joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mycobacterium tuberculosis

Mycobacterium tuberculosis on mykobakteereihin kuuluva bakteeri, joka aiheuttaa tuberkuloosia. Sen löysi Robert Koch  vuonna 1882. Vuonna 1890 hän eristi tuberkuliiniuutteen, jota käytettiin siihen aikaan tuberkuloositartunnan osoittamiseen. Koch todensi sen, että naudan ja ihmisen tuberkuloosia aiheuttavat bakteerit ovat eri tyyppiä. Hän väitti ettei naudan bakteeri voi tarttua ihmiseen ja päinvastoin. Koch oli oikeassa siinä, että ihmisen bakteeri ei voi tarttua nautaan, mutta naudan bakteeri voi tarttua ihmiseen. 

Tuberkuloosibakteeri on n. 5 mikrometriä pitkä ja 0,2 mikrometriä paksu kaareva sauva. Basilli vaatii aerobiset (ilmavat) kasvuolot. Mycobacterium tuberculosis ei gramvärjäydy. Bakteeri on hidaskasvuinen ja se jakautuu 15–20 tunnin välein, mikä on erittäin pitkä aika verrattuna muihin bakteereihin, jotka voivat jakautua jopa minuuteissa. Se voi elää elimistössä vuosikausia ennen kuin tauti puhkeaa. Bakteeri pääsee lisääntymään immuniteetin heikettyä vanhuuden tai lääkityksen johdosta. 

Tuberkuloosibakteerin torjunnassa käytetään seuraavia lääkeaineita: nitroimidatsoli, diamiini, klavulamaatti, meropeneemi, moksifloksasiini, gatifloksasiini, diaryylikvinoliini ja pyrroli.

Antibioottiresistenssi on kasvava ongelma tuberkuloosin hoidossa. Toisin kuin monet muut patogeeniset bakteerit, M. tuberculosis ei näytä pystyvän horisontaaliseen geeninsiirtoon, vaan kaikki antibioottiresistentit kannat ovat seurausta mutaatioista.

Lähteet 
Forsius, Arno. 4/2006. Tuberkuloosin ja sen hoidon historiaa. Saatavilla www-muodossa. http://www.saunalahti.fi/arnoldus/tubercul.html, Hakupäivä 14.11.2007.
Tala, Eero ja Liippo, Kari 1997. Tuberkuloosi ja muut mykobakterioosit. Teoksessa Keuhkosairaudet. Kinnula, V., Tukiainen, P. & Laitinen, L.A.(toim.) Duodecim: Helsinki.
Rasmus Kragh Jakobsen, Tautitilastojen häpeäpilkku: Tuberkuloosi, Tieteen kuvalehti numero 3/2010 s. 36–41.

Viitteet

Aiheesta muualla 
UniProt: Mycobacterium tuberculosis 

Aktinobakteerit
2C

2C on ryhmä psykedeelisiä fenetyyliamiineita. Yhteistä näille yhdisteille on 2,5-dimetoksi ryhmä ja yleensä lipofiilinen 4-substituutio. Alexander Shulgin on nimennyt ryhmän bentseenirenkaan ja amiiniryhmän yhdistävän hiilisillan mukaan kirjassaan PiHKAL (Phenethylamines i Have Known And Loved). Hän on myös syntetisoinut suurimman osan tähän kategoriaan kuuluvista yhdisteistä 1970- ja 1980-luvulla. Esimerkiksi 2C-B:n jatkokehiteltyjä muotoja ovat 25B-NBOMe ja sitä edelleen DMBMPP.

Useimmat näistä kemikaaleista luokitellaan Suomen lain mukaan huumaus- tai lääkeaineiksi.

Aiheesta muualla

 Erowid: PIHKAL

Psykedeeliset_fenetyyliamiinit
Paradise in Flames

Paradise in Flames on saksalaisen power metal -yhtye Axxisin vuonna 2006 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet

Rajoitetun version bonukset:
Näytönsäästäjä
Video "The Making of Paradise in Flames"
Break your soul
Tales of glory Island (extended version)

Kokoonpano 
 Bernhard Weiß – laulu
 Harry Oellers – kosketinsoittimet
 Rob Schomaker – basso
 Andrè Hilgers – rummut
 Guido Wehmeyer – kitara

Tuotanto 
 Bernhard Weiß – tuottaja
 Harry Öllers – tuottaja
 Dennis Ward – äänittäjä, miksaaja
 Jürgen "Luski" Lusky – masteroija
 Derek "Dodge" Gores – kansikuva
 Thomas Ewerhard – layout
 Dirk Schelpmeier – valokuvat

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Metal Crypt: 
 Sea of Tranquility:

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Axxisin albumit
Navaronen tykit

Navaronen tykit (The Guns of Navarone) on Alistair MacLeanin samannimiseen romaaniin perustuva, vuonna 1961 ensi-iltansa saanut sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat Välimerelle toisen maailmansodan aikana. Elokuvan on ohjannut J. Lee Thompson, ja siinä näyttelee aikansa kärkinimistä koostunut näyttelijäjoukko.

Alun perin ohjaajaksi palkattiin Alexander Mackendrick, mutta tuottaja Foreman erotti hänet luovien erimielisyyksien vuoksi. Myös korpraali Millerin näyttelijä David Niven tuli Kenneth Moren tilalle. Gregory Peckin rooliin oli alun perin harkittu Rock Hudsonia ja sitä oli tarjottu William Holdenille, jonka palkkavaatimus, 750 000 dollaria ja 10 prosenttia tuotosta, oli tuottajille liian korkea.

Anthony Quayle näytteli elokuvassa englantilaista majuria. Toisessa maailmansodassa Quayle oli englantilainen armeijan tiedustelun majuri, joka organisoi partisaanitoimia Albaniassa. David Niven pitää elokuvassa kevyen jalkaväen yksikön tunnusta baretissaan. Hän palveli kyseisessä yksikössä sodan aikana.

Juoni 
Kaksi Navaronen saarella sijaitsevaa erittäin tehokasta saksalaista tykkiä valvoo Kreikan edustalla kulkevaa meriliikennettä. Koska tykeille on rakennettu bunkkerikompleksi vuorenrinteeseen, niitä ei voi tuhota ilmahyökkäyksen avulla. Kuudesta liittoutuneiden sotilaasta muodostuva joukko lasketaan saarelle. Heidän tulee ottaa yhteys paikallisiin partisaaneihin ja yrittää räjäyttää tykit ennen kuin britit ehtivät toteuttaa alueella kaavaillun laivasto-operaation.

Arvioita 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu Navaronen tykkejä sujuvaksi ja vauhdikkaaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet 

Vuoden 1961 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
J. Lee Thompsonin ohjaamat elokuvat
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Kotirintama

Kotirintama on sotaa käyvän valtion siviiliväestöstä käytetty termi, joka käsittää siviiliväestön aktiivisena osana valtion sodankäyntiä. 

Kotirintaman rooli on toimia valtion sotaa käyvän armeijan tukena ja kotina. Termi voi olla propagandasävytteinen, sillä sitä käyttävä poliitikko tai sotavoimien edustaja saattaa tähdätä valtion siviiliväestön alistamiseen yhteisönä pelkästään sotilaallisten tarkoitusperien käyttöön. Fyysisesti ja poliittisesti eheä ja yhtenäinen kotirintama on etu ja usein edellytys valtion sodankäynnille. Se tukee sodankäyntiä sekä poliittisesti että materiaalisesti, mikä tekee siviiliväestön tuen ehdoksi sodan tehokkaalle jatkamiselle. 

Ilman toimivaa kotirintamaa, joka muodostuu poliittisesti myötämielisestä siviiliväestöstä, riittävästi toimivasta infrastruktuurista sekä riittävästä määrästä sotaponnistukseen osallistuvia työkykyisiä siviilejä valtion sodankäynti on yleensä tuomittu häviämään. Siksi totaalisen sodankäynnin aikana valtion kotirintama on myös vihollisen sotatoimien, vakoilun ja propagandan tärkeä kohde.

Lue myös 
 Defaitismi
 Valkoinen sulka

Aiheesta muualla 
 Kotirintaman sota, Elävä arkisto, Yleisradio
    Helsingin kaupunginkirjaston Kotirintaman kokemuksia kaunokirjallisuudessa -aihepaketti

Sodankäynti
Sodankäynnin strategia
Philippe (Belgia)

Philippe Léopold Louis Marie (hollanniksi Filip, saksaksi Philippe, s. 15. huhtikuuta 1960 Laeken, Bryssel) on belgialaisten kuningas. 

Philippe on entisen kuninkaan Albert II:n ja kuningatar Paolan vanhin lapsi. Albert II luopui kruunusta Philippen hyväksi Belgian kansallispäivänä 21. heinäkuuta 2013.

Kasvatus

Belgian liittovaltion kaksikielisyyden vuoksi maassa ollaan tarkkoja hallitsijahuoneen jäsenten koulutuksesta. Siksi Philippe suoritti peruskoulun ranskankielisessä koulussa Etterbeekin esikaupungissa Brysselissä. Lukion hän kävi Bruggessä sijaitsevassa Zevenkerken luostarin sisäoppilaitoksessa.

Philippe on palvellut Belgian armeijassa sekä maavoimissa, merijalkaväessä että lennostossa, jossa hän on toiminut hävittäjälentäjänä. Armeijan jälkeen hän opiskeli Oxfordin ja Stanfordin yliopistoissa. Valtiotieteiden maisterina Philippe on ensimmäinen Belgian kuninkaallinen, jolla on akateeminen loppututkinto.

Perhe
Philippe avioitui 4. joulukuuta 1999 Mathilde d’Udekem d’Acozin kanssa, joka sai kuninkaallisen korkeuden nimen ja miehensä arvon. Aviopari asuu Laekenin linnassa, ja heillä on neljä lasta:
Elisabeth (s. 25. lokakuuta 2001), kruununprinsessa
Gabriel (s. 20. elokuuta 2003)
Emmanuel (s. 4. lokakuuta 2005)
Eléonore (s. 16. huhtikuuta 2008)

Edustustehtävät ennen kuninkuutta 
Ennen kruunaamistaan Philippe oli Brabantin herttua. Tässä asemassa hän toimi useiden järjestöjen suojelijana tai puheenjohtajana. Hän osallistui Belgian ulkomaankaupan kehittämiseen ja oli tässä tarkoituksessa mukana useissa sekä Belgiaa että kehitysmaita koskevissa hankkeissa. Philippellä oli elinikäinen oikeus olla jäsenenä Belgian senaatissa, joskin ilman äänioikeutta. Oikeus päättyi, kun hänestä tuli kuningas.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Colleye Fernand: Philippe de Belgique. Éditions Vander, 1992
 Gerard Jo, "Albert II et sa famille", Éditions J-M Collet, 1993
 Valokuvia herttuasta ja herttuattaresta 

Belgian hallitsijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Merilukit

Merilukit (Pycnogonida) on yksi niveljalkaisten pääjaksoon kuuluvan leukakoukullisten alajakson luokista ja sen ainoa nykyinen lahko on Pantopoda. Merilukit elävät merissä kaikkialla maailmassa, mutta niitä tavataan erityisen runsaasti Välimeressä ja Karibianmerellä sekä Pohjoisella ja Eteläisellä jäämerellä. Merilukkeja tunnetaan yhteensä noin 1300 eri lajia. Vaikka suurin osa lajeista on pienikokoisia, usein vain muutaman millimetrin mittaisia, joukossa on myös suurikokoisia kuten lähes metrin mittaiset syvänmeren merilukit.

Merilukit elävät meren pohjassa, syvimmillään jopa muutaman kilometrin syvyydessä. Niiden tunnusomaisin piirre on pitkät jalat, joiden suuruus korostuu pieneen keskiruumiiseen nähden. Keskiruumis on niin pieni, että jotkin siellä normaalisti niveljalkaisilla sijaitsevat elimet ovat lukeilla siirtyneet jalkoihin.

Varhaisimmat merilukkien lahkon Pantopoda fossiileista on ajoitettu devonikaudelle (noin 400 miljoonaa vuotta sitten), ja luokan Pycnogonida kauemmas kambrikaudelle. Merilukit kuuluvat siten hyvin vanhoihin nykyisinkin vielä jäljellä oleviin eläinryhmiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
World List of Pycnogonida
Introduction to the Pycnogonida University of Berkeley Museum of Paleontology 
Kuvia merilukeista 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Merilukit
Risto Heiskala

Risto Kalevi Heiskala (s. 11. marraskuuta 1956 Rovaniemi) on Tampereen yliopiston sosiologian professori. Hän on toiminut myös Tampereen yliopiston Institute for Advanced Social Research (IASR) -tutkijakollegiumin johtajana. Vuosina 2002–2008 hän oli Jyväskylän yliopiston yhteiskuntapolitiikan professori.

Heiskala valmistui ylioppilaaksi vuonna 1976. Vuonna 1985 hän valmistui valtiotieteen maisteriksi sosiologian oppiaineesta Helsingin yliopistosta ja väitteli vuonna 1997 tohtoriksi Helsingin yliopistossa tutkimuksella Society as semiosis: Neostructuralist theory of culture and society. Vuonna 1998 hänestä tuli sosiologian dosentti Helsingin yliopistossa.

Heiskalan tutkimuskohteita ovat muun muassa yhteiskunta- ja kulttuuriteoriat, historiallinen sosiologia, institutionaalinen organisaatioiden tutkimus sekä tiedon sosiologia. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa Toiminta, tapa ja rakenne: Kohti konstruktionistista synteesiä yhteiskuntateoriassa (2000).

Teoksia 
 
 
 
 
  (käännetään englanniksi)

Toimitettuja teoksia

Käännös

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Risto Heiskala: oma verkkosivu http://www.ristoheiskala.fi  

Suomalaiset sosiologit
Jyväskylän yliopiston professorit
Tampereen yliopiston professorit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Esikaupunki

Esikaupunki () on kantakaupungin ulkopuolella oleva, kaupunkiin hallinnollisesti kuuluva osa. Esikaupungeiksi nimitetään kuitenkin yleensä kaikkia keskustasta etäämpänä sijaitsevia asuinalueita riippumatta siitä, sijaitsevatko ne kaupungin alueella tai sen ulkopuolella. Esikaupunkialueet ovat usein asuntovaltaisia, ja asukastiheys ja rakennustehokkuus on matalampi kuin keskustassa.

Alun perin esikaupunki on tarkoittanut kaupungin laidalla olevia, varsinaiseen kaupunkiin kuulumattomia ja kaavoittamattomia alueita. Antiikin aikana esikaupunkialueet olivat kaupunginmuurin ulkopuolella olevia kyliä ja maaseutuvilloja. Kaupungin ja esikaupungin välinen selvä ero jatkui läpi keskiajan ja renessanssin. Kaupungit pysyivät pinta-alaltaan pieninä ja asutus tiiviinä. Teollistumisen myötä kaupungit alkoivat kuitenkin kasvaa erittäin nopeasti, eikä ylikansoitettujen kaupunkien alueella enää riittänyt tilaa kaikille. Suurimpien kaupunkien ympärille syntyi esikaupunkivyöhyke, jonne siirtyi kaupungeissa työskentelevää väestöä. Esikaupunkialueille rakennettiin toisaalta työväestön asutusta, toisaalta vauraan keski- ja yläluokan maaseutuasuntoja. Ydinkaupungin ja esikaupunkien välinen ero hämärtyi vähitellen, ja monet esikaupungit liitettiin osaksi kaupunkia. Autoistuminen ja voimakas kaupungistuminen ovat 1900-luvulta lähtien kasvattaneet esimerkiksi Yhdysvalloissa kaupunkien ympärille laajoja esikaupunkialueita, mikä on johtanut kaupunkirakenteen hajautumiseen.

Yhdysvalloissa esikaupungeista tuli alun alkaen vauraamman keskiluokan henkilöautoa vaativia omakotialueita, kun taas eurooppalaisissa kaupungeissa hyvätuloiset haluavat pysyä kaupunkien keskustoissa ja esikaupungeista on usein tullut alemman sosiaaliluokan kerrostalolähiöitä, joihin vie julkinen liikenne. Amerikkalaisten kaupunkien keskustat ovat näin usein slummiutuneet ja rapistuneet, kun vähittäiskauppa ja palvelutkin ovat siirtyneet esikaupunkien ostoskeskuksiin. Tehokas amerikkalainen esikaupunkirakentaminen synnytti valmistaloteollisuuden, jossa kokonainen kaupunginosa saatettiin varustaa lähes identtisin, tehdastekoisin omakotitaloin. Esikaupunkien pientaloelämästä kotiäiteineen tuli 1950-luvulta lähtien amerikkalaisen elämäntavan normi, joka heijastui mainonnassa, televisiosarjoissa, elokuvissa ja muussa viihdeteollisuudessa. 1960-luvulta lähtien Yhdysvaltojen esikaupungeista alkoi kuitenkin kehittyä itsenäisiä asuinyhteisöjä, kun teollisuus- ja toimistotyöpaikatkin alkoivat siirtyä keskustoista loitommas. Tämä mahdollisti osaltaan naisten työskentelyn myös kodin ulkopuolella.

Suomessa perinteiset esikaupunkialueet ovat usein syntyneet kantakaupungin laidalle, ja ne liittyvät yleensä selvemmin vanhaan kaupunkirakenteeseen kuin 1960–1970-luvuilla rakennetut lähiöt, jotka on sijoitettu jo alun perin etäämmälle kantakaupungista.

Katso myös 
ABC-kaupunki
Faubourg
Lähiö
Megalopoli
Puutarhakaupunki

Lähteet 
Nurminen, Maija (toimituspäällikkö): Spectrum Tietokeskus, 14. osa. Porvoo: WSOY, 1976. ISBN 951-0-07253-2.
Ravila, Paavo et al.: Otavan iso tietosanakirja, 2. osa. Helsinki: Otava, 1961.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kaupunkisuunnittelu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ann-Luise Bertell

Ann-Luise Maria Bertell (aik. Gammelgård; s. 25. lokakuuta 1971 Oravainen) on suomenruotsalainen näyttelijä, kirjailija ja ohjaaja. Vöyrillä asuva Bertell toimi Wasa Teaterin johtajana vuosina 2010–2015 ja uudelleen 2020–.

Bertell on ammatiltaan näyttelijä, mutta on aina pitänyt myös kirjoittamista tärkeänä. Hän sijoittui toiseksi Svenska folkskolans vännerin Arvid Mörne -kilpailussa 1996. Seuraavana vuonna hän julkaisi esikoiskokoelmansa Rus av Gul. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja revyitä.

Bertell varttui Oravaisten Kimossa kyläkauppiaan tyttärenä. Hän menestyi koulussa erinomaisesti, joten vanhemmat toivoivat hänestä juristia tai ekonomia. Hän opiskelikin vuoden Turun Hankenissa, mutta näyttelijänä toimiminen harrastajateatterissa sai hänet hakeutumaan Helsinkiin Teatterikorkeakoulun pääsykokeisiin, ja siitä alasta kehkeytyi ammatti.

Ann-Luise Bertell valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1995, minkä lisäksi hän on opiskellut myös taloustiedettä, psykologiaa ja luovaa kirjoittamista.

Hän on työskennellyt näyttelijänä Unga Teaternissa ja Wasa Teaternissa, useassa teatterissa vapaana ohjaajana sekä dramaturgina Svenska Teaternissa. Kun hänen ensimmäinen kautensa teatterinjohtajana päättyi 2015, Bertell päätti kirjoittaa runokokoelmien jälkeen proosaa. Tarinan muodon esikuva löytyi hänen työstään teatterin dramaturgina. Bertellille valkeni, että romaanissakin voi olla kohtauksia. Niinpä siirtolaisuustarina Vänd om min längtan etenee kohtauksesta toiseen, näkökulmaa vaihtaen. Esikoisromaanissaan Bertell käyttää äidinpuoleisen sukunsa tarinoita. Toinen romaani Heiman hyödyntää hänen isänisänsä elämää ja kokemuksia.

Vuonna 2017 Bertell sai Olof ja Siri Granholmin säätiön Michael Choraeuksen mukaan nimetyn kirjallisuuspalkinnon. Romaani Heiman oli 2020 yksi kuudesta ehdokkaasta kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi.

Teokset
 Rus av Gul (nimellä  Gammelgård, Ann-Louise), Söderströms, 1997
 Hur jag blev en fluga, dikter, Söderströms 2002
 Tro, hopp och pizza, Söderströms 2006
 Vem är rädd för... Berättelser om vargen, Söderströms 2008, usean kirjailijan yhteiskokoelma
Flyg Gonza, flyg!, Söderström 2009 (lastenkirja)
Ängland, Labbet 2010 (näytelmä)
Gustava, du drömmer!: en pjäs, Labbet 2010 (näytelmä)
Vänd om min längtan, Förlaget 2016 (romaani)
Heiman, Söderströms 2020 (romaani)

Bertellin teoksista on suomennettu Heiman, jonka käänsi Vappu Orlov. Se julkaistiin 2021 nimellä Oma maa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ann-Luise Bertell Helsingin kaupunginkirjaston esittelemänä
 Ann-Luise Bertell i Ord i tiden

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
The Big White

The Big White (televisiossa myös nimellä Kohtalon kolhuja) on vuonna 2005 valmistunut yhdysvaltalainen musta komediaelokuva. Mark Mylodin ohjaus kertoo alaskalaisesta kylästä, jonka rauhan rikkovat niin vakuutuspetos, tunnistamaton ruumis kuin kaksi palkkamurhaajaakin.

Juoni 
Matkatoimistovirkailija (Williams) löytää ruumiin ja suunnittele petoksen kadonneen veljensä miljoonavakuutuksen toivossa. Miehen ja hänen sekoilevan vaimonsa (Hunter) unelmien tiellä on kuitenkin pyrkyrimäinen vakuutustarkastaja (Ribisi).

Rooleissa 

Yhdysvaltalaiset mustan komedian elokuvat
Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Fantoftin sauvakirkko

Fantoftin sauvakirkko () on uudelleenrakennettu sauvakirkko Fanassa, Bergenissa, Norjassa. Kirkko rakennettiin alun perin vuonna 1150 Fortuniin, Sogniin. 1800-luvulla kirkkoa uhkasi purku, koska Norjassa oli sadoittain sauvakirkkoja. Konsuli F. Gade kuitenkin osti kirkon, ja vuonna 1883 se siirrettiin purettuna Fantoftiin lähelle Bergeniä. Kirkko tuhoutui tuhopoltossa 1992, mutta siitä rakennettiin tarkka kopio, joka valmistui 1997.

Historia

Kirkko rakennettiin 1150 Fortuniin, Sogniin, Sognin ja Fjordanen lääniin, mutta se siirrettiin purettuna Fantoftiin 1883. Työtä johti konservaattori Anders Lorange. Hän valvoi työtä, kun kirkko purettiin ja vietiin veneellä osissa Bergeniin. Arkkitehti Joakim Mathiesen oli myös mukana työssä. Ennen purkua kirkon kattorakenteita oli muutettu ja siihen oli 1600-luvulla lisätty länsitorni. Fantoftiin siirtäessä nämä muutokset kuitenkin hylättiin, ja kirkko rakennettiin uudelleen niin kuin sen oli alun perin luultu olevan. Puuttuvat osat tehtiin muiden sauvakirkkojen mukaan, erityisesti Borgundin sauvakirkon mallin perusteella.

6. kesäkuuta 1992 kirkko tuhoutui tuhopoltossa. Norjassa tehtiin noihin aikoihin useita kirkonpolttoja, joihin olivat syyllistyneet norjalaiset black metal -piirit. Fantoftin sauvakirkko on kuuluisin kirkonpolttojen kohteista, sillä se oli yksi Norjan arkkitehtuurin suurimmista aarteista. Aluksi palon luultiin alkaneen salamaniskusta tai sähköhäiriöstä. Poliisi epäili teosta Varg Vikernesiä, mutta häntä ei tuomittu, sillä oikeudenkäynnissä valamiehistö äänesti hänet syyttömäksi. Tuomarit pitivät tätä virheenä mutta kieltäytyivät uusimasta oikeuskäsittelyä. Kirkosta alettiin heti rakentaa tarkkaa kopiota.

Myöhemmin oli yritetty sytyttää tuleen varastoa, jossa kirkon pelastettuja osia säilytettiin. Uudelleenrakentaminen oli vaikeaa rakennusmestarille ja rakentajille, sillä Norjassa ei ollut rakennettu sauvakirkkoja vuosisatoihin ja saatavilla olevat rakennusohjeet olivat vähäiset. Suurin osa rakennussuunnitelmista tehtiin paikan päällä arvioiden sekä olemassa olevien piirrosten pohjalta.

Rakennustyöt valmistuivat avajaisia varten 1997. Uusi kirkko on identtinen kopio poltetusta sauvakirkosta. Uutta kirkkoa varten oli palkattu puunkaatajat Kaupangerista. Kirkon kuorissa olevan krusifiksin veisti Sven Valevatn ja maalasi Solrun Nes. Vanhasta kirkosta ei jäänyt paljoa käyttökelpoista materiaalia, paitsi mahdollisina jäänteinä alttarin risti ja onnenkivi, joka on esillä yhdellä seinällä. Alkuperäisessä kirkossa olleita maalauksia ei pystytty entisöimään.

Kirkon ulkopuolella on kiviristi, joka on peräisin Tjorasta, Solan kunnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fantoftin sauvakirkko Stavkirke.org -sivustolla

Norjan sauvakirkot
Uudelleenrakennetut rakennukset ja rakennelmat
Bergenin rakennukset ja rakennelmat
Ragnar Nurkse

Ragnar Nurkse (5. lokakuuta 1907 Käru, Viro – 6. toukokuuta 1959 Mont Pèlerin, Chardonne, Vaud, Sveitsi)  oli virolainen taloustieteilijä ja yksi tunnetuimmista virolaisista tiedemiehistä.

Ragnar Nurksen isä oli ammatiltaan metsuri ja äiti kuului Viron ruotsinkieliseen vähemmistöön. Nurkse kävi koulunsa Tallinnan perinteisessä huippukoulussa Domschule zu Revalissa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Sieltä hän siirtyi jatkamaan opintojaan Tarton yliopistoon, missä hän opiskeli sekä lakia että taloustiedettä. Jo opiskeluaikoinaan Nurkse suunnitteli luovansa uransa etupäässä ulkomailla. Taloustieteiden opintojaan Nurkse jatkoi Edinburghissa ja vuosina 1932–1934 Wienissä. Vuodet 1934–1945 hän työskenteli Kansainliiton sihteeristössä vastuualueenaan talousasiat ja vuosittaisen talouskatsauksen toimittaminen. 

Toinen maailmansota ja Viron neuvostomiehitys saivat Nurksen siirtymään pysyvästi ulkomaille ja luomaan uraa Yhdysvalloissa. Vuonna 1946 hän avioitui Harriet Bergerin kanssa ja liitosta syntyi kaksi poikaa, joista Dennis Nurkse on luonut uraa runoilijana. Tulevan puolisonsa Nurkse oli tavannut laivalla, ollessaan matkalla Portugalista Yhdysvaltoihin. 

Vuonna 1947 Ragnar Nurkse nimitettiin Columbian yliopiston professoriksi. Vuonna 1953 hän julkaisi teoksen ”Pääoman muodostumisen ongelmista alikehittyneissä maissa”, jota pidetään alansa klassikkona. Kuuluisuutta saavutti myös hänen 1944 ilmestynyt tutkimuksensa maailmansotien välisten vuosien talousolosuhteista. Luentomatkoja hän teki Rio de Janeiroon , Kairoon, Pariisiin ja Roomaan. 

Ragnar Nurkse oli saapunut luennoimasta Tukholmasta Genevaan keväällä vuonna 1959, kun hän ulkoillessaan sai massiivisen sydänkohtauksen, johon hän menehtyi. 

Nurksea muistettiin syntymänsä satavuotispäivänä paljastamalla hänen lapsuuspaikkakunnallaan Kärussa muistokivi.

Teokset 

 1934 The Schematic Representation of the Structure of Production
 1945 Conditions of International Monetary Equilibirium
 1953 Problems of Capital-formation in Underdeveloped Countries
 1959 Patterns of Trade and Development
 1961 Equilibrium and Growth in the World Economy
 Nurkse, Ragnar. Trade and Development. Rainer Kattel, Jan A. Kregel and Erik S. Reinert, eds. London – New York: Anthem, 2009. (ISBN 1843317877) Collection of all key works by Nurkse.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hans-Heinrich Bass: Ragnar Nurkse's Development Theory: Influences and Perceptions. In: R. Kattel, J. A. Kregel, E. S. Reinert (Hrsg.): Ragnar Nurkse (1907–2007). Classical Development Economics and its Relevance for Today. London: Anthem Press, S. 183–202. (PDF; 94 kB)
 Kattel, Rainer, Jan A. Kregel and Erik S. Reinert, eds. Ragnar Nurkse (1907–2007): Classical Development Economics and its Relevance for Today. London – New York: Anthem, 2009. (ISBN 1843317869)
 Kukk, Kalev (2004). (Re)discovering Ragnar Nurkse . Kroon & Economy No. 1, 2004.

Taloustieteilijät
Virolaiset tieteilijät
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Luettelo konserttisaleista

Konserttisali on tila, joka on tarkoitettu musiikin, erityisesti akustisen musiikin esittämiseen. Monet konserttisaleista kuuluvat useamman salin tai suuremman monikäyttöisen kulttuurikeskuksen yhteyteen.

Monilla suuremmilla kaupungeilla on niin julkisia kuin myös yksityisiä konserttisaleja. Erityisesti pienemmissä kaupungeissa, joissa on vähemmän vaihtoehtoisia konserttipaikkoja, konserttisaleja saatetaan käyttää niiden päätarkoituksen lisäksi myös muihin aktiviteetteihin, kuten kokouksiin ja juhliin.

Tämä luettelo ei sisällä muita paikkoja, kuten urheilustadioneita tai kokouskeskuksia, joita saatetaan ajoittain käyttää myös konsertteihin.

Luettelo on aakkosjärjestyksessä maanosien ja valtioiden mukaan sekä valtioiden kaupunkien mukaan.

Aasia

Afrikka

Etelä-Amerikka

Eurooppa

Oseania

Pohjois-Amerikka

Kanada

Meksiko

Yhdysvallat

Lähteet ja viitteet

Aiheesta muualla
 Concert hall / PAC photographer 
 Konserttihallien akustiikka on-line exhibition 

Konserttitalot
Konserttisalit
The Yellow and Black Attack

The Yellow and Black Attack! on kristillisen metalliyhtye Stryperin ensimmäinen julkaisu. EP:ltä ei julkaistu yhtään singleä, ja sitä painettiin vain noin 20 000 kappaletta, koska levy-yhtiö oli epävarma siitä, kuinka hyvin kristillinen metallimusiikki myisi markkinoilla.

Yhtyeen menestyksekkään esikoisalbumin Soldiers Under Command jälkeen The Yellow and Black Attackista tehtiin uusi painos. Se julkaistiin 10. elokuuta 1986. EP:hen oli lisätty kaksi kappaletta: "Reason for the Season" (joka ilmestyi alun perin jouluaiheiselle 12-tuumaisella singlellä "Winter Wonderland") sekä yksi aivan uusi kappale, "My Love I'll Always Show".

Vaikka The Yellow and Black Attack oli alun perin EP, monet pitävät sitä oikeastaan yhtyeen toisena kokopitkänä albumina.

Kappalelista

1984 EP 

 "Loud 'N' Clear" (Michael Sweet) – 3:34 
 "From Wrong to Right" (Oz Fox, M. Sweet, Robert Sweet) – 3:51 
 "You Know What to Do" (Of Fox, Tim Gaines, M. Sweet, R. Sweet) – 4:47 
 "C'mon Rock" (M. Sweet) – 3:46 
 "You Won't be Lonely" (M. Sweet) – 3:43 
 "Loving You" (M. Sweet) – 4:15

1986 uusintapainos 

 "Loud 'N' Clear" (Michael Sweet) – 3:34 
 "From Wrong to Right" (Oz Fox, M. Sweet, Robert Sweet) – 3:51 
 "My Love I'll Always Show" (M. Sweet) – 3:38 
 "You Know What to Do" (Fox, Tim Gaines, M. Sweet, R. Sweet) – 4:47 
 "C'mon Rock" (M. Sweet) – 3:46 
 "You Won't Be Lonely" (M. Sweet) – 3:43 
 "Loving You" (M. Sweet) – 4:15 
 "Reason for the Season" (M. Sweet, R. Sweet) – 6:30

Jäsenet 

 Michael Sweet - laulu, kitara
 Robert Sweet - rummut
 Tim Gaines - basso, koskettimet ja laulu
 Oz Fox - kitara, laulu

Aiheesta muualla
Albumin arvio Allmusic-sivustolla

Vuoden 1984 EP:t
Kristillinen musiikki
Stryperin albumit
Ilaria D’Amico

Ilaria D'Amico (s. 30. elokuuta 1973 Rooma, Italia) on italialainen televisiojuontaja. Hänen tunnetuimmat ohjelmansa ovat liittyneet jalkapalloon.

Opiskellessaan Rooman La Sapienza -yliopistossa D'Amico debytoi televisiossa vuonna 1997 ohjelmassa La giostra dei gol ("Maaliturnajaiset"), joka sai jatkoa kuuden kauden ajan RAIlla. Hänen kiinnostuksensa jalkapalloon johti vuoden 1998 jalkapallon MM-kisojen juontamiseen ja vuoden 2000 EM-kisaspesiaalin toimittamiseen. 

Vuonna 2001 hän teki RAI Trelle matkailuaiheisen ohjelman Cominciamo bene estate. Seuraavana vuonna hän isännöi jalkapallon MM-kisaspesiaalia ja esiintyi Vittorio Feltrin ja Sandro Curzin kanssa ohjelmassa W l'Italia. Vuodesta 2003 hän on isännöinyt Sky-kanavan jalkapallo-ohjelmaa SKY Calcio Show, jossa hän raportoi Serie A:n kierrosten otteluista. Televisiouran ohella D'Amico on toiminut myös dubbaajana antaen äänensä muun muassa Eragon-elokuvan lohikäärmeelle, Saphiralle.

Hänen suosionsa perustana pidetään suositun jalkapalloaiheisen tosi-tv-ohjelma Campionin juontamista Italia 1'lle vuonna 2004.

Yksityiselämä

D'Amico alkoi seurustella torinolaisen jalkapalloseura Juventuksen entisen maalivahdin Gianluigi Buffonin kanssa vuonna 2014. D'Amicolla on aiemmasta suhteestaan kiinteistökehittäjä ja yrittäjä Rocco Attisaniin poika Pietro. D'Amico sai Buffonin kanssa pojan vuoden 2016 tammikuussa, Leopoldo Mattian. Kesällä 2017 D'Amico ja Buffon menivät kihloihin.

Aiheesta muualla
Ilaria D'Amico: kuvagalleria

Italialaiset juontajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Soldiers Under Command

Soldiers Under Command on kristillisen metalliyhtye Stryperin vuonna 1985 julkaistu ensimmäinen kokopitkä albumi. Se oli ensimmäinen kristillinen julkaisu, joka sai kulta-arvon myytyään yli puoli miljoonaa levyä.

Stryperin ensimmäinen albumi, EP-levy The Yellow and Black Attack, ilmestyi vuonna 1984. Soldiers Under Command on yhtyeen toinen julkaisu.

Kappalelista

 ”Soldiers Under Command” (Michael Sweet, Robert Sweet) – 5:03 
 ”Makes Me Wanna Sing” (M. Sweet) – 2:51
 ”Together Forever” (M. Sweet) – 4:03
 ”First Love” (M. Sweet) – 5:43 
 ”The Rock That Makes Me Roll” (M. Sweet) – 4:56 
 ”Reach Out” (M. Sweet, R. Sweet) – 5:21 
 ”(Waiting For) A Love That’s Real” (M. Sweet) – 4:36 
 ”Together as One” (M. Sweet) – 5:01 
 ”Surrender” (M. Sweet) – 4:28 
 ”Battle Hymn of the Republic” (Julia Ward Howe, M. Sweet) – 2:36

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Singlet

Tekijät

Stryper

 Michael Sweet – laulu, kitara
 Robert Sweet – rummut
 Tim Gaines – basso, koskettimet, piano, taustalaulu
 Oz Fox – kitara, laulu

Muut muusikot 

 Christopher Currell – synclavier, kitara
 John Van Tongeren – basso, koskettimet, piano

Lähteet

Aiheesta muualla
Albumin arvio Allmusic-sivustolla 

Vuoden 1986 albumit
Vuoden 1986 esikoisalbumit
Kristillinen musiikki
Stryperin albumit
Denham Harman

Denham Harman (14. helmikuuta 1916 San Francisco, Kalifornia – 25. marraskuuta 2014 Omaha, Nebraska) oli yhdysvaltalainen biogerontologi ja Nebraskan yliopiston professori. Hän esitti ensimmäisenä niin kutsutun vapaaradikaaliteorian 1950-luvulla. Hän perusti vuonna 1970 American Aging Associationin, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1993.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset tieteilijät
Gerontologit
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
In God We Trust (Stryperin albumi)

In God We Trust on kristillisen metalliyhtye Stryperin viides julkaisu ja neljäs kokopitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Rajumman To Hell with the Devilin jälkeen yhtye päätti jatkaa popmaisemmalla ja radioystävällisemmällä linjalla, minkä seurauksena monet arvostelijat pitävät levyä liian kaupallisena ja ylituotettuna. Viileästä vastaanotosta huolimatta In God We Trust sai silti kultaa, myyden yli puoli miljoonaa levyä.

Basisti Tim Gaines ei osallistunut levyn tekemiseen, mutta soitti yhtyeessä In God We Trust -kiertueella.

Kappalelista 
Kappaleet kirjoittanut Michael Sweet, paitsi missä merkitty.

 "In God We Trust" (Michael Sweet, Robert Sweet) – 3:56 
 "Always There for You" – 4:09 
 "Keep the Fire Burning" – 3:35 
 "I Believe in You" – 3:17 
 "The Writing's on the Wall" – 4:19 
 "It's Up 2 U" – 3:51 
 "The World of You and I" – 3:45 
 "Come to the Everlife" – 4:09 
 "Lonely" – 4:09 
 "The Reign" – 2:50

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Singlet

Tekijät

Stryper

 Michael Sweet - laulu, kitara, akustinen kitara
 Robert Sweet - rummut
 Oz Fox - kitara, taustalaulu
 Brad Cobb - bassokitara

Muut muusikot 

 Billy Meyers - koskettimet
 John Van Tongeren - koskettimet
 Steve Croes - synclavier

Arvostelut
 All Music Guide 
 Jesus Freak Hideout

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1988 albumit
Kristillinen musiikki
Stryperin albumit
Paksusarvilammas

Paksusarvilammas eli amerikanlammas (Ovis canadensis) kuuluu onttosarvisten heimoon ja ne elävät laumoissa. Nimensä paksusarvilammas on saanut kookkaista sarvistaan. Tämä villilammas on tullut Siperiasta Pohjois-Amerikkaan jo yli 100 000 vuotta sitten. Paksusarvilampaan keskimääräinen elinikä on 9 vuotta, mutta ne voivat elää jopa 24-vuotiaiksi.

Tuntomerkit
Paksusarvilampaan karvoitus on ruskeasta vaaleankeltaiseen, mutta turpa, peräpeili, vatsa ja takajalkojen takasivut vaaleammat ja häntä on tumma. Sarvet kääntyvät ympyräksi ja ne voivat painaa 6–15 kg eli 8–12 prosenttia koko eläimen painosta. Naaraalla sarvet ovat aina suoremmat ja lyhyemmät kuin uroksella. Sarvet alkavat kasvaa vasta noin kahden kuukauden ikäisenä, vaikka paksusarvilampaan karitsan luutappien aiheet voi erottaa jo aikaisemmin ja ne kasvavat koko eläimen eliniän ajan.

Uroksen pituus on 160–195 senttiä, säkäkorkeus 90–105 senttiä ja paino 57–135 kiloa. Naaraan pituus 128–158 senttiä, säkäkorkeus 75–90 senttiä ja paino 34–72 kiloa. Paksusarvilampaan hännän pituus on 7–15 senttiä.

Levinneisyys
Paksusarvilampaat elävät vuoristoissa ja aavikoilla. Ennen laji oli levinnyt laajemmalle, mutta nykyisin sitä on jäljellä vain hajanaisina populaationa Kanadassa Brittiläisen Kolumbian ja Albertan provinsseissa, Yhdysvaltain länsiosissa ja Pohjois-Meksikossa. Uusia kantoja on istutettu erityisesti Washingtoniin, Oregonin, Pohjois- ja Etelä-Dakotan sekä Uuden Meksikon osavaltioihin.

Kesäisin paksusarvilammas asustaa 3000 metrin korkeudessa, mutta Sierra Nevadassa se kiipeää jopa 4500 metrin korkeudessa olevilla rinteillä. Talvella ne laskeutuvat metsäisille seuduille 800–1600 metrin korkeuteen.

Ravinto
Paksusarvilammas on kasvinsyöjä. Kesät ne viettävät korkeilla laidunmailla syöden heinä- ja ruohokasveja ja keräävät mahdollisimman paljon kalsiumia ja fosforia talven varalle. Paksusarvilammas voi syödä myös lupiinia ja pärskäjuurta - toisin kuin muut kasvinsyöjät, joille ne ovat myrkyllisiä. Juolavehnää ja natoja se karttaa. Suolakiviä ne nuolevat mielellään, sillä paksusarvilampaat tarvitsevat kivennäissuoloja. Juomaveden ne saavat puroista, joita vuoristossa on runsaasti.

Paksusarvilammas märehtii ja lepää päivän aikana 4–5 kertaa omissa lepokuopissaan, jotka se merkitsee virtsallaan jokaisella käynnillään. Lepokuoppansa se kaivaa noin 30 senttiä syväksi ja metrin pitkäksi sekä nukkuu siellä yönsä.

Talvella paksusarvilampaat yrittävät löytää syötävää lumen alta kaivamalla sitä sorkallaan. Jos lunta on paljon, ne etsivät tuulten paljaiksi tai ohutlumisiksi lakaisemia paikkoja. Paksusarvilammas ei selviydy paikoissa, joilla saattaa pyryttää lunta lähes pari metriä vuodessa. Talvisin ne menevät märehtimään puiden suojaan.

Lähteet
Vuoristot, eläinten maailma, Valitut palat, 1992, s.147–166, ISBN 951-8933-90-1

Viitteet

Lampaat
Against the Law

Against the Law on kristillisen metalliyhtye Stryperin kuudes julkaisu, ja viides kokopitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1990.

Äänitys
Tämä albumi oli yhtyeen jyrkkä muutos niin musiikillisesti kuin visuaalisestikin. Keltamustat esiintymisasut olivat poissa, samoin kuin rohkeat evankeliset sanoitukset ja logosta tuttu teksti "Jesaja 53:5". Tilalle olivat tulleet nahka-asut, ja sanoitukset keskittyivät enemmän rock'n'rolliin ja ihmissuhteisiin, vaikkakin kristillisestä näkökulmasta. Arvostelijat pitivät albumia yhtyeen vahvimpana julkaisuna siihen mennessä, mutta moni Stryperin kristityistä ihailijoista tunsi tulleensa petetyksi tämän yllättävän muodonmuutoksen vuoksi, ja moni heistä syytti Stryperia itsensä myymisestä ja uuden viestin kautta laajemman kuulijakunnan tavoittelemisesta. Tuloksena oli, että Against the Law myi huonosti verrattuna yhtyeen aiempiin platina- ja kultalevyihin. 

Albumin ilmestymisen aikoihin metallimusiikki oli menettämässä suosiotaan valtavirrassa, koska nouseva grunge-suuntaus alkoi tehdä kaupallisemmasta metallista epäsuosittua. Metallimusiikin underground-aikakausi oli alkamassa, ja monet suuntauksen harrastajista alkoivat katsoa alaspäin koreaa ulkonäköä korostavia pop metal -yhtyeitä. Tyylimuutoksellaan Stryper virkaveljineen yritti epätoivoisesti pelastaa suosiotaan:

Vuotta myöhemmin ilmestyneen Can't Stop the Rock -kokoelmalevyn jälkeen Stryperin menestys laantui, ja yhtye hajosi 1992.

"Shining Star" on heavy metal -cover klassisesta Earth, Wind and Firen kappaleesta. 

Against the Lawin rajoitettu painos sisältää Stryperin 14 minuuttia kestävän haastattelun, jossa yhtye selittää jyrkkää ulkonäkönsä ja musiikkityylinsä muutosta.

Kappaleluettelo

Kappaleet kirjoittanut Michael Sweet, paitsi missä merkitty.

 "Against the Law" – 3:49 
 "Two Time Woman" – 3:40 
 "Rock the People" – 3:34 
 "Two Bodies (One Mind, One Soul)" – 5:17 
 "Not That Kind of Guy" – 3:59 
 "Shining Star" (Bailey, Dunn, White) – 4:22 
 "Ordinary Man" – 3:51 
 "Lady" – 4:53 
 "Caught in the Middle" – 3:48 
 "All for One" – 4:31 
 "Rock the Hell Out of You" – 3:35

Tekijät

Stryper 

 Michael Sweet - laulu, kitara, akustinen kitara
 Robert Sweet - rummut
 Oz Fox - kitara, taustalaulu
 Tim Gaines - bassokitara

Muut muusikot 

 Randy "The Emperor" Jackson - bassokitara
 John Purcell - kosketinsoittimet
 Jeff Scott Soto - taustalaulu
 Brent Jeffers - rummut, kosketinsoittimet
 Tom Werman - lyömäsoittimet

Tuotanto 

 Tom Werman - tuottaja
 Eddie Delena - teknikko, miksaaja 
 Michael Bosley - apulaisteknikko
 Lawrence Ethan - apulaisteknikko
 Buzz Morrows - apulaisteknikko, apulaismiksaaja
 Rudy Tuesday - art direction, suunnittelu
 Patrick Pending - art direction 
 David Perry - valokuvaus, valokuvien vedostus 
 Ed Colver - valokuvaus 
Neil Zlozower - valokuvaus
 Jeannine Pinkerton - latominen
 Kyle Tucy Sweet - meikki 
 Fleur Thiemeyer - vaatteet/puvut

Lähteet

Aiheesta muualla
Albumin arvostelu Allmusi-sivustolla 

Vuoden 1990 albumit
Kristillinen musiikki
Stryperin albumit
V Is for Vagina

”V” Is for Vagina on yhdysvaltalaisen Pusciferin esikoisstudioalbumi, joka julkaistiin 30. lokakuuta 2007.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metacritic: 60/100
 Rolling Stone: 
 Rumba: suopea
 Soundi:

Lähteet 

Pusciferin albumit
Vuoden 2007 esikoisalbumit
Hashim Thaçi

Hashim Thaçi (s. 24. huhtikuuta 1968, Srbica, Kosovo, Serbia, Jugoslavia) on Kosovon entinen presidentti. Hän oli virassa vuosina 2016–2020. Thaçi on aiemmin toiminut Kosovon pääministerinä, ulkoministerinä, Kosovon demokraattisen puolueen (PDK) puheenjohtajana ja Kosovon vapautusarmeija UÇK:n poliittisena johtajana.

Tausta ja koulutus  

Hashim Thaçi syntyi Broćnan kylässä (), Srbicassa (Skenderaj) Jugoslavian sosialistiseen liittotasavaltaan kuuluneessa Serbiassa. Srbica sijaitsee Drenican (Drenicë) laaksossa, joka on historiallisesti ollut albaanivastarinnan keskus. Myöhemmin Drenicasta kehittyi Kosovon vapautusarmeijan kehto 1990-luvulla.

Thaçi opiskeli filosofiaa ja historiaa Pristinan yliopistossa. Asuttuaan vuonna 1993 Sveitsissä hän liittyi poliittiseen albaanipakolaisten ryhmään. Hän ilmoittautui jatko-opiskelijaksi Zürichin yliopistoon historian ja kansainvälisten suhteiden laitokselle, mutta jätti myöhemmin opinnot kesken.

Rikokset ja rikosepäilyt 
Länsimaat pitävät Kosovon vapautusarmeijaa albaanien terroristijärjestönä ja Thaçin tekemät useat serbipoliisien ja – siviilien murhat vuosina 1992–1996 tekivät hänestä etsintäkuulutetun rikollisen. 11. heinäkuuta 1997 Pristinan tuomioistuin tuomitsi Thaçin 10 vuodeksi vankeuteen terrorismista. Myös Haagin kansainvälinen sotarikostuomioistuin tutkii Hashim Thaçin toimia UÇK:n sotilaallisena johtajana ja valmistelee syytteitä kansanmurhasta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.

Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin ja Bundeswehrin raportin mukaan pääministeri Thaçi, entinen pääministeri Ramush Haradinaj ja parlamenttiryhmän puheenjohtaja Xhavit Haliti ovat sotkeutuneet syvälle paikalliseen rikollisuuteen. 1990-luvun lopulla Thaçi johti koko Kosovon alueella toimivaa rikollisverkostoa, lisäksi hänellä on yhteyksiä Tšekin ja Albanian mafioihin ja hän on asioinut palkkamurhaaja 'Afrimin' kanssa, joka on murhannut ainakin 11 ihmistä.

Joulukuussa 2010 Euroopan neuvoston raportti syytti Thaçia sekaantumisesta mafiatyylisen rikollisverkostoon, joka harjoitti aseiden, huumeiden ja elinten salakuljetusta Itä-Euroopassa. Raportin mukaan Thaçin lähipiiri kuljetti vankeja sodan jälkeen rajan yli Albaniaan, jossa serbivangit murhattiin ja heidän munuaisensa myytiin elinsiirtomarkkinoille. Raportin laati Dick Martyn johtama työryhmä kaksivuotisen tutkimuksen jälkeen. Thaçin hallitus on leimannut raportin Venäjän ja Serbian mustamaalaukseksi.

Myös Guardian-sanomalehden haltuunsa saamien Naton salaisten raporttien mukaan Thaçi oli yksi maansa järjestäytyneen rikollisuuden korkeimmista päälliköistä.

Poliittinen ura 
Pristinan yliopistossa filosofiaa ja historiaa opiskellut Thaçi nousi UÇK:n johtoon maaliskuussa 1999. 17. marraskuuta 2007 pidetyissä parlamenttivaaleissa Thaçin johtama PDK sai 34 prosenttia äänistä ja julistautui vaalien voittajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Profiili Helsingin Sanomissa

Kosovon presidentit
Kosovon pääministerit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Cousteau

Cousteau voi viitata seuraaviin:

Henkilöitä
 Fabien Cousteau (s. 1967), ranskalainen valtameritutkija ja kuvaaja, Jacques Cousteaun lapsenlapsi
 Jacques-Yves Cousteau (1910–1997), ranskalainen valtameritutkija ja laitesukelluksen pioneeri
 Jean-Michel Cousteau (s 1938), ranskalainen valtameritutkija, Jacques Cousteaun lapsi
 Philippe Cousteau (1940–1979), ranskalainen valtameritutkija, EarthEcho Internationalin perustajajäsen, Jacques Cousteaun lapsi
 Philippe Cousteau Jr. (s. 1980), dokumenttituottaja, EarthEcho Internationalin perustajajäsen, Jacques Cousteaun lapsenlapsi
 Pierre-Antoine Cousteau (1906–1958), ranskalainen äärioikeistolainen poleemikko ja toimittaja, Jacques Cousteaun veli

Muita merkityksiä
 Cousteau, brittiläinen yhtye.
 The Cousteau Society, yhdysvaltalainen merientutkimus- ja -suojelujärjestö
Prenzlauer Berg

Prenzlauer Berg on kaupunginosa () Pankowin hallintoalueella (Bezirk) Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se on pinta-alaltaan 11 neliökilometrin suuruinen ja sen asukastiheys on 13 590 as./km². Vuoden 2011 lopussa kaupunginosan asukasluku oli 148 878.

Vuosina 1920–2000 Prenzlauer Berg oli paitsi kaupunginosa, myös oma hallintoalueensa. Vuonna 2001 Prenzlauer Bergin hallintoalue liitettiin Pankowin hallintoalueeseen, jonka alaisuudessa Prenzlauer Bergin kaupunginosa jatkaa.

Maantieto 
Prenzlauer Berg sijaitsee Berliinin keskustan koillispuolella. Prenzlauer Bergiä rajavaat kaupunginosat ovat lännessä Gesundbrunnen, lounaassa Mitte, etelässä Friedrichshain, kaakossa Fennpfuhl, koillisessa Weißensee ja pohjoisessa Pankow. Prenzlauer Bergin korkein kohta sijaitsee 91 metriä merenpinnan yläpuolella Volkspark Prenzlauer Bergissä.

Historia 
Varhaisin säilynyt maininta nimestä Prenzlauer Berg on vuodelta 1826. Aluetta alettiin kehittää 1800-luvun toisella puoliskolla James Hobrechtin vuonna 1862 laatiman kaupunkisuunnitelman, niin kutsutun Hobrechtin suunnitelman pohjalta. 

Entisessä Saksan demokraattisessa tasavallassa eli Itä-Saksassa aluetta asuttivat pääsääntöisesti intellektuellit, taiteilijat ja opiskelijat. Saksan jälleenyhdistyttyä Prenzlauer Bergin rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kunnostettu ja asuntojen arvo alueella on noussut.

Väestö 
Asukkaista ulkomaalaisia on noin 11,1 prosenttia. Suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat ranskalaiset, italialaiset, yhdysvaltalaiset, britit, espanjalaiset ja tanskalaiset.

Lähteet 

Berliinin kaupunginosat
Jos sais kerran

Jos sais kerran oli vuosina 2002–2003 Yle TV2:lla esitetty musiikkiviihdeohjelma. Ohjelman juontajina toimivat Joel Hallikainen ja Arja Koriseva. Ohjelmassa vieraili tunnettuja suomalaisia muusikoita laulamassa musiikkikappaleita. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelman kotisivut (arkistoitu, Yle Vintti)

Musiikkiohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Flavor of Love Girls: Charm School

Flavor of Love Girls: Charm School on yhdysvaltalainen, televisiokanavan VH1 tuottama tosi-tv-ohjelma ja spin-off sarjasta Vaimomatskua.

Sarjassa 13 tyttöä molemmilta Vaimomatskua -ohjelman kausilta kisaavat 50 000 dollarista sekä "Charm School Queen" -tittelistä. Charm School Queen: Saaphiry Windsor.

Sarjaa ei ole vielä esitetty Suomessa.

1. heinäkuuta 2007 sarjan voittajaksi selviytyi Saaphyri Windsor, joka nimettiin Charm School Queen:iksi ja 50 000 yhdysvaltain dollarin voittajaksi.

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
VH1:n televisio-ohjelmat
Can’t Stop the Rock

Can’t Stop the Rock on kristillisen metalliyhtye Stryperin kuudes julkaisu, ja ensimmäinen kokoelmalevy. 

Albumilla on kaksi uutta kappaletta, joista ”Believe” omistettiin samana vuonna Persianlahden sodassa taistelleille sotilaille. Myöhemmin vuonna 1991 Michael Sweet lähti yhtyeestä rakentaakseen soolouraa, mikä tiesi Stryperin hajoamista aina vuoden 2003 paluuseen saakka.

Kappaleet 

 ”Believe” [uusi kappale] (Michael Sweet) – 3:57 
 ”Can’t Stop the Rock” [uusi kappale] (Richard Oderbagen, M. Sweet, Robert Sweet) – 3:18 
 ”Soldiers Under Command” (M. Sweet, R. Sweet) – 5:03 
 ”Free” (M. Sweet, R. Sweet) – 3:41 
 ”Always There for You” (M. Sweet) – 4:11 
 ”Lady” (Stryper) – 4:53 
 ”To Hell with the Devil” (M. Sweet, R. Sweet) – 4:07 
 ”In God We Trust” (M. Sweet, R. Sweet) – 3:58 
 ”Honestly” (M. Sweet) – 4:08 
 ”Two Bodies (One Mind, One Soul)”(M. Sweet) – 5:15 
 ”Together as One” (M. Sweet) – 5:01 
 ”You Know What to Do” (Oz Fox, Tim Gaines, M. Sweet, R. Sweet) – 4:48

Albumit 

 Kappale 12 albumilta The Yellow and Black Attack (1984)
 Kappaleet 3, 11 albumilta Soldiers Under Command (1985)
 Kappaleet 4, 7, 9 albumilta To Hell with the Devil (1986)
 Kappaleet 5, 8 albumilta In God We Trust (1988)
 Kappaleet 6, 10 albumilta Against the Law (1990)

Jäsenet 

 Michael Sweet - laulu, kitara
 Robert Sweet - rummut
 Oz Fox - kitara, taustalaulu
 Tim Gaines - basso, kosketinsoittimet, taustalaulu (kappaleet 1-3, 5-6, 10-12)
 Brad Cobb - basso (kappaleet 4, 7-9)

Aiheesta muualla
Albumi Allmusic-sivustolla 

 

Vuoden 1991 kokoelma-albumit
Stryperin albumit
Kristillinen musiikki
7: the Best of Stryper

7: the Best of Stryper on kristillisen metalliyhtye Stryperin seitsemäs julkaisu. Se julkaistiin vuonna 2003. Se oli yhtyeen toinen kokoelmalevy, ja albumin kokoaminen ja julkaiseminen johti yhtyeen alkuperäisten jäsenten paluuseen.

Hollywood Records pyysi Stryperin jäseniä nauhoittamaan uusia kappaleita uudelle albumille juhlistaakseen yhtyeen 20-vuotista uraa. Keulahahmo Michael Sweet kirjoitti kaksi uutta kappaletta, jotka yhtyeen 4 alkuperäistä jäsentä nauhoittivat. Tämä oli ensimmäinen kerta 12 vuoteen, kun Stryper kokoontui nauhoittamaan yhdessä studioon. Tämä oli myös viimeinen kerta, kun Tim Gaines nauhoitti yhtyeen kanssa, sillä hän erosi vuoden 2004 puolivälissä.

Albumin julkaisemisen jälkeen, yhtye lähti 36 keikan pituiselle kiertueelle. Tämä oli heidän ensimmäinen kiertueensa 12 vuoteen. Nämä keikat nauhoitettiin ja julkaistiin albumilla 7 Weeks: Live in America, 2003, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2004.

Kappaleet 

 "Something" [uusi kappale] (Michael Sweet) - 3:35
 "For You" [uusi kappale] (M. Sweet) - 3:55 
 "Shining Star" (Bailey, White, Dunn)  - 4:22 
 "Lady" (M. Sweet) - 4:55 
 "All for One" (Michael Sweet) - 4:24 
 "In God We Trust" (M. Sweet, Robert Sweet) - 3:25 
 "Always There for You" (M. Sweet) - 4:06 
 "To Hell with the Devil" (M. Sweet, R. Sweet) - 4:06 
 "Calling on You" (M. Sweet, R. Sweet) - 3:43 
 "Free" (M. Sweet) - 3:42 
 "Honestly" (M. Sweet) - 4:06 
 "The Way" (Oz Fox) - 3:36 
 "Soldiers Under Command" (M. Sweet, R. Sweet) - 5:04 
 "Makes me Wanna Sing" (M. Sweet) - 2:53 
 "Reach Out" (M. Sweet, R. Sweet) - 5:24 
 "From Wrong to Right" (M. Sweet, R. Sweet) - 3:50 
 "Loving You" (M. Sweet) - 4:14 
 "Believe" (M. Sweet) - 4:17

Jäsenet 

 Michael Sweet - laulu, kitara
 Robert Sweet - rummut
 Tim Gaines - basso, koskettimet, taustalaulu
 Oz Fox - kitara, taustalaulu

Aiheesta muualla
Albumi Allmusic-sivustolla 

Vuoden 2003 kokoelma-albumit
Kristillinen musiikki
Stryperin albumit
Hydra

Hydra voi tarkoittaa seuraavia asioita: 

Lernan hydra, kreikkalaisen mytologian monipäinen käärme, jonka Herakles surmasi.
Hydra, eräs lampipolyyppisuku. 
Hydra, Vesikäärmeen tähdistön latinalainen nimi
Hydra, yksi Pluton kuista
Hydra, Henry Kuttnerin novelli
Hydra, Cthulhu-mytologian hirviö
Hydra, rockyhtye Toton vuonna 1979 julkaistu albumi
Hydra, shakkitietokone
Hydra, saari Saroninlahdella Kreikassa
Hydra, Kreikan kunta, joka käsittää Hydran saaren
Hydra, Kreikan kaupunki, Hydran kunnan keskuspaikka
Hydra, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä rikollisjärjestö.
Hydra, rockyhtye Within Temptationin vuonna 2014 julkaistu albumi
Britannian kuninkaallinen laivasto
Hydra-luokka
HMS Hydra (1778), 24-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Hydra (1797), 38-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Hydra (1838), Hydra-luokan siipiratassluuppi
HMS Hydra (1871), Cyclops-luokan monitori
HMS Hydra (1912), Acheron-luokan hävittäjä
HMS Hydra (J275), Algerine-luokan miinanraivaaja
HMS Hydra (A144), Hecla-luokan merentutkimusalus