joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Patrun parantola

Patrun parantola oli Karjalan kannaksella Uudenkirkon pitäjän Kuujärven kylässä Patrun joen rannalla sijainnut keuhkotautiparantola. 1910-luvun alkupuolella Patru oli pietarilaisen Putilovin asetehtaan työläisten keuhkotautiparantolana. Parantolan päärakennus oli kaksikerroksinen puutalo, jossa sijaitsivat myös parantolan toimisto, posti ja henkilökunnan asunnot. Parantolan omisti venäläinen Valkoinen Kukka-hyväntekeväisyysjärjestö.

Uutta parantolarakennusta alettiin rakentaa mutta se ei ehtinyt valmistua ennen ensimmäisen maailmansodan alkamista elokuussa 1914. Sodan aikana parantolassa oli hoidettavana keuhkotautipotilaita ja rintamalla haavoittuneita venäläisiä sotilaita. Kun Suomen ja Neuvosto-Venäjän raja sulkeutui keväällä 1918 parantola jäi tyhjilleen ja sen rakennukset rapistuivat. Suomen valtio osti sitten parantolan ulkomaalaisten hoitamatta jääneenä omaisuutena. Rakennuksia alettiin kunnostaa 1920-luvun alussa ja vuonna 1926 aloitti niissä toimintansa puolustusvoimien tuberkuloosiparantola, jossa oli alkuaan 70 sairassijaa asevelvollisille ja muille sotilashenkilöille. Parantola oli tarkoitettu sotilaille mutta myöhemmin siellä hoidettiin myös siviilejä maksua vastaan. Parantolan ensimmäisenä ylilääkärinä toimi Valter Forsman.

Parantolarakennus kunnostettiin 1931-1932 ja parantolan lääkäreitä ja sairaanhoitajajia varten rakennettiin kolmikerroksinen kivinen asuinrakennus Patrun joen rantaan. 1930-luvulla parantolassa oli 100 potilaspaikkaa sotilaille ja 30 paikkaa siviileille. Vuonna 1936 perustettiin parantolan yhteydessä toiminut työkoti puolustusvoimissa palvelleiden keuhkotautisten avustamisyhdistyksen vuonna 1935 ostamalle Rantamäen tilalle. Työkotiin voitiin sijoittaa 165-170 potilasta ja sitä käytettiin potilaiden ruumiillisen kunnon kohentamiseen. Rantamäen työkodin rakennukset tuhoutuivat talvisodan aikana mutta se oli uudelleen toiminnassa jatkosodan aikana 1941-1944. Patrun parantola toimi yhteistyössä Uudellakirkolla sijainneen Halilan parantolan kanssa.

Patrun parantolan rakennuksissa toimii nykyisin Zelenoholmin sairaala.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Patrun parantola missä sadat saavat terveytensä takaisin, Hakkapeliitta, 20.01.1931, nro 3, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Patru - meidän poikien keuhkotautiparantola, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.04.1932, nro 14, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Venäläisen teeruhtinaan palatsista taudistaan toipuneiden asevelvollisten työkoti, Hakkapeliitta, 20.09.1938, nro 38, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen sairaalat
Suomen puolustusvoimat
Uusikirkko
Old Demons

Old Demo[n]s on suomalaisen heavy metal -yhtye Agonizerin albumi, joka koostuu yhtyeen vanhoista demoista. Albumi julkaistiin 13. marraskuuta 2020.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2020 albumit
Suomalaiset metallialbumit
Emilio Pericoli

Emilio Pericoli (7. tammikuuta 1928 – 9. huhtikuuta 2013) oli italialainen laulaja. Pericoli nousi julkisuuteen levytettyään coverversion vuoden 1961 San Remon musiikkifestivaalien voittokappaleesta Al di là, joka saavutti kansainvälistä menestystä.

Pericoli osallistui San Remon musiikkifestivaaliin vuonna 1962 kappaleella Quando quando quando ja sijoittui kilpailussa neljänneksi. Vuonna 1953 Pericoli voitti San Remon musiikkifestivaalit kappaleella Uno per tutte ja valikoitui samalla Italian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Pericoli esitti saman vuoden San Remon musiikkifestivaaleilla myös kappaleen Sull'acqua, joka sijoittui kahdeksanneksi. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Pericoli sijoittui kolmanneksi.

Diskografia

Albumit
Souvenir Of Naples (1957)
Amori D'Altri Tempi (1961)
Amori Dei Nostri Anni Ruggenti (1962)
The Golden Hits Of Italy (1963)
Os Sucessos De Ouro De Emilio Pericoli (1965)
From Roma With Love (Da Roma Con Amore) (1966)
Il Mondo (1966)
Intorno Al Mondo (1969)
Amori D'Altri Tempi (1972)

Lähteet

Italialaiset laulajat
Italian euroviisuedustajat
Vuoden 1963 euroviisuedustajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Aurora-mitali

Aurora-mitali on Varsinais-Suomen liiton vuosittain myöntämä tunnustus henkilölle, yhteisölle tai viranomaiselle, joka on ansioitunut maakunnan hyväksi tieteen, taiteen tai muulla kulttuurin alalla tehdystä työstä. Mitalia on myönnetty vuodesta 1977 asti. Sen saajan päättää Varsinais-Suomen liiton maakuntahallitus. Mitalin nimi periytyy Turussa 1700-luvun lopulla toimineesta Aurora-seurasta, joka oli Suomen ensimmäisiä kulttuuriseuroja. Latinankielinen sana aurora tarkoittaa aamuruskoa.

Vuoteen 2000 saakka mitalin saajia saattoi olla useita vuosittain, mutta myöhemmin sen on saanut vain yksi taho kunakin vuonna. Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlavuonna 2017 mitali myönnettiin kuitenkin kolmelle.

Lähteet 

Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Varsinais-Suomi
Aslak Kipinä

Aslak Kipinä on 14-vuotias oululainen lapsinäyttelijä, joka on tullut tunnetuksi pääroolistaan Oulun kaupunginteatterin Billy Elliot -musikaalissa. Kipinä jakaa pääroolin niin ikään oululaisen Kimi Lumpeen kanssa. Kipinä on laulanut Ynnin Poikien kuorossa viisi vuotta, ja esiintynyt tiernapojissa neljä vuotta,muun muassa Herodeksen roolissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oulun teatteri: Lee Hall – Billy Elliot – Tarina itseksi tulemisesta
 Facebook – Oulun teatteri: Billyä esittävät Aslak Kipinä ja Kimi Lumme
 Youtube: Billyt löytyivät Oulusta [haastattelu]
 BETM – TheSkyKid.com: Meet Billy Elliot: Aslak Kipinä 
 Facebook: Rantapohja - Tiernakilpailun voittajajoukkue esiintyi...
 Oulun ylioppilaslehti: Arvio: Toiveikas suurmusikaali Billy Elliot tarjoaa iloa ja voimaa synkkään aikaan

Elävät henkilöt
Suomalaiset lapsinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Selviytyjät Suomi (3. tuotantokausi)

Selviytyjät Suomen toinen tuotantokausi esitettiin keväällä 2019 Nelosella. Kausi kuvattiin Filippiineillä huhti-toukokuussa 2018.  Kauden juonsi Juuso Mäkilähde. Kaudella voitosta kilpaili 16 suomalaista julkisuuden henkilöä. Kilpailu kesti 32 vuorokautta. Kilpailun ja 30 000 euroa voitti Miska Haakana äänin 6-1.

Kilpailijat

Huomiolista

Kilpailut

Huomiolista

Äänestyshistoria

Huomiolista

Jaksot

Lähteet 

2020-luvun televisiosarjat
Tuotantokaudet
Selviytymisohjelmat
Windfall (vuoden 2022 elokuva)

Windfall on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Charlie McDowell ja käsikirjoittanut Andrew Kevin Walker ja Justin Lader. Sen pääosia esittävät Lily Collins, Jesse Plemons ja Jason Segel.

Jännityselokuvat
Vuoden 2022 yhdysvaltalaiset elokuvat
Alain Barrière

Alain Barrière (oik. Alain Bellec, 18. marraskuuta 1935 – 18. joulukuuta 2019) oli ranskalainen laulaja. Barrière aloitti insinööriopinnot 1955 École nationale supérieure d'arts et métiers -korkeakoulussa Angersissa ja innostui opiskeluaikanaan musiikista ja aloitti kappaleiden tekemisen. Barrière valmistui 1960, mutta jatkoi musiikin parissa. Barrière voitti 1961 Coq d’or -kykykilpailun kappaleella Cathy, minkä myötä hän sai levytyssopimuksen.

Barrière edusti Ranskaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Elle était si jolie. Kappale sijoittui kilpailussa jaetulle viidennelle sijalle.

Barrière julkaisi debyyttialbuminsa Ma vie vuonna 1964. Barrière esitti pääosaa vuoden 1966 elokuvassa Pas de panique, mutta jatkoi tuon jälkeen laulajana. Suurin menestyskappale Tu t’en vas (1975) myi yli 200 000 kappaletta.

Barrière mani naimisiin 1975 ja avasi vaimonsa kanssa Le Stirwen -viihderavintolan. Barrière kuitenkin joutui vero-ongelmiin, minkä vuoksi muutti Yhdysvaltoihin 1977 ja asui siellä neljä vuotta. Ranskaan palattuaan Barrière yritti paluuta, mutta albumit Un peu de sang breton ja La mer est là eivät menestyneet. Barrière muutti Quebeciin Kanadaan, josta palasi Ranskaan 1990-luvun alussa. 1997 Barrière julkaisi kokoelmalevyn Ma vie: Trente années de chansons, joka sisälsi hänen vanhoja hittejään sekä albumin Barrière 97.

Barrière julkaisi 2006 omaelämänkerran Ma Vie. Barrière kuoli 84-vuotiaana 18. joulukuuta 2019.

Lähteet
Alain Barrière

Viitteet

Ranskalaiset laulajat
Ranskan euroviisuedustajat
Vuoden 1963 euroviisuedustajat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Ejnar Hallberg

Carl Ejnar Hannibal Hallberg (20. elokuuta 1880 Helsinki – 3. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, liikemies ja numismaatikko.

Hallbergin vanhemmat olivat insinööri, valtioneuvos, filosofian kunniatohtori Emil Fredrik Mauritz Hallberg ja Anna Emilia Schildt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 (Läroverket för gossar och flickor) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905 ja filosofian maisteriksi 1907. Hallberg opiskeli pankkialaa Lontoossa vuonna 1906.

Hallberg oli Pohjoismaiden Osakepankin palveluksessa vuodesta 1907 ja Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa osastopäällikkönä 1919–1947. Hän oli Oy Schildt & Hallbergin johtokunnan jäsenenä vuodesta 1924 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1941. Hallberg oli numismatiikan harrastaja ja hän jatkoi isänsä valtioneuvos Mauritz Hallbergin keräämän kokoelman kartuttamista.

Ejnar Hallberg oli naimisissa vuodesta 1915 Olga Margaretha Arppen kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset pankinjohtajat
Suomalaiset numismaatikot
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Siren (Blackstar Halo)

Siren on suomalaisen heavy metal -yhtye Blackstar Halon kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2019.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 6/10
 Kaaoszine: 6/10
 Nousu.net:

Lähteet 

Vuoden 2019 albumit
Blackstar Halon albumit
Etiamsi omnes, ego non

Etiamsī omnes, ego nōn on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa "Vaikka kaikki muut, en minä".

Alkuperä 
Lause on peräisin Matteuksen evankeliumista. Pääsiäisaterian jälkeen Öljymäellä Jeesus ennustaa, että sinä yönä kaikki opetuslapset luopuvat hänestä. Pietari sanoi silloin: "Vaikka kaikki muut luopuisivat sinusta, minä en koskaan luovu". Latinankielisessä Versio Vulgatassa lause kuuluu: "Et si omnes scandalizati fuerint in te, ego numquam scandalizabor."

Merkitys ja käyttö 
Sanonta kertoo, että henkilö sanoutuu irti epäoikeudenmukaisuuksista, jotka yleinen mielipide hyväksyy. Philipp von Boeselager antoi kirjoittaa lauseen talonsa frontaaliin. Hän oli saksalaisupseerina osallistunut Hitlerin salamurhayritykseen 20.7.1944, mutta jäänyt henkiin. Historioitsija Joachim Fest, jonka kirjan pohjalta Hitlerin viimeisiä päiviä kuvaava elokuva Perikato on tehty, antoi muistelmiensa nimeksi Ich nicht ("En minä").

Lähteet 

Latinankieliset fraasit
Lentävät lauseet
Terry Reintke

Terry Reintke (5. toukokuuta 1987 Gelsenkirchen) on saksalainen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2014. Reintke edustaa Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Euroopan parlamentissa hän kuuluu Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään, jonka varapuheenjohtaja hän on ollut vuodesta 2019 lähtien. Reintke on myös ollut toinen Euroopan parlamentin HLBTI-asioita käsittelevän laajennetun työryhmän puheenjohtajista vuodesta 2017 alkaen.

Ura 
Reintke oli 14-vuotiaana mukana perustamassa Saksan vihreiden nuorten paikallisjärjestöä. Reintke opiskeli valtiotieteitä Berliinissä Edinburghissa ja Sarajevossa vuosina 2006–2011. Hänen Freie Universität Berlin -yliopistossa kirjoittamansa opinnäytteen aiheena oli seksuaalinen väkivalta sodanjälkeisessä Bosniassa. Hän nousi vuonna 2010 Euroopan vihreiden nuorten johtokuntaan, jossa hän oli vuosina 2011–2013 järjestön tiedottaja. Hän oli noina vuosina myös Saksan liittopäivien jäsenen Ulrich Schneiderin avustaja.

Reintke oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Saksassa edustaen Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Hänen vaaliteemoinaan olivat eurooppalainen sosiaali-, naisten- ja HLBT-politiikka. Reintke tuli valituksi. Reintke valittiin marraskuussa 2017 yhdeksi Euroopan parlamentin HLBTI-asioita käsittelevän laajennetun työryhmän kahdesta puheenjohtajasta.

Reintke osallistui 26. kesäkuuta 2016 Istanbulissa pidettyyn Pride-kulkueeseen. Paikallinen hallinto oli kieltänyt kulkueen järjestämisen ja määräsi sen hajoitettavaksi. Poliisi otti Reintken kiinni, mutta vapautti hänet lyhyen ajan kuluttua. Eräitä muita saksalaisia vihreitä poliitikkoja otettiin kiinni tai pidätettiin heidän osallistuttua kulkueeseen.

Reintke jatkoi kauttaan Euroopan parlamentissa tultuaan valituksi Saksan europarlamenttivaaleissa 2019. Vaalien jälkeen hänet valittiin yhdeksi Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtajista. Hän oli jäsenenä Euroopan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttien yhteisessä Brexit-toimikunnassa.

Poliittiset näkemykset 

Vuonna 2017 Reintke piti esillä Euroopan parlamentin täysistuntosalissa Me Too -kampanjan tunnusta ja kertoi julkisesti tapauksesta, jossa häneen käytiin käsiksi seksuaalisesti. Reintken mukaan Me Too –kampanjassa ei ole kyse ”pelkästä mediahypetyksestä”, ja vaati rakenteellista muutosta seksuaalisen väkivallan käsittelyyn.

Reintke kritisoi Unkarin pääministeri Viktor Orbánin pyrkimystä rajoittaa transihmisten laillista tunnustamista. Reintken mukaan laillinen tunnustaminen on ”transihmisten suojelun pohja”, jota ilman he ”altistuvat laajalle syrjinnälle ja häirinnälle”. Reintke ilmaisi myös tukensa Britannian translapsille ja -nuorille. Reintken mukaan Britanniassa on vihamielinen transvastainen feministinen liike, joka ”on läikkymässä muihin osiin Eurooppaa”. Reintken mukaan feminismissä on kyse ”kaikkien sukupuolen vapauttamisesta”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Saksalaiset europarlamentaarikot
Saksalaiset vihreät poliitikot
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Jacqueline West

Jacqueline West on yhdysvaltalainen puvustaja ja pukusuunnittelija, joka on tehnyt urallaan puvustuksia useisiin menestyneisiin elokuviin. West saanut parhaan puvustuksen Oscar-palkintoehdokkuuden neljästi elokuvista Quills – syntiset säkeet (2003), Benjamin Buttonin uskomaton elämä (2008), The Revenant (2015) ja Dyyni (2021).

Filmografia 
 Nouseva aurinko (1993) 
 Unohtumaton yö (2000) 
 Quills – syntiset säkeet (2000) (Oscar-ehdokkuus)
 Leo (2002) 
 Kerran bändäri - aina bändäri (2002) 
 Herrasmiesliiga (2003)
 The New World (2005) 
 Down in the Valley (2005) 
 Lonely Hearts Killers (2006) 
 The Invasion - tunkeutujat (2007) 
 Benjamin Buttonin uskomaton elämä (2008) (Oscar-ehdokkuus)
 State of Play (2009)
 The Social Network (2010) 
 Vettä elefanteille (2011)  
 The Tree of Life (2011)
 To the Wonder (2012) 
 Argo (2012) 
 Seventh Son (2014)
 The Gambler (2014)
 Knight of Cups (2015)
 The Revenant (2015) (Oscar-ehdokkuus)
 Live by Night (2016)  
 Song to Song (2017) 
 Dyyni (2021) (Oscar-ehdokkuus yhdessä Bob Morganin kanssa)
 Killers of the Flower Moon (2022)  
 Dyyni: osa II (2023)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Elokuvapukusuunnittelijat
Yhdysvaltalaiset henkilöt
Elävät henkilöt
Borgofranco d’Ivrea

Borgofranco d'Ivrea () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 4 008 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Sentimentaalinen romaani

Sentimentaalinen romaani on laajasti katsottuna mikä tahansa romaani joka käyttää hyväkseen lukijan taipumusta herkkyyteen, myötätuntoon ja loputtomaan sympatiaan kuvaamalla aihepiirinsä hämärästi tai epärealistisesti. Suppeammassa merkityksessä käsite viittaa 1700-luvulla laajalle levinneeseen eurooppalaiseen romaanityyliin, joka syntyi osittain vastareaktiona uusklassismin ankaruudelle ja rationaalisuudelle.

Sentimentaalinen romaani korosti tunnetta järjen sijaan ja nosti tunteellisuuden analysoinnin omaksi taiteenlajikseen. Suuntauksen varhainen esimerkki on Antoine-François Prévostin romaani Manon Lescaut, joka ilmestyi vuonna 1731. Se kertoo kurtisaanista, jonka vuoksi nuori aatelistaustainen opiskelija hylkää uransa, perheensä ja uskonsa päätyen lopulta korttihaiksi ja huijariksi. Hänen luisumisensa turmioon esitetään uhrina rakkaudelle.

Sentimentaalisen romaanin aatteellisena taustana oli Jean-Jacques Rousseaun oppi ihmisen luonnollisesta hyvyydestä sekä hänen uskomuksensa siitä, että ihmisen moraalista kehitystä edistäisi voimakas myötätunnon kokeminen. Tunteellinen ja tunteileva sentimentaalinen romaani tuli varsinaisesti muotiin Euroopassa 1700-luvun lopussa. Samuel Richardsonin romaanin Pamela: or Virtue Rewarded inspiroimina 1760- ja 1770-luvun sentimentaaliset romaanit vakuuttivat, että porvarillisen hyveellisyyden ja herkkätunteisuuden välillä oli vahva yhteys ja että kunniallinen ja moraalinen käytös saa aina lopulta palkinnon.

Sentimentaalinen romaani kehittyi 1760-luvulla "herkkyysromaaniksi", jossa henkilöhahmot olivat erityisen herkkätunteisia. Nämä hahmot eivät ainoastaan kokeneet syvää myötätuntoa lähimmäisiään kohtaan, vaan he herkistyivät myös luonnon helmassa ja heitä koskettivat taide sekä musiikki. Tunnetuimpia herkkyysromaaneja oli Laurence Sternen kirjoittama Tristram Shandy. Huomattavia sentimentaalisia romaaneja olivat myös Rousseaun rakkausromaani Julie, ou la nouvelle Héloïse vuodelta 1761 ja Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset vuodelta 1774.

Romantiikan kirjallisuus omaksui herkkyysromaanin piirteitä, kuten herkkyyden luonnon kauneudelle sekä uskon sydämen viisauteen ja myötätunnon voimaan. Romantiikka ei kuitenkaan omaksunut herkkyysromaanille ominaista optimismia. Harriet Beecher Stowen Setä Tuomon tupa ja Charles Dickensin monet romaanit jatkoivat ja kehittivät sentimentaalisen romaanin perinnettä. Sen sijaan Jane Austenin Järki ja tunteet laski leikkiä lajityypin kustannuksella.

Katso myös 
Sturm und Drang
Järvikoulu

Lähteet 
Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuuden sanakirja. WSOY. Helsinki 2003. ISBN 951-0-27401-1.

Viitteet 

Kaunokirjallisuuden lajityypit
The Return of the Shadow


The Return of the Shadow on suomalaisen power metal -yhtyeen Battleloren seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 3. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Firekeeper", "Chambers Of Fire"., sekä "Elvenking". Viimeksi mainittuun on tehty musiikkivideo

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomi Mykkänen – laulu
 Kaisa Jouhki – laulu
 Maria Honkanen – koskettimet
 Jyri Vahvanen – kitara
 Jussi Rautio – kitara
 Timo Honkanen – basso
 Henri Vahvanen – rummut

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Battleloren albumit
Tubi (suoratoistopalvelu)

Tubi on yhdysvaltalainen mainosrahoitteinen suoratoistopalvelu, jonka omistaa Fox Corporation. Palvelu aloitti toimintansa 1. huhtikuuta 2014. Tammikuussa 2022 palvelulla oli maailmanlaajuisesti noin 51 miljoonaa kuukausittaista aktiivikäyttäjää.

Sisältö
Tubin ohjelmakirjastossa oli helmikuussa 2022 yli 35 000 elokuvaa ja televisiosarjaa. Valtaosa palvelun sisällöstä tulee ulkopuolisilta tuottajilta. Tubilla on sopimukset muun muassa MGM:n, Gaumontin, Paramountin, Lionsgaten, Sony Picturesin, Nordisk Filmin, Warner Bros.:in ja NBCUniversalin elokuvien ja tv-sarjojen esittämisestä.

Vuodesta 2021 lähtien Tubi on myös tuottanut omia alkuperäissarjoja ja -elokuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto 

Elokuva- ja televisiosivustot
Internettelevision suoratoistopalvelut
Fox Corporation
Towards the Light

Towards the Light on Crimson Sunin debyyttialbumi, joka julkaistiin 3. elokuuta 2015.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 10-/10
 Kaaoszine: 9/10

Lähteet 

Vuoden 2015 esikoisalbumit
Fates (Crimson Sunin albumi)

Fates on Crimson Sunin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. tammikuuta 2020.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Sini Seppälä – laulu
 Joni Junnila – kitara
 Jukka Jauhiainen – basso
 Miikka Hujanen – koskettimet
 Antti Rantavuo – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 9+/10
 Kaaoszine: 7/10
 Metalliluola: 8+/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2020 albumit
Suomalaiset metallialbumit
Aku Jaakkola

Aku Jaakkola on Bio Rex Cinemas Oy:n toimitusjohtaja ja purjelentäjä.

Jaakkola toimii Suomen elokuvateatteriliitto - SEOL ry:n hallituksen puheenjohtajana sekä elokuva-alan yhdistysten keskusjärjestön Suomen Filmikamarin hallituksen varapuheenjohtajana.

Kilpapurjelentäjänä Jaakkolan on voittanut kaksi kertaa Suomen mestaruuden ja ollut kolme kertaa toisena. Hän on edustanut Suomea viisi kertaa MM-kilpailuissa. Jaakkola on Räyskälän lentokenttää ja leirikeskusta ylläpitävän Räyskälä-säätiön hallintoneuvoston puheenjohtaja.

Lähteet 

Elokuva-alalla toimivat henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset purjelentäjät
Transitus

Transitus on hollantilaisen Arjen Anthony Lucassenin Ayreon -projektin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2020.

Kappaleet

Levy 1

Levy 2

Arvostelut 
 Imperiumi: 7-/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2020 albumit
Butšan verilöyly

Butšan verilöyly on Venäjän vuoden 2022 hyökkäyssodan aikainen epäiltyjen sotarikosten sarja Butšan kaupungissa lähellä Kiovaa. Tapahtumat tulivat julki Ukrainan armeijan vapautettua kaupungin Venäjän armeijan miehitykseltä 1. huhtikuuta 2022. Ukraina ilmoitti 2. huhtikuuta koko Kiovan alueen olevan taas sen hallussa. Venäjä hyökkäsi kaupunkiin sodan alkuvaiheessa 27. helmikuuta ja poistui Butšan pormestarin mukaan 31. maaliskuuta.

Butšan pormestari Anatoli Fedorukin mukaan kaupungista on löytynyt noin 300 ihmisen ruumiit ja avoin joukkohauta. Sunnuntaina 3. huhtikuuta Ukrainan armeija julkaisi kuvia kellareista, joita epäillään käytetyn kidutuskammioina. Niistä löytyneistä, siviiliväestöön kuuluneista ruumiista löytyi merkkejä ensin polviin ja sitten vasta päähän kohdennetuista ampumisista.

Ukrainan ulkoministeri Dmytro Kuleba vetosi kansainväliseen rikostuomioistuimeen, jotta se lähettäisi osaston keräämään todisteita Venäjän tekemistä sotarikoksista. Venäjän federaation tutkintakomitea ilmoitti 4. huhtikuuta alkavansa tutkia tapahtumaa Ukrainan tekaisemana provokaationa. Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov kiisti Venäjän syyllisyyden ja sanoi mediassa levinneissä kuvissa olevien vainajien olevan lavastettuja. Satelliittikuvien perusteella Butšan kaduilla maanneet vainajat ovat kuolleet kaupungin ollessa venäläisten hallussa.

Reaktioita 

  Yhdistyneet kansakunnat: pääsihteeri António Guterres sanoi olevansa järkyttynyt ja vaati riippumattoman tuomioistuimen selvitystä.
  Euroopan unioni: komission puheenjohtaja Ursula von der Leyen kirjoitti Twitterissä olevansa järkyttynyt ja vaati pikimmiten riippumatonta tutkintaa sekä todettujen sotarikollisten asettamista vastuuseen.
 : ulkoministeri Antony Blinken sanoi kasvavien sotarikoksia koskevien todisteiden olevan ”isku mahaan” ja tarjosi Yhdysvaltojen apua rikosten dokumentointiin ja tekijöiden syyttämiseen.
 : tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja pääministeri Sanna Marin tuomitsivat verilöylyn ja korostivat kansainvälisen tuomioistuimen roolia tapauksen selvittämisessä ja syyllisten tuomitsemisessa.
 : pääministeri Kaja Kallas vertasi verilöylyä Neuvostoliiton ja natsi-Saksan tekemiin joukkomurhiin ja sanoi Butšan olevan rikospaikka eikä taistelukenttä.
 : ulkoministeri Gabrielius Landsbergis ilmoitti 4. huhtikuuta sulkevansa Venäjän konsulaatin Klaipėdassa ja kutsuvansa Moskovan suurlähettiläänsä kotiin. Lisäksi maa aikoo lähettää Kiovan suurlähettiläänsä takaisin Ukrainaan. Landbergis sanoi, että Venäjän toimet ovat menneet "kaikkien sivistyneen maailman normien yli".
 : presidentti Maia Sandu kutsui verilöylyä rikokseksi ihmisyyttä vastaan ja julisti maanantain 4. huhtikuuta kansalliseksi suruajaksi Ukrainassa kuolleiden muistolle.
 : ulkoministeri Joseph Wu tuomitsi teot Twitterissä ja vaati syyllisten saattamista oikeuden eteen rikoksista ihmisyyttä vastaan.
 : pääministeri Fumio Kishidan mukaan Venäjä on rikkonut kansainvälistä lakia tappamalla siviilejä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Verilöyly
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022
Joukkosurmat
Sotarikokset
Rachel (laulaja)

Rachel (oik. Rachel Ros, s. 11. elokuuta 1942 Cavaillon, Ranska) on ranskalainen laulaja. Rachel voitti vuonna 1961 Mireille Hartuchin järjestämän laulukilpailun, minkä vuoksi Hartuch kutsui Rachelin Petit Conservatoire -ohjelmaan.

Barclay Recordsin palkkaamana Rachel julkaisi ensimmäisen levytyksensä Les Amants Blessés 1963. Rachel edusti Ranskaa vuoden 1964 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Le chant de Mallory. Kappale sijoittui jaetulle neljännelle sijalle.

Diskografia

45 rpm
 Les Amants Blessés (1963)
 Le Chant de Mallory (1964)
 Le Doux Paysage (1964)
 Un Pays (1965)
 L'oiseau d'Italie (1966)
 La Fiesta (1967)
 Qu'ils sont heureux (1967)
 L'Amour est bleu (1968)

Lähteet

Ranskalaiset laulajat
Ranskan euroviisuedustajat
Vuoden 1964 euroviisuedustajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuitubambu

Kuitubambu (Bambusa bambos) on kookkaaksi kasvava monivuotinen heinälaji. Sen varret ovat pystykasvuisia, puutuneita, 20–30 metriä korkeita ja 10–15 cm paksuja. Korren solmut ovat piikikkäitä. Lehtiä kasvaa korressa lehtimäisinä pois varisevina tuppina ja korren haaroissa. Kukintona on kerrannaiskukinto, jonka nivelissä kasvaa tähkylöitä hajanaisina ryhminä.
Kuitubambu esiintyy alkuperäisenä Intiassa ja Indokiinassa. Kuitubambun puutuneita osia voidaan hyödyntää rakennusmateriaalina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kuitubambu (Bambusa bambos)
iNaturalist: Bambusa bambos
ITIS: Bambusa bambos 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bambusa bambos 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bambusa bambos (giant thorny bamboo) 

Heinäkasvit
Bandcamp

Bandcamp on yhdysvaltalainen musiikkiyhtiö, jonka ovat perustaneet Ethan Diamond, Shawn Grunberger, Joe Holt ja Neal Tucker vuonna 2008.

Bandcampia verrataan Spotifyn kanssa mainitsemalla niiden vastakkaisuudet: rojaltien maksutavat, jakelijoiden kanssa toiminta ja muut piirteet tekevät niistä toistensa vastakohtia. Bandcamp antaa artistien ja levymerkkien asettaa itse omat hinnat ja alusta on avoin (riippumaton tietyistä jakelijoista).

Bandcamp on sekä suoratoistopalvelu että digitaalinen jakelupalvelu, josta ostettua musiikkia voi ladata itselleen. Musiikkia voi ladata muun muassa MP3- ja FLAC-muodoissa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset viestintäyhtiöt
Musiikkisivustot
Suoratoistopalvelut
Romuald Figuier

Romuald Figuier (s. 5. toukokuuta 1941 Saint-Pol-de-Léon, Ranska), tunnetaan myös taiteilijanimellä Romuald, on ranskalainen laulaja.

Romuald edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1964 kappaleella Où sont-elles passées ja sijoittui kolmanneksi.

Romuald edusti Andorraa Festival Internacional da Canção -festivaalilla kahdesti, vuonna 1968 kappaleella Le bruit des vagues ja 1969 kappaleella Tous les printemps du monde.

Romuald edusti Luxemburgia Eurovision laulukilpailussa 1969 kappaleella Catherine ja sijoittui 11. sijalle 16 kilpailijan joukosta. Romuald edusti Monacoa jälleen vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Celui qui reste et celui qui s'en va.

1973 Romuald edusti Ranskaa Festival de Viña del Mar -festivaalilla Chilessä kappaleella Laisse-moi le temps, sijoittui toiseksi ja sai parhaan laulajan palkinnon.

Lähteet

Ranskalaiset laulajat
Monacon euroviisuedustajat
Luxemburgin euroviisuedustajat
Vuoden 1964 euroviisuedustajat
Vuoden 1969 euroviisuedustajat
Vuoden 1974 euroviisuedustajat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Pont-Canavese

Pont-Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 152 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Koskull

Koskull on liivinmaalainen, ja sittemmin myöskin ruotsalainen aatelissuku. Sen  vanhin tunnettu jäsen on Andreas de Koskele 1302 Liivinmaalla. Vuonna 1638 Anders Koskull sisäänkirjoitettiin Ruotsin ritarihuoneeseen. Hän oli Tarton maaherrana ja ratsuväen everstinä, ja lyhyen aikaa (1656-57) Viipurin läänin maaherrana. Kaksi suvun jäsentä, Anders Koskull (1677-1746) ja Otto Johan Koskull (1680-1728), jotka molemmat olivat sotureita ja Kaarle XII:n sotatovereita, korotettiin vapaudenajan alussa vapaaherran arvoon.

Lähteet

Baltian aateli
Ruotsin aateli
Venäjän aateli
Valentina Marchei

Valentina Marchei (s. 23. toukokuuta 1986 Milano) on italialainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuonna 2018 päättyneellä urallaan sekä yksinluistelussa että pariluistelussa.

Ura 
Marchei aloitti taitoluistelu-uransa yksinluistelijana. Hän kilpaili ensimmäisissä aikuisten Italian-mestaruuskilpailuissaan vuonna 2004 ja voitti heti kultaa. Hän voitti yksinluistelun Italian-mestaruuden myöhemmin neljästi, vuosina 2008, 2010, 2012 ja 2014. Hopealla hän oli kolmesti, vuosina 2005, 2011 ja 2013, ja pronssilla kerran, vuonna 2007.

Ensimmäisen Italian-mestaruutensa jälkeen Marchei pääsi kilpailemaan ensimmäisissä Euroopan- ja maalmanmestaruuskilpailuissaan. Hän sijoittui EM-kilpailuissa 2004 15:nneksi ja MM-kilpailuissa 2004 23:nneksi. Hän kilpaili samalla kaudella myös nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Marchei kilpaili yksinluistelijana kaikkiaan kymmenissä EM-kilpailuissa ja seitsemissä MM-kilpailuissa. Paras saavutus EM-kilpailuista on neljäs sija vuodelta 2013 ja MM-kilpailuista kahdeksas sija vuodelta 2012. Talviolympialaisissa hän kilpaili yksinluistelijana kerran, Sotšissa 2014, jossa sijoittui 11:nneksi uransa ennätyspisteillä 173,33.

Vuonna 2014 Marchei siirtyi yksinluistelusta pariluisteluun. Hän sai parikseen tšekkiläissyntyisen Ondřej Hotárekin, joka oli aiemmin voittanut EM-pronssia Stefania Bertonin kanssa vuonna 2013. Marchei ja Hotárek kilpailivat yhdessä neljä kautta. EM-kilpailuissa he sijoittuivat parina parhaimmillaan sijalle neljä vuonna 2015 ja MM-kilpailuissa sijalle yhdeksän vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 he sijoittuivat kuudenneksi. Italian-mestaruuskilpailuissa he voittivat kultaa vuonna 2015 ja hopeaa vuosina 2016–2018.

Marchein pääasiallisena valmentajana toimi hänen uransa alussa Cristina Mauri. Myöhemmin häntä valmensivat muun muassa Nikolai Morozov, Jason Dungjen, Yuka Sato ja Franca Bianconi.

Kilpauransa jälkeen Marchei on tehnyt televisiotöitä, muun muassa Discovery-yhtiön kesä- ja talviolympialähetyksissä Italiassa. Kesäolympialaisissa 2020 hän toimi juontajan roolissa, talviolympialaisissa 2022 taitoluisteluasiantuntijan.

Yksityiselämä 
Myös Valentina Marchein isä Marco Marchei on entinen kilpaurheilija. Hän osallistui maratonjuoksuun kaksissa olympialaisissa 1980-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset taitoluistelijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Eduard Heger

Eduard Heger (s. 3. toukokuuta 1976 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko, joka on toiminut Slovakian pääministerinä 1. huhtikuuta 2021 lähtien. Hän toimi aiemmin varapääministerinä ja valtiovarainministerinä Igor Matovičin hallituksessa. Heger on populistisen puolueen Tavalliset ihmiset puolueen (OĽaNO) varapuheenjohtaja.

Slovakian pääministerit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Victims of the Modern Age

Victims of the Modern Age on Star Onen toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. lokakuuta 2010.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 7½/10 
 Inferno:

Lähteet 

Vuoden 2010 albumit
Revel in Time

Revel in Time on Star Onen kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 18. helmikuuta 2022.

Kappaleet

Arvostelut 
 Inferno: 
 Imperiumi: 7½/10 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Jutta Myllyniemi

Jutta Myllyniemi (s. 14. tammikuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Myllyniemi edustaa Superpesiksessä pelaavia Jyväskylän Kirittäriä. Hänen kasvattajaseuransa on Oulunsalon Vasama. Myllyniemi on saavutti yhden SM-kullan kaudella 2020 ja kaksi SM-hopeaa kaudella 2015 ja kaudella 2021. Hän on pelannut kaksi Itä-Länsi-ottelua. Hän on edustanut Superpesiksessä myös Viinijärven Urheilijoita ja Kempeleen Kiriä. Myllyniemi on pelannut 138 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt seitsemän kunnaria ja 97 tavallista juoksua, tuonut sata juoksua ja kerännyt 577 kärkilyöntipistettä. Myllyniemi on pelannut 28 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja 15 taballista juoksua, tuonut 17 juoksua ja kerännyt 129 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
The Gang’s All Here (Skid Row’n albumi)

The Gang’s All Here on Skid Row’n kuudes albumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2022. Erik Grönwall äänitti albumin lauluosuudet lähes kokonaan omassa kotistudiossaan. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "The Gang's All Here", "Tear It Down",  sekä "Time Bomb".

Kappaleet

Taustalaulu 
 Erik Grönwall – laulu
 Dave Sabo – kitara, taustalaulu
 Scotti Hill – kitara, taustalaulu
 Rachel Bolan – basso, taustalaulu
 Rob Hammersmith – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi: 6/10
 Kaaoszine:

Lähteet 

Skid Row’n albumit
Vuoden 2022 albumit
Myllynummi

Myllynummi on Keravan yksi kaupungin osa. Alueella on suurimmaksi osaksi Teollisuuteen liittyviä rakennuksia ja palveluita. Myllynummella sijaitsee myös Uudenmaan sairaalapesula. Alueella on metsiä ja kävelyteitä ja kevyen liikenteen väylä. Myllynummella on suurimmaksi osaksi työpaikkoja, mutta Alueella on myös vakituisia asukkaita.
Borisoglebskin lentotukikohta

Borisoglebskin lentotukikohta () tai Otvesnyin lentotukikohta on Venäjän Voronežin alueella, noin 7 kilometriä Borisoglebskin keskustan itäpuolella sijaitseva lentotukikohta. Eurooppatie  kulkee noin tukikohdan pohjoispuolitse noin 1,5-3 kilometrin päästä.

Lentotukikohdassa toimii 160. harjoituslentorykmentti (160 UAP), Lentokalustoon kuuluu Jakovlev Jak-130 -harjoitus- ja kevythävittäjiä, erään lähteen mukaan myös Suhoi Su-25 -maataistelukoneita.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vojennyi aerodrom Borisoglebsk  (wikimapia.org)

Voronežin alue
Venäjän lentoasemat
Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Piobesi Torinese

Piobesi Torinese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 881 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Jukka Lindströmin Sivuhistoria

Jukka Lindströmin Sivuhistoria on huhtikuussa 2022 julkaistu satiirinen komediasarja, jota juontaa Jukka Lindström. Ohjelmassa tarkastellaan miltä 2020-luvun suomalainen yhteiskunta näyttäytyy vuonna 2042. Ohjelmassa ei keskitytä päivänpolitiikkaan, vaan siinä käsitellään erilaisia ilmiöitä kuten julkkiskulttuuria, mediaa ja terveystrendejä.

Ohjelma on kokonaisuudessaan käsikirjoitettu ja kuvattu vuonna 2021. Ohjelman innoittajana on ollut brittiläisen satiirikon Armando Iannuccin BBC:lle vuonna 2006 kehittämä Time Trumpet -sarja.

Keskeisissä rooleissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jukka Lindströmin Sivuhistoria Yle Areenassa
 Jukka Lindström ja Teemu Niukkanen kertovat sarjasta Ylen aamussa
 Kepulaiset kakkaavat Helsingin puistoihin Jukka Lindstömin uudessa huumori­ohjelmassa – stand-up-koomikko kertoo, miksi katosi aikoinaan ruudusta | Helsingin Sanomat 23. huhtikuuta 2022

2020-luvun televisiosarjat
Satiirisarjat
Suomalaiset komediasarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Laura Nuutinen

Laura Nuutinen (s. 5. heinäkuuta 1982 Juva) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Puurtilan Kisa-Pojat. Nuutinen edusti koko uransa Superpesiksessä Jyväskylän Kirittäriä. Nuutinen saavutti kuusi SM-kultaa kaudella 2005, kaudella 2006, kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010, kolme SM-hopeaa kaudella 2011, kaudella 2012 ja kaudella 2014 ja yhden SM-pronssin [[Naisten Superpesiksen kausi 2013|kaudella 2013. Nuutinen pelasi kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2008, 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014. Hän pelasi myös yhden Liitto-Lehdistö-ottelun vuonna 2012. Hän pelasi ulkokentällä kopparina. Nuutinen pelasi 189 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 53 tavallista juoksua, toi 303 juoksua ja keräsi 857 kärkilyöntipistettä. Nuutinen pelasi 98 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 19 tavallista juoksua, toi 109 juoksua ja keräsi 337 kärkilyöntipistettä.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Janita Antti-Roiko

Janita Antti-Roiko (s. 1994) on suomalainen ravivalmentaja.

Antti-Roiko pitää talliaan Mäntyharjulla, ja hän sekä ohjastaa että ratsastaa montea. Antti-Roikon voittomäärät ovat olleet tasaisessa kasvussa viime vuosina ja voittoprosentti on noin 20%. Antti-Roikon isä Aki Antti-Roiko on ajanut yli 3000 voittoa ja hänet muistetaan monen huippuhevosen kärryiltä.

Ennen täysipäiväiseksi ravivalmentajaksi ryhtymistään Antti-Roiko toimi kampaamoyrittäjänä.

Lähteet
 Janita Antti-Roikon perustiedot heppa -tietokannassa

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravivalmentajat
Antti-Roiko

Antti-Roiko on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Ahti Antti-Roiko (s. 1958), raviohjastaja ja -valmentaja
 Aki Antti-Roiko (s. 1958), raviohjastaja ja -valmentaja, Ahti Antti-Roikon serkku
 Aleksi Antti-Roiko (s. 2001), jääkiekkoilija
 Janita Antti-Roiko (s. 1994), ravivalmentaja, Aki Antti-Roikon tytär
 Miika Antti-Roiko (s. 1988), painonnostaja, Ahti Antti-Roikon poika
Uudenkaupungin lukio

Uudenkaupungin lukio on pitkään sijainnut Uudenkaupungin keskustassa Viikaistenkadulla, jossa toimi vuoteen 2021 Viikaisten koulu, jota korvaamaan ollaan rakentamassa monitoimijatalo Wintteriä. Koulu toimii tällä hetkellä väistötiloissa Novidan ammattiopiston A-rakennuksen yläkerrassa. Lukuvuonna 2020–2021 lukiossa oli noin 210 opiskelijaa. Opettajakunnasta (noin 20 opettajaa) osa opettaa myös Uudenkaupungin yhtenäiskoulussa.  Koulun rehtorina toimii Esa Pirkola ja apulaisrehtorina Petri Viherä.

Koulun historia 
Lukio syntyi, kun sen edeltäjä, Uudenkaupungin yhteislukio laajentui kahdeksanluokkaiseksi vuonna 1900 ja sai ylioppilastutkinto-oikeuden keväällä 1902. Se oli pitkään alueen ainoa lukio. Lukio toimi vuoteen 1976 Uudenkaupungin yhteislyseon nimellä useissa eri rakennuksissa ja vuonna 1976 lukio sai nimen Uudenkaupungin lukio. Koulu oli yksityinen vuoteen 1930 asti, jolloin rehtorina toimi Kaarlo Koskinen.

Entisiä opiskelijoita 
 Väinö Jaakkola, maanviljelysneuvos
 Ilkka Kanerva, kansanedustaja ja poliitikko
 Heli Laaksonen, runoilija
 Aleksi Lehtonen, piispa
 Jani Onninen, matemaatikko
 Ulla-Maija Paalu, toimittaja ja kirjailija
 Atso Vainio, kaupunginjohtaja

Lähteet 

Suomen lukiot
Uudenkaupungin oppilaitokset
Visuveden työväentalo

Visuveden työväentalo on Ruoveden keskustassa sijaitseva työväentalo. Se on osa Visuveden kulttuurimaiseman maakunnallisesti arvokasta kokonaisuutta. 

Visuveden Työväenyhdistys Kehitys perustettiin 1.1.1906 Rantapusun pirtissä Visuvedellä. Yhdistys liittyi haaraosastona Ruoveden kirkolla toimineeseen Työväenyhdistys Tulevaisuuteen. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin renki Emil Aatunpoika Nieminen. Ensimmäiseen johtokuntaan valittiin neljä naista ja kuusi miestä helmikuun 1906 alussa pidetyssä kokouksessa. Samassa kokouksessa perustettiin huvitoimikunta. Rakennusrahastoa alettiin kasvattaa arpajaisilla heti kesällä 1906. Ensimmäisen toimintavuoden aikana yhdistys järjesti kokousten ohella 8 iltamaa, yhdet arpajaiset ja yhden kävelyretken. Yhdistyksellä oli oma lainakirjasto ja näytelmäseura perustettiin ensimmäisen toimintavuoden aikana. Jäseniä oli vuoden 1906 lopussa 105. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen kesällä 1906. 

Herman Aimon suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1908. Piirustukset eivät ole tallella. Talo oli alun perin hirsirunkoinen ja vuoraamaton. Pärekatto vaihdettiin asbestitiilikatoksi vuonna 1948 ja peltikatoksi vuonna 1974. Taloa laajennettiin ravintolasiivellä vuonna 1925. Rakennuksessa on juhlasali, ravintola, eteinen, huone sekä huoneen ja keittiön asunto. 1990-luvulla vintti remontoitiin talkoilla nuorisotilaksi.

Suojeluskuntalaiset takavarikoivat talon 29. tammikuuta 1918. Yhdistys anoi Hämeen läänin maaherralta yhdistyksen kiinteää ja irtainta omaisuutta 13. tammikuuta 1919 ja sai myönteisen päätöksen kesällä 1919. Yhdistys osti vuokratontin omaksi keväällä 1930. Vappuna 1930 nimismiehen määräyksestä yhdistyksen lippu poistettiin talon katolta. 

Työväentalo on säilyttänyt hyvin alkuperäiset piirteensä. Visuveden työväentalo on edelleen alkuperäisessä käytössään ja sen omistaa Visuveden Työväenyhdistys Kehitys ry. Yhdistyksen oman toiminnan lisäksi taloa vuokrataan juhla- ja kokoustiloiksi ulkopuolisille.

Lähteet 

 
Työväentalot
Ruoveden rakennukset ja rakennelmat
Formula 1 -kausi 2023

Formula 1 -kausi 2023 tulee olemaan Formula 1 -sarjan 74. maailmanmestaruuskausi.

Kilpailukalenteri 

Kilpailukalenteriin palasi Las Vegasin Grand Prix 41 vuoden tauon jälkeen, jonka on tarkoitus olla lauantai-iltakilpailu, sekä Kiinan ja Qatarin osakilpailut oltuaan mukana viimeksi kaudella 2019 ja 2021. Kaudella 2022 kilpailukalenterissa ollutta Ranskan osakilpailua ei ole mukana kaudella 2023.

Tallit ja kuljettajat

Huomautukset

Lähteet 

Formula 1 -kaudet
Vuoden 2023 urheilu
Reijo Salmi

Reijo Tapani Salmi (s. 13. huhtikuuta 1939 Riihimäki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän työskenteli valtaosan urastaan Alkossa ja toimi sen ensimmäisenä toimitusjohtajana 1995–2000.

Salmi valmistui Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1961 ja työskenteli ensin Kultateollisuus ky:ssä, kunnes aloitti Alkossa vuonna 1963. Hän työskenteli Alkossa Turun aluejohtajana 1969–1971, Oulun aluejohtajana 1971–1975 ja Tampereen aluejohtajana 1975–1984. Euroopan unionin jäsenyyden myötä tulleet Alkon sopeuttamistoimet johtivat siihen, että Alko yrityksenä pilkottiin. Salmi valittiin vuonna 1990 Alkon johtajaksi ja johtokuntaan, vuonna 1992 Alkon kaupan ryhmästä vastaavaksi johtajaksi ja uuden Alko Oy -tytäryhtiön muodostamisen myötä vuonna 1995 Alkon ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi.

Salmi jäi eläkkeelle vuoden 2000 lopussa. Hänen seuraajansa Alkon toimitusjohtajana oli proviisori Jaakko Uotila.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alkon entinen johtaja muistelee uransa erikoisinta käännettä, jota suomalaisten oli vaikea uskoa todeksi Aamulehti (tilaajille). 13.4.2019.

Alkon pääjohtajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Schrader-venttiili

Schrader-venttiili on venttiili, joka on tyypillinen autoissa mutta myös polkupyörien sisäkumeissa voi olla samanlainen venttiili. Huoltoasemien renkaiden täyttöpisteillä olevia autoihin tarkoitettuja ilmanpaineistusyksiköitä voi käyttää myös näihin.

Muita venttiilityyppejä ovat Dunlop ja Presta. Jos pumppu ei sovi tietylle venttiilityypille niin sopivaa adapteria käyttämällä soveltuu.

Renkaat
Venttiilit
Polkupyörät
Tokmak

Tokmak (; vuosina 1861–1962 nimenä Velykyi Tokmak ()) on kaupunki Polohyn piirissä, Ukrainan eteläosan Zaporižžjan alueen keskivaiheilla. Kaupunki sijaitsee  Molotšna-joen varrella, maanteitse noin 97 kilometriä aluekeskus Zaporižžjasta eteläkaakkoon. Kaupunki on Ukrainan eteläosien poikki kulkevan poikittaisen rautatieyhteyden asemapaikkakunta (asema Velykyi Tokmak); myös lyhin ratayhteys Krimin autonomisesta tasavallasta itäiseen Ukrainaan kulkee kaupungin kautta.

Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 30 132 (2021). Tokmak sijaitsee Polohyn piirissä (167 060 as., 2021), jonka osaksi aiempi Tokmakin piiri liitettiin Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa. Tokmak oli aiemman Tokmakin piirin hallinnollinen keskus.

Paikkakunnan kirjallinen historia sai alkunsa vuonna 1784 perustetusta asutuksesta Pultavan kuvernementistä tulleille valtion talonpojille (maaorjille). Tuolloin seutu oli osa Taurian aluetta. Ennen vuotta 1783 seutu oli kuulunut Krimin kaanikuntaan. Kylä kehityi, vuonna 1861 asukkaita oli noin 8 000. Tällöin paikkakunta nimettiin Velykyi Tokmakiksi (suom. Suuri Tokmak). Vuonna 1910 rautatieyhteyden Velykyi Tokmak–Fedorivka rakentaminen (1910) kiihdytti teollista kehitystä. Kaupungin aseman paikkakunta sai 1938; vuonna 1962 palattiin paikkakunnan aiempaan Tokmak-nimeen. Paikkakunnan teollisuus tuotti 1990-luvulla metallilevyjä, dieselkoneita, maatalouslaitteita, purkkiruokia, leivonnaisia, graniittia ja kalusteita.

Osana 24. helmikuuta 2022 aloittamaansa  hyökkäyssotaa Venäjä pommitti kaupunkia esimerkiksi 28. helmikuuta, ja miehitti sen 6. maaliskuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla

Zaporizka oblast u skladi URSR (1970): Tokmak  (imsu-zaporizhzhya.com)

Polohyn piiri
Zaporižžjan alueen kaupungit
Kozeen Shiwan

Kozeen Shiwan (s. 1989 Sulaimania) on suomalainen keittiömestari.

Koulutukseltaan hän on kokki.

Ura
Shiwan on aloitti uransa pizzerioissa Heinolassa ja Lahdessa. Hän kävi ammattikoulua Heinolassa. Vuonna 2011 hän sijoittui toiseksi Suomen nuori kokki -kilpailussa.  

Vuonna 2012 Shiwan valmistui ravintolakokiksi ja alkoi työskennellä Michelin-palkitussa Askissa Helsingissä. Sen jälkeen hän on työskennellyt Michelin-ravintoloissa Norjan Maaemossa ja Belgian In De Wulfissa ja keittiömestarina Askissa vuosina 2015–2017. 

Shiwan kehitti nimikkoannoksensa Kuningasperunan, suolakuoressa kypsytetyn perunan, vuonna 2017 Vuoden kokki -kilpailua varten. Shiwan vastasi Designmuseossa tarjolla olleesta 18 ruokalajin illallisesta, jonka tarina kietoutui hänen henkilöhistoriaansa. Pop up -illallinen oli osa laajempaa I AM -taideteosta, joka kertoi hänen matkansa kurdipakolaisesta johtavan gourmet-ravintolan keittiömestariksi. Teoksessa suuren poltetun tammen sisällä oli erilaisia juureksia suolakuorissaan.

Heinäkuussa 2018 Shiwan tarjosi I AM Summer Season - illallisia Kasarmintorin laidalla Kasarmin Saleilla. Hän sisusti ravintolasalin urbaaniksi puutarhaksi, jossa oli muun muassa poltettua puuta, lintuja, kukkia ja perhosia. Illalliseen kuului 16 ruokalajia. Sesonki päättyi Chef's Dinneriin, johon Shiwan kutsui Suomen johtavia kokkeja ja keittiömestareita.

Vuonna 2020 Shiwan esiintyi ammattilaisten MasterChef Suomi -ohjelmassa ja hänen ruokainstallaationsa oli esillä Designmuseon ja Taideteollisuusliitto Ornamon yhteisnäyttelyssä. Shiwan osallistui myös Vuoden kokki -kilpailun finaaliin.

Pekka Terävän kannustamana Shiwan alkoi ammentaa pop up-ravintolansa annoksiin vaikutteita niin Lähi-idän kuin pohjoismaisen keittiönkin mauista. Shiwanin ravintola on ensimmäinen kurdikeittiöön perustuva ravintola Suomessa.  

Kesällä 2021 Kozeen Shiwan tarjosi pop up -ravintolassaan Lähi-idän keittiöön perustuvaa fine diningia. Ylen Itsenäisyyspäivän Linnan jatkot -lähetykseen hän ideoi neljän ruokalajin menun.

Tunnustuksia
Vuonna 2010 Shiwan voitti kultaa Lissabonissa järjestetyssä hotelli- ja ravintola-alan kilpailussa, johon osallistui kokkiopiskelijoita eri puolilta Eurooppaa.
Vuonna 2011 Shiwan sijoittui toiseksi Suomen nuori kokki -kilpailussa

Yksityiselämä
Shiwan on kotoisin Pohjois-Irakin kurdialueelta, josta muutti perheensä kanssa ensin Turkkiin ja sieltä 9-vuotiaana Lahteen. Shiwanin isä oli toimittaja, ja perhe lähti turvanpaikanhakijana Irakista, kun heidän kotipihaansa lensi kranaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Radio Helsinki: Ruokatunti: "Rajoja rikkova Kozeen Shiwan! Pop-upien prinssi kertoo maahanmuutosta, taiteesta ja ennakkoluuloista" 3.9.2018

Vuonna 1989 syntyneet
Suomalaiset kokit
Elävät henkilöt
Marko Kiuru

Marko Kiuru (5. kesäkuuta 1969 Rauma – 9. maaliskuuta 2022) oli suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Kiuru edusti SM-liigassa ainoastaan Rauman Lukkoa, ja liigauran jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta I divisioonassa Centers IFK:n riveissä.

Kiuru pelasi liigaurallaan 182 ottelua ja teki niissä 29 maalia ja 73 tehopistettä. Jäähyjä hänelle vihellettiin 18 minuuttia.

Maajoukkuetasolla Kiuru edusti Suomea kolmasti alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuosina 1987, 1988 ja 1989 ja oli voittamassa MM-kultamitaleja ensimmäisissä kisoissaan.

Kiuru kuoli maaliskuussa 2022.

Saavutukset 
 Alle 16-vuotiaiden Pohjola-leirin MVP 1984
 Alle 20-vuotiaiden Maailmanmestaruus 1987
 SM-liigan hopeamitali 1988

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1969 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet