joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gods of War


Gods of War on heavy metal -yhtye Manowarin 10. studioalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 2007. Albumi on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Manowarin konseptialbumien sarjaa, jonka jokainen albumi kertoo eri mytologioiden jumalista. Gods of War kertoo skandinaavisen mytologian Odin-jumalasta.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Eric Adams − laulu
 Karl Logan − kitara
 Joey DeMaio − basso
 Scott Columbus − rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic: 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Manowarin albumit
Vuoden 2007 albumit
Konseptialbumit
Ruunaa

Ruunaa on valtion retkeilyalue Lieksassa Pohjois-Karjalassa Lieksanjoen varrella. Retkeilyalueen pinta-ala on 3 000 hehtaaria, ja se on perustettu vuonna 1987.

Ruunaan alueella on monipuoliset harrastusmahdollisuudet: siellä voi muun muassa patikoida ja kalastaa sekä harrastaa melontaa ja koskenlaskua. Alueella sijaitsee Neitikosken retkeilykeskus, paljon retkeily­reittejä, retkeilyä ja kalastusta helpottavia rakennelmia, kuten telttailu- ja tulentekopaikkoja sekä laavuja. Neitikoskeen on mahdollista tutustua myös pyörätuolilla. Joen ylitystä varten on rakennettu riippusillat Haapavitjalla ja Siikakoskella sekä tarjottu veneylitys Neitikosken alapuolella ja Murroojärven yläosassa.

Metsähallituksen ylläpitämä Ruunaan alue voitti Vuoden Retkikohde 2009 -kilpailun. Se keräsi yli neljänneksen yleisöäänestyksessä annetuista äänistä. Suomen Messusäätiö palkitsi vuoden retkikohteen 5 000 euron stipendillä, joka luovutettiin Helsingin Messukeskuksessa Retki 09 -messuilla 13. maaliskuuta 2009.

Ruunaankosket 

Ruunaan alueen keskus on Ruunaankosket. Ruunaankosket on noin 31 kilometriä pitkä koskireitti Ruunaanjärven ja Siikajärven välissä. Osuudella on kuusi merkittävää koskea. Koskireittien välillä on kolme suvantojärveä: Neitijärvi, Kattilajärvi ja Murroojärvi.

Ruunaankosket yläjuoksulta alajuoksulle 
 Paasikoski
 Haapavitja
 Neitikoski
 Kattilakoski
 Murrookoski
 Siikakoski

Kalastus ja kalasto 
Ruunaan koskireitti on merkittävä urheilukalastusalue. Pääasiassa sieltä pyydetään lohikaloja. Kalastus tapahtuu tarkoin säännellysti, ja eri jokiosuuksilla noudatetaan erilaisia käytäntöjä.

Luontaiseen lohikalastoon kuuluvat harjus ja paikallinen taimen. Ennen Lieksanjoen alajuoksun voimalaitoksia alueelle nousi järvilohikin. Alueen vesiin istutetaan myös kirjolohia, taimenia, harjuksia ja siikaa.

Lähteet 
 Lieksan kaupunki: Matkailupalvelut: Ruunaa -esite.
 Potinkaira Oiva. Erämaita ja koskien kohinaa: Ruunaan luonnonsuojelu- ja retkeilyreitin historiaa. Metsähallitus, Luonnonsuojelu. 1997. ISBN 951-53-1284-1.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Luontoon.fi: Ruunaan retkeilyalue
 Ruunaan retkeilykeskus, Neitikoski
 Koski-Jaakko
 Lieksan Matkakaverit

Lieksan luonto
Pohjois-Karjalan luonnonsuojelualueet
Retkeilyalueet
Melontapaikat ja -reitit
Chūbu Centrairin kansainvälinen lentoasema

Chūbu Centrairin kansainvälinen lentoasema ()  on lentoasema keinotekoisella saarella Isenlahdella Tokonamen kaupungin edustalla Aichin prefektuurissa Nagoyasta etelään Keski-Japanissa.  Nimi "Centrair" () on lyhenne nimen englanninkielisestä käännöksestä Central Japan International Airport.

Chūbu on Japanin kolmas merelle rakennettu lentoasema.  Sen rakennustyöt alkoivat elokuussa 2000 ja se avattiin 17. helmikuuta 2005, jolloin sinne siirrettiin lähes kaikki edeltäjänsä Nagoyan lentokentän lennot ja IATA-koodi.

Lentoyhtiöt ja -kohteet 
Seuraavat lentoyhtiöt lentävät Chūbu Centrairin kansainvälinen lentoasemalle (joulukuussa 2006):

Matkustajalentoyhtiöt (kansainväliset) 

 Air China (Peking, Chongqing, Shanghai-Pudong)
 All Nippon Airways (Soul-Incheon, Shanghai-Pudong)
 Air Nippon (Taipei-Taiwan Taoyuan)
 Asiana Airlines (Soul-Incheon)
 Cathay Pacific (Hongkong, Taipei-Taiwan Taoyuan)
 China Airlines (Kaohsiung, Taipei-Taiwan Taoyuan)
 China Eastern Airlines (Beijing, Qingdao, Shanghai-Pudong, Xian)
 China Southern Airlines (Changchun, Dalian, Guangzhou)
 Continental Airlines
 Continental Micronesia (Guam, Honolulu)
 Emirates (Dubai) 
 EVA Air (Taipei-Taiwan Taoyuan)
 Finnair (Helsinki) 
 Japan Airlines (Bangkok, Beijing, Busan, Guam, Guangzhou, Honolulu, Palau, Paris-Charles de Gaulle, Soul-Incheon, Shanghai-Pudong, Tianjin)
 Korean Air (Busan, Jeju, Soul-Incheon)
 Lufthansa (Frankfurt)
 Malaysian Airlines (Kuala Lumpur)
 Northwest Airlines (Detroit, Guam, Manila, Saipan) 
 Philippine Airlines (Manila)
 Qantas (Cairns)
 Jetstar Airways (Cairns, Sydney) 
 Singapore Airlines (Singapore)
 Thai Airways International (Bangkok)
 Vietnam Airlines (Ho Chi Minh City)
 United Airlines (San Francisco, Taipei-Taiwan Taoyuan)

Matkustajalentoyhtiöt (kotimaiset) 
ANA Group* (Akita, Ashikawa, Fukuoka, Fukushima, Hakodate, Ishigaki, Kagoshima, Kumamoto, Matsuyama, Memanbetsu, Miyazaki, Nagasaki, Naha, Niigata, Ōita, Sapporo, Sendai, Tokushima, Tokyo-Narita, Wakkanai (kausittainen), Yonago)
Japan Airlines (Aomori, Fukuoka, Hanamaki, Nagasaki, Naha, Kagoshima, Kumamoto, Kushiro, Sapporo, Sendai, Tokyo-Narita)

*ANA Group sisältää kaikki All Nippon Airwaysin yhtiöt: Air Japan, Air Nippon, Air Nippon Network ja Air Central. Kaikkien lentojen tunnus on ANA.

Rahtilentoyhtiöt 
 FedEx
 Nippon Cargo Airlines
 AirBridge Cargo
 Lufthansa Cargo
 Air Hong Kong
 Evergreen International
 China Airlines Cargo
 Japan Airlines Cargo
 ANA Cargo
 China Cargo Airlines
 Korean Air Cargo
 Asiana Cargo
 Boeing (Evergreen International)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Centrair home page 
 Centrair home page 

Aichin prefektuuri
Japanin lentoasemat
Keinotekoiset saaret
Keyritynjoki

Keyritynjoki on joki Rautavaaralla, Pohjois-Savossa. Joki alkaa Ylä-Keyrityn latvajärvestä Valtimon rajoilla. Sieltä joki virtaa Rautavaaran kirkonkylän editse 16 kilometriä pitkään Ala-Keyrittyyn ja jatkaa alkuun Keyritynjoki -nimisenä ja sitten Puntinjokena juoksuaan Nilsiän Ala-Siikajärveen. 

Joen pituus on 85 kilometriä, eli se on 64. pisin Suomen joista. Pituudesta on Rautavaaran alueella 67 kilometriä. Joen korkeusero melontareitillä on 85 metriä. Keyritynjoen valuma-alue on 1 285 neliökilometriä ja järvisyysprosentti on 6,4 %. Keskivirtaama on 16 m³/s, keskim. minimivirtaama 3 m³/s ja huippuvirtaama 70 m³/s. 

Joki on myös melontareittinä ja urheilukalastusalueena tunnettu. Keyritynjoki kuuluu Natura 2000-alueeseen. Sitä pidetään erityissuojelua vaativiin vesistöihin kuuluvana. Se on karu, osittain hiekkapohjainen joki. Veden laatu on hyvä, joskin se on humuspitoinen ja hapan.

Lähteet 
 Rautavaaran kunta: Rautavaara - Lähi-Lappi: Matkailukartta. 1996.
 Suomen Kuvalehti 24B 15.6.1987. Tunne järvet, saaret ja joet erikoisnumero, s. 103.

Aiheesta muualla 

  Pohjois-Savon Ympäristökeskus: Ylä-Keyrityn metsät ja Keyritynjoki

 Suomen joet
Nilsiän reitin valuma-alue
Rautavaaran luonto
Luettelo Kuun vuorista

Luettelo Kuun vuorista

Vuoristot

Lähteet

Aiheesta muualla
Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon
USGS: Moon nomenclature
USGS: Moon nomenclature: mountains

Kuun vuoret
Mustasaari (Helsinki)

Mustasaari () on saari Helsingin keskustan länsipuolella Seurasaarenselällä. Se kuuluu Lauttasaaren kaupunginosaan ja Lehtisaaren osa-alueeseen.

Saari on pääosin metsän peittämä. Mustasaaren eteläpuolella on kaksi pienempää saarta, Hevossaari ja Haapasaari, jotka sijaitsevat muutaman kymmenen metrin päässä emäsaarestaan. Lähin asuttu saari on Kaskisaari 80 metriä Mustasaaresta länteen. Lauttasaaren pohjoiskärki sijaitsee noin 250 metrin päässä.

Saaren omistaa Helsingin seurakuntayhtymä. Siellä sijaitsee toimintakeskus sekä 1930-luvulla rakennettu kappeli. Saari on avoin vierailijoille. Kesäisin pidetään päivittäin päivähartaus, torstai-iltaisin Taizé-rukoushetki ja sunnuntaisin jumalanpalvelus. 

Saaren päärakennus on Florentin Granholmin suunnittelema ja se valmistui vuonna 1888. Saarella on myös pieni uimaranta ja luontopolku. Kaikki yleisöliikenne saarelle tapahtuu Töölön Taivallahdesta, mutta saarelle johtaa Kaskisaaresta vain pelastus- ja huoltokäytössä oleva huoltosilta.

Mustasaarta ei pidä sekoittaa Suomenlinnan saariin Iso Mustasaari, Pikku Mustasaari ja Länsi-Mustasaari.

Lähteet
 Mustasaaren toimintakeskus

Viitteet

Kirjallisuutta
Hosio, Pia ym.: Pala paratiisia – Mustasaaren tarina. Helsingin seurakuntayhtymä, 2006. ISBN 952-99457-2-8.

Helsingin saaret
Lauttasaari
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1987)

Mikko Kristian Lehtonen (s. 1. huhtikuuta 1987 Espoo) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Ura
Lehtonen on Bluesin kasvatti ja aloitti pelaamisen 5-vuotiaana kasvattajaseura Jäähongassa. D-juniori ikäisenä hän vaihtoi EJK:hon, ja vuotta myöhemmin hänet nostettiin Bluesin C-junioreiden edustusjoukkueeseen.

Lehtonen pelasi ensimmäisen liiga-ottelunsa kaudella 2004–2005 ollessaan 17-vuotias. Kesäkuussa 2005 Lehtonen varattiin NHL:n varaustilaisuudessa Boston Bruinsiin 3. kierroksella, 83. pelaajana. Ensimmäisenä varsinaisena liigakautenaan, 2005–2006, hän pelasi 25 ottelua pistein 4+0. Ensimmäinen liigamaali syntyi Lehtosen kolmannessa liigapelissä JYPiä vastaan. Kaudella 2006–2007 Lehtonen teki läpimurtonsa ja 39 runkosarjaottelussa pisteet 6+9, mikä teki hänestä joukkueensa 11. parhaan pistemiehen. Samaisella kaudella hän pelasi uransa ensimmäiset SM-liigan pudotuspelit tehoin 1+1, ratkaisten yhden ottelun jatkoajalla.

Lehtonen teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa keväällä 2007. Hän ei kuitenkaan saanut pelipaikkaa Bostonista syksyllä 2007, vaan sai palata ensimmäisen sopimuskauden ajaksi Bluesiin. Blues voitti keväällä SM-hopeaa. Seuraavaksi kaudeksi Lehtonen siirtyi Bostonin organisaatioon. Hän pääsi pelaamaan loppukaudesta 2008–2009 ensimmäisen NHL-ottelunsa Bostonissa palkinnoksi hyvistä otteista Bostonin farmijoukkueessa Providence Bruinsissa. Kaudeksi 2010–2011 Lehtonen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Skellefteå AIK -seuraan.

Skellefteåssa Lehtonen muodosti Joakim Lindströmin ja Fredrik Wargin kanssa sarjan vaarallisimman hyökkyäskolmikon. Lehtonen teki kauden aikana 30 maalia ja voitti Elitserienin maalikuninkuuden. Kauden aikana hänen oikeutensa kaupattiin NHL:ssä Minnesota Wildiin. Bruins sai kaupassa maalivahti Anton Hubodinin ja antoi Wildille Lehtosen lisäksi Jeff Pennerin. Kauden jälkeen Lehtonen teki sopimuksen KHL-seura Severstal Tšerepovetsin kanssa.

Maajoukkue

Lehtonen on pelannut kolmesti nuorten MM-kisoissa. Vuonna 2005 hän oli mukana alle 18-vuotiaiden MM-joukkueessa ja vuosina 2006 sekä 2007 alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa. Vuonna 2006 hän oli mukana voittamassa sekä nuorten MM-pronssia että A-junioreiden SM-pronssia. Bluesin A-nuorten voittaessa pronssia Lehtonen oli pudotuspelien toiseksi tehokkain pelaaja. Vuonna 2007 Lehtonen oli nuorten MM-kisojen paras pistemies tehoin 4+6.

Muuta
Lehtonen pelasi 13-vuotiaaksi asti myös jalkapalloa FC Hongassa, mutta valitsi lopulta jääkiekon. Lehtosen lempinimi "Bambi" on peräisin juniorivuosien verkkaisesta ja epävarmasta luistelusta, sekä hänen pitkistä raajoistaan.

Esikuvikseen Lehtonen mainitsee Teemu Selänteen, Jari Kurrin sekä Aleksandr Ovetškinin.

Oulun Kärpistä löytyy kokoniminen kaima, jolla on sama etu- ja sukunimi. Vuonna 1978 Kiimingissä syntynyt kaima pelasi puolustajana numerolla 26.

Tilastot

Lähteet 
 
 
 Bluesin haastattelu
 Jatkoajan haastattelu
 Haastattelu Espoo Blues Magazinessa nr. 3/06–07

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Akranes

Akranes on Islannin länsirannikolla sijaitseva satamakaupunki. Sen asukasluku oli 7 841 vuonna 2022. Akranesin naapurikunta on Hvalfjarðarsveit.

Akranes perustettiin 1800-luvulla, jolloin se oli kalastajakylä. Vielä nykyisinkin kalastus on suurin työllistäjä kaupungissa. Myös teollistuminen on alkanut saada jalansijaa Akranesissa 1950-luvulta lähtien. Kasvavan teollisuuden odotetaan lisäävän kaupungin asukaslukua lähivuosien aikana.

Akranesissa on pitkät jalkapalloperinteet, ja paikallisjoukkue Íþróttabandalag Akraness on ollut monina vuosina yksi Islannin parhaimmista jalkapallojoukkueista.

Akranes sijaitsee Atlantin rannikolla Hvalfjörður- ja Leirárvoga-vuonojen välisellä niemimaalla. Niemimaalla sijaitsee myös tulivuori Akrafjall, joka on suurimmaksi osaksi naapurikunnan Hvalfjarðarsveitin puolella.

Akranesin ystävyyskuntia ovat: 

 Qaqortoq, Grönlanti
 Tønder, Tanska
 Västervik, Ruotsi
 Närpiö, Suomi
 Sørvágur, Färsaaret
 Bamble, Norja

Asukasluvun kehitys
1981: 5 267 
1997: 5 127 
2003: 5 582 
2004: 5 655 
2005: 5 782 
2006: 5 955

Aiheesta muualla

 Akranesin viralliset kotisivut

Islannin kaupungit
Barbara Walters

Barbara Jill Walters (s. 25. syyskuuta 1929) on yhdysvaltalainen toimittaja. Hän on tunnettu televisio-ohjelmista Today ja The View. Walters oli myös ensimmäinen naispuolinen iltauutisten ankkuri.

Varhainen elämä 

Walters syntyi Massachusettsin Bostonissa 25. syyskuuta vuonna 1929. Hänen isänsä oli kotoisin Englannista ja toimi tuottajana Broadwaylla. Waltersilla oli kaksi sisarusta, vanhempi veli ja nuorempi sisar. Hänen veljensä kuitenkin kuoli keuhkokuumeeseen kolme vuotta Waltersin syntymän jälkeen. Vaikka perhe oli etniseltä alkuperältään juutalainen, Waltersia ei kasvatettu uskonnollisesti hänen isänsä ateistisuuden takia.

Ura 

Vuonna 1961 Walters sai työtä NBC-kanavan ohjelmasta The Today Show, jolle hän teki tutkimustyötä ja kirjoitti juttuja. Vuoden kuluttua hän alkoi kehittää, kirjoittaa ja editoida itse raporttejaan ja haastattelujaan. Vuonna 1974 Waltersista tuli The Today Show'''n ensimmäinen naispuolinen juontaja. Viisi vuotta myöhemmin hän siirtyi ABC:n sarjaan 20/20. Hän lähti sarjasta 2004. Hän juonsi luomaansa The View'' -keskusteluohjelmaa vuosina 1997–2014.

Walters sai tähden Hollywood Walk of Famelle kesäkuussa 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Hollywood Walk of Fame
Yhdysvaltalaiset juontajat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Evergladesin kansallispuisto

Evergladesin kansallispuisto () on Floridan Evergladesin suoalueen eteläisessä osassa sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 6 105 km² ja se on osa Unescon maailmanperintöluetteloa. Alue määrättiin kansallispuistoksi jo vuonna 1934, mutta puiston toiminta käynnistyi kunnolla vasta vuonna 1947. Puisto on perustettu 6. joulukuuta 1947.

Puisto on merkitty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979. Siellä suojellaan lukuisia lintuja ja matelijoita, sekä erittäin harvinaisia eläimiä kuten manaatteja.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut
floridamemory.com, kuvanäyttely
Everglades National Park
evergladesplan.org, Comprehensive Everglades Restoration Plan (CERP)

Floridan kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mieletön rakkaus (vuoden 1947 elokuva)

Mieletön rakkaus (engl. Possessed) on Curtis Bernhardtin ohjaama yhdysvaltalainen dramaattinen trilleri/film noir-elokuva vuodelta 1947, jonka päärooleissa esiintyvät Joan Crawford, Van Heflin ja Raymond Massey. Mieletön rakkaus on mustavalkoinen ja on noin 108 minuutin mittainen. Elokuvan tuotti Warner Bros. -yhtiö. Mieletön rakkaus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa heinäkuussa 1947, ja Suomessa tammikuussa 1948.

Crawford sai elokuvasta parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden, muttei voittanut palkintoa. Elokuva perustuu Rita Weimanin kirjoittamaan tarinaan One Man's Secret!

Juoni 

Elokuva kertoo Crawfordin esittämästä mielisairaasta naisesta, sairaanhoitaja Louise Howellista ja tämän pakkomielteestä David-nimiseen mieheen (Heflin). Louise Howell on rikkaan invalidin Dean Grahamin (Massey) kotihoitaja, joka tapailee tämän naapuria, itsekästä mekaanikkoa Davidia. Louise on hyvin omistushaluinen, mitä David ei voi sietää ja jättää tästä syystä naisen.

Mysteeristen tapahtumien seurauksena Dean Grahamin vaimo hukkuu läheiseen järveen Louisen ollessa tapahtuman aikaan tämän seurassa. Kuolema todetaan onnettomuudeksi, vaikka Carol-tytär (Brooks) epäileekin Louisella olleen jotakin tekemistä asian kanssa. Louisesta kiinnostunut Dean käyttää tilaisuuden hyväkseen ja kosii naista, joka suostuu vaikka yhä rakastaa Davidia. 
David puolestaan alkaa liehitellä Carolia. Sen seurauksena Louisen mielenterveys alkaa horjua ja hän alkaa kuvitella asioita.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 1947 yhdysvaltalaiset elokuvat
Film noir -elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltain tautikeskus

Yhdysvaltain tautikeskus (, lyh. CDC) on Yhdysvaltain sairauksien valvonnasta ja ehkäisystä vastaava viranomainen. CDC:n päätoimitilat sijaitsevat Atlantassa Georgiassa, mutta sillä on henkilöstöä 25 maassa. Sen vuosibudjetti on lähes 9 miljardia dollaria ja se työllistää 15 000 ihmistä. CDC perustettiin vuonna 1946 alkuperäisenä tavoitteenaan malarian hillitseminen.

Katso myös
Kanadan kansanterveysvirasto (PHAC)
Meksikon kansanterveyslaitos (INSP)
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)

Lähteet

Aiheesta muualla

 cdc.gov

Kansanterveyslaitokset
Yhdysvaltain tutkimuslaitokset
Juha Nevalainen

Juha Tapani Nevalainen (24. syyskuuta 1921 Helsinki – 28. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja toimittaja. Hän käsikirjoitti muun muassa useita Väinö Linnan romaanien elokuvasovituksia, tunnetuimpana vuoden 1955 Tuntematon sotilas.

Toimittajana
Nevalainen aloitti elokuva- ja teatteriarvostelijana Helsingin Sanomissa ja eteni myöhemmin lehden ensimmäiseksi toimituspäälliköksi. Viikkosanomien päätoimittaja hänestä tuli vuonna 1966.

Käsikirjoittajana
Toimittajan työnsä ohella Nevalainen käsikirjoitti elokuvia. Sanotaan, että ohjaaja Edvin Laine oli närkästynyt Nevalaisen ilkeämielisistä kommenteista elokuva-arvosteluissa niin paljon, että kehotti "poikaa" alkamaan itse kirjoittaa elokuvia, jotta turhanpäiväinen ivallisuus jäisi pois. Niinpä Nevalainen kirjoitti Laineelle muun muassa elokuvat Yhden yön hinta (1952) ja Jälkeen syntiinlankeemuksen (1953), joista jälkimmäinen toi hänelle Jussi-palkinnon. 

Nevalaisen ensimmäinen varsinainen käsikirjoitus oli Veikko Itkosen ohjaama elokuva Silmät hämärässä (1952), joka yhdessä Yhden yön hinnan kanssa oli yksi harvinaisista suomalaisista film noir -elokuvista. Film noir -teemaa Nevalainen jatkoi käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa, aluksi elokuvassa Varsovan laulu (1953) ja myöhemmin elokuvassa Tulipunainen kyyhkynen (1961), joka jäi näyttelijä Tauno Palon viimeiseksi valkokangaselokuvaksi ja jota on monessa suhteessa pidetty yhtenä hienoimmista suomalaisista jännityselokuvista. 

Tunnetuin Nevalaisen kirjoittamista elokuvista on Edvin Laineen Väinö Linnan romaanin pohjalta ohjaama Tuntematon sotilas (1955), joka toi Nevalaiselle toisen Jussi-palkinnon. Nevalaisen, Laineen ja Linnan yhteistyö jatkui myös elokuvissa Musta rakkaus (1957), Sven Tuuva (1958), Täällä Pohjantähden alla (1968) sekä Akseli ja Elina (1970). 

Laineen ja Kassilan lisäksi Nevalainen teki käsikirjoituksia myös Valentin Vaalalle (Totuus on armoton, 1963) sekä Jack Witikalle elokuviin Silja – nuorena nukkunut (1956) ja Mies tältä tähdeltä (1958), joista edellinen oli toinen elokuvasovitus F. E. Sillanpään samannimisestä romaanista ja jälkimmäinen oli Oy Alkoholiliike ab:n rahoittama valistuselokuva. Mies tältä tähdeltä -elokuvaa voidaan dokumentaarisen ja realistisen kuvaustyylinsä ansiosta pitää eräänlaisena edelläkävijänä suomalaisen elokuvan 1960-luvun uudelle aallolle. 

Viimeiset käsikirjoituksensa Nevalainen teki Edvin Laineen ohjaamiin Kalle Päätalo -filmatisointeihin Viimeinen savotta (1977) ja Ruskan jälkeen (1979).

Aiheesta muualla
 
 
 Nevalaisten sukuseuran kirjoitus

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset päätoimittajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Lawrence Summers

Lawrence Henry "Larry" Summers (s. 30. marraskuuta 1954, New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen ekonomisti.

Summers suoritti kandidaatin tutkintonsa MIT:ssä ja tohtorin tutkintonsa Harvardissa. Hänet nimitettiin Harvardin professoriksi vain 28-vuotiaana. Summers sai John Bates Clark -mitalin vuonna 1993. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 hän toimi Harvardin yliopiston rehtorina.

Summers on vaikuttanut merkittävissä tehtävissä myös yliopistomaailman ulkopuolella. Hän toimi Maailmanpankin pääekonomistina vuosina 1991–1993 ja valtiovarainministerinä Bill Clintonin hallinnossa vuodesta 1999 vuoteen 2001. Vuosina 2009–2010 hän toimi Barack Obaman hallinnossa kansallisen talousneuvoston johdossa.

Summers popularisoi alun perin Alvin Hansenin kehittämän sekulaarinen stagnaatio (engl. secular stagnation) -käsitteen uudelleen vuonna 2013 IMF:n konferenssissa pitämässään puheessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Larry Summersin blogi

Yhdysvaltalaiset taloustieteilijät
Yhdysvaltalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Yhdysvaltain valtiovarainministerit
Bill Clintonin hallituksen jäsenet
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset professorit
Kalliokoski

Kalliokoski voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
Kalliokoski, Kotkan kaupunginosa
Kalliokoski, koski Valtimolla
Kalliokoski, koski Ikaalisissa
Kalliokosken voimalaitos, voimala Pyhäjoessa Pyhäjärvellä
Kalliokoski eli Kuurnakoski, koski Kajaaninjoessa
Kalliokoski, kylä Halsualla

henkilöitä

Jorma Kalliokoski (1949–2020), elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Jorma Kalliokoski (s. 1923), amerikansuomalainen geologi ja professori
Jouni Kalliokoski (s. 1963), jääkiekkoilija
Jouni Kalliokoski (s. 1977), pesäpalloilija
Matti Kalliokoski (s. 1970), Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittaja
Niko Kalliokoski (s. 1982), jalkapalloilija
Pentti Kalliokoski (s. 1947), ympäristöhygieenikko ja professori
Seppo Kalliokoski (s. 1956), kuvanveistäjä
Terho Kalliokoski (s. 1961), toimitusjohtaja
Viljami Kalliokoski (1894–1978), kansanedustaja, ministeri ja Keskipohjanmaa-lehden päätoimittaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Milka (nimi)

Milka (hepreaa, ) on Raamatusta peräisin oleva naisen etunimi. Raamatussa Milka mainitaan Abrahamin veljen vaimona. Toisinaan nimi on käsitetty myös muunnelmaksi Emiliasta tai Ludmilasta.

Suomessa Milkan nimipäivä on 19. toukokuuta. Suomessa nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1 476 naiselle.

Tunnettuja Milkoja
Milka Ahlroth, suomalainen näyttelijä
Milka Alanen, suomalainen valokuvaaja
Milka Duno, venezuelalainen autourheilija
Milka Maneva, bulgarialainen painonnostaja
Milka-Emilia Pasanen, suomalainen tennispelaaja
Milka Peltokangas, suomalainen kuvataiteilija 
Milka Planinc, kroatialainen kommunistipoliitikko
Milka Suonpää, suomalainen näyttelijä
Milka Taivassalo, suomalainen kristillisdemokraattinen poliitikko

Kuvitteellisia Milkoja 

 Milka, päähenkilö Rauni Mollbergin elokuvassa Milka

Lähteet

Etunimet
Kaisa Raatikainen

Kaisa Raatikainen (o.s. Oikari, 10. syyskuuta 1928 Viitasaari – 26. helmikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen SDP:n kansanedustaja ja sisäministeri. Hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä eduskunnassa vuosina 1970–1987. Sisäasiainministerinä Raatikainen toimi Sorsan IV hallituksessa 1984–1987. Hän oli presidentin valitsijamies 1978 ja 1982. 

Kaisa Raatikainen kuului Espoon kaupungin (aiemmin kauppalan) valtuustoon vuosina 1969−1992.

Kaisa Raatikaisen sisäministerikaudelle osui muutamia poikkeuksellisen suurta huomiota herättäneitä tapauksia, muun muassa Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus, lähes seitsemän viikkoa kestänyt virkamieslakko ja Jakomäen pankkiryöstö. Viimeksi mainitussa tapauksessa Raatikainen puolusti poliisin toimintaa, mikä sai julkisuudessa osakseen arvostelua. 

Kaisa Raatikainen sairasti viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin tautia. Hänen puolisonsa oli Yleisradion pääjohtaja Erkki Raatikainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Valtioneuvoston ministerikortisto 
 Yle Arkivet: Kaisa Raatikainen om Tjernobyl 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Espoon kaupunginvaltuutetut
Suomen sisäministerit
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Niclas Lucenius

Niclas Juhani Lucenius (s. 3. toukokuuta 1989 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Pääsääntöisesti Lucenius on keskushyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan tarvittaessa myös laidassa.

Ura

Seuraura 
Lucenius on Turun Tovereiden kasvatti. Hän pelasi Tapparassa kausilla 2006–2011. Keväällä 2008 hän pelasi LeKissä.

NHL-seura Atlanta Thrashers varasi Luceniuksen vuoden 2007 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella numerolla 115. KHL:n varaustilaisuudessa kesällä 2010 myös Dinamo Riika varasi Luceniuksen numerolla 122. Lucenius siirtyi Riikaan kesällä 2011. Juuri ennen kauden 2012–2013 alkua Dinamo Riika tiedotti, ettei Lucenius jatka joukkueessa. Tämän jälkeen Lucenius siirtyi takaisin Tapparaan, jossa pelasi seuraavan kauden. Lucenius siirtyi TPS:ään kaudelle 2013–2014 ja pelasi siellä kaksi kautta, jonka jälkeen siirtyi Vaasan Sportiin.

Kaudella 2017–2018 Lucenius oli eräs Mestiksen dominoivimmista hahmoista edustaen Turun Tovereita. Kaudella 2018–2019 hän siirtyi Lempäälän Kisasta HPK:hon ja takaisin liigapelien pariin. Lucenius ja HPK purkivat sopimuksensa helmikuussa 2020 ja Lucenius siirtyi  DEL-liigassa pelaavaan Düsseldorfer EG:hen loppukauden mittaisella sopimuksella.

Lucenius teki maaliskuussa 2020 yksivuotisen sopimuksen Vaasan Sportin kanssa.

Maajoukkueura 

Lucenius pelasi kahdesti sekä alle 18-vuotiaiden että alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän oli Suomen alle 18-vuotiaiden MM-joukkueen ainoa vuonna 1989 syntynyt pelaaja kevään 2006 hopeaa voittaneessa joukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi yhden A-maaottelun, jossa teki myös maalin.

Tilastot

Lähteet 

Lucenius Jatkoaika.comissa

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset rullakiekkoilijat
Sportin pelaajat
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Cërrik

Cërrik on kaupunki Albaniassa Elbasanin alueella 77 metrin korkeudella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 27 445.  Kaupungista on kotoisin jalkapallojoukkue KS Turbina Cërrik.

Lähteet 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Reino Uusisalmi

Edvard Reinhold (Reino Edvard) Uusisalmi (12. heinäkuuta 1898 Kittilä – 14. kesäkuuta 1945 Helsinki oli suomalainen poliitikko. Uusisalmi toimi pienviljelijänä, muurarina ja kirvesmiehenä Kittilässä. Uusisalmi oli poliittisista syistä vankilassa kahdesti, 1930-luvun alussa ja jälleen sota-aikana. Sotien jälkeen Uusisalmi valittiin eduskuntaan Suomen Kansan Demokraattisen Liiton listalta maaliskuun vaaleissa 1945, mutta hän kuoli jo saman vuoden kesäkuussa.

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
Lapin vaalipiiri
Suomalaiset muurarit
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Hilarius-hiiri

Hilarius-hiiri on suomalainen, toimittaja Marja-Liisa Mattilan (ent. Huhta) luoma kuvitteellinen hahmo. Hahmo on tullut tunnetuksi Kirkon av-toimituksen tuottamasta televisiosarjasta Hilarius-hiiren seikkailut, jota on esitetty televisiossa 1990-luvulta lähtien.

Hahmo
Hilarius on utelias, seikkailuja rakastava antropomorfinen hiiri, joka katselee ympäröivää maailmaa lapsen silmin. Hän on luonteeltaan inhimillinen ja ystävällinen.

Televisiosarja ja elokuva
Televisiosarjan Hilarius-hiiren seikkailut ensimmäinen tuotantokausi valmistui vuonna 1994 ja se esitettiin MTV3-kanavalla. Sarja on sen jälkeen saanut muutamia kertoja jatkoa. Sarjan jaksoja on ensiesityksien jälkeen esitetty uusintana useampaan otteeseen, viimeisimpinä vuosina SuomiTV:llä ja Sub Juniorilla. Televisiosarjan jaksoja on julkaistu VHS-kaseteilla ja DVD:nä.

Vuonna 1997 tehtiin noin 60-minuuttinen televisioelokuva Hilarius-hiiri ja Loru-Liisa.

Hilarius-Hiiren kotikylä
Hilarius-hiiren kotikylä sijaitsi vuoteen 2006 asti Jyväskylän Viherlaakso-nimisessä satu- ja seikkailumaassa. Hilarius-Hiiren uusi kotikylä avattiin 23. kesäkuuta 2010 Laukaaseen, kylpylähotelli Peurungan läheisyyteen.

Lähteet

Lastenohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
Kuvitteelliset hiiret ja rotat
Nukkehahmot
Delvinë

Delvinë () on kaupunki Albanian eteläosan Vlorën maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 7 598. Delvinë on menettänyt vuoden 1990 jälkeen ainakin kolmanneksen asukkaistaan. Kaupungissa on moskeija ja ortodoksinen kirkko. Valtio on kaupungin lähes ainoa työnantaja, eikä kaupunki hyödy turismistakaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Maltan megaliittiset temppelit

Maltan megaliittiset temppelit ovat Maltalta löydettyjä megaliittisia eli suurista kivistä rakennettuja temppeleitä. Ne ovat luultavasti Välimerellä purjehtineiden kuparikautisten pelasgien rakentamia.

Malta asutettiin noin 5000 eaa., kun ensimmäiset nuoremman kivikauden (n. 6000–3500 eaa.) maanviljelijät asettuivat saarelle. Temppelien rakentaminen alkoi niin sanotun Ġgantija-vaiheessa, joka alkoi noin 3600 eaa. Temppelien rakennusvaihetta kesti noin vuoteen 2500 eaa. Niin sanotun Tarxien-vaiheen aikana 3000–2500 eaa. temppeleitä rakennettiin erityisen paljon. Maltan megaliittikulttuuriin liittyy myös maanalainen kiveen louhittu Ħal-Saflienin hypogeum.

Maltan megaliittisista temppeleistä seitsemän kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Ġgantijan temppelit liitettiin luetteloon jo 1982 ja loput viisi kohdetta 1992. Ġgantija sijaitsee Gozon saarella Xagħran kunnassa. Loput kohteet ovat Maltan saarella, Qrendin, Mġarrin ja Tarxienin kunnissa.

Maltan megaliittisia temppeleitä 
 Ġgantija
 Ħaġar Qim
 Mnajdra
 Skorba
 Ta’ Ħagrat
 Tarxien

Katso myös
 Maltan muinaiskulttuuri
 Hal Saflieni
 Tarxien
 Maltan megaliitit
 Maltan raiteet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Malta, sanctuaries of stones
 Maltan megaliittiset temppelit Unescon maailmanperintöluettelossa 
 Global Treasures. Esihistoriallinen Malta  Yle Areena

Megaliitit
Unescon maailmanperintökohteet Maltassa
Maltan historia
Miami Dolphins

Miami Dolphins on Yhdysvalloissa NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisseura. Se pelaa American Football Conferencen itäisessä divisioonassa, AFC Eastissä. Dolphins liittyi amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga AFL:ään vuonna 1966 ja aloitti NFL:ssä vuonna 1970, AFL:n ja NFL:n yhdistyttyä. Se on voittanut Super Bowlin kahdesti, kausina 1972 ja 1973, ja ollut Super Bowlin häviävänä osapuolena kolmesti, kausina 1971, 1982 ja 1984. Dolphins on Floridan vanhin Yhdysvaltain suurissa ammattilaisliigoissa pelaava seura.

Kauimmin Dolphinsin päävalmentajana on toiminut Don Shula, joka on eniten otteluita voittanut valmentaja NFL:n historiassa. Hän valmensi Dolphinsia vuosina 1970–1995, mitä ennen hän oli toiminut Baltimore Coltsin päävalmentajana. Shula valittiin Pro Football Hall of Famen jäseneksi vuonna 1997. Dolphinsin pelaajista Pro Football Hall of Fameen on valittu muun muassa pelinrakentajat Bob Griese ja Dan Marino, jotka molemmat pelasivat seurassa koko ammattilaisuransa.

Dolphinsin nykyinen kotistadion on vuonna 1987 valmistunut Hard Rock Stadium, joka sai alun perin nimen Joe Robbie Stadium seuran silloisen, ja alkuperäisen, omistajan mukaan. Nimi Sun Life Stadium on ollut käytössä vuodesta 2010, mitä ennen stadion on tunnettu myös nimillä Pro Player Park, Pro Player Stadium, Dolphins Stadium, Dolphin Stadium ja Land Shark Stadium. Stadion sijaitsee Miami Gardensissa, Floridassa. Dolphinsin nykyinen pääomistaja on Stephen M. Ross, joka osti Wayne Huizengalta 50 prosentin osuuden seurasta vuonna 2008 ja 45 prosenttia lisää vuonna 2009.

Dolphin tarkoittaa suomeksi käännettynä delfiiniä. Ennen seuran nimen valintaa järjestettiin nimiehdotuskilpailu, joka sai yhteensä 19 843 osallistujaa. Osallistujista 622 ehdotti nimeä Dolphins. Lopullisen valinnan kilpailun voittajaehdotuksesta teki tiedotusvälineiden edustajista koottu seitsenjäseninen raati. Valinta seuran nimeksi julkistettiin 8. lokakuuta 1965.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Miami Dolphinsin kotisivut 

National Football League -seurat
Miamin urheilu
Miami Gardens
Vuonna 1965 perustetut urheiluseurat
Philipp Ludwig Statius Müller

Philipp Ludwig Statius Müller (25. huhtikuuta 1725 Esens – 5. tammikuuta 1776 Erlangen) oli saksalainen eläintieteilijä, joka käytti pseudonyymiä Philipp Alethophilus.

Hänen isänsä oli Esensin luterilainen pastori Christian Anton Statius Müller ja äitinsä Maria Philippina Franke. Isän suku oli hollantilaista aatelia, äidin suku oli Sachsenista. 1740 Philipp Ludwig kävi koulua Gothassa ja 1741–1744 hän opiskeli Jenassa teologiaa ja filosofiaa. Kandidaatiksi hän valmistui Amsterdamissa 30. lokakuuta 1745. Vuonna 1757 hänestä tuli Erlangenin filosofian professori, vuodesta 1770 alkaen luonnontieteen ja saksan kielen professori. Müller oli sangen oppinut mies, siilä hän luennoi myös muun muassa logiikasta, metafysiikasta, retoriikasta, politiikasta, hollannin kielestä, kasvitieteestä, Linnén systematiikasta ja maantieteestä. Kirkollisissa tehtävissä hän saavutti valtionkirkon arkkidiakonin arvon 1771.

Vuosien 1773 ja 1776 välillä hän toimitti saksankielisen laitoksen Linnén Natursystemistä. Vuoden 1776 täydennysosassa hän kuvaili useita uusia eläinlajeja, muun muassa dugongin, guanakon, potton, karibianhaikaran, kylälesken, afrikanvariksen ja amerikankurmitsan.

Teoksia 

 Verzeichniß einer zahlreichen und auserlesenen Sammlung von Naturalien. Erlangen 1778 p.m.
 Bedenkingen betreffende den dierlijken oorsprong der koraal-gewassen. Blussé, Dordrecht 1771.
 Dvbia Coralliorvm Origini Animali Opposita. Camerarius, Erlangen 1770.
 Kort Ontwerp van de zedelyke Oogmerken Gods by de Schepping en Regeering deezer Waereld. Amsterdam 1762.
 Einsame Nachtgedanken. Wien 1761.
 Kurze Anleitung zur Holländischen Sprache. Erlangen 1759.
 Die rechtmäßige Freude über die Wohlthaten Gottes das Jenaische Universitäts-Jubilär betr. Jena 1758.
 Dissertationis de justo probabilitatis valore et usu sectio teria. Erlangen 1758.
 Oratoriam extemporaneam a praeivdiciis nonnvllis, qvibvs est obnoxia vindicat. Camerarius, Erlangen 1758.
 De traanen eenes volks, over het verlies van een eminent Opper-Hoofd. Leeuwarden 1751.
 De Zeedemeester der kerkelyken. Fongerlo, Amsterdam 1750.

Lähteet 
 Biographisches Lexikon für Ostfriesland

Saksalaiset ornitologit
Vuonna 1725 syntyneet
Vuonna 1776 kuolleet
Mihail Ganskau

Mihail Fjodorovitš Ganskau (s. 7. tammikuuta 1867 Venäjällä - k. ?) oli venäläisen kaartinupseerin poika, suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Venäjällä 1889 ja toimi sen jälkeen keisarillisen Venäjän oikeuslaitoksen palveluksessa.

Ganskau määrättiin 1899 Suomen kenraalikuvernöörin käyttöön saavuttaen palveluksistaan keisarilliselle Venäjälle ja keisarille todellisen valtioneuvoksen arvon 1912. Todellinen valtioneuvos Ganskau yleni toisen sortokauden aikana senaattoriksi 20. kesäkuuta 1912 toimien siviilitoimituskunnan päällikkönä ensin Markovin ja sitten Borovitinovin johtamissa senaateissa. Hän erosi venäläistyneen senaatin mukana tsaarivallan kukistuessa 26. maaliskuuta 1917.

Ganskaun vaiheet vallankumouksen jälkeisestä ajasta ovat tuntemattomat.

Kirjallisuutta
Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909-1918 - elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.

Suomalaiset senaattorit
Vuonna 1867 syntyneet
Kuolinvuosi tuntematon
Adriana Lima

Adriana Francesca Lima (s. 12. kesäkuuta 1981 Salvador, Bahia) on brasilialainen huippumalli. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Victoria's Secretin kanssa. Adriana on 178 cm pitkä.

13-vuotiaana Lima "löydettiin" ostoskeskuksesta ja kaksi vuotta myöhemmin hän osallistui Ford Supermodel -mallikilpailuun, jossa hän sijoittui lopulta toiseksi. Hän sai sopimuksensa Fordin kanssa ja muutti New York Cityyn, Yhdysvaltoihin. Uransa alkuvaiheessa Lima esiintyi lähinnä lehdissä, muun muassa Voguessa ja Marie Clairessa. Hänen läpimurtonsa oli vaatemerkki Vassaretten kanssa tehty mainoskampanja. Lima on sen jälkeen tehnyt töitä muun muassa meikkiyhtiö Maybellinelle, Victoria's Secretille ja Mossimolle. Vuonna 2007 hän oli kolmanneksi hyväpalkkaisin malli Gisele Bündchenin ja Kate Mossin jälkeen.

Yksityiselämä 

Adriana Lima on ollut naimisissa serbialaisen koripalloilija Marko Jarić kanssa. Pari vihittiin 14. helmikuuta 2009. Toukokuussa 2009 Lima ilmoitti odottavansa esikoistaan aviomiehensä kanssa. Heillä on kaksi tytärtä, Valentina Lima Jarić (s. 15. marraskuuta 2009) ja Sienna (s. 12. syyskuuta 2012). Toukokuussa 2014 Lima ja Jaric ilmoittivat eroavansa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Adriana Liman virallinen sivusto
Adriana Lima    

Brasilialaiset mallit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rieszin esityslause

Funktionaalianalyysissä on useita Rieszin esityslauseita.

Hilbertin avaruus
 on rajoitettu lineaarinen funktionaali Hilbertin avaruudessa X jos ja vain jos on olemassa yksikäsitteinen vektori  jolle  kaikilla . Tämä on yhtäpitävää sen kanssa, että :n konjugaattiavaruudelle  on voimassa

Lineaaristen funktionaalien esityslause Cc(X):ssä 
Seuraava lause esittää positiivisia lineaarisia funktionaaleja Cc(X):ssä, kompaktissa joukossa jatkuvia komleksifunktioita. Borelin joukko viittaa σ-algebraan, jonka virittää avoimet joukot.

Epänegatiivinen additiivinen Borelin mitta μ lokaalisti kompaktissa Hausdorffin avaruudessa X on säännöllinen jos ja vain jos 

 μ(K) < ∞ kaikilla kompakteilla joukoilla K;

 Kaikilla Borel-joukoilla E,

  Ehto

on voimassa kun E on avoin tai E on Borel ja μ(E) < ∞.

Lause. Olkoon X lokaalisti kompakti Hausdorffin avaruus. Kaikille joukossa Cc(X) määritellyille positiivisille lineaarisille funktionaaleille ψ on olemassa yksikäsitteinen Borel-säännöllinen mitta μ X:ssä, jolle

kaikilla Cc(X)-funktioilla f.

Aiheesta muualla
 Bachman, Narici: Functional analysis

Funktionaalianalyysi
Raimo Karlsson

Raimo ”Sumo” Johan Hilding Karlsson (18. helmikuuta 1948 Helsinki – 27. helmikuuta 2007 Phuket, Thaimaa) oli suomalainen painija, joka voitti urallaan 9 Suomen mestaruutta yli 100-kiloisten sarjassa. Hän kuoli sukellusmatkalla Thaimaan Phuketissa.

Karlssonin aktiiviura painijana kesti 1960-luvulta 1980-luvun alkuun ja hän saavutti urallaan lukuisia mitaleita. Urallaan häm edusti Viipurin Voimailijoita.

Saavutukset  
 Olympiaedustaja Münchenissä 1972 
 MM-kisaedustaja Istanbulissa 1974 
 EM-kisoissa seitsemäs 1971 ja 1976, kahdeksas 1973 
 SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1972, 1975–78 ja 1980
 SM-kultaa vapaapainissa 1974–76

Lähteet 
 Suomen painiliitto: Raimo ”Sumo” Karlsson

Viitteet 

Karlsson, Raimo "Sumo"
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Platinum range

Platinum range eli suomeksi ns. Platinum-sarja on Sony PlayStationin halpapelisarja PAL-alueilla, eli muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta, Australia, Uusi-Seelanti ja Eurooppa.

Platinum-sarjan tunnistaa hopean/harmaan värisestä kaistaleesta pelin kotelossa. Pelin CD-levyn etiketti ei sisällä mitään alkuperäisestä etiketistä, vaan se on korvattu yksinkertaisella kiiltävällä pinnalla, jossa keskellä etikettiä sijaitsee pelin nimi mustien reunojen ympäröimänä.

Jotta peli pääsi Platinum-sarjaan, sen oli pitänyt myydä maailmanlaajuisesti yli 600 000 kappaletta oltuaan tavallisesti vuoden markkinoilla. Myynnin saavutettua kyseisen lukeman pelistä tuli Platinum-versio ja Sony pudotti sen hinnan noin puoleen alkuperäisestä.

Esimerkkejä Platinum-nimikkeistä
 Ace Combat
 Crash Bandicoot
 Final Fantasy VII
 Rayman
 Tekken
 Worms
 Gran Turismo 3
 Grand Theft Auto: San Andreas
 Call of Duty 4: Modern Warfare
 Call of Duty: World at War
 Grand Theft Auto IV 

PlayStation
Suomen krematoriot



Käytössä olevat 

Suomen krematoriot valmistumisvuosineen:
 Espoo, Kappelin hautausmaa (1964)
 Kunnostus vuonna 2006: vanha tuhkausuuni (1964) vaihdettiin uuteen ja uudempi (1990) tuhkausuuni uudenaikaistettiin.
 Helsinki, Hietaniemen krematorio (1926)
 Helsinki, Malmi (Siunauskappelin alakerrassa toimiva vanha krematorio 1966, Siunauskappelin pohjoispäädyssä maanpäällisessä rakennuksessa toimiva uusi krematorio 2007)
 Hyvinkää, Rauhannummen hautausmaa (1974) 
 Hämeenlinna, Vuorentaan hautausmaa (1971) 
 Imatra, Tainionkosken hautausmaa (2003) 
 Joensuu, Joensuun ev.lut hautausmaa (1989)
 Jyväskylä, Mäntykankaan hautausmaa (1995)
 Uusi uuni valmistui vuonna 2010
 Kajaani, Paltaniemen hautausmaa (1995)
 Kangasala, Vatiala (2013)
 Karjaa, Pyhän Olavin hautausmaa (1964)
 Kokkola, Keski-Pohjanmaan keskussairaala (2021)
 Kotka, Parikan hautausmaa (1973)
 Kuopio, Iso hautausmaa (1984)
 Lahti, Levon hautausmaa (1969) 
 Uusi kotimaassa tehty uuni otettu käyttöön vuonna 2001
 Oulu, Oulun hautausmaa (Intiö) (1973, Uuni uusittu 2008)
 Pori, Käppärän hautausmaa (1988)
 Porin uusi krematoriouuni valmistui keväällä 2006 siunauskappelin taakse välisiipeen.
 Porin vanha krematoriouuni valmistui vuonna 1988 siunauskappelin itäpäätyyn kellarikerrokseen, ja se toimii ruuhkien ja remonttien tarpeessa varauunina.   
 Seinäjoki, Törnävän hautausmaa (1979)
 Tampere, Lamminpää (1989)
 Turku, Turun hautausmaa (1967)
 Vaasa, Uusi hautausmaa (1973) 
 Uusi uuni valmistui vuonna 2010
 Vantaa, Honkanummi (1991) 
 Uusi uuni rakennettiin vuonna 2002 sekä vanha vuonna 1991 valmistunut uuni uudistettiin
 Rauma, Monnan hautausmaa (2008)

Käytöstä poistetut 
 Tampere, Kalevankangas (1967–2016)
 Krematorioon tehtiin täyskunnostus vuonna 1991

Rakenteilla 
 Rovaniemi, valmistuu 2022

Suunnitteilla 
Krematorioita on kaavailtu lähivuosien aikana muun muassa Rovaniemelle, Kokkolaan sekä Porvooseen. Tuhkahautausten lisääntyminen on aiheuttanut tarvetta uusien krematorioiden rakentamiselle ja vanhojen kunnostamiselle. Suomessa vuonna 2011 oli 41 % tuhkahautauksia, mutta esimerkiksi Helsingissä 4/5, kun tuhkaukset ovat muutenkin selvästi yleisempiä kaupungeissa kuin maaseudulla.

Vuonna 2019 tuhkattiin jo 57 prosenttia kaikista Suomen kuolleista. Suomen Kuvalehden mukaan uurnahautausten yleistyminen on johtanut suorastaan krematorioiden ruuhkautumiseen. Ongelma on merkittävä etenkin pääkaupunkiseudun ulkopuolella, esimerkiksi Mikkelissä, ja suurin Pohjois-Suomessa. Suomen hautaustoiminnan keskusliiton pääsihteerin mukaan vuonna 2020 Suomeen tarvittaisiin kolmesta neljään uutta krematoriota.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Krematoriosäätiö
 YLE: Krematorioista pulaa: Vainajia joudutaan kuljettamaan halki Suomen

Hautaus
Krematoriot
Jaguar XJ220

Jaguar XJ220 on Jaguarin vuosien 1992–1994 välillä valmistama superauto. Se esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1988 Birmingham Auto Show’ssa prototyyppinä. Nimi XJ220 johtuu siitä että sen piti päästä 220 mailin huippunopeuteen. Tätä ei kuitenkaan ihan saavutettu, sillä tuotantomalli pääsi 350 kilometrin eli 217 mailin tuntinopeuteen. Auto suunniteltiin kilpailemaan Ferrari F40:ä ja Porsche 959:ä vastaan. Auton suunnitteli Keith Helfet.  Valmistusaikanaan se oli nopein sarjavalmisteinen auto. 

Autoa valmistettiin 281 kappaletta. Siitä valmistettiin myös erikoismallit XJ220 Pininfarina Brunein sulttaania varten ja XJ220 S TWR autokilpailuja varten.

Sarjatuotantomallin rakennetta muutettiin huomattavasti prototyyppiin verrattuna, suurimpina eroina keskellä sijainnut V12-moottori vaihdettiin tuplaturbolla varustetuksi V6-moottoriksi ja neliveto takavedoksi. Jo 1-vaihteella auto kulkee enimmillään 107 km/h.

Autoon tehdyt muutokset ja sen huomattavasti noussut hinta aiheuttivat ennakkotilauksen tehneiden keskuudessa niin paljon tyytymättömyyttä, että Jaguar antoi tilaajille mahdollisuuden perua tilauksensa.

XJ220 on yksi legendaarisimmista superautoista ja se esiintyy monissa videopeleissä, mm. Gran Turismo-sarjan peleissä.

Jaguar XJ220S 

Mallin S-versio sisältää tehokkaamman moottorin [507 kW (680 hv) @ 7200 r/min].

Moottorit

Moottorina on Tom Walkingshaw Racingin kehittämä 3,5-litrainen kahdella turboahtimella varustettu V6-moottori, joka perustuu Rover Metro 6R4 -ralliauton moottoriin.
3498 cm³ V6 24V tuplaturbo - 404 kW (549 hv) @ 7000 r/min, 641 Nm @ 4500 r/min

Mitat

Pituus:	4930 mm 
Leveys:	2220 mm 
Korkeus: 1150 mm 
Akseliväli: 2640 mm 
Omamassa: 1372 kg

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jaguar XJ220 Jaguarin mediasivustolla 

XJ220
Superautot
1990-luvun autot
Gunnebo

Gunnebo on taajama Västervikin kunnassa Etelä-Ruotsissa. Se sijaitsee noin 12 kilometriä lounaaseen Västervikin kaupungista Verkebäcksvikenin merenlahden pohjukassa. Gunnebon asukasluku oli 938 vuonna 2010.

Väestönkehitys

Lähteet

Ruotsin taajamat
Västervikin kunta
Kalle Österlund

Kalle Österlund (s. 21. lokakuuta 1921 Turku – 23. helmikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen lastenlääkäri. Hän oli julkisuudessa television alkuaikojen ohjelmassa TV-kotilääkäri, jota tehtiin yli 30 vuotta.

Österlund oli koulutukseltaan lääketieteen ja kirurgian tohtori sekä lastentautien ja vastasyntyneiden erikoislääkäri. Hän toimi lastenlääkärinä Helsingin yleisessä sairaalassa 1955–1958 sekä vuodesta 1963 Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Naistenklinikalla.

Österlund kuoli 85-vuotiaana. Hänen hautansa on Hietaniemen hautausmaan uurnalehdossa.


Palkintoja ja tunnustuksia
Vuonna 1981 Österlundille myönnettiin Valtion tiedonjulkistamispalkinto toiminnasta lääketieteen popularisoijana, ja vuonna 1984 hän sai Duodecim-seuran ensimmäisen Tiedottajapalkinnon. Österlund sai professorin arvon 1988.

Österlundin puoliso oli Liisa Österlund.

Teoksia
Comparative investigation of the concentration of certain electrolytes in maternal and cord blood, diss. (1955)
Vauva ja sen hoito (1969), 9. painos 1981
Leikki-ikäinen lapsi (1973), 2. painos 1980
Sairas lapsi (1979)
Lääketieteen ovet (1985)
Keskonen ja sairas vastasyntynyt (1987)
Opettajan sininen ongelmalapsi ja opettaja, päätoimittaja (1987)
Lasten kotilääkäri (1988)
Vauvakirja (1988)
Suomen perinatologinen seura 1975–1995 (1995)
Lasten sairaanhoito, Riitta-Liisa Kantero, Hellevi Levo, Kalle Österlund (1996), 2. painos 1997
Matka maapallon ympäri (2002)

Lähteet

Kirjallisuus
Kuka kukin on 1978, s. 1139. Runeberg.org.

Viitteet

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Gramsh

Gramsh (albaniaksi myös Gramshi) on kaupunki Elbasanin maakunnassa Keski-Albaniassa. Kaupunki sijaitsee Devoll-joen laaksossa 40 kilometriä Elbasanista etelään. Kaupungin asukasluku on 8 440 (vuonna 2011).

Osmanivallan aikaan kaupunki oli pieni markkinapaikka. Kommunistivallan aikaan perustettiin ruoka-, alkoholi- ja ennen kaikkea ammustehtaita ja Gramshista tuli pieni kaupunki.

Lähteet 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Fritz-Hugo Backman

Fritz-Hugo Backman (28. helmikuuta 1907 Berliini, Saksa – 8. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Backman näytteli 1920- ja 1930-luvuilla Helsingissä, Viipurissa ja Tampereella ja toimi sitten teatterinjohtajana Porin Teatterissa 1943–1947, Lahden kaupunginteatterissa 1947–1953 ja 1959–1963 sekä Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1963–1965. Suomen Kansallisteatterissa Backman teki parikymmentä roolia vuosien 1938 ja 1972 välisenä aikana.

Backmanilla on nimiosa elokuvassa Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939). Neljä vuotta aiemmin häntä oli kaavailtu sankariosaan Valentin Vaalan komediaan Kun isä tahtoo..., mutta osaan päätyi ohjaaja itse. Enimmäkseen Backmanin elokuvatyöt ovat sivuosia. Vuoden 1968 Täällä Pohjantähden alla -elokuvassa hän näyttelee apteekkari Dahlbergiä. Vuonna 1954 Backman ohjasi Tampereella toimivalle Pyynikin kesäteatterille Wilhelm Meyer-Försterin näytelmän Vanha Heidelberg. 

Fritz-Hugo Backmanille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1962. Hänen äitinsä oli suomalaisen teatterin uranuurtaja Mia Backman ja puolisonsa vuodesta 1947 alkaen näyttelijä Asta Backman.

Filmografia 
 Rovastin häämatkat (1931)
 Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934)
 VMV 6 (1936)
 Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939)
 Varjoja Kannaksella (1943)
 Jees ja just (1943)
 Sellaisena kuin sinä minut halusit (1944)
 Opri (1954)
 Leena (1954)
 Lain mukaan (1956)
 Herra sotaministeri (1957)
 Täällä Pohjantähden alla (1968)
 Akseli ja Elina (1970)
 Pohjantähti (1973)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet