joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
RS-485

ANSI TIA/EIA-485 eli RS-485 (tai RS485) on standardi differentiaaliselle eli balansoidulle sarjaliikenneväylälle, johon voi liittyä useita väylälaitteita samanaikaisesti. ANSI viittaa standardiorganisaatioon, TIA/EIA ja RS tulevat englanninkielisistä sanoista Telecommunications Industry Association / Electronic Industries Alliance ja Recommended Standard. RS-485:ttä käytetään teollisuuden mittaus- ja ohjaussovelluksissa ja muissa automaatiojärjestelmissä, joissa väylälaitteiden etäisyydet ovat melko suuria (enimmillään suositellaan 4 000 jalkaa eli noin 1 200 metriä), tarvittavat siirtonopeudet suuria (enimmillään kymmeniä megabittejä sekunnissa) tai ympäristö häiriöinen. 

Kolmijohtimisessa (kierretty parikaapeli ja referenssitaso) RS-485-väylässä liikennöinti tapahtuu vuorosuuntaisesti, koska ainoastaan yksi väylälaite voi lähettää kerrallaan. Data kulkee tällöin parikaapeliväylällä ja vastaanottopäässä tulevaa dataa verrataan kolmannen linjan jännitearvoihin. Viisijohtimisessa RS-485-väylässä liikennöinti voi tapahtua kaksisuuntaisesti.

RS-485 määrittelee pelkästään väylän sähköiset ominaisuudet eli fyysisen kerroksen, toisin kuin RS-232. Differentiaalisen signaloinnin ja kierretyn parikaapelin ansiosta yhteismuotoiset häiriöt kumoutuvat liikennöintipiirissä. Tyypillisesti RS-485-väylän jännitetaso on välillä −7 V... +12 V ja väylälinja  terminoidaan 120 ohmin vastuksin, jotka on sijoitettu väylän molempiin päihin.

Muun muassa Modbus- ja Profibus-kenttäväylissä käytetään yleensä RS-485:ää fyysisenä kerroksena.

ANSI TIA/EIA-422 (RS-422) -liityntä muistuttaa RS-485-liityntää, mutta RS-422-väylässä voi olla vain yksi lähetin kummankin suuntaisessa väylässä. Laitteita voi RS-422-väylässä olla enintään kymmenen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.rs485.com
Tutorial 763: Guidelines for Proper Wiring of an RS-485 (TIA/EIA-485-A) Network  (maximintegrated.com)

Tietoliikenne
Fyysinen OSI-kerros
ANSI
Sarjaväylät
Taffel

Taffel on Orkla Confectionery & Snacks Finlandin valmistama perunalastumerkki. Taffel-sipsejä valmistetaan enimmäkseen Suomessa Ahvenanmaalla, ja se oli tehtaansa ensimmäinen tuote. Taffel-tuotemerkillä myydään myös dippikastikkeita, ranskalaisia perunoita, popcorneja sekä pähkinäsekoituksia. Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen teettämässä tutkimuksessa Taffel oli vuoden 2015 arvostetuin sipsibrändi.

Historia 
Ab Chips Oy Ltd:n perustamisasiakirjat allekirjoitettiin vuonna 1969. Vuonna 1973  Taffelin tehtaalla työskenteli 31 henkilöä. Alun perin sipsipussi painoi  75 grammaa. Tehtaalla otettiin käyttöön alumiinipussit. Juustosnacks lanseerattiin 1970-luvulla.

Vuonna 1987 Taffelin toiseksi suurin omistaja De Danske Spritfabrikker suunnitteli myyvänsä osakkeensa Fazerille, joka oli tuolloin Taffelin suurin omistaja. De Danske Spritfabrikker päätyi myymään osakkeet ahvenanmaalaisille.

Vuonna 1991 Norjalainen Orkla osti kymmenesosan yhtiöstä. Vuonna 1995 Taffel toi markkinoille kartanon perunalastut.

Vuonna 2000 Ab Chips Oy Ltd ja Orkla perustivat yhdessä Scandinavian Snack Companyn. Yritys on suurin perunalastujen tuottaja Pohjoismaissa: se valmistaa vuodessa 90 000 tonnia snacks-tuotteita. Orkla ilmoitti vuonna 2005 ostavansa koko yrityksen osakekannan.

Alkuvuonna 2016 Orkla ilmoitti koko Ahvenanmaan-tehtaan henkilöstöä koskevista yt-neuvotteluista ja kertoi harkitsevansa Taffelin tehtaan sulkemista. Myöhemmin päätettiin jatkaa tuotantoa Ahvenanmaalla. Vuonna 2019 tehdas voitti Orklan sisäisen kehityspalkinnon.

Lähteet 

Perunalastut
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Orklan tuotemerkit
Linnaleiri

Linnaleiri oli Ruotsin valtakunnassa käytössä ollut järjestelmä, jolla sotaväki majoitettiin sotaretkien väliajoilla ja erityisesti talvisin kruunun ja aatelisten linnoihin, linnoituksiin ja varakkaisiin taloihin. Suomen alueella 1570-luvulla Venäjää vastaan käydyn sodan yhteydessä linnaleirijärjestelmä muuttui talonpojille määrättyjen ylimääräisten sota-apuverojen myötä varsinaiseksi sotaväen elatusvelvollisuudeksi, joka aika ajoin muodostui raskaaksikin taakaksi. Linnaleirijärjestelmän rasitus kasvoi merkittävästi nuijasotaa edeltäneinä vuosina ja se oli yksi keskeinen syy talonpoikaiskapinan alkamiseen. Omavaltaiset sotilaat saattoivat järjestää talonpojille monenlaisia hankaluuksia. Pahimmillaan tilanne on muistuttanut miehitystä.

Katso myös
Ruotujakolaitos

Lähteet 
Suomi Vaasa-ajalla
Ruotsin historia
Verotuksen historia
Janne Korhonen (taekwondoin)

Janne Korhonen (s. 30. maaliskuuta 1970 Oulu) on suomalainen taekwondoin. Hän on kilpaillut International Taekwon-Do Federation (ITF) -maailmanliiton kilpailuissa. Korhosen pituus on 195 cm ja paino noin 130 kg.

Korhonen aloitti urheiluharrastuksen esikouluiässä hiihdolla ja yleisurheilulla. Kamppailulajien harjoittelun hän aloitti vuonna 1982 shotokan karatella siirtyen viisi vuotta myöhemmin taekwon-doon, jossa hän graduoi dan-vyöarvon vuonna 1991. Samana vuonna Korhonen debytoi maajoukkueessa.

Korhosen parhaat saavutukset taekwon-dossa ovat Euroopan mestaruudet vuosilta 1992 (Koszalin, Puola) , 1993 (Groningen, Alankomaat) ja 1999 (Riccione, Italia). 1999 EM-kilpailuissa hänet valittiin arvokisojen parhaaksi urheilijaksi (jaettu sija) ensimmäisenä suomalaisena.

Kehittääkseen taekwon-dossa vaadittavia atleettisia ominaisuuksia Korhonen harjoitteli osana ominaisuusharjoittelua yleisurheilulajeja, muun muassa heittäen 2 kg:n kiekkoa 58,32 m. Vauhdittomassa pituushypyssä hänen ennätyksensä on 340 cm, 100m juoksussa 11,20s (epävirallinen tulos, sähköinen ajanotto) ja rinnallevedossa raakana 190 kg. Lähes koko urheilu-uransa ajan Korhonen toimi itse omana valmentajanaan. Varhaisina harjoitteluvuosina hänen pääopettajanaan toimi Fikret Güler. Koulutukseltaan hän on lääketieteen lisensiaatti (Oulun Yliopiston tutkintotodistus)

Korhoselle on myönnetty Kansan Tahto -mitali 1999.
Hänelle on myös luovutettu Oulun urheilumitali vuonna 1991.

Lähteet 
 

Suomalaiset taekwondoinit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Joensuun taidemuseo

Joensuun taidemuseo Onni on Joensuun kaupungin ylläpitämä alueellinen vastuumuseo. Taidemuseo on perustettu 1962, ja se hoitaa ja pitää näytteillä lahjoituskokoelmiin ja omien hankintojen kautta muodostettuun kokoelmaan kuuluvia teoksia. Perusnäyttelyn ohessa museo järjestää vuosittain kotimaisen ja ulkomaisen taiteen näyttelyitä.

Taidemuseon alkuna oli Olavi Turtiaisen testamentilla Joensuun kaupungille lahjoittama taidekokoelma. Taidemuseo perustettiin lahjoituksen ansiosta, ja sen jälkeen kokoelmia täydensi myös Arla Cederbergin kokoelma sekä Onni Okkosen taidekokoelma kirjastoineen ja arkistoineen.

Museon toimitilat
Taidemuseo sijaitsi aiemmin entisissä tyttölyseon tiloissa Rantakadulla. Nykyinen museorakennus on kaupungin keskustassa Kirkkokadulla sijaitseva entinen Joensuun lyseo, joka on tyyliltään uusrenessanssia ja valmistunut 1894. Sen on suunnitellut arkkitehti Theodor Decker. Koulun siirryttyä muualle rakennus remontoitiin ja se avattiin museon käyttöön 29. marraskuuta 1981.

Kokoelmat

Kokoelmissa vanhimmat esineet ovat 3000 vuoden takaa. Kokonaisuuksina ovat esillä muun muassa antiikin taide, Kiinan taide, 1800-luvun suomalainen maalaustaide, renessanssin madonnat ja suomalaiset ikonit. Yleisön suosikkeja ovat esimerkiksi Albert Edelfeltin Pariisitar (Virginie) ja Magnus Enckellin Narkissos. Onni Okkosen antiikin kokoelmassa on kreikkalaista, etruskilaista ja hellenistisen kauden roomalaista esineistöä. Olavi Turtiaisen kokoelmassa on muun muassa Tapani Raittilan ja Helge Dahlmanin taiteen kokonaisuudet. Madonna-huoneessa on esillä katoliseen kulttuuripiiriin kuuluvaa taidetta.

Taidemuseo teki 2007 lahjoitussopimuksen Carl-Johan af Forsellesin kanssa tämän noin 400 teosta käsittävän nykytaiteen kokoelman lahjoittamisesta. Kokoelman pohjalta toteutettiin näyttely vuonna 2008.

Lähteet
Joensuun taidemuseon sivusto 
Joensuun nähtävyydet: taidemuseo

Viitteet

Aiheesta muualla

 Taidemuseon 360-esitys

Joensuun rakennukset ja rakennelmat
Joensuun kaupungin virastot ja laitokset
Suomen alueelliset vastuumuseot
Theodor Deckerin suunnittelemat rakennukset
Pohjois-Karjalan museo

Pohjois-Karjalan museo Hilma on Joensuun torin laidalla kulttuuri- ja matkailukeskus Carelicumissa toimiva Pohjois-Karjalan alueellinen vastuumuseo. Perusnäyttelyissä esitellään Pohjois-Karjalan ja osittain myös Laatokan Karjalan alueiden historiaa ja kansanperinnettä. Vuosittain järjestetään lisäksi 2–5 vaihtuvaa näyttelyä. 

Vuonna 2015 Pohjois-Karjalan museo Hilmaan tutustui 28 289 kävijää, joista 9 884 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti. 

Museo tallentaa kokoelmiinsa esineitä, valokuvia ja muuta aineistoa, joilla on joku yhteys alueeseen.

Historia
Pohjois-Karjalan museo perustettiin pian Suomen itsenäistymisen jälkeen. Joensuun kaupunginvaltuusto hyväksyi museon säännöt 28.12.1917.

Aluksi museo sijaitsi Joensuun kaupungintalossa, entisessä kirjaston lukuhuoneessa. Näyttely oli avoinna sunnuntai-iltapäivisin. Huoneen etuosassa oli muinaisesineiden halli ja taka-osassa karjalainen asuintupa. Tupa oli varustettu sisäänlämpiävän uunin mallilla, penkeillä, naulapuilla ja orsilla.  

Kun samassa talossa toiminut kaupunginkirjasto tarvitsi laajempia tiloja, museon näyttely jouduttiin sulkemaan vuonna 1949. Museo jatkoi kuitenkin toimintaansa ottamalla vastaan lahjoituksia, joista merkittävin kokonaisuus oli vuonna 1950 Kansallismuseosta siirretty entisen Sortavalassa toimineen Laatokan Karjalan historiallis-kansatieteellisen museon esineistö. Tämän takia museo esittelee vielä nykyäänkin Sortavalan historiaa ennen vuotta 1939, ja museosta löytyy Sortavalan pienoismalli.

Museo avasi ovensa yleisölle jälleen lokakuussa 1955. Paikkana oli Joensuun Ilosaaren Karjalantalo, jossa Pohjois-Karjalan museo toimi tämän jälkeen lähes 40 vuotta.

Pohjois-Karjalan museo nimitettiin vuonna 1980 maakuntamuseoksi, henkilökuntaa lisättiin, toiminta virkistyi kosolti. Vaihtuvat näyttelyt saivat oman tilansa, jolloin myös kävijämäärä kasvoi. Nykyiselle paikalleen Joensuun torin laidalla sijaitsevaan Carelicumiin museo muutti vuonna 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Näyttelyt (joensuu.fi/pohjoiskarjalanmuseo)

Joensuun rakennukset ja rakennelmat
Suomen alueelliset vastuumuseot
Arise

Arise on brasilialaisen thrash metal -yhtye Sepulturan neljäs täyspitkä albumi ja viides studiojulkaisu, joka nauhoitettiin ja miksattiin Yhdysvalloissa vuosina 1990-1991 ja julkaistiin 2. huhtikuuta 1991.

Kappalelista
Kaikki kappaleet säveltänyt Sepultura ellei toisin mainittu.

Raita 10 oli bonusraita albumin alkuperäisessä brasilialaisversiossa. Raidat 11-13 ovat raidan 10 lisäksi ainoastaan vuoden 1997 uudelleenmasteroidussa julkaisussa.

Singlet
 
 Arise
 Inner Self (live)
 Troops of Doom (live)

 
 Dead Embryonic Cells
 Orgasmatron (Motörhead -cover)
 Troops of Doom

 
 Under Siege (Regnum Irae)
 Orgasmatron (Motörhead -cover)
 Troops of Doom

 
 Dead Embryonic Cells
 Drug Me
 Inner Self (live)
 Troops of Doom (live)
 Orgasmatron (Motörhead -cover, live)

Kokoonpano 
 Igor Cavalera – rummut
 Max Cavalera – laulu, rytmikitara
 Andreas Kisser – soolokitara
 Paulo Jr. – basso

Vierailevat muusikot 
 Henrique – syntetisaattorit
 Kent Smith – ääniefektit

Tuotanto 
 Scott Burns – tuottaja, äänittäjä, englanninkielisten sanoitusten käännösapu
 Andy Wallace – miksaaja
 Fletcher McLean – avustava äänittäjä, englanninkielisten sanoitusten käännösapu
 Steve Sisco – avustava miksaaja
 Howie Weinberg – masteroija
 Michael Whelan – kansitaide ('Arise')
 Patricia Mooney – art direction
 Don Kaye – kansitekstit
 Tim Hubbard – valokuvaus
 Carole Segal – valokuvaus
 Alex Solca – valokuvaus
 Shaun Clark – valokuvaus
 Rui Mendes – valokuvaus
 Bozo – tribaalilogo ('S')

Arviot 
 Allmusic: 
 Q:

Listasijoitukset

Albumilista
Billboard (Pohjois-Amerikka)

Lähteet

Vuoden 1991 albumit
Sepulturan albumit
Kansallissosialistinen rotuoppi

Kansallissosialistinen rotuoppi oli natsi-Saksassa vuosina 1933–1945 käytössä ollut näennäistieteellinen oppi, joka pohjautui ihmisten rodulliseen luokitteluun ja eugeniikkaan. Kansallissosialististen oppien pohjalla vaikuttivat 1800-luvun rotubiologiset ja kielitieteelliset teoriat ja sosiaalidarvinismi.

Kansallissosialistipuolueen mukaan saksalaiset kuuluivat ylivertaiseen ”arjalaiseen rotuun” joka oli kaikkien muiden yläpuolella oleva herrarotu. Alempiarvoisiin rotuihin kuuluivat juutalaiset, mustat, romanit ja slaavit (varsinkin puolalaiset ja venäläiset, sillä natsit havittelivat heidän asuinalueitaan saksalaisille). ”Arjalaisina” ihanteina pidettiin vaaleita hiuksia, sinisiä silmiä, pituutta ja hyväkuntoista hoikkuutta. Ihanteita otettiin antiikin Kreikan kiviveistoksista ja patsaista. Arjalaisuuden määrittelyyn vaikutti myös poliittinen tarkoituksenmukaisuus, esimerkiksi japanilaiset saivat aseveljeyden myötä ”kunnia-arjalaisten” aseman.

Natsien rotuoppiin liittyi äärimmäinen antisemitismi. Natsien mukaan juutalaiset ja romanit olivat kaikkein alimmassa asemassa, ja heidät luokiteltiin ”elinkelvottomaksi elämäksi” (). Samaa termiä käytettiin myös kehitysvammaisista natsipuolueen Aktion T4 -ohjelmassa.

Kirjallisuutta

Lähteet

Viitteet 

Antisemitismi
Natsi-Saksa
Rasismi
Vicky Binns

Vicky Binns (s. 27. elokuuta 1982 Manchester) on brittiläinen näyttelijä, joka on tunnettu saippuasarjasta Emmerdale.

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Ashes Against the Grain


Ashes Against the Grain on Agallochin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. elokuuta 2006. Musiikillisesti siitä voi löytää neljän vuoden takaisen The Mantlen piirteitä, mutta akustiset osuudet ovat vähentyneet, tunnelman kumminkin pysytellessä rauhallisena. Ennen levyn julkaisua pystyi kappaleen "Falling Snow" kuulemaan yhtyeen virallisella MySpace-sivulla.

Kappaleesta "Not Unlike the Waves" kuvattiin myös video, jossa kappale tosin oli reilusti lyhennettynä, huolimatta yhtyeen negatiivisesta mielipiteestä kyseistä lyhennystä kohtaan. Normaalin cd:n lisäksi albumista on julkaistu vinyyliversio sekä 500 kappaleeseen rajoitettu paketti.

Kappaleet

Kokoonpano 
 John Haughm – laulu, kitara
 Don Anderson – kitara
 Jason William Walton – bassokitara
 Chris Green – rummut

Arvostelut 
 AbsolutePunk: 91%
 AllMusic: 
 Pitchfork: 8.0/10
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Agallochin albumit
Vuoden 2006 albumit
Star World

Star World on STAR TV:n omistama englanninkielinen televisiokanava, joka näkyy Intiassa. Se ei esitä hindinkielistä ohjelmaa. 

Star World näkyy satelliittilähetyksinä muun muassa Hongkongissa, Bangladeshissa, Malesiassa, Israelissa, Amerikassa ja Isossa-Britanniassa.

Ohjelmat 
Teinitytön kasvatusopas
According to Jim
American Idol
Indian Idol
Diili
Tohtori Becker
Kauniit ja rohkeat
Siskoni on noita
Täydelliset naiset
Drew Careyn show
Kaikki rakastavat Raymondia
Frasier
Frendit
General Hospital
Salainen agentti 86
Greyn anatomia
Toivoa ja uskoa
Hogan’s Heroes
Kunnian miehet
Kevin Hill
The Kumars at No. 42
Less Than Perfect
Lost
Veljemme on nero
Monk
Vaimoni ja lapseni
Pohjoinen horisontti
NYPD Blue
O.C.
Toimisto
Tunteet pelissä
Rendezvous with Simi Garewa
Rock tähti: Supernova
The Scholar
Tuho-osasto
Seinfeld
Pöytä kolmelle
Simple Life
Simpsonit
Hädän hetkellä
Smallville
Still Standing
TNA Xplosion
Ritari Ässä
Kyllä, rakas

Intialaiset televisiokanavat
Vuonna 1991 perustetut televisiokanavat
The Walt Disney Companyn tytäryhtiöt
Aarne Äyräpää

Aarne Elias Äyräpää (vuoteen 1930 Europaeus, 21. lokakuuta 1887 Utajärvi – 17. kesäkuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen arkeologi ja historiantutkija. Hänen vanhempansa olivat Anders Theodor Europaeus ja Kristina Sofia o.s. Riikonen.

Äyräpää kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1906. Hän suoritti vuonna 1912 filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistosta. Hänet nimitettiin Muinaistieteellisen toimikunnan ylimääräiseksi amanuenssiksi 1915 ja vakinaistettiin 1920. Vuonna 1933 hän valmistui tohtoriksi väitöskirjallaan Über die Streitaxtkulturen in Russland. Tämän jälkeen hän toimi Kansallismuseon esihistoriallisen osaston johtajana ja Helsingin yliopiston dosenttina vuoteen 1938 saakka. Jatkosodan aikana Äyräpää oli mukana Tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa, joka teki tutkimuksia valloitetussa Itä-Karjalassa. Vuosina 1945–1948 hän toimi Suomen ja Pohjoismaiden arkeologian vt. professorina ja 1938–1954 hän toimi esihistoriallisen arkeologian ylimääräisenä professorina. Äyräpää oli Muinaistieteellisen toimikunnan jäsen 1949–1961.

Äyräpää hallitsi kivikauden tutkimusta Suomessa 1920-luvulta aina 1950-luvulle saakka. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään keramiikkaan ja geologian tutkimustuloksiin pohjautuvan esihistorian kronologian laatimista. Äyräpää mallinsi maankohoamisesta aiheutuneen rantaviivan muutoksen sekä ilmaston vaihtelut ja jaksotti Suomessa vaikuttaneet kulttuurilliset aikakaudet. Hän oli erityisen kiinnostunut vasarakirveskulttuurin tutkimisesta.

Avarakatseinen ja kriittinen Äyräpää nautti kunnioitusta arkeologina myös ulkomailla.

Tuotantoa
 Finlands konst från förhistorisk tid till våra dagar, 1926
 Fornfynd från Kyrkslätt och Esbo socknar, 1922
 Katsaus Suomen esihistoriaan, 1924
 Opas Rauman museossa kävijöille, 1921
 Suomen taide esihistoriallisesta ajasta meidän päiviimme, 1927
 Tärkeitä kivikauden löytöjä, 1916
 Über die Streitaxtkulturen in Russland Studien über die Verbreitung neolithischer Elemente aus Mitteleuropa nach Osten, 1933
 Uusinta muinaislöytösatoa Oulun läänistä, 1937
 Viidennet museopäivät Kuopiossa 1938, 1939

Lähteet 
 A.J. Europaeuksen jälkeläisten sukusanomat 1/1971: Aarne Äyräpää

Kirjallisuutta 
Kivikoski, Ella, Aarne Äyräpään julkaisut v. 1907-1961. Suomen muinaismuistoyhdistys, 1962.

Aiheesta muualla 
 Aarne Europaeus : Suomen vanhimmat sota-aseet, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1927, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Aarne Europaeus : Sota-aseitten esi-isiä. Rautakauden muistoja, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1928, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Pronssikauden hautoja Helsingin liepeillä, Suomen Kuvalehdelle kirj. maisteri Aarne Europaeus, Suomen Kuvalehti 30.11.1929, nro 48, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Aarne Äyräpää : Löytöjä varsinkin kivikauden hautoja, Suomen Kuvalehti, 30.04.1932, nro 18, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset arkeologit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Canale 5

Canale 5 on italialainen Mediasetin omistama koko maassa näkyvä televisiokanava. Se on ensimmäinen koko maassa näkyvä kanava, joka on perustettu vuonna 1978. Se tunnettiin ennen nimellä TeleMilano 58, mutta kanava muutti nimensä Canale 5:ksi vuonna 1980. 

Canale 5 esittää paljon amerikkalaisia televisiosarjoja, jotka on dubattu italiaksi. Näitä ovat muun muassa Kauniit ja rohkeat (Beautiful italiaksi).

Italian kielisiä ohjelmia 

Buona Domenica
Striscia la notizia
Mio fratello è Pakistano
C'è posta per te
Zelig
Zelig off
Il senso della vita
Uomini e donne
Gran Premio Internazionale della Tv
Cultura moderna

Muita ohjelmia 

Big Brother 
Baby Bob 
Diagnoosi: Murha
Doc
Early Edition
Kaikki rakastavat Raymondia
Perhelaki
Perhe on paras
The Guardian
Highlander: The Series
Toivoa ja uskoa
Invasion
Judging Amy
L.A. Heat
Miss Match
NYPD Blue
Sopranos
Sue Thomas: F.B.Eye
Wild Card
Kyllä, rakas

Animaatiosarjat 
Simpsonit (I Simpson)
Poliisiopisto (Scuola di polizia)
Smurffit (I Puffi)
Sailor Moon
Ahmed Ahne (Chi la fa l'aspetti)
Taz-Mania
The Mask

Aiheesta muualla 
Canale 5:n kotisivut

Italialaiset televisiokanavat
Vuonna 1978 perustetut televisiokanavat
Mediaset
Hell of a Collection

Hell of a Collection on The Rasmuksen vuonna 2001 julkaistu, ensimmäinen kokoelmalevy. Muut albumit mukaan laskien se on viides. Se sisältää kappaleita aiemmilta levyiltä Peep, Playboys, Hell of a Tester ja Intolta. Hell of a Collection on myös ensimmäinen albumi, jossa on Janne Heiskasen tilalla uusi rumpali, Aki Hakala. Kokoelma myi Suomessa yli 50 000 kappaletta, mikä oikeuttaa platinalevyyn.

Vuonna 2004 Hell of a Collectionista julkaistiin uusi versio, jossa oli kappaleita vain kolmelta ensimmäiseltä levyltä.

Kappaleet (2001 versio)
 F-F-F-Falling (Into)
 Chill (Into)
 Liquid (Hellofatester)
 Every Day (Hellofatester)
 City of the Dead (Hellofatester)
 Help Me Sing (Hellofatester)
 Playboys (Playboys)
 Blue (Playboys)
 Ice (Playboys)
 Sophia (Playboys)
 Wicked Moments (Playboys)
 Ghostbusters (Peep)
 Funky Jam (Peep)
 Myself (Peep)
 PS. (Peep)
 Rakkauslaulu (single "1st")
 Life 705 (Peep)
 Liquid Demo

Aiheesta muualla 
The Rasmus - virallinen kotisivu

Lähteet 

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
The Rasmuksen albumit
Sarah Manners

Sarah Manners (s. 25. elokuuta 1975 Birmingham, West Midlands) on brittiläinen näyttelijä. Manners on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Doctors (Joanna Helmin rooli, 2000–2001), Kymppikerho (K.C. Gregory, 2003) ja Sairaalaelämää (Bex Reynolds, 2003–2005). Manners oli mukana toisella tuotantokaudella BBC:n Strictly Come Dancing -ohjelmassa (alkuperäisversio ohjelmalle Tanssii tähtien kanssa) ja sijoittui kuudenneksi.

Aiheesta muualla 

 
 http://www.sarahmanners.co.uk/

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Lämmönjakokeskus

Lämmönjakokeskuksella (joskus myös alajakokeskus) liitetään kiinteistön lämmitysjärjestelmä kaukolämpöön. Lämmönjakokeskus siirtää kaukolämpöveden lämpöenergian kiinteistön patteri-, ilma-, lattialämmityksen sekä käyttöveden verkoston veteen tehokkaasti. Lämpö siirtyy lämmönjakokeskuksen lämmönsiirtimissä. Lämmönjakokeskuksen automatiikka huolehtii, että kaukolämpöenergiaa käytetään järkevästi. 

Lämmönjakokeskukset valmistetaan tehdasvalmisteisina kokonaisuuksina. Suomessa lämmönjakokeskuksia valmistaa muun muassa HögforsGST ja Kaukora. Kaukolämpö yleensä ja myös lämmönjakokeskukset ovat suomalaisia vientituotteita.

Aiheesta muualla 
 HögforsGST:n kotisivut
 Kaukora Oy:n kotisivut

Rakennuksen lämmitysjärjestelmät
Matthew Bellamy

Matthew ”Matt” James Bellamy (s. 9. kesäkuuta 1978 Cambridge, Englanti) on Muse-yhtyeen solisti, kitaristi, pianisti ja lauluntekijä. Hän asui ennen Italiassa. Bellamy laulaa tavallista korkeammalta niin sanotusti falsetissa, mikä häntä tutkineen lääkärin mukaan johtuu tavallista pienemmistä äänihuulista. Bellamy pitää kiinni mystisestä ja salaperäisestä asemastaan Musen keulakuvana. Mies on itse kertonut, ettei tajua sitä, kuinka kaikista asioista kerrottaan tuntemattomille. Bellamy tunnetaan energisestä live-esiintymisestään. Bellamy aloitti kitaran soiton 14-vuotiaana ja on myös erittäin taitava pianisti. Hän on yksi pelattavista hahmoista Guitar Hero 5 -videopelissä. Matthew on myös erittäin kiinnostunut georgismista, filosofisesta suuntauksesta, jonka mukaan ihminen ei voi omistaa maata, vaan se kuuluu ihmisyhteisölle tasapuolisesti.

Varhaiset vuodet
Bellamy syntyi Cambridgessa, Englannissa. Hänen isänsä George Bellamy oli 1960-luvulla englantilaisen rock-yhtyeen The Tornadosin kitaristi. Kyseinen yhtye oli ensimmäinen brittiyhtye, joka sai kappaleensa listaykköseksi Yhdysvalloissa. Bellamyn äiti Marilyn muutti Irlannista Englantiin 1970-luvulla. Bellamylla on yksi vanhempi veli, Paul.

80-luvun puolivälissä perhe muutti Dawlishiin, Devoniin, jossa Matthew kävi Westcliffin alakoulua. Hiukan myöhemmin perhe muutti Teignmouthiin, joka sijaitsee myös Devonissa. Siellä Matthew kävi ensin Teignmouthin yläkoulua ja myöhemmin Exeterin lukiota. Kun Matthew’n vanhemmat erosivat, hän muutti asumaan isoäitinsä luo.

Muse
Muse perustettiin Teignmouthissa vuonna 1994 nimellä Rocket Baby Dolls. Yhtye voitti bändikilpailun, mikä johti siihen, että jäsenet ottivat bändinsä vakavammin. Rocket Baby Dolls sai astetta ammattimaisemman nimen, Muse. Bändin jäsenet ovat Matthew Bellamy, Chris Wolstenholme (basisti ja taustalaulaja) sekä Dominic Howard (rummut ja perkussiot). Heillä on myös virallinen keikkamuusikko, Morgan Nicholls, joka soittaa bassoa, kitaraa ja koskettimia live-esiintymisissä. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia: Showbiz (1999), Origin of Symmetry (2001), Absolution (2003), Black Holes and Revelations (2006), The Resistance (2009), The 2nd Law (2012), Drones (2015) ja Simulation Theory (2018) sekä kolme livealbumia. Muse on käynyt Suomessa usean kerran. Bändi on tunnettu näyttävästä ja visuaalisesta live-esiintymisestään, josta se on myös useasti palkittu.

Yksityiselämä
Bellamyn oli kihloissa Gaia Pollonin kanssa, joka työskentelee kliinisen psykologian tohtorina milanolaisessa sairaalassa. He erosivat vuoden 2009 lopulla. Keväästä 2010 alkaen Bellamy seurusteli amerikkalaisen näyttelijän Kate Hudsonin kanssa. He kihlautuivat huhtikuussa 2011, ja saman vuoden heinäkuussa pariskunnalle syntyi poika. Bellamy ja Hudson erosivat joulukuussa 2014.

Lähteet 

Brittiläiset lauluntekijät
Englantilaiset rocklaulajat
Englantilaiset kitaristit
Englantilaiset pianistit
Musen jäsenet
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Indian Idol

Indian Idol on intialainen versio Idolsista, ja Indian Idol onkin noussut hyvin suureen suosioon intialaisten keskuudessa. Indian Idolia esittää Sony Entertainment Television -kanava.

Koelauluja järjestetään Delhissä, Kolkatassa, Lucknowissa ja Mumbaissa.

Voittajat 
 Abhijeet Sawant (2004–2005)
 Sandeep Acharya (2005–2006)
 Prashant Tamang (2007)
 Sourabhee Debbarma (2008–2009)
 Sreeram Chandra (2010)
 Vipul Mehta (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Indian Idolin virallinen sivusto 

Idols
Intialaiset televisiosarjat
Varjagien aarre

Varjagien aarre on Juuse Tammisen kirjoittama ja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa 1954 julkaisema nuortenkirja. Se kertoo nokkelasta 16-kesäisestä Terosta, jonka vaiheet sijoittuvat varhaiskeskiaikaiseen Suomeen. Yhdessä lapsuudenystävänsä Merjan kanssa Tero kohtaa monia jännittäviä seikkailuja. Mainitsemisen arvoinen on tapa, jolla hän koko talven kestäneellä työllä jäädytti järvessä olevan arvohylyn ympäristön vähä vähältä: hän hakkasi jään kuopalle hylyn päältä, odotti pari kovaa pakkasyötä ja kun ohuen kuopan läpi purrut pakkanen oli paksuntanut hylyn päällä olevaa jäätä hän syvensi kuoppaa, kunnes lopulta pääsi käsiksi hylkyyn eli varjagiveneeseen, josta nousikin kohtalaisen arvokas lasti. Kehyskertomuksena on "pojasta mieheksi" -matka. Kirja sai vuonna 1955 Topelius-palkinnon.

Lähteet
http://www.nuorisokirjailijat.fi

Suomalaiset nuortenkirjat
Vuoden 1954 kirjat
Kainuunsaame

Kainuunsaame on kuollut saamelaiskieli, jota puhuttiin Kainuussa. Se kuoli sukupuuttoon 1700-luvulla, kun aiemmin saamelaiskieltä puhuneet kainuunsaamelaiset sulautuivat suomalaisiin ja siirtyivät puhumaan suomea. Kainuunsaame kuului itäsaamelaiseen kieliryhmään.

Kainuun alkuperäiset asukkaat olivat saamelaisia metsästäjiä ja kalastajia. 1600-luvulla Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahe vauhditti Kainuun väestönkasvua lupaamalla uudisasukkaille kymmenen vuoden verovapauden. Kainuun asuttaminen Ruotsille uskollisilla suomalaisilla oli välttämätöntä, koska venäläiset uhkasivat aluetta idästä. Uudisasukkaat tulivat pääasiassa Savosta.

Arvostelussaan Jaakko Anhavan kirjasta Maailman kielet ja kielikunnat (1998) Tapani Salminen on pitänyt oletusta keminsaamesta erillisen kainuunsaamen olemassaolosta heikosti perusteltuna.

Katso myös 
 Saamelaisten historia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Saamelaiskielet
Euroopan kuolleet kielet
Suomen kielet
Kainuun historia
Leonid Duškin

Leonid Stepanovitš Duškin (, 15. elokuuta 1910 – 4. huhtikuuta 1990) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri, eräs alan uranuurtajia.

Hän syntyi 15. elokuuta 1910 Spirovessa Tverin alueella. Hän valmistui insinööriksi Moskovan valtionyliopistosta pääaineinaan matematiikka ja mekaniikka. 

Lokakuussa 1932 hän liittyi Fridrih Tsanderin GIRD-tutkimusryhmään, joka kehitti Moskovassa rakettitekniikkaa.  Hän osallistui ryhmän ensimmäisen rakettimoottorin, OR-2:n, suunnitteluun. Tsanderin kuoltua hän johti "GIRD-X"-rakettimoottorin kehittämistä.

Duškinin moottorit olivat ensimmäisiä regeratiivisesti jäähdytettyjä. Suuttimissa kokeiltiin keraamisia osia. Hänen kehittämänsä 12K-moottori toimi Aviavnito-raketin voimalaitteena.

Neuvostoliiton lentotekniikka-ala oli eräs, joka puhdistettiin (tai siis, jolla toimineita Stalinin vastustajia/epäluotettaviksi koettuja henkilöitä pidätettiin, vangittiin ja tapettiin) 1930-luvun jälkipuolella. Kun Valentin Gluško pidätettiin, Duškin sai johdettavakseen RP-318-rakettihävittäjän moottorien kehittämisen. Hänestä tuli tammikuussa 1938 oman yksikkönsä (NII-3) johtaja. Sen tehtävä oli kehittää nestemäistä ajoainetta käyttävä rakettimoottori. Hän aloitti kehitystyön Gluškon kehitelmistä (ORM-65 ja RD-1). Hän kehitti moottoria merkittävästi siirtämällä injektorit (polttoaineen syötöstä polttokammioon vastaavat koneen osat) moottorin päähän. Hänen RDA-300-moottorinsa käyttivät typpihappoa hapettimena, RDK-150 käytti nestehappea.

D-1-A-1100-moottori tuotti 11 000 Newtonin työvoiman. Se kehitettiin BI-1-rakettihävittäjää varten. Se jäähdytti polttokammiota kerosiinilla ja moottorin suutinta typpihapolla. Tämän rakenteen pohjalta Aleksei Isajev kehitti omat rakettimoottorinsa, joista kehittyivät muun muassa avaruusalusten moottorit.

Lähteet
 

Neuvostoliittolaiset raketti-insinöörit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Titulaaripiispa

Titulaaripiispa on katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa piispa, joka tosin on vihitty piispaksi ja jolla mahdollisesti on myös arkkipiispan arvo (n.k. titulaariarkkipiispa), mutta joka ei johda "aitoa" hiippakuntaa. Kyseessä on siis arvonimi. 

Titulaaripiispat toimivat katolisessa kirkossa hiippakuntien apulaispiispoina, Rooman kirkon kuurian virkailijoina tai Pyhän istuimen palveluksessa lähettiläinä eli nuntiuksina. Myös eläkkeelle siirtyvälle piispalle voidaan antaa titulaarihiippakunta, jos hänellä ei vielä ole sellaista.

Titulaaripiispat vihitään muodollisesti entisten, käytännössä ei enää olemassa olevien "kadonneiden" hiippakuntien piispoiksi. Kyseessä ovat yleensä hiippakunnat, jotka sijaitsevat "uskottomien alueilla" (lat. in partibus infidelium) eli alueilla, jotka myöhäisantiikin aikana olivat kristillisiä, mutta jotka nykyään ovat islamilaisia. Tällaisia alueita ovat ennen muuta Lähi-itä, Vähä-Aasia ja Pohjois-Afrikka. Toinen ryhmä titulaarihiippakuntia ovat vanhat Italiassa sijainneet hiippakunnat, jotka nykyään ovat käytännössä pieniä paikallisseurakuntia. Katolisessa kirkossa on noin 2000 titulaarihiippakuntaa, mutta niitä kaikkia ei ole jaettu.

Titulaaripiispuus voi olla katolisessa kirkossa myös tapa sijoittaa uudelleen epämieluisa piispa. Tunnetuin esimerkki tällaisesta on ranskalaisen Évreux'n entinen piispa Jacques Gaillot, joka vapautettiin tehtävistään hiippakuntapiispana liian vapaamielisten mielipiteidensä takia. Hänestä tehtiin nykyisessä Algeriassa sijainneen, mutta jo 400-luvulla hävitetyn ja autiomaan hiekkaan hautautuneen Partenian titulaaripiispa.

Myös ortodoksinen kirkko tuntee titulaaripiispuuden, mutta siellä sen käyttö on selvästi katolista kirkkoa harvinaisempaa.  Ortodoksessa perinteessä titulaarihiippakunta voidaan antaa eläkkeelle siirtyvälle piispalle. Suomen ortodoksinen arkkipiispa Johannes sai eläkkeelle siirtyessään titulaarihiippakunnakseen kirkkohistoriallisesti äärimmäisen merkittävän Nikean. Hänen arvonimensä oli tällöin "Korkeasti Pyhitetty Nikean metropoliitta ja Bithynian eksarkki Johannes".

Katso myös 
Koadjuuttori

Lähteet 

Arvonimet
Ortodoksinen kirkko
Katolinen kirkko
Thoralf Strømstad

Thoralf Strømstad (s. 13. tammikuuta 1897 - 10. tammikuuta 1984) oli norjalainen hiihtäjä ja yhdistetyn hiihtäjä.

Strømstad palkittiin vuonna 1923 Holmenkollen-mitalilla. Seuraavana vuonna hän voitti Chamonixin talviolympialaisissa hopeaa 50 kilometrin hiihdossa sekä hopeaa yhdistetyssä.

Lähteet

Norjalaiset maastohiihtäjät
Norjalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Norjalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Wind of Change

Wind of Change on Scorpionsin albumiltaan Crazy World julkaisema single, joka ilmestyi 1991. Kappale on kokonaisuudessaan laulaja Klaus Meinen käsialaa. Kappaleessa käsitellään Itä-Euroopan muutoksia 1990-luvun taitteessa: Berliinin muurin murtumista, kommunismin väistymistä sekä kylmän sodan loppumista. Sytyke kappaleeseen syntyi Scorpionsin soitettua elokuussa 1989 Moscow Music Peace Festivalilla 100 000 ihmisen edessä.

Wind of Change on kaikkien aikojen myydyin musiikkikappale Saksassa ja se yhdistetään usein Berliinin muurin murtumiseen ja Saksan jälleenyhdistymiseen, esimerkiksi aiheesta kertovissa televisiodokumenteissa, vaikka single julkaistiinkin vasta muutamaa vuotta näiden tapahtumien jälkeen. Vuonna 2005 saksalaisen televisiokanava ZDF:n katsojat valitsivat Wind of Changen vuosisadan kappaleeksi. Yhtye on julkaissut kappaleesta myös venäjänkielisen version nimellä ”Ветер Перемен” (Veter Peremen).

Keväällä 2020 yhdysvaltalainen toimittaja Patrick Radden Keefe julkaisi seitsenosaisen podcast-sarjan, jossa selvitetään huhua, jonka mukaan ”Wind of Change” olisi Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun tekemä kappale ja vain merkitty Klaus Meinen nimiin. Väitteen todenperäisyydelle ei löydy sarjassa selvää vahvistusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Scorpionsin kappaleet
Vuoden 1991 kappaleet
Parthenia (Mauretania)

Parthenia () oli antiikin aikainen roomalais-berberinen kaupunki Mauretaniassa nykyisessä Algeriassa. Se sijaitsi nykyisen Setifin eteläpuolisella ylängöllä.

Historia

Antiikki 

Vandaalien hyökkäykseen saakka 400-luvulla Partheniassa sijaitsi katolinen piispanistuin. Kaupunki hylättiin lopullisesti varhaisella keskiajalla, ja Saharan hiekka valtasi sen.

Nykyaika 

Nykyisin Parthenia on ollut katolisen kirkon titulaaripiispanistuin nimellä Parthenia (). Se saavutti odottamatonta kuuluisuutta 13. tammikuuta 1995, jolloin paavi Johannes Paavali II nimitti Parthenian titulaaripiispaksi ranskalaisen Évreux'n tuolloisen piispan Jacques Gaillot'n. Samalla hän menetti asemansa Évreux'n piispana. Paavin on väitetty toimineen Ranskan hallituksen ja erityisesti sisäministeri Charles Pasquan painostuksesta. Toisaalta piispa Gaillot oli herättänyt katolisessa kirkossa kiusallista huomiota liberaaleilla mielipiteillään — hän kyseenalaistaa muun muassa ehkäisyvälineiden ja homoseksuaalisuuden kiellon ja selibaatin — sekä räväköillä esiintymisillään. Piispa Gaillot antoi esimerkiksi haastattelun miestenlehteen.

Piispa Gaillot ei tyytynyt osaansa autiomaan hiekkaan vajonneen kaupungin nimellisenä piispana, vaan hän herätti titulaarihiippakuntansa henkiin internetissä ”hiippakuntana ilman rajoja”. Hän avasi hiippakunnan nimellä sivuston (www.partenia.org) ja julkaisi siellä kirkkokriittistä materiaalia. Samalla sivustosta tuli katoliseen kirkkoon kriittisesti suhtautuvien keskustelu- ja kohtauspaikka maailmanlaajuisesti. Sivustosta on sittemmin tullut monikielinen, ja siellä on vieraillut kuukausittain noin  ihmistä.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Gaillot, Jacques: Lettera agli amici di Partenia, Queriniana, 1. Januar 1996, ISBN 978-8839909732
 Gaillot, Jacques: EGLISE VIRTUELLE, EGLISE DE L'AN 2000. Un évêque au royaume d'Internet. Editions Albin Michel, 7. Januar 1999, ISBN 978-2226106735
 Morcelli, Stefano Antonio: Africa Christiana: in tres partes tributa, Volume 1, page 253
 Pierrard, Pierre: A nous la parole : Partenia, dix ans. Harmattan 17. Oktober 2012, Kindle Edition, ASIN B00814BKFQ

Aiheesta muualla 

 Partenia sans frontières. Virtuaalihiippakunta Partenian kotisivu. 

Algerian historia
Katolinen kirkko
Rooman valtakunnan kaupungit
Kanal 4

Kanal 4 on tanskalainen televisiokanava, jonka omistaa SBS Broadcasting Group. Kanavan ohjelmisto lähetetään Lontoosta, koska tällä tavalla kanavan ei tarvitse noudattaa tanskalaista lainsäädäntöä esimerkiksi mainonnan määrän ja mainostettavien tuoteryhmien osalta.

Kanal 4 esittää amerikkalaisia saippua- ja viihdesarjoja sekä suosittuja viihdeformaatteja kuten Maajussille morsian. Yksi suosituimpia ohjelmia Kanalilla on Lost.

Aiheesta muualla 

Kanal 4 

Televisioyhtiöt
Muuvi

Muuvi oli Musiikkituottajat – IFPI Finland ry:n vuosina 1991–2009 jakama musiikkivideopalkinto. Kilpailuun saivat osallistua vuoden aikana valmistuneet musiikkivideot, joissa sävellys, esiintyjä tai video-/elokuvatuotantoyhtiö ovat suomalaista alkuperää. Vuodesta 2010 lähtien musiikkivideot on palkittu Emma-gaalassa.

Vuosittain jaettiin kultainen, hopeinen ja pronssinen Muuvi sekä mahdollisesti kunniamaininta.

Muuvi-voittajat ja -kunniamaininnat 1991–2009 


1991–1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000

2001

2002

2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

Katso myös
 Oulun musiikkivideofestivaalit

Aiheesta muualla 

 Muuvit IFPI:n sivuilla 

Musiikkipalkinnot
Musiikkituottajat – IFPI Finland
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Tuomaskuona

Tuomaskuona eli tuomasfosfaatti on teräksenvalmistuksen sivutuotteena saatavaa emäksistä ainetta, joka soveltuu erinomaisesti fosforilannoitteeksi. Euroopassa ryhdyttiin käyttämään lannoitteina Chilensalpietaria ja guanoa jo 1830–1840-luvuilla, mutta Suomessa tuomaskuonaa, guanoa ja chilensalpietaria ja muita vastaavia lannoitteita ryhdyttiin käyttämään vasta 1800-luvun loppupuolella. Suurin osa tuomaskuonasta on kalsiumfosfaattia. Nimensä tuomaskuona on saanut Thomas–Gilchrist-prosessista, jolla happamia malmilaatuja konvertoidaan teräkseksi.

Katso myös 
 Percy Gilchrist

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Emäkset
Lannoitteet
de:Schlacke
es:Escoria
fr:Laitier (sidérurgie)
pt:Escória
Henki (lehti)

Henki (vuoden 2020 loppuun asti Hengellinen Kuukauslehti) on kristillinen aikakauslehti, jonka kustantaja on Herättäjä-Yhdistys. Lehden päätoimittaja on Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtaja Kalle Hiltunen. Lehti ilmestyy kuutena numerona vuodessa ja lukijoita on noin 10 500. Lehti on tilattavissa myös äänilehtenä ja näköislehtenä. 

Lehti kertoo raportoivansa hengellisistä kysymyksistä laajoista näkökulmista. Lehden toimittajat ovat sivutoimisia toimitussihteeriä lukuun ottamatta.

Lehden perusti Wilhelmi Malmivaara vuonna 1888. Se on yksi Suomen vanhimmista edelleen ilmestyvistä aikakauslehdistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Henki-lehden kotisivu

Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Herännäisyys
Charles Erwin Wilson

Charles Erwin Wilson (18. heinäkuuta 1890 – 26. syyskuuta 1961) oli Yhdysvaltain puolustusministeri presidentti Eisenhowerin hallituksessa 28. tammikuuta 1953 – 8. lokakuuta 1957. Hän oli General Motorsin pääjohtaja.

Hän lausui kongressissa sanat: ”Se, mikä on hyväksi maalle, on hyväksi myös Generals Motorsille ja päinvastoin”. Tämä lause muuntui pian muotoon: ”Se, mikä on hyväksi General Motorsille, on hyväksi myös USA:lle”. Eisenhowerin kirjoitti kerran työtoverille ollessaan suuttuneena Wilsoniin; ”Tästä lähtien ostan vain Plymoutheja”.

Wilson oli syntynyt Minervassa, Ohion osavaltiossa. Hankittuaan peruskoulutuksen, hän valmistui sähköinsinööriksi Carnegian Teknologian Instituutista vuonna 1909. Hän meni töihin Electric Company -yhtiöön Pittsburghissa, jossa suunnitteli autojen sähkölaitteita. Ensimmäisen maailmansodan aikana, hän kehitti sähkömoottoreita ja radiogeneraattoreita Yhdysvaltain armeijalle ja laivastolle. Vuonna 1919 hän muutti Remy Electric -yhtiöön, General Motorsin edeltäjään, jossa hän toimi koneinsinöörinä ja myyntipäällikkönä. Tammikuussa 1941 hänestä tuli Generalsin Motorsin pääjohtaja. Toisen maailmansodan aikana, Wilson ohjasi yhtiön toimintaa asetuotantoon sopivaksi. Tämän toiminnan johdosta hänet palkittiin U.S Meritin mitalilla vuonna 1946.

Wilson ilmoitti 15. joulukuuta 1953, että Yhdysvallat oli suostuvainen jakamaan atomiteknologiaa liittolaisvaltioilleen.

Lähteet 

Yhdysvaltain puolustusministerit
Presidential Medal of Freedom
Dwight D. Eisenhowerin hallituksen jäsenet
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Dark Medieval Times

Dark Medieval Times on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin ensimmäinen albumi. Albumin sanoituksia ei ole koskaan julkaistu yhtyeen virallisella internetsivulla eikä CD:n kansilehdessä.

Kappaleet

Kokoonpano
 Satyr – laulu, akustinen ja sähkökitara, basso
 Frost – rummut

+

 Torden – vieraileva kosketinsoittaja

Aiheesta muualla

Albumi Battlegrim.net-sivustolla 

Vuoden 1993 albumit
Vuoden 1993 esikoisalbumit
Satyriconin albumit
William Grover-Williams

Charles Frederick William Grover-Williams (16. tammikuuta 1903 – 18. maaliskuuta 1945) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Grover-Williams syntyi Montrougen kaupungissa Ranskassa brittiläis-ranskalaiseen perheeseen. Hän oli hyvin menestyvä kilpa-autoilija 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa. Grover-Williams voitti muun muassa kuuluisan Monacon Grand Prix’n, kun se ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1929. Hän voitti myös Ranskan Grand Prix’n kaksi kertaa.

Brittiläiset autourheilijat
Grand Prix -kuljettajat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Formula 1 -kausi 1996

Formula 1 -kausi 1996 oli Williamsin, ja etenkin Damon Hillin juhlaa. Hill voitti maailmanmestaruuden niukalla erolla tallikaveriinsa Jacques Villeneuveen. Mestaruus ratkesi vasta kauden päättävässä Japanin Grand Prix'ssä, kun Villeneuven takarengas irtosi ja kanadalainen joutui keskeyttämään. Myös erikoisia kilpailuja nähtiin, kuten Monacossa, jossa sateentäyteisessä kilpailussa maaliin pääsi vain kolme kuljettajaa.

Urheilulliset säädökset
Pisteiden jakautumisen tapahtui seuraavasti: 10, 6, 4, 3, 2, 1.
Kaikki osakilpailut laskettiin mukaan pisteisiin.
Aika-ajoihin tuli ensimmäistä kertaa mukaan ns. 107% sääntö, jonka mukaan vain paaluajasta 107 prosentin sisään ajaneet kuljettajat pääsevät mukaan kilpailuun.
Kilpanumerot jaettiin tallin edellisen vuoden sijoituksen mukaan.
Lähtömerkki annettiin viiden punaisen lähtövalon jälkeen joita aiemmin oli ollut vain yksi.

Tekniset säädökset
Sallittiin 3000cm³ vapaastihengittävät moottorit.
Ahdetut moottorit olivat kiellettyjä.

Tästä kausi muistetaan

 Villeneuve ajoi sen ajan kaikkien aikojen parhaimman tulokaskauden (4 voittoa, 78 pistettä, 3 paalupaikkaa, 6 nopeinta kierrosta, lopputuloksissa 2.)
 Michael Schumacher siirtyi mammuttipalkalla Ferrarille (arvioiden mukaan 25 milj. dollaria)
 Suomessa kausi muistetaan kahdesta suomalaiskuskista (Salo 5 p. ja Häkkinen 31p.) Mika Häkkinen palasi myös kilparadoille lähes kohtalokkaan Adelaiden kolarin jälkeen.
 Damon Hill ensimmäinen maailmanmestarin poika, joka voittaa itsekin mestaruuden.
 Australian Grand Prix'ta vuodesta 1985 isännöinyt Adelaiden katurata sai jäädä F1-historiaan. Tilalle tuli Melbourne Grand Prix Circuit.

Tallit ja kuljettajat
Seuraavat tallit ja kuljettajat kilpailivat Formula 1 -luokan maailmanmestaruudesta kaudella 1996.

Kauden yhteenveto

Kipailut

Valmistajien lopullinen järjestys

Kuljettajien lopullinen järjestys

* Keskeytys, mutta sai lopputuloksen, koska ajoi yli 90% koko kisasta.
Argentiinan Grand Prix 1953

Argentiinan Grand Prix 1953 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. tammikuuta 1953 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti hallitseva maailmanmestari Alberto Ascari. Kilpailu oli F1-historian ensimmäinen Euroopan ulkopuolella ajettu F1-kilpailu lukuun ottamatta Indianapolis 500-kilpailuja.

Tulokset

Muuta 
 Paalupaikka: Alberto Ascari – 1.55,4
 Nopein kierros: Alberto Ascari – 1.48,4

Lähteet

Formula 1 -kausi 1953
Argentiinan Grand Prix
Elä ja anna toisten kuolla

Elä ja anna toisten kuolla (Live and Let Die) on Guy Hamiltonin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1973. Elokuva perustuu Ian Flemingin samannimiseen romaaniin. Kahdeksannessa Bond-sarjan elokuvassa näyttelee Bondin roolissa ensimmäistä kertaa Roger Moore. Muita päärooleja näyttelevät Jane Seymour ja Yaphet Kotto.

Elokuvan tapahtumapaikat ovat Yhdysvalloissa ja Jamaikalla. Bondin kaikki viholliset ovat tummaihoisia. Elä ja anna toisten kuolla on toinen Bond-elokuva, jossa ei ole Desmond Llewelynin esittämää Q:ta (Salainen agentti 007 ja tohtori No oli ensimmäinen). Elokuva on myös siitä harvinainen, että alussa näytetään James Bondin koti. Elokuvan samannimisen tunnuslaulun esittää Paul McCartney ja Wings.

Juoni 
James Bond (Roger Moore) yrittää selvittää yhteyden kolmen samana päivänä murhatun MI6-agentin välillä. Hän tietää vain, että murhat tapahtuivat New Orleansissa, kuvitteellisella San Moniquen saarella Karibianmerellä ja New Yorkissa. Etsinnät johtavat hänet pienen saaren diplomaatin Kanangan (Yaphet Kotto) luo, joka tunnetaan Harlemissa myös Mr. Big -nimisenä gangsterina ja voodoo-tohtorina. Hän viljelee heroiinia omalla saarellaan Karibialla aikomuksenaan antaa ilmainen näyte kuudelle miljardille ihmiselle. Siten hän saisi koko maailma narkoosiin ja huikeat voitot itselleen. Hän käyttää apunaan tarot-korttien avulla ennustavaa Solitairea (Jane Seymour). Bondin onnistuu manipuloida Solitairen puolelleen, ja heidän tiensä vie läpi Karibianmeren, takapajuisen Louisianan ja kuolettavan voodoo-seremonian.

Näyttelijät

Tapahtumapaikat 
 New York
 New Orleans
 Louisiana
 San Monique, kuvitteellinen saari Karibianmerellä

Soundtrack 
Elokuvan musiikin on säveltänyt George Martin lukuun ottamatta tunnuskappaletta, joka on Linda ja Paul McCartneyn. Tunnuskappaleen esittää Paul McCartney ja Wings-yhtye.

 Paul McCartney: "Live and Let Die"
 Just a Closer Walk with Thee
 "Bond Meets Solitaire"
 "Whisper Who Dares"
 "Snakes Alive"
 "Baron Samedi's Dance of Death"
 "San Monique"
 B. J. Arnau: "Fillet of Soul – New Orleans/Live and Let Die/Fillet of Soul – Harlem"
 "Bond Drops In"
 "If He Finds It, Kill Him"
 "Trespassers Will Be Eaten"
 "Solitaire Gets Her Cards"
 "Sacrifice"
 Monty Norman: "James Bond Theme"
 "Gunbarrel/Snakebit"
 "Bond to New York"
 "San Monique (Alternate)"
 "Bond and Rosie"
 "The Lovers"
 "New Orleans"
 "Boat Chase"
 "Underground Lair"

Ääniraidan kokonaiskesto on 31 min 14 s.

Vastaanotto 
Kritiikeissä elokuvaa on arvosteltu rasistisista sävyistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elokuva MGM:n sivuilla 
 
 
 Jyrki Laelma: Elä ja anna toisten kuolla. Iltalehti 26.2.2011.

James Bond -elokuvat
Brittiläiset toimintatrillerit
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Guy Hamiltonin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1973 brittiläiset elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Käsiala

Käsiala tarkoittaa ihmisen persoonallista tapaa ja tyyliä kirjoittaa käsin. Käsiala heijastaa jossain määrin kirjoittajan mieltymyksiä ja persoonallisuutta. 

Käsin kirjoittamisen opettaminen on keskeinen osa perusopetusta. Aiemmin sitä kutsuttiin kaunokirjoitukseksi, joka ainakin Suomessa oli oma oppiaineensa. Opetuksen perustana ovat tyyppikirjaimet, joiden kirjoittamista harjoittelemalla oppilaalle vähitellen kehittyy oma käsiala. Tyyppikirjaimistoa on uudistettu vuosikymmenten kuluessa useaan kertaan. Nykyään Suomessa painotetaan peruskoulun opetussuunnitelmassa käsin kirjoittamisen vaiheittaista oppimista.

Grafologia eli käsialantutkimus pyrkii selvittämään henkilön luonteenpiirteitä tämän käsialasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
 
 

Kirjoitus
Bob Ezrin

Bob Ezrin (s. 1949 Torontossa) on kanadalainen muusikko ja musiikkituottaja. Hän on tuottanut muun muassa yhdeksän Alice Cooperin, kolme Pink Floydin ja kolme KISSin albumia. Lisäksi Ezrin on tuottanut levyjä mm. seuraaville artisteille ja yhtyeille: Peter Gabriel, Deep Purple, Hanoi Rocks, Jane's Addiction, Lou Reed, David Gilmour, Nine Inch Nails, Kula Shaker ja The Darkness.

Luettelo Ezrinin tuottamista albumeista
30 Seconds to Mars
30 Seconds to Mars (2002)

Alice Cooper
Love It to Death - (1971)
Killer - (1971)
School's Out - (1972)
Billion Dollar Babies - (1973)
Welcome to My Nightmare - (1975)
Alice Cooper Goes to Hell - (1976)
Lace and Whiskey - (1977)
DaDa - (1983)
Welcome 2 My Nightmare - (2011)

Army of Anyone
Army of Anyone - (2006)

Catherine Wheel
Adam and Eve - (1997)

David Gilmour
About Face - (1984)

Deftones
Saturday Night Wrist - (2006)

Hanoi Rocks
Two Steps From The Move - (1984)

Escape From Earth
Three Seconds East - (2004)

Héroes del Silencio
Avalancha - (1995)

Jane's AddictionStrays - (2003)

The JayhawksSmile - (2000)

KansasIn The Spirit Of Things - (1988)

The KINGSThe KINGS Are Here - 1981

KissDestroyer - (1976)Music from "The Elder" - (1981)Revenge - (1992)

Kula ShakerPeasants, Pigs & Astronauts - (1999)

Lou ReedBerlin - (1973)The Bells - (1979)

Our Generation
"Our Generation" - (1971)

Peter GabrielPeter Gabriel (I) - (1977)

Pink FloydThe Wall - (1979)A Momentary Lapse of Reason - (1987)The Division Bell - (1994)

Robin BlackInstant Classic - (2005)

Deep PurpleNow What?! - (2013)Infinite'' - (2017)

Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt