joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Prideaux John Selby

Prideaux John Selby (23. heinäkuuta 1788 Alnwick, Northumberland – 27. maaliskuuta 1867 Twizell) oli englantilainen lintutieteilijä, kasvitieteilijä ja taiteilija.

Selby opiskeli Oxfordin University Collegessa. Hänet tunnetaan parhaiten teoksestaan Illustrations of British Ornithology (1821–1834). Hän kirjoitti myös Illustrations of Ornithology yhdessä William Jardinen kanssa ja A History of British Forest-trees (1842).

Monet hänen lintukuvistaan oli piirretty hänen omasta kokoelmastaan. Hänen kokoelmansa myytiin eri ostajille vuonna 1885 ja se hajaantui. Hän laati osat ”Kyyhkyt” (1835) ja ”Papukaijat” (1836) Jardinen teokseen Naturalist's Library, jälkimmäiseen maalasi kuvat Edward Lear. Jonkin aikaa hän oli toimittamassa aikakauslehteä Magazine of Zoology and Botany.

Selby avioitui Lewis Tabitha Mitfordin kanssa ja heille syntyi kolme tytärtä. Selby on haudattu Bamburghin kirkkomaalle.

Selby nimesi linnuista muun muassa intianfrankoliinin (Francolinus pictus) yhdessä Jardinen kanssa.

Lähteet 

Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1788 syntyneet
Vuonna 1867 kuolleet
Veitsi vedessä

Veitsi vedessä (Nóż w wodzie) on puolalaisen elokuvaohjaajan Roman Polańskin ensimmäinen pitkä elokuva, joka valmistui vuonna 1962. Se on ainoa pitkä elokuva, jonka hän teki Puolassa ennen siirtymistään länteen.

Elokuva tehtiin vain kolmen näyttelijän voimin, ja se kuvattiin pääosin Masurian järvialueella.

Tarina 
 
Tarinassa urheilutoimittaja, hänen vaimonsa ja tuntematon liftari ajautuvat kolmiodraamaan pariskunnan lomaillessa purjeveneellä. Tämä elokuva nosti Polanskin maailmanmaineeseen, mutta käsikirjoittaja Jerzy Skolimowski nousi ohjaajana maineeseen vasta parikymmentä vuotta myöhemmin. Elokuvan musiikki on 1969 kuolleen maineikkaan jazzsäveltäjän Krzysztof Komedan.

Palkintoja
Elokuva sai 1962 Venetsian elokuvajuhlilla Fiprescin palkinnon. Se oli ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1964.

Arvioita
Elokuva on Helsingin Sanomien kriitikon Arto Pajukallion mukaan taitavasti tehty ja voimakas psykologinen trilleri.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Veitsen vedessä vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Näyttelijät

Lähteet

Puolalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1962 elokuvat
Roman Polanskin ohjaamat elokuvat
Stanislav Henych

Stanislav Henych (s. 19. helmikuuta 1949 Jilemnice) on entinen tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka edusti aktiiviurallaan Tšekkoslovakiaa.

Henych saavutti hopeaa 50 kilometrin kilpailussa Falunin MM-hiihdoissa 1974. Hän hävisi kultamitalisti Gerhard Grimmerille minuutin ja 50 sekuntia, mutta voitti kolmanneksi sijoittuneen Thomas Magnussonin vajaalla 14 sekunnilla.

Lähteet
Stanislav Henych FIS:n tietokannassa 

Tšekkoslovakialaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
27 (luku)

27 (kaksikymmentäseitsemän) on kokonaisluku, jota edeltää luku 26 ja seuraa luku 28.

Matematiikassa 
 27 on yhdistetty luku.
 27 on kuutioluku: .
 27 on kymmenkulmioluku.
  on kertoma-alkuluku.
 27 on pienin luonnollinen luku, joka voidaan muodostaa kolmen neliöluvun summana kahdella tavalla:  tai .
 27 on palindromi binäärijärjestelmässä (110112).
 27 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä.
 27 on pienin yhdistetty luku, joka ei ole jaollinen millään numeroistaan (2 ja 7) kymmenjärjestelmässä.
 27 on Smithin luku kymmenjärjestelmässä.
 27:n käänteisluvun  desimaaliesityksessä  toistuva jakso on vain kolme numeroa pitkä, koska .

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 27 on koboltin järjestysluku.
 Alumiini-27 on alumiinin vakaa isotooppi.
 Neonin kiehumispiste on noin 27 kelviniä.

Muualla 
 Etelä-Afrikan kansainvälinen suuntanumero on 27.
 Eurooppatie E27 kulkee Ranskan ja Italian välillä.
 Valtatie 27 kulkee Kalajoen ja Iisalmen välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Eleanoora Rosenholm

Eleanoora Rosenholm on suomalainen kokeellinen pop-yhtye.

Yhtyeen taustalla ovat porilaiset Mika Rättö ja Pasi Salmi, jotka ovat yhdessä laulaja Noora Tommilan kanssa säveltäneet ja sanoittaneet yhtyeen kappaleet. Rättö ei esiinny yhtyeen live-kokoonpanossa.

Vuoden 2007 joulukuussa ilmestyi Eleanoora Rosenholmin esikoislevy Vainajan muotokuva. Yhtyeen musiikkia on luonnehdittu mm. "kepeän rytmikkääksi ja alakuloisen laahaavaksi" sekä "taiderockin, konepopin ja perisuomalaisen paatoksen" yhdistelmäksi. Syyskuussa 2008 julkaistiin yhtyeen toinen albumi Älä kysy kuolleilta, he sanoivat. Yhtyeen kolmas albumi Hyväile minua pimeä tähti julkaistiin maaliskuussa 2011. Neljäs albumi, Talvipalatsin puutarhassa, julkaistiin marraskuussa 2018.

Elokuussa 2009 yhtyeen Ambulanssikuskitar valittiin vuoden parhaaksi musiikkivideoksi Oulun musiikkivideofestivaaleilla.

Julkaisut

Albumit

EP:t

Musiikkivideot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut
 Yhtyeen Facebook-sivu
 
 

Suomalaiset popyhtyeet
Suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Porin musiikki
Vähemmistöryhmä

Vähemmistöryhmä tai vähemmistö on sosiaalinen ryhmä, joka ei kuulu yhteiskunnan hallitsevaan enemmistöön. Vähemmistöt liitetään usein ihmis- ja kansalaisoikeuksiin. Syrjintään liittyy usein yksilön arvioiminen vähemmistöön kuuluvana arvostamatta häntä oman toimintansa pohjalta. Syrjintä voi olla myös epäsuoraa ja rakenteellista. Vähemmistöoikeuksien puolesta on noussut kansanliikkeitä.

Vähemmistöjen sosiologiaa
Sosiologi Louis Wirth on määritellyt vähemmistöt "ryhmäksi ihmisiä, jotka ulkonäkönsä tai kulttuurinsa vuoksi on eristetty muusta yhteiskunnasta, jossa heitä kohdellaan eriarvoisesti, jonka vuoksi he pitävät itseään yhteisen syrjinnän kohteina..  Gad Barzilain määritelmän mukaan vähemmistöryhmiltä puuttuu hallintovalta ja  poliittisen vallan resurssit.Tähän määritelmän kuuluu sekä objektiiviset että subjektiiviset kriteerit. Vähemmistöryhmään kuuluminen on yhteiskunnan objektiivisesti antama status, joka pohjautuu henkilön fyysisiin ominaisuuksiin tai käyttäytymiseen.

Vähemmistöjen oikeudet Suomessa
Suomessa vähemmistövaltuutetun tehtävänä on edistää etnisten vähemmistöjen ja ulkomaalaisten asemaa, yhdenvertaisuutta ja oikeusturvaa sekä hyviä etnisiä suhteita Suomessa. Vähemmistövaltuutetun toimivalta ei koske syrjintää pelkästään kielen, sukupuolisen suuntautumisen, maailmankatsomuksen tai vammaisuuden perusteella. Näillä perusteilla tapahtuvan syrjinnän torjunta kuuluu edelleen muille viranomaisille, lähinnä ylimmille laillisuusvalvojille ja työelämässä työsuojeluviranomaisille. Vähemmistöjen ihmisoikeuksien toteutumista valvoo Ihmisoikeusliitto, joka raportoi ihmisoikeuksien toteutumisesta suoraan Euroopan unionille.

Katso myös
 Autistien oikeuksien liike
 Etninen vähemmistö
 Seksuaalivähemmistöt
 Sukupuolivähemmistöt
 Vammaiset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

ECMI - European Centre for Minority Issues
What is a Minority Group?definitions from Dayton Law School. 
From Paris to Cairo: Resistance of the Unacculturated 
Minorities at Risk project at the University of Maryland 
MINELRES - Minority Electronic Resources
European Academy Bozen/Bolzano (EURAC)
Weaver v NATFHE
State of the World's Minorities 2007, Report by Minority Rights Group International 

Ihmisoikeudet
Sosiologia
Syrjintä
Agutit

Agutit eli kultajänikset (Dasyproctidae) on pitkäkoipisten jyrsijöiden heimo.

Koko ja ulkonäkö

Aikuiset agutit ovat 30–40  cm pitkiä. Niiden häntä on 1,5-senttinen töpö. Takajalassa on kolme varvasta, jotka päättyvät kaviomaiseen kynteen. Väritys vaihtelee tummanruskeasta kullankeltaiseen.

Elinympäristö ja -tavat
Agutien levinneisyysaluetta ovat Meksiko, Väli-Amerikka, Brasilia ja pienet Antillit. Ne syövät pääasiassa kasviperäistä ravintoa, mutta ravinnoksi kelpaavat myös hyönteiset ja jopa pikkulinnut.

Ihminen on siirtoistuttanut muutamaa agutilajia niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle Karibianmerelle. Etelä-Amerikan pohjoisosista ja Pieniltä Antilleilta kotoisin olevaa Dasyprocta leporina-lajia on viety Neitsytsaarille, meksikolaista D. mexicana-lajia Kuubaan ja eteläamerikkalaista D. punctata-lajia Kuubaan ja Caymansaarille.

Lisääntyminen

Naaras kantaa kolme kuukautta ja synnyttää kerrallaan kaksi poikasta.

Lähteet

 
 Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus nisäkkäiden uusiksi nimiksi

Viitteet
Iiris Kalliola

Iiris Kalliola (s. 1959 Valkeakoski) on suomalainen tietokirjailija. Hän on kirjoittanut ja suomentanut tietokirjoja biologian alalta erityisesti lapsille. Hän toimi Suomen tietokirjailijoiden Uudenmaan aluevastaavana 2015-2017.

Vuonna 2011 Kalliola palkittiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla yhdessä Lasse J. Laineen kanssa teoksesta Suomen lasten luontokirja. Sama teos oli vuonna 2010 WWF:n valitsema Vuoden luontokirja. Vuonna 2013 Kalliola palkittiin Tietopöllö-palkinnolla ja 2016 Lauri Jäntin säätiön Tieto-Lauri -palkinnolla  yhdessä Lasse J. Laineen kanssa teoksesta Suomen lasten retkeilyopas.   

Kalliola on koulutukseltaan biologi Helsingin yliopistosta.

Teoksia 
 Talven sininen hetki Suomen luonnossa (yhdessä Ulla Kokon kanssa,1995)
 Kun kirppu puree sinua. Suomen luonnon kiusankappaleet (1998)
 Mökkielämän ABC (yhdessä Ulla Kokon ja Antti Pietilän kanssa, 1999)
 Kaukomatkaajan luontoharmeja (yhdessä Matti Nummelinin kanssa, 2001)
 Ötökät (2003) 
 Citykettu ja muita taajaman eläimiä (2003)
 Kiireestä kantapäähän – ihmeellinen ihminen (2004)
 Ruokakasvit (2005) 
 Suomen muuttolinnut (toimittaja ja kirjoittaja, 2006)
 Kumipallosta lasi-ikkunaan: Mistä tavarat tehdään? (2009)
 Suomen lasten luontokirja (yhdessä Lasse J. Laineen kanssa, 2010)
 Luonnon jäljillä (2011)
 Luontoillan seitsemän veljestä (2013)
 Suomen lasten retkeilyopas (yhdessä Lasse J. Laineen kanssa, 2014)
 Ihminen napakasti (yhdessä Väinö Heinosen kanssa, 2016)
Tulevaisuuden kuusi (yhdessä Heli Laaksosen kanssa, 2017)
 Pelastetaan Itämeri (yhdessä Johan Tellin kanssa, 2018)
Eläinten kesäjäljet (yhdessä Matti Nummelinin kanssa, 2021)

Palkinnot 
 Vuoden luontokirja 2010 teoksesta Suomen lasten luontokirja (yhdessä Lasse J. Laineen kanssa)
 Valtion tiedonjulkistamispalkinto 2011 teoksesta Suomen lasten luontokirja (yhdessä Lasse J. Laineen kanssa)
 Tietopöllö-palkinto 2013, Lasten ja nuorten tietokirjapalkinto, Suomen tietokirjailijat
 Suomen lasten luontokirja on yksi valituista kirjoista kirjassa: Joel Kuortti - Jukka-Pekka Pietiäinen: 100 merkittävää suomalaista tietokirjaa: Abckiriasta Mustaan orkideaan, 2014.
 Lauri Jäntin säätiön Tieto-Lauri -palkinnon 2016 teoksesta Suomen lasten retkeilyopas (yhdessä Lasse J. Laineen kanssa)

Lähteet
 Kustannusosakeyhtiö Avaimen, Tammen, WSOY:n, Otavan, Paasilinnan, Metsäkustannuksen, Karttakeskuksen ja Weilin+Göösin kirjaluettelot

Viitteet

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset biologit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Kate Atkinson

Kate Atkinson (s. 1951 York) on englantilainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Museon kulisseissa (1995) sai Whitbread-palkinnon.

Elämä 

Atkinson opiskeli kirjallisuutta Dundeen yliopistossa. Hän teki amerikkalaista kirjallisuutta käsittelevän väitöskirjan, mutta sitä ei hyväksytty. Atkinson sanoo, että taustalla oli tiedekuntariitoja, joiden välikappaleeksi hän jäi. Atkinson asuu Edinburghissa Skotlannissa.

Kirjallinen ura 
Atkinsonin esikoisromaani Museon kulisseissa (1995) voitti Whitbread-palkinnon. 

Atkinson on kirjoittanut kirjallisia dekkareita, kuten hän itse niitä luonnehtii. Tähän Jackson Brodie -sarjaan on tulossa viides teos. Brittiläinen televisiosarja The Case Histories pohjautuu näihin teoksiin.

Teokset 
 
 
 Abandonment (2000, näytelmä)
 Emotionally Weird (2000)
 
 

Jackson Brodie -sarja
 
 
 
 Joka lapsia ja koiria rakastaa. (Started Early, Took My Dog, 2010.) Suom. Kaisa Kattelus. Helsinki: Schildts & Söderströms, 2015. ISBN 978-951-52-3539-8.
Liian kirkas taivas. (Big Sky, 2019). Suom. Kaisa Kattelus. Helsinki: Schildts & Söderströms, 2019. ISBN 9789515249142.
 Death at the Sign of the Rook, tulossa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eija Elo: Ihmiskrokettia. Aikakone 28.2.1999.

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Tilausliikenne

Tilausliikenne tarkoittaa pääasiassa linja-autolla mutta myös esimerkiksi raitiovaunulla suoritettavaa  reittiliikenteen ulkopuolista ajoa, jossa kuljetetaan ennalta sovittua matkustajaryhmää. Tilausajot ovat asiakkaan tilaamia kuljetuksia, joissa aikataulu, reitti, autokalusto ja mahdolliset oheispalvelut ovat asiakkaan tarpeiden mukaan määriteltyjä, eivätkä reittiliikenteen tapaan noudata liikennöitsijän asettamia kriteerejä. Lainsäädännön määritelmä tilausliikenteelle on “luvanvaraista henkilöliikennettä, jota harjoitetaan vain tilauksesta tilaajan määräämällä tavalla, sekä muuta luvanvaraista henkilöliikennettä, joka ei ole linjaliikennettä eikä ostoliikennettä.” Linja-autolla tilausajoja suorittavalta yritykseltä vaaditaan voimassa oleva joukkoliikennelupa, joka on autokohtainen. Lisäksi muihin EU-maihin ja Norjaan suuntautuvilta henkilöliikenteen kuljetuksilta vaaditaan yhteisölupa, joka myös on autokohtainen. Tilausajoa ajava liikenneväline on yleensä varustettu Tilausajo-kilvellä, jotta reittiliikennettä odottavat matkustajat eivät turhaan pyrkisi tilausajon kyytiin.

Kuljetusta tarvitseva ryhmä, kuten harrastusseura tai koulu, tilaa ajon liikennöitsijältä. Keväisin tärkeän osan linja-autojen tilausajoista muodostavat luokkaretket mm. huvipuistoihin ja leirikeskuksiin. Tilausliikenteen ajot voivat olla yksittäisiä ajomatkoja tai ennakkoon tietyn sopimuksen perusteella ajettavia toistuvia ajoja, esimerkiksi matkatoimistojen asiakaskuljetukset laivaristeilyille. Monella tilausajoja harjoittavalla liikennöitsijällä on oma matkatoimisto tai muu yhteistyökumppani, joka voi järjestää ryhmän majoitukset, ruokailut, laivaliput sekä muut etukäteen tilattavat ohjelmanumerot. Varuskuntien lomakuljetukset ovat usein varuskunnan tilaamia linja-autojen tilausajoja. Vaikka liikenne kulkee sovittuja reittejä ja säännöllisin väliajoin, se on suljettu varuskunnan ulkopuolisilta matkustajilta.

Nykyaikaisessa tilausajolinja-autossa on usein ilmastointi, WC, kahvinkeitin, jääkaappi sekä viihdejärjestelmä, sisältäen esimerkiksi DVD-soittimen, CD-vaihtimen ja radion. Suomessa tilausajoliikenteessä esiintyviä alusta- ja korimerkkejä ovat muun muassa Carrus, Lahden Autokori, MAN, Mercedes-Benz, Neoplan, Scania, Setra ja Volvo.

Tilausajojen yksi suurimpia etuja on joustavuus ryhmämatkoilla – reitiltä voidaan poiketa, matkanjohtajan niin halutessa, tai matkaohjelmaan voidaan tehdä muita tarvittavia muutoksia lennossa, mikäli käytettävissä oleva aika sen sallii. Tilausliikenteen tarjoukset ja sopimukset on suositeltavaa pyytää kirjallisesti ja niistä tulisi käydä ilmi seuraavat asiat: matkan aikataulu, matkan alkamis- ja päättymispaikka, linja-auton varustus, matkustajamäärä, hinta ja muut sopimukseen vaikuttavat tekijät.

Lähteet

Aiheesta muualla
Linja-autoliitto
Tilausajokuljettajat ry

Linja-autoliikenne
Turun Soitannollinen Seura

Turun Soitannollinen Seura () on vuonna 1790 perustettu musiikkikulttuurin edistämiseen keskittyvä suomalainen aatteellinen yhdistys. Se on Suomen vanhin edelleen toimiva yhdistys. Musikaliska Sällskapet kehkeytyi Aurora-seuran konserteista ja musiikki-illoista edistämään musiikkikulttuuria Turussa.

Seuran toimintaan on oleellisena osana kuulunut sen perustamisesta asti oman orkesterin ylläpitäminen. Vuonna 1927 tapahtuneen kunnallisen ammattiorkesterin, Turun kaupunginorkesterin, (nykyään nimellä Turun filharmoninen orkesteri) perustamisen jälkeen seuran oma orkesteri on toiminut satunnaisemmin. Turun Soitannollinen Seura perusti Turun musiikkijuhlat ja Ruisrockin. Lisäksi seura järjestää Turun valtakunnallisia sellokilpailuja.

Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana on vuodesta 2017 lähtien toiminut Eero Linjama. Aiempia yhdistyksen puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Magnus Wilhelm Armfelt (1790), Jakob Gadolin (1794), Victor von Stedingk (1800), Jakob Tengström (1804–1805), Otto Andersson (1930–1958), John Rosas (1961–1974), Arne Rousi (1975–1996), Alarik Repo (1996–2010) ja Emilie Gardberg (2010–2017).

Lähteet

Internet
 Turun Soitannollisen Seuran kotisivut.

Viitteet

Kirjallisuutta
 
 

Alueelliset musiikkiyhdistykset
Turun musiikki
Aurora-mitalin saajat
Aladár Zsélyi

Aladár Zsélyi (12. joulukuuta 1883, Bussa – 1. heinäkuuta 1914, Budapest) oli unkarilainen lentäjä, insinööri ja Unkarin ilmailupioneereja.

Zsélyi rakensi itse kolme eri lentokonetta ja lensi Unkarin ensimmäisiä lentoja niillä. Hän oli koulutukseltaan suomalaista diplomi-insinööriä vastaava ja hän myös suunnitteli lentokoneita ja ilmailuun liittyviä teknisiä innovaatioita.

26. - 27. toukokuuta 1910 Zsélyi voitti kaksi kansallista lentopalkintoa ja lensi 18 kilometrin matkan (joka oli siihen aikaan erinoimainen suoritus). 1. kesäkuuta 1910 Zsélyi loukkaantui vaikeasti pudottuaan Unkarin kansainvälisessä lentokilpailussa lennettyään ulos koneesta, jolloin hänen kätensä murtui ja hän sai aivotärähdyksen. Hän toipui sairaalassa yli kuukauden ja jatkoi lentouraansa, vaikkakin ilmailupiireissä huhuttiin hänen kuolleen. 

Toivuttuaan hän jatkoi suunnittelutehtäviä suunnitellen vuonna 1912 matkustajakoneen 34 hengelle. Vuosina 1912 ja 1913 hän tutki kaasuturbiinien käyttöä lentokoneiden voimanlähteenä, mikä kertoi hänen olevansa runsaasti aikaansa edellä. Vuonna 1913 hän läpäisi lentäjätutkinnon Wiener-Neustadtissa Itävallassa ja rakensi kolmannen, tehokkaan 66 kW:n voimanlähteellä varustetun lentokoneensa, joka tuhoutui ensilennollaan kesäkuussa 1914 moottoriin tulleen vian takia.. Tällöin Zsésleyn käsivarsi murtui, hän sai siihen tulehduksen ja kuoli jäykkäkouristukseen 1. heinäkuuta 1914.

Unkarin ilmavoimilla oli 1940-luvulla Focke-Wulf Fw 58 Weihe -lentokone rekisteriltään HA-FOA, joka oli nimetty Aladár Zsélyin mukaan.. Myöhemmin hän sai lentokentän johtajalta oman hautakiven ja muistolaatan. Budapestin lentokentän lähistöllä on katu on nimetty hänen mukaansa. Hänestä on myös julkaistu unkarilaisia lentokoneaiheisia postimerkkejä.

Aiheesta muualla
http://www.aeronews.hu/press/zselyi.htm  Unkariksi

Lähteet 

Unkarilaiset lentäjät
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1914 kuolleet
Onni Hallsten

Gustaf Onni Immanuel Hallsten (kirjoitetaan myös Hallstén; 5. tammikuuta 1858 Vaasa – 26. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, kanslianeuvos, vakuutusylitarkastaja ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.

Hallstenin vanhemmat olivat rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten ja Sofia Wihelmina Westerman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja voimistelunopettajaksi 1884. Hallsten toimi matematiikan ja fysiikan opettaja Helsingin, Vaasan ja Hämeenlinnan oppikouluissa vuoteen 1884 saakka, ja sen jälkeen hän oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston matematiikan ja fysiikan lehtorina 1884–1921 sekä Helsingin suomalaisen tyttökoulun matematiikan ja fysiikan lehtorina 1887–1918. Hallstenin ura vakuutusalalla alkoi valtion vakuutustarkastajana vuosina 1901–1918. Hän toimi sittemmin sosiaalihallituksen sosiaalivakuutuksen ylitarkastajana 1918–1923, sosiaaliministeriön vakuutusosaston päällikkönä (vakuutusylitarkastajana) 1923–1931 sekä sosiaaliministeriön vakuutusosaston vt. ylitarkastajana 1931–1933. Hallsten sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925.

Hallsten oli säätyvaltiopäivillä pappissäädyn jäsenenä vuosina 1899 ja 1900. Myöhemmin hän oli suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1908–1910 ja 1911–1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1909 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1914. Hallsten oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin, Hankkijan ja Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen hallintoneuvostoissa sekä Pellervo-Seuran, Kauppakorkeakoulun ja Tapaturmavakuutus Oy Kullervon johtokunnissa.

Hallsten oli naimisissa vuodesta 1892 kansanedustaja Ilmi Lovisa Bergrothin kanssa. Heidän lapsiaan olivat IKL:n kansanedustaja Rauno Kallia ja järjestövaikuttaja Armi Hallstén-Kallia.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomalaisen puolueen poliitikot
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Aatteellinen yhdistys

Yhdistykset

Aatteellinen yhdistys on jäsenten yhteisesti perustama yhteenliittymä yhteisen aatteellisen tarkoituksen toteuttamista varten. Yhdistyksen toiminta on yleensä aiottu pysyväksi.

Yhdistyksen aatteena voi olla yhteisen hyvän asian, ajatuksen tai vaikka harrastuksen edistäminen.

Aatteellisia yhdistyksiä ovat muiden muassa

 poliittiset puolueet
 ammatilliset etujärjestöt
 erilaiset ajanviete-, urheilutoiminta- ja harrastusyhdistykset
 kulttuuri-, sosiaali-, ja hyväntekeväisyysyhdistykset.

Katso myös 

 Yhdistys
 Yhdistys (Suomi)
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007

10 m:n ilmakiväärillä miehet ampuvat 60 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin.
Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.

Miesten ilmakiväärin EM-kilpailut 2007 järjestettiin 17. maaliskuuta, Deauvillessä.

Henkilökohtainen kilpailu

Finaali

Peruskilpailu

EE= Euroopanennätys

Joukkuekilpailu

JME= Joukkuemaailmanennätys
JEE= Joukkueeuroopanennätys

Lähteet
 Ranskan ampumaurheiluliiton tietokanta

Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Junttila

Junttila on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

 Aili Purtonen Junttila (1928–2018), suomalainen oopperalaulaja (altto)
 Aulis Junttila (1904–1979), rakennusalan vaikuttaja, professori ja ministeri
 Einari Junttila (1901–1975), taidemaalari
 Helena Junttila (s. 1963), taidemaalari
 Juha Junttila (s. 1965), taloustieteilijä ja professori
 Juhana Samuel Junttila (1835–1906), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Juho Heikki Junttila (1881–1954), jääkärivääpeli
 Jukka Junttila (s. 1959), musiikkivaikuttaja
 Julius Junttila (s. 1991), jääkiekkoilija
 Lars Junttila (1904–1999), kommunistipoliitikko
 Niina Junttila, kasvatuspsykologian professori
 Paavo Junttila (1918–2005), kenraaliluutnantti
 Päivi Junttila (s. 1971), kirjailija
 Risto Junttila (s. 1946), pappi ja kirkkohallituksen kansliapäällikkö
 Timo Junttila (s. 1958), kontra-amiraali
 Ulla-Kirsti Junttila (s. 1950), teollinen muotoilija
 Vesa Junttila (s. 1941), taidemaalari ja kuvataiteilija.

Katso myös
 Junttilan salama
Bioko Surin provinssi

Bioko Surin provinssi on yksi Päiväntasaajan Guinean seitsemästä provinssista. Se sijaitsee Biokon saarella Bioko Norten provinssin kanssa. Biokon saaren vuoristoisen etelä- ja keskiosan kattavan provinssin asukasluku oli 29 034 vuonna 2001. Alue on Päiväntasaajan Guinean tärkeimpiä kaakaon ja kahvin tuotantoalueita. Bioko Surin provinssin pääkaupunki on Luba.

Bioko Surin provinssi jakautuu kahteen kuntaan: Luba ja Riaba.

Lähteet 

Päiväntasaajan Guinean provinssit
Håkan Nesser

Håkan Nesser (s. 21. helmikuuta 1950 Kumla, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija. Hän on yksi merkittävimpiä ruotsalaisia rikoskirjailijoita Henning Mankellin, Liza Marklundin ja Stieg Larssonin ohella.

Nesserin kymmenosaisen Van Veeteren -rikosromaanisarjan pääosassa esiintyy komisario Van Veeteren. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Maardamin kaupunkiin jonnekin läntiseen Eurooppaan. Van Veeteren -kirjoja on käännetty monille kielille, muun muassa suomeksi. 

Nesserin teoksille on myönnetty lukuisia palkintoja. Toden ja ilveen verkko sai Ruotsin dekkariakatemian esikoispalkinnon 1993. Teokset Kaalbringenin kurkunleikkaaja (1994), Syntymämerkki (1996) ja Kokonaan toinen juttu (2007) ovat saaneet Vuoden paras dekkari -palkinnon ja Carambole vuoden 1999 Lasiavain-palkinnon. Vuonna 2002 Suomen dekkariseura myönsi Nesserille ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.

Nesser on kirjoittanut dekkareiden lisäksi myös muita romaaneja. Hänen teostensa pohjalta on tehty useita elokuvia.

Nesser on koulutukseltaan äidinkielen ja englannin opettaja. Hän asuu vaimonsa kanssa Lontoossa, mutta on aikeissa palata Ruotsiin. Aiemmin hän on asunut New Yorkissa.

Teokset

Van Veeteren -sarja

Gunnar Barbarotti -sarja 
Människa utan hund, 2006 (suom. Saara Villa Sukujuhlat Tammi 2011)
En helt annan historia, 2007 (suom. Saara Villa Kokonaan toinen juttu Tammi 2012)
Berättelse om herr Roos, 2008 (suom. Päivi Kivelä Herra Roosin tarina Tammi 2013)
De ensamma, 2010 (suom. Päivi Kivelä Yksinäiset Tammi 2014)
Styckerskan från Lilla Burma 2012 (suom. Päivi Kivelä Pikku-Burman teurastajatar Tammi 2015)
Den sorgsne busschauffören från Alster 2020 (suom. Aleksi Milonoff Koston jumalatar Tammi 2021)

Muut romaanit 
Koreografen, 1988, romaani
Barins triangel, 1996, romaantrilogia
Kim Novak badade aldrig i Genesarets sjö, 1998  (suom. Kim Novak ei uinut Genetsaretin järvessä, 2005)
Flugan och evigheten, 1999 (trilleri)
Och Piccadilly Circus ligger inte i Kumla, 2002, romaani
Kära Agnes!, 2002
Skuggorna och regent, 2004
Från Doktor Klimkes horisont, 2005
Maskarna på Carmine Street, 2009 (suom. Aleksi Milonoff Carmine Streetin sokeat Tammi 2016) 
 Himmel över London, 2011 (suom. Aleksi Milonoff Taivas Lontoon yllä  Tammi 2017)  
De vänsterhäntas förening, 2018 (suom. Aleksi Milonoff Vasenkätisten seura Tammi 2020)
Halvmördaren: Krönika över Adalbert Hanzon i nutid och dåtid författad av honom själv, 2019

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Håkan Nesserin verkkosivusto
 Håkan Nesser Tammen sivuilla

Ruotsalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Hehkusukka

Hehkusukka on langasta kudottu sukka, joka on imeytetty tietyillä maametallisuoloilla. Perinteisesti on käytetty seosta, jossa on 99 % toriumdioksidia ja 1 % ceriumoksidia. Sukka asetetaan kaasu- tai petrolivalaisimen poltinosaan. Ensimmäisellä käyttökerralla kudoslanka palaa pois ja jättää jälkeensä hennon mineraalirakenteen. Sukka hehkuu luminesenssin vaikutuksesta voimakasta valkoista valoa kuumassa kaasuliekissä. Ilmiö on sama kuin minkä tahansa metallin hehkuminen kuumana. Luminenssissa lämpö virittää atomin tai molekyylin korkeammalle energiatasolle ja viritystilan purkautuessa atomi palaa alemmalle energiatasolle vapauttaen ylimääräisen energian valokvanttina. Polttamaton hehkusukka on pehmeä ja joustava, kuten tekstiili, mutta poltettuna hehkusukasta tulee jäykkä ja erittäin hauras ja se hajoaa pienestäkin kosketuksesta.

Torium ja sen oksidi ovat radioaktiivisia. Toriumoksidilla on korkein sulamispiste kaikista tunnetuista oksideista, 3390 °C. Radioaktiivisuuden takia hehkusukat pyritään nykyään valmistamaan ilman toriumia. Esimerkiksi Petromaxin hehkusukat ovat nykyään ei-radioaktiivisia. Toriumpitoisetkaan hehkusukat eivät ole terveydelle haitallisia oikein käsiteltynä. Torium hajoaa alfasäteilyllä, joka on erittäin huonosti läpäisevää säteilyä ja pysähtyy jo lyhdyn lasiin tai ihmisen ihoon, eikä se etene ilmassakaan kuin muutamia senttimetrejä. Toriumpitoinen hehkusukka on haitallinen vain mikäli toriumia pääsee kehon sisään esimerkiksi hengitettäessä tomua, joka irtoaa poltetusta ja rikkoutuneesta hehkusukasta.

Hehkusukan kehitti Carl Auer von Welsbach keksimäänsä kaasulyhtyä varten. Tämä mullisti kaasuvalaistuksen tehon 1800-luvun lopulla. Nykyään kaasuvalaistus on harvinainen, mutta harvoissa kaasuvalolaitteissa käytetään lähes poikkeuksetta hehkusukkaa. Muun muassa armeijasta tutut Tilley-lyhdyt käyttävät hehkusukkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Incandescent Gas Lantern Mantles 

Valaistus
Torium
Petsi

Petsi on puunkäsittelyyn tarkoitettu vesi-, öljy- tai liuotinohenteinen väriaine, joka muuttaa puumateriaalin alkuperäistä väriä, jättäen kuitenkin sen syyrakenteen näkyviin.

Erityyppisiä petsejä

Vesipetsi
Vesipetsi myydään joko valmiiksi veteen liuotettua tai värijauheena. Jauhe sekoitetaan lämpimään veteen ja värin voimakkuutta voi säädellä veden määrällä. Vesiohenteisella petsillä on kuitenkin taipumus nostaa puunsyiden päät pystyyn jättäen pinnan karheaksi. Siksi vesipetsattu pinta edellyttää yleensä huolellista hiontaa ennen viimeistä lakkauskerrosta.
Petsattava pinta kannattaa kostuttaa vedellä ja hioa hienolla paperilla ennen petsausta.

Öljypetsi
Öljypetsi tunkeutuu syvälle puuhun ja kuivuu hitaasti, mikä helpottaa tasaisen lopputuloksen aikaansaamista myös suurille käsiteltäville pinnoille. Tästä syystä öljypetsiä käytetään usein esimerkiksi puulattioiden käsittelyyn.

Liuotinpetsi
Liuotinpetsi kuivuu nopeasti, eikä juuri nosta puun syitä pystyyn. Liuotinpetsien käyttö on työturvallisuussyistä vähentynyt merkittävästi ja myös niiden saatavuus on heikentynyt.

Petsin valmistajia
Tikkurila
Herdins Färgverk AB (Herdins)
Alfred Clouth Lackfabrik GmbH & Co (CLOU)
Samuel Cabot Incorporated (Cabot)
Petsit.fi (Colorbind- ja Basecolor-petsit)

Lisätietoja muualta

 Puuntyöstö
 Pintakäsittely
Billboard 200

Billboard 200 on lista kahdestasadasta eniten myyneestä musiikkialbumista ja EP-levystä Yhdysvalloissa. Listaa julkaisee viikoittain Billboard-aikakauslehti.

Ennätyksiä

Eniten listaykkösiä 
 19, The Beatles
 14, Jay Z
 11, Bruce Springsteen
 11, Barbra Streisand
 10, Elvis Presley
 10, Eminem
 9, Garth Brooks
 9, Kenny Chesney
 9, Drake
 9, Madonna
 9, The Rolling Stones
 9, Kanye West

Eniten listaviikkoja yhdellä albumilla 
 937 viikkoa, The Dark Side of the Moon (Pink Floyd)
 513 viikkoa, Legend (Bob Marley & The Wailers)
 503 viikkoa, Greatest Hits (Journey)

Katso myös 
 Billboard Hot 100
 Luettelo musiikkilistoista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Billboard 200 -lista 

Billboardin musiikkilistat
In the Court of the Crimson King

In the Court of the Crimson King on brittiläisen King Crimson -yhtyeen vuonna 1969 julkaistu esikoisalbumi. Se on eräs ensimmäisistä progressiivisesta rockia edustavista albumeista. Albumi on remasteroitu ja julkaistu uudelleen vinyylinä ja CD:nä vuosina 1980 ja 1990.

Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Kappaleet

 "21st Century Schizoid Man"  (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 7:21
 "Mirrors"
 "I Talk to the Wind"  (McDonald, Sinfield) – 6:05
 "Epitaph"  (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 8:47
 "March for No Reason"
 "Tomorrow and Tomorrow"
 "Moonchild"  (Fripp, McDonald, Lake, Giles, Sinfield) – 12:13
 "The Dream"
 "The Illusion"
 "The Court of the Crimson King"  (McDonald, Sinfield) – 9:25
 "The Return of the Fire Witch"
 "The Dance of the Puppets"

Yhtyeen kokoonpano
Robert Fripp – kitara
Ian McDonald – huilu, saksofoni, koskettimet, mellotron, taustalaulu
Greg Lake – bassokitara, laulu
Michael Giles – rummut, perkussio, taustalaulu

Muita tuotantoon osallistuneita
Peter Sinfield – sanoitukset, valaistus
Barry Godber – kansitaide

Arvostelut 
Allmusic () linkki

Lähteet 

King Crimsonin albumit
Vuoden 1969 esikoisalbumit
Vammelsuu

Vammelsuu () on entinen suomalainen kylä ja nykyään yksi Pietarin kaupunkiin kuuluvan Kurortin piirin kunnallishallintoalueista. Vuonna 2002 Serovossa oli 252 asukasta. Serovo sai uuden nimensä sotilaslentäjä ja Neuvostoliiton sankari Vladimir Serovin (k. 26.6.1944) mukaan. Serov tuhosi 44 viholliskonetta.

Vuoden 1944 alueluovutuksiin saakka Vammelsuun kylä kuului Uudenkirkon kuntaan rajoittuen idässä Terijokeen. Nimensä mukaisesti Vammeljärvestä Suomenlahteen laskevan Vammeljoen suulla sijaitsevan Vammelsuun tärkeimpiä nähtävyyksiä olivat Rakkauden hauta ortodoksikirkkoineen sekä Kuolemankuiluksi kutsuttu Vammeljoen jyrkkä rantatörmä. 

Jatkosodan toisen puolustuslinjan eli VT-linjan eteläinen päätepiste oli Vammelsuussa.

Aiheesta muualla

Valokuvia Vammelsuusta ja Terijoelta

Uusikirkko
Kurortin piiri
Psyko II (romaani)

Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle 
psykologiselle trillerilleen Psyko, johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin.

Romaanin ilmestymisen aikoihin elokuvien tyyli oli muuttunut Hitchcockin päivistä huomattavasti, ja tässä romaanissa Bloch onkin keskittynyt kritisoimaan modernien skandaalinkäryisten ja väkivallalla mässäilevien nk. slash- ja splatter-elokuvien pinnallisuutta. Romaanin miljöönä on elokuvastudio, jossa filmatisoidaan tässä vaiheessa jo useiden vuosien takaista Batesin motellin murhatapausta, ja kohta elokuvan teko alkaakin muistuttaa epämiellyttävällä tavalla todellisuutta.

Psyko II:n jatko-osa on Psycho III: Psycho House, joka ilmestyi vuonna 1990. Sitä ei ole suomennettu.

Juoni 

Sarjan ensimmäisestä kirjasta tutuksi tullut suihkumurhaaja Norman Bates on elänyt vankimielisairaalassa yli 20 vuoden ajan ja haikailee vapaata elämää mielisairaalan kaltereiden ulkopuolella. Tohtori Adam Claibornen tiukassa kontrollissa hänestä on tehty täysin oireeton, eikä hän enää kuvittele olevansa äitinsä, mutta hänet luokitellaan edelleen vaaralliseksi hulluksi ja psykopaattiseksi tappajaksi, jota ei uskalleta päästää vapaalle jalalle. Erakkomainen Bates on löytänyt itselleen mieluisaa tekemistä mielisairaalan harrastajateatterista ja kirjastonhoitajana.

Eräänä päivänä Bates kauhukseen huomaa, että mielisairaalaan tulee "pingviinejä"; kaksi nunnaa, jotka ovat saapuneet sinne antaakseen sielunhoitoa mielisairaalan asukeille. Samaan aikaan mielisairaalaan saapuu käsikirjoitus tositapahtumiin perustuvaan tekeillä olevaan Hollywood-elokuvaan ja pyyntö, saisivatko elokuvan tekijät hyödyntää Batesin murhatapausta tämän elokuvan juonessa.

Vuoden 1982 kirjat
Yhdysvaltalaiset romaanit
Jännitysromaanit
Kausikortti

Kausikortti oli Yle Teemalla vuosina 2006-2008 lähetty musiikki-TV-ohjelma, jossa esitettiin Radion sinfoniaorkesterin konsertteja. Ohjelmassa oli konserttien lisäksi säveltäjä Osmo Tapio Räihälän vetämiä studiokeskusteluja ja muusikkohaastatteluja. Ohjelman erikoinen piirre oli reaaliaikainen kriitikko. Kausikortin kriitikkona toimi filosofian tohtori Susanna Välimäki.

Aiheesta muualla
 Ohjelman kotisivut 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Autonovo

Autonovo Oy oli vuosina 1962–1992 toiminut Fiat ja Lancia-merkkisten autojen suomalainen maahantuontiliike. Liikkeen nimi oli mukaelma suomen kielen sanasta "auto" sekä italian kielen sanasta "nuovo", uusi.

Vuonna 1962 Keskusosuusliike Hankkija ja italialainen suuryhtiö Fiat solmivat yhteistyösopimuksen Fiat-autojen päämaahantuonnista, jota tarkoitusta varten perustettiin Autonovo Oy. Myyntiverkosto koostui Fiatin entisen pääedustajan Finlan piirimyyjäverkosta ja Hankkijan myyntikonttoreihin rakennetuista jälleenmyyntipisteistä. Fiatin lisäksi Autonovo toi maahan Fiatin lisenssituotteita, espanjalaista Seatia ja jugoslavialaista Zastavaa, sekä 1980-luvun loppuun asti myös Lanciaa.

Vuonna 1988 Noveran sekä Fiat Auto SpaN liiketoiminnan uudelleenjärjestelyjen seurauksena Fiatin maahantuonti siirtyi lyhyeksi aikaa Veholle ja edelleen 1992 Italkonille. Autonovo oli jo korvannut Fiatin Lancian tuonnilla ja myynnillä. Italkon tunnetaan nykyisin Delta Motor Group Oy:nä.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Yrjö Suomalainen

Yrjö Johannes Suomalainen (24. huhtikuuta 1893 Parikkala – 28. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija, musiikkiarvostelija ja musiikkikirjailija. Hänen puolisonsa oli kuvanveistäjä Emil Wikströmin vanhin tytär Estelle (1897–1970). Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Maaria Eira ja poikansa pilapiirtäjä Kari Suomalainen.

Yrjö Suomalainen kirjoitti ylioppilaaksi 1912 ja opiskeli viulunsoittoa Helsingin musiikkiopistossa 1914–1916. Hän jatkoi viuluopintojaan Pietarissa 1917 Leopold Auerin oppilaana ja Pariisissa 1919–1920 Maurice Hewittin ja Lucien Capet'n oppilaana. Vuosina 1916–1922 Suomalainen konsertoi Helsingissä ja eri puolella Suomea. Hän oli Turun kaupunginorkesterin jäsen 1918–1919 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa 1922–1929. Hän toimi 1922–1926 Helsingin musiikkiopiston ja 1923–1948 Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion opettajana. Suomalaisen tunnetuimpia oppilaita ovat Paavo Berglund ja Heikki Louhivuori.

Merkittävä osa Suomalaisen elämäntyötä oli Uuden Suomen musiikkiarvostelijan toimi 1929–1952 nimimerkillä Y.S. Arvostelijana hän nautti asiantuntemuksellaan yleistä luottamusta. Hän oli myös Suomen Musiikkilehden vakinainen avustaja ja esiintyi radiossa omaleimaisena musiikkipakinoitsijana.

Yrjö Suomalainen on haudattu Sääksmäen hautausmaalle.

Teokset
 Viulu ja viulun mestarit. Otava 1936.
 Visavuoren mestari. Piirteitä Emil Wikströmistä ihmisenä ja taiteilijana. Otava 1948.
 Oskar Merikanto. Suomen kotien säveltäjä. Otava 1950.
 Robert Kajanus. Hänen elämänsä ja toimintansa. Otava 1952.
 toimittanut suomeksi valikoiman Westerlinin kokoelmasta ranskalaisia paimenlauluja
 Yrjö Suomalaisen musiikkipakinoita (toimittanut ja kuvittanut Kari Suomalainen). Otava 1978.

Lähteet

Kirjallisuus
 Lajos Garam: Viulun mestareita. Hellasedition 1985.
 Tuomi Elmgren-Heinonen: Suuri musiikkikirja. Otava 1959.
 Kuka kukin on 1960. Otava 1960.
 Musiikin tietokirja. Otava 1956.
 Otavan iso musiikkitietosanakirja 5. Otava 1979.

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset musiikkikriitikot
Suomalaiset viulistit
Musiikkikirjailijat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
28 (luku)

28 (kaksikymmentäkahdeksan) on luonnollinen luku. Sitä edeltää luku 27 ja seuraa luku 29.

Matematiikka 
 28 on parillinen yhdistetty luku.
 28 on toinen täydellinen luku, eli .
 28 on seitsemäs kolmioluku (kuva alla), sillä se on kokonaislukujen 1…7 summa.
 28 on neljäs kuusikulmioluku (kuva alla).
 28 on palindromi kolmijärjestelmässä: .
 28 on viiden ensimmäisen alkuluvun summa: .
 28 voidaan ilmaista kahden kuutioluvun summana: .

Alla vasemmalla on sisäkkäisiä kolmioita ja oikealla sisäkkäisiä kuusikulmioita. Kumpikin kuvio koostuu 28 pisteestä.
      *           * * * *
     * *         * * *   *
    * * *       * *   *   *
   * * * *     *   *   *   *
  * * * * *     * *   *   *
 * * * * * *     * * *   *
* * * * * * *     * * * *

Fysiikka ja kemia 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 28 on nikkelin järjestysluku.
 Pii-28 on piin vakaa isotooppi.
 Ydinfysiikassa luku 28 kuuluu maagisiin lukuihin.

Muuta 
 Helmikuussa on 28 päivää, jos ei ole karkausvuosi.
 Valtatie 28 kulkee Kokkolan ja Kajaanin välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Karl Schöngarth

Tohtori Karl Eberhard Schöngarth (22. huhtikuuta 1903 – 16. toukokuuta 1946) oli SS-kenraali natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Hän otti osaa Wannseen konferenssiin jossa päätettiin juutalaisten joukkotuhosta.

Schöngarth syntyi Leipzigissä Saksissa. Hänestä tuli SS:n tiedustelupalvelu SD:n jäsen vuonna 1933. Hänestä tuli myöhemmin turvallisuuspoliisi SIPO:n päällikkö ja Alankomaiden Gestapon johtaja.

Ollessaan palveluksessa Puolan Krakovassa hän tuli Erikois-Einsatzgruppen-ryhmän johtaja. Hän vastasi yli 4 000 juutalaisen murhaamisesta syys–joulukuussa 1941.

Schöngarth oli mukana Wannseen konferenssissa vuonna 1942 tohtori Rudolf Langen kanssa (Einsatzgruppen A), joka myös oli ottanut osaa joukkomurhiin. Schöngarth vangittiin sodan lopussa. Hänet todettiin syylliseksi sotavangiksi saadun lentäjän murhaan lokakuussa 1944. Brittiläinen oikeusistuin Burgsteinfurtissa tuomitsi hänet kuolemaan 11. helmikuuta 1946. Hänet hirtettiin saman vuoden toukokuussa.

Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa Lopullinen ratkaisu (2001) Schöngarthia esittää Peter Sullivan.

Lähteet

Sotarikoksista teloitetut
SS-kenraalit
Wannseen konferenssiin osallistuneet
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Argentiinan Grand Prix 1978

Argentiinan Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. tammikuuta 1978 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez'n radalla. Kilpailun voitti Mario Andretti.

Tulokset

Lähteet

Argentiinan Grand Prix
Formula 1 -kausi 1978
Luettelo televisiosarjan Teräsmies (animaatiosarja) jaksoista

Luettelo Teräsmies -jaksoista. Jaksot ovat tuotantokausikohtaisessa luettelossa Yhdysvaltain alkuperäisessä esitysjärjestyksessä. Sarjasta tuotettiin yhteensä 54 jaksoa neljän tuotantokauden verran. Sarja alkoi Yhdysvalloissa 6. syyskuuta 1996 televisioelokuvalla The Last Son Of Krypton, jossa sarjan kolme ensimmäistä jaksoa oli yhdistetty elokuvaksi. Sarja päättyi 12. helmikuuta vuonna 2000 jaksoon Legacy, Osa 2.

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Aiheesta muualla
 Jaksoluettelo TV.comissa 

Teräsmies (vuoden 1996 animaatiosarja) -jaksot
DC-animaatiouniversumi
Nanny McPhee – satumainen lastenvahti

Nanny McPhee – satumainen lastenvahti on vuonna 2005 valmistunut lastenelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Emma Thompson, ja elokuva perustuu kirjailija Christianna Brandin Nurse Matilda -kirjoihin. Ensi kerran Thompson esitteli elokuvan trilogiaa BBC:n Friday Night With Jonathan Ross -ohjelmassa. Elokuvaa tehtiin Coatbridgessa lähellä Glasgowta. Pääosissa näyttelevät Colin Firth, Emma Thompson, Angela Lansbury, Kelly Macdonald, Celia Imrie ja Thomas Sangster.

Juoni 

Cedric Brown (Firth) on seitsemän lapsen leski-isä, joka on jatkuvasti töissä, eikä hänelle jää aikaa lapsilleen Simonille (Sangster), Toralle (Eliza  Hope Bennett), Lilylle (Jennifer Rae Daykin), Ericille (Raphaël Coleman), Chrissylle (Holly Gibbs), Sebastianille (Samuel Honywood) ja Aggielle. Hän on joutunut palkkaamaan koko ajan uusia lapsenvahteja sitä mukaa kuin edelliset ovat lähteneet pois talosta.

Kun Cedric lähtee palkkaamaan uutta lastenvahtia, hän tapaa Nanny McPheen (Thompson), jonka kasvot ovat täynnä syyliä. Noiduttu lastenvahti lupaa hoitaa Brownin lapsia. Syylät katoavat hänen kasvoiltaan sitä mukaa kuin lapset alkavat totella häntä.

Pian Cedric aikoo mennä uusiin naimisiin Selma Quickly -nimisen naisen (Imrie) kanssa. Lapset eivät pidä naisesta, joten he pyytävät lastenhoitajaansa loitsimaan estääkseen parin rakastumisen. Hääpäivänä lapset pilaavat häät, Selma saa tarpeekseen ja lähtee talosta ja Cedric meneekin naimisiin palvelijansa Evangelinen (Macdonald) kanssa.

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien murskakritiikissä Nanny McPhee – satumainen lastenvahti on tyhjänpäiväinen ja kliseinen kohelluskomedia, joka sijoittuu räikeästi ylöspantuun mielikuvitusmenneisyyteen, kuin teemahuvipuistoon Viktorian ajan Englannista. Tarinan lapset ovat ärsyttäviä ilkiöitä ja elokuva sortuu kauheaan saarnaavuuteen kouliessaan heistä kunnollisia.

Lähteet 

Vuoden 2005 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Perhe-elokuvat
Devil’s Ground


Devil’s Ground on Primal Fearin viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 2004.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Scheepers − laulu
 Stefan Leibing − kitara
 Tom Naumann − kitara
 Mat Sinner − basso, laulu
 Randy Black − rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Lords of Metal:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Devil's Ground discogs.com -sivustolla

Primal Fearin albumit
Vuoden 2004 albumit
Iida Vemmelpuu

Iida Maria Vemmelpuu (ent. Wilenius; 10. helmikuuta 1868 Kangasala – 3. elokuuta 1924 Huittinen) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja ensimmäisessä ja toisessa eduskunnassa.

Elämäkerta 
Vemmelpuun vanhemmat olivat kauppias Karl Wilenius ja Amalia Matintytär. Kun äiti avioitui uudelleen Kokemäeltä kotoisin olleen kauppiaan kanssa, perhe muutti Huittisiin. Iida Vemmelpuu kävi Porin tyttölyseota vuoteen 1887 saakka, suoritti opettajatutkinnon Helsingin Suomalaisessa Jatko-opistossa 1890 ja sai erioikeustodistuksen Jyväskylän seminaarista 1903. Vemmelpuu toimi kotiopettajana Sortavalassa 1890–1892, Länsi-Suomen kansanopiston johtajana Huittisissa 1892–1904 ja kansakoulunopettajana Huittisissa 1904–1924. Hän toimi aktiivisesti Huittisten nuorisoseurassa ja toimi Huittisiin suurlakon jälkeen 1905 perustetun naisyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana.

Vemmelpuu oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän oli myös Huittisten kunnanvaltuuston jäsen. Vemmelpuu putosi eduskunnasta vuoden 1909 eduskuntavaaleissa jäätyään toiselle varasijalle.

Lähteet 
 
 Maailman ensimmäiset naiskansanedustajat - keitä he olivat?

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomalaisen puolueen poliitikot
Huittisten kaupunginvaltuutetut
Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Black Sun


Black Sun on Primal Fearin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2002.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Scheepers, Sinner, Leibing, Wolter ja Sperling.

Kokoonpano 
 Ralf Scheepers – laulu
 Stefan Leibing – kitara
 Henny Wolter – kitara
 Mat Sinner – basso, laulu
 Klaus Sperling – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Primal Fearin albumit
Vuoden 2002 albumit
Nuclear Fire


Nuclear Fire on Primal Fearin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. tammikuuta 2001.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ralf Scheepers – laulu
 Stefan Leibing – kitara
 Henny Wolter – kitara
 Mat Sinner – basso
 Klaus Sperling – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Primal Fearin albumit
Vuoden 2001 albumit
Donn F. Draeger


Donald "Donn" Frederick Draeger (s. 15. huhtikuuta 1922 Milwaukee, Wisconsin − k. 20. lokakuuta 1982 Milwaukee, Wisconsin) Draeger oli itämaisten kamppailulajien tuntija ja harjoittelija. Draeger teki merkittävän uran kirjoittaessaan lukuisia arvostettuja teoksia aasialaisista kamppailulajeista.    

Jäätyään pois Yhdysvaltain armeijan vakinaisesta palveluksesta toisen maailmansodan jälkeen, Draeger asui pitkään Japanissa. Tuolloin hän tutustui japanilaiseen sekä muihin aasialaisiin itsepuolustus-, ja kamppailulajeihin.

Saavutetut vyöarvot tai graduoinnit budo- ja koryūlajeissa 
 Judo 5.dan 
 Kendo 7.dan
 Iaido 7.dan
 Jōdō 7.dan, kyōshi
 Tenshin shōden Katori shintō-ryū – Menkyō
 Shindō Musō-ryū – Menkyō

Kirjoja 
Draeger kirjoitti useita teoksia aasialaisista kamppailulajeista. Seuraava luettelo ei ole täydellinen bibliografia:

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset budokat
Budō- ja bujutsuvaikuttajat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Kaarlo Heininen

Kaarle (Kaarlo) Heininen (entinen Wallenström; ) oli suomalainen mylläri ja Suomen kristillisen työväen liiton kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.

Heinisen vanhemmat olivat renki Karl Gustaf Wallenström ja Henrika Matilda. Hän työskenteli puuseppänä ja toimi itseoppineena rakennusmestarina Turun läänin Uudellakirkolla vuoteen 1903 saakka. Vuosina 1903–1926 Heininen omisti myllyn Pyhärannassa ja toimi myllärinä ja sirkkelisahurina. Hän oli naimisissa vuodesta 1883 Amanda Ulrika Kaarlentyttären kanssa.

Heininen oli Suomen kristillisen työväen liiton kansanedustajana vuosina 1907–1908 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Kristillisen Työväenliiton poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset rakennusmestarit
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet