joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sisilialainen puolustus, lohikäärmemuunnelma

Sisilialaisen puolustuksen lohikäärmemuunnelma on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
1.e4 c5 2.Rf3 d6 3.d4 cxd4 4.Rxd4 Rf6 5.Rc3 g6
Lohikäärmemuunnelmassa musta sivustoi kuningaspuolen lähettinsä h8–a1-diagonaalille. Sen nimesi Fyodor Dus-Chotimirsky vuonna 1901, joka näki yhteneväisyyden mustan sotilasmuodostelmassa (sotilaat d6, e7, f7, g6 ja h7) ja Lohikäärme-tähdistössä. Valkoisen vaarallisin hyökkäys lohikäärmemuunnelmassa on jugoslavialainen hyökkäys, joka jatkuu 6.Le3 Lg7 7.f3 0-0 8.Dd2 Rc6, jolloin sekä 9.0-0-0 että 9.Lc4 on pelattu. Muunnelma johtaa erittäin terävään peliin ja on äärimmäisen monimutkainen, koska pelaajat linnoittuvat vastakkaisille puolille ja pelistä tulee valkoisen kuningaspuolen ja mustan kuningatarpuolen vastahyökkäyksen välinen kisa. Valkoisen päävaihtoehto jugoslavialaiseen hyökkäykseen on 6. Le2, klassinen muunnelma.

Muunnelmia

2...Rc6 on luonnollinen kehityssiirto, ja se valmistelee myös siirtoa ...Rf6 (kuten 2...d6, musta pysäyttää valkoisen pelaamasta e5). Siirtojen 3.d4 cxd4 4. Rxd4 jälkeen, mustan yleisin siirto on 4...Rf6, johon valkoinen tavallisesti vastaa 5.Rc3. Tässä vaiheessa musta voi pelata 5...d6, transponoiden klassiseen muunnelmaan; 5...e5 Sveshnikov-muunnelma; tai 5...e6, joka transponoituu neliratsumuunnelmaan. Siirron 4...Rf6 lisäksi mustan tärkeimmät mahdollisuudet ovat 4...e6 (transponoituu Taimanov -muunnelmaan, 4...g6 nopeutettuun lohikäärmemuunnelmaan ja 4...e5 (Kalashnikov-muunnelma). Harvinaisempia vaihtoehtoja ovat 4...Dc7, joka voi myöhemmin transponoitua Taimanov-muunnelmaan ja 4...Db6, Grivas-muunnelma.

Nopeutettu lohikäärmemuunnelma

Kuten tavallisessa lohikäärmemuunnelmassa, musta sivustoi lähettinsä ruutuun g7 nopeutetussa lohikäärmeessä. Erona on, että musta välttää siirron d7-d6 pelaamista, joten hän voi mahdollisesti pelata d7-d5 yhdellä siirrolla. Jos valkoinen haluaa esimerkiksi pelata jugoslavialaisen hyökkäyksen tyyliin  5.Rc3 Lg7 6.Le3 Rf6 7.f3 0-0 8.Dd2, 8...d5! tasoittaa pelin välittömästi. Kun valkoinen pelaa 5.Rc3, ideana on yleensä 5...Lg7 6.Le3 Rf6 7. Lc4 0-0 8. Lb3 (välttääkseen ansat, joissa esiintyy idea ...Rxe4 ja ...d5), jota seuraa kuningaspuolen linnoitus.

Kriittinen siirto mustan siirtojärjestykselle on 5.c4, Maróczyn muunnelma (). Valkoinen toivoo sitovansa mustan aseman hankaloittaessaan sotilasmurrot ...d7-d5 ja b7-b5. Yleisesti ottaen, tämä jatko on vähemmän taktinen kuin monet sisilialaiset muunnelmat, ja peli edellyttää strategisia manööverejä molemmilla puolilta. Siirron 5.c3 jälkeen pääjatko on 5...Lg7 6. Le3 Rf6 7.Rc3 – 7...0-0 js 7...Rg4 ovat tässä yleisimmin pelatut.

ECO-koodit
Koodit B30 – B39 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 Rc6 jotka ovat itsenäisiä 2..d6 verrattuna. Tässä ryhmässä ovat esimerkiksi Rossolimo, Kalashnikov, Sveshnikov ja nopeutettu lohikäärme.
Koodit B70 – B79 käsittävät normaalin lohikäärmemuunnelman.

Katso myös
Luettelo shakkiavauksista
Luettelo gambiiteista

Lähteet 

Sisilialainen puolustus
Sotaherra

Sotaherra () on alueellinen tai paikallinen vallanpitäjä, jonka asema nojautuu yksinomaan sotilaalliseen voimaan, ja joka on vastakkainasettelussa tai enintään nimellisessä kuuliaisuussuhteessa valtion keskushallintoon. Feodaaliruhtinaita ei pidetä sotaherroina, sillä heidän valta-asemansa perustuu legitimiteettiin.

Toimintatapa
Sotaherrat hallitsevat useimmiten syrjäisillä alueilla kaukana pääkaupungista ja hallituksen kontrollista. Jotkut heistä saattavat ulottaa valtaansa myös rajan yli naapurimaihin.

Sotaherrat pyrkivät yleensä hallitsemaan alueita, joilla on helposti hyödynnettäviä luonnonrikkauksia, kuten puuta, öljyä, mineraaleja, timantteja tai kultaa. Sotaherrat hyödyntävät luonnonvaroja joko suoraan tai myymällä niihin oikeuksia kansainvälisille yhtiöille. Sotaherrat saattavat joukkoineen ryöstellä kyliä ja maatiloja tai kerätä ”veroja” turvallisuutta vastaan. He voivat myös käyttää hyväkseen paikallista liiketoimintaa sekä rikollisuutta hyötyäkseen esimerkiksi huumeiden viljelystä ja huumekaupasta, ihmiskaupasta ja salakuljetuksesta. Sotaherrat voivat panna humanitäärisen avun ja kehitysavun omiin taskuihinsa tai vaatia korvausta siitä, että kansainväliset järjestöt saavat tulla auttamaan väestöä tai rakentamaan infrastruktuuria. Heillä on myös omia laittomia kauppayhteyksiään ulkomaille.

Sotaherrat värväävät itselleen puolisotilaallisia joukkoja sekä kouluttavat ja aseistavat nämä. Soturit ovat yleensä kokeneita, mutta myös lapsisotilaita käytetään joskus. Sotilaspalvelus perustuu useimmiten henkilökohtaiseen uskollisuuteen sotaherralle, harvemmin etnisiin tai poliittisiin siteisiin, mikä erottaa sotaherrat klaanipäälliköistä ja vallankumousjohtajista. Usein sotaherran organisaation johtopaikoilla on kuitenkin vain oman klaanin tai muun ryhmän edustajia, kuten Somaliassa ja Afganistanissa.

Monella sotaherralla on tausta maan poliittisissa tai sotilaallisissa valtapiireissä, ja jotkut tulevat varakkaista suvuista tai liike-elämästä. Jotkut sotaherrat saattavat tehdä yhteistyötä valtion ja armeijan kanssa, jos siitä on heille etua eikä se uhkaa heidän valtaansa. Joskus he perustavat hallitsemilleen alueille jonkinlaisen hallinnon, joka tarjoaa kansalle peruspalvelut ja infrastruktuurin. Moni sotaherra on siirtynyt politiikkaan ja päätynyt kuvernööriksi, ministeriksi tai kansanedustajaksi.

Esimerkkejä
Kiinan historiassa puhutaan levottomasta sotaherrojen aikakaudesta (junfa) vuosina 1918–1927. Omia armeijoitaan komentaneiden sotilasjohtajien valtaan on perinteisesti yhdistetty sekasorto, raakuudet ja siviiliväestön rosvoaminen. Qing-dynastian hiipumisesta aiheutunut sotaherrojen kausi päättyi Guomindangin voittoon ja valtaannousuun.

Nykyajan sotaherroja ovat esimerkiksi maidensa sisällissodissa toimineet ja sodasta hyötyneet Charles Taylor (Liberia), Johnny Paul Koroma (Sierra Leone), Mohamed Farrah Aidid (Somalia), Jean-Pierre Bemba (Kongon demokraattinen tasavalta), Mahmud Khudoberdyev (Tadžikistan) sekä Gul Agha Shirzai, Ismail Khan ja Abdul Rashid Dostum (Afganistan).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hallitsijat
Sodankäynti
Sosiologia
Anton Yelchin

Anton Viktorovich Yelchin (, 11. maaliskuuta 1989 Leningrad, Neuvostoliitto – 19. kesäkuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli syntyjään venäjänjuutalainen yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Pedon sydän, House of D, Alpha Dog, Charlie Bartlett, Terminator – Pelastus, Star Trek, Star Trek Into Darkness ja Star Trek Beyond sekä televisiosarjassa Huff – terapian tarpeessa.

Yelchinin vanhemmat ovat Irina Korina ja Viktor Jeltšin. Molemmat ovat entisiä taitoluistelijoita ja esiintyivät 15 vuoden ajan Leningradin jääbaletissa. Antonin vanhemmat olisivat kansallisen menestyksensä perusteella olleet oikeutettuja osallistumaan vuoden 1972 talviolympialaisiin Sapporossa, mutta heistä kertovien lehtiartikkeleiden mukaan Neuvostoliiton viranomaiset estivät osallistumisen, syynä parin juutalaisuus. Yelchin oli vasta noin puolivuotias, kun hän muutti vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä toimii nykyään luisteluvalmentajana.

Yelchin kuoli Los Angelesissa kesäkuussa 2016 tapaturmaisesti jäätyään kotipihassaan puristuksiin autonsa ja turvaportin väliin.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1989 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Gerda Weneskoski

Gerda Maria Weneskoski (o.s. Braxén, 16. maaliskuuta 1892 Oulu – 4. lokakuuta 1984) oli suomalainen pianisti. 

Gerda Weneskoski opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa Sigrid Schnéevoigtin johdolla vuosina 1910–1915 ja toimi sen jälkeen pianonsoiton opettajana Oulussa, Tampereella ja Helsingissä. Vuonna 1928 hänet kiinnitettiin Yleisradioon, minkä jälkeen hän soitti paljon radio-ohjelmissa ja säesti äänilevyillä. Weneskosken puoliso vuodesta 1917 oli kapellimestari Ilmari Weneskoski, ja heidän poikansa oli muusikko Jorma Weneskoski. Gerda Weneskoskelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.

Lähteet

Viitteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset pianistit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Litiumhydroksidi

Litiumhydroksidi (LiOH) on epäorgaaninen yhdiste, jota käytetään avaruussukkuloissa ilmaa puhdistavan vaikutuksensa vuoksi. Litiumhydroksidi absorboi ilmasta hiilidioksidia tuottaen litiumkarbonaattia ja vettä seuraavasti:
2 LiOH + CO2 → Li2CO3 + H2O

Litiumhydroksidia valmistetaan tyypillisimmin litiumkloridin elektrolyysillä. Muiden alkalimetallihydroksidien tapaan se on hyvin emäksinen yhdiste.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Litiumhydroksidin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Lithium hydroxide 
DrugBank: Lithium hydroxide 

Hydroksidit
Litiumyhdisteet
Robert Ker Porter

Sir Robert Ker Porter (26. huhtikuuta 1777 Durham, Ison-Britannian kuningaskunta – 4. toukokuuta 1842 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli brittiläinen taidemaalari, matkailija ja diplomaatti.

Porter pääsi Royal Academy of Artsiin, kun hänen äitinsä oli vienyt Porterin tapaamaan taidekoulun johtajaa Benjamin Westiä. Porter kehittyi nopeasti koulussa ja sai Royal Academyn hopeapaletin vuonna 1792 maalauksestaan The Witch of Endor. Seuraavana vuonna hän sai työkseen maalata Shoreditchin kirkon alttaritaulun ja tämän jälkeen sai monia muitakin toimeksiantoja.

Vuonna 1804 Porterista tuli Venäjän tsaarin Aleksanteri I:n historiallinen taidemaalari. Hän julkaisi myös useita kirjoja matkoistaan Venäjällä, Ruotsissa, Georgiassa, Armeniassa ja Persiassa. 

Vuonna 1826 Porter nimitettiin britannian Venezuelan konsuliksi Caracasiin, jossa hän maalasi myös Simón Bolívarin muotokuvan. Vuonna 1841 Porter palasi Englantiin. Seuraavana vuonna vierailullaan Aleksanteri I:n hovissa Porter kuoli aivohalvaukseen. Hänet on haudattu Pietariin.

Porter oli naimisissa venäläisen prinsessan kanssa ja heillä oli yhteisiä lapsia. Porterin siskot Jane ja Anna Maria olivat kirjailijoita.

Lähteet 
 Porter Mss.
 Sir Robert Ker Porter: "Travels in Georgia, Persia, Armenia, Ancient Babylonia, etc., during the years 1817, 1818, 1819 and 1820"

Brittiläiset diplomaatit
Englantilaiset taidemaalarit
Vuonna 1777 syntyneet
Vuonna 1842 kuolleet
The Winter Wake


The Winter Wake on Elvenkingin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2006.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Damnagoras – laulu
 Aydan – kitara ja taustalaulu
 Gorlan – basso
 Elyghen – viulu ja kosketinsoittimet

Vierailevat muusikot 
 Schmier (Destruction) – laulu ("The Winter Wake")
 Nino Laurenne (Thunderstone) – 2. kitarasoolo ("Trows Kind")
 Jarpen – 2. kitarasoolo ("The Winter Wake")
 Pauline Tacey – sopraanolaulu ("March of Fools" ja "Disillusion's Reel")
 Laura De Luca – laulu ("On the Morning Dew")
 Isabella "Whisperwind" Tuni – keijun ääni ("Trows Kind")
 Umberto Corazza – huilut
 Damnagoras – pääkitara ("Neverending Nights")

Kuoro 
 Pauline Tacey, Laura De Luca, Giada Etro, Isabella Tuni, Claudio Coassin, Damnagoras, Aydan, Elyghen – kuorolaulu

Jousikvartetti 
 Eleonora Steffan – viulu
 Attilio Zardini – viulu
 Elyghen – viulu
 Marco Balbinot – sello

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Winter Wake, The
Winter Wake, The
The Scythe


The Scythe on Elvenkingin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2007. Albumista on julkaistu myös kahdella lisäkappaleella varustettu versio.

Kappaleet 
The Scythe
Lost Hill of Memories
Infection
Poison Tears
A Riddle of Stars
Romance & Wrath
The Divided Heart
Horns Ablaze
Totentanz
Death and the Suffering (mukaelma Wintersunin kappaleesta "Death and the Healing")
Dominhate
The Open Breach (Japanin bonuskappale)

Varustetussa versiossa on mukana "The Divided Heart" kappaleen musiikkivideo ja bonuskappale "Horns Ablaze".

Kokoonpano 
 Damna – laulu
 Aydan – kitarat
 Gorlan – basso
 Zender – rummut
 Elyghen – viulu, kosketinsoittimet

Vierailevat muusikot 
 Mike Wead – 1. soolo kappaleessa "The Scythe", 2. soolo kappaleessa "A Riddle of Stars"
 Laura De Luca – naislaulaja kappaleissa "Romance & Wrath" ja "Dominhate"
 Jared Shackleford – kertoja
 Mauro Bortolani – piano
 Isabella Tuni – naisääni kappaleessa "Romance & Wrath"
 Laura De Luca, Pauline Tacey, Claudio Coassin, Aydan – taustalaulu
 Claudio Coassin, Damna, Aydan and Jarpen – huudot

Jousikvartetti 
 Eleonora Steffan – viulu
 Valentina Mosca – viulu
 Elyghen – viola
 Marco Balbinot – sello

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Scythe
Elvenkingin albumit
Jørgen Leth

Jørgen Leth (s. 14. kesäkuuta 1937, Århus) on tanskalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija.

Lethin ensimmäinen kirja on julkaistu vuonna 1962. Hänen tuotantonsa tällä alalla käsittää kymmenen runokokoelmaa ja neljä tietokirjaa. Ensimmäisen elokuvansa hän teki vuonna 1963, ja tähän mennessä niitä on kertynyt useampia kymmeniä.

Tanskaa, ranskaa ja englantia puhuva Leth on eronnut ja hänellä on neljä lasta.

Lethin tunnetuimpia elokuvia ovat Det perfekte menneske (1967), Armoton sunnuntai (1976) ja De fem benspænd (2003). Hän on asunut vuodesta 1991 Jacmelissa, Haitilla. Vuonna 2005 ilmestyi hänen omaelämäkertansa Det uperfekte menneske, jonka aiheuttaman julkisen kohun ja paheksunnan seurauksena hän erosi virastaan Tanskan kunniakonsulina Haitiin.

Aiheesta muualla 
 

Tanskalaiset elokuvaohjaajat
Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Bonnie Bartlett

Bonnie Bartlett (s. 20. kesäkuuta 1929) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Bartlett syntyi Wisconsinissa ja tuli jo 1950-luvulla tunnetuksi roolistaan sarjassa Love of Life. Bartlett on näytellyt myös Pieni talo preerialla -sarjassa (Mrs Snider). Kenties tunnetuin rooli on Ellen Craigin osa sarjassa Sairaalan syke; kyseinen ansio toi näyttelijättärelle kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1986 ja 1987.

Bartlett on ollut 30. kesäkuuta 1951 alkaen naimisissa näyttelijä William Danielsin kanssa. Parille vuonna 1961 syntynyt poika kuoli jo ensimmäisen elinpäivänsä jälkeen. Myöhemmin Bartlett ja Daniels ottivat kaksi adoptiolasta: Michaelin ja Robertin.

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Marstio

Marstio on suomalaislaulaja Harri Marstion debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1982 Discophonin Kerberos -levymerkillä.

Helsingin Sanomien Markku Fagerlund julisti Harri Marstion tämän esikoisalbumin ja keikkaesiintymisten perusteella vuoden kotimaiseksi uudeksi kasvoksi. Suomen Kuvalehden Jorma Tuominen kehui Pedro Hietasen tuottajan roolia.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Pedro Hietanen.

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 Harri Marstio – laulu
 Hannu Lemola – rummut, percussion
 Pekka Pohjola – basso
 Albert Järvinen – kitara
 Juha Björninen – akustinen ja sähkökitara
 Pedro Hietanen – kosketinsoittimet
 Eero Koivistoinen – altto ja tenorisaksofoni
 Jukka Orma – kitara
 Kassu Halonen – kuoro
 Pave Maijanen – kuoro
 Kalle Fält – kuoro

Tuotanto 
 Pedro Hietanen – tuottaja
 Iain Churches – äänittäjä, kieliasu
 Markus Heikkerö – logo, kansikuva
 Jorma Marstio – takakannen kuva

Lähteet 
 Albumi Marstion sivuilla
 Marstio discogs.com -sivustolla

Viitteet

Vuoden 1982 esikoisalbumit
Harri Marstion albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006

Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006 on yhteisnimitys power metal -yhtye Helloweenin vuonna 2007 julkaistulle musiikki-DVD:lle ja livealbumille. Albumin virallinen nimi on Live in Sao Paulo ja DVD:n Live On 3 Continents. Kappaleet nauhoitettiin kolmen konsertin aikana São Paulossa, Sofiassa ja Tokiossa. Tallenteesta julkaistiin myös neljän levyn erikoisversio, joka sisältää sekä CD- että DVD-version.

Live in Sao Paulo CD

Live On 3 Continents DVD

Kokoonpano
 Andi Deris – laulu
 Michael Weikath – kitara
 Sascha Gerstner – kitara
 Markus Grosskopf – basso
 Daniel Löble – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 konserttitallenteet
Helloweenin albumit
Belgian Grand Prix 1981

Belgian Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 17. toukokuuta 1981 Zolderin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Carlos Reutemann, jolle voitto oli kauden toinen. Kisaviikonlopun aikana koettiin kuljettajien järjestämiä mielenilmauksia rataturvallisuudesta, mekaanikot saivat vakavia vammoja (yksi kuoli myöhemmin) ja uusintalähdön jälkeinen kilpailu keskeytettiin sateen vuoksi.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Carlos Reutemann – 1.22,28
Nopein kierros: Carlos Reutemann – 1.23,30 (kierroksella 37)
Didier Pironin 50:s Grand Prix
Piercarlo Ghinzani ensimmäinen Grand Prix
Nigel Mansellin uran ensimmäiset MM-pisteet ja ensimmäinen palkintosija
Matran 100:s Grand Prix

Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

Lähteet 

Belgian Grand Prix
Cycleurope-konserni

Cycleurope-konserni on polkupyöräalan yritys. Konsernin tuotemerkkeihin kuuluvat Bianchi, Crescent, Monark sekä Spectra. 

Cycleurope on nykyisin kansainvälinen ja sen juuret ulottuvat 1950-luvulle saakka. Alusta lähtien Cycleuropen tuotteisiin lukeutuivat polkupyörät sekä polkupyörätarvikkeet ja varaosat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Cycleurope Finland OY  

Yritykset
Polkupyörät

en:Cycleurope
Revue de métaphysique et de morale

Revue de métaphysique et de morale on ranskalainen filosofinen tiedejulkaisu, joka on perustettu vuonna 1893. Sen perustajia olivat Xavier Léon, Léon Brunschvicg, Élie Halévy, Célestin Bouglé ja Dominique Parodi. Alun perin julkaisu syntyi idealismin hengessä vastustamaan positivistista filosofiaa. Nykyisin julkaisu ilmoittaa olevansa koulukunnista riippumaton.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Revue de métaphysique et de morale. 

Filosofiset julkaisut
Hannu Kangas

Hannu Antero Kangas (s. 26. toukokuuta 1968) on suomalainen yleisurheiluvalmentaja ja entinen keihäänheittäjä. Hän toimi Suomen Urheiluliiton keihäänheiton lajivalmentajana vuosina 2005–2011. Hän valmensi Tero Pitkämäkeä koko tämän uran ajan. Lisäksi hän valmensi Teemu Wirkkalaa elokuuhun 2010 saakka ja nykyään hän toimii myös tyttärensä, Jenni Kankaan valmentajana. Hän toimi Etelä.Pohjanmaan Yleisurheilu ry:n puheenjohtajana vuosina 2013–2020.

Suomen Urheiluliitto on valinnut Kankaan vuoden valmentajaksi vuosina 2004, 2007 ja 2010.

Kankaan ennätys keihäänheitossa on miesten 800 gramman keihäällä 72,48 metriä.

Siviiliammatiltaan Kangas on luokanopettaja. Hän on naimisissa ja hänellä on viisi lasta, joista neljä on harrastanut keihäänheittoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Andy Soucek

Andy Christian Soucek (s. 14. kesäkuuta 1985 Madrid) on espanjalainen autourheilija. Hän ajoi kaudella 2007 GP2-sarjassa David Price Racing -tallissa ollen loppupisteissä kuudestoista 15 pisteellä. Kaudella 2008 hän kilpaili Super Nova Racing tallissa sijoittuen sijalle 14. loppupisteissä. Soucek kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa vuonna 2008 saavuttaen yhden kolmossijan. Soucek voitti Formula 2 -sarjan mestaruuden kaudella 2009. Vuonna 2010 Soucek toimi Virgin tallin testikuljettajana yhdessä Luiz Razian kanssa.  

Ennen GP2-uraansa Soucek on ajanut muun muassa Renault World Series -sarjassa, jossa hän kaudella 2006 sijoittui loppupisteissä neljänneksi. Soucek voitti Espanjan F3 sarjan mestaruuden vuonna 2005. Soucek kilpaili myös Superleague Formula sarjassa vuonna 2008.

GP2 -tulokset 

Elävät henkilöt
Espanjalaiset autourheilijat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
Aasian GP2 -kuljettajat
Urheilijatyngät
Vuonna 1985 syntyneet
Monacon Grand Prix 1981

Monacon Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. toukokuuta 1981 Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Gilles Villeneuve, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.

Kilpailu

Radan lähistöllä olleessa hotellissa syttynyt tulipalo viivästytti kilpailun alkua tunnilla. Järjestäjät eivät uskaltaneet päästää autoja liikkeelle, koska hotellin keittiöstä alkanut palo levitti savua radalla olleeseen tunneliin. Paalupaikalta startannut Nelson Piquet ryntäsi kärkeen ja hänen viereltään lähtenyt Gilles Villeneuve pääsi kakkoseksi Nigel Mansellin seuratessa tuntumassa. Mario Andretti ja Andrea de Cesaris kolaroivat jo avauskierroksella, joten kilpailijoiden määrä väheni kahdestakymmenestä kahdeksaantoista. Nigel Mansell ja Carlos Reutemann nahistelivat keskenään sillä seurauksella, että Mansellin auton taka-akseli vaurioitui, mikä johti keskeyttämiseen, ja Reutemann joutui vaihdattamaan pyöränsä jääden kierroksella perään.

Piquet oli 20 kierroksen aikana kuronut muihin kahdeksan sekunnin kaulan. Alan Jones kiilasi kolmanneksi ja ohitti hetken kuluttua myös toisena olleen Villeneuven. Piquet'n johto oli 41. kierroksella enää kaksi sekuntia Jonesin ja Villeneuven seuratessa perässä. 50 kierroksen jälkeen enää viisi kuljettajaa oli samalla kierroksella. He olivat Piquet, Jones, Villeneuve, Jacques Laffite ja John Watson. Nelson Piquet'n ohittaessa hitaampaa autoa hän törmäsi kaiteeseen 23 kierrosta ennen maalia ja matka loppui siihen.

Jones siirtyi kärkeen ja Villeneuve jatkoi hurjaa takaa-ajoaan. Jones joutui tekemään polttoainevaikeuksien vuoksi varikkokäynnin seitsemän kierrosta ennen maalia, jolloin hänen johtonsa kaventui 30 sekunnista seitsemään. Neljä kierrosta ennen ruutulippua Villeneuve ohitti Jonesin ja hankki näin Ferrarin uudelle turbomallille ensimmäisen osakilpailuvoiton. Suomen Keijo Rosberg karsiutui aika-ajossa, eikä päässyt lainkaan mukaan kilpailuun.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.25,710
Nopein kierros: Alan Jones – 1.27,47 (kierroksella 48)
Alan Jonesin 10:s kilpailun nopein kierros
Ferrarin 80:s voitto

Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

Lähteet 

Monacon Grand Prix
Juha Kukkonen

Juha Kukkonen on suomalainen näyttelijä, joka esiintyy televisiosarjoissa, elokuvissa ja usein myös Ryhmäteatterin näytelmissä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten rikosylikomisario Takamäen roolista televisiosarjasta Rikospoliisi ei laula sekä tv-sarjoista Itse valtiaat ja Ugrilampaat.

Nuoruudessaan Juha Kukkonen oli aktiivi jalkapalloilija. Hän voitti oululaisen OTP:n joukkueessa A-juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1983.

Valikoitu filmografia 
 Lähtö (1995) (lyhytelokuva)
 Sirpaleita (1996) (lyhytelokuva)
 Pala valkoista marmoria (1998)
 Rakastin epätoivoista naista (1999) (lyhytelokuva)
 Ugrilampaat (1999–2000) – ohjaaja
 Itse valtiaat (2003, 2008) – ohjaaja ja kiitokset
 Onnenpeli 2001 (2001) (lyhytelokuva)
 Joki (2001)
 Lapsia ja aikuisia (2004)
 Juoksuhaudantie (2004)
 Rikospoliisi ei laula (2006) (sarja)
 Suden arvoitus (2006)
 Tehdas (2012) (sarja)
 Korsoteoria (2012)
 Miss Farkku-Suomi (2012)
 Elämää suurempaa (2012) (sarja)
 Miesten välisiä keskusteluja (2013)
 Nuoren Wertherin jäljillä (2013)
Pieniä suuria valheita (2018)
 Ratamo (2018) (sarja)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Sateenkaaren pää

Sateenkaaren pää on suomalaislaulaja Harri Marstion seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Levy on Marstion Maanantai-orkesterin ainoaksi jäänyt.

Kappaleet 
 Mä sua, sä mua
 Työtä tekevä mies
 Villi maailma
 Turhaan juhlaan
 Tyhjää
 Ilmalaiva
 Kylmästi pois
 Lorun loppu
 Baari kaukomaan
 Sellaista matkaa
 En koskaan
 Sateenkaaren pää

Muusikot 
 Harri Marstio – laulu
 Nipa Niilola – kitara
 Arto Rautajoki – rummut
 Pertsa Tolonen – basso

Lähteet 
 Harri Marstio Pertsa Tolosen kotisivuilla

Harri Marstion albumit
Vuoden 1993 albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Elaine Stritch

Elaine Stritch (2. helmikuuta 1925 – 17. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä televisiossa, elokuvissa että teatterissa, ja eräs tunnetuimmista rooleista oli musikaalissa Company (1970).

Stritch syntyi katoliseen perheeseen Detroitissa, Michiganissa. Hän muutti vuonna 1972 Lontooseen, johon hän jäi mentyään 2. helmikuuta 1973 naimisiin näyttelijä John Bayn kanssa. Hän asui kuitenkin jälleen Yhdysvalloissa miehensä kuoltua syöpään vuonna 1982. 

Eräs elokuvaosa Stritchillä oli Woody Allenin Syyskuussa (1987). Stritch oli neljästi ehdolla Tony-palkinnon saajaksi, ja hänelle myönnettiin kolme Emmy-palkintoa vuosina 1993, 2004 ja 2007.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Tony-palkinnon saajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Morrison

Morrison voi viitata seuraaviin asioihin:

Paikkana:

 Morrison, kaupunki Coloradossa
 Morrison, kaupunki Illinoisissa
 Morrison, kaupunki Iowassa
 Morrison, kaupunki Missourissa
 Morrison, kaupunki Oklahomassa
 Morrison, kaupunki Tennesseessä
 Morrison, kaupunki Wisconisinissä
 Morrison Bluff, kaupunki Arkansas'ssa
 Morrisonin piirikunta, piirikunta Minnesotassa
 Morrison Ranch
 Morrison Township, kaupunkikunta Minnesotassa

Sukunimenä:

Adam Morrison (s. 1984), yhdysvaltalainen koripalloilija
Brendan Morrison (s. 1975), kanadalainen jääkiekkoilija
Denny Morrison (s. 1985), kanadalainen pikaluistelija
F. Bam Morrison, yhdysvaltalainen huijari
Grant Morrison (s. 1960), skotlantilainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -piirtäjä
Hannah Morrison, alankomaalainen sopraanolaulaja
Helen Morrison (s. 1942), yhdysvaltalainen oikeuspsykiatri
Herbert Morrison (1888–1965), brittiläinen poliitikko
Herbert Morrison (1905–1989), yhdysvaltalainen radiotoimittaja
James Morrison (s. 1984), englantilainen laulaja ja lauluntekijä
Jasper Morrison (s. 1959), brittiläinen muotoilija
Jennifer Morrison (s. 1979), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jim Morrison (1943–1971), yhdysvaltalainen rocklaulaja ja runoilija
John Morrison (s. 1979), yhdysvaltalainen showpainija
Justin Morrison (s. 1979), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Mark Morrison (s. 1982), brittiläinen jääkiekkoilija
Mary Morrison (s. 1926), kanadalainen taidemusiikin laulaja
Matthew Morrison (s. 1978), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Melissa Morrison-Howard (s. 1971), yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija
Mike Morrison (s. 1989), yhdysvaltalainen koripalloilija
Natasha Morrison (s. 1992), jamaikalainen pikajuoksija
Norman Morrison (1933–1965), yhdysvaltalainen kveekari
P. R. Morrison, brittiläinen lasten- ja nuortenkirjailija
Ravel Morrison (s. 1993), englantilainen jalkapalloilija
Scott Morrison (s. 1968), Australian pääministeri
Shelley Morrison (1936–2019), yhdysvaltalainen näyttelijä
Sterling Morrison (1942–1995), yhdysvaltalainen sähkö- ja bassokitaristi ja taustalaulaja, The Velvet Underground -yhtyeen perustajajäsen
Temuera Morrison (s. 1960), uusiseelantilainen näyttelijä
Tommy Morrison (1969–2013), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Toni Morrison (1931–2019), yhdysvaltalainen kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
Van Morrison (s. 1945), pohjoisirlantilainen laulaja
Walter Frederick Morrison (1920–2010), yhdysvaltalainen keksijä, frisbeen kehittäjä
 
Taiteissa:

Morrison Hotel, The Doorsin albumi
Minä ja Morrison, Kata Kärkkäisen romaani
Minä ja Morrison, Lenka Hellstedtin ohjaama elokuva
Morrison, Pokémon
Lynyrd Skynyrd 1991

Lynyrd Skynyrd 1991 on Lynyrd Skynyrdin studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991. Albumi oli yhtyeen uuden kokoonpanon ensimmäinen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Johnny Van Zant – laulu
 Gary Rossington – kitara
 Ed King – kitara
 Randall Hall – kitara
 Leon Wilkeson – bassokitara
 Billy Powell – kosketinsoitin, piano
 Artimus Pyle – rummut, lyömäsoittimet
 Kurt Custer – rummut

Vierailevat muusikot 
 Dale Krantz-Rossington – taustalaulu
 Stephanie Bolton – taustalaulu
 Susan Marshall – taustalaulu

Tuotanto 
 Tom Dowd – tuottaja
 Kevin Elson – äänittäjä, miksaaja, overdub
 Carol Friedman – valokuvat
 John Hampton – äänittäjä
 Bob Ludwig – masteroija
 Jeff Powell – avustava äänittäjä
 Joe Reagoso – uudelleenjulkaisun tuottaja, remasteroija
 Randy Tuten – grafiikka, design

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Rolling Stone:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lynyrd Skynyrd 1991 discogs.com -sivustolla

Lynyrd Skynyrdin albumit
Vuoden 1991 albumit
Ansioritarikunta

Ansioritarikunta () on englantilainen, kuningas Edvard VII:n vuonna 1902 perustama kunniaritarikunta. Ritarikunta seuraa arvojärjestyksessä Bathin ritarikunnan suurristiä. Ritarikunnan jäseneksi voidaan ottaa henkilö, joka on ansioitunut tieteen, taiteen, kirjallisuuden tai kulttuurin allalla. Ritarikunnassa on myös sotilasluokka.
Ritarikunnan jäsenmäärä on rajoitettu, ja jäseniä voi olla yhtäaikaisesti 24. Ulkomaalaisia ei tosin yleensä lasketa tähän kiintiöön, vaan he ovat ”kunniajäseniä”. Ritarikunnan nauha on väriltään punainen ja sininen. 

Ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat esimerkiksi Prinssi Philip, Edinburghin herttua, tuottaja David Attenborough, WWW:n kehittäjä sir Tim Berners-Lee, taiteilija David Hockney ja Australian entinen pääministeri John Howard. Aikaisempia ritarikunnan jäseniä ovat olleet muun muassa Florence Nightingale, Yehudi Menuhin, Winston Churchill, filosofi Bertrand Russell, kirjailija Graham Greene, runoilija T. S. Eliot, fyysikko Ernest Rutherford, koloratuurisopraano Joan Sutherland ja Margaret Thatcher. Kunniajäseninä ritarikunnan merkin ovat saaneet esimerkiksi Dwight D. Eisenhower, Albert Schweitzer, Äiti Teresa ja Nelson Mandela. Toistaiseksi viimeinen sotilasluokan kantaja oli Intian viimeinen varakuningas Louis Mountbatten, jonka IRA murhasi attentaatissa vuonna 1979.

Lähteet 

Brittiläiset ritarikunnat
Tommi Eronen

Tommi Johannes Eronen (s. 18. syyskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. 

Eronen tunnetaan parhaiten elokuvista Sauna (2008) ja Bad Luck Love (2000), josta hän sai vuonna 2001 Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta. Television puolella hänen tunnetuin roolinsa on Koukussa-sarjan (2015) Oskari Autiona. Hän voitti roolistaan parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan.

Eronen oli naimisissa näyttelijä Ria Katajan kanssa ja heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi vuonna 2012.

Filmografia

Elokuvat
 Marja, 1994 – Kapanen
 Kesäyön unelma, 1994 – Puhku
 Yövuoro, 1995 – Aleksi
 Rukajärven tie, 1999 – sotamies Simo Karppinen
 Bad Luck Love, 2000 – Pulu
 Sano Oili vaan, 2000 – Kuronen
 Onnenpeli 2001, 2001 – Toni
 Haluatko ministeriksi?, 2001
 Emmauksen tiellä, 2001 – Retu Perälä
 Kahakka, 2001
 Jätkien ilta, 2002
 Risteys, 2002 – ryöstäjä
 Lapsia ja aikuisia, 2004 – Rönkkö
 Miehen sydän, 2004 – Pusu
 Jadesoturi, 2006 – Kai/Sintai
 Sauna, 2008 – Knut
 Kolme viisasta miestä, 2008 – Tero
 Haarautuvan rakkauden talo, 2009 – Pekka
 Vares – Uhkapelimerkki, 2012 – Keronimo
 Kalevala – Uusi aika, 2013
 Toivon tuolla puolen, 2017 – huligaani bussipysäkillä
 Napapiirin sankarit 3, 2017 – Kittilän runkkari 1
 Suomen hauskin mies, 2018 – Elo
 Aika jonka sain, 2020 – Jaanan isä
 Vuosisadan häät, 2021 – Jukka

Televisiosarjat
 Napaseutu, 1994 – Palomies
Harjunpää ja heimolaiset - Aleksi, 1995
 Putkinotko, 1998
 Kylmäverisesti sinun, 2002 – Aake Laitila
 Rikospoliisi Maria Kallio, 2003 – Markku Halttunen
 Kumman kaa, 2005 – Harri
 Tahdon asia, 2005 – Pete Minari
 Taivaan tulet, 2007–2013 – Nilkki
 Röyhkeä diplomaatti, 2008 – Tulkki
 Lopun alku, 2009 – Ilari
 Naisia kaupungilla, 2010 – Lasse
 Alamaailma-trilogia: Vanki, 2010 – Vartija
 Tonttu Toljanteri – Oikean joulun salaisuus, 2010 – Konsulttitonttu/Kalle Konniainen
 Alamaailma-trilogia: Kyttä, 2011 – Vartija
 Roba, 2012 – Pasonen
 Koukussa, 2015–2019 – Oskari Autio
 Sorjonen, 2016 – Ilkka Miettinen
 Heroes of the Baltic Sea, 2016 – Perämies
 Presidentti, 2017 – Arto Rahkonen
 Syke, 2021 – Markku Puro
 Paras vuosi ikinä, 2021 – Pasi ”Pappa” Paatero
 Hautalehto: Kylmä syli, 2021 – Keppi-Kartsa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Eronen Agencyunrealin sivustolla
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Kitumaa

Kitumaa on puuta tuotettaessa käytettävä tai käytettävissä oleva maa, jossa tuotto on heikkoa mutta ei olematonta.

Kitumaa tuottaa heikosti, joten sen merkitys metsätalouden kannalta on vähäinen. Kitumaata voivat olla esimerkiksi vahäpuustoiset ja väliaikaisesti puuttomat alueet (tuhoalueet, uudistusalat, taimikot), hietikot, laki- tai tunturimaat, turve- tai kalliomaat sekä kiviperäiset maat. Varsinaiset metsämaat ovat kitumaata parempia.

Määritelmät 
Tilastokeskus määrittelee kitumaaksi "puun tuottamiseen käytettävää tai käytettävissä olevaa maata, jolla puuston keskimääräinen vuotuinen kasvu suotuisimpien kasvuolojen vallitessa ja ohjekiertoaikaa käytettäessä on 0,10-0,99 m³/ha kuorineen." Kitumaaksi määritellään myös tietyt muussa käytössä olevat maat, joilla tuotto olisi vastaava, mutta ei tiealueita eikä taimitarhoja.

Facta 2001 määrittelee kitumaan vuosikasvuksi keskimäärin vähintään 0,1 m³/ha, mutta ei enempää kuin 0,9–1,0 m³/ha (kuori mukaan luettuna).

Katso myös 
Maatalousmaa
Metsätalousmaa
Metsämaa
Joutomaa
Rakennettu maa

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tilastokeskus: Kitumaa

Metsätalous
Aikojen täyteyden esikoisten kirkko

Aikojen täyteyden esikoisten kirkko (engl. The Church of the Firstborn of the Fullness of Times) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Sen jäsenet harjoittavat moniavioisuutta. Ryhmään on enimmillään kuulunut noin 30 perhettä, jotka asuivat Utahissa ja "Los Molinos" -nimisessä kommuunissa Baja Californian niemimaalla.

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko luopui virallisesti moniavioisuuden harjoittamisesta vuoden 1890 Manifestillaan. Useat kirkon jäsenistä eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä muutosta opetuksessa. Kun moniavioisuuden harjoittajia alettiin erottaa kirkosta 1900-luvun alussa, osa moniavioisuuden harjoittajista muutti asumaan pohjoiseen Meksikoon, jossa olot olivat vapaammat. Eräs muuttaneista oli Alma Dayer LeBaron, joka muutti 1924 lukuisine vaimoineen ja lapsineen Galeanaan, Chihuahuaan, jonne hän perusti oman kommuuninsa "Colonia LeBaronin".

Kun Alma kuoli 1951, häntä seurasi yhteisön johtajana hänen poikansa Joel LeBaron. Hän rekisteröi yhteisön virallisesti nimellä Aikojen täyteyden esikoisten kirkko. 

Joel LeBaronin nuorempi veli Ervil LeBaron oli ensin kirkon toiseksi korkein johtaja. Vuonna 1972 syntyi veljesten välille kuitenkin riita kirkon johtamisesta. Ervil erosi veljensä johtamasta kirkosta ja perusti San Diegossa omansa, jolle hän antoi nimen Jumalan Karitsan kirkko. 

Samana vuonna Ervil LeBaron määräsi erään kannattajansa murhaamaan veljensä Joelin. Tämän jälkeen Aikojen täyteyden esikoisten kirkon johtajaksi nousi Joelin nuorin velin Verlan. Muutama vuosi myöhemmin Ervil hyökkäsi kannattajineen Los Molinosin kommuuniin tarkoituksenaan surmata myös Verlan. Tämä ei kuitenkaan ollut kyseisenä yönä kotona, joten hän selvisi hyökkäyksestä. Kaksi miestä kuitenkin sai surmansa ja Los Molinos hävitettiin. Nykyään joitakin LeBaronin suvun jäseniä kuulunee vielä Aikojen täyteyden esikoisten kirkkoon. 

Mormonismi
Jari Kesti

Jari Kesti (s. 3. helmikuuta 1971 Forssa) on suomalainen jääkiekkoilija. Kestin vuodesta 1991 alkanut ura kattaa seitsemän eri joukkuetta sekä Suomessa että Norjassa. Kesti on pelannut sekä SM-liigaa HPK:ssa kauden 2000–2001 että Mestistä/ykkösdivisionaa. Kesti aloitti uransa Forssan Palloseurassa kaudella 1991–1992.

Kesti on pelannut urallaan viisi vuotta Norjassa. Ensimmäisellä Norjan kaudellaan Stavanger Oilersissa (Norjan kolmannella sarjatasolla) 2001–2002 Kesti teki 21 ottelussa tehot 116+110=226 pistettä, eli murskaavasti yli kymmenen pistettä per peli. Kesti nosti joukkueen seuraavaksi kaudeksi Norjan I.divisioonaan. I.divisioonassa Kesti teki 150 pistettä, nostaen Oilersin Norjan Elitserieniin. Kesti pelasi Elitserienissä kaudet 2003–2006 ja siirtyi tämän jälkeen TuToon.

Tällä hetkellä Kestillä on kauden 2007–2008 loppuun asti kestävä sopimus TuTon kanssa. Kesti on samalla Mestiksen iäkkäin pelaaja Mestiksen nuorimmassa joukkueessa.

Kestin palkinnot ja saavutukset
 Norjan kakkosdivisioonan piste-ennätys, 116+110=226 pistettä 21 pelissä (Stavanger Oilers)

Lähteet
 
 Jatkoajan pelaajaprofiili Kestistä
 TuTo Hockey: Kausikirja 2006–2007 (s.52)
 Jari Kestin haastattelu 13.9.2006: Jari Kesti - Stavangerista Turkuun.

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset

Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset on Unescon maailmanperintöluettelossa oleva kohde Afganistanissa Bamiyanin maakunnassa Bamiyanin laaksossa 230 kilometriä Kabulista luoteeseen. Alue tunnetaan erityisesti talibanien maaliskuussa 2001 tuhoamasta kahdesta massiivisesta Bamiyanin Buddha-patsaasta (paštuksi د بودا بتان په باميانو کې, De Buda butan pe bamiyano ke, farsiksi تندیس‌های بودا در باميا, tandis-ha-ye buda dar bamiyaan). Patsaat on veistetty 500-luvulla.

55 ja 37 metriä korkeiden patsaiden räjäytyksestä säilyneet osat on vuosina 2003–2011 koottu talteen. On ehdotettu, että patsaat koottaisiin uudelleen. Suuremmasta patsaasta on materiaalia saatu talteen 30 prosenttia, pienemmästä hiukan enemmän. Palasten joukossa oli räjähtämättömiä pommeja, joissa oli TNT-räjähdettä ja napalmia. Hankkeen rahoituksesta vastasivat YK, Saksan valtio ja yksityiset säätiöt ja se on työllistänyt köyhällä seudulla enimmillään 60 henkeä.

Syistä, joiden vuoksi talibanit tuhosivat patsaat, on esitetty useita versioita. Patsaat oli alun perin päätetty säilyttää, ja YK:lta oli pyydetty rahoitusta niiden kunnostukseen. Julkisesti esitetty hävityssyy oli, että islam kieltää jumalankuvat. Taliban kiristi länsimaita, jotka olivat alkaneet painostaa sitä. Yhdysvallat sulki Talibanin edustuston New Yorkissa helmikuussa 2001, jolloin patsaat päätettiin tuhota. On myös esitetty, että Osama bin Laden sai mullah Omarin perumaan säilytyspäätöksen. Syyksi on esitetty myös, että seudun vaikutusvaltaiset talibanit suuttuivat, kun ruotsalainen arkeologi antoi rahaa patsaiden kunnostukseen eikä köyhille asukkaille. Julkisuuteen esitetyn perustelun vuoksi Taliban päätti hävittää kaikki Afganistanin patsaat.

Brittiläinen matkakirjailija ja taidekriitikko Robert Byron ei pitänyt niitä taiteellisesti merkittävinä kirjoittaessaan niistä 1933 teoksessaan The Road to Oxiana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kohde Unescon maailmanperintöluettelossa

Arkeologiset kohteet Afganistanissa
Unescon maailmanperintökohteet Afganistanissa
2001
Itä-Traakia

Itä-Traakia tai Euroopan-puoleinen Turkki tai Turkin Traakia kuuluu nykyisen Turkin tasavallan siihen osaan, joka on maantieteellisesti Eurooppaa. Alue on historiallisen Traakian itäinen osa. Suurin osa Turkkia on Anatoliaa, josta aiemmin käytettiin nimitystä Vähä-Aasia. Alueeseen kuuluvat vanhan Istanbulin historiallinen keskusta ja esimerkiksi Edirne, aiemmin Adrianopoli, joka oli osmanien ajan koko Traakiasta koostuneen vilajetin eli maakunnan historiallinen pääkaupunki, sekä Tekirdağ, Çorlu, Lüleburgaz ja Kırklareli.

Alue koostuu kolmesta maakunnasta ja osasta neljättä. Lisäksi Euroopan puolella sijaitsevat Gallipolin niemimaa, Gökçeadan saari ja Çanakkalen maakunta, vaikka niiden ei aina katsota kuuluvan Traakiaan.

Lähteet

Turkin maantiede
Luihin ja ytimiin (albumi)

Luihin ja ytimiin on Mokoma-yhteen kuudes studioalbumi. Se ilmestyi 28. marraskuuta 2007. Albumi on sisällöltään aikaisempien nauhoitusten tapaan suomirock ja death metal-vaikutteista thrash metallia, mutta tällä kertaa (kuten myös Kuoleman laulukunnaat albumilla) on kuultavissa vaikutteita black metallista.

Versiot 
Levy julkaistiin kolmena eri versiona. Normaalin digipak-painoksen lisäksi levystä julkaistiin rajoitettu painos, jossa on varsinaisen levyn lisäksi 6-paneeliseksi aukeava kansi, Joonas Brandtin tekemän valokuvakollaasi levyn tekemisestä, yhtyeen vokalistin Marko Annalan ja kitaristin Tuomo Saikkosen analyysit kaikista levyn kappaleista ja musiikkivideo kappaleesta ”Nujerra ihminen”. Kolmen edellisen albumin tapaan Luihin ja ytimiin julkaistiin myös vinyylinä.

Julkaisu ja listamenestys 
Mokoma esitteli albumin sen julkaisua edeltävällä viikolla kolmessa livekonsertissa, joissa yhtye soitti koko albumin alusta loppuun. Viimeistä, Tampereen Yo-talolla 24. marraskuuta järjestettyä konserttia oli mahdollista seurata suorana webcast-lähetyksenä Internet-yhteisöpalvelu IRC-Gallerian Mokoma-yhteisön kautta. Jo aiemmissa vuoden 2007 esiintymisissään yhtye soitti albumin kappaleita ”Nujerra ihminen”, ”Entistä ehompi” ja ”Sahalaita”.

Levyltä julkaistiin 5. marraskuuta 2007 digisinglenä kappale ”Nujerra ihminen”. Single sijoittui parhaimmillaan Suomen latauslistalla kuudenneksi ja singlelistalla kahdeksanneksi. Luihin ja ytimiin oli julkaisuviikollaan YleX:n viikon albumi. Luihin ja ytimiin meni ilmestyttyään suoraan Suomen albumilistan sijalle yksi.

Kappaleet 
Kaikki sanoitukset Marko Annala, kaikki sovitukset Mokoma.

Kokoonpano 
 Kuisma Aalto – kitara, kuorohuudot
 Marko Annala – laulu, taustalaulu, kuorohuudot
 Janne Hyrkäs – rummut, kuorohuudot
 Santtu Hämäläinen – basso, kitara (kappaleissa ”Turvaa selusta”, ”Irvikuva” ja ”Ammu, hautaa ja vaikene”), kuorohuudot
 Tuomo Saikkonen – kitara, taustalaulu, kuorohuudot

Vierailevat muusikot 
 Miitri Aaltonen – kosketinsoittimet, taustalaulu
 Jouni Hynynen – kitara (kappaleessa ”Marras”)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Dome.fi: 
 Helsingin Sanomat: 
 Imperiumi.net: 
 Rumba: positiivinen
 Soundi: 
 V2.fi:

Videot 
 Nujerra ihminen, ohjaus Vesa-Matti Vainio
 Marras

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Mokoman albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Yrittäjyyskasvatus

Yrittäjyyskasvatus on nuorille suunnattua kasvatusta, joka edistää positiivista suhtautumista opiskeluun, työhön ja elämässä menestymiseen ja opettaa niihin liittyviä taitoja. Se voi sisältää yrittäjyyttä, työelämätaitojen vahvistamista ja taloudenhallinnan oppimista.   

Yrittäjyyskasvatuksen tavoitteena on lisätä yrittäjyyttä yhteiskunnassa. Se on myös osa koulujen opetussuunnitelmia. Yrittäjyys on yrittäjyyskasvatuksen näkökulmasta innovatiivisuutta, hallittua riskinottoa, asioiden tapahtumaan saamista ja omistuksellisuutta. Sen voidaan nähdä koostuvan omaehtoisesta, ulkoisesta ja sisäisestä yrittäjyydestä, jotka yhdessä muodostavat kokonaisvaltaisen kuvan yrittäjyyden ajatuksellisista ja toiminnallisista ulottuvuuksista (Ristimäki 2004; Kyrö 1997).   

Suomen opetusministeriö kuvaa yrittäjyyden yksilön kyvyksi muuttaa ideat toiminnaksi. Yrittäjyys sisältää luovuuden, innovaatiokyvyn ja riskinoton, kyvyn suunnitella ja johtaa toimintaa tavoitteiden saavuttamiseksi. Yrittäjyyskasvatus on OPM määritelmän mukaan pääasiassa opetushallinnon alalla tehtävää yrittäjyyttä vahvistavaa laaja-alaista työtä, jota tekevät ja toimintaa tukevat opetustoimijoiden ohella myös useat työelämätahot ja järjestöt. Käytännön toimenpiteiden tavoitteena on lisätä myönteistä asennetta yrittäjyyteen, tietojen ja taitojen kehittäminen, uuden yrittäjyyden aikaan saaminen, henkilöstön osaamisen kehittäminen ja yrittäjämäinen toimintatapa. Yrittäjyyskasvatus perustuu elinikäiseen oppimiseen ja verkostomaiseen toimintatapaan.

Katso myös 
 Yrittäjyyskoulutus Suomessa
 YES-verkosto

Lähteet
Kyrö, P. 1997. Yrittäjyyden muodot ja tehtävä ajan murroksessa. Jyväskylä. ISBN 951-39-0007-X

Ristimäki, K. 2004. Yrittäjyyskasvatus. Yrityssanoma Oy. Järvenpää.

OPM 2009. Yrittäjyyskasvatuksen suuntaviivat. Opetusministeriön julkaisuja 2009:7. Koulutus- ja tiedepolitiikan osasto. Saatavissa: http://www.minedu.fi

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kerhokeskus - koulutyön tuki ry 
 Nuori Yrittäjyys ry
 Yrittäjyyskasvatuksen mittaristo
Grape (suku)

Grape-suku on saksalainen porvarissuku, joka on vaikuttanut myös Ruotsin ja Suomen Lapissa.

Suvun kantaisä Arendt Grape (k. n. 1600) oli panimonomistaja Lyypekissä. Hänen jälkeläisensä Arendt Grape perusti Pajalan Köngäseen Köngäksen ruukin. Arendt avioitui Clara Johanintyttären kanssa (s.Västerås) ja he saivat 14 lasta. Claran isä kultaseppä Johan Johansson, joka oli Västeråsin pormestari. Grape-suvusta on paljon yhteyksiä Suomeen. 

Sukuun kuuluu mm. Skaran piispa Karl-Gunnar Grape. Suomen puolella suku on osin talonpoikaistunut. Grape suvusta tulee useita henkilöitä, jota ovat olleet pappeja, kansanedustajia ja kirjailijoita. Suomessa tunnettuja Grape-sukuun kuuluvia henkilöitä ovat mm. Maija Rask  kansanedustaja, joka toimi opetusministerinä Paavo Lipposen hallituksessa, missi Sara Sieppi.

Grape-suvulla on vanha saksalainen porvarisvaakuna.
Sukuun kuulunut Brita-Lena Hannu (s. Grape) kotiutui 1700-luvulla Iin Virkkulaan, jossa on vanha kartano ja useampia latorakennuksia.
Myöhemmin Virkkula-suku lähti leviämään kohti Yli-Iistä koilliseen pohjoiseen päin, Tannilaan.

Grape-suvusta on tehty uusi pdf-muodossa oleva sukukirja, joka sis. yli 1500 sivua ja tuhansia nimiä. 

Grape-suvun seuraava sukukokous on Pajalassa 5.8.2023. Lisätietoja fb-ryhmistä.

Kirjallisuutta

Ernest Grape: "Den gamla släkten Grape", Uppsala : Almqvist & Wiksell 1949. 126 s.
Eero Karkiainen, "Ylitornion vanhoja sukuja", Kemi : 1981, 143 s.
"Arendt Grape 1687-1987". Utgiven inför 300-års jubiléet den 12 juli 1987 av Sture Torikka (1986)

Aiheesta muualla
Sukutaulu suvun vanhimmista polvista kantaisästä alkaen
Grape-suvun vaakuna  Erik Kuoksun piirtämänä

Grape-suvun 3 facebook-ryhmää:
https://www.facebook.com/groups/236569063066852
https://www.facebook.com/groups/504714209595183
https://www.facebook.com/search/top?q=sl%C3%A4ktf%C3%B6reningen%20grape%20-%20sl%C3%A4ktboken

Suomalaiset suvut
Saksalaiset suvut
Kuopion Kaupunkilehti

Kuopion Kaupunkilehti on Kuopion ja Siilinjärven alueella ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Perjantain ja lauantain aikana jaettavaa lehteä jaetaan perusjakeluissa n. 55 000 kappaletta. Suurjakeluissa kappalemäärä on n. 60 000 kappaletta ja se jaetaan lisäksi Kuopion liitoskuntien taajamiin. Lehti on riippumaton ja puolueeton, sekä Kaupunkilehtien liiton jäsen.

Kuopion Kaupunkilehden ja Viikkosavon toimitukset yhdistettiin vuonna 2014. Lehtien yhteisenä päätoimittajana toimii Aija Pirinen. Vuosina 2017–2019 lehti on valittu vuoden kaupunkilehdeksi Sanomalehtien liiton järjestämässä kaupunkilehtikilpailussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuopion Kaupunkilehti

Suomalaiset kaupunkilehdet
Kuopion media
Sisäfilee

Sisäfilee eli sisäfile on pala lihaa, joka on leikattu tietystä osasta teuraseläimen ruhosta, useimmin  naudasta, lampaasta tai porsaasta. Se on ruhon murein ja vähärasvaisin osa, sillä esimerkiksi sian sisäfileessä on rasvaa vain 3–5 prosenttia. Sisäfilee on ruhon kyljen puolelta leikattu, luuton fileeselän tai kyljysselän osa, joka naudalla painaa kokonaisena 1–1,5 kg. Fileeselkä on naudan, vasikan tai poron selän takaosassa oleva ruhon paras osa, kun taas kyljysselkä on sian tai lampaan ruhosta saatava osa. Anatomisesti sisäfilee on osa isoa lannelihasta (psoas major), joka ei tee kovin rankkaa työtä eläimen liikkuessa. Siksi se on mureinta lihaa. 

Naudan sisäfilee on arvostettua herkkua mutta myös kalleinta naudanlihaa. Siitä tehdään pihvejä, paksuja chateaubriandiksi kutsuttuja pihvejä tai sen voi paistaa uunissa kokonaisena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pienehkö sivistyssanakirja J.Korpela (aiheesta file vai filee)

Liha ja lihavalmisteet