joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otava (saari)

Otavan saari sijaitsee Saaristomeren sisäosassa Naantalin edustalla. Saaren pinta-ala on 105 km² ja se on Suomen merialueen 5. suurin saari. Saari kuuluu nykyään kokonaan Naantalin kaupunkiin. Aiemmin se oli jakautuneena Rymättylän ja Merimaskun kesken, suurimman osan siitä kuuluessa Rymättylään.

Otavasta on maantieyhteys Särkänsalmen sillan kautta Naantaliin ja Kirkonsalmen sillan kautta Maskuun ja Velkualle. Etelässä pääsee kahden sillan kautta Nimettömän ja Airismaan saarille sekä Hämmärönsalmen lossille.

Rymättylän keskiaikainen kirkko on Otavan saaren keskellä ja Merimaskun puukirkko saaren pohjoisosassa. Saari on ollut asuttuna kauan, ehkä jo kivikaudelta saakka.

Otavan maaperä on kallioista ja luonto pääosin karua. Viljavat maat on muokattu pelloiksi jo satoja vuosia sitten. Merimaskun ja Rymättylän entisellä rajalla kohoaa laakea Villivuori 59,7 metrin korkeuteen ja siellä on maakunnallisesti arvokas Villivuoren luonnonsuojelualue.

Otavalla on noin 15 järveä (pohjoisesta lukien): Köylijärvi, Taattistenjärvi, Leikkistenjärvi, Leiklahdenjärvi, Paskaperänjärvi, Ylttistenjärvi, Vilujärvi, Kuralanjärvi, Tiskari, Riiaistenjärvi, Paskalahti, Taka-Paskalahti, Kirkkojärvi, Riittiönjärvi sekä umpeenkasvava Lyhtyjärvi.

Luonnonmaan ja Otavan välillä on Kotkanaukolla ilmajohtolinja, jonka sähköverkkoyhtiö Caruna aikoo korvata uudella 540 metrisellä 20 kilovoltin sähkökaapelilla, joka sijoitetaan merenpohjaan Särkänsalmen sillan eteläpuolelle. Samalla paikalla on myös teleoperaattori DNA:n merikaapeli. Ilmajohtolinja puretaan merikaapelin valmistuttua.

Lähteet 

Naantalin saaret
Rymättylä
Merimasku
Live...In the Raw

Live...In the Raw on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in vuonna 1987 julkaistu ensimmäinen live-albumi, kaikista albumeista neljäs.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Blackie Lawless – laulu, rytmikitara
 Chris Holmes – soolo- ja rytmikitara
 Johnny Rod – basso
 Steve Riley – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1987 konserttitallenteet
W.A.S.P.:in albumit
Mestarien liiga (täsmennyssivu)

Mestarien liiga () voi tarkoittaa useita eri urheilukilpailuja:

Jalkapallo 
 Mestarien liiga, UEFA:n järjestämä kilpailu eurooppalaisille seurajoukkueille
 Naisten mestarien liiga, UEFA:n järjestämä kilpailu eurooppalaisille naisten seurajoukkueille
 Afrikan Mestarien liiga, CAF:n järjestämä kilpailu afrikkalaisille seurajoukkueille
 AFC Champions League, AFC:n järjestämä kilpailu aasialaisille seurajoukkueille
 CONCACAF Champions League, CONCACAF:n järjestämä kilpailu Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alueen seurajoukkueille
 OFC Champions League, OFC:n järjestämä kilpailu oseanialaisille seurajoukkueille

Muut lajit 

 Koripallon Mestarien liiga, koripalloturnaus eurooppalaisille seurajoukkueille
 EHF Champions League, käsipalloturnaus eurooppalaisille seurajoukkueille
 Jääkiekon mestarien liiga, jääkiekkoturnaus eurooppalaisille seurajoukkueille
 Lentopallon Mestareiden liiga, lentopalloturnaus eurooppalaisille seurajoukkueille
Suominen

Suominen on suomalainen sukunimi. Se on ollut käytössä 16 224 ihmisellä. Suominen on myös pörssiyhtiön nimi.

Tunnettuja Suomisia
Anni Suominen (s. 1992), estejuoksija
Elina Suominen, Elina Sana (s. 1947), tutkija, toimittaja, tietokirjailija ja ihmisoikeusaktivisti
Ensio Suominen (1934–2003), lavastaja
Hannele Kauppinen, o.s. Suominen, Taiska (s. 1955), laulaja
Hannes Suominen (s. 1981), näyttelijä
Helge Suominen (s. 1926), nyrkkeilijä
Helli Suominen (1898–1974), opettaja, toimittaja, arkistonhoitaja ja järjestövaikuttaja
Henna Suominen (s. 1999), pesäpalloilija
Ilkka Suominen (1939−2022), poliitikko, kansanedustaja ja ministeri (Kokoomus), Leo Suomisen poika
Immu Suominen (s. 1980), runoilija
Juha Suominen (1953–2020), oopperalaulaja
Juho Wiktor Suominen (1877–1935), nahkatehtailija ja Suominen Oyj:n perustaja
Kaarlo Suominen (1856–1918), räätäli ja raittiusliikkeen vaikuttaja
Kalle-Antti Suominen (s. 1964), fysiikan professori
Kari Suominen (s. 1958), kestävyysjuoksija
Karl Suominen, Jontti (s. 1978), rap-artisti
Kim Suominen (1969–2021), jalkapalloilija
Leo Suominen (1904−1970), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Juho Wiktor Suomisen poika
Maire Suominen (1930–1998), tekstiilialan yrittäjä ja toimitusjohtaja
Maria Suominen (s. 1995), pesäpalloilija
Markku Suominen (1949–2013), laulaja
Matti Suominen (1933–2021), kirjailija
Nea Suominen (s. 1991), salibandyn pelaaja
Oili Suominen (s. 1941), suomentaja
Paavo V. Suominen (1920–2022), yritysjohtaja ja vuorineuvos
Paula Suominen (s. 1982), maantiepyöräilijä
Pauliina Suominen  (s. 1991), näyttelijä
Petri Suominen (s. 1971), uimari
Reino Suominen (s. 1930), pika- ja aitajuoksija
Riitta Suominen (1946–2015), kokoomusvaltuutettu, Ilkka Suomisen puoliso
Sakari Suominen, jääkiekkotuomari
Salla Eerola (o.s. Suominen), balettitanssija
Sami Suominen (1922–1985), Amerplastin perustaja
Sara Suominen (s. 1990), koripalloilija
Tapani Suominen (s. 1943), jääkiekkomaalivahti
Tapani Suominen (s. 1947), toimittaja ja kirjailija
Tapio Suominen (s. 1946), elokuvaohjaaja
Tapio Suominen (s. 1964), urheilutoimittaja
Tapio Suominen, ralliautoilija
Teija Suominen (s. 1976), aitajuoksija
Terhi Suominen, valtiotieteiden maisteri ja Suomen Atlantti-seuran pääsihteeri
Tero Suominen (s. 1971), jalkapalloilija
Tero Suominen (s. 1971), kirjailija
Teuvo Suominen (s. 1937), toimittaja, tietokirjailija ja elokuvantekijä
Tuomas Suominen (s. 1984), jääkiekkoilija
Unto Suominen (1911–1968), kansanedustaja (SDP) ja kauppalanjohtaja
Veikko Suominen (1948–1978), jääkiekkoilija
Veli-Karri Suominen (s. 1991), kreikkalais-roomalaisen tyylin painija
Yrjö K. Suominen (1900–1991), psykiatrian ylilääkäri

Kuvitteellisia Suomisia
Suomisen perhe, kuunnelma- ja elokuvaperhe, johon kuuluivat vanhempien lisäksi lapset Olli ja Pipsa.

Katso myös 
 Suomi (nimi)
 Suomalainen (sukunimi)

Lähteet
Vanessa Ferlito

Vanessa Ferlito (s. 28. joulukuuta 1977 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
 
Vanessa on kasvissyöjä, eläinten oikeuksien puolustaja ja PETAn aktiivijäsen.

Elokuva- ja sarjaesiintymiset
 On_Line (2002) – Jordan Nash
 Hädän hetkellä – Val (1 jakso, 2002)
 25th Hour – viimeinen ilta (2002) – Lindsay Jamison
 Kova laki – Tina Montoya (1 jakso, 2003)
 Undefeated (2003) (TV) – Lizette Sanchez
 24 – Claudia (11 jaksoa, 2003-2004)
 Sopranos – Tina (2 jaksoa, 2001-2004)
 C.S.I. Miami – Detective Aiden Burn (1 jakso, 2004)
 Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004) – Louise 
 The Tollbooth (2004) – Gina
 Man of the House (2005) – Heather 
 Shadowboxer (2005) – Vicki 
 Drift – Georgia Fields (1 jakso/pilotti, 2006)
 C.S.I. New York – Etsivä Aiden Burn / ... (26 jaksoa, 2004–2006)
 Grindhouse: Death Proof (2007) – Arlene / ”Butterfly”
 Descent (2007) – Bodega girl
 Nothing Like the Holidays (2008) – Roxanna Rodriguez
 Madea Goes to Jail (2009) – Donna
 Julie & Julia (2009) – Cassie
 Wall Street: Money Never Sleeps (2010) – Audrey
 Stand Up Guys (2012) – Sylvia
 All Mistakes Buried (2015) – Franki
 NCIS: New Orleans (2016–2021) – Tammy Gregorio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
J. K. Lehtinen

Juho (Jussi, J. K.) Kustaa Lehtinen (22. lokakuuta 1883 Eräjärvi – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Lehtinen valittiin kansanedustajaksi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen listoilta Uudenmaan läänin vaalipiiristä vaaleissa 1917. Sisällissodan jälkeen Lehtinen siirtyi vuonna 1918 Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi 1920-luvulla muun muassa Kominternin tehtävissä ja Suomen kommunistisen puolueen johdossa.

Ennen poliitikonuraansa J. K. Lehtinen työskenteli Tampereella pellavatehtaassa ja rautavalajana. Vuonna 1906 hän siirtyi SDP:n Vaasan läänin vaalipiirin piiriagitaattoriksi. Lehtinen oli Työmiehen toimittaja Helsingissä 1908–1918 ja vastaava toimittaja 1915–1918. 

Lehtinen työskenteli SKP:n salaisen puoluetyön johdossa Suomessa vuosina 1922–1923. Vuonna 1925 hänet valittiin puolueen poliittiseen toimikuntaan. Hän työskenteli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalaisen sektorin opettajana ja viimeisenä johtajana 1932–1936. Lehtinen vangittiin Neuvostoliitossa 1937. 

J. K. Lehtisen puoliso oli kansanedustaja Alexandra Reinholdsson (Sandra Lehtinen). Heidät vihittiin 1907 tuolloin harvinaisella siviilivihkimisellä. Pariskunnan tytär Inkeri Lehtinen oli Terijoen hallituksen ministeri ja SKP:n pitkäaikainen johtohenkilö.

Lehtinen tunnettiin myös nimellä ”Jeesus Kristus Lehtinen”.


Teoksia 
 Suomen kapitalismin talouspulasta. Leningrad: Kirja, 1931
 ”Eräitä hajapiirteitä vuodelta 1923”, SKP:n taistelun tieltä: muistelmia, kuvauksia ja aineistoa SKP:n 15-vuotistaipaleelta. Leningrad: Kirja, 1934.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kansanedustajat
Kominternissa vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Uudenmaan vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset toimittajat
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Death Metal Finland


Death Metal Finland on Sotajumalan esikoisalbumi, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2004. Albumin sanoitukset käsittelevät yhtyeelle tyypillisesti sotaa.

Albumin kahden levyn uusintapainos julkaistiin 20. helmikuuta 2008. Toinen levy sisältää yhtyeen aiemmin singleillä, split-albumeilla sekä EP-levyillä julkaistuja kappaleita.

Kappaleet

Standardipainos

Uusintapainoksen CD2 – Rare Tracks 
 Sotajumala
 Pelkuri
 105 päivää
 Verimaa, isänmaa
 Panssarikolonna
 Sodan kauhu
 Nimettömäksi jäänyt
 Verimaa, isänmaa
 Pommitus (previously unreleased 2003 version)
 Ryssä mun leipääni syö (Klamydia cover)
 8:15
 Bind, torture, kill
 Kuolinjulistus
 Estrangulados

 1—4 Sotajumala mcd (2001)
 5—8 Panssarikolonna mcd (2003)
 9—10 rare tracks (2003)
 11—12 Sotajumala / Torture Killer split (2005)
 13—14 Kuolinjulistus cds (2007)

Kokoonpano 
 105 (Teijo Hakkola) – laulu
 Kosti Orbinski – kitara
 Pete Lapio – kitara
 Tomi Otsala – basso

Vierailijat
 Timo Häkkinen – sessiorummut
 Simo "Slayer" Rahikainen – soolokitara kappaleessa Kuolleet
 Sami Kokko – taustalaulu kappaleessa Pommitus
 Rodrigo "Fatality" Artiga (Kataplexia) – laulu kappaleessa Estrangulados

Lähteet

Viitteet  

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Sotajumalan albumit
Gerard Piqué

Gerard Piqué Bernabeu (s. 2. helmikuuta 1987 Barcelona, Barcelonan maakunta, Espanja) on uransa lopettanut espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan 18 vuotta kestäneellä pääsarjaurallaan Manchester Unitedia, Real Zaragozaa ja Barcelonaa. Hän pelasi Espanjan maajoukkueessa 102 ottelua, ja voitti kultaa maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2012.

Seuraura

Piqué on Barcelonan kasvatti, mutta pääsarjauransa ensimmäiset vuodet hän vietti Englannin Valioliigan Manchester Unitedissa, jonne hän siirtyi 1. heinäkuuta 2004. Debyyttinsä Unitedin paidassa hän teki 26. lokakuuta 2004 liigacupin ottelussa Crewe Alexandraa vastaan. Kauden 2006–2007 Piqué vietti lainasopimuksella kotimaansa Real Zaragozassa, jossa hän teki kaksi maalia 22 liigaottelussa. Kolmen Manchesterissa pelaamansa kauden aikana hän esiintyi Valioliigassa 12 ottelussa.

Kesällä 2008 Piqué palasi takaisin kasvattajaseuraansa Barcelonaan nelivuotisella sopimuksella. Piqué teki uuden sopimuksen Barcelonan kanssa, joka kestää vuoteen 2015. Piquén ulosostopykälä nousi 50 miljoonasta eurosta 200 miljoonaan euroon. Vuonna 2014 Piqué teki Barcelonan kanssa jatkosopimuksen, joka ulottuu vuoteen 2019. Lokakuussa 2020 Pique teki Barcelonan kanssa kesään 2024 ulottuvan jatkosopimuksen.

Piqué lopetti uransa marraskuussa 2022.

Fifan palkinnot
Piqué on ollut Fifan tähdistökentässä mukana vuosina 2010, 2011 sekä 2012. Fifan kultaisen pallon äänestyksessä hän on ollut vuosina 2011 ja 2012. Vuonna 2011 hän sijoittui sijalle 23. Vuonna 2012 Espanja voitti EM-kisat ja Piqué sijoittui sijalle 21.

Maajoukkueura
Piqué on edustanut Espanjaa maajoukkuetasolla useissa juniori-ikäluokissa. Vuonna 2006 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa hän teki 11. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Englantia vastaan. Vuonna 2010 hän oli voittamassa maailmanmestaruutta. Euroopan mestaruuden Piqué voitti vuonna 2012. Hän lopetti maajoukkueuransa kesällä 2018 tehtyään 102:ssa ottelussa 5 maalia.

Yksityiselämä
Pique seurustelee laulaja Shakiran kanssa. Parilla on kaksi poikaa (s. 2013 ja 2015). Pique on tukenut Katalonian itsenäistymishanketta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Piqué Barcelonan sivustolla  
 Piqué Soccerbasessa  

 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Katalonialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkapallon Euroopan mestarit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ylivallin rautatieasema

Ylivallin rautatieasema (, ratakm 301,8) on rautatieliikennepaikka rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Kurikan kunnan Ylivallin kylässä entisen Jalasjärven kunnan alueella, noin 115 kilometrin päässä Tampereen asemalta ja noin 45 kilometrin päässä Seinäjoen asemalta. Sitä hyödyntää muun muassa turvetuotanto. Liikennepaikkaa on käytetty myös puutavaran lastaukseen.

Liikennepaikka on rakennettu junien kohtaamisia sekä turpeen kuormausta varten. Varsinaista asemarakennusta liikennepaikalla ei ole, ainoastaan pieni laitetila.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Junalauta.net

Jalasjärvi
Kurikan rautatieliikennepaikat
Erika

Erika on naisen etunimi, Eerika-nimen muunnelma. Suomessa nimi Erika on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 12 170 naiselle.

Pohjoismaissa nimen Erika alkuperä on miehen etunimi Erik, jonka muinaisgermaaninen merkitys on hallintoalue tai yksinvaltias.
Saksassa Erika taas on luontonimi, joka on lähtöisin kanervakasveihin kuuluvan kellokanervien suvun tieteellisestä nimestä Erica.
Erikalla on muitakin alkuperiä, esimerkiksi Japanissa nimellä on toinen merkitys.

Tunnettuja Erikoita 
 Érika Abril, kolumbialainen kestävyysjuoksija
 Erika Blanc, italialainen näyttelijä
 Erika Christensen, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Erika Coimbra, brasilialainen lentopalloilija
 Érika Durón, meksikolainen ratameloja
 Erika Eleniak, yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
 Erika Ender, suomalainen kirjailija
 Erika Fisch, saksalainen pika- ja aitajuoksija ja pituushyppääjä
 Erika Hendsel, virolainen tennispelaaja
 Erika Hess, sveitsiläinen alppihiihtäjä
 Erika Holst, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Erika Husberg, suomenruotsalainen runoilija
 Erika Isolauri, suomalainen lastentautiopin professori
 Erika Jänkä, suomalainen ampumahiihtäjä
 Erika Kallasmaa, suomalainen kuvataiteilija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija
 Erika Kinsey, ruotsalainen korkeushyppääjä
 Erika Kirpu, virolainen kalpamiekkailija ja maailmanmestari
 Erika Lindström, ahvenanmaalainen opettaja, lähetyssaarnaaja ja kirjailija
 Erika Lust, ruotsalainen feministi, eroottisten filmien ohjaaja ja tuottaja
 Erika Mahringer, itävaltalainen alppihiihtäjä
 Erika Manninen, suomalainen salibandymaalivahti
 Erika Mäkelä, suomalainen koripalloilija
 Erika Naakka, suomalainen solubiologi ja bloginpitäjä
 Érika-Eiríni Ntaí, kreikkalainen diplomaatti ja professori
 Erika Nyström, suomalainen rantalentopalloilija
 Erika "Nik" Pace, yhdysvaltalainen malli
 Erika Parviainen, suomalainen kilpakävelijä
 Erika Pykäläinen, suomalainen alppihiihtäjä
 Erika Relander, suomalainen opettaja ja taidemaalari
 Erika Salumäe, virolainen pyöräilijä
 Erika Schinegger (Erik Schinegger), itävaltalainen alppihiihtäjä
 Erika Sema, japanilainen tennispelaaja
 Erika Sirola, suomalainen laulaja
 Erika Slezak, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Erika Stefani, italialainen poliitikko ja ministeri
 Erika Story, suomalainen jalkapalloilija
 Erika Tapio, suomalainen keskimatkojen juoksija
 Erika Toda, japanilainen näyttelijä
 Erika Turunen, suomalainen pukusuunnittelija
 Erika Umeda, japanilainen laulaja
 Erika Utriainen, suomalainen keskimatkojen juoksija
 Erika Vik, suomalainen graafinen suunnittelija, kirjailija ja kuvittaja
 Erika Vikman, suomalainen laulaja, näyttelijä ja vuoden 2016 tangokuningatar
 Erika Villaécija, espanjalainen uimari
 Erika Zuchold (o.s. Barth), saksalainen telinevoimistelija

Nimen muita merkityksiä 

 Erika, Herms Nielin säveltämä 1930 säveltämä sotilasmarssilaulu, joka tuli suosituksi Natsi-Saksassa. Se on suomennettu nimellä "Kaarina".
 Erika, trooppinen myrsky Karibianmerellä elokuussa 2015

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Jalmari Torikka

Jalmari Torikka (14. joulukuuta 1931 Viipuri – 25. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen pääkaupunkiseudulla vaikuttanut toimittaja ja kansanedustaja. Torikka oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1977–1983. Hän tuli edustajaksi Markku Salosen tilalle 1977. Eduskuntakausi jäi lyhyeksi, mutta sen aikana hän loi laajan suhdeverkoston eri puolueiden poliitikkoihin.

Jalmari Torikka syntyi Viipurissa inkeriläiseen perheeseen, joka oli paennut Neuvostoliiton inkeriläisalueelta Suomeen 1930-luvun alussa. Hänen vanhempi sisarensa oli keihäänheittäjä tunnettu ja sittemmin Yhdysvaltoihin muuttanut Elsa Backus (o.s. Torikka). Torikka suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1950. Vuodesta 1952 hän oli Helsingin Sanomien urheilutoimittaja. Lyhyeksi jääneen PYP-pankin lehdistöpäällikkövaiheen jälkeen Torikka toimi kotvan aikaa Ilta-Sanomien toimittajana. Seuraavaksi hän oli tiedotuspäällikkönä ensin Rauma-Repolassa ja sitten YIT:ssä 1964–1969, mutta hänet houkuteltiin takaisin lehtityöhön Viikkosanomiin, jonka päätoimittajana hän toimi lehden kuvajournalistisen kultakauden ajan. Viikkosanomat lakkautettiin 1975. Sen jälkeen hän siirtyi Paraisten Kalkin viestintäjohtajaksi ja vapaaksi toimittajaksi vuodesta 1977 alkaen. Eduskuntakauden jälkeen Torikka työskenteli toimittajana Uudessa Suomessa ja Iltalehdessä. Eläkkeelle jäätyään hän kirjoitti Iltalehden poliittisia pakinoita.

Nuoruudessaan Jalmari Torikka oli maajoukkuevesipalloilija, ja työyhteisöissäkin hän oli joukkuepelaaja. Torikka vaihtoi sujuvasti roolia esimiehestä rivitoimittajaksi. Hän toimi myös tulisieluisesti Iltalehden pääluottamusmiehenä lehden saneerausvuosina.

Lähteet

Viitteet 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Espoon kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset tiedottajat
Suomalaiset vesipalloilijat
Inkeriläiset henkilöt
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Patruunavyö

Patruunavyö on konekivääreissä, kranaattikonekivääreissä ja konetykeissä patruunoiden syöttämiseen käytetty metallisista vyölenkeistä koostuva vyö, jonka jokaisessa vyölenkissä on yksi patruuna. Aseen syöttökoneisto vetää vyötä ammuttaessa automaattisesti aseen sisälle, jolloin aseen sulkukoneisto irrottaa patruunan vyöstä, ja patruuna siirtyy konekivääreissä patruunapesään ja konetykeissä patruunapesää vastaavaan panoskammioon. Patruunavyö voi olla joko katkeava- tai kiinteälenkkinen. Aiemmin konekivääreissä on käytetty myös kankaisia patruunavöitä. 

Katkevalenkkinen patruunavyö ei pysy koossa ilman patruunoita ja on yleensä jo tehtaalla ladattu. Kiinteälenkkinen patruunavyö tulee tyhjentyessään ulos ehjänä, mutta katkevalenkkinen vyö katkeaa patruunan poistuttua siitä. Joitakin kiinteälenkkisiä patruunavöitä voidaan pidentää liittämällä vöitä toisiinsa. Liitos voi toimia samalla periaatteella kuin katkeava vyölenkki. Tällöin toisiinsa liitetyt vyöt irtoavat toisistaan patruunan poistuttua liitoskohdassa olevasta vyölenkistä. 

Patruunoiden määrä patruunavöissä vaihtelee huomattavasti asetyypistä ja vyöstä riippuen. Kevyiden konekiväärien patruunavöissä on tavallisesti 100–200 patruunaa. Kranaattikonekivääreiden patruunavöissä ei yleensä ole yli 50:tä laukausta, kun taas ajoneuvoasenteisissa konekivääreissä ja konetykeissä saattaa olla usean sadan tai jopa yli tuhannen patruunan vöitä.

Patruunavyö on myös metsästäjän vyötäröllään pitämä, kankainen, nahkainen tai keinomateriaalista tehty vyö jossa pidetään lisäpatruunoita. Patruunavyöstä patruunat siirretään käsin aseeseen. Patruunavyö mahdollistaa erilaisten patruunoiden kantamisen metsästystilanteessa siten että ne ovat helposti saatavilla. 

Asetekniikka
Hilma Jalkanen

Hilma Jalkanen (o.s. Syvälahti, 7. lokakuuta 1889 Heinola – 29. huhtikuuta 1964 Helsinki) oli suomalaisen naisvoimistelun uranuurtaja, joka piti voimistelua yksilöllisenä vapautena. Hänelle ruumiin ja sielun jako oli keinotekoinen ja ruumiin kehittäminen oli persoonallisen ja luovan yksilön kehityksen edellytys. Opettajansa Elli Björkstenin ajatuksia jatkaen hän kehitti naisvoimisteluun dynaamista, herkkää ja liikkuvaa ilmaisua.

Jalkasen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Syvälahti ja Amanda Hahl. Hän valmistui voimistelunopettajaksi 1915 ja opetti Helsingissä Kallion yhteiskoulussa, Helsingin suomalaisessa tyttölukiossa sekä Tyttönormaalilukiossa. Vuonna 1938 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen kasvatusopillisen voimistelun ensimmäiseksi opettajaksi. Hän opetti paitsi voimistelunopettajaksi opiskelevia, myös piti voimistelukursseja, TUL:n ensimmäisiä voimistelukursseja jo 1920-luvulla. Hän piti kursseja myös ulkomailla ja useita hänen voimistelunäytöksiään palkittiin eri puolilla maailmaa. Vuonna 1927 Salminen julkaisi opsikelutoverinsa Helvi Salmisen kanssa klassisen voimisteluoppaan Tie terveyteen ja kauneuteen. 

Jalkanen perusti Suomen Naisvoimisteluseuran 1921 ja johti sitä vuoteen 1929 saakka. Vuodesta 1923 vuoteen 1927 hän oli Kisakenttä-lehden päätoimittaja. Hänellä oli myös oma voimistelukoulu 1930-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1936 Jalkanen johti Suomen naisvoimistelujoukkuetta Berliinin olympialaisissa, myöhemmin Tukholman Lingiadeissa 1949 sekä Helsingin olympialaisissa 1952. Hän toimi myös Uuden voimistelun kansainvälisen liiton varapresidenttinä 1950-luvulla.

Jalkanen sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1957. Vuonna 1963 hänet palkittiin Suomen urheilun suurella ansioristillä. 

Jalkasen puoliso vuodesta 1917 oli runoilija ja toimittaja Huugo Jalkanen, pariskunta on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Heidän poikansa oli miekkailija Kauko Jalkanen, jonka poika taas on taikuri Jussi Jalkanen.

Teoksia

Lähteet
 
  Ss. 335-336.

Aiheesta muualla
 (maksullinen palvelu)

Suomalaiset voimistelijat
Suomalaiset urheiluvalmentajat
 Suomalaiset päätoimittajat
 Suomalaiset tietokirjailijat
 Vuonna 1889 syntyneet
 Vuonna 1964 kuolleet
Wienin kuvataideakatemia

Wienin kuvataideakatemia () on Wienissä Itävallassa sijaitseva korkeakoulu, jossa opiskellaan taideaineita. Akatemiassa on noin 900 oppilasta, joista neljännes on kotoisin Itävallan ulkopuolelta.

Historia 

Wienin kuvataideakatemia perustettiin 1692 paroni Peter Strudelin aloitteesta esikuvinaan Rooman Accadèmia di San Luca ja Pariisin Académie Royale. Strudelin kuoltua 1714 koulu suljettiin väliaikaisesti mutta avattiin uudelleen 1726. Koulun ohjeeksi tuli opettaa maalausta, kuvanveistoa, arkkitehtuuria ja kaivertamista.

Keisarinna Maria Teresian vuonna 1751 antaman säädöksen perusteella akatemiassa tehtiin hallinnollisia muutoksia. Säädöksen mukaan henkilökuntaan oli määrä kuulua rehtori, assessoreja, sihteeri ja professoreja. Koulu avattiin 1. huhtikuuta 1877 uudessa rakennuksessa Wienin Schillerplatzin laidalla. Koulu sijaitsee yhä samassa rakennuksessa. Vuodesta 1920 alkaen kouluun on otettu oppilaiksi myös naisia.

1938–1945 akatemian taso laski merkittävästi tuolloin valtaa pitäneiden natsien alettua poistaa juutalaisia professoreja opettajakunnasta. Natsit asettivat myös tiukkoja säädöksiä opetukseen omien standardiensa mukaan. 

Koululla on ollut yliopiston asema vuodesta 1998 lähtien, mutta sen hallinto on säilynyt itsenäisenä.

Hitler pyrki akatemiaan 

Pikkupojasta asti innokkaasti piirtänyt 18-vuotias Adolf Hitler keräsi rohkeutensa toteuttaakseen unelmansa ja haki 1907 arvostettuun akatemiaan. Hitler oli optimistinen ja itsevarma mutta pettyi pahasti, sillä hän karsiutui pääsykokeen toisessa vaiheessa. Hitler oli 113 hakijasta niiden 85 joukossa, jotka eivät päässeet sisään. Hitlerin lailla reputtaneissa oli myös kuvataideakatemian tuleva rehtori. Hitlerin kyky hahmottaa ja jäljentää rakennuksia huomattiin, ja häntä kannustettiin hakemaan akatemian arkkitehtiosastolle. Tullakseen hyväksytyksi arkkitehtiosaston pääsykokeisiin Hitler olisi kuitenkin tarvinnut kahta vuotta aiemmin keskeyttämänsä oppikoulun päästötodistuksen. ”...hylkäävä päätös iski kuin salama kirkkaalta taivaalta”, Hitler kuvaili tunteitaan myöhemmin kirjassaan Taisteluni saatuaan tiedon reputtamisestaan. Hän yritti toistamiseen seuraavana vuonna, mutta ei päässyt edes toiseen vaiheeseen.

Rakenne 
Akatemia jakautuu seuraaviin instituutteihin:
 Taiteet, jossa on kolme osastoa maalaukselle, piirtämiselle, visuaaliselle taiteelle, mediataiteelle ja kuvanveistolle
 Taideteorian ja kulttuuritutkimuksen opinnot (taideteoria, filosofia, taidehistoria)
 Konservointi ja restaurointi
 Luonnontieteet ja teknologia taiteessa
 Opettajatutkinnot toisen asteen opettamista varten (käsityö, design, tekstiilitaide)
 Taiteen ja arkkitehtuurin instituutti

Lähteet

Aiheesta muualla
Wienin kuvataideakatemian sivut 

Kuvataideoppilaitokset
Itävallan yliopistot
Itävallan taide
Wien
Wienin kulttuuri
Alice Bailey

Alice Ann Bailey (16. kesäkuuta 1880 – 15. joulukuuta 1949, alun perin Alice LaTrobe Bateman) oli englantilainen teosofi, luennoitsija, tuottelias okkulttinen kirjailija ja Lucis Trust -säätiön perustaja. Hän muutti vuonna 1907 Yhdysvaltoihin, jossa hän vietti loppuelämänsä.

Suomennetut teokset
 Vihkimykset, Delfiini kirjat 2006, ISBN 952-5572-23-4
 Esoteerinen psykologia, Delfiini kirjat 2006, ISBN 952-5572-24-2
 Kansojen kohtalo, Aquarian Publications 1993, ISBN 951-8975-24-8
 Kristuksen jälleentuleminen, Aquarian Publications ISBN 951-8975-48-5
 Tutkimus Valkoisesta Magiasta tai Oppilaan tie, Aquarian Publications ISBN 951-8975-13-2

Katso myös
New Age
Teosofia

Aiheesta muualla
 A comparison between H.P.Blavatsky & Alice Baily. The Pseudo-Occultism of Alice Baily by Alice Leighton Cleather and Basil Crump. 1929
 Teosofi.net - Poimintoja opetuksista
 Alice A. Bailey-yhdistys ry
 Alice Bailey ja Lucis Trust
Lucis Trust 
Arcana Workshops, training based on the teaching of Alice Bailey 
Compilation of Quotes on Forgiveness 
The Seven Ray Institute 
Group founded by Roberto Assagioli, based on Alice Bailey's teaching that meditation is a service to humanity 
The School for Esoteric Studies, New Age training based on the teaching of Alice Bailey 
A biography and summary of the writings. 
 A compilation and representative sample of her writings from “Ponder on This” 
 The Jewish People in AAB's Writings--explanation on official Lucis Trust website 
Positive assessment of Alice A. Bailey & relations to H.P. Blavatsky and Helena Roerich 
Alice Bailey: Portrait of Leo Rising 
Roberto Assagioli, Psychosynthesis and Alice Bailey  

Astrologit
Brittiläiset teosofit
Okkultistit
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Ennallistaminen

Ennallistaminen on keino nopeuttaa ihmisen muokkaaman ympäristön palauttamista takaisin luonnontilaan tai mahdollisimman lähelle sitä. Tavallisesti tarkoitetaan metsien ja soiden alkuperäisen monimuotoisuuden palauttamista. Myös säännösteltyjä järviä ja ruopattuja jokia voidaan ennallistaa esimerkiksi rakentamalla kivikkoisia koskia uudelleen.  Ennallistamisella pyritään nopeuttamaan luonnon monimuotoisuuden palautumista, jotka ovat luontaisesti hyvin hitaita prosesseja ja samalla pyritään parantamaan suojeltavan alueen  laatua. Ennallistaminen on hyvin kallista toimintaa, jonka vuoksi harkitaan usein myös muita keinoja palautumisen nopeuttamiseksi. 

Kunnostaminen tai kunnostus tarkoittaa ihmisen muuttaman elinympäristön käsittelemistä niin, että se vastaa paremmin sen alkuperäistä muotoa. Kunnostaminen on lievempää toimintaa kuin ennallistaminen.

Poliitinen suhtautuminen 
Suomessa poliittisista puolueista erityisesti Suomen keskusta ja sitä lähellä olevat etujärjestöt, kuten MTK, metsänomisajat ja sektoreiden koneurakoitsijat vastustavat ennallistamista. Metsäteollisuus myös vastustaa. Euroopan unioni taas haluaa laajentaa Suomen ennallistettavaa aluetta maatalouteeen koskemaan kaikkia maan turvemaita, mukaan lukien peltoja. EU pitää vertailupohjana vuotta 1952, jolloin ympäristön katsottiin vielä olevan alkuperäisessä luonnontilassa, EU:n tavoitteena on palauttaa monimuotoisuus kyseisen vuoden tasolle. Puolueista erityisesti Vihreät kannattaa ennallistamista.

Metsä 
Metsien ennallistaminen tapahtuu poistamalla vieraita puulajeja tai polttamalla metsä, jonka jälkeen se jää pysyvästi luonnontilaan. Aarniometsiä synnytetään suojelemalla metsiä lain nojalla, jolloin metsänhoito päättyy ja lahopuun määrä alkaa lisääntyä. Muita ennallistamiskeinoja ovat elävien puiden vaurioittaminen tai puiden kaataminen ja jättäminen metsään lahoamaan. Metsän vesitaloutta voidaan parantaa tukkimalla ojia. 

Rakenteellista monimuotoisuutta voidaan luoda suppeilla kulotuksilla tai pienillä aukkohakkuilla. 

Kulotuksen lyhyen- ja pitkänaikavälin vaikutukset tunnetaan melko tarkalleen, mutta muiden keinojen tietämys on vielä vähäistä. 

Ennallistaminen on kertaluonteinen toimenpide, jonka jälkeen luonto hoitaa itse monimuotoisuuden jatkuvuuden. Kertaluontoisen ennallistamisen jälkeen metsän palautuminen pieneliöille sopivaksi elinympäristöksi kestää noin kymmenen vuotta. Luontaisen vesitalouden palautumisen jälkeen saattaa kulua useita kymmeniä vuosia paikalle tyypillisen lajiston palautumiseen. Ennallistamisen onnistuminen riippuu siitä, onko toivottuja lajeja riittävän lähellä palautettavaa aluetta.

Ennallistamisena pidetään myös talousmetsien käsittelyssä harjoitettua häiriödynamiikan mukailua.

Suo 
Soiden ennallistaminen tapahtuu tukkimalla suo-ojia, jolloin vedenpinta saadaan palautetuksi luonnolliselle tasolle. Tämä johtaa suoalueelle tyypillisen kasvi- ja eläinlajiston palaamiseen. Soiden ennallistamisella on erilaisia luonto-, vesistö- ja ilmastovaikutuksia.

Katso myös
 Ekosysteemi
 Lajiston monimuotoisuus
 Aktiivinen luonnonhoito

Lähteet 

Ekologia
Silent Hill (elokuva)

Silent Hill on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka perustuu tunnettuun kauhupelisarjaan Silent Hill. Elokuvan ohjauksesta vastasi Christophe Gans ja pääosissa ovat Radha Mitchell ja Sean Bean. Elokuvan jatko-osa on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Silent Hill: Revelation 3D.

Juoni 

Elokuvan juoni noudattaa osin pelisarjan ensimmäisen osan tapahtumia. Rose (Radha Mitchell) ja Christopher Da Silva (Sean Bean) ovat huolissaan heidän adoptiotyttärensä Sharonin (Jodelle Ferland) unissakävelystä. Kun he kuulevat Sharonin huutavan unissaan Silent Hill -nimisen kaupungin nimeä, Rose päättää viedä hänet sinne ja etsiä vastauksia. Kun he ovat saapumaisillaan kaupunkiin, Rose väistää mystistä lapsen kaltaista hahmoa ja suistuu tieltä. Palattuaan tajuihinsa hän huomaa Sharonin kadonneen. Rose etsii Sharonia painajaismaisesta, sumun ja tuhkan peittämästä kaupungista samalla kun Christopher pyrkii kaupungin ulkopuolella ottamaan selvää Silent Hillin synkästä historiasta.

Rooleissa 

Vuoden 2006 kanadalaiset elokuvat
Vuoden 2006 ranskalaiset elokuvat
Videopeleihin pohjautuvat elokuvat
Psykologiset kauhuelokuvat
Roger Avaryn käsikirjoittamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Silent Hill
TriStar Picturesin elokuvat
Tarhakotilot

Tarhakotilot (Helicidae) on keuhkokotiloihin kuuluva usein suurikokoisten maakotiloiden heimo. Sen lajeilla on pyöreämuotoinen kuori, joka on joillakin lajeilla litteä. Sukukypsillä tarhakotiloilla on lemmennuoleksi kutsuttu uloke, jonka ne voivat sinkauttaa toiseen yksilöön paritellessaan. Tarhakotiloita tavataan koko palearktisella alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.

Joitakin tarhakotilolajeja kasvatetaan tai poimitaan luonnosta ihmisten ruoaksi. Juuri nämä ovat gastronomian tuntemia etanaherkkuja - erityisesti Helix pomatia ja Helix aspersa.

Lajit Suomessa
Tarhakotiloita on Suomessa ainakin kuusi lajia: valkohuulitarhakotilo (Cepaea hortensis), mustahuulitarhakotilo (Cepaea nemoralis), nappikotilo (Helicigona lapicida) viinimäkikotilo (Helix pomatia) ja lehtokotilo (Arianta arbustorum) sekä pelkästään kasvihuoneissa tavattu Helix aspersa. Näistä lehtokotilo on yleisin. Valkohuulitarhakotilo ja mustahuulitarhakotilo ovat nuorina hyvin samanlaisia. Lajien erottaminen toisistaan helpottuu yksilöiden aikuistuessa, jolloin niiden kuoren reunaan kehittyy huuli, joka valkohuulitarhakotiloilla on valkea ja mustahuulitarhakotiloilla musta.

Heimoon kuuluvia sukuja 
Arianta
Cantareus
Cepaea
Cornu
Eobania
Helicigona
Helix
Otala
Theba

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Tarhakotilot (Helicidae)
Suomen kotilot ja simpukat: Heimo Helicidae - tarhakotilot 
ITIS: Helicidae 
UniProt, Taxonomy: Helicidae 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Helicidae
Pensaskotilo

Pensaskotilo (Fruticicola fruticum tai Bradybaena fruticum) on melko yleinen maanilviäinen, joka asuu puoliavoimissa lehtimetsissä ja lehdoissa, pensasniityillä ja puutarhoissa. Eniten sitä tavataan Etelä-Suomessa, mutta myös pohjoisempana sitä löytyy. Se kasvattaa kotilonsa 1,3–1,7 cm korkeaksi ja 1,5–2 cm leveäksi. Laji aikuistuu vasta kolmantena elinvuotenaan. Pensaskotilo on melko samannäköinen lehtokotilon (Arianta arbustorum) kanssa, mutta usein pensaskotilon tunnistaa alhaalta päin katsottaessa kierteiden väliin jäävästä, selvästi erottuvasta navasta. Napa on siis kolo kierteiden välissä.

Lähteet 
 Mollbase.de (taksonomian lähde)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Pensaskotilo (Fruticicola fruticum)
Ötökkätieto: Pensaskotilo (Fruticola fruticum)
AnimalBase: Fruticicola fruticum 

Maakeuhkokotilot
PocketStation

PocketStation on Sonyn valmistama käsikonsoli, joka julkaistiin ainoastaan Japanissa vuonna 1999. PocketStationilla pelataan PlayStationin muistikortille tallennettujen pelien tallennuksissa olevia minipelejä. Final Fantasy VIII -pelin tallennuksesta löytyy Chocobo World -niminen minipeli. Laitteelle oli myös sille tarkoitettuja pelejä.

PocketStationin ominaisuuksia 
 Nestekidenäyttö
 Kello
 Langaton moninpelaaminen
 Yhteensopiva PlayStationin muistikorttien kanssa
 Voidaan yhdistää langattomasti Bandain WonderSwan/WonderSwan Color/SwanCrystal -käsikonsoleihin WonderWave -lisälaitteen avulla.

Teknistä 
 Koko: 64 × 42 × 13.5 mm
 Paino: n. 30 g
 Suoritin: ARM7T (32-bittinen RISC-prosessori)
 Muisti: SRAM 2 KB
 Tallennus: Flash-muisti 128KB
 Näyttö: 32 × 32 kuvapisteen LCD
 Napit: 5 toimintanappia ja 1 reset-nappi
 Paristonkulutus: 1 paristo

Yhteensopivat pelit 

 Arc the Lad III
 Brightis
 Chocobo Stallion
 Crash Bandicoot: Warped (japanilainen versio)
 Dance Dance Revolution (japanilainen 3rd Mix, 4th Mix ja 5th Mix)
 Digimon Tamers: Pocket Culumon
 Final Fantasy VIII
 Grandia (japanilainen versio)
 JoJo’s Bizarre Adventure (japanilainen versio)
 Legend of Mana
 LMA Manager
 Metal Gear Solid: Integral
 Monster Farm 2 (japanilainen versio Monster Rancher 2:sta)
 PaQa
 Pi to Mail
 Pocket Digimon World
 Pocket Digimon World: Cool & Nature Battle Disc
 Pocket Digimon World: Wind Battle Disc
 Pocket Jiman
 Pocket Muumuu
 Racing Lagoon
 RayCrisis (japanilainen ja amerikkalainen versio)
 Remote Control Dandy
 Ridge Racer Type 4 Rockman Complete Works 1-6 SaGa Frontier 2 Spyro the Dragon (japanilainen versio)
 Saru! Gettchu! (japanilainen versio Ape Escapestä)
 Street Fighter Zero 3 (japanilainen versio Street Fighter Alpha 3:sta)
 Super Robot Wars Alpha Tales of Eternia (japanilainen versio)
 Tokimeki Memorial 2 Tron Ni Kobun (The Misadventures of Tron Bonne)
 Rockman Complete Works''

Lähteet 

Käsikonsolit
Sonyn pelikonsolit
Vuoden 1999 tekniikka
Jussi Jänis

Jussi Janis on Lewis Trondheimin luoma sarjakuvahahmo. Jussi Jäniksen ihmeelliset seikkailut -sarjan päälinjassa seurataan nimihahmon ja hänen ystäviensä elämää. Pääjatkumon lisäksi sarjaan kuuluu muihin ympäristöihin sijoitettuja albumeja, jotka voivat olla esimerkiksi western-parodioita tai etsiväseikkailuja. Näiden albumien hahmoista vain Jussilla on aina sama nimi. Albumien tunnusmerkillinen piirre on usein absurdin humoristinen vuoropuhelu. Sarjakuva on suunnattu aikuisille.

Albumit 
1.  
2. 
3. 
4. 
5. 
6. 
7. 
8. 
9. 
10. 

Albumit on suomentanut Heikki Kaukoranta ja tekstannut Jenni Rope. Värityksen on tehnyt Brigitte Findakly. Slalom ilmestyi alun perin pienikokoisena mustavalkoisena albumina 1993. Vuonna 1997 se julkaistiin väritettynä versiona ja numeroituna sarjan osaksi 0. L'Accélérateur atomique (2003) numeroitiin sarjan osaksi 10, mutta julkaistiin ennen albumia La vie comme elle vient (2004).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vesa Vitikainen: Jälkiä rinteessä. Kvaak.fi 10.1.2004.
 Vesa Vitikainen: Blacktown. Kvaak.fi 24.4.2004.
 Vesa Vitikainen: Epäonnen kivi. Kvaak.fi 16.11.2004.
 Jukka Laine: Toden perässä. Kvaak.fi 27.9.2006.
 Kimmo Rantanen: Toden perässä. Turun Sanomat 15.6.2008.
 Harri Römpötti: Kevättä rinnassa. Helsingin Sanomat 25.7.2007.

Ranskalainen sarjakuva
Sarjakuva-albumisarjat
Jänis, Jussi
Kuvitteelliset jänikset ja kaniinit
Sirkka Laine

Sirkka Sinikka Laine-Sirén (o.s. Saukkonen, s. 15. elokuuta 1948, Parikkala) on suomalainen Simpeleellä asuva kirjailija.

Sirkka Laine vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Parikkalan Särkisalmen kylässä. Päästyään ylioppilaaksi hän muutti Helsinkiin 1966 opiskelemaan kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Myöhemmin hän opiskeli Yleisradion käsikirjoittajakoulutuksessa ja suoritti kirjoittajaohjaajakurssin.

Ensimmäiset kirjansa novellikokoelman Maariankämmekät ja romaanin Tähtipolku Laine julkaisi 1978–1979. Hän on kirjoittanut romaanien ohella käsikirjoituksia tv-elokuviin ja tv-sarjoihin. Laine on ollut myös Radioteatterin Kantolan perhe -työryhmässä käsikirjoittajana vuodesta 1994 alkaen.

Teokset 
Maariankämmekät, novelleja.  Otava 1978
Tähtipolku, romaani.  Otava 1979
Viikonloppuna on vapaata, romaani. Otava 1981.  Romaanin pohjalta tehtiin MTV:n Aitiopaikalla tv-elokuva, ohjaus Ritva Nuutinen, dramatisointi Helena Anttonen.
Tasoissa, romaani. Otava 1983
Joka lähtöön, romaani. Otava 1986
Mirjamille, tv-elokuva.  TV-teatteri 1987
Isänsä tyttö, tv-elokuva.  TV-teatteri 1988
Kohtaamiset ja erot, kertomuksia kyliltä. Otava 1989
Syntyä pitää, romaani. Otava 1993
Kohtaamiset ja erot, tv-sarja.  TV2 1994
Palvelukseen halutaan, dialogikäsikirjoitus ravintolateatterille.  1994
Peti, dialogikäsikirjoitus ravintolateatterille.  Teatteri Nyyrikki 1994
Pyhäpäivän ratoksi, dialogikäsikirjoitus ravintolateatterille.  1994
Kiitos hyvää, kuunnelma. Radioteatteri 1997
Piruetteja virtahevolle, näytelmä yhdessä Kristiina Revon kanssa.  Tampereen Teatteri 1997
Puuttuva aika, romaani. Otava 1999
Kantolassa: osa Brysselin kirje, romaani. Otava 2002 kirjoittajat Sirkka Laine, Heikki Luoma, Hannu Raittila
Muistoja Rautjärveltä: kirjoituskilpailun satoa, toimittanut Sirkka Laine.  Rautjärven sivistystoimi, Rautjärven kunnankirjasto 2003
Särkisalmi kuvina ja muistoina 1900-1965, kirjoittajat Sirkka Laine, H. Leminen, ja L. Pajari-Kosonen. 2008
Lasihelmet - ja muita väärennöksiä, romaani. Robustos 2014

Palkinnot 
Valtion kirjallisuuspalkinto 1982

Lähteet 
 Lappeenrannan kirjaston sivu

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Lordi’s Rocktaurant

Lordi’s Rocktaurant oli Rovaniemellä vuosina 2006–2011 toiminut Lordi-aiheinen ravintola. Ravintolassa oli esillä Lordin lavarekvisiittaa ja esiintymisasuja sekä muiden yhtyeiden lahjoittamaa lavarekvisiittaa. Ravintola avattiin näyttävästi joulukuussa 2006 Koskikadulle lähelle Lordin aukiota, ja se sai myös kansainvälistä huomiota. Rovaniemen jouluimago 2010 -opinnäytetyö mainitsi ravintolan yhtenä niistä kohteista, joissa turistit kertoivat kaupungissa vierailleensa.

Ravintolan alakerrassa (Monster Disco Hell) oli alkoholianniskelua ja yläkerrassa ruokaravintola. Ravintolan ruokalista koostui pikaruoasta, kuten pizzasta ja kebabannoksista. Ravintolassa oli myytävänä myös T-paitoja, postikortteja ja tarroja.

Vuonna 2008 Lordi’s Rocktaurant laajeni Rinteenkulma-kauppakeskukseen. Vuonna 2010 Hymy-lehti uutisoi ravintolan talousvaikeuksista, ja ravintolan toiminta lopetettiin vuonna 2011 vuokrasopimuksen päätyttyä. Antti Haasen ohjaaman Monsterimies-dokumenttielokuvan ensimmäiset kuvaukset tehtiin juuri ravintolan lopetettua toimintansa, ja dokumentissa on kohtaus ravintolan purkamisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset sivusto. (Internet Archive)

Ravintolat Suomessa
Rocktaurant
Rovaniemi
Sähköisku

Sähköisku on kehon kautta kulkeva virta, jonka suuruus ylittää tuntokynnyksen.

230 V verkkojännite voi aiheuttaa jopa 200 mA virran kehon läpi. Yli 50 mA suuruista ihmisen kehon läpi kulkevaa virtaa pidetään hengenvaarallisena. Virran suuruuden lisäksi vaarallisuuteen vaikuttaa sähköiskun ajallinen kesto.

Staattisen sähkön purkaukset (ESD) voivat olla hyvinkin suuria hetkelliseltä virraltaan (kymmeniä ampeereja) ja jännitteeltään (kilovoltteja), mutta arkisissa olosuhteissa niiden energiamäärä on ihmiselle vaaraton, koska sähköpurkaus kestää niin lyhyen ajan.

Sähköiskun seuraukset 
Suomessa kuolee vuosittain keskimäärin kaksi ihmistä sähkötapaturman seurauksena. Yleisin yksittäinen sähkötapaturmatyyppi Suomessa on sähköistetyn rautatien ajolangasta saatuun sähköiskuun kuoleminen. Tällaisissa onnettomuuksissa kuoli 2010-luvulla seitsemän ihmistä, joista suurin osa päihteiden vaikutuksen alaisena. Salamaniskukuolemat tilastoidaan erikseen, ja niihin kuolee Suomessa keskimäärin yksi ihminen joka toinen vuosi.

Sähköisku voi aiheuttaa kulkiessaan kehon läpi muun muassa sydämen toimintahäiriöitä, syviä ja vakavia palovammoja ja nesteen kertymistä keuhkoihin. Pahimmassa tapauksessa voi seurata sydämen kammiovärinä, jolloin ainoa tapa pelastaa sähköiskun saanut henkilö on käyttää defibrillaattoria.

Sydämen toimintahäiriöt aiheuttavat edelleen verenkierron vaikeutumista, joka puolestaan aiheuttaa sen, että kudokset eivät saa tarpeeksi happea ja ravinteita eikä niistä myöskään saada kuljetettua kaikkia kuona-aineita ja hiilidioksidia pois. Keuhkoihin kertyvä neste vaikeuttaa hengitystä.

Lyhytkestoinen sähköisku aiheuttaa yleensä vain säikähdyksen, jonka seurauksena voi kuitenkin olla putoaminen ja vakava vammautuminen, mikäli sähkötöitä tehdään jakkaralla tai telineellä seisten.

Katso myös
Sähköšokki
Kosketussuojaus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turvatekniikan keskus 

Sähköturvallisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
FC Kynä

Urheilu- ja kulttuuriseura FC Kynä ry on 2000-luvun alussa perustettu suomalaisten kirjailijoiden jalkapalloseura. Voittamisen sijaan se on ilmoittanut tavoitteekseen "pääsyn pelaamaan ruohokentällä". Seura julkaisi vuonna 2006 novellikokoelman nimeltä Futistarinoita.

Joukkueessa esiintyneitä 
FC Kynän toimitsijoina ja pelaajina ovat esiintyneet mm. seuraavat henkilöt:

 Timo Ernamo
 Sami Garam
 Kari Hotakainen
 Atik Ismail
 Juha Itkonen
 Jari Järvelä
 Jaakko Kankaanpää
 Markku Karpio
 Tomi Kontio
 Ilkka Levä
 Santtu Luoto
 Miika Nousiainen
 Markus Nummi
 Jukka Pakkanen
 Jukka-Pekka Palviainen
 J. P. Pulkkinen
 Joni Pyysalo
 Hannu Raittila
 Markku Rönkkö
 Matti Rönkä
 Harry Salmenniemi
 Jari Tammi
 Petri Tamminen
 Jouni Tossavainen
 Jyrki Vainonen
 Heikki Valkama
 Jussi Wahlgren
 Kjell Westö
 Mika Wickström
 Jukka Virtanen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 FC Kynän sivusto

Suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 2002 perustetut urheiluseurat
Jakob Hurt

Jakob Hurt (22. heinäkuuta 1839 Vana-Koiola, Põlvamaa – 13. tammikuuta 1907 Pietari) oli virolainen kansanrunouden kerääjä ja julkaisija. Hän toimi myös opettajana Tartossa, kirkkoherrana Otepäässä ja Pietarin virolaisen seurakunnan pappina. Hurt väitteli tohtoriksi kielitieteen alalta Helsingin yliopistosta vuonna 1886. Hänen järjestämiinsä kansanrunouden keräystöihin osallistui satoja henkilöitä, ja hänen kuollessaan aineistoa oli kertynyt 262 000 numeroa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura teetti Hurtin kokoelmista itselleen kopiot.

Jakob Hurtin kuva oli Viron 10 kruunun setelissä vuosina 1992–2010.

Hurtin ympärilleen kokoamasta ylioppilaiden Kalevipoegin lukupiiristä kehittyi Eesti Üliõpilaste Selts.

Julkaisuja
Vana kannel (1875–86)
Pildid isamaa sündinud asjust, Viron historia (1879)
Wiedemannin virolais-saksalaisen sanakirjan laajennettu ja tarkastettu laitos (1893 toim.)
Setukeste laulud (1904–1907)

Lähteet

Kansanrunous
Virolaiset kielitieteilijät
Virolaiset papit
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Tuula Nyman

Tuula Elisabet Nyman (ent. Loiri; ) oli suomalainen näyttelijä.

Ura 

Nyman teki valta­osan urastaan radiossa, mutta myös vaihtelevasti teatterissa, televisiossa ja elo­kuvissa. Nyman sai Elo­kuva­taiteen valtion­palkinnon  vuonna 1973 elo­kuvasta Yhden miehen sota. Hänet palkittiin samasta el­okuvasta parhaan nais­pää­osan Jussi-palkinnolla vuonna 1974 ja vuonna 1977 elo­kuvasta Loma.

Televisiossa Nyman näytteli Raidin (2000) apulais­poliisi­mestari Ritva Hakalaa, myös saman­nimisessä elo­kuvassa (2003).

Yksityiselämä 

Hän oli naimisissa näyttelijä Vesa-Matti Loirin kanssa 1967–1969.

Filmografia 

Ääninäyttelijänä

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Master of the Moon

Master of the Moon on Dion vuonna 2004 julkaisema albumi. Se on Dion kymmenes ja samalla viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Master of the Moon merkitsi kitaristi Craig Goldyn paluuta yhtyeeseen. Hän oli soittanut myös Dion albumeilla Dream Evil (1987) ja Magica (2000).

Kappaleet

Kokoonpano
Ronnie James Dio – laulu
Craig Goldy – kitara, kosketinsoittimet
Jeff Pilson – basso
Simon Wright – rummut
Scott Warren – kosketinsoittimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Master of the Moon -albumin lyriikat

Dion albumit
Vuoden 2004 albumit
Confédération africaine de football

Confédération africaine de football (lyhennettynä CAF) on Afrikan jalkapalloliitto. Liitto perustettiin vuonna 1957, jolloin Abdel Aziz Abdallah Salem valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ja Youssef Mohamed sen ensimmäiseksi pääsihteeriksi.

Aiheesta muualla 
Cafonline.com

Kansainväliset jalkapalloliitot
Lausitzer Füchse

EHC Lausitzer Füchse on saksalainen jääkiekkojoukkue Weißwasserin kaupungista. Se on perustettu vuonna 1953 BSG Ostglas Weißwasserin ja BSG Chemie Weißwasserin yhdistyessä. Vuoteen 1990 asti joukkueen nimi oli SG Dynamo Weißwasser, nykyisen nimensä seura otti käyttöön vuonna 2002 muutaman välivaiheen jälkeen. Seuran sarjataso on nykyisin Saksan toiseksi korkein, DEL2-liiga. Dynamo-nimellä joukkue voitti Saksan demokraattisen tasavallan mestaruuden 25 kertaa, joskin vuodesta 1970 liigassa pelasi vain kaksi joukkuetta, toisen ollessa Dynamo Berlin, nykyinen Eisbären.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Petteri Väkiparta 
 Apuvalmentaja: André Mücke 
 Huoltopäällikkö: Stefan Wohlschlager 
 Toimitusjohtaja: Dirk Rohrbach 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Saksin urheilu
Jonas Cornell

Jonas Cornell (alun perin Bengt Henrik Jonas Cornell) (s. 8. marraskuuta 1938 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja.

Cornell on naimisissa näyttelijä Agneta Ekmannerin kanssa.

Filmografia

Näyttelijänä

 1983 – Profitörerna (TV)
 1989 – Hassel – Säkra papper
 1997 – Adam & Eva
 2002 – Taurus (TV)

Käsikirjoittajana

 1967 – Puss & kram
 1968 – Jag älskar, du älskar
 1969 – Som natt och dag
 1970 – Grisjakten
 1977 – Bluff Stop
 1979 – En Kärleks sommar
 1986 – Gösta Berlings saga (TV)
 1987 – Idag röd (TV)
 1987 – Lysande landning (TV)
 1987 – Träff i helfigur (TV)
 1990 – Lad isbjørnene danse
 1991 – Riktiga män bär alltid slips
 1992 – Traberg
 1993 – Roseanna
 1993 – Polis polis potatismos
 1993 – Mannen på balkongen
 1995 – Petri tårar
 1996 – Renters rente (TV)
 1987 – I dag röd
 1987 – Lysande landning
 1987 – Träff i helfigur
 1998 – Hamilton
 1999 – Magnetisörens femte vinter
 2001 – Hamilton (TV)
 2002 – Jag är Dina
 2004 – Linné och hans apostlar (TV)
 2005 – Drømmefangeren (TV)

Ohjaajana

 1967 – Puss & kram
 1969 – Som natt och dag
 1970 – Grisjakten
 1974 – La Bohème
 1974 – Purpurgreven
 1977 – Bluff Stop
 1981 – Babels hus
 1981 – Varning för Jönssonligan
 1984 – Rosmersholm
 1987 – I dag röd
 1987 – Lysande landning
 1988 – Månguden
 1988 – Falsk forår
 1990 – Apelsinmannen
 1991 – Riktiga män bär alltid slips
 1992 – En komikers uppväxt
 1996 – Renters rente
 1996 – Skyernes skygge rammer mig
 2002 – Olivia Twist
 2004 – Linné och hans apostlar

Tuottajana

 1983 – Andra dansen

Ruotsalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt