joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juha-Pekka Väisänen

Juha-Pekka Väisänen (s. 16. syyskuuta 1966 Pieksämäki) on suomalainen poliitikko ja taiteilija. Hän oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) puheenjohtaja vuosina 2013–2022.

Väisänen valmistui Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 1989. Hän käyttää itsestään ammattinimikettä käsitetaiteilija tai käsite- ja performanssitaiteilija. Väisänen oli PAND – Taiteilijat rauhan puolesta -järjestön puheenjohtaja (?–2013). Väisänen on työskennellyt myös muun muassa kuvataideopettajana, postinlajittelijana, puhelinmyyjänä, siivoojana, talonmiehenä, tarjoilijana, tehdastyöläisenä ja toimittajana.

Väisänen valittiin SKP:n johtoon kesäkuussa 2013, kun puoluetta vuodesta 1990 johtanut Yrjö Hakanen jäi pois tehtävästä. Aiemmin Väisänen työskenteli SKP:n pääsihteerinä 2010–2013. Väisänen on Helsingin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan jäsen (2013–). Puolueen uudeksi johtajaksi tuli kesäkuussa 2022 Liisa Taskinen.

Väisänen on ollut SKP:n ehdokkaana Helsingissä eduskuntavaaleissa 2007 (61 ääntä) ja 2011 (42) sekä kunnallisvaaleissa 2008 (36) ja 2012 (45). Hän oli ehdokkaana myös europarlamenttivaaleissa 2009 (217) ja 2014 (503). Eduskuntavaaleissa 1999 Väisänen oli Vasemmistoliiton ehdokas (135). Hän oli Vasemmistoliiton jäsen ennen SKP:hen liittymistään.

Väisänen asuu Helsingin Punavuoressa miehensä kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Juha-Pekka Väisäsen blogi.

SKP:ssä (1994) vaikuttaneet henkilöt
Suomen Kommunistisen Puolueen (1994) pääsihteerit
Suomen Kommunistisen Puolueen (1994) puheenjohtajat
Suomalaiset käsitetaiteilijat
Suomalaiset performanssitaiteilijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäjän keskuspankki

Venäjän keskuspankki ( (’Venäjän federaation keskuspankki’) tai ) on Venäjän federaation rahapolitiikasta eli esimerkiksi Venäjän ruplan arvon vakaudesta vastaava valtion laitos. 

Pankki perustettiin 13. heinäkuuta 1990 Neuvostoliiton valtionpankin Venäjän tasavallan pankin pohjalta. Pankin nimi oli aluksi Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan keskuspankki (Venäjän SFNT:n keskuspankki). Neuvostoliiton hajottua ja Itsenäisten valtioiden yhteisön (IVY) perustamisen jälkeen marraskuussa 1991, Venäjän SFNT:n korkein neuvosto julisti, että Venäjän SFNT:n keskuspankki on ainoa pankki, joka vastaa maan valuutan eli ruplan vaihtokurssista, liikkeellelaskusta ja vakaudesta. 20. joulukuuta 1991 Neuvostoliiton valtionpankki lakkautettiin ja sen varannot, vastuut sekä omaisuus siirrettiin Venäjän SFNT:n keskuspankille. Tämä nimettiin Venäjän federaation keskuspankiksi muutamia kuukausia myöhemmin.

Pankin toimintaa ohjaa osaltaan Kansallinen pankkineuvosto, jossa ovat edustettuina valtioneuvosto, keskuspankin pääjohtaja, duuma, presidentinhallinto sekä muutama muu Venäjän valtion keskeisintä talouteen liittyvää tahoa.

Venäjän keskuspankin pääjohtajaksi tuli Elvira Nabiullina kesäkuussa 2013. Presidentti Vladimir Putin nimitti hänet tehtävään maaliskuussa 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän keskuspankki luopumassa ruplan kurssin ohjauksesta vuonna 2015 (arvopaperi.fi)

Keskuspankit
Venäjän talous
Venäläiset pankit
Lego City Undercover: The Chase Begins

Lego City Undercover: The Chase Begins ON TT Fusionin kehittämä ja Nintendon julkaisema avoimeen pelimaailmaan sijoittuva toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin Nintendo 3DS:lle huhtikuussa 2013. Peli on jatko-osa Lego City Undercoverille. Pelin tapahtumat sijoittuvat aikaan ennen edellistä peliä. Tässäkin pelissä pelaaja ohjaa Lego-minihahmoa, joka on agentti Lego Cityssä.

City Undercover: The Chase Begins
Vuoden 2013 videopelit
Toimintaseikkailupelit
Avoin pelimaailma -pelit
Nintendo 3DS -pelit
Mathilda Berwald

Mathilda Charlotta Berwald (o.s. Cohn, 9. maaliskuuta 1798 Helsinki – 3. toukokuuta 1877 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa vaikuttanut ooppera- ja konserttilaulaja. 

Hän avioitui vuonna 1817 ruotsalaisen konserttimuusikon ja kapellimestarin Johan Fredrik Berwaldin kanssa. He saivat kolme tytärtä, joista Julie Mathilda tuli tunnetuksi oopperalaulajana sekä Hedvig Eleonora pianistina.

Berwald esiintyi muun muassa Berliinin oopperassa sekä Kööpenhaminassa Tanskan kuninkaalliselle perheelle. Vuonna 1834 hänet nimitettiin Ruotsin kuninkaallisen hovin 1. hovilaulajaksi. Myöhemmin Berwld kiersi konsertoimassa muun muassa Suomessa, Tanskassa sekä Saksassa.

Lähteet 

Suomalaiset oopperalaulajat
Ruotsalaiset oopperalaulajat
Suomen juutalaiset
Vuonna 1798 syntyneet
Vuonna 1877 kuolleet
Sven Tippelt

Sven Tippelt (s. 3. kesäkuuta 1965 Leipzig, Saksi, Saksan demokraattinen tasavalta) on itäsaksalainen telinevoimistelun olympiamitalisti.

Tippelt saavutti Soulin olympialaisissa 1988 hopeaa joukkuekilpailussa sekä pronssia renkailla ja nojapuilla. Lisäksi hän sijoittui henkilökohtaisessa moniottelussa neljänneksi ja hevosella seitsemänneksi. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän edusti Saksaa ja sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi, mutta parhaaksi henkilökohtaiseksi sijoitukseksi jäi 11. sija renkaitten karsinnassa.

MM-kilpailuissa Tippelt saavutti pronssia nojapuilla Rotterdamissa 1987. Joukkuekilpailussa hän sai MM-hopeaa Stuttgartissa 1989 sekä -pronssia Montrealissa 1985 ja Rotterdamissa 1987.

Lähteet

Viitteet 

Itäsaksalaiset olympiamitalistit
Itäsaksalaiset telinevoimistelijat
Saksalaiset telinevoimistelijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Karen Gillan

Karen Sheila Gillan (s. 28. marraskuuta 1987 Inverness, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä ja malli. Gillan tunnetaan erityisesti roolistaan Tohtorin matkakumppanina Amy Pondina televisiosarjassa Doctor Who. Hahmo oli erittäin suosittu ja oli mukana monissa sarjaan liittyvissä oheistuotteissa, kuten kirjoissa ja videopeleissä.

Ura 
Gillan aloitti uransa nuorisoteatterituotannoissa. Hän muutti 16-vuotiaana Invernessistä Edinburghiin näyttelijäopintoja varten. Myöhemmin Gillan opiskeli näyttelemistä lontoolaisessa Italia Conti -koulussa. Hänen ensiesiintymisensä 2000-luvun Doctor Whossa tapahtui neljännen kauden jaksossa ”Pompeijin liekit” (). Tuolloin kyseessä oli kuitenkin vain pieni sivuosa roomalaisen ennustajan roolissa. Amy Pondia Gillan näytteli ensimmäisen kerran viidennen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa vuonna 2010. Hän jätti sarjan yhdessä Rory Williamsia esittäneen Arthur Darvillin kanssa seitsemännellä kaudella. Tohtorin kumppanina Gillanin korvasi Claraa esittävä Jenna Coleman.

Gillanin jätettyä Doctor Whon vuonna 2012 Shonda Rhimes tarjosi hänelle uuden yhdysvaltalaisen televisiosarjan pääosaa. Gillan kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta, koska oli jo lupautunut näyttelemään John Mackayn ohjaamassa indie-elokuvassa Not Another Happy Ending. Rhimes sanoi olevansa pettynyt tilanteeseen ja kertoi pitävänsä Gillania todella lahjakkaana. Mackayn elokuvassa Gillan esittää naistenkirjoja tekevää Jane Lockhartia, joka kärsii kirjoittajan blokista.

Marvel Studiosin avaruuteen sijoittuvassa seikkailuelokuvassa Guardians of the Galaxy (2014) Gillan esiintyi Nebulan roolissa. Hän jatkaa roolissaan Nebulana myös elokuvan jatko-osassa Guardians of the Galaxy Vol. 2 (2017) sekä elokuvissa Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019).

FHM valitsi Gillanin maailman sadan seksikkäimmän naisen luetteloonsa 2011 ja 2012. Noina vuosina lehti asetti hänet sijoille 42 ja 36.

Filmografia

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Skotlantilaiset näyttelijät
Brittiläiset mallit
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanna Ryti

Hanna Ryti (s. 1977) on suomalainen teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja teatteripedagogi. Hän on toiminut myös radion kulttuuritoimittajana ja juontajana sekä kouluttajana. Häneltä on ilmestynyt Siltalan kustantamana kolme romaania: Syli (2017), Rakkaudettomuus (2019) ja Eron kuvia (2021).

Ryti on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri (Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu 2015), teatteri-ilmaisun ohjaaja (Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia, 2003) ja humanististen tieteiden kandidaatti (Tampereen yliopisto, 2011).

Ohjauksia (valikoima)
 Astrid Lindgren, dramatisointi Aleksander Mørk-Eidem: Veljeni Leijonamieli, Mikkelin teatteri 2019.
 Hanna Ryti (teksti ja ohjaus): Aina on joku syy, Teatteri Takomo 2018.
 Hanna Ryti (dramaturgia ja ohjaus): Tyrmä, Teatterikorkeakoulu 2015, vierailu myös Riihimäen teatterissa.
 Pirjo Toikka: Johtajan kaappi. Elannon Näyttämö 2015
 Hanna Ryti ja työryhmä: Vieressä, Reunaryhmä ja Valtimonteatteri 2014
 Johanna Peltonen ja Hanna Ryti: Pim Pam pallomaakailuseik, ReunaRyhmä, Matkalaukkuteatteri, Taikalamppuverkoston vuoden itu 2013, Hurraa -festivaali 2013.
 Pirjo Toikka: Leipätehtaan naiset. Elannon näyttämön 90-vuotisjuhlateos. 2011
 Hanna Ryti: Yks kaks kaupungissa, lastennäytelmä. ReunaRyhmä. 2011
 Hanna Ryti: 30+ sisarta. ReunaRyhmä, Malmitalo 2010
Veera Tyhtilä: Teuvo – Leevi and the Leavings -­musikaali. Vaasan ylioppilasteatteri Ramppi 2010 
 Hanna Ryti: Sota – absurdi tragedia, ReunaRyhmä 2008
 Teatteri Pensas: Yövaellus - Liikkuva esitys Punkaharjun maisemissa. Itä-­Savon kansanmusiikkiyhdistys 2008.
 Aleksis Kivi: Kihlaus, Teatteri Pensas 2008.
 Hanna Ryti (dram): Petollinen renki. Teatteri Pensas 2006.
 Hanna Ryti: Aatosta jaloa ja alhaista mieltä, Teatteri Pensas 2005.
 Hanna Ryti: Ella-­Kaarinan ongelmaboksi, Radio Suomi 2004.
 Hanna Ryti: Kesämies top 30, Radio Suomi 2003

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hanna Rytin verkkosivut
 tp://www.vimeo.com/hannaryti
 Hanna Ryti Näytelmät.fi-sivustolla
 http://www.skenet.fi/artikkeli/10/11/30-sisarta
 http://pensas.org/arkisto/menneet-esitykset/
 http://www.pax.fi/node/25118
 Säkö, Maria: Pim pom, hurjan hauskoja virheitä HS.fi. 16.3.2013.

Suomalaiset näytelmäkirjailijat 
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Wayne Maki

Wayne Maki (myös muodossa Mäki) (20. marraskuuta 1944 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada – 12. toukokuuta 1974 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti NHL:ssä Chicago Black Hawksia, St. Louis Bluesia ja Vancouver Canucksia. Hän oli yksi Canucksin varhaisia tähtipelaajia aina kuolemaansa saakka. Taustaltaan hän oli kanadansuomalainen ja puhui myös suomea jonkin verran.

Maki pelasi urallaan runkosarjassa yhteensä 246 NHL-ottelua, teki niissä 57 maalia, antoi 79 maaliin johtanutta syöttöä ja teki näin yhteensä 136 tehopistettä. Jäähyminuutteja hänelle kertyi 184. Kahdesta pudotuspeliottelusta hänelle tilastoitiin yksi maali ja kaksi rangaistusminuuttia.

Wayne Makin vanhempi veli Chico Maki oli myös NHL-jääkiekkoilija. Hän pelasi 841 NHL-ottelua, kaikki Chicago Blackhawksin joukkueessa.

Ura

Varaus ja uran alku 
St. Louis Blues varasi Mäen NHL:ään vuonna 1969. Hän oli pelannut ammattilaistasolla CPHL-liigassa St. Louis Braves -seurassa vuodesta 1964 alkaen. Ennen kauden alkua käydyssä ottelussa Boston Bruinsin kanssa Maki ja Bruinsin puolustaja Ted Green ajautuivat veriseen tappeluun, jossa Green sai iskun päähänsä. Seurauksena hänen kallonsa murtui ja hän sai aivovaurion. Maki lähetettiin välittömästi Buffalo Bisons -farmiseuraan AHL-liigaan.

Vancouver Canucksissa 
Canucks varasi Makin vuoden 1970 laajennus-draftissa. Makista tuli yksi seuran ensimmäisistä suurista tähdistä hänen oltuaan joukkueensa parhaiden pisteidentekijöiden joukossa molempina täysinä kausinaan, 1970–1971 ja 1971–1972.

Uran loppu ja kuolema 
Mäen upaavasti alkanut ura päättyi, kun kahden ja puolen Canucksissa pelatun kauden jälkeen hänellä diagnosoitiin aivokasvain joulukuussa 1972. Hän kuoli sairauteen 12. toukokuuta 1974 vain 29-vuotiaana. Canucks jäädytti epävirallisesti hänen pelinumeronsa 11. Kukaan ei käyttänyt Canucksissa kyseistä numeroa ennen kuin Mark Messier liittyi joukkueeseen kaudeksi 1997–1998.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
House of Gold & Bones Part 2

House of Gold & Bones Part 2 on yhdysvaltalaisen Stone Sourin viides studioalbumi ja se on tupla-konseptialbumin toinen osa Albumi julkaistiin Roadrunner Records levy-yhtiön kautta 3. huhtikuuta 2013 Japanissa, 8. huhtikuuta 2013 Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 9. huhtikuuta 2013 Yhdysvalloissa. Albumi nauhoitettiin Soundfarm Studiossa samanaikaisesti House of Gold & Bones Part 1 kanssa, joka julkaistiin lokakuussa 2012. 

Stone Sour alkoi työstää albumia 19. maaliskuuta 2012.  Kitaristi Josh Rand huomautti, että albumi sisältää toisintoja ensimmäisestä albumista.  Esimerkkinä "The Conflagration" sisältää samoja lyriikoita kuin "The Travelers" (Parts 1 ja 2) ja "The House of Gold and Bones" sisältää saman bridge riffin kuin "Absolute Zero."  Rachel Bolan Skid Row -yhtyeestä soittaa bassoa molemmilla House of Gold and Bones -albumeilla.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Corey Taylor – laulu, piano (kappaleissa ”Red City”, ”Blue Smoke” ja ”Conflagration”)
 James Root – kitara
 Josh Rand – kitara
 Roy Mayorga – rummut, syntetisaattori, piano (kappaleet ”Red City”, ”Black John”, ”Sadist”, ”Peckinpah”, ”Patti”, ”Gravesend”, ”Blue Smoke” ja ”Do Me a Favor”)

Muut muusikot
 Rachel Bolan – basso
 Kevin Fox – jousisovitukset ja sello (kappale ”Conflagration”)
 Karen Graves – ensimmäinen viulu (kappale ”Conflagration”)
 Kate Unrau – toinen viulu (kappale ”Conflagration”)
 Anna Redekop – alttoviulu (kappale ”Conflagration”)

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2013 albumit
Stone Sourin albumit
Qieyang Shijie

Qieyang Shenjie (, eli Choeyang Kyi , s. 11. marraskuuta 1990 Haibein tiibetiläisten autonominen prefektuuri) on kiinalainen kävelyn olympiamitalisti.

Qieyang sijoittui Daegun MM-kilpailuissa 2011 neljänneksi 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.31.14.  Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän oli alun perin kolmas Aasian ennätysajalla 1.25.16, mutta nousi Olga Kaniskinan dopingtapauksen vuoksi hopealle. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli viidestoista. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui viidenneksi. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän sai hopeaa ajalla 1.29.15. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 20 kilometrin kävelyssä hopeaa ajalla 1.33.10. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia 20 kilometrillä ajalla 1.27.56 ja 35 kilometrillä ajalla 2.40.37.

Qieyang käveli 20 kilometrin ennätyksensä 1.24.45 Huangshanissa 20. maaliskuuta 2021.

Lähteet 

Kiinalaiset kävelijät
Kiinalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Mirror’s Edge Catalyst

Mirror’s Edge Catalyst on DICE:n kehittämä toimintaseikkailu- ja tasohyppelypeli, joka on reboot vuoden 2008 pelistä Mirror’s Edge. Pelin julkaisee Electronic Arts. Peli julkistettiin vuoden 2013 E3-pelimessuilla. Mirror’s Edge Catalyst:in pelimoottorina toimii DICE:n kehittämä uuden sukupolven Frostbite 3. Peli julkaistiin kesäkuussa 2016.

Pelaaminen
Peli on edeltäjänsä tapaan kuvattu ensimmäisen persoonan kuvakulmasta. Pelaajan tarkoituksena on ohjata ketteräliikkeistä kuriiria, Faithia, jonka liiketekniikat perustuvat parkouriin ja free runningiin.

Frank Gibeau sanoi E3-messuilla, että ”Päähenkilö Faith tekee paluun avoimen maailman toimintaseikkailussa”.

Kehitys
Helmikuussa 2011 uutisoitiin, että uuden Mirror’s Edgen kehitys on keskeytetty, koska Electronic Artsin mielestä peli oli liian suuri taloudellinen riski.

Vuoden 2011 E3-pelimessuilla EA:n toimitusjohtaja Frank Gibeau kertoi, että jatko-osa oli kehityksessä ja se käyttäisi mahdollisesti Frostbite 2 -moottoria.  Battlefieldin entinen tuottaja Ben Cousins kertoi, että uusi Mirror's Edge on kehitteillä.

Peli julkistettiin virallisesti trailerin kanssa E3 2013 -lehdistötilaisuudessa.

Ääninäyttelijät

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10 arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Toimintaseikkailupelit
Tasohyppelyt
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Vuoden 2016 videopelit
Casemiro

Carlos Henrique Casimiro eli Casemiro (s. 23. helmikuuta 1992 São José dos Campos, São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia.

Seurajoukkueura 

Casemiron kasvattajaseura on São Paulo, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi Brasilian pääsarjaa Série A:ta kaudesta 2010 alkaen. Hän voitti São Paulon kanssa Copa Sudamericanan vuonna 2012.

Tammikuussa 2013 Casemiro siirtyi lainasopimuksella espanjalaiseen Real Madridiin. Hän kuului varsinaisesti seuran reservijoukkueen Castillan kokoonpanoon, mutta pääsi debytoimaan myös edustusjoukkueessa 20. huhtikuuta 2013 Primera Divisiónin ottelussa Betisiä vastaan. Kesäkuussa 2013 Real Madrid käytti Casemiron lainasopimuksessa olleen osto-oikeuden, minkä myötä hänet nostettiin vakituisesti edustusjoukkueeseen. Sopimus on neljävuotinen, ja madridilaislehtien mukaan Real Madrid maksoi São Paulolle 5–6 miljoonan euron siirtokorvauksen.

Elokuussa 2022 Englannin valioliigassa pelaava Manchester United osti Casemiron 70 miljoonan siirtokorvauksella.

Maajoukkueura 

Casemiro oli voittamassa alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan- ja maailmanmestaruutta vuonna 2011. Samana vuonna hän debytoi myös miesten maajoukkueessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Casemiro Real Madridin sivustolla 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1992 syntyneet
Metyylisininen

Metyylisininen eli Acid blue 93 (C37H29N3O9S3) on triaryylimetaaniväriaineisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään biologisissa tutkimuksissa ja teollisuudessa väriaineena.

Valmistus ja käyttö
Metyylisinistä valmistetaan synteettisesti lähtemällä formaldehydistä ja difenyyliaminosulfonihaposta. Ensimmäisessä vaiheessa formaldehydi reagoi kahden difenyyliaminosulfonihappomolekyylin kanssa muodostaen difenyylimetaanijohdannaisen. Tämä johdannainen reagoi kolmannen difenyyliaminosulfonihappomolekyylin kanssa hapettavalla kytkentäreaktiolla rauta(III)kloridin toimiessa katalyyttinä. 

Biokemiallisissa ja biologisissa tutkimuksissa metyylisinistä käytetään solujen värjäykseen. Se värjää sinisiksi muun muassa rustokudoksen, proteiinit, leukosyytit ja mitokondriot. Metyylisinistä käytetään väriaineena muun muassa kynien musteissa ja tekstiilien värjäykseen.

Lähteet

Väriaineet
Lakalaivan eritasoliittymä

Lakalaivan eritasoliittymä (Lakalaivan liittymä, Lakalaivan risteys, Tampereen eteläinen eritasoliittymä) on Tampereen keskustan eteläpuolella sijaitseva iso risteys, jossa valtatie 3, valtatie 9 ja yhdystie 3495 risteävät. Tiet liittymän kohdalla ovat moottoriteitä ja liittymä rakennettiin osana Tampereen kehätieprojektia kehätien ja Helsingin tien risteykseen. Kehätie on osa kumpaakin mainittua valtatietä. Lakalaivaan tehtiin liittymä vuonna 1985 rakennettaessa läntistä kehätietä ja nelitasoinen eritasoliittymä valmistui 1994, kun rakennettiin itäistä kehätietä. Lakalaivan liittymän itäpuolella on Karkunvuoren moottoritietunneli ja länsipuolella kehätien ylittävä seututie 130 eli Lempääläntie.

Eritasoliittymän rakenne 

Lakalaivan eritasoliittymä on Suomen ainoa neljään tasoon rakennettu liittymä. Tilanpuutteen takia liittymä on perinteisestä moottoriteiden "neliapilaliittymästä" puolikas, johon on lisätty kaksi pitkää siltaa (puolineliapilatyyppi AB). Näin kaikille liikennesuunnille on saatu kuitenkin rampit. Liittymässä on pohjois-eteläsuuntaiset Lakalaivan risteyssillat sekä ylimpänä pitkät ramppeina toimivat sillat: Rotatorin risteyssilta (299 m) ja Postitorven risteyssilta (386 m). 

Asiantuntijaseminaarissa siltoja on arvioitu seuraavasti: Sillat ovat akveduktimaisia. Ne ovat teräspalkkisiltoja, joita kannattaa vain yksi pylväsrivi.

Yhteydet liittymästä 

Lakalaivan eritasoliittymästä pääsee:
 pohjoiseen Tampereen keskustaan – yhdystie 3495
 itään Jyväskylään ja Kuopioon – valtatie 9 (eurooppatie E63)
 Tampereen itäosasta haarautuu Lahteen valtatie 12
 Jyväskylässä kohtaa ja haarautuu Ouluun valtatie 4
 etelään Lempäälään ja Akaaseen – valtatiet 3 ja 9 (eurooppatiet E12 ja E63)
 Akaasta (Toijalan taajamasta pohjoiseen ja Viialan taajamasta itään) haarautuu Hämeenlinnaan ja Helsinkiin valtatie 3 (eurooppatie E12)
 Akaasta (Toijalan taajamasta pohjoiseen ja Viialan taajamasta itään) haarautuu Turkuun valtatie 9 (eurooppatie E63)
 länteen Pirkkalaan, Nokialle, Ylöjärvelle ja Vaasaan – valtatie 3 (eurooppatie E12)
 Nokialta haarautuu Raumalle valtatie 12 
 Nokialta haarautuu Poriin valtatie 11
Lakalaivan liittymä muodostaa keskeisen Sisä-Suomen liikenteen solmukohdan, josta kulkee kuhunkin suuntaan noin 40 000 autoa päivässä (2012).

Lähteet 
Google maps
Mauranen Tapani: Tampereen tuolle puolen – VT3/Tampereen läntisen kehätien historia; Tiehallinto/Mobilia 2009; ISBN 978-951-98271-4-8

Viitteet

Aiheesta muualla 
Lakalaivan eritasoliittymän ilmakuva, Kansalaisen karttapaikka
Lakalaivan eritasoliittymän viistokuva, Fonecta.fi
Google Street View: Lakalaivan eritasoliittymän ylin silta, Postitorven risteyssilta
Hurja rekkakolari Tampereella - näin kuljettaja pelastautui! IL 25.9.2012 

Suomen moottoritiet
Tampereen liikenne
Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Eritasoliittymä
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 2012–2013

Bundesliigakausi 2012–2013 oli järjestyksessään 50. jalkapallon Bundesliigakausi. Kausi alkoi 24. elokuuta 2012, samoin kuin kaikkien aikojen ensimmäinen Bundesliigakausi 50 vuotta aiemmin, ja kausi päättyi 18. toukokuuta 2013.

Mestaruuden voitti FC Bayern München.

Sarjataulukko

Ottelut

1. Bundesliigakarsinta

|}

Lähteet

Jalkapallosarjojen kausi 2012–2013/2013
Bundesliiga
Alice Prin

Alice Ernestine Prin eli Kiki tai Montparnassen Kiki (2. lokakuuta 1901 Châtillon-sur-Seine, Ranska – 23. maaliskuuta 1952 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen malli, yökerholaulaja, taiteilija, näyttelijä ja muistelmakirjailija. Hänet tunnetaan myös lempinimellä Montparnassen kuningatar.

Köyhään perheeseen vailla isää syntynyt Alice Prin varttui isoäitinsä kasvattamana. Hän muutti 12-vuotiaana äitinsä perässä Pariisin, jossa työskenteli aluksi muun muassa leipomossa, mutta ryhtyi pian toimimaan myös taiteilijoiden mallina.

Taiteilijanimen Kiki omaksunut Prin sai nopeasti mainetta Montparnassen taiteilijapiireissä ja kohosi usean aikansa huippumaalarin suosikkimalliksi poseeraten monen muun ohella Chaim Soutinelle, Tsuguhara Foujitalle ja Moise Kislingille.

Joulukuussa 1921 Kiki kohtasi Pariisissa yhdysvaltalaisen taiteilijan ja valokuvaajan Man Rayn, jonka malli ja rakastajar hänestä tuli usean vuoden ajaksi. Hän esiintyi muun muassa Man Rayn kuuluisassa surrealistisessa valokuvassa Le violon d'Ingres ("Ingresin viulu") sekä useissa avantgarde lyhytelokuvissa. 1920-luvun alkupuolella alkoi myös hänen uransa laulajana sekä taidemaalarina. Ensimmäisen taidenäyttelynsä Kiki piti vuonna 1927 ja paria vuotta myöhemmin hän julkaisi muistelmansa nimellä Souvenirs.

1930-luvulla ura jatkui muun muassa kabaree-laulajana, mutta liiallinen alkoholin ja huumeiden käyttö alkoi aiheuttaa yhä suurempia ongelmia. Heinäkuussa 1939 hän julkaisi kuitenkin ensimmäiset levytyksensä ja ura jatkui myös toisen maailmansodan aikana ja jälkeen kunnes terveys petti lopulta vuonna 1952.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Ranskalaiset taiteilijat
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Wang Zhen

Wang Zhen (s. 24. elokuuta 1991 Suihua, Heilongjiang) on kiinalainen kilpakävelijä, joka on erikoistunut 10 ja 20 kilometrin matkoihin. Hän on olympiavoittaja vuoden 2016 kesäolympialaisista ja pronssimitalisti vuoden 2012 kesäolympialaisista.

Ura 
Wang alkoi kävellä ylimmällä tasolla vuonna 2008. Hän voitti Kiinan kansallisissa kilpailuissa nuorten 30 kilometrin kävelyn mestaruuden ajalla 2.08.46. Hän teki samana vuonna 10 kilometrin kävelyn alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 40.03. Hän käveli ensimmäisen 50 kilometrin kilpailunsa vuonna 2009. 18-vuotias Wang käveli kuudenneksi ajalla 3.53.00.

Kansainvälisellä tasolla Wang kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2010 IAAF World Race Walking Challenge -tapahtumassa. Hän käveli 20 kilometrin kilpailussa oman ennätysaikansa 1.20.42. Hän käveli samana vuonna Pekingissä 10 kilometrin kävelyn Aasian ennätyksen ja alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 37.44.

Vuoden 2011 Wang aloitti voittamalla Memorial Mario Albisetti -kilpailun ja parantamalla huhtikuussa kaksi kertaa omaa ennätystään 20 kilometrillä. Hän voitti 20 kilometrin kävelyn Dublinissa ja Lontoossa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli alun perin neljäs, mutta nousi Valeri Bortšinin ja Vladimir Kanaikinin dopingtapausten vuoksi hopealle ajalla 1.20.54. 

Wang teki 20 kilometrin kävelyn Aasian ennätyksen 1.17.36 voittaessaan IAAF Race Walking Challenge -sarjaan kuuluneen Taicangin kilpailun maaliskuussa 2012. Hän voitti kävelyn maailmancupissa 20 kilometrin kilpailun Saranskissa toukokuussa 2012 ajalla 1.19.13. Lontoon olympialaisissa 2012 Wang sijoittui kolmanneksi Chen Dingin voittamassa kilpailussa ajalla 1.19.25. Hän käveli syyskuussa 2012 Tianjinissa 10 000 metrin Aasian ennätyksen 38.30,38. Vuonna 2013 Wang voitti jälleen Memorial Mario Albisetti -kilpailun. Moskovan MM-kilpailuissa hänet hylättiin.

Wang voitti Aasian kisoissa Incheonissa 2014 kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.19.45. Hän teki 10 000 metrin kävelyn Kiinan ennätyksen 38.23,73 Genovassa helmikuussa 2015. Hän voitti IAAF Race Walking Challenge -sarjan 20 kilometrin kilpailun A Coruñassa kesäkuussa 2015. Pekingin MM-kisoissa 2015 Wang johti 20 kilometrin kävelyä pitkään, mutta oli lopulta toinen ajalla 1.19.29.

Wang voitti MM-joukkuekilpailussa 20 kilometrin kävelyn Roomassa 2016. Hän voitti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä Rio de Janeirossa 2016 ajalla 1.19.14.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähde: IAAF
 10 kilometrin kävely: 37.44 (2010)
 20 kilometrin kävely: 1.17.36 (2012)
 50 kilometrin kävely: 3.53.00 (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wang Zhen Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 

Kiinalaiset kävelijät
Kiinalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Päijät-Hämeen Säästöpankki

Päijät-Hämeen Säästöpankki oli vuoteen 1992 saakka toiminut Suomen Säästöpankkiin yhdistetty maakunnallinen säästöpankki. 1848 perustettuna se oli Suomen toinen maaseudulle Tenholan Säästöpankin (1847) jälkeen perustettu säästöpankki ja ensimmäinen suomenkielinen maaseudulle perustettu säästöpankki.

Historia

23. marraskuuta 1848 hyväksyttiin Ylä-Hollolan Kihlakunnan Säästökassan säännöt. Pyhäniemen kartanon omistaja, kapteeni Carl Dietlov Ammondt oli ehdottanut säästöpankin perustamista ja aloittanut pohjarahaston keräämisen. Muut perustamiseen osallistuneet olivat ylimetsänhoitaja Carl Johan Collin, maisteri Robert von Fieandt ja kruununvouti C. Vilkman.

Pankin toiminta alkoi 1849 alussa ja sen konttori sijaitsi Pyhäniemen kartanossa kolme vuosikymmentä. 
Pankki oli auki kaksi kertaa vuodessa juhannuksen aikoihin sekä joulun ja uudenvuoden välissä. Pankin asiakkaat kuuluivat pääasiassa palvelusväkeen, mutta myös talolliset ja torpparit tallettivat. Luotonhakijoiden pääosa kuului pienimpiä tiloja omistaneisiin talollisiin.

1863 pankin nimeksi muutettiin Hollolan-Kärkölän Säästöpankki. 1898 pankista tuli Hollolan Kunnan Säästöpankki, koska kärköläläiset tallettajat erosivat siitä ja perustivat Kärkölän Säästöpankin. Kärkölän Säästöpankki 1987 yhdistettiin 1987 takaisin Päijät-Hämeen Säästöpankkiin ja Kärkölässä oleva konttori 1993 Kansallis-Osake-Pankkiin.

1992 muodostunut Suomen Säästöpankki – SSP Oy jaettiin vaikeuksien jatkuessa kilpailijapankeille. Sen ongelmaluotot Suomen pankkikriisin vuoksi siirrettiin Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal Oy:lle.

Päijät-Hämeen Säästöpankin toiminnan päättyessä Suomen Säästöpankki – SSP Oy:öön liittymisen seurauksena 1992 seuraavana vuonna sen konttorit jaettiin kaupalla Kansallis-Osake-Pankin, Päijät-Hämeen Osuuspankin ja Suomen Yhdyspankin kesken. 1995 Kansallis-Osake-Pankki yhdistettiin Suomen Yhdyspankkiin Merita Pankki -nimisenä, joka yhdistettiin 1997 ruotsalaiseen Nordeaan MeritaNordbankeniksi, josta tuli 2001 Nordea.

Päijät-Hämeessä Padasjoen Säästöpankki, nykyinen Helmi Säästöpankki Oy, jonka omistaa 2007 perustettu Padasjoen Säästöpankkisäätiö, ja Sysmän Säästöpankki kieltäytyivät Suomen Säästöpankki – SSP Oy:stä eivätkä joutuneet Päijät-Hämeen Säästöpankin tapaan jaetuksi kilpailijoiden kesken.

Itäuusmaalainen Myrskylän Säästöpankki, joka myös kieltäytyi Suomen Säästöpankki – SSP Oy:stä, laajensi toimintaansa entiselle Päijät-Hämeen Säästöpankin alueelle Orimattilaan, jolloin säästöpankkitoiminta palasi Orimattilaan.

Lähteet

Nina Rantalainen, Taina Taskinen ja Anne Turto, 6–7/1995

Kirjallisuus
Hollolan säästöpankki 1848–1928 : piirteitä pankin vaiheista, Hollolan Säästöpankki, 1928
Entiset suomalaiset pankit
Säästöpankit
Päijät-Häme
Ruokatieto

Ruokatieto Yhdistys ry edistää suomalaista ruokakulttuuria viestimällä ruuasta ja ruokaketjusta sekä tekemällä tunnetuksi Hyvää Suomesta -merkkiä suomalaisen elintarvikkeen tunnuksena'''.
Yhdistyksellä on noin 300 jäsentä vuonna 2022, joihin kuuluvat kaikki Hyvää Suomesta -merkkiä käyttävät yritykset sekä muita suomalaista ruokaketjua edustavia yhteisöjä. Hyvää Suomesta -merkittyjä tuotteita on noin 12 000 kappaletta. 

Vuonna 1958 perustettu yhdistys toimii Helsingin Tukkutorilla. Yhdistyksen aiempina niminä ovat olleet Maatalousalan tiedotuskeskus MAT ry ja Finfood – Suomen Ruokatieto ry. Finfood - Suomen Ruokatieto ry vaihtoi nimensä Ruokatieto Yhdistys ry:ksi joulukuussa 2009.
Yhdistyksen jäseneksi voivat hakea organisaatiot, jotka ovat kiinnostuneita käyttämään Hyvää Suomesta -merkkiä tai muutoin edistämään suomalaista ruokakulttuuria.

Ruokatieto yhdistys tuottaa vuosittain yhteistyössä Agronomiliiton, Luonnonvarakeskus Luken, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n, Svenska Lantbruksproducenternas centralförbund SLC:n ja ProAgria Keskusten Liiton kanssa Tietohaarukka-julkaisun. Tietohaarukka - tilastotietoa elintarvikealasta -julkaisu on monipuolinen tilastopaketti koko ruokaketjusta, niin alkutuotannosta, elintarviketeollisuudesta kuin ruuan kulutuksestakin. Tiedot ovat pääosin edelliseltä vuodelta, ja mukana on tilastotietoja aikaisemmilta vuosilta sekä kansainvälisiä lukuja vertailun mahdollistamiseksi. Tietohaarukkaan on sisällytetty tilastolukuina ruokaketjun käytäntöjä ja lisäarvotekijöitä, joita voidaan hyödyntää rakennettaessa suomalaisen ruokaketjun vastuullisuuteen nojaavaa kilpailukykyä.  Tietohaarukka on ladattavissa suomen, ruotsin ja englannin kielellä Ruokatieto.fi -verkkosivuilta.

Ruokatieto Yhdistys tuottaa monipuolista materiaalia ruokakasvatuksen tueksi. Ruokavisa on yläkoululaisille suunnattu vastuullisen ruokaketjun opetuskokonaisuus, joka koostuu oppimateriaalista, verkossa tehtävästä osaamiskilpailusta ja loppukilpailusta. Retki kauppaan -yhteistyössä S-ryhmän kanssa toteutettu opetuskokonaisuus vie oppilaat opettajan johdolla lähimarkettiin oppimaan kaupasta ja ruokaketjusta. Ruuan reitti on alakoululaisille suunnattu opetuskokonaisuus, joka tutustuttaa ruuan matkaan pellolta pöytään.

Lähteet 
Suomalaisen ruokakulttuurin asialla Ruokatieto Yhdistys ry. Viitattu 12.6.2013.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Ruokatieto Yhdistys ry:n kotisivut

Suomalaiset järjestöt
Neuvontajärjestöt
Suomalainen keittiö
Chen Ding

Chen Ding (s. 5. elokuuta 1992 Yunnan, Kiina) on kiinalainen kävelijä ja olympiavoittaja vuoden 2012 kesäolympialaisista. Hän teki samalla olympialaisten uuden ennätyksen 1.18.46.

Lontoon olympialaiset 2012 
Chenistä tuli ensimmäinen kiinalainen, joka on voittanut olympialaisissa 20 kilometrin kävelyn. Chen teki kilpailussa uuden olympiaennätyksen ajalla 1.18.46. Hän teki tämän päivä ennen syntymäpäiväänsä ja piti sitä ihanana lahjana. Hänen joukkuetoverinsa Wang Zhen ja Cai Zelin sijoittuivat kolmanneksi ja neljänneksi. Toiseksi sijoittui guatemalalainen Erick Barrondo.

Muut saavutukset 
Chen saavutti Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hopeaa 10 000 metrin kävelyssä. Hän oli samana vuonna toinen kävelyn maailmancupin 10 kilometrin kilpailussa. Hän sijoittui maailmancupissa 2012 viidenneksi ja voitti joukkuekilpailun. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä alun perin toiseksi, mutta nousi myöhemmin Aleksandr Ivanovin dopinghylkäyksen jälkeen maailmanmestariksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Chen oli samalla matkalla yhdeksäs.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet 

Kiinalaiset kävelijät
Kiinalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Åsa Norrie

Åsa Norrie (o.s. Lövdahl, s. 1968) on vuoden 1989 Miss Suomi. Misseytensä jälkeen hän opiskeli Hankenilla ja teki lopputyönsä Wärtsilälle dieselmoottoreista. Vuodesta 2006 hän on työskennellyt Edinburghissa päämajaansa pitävän varainhoitoyhtiö Standard Life Investmentsin palveluksessa ja on nykyisin yhtiön Euroopan liiketoimintojen johtaja.

Åsa Norrie on kotoisin Pietarsaaresta. Aviomiehensä hän tapasi Skotlannissa, ja heillä on kolme lasta.

Lähteet 
 

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Liikemiehet
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1936

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut käytiin vuonna 1936 ilman Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisiin osallistuneita hiihtäjiä.

Tulokset

Miehet 17 kilometriä

Joukkuekilpailun voitti Miehikkälän Vilkas.

Miehet 50 kilometriä

Naiset 5 kilometriä

Lähteet

Viitteet

 Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut
 Vuoden 1936 urheilu
Lapuan radio- ja televisioasema

Lapuan radio- ja televisioasema on Lapuan Simpsiöllä sijaitseva Digitan hallinnoima päälähetinasema (vrt. täytelähetinasema). Masto on rakennettu vuonna 1961 ja sen korkeus on 323 metriä, ollen Suomen kuudenneksi korkein rakennelma.

Koska Simpsiön vuori erottuu korkeudellaan muutenkin muusta Etelä-Pohjanmaan tasaisesta lakeudesta, paikka on mastolle erittäin edullinen radio- ja TV-kanavien peittoalueen kannalta. Lakeuden näköesteettömyydestä johtuen, maston voi myös erottaa silmällä hyvinkin jopa 50 kilometrin päästä.

Kuten muutkin Suomen TV-asemat, Lapuan radio- ja televisiomasto kuului alun perin Yleisradiolle, mutta vuodesta 1999 alkaen Digita Oy:lle, kun Yleisradion jakelutekniikka yhtiöitettiin. Lapuan radio- ja televisiomasto välittää Etelä-Pohjanmaan alueella suurimman osan antennitalouksien TV-lähetyksistä.

Radioasemat  

Lapuan radio- ja TV-masto lähettää alla olevia radioasemia mainituilla taajuuksilla: (17.3.2021)

Televisioasemat

Digitaalinen televisio

Analoginen televisio 
Analogiset lähetykset asemalta päättyivät koko muun Suomen tavoin 1.9.2007 kello 4.00.

Lähteet

Radiomastot
Lapuan rakennukset ja rakennelmat
Georg Leinberg

Georg Mikael Leinberg (24. heinäkuuta 1865 Helsingin pitäjä – 20. toukokuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen säästöpankkimies.

Elämä 
Leinbergin vanhemmat olivat professori Karl Gabriel Leinberg ja Hilma Rosaura Thuneberg. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja suoritti seuraavana vuonna kameraalitutkinnon. Vuonna 1896 hänet nimitettiin säästöpankkien tarkastajaksi, 1900 tullihallituksen tilastokonttorin johtajaksi ja 1918 oikeusministeriön tilastokonttorin johtajaksi.

Leinberg osallistui Helsingin Suomalaisen Säästöpankin perustamiseen. Hän myös toimi pankin ensimmäisenä kamreerina vuosina 1901–1918.

Leinberg toimi Suomen Evankelisluterilaisten seurakuntien paloapuyhdistysten toimitusjohtajana 1902–1925. Hän kuului eräiden muiden valtionkomiteoiden ohella tilastokomiteaan 1903–1915. Leinberg sai esittelijäsihteerin arvonimen vuonna 1921.

Leinbergin puoliso vuodesta 1892 oli Georgina Edwards.

Teoksia 
 Suomen ulkomaisen kaupan ja merenkulun kehityksestä vuosina 1865-1894 (1895) (Eripainos julkaisusta Kansataloudellisen yhdistyksen toimitukset.) 30 sivua
 Mallisääntöjä säästöpankeille maalla (1896) Säästöpankkien tarkastajan tiedonantoja 1, 23 sivua
 Käsikirja säästöpankin kirjanpidossa (1897) Säästöpankkien tarkastajan tiedonantoja 2, 70 sivua
 Säästöpankkien keskusosakepankin merkityksestä ja tähänastisesta toiminnasta (1911) Esitelmä säästöpankkimiesten oppikursseilla. 22 sivua
 Rikosrekisteri Suomessa (1920) 12 s.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet
Bengt Bergman

Valter Bengt Olof Bergman (19. kesäkuuta 1936 Helsinki – 20. helmikuuta 2022 Tammisaari) oli suomalainen radiojohtaja ja RKP:n entinen puoluesihteeri. 

Bergman vietti lapsuutensa Pohjankurun asemalla, kävi Ruotsissa sotalapsena ja kirjoitti ylioppilaaksi Karis-Billnäs samskolasta vuonna 1955. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa mutta aloitti ennen valmistumistaan työt toimittajana.

Bergman oli Västra Nylandin toimittaja 1957–1977, paitsi vuoden ajan 1961–1962 Åbo Underrättelserissa. Vuosina 1977–1981 hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen puoluesihteeri, ja tuolloin hänet valittiin – vastustuksesta huolimatta – Yleisradion ruotsinkielisen toiminnan johtajaksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1996 mutta kirjoitti edelleen kolumneja Västra Nylandiin sekä julkaisi kolme tietokirjaa, muun muassa haastatteluteoksen Jan-Magnus Janssonista.

Bergman asui Tammisaaressa. Hän oli kaupunginvaltuutettu 1965–1972.

Bengt Bergmanin puoliso vuodesta 1959 oli peruskoulunopettaja Ann-Marie Sandström. He saivat kaksi tytärtä.

Kirjoja
I bygdens tjänst: Radio Västnyland 50 år. Rundradion, 1997
Ordet står ännu kvar: En bok om Jan-Magnus Jansson. Schildts & Söderströms, 2004
Endast i drömmen är vi fria: Minnesanteckningar av Bengt Bergman. Omakustanne, 2012

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Ylen henkilöstö
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puoluesihteerit
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Lars Magnus Björkenheim

Lars Magnus Björkenheim (ent. Björkman 6. marraskuuta 1793 Tukholma – 25. joulukuuta 1869 Turku) oli suomalainen teollisuudenharjoittaja ja valtiopäivämies. 

Björkenheim omisti useita merkittäviä teollisuuslaitoksia, kuten Orisbergin rautaruukin Isossakyrössä, Kimon ruukin Jepualla ja siihen kuuluneen Oravaisten masuunin, Vuojoen kartanon Eurajoella sekä Kellokosken ruukin ja maatilan. Hän kuuluu 1800-luvun suomalaisten maatalousalan ja teollisuuden harjoittajien taitavimpiin. Björkenheim aateloitiin vuonna 1834, ja vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1864.

Björkenheim edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän rakennutti Orisbergin kirkon ja pappilan, joiden piirustukset teki Carl Ludvig Engel.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuorineuvokset
Vuonna 1793 syntyneet
Vuonna 1869 kuolleet
Kalervo Palsa ja kuriton käsi

Kalervo Palsa ja kuriton käsi (työnimiä Palsa ja Koko puu kuvia täynnä) on Pekka Lehdon ohjaama fiktioelokuva taiteilija Kalervo Palsasta.

Elokuva kuvattiin vuonna 2005, ja sen suunniteltu ensi-ilta oli syksyllä 2006, mutta Lehto ei saanut elokuvalle sopivaa levityssopimusta. Se esitettiin ensimmäisen kerran vasta vuoden 2013 Sodankylän elokuvajuhlilla ja syyskuussa 2013 Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalilla.

Elokuvateatterilevitykseen elokuvan oli määrä tulla marraskuussa 2013, mutta teatteriensi-iltaa siirrettiin helmikuuhun 2014 muiden kotimaisten taide-elokuvien runsaan tarjonnan vuoksi. Tammikuun 2014 lopulla ensi-iltaa lykättiin jälleen tarkoituksena julkaista elokuva yhtä aikaa sekä elokuvateattereissa että digitaalisessa muodossa syksyllä 2014. Elokuvan ensi-ilta oli lopulta 12. syyskuuta 2014 levitysnimellä Palsa. Elokuva keräsi ensi-iltaviikonloppunaan hieman yli 400 katsojaa. 

Lehto on suunnitellut elokuvan laajentamista trilogiaksi, jonka myöhemmissä osissa käsiteltäisiin kirjailija Timo K. Mukkaa ja kuvataiteilijaa Reidar Särestöniemeä.

Rooleissa
 Janne Reinikainen – Kalervo, Tex Willer
 Antti Raivio – isoveli, Kit Carson
 Markku Peltola – isä, intiaanipäällikkö
 Maria Järvenhelmi – Maija
 Tiina Weckström - äiti, kreivi Tott

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kalervo Palsa ja kuriton käsi - Yle Areena
 Ylioppilaslehti: Oudon Suomen äänitorvi
 Helsingin Sanomat: Kalervo Palsan kolmas tuleminen
 Saarinen, Mikael: ”Kalervo Palsa ja kuriton käsi”, Filmihullu 5/2013
 Elokuva-arvio Episodi-sivustolla, 11.9.2014

Pekka Lehdon ohjaamat elokuvat
Suomalaiset elämäkertaelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 2013 suomalaiset elokuvat
Vuoden 2005 suomalaiset elokuvat
José Vicente Huertas Vargas

José Vicente Huertas Vargas (s. 12. huhtikuuta 1940 Ramiriqui) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. helmikuuta 1967 ja nimitettiin Garagoan hiippakunnan johtoon 23. kesäkuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Luis Augusto Castro Quiroga ja Alvaro Raúl Jarro Tobos.

Lähteet 

Kolumbialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Henry Patrick Rohlman

Henry Patrick Rohlman (17. maaliskuuta 1876 Appelhausen – 13. syyskuuta 1957) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1901 ja nimitettiin Davenportin hiippakunnan johtajaksi Iowaan 20. toukokuuta 1927. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi James John Keane, jota avustivat Edmond Heelan ja Thomas William Drumm.

Rohlman sai 15. kesäkuuta 1944 nimityksen Dubuquen koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Macran titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 11. marraskuuta 1946 Dubuquen arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. joulukuuta 1954. Eläkkeellejäämispäivänään Rohlman sai vielä nimityksen Cotradan titulaariarkkipiispaksi.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Finngulf LNG

Finngulf LNG oli suomalaisen kaasuyhtiö Gasumin hanke, jossa suunniteltiin suuren nesteytetyn maakaasun eli LNG:n tuontiterminaalin rakentamista Etelä-Suomeen, kunnes Gasum perui hankeen vuonna 2015.

Terminaalissa LNG höyrystetään kaasuksi ja syötetään Suomen maakaasuverkostoon. Lisäksi LNG:tä voidaan toimittaa terminaalista nestemäisessä muodossa proomuilla tai säiliöautoilla uusiin käyttökohteisiin, kuten laivojen polttoaineeksi tai teollisuuden käyttöön. Terminaalin yhteyteen tulisi myös LNG:n varastosäiliö.

Terminaalihankkeen YVA-arviointiselostus valmistui toukokuussa 2013. Uudenmaan ELY-keskus totesi lausunnossaan syyskuussa 2013, että arviointimenettely on riittävä ja täyttää sille asetetut sisältövaatimukset.

Terminaali tulisi Inkoon Joddböleen tai Porvoon Tolkkisiin. Terminaalin sijoituspaikka ja kokoluokka riippuvat kaasuyhteydestä Baltiaan ja mahdollisesti myönnettävästä EU-tuesta. Gasumin tavoitteena on investointipäätöksen tekeminen terminaalin rakentamisesta vuonna 2014.

Gasum perui hankeen lokakuussa 2015.

Katso myös 
 Balticconnector

Lähteet

Maakaasu
Francis George Adeodatus Micallef

Francis George Adeodatus Micallef (17. joulukuuta 1928 Birkirkara – 3. tammikuuta 2018) oli maltalainen, Kuwaitissa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin paljasjalkaisten karmeliittojen papiksi 9. toukokuuta 1954 ja nimitettiin Kuwaitin apostoliseksi vikaariksi sekä Tinis in Proconsularin titulaaripiispaksi 5. marraskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1982. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Lucas Moreira Neves. Micallef asetettiin virkaansa 15. tammikuuta.

Micallef jäi eläkkeelle 14. heinäkuuta 2005.

Lähteet 

Maltalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Humberto Selvetti

Humberto Selvetti (31. maaliskuuta 1932 Colón, Entre Ríos, Argentiina – 1992 Wilde, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) oli argentiinalainen painonnoston kaksinkertainen olympiamitalisti.

Selvetti saavutti Helsingin olympialaisissa 1952 pronssia raskaassasarjassa (yli 90 kg) tuloksella 432,5 kg. Melbournen olympialaisissa 1956 hän saavutti hopeaa tuloksella 500 kg. Hän sai saman yhteistuloksen kuin Yhdysvaltain Paul Anderson, mutta jäi tätä painavampana hopealle. Tokion olympialaisissa 1964 hän sijoittui 17:nneksi tuloksella 445 kg. MM-kilpailuissa Selvetti saavutti pronssia vuonna 1953 tuloksella 450 kg ja hopeaa vuonna 1957 tuloksella 485 kg. Pan-Amerikan kisoissa hän saavutti hopeaa vuosina 1955 ja 1959.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinalaiset olympiamitalistit
Argentiinalaiset painonnostajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Henry Aruna

Henry Aruna (s. 2. elokuuta 1964 Yemandu, Keneman piirikunta, Sierra Leone) on sierraleonelainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Keneman hiippakuntaan 16. huhtikuuta 1993 ja nimitettiin Makenin hiippakunnan johtoon 7. tammikuuta 2012. Hän toimi tässä virassa vuoteen 2015 asti, jolloin hänestä tuli Keneman hiippakunnan apulaispiispa. Vuonna 2019 hänet valittiin Keneman hiippakunnan piispaksi.

Elämä 
Henry Aruna syntyi 2. elokuuta 1964 Yemandussa Sierra Leonessa. Hänen vanhempansa olivat katolinen pariskunta Matthew J. Aruna ja Margaret M. Aruna. Henry Aruna kastettiin vuonna 1968 Pyhän Hengen seurakunnassa Kenemassa silloisessa College Chapelissa. Aruna kävi ensin koulua St. Paul’s Primary School Kenemassa. Sen jälkeen hän kävi katolista koulua Kanikessa, katolista koulua Fadugu]ssa ja katolista koulua Kabalassa 1970-luvun aikana. Suorittaessaan toisen asteen opintojaan Keneman Holy Trinity Secondary Schoolissa hän alkoi tuntea kutsumusta katolisen kirkon pappisvirkaan. Tämän vuoksi hän alkoi opinnot St. Kizito’s Junior Seminaryssa Kenemassa. Jatkettuaan St. Kizito’s Pre- Major Seminaryssa hän siirtyi Liberian Gbarngaan St. Paul’s Major Seminaryyn vuonna 1985. Hän päätti seminaari-opintonsa Makenissa ja piispa George Biguzzi vihki hänet diakoniksi Makenissa vuonna 1992. 16. huhtikuuta 1993 piispa John O’Riordan vihki hänet Kenemassa papiksi.

Pappisvihkimyksensä jälkeen Aruna työskenteli Keneman hiippakunnassa vuosina 1993-1994, Freetownin ja Bon arkkihiippakunnassa vuosina 1994-1995, Kankanin hiippakunnassa Guineassa vuosina 1995-1996 sekä Makenin hiippakunnassa vuosina 1996-1999. Hän työskenteli myös pappiskoulutuksen parissa St Paul’s Major Seminaryssa Makenissa sekä Freetownissa, missä hän palveli 13 vuotta. Seminaarissa hän piti kursseja historiasta ja systemaattisesta filosofiasta. Hän toimi seminaarissa myös hallinnollisissa tehtävissä pastoraalityön johtajana, opiskelijadekaanina ja seminaarin taloudenhoitajana.

7. tammikuuta 2012 Aruna valittiin Makenin hiippakunnan piispaksi. Hän oli kolmas kyseisessä virassa ja ensimmäinen syntyperäinen sierraleonelainen. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. tammikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Protase Rugambwa, jota avustivat George Antonysamy ja Patrick Daniel Koroma. Hän toimi virassa 18. heinäkuuta 2015 asti, jolloin hänestä tuli Keneman hiippakunnan apulaispiispa ja Nasbincan titulaaripiispa. 26. tammikuuta 2019 hänet valittiin Keneman piispaksi.

Lähteet 

Sierraleonelaiset henkilöt
Katoliset piispat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Allsvenskan-kausi 2012

Ruotsin jalkapallon Allsvenskan, Fotbollsallsvenskan, pelattiin kaudella 2012 kuudentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarja alkoi 31. maaliskuuta ja päättyi 4. marraskuuta. Mestaruuden voitti IF Elfsborg.

Joukkueet kaudella 2012

Sarjataulukko

Ottelut

Karsinta

|}
Halmstads BK nousi Fotbollsallsvenskaniin, GIF Sundsvall putosi Superettaniin.

Lähteet

Jalkapallosarjojen kausi 2011–2012/2012
Allsvenskan (jalkapallo)
Edward Tamba Charles

Edward Tamba Charles (s. 18. huhtikuuta 1956 Kainkordu) on sierraleonelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Keneman hiippakuntaan 4. huhtikuuta 1986 ja nimitettiin Freetown and Bon arkkipiispaksi 15. maaliskuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi George Antonysamy, jota avustivat Patrick Daniel Koroma ja George Biguzzi.

Lähteet 

Sierraleonelaiset henkilöt
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Charles Allieu Matthew Campbell

Charles Allieu Matthew Campbell (s. 25. tammikuuta 1961 Njala) on sierraleonelainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Freetown and Bon hiippakuntaan 9. huhtikuuta 1986 ja nimitettiin Bon hiippakunnan johtoon 15. tammikuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi George Antonysamy, jota avustivat Edward Tamba Charles ja Patrick Daniel Koroma.

Lähteet 

Sierraleonelaiset henkilöt
Katoliset piispat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt