joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Liityntäpysäköinti

Liityntäpysäköinnillä tarkoitetaan joukkoliikennepysäkin yhteyteen järjestettyä pysäköintipaikkaa autoille ja/tai polkupyörille. Liityntäpysäköinti voidaan järjestää sekä bussille että kaupunkiraideliikenteen eri muodoille kuten raitiotielle, metrolle, paikallisjunalle ja pikaraitiotielle. Yleisimmin liityntäpysäköinti toteutetaan kaupunkiraideliikenteelle.

Autojen liityntäpysäköintialueen koko vaihtelee muutamasta paikasta tuhansien paikkojen pysäköintilaitokseen. Polkupyörien liityntäpysäköintipaikalla voi olla katos, teline tai lukittava suojalaatikko polkupyörille.

Liityntäpysäköinnin tarkoituksena on lisätä joukkoliikenteen käyttöä tarjoamalla mahdollisuus käyttää joukkoliikennettä myös niille, jotka voivat tulla pysäkille vain autolla tai polkupyörällä esimerkiksi etäisyyden tai liityntäliikenteen puutteiden takia. 

Autojen liityntäpysäköintiä on arvosteltu siitä, että se tukee yksityisautoilua. Useilla alueilla liityntäpysäköinnin käyttö on kuitenkin ympäristöystävällisempää kuin matkan jatkaminen määränpäähän saakka autolla.

Aiheesta muualla 

Pysäköinti
Joukkoliikenne
American Nazi Party

American Nazi Party on yhdysvaltalainen uusnatsien poliittinen puolue. Sen perusti George Lincoln Rockwell vuonna 1959. Puolueen päämaja sijoitettiin Arlingtoniin Virginiaan. Organisaation ideologia ja politiikka perustui Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen näkemyksiin. Vuonna 1967 tapahtuneen Rockwellin salamurhan jälkeen puolueen johtoon nousi Matt Koehl, joka uudelleennimesi puolueen olemaan National Socialist White People’s Party, NSWPP.

Vuonna 1970 puolueesta eronnut Frank Collin perusti National Socialist Party of America -puolueen.

Uusi American Nazi Party on kuitenkin alkanut nostaa tunnettavuuttaan, ja sitä pidetään suuresti ääripuolueena ja jopa fasistisena organisaationa. Uusi ryhmittymä pitää itseään Rockwellin perinteen jatkajana ja sitä johtaa Rocky Suhayda.

American Nazi Party ei kuitenkaan ole sama kuin the National Socialistic Movement, joka käyttää itsestään nimitystä America’s Nazi Party.

Katso myös
 Valkoinen ylivalta

Aiheesta muualla
 Uuden ANP:n virallinen sivusto 

Uusnatsistiset puolueet
Yhdysvaltalaiset puolueet
Äärioikeisto Yhdysvalloissa
KKK

KKK tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 Ku Klux Klan.
 keskuskauppakamari
 konekiväärikomppania
 
 Kauppakorkeakoulu
 Katipunan (Kataastaasan Kagalang-galang na Katipunan ng mga Anak ng Bayan), Filippiineillä 1890-luvulla toiminut separatistinen salaseura
 Katolisen kirkon katekismus
 KKK eli kylmä, koho, kompressio (muistisääntö urheiluvammojen hoitoon)
 KKK-supermarket, K-supermarketin entinen markkinointinimi
 saksalainen turbovalmistaja (Kühnle, Kopp & Kausch AG), nykyinen BorgWarner Turbo Systems GmbH

 KKK eli Kannuksen korvenkävijät (partiolippukunta Kannuksesta)
Wes Anderson

Wesley Wales "Wes" Anderson (s. 1. toukokuuta 1969 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.

Anderson tunnetaan muun muassa elokuvistaan Royal Tenenbaums, Fantastic Mr. Fox, Moonrise Kingdom ja The Grand Budapest Hotel. Hän oli ehdolla parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin saajaksi elokuvistaan The Royal Tenenbaums ja Moonrise Kingdom. Hän sai Oscar-ehdokkuuden myös animaatioelokuvasta Fantastic Mr. Fox.

Vuonna 2015 Anderson sai kolme Oscar-ehdokkuutta elokuvan The Grand Budapest Hotel tuottajana, ohjaajana ja käsikirjoittajana. Hänet palkittiin elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Baftalla ja WGA-palkinnolla.

Vuonna 2016 kolme Andersonin elokuvaa – Royal Tenenbaums, Moonrise Kingdom ja The Grand Budapest Hotel – äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.

Filmografia 
 Bottle Rocket (lyhytelokuva, 1994)
 Bottle Rocket (1996)
 Rushmore (1998)
 Royal Tenenbaums (2001)
 Steve Zissoun vedenalainen maailma (The Life Aquatic with Steve Zissou, 2004)
 Hotel Chevalier (lyhytelokuva, 2007)
 Darjeeling Limited (2007)
 Fantastic Mr. Fox (2009)
 Moonrise Kingdom (2012)
 The Grand Budapest Hotel (2014)
 Isle of Dogs (2018)
 The French Dispatch (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
Dilley, Whitney Crothers. The Cinema of Wes Anderson: Bringing Nostalgia to Life. London : Wallflower Press, 2017. ISBN 978-0-231-18069-6.
Kornhaber, Donna. Wes Anderson. Urbana: University of Illinois Press, 2017. ISBN 978-0-252-08272-6.

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
BAFTA-palkinnon saajat
Annie-palkinnon saajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Esko Mikkola

Esko Olavi Mikkola (s. 14. helmikuuta 1975 Tampere) on uransa vuonna 2010 lopettanut suomalainen keihäänheittäjä. Mikkolan ennätys on 84,27 metriä vuodelta 2004. Hän edusti urallaan Nokian Pyryä. Häntä valmensi vuoteen 2005 Jukka Manninen ja sen jälkeen Kari Ihalainen.

Ura 
Mikkola aloitti urheilu-uransa painin parissa ja vaihtoi vasta 19-vuotiaana painin keihäänheittoon.

Mikkola aloitti vuonna 1997 urheiluansioillaan saamallaan täydellä stipendillä opiskella sähkötekniikkaa Yhdysvalloissa Arizonan yliopistossa Tucsonissa, jossa hän väitteli vuonna 2007 tekniikan tohtoriksi aiheenaan säteilynkestävä elektroniikka. Hän heitti vuonna 1998 NCAA-mestaruuskisojen ennätykseksi 81,86 metriä, joka säilyi rikkomattomana 19 vuotta. Hänet nimettiin keihäsansioillaan Arizonan yliopiston Sports Hall of Fameen.

Urheilu-uran jälkeen 
Mikkola perusti Yhdysvalloissa oman Alphacore-nimisen yrityksen, joka kehittää ja valmistaa säteilynkestäviä mikropiirejä muun muassa Nasalle. Yhtiö toimii Phoenixissa. Mikkolalla on myös Yhdysvaltain kansalaisuus ja hän on avioitunut siellä.

Saavutukset
SM-hopea 2004 ja 2005
SM-pronssi 2008
Keihäskarnevaalien voitto 2003 ja 2005
2004 kesäolympialaisten 11. tuloksella 79,43 metriä
1998, 2000 NCAA-kultaa
1999 NCAA-hopeaa
2003 universiadeissa hopeaa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Autopsy

Autopsy on yhdysvaltalainen death metal/doom metal -yhtye, jonka Chris Reifert perusti vuonna 1987 jättäessään Death-yhtyeen. Yhtye hajosi vuonna 1995, jolloin Reifert ja Danny Coralles jatkoivat samantyylisessä Abscess-yhtyeessä. Yhtye palasi yhteen heinäkuussa 2009.

Historia 
Chris Reifert ja Eric Cutler perustivat Autopsyn elokuussa 1987, pian sen jälkeen, kun Reifert erosi Death-yhtyeestä. Kitaristi Danny Coralles liittyi yhtyeeseen vuonna 1988. Yhtye nauhoitti kaksi demoa, Demo '87 (1987) ja Critical Madness (1988) ennen Peaceville Recordsin kautta julkaistua vuoden 1989 debyyttialbumia Severed Survival. Nämä varhaiset tallenteet esittelivät suoraviivaista thrash-vaikutteista death metallia, samalla linjalla Scream Bloody Gore-levyn aikaisen Deathin kanssa (Reifert soitti kyseisellä Deathin levyllä), kun taas yhtye otti enemmän vaikutteita doom metallista seuraavalla julkaisullaan Retribution for the Dead (1990). Seuraava pitkäsoitto, Mental Funeral, jatkoi tällä linjalla ja levy onkin tullut monen death metal -muusikon noteeraamaksi (erityisesti  Ruotsalaisessa yhteisössä) erityisen vaikutusvaltaisena teoksena. Menestyksekkään Mental Funeralin jälkeisen Euroopan kiertueensa jälkeen yhtye palasi studioon äänittämään Fiend Blood -EP:n, jota seurasi yhtyeen kolmas pitkäsoitto Acts of the Unspeakable. Albumi sisälsi lyhyempiä kappaleita ja lisää grindcore-vaikutteista soundia. Vaikea Yhdysvaltain kiertue vuonna 1993 johti yhtyeen jäsenten päätökseen lopettaa Autopsy viimeisen albumin äänitysten jälkeen. Neljäs pitkäsoitto Shitfun, julkaistiin  vuoden 1995 alussa. Levy sisälsi runsaasti hardcore punk -vaikutteita.

Vuonna 2005 Autopsy oli esillä musiikkidokumentti Metal: A Headbanger's Journeyssa, kun elokuvan kertoja ja tähti Sam Dunn luki ääneen jakeen yhtyeen kappaleesta "Charred Remains".

Kokoonpano

Nykyinen kokoonpano  
 Chris Reifert - laulu ja rummut (1987 - 1995) 
 Danny Coralles - kitara (1987 - 1995) 
 Eric Cutler - kitara (1987 - 1995) 
 Joe Trevisano - basso (2010 - )

Entiset jäsenet 
Eric Eigard – basso (1987–1988)
Ken Sorvari – basso (1988)
Steve Cutler – basso (1990–1991)
Josh Barohn – basso (1991–1993)
Freeway Migliore – basso (1993–1995)
Dan Lilker - basso (2010 Maryland Deathfestillä)

Diskografia

Studioalbumit 
 Severed Survival (1989)
 Mental Funeral (1991)
 Acts of the Unspeakable (1992)
 Shitfun (1995)
 Macabre Eternal (2011)
 The Headless Ritual (2013)
 Tourniquets, Hacksaws and Graves (2014)
 Morbidity Triumphant (2022)

EP:t & Singlet 
 Retribution for the Dead (1991)
 Fiend for Blood (1991)
 Horrific Obsession (2009)
 The Tomb Within (2010)
 Skull Grinder (2016)
 Puncturing the Grotesque (2018)
 Skin by Skin (2022)

Livealbumit 
 Tortured Moans of Agony (1998)
 Dead as Fuck (2004)
 Dark Crusades (2010)

Demot 
 1987 Demo (1987)
 Critical Madness (1988)

Kokoelmat 
 Ridden with Disease (2000)
 Torn from the Grave (2001)
 All Tomorrow's Funerals (2012)
 Introducing Autopsy (2013)

Yhdysvaltalaiset death metal -yhtyeet
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit‎
Toisiotutkavastain

Toisiotutkavastain eli transponderi (, sanoista transmitter ja responder) on ilma-aluksen signaalilähetin, jolla tutkakenttään saapunut kone automaattisesti lähettää toisiotutkaa ylläpitävälle lennonjohdolle tai ilmavalvonnalle tunnisteen eli nelinumeroisen toisiotutkakoodin ja mahdollisesti lisätietoja.

Toisiotutkavastaimen moodit

Moodi 3/A 
Yleensä maa-asema kysyy 3/A-tietoa joka on lentokoneen toisiovastauskoodi. Toisiovastauskoodi muodostuu neljästä oktaalinumerosta joten maailmassa on 4 096 kappaletta näitä koodeja. Lennonjohtaja kertoo lähtöselvityksen yhteydessä lentokoneelle toisiokoodin. 

Muutama koodi on osoitettu tiettyyn käyttöön, koska eri koodien lukumäärä on hyvin rajallinen.

Yleismaailmallisesti tilanteet ovat saaneet oman toisiokoodin:
 Kaappaus (7500)
 Radiovika (7600)
 Yleinen hätä (7700)

Suomessa kansallisesti siviilialuksia vaaditaan käyttämään VFR-lennoilla valvotussa ilmatilassa koodia 2000 ja valvomattomassa koodia 7000, sotilaat lentävät VFR-lentoja koodilla 3000. 

Koodi 0000 oli kylmän sodan ilmoituskoodi: silloin kun ao. maan ilmapuolustus osoitti että olet havaittu, vakoilukone asetti toisiotutkavastaajan päälle ja kone "koodasi" 0000.

Moodi C 
Toisiotutkavastain voi lähettää myös lentokoneen korkeustiedon (eri kyselypulssipari maa-asemalta "moodi C") jos lentokoneen korkeusmittarissa on ao. toiminto mahdollinen. Korkeustieto saadaan lentokoneen korkeusmittausyksiköstä (barometriyksikkö) eli ilmanpainemittarista. Korkeustieto "koodataan" käyttäen gray-koodia.

Moodi S 
Toiselta nimeltään moodi select. Vaatii edistyksellisen transponderin, jollainen on lähes kaikissa isoissa liikennekoneissa. Tässä moodissa tietoa voidaan lähettää enemmän. Lennonjohto voi yksilöidä ne transponderit, joilta vastaus halutaan jokaisella antennikierroksella ja ne, joilta vastaus tulee harvemmin. Näin saadaan vähennettyä vilkkaalla liikennealueella vastausten "tulvaa" ja myös tarpeetonta "radioaaltosaastetta". S-moodissa toimiva transponderi on myös välttämätön osa lentoliikenteen yhteentörmäysvaaraa vähentävää järjestelmää ACAS (airborne collision avoidance system). Tällä menetelmällä myös samalla alueella olevien koneiden transponderit liikennöivät keskenään ja varoittavat törmäysvaarasta.

Lähteet 

Tutkatekniikka
Avioniikka
Lentokonekomponentit
Mätäkuu

Mätäkuu on kansanperinteessä loppukesästä oleva kuukauden pituinen ajanjakso, jolloin Aurinko on Leijonan merkissä, noin 23. heinäkuuta - 23. elokuuta. Se on peräisin muinaisesta Egyptistä mutta vastaa roomalaisten koiranpäiviä. Egyptissä se liittyi Niilin tulvimiseen.

Mätäkuu näkyy harvemmin nykyään suomalaisissa kalentereissa, mutta satoja vuosia mätäkuu oli kalentereissa merkitty 23.7.–23.8. eli ajalle, jolloin Aurinko on 120–150 asteen etäisyydellä kevättasauspisteestä eli Eläinradan Leijonan merkissä. Yliopiston almanakassa se oli viimeksi merkittynä vuonna 1995.

Historiaa
Mätäkuun perinne juontaa alkunsa jo tuhansien vuosien takaa muinaisesta Mesopotamiasta, jolloin kesän kuumin aika tunnettiin koiranpäivien nimellä. Nimensä tuo kolmisen viikkoa kestänyt aika oli saanut Canis Majorin eli Ison koiran tähtikuviosta ja sen kirkkaimmasta tähdestä Siriuksesta eli Koirantähdestä, joka heinäkuun puolenvälin jälkeen tulee pois Auringon takaa ja alkaa näkyä aamuisin juuri ennen auringonnousua. Tätä sanotaan Siriuksen heliakiseksi nousuksi.  Käsite koirakuu on alun perin syntynyt Mesopotamiassa. Myös egyptiläisille Siriuksen näkyminen oli tärkeä, koska silloin alkoivat Niilin tulvat. Roomalaiset nimittivät ajanjaksoa nimellä dies caniculares.

Nimitys ”mätäkuu” on käännösvirheen seurausta. Saksassa otettiin käyttöön käsite Rodenmonat, joka tarkoittaa kaskeamiskuuta. Tanskalaiset käänsivät sanan muotoon råddenmåned (mätäkuu). Nimi mätäkuu kulkeutui sitten Tanskasta Ruotsiin ja Suomeen. Suomessa käsitteen mätäkuu otti käyttöön jo Mikael Agricola. Mätäkuu oli merkittynä suomalaisiin almanakkoihin aina vuoteen 1995 saakka.

Ennen kylmälaitteiden keksimistä tämä vuoden kostein ja kuumin aika sai elintarvikkeet pilaantumaan nopeammin kuin tavallisesti, joten loppujen lopuksi virheellinen ”mätäkuu” kuvaakin tuota aikaa paremmin kuin koirakuu.

Helsinkiläiset kirurgit selvittivät mätäkuun todenperäisyyttä tutkimalla aikavälillä 2002–2005 Töölön sairaalaan tuodut lähes 50 000 potilasta. Mätäkuiden aikana hoidettiin noin 4000 potilasta. Infektion takia leikkaushoitoa tarvitsi 16 prosenttia, kun muuna aikana leikkaushoitoa tarvitsi 12 prosenttia. Mätäkuun aikana myös leikkauksen jälkeiset haavainfektiot olivat yleisempiä.

Mätäkuun uutiset
Kansankielessä puhutaan joskus mätäkuun jutuista. Tällöin tarkoitetaan heinä–elokuussa kerrottavia,  luotettavuudeltaan epämääräisiä uutisia, jotka saavat uutistilaa, koska kesällä ei tapahdu mitään muutakaan uutisoimisen arvoista.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto: Lehmät lypsivät piimää mätäkuussa 1966
Mätäkuu, muisto menneiltä ajoilta
Mätäkuu onkin koirakuu 
Uusi tutkimus tukee mätäkuun myyttiä

Ajanlasku
Kansanperinne
Thomas Malory

Sir Thomas Malory (n. 1405 – 14. maaliskuuta 1471) oli brittiläinen henkilö, joka kirjoitti tai kokosi vuonna 1485 painetun teoksen Le Morte d’Arthur. Kirja kertoo Pyöreän pöydän ritarien tarinan ja perustuu aikaisempiin kertomuksiin kuningas Arthurista, joka kokoaa ympärilleen legendaarisen ritarikunnan. Hänen vaimonsa kuningatar Guinevere rakastuu traagisesti hänen ystäväänsä sir Lancelotiin. Kirjoittajan sukunimi esiintyy eri kieliasuissa, kuten muodoissa Maillorie, Mallory, Mallery ja Maleore.

Le Morte d’Arthur on ilmestynyt suomeksi lyhennettynä vuonna 1979 nimellä Pyöreän pöydän ritarit.

Elämä
Thomas Maloryn historiallisuudesta on esiintynyt erimielisyyksiä, mutta nykyään uskotaan hänen olleen Newbold Revelistä, Warwickshiren kreivikunnasta kotoisin oleva Sir Thomas Malory. Malory syntyi noin vuonna 1405, mutta syntymävuosi saattoi myös olla tätä aikaisempi. Hän oli naimisissa Elizabeth Walshin kanssa, ja pariskunnalla oli poika Robert. Malory valittiin Englannin parlamenttiin vuonna 1445. 

Maassa oli levottomuuksia vuonna 1449, ja Maloryn elämä sai tässä vaiheessa tuntemattomasta syystä käänteen. Häntä syytettiin vuosina 1450–1451 lukuisista rikoksista, joihin kuului muun muassa rahankiristys, karjavarkaus, ryöstö ja raiskaus, joskin viimeisen kohdalla syytteen nosti naisen aviomies, vaikka kyseessä ei välttämättä ollut vastentahtoinen rikos . Vuonna 1450 Malory yritti hyökätä väijytyksestä Buckinghamin herttuan kimppuun. Hän joutui vuonna 1452 vankilaan, jossa vietti suurimman osan seuraavasta kahdeksasta vuodesta odottamassa oikeudenkäyntiä, jota ei kuitenkaan koskaan tapahtunut. Malory pakeni vankilasta kahdesti, ja hänet myös armahdettiin ainakin kerran. Osan teoksestaan Le Morte d'Arthur Malory kirjoittikin vankilassa ollessaan.

Kirjallisuutta suomeksi 
Arthur kuningas ja hänen jalot ritarinsa : tarinoita Thomas Maloryn Morte d'Arthurista, suomentanut Aino Lehtonen. WSOY, 1908
Pyöreän pöydän ritarit. Lyhentäen suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Karisto 1979

Lähteet

Aiheesta muualla
Vapaasti ladattavia Thomas Maloryn e-kirjoja Project Gutenbergilta ja Projekti Lönnrotilta 
Le Mort d'Arthur: Volume 1 
 Le Mort d'Arthur: Volume 2 

Brittiläiset kirjailijat
Keskiajan kirjailijat
1400-luvulla syntyneet
Vuonna 1471 kuolleet
Vaindloo

Vaindloo saar eli Vaindlood () on itäisellä Suomenlahdella, Viron pohjoisrannikolla sijaitseva saari. Vaindlood sijaitsee Länsi-Virumaahan kuuluvassa Haljalan kunnassa, ja se on Viron pohjoisin saari. . 

Vaindloodin pinta-ala on 6,2 hehtaaria. Paikalla sijaitsee alun perin 1718 perustettu majakka. Nykyisen majakan runko on vuodelta 1871. Saareen pääsee vain pienveneellä, sillä siellä ei ole isommille aluksille sopivaa satamaa.

Venäjän ilmavoimat on usein loukannut Viron ilmatilaa Vaindloon saaren yllä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viron lintuseuran kuvia
Vaindloo satelliittikartalla
Majakka

Viron saaret
Suomenlahden saaret
Haljala
Blood & Honour

Blood & Honour on uusnatsistinen musiikinjakeluverkosto, jonka perustivat vuonna 1987 valkoisen ylivallan skinheadit ja muut valkoiset nationalistit. Blood & Honour järjestää uusnatsiyhtyeiden konsertteja ja levittää RAC-yhtyeiden äänityksiä. Blood and Honour, suomeksi veri ja kunnia, otti nimensä Hitler-Jugendin motosta Blut und Ehre. 

Kansainvälisesti toimivaa Blood and Honouria on pidetty avoimesti väkivaltaa suosittelevana järjestönä. Uusnatsistiseksi terroristijärjestöksi luonnehdittu Combat 18 on ollut tiiviisti kytköksissä järjestöön. Saksassa Blood and Honourin toiminta kiellettiin kokonaan vuonna 2000 ja Espanjassa vuonna 2005 kiihotuksesta kansanryhmää vastaan.

Historia 
Organisaation historia ulottuu vuoteen 1977, jolloin perustettiin Rock Against Communism -järjestö. Hiljaiselon jälkeen vuonna 1982 RAC tuli uudelleen julkisuuteen skinhead-yhtye Skrewdriverin mukana. Blood & Honourin perustivat vuonna 1987 kansallismieliset skinheadit vastaiskuna Anti-Nazi Leaguen Rock Against Racism -organisaatiolle. Skrewdriverin laulaja, Ian Stuart Donaldson toimi Blood & Honourin yhtenä perustajana ja näkyvänä vaikuttajana kuolemaansa saakka vuonna 1993.

Joskus organisaatio käyttää tunnusta "28", joka juontuu Blood ja Honour-sanojen ensimmäisten kirjainten järjestysluvuista aakkosissa.

Suomessa 

Suomen Blood & Honour perustettiin virallisesti vuonna 2003, mutta sen edeltäjänä voidaan pitää muun muassa järjestöä Veri ja Kunnia, jonka toiminta alkoi 90-luvun alkupuolella. Blood & Honour -järjestö toimii, tai on toiminut Suomessa Helsingissä, Tampereella, Orivedellä, Jyväskylässä, Mikkelissä, Joensuussa, Turussa, Savonlinnassa, Kotkassa, Kouvolassa ja Kuopiossa. Blood & Honour Suomi Finland on nykyään keskittynyt lähinnä konserttien järjestämiseen, mutta aikaisemmin he muun muassa painoivat omaa lehteä muutaman numeron verran.

Vuonna 2005 Blood & Honour järjesti jalkapallo-otteluita sotaveteraanien hyväksi. Lahjoituksen saanut sotainvalideja edustava järjestö sai kertomansa mukaan kuulleensa Blood & Honourin uusnatsiyhteyksistä vasta lahjoituksen jälkeen ja myönsi kytkennän skinheadeihin olevan sotainvalideille kiusallinen. Järjestö totesi, että se ei aio jatkossa tehdä yhteistyötä järjestön kanssa, mutta saatuja rahoja ei palauteta.

Organisaatiota lähellä olevia henkilöitä on Suomessa tuomittu väkivaltarikoksista. Järjestö sai huomiota vuonna 2002, kun siihen kuuluva ”Huhtikuun ryhmä” julkaisi internetissä ilmoituksen, jossa silloinen asuntoministeri Suvi-Anne Siimes etsintäkuulutettiin ”elävänä tai kuolleena”. Järjestön vihalistalla oli tuolloin useita tunnettuja henkilöitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Blood&Honour Worldwide. 
 Blood&Honour Forum. 
 Blood&Honour / Combat 18. .

Uusnatsismi 
Rasismi
Skinhead
Johannes Damaskolainen

Pyhä Johannes Damaskolainen (, , ; siviilinimeltään Yuhanna ibn Mansur ibn Sarjun, noin 676 – 5. joulukuuta 749) oli melkiitteihin kuulunut munkki ja pappi. Hän syntyi ja kasvoi Damaskoksessa, mutta kuoli todennäköisesti Mar Saban luostarissa, Jerusalemista kaakkoon. Hän oli syyrialaista sukua, mutta hän oli saanut klassisen hellenistisen kasvatuksen. Hän toimi nuoruudessaan Umaijadien kalifin virkamiehenä, mutta lähti luostariin. Hänet lasketaan usein kirkkoisien joukkoon, ja ainakin ortodoksit lukevat hänet pyhiin.

Johannes kirjoitti laajalti kristillisestä teologiasta, dogmatiikasta, apologetiikasta, ikoniteologiasta ja hermeneutiikasta, ja hänen teostensa joukkoon kuuluu myös lukuisia saarnoja ja pyhimyselämäkertoja.

Teoksia 

 Tiedon lähde () — kolmiosainen dogmaattinen teos:
 Filosofisia lukuja ()
 Harhaopeista ()
 Ortodoksisen uskon tarkka esitys ()
 Ikoneista ()
 Ihmisen luonnosta ()
 Jumalansynnyttäjästä ()
 Kristuksen luonnosta ()
 Ortodoksisesta uskosta ()
 Pyhästä kolminaisuudesta ()
 Teologiasta ()

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennetut teokset

Dogmaattiset teokset

Liturgiset teokset

Hymnit (virret), mukaelmat 

 Suomen ev.-lut. kirkon virsikirjan pääsiäisvirsi 94 (Nyt kansat kaikki laulakaamme) pohjautuu Johannes Damaskolaisen kirjoittaman Pääsiäiskaanonin 1. Irmossiin.
 Ruotsin kirkon virsikirjan  pääsäisvirsi 470 (Vapauteen ja elämään). Se pohjautuu Johannes Damaskolaisen kirjoittaman hymniin Αισωμεν παντεζ Λαοι, jota käytetään ortodoksisissa kirkoissa Apostoli Tuomaan sunnuntaina. Hymnin on kääntänyt englanniksi ja muokannut John M. Neale  Virren suomennos on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemä.

Tutkimusta

Aiheesta muualla 

 Pyhittäjä Johannes Damaskolainen . Ortodoksi.net.

Bysanttilaiset filosofit
Kirkkoisät
Kirkonopettajat
Pyhimykset
Pyhät
Damaskoksen historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Syyrialaiset kristityt
Virsirunoilijat
Eindhoven

Eindhoven ([ˈɛintˌɦoːvə(n)] ) on kaupunki Alankomaiden Pohjois-Brabantin maakunnassa. Kaupungissa on 219 877 asukasta (vuonna 2010). Se on maan eteläosien suurin ja koko maan viidenneksi suurin kaupunki sekä tärkeä talouskeskus: kaupungin metropolialueen väkiluku on yli 725 000. 40 prosenttia Alankomaiden investoinneista tutkimukseen ja tuotekehitykseen tehdään Eindhovenin alueella.

Alun perin kaupunki sijaitsi Dommel- ja Genderjokien yhtymäkohdassa, mutta nykyään vain Dommel virtaa sen läpi.

Historia 
Brabantin Herttua Hendrik I myönsi Eindhovenille kaupunkioikeudet vuonna 1232. Kaupungissa oli tuolloin noin 170 rakennusta, ja kaupunginmuurin ulkopuolella seisoi pieni linna. Yksi kaupungin perustamiseen vaikuttanut tekijä oli sen sijainti Liègestä Hollantiin johtavalla kauppareitillä.

Eindhoven liitettiin Alankomaihin vuonna 1629. Kaupungin kasvu lähti vauhtiin vasta teollisen vallankumouksen myötä 1800-luvulla, ja nykyään kaupunki on väkiluvultaan Alankomaiden viidenneksi suurin: asukkaita on noin 220 000. Toisen maailmansodan pommitukset (Operaatio Market Garden) tuhosivat suuria osia kaupungista.

Suuryritykset kuten Philips ja DAF ovat tehneet Eindhovenista tärkeän teollisuuden ja teknologian keskuksen Alankomaissa. Eindhoven on myös tärkeä rautateiden solmukohta.

Urheilu 
Eindhovenissa toimii Philipsin työntekijöiden perustama jalkapalloseura PSV Eindhoven, joka pelaa Alankomaiden pääsarjassa. Toinen kaupungin jalkapalloseura on FC Eindhoven, joka pelaa Eerste divisiessä. 

Maahockeyssa Eindhovenilla on kolme merkittävää joukkuetta: Oranje Zwart, Eindhovenese Mixed Hockey Club ja HC Eindhoven. 

Eidhovenissa järjestetään useita urheilukilpailuja, ja vuodesta 1990 siellä ollaan pidetty vuosittainen maratonkilpailu. Vuonna 2008 siellä järjestettiin 29. uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut.

Ystävyyskaupungit 
Eindhovenilla on seitsemän ystävyyskaupunkia:

  Minsk, Valko-Venäjä
  Nanjing, Kiinan kansantasavalta
  Białystok, Puola
  Chinandega, Nicaragua
  Emfuleni, Etelä-Afrikka
  Gedaref, Sudan
  Bayeux, Ranska

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin hollanninkieliset kotisivut 
 Kaupungin kansainväliset kotisivut  
 Van Abben modernin taiteen museo
Folkvinus

Folkvinus, Folquinus tai Folkvin oli mahdollisesti keskiaikainen Suomen piispa 1100-luvun lopulta tai 1200-luvun alusta. Folkvinuksen historiallisuudesta ei ole varmoja todisteita.

Palmsköldin katkelman vanhemman, todennäköisesti 1400-luvulta peräisin olevan osan perusteella Folkvinus oli Suomen piispana ennen Tuomasta, mutta Rodolfuksen jälkeen. 

Muut tiedot Folkvinuksesta perustuvat Paavali Juustenin 1500-luvulla laatimaan Suomen piispainkronikkaan, mutta näiden tietojen todenperäisyys on sangen kyseenalainen. Piispainkronikan mukaan Folkvinus olisi ennen Suomeen tuloaan toiminut Uppsalan tuomiokapitulissa, mistä johtuen häntä on arveltu benediktiinimunkiksi. Gallénin mukaan piispainkronikan maininta Folkvinuksen kaudella vuonna 1198 tapahtuneesta Turun hävityksestä on sekaannus vuoden 1318 Turun tuhoamisen kanssa.

Yhtenä mahdollisuutena on pidetty, että Folkvinus olisi ollut se Ex tuarum -kirjeessä mainittu henkilö, jonka piispaksi nimittämiseen paavi Innocentius III antoi aviottomasta syntyperästä huolimatta luvan 30. lokakuuta vuonna 1209. Tällöin hän olisi kuollut ennen vuotta 1216, jolloin paavi määräsi jälleen täytettäväksi Suomen piispanistuimen. Folkvinus on kuitenkin saattanut elää jo aiemmin ja hän on voinut olla myös samaisessa Ex tuarumissa kuolleeksi mainittu piispa.

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Rodolfus

Rodolphus, Rodolfus, Rodulfus tai Rodulff (k. ennen 1209?) on varhainen Suomen piispa, jonka olemassaolosta ei ole täysin varmoja todisteita. 1400-luvun alusta peräisin olevan Palmsköldin katkelman vanhemman osan mukaan Rodolfus oli Suomen piispana legendaarisen Henrikin jälkeen, ennen Folkvinusta. Hänen aikanaan Suomi lienee ollut vielä katolisen kirkon näkökulmasta lähetysaluetta. 

Paavali Juustenin Suomen piispainkronikan mukaan Rodolfus olisi ollut kotoisin Länsi-Götanmaalta. Nimen perusteella häntä on arveltu kuitenkin alkuaan saksalaiseksi. Johannes Messenius totesi 1600-luvulla Rodolfuksen piispuuden alkaneen vuonna 1172, mitä ei kuitenkaan pidetä luotettavana tietona. On kuitenkin pidetty mahdollisena, että Rodolfus olisi ollut vuodelta 1209 peräisin olevassa Ex tuarum -asiakirjassa kuolleeksi mainittu Suomen piispa.

Palmsköldin katkelma mainitsee "kuroneiden" (oletettavasti kuurilaisten) vanginneen ja surmanneen Rodolfuksen. Samalla olisi ryöstetty ja hävitetty Nousiaisten piispankirkko. Eräs Suomen piispainkronikan käsikirjoitus väittää tämän tapahtuneen vuonna 1178, minkä tiedon luotettavuus on myös kyseenalaistettu.

Fiktiossa 

Monet kirjailijat, kuten Sakari Topelius ja Juuse Tamminen mainitsevat kuronien tekemän Rodolfuksen ryöstämisen teoksissaan.

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Lähetyssaarnaajat
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Ragvald I

Ragvald I toimi Suomen piispana vuosina 1258–1266.  1400-luvun alusta peräisin olevan ns. Palmsköldin katkelman mukaan hän oli kotoisin Itä-Götanmaalta ja sääti ensimmäisenä ruokalisäveron. Ruokalisävero oli tarkoitettu täydentämään papin palkkaa ja sitä kannettiin suomalaisen ja ruotsalaisen oikeuden mukaan. Ragvald haudattiin Räntämäelle eli Koroisten piispankirkkoon. 

Paavali Juustenin Suomen piispainkronikkaan tekemä lisäys siitä, että Ragvald oli toiminut aiemmin Birger-jaarlin kanslerina on 1500-luvun historiantutkimuksen mielikuvitusta. Juusten on kopionut ja muuntanut Ragvaldin edeltäjää koskevan Palmsköldin katkelman kansleri-maininnan koskemaan myös Ragvaldia.

Ragvaldista on säilynyt yksi asiakirjamaininta Ruotsin Tärnösta 20. heinäkuuta 1261, jolloin hän on läsnä kun Birger-jaarli myöntää Hampurin kaupungille samat kauppaoikeudet kuin aiemmin Lyypekille. Ragvald mainitaan nimellä Ragnvald, Suomen piispa, viimeisenä ruotsalaisten piispojen luettelossa Växjön piispan jälkeen. Ragvaldin seuraaja Catillus eli Kettil kuten muutkin keskiajan Turun piispat sen sijaan mainitaan arvoasemansa johdosta toiseksi viimeisenä ennen Växjön piispaa.

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1266 kuolleet
Strömsö

Strömsö on lauantaisin Yle TV1:llä ja uusintana sunnuntaisin Yle Femillä esitettävä kodin makasiiniohjelma. Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 2002, ja sen pääjuontajina ovat toimineet vuoden 2007 alusta lähtien Lee Esselström ja Jocke Lax. Aikaisemmat juontajat olivat Susanna Ström-Wilkinson ja Matias Jungar. Strömsö on Yle Femin suosituimpia ohjelmia, ja se suosittu myös suomenkielisten katsojien parissa sekä Ruotsissa ja Norjassa.

Strömsö käsittelee erilaisia kodin askareita, kuten ruoanlaittoa, käsitöitä, puutarhanhoitoa ja harrasteita. Ohjelmassa esitellään myös vieras.

Ohjelma on saanut nimensä kuvauspaikan mukaan. Strömsö on vuonna 1852 kauppiasperheen kesäasunnoksi rakennettu huvila meren rannalla Vaasan Västervikissä. Vaasan kaupunki vuokraa huvila-aluetta Yleisradiolle. Sarjan kuvauspaikka on Vaasan suosituimpia turistinähtävyyksiä.

Strömsö voitti Kultaisen TV:n Lifestyle-palkinnon vuonna 2009.

Suomen puhekieleen on vakiintunut ilmaus ”ei mennyt niin kuin Strömsössä”, jota käytetään kuvailtaessa kaikenlaisia pilalle menneitä askareita tai nihkeästi sujuneita yhteiskunnallisia hankkeita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Strömsön kotisivut.  Yle Fem. 
 Strömsö.  Yle Areena.
 Strömsössä ilkivaltaa. YLE Uutiset 2009.

Makasiiniohjelmat
Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Västervik
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Kiinan sopimuskauppasatamat

Kiinan sopimuskauppasatamat olivat satamia, jotka Kiina joutui avaamaan erityisehtoiselle kaupalle Nanjingin sopimuksen jälkeen vuodesta 1842 alkaen, missä Isolle-Britannialle myönnettiin oikeus erityisehdoin viiden kaupungin satamiin. Sopimuskauppasatamien määrä laajeni toisen kerran vuonna 1860.

Lopulta Kiinassa olevien sopimuskauppasatamien määrä kasvoi kahdeksaankymmeneen, mikä oli osoitus Kiinaan pureutuvien ulkovaltojen neuvotteluvoimasta.

Kiinan liikenne
Kiinan historia
Virkkala



Virkkala () on Lohjan 19. kaupunginosa, noin 8 kilometriä Lohjan keskustasta lounaaseen. Virkkalan taajamamaisessa keskustassa on liikeyrityksiä sekä kirjasto, apteekki, ja seurakuntatalo. Pääosa Lohjan ruotsinkielisestä asutuksesta sijaitsi Virkkalan alueella. 

Virkkalan kehitykselle antoi alkusysäyksen Kalkki-Petterinä tunnettu vuorineuvos Petter Forsström, jonka vuonna 1915 perustama Lohjan Kalkkitehdas Oy:n Virkkalan kalkkitehdas työllisti parhaimmillaan Virkkalassa noin 1 000 työntekijää. 1990-luvun laman aikana Oy Lohja Ab fuusioitiin Wärtsilän kanssa Metraksi, joka myi tehtaan ruotsalaiselle Euroc-konsernille. Euroc lopetti tehtaan vuonna 1994. Nykyään tehdasalue tunnetaan Kalkkipetterin alueena, ja siellä toimii kymmeniä pienyrityksiä.

Rauhalan ja Ristin ala-asteen koulut sijaitsevat Virkkalassa, ruotsinkielinen Virkby skola. Yläasteen kouluja ovat Järnefeltin koulu sekä ruotsinkielinen Källhagens skola. Virkkalassa sijaitsee myös kaupungin ainoa ruotsinkielinen lukio, Virkby Gymnasium. Yläasteet ja lukio palvelevat myös Siuntion, Inkoon ja Karjalohjan asukkaita.  Virkkalassa avattiin vuonna 2010 pieneläinklinikka, joka tosin on nyttemmin siirtynyt Tynninharjulle.

Virkkalassa aloitettiin mittavat keskustan muutostyöt 2010-luvun alussa, jotka venyivät usealla vuodella aiheuttaen liikeyrityksen lopettamisia ja jotka vähensivät merkittävästi parkkipaikkoja.

Virkkalassa sijaitsevat myös Kulttuuritalo Kässä sekä suojeltu Pähkinäniemen lehtoalue, jossa on luontopolku. Alueella sijainnut tanssilava paloi talvella 2015.

Lohjan seurakunnan Virkkalan kirkon on suunnitellut arkkitehti Mikael Nordenswan, ja se valmistui vuonna 1953.

Tunnettuja virkkalalaisia
 Arvid Järnefelt

Lähteet

Lohjan kaupunginosat
Armenian kieli

Armenia (Հայերեն, hajeren) on indoeurooppalainen kieli, jota puhutaan Armeniassa ja sen lähistöllä muun muassa Venäjän eteläosassa Krasnodarin aluepiirissä ja Rostovin alueella. Kielellä on virallisen kielen asema Armeniassa. Armenialla on noin 5,9 miljoonaa äidinkielistä puhujaa, joista 3,1 miljoonaa asuu Armeniassa. Kieltä kirjoitetaan 400-luvulla kehitetyillä armenialaisilla aakkosilla. Sillä on myös kaksi keskenään ymmärrettävää standardimurretta; länsiarmeniaa puhuvat yleensä ulkomailla asuvat armenialaiset ja itäarmeniaa puhutaan Armeniassa.

Armenialla on tunnustetun vähemmistökielen asema Kyproksella, Unkarissa, Irakissa, Puolassa ja Romaniassa. Lisäksi se on tunnustettu Euraasian talousunion yksi tunnustetuista kielistä.

Fonologia
Itäarmenian äännerakenne on seuraavanlainen:

Paino on aina sanan viimeisellä tavulla paitsi silloin, kun viimeinen tavu on määräinen artikkeli tai possessiivisuffiksi, jolloin paino on toiseksi viimeisellä tavulla.

Kielioppi
Armenia muistuttaa kieliopiltaan muita indoeurooppalaisia kieliä, mutta jotkin ominaisuudet ovat samankaltaisia kuin ympäröivissä kaukasuslaisissa kielissä.

Substantiivit
Armenian substantiiveilla ei ole kieliopillista sukua. Substantiivit taipuvat luvun (yksikkö ja monikko) ja sijan (nominatiivi, akkusatiivi, genetiivi, datiivi, ablatiivi, instrumentaali, lokatiivi) mukaan. Seuraavassa esimerkiksi sanan գիրք girkʿ 'kirja' taivutus:

Artikkelit
Armeniassa on epämääräinen ja määräinen artikkeli. Epämääräinen artikkeli on aina մը mə, ennen vokaalia մըն mən. Määräinen artikkeli liitetään sanan loppuun ja on -ը -ə, ennen vokaaleja tai niiden jälkeen -ն -n.

Pronominit
Armenian persoonapronominit ovat seuraavat:

Verbit
Verbeillä on viisi tapaluokkaa (indikatiivi, optatiivi, konditionaali, imperatiivi ja nesessitatiivi) ja viisi aikamuotoa (preesens, imperfekti, futuuri, preteriti ja aoristi). Verbijärjestelmä on hyvin monimutkainen.

Murteet 
Itä- ja länsiarmenia jakautuvat vielä erikseen useampiin alamurteisiin: 

 Itäarmenia
 Agulis-Meghri
 Ararat
 Gharabagh-Shamakhi
 Khoy-Maragha
 Länsiarmenia
 Antiokia
 Artial
 Vähä-Aasia
 Bolu
 Hamshenic
 Kilikien
 Mush-Tigranakert
 Stanoz
 Vanic
 Yozgat

Kielinäyte

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Armeniankielisiä sanakirjoja
 Armenian tiedeakatemian kotisivut

Armenian kielet
Venäjän kielet
Pohjois-Ossetia-Alanian kielet
Adygeian kielet
Indoeurooppalaiset kielet
Kyzyl

Kyzyl (, ) on Tuvan tasavallan pääkaupunki Jenisein varrella Etelä-Siperiassa Venäjällä. Kaupungin nimi tarkoittaa tuvan kielellä "punaista". Kaupungissa on noin 109 918 asukasta (2010).

Kyzyl sijaitsee paikallisen näkemyksen mukaan aivan Aasian maantieteellisessä keskipisteessä, tästä ei tosin olla aivan yksimielisiä. Kaupungista löytyy kuitenkin monumentti, jonka nimi on Aasian keskikohta.

Kaupungin merkittävistä rakennuksista mainittakoon parlamenttitalo ja kansallisteatteri. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Kyzylin lentoasema. Rautatietä ei sen sijaan ole lähistöllä.

Historia 
Kyzyl perustettiin vuonna 1914 nimellä Belotsarsk. Vuonna 1918 sen nimeksi vaihdettiin Khem-Beldyr. Nimeä Kyzyl on käytetty vuodesta 1926 lähtien..

Lähteet

Aiheesta muualla

Tuvan kaupungit
Rock Against Communism

Rock Against Communism eli RAC oli alun perin 1980-luvulla Yhdistyneessä kuningaskunnassa pidetty konserttikiertue, joissa esiintyi kansallismielisiä ja valkoisten ylivaltaa ajavia rasistisia yhtyeitä. Ensimmäinen RAC-konsertti pidettiin vastaiskuna Rock Against Racism -konsertille. Konsertit pidettiin yleensä salassa Anti-Fascist Action ja Anti-Nazi League -järjestöjen iskujen välttämiseksi. RAC-konsertit järjesti National Front -puolue, pääasiassa järjestäjänä oli Skrewdriver-yhtyeen keulahahmo Ian Stuart Donaldson. Donaldsonin erottua National Frontista RAC-konsertit kuihtuivat vähitellen yhtyeiden siirtyessä Donaldsonin Blood&Honour -järjestön konsertteihin.

Termiä RAC on käytetty sittemmin yleisnimikkeenä koko musiikkityylille. RAC-sanaa ovat käyttäneet muun muassa yhtyeet English Rose ja Brutal Attack nykyhetkeen saakka. Nimestään (”rock kommunismia vastaan”) huolimatta RAC-yhtyeet keskittyvät pelkän kommunisminvastaisuuden lisäksi yleensä rasismiin ja antisemitismiin, sekä myös kapitalismin vastaisuuteen. Monet nykyajan "RAC-yhtyeet" ovat ottaneet musiikillisia vaikutteita muun muassa metallista.

RAC Suomessa 
Suomessa on ollut RAC-yhtyeitä 1980-luvun lopulta lähtien, joista merkittävimmät ovat kansainvälistä huomiota saaneet Mistreat, Sniper ja Pig Killer, joista jälkimmäinen ei ole ollut aktiivinen vuosiin. 

Lisäksi on joukko tuntemattomampia yhtyeitä, kuten helsinkiläinen monia keikkoja soittanut Hate Crime joka toimi 1990-luvulta 2000-luvun alkuun, muutamia keikkoja soittanut mikkeliläinen Fatal Strike 1990-luvulta, ja vielä nykyisinkin aktiivinen, yhden albumin tehnyt jyväskyläläinen White Minority.

Tämän hetken aktiivisimmin keikkaileviin suomalaisiin RAC-yhtyeisiin kuuluvat "uuden polven" kokoonpanot, kuten helsinkiläinen Civic Duty , järvenpääläinen Marder, kotkalainen South East Street Sweepers, keskisuomalainen Pagan Skull, sekä Vapaudenristi Lahdesta.

RAC-tyylin yhtyeitä 

 Aggressive Force
 Aryan
 Avalon
 Bagadou Stourm
 Berserkr
 Bound for Glory
 Blue Eyed Devils
 Brigada NS
 Brutal Attack
 Bulldog Breed
 Bully Boys
 Bunker 84

 Celtic Warrior
 Combat 84
 Cross (yhtye)
 Division 250
 Division Germania
 English Rose
 Final War
 Hate Crime
 Honor
 I.V.A.
 Klan 
 Kraftschlag

 Konkwista 88
 Max Resist
 Mistreat
 Landser
 Midtown Bootboys
 Nouvelle Croisade
 Oidoxie
 P.W.A.
 Pig Killer
 Pluton Svea
 Racewar
 Razors edge

 Rommel Skins
 Sharpshooter
 Skrewdriver
 Skullhead
 Sniper
 Spearhead
 Stormtroop 16
 Stahlgewitter
 Svastika 
 Stonehammer
 Sturm 18
 Störkraft

 Sudden Impact
 Totenkopf
 Vengeance
 Viking
 Vit Aggression
 Voice of Britain 
 Whitelaw
 White Minority
 The Wrongdoers

Lähteet 

Uusnatsismi
Punk
Skinhead
Catillus

Catillus (Kettil) toimi Suomen piispana vuosina 1266–1286. 1400-luvun alusta peräisin olevan Palmsköldin katkelman vanhemman osan mukaan hän oli syntyään Länsi-Götanmaalta. Hänen aikanaan perustettiin vuonna 1276 tuomiokapituli Räntämäelle. Kettil myös haudattiin Räntämäelle eli Koroisten piispankirkkoon.

Kettil on ensimmäinen Suomen piispa, josta on säilynyt maininta alkuperäisasiakirjassa Turun piispana. Asiakirja on päivätty Ruotsissa Husbyssä 26. kesäkuuta 1270. Kettilistä on runsaasti asiakirjamainintoja vuosilta 1270–1281, mutta ne kertovat etupäässä Kettilin osallistumisesta Ruotsin piispojen kokouksiin ja muihin valtiollisiin tilaisuuksiin Ruotsissa. Suomessa päivättyjä Kettilin kirjeitä ei ole säilynyt.

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Maunu I

Maunu I (k. 1308) toimi Turun piispana vuosina 1291–1308. Hän oli ensimmäinen syntyperältään suomalainen mies, joka pääsi tähän virkaan, syntyisin Ruskon Merttelän kylästä. Hänen aikanaan piispanistuin siirrettiin Koroisista Turkuun Unikankareelle. Tämä tuomiokirkko vihittiin vuonna 1300. Hän oli myös ensimmäinen Turun piispa, joka haudattiin Unikankareella sijaitsevaan tuomiokirkkoon. Piispa Maunun sinetti vuodelta 1299 on säilynyt Niin ikään on säilynyt kopiona latinankielinen Maunun vahvistuskirje vuodelta 1295 .

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Vuonna 1308 kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Pentti Viherluoto

Pentti Armas Viherluoto (9. maaliskuuta 1915 Turku – 19. marraskuuta 2004 Turku) oli suomalainen muusikko ja säveltäjä. Viherluoto oli itseoppinut muusikko, joka soitti 1930-luvun aikana useissa turkulaisissa yhtyeissä. Monet merkittävät laulajat, kuten Olavi Virta, A. Aimo, Henry Theel, Tapio Rautavaara, Georg Malmstén, Matti ja Teppo, Veikko Tuomi, Katri Helena, Inga Sulin, Rainer Friman, Veikko Lavi, Tuula-Anneli Rantanen, Eero Väre ja Esko Rahkonen ja Reijo Taipale ovat levyttäneet hänen sävellyksiään. Viherluoto lauloi itsekin levylle joitakin kappaleitaan. Tunnettuja sävellyksiä ovat esimerkiksi Aamu Airistolla, Punaiset lehdet, Musta ruusu, Tanssilavan luona, Ruusuja lurjukselta, Turun surusilmä ja Puhelinlangat laulaa. Ensilevytyksen kappaleesta Aamu airistolla teki A. Aimo vuonna 1942, hänen jälkeensä sen levytti Olavi Virta. Hän myös sanoitti kappaleitaan, eli kaikkia sanoituksia ei tehnyt hänen veljensä Aimo.

Sanoituksia Viherluodon sävellyksiin teki hänen veljensä Aimo Viherluoto nimimerkillä Harry Etelä. Aimo Viherluodon varhaisen kuoleman jälkeen vuonna 1956 Pentti Viherluodon sävellyksiä sanoitti esimerkiksi Veikko Lavi.

Pentti Viherluoto jäi orvoksi hyvin pienenä ja kasvoi vanhempien kuoltua isovanhempiensa luona hieman vanhemman Aimo-veljen kanssa. Pentti Viherluodon puoliso on Laila Viherluoto (o.s. Nummila). Viherluoto vietti koko elämänsä Turussa. Lähinnä vaatimattoman persoonansa vuoksi Viherluoto on nimenä jäänyt suurelle yleisölle melko tuntemattomaksi, vaikka hänen sävellystyylinsä oli lähellä Toivo Kärjen tyyliä. Pentti Viherluoto kuoli pitkällisen ja vaikean sairauden seurauksena kotikaupungissaan Turussa hoitokodissa 89-vuotiaana marraskuussa 2004.

Lähteet 

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Hemming

Autuas Hemming (myös Hemmingus; n. 1290 – 21. toukokuuta 1366 Turku) toimi Turun piispana vuosina 1338–1366. Hän oli Suomen keskiajan mahtavimpia piispoja ja hallitsijoita.

Hemming oli syntyisin Bälingen pitäjästä, Uppsalan hiippakunnasta, Ruotsista. Hän perusti Turkuun tuomiorovastin viran (lat. archipraepositus) vuonna 1340, koulun ja sairaalan sekä omilla kirjalahjoituksillaan tuomiokirkon kirjaston. Tuomiorovastin viran myötä tämän alaisuuteen tulivat liitetyiksi Nousiainen, Raisio, Santamala ja Lieto kappeleinensa. Hemming puolusti tarmokkaasti kirkon etuja valtiovaltaa vastaan. Hän kartutti kirkon maaomaisuutta ja julkaisi vuonna 1352 Suomen ensimmäisen kokoelman kirkollisia säädöksiä.

Johannes Messenius kirjoitti Hemmingin kieltäneen vuonna 1348 kuningas Maunu Eerikinpoikaa jatkamasta suomalaisten tyrannisoimista sekä käyttämästä niin sanottua Pietarin penninkiä sotatoimiin. Näiden kieltojen johdosta Maunu Eerikinpoika antoi vangita Hemmingin, joka kuitenkin Messeniuksen mukaan pääsi pian vapaaksi.

Hemming oli Pyhän Birgitan läheinen ystävä. 1497 paavi Aleksanteri VI vahvisti Hemmingin kultin. Hemmingin reliikkien translaatiojuhla (pyhän henkilön jäännösten juhlallinen siirtäminen kirkkoon) ja autuaaksi julistamisjuhla vietettiin Turussa 1514. Hänet oli tarkoitus julistaa pyhimykseksi, mutta uskonpuhdistuksen vuoksi prosessi jäi kesken. Hemmingin arkkuna pidetty relikvaario on yhä jäljellä Turun tuomiokirkossa.

Ruotsalaisessa ja suomalaisessa kalenterissa Hemmingin päivä on yhä 22.5.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Vuonna 1366 kuolleet
Vuonna 1290 syntyneet
Keskiajan henkilöt
Maunu Tavast

Magnus II Tavast, myös Magnus Olai ("Maunu Olavinpoika") (k. 9. maaliskuuta 1452 Mynämäki) oli Suomen keskiajan huomattavin katolinen piispa eli Suomen piispa. Hän toimi Suomen piispana vuosina 1412–1450.

Maunun on väitetty syntyneen 14. lokakuuta 1357. Tietoa pidetään kuitenkin epäuskottavana, varsinkin kun hän olisi tällöin elänyt 94-vuotiaaksi. Todennäköisempi synnyinajankohta on 1370-luvun alkupuolella. Maunun isä oli rälssimies Olavi Juhonpoika Tavast.

Maunu opiskeli Prahassa, jossa valmistui 1396 baccalaureukseksi ja sai 1398 lisensiaatin arvon. Hän toimi sen jälkeen Eerik XIII:n hovikappalaisena ja kanslerina. Vuonna 1406 hän sai verovapauden mynämäkeläiseen tilaan, ja n. 1406-1407 hänestä tuli arkkiteini. Vuonna 1412 hänet valittiin Bero Balkin jälkeen Turun piispaksi ja hän kävi Roomassa saamassa piispanvihkimyksen. Matkalla hän hankki tuomiokirkolle, Turun katedraalikoululle sekä Viipurin ja Mynämäen kirkolle joukon aneita.

Maunu laajensi ja kaunisti Turun tuomiokirkkoa ja rakennutti sinne uusia alttareita sekä nimeään kantavan Maunu Tavastin kuorin. Hän perusti Naantalin birgittalaisluostarin ja kävi pyhiinvaellusmatkalla Palestiinassa. Turkuun Maunu rakennutti kivisen piispan kartanon. Hän vahvisti myös Kuusiston linnaa.

Vuonna 1421 Maunu oli ehdolla Uppsalan arkkipiispaksi, mutta ei tullut valituksi.

Kirkon johtotehtävien lisäksi Maunu toimi Suomen hyväksi myös politiikassa, muun muassa sovitellen vuonna 1438 Satakunnassa puhjenneen kapinaliikkeen. Vuonna 1441 hän allekirjoitti Söderköpingin kokouksessa asiakirjan, jonka mukaan Isä meidän -rukous, Ave Maria ja uskontunnustus luetaan sunnuntaisin kansankielellä.

Piispana Maunu vahvisti yhden Suomen vanhimmista hallintopitäjistä eli Juvan perustamiskirjan vuonna 1442. Maunu ja Juvan kappelin talonpojat sopivat seurakunnan perustamisesta 19. tammikuuta 1442, josta on säilynyt todisteena perustamisasiakirja.

Elämänsä loppupuolella Maunu siirtyi asumaan Naantalin Piispanniemeen, jota silloin kutsuttiin Lokaniemeksi. Maunu luopui piispan virastaan vasta vuonna 1449. Häntä seurasi piispana Olavi Maununpoika, jonka ulkomaisia opintoja hän oli tukenut. Maunu on haudattu Turun tuomiokirkkoon.

Lähteet

Viitteet 

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Vuonna 1452 kuolleet
1300-luvulla syntyneet
Maunu III Särkilahti

Maunu Niilonpoika Särkilahti (Magnus Nicolai Stjärnkors) (k. 2. maaliskuuta 1500, Kuusiston piispanlinna) toimi Turun piispana vuosina 1489–1500. Tätä ennen hän toimi Turun tuomiorovastina vuosina 1465–1489. Tuomiorovastina hän aloitti vuonna 1474 kansliauudistuksen, jonka seurauksena todennäköisesti syntyi Turun tuomiokirkon Mustakirja. Hänen henkilökohtaisista kopiokirjoistaan tärkein on myös julkaistu näköispainoksena nimellä Codex Särkilahti. Hänen kirjallinen panoksensa suomalaisen historian hyväksi oli kokonaisuudessaan merkittävä. Piispana hän julkaisi hiippakunnalleen vuonna 1492 uudet säännöt, joissa muun muassa määrättiin, että kirkossa tuli lukea rukouksia myös suomen kielellä.

Maunu Nikolainpoika oli molempien vanhempiensa puolelta ylhäisösukua. Hänen äitinsä oli Maunu Tavastin veljentytär. Hän opiskeli Pariisissa 1450-luvulla ja saavutti sekä baccalaureuksen että maisterin arvon. Vuonna 1462 hän oli kaniikki. Samana vuonna hän palasi Suomeen ja oli tällöin paavin asiamiehen legaatti. Hänen tehtäviinsä kuului esimerkiksi aneiden myynti. Vuonna 1465 hän matkusti Roomaan ja sai siellä Turun tuomiorovastin arvon. Rovastina hän aloitti Suomessa laajan kirkollisen uudistuksen.

Särkilahti toimi myös ulkopolitiikassa, erityisesti vuoden 1495–1497 Venäjää vastaan käydyn sodan (vanha viha) estämiseksi. Hän varoitti idän vaaran olevan kasvamassa. Koska sodan estäminen ei onnistunut, Maunu tuki maanpuolustuksessa linnanisäntä Knut Possea. Hän käytti runsaasti omia varojaan Suomen puolustustuksen hyväksi.

Galleria

Lähteet

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Keskiaikaisen Turun hiippakunnan tuomiorovastit
Vuonna 1500 kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Lauri Suurpää

Lauri Suurpää tai Laurentius Michaelis (n. 1440 – 8. syyskuuta 1506 Turku) toimi Turun piispana 1500–1506. 

Suurpään isä oli Turun pormestari Mikael Suurpää, joka kuului Turussa ja Tallinnassa toimineeseen porvarissukuun. Nimi esiintyy Suomessa edelleen. Mikael Suurpää toimi Turun pormestarina 1450, äidin puolelta Suurpäällä oli suhteita rälssisäätyyn. Suurpää opiskeli Pariisissa ja valmistui noin 1472 tai 1473 ensin baccalaureaukseksi ja sitten maisteriksi.

Vuonna 1485 Suurpää sai paavilta Pyhän Katarinan kanonikaatin ja prebendan, seuraten Maunu Särkilahtea Turun tuomiorovastina 1490–1500, ennen piispaksi vihkimistään Uppsalassa. Hän osallistui 1504 Tukholmassa Svante Sturen valitsemiseen valtionhoitajaksi ja täten osaltaan etäännytti Suomen säätyjä aikaisemmasta unionimielisyydestä, minkä tanskalaiset kostivat rankaisuryöstöretkellä Turkuun 1509. Suurpää esitti pitäjien ja seurakuntien jakamista ja lisäämistä Suomessa, Savon ja Karjalan osalta tämä toteutuikin. Piispantarkastusmatkalla Ahvenanmaalla Suurpää sai 1506 halvauskohtauksen, johon hän kuoli. Kirjailija Sakari Topelius mainitsee hänet piispana tarinassaan Yhdeksän kultataulua.

Lähteet
  Sivu 732.

Viitteet

Suomen keskiaikaisen roomalaiskatolisen kirkon piispat
Keskiaikaisen Turun hiippakunnan tuomiorovastit
Vuonna 1440 syntyneet
Vuonna 1506 kuolleet