joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Balanopaceae

Balanopaceae on pieni koppisiemenisten kasvien heimo, jolla ei ole suomenkielistä nimeä. Siihen kuuluu yksi ainoa suku Balanops, jossa on muutama ainavihanta puu- ja pensaslaji Tyynenmeren lounaisosissa, Australian Queenslandissa, Uudessa-Kaledoniassa ja Fidžisaarilla.

Tuntomerkit 
Balanops-lajien lehtiasento on kierteinen tai näennäisesti säteittäinen. Kasvit ovat joko hede- tai emikasveja (kaksikotisuus). Hedekukat kasvavat norkkomaisissa kukinnoissa, emikukat yksittäin. Edellisissä on yksi suomumainen tukilehti ja tavallisesti 5–6 hedettä (vaihteluväli kokonaisuudessaan 2–12), jälkimmäisissä useita suojussuomuja ja kaksi tai kolme erillistä emilehteä. Hedelmä on terhoa muistuttava luumarja, ja siinä on yksi tai kaksi siementä.

Systemaattinen asema 
Balanops-suvussa on yhdeksän lajia. Sitä on pidetty hyvin erillisenä ja sen on useimmiten ajateltu olevan kaukaista sukua pyökkikasveille, mihin kukan (ja hedelmän) pintapuolinen rakenne viittaa. Nykyiset systematiikan menetelmät ovat kuitenkin osoittaneet sen kuuluvan toiseen yhteyteen, ja se on saanut paikkansa omana heimonaan Malpighiales-lahkosta.

Lähteet 
 Angiosperm Phylogeny Website
 Kasvien maailma - Otavan iso kasvitietosanakirja. Osa 1. 1979.

Malpighiales
Kasviheimot
Edward Adams

Edward Adams (24. helmikuuta 1824 Great Barton, Suffolk – 12. marraskuuta 1856 Sierra Leone) oli englantilainen laivastokirurgi ja luonnontieteilijä.

Adams kiinnostui luonnosta jo lapsena. Hän opiskeli lääketiedettä ja erikoistui kirurgiksi huhtikuussa 1847. Hän toimi muutamia kuukausia laivastokirurgina, kunnes värväytyi James Clark Rossin arktiselle alueelle suuntautuneeseen tutkimusretkikuntaan, joka lähti etsimään kadonnutta Sir John Franklinin retkikuntaa. Adams purjehti kapteeni Birdin laivalla HMS Investigator, joka lähti toukokuussa 1848, ja palasi tuloksettomalta retkeltä 18 kuukautta myöhemmin.

Tammikuussa 1850 Adams lähti toisen retkikunnan mukana etsimään Franklinia. Laiva oli HMS Enterprise ja kapteeni Richard Collinson. He saapuivat Beringinsalmelle elokuussa. Adams laskettiin maihin St. Michaeliin Alaskassa, Yukonin suistoon, missä hän etsi Franklinin retkikunnan mahdollisia eloonjääneitä. Heinäkuussa 1851 hän palasi tyhjin käsin Enterpriseen, joka purjehti itään kauemmas kuin yksikään toinen laiva sitä ennen, aina Banksinsaarelle ja Victoriansaarelle saakka. Retkikunta palasi Englantiin 1855.

Toukokuussa 1856 Adams purjehti Länsi-Afrikkaan höyrylaiva Heclalla. Hän kuoli siellä pilkkukuumeeseen ja hänet haudattiin Sierra Leoneen.

George Robert Gray nimesi jääkuikan (Gavia adamsii) ystävänsä Edward Adamsin kunniaksi. 

Brittiläiset lääkärit
Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1856 kuolleet
Mandiyú de Corrientes

Mandiyú de Corrientes on vuonna 1952 perustettu argentiinalainen jalkapalloseura, joka pelaa maansa neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Torneo Argentino B:ssä. Joukkueen kotikaupunki on Corrientes. Diego Maradona valmensi joukkuetta lyhyen aikaa vuonna 1993.

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Andy Greene

Andrew "Andy" Greene (s. 30. lokakuuta 1982 Trenton, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka edustaa NHL-seura New York Islandersia. Kauden 2015–2016 alussa hänet valittiin New Jersey Devilsin kapteeniksi. Helmikuussa 2020 New Jersey Devils kauppasi Greenen New York Islandersiin vaihdossa David Quennevilleen ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Tammikuussa 2021 Greene teki jatkosopimuksen Islandersin kanssa.
Heinäkuussa 2021 Greene solmi vuoden jatkosopimuksen Islandersin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
New York Islandersin pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus

Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus oli Suomen sisällissodassa 1. toukokuuta 1918 toteutettu joukkomurha, jonka kohteena oli Valkeakosken naiskomppanian 15–23-vuotiaita naisia ja tyttöjä..

Valkeakosken naiskomppania

Valkeakosken naiskomppania oli osa punakaartia, ja suurin osa siihen kuuluneista naisista oli ennen kapinaa ollut töissä Valkeakosken paperitehtaassa.  Suurimman osan sodan ajasta komppania piti vartiota, harjoitteli ampumista ja äkseerausta ja voimisteli Tietolan koululla.

Taisteluun lähtö
Naiskomppania joutui lähtemään tositoimiin huhtikuun lopulla 1918. Komppaniaan kuului noihin aikoihin 36 naista. He saivat tulikasteensa Alvettulan sillan luona käydyssä Alvettulan taistelussa, jossa valkoiset olivat asemissa sillan toisella puolella. Tässä taistelussa komppaniasta ei kaatunut kukaan. Lopulta valkoiset perääntyivät ja joukot etenivät Hauhon kirkonkylään, jossa käydyn Hauhon taistelun jälkeen komppania jatkoi Tuulokseen. Siellä se osallistui Syrjäntaan taisteluihin. Taistelun jälkeisessä kaaoksessa kaartilaiset jäivät saksalaisten vangeiksi 29. huhtikuuta 1918.

Naisten teloitus
Saksalaiset luovuttivat naiskaartilaiset suomalaiselle valkoisten joukolle, joihin kuului lähinnä Pohjanmaan valkoisia, mutta myös kaksi hauholaista suojeluskuntalaista. Samassa vankijoukossa oli myös punaisia miehiä. Vankeja lähdettiin kuljettamaan jalkapatikassa Luopioisten suuntaan. Yöksi heidät laitettiin Hauhon Mustilaan, Suomaan talon latoon (Suomaan talo sijaitsi Tuuloksen Juttilan kylässä, Luopioisten tien varrella). Siellä heitä pidettiin vartioituna yön yli. Vapunpäivän aamuna vangit jatkoivat matkaa pohjoiseen. Miesvangit jatkoivat matkaansa kohti Luopioista, kun naiset vietiin Hauhon Mustilan kylään Siikasenkorven suon syrjään kaivamaan oma joukkohautansa. Eräiden tietojen mukaan hauta oli jo valmiiksi kaivettu. Naiset ja tytöt käskettiin haudan yli pannuille lankuille ja ammuttiin viisi kerrallaan.

Punaisten naisten teloitukset kansalaissodassa olivat yleisesti melko tarkoituksella valittu linja. Aamulehti vaati huhtikuussa 1918, että ”puhdistus- ja rankaisutoimet on koko ankaruudessaan kohdistettava naisiin, ja juuri naisiin, sillä muuten ei päästä tämän mätäpaiseen syvimpiin juuriin”. Etelä-Suomessa tapettiin lähes kaikki kiinni saadut punakaartilaiset naiset.

Myöhemmät tapahtumat
Valkeakosken työväenjärjestöt pystyttivät paikalle 1. toukokuuta 1968 muistomerkin, jonka tekstin mukaan haudassa lepää ”36 valkeakoskelaista 15–23-vuotiasta työläisneitoa””. Tutkimuksellisin keinoin on pystytty selvittämään 24–29 uhrin kohtalo.

Vuonna 2008 kirjailija Anneli Kanto julkaisi kirjan Veriruusut, joka käsittelee Valkeakosken naiskaartin vaiheita. Seuraavana vuonna kirjasta tehtiin näytelmä, jota on esitetty muun muassa Tampereella ja Valkeakoskella. Keväällä 2018 Veriruusut esitettiin KOM-teatterissa sekä syksyllä Jyväskylän Huoneteatterissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 16-vuotiaan Josefina Nissilän tiedot sotasurmaprojektin tietokannassa 

Valkoinen terrori
Hauho
Hämeenlinnan historia
Leeni Tiirakari

Leeni Marketta Tiirakari (o.s. Aartelo, s. 15. lokakuuta 1946 Rauma) on suomalainen tietokirjailija ja opettaja. Tiirakari valmistui ylioppilaaksi Saarijärven yhteiskoulusta vuonna 1965 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1972 pääaineenaan Suomen historia. Pääosan työurastaan hän työskenteli historian lehtorina Someron lukiossa vuodesta 1975 eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 2010. Filosofian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1992 Tampereen yliopistossa ja väitteli siellä vuonna 1997 filosofian tohtoriksi Suomen kirjallisuuden alalta aiheesta Taistelevat lukumallit: Minna Canthin teosten vastaanotto. Tämän jälkeen hän on ollut toimittajana ja kirjoittajana useissa tietokirjoissa.

Teoksia

 ISBN 978-952-5330-50-2.
 Tiirakari, Leeni: Pekka Vuori, kansakunnan kuvittaja. Somero: Amanita, 2013. ISBN 978-952-5330-61-8.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Parchim (piirikunta)

Parchim on entinen piirikunta, joka sijaitsi Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Parchim sijaitsi osavaltion lounaisosassa, ja rajautui idässä Güstrowin ja Müritzin piirikuntiin, etelässä Prignitzin piirikuntaan Brandenburgin osavaltiossa, lännessä Ludwiglustin piirikuntaan ja luoteessa Schwerinin piirittömään kaupunkiin. Piirikunnan pääkaupunki oli Parchim.

Piirikunta lakkautettiin vuonna 2011, ja sen alue kuuluu nykyiseen Ludwigslust-Parchimin piirikuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaupungin verkkosivut 

Mecklenburg-Etu-Pommerin lakkautetut piirikunnat
Meren urhoja

Meren urhoja (Captains Courageous) on Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1937. Elokuva perustuu samannimiseen Rudyard Kiplingin kirjaan. Spencer Tracy sai roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan elokuvan, leikkauksen ja sovitetun käsikirjoituksen palkintojen saajaksi.

The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Juoni 
Elokuvassa Freddie Bartholomew näyttelee pilalle hemmoteltua poikaa Harvey Cheynea, joka putoaa mereen laivalta. Hänet pelastaa portugalilainen kalastaja Manuel Fidello, jota näyttelee Spencer Tracy. Harvey ei osoita kiitollisuutta pelastajalleen ja vaatii päästä välittömästi maihin. Hän joutuu kuitenkin olemaan laivalla kalastusmatkan loppuun saakka. Matkan aikana Harvey saa Manuelilta kasvatusta ja ohjausta, jota hän ei koskaan saanut omalta isältään ja hänestä kehittyy työtä arvostava nuorukainen.

Roolit

Lähteet 

Vuoden 1937 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Victor Flemingin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Elokuvat kalastuksesta
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Gasa

Gasa on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan pohjoisosassa.

Gasan piirikunnan pinta-ala on 4185 neliökilometriä, ja pääkaupunki Gasa. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 3400 asukasta. Se on Bhutanin piirikunnista pinta-alaltaan suurin ja väkiluvultaan pienin.

Koko Gasan piirikunta kuuluu Jigme Dorjin kansallispuistoon. Alueella on kuumia lähteitä. Sen eläimistöön kuuluvat lumileopardi ja tiikeri. Piirikunnan harvoista asukkaista useimmat elävät puolipaimentolaisina, paimentaen jakkeja ja keräten lääkeyrttejä. Niiden lisäksi he saavat toimeentuloa omavaraisviljelystä ja metsätöistä.

Gasassa sijaitseva Damjin kylä on 2–3 tunnin ajomatkan päässä Punakhasta, mutta pääkaupunki Gasaan on sieltä vielä 4–6 tunnin kävelymatka. Gasan linnavuori eli dzong on rakennettu vuonna 1646.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Haa

Haa on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan länsiosassa.

Haan piirikunnan pinta-ala on 1651 neliökilometriä, ja pääkaupunki Haa. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 12 600 asukasta.

Haa sijaitsee Amo Chhu -joen laaksossa, joka oli aikoinaan tärkeä kauppareitti Tiibetin puolelle. Se sijaitsee yli 2500 metrin korkeudessa. Laaksossa viljellään vehnää, ohraa, hirssiä ja perunaa. Pohjoisosissa karjanhoito on tärkeä tulonlähde. Maasto on vaikeakulkuista ja vuoristoista, ja vain pieni osa sen pinta-alasta soveltuu maanvijelyyn. Metsät peittävät 78 prosenttia Haan piirikunnasta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Lhuntse

Lhuntse on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan koillisosassa.

Lhuntsen piirikunnan pinta-ala on 2764 neliökilometriä, ja pääkaupunki Lhuntse. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 16 500 asukasta.

Lähteet 

 
Bhutanin piirikunnat
Mongar

Mongar on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan itäosassa.

Mongarin piirikunnan pinta-ala on 1881 neliökilometriä, ja pääkaupunki Mongar. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 40 700 asukasta.

Mongarin dzong on rakennettu vuonna 1930, mutta se jatkaa bhutanilaista rakennusperinnettä, ja pysyy koossa ilman nauloja.

Lähteet 

 
Bhutanin piirikunnat
Paro

Paro on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan luoteisosassa. Paron piirikunnan pinta-ala on 1 229 neliökilometriä, ja pääkaupunki Paro. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 39 800 asukasta. Piirikunnassa sijaitsee maan ainoa kansainvälinen lentoasema, Paron lentoasema.

Paron laakso on Bhutanin hedelmällisimpiä. Se on myös luonnollinen reitti Tiibetiin, ja sitä pitkin ovat kulkeneet sekä kauppatavarat että valloittajat. Piirikunnan hallinto toimii Rinpungin dzongissa. Paron kaupunki Pa Chhu -joen varrella on perustettu vasta vuonna 1985.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bhutanin piirikunnat
Zhemgang

Zhemgang on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan eteläosassa. Zhemgang on aiemmalta nimeltään Shemgang, ja aluetta on kutsuttu myös Khengiksi siellä puhuttavan khenpan murteen mukaan.

Valtaosa piirikunnasta, noin 86 prosenttia, on metsien peitossa. Sen asukkaiden tyypillisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Zhemhangin dzong on perustettu vuonna 1163, ja sen nykyiset rakennukset ovat 1600-luvulta.

Zhemgangin piirikunnan pinta-ala on 2065 neliökilometriä, ja pääkaupunki Zhemgang. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 20 100 asukasta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Tsirang

Tsirang on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan keskiosassa.

Tsirangin piirikunnan pinta-ala on 614 neliökilometriä, ja pääkaupunki Damphu. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 20 300 asukasta.

Lähteet 

 

Bhutanin piirikunnat
Trongsa

Trongsa on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan keskiosassa.

Trongsan piirikunnan pinta-ala on 1 728 neliökilometriä, ja pääkaupunki Trongsa. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 14 700 asukasta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Samdrup Jongkhar

Samdrup Jongkhar on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Samdrup Jongkharin piirikunnan pinta-ala on 2 227 neliökilometriä, ja pääkaupunki Samdrup Jongkhar. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 37 300 asukasta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Trashiyangste

Trashiyangste on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan itäosassa.

Trashiyangsten piirikunnan pinta-ala on 1 382 neliökilometriä, ja pääkaupunkia kutsutaan Yangtseksi tai Trashiyangsteksi. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 19 300 asukasta, joista noin 2700 asuu pääkaupungissa..

Trashiyangste sijaitsee Intian Arunachal Pradeshin osavaltion vastaisella rajalla. Sen kautta kulki aikoinaan tärkeä kauppareitti Bhutanin itä- ja länsiosien välillä. Pääkaupunki sijaitsee 1715 metrin korkeudella Kulon Chhu -joen varrella.

Lähteet 

 

Bhutanin piirikunnat
Trashigang

Trashigang on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se  sijaitsee maan itäisimmässä osassa.

Trashigangin piirikunnan pinta-ala on 2 188 neliökilometriä, ja pääkaupunki Trashigang. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 52 500 asukasta.

Lähteet 

 

Bhutanin piirikunnat
Pemagatshel

Pemagatshel on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan itäosassa.

Pemagatshelin piirikunnan pinta-ala on 499 neliökilometriä, ja pääkaupunki Pemagatshel. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 23 800 asukasta, joista noin tuhat asui sen pääkaupungissa.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Punakha (piirikunta)

Punakha on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Punakhan piirikunnan pinta-ala on 922 neliökilometriä, ja pääkaupunki Punakha. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 25 700 asukasta, joista noin 2300 asui sen pääkaupungissa.

Punakha sijaitsee lähempänä merenpintaa kuin monet muut Bhutanin piirikunnat, vain noin 1 250 metriä merenpinnasta. Sen ilmasto on subtrooppinen, siellä kasvaa kaktuksia, mandariineja ja banaaneita, ja useimmista viljoista saadaan kaksi satoa vuodessa. Punakhan dzong oli aiemmin Bhutanin talvipääkaupunki, ja hovi siirtyy sinne edelleen talvikuukausiksi maan varsinaisesta pääkaupungista Thimphusta, joka sijaitsee ylempänä vuoristossa. Varsinainen piirikunnan pääkaupunki on kuitenkin siirretty jonkun matkan päähän vanhasta linnavuoresta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bhutanin piirikunnat
Thimphu (piirikunta)

Thimphu on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan luoteisosassa. Thimphun piirikunnan pinta-ala on 1 843 neliökilometriä, ja pääkaupunki Thimphu. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 104 200 asukasta.

Lähteet 

Bhutanin piirikunnat
Tatu Kosonen

Tatu Kosonen (4. syyskuuta 1978 – 22. huhtikuuta 2022 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen ohjelmoija, valokuvaaja ja jazzmuusikko.

Tatu Kosonen oli Kaakkois-Suomen Valokuvakeskuksen kunniajäsen, sekä sen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja. Lisäksi Kosonen oli Saimaan Kameraseuran entinen puheenjohtaja; seuran jäsenmäärä nousi Kososen puheenjohtajakaudella (2008–2012) viidestä jäsenestä 220 jäseneen, ja seura tällä perusteella (sillä hetkellä) Suomen toiseksi suurimmaksi kameraseuraksi. Kosonen on toiminut muun muassa Suomen Kameraseurojen Liiton puheenjohtajana 2005–2009, Suomen valokuvajärjestöjen keskusliitto Finnfoton hallituksen jäsenenä ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnassa. Hän oli myös palkittu valokuvaaja kansainvälisissä valokuvataidenäyttelyissä ja toimi valokuvataidenäyttelyiden tuomarina ja kuraattorina.

Tatu "Sille" Kosonen soitti saksofonia muun muassa Teatteri Imatrassa, Lappeenrannan kaupunginteatterissa, Lappeenranta Big Bandissa, Puhallinorkesteri Pyörteessä, Axelbandetissa, Rakuunasoittokunnassa, loimaalaisessa Kauppala Big Bandissa ja Imatra Big Bandissä. Hän toimi lappeenrantalaisen puhallinmusiikkikoulu Arwon saksofoninsoitonopettajana. 

Päivätyönään Tatu Kosonen toimi tietokoneohjelmoijana. Hänen harrastuksiaan olivat muun muassa judo ja karate. Tatu Kosonen oli Lauri Kososen poika ja Kalle Ollilan (s. Kosonen) ja Jussi Kososen sekä Taina Perttilän (s. Kosonen) veli. Sotilasarvoltaan Kosonen oli yliluutnantti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sille Kosonen Youtubessa
Tatu Kososen kotisivut

Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset jazzsaksofonistit
Vuonna 1978 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Pertti Saurola

Pertti Saurola (s. 10. joulukuuta 1938 Helsinki) on suomalainen lintutieteilijä.

Saurola opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa ja on oppiarvoltaan filosofian kandidaatti. Vuonna 1974 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston eläinmuseon Rengastustoimiston johtajaksi, josta virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 2002. Saurola toimi EURINGin eli Euroopan rengastuskeskusten unionin presidenttinä vuosina 1981–1995. 

Saurola on tutkinut viirupöllön ja lehtopöllön populaatioekologiaa Hämeessä vuodesta 1965 alkaen. Hän on tutkinut ja johtanut Suomen sääksikannan seurantaa vuodesta 1971 lähtien. 2000-luvun alussa aloitetussa sääksien satelliittiseurantahankkeessa Saurola on toiminut aktiivisesti ja on johtanut seurannan tieteellistä toimintaa. Hän on kirjoittanut kymmeniä lintutieteellisiä artikkeleita niin kotimaisiin, erityisesti Linnut-lehteen, kuin ulkomaisiin sarjoihin. 

Vuonna 2016 Saurola sai muun toimittajakunnan kanssa valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksesta Suomen rengastusatlas I–II. Saurolalle on myönnetty professorin arvonimi.

Saurola on laulanut Ylioppilaskunnan Laulajissa (YL) pitkään. Hän on äänialaltaan baritoni.

Saurolan puoliso on Helmi Irene Saurola.

Teoksia 
 Saurola, Pertti (toim.) 1995: Suomen pöllöt. - Kirjayhtymä Oy. Porvoo. ISBN 951-26-4052-X
 Saurola, Pertti ja Koivu, Juhani 1987: Sääksi. Kanta-Hämeen Lintumiehet ry. ISBN 951-99904-2-9.

Katso myös
 Sääksisäätiö

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset ornitologit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Horace Alexander

Horace Gundry Alexander (30. heinäkuuta 1889 Croydon, Englanti – 30. syyskuuta 1989 Kennett Square, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli englantilainen lintutieteilijä, pasifisti ja kveekari.

Horace Alexanderin isä oli Gundry Alexander (1848–1918) ja äiti Josephine Crosfield. Hänen veljensä Wilfred Backhouse Alexander oli myös lintutieteilijä. Horace opiskeli historiaa King's Collegessa Cambridgen yliopistossa. Valmistuttuaan hän toimi opettajana kveekarien koulussa Woodbrookessa Birminghamissa 1919–1955.

Alexander oli Intian itsenäistymisen puolestapuhujia ja Mahatma Gandhin ystävä. Gandhin vieraillessa Englannissa neuvottelemassa 1931 Alexander toimi vierailun isäntänä ja oli mukana neuvonantajana neuvotteluissa Intiassa 1946. Alexander kirjoitti useita Intia-aiheisia kirjoja, muun muassa Gandhi Through Western Eyes (New Society Publishers). Vuonna 1984 Intian valtio myönsi hänelle korkeimman tunnustuksen, jonka ulkomaalainen saattoi saada.

Alexander avioitui Olive Grahamin kanssa vuonna 1918. Olive kuoli 1942, jonka jälkeen Alexander avioitui Rebecca Biddle Bradbeerin kanssa 1958. He muuttivat Pennsylvanian Swarthmoreen 1969.

Alexander oli innokas lintuharrastaja. Hän julkaisi lukuisia artikkeleita Intian linnustosta Journal of the Bombay Natural History Societyssa vuosina 1951–1974, mutta joitakin myös Ibiksessä ja British Birds'issä.

Teoksia 
 Seventy Years of Birdwatching, omaelämäkerta. T & A D Poyser (1974).

Lähteet 
Horace Gundry Alexander Papers, 1916-1983 (Swarthmore College Peace Collection) 
Muistokirjoitus (The New York Times 5.10.1989) 

Brittiläiset ornitologit
Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö

SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton aluejärjestö, joka ohjasi puolueen toimintaa Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä. SKDL oli vaalipiirin suurin puolue vuosina 1945–1966, jolloin se sai 4–5 kansanedustajaa. Vuosina 1966–1987 parlamentissa oli 3–4 SKDL:n varsinaissuomalaista edustajaa. Piirijärjestön poliittinen toiminta lopetettiin 1990-luvun alussa, kun se yhdistettiin Varsinais-Suomen Vasemmistoliittoon. Piirin toimisto sijaitsi Turussa.

SKDL:n Varsinais-Suomen piirijärjestö teki läheistä yhteistyötä Suomen Kommunistisen Puolueen Turun piirijärjestön kanssa. 1960-luvun puolivälissä järjestöjen välit kuitenkin viilenivät kommunistien keskinäisen riitelyn alettua. SKDL:n piiriä hallitsivat uudistusmieliset kommunistit, mutta SKP:n piiri oli oppositiokommunistien hallinnassa. 1980-luvun puolivälissä SKP erotti Turun piirijärjestönsä ja perusti tilalle enemmistölinjaa tukeneen SKP:n Varsinais-Suomen piirijärjestön.

Piirijärjestö julkaisi sanomalehteä Uusi Päivä vuosina 1945–1969. Vuodesta 1950 alkaen piirijärjestö oli myös Uuden Päivän kustantaja, ja piirin sanomalehtijaosto hoiti aiemmin yhtiöhallitukselle kuuluneita tehtäviä. Lehti tuotti jatkuvasti tappiota, ja ongelma kärjistyi 1960-luvun lopussa SKP:n Turun piirijärjestön irtauduttua uudistusmielistä linjaa vetäneestä lehdestä. UP lakkautettiin, ja seuraajaksi perustettiin harvemmin ilmestynyt Varsinais-Suomen Työväki (1969–1973).

Vaalit

Kansanedustajat
Aimo Aaltonen 1945–1962
Paavo Aitio 1951–1977
Heli Astala 1979–1990→Vas.
Joel Hongisto 1978–1979
Anna-Liisa Jokinen 1970–1990→Vas.
Jalmari Kulmala 1945–1948
Aimo Laiho 1962–1970
Ensio Laine 1968–1986→Deva
Arto Merisaari 1975–1978
Vihtori Metsäranta 1945–1947
Judit Nederström-Lundén 1951–1966
Anna Nevalainen 1945–1954
Mauri Perkonoja 1947–1951
Eino Roine 1945–1951, 1954–1962, 1962–1966
Pekka Silander 1966–1968
Oili Suomi 1970–1972, 1977–1979
Inkeri Virtanen 1958–1962

Puheenjohtajat
Arto Merisaari

Lähteet

Suomalaisten puolueiden piirijärjestöt
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
 SKDL
Aga Khan II

Aga Khan II (, Āghā Khān-i Duwwum) oli Aqa Ali Shahin (1830, Mahallat, Iran – elokuu 1885, Pune, Intia) oli Ismailiittien 47. imaami. Hän oli Qajar- dynastian Iranin kuninkaallisen  hallitsijasuvun jäsen. Hänestä tuli imaami vuonna 1881. Elinaikanaan hän toimi paitsi oman yhteisönsä eduksi, myös Intian muslimiyhteisön eduksi. Aga Khan II oli innokas urheilija ja metsästäjä.

Varhainen elämä 

Aqa Ali Shah syntyi 1830 Mahallatissa, Iranissa. Hän oli Aga Khan I vanhin poika. Aqa Ali Shah oli Iranin kuninkaallisen perheen jäsen, sillä hänen äitinsä oli Fat′h-Ali Shah Qajarin tytär. Isänsä puolelta Aqa Ali Shahin juuret johtavat profeetta Muhammadiin tämän tyttären Fatiman ja Ali ibn Abi Talibin avioliitosta. Hän polveutui myös fatimidien dynastiasta.

Aqa Ali Shah vietti ensimmäiset vuotensa Mahallatissa. Hänen isänsä pyrki palauttamaan entisen asemansa Kirmanin kuvernöörinä ja tämä teki oleskelun Mahallatissa vaikeaksi. Niinpä Aqa Ali Shah siirtyi äitinsä kanssa Irakiin vuonna 1840. Hän opiskeli arabiaa, persiaa ja ismailismia. Hän saavutti nopeasti aseman Arabian ja Persian kirjallisuuden asiantuntijana ja metafysiikan opiskelijana. 1840-luvun lopulla muuttunut poliittinen tilanne salli Aqa Ali Shahin paluun Persiaan. Vuonna 1853 Sarv-i Jahan Khanum ja Aqa Ali Shah liittyivät yhteen Aga Khan I kanssa Bombayssa, Intiassa. Isänsä aseman perijänä Aqa Ali Shah vieraili usein Etelä-Aasian muslimiyhteisöissä.

Imaamius 

Aqi Ali Shahista tuli imaami isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1881. Hän peri myös isänsä arvonimen Aga Khan. Aga Kahn II jatkoi isänsä hyväntahtoisia suhteita Britannian kanssa.

Imaami Aqa Ali Shah peri myös isänsä huolen seuraajiaan kohtaan ja oli hyvin perillä heidän tarpeistaan. Hän avasi useita kouluja Bombayhin ja eri puolille Etelä-Aasiaa ja tarjosi taloudellista tukea perheille.

Kuolema ja perintö 

Aqa Ali Shah kuoli keuhkokuumeeseen Punessa, Intiassa vuonna 1885. Hän sai kuumeen  ja kuoli 8 päivää myöhemmin. Hänet haudattiin perhehautaan Najafin Eufrat-joen länsirannalle, lähelle Kufaa ja Imaami Alin hautaa Irakiin. Mausoleumi on myös Aqa Ali Shahin isoisän, Shah Khalil Allahin, hauta.

Vuonna 1830 syntyneet
Imaamit
Vuonna 1885 kuolleet
Trophée Eric Bompard

Trophée Eric Bompard (aik. Trophée Lalique) on Ranskassa vuodesta 1987 järjestetty, ISU:n GP-sarjaan kuuluva taitoluistelukilpailu, jossa kilpaillaan miesten ja naisten yksinluistelussa, pariluistelussa ja jäätanssissa. Kilpailun pitopaikka on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta ollut Pariisi.

Mitalistit

Naisten yksinluistelu

Lähteet

Aiheesta muualla

Kilpailun virallinen sivusto  
Tuloksia ISU:n sivustolla 

Taitoluistelukilpailut
Ranskan taitoluistelu
Jenni Rope

Jenni Rope (s. 1977 Lahti) on suomalainen kuvataiteilija joka työskentelee monialaisesti tehden muun muassa maalauksia, mobile-veistoksia, kuviosuunnittelua ja animaatioita. Helsingissä asuva ja työskentelevä Jenni Rope on opiskellut kuvataiteita Vapaassa taidekoulussa, graafista suunnittelua Aalto­yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa, sekä animaatiota London College of Printingissä Lontoossa.

Rope on järjestänyt näyttelyitä laajasti Suomessa ja ulkomailla. Hän on tehnyt kuvataiteilijan uransa ohella myös kuvakirjoja, kuvituksia, levynkansia sekä printtisuunnittelua muun muassa Marimekolle ja Vimma Companylle. Rope perusti sarjakuvaa ja taidekirjoja julkaisevan Napa Books - kustantamon Jussi Karjalaisen kanssa vuonna 1997, sekä sen jatkumon Napa Gallerian Helsinkiin vuonna 2007.

Rope voitti vuonna 1999 Kemin pohjoismaisen sarjakuvakilpailun pääpalkinnon ja vuonna 2008 parhaan animaation palkinnon Young Illustrators Award -kilpailussa Zürichissa. 

Vuonna 2016 hänelle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen  William Thuring -nimikkopalkinto.

Hänen julkisia taideteoksiaan on esillä Helsingin yliopiston kirjaston Kaisa-talossa (teos Pienet maailmat yhdessä Terhi Ekebomin kanssa, 2012) ja Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskuksessa. Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskuksen kahteen aulaan jakautuvaa Mobile E & W -teosta (2018) on luonnehdittu Suomen suurimmiksi mobileksi.

Rope on myös soittanut koskettimia Karkkiautomaatti-yhtyeessä.

Julkaisuja

Sarjakuvia

Muita

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Jenni Ropen kotisivut
 
 Napa Books

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Gävlen pukki

Gävlen pukki () on suuri olkipukki, joka on pystytetty joulunodottajien iloksi Slottstorgetille Gävlen kaupungissa Ruotsissa vuodesta 1966 alkaen. 

Maailmanmainetta Gävlelle tuonut 13 metriä korkea pukki pystytetään paikalleen ensimmäisenä adventtisunnuntaina. Sen pystyttäminen maksaa 200 000 kruunua. Rakentamisen maksaa osittain Gävlen kaupunki, osittain Söders Köpmän (Etelän kauppiaat) -yhdistys.

Ilkivallantekijät ovat usein polttaneet pukin. Se on historiansa aikana sytytetty palamaan tai muuten tuhottu 38 kertaa (vuoteen 2021 mennessä). Joitakin kertoja pukki on tuhottu käsivoimin ja ainakin kerran se on jyrätty autolla. Pukki on myös varastettu ja sortunut itsekseen. Palamisen estämiseksi pukki on yritetty painekyllästää, mutta se on ollut hankalaa ja pukin olkinen väri katosi, joten painekyllästys tehtiin vain kahtena vuonna. 

Vuoden 2016 olkipukki oli 13 metriä korkea ja seitsemän metriä pitkä ja painoi 3,6 tonnia. Pukki sytytettiin palamaan vain muutama tunti avajaisseremonian jälkeen.

Vuoden 2017 olkipukki välttyi tuhoamisyrityksiltä, ja se purettiin tammikuun toisena päivänä 2018.

Gävlen Vasa-koulun luonnontieteellinen kerho rakentaa myös vuosittain oman pukkinsa. Kuten kaupungin suuri pukki, sekin on joutunut tuhopolton kohteeksi.

Aikajana

Lähteet

Aiheesta muualla

Pukin historia, Mer jul i Gävle -sivusto 

Gävlen kunta
Joulu
Ruotsalainen kulttuuri
Autiotila

Autiotila on historiallinen verotuksessa käytetty nimitys, joka tarkoitti osaksi tai kokonaan maksukykynsä menettänyttä tilaa. Nimitys tuli käyttöön 1500-luvun lopulla. Tällainen tila oli usein maksukyvyttömyyden alkuvaiheessa asuttu. Isovihan jälkeen Suomessa oli pahimmin hävitetyillä seuduilla paljon autiotiloja. Autiotilan lähikäsitteitä ovat rappiotila ja verohylky.

Nykykielessä autiotila voi tarkoittaa myös tilaa, jonka omistaja on jostain syystä hylännyt. Suomessa tilalla on aina omistaja, mutta hoitaja siltä saattaa puuttua. Tila siirtyy aikanaan perintölainsäädännön mukaisesti uudelle omistajalle tai valtiolle valtionperintönä, jos vainajan omaisuudella ei ole perillisiä tai vainaja ei ole tehnyt testamenttia. Isännättömän omaisuuden hoitajaksi voidaan määrätä edunvalvoja (aiemmin uskottu mies).

Vuonna 1924 säädettiin laki ulkomaalaisen Suomessa olevasta, hoidotta jääneestä omaisuudesta (224/1924) ja asetus ulkomaalaisen Suomessa olevasta, hoidotta jääneestä omaisuudesta annetun lain täytäntöönpanosta (290/1924) sekä valtioneuvoston päätös hoitokunnan asettamisesta ulkomaalaisten hoidotta jäänyttä omaisuutta varten Viipurin läänissä (291/1924). Lain mukaan Suomessa oleskelemattoman ulkomaalaisen henkilön tai ulkomailla kotipaikkaa pitävän laitoksen, säätiön, yhtiön, osuuskunnan, yhdistyksen tai muun yhtymän hoidotta jäänyt omaisuus voitiin ottaa valtiolle. Omaisuudesta tuli ilmoittaa kuulutuksella sijaintikunnan kunnanhuoneella, kaupungissa oikeuden ilmoitustaululla ja Virallisessa lehdessä. Omaisuus siirtyi valtiolle, ellei omistaja tai hänen oikeutensa siirrolla saanut oikeussubjekti viiden vuoden kuluessa kuulutuksesta ilmoittautunut.

Valtiolle joutuneen omaisuuden hoidosta huolehti asutushallitus. Jos omaisuutta oli paljon, oli valtioneuvostolla oikeus määrätä sen hoitajaksi asutushallituksen alaisen hoitokunnan. Laki kumottiin 1992 lailla 764/1992. Lain 219/1939 pykälän 17 mukaan tuli ulkomailla asuvalla kiinteistön omistajalla (henkilöllä tai yhteisöllä) olla Suomessa asiamies. Tämä laki kumottiin lailla 1612/1992.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Loimola (kunta)

Loimola () on maalaiskunta Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Sen keskustaajama Loimola sijaitsee Loimolanjärven etelärannalla 34 kilometriä Suojärvestä länteen. Kunnassa 1 500 ja taajamassa 300 asukasta (vuonna 2022).

Maantiede ja asutus
Loimolan kunnan pinta-ala on 4 593,08 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Suojärven piirin Porajärven ja Naistenjärven kuntiin, idässä Suojärveen ja Prääsän piiriin, etelässä Pitkärannan ja lännessä Sortavalan piireihin sekä luoteessa Suomen rajaan.

Maisemaa leimaavat kumpuileva tasanko ja harjut. Suurimmat järvet ovat Jänisjärvi, Tolvajärvi ja Loimolanjärvi. Tärkein joki on Uuksunjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat doleriitti ja graniitti. Luonnonsuojelualueita ovat Tolvajärven maisemansuojelualue sekä Kintsinniemen, Sulansuon ja Uuksunharjun luonnonmuistomerkit.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Aittojoen (ven. Vegarus), Leppäsyrjän, Piitsjoen, Raikonkosken, Soanlahden, Suistamon ja Tolvajärven taajamat, Käsnäselän kylä sekä Leppäsyrjän ja Suistamon asemat. Väkiluvultaan suurimmat asutukset ovat Piitsjoki, Raikonkoski, Loimola ja Leppäsyrjä.

Historia
Loimolan kunta sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se kattaa usean entisen suomalaisen kunnan alueen: Suistamon, Korpiselän ja Soanlahden kunnat lähes kokonaan, Suojärven läntisimmän osan sekä pienempiä osia Impilahdesta ja Ilomantsista. Loimolan kunta muodostettiin Venäjän kuntauudistuksessa vuonna 2006 yhdistämällä entiset Leppäsyrjän, Loimolan ja Piitsjoen kylähallinnot sekä osan Vegaruksen kylähallinnosta.

Liikenne, talous ja palvelut
Loimolan kautta kulkee Sortavalan, Pitkärannan ja Prääsän välisiltä maanteiltä Suojärvelle haarautuva maantie. Matkaselkän ja Suojärven välisellä rautatiellä on Leppäsyrjän, Raikonkosken, Loimolan ja Piitsjoen asemat.

Paikallisia työnantajia ovat sepeliä tuottava Karelprirodoresurs, rautatie, julkiset palvelut ja kauppa. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo ja poliklinikka.

Nähtävyydet
Kunnan rakennusmuistomerkkejä ovat Suistamon ja Korpiselän kirkot sekä Suistamon ja Leppäsyrjän vanhat asuin-, hallinto- ja talousrakennukset. Historiallisia kohteita ovat runonlaulajien haudat ja toisen maailmansodan hautapaikat. Suistamon kylällä on historiallisen asutuksen status.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Loimolan kunnan sivusto 

Suojärven piirin kunnat
Fredin Vieraana

Fredin Vieraana oli suomalainen keskusteluohjelma, jota esitettiin 2.12.2010 - 18.4.2011  SuomiTV-kanavalla, kanavapaikalla 12. Ohjelmaa isännöi viihdetaiteilija ja muusikko Matti Siitonen, taiteilijanimeltään Fredi. Ohjelma oli SuomiTV:n uutis- ja ajankohtaistoimituksen tuotantoa, tuottajana vastaava päätoimittaja Tomi Lindblom.

Ohjelmassa vieraili tunnettuja suomalaisia ja heidän kanssaan keskusteltiin syvällisesti elämästä. Ohjelmassa kuultiin myös Fredin ja hänen vieraittensa tulkintoja ikivihreistä kappaleista. Mukana ohjelmassa oli myös pianisti Tessa Virta.

1. tuotantokausi 

1. tuotantokausi koostui kuudesta 45 minuutin mittaisesta jaksosta.

2. tuotantokausi 

2. tuotantokausi koostui kuudesta 45 minuutin mittaisesta jaksosta.

Aiheesta muualla 

http://www.iltalehti.fi/viihde/2010111112682083_vi.shtml

Fredi
Keskusteluohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Convergència i Unió

Convergència i Unió (CiU) oli kahden katalonialaisen nationalistinen puolueen muodostama liitto. Puolue oli Katalonian aluehallituksen johdossa vuosina 1980–2003 Jordi Pujolin johdolla. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa puolueesta tuli Katalonian parlamentin suurin, 62:lla edustajalla, ja sen puheenjohtajasta Artur Masista tuli Katalonian itsehallintoalueen presidentti.

Puolueet, jotka muodostivat liiton, olivat liberaali Convergència Democràtica de Catalunya ja kristillisdemokraattinen Unió Democràtica de Catalunya. Liitto hajosi 2015 Convergèncian linjan muututtua vuosikymmenen kuluessa kannattamaan Katalonian itsenäisyyttä.

Convergència i Uniólla on myös ollut perinteisesti Espanjan edustajainhuoneessa kolmanneksi eniten paikkoja Sosialistisen työväenpuolueen ja kansanpuolueen jälkeen.

Vaalitulokset 

Katalonialaiset puolueet
Gabriel Gamaliel Rislacki

Gabriel Gamaliel Rislacki, myös Rislachius tai Rislachi, (9. lokakuuta 1765 Oravainen − 5. joulukuuta 1808 Vänersborg, Ruotsi) oli suomalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.

Rislackin isä Gabriel Rislackius oli Orismalan ruukin kirjanpitäjä ja äiti Catharina Westman. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa 1776–1783. Ylioppilaaksi hän tuli 1783 Turun akatemiasta. Opiskelu akatemiassa jäi pariin vuoteen, sillä Rislacki ryhtyi loviisalaisen varakkaan perillisen Jacob Wattrangin kotiopettajaksi. Kun tämä muutti perintötilalleen Björnlundaan Södermanlandiin, Rislacki muutti mukana.

Rislacki aloitti lääketieteen opinnot Uppsalan yliopistossa 1790 ja valmistui 1799 lääketieteen kandidaatiksi. Väitöksen aiheena oli kapinlauluhaukka (Melierax canorus, siihen aikaan Falco canorus). 1804 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi ja opiskeli sitten vuoteen 1808 kirurgiaa Lontoossa ja Kööpenhaminassa. Opinnot kustansi Wattrang. Rislacki valmistui vielä kirurgian maisteriksi Tukholmassa 1806.

Rislacki toimi kuningas Kustaa IV Aadolfin henkilääkärinä Pommerin sodassa. 1806 kuningas nimitytti hänet ensimmäiseksi hovilääkäriksi ja 1808 hänet nimitettiin ylilääkäriksi Ruotsin länsiarmeijaan. Toimittuaan tässä virassa puolisen vuotta Rislacki sairastui todennäköisesti pilkkukuumeeseen tai lavantautiin ja kuoli Vänersborgissa 5.12.1808.

Wattrang lahjoitti Rislackin noin 400 eri lajia käsittävän lintukokoelman Turun akatemialle vuonna 1814, jossa sitä säilytettiin Museum Rislachianium -nimisenä aineistona. Tämä kokoelma tuhoutui Turun palossa 1827.

Lähteet 
 Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5
  Luettu 8.6.2014.
 Arno Forsius : Rislachi, Gabriel Gamaliel (1765–1808) – lääkäri ja lintutieteilijä
 Gunnar Johnsson : Gabriel Gamaliel Rislachi – Några uppgifter om konung Gustaf IV Adolfs finske livmedikus. Genos 2 (1931), s. 58–62 
  Sivu 628.

Viitteet 

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset ornitologit
Vuonna 1765 syntyneet
Vuonna 1808 kuolleet
Rietavas

Rietavas on Liettuan länsiosassa, Telšiain läänissä sijaitseva kaupunki. Se toimii Rietavasin kunnan hallinnollisena keskuksena. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 3 826 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin virallinen sivusto 

Telšiain läänin kaupungit
Richard Connor

Richard Carroll "Dick" Connor (s. 25. maaliskuuta 1934 Pueblo, Colorado) oli Yhdysvaltoja edustanut uimahyppääjä. Hän kilpaili miesten 10 metrin kerroshypyissä vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja johti kisaa karsinnan jälkeen, mutta sijoittui lopulta pronssille. Hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset uimahyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Jeanne Stunyo

Jeanne Georgette Stunyo (s. 11. huhtikuuta 1936 Gary, Indiana) on entinen yhdysvaltalainen uimahyppääjä, joka sai naisten ponnahduslaudassa hopeamitalit Pan-Amerikan kisoissa 1955 ja vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa. Molemmilla kerroilla kultaa voitti Pat McCormick. Stunyo oli vähällä päästä olympiajoukkueeseen jo vuonna 1952.

Stunyo pelasi Detroitin yliopistolle ja Detroit AC:lle.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset uimahyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Z-sukupolvi

Z-sukupolveksi kutsutaan joko 1990-luvun puolivälin jälkeen tai 2000-vuosikymmenen alussa syntynyttä sukupolvea. Sukupolven arvioidaan eroavan merkittävästi aikaisemmista ikäluokista (X ja Y) etenkin suhtautumisessa elektroniikkaan. Z-sukupolveen kuuluvat ovat syntyneet maailmaan, jossa elektroniikka on kaikkialla ja he käyttävät sitä rutiininomaisesti. Z-sukupolvi on kansainvälisen tietoverkon kautta yhteyksissä ihmisiin ympäri maailmaa nuorempina kuin aikaisemmat sukupolvet.

Elintavat 

Kouluterveyskysely osoittaa, että 2010-luvulla Suomen nuorista entistä harvempi tupakoi, käyttää alkoholia ja harrastaa humalajuomista. Tupakka ei ollut 2010-luvun nuorille enää samalla tavalla aikuisuuden tunnus kuin vielä 1990-luvun nuorille, sillä esimerkiksi lukiolaisista tupakoi enää 3 prosenttia. Poikkeuksena suuntauksesta ovat olleet lähinnä ammattikoululaiset, joista tupakoi vielä lähes neljännes. 

Toistaalta taas nuorten nuuskan käyttö on lisääntynyt muiden päihteiden käytön vähentyessä.

Lähteet 
McQueen, Michael: The New Rules of Engagement: A Guide to Understanding & Connecting With Generation Y. 

O. Ruokolainen, H. Ollila, J. Lahti, O. Rahkonen: Intergenerational social mobility, smoking and smokeless tobacco (snus) use among adolescents during 2008–2017. Addictive Behaviors. 2019.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Oh! You pretty things: The staid young The Economist. 12.7.2014. 

Sosiologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden Luontokuva

Vuoden Luontokuva on Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n vuosittain järjestämä kilpailu, jossa palkitaan nimensä mukaisesti vuoden luontokuva. Kilpailu on Pohjoismaiden suurin luontokuvatapahtuma. Ensimmäinen kuva palkittiin vuonna 1980, mutta varsinainen kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981. Kilpailukuvien on oltava otettu Suomessa. 

Vuonna 1995 kilpailu avattiin myös muille kuin Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n jäsenille. Vuoden Luontokuva 2003 on ensimmäinen digikameralla otettu voittajakuva. Vuonna 2005 nuorille tuli oma sarja. Samana vuonna kilpailuun osallistumista helpotettiin, kun kuvia alettiin vastaanottaa myös digitaalisesti.  

Suomen Itsenäisyyden juhlavuotena oli erikoisluokka ”Sininen ja valkoinen”, jonka voittajakuvasta tehtiin juhlaraha ja 2 €:n erikoisraha. Sarjan voitti Kari Auvinen teoksella Kuuvaris.

Voittajat

Sarjojen voittajat

Nuoret 
Vuosina 2007–2011 nuoten sarjoja oli kaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vuoden Luontokuva
 Suomen Luonnonvalokuvaajat ry

Luontovalokuvaus
Valokuvakilpailut
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Desmodium gangeticum

Desmodium gangeticum (Sanskrit: अंशुमती anshumati, ध्रुवा dhruva, दीर्घमूला dirghamoola, पीवरी pivari, शालपर्णी shalaparni) on Fabaceae-heimoon kuuluva kasvi.

Kasvi luetaan uuselintarvikkeisiin, jota sisältävä yrttivalmiste vedettiin Suomessa pois markkinoilta, koska kasvin turvallisuudesta ei ole tietoa eikä valmisteelle ole haettu markkinointilupaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Desmodium gangeticum 
United States Department of Agriculture (USDA): Desmodium gangeticum 
Flora of China: Desmodium gangeticum 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Desmodium gangeticum 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Desmodium gangeticum 

Hernekasvit
Lance

Lance voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Łańce, kylä Sleesian Kornowacissa, Puolassa

Henkilöitä

Lance sukunimenä 
 Sylvia Harper, o.s. Lance (1895–1982), australialainen tennispelaaja
 Trey Lance (s. 2000), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja

Lance etunimenä 
Lance Armstrong (s. 1971), yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä
Lance Bade (s. 1971), yhdysvaltalainen haulikkoampuja
Lance Barber, yhdysvaltalainen näyttelijä
Lance Bass (s. 1979), yhdysvaltalainen muusikko
Lance Bouma (s. 1990), kanadalainen jääkiekkoilija
Lance Deal (s. 1961), yhdysvaltalainen moukarinheittäjä
Lance Dossor (1916–2005), brittiläis-australialainen pianisti ja pianopedagogi
Lance Fortnow (s. 1963), yhdysvaltalainen laskentatieteen professori ja tietokirjailija
Lance Henriksen (s. 1940), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lance Kinsey (s. 1959), kanadalainen näyttelijä
Lance Macklin (1919–2002), brittiläinen kilpa-autoilija
Lance Percival (1933–2015), brittiläinen näyttelijä
Lance Pitlick (s. 1967), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Lance Reddick (s. 1962), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
Lance Reventlow (1936–1972), yhdysvaltalainen kilpa-autoilija
Lance Stroll (s. 1998), kanadalainen autourheilija
Lance Ward (s. 1978), kanadalainen jääkiekkoilija
Lance Williams (s. 1980), yhdysvaltalainen koripalloilija

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Lance, Pokémon

Muita merkityksiä 

HMS Lance, Britannian Kuninkaallisen laivaston L-luokan hävittäjä
MGM-52 Lance, yhdysvaltalainen taktinen ydinohjus
Porajärvi (Aunuksen Karjala)

Porajärvi (karj. Porarvi, ) on entinen kunta Aunuksen Karjalassa Venäjän keisarikunnassa. Porajärven kunta käsitti Suunujoen vesistöalueen pohjoisosan Suomen rajalta ja  kuului Aunuksen kuvernementin Poventsan kihlakuntaan. Porajärven naapurikuntia olivat Poventsan kihlakunnan alueella Repola, Paatene, Mäntyselkä ja Lintujärvi sekä Suomen puolella Suojärvi ja Ilomantsi. Kunnan pinta-ala oli noin 10 000 km² ja vuonna 1918 siellä oli noin 2 300 asukasta.

Historia

Porajärven kunta perustettiin vuonna 1873. Porajärvi kuului alueeseen, joka tuli 1800-luvulla tunnetuksi elinvoimaisesta runonlauluperinteestä. Heimosotien aikana Porajärvi äänesti Suomeen liittymisen puolesta ja liittyi Suomeen vuonna 1919. Vuonna 1920 solmitussa Tarton rauhassa Suomi luovutti Porajärven ja Repolan Neuvosto-Venäjälle.

Porajärven kunta lakkautettiin 1920-luvun alussa ja liitettiin Petrovskin piiriin, jossa siitä muodostettiin kolme kyläneuvostoa. Porajärven kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Porajärven lisäksi: Hinkerinvaara, Kostamus, Kuutamalahti, Poikki ja Palvajärvi sekä Valasmon tehdas. Kyläneuvostossa oli vuonna 1926 626 asukasta, joista karjalaisia oli 556, venäläisiä 52, suomalaisia 13 ja muita viisi. Lupasalmen kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Lupasalmen lisäksi: Saari, Pusamalahti ja Soimivaara. Kyläneuvostossa oli vuonna 1926 536 asukasta, joista karjalaisia 531, venäläisiä kolme ja suomalaisia kaksi. Klyyssinvaaran kyläneuvostoon kuuluvat kylät olivat Klyyssinvaaran lisäksi: Vitsavaara, Himola, Lautavaara, Roikonniemi, Sianvaara ja Uskali sekä Roikonniemen metsätorppa. Kyläneuvostossa oli vuonna 1926 695 asukasta, joista karjalaisia 681, suomalaisia 11 ja venäläisiä kolme.

Jatkosodan aikana Porajärven alue oli Suomen miehittämä 1941–1944.

Nykyisin entisen Porajärven kunnan eteläosa kuuluu Suojärven piirin Porajärven kuntaan ja pohjoisosa jakautuu Mujejärven piiriin kuuluviin Lentieran ja Sukkajärven kuntiin.

Katso myös 

 Kalevalan kansallinen piiri

Lähteet 

Itä-Karjalan entiset kunnat
Steriili

Steriili voi tarkoittaa:

 Steriili, mikrobeista ja itiöistä puhdistettu
 Hedelmätön eli lisääntymiskyvytön eliöyksilö, myös erityisemmin kirurgisesti steriloitu yksilö
Karjalankosken kanava

Karjalankosken kanava on Vuoksen vesistöön kuuluva itsepalvelukanava, joka sijaitsee Kuopiossa Juankosken taajaman läheisyydessä Karjalankosken voimalaitoksen vieressä. Kanava kuuluu Nilsiän reittiin yhdessä Juankosken ja Lastukosken kanavien kanssa. Kanava valmistui vuonna 2002. Sulun pudotuskorkeus on noin 6,5 metriä. Se oli maksimikorkeus, minkä voi toteuttaa yhdellä sululla. Kanavan ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8 metriä.

Sulkuportit ovat tyypiltään teräksisiä salpausportteja joiden koneistot ovat sähköhydraulisia. Sulun tyhjentyessä vesi johdetaan pois alaporttien tyhjennysluukkujen kautta mutta sulun täyttö tapahtuu sulun pohjassa olevien tunneleiden kautta. Tätä tekniikkaa käytettäessä sulkukammion vesi ei aaltoile eikä sulun pituussuuntaista virtausta synny. Veden korkeuden muutos myös tapahtuu selvästi nopeammin kuin luukkuperiaatteella toimivissa kanavissa. Samaa periaateratkaisua sovellettiin aiemmin myös mm. Neiturin, Kiesimän ja Kerkonkosken kanavissa.

Kanavan etävalvonta suoritetaan Heinävedellä sijaitsevalta Varistaipaleen kanavalta. Karjalankosken, Juankosken ja Lastukosken kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla

Väylävirasto - Karjalankosken kanava
 Suomen kanavat – Karjalankoski

Suomen kanavat
Nilsiän reitin valuma-alue
Juankosken rakennukset ja rakennelmat
Juankosken kanava

Juankosken kanava on Vuoksen vesistöön kuuluva itsepalvelukanava, joka sijaitsee Kuopion Juankosken keskellä. Kanava kuuluu Nilsiän reittiin yhdessä Lastukosken ja Karjalankosken kanavien kanssa. Kanava valmistui vuonna 2002. Sulun pudotuskorkeus on noin 6 metriä. Kanavan ylittää kolme kiinteää siltaa, joiden alikulkukorkeudet ovat 8 metriä.

Juankosken kanavalla liikennettä oli vuonna 2019 heinäkuun loppuun mennessä ollut vajaa 500 sulutusta. Vuonna 2020 sulutuksia on tehty samassa ajassa lähes 900.

Sulkuportit ovat tyypiltään teräksisiä salpausportteja joiden koneistot ovat sähköhydraulisia. Sulun tyhjentyessä vesi johdetaan pois alaporttien tyhjennysluukkujen kautta mutta sulun täyttö tapahtuu sulun pohjassa olevien tunneleiden kautta. Tätä tekniikkaa käytettäessä sulkukammion vesi ei aaltoile eikä sulun pituussuuntaista virtausta synny. Veden korkeuden muutos myös tapahtuu selvästi nopeammin kuin luukkuperiaatteella toimivissa kanavissa. Samaa periaateratkaisua sovellettiin aiemmin myös mm. Neiturin, Kiesimän ja Kerkonkosken kanavissa.

Kanavan etävalvonta suoritetaan Heinävedellä sijaitsevalta Varistaipaleen kanavalta. Juankosken, Karjalankosken ja Lastukosken kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla

Väylävirasto - Juankosken kanava
 Suomen kanavat – Juankoski

Suomen kanavat
Nilsiän reitin valuma-alue
Juankosken rakennukset ja rakennelmat
Juankoski (kaupunginosa)