliike Voiman Eka-Marketin, nykyisen Prisman tieltä. Koivistonkylän Eka-Market oli Suomen ensimmäinen varsinainen automarketti. Samaan rakennukseen tuli myös Suomen ensimmäinen itsepalvelu-Alko.

Koivistonkylässä sijaitsi Länsilinjat Oy:n vuonna 1947 valmistunut autohalli, joka jäi tyhjilleen yrityksen muuttaessa uusiin tiloihin Sarankulman kaupunginosaan vuonna 1984. Vanha autohalli purettiin 1990-luvun lopulla.

Koivistonkylällä on myös oma harrastejääkiekkoseura nimeltä Koivistonkylän Chiefs.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Lammi, Essi Maria. Koivistontien varrelta : Koivistonkylän kaupunginosahistoria. Tampere: Koivistonkylän omakotiyhdistys, Tampereen kaupunki, 2000. ISBN 951-609-133-4.
20 suosikkia – Kaikki rakkauteni

Kaikki rakkauteni on 20 suosikkia -sarjassa vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi, jolla on  The Beatles -yhtyeen kappaleiden suomennoksia.

Kappaleet 
 Hän sinun on (She Loves You) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. Saukki, sov. J. Liebkind -The Hounds - 2:14 (1964)
 Kovan päivän ilta (A Hard Day's Night) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. R. Helismaa - The Esquires - 2:21 (1964)
 En voi ostaa rakkauttasi (Can't Buy Me Love) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. R. Helismaa, sov. M. Sortila - Eddy & The Lightnings - 1:59 (1964)
 Rakkautta vain (All You Need Is Love) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. K. Tuomisaari, sov. E. Linnavalli - Kristiina Hautala - 3:32 (1967)
 Eleanor Rigby - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Raittinen - Topmost - 2:28 (1966)
 Michelle - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. T. Valkama, sov. N. Johansson - Kivikasvot - 2:26 (1966)
 Elämältä en halua enempää (Obla-di, Obla-da) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Vainio, sov. N. Johansson - Erno - 3:05 (1969)
 Meidän yhteinen (From Me To You) - P. McCartney - J. Lennon, suom. san. Solja Tuuli, sov. J. Liebkind - Ann Christine & Johnny - 2:04 (1964)
 Kaikki rakkauteni (All My Loving) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. K. Kuuva - Eero & Jussi & The Boys - 2:02 (1964)
 Kuiskaa (This Boy) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Vainio, sov. E. Linnavalli - Danny - 2:03 (1966)
 Tyttö (Girl) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. T. Valkama, sov. N. Johansson - Kai Hyttinen - 2:42 (1966)
 Hei pojat (Daytripper) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen - Taiska - 3:38 (1982)
 Älä kiusaa tee (Bad To Me) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. Saukki, sov. J. Salo - Laila Kinnunen - 2:16 (1964)
 Lady Madonna - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. P. Reponen, sov. E. Linnavalli - Kirka - 2:10 (1971)
 Ovensuu (The Long And Winding Road) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Vainio, sov. M. Johansson - Pepe Willberg - 3:12 (1976)
 Peitä jälkesi (Run For Your Life) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. V. Salmi, sov. Karma - Karma - 2:48 (1975)
 Eilinen (Yesterday) - P. McCartney - J. Lennon, suom. san. T. Valkama, sov. A. Hyvärinen Markku Aro - 2:43 (1976)
 Paulin taikakaulin (Maxwell's Silver Hammer) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Virtanen, sov. J. Salo - Vesa-Matti Loiri - 3:07 (1973)
 Kaupungin harmain mies (When I'm Sixty-Four) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Vainio, sov. N. Johansson - Robin - 2:51(1967)
 Keltainen jäänsärkijä (Yellow Submarine) - J. Lennon - P. McCartney, suom. san. J. Vainio, sov. J. Salo - Simo & Spede - 3:02 (1966)

Tuotanto 
 1, 4, 8, 10, 13, 14, 18, 20 - Scandia
 2, 3, 6 - Fazer Finnlevy
 5, 9 - Discophon
 7, 11, 12, 15, 16, 17, 19 - Finnlevy

Lähteet 
CD-levy 5050466-1426-2-7 (Warner Music Finland, 2002)

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Suomalaiset rockalbumit
Christer Gardell

Christer Gardell (s. 1960) on ruotsalainen liikemies. Gardell perusti pääomasijoitusyhtiö Cevian Capitalin vuonna 2002 ja on toiminut yhtiön johtavana osakkaana siitä lähtien. Vuosina 1996–2002 hän oli AB Custoksen pääjohtaja. Gardell on työskennellyt aikaisemmin Nordic Capitalissa ja McKinsey & Companyssa. Hän on myös Metso-konsernin hallituksen jäsen ja Skandian hallituksen puheenjohtaja. Gardell asuu Tukholmassa.

Lähteet

Ruotsalaiset liikemiehet
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Hellboy

Hellboy on kuvitteellinen supersankari Dark Horse Comicsin julkaisemassa sarjakuvassa Hellboy. Hahmon loi Mike Mignola. Hellboy esiintyi ensimmäistä kertaa julkaisussa San Diego Comic-Con Comics #2 vuonna 1993. Guillermo del Toro on ohjannut Hellboysta kaksi elokuvaa: Hellboy (2004) ja Hellboy II: The Golden Army (2008). Näissä elokuvissa hahmo esitti Ron Perlman. Hahmosta tehtiin vuonna 2019 uusi elokuva, jossa hahmoa esittää David Harbour.

Historia 
Hellboy on olento jonka Grigori Rasputin toi Maahan Toisen maailmansodan viimeisinä hetkinä. Hellboy todisti, että ei ole paholainen vaan pieni paholaisen kaltainen olento jolla oli punainen nahka, sarvet, häntä ja valtava kivinen oikea käsi. Hänet nimesi professori Trevor Bruttenholm.

Hellboyn kasvatti Yhdysvaltain armeija sekä Paranormaalin Tutkimuksen ja Puolustuksen Toimisto (P.T.P.T.), englanniksi Bureau for Paranormal Research and Defense (BPRD), Yhdysvaltain agentiksi joka taistelee okkulttisia uhkia vastaan.

Aikuisena Hellboysta tuli PTPT:n tärkeimpiä agentteja yhdessä muutaman ihmisen ja teko-ihmisen kanssa. Hänen toverinsa olivat Kate Gorrigan, kansanperinteen professori New Yorkin yliopistosta, Abe Sapien, kalamainen humanoidi, Liz Sherman, pyrokineettinen nuori nainen ja Roger, valtava homonculus.

Vastustajat 
Hellboylla, kuten muillakin supersankareilla, on vastustajinaan joukkio erilaisia superroistoja ja konnia. Näistä merkittävimpiä ovat:
 Herman von Klempt — Natsi joka on Hellboyn ehkä kuuluisin vastustaja. Pukeutuu kaasunaamariin ja SS-univormuun. On kuollut jo vuosia aiemmin, mutta pystyy jatkamaan elämäänsä selkäänsä asennetun vieterin avulla.
 Grigori Rasputin — Venäläinen okkultisti joka toi Hellboyn Maahan
 Karl Ruprecht Kroenen — Natsitutkija joka oli mukana Rasputinin johtamassa Ragna Rok -projektissa. Herman von Klemptin vanha ystävä.
 Ogdru Jahad — Seitsemän muinaista lohikäärmettä jotka yrittävät tuhota Maan. Näiden vapauttaminen oli Ragna Rok -projektin päätavoite.
 Ogdru Hem — Ogdru Jahadien jälkeläisiä jotka janoavat ääretöntä voimaa.

Julkaisuja suomeksi 
 
 

Fantasiasarjakuvat
Kauhusarjakuvat
Supersankarisarjakuvat
Sarjakuvahahmot
Supersankarit
Dark Horse Comicsin sarjakuvat
Mälkiän sulku

Mälkiän sulku on Saimaan kanavan sulku Lappeenrannassa. Putouskorkeus on 12,4 metriä. Se on Saimaan kanavan korkein sulku. Mälkiän sulku on Saimaalta Suomenlahden suuntaan kuljettaessa ensimmäinen sulku, seuraava on Mustola. Sulun liikkuvat pollarit ovat sulun itäpuolella. Mälkiän sululla sijaitsee Saimaan kanavan kaukokäyttökeskus josta voidaan suorittaa kaikkien kanavan sulkujen ja siltojen käyttö. Lisäksi Brusnitchnoen (suom. Juustila) sululta voidaan suorittaa kolmen alimman sulun käytöt.

Mälkiän sulun lähellä on vanha kanava museoituna, puisto ja muistopatsas. Pysäköintialueella on tiedotteita kanavasta ja sen historiasta.

Saimaan kanavan alkuperäiset, vuonna 1968 käyttöönotetut alaportit tulivat käyttöikänsä päähän ja ne uusittiin vuosien 2017–2019 aikana. Mälkiän sulun alaportit uusittiin kevättalvella 2017.

Mälkiän sulku ja sen pohjoispuolella sijaitseva asuinalue kuuluvat Lappeenrannan Mälkiän kaupunginosaan. 

Mälkiän sulun lähettyvillä kulkee valtatie 6 Mälkiän kanavasillalla noin 25 metrin korkeudella veden pinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Väylävirasto - Saimaan kanava
 Suomen kanavat: Saimaan kanava - Mälkiän sulku
 Mälkiän sulkuportit maailman suurimpia, Suomen Kuvalehti, 15.10.1932, nro 42, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Saimaan kanava
Torpvikin lentotukikohta

Torpvikin lentotukikohta oli ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. Ilmailudivisioonan Granbodan lentoasemaan liittyvä lentoveneiden lentotukikohta, laskusilta.

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Eckerö
Lentotukikohdat
Suomen entiset lentoasemat
Saltvikin lentotukikohta

Saltvikin lentotukikohta oli ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. Ilmailudivisioonan Granbodan lentoasemaan liittyvä lentoveneiden lentotukikohta, laskusilta.

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Suomen entiset lentoasemat
Jungfrusundin lentoasema

Jungfrusundin lentoasema oli Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. lentodivisioonan toinen lentoasema Turun Vähä-Heikkilän lentoaseman lisäksi. Lentoasemilla oli lentotukikohtinaan Jurmon, Lappohjan sekä Mäntyluodon laskusillat lentoveneilleen.

Jungfrusundin lentoasema sijaitsi Dragsfjärdin Söderlångvikissä. Siellä oli kaksi puista lentokonehallia, ja alueella palveli 100 sotilasta.

Lentoasema oli toiminnassa vuosina 1916–1918. Valkoiset ottivat aseman haltuunsa 28. huhtikuuta 1918. Aseman puurakennukset purettiin ja myytiin pois vuoden 1918 aikana.

Lähteet

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Dragsfjärd
Suomen entiset lentoasemat
Football Manager

Football Manager on nykyään Sports Interactiven kehittämä ja Segan julkaisema jalkapallomanageripelisarja. Pohjois-Amerikassa sarja tunnettiin vuosina 2004-2008 nimellä Worldwide Soccer Manager.

Alkuperäinen, Kevin Tomsin Addictive Gamesille kehittämä, Football Manager -peli julkaistiin ZX Spectrum -kotitietokoneelle vuonna 1982. Suositusta pelistä tehtiin versiot muun muassa Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle ja Amigalle, ja se sai jatko-osat Football Manager 2 (1988), Football Manager World Cup Edition (1990) ja Football Manager 3 (1993). Viimeinen, ilman Tomsia tehty osa menestyi huonosti, ja pelisarjan julkaiseminen päättyi.

Veljekset Paul ja Oliver Collyer alkoivat kehittää Championship Manager peliä opiskelun lomassa harrastuksena ja ensimmäinen versio julkaistiin 1992. Sittemmin veljekset perustivat Sports Interactive pelistudion ja jatkoivat Championship Managerin pelin kehittelyä ja vuosittaista julkaisutahtia aina vuoteen 2004 saakka. Sports Interactive ajautui sopimusriitoihin pelin julkaisijan Eidoksen kanssa vuonna 2004, jolloin tehdyn sopimuksen myötä Eidos sai oikeudet pelin nimeen ja Sports Interactive koodiin. Vanhan Championship Managerin pohjalta Sports Interactive herätti Football Manager -nimen uudelleen eloon Football Manager 2005 -pelin muodossa vuonna 2004, minkä jälkeen sarja on saanut vuosittain uuden osan. 

Vuodesta 2006 lähtien pelistä on julkaistu myös PSP-käsikonsolille tarkoitettu Football Manager Handheld -versio. Football Manager Live oli Sports Interactiven vuonna 2008 julkaistu nettimoninpeli (MMOG), joka ei lyönyt itseään läpi.

Pelit 
 Alkuperäinen sarja
 Football Manager (1982)
 Football Manager 2 (1988)
 Football Manager 3 (1992)

 Uudempi sarja
 Football Manager 2005
 Football Manager 2006
 Football Manager 2007
 Football Manager 2008
 Football Manager 2009
 Football Manager 2010
 Football Manager 2011
 Football Manager 2012
 Football Manager 2013
 Football Manager 2014
 Football Manager 2015
 Football Manager 2016
 Football Manager 2017
 Football Manager 2018
 Football Manager 2019
 Football Manager 2020
 Football Manager 2021

 Muut
 Football Manager Mobile
 Football Manager Live
 Football Manager Online

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alkuperäinen pelisarja MobyGamesissä 
 Uudempi pelisarja MobyGamesissä 
 Football Manager sivusto 
 Football Manager Sports Interactiven sivustolla 
 Football Manager Suomi

Jalkapalloaiheiset pelit
Videopelisarjat
Britanniassa kehitetyt videopelit
Love for the Streets

Love for the Streets on suomalaisen Brightboy-yhtyeen debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 7. kesäkuuta 2006. Kappaleet "1989" ja "Vanity Fair" julkaistiin singlenä, ja jälkimmäisestä kuvattiin myös musiikkivideo. __notoc__

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33.

Kappaleet 
 Wear Out the Soles
 Dead City Jam
 Vanity Fair
 My Curfew
 Heart So Cold
 Leave
 Yeah Yeah No No
 Landmarks
 This Town (Is Getting Small for Me)
 1989
 Signs

Kokoonpano 
 Antti Westman – laulu, kitara
 Ville Moilanen – kitara
 Henri Bertel Lidsle – basso
 Eero Alasuutari – rummut
 Sami Suova – kosketinsoittimet

Singlet

1989 
 1989
 1989 (Samisu Remix)

Vanity Fair 
 Vanity Fair
 Yeah Yeah No No

Ilmestyi 24. toukokuuta 2006.

Arvostelut 
 Helsingin Sanomat: 
 PopMatters: 
 Soundi: 
 Stara.fi:

Lähteet 

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Suomalaiset popalbumit
Jurmon lentotukikohta

Jurmon lentotukikohta Jurmossa Korppoossa nykyisen Paraisten alueella oli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän Itämeren laivaston 2. Ilmailuprikaatin 5. ilmailudivisioonan Turun Vähä-Heikkilän lentoaseman ja Jungfrusundin lentoaseman toimintaan liittyvä laskusilta, jota käytettiin lentoveneiden toimintaa tukemaan.

Jurmossa oli yksi puinen lentokonehalli. Tukikohtaa miehitettiin vain satunnaisesti käytön tarpeiden mukaan.

Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät
Ensimmäinen maailmansota
Venäjän Itämerenlaivasto
Korppoo
Lentotukikohdat
Suomen entiset lentoasemat