joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kauno Kallio

Kauno Sankari Kallio (31. heinäkuuta 1877 Ruovesi, Suomi – 29. kesäkuuta 1966 Helsinki, Suomi) oli suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa kirkkoja ja hautamuistomerkkejä. Hän oli Oiva Kallion veli ja työskenteli veljensä kanssa.

Kallion vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Pietari Antero Kallio (entinen Öst) ja Lydia Charlotta Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja hän valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1900. Hän työskenteli aluksi arkkitehti Gustaf Nyströmin toimistossa sekä Nyström-Petrelius-Penttilän arkkitehtitoimistossa kunnes hän perusti 1903 yhteisen toimiston arkkitehti Werner von Essenin ja rakennusmestari E. Ikäläisen kanssa. Tämä toimisto suunnitteli useita asuintaloja Helsinkiin. Kallio perusti oman toimistonsa 1913 ja hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli samana vuonna valmistunut Tampereen teatteri.

Kallio osallistui veljensä Oiva Kallion kanssa 1910- ja 1920-luvuilla useisiin arkkitehtikilpailuihin ja he suunnittelivat kilpailuehdotustensa pohjalta muun muassa Imatran voimalaitoksen julkisivut. Kauno S. Kallio suunnitteli myös kymmenen Kansallis-Osake-Pankin haarakonttorirakennusta vuosien 1920–1937 välillä. Kallio erikoistui sitten kirkkorakennusten suunnitteluun ja uudisrakennusten lisäksi hän suunnitteli myös kirkkojen korjauksia ja entisöintejä.

Suunnittelutöitä 
 Hartmanin talo, Vaasan kauppatori (1913)
 Tampereen teatteri (1913)
 Alavuden kirkko (1914)
 Vihdin kirkon korjaus (1928–1929)
 Jämsän kirkko (1929)
 Taivalkosken kirkko (1932)
 Selinin talon laajennusosa, Tampere (1934)
 Kuopion taidemuseo
 Pohjaslahden kirkko, Mänttä-Vilppula
 Hiidenheimojen hautamuistomerkki
 Kitinojan kyläkirkko, Seinäjoki (1952)
 Enon kellotapuli, Joensuu (1957)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Aappo I. Piippo

Aappo Ilmari Piippo (6. kesäkuuta 1950 Vieremä – 6. helmikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sanoittaja.

Tausta 
Piippo toimi vuosina 1964–1979 viisi vuotta merimiehenä sekä hitsaajana, ahtaajana ja toimittajana Ruotsissa.

Ura 
Jo Ruotsissa Piippo julkaisi kaksi runokokoelmaa. Palattuaan Suomeen hän teki yhteistyötä muun muassa Toivo Kärjen kanssa 1980-luvun alussa. Hän teki tekstit Kärjen laulunäytelmiin Sitkee metsän eläin ja Häät.

Piippo käänsi kirjallisuutta ruotsista suomeksi, muun muassa Dan Anderssonin ja Nils Ferlinin tuotantoa.

Jo 1900-luvulla Piipon levytetty sanoitustuotanto käsitti ainakin 578 laulua. Hän teki yhteistyötä useiden suomalaisen viihdemusiikin eturivin säveltäjien kanssa ja mm. julkaisi kokoelman 90-luvun iskelmiä Erik Lindströmin säveltämään musiikkiin. Hänen laulujaan levyttivät muun muassa Finlanders, Eino Grön, Oiva Kaltiokumpu, Eija Kantola, Heidi Kyrö, Sauli Lehtonen, Eero Magga, Esa Niemitalo, Teuvo Oinas, Esa Pakarinen, Solistiyhtye Suomi, Lasse Hoikka ja Souvarit, Reijo Taipale, Jukka Raitanen, laulu- ja soitinyhtye Neilikka ja Kari Tapio. Juha Vainion viimeisellä äänitteellä Viiskymppisen viisut Aappo I. Piippo oli ainoa vierailija laulullaan Viimeiset merimiehet. Tehdessään sanoituksia Kikalle ja Nylon Beatille Piippo käytti salanimeä Kristiina Sydänmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Ylen Elävä arkisto: Sanoittaja Aappo I. Piippo

Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Hakan Gürsu

Hakan Gürsu (s. 16. lokakuuta 1959) on turkkilainen teollinen muotoilija. Hänestä tuli kuuluisa IDA-palkinnon saajana "Volitan"-nimisellä aluksella.

Gürsu valmistui Middle East Technical University'sta vuonna 1984 teollisen muotoilun koulutusohjelmasta, sai maisteritutkinnon arkkitehtuurin osastolta ja väitteli vuonna 1996 aiheesta urbaanisuunnittelu.

Hän sai Japanin Valtion antaman "Pioneer of Design"-palkinnon Tokion metroa varten tekemällään urbaanikalusteprojektillaan.

Gürsu luennoi METU:n teollisen muotoilun osastolla kurssit ID201 "Industrial Design I" ja ID305 "Design Presentation I". Tämän lisäksi hän on Designnobis-muotoiluyrityksen suunnittelujohtaja.

Gürsun suunnittelema "Volitan" on alus joka käyttää auringonvaloa ja tuulta energialähteenä. Alus pystyy kääntämään merenvettä juomakelpoiseksi eikä tuota hiilidioksidia. Aluksen aurinkopaneelit toimi halutessa purjekankainakin. Energian säiliöimiseen on käytetty geeliakkua lyijyakun sijasta, joka korottaa aluksen ympäristöystävällisyyttä.

Projekti sai huomiota innovatiivisella lähestymistavallaan International Design Awards -kilpailussa ja voitti kahdesti kuljetuskategorian ja merikuljetuskategorian vuonna 2007.

Aiheesta muualla 
 The Volitan: Solar/Wind Powered Concept Sail-Vessel 
 Designnobis

Turkkilaiset henkilöt
Muotoilijat
Oili Suomi

Oili Suomi (s. 17. joulukuuta 1927 Turku) on suomalainen poliitikko, joka toimi 1970-luvulla kahteen otteeseen kansanedustajana (1970–1972, 1977–1979) ja parikymmentä vuotta Turun kaupunginvaltuustossa (1965–1984). Vaaleissa 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Suomi edusti luottamustehtävissä Suomen kansan demokraattista liittoa. Hän kuului myös Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen "taistolaiseen" oppositioon. Nykyisin Suomi vaikuttaa uudessa SKP:ssä.

Oili Suomi on vaikuttanut lukuisissa kansalaisjärjestöissä nuoruudestaan alkaen. Hän on työskennellyt Turussa Suomen demokraattisen nuorisoliiton ohjelmasihteerinä, Suomen demokratian pioneerien liiton piirisihteerinä ja Suomen Rauhanpuolustajien toiminnanohjaajana sekä kuulunut mm. SKP:n Turun piirijärjestön piirikomiteaan, Suomi–Neuvostoliitto-seuran piiritoimikuntaan, Suomen naisten demokraattisen liiton liittotoimikuntaan ja Kansan raittiusliiton liittovaltuustoon. Suomi on Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kansanedustajat
Turun kaupunginvaltuutetut
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1994) vaikuttaneet henkilöt
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Kunnallisvaalit 1918

Vuoden 1918 kunnallisvaalit olivat ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuneet kunnallisvaalit Suomessa. Ne järjestettiin sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla uuden kunnallisvaalilain tultua voimaan marraskuussa 1917. Osissa kunnista, kuten esimerkiksi Helsingin maalaiskunnassa, äänestys venyi kuitenkin vuoden 1919 puolelle.

Tulokset
Vaaleissa oli äänioikeutettuja 1 653 665. 

Äänestysaktiivisuudessa oli suurta kuntakohtaista vaihtelua. Korkein äänestysprosentti oli Pietarsaaressa 66,9 % ja matalin Kaskisissa 0,7 %. Matalan äänestysprosentin kunnissa oli kyse siitä, että vaaleissa oli ehdolla vain yksi lista, jossa oli yhtä monta ehdokasta kuin valtuustoon valittiin jäseniä. Tällöin ei äänestämisellä ollut mitään merkitystä.

Porvarilliset ehdokkaat saivat vaaleissa koko maan tasolla 64,1 % äänistä ja sosialistit 35,9 %. Sosialistien heikko menestys johtui siitä, että merkittävä määrä heidän kannattajiaan oli vankileireillä. Myös vaalityön organisointi oli sisällissodan hävinneelle osapuolelle vaikeaa.

Lähteet 

1918
Kunnallisvaalit
Lagerspetz

Lagerspetz tai Lagerspets voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 Anita Lagerspets, suomalainen näyttelijä
 Eerik Lagerspetz (s. 1956), suomalainen filosofi, Kari ja Kirsti Lagerspetzin poika
 Evert Lagerspetz (1847–1884), arkkitehti, tunnettu muun muassa Helsinkiin suunnittelemistaan kasarmeista
 Juhani Lagerspetz (s. 1959), suomalainen pianisti, Kari ja Kirsti Lagerspetzin poika
 Kari Lagerspetz (1931–2012), Turun yliopiston fysiologisen eläintieteen professori, Kirsti Lagerspetzin puoliso
 Kirsti Lagerspetz (o.s. Ahlman, 1932–2001), Turun yliopiston psykologian professori, Kari Lagerspetzin puoliso
 Mikko Lagerspetz (s. 1963), suomalainen sosiologi, Kari ja Kirsti Lagerspetzin poika
 Olli Lagerspetz (s. 1963), suomalainen filosofi, Kari ja Kirsti Lagerspetzin poika

Sukunimet
Tuuli Merikoski

Tuuli Merikoski (ent. Merikoski-Silius, s. 22. marraskuuta 1967) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 m ja 1 500 m. Merikosken vuonna 1991 juostu 800 metrin ennätysaika 2.00,59 säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2021, jolloin sen rikkoi Sara Kuivisto. Seuratasolla Merikoski edusti Tampereen Pyrintöä, jonka hallituksen jäsen hän edelleen on.

Tuuli Merikoski opiskeli filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen kielitiede. Hänen v. 1998 tekemänsä pro gradun aihe oli: Kultakypärä survoi pikkumustan kaappiin: sanomalehtien jääkiekkoselostusten verbien semanttista analyysia.

Merikoski työskenteli vuodesta 2001 Suomen Olympiakomitean palveluksessa huippu-urheilijoiden opinto- ja urasuunnittelun asiantuntijana. Toukokuussa 2011 Merikoski siirtyi Helsingin Malmilla sijaitsevan Helmi Liiketalousopiston huippu-urheilukoulutuksen kehittämispäälliköksi.

Tuuli Merikosken entinen aviomies on entinen Tapparan jääkiekkoilija Jyrki Silius. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Merikosken nykyinen aviomies on liikuntaneuvos ja jalkapallovaikuttaja Erkki Alaja.

Saavutukset
Kalevan kisat
800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1990, 1991
1 500 metrin juoksu
6. sija 1989, 1990

Sisäratojen SM-kilpailut
800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1990, 1991
SM-hopeaa: 1992
SM-pronssia: 1988
1 500 metrin juoksu
SM-pronssia: 1990

Viestijuoksun SM-kilpailut
4×400 metrin viesti
SM-kultaa: 1998
4×800 metrin viesti
SM-hopeaa: 1992
SM-pronssia: 1991

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Tuuli Merikoski 375 humanistia -sivusto 14.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Ritva Melender

Ritva Kaija Hannele Melender (o.s. Lemettinen, s. 9. syyskuuta 1960 Ylistaro) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen Lontoon maratonilla vuonna 1995 juoksemansa aika 2.28.00 on voimassa oleva Suomen ennätys. Seuratasolla hän edusti Vaasan Vasamaa ja Nurmon Urheilijat -99:ää.

Saavutukset

Maratonjuoksu
9. sija yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Splitissä 1990
14. sija Barcelonan olympialaisissa 1992
18. sija yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Stuttgartissa 1993
6. sija yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Helsingissä 1994
5. sija yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1995
Chicagon maratonin voitto: 1993, 1995

10 000 metrin juoksu
Suomen mestari: 1993
SM-hopea: 1989, 1995
SM-pronssi: 1990, 1992, 1994

5 000 metrin juoksu
SM-pronssi: 1995

3 000 metrin juoksu
SM-hopea: 1992, 1994

Lähteet
 
 
 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Raaka-Arska

Raaka-Arska (oikealta nimeltään Ari Tuominen, s. 1958) on suomalainen rock-laulaja ja roudari. Hän tuli tunnetuksi ennen kaikkea Popeda -yhtyeen roudarina, mutta on ollut myös sitä ennen ainakin Eppu Normaalin mukana. 1980-luvulta lähtien Raaka-Arska esitti Popedan keikoilla yhden kappaleen per keikka aina eroamiseensa saakka, ja vieraili lavalla silloin tällöin vielä myöhemminkin. Kontra-cover "Muumi Muumi" on ollut hänen bravuurinsa. Vuonna 1989 Raaka-Arska äänitti soolo-EP:n, mutta se ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Kesällä 1994 Arska perusti oman Raaka-Arska & Rengasraudat -yhtyeen, joka julkaisi kaksi albumia. Yhtye keikkailee edelleen silloin tällöin.

Nykyisin Tuominen on maanviljelijä ja asuu Ruovedellä. Ennen ryhtymistään maanviljelijäksi Tuominen toimi hetken aikaa myös fysiikan opettajana.

Raaka-Arska & Rengasraudat 

 Raaka-Arska - laulu
 Jukka Mönkkönen - kitara
 Marco Seppä-Murto - rummut
 Esa Jussila - kitara
 Ari Jussila - basso

Diskografia 

 Raaka-Arska (EP, 1989)
 Naisten superpesis (single, 1994)
 Raaka-Arska & Rengasraudat: Pidä mua hyvänä (1995)
 Raaka-Arska & Rengasraudat: Rakkauden Robin Hood (1997)

Muut levytykset 

 Popeda: Huilut suorina (live, 1986) (laulu: "Muumi Muumi")
 Raaka-Arska & Räp-Popeda: "Muumi Muumi" / "Hei mies -räp" (single, 1987) (laulu: "Muumi Muumi", sama versio kuin yllä)
 Popeda: Svoboda (1992) (laulu: "Pornokaupan johtaja")
 Popeda: H.Ö.N.Ö. (1994) (laulu: "Lauantai-ilta")
 Eri esittäjiä: Toinen käsittely – kunnianosoitus Alivaltiosihteerille (1995) (laulu: "Sä olet alright")
 Popeda: Hittejä, Kersantti Karoliina! (live-CD, 1998) (laulu: "Roadrunner")

Lähteet 

 Vesa Kontiainen & Kjell Starck: Ilikeesti kiitää -kirja (Like, 2001)

Aiheesta muualla 

 Raaka-Arska & Rengasraudat -esittely
 

Suomalaiset rocklaulajat
Popeda
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Marko Hautala

Marko Hautala (s. 5. kesäkuuta 1973 Kauhava) on suomalainen kirjailija. Hän kirjoittaa psykologista kauhua. Hautalan teoksia on käännetty muun muassa saksaksi, italiaksi ja englanniksi.

Hautala on koulutukseltaan filosofian maisteri englannin kielestä Vaasan yliopistosta.

Vuonna 1999 Hautala sai kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Hän sai Tiiliskivi-palkinnon romaanista Itsevalaisevat vuonna 2008 ja Kalevi Jäntin palkinnon romaanista Käärinliinat vuonna 2010. Hautala oli Nuori Aleksis -palkintoehdokkaana vuonna 2013. Pimeän arkkitehti (2020) oli ehdolla ensimmäistä kertaa jaetun Pohjalaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2021. Hautala oli vuonna 2021 ehdolla yhdysvaltalaisen Shirley Jackson -palkinnon saajaksi pitkän novellin (novelette) sarjassa novellillaan ”Pale Toes”.

Hautala asuu Vaasassa.

Tuotanto

Romaanit 
 Kirottu maa (Porvoon Julmapaino, 2002)
 
 
 
 
 
 
 

Lauri Luu ja riivattu lukukoira. Haamu, 2021. ISBN 978-952-7100-98-1.

Novellit 
 Minä perhonen, sinä Morfeus (Usva 1/2006)
 Lumikeiju (Usva 1/2008)
 Pyövelin paradigma (Usva 3/2008)
 Naurunukke (Opettaja 51-52/2009)

Käännökset 
 
 
The Black Tongue (alkuteos Kuokkamummo). AmazonCrossing, 2015.

Palkinnot
 J. H. Erkon kirjoituskilpailu, kunniamaininta 1999
 Tiiliskivi-palkinto, 2008
 Kalevi Jäntin palkinto, 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marko Hautalan kotisivu
 Aamun kirja: Marko Hautala: Torajyvät Yle Areena. 9.6.2011.
 Hautalan novelli ”Minä perhonen, sinä Morfeus”, Usva 1/2006, s. 4−15. (PDF)
 Aamun kirja, Käärinliinat, Yle.fi
 Marko Hautala haastattelussa, Kirjastokaista-video
 Marko Hautala Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kauhukirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ashia Hansen

Ashia Hansen, MBE (s. 5. joulukuuta 1971, Evansville, Yhdysvallat) on brittiläinen kolmiloikkaaja.

Englantilainen nainen ja hänen ghanalainen miehensä adoptoivat Yhdysvalloissa syntyneen Hansenin. Perhe eli kuusi vuotta Ghanassa, ennen kuin muuttivat Lontooseen. Hansen voitti kolmiloikassa 1995 Euroopan cupin, mutta karsiutui samana vuonna Göteborgin MM-kisoissa tuloksella 13,61. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa viides loikittuaan 14,45. Seuraavana vuonna Hansen voitti jälleen Euroopan cupin ja vuonna 1997 Pariisin sisäratojen MM-kisoissa MM-hopeaa tuloksella 14,70. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa viidenneksi ja voitti kauden lopussa GP-finaalin tuloksella 15,15. Seuraavana vuonna Hansen voitti kultaa sisäratojen EM-kisoissa sekä Kansainyhteisön kisoissa.

Hansen voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 MM-kultaa. Myöhemmin samana vuonna hän loikki toiseksi Euroopan cupissa, kahdenneksitoista Sevillan MM-kisoissa sekä voitti kauden lopussa GP-finaalin. Seuraavana vuonna hän oli Sydneyn olympialaisissa yhdestoista ja vuonna 2001 Edmontonin MM-kisoissa seitsemäs. Hansen voitti 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna EM-kultaa Münchenissä tuloksella 15,00. Lisäksi hän voitti Kansainyhteisön kisat ja loikki toiseksi yleisurheilun maailmancupissa. Seuraavana vuonna hän voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kultaa. Hansen sijoittui 2004 Euroopan cupissa kahdeksanneksi ja voitti 2007 Yhdistyneen kuningaskunnan sisäratojen mestaruuden.

Ennätykset
 100 metrin juoksu: 11,96 (1996)
 Pituushyppy: 647 (1996)
 Kolmiloikka: 15,15 (1997)

Lähteet

Brittiläiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Obs

Obs (muita kirjoitusasuja OBS, OBS., Obs. ja O.B.S.) oli Yleisradion ruotsinkielisen televisiotoiminnan (YLE FST, sitten Svenska Yle) tuottama ajankohtaisohjelma, jota esitettiin eri muodoissaan vuosina 1987–2018. Se oli 1974–1987 tuotetun Veckans puls -makasiiniohjelman seuraaja. 2010-luvulle tultaessa internetin nopeuttama uutisvälitys alkoi tehdä tarpeettomaksi kerran viikossa lähetetyn ajankohtaisohjelman. Niinpä viime vuosinaan 2012–2018 ohjelma oli torstai-iltaisin lähetetty suora studiokeskustelu ajankohtaisesta aiheesta ja tunnettiin nimellä Obs debatt..

Historiaa
Marraskuun lopulla 1987 Yle lakkautti alle 50 000 katsojaa tavoittaneen, maanantai-iltaisin Yle TV2 -kanavalla vuodesta 1974 lähetetyn Veckans puls -ajankohtaismakasiinin. Se ja ruotsinkielinen kulttuurimakasiini Blå timmen korvattiin uudella O.B.S.-ohjelmalla, jolla oli kaksi lähetystä viikossa: maanantaisin 45 minuuttia kakkoskanavalla myös suomeksi tekstitettynä, ja torstaisin 30 minuuttia ykköskanavalla suorana lähetyksenä ilman tekstitystä. Uuden ohjelman 20-henkistä toimitusta veti Christian Sundgren.

Ohjelmaa esitettiin 1990-luvun alussa maanantaisin Yle TV2:ssa ja torstaisin kello 18.15 Yle TV1:ssä. Tuolloin ohjelman nimi kirjoitettiin OBS, siis isoilla kirjaimilla ja ilman loppupistettä.

Vuodesta 1993–2006 OBS esitettiin tiistaisin Yle TV1:ssä ja perjantaisin Yle TV2:ssa (vuodesta 2001 niiden lisäksi FST:n digikanavalla), lokakuusta 1996 digitaalisten televisiolähetysten alkuun 2001 nimillä Kanal 1 ja Kanal 2.

Syksystä 2006 kevääseen 2007 Obs. lähetettiin kerran viikossa maanantaisin kello 20.20 Yle TV2:ssa ja Yle FST5:llä samanaikaisesti. Sittemmin Obs debatt lähetettiin kerran viikossa, torstaisin kello 20.00 Yle Teema & Femillä.

Syksyllä 2007 ohjelmaa juonsivat Anna Bäck ja Freddi Wahlström. Vuosina 2008–2010 ohjelmaa juonsi Jonas Jungar. Syksystä 2010 ohjelmaa juonsi jälleen Bäck.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ohjelman kotisivut 

Makasiiniohjelmat
Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Scribonia

Scribonia (68 eaa. – 16 jaa.) oli Octaviuksen (tulevan keisari Augustuksen) toinen vaimo. Scribonia oli Augutuksen ainoan lapsen, tyttären Julian, äiti. Scribonian vanhemmat olivat Lucius Scribonius Libo ja Cornelia Sulla. Hänen äitinsä isä oli Pompeius ja hänen isänsä isä oli Sulla. Scribonian veli oli L. Scribonius Libo, joka oli Pompeiuksen pojan Sextus Pompeiuksen isäpuoli.

Suetonius kertoo että ennen avioliittoaan Octaviuksen kanssa Scribonia oli ollut naimisissa kahdesti korkea-arvoisten senaattoreiden kanssa. Suetonius ei kuitenkaan kerro aviomiesten nimiä. Yksi näistä aviomiehistä oli P. Cornelius Scipio, mutta ei ole varmuutta siitä oliko hän koskaan konsuli. Scribonia ja Scipio saivat kaksi lasta. Poika P. Cornelius Scipio oli konsuli vuonna 16 eaa. Tytär Cornelia meni naimisiin kensori Paulus Aemilius Lepiduksen kanssa. 

Vuonna 40 eaa. Octavius pelkäsi että Sextus Pompeius ja Marcus Antonius liittoutuisivat häntä vastaan. Maecenas suositteli häntä menemään naimisiin Pompeiuksen sukulaisen Scribonian kanssa. Octavius oli Scriboniaan paljon nuorempi. Octavius erosi Scriboniasta vuonna 39 eaa. heti sen jälkeen kun Scribonia oli synnyttänyt hänelle tyttären Julian.

Lähde 
 Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology v. 3, page 756 
Antiikin Rooman naiset
Vuonna 68 eaa. syntyneet
Vuonna 16 kuolleet
Hiiden opisto

Hiiden Opisto on aikuisoppilaitos, joka tuottaa ja edistää elinikäisen oppimisen mahdollisuuksia, tukee persoonallisuuden monipuolista kehittymistä ja elämänhallintaa toteuttaen vapaan sivistystyön periaatteita Länsi-Uudellamaalla. Isäntäkuntana ja palveluiden tuottajana toimii Lohjan kaupunki. Muita opiston toiminnassa mukana olevia kuntia ovat Siuntio ja Vihti.

Opisto perustettiin 1. tammikuuta 2001 yhdistämällä Lohjan työväenopisto, Nummi-Pusulan kansalaisopisto sekä Vihdin kansalaisopisto.

Opistolla on 14 päätoimista työntekijää, ja reilut 250 tuntiopettajaa ja luennoitsijaa.

Vuonna 2014 Hiiden opiston kursseilla kävi 6 122 henkilöä. Yhteensä kursseilla oli 12 866 osallistujaa.

Lohjan oppilaitokset
Kansalais- ja työväenopistot
Furst Menschikoff

Furst Menschikoff () on usean Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän keisarikunnan kauppalaivastossa palvelleen Suomen kenraalikuvernöörin Aleksandr Sergejevitš Menšikovin mukaan nimetyn aluksen nimi:

 S/S Furst Menschikoff (1836), ensimmäinen Suomessa valmistettu avomerihöyrylaiva
 S/S Furst Menschikoff (II) oli vuonna 1850 Åbo Nya Ångfartygsbolagille valmistunut siipiratasmatkustajalaiva. Alus liikennöi mm. Tukholmaan, Tallinnaan ja Pietariin. Laivan höyrykone poistettiin vuonna 1861 ja se liikennöi purjelaivana vuoteen 1867, jolloin se upposi. Vielä höyrylaivana liikennöineestä laivasta tiedetään olevan vain yksi valokuva.
 Furst Menschikoff, Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian omistama laiva. (Mahdollisesti sama alus kuin 1836 valmistunut S/S Furst Menschikoff.) Vieraili ensimmäistä kertaa Japanissa, Shimodan satamassa, kesällä 1852 ja osallistui 1853 kapteeni Hampus Furuhjelmin komennossa amiraali Jefimi Putjatinin johtamaan laivueeseen, jonka tarkoituksena oli pakottaa Japani avaamaan kauppasuhteet Venäjään. Laivan mukaan on nimetty niemimaa Sovetskaja Gavan kaupungin edustalla.
 Князь Меншиков oli myös yhden Kronstadtin linnoituksen nimi.

Lähteet
Mauri Front

Mauri Front (26. toukokuuta 1940 Tuusula – 11. toukokuuta 2006 Helsinki) oli tuottelias suomalainen elokuvaaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan etenkin kansatieteellisten elokuvien tekijänä.

Elämäkerta 

Frontin ura alkoi vuonna 1955 kun hän koulusta valmistuttuaan värväytyi Filmiyhtymä Oy:öön. Työskenneltyään siellä viisi vuotta hän oppi elokuvauksen ja lähti pariksi vuodeksi Pentti Lintonen Kyhyn, joka valmisti tilauselokuvia metalliteollisuudelle. Frontista tuli pätevä kameramies ja vuonna 1966 hänet kutsuttiinkin Suomi-Filmiin töihin. Siellä hän oppi kuvaamaan ja leikkaamaan elokuvia Niilo Heinon ja Valentin Vaalan opastuksella. 1970-luvulla väkeä irtisanottiin ja Front joutui jatkamaan freelancerinä. Hän työskenteli mm. Veikko Laihasen kanssa.

Hän perusti vuonna 1976 Elokuvatuotanto Mauri Frontin. Front teki töitä yhdessä tutkija Eero Naskalin kanssa ja heiltä 1980-luvulla valmistunut elokuva Puukko palkittiin AV-palvelun kunniapalkinnolla ja valtion laatutuella. Museoviraston ja Talonpoikaiskulttuurisäätiön toimeksiannoista parivaljakko sai jatkossa tilaisuuden toteuttaa alun toistakymmentä kansanomaista perinnekulttuuria käsittelevää elokuvaa. Nimet Nahkiaismerta, Merrat, Savipotti, Hirsirakennus, Ristintekijä ja Silakkamarkkinat kertovat taidolla toteutettujen elokuvien aihepiireistä. 

Mauri Frontin ura jatkui yli 40 vuotta. 1990-luvulla kansatieteellisten elokuvien mahdollisuudet alkoivat hiipua. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1997. Eläkkeelle jäätyäänkin hän ei lopettanut elokuvien tekemistä, vaan hänen viimeinen elokuvansa Jouhisiimaa ja hamppuköyttä valmistui vain viikko ennen hänen kuolemaansa. Front oli myös elokuvamuseoiden tukija.

Valikoitu filmografia 

Kuvaajana, leikkaajana tai ohjaajana.

Väreitä (1965)
Näin syntyi Saimaan kanava (1969)
Suurta suklaanautintoa (1971)
Helsingin hetkiä (1971)
Kansaneläkelaitos suomalainen sosiaalivakuutuslaitos (1978)
Finlandia Hall (1978)
Puukko (1981)
Vaskenvalajat (1986)
Nahkiainen (1986)Merrat (1987)Aaslan talvinuotta (1987)Savipotti (1989)Hirsirakennus (1990)Iin apajilla (1991)Silakkamarkkinat (1994)Rakas - Järvenpää'' (2001)

Lähteet 
Mauri Front in memoriam
Mauri Front Elonetissä

Aiheesta muualla
 Mauri Frontin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset elokuvaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Juhana Sigismund

Juhana Sigismund (, s. 8. marraskuuta 1572 Halle – k. 23. joulukuuta 1619 Berliini) oli Brandenburgin rajakreivikunnan vaaliruhtinas vuosina 1608–1619 ja Preussin herttua. Hohenzollernin suvusta lähtöisin ollut Juhana Sigismund syntyi Hallessa Brandenburgin vaaliruhtinaalle Joakim Fredrikille ja tämän ensimmäiselle vaimolle Katharina von Brandenburg-Küstrinille. Hän nai Anna von Preußen und Jülich-Kleve-Bergin vuonna 1594 ja sai tämän kanssa kahdeksan lasta. Juhana Sigismundista tuli muodollisesti Preussin herttua vasta vuonna 1618, mutta hän sai herttuakunnan sijaishallitsijan aseman jo 1608. Preussin herttua Albert Fredrik (1553-1618) oli henkisesti sairas, eikä kyennyt hoitamaan tehtäviään.

Albert Fredrikin kuoltua Preussin herttuakunta ja Brandenburgin rajakreivikunta liittyivät personaaliunioniin (1618). Brandenburgin vaaliruhtinaat olivat nimellisesti Puolan kuninkaan vasalleja aina vuoteen 1657, jolloin Puolan kuningas vapautti Hohenzollernit Wehlaun sopimuksella. Personaaliunionin aikaista Brandenburgia vuodesta 1618 Preussin kuningaskunnaksi korottamiseen vuonna 1701 kutsutaan Brandenburg-Preussiksi.

Lähteet 

Hohenzollernin hallitsijasuku
Saksalaiset aateliset
Vuonna 1572 syntyneet
Vuonna 1619 kuolleet
Jerusalemin armenialaiskortteli

Jerusalemin armenialaiskortteli (armeniaksi: Հայկական Թաղամաս, hepreaksi: הרובע הארמני‎, arabiaksi: حارة الأرمن‎)  on yksi neljästä perinteisestä kaupunginosasta Jerusalemin vanhassa kaupungissa ja se on pienin kortteleista. Armenian ortodoksinen patriarkaatti omistaa korttelissa useita luostareita ja teologisen seminaarin.

Armenialaiskortteli
Fredrik Vilhelm III

Fredrik Vilhelm III (, 3. elokuuta 1770 Potsdam – 7. kesäkuuta 1840 Berliini) oli Preussin kuningas vuodesta 1797 kuolemaansa saakka. Brandenburgin vaaliruhtinaana ja rajakreivinä hän kantoi nimeä Fredrik Vilhelm IV. Fredrik Vilhelm oli Brandenburgin viimeinen vaaliruhtinas, sillä arvonimestä luovuttiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan loppuessa vuonna 1806.

Fredrik Vilhelm syntyi Potsdamissa Fredrik Vilhelm II:n ja tämän puolison Friederike von Hessen-Darmstadtin pojaksi vuonna 1770. Hän nai vuonna 1793 Luise von Mecklenburg-Strelitzin, jonka kanssa hän sai kymmenen lasta. Preussin valtaistuimelle hän nousi 16. marraskuuta vuonna 1797.

Ulkopolitiikka
Kuninkaana Fredrik Vilhelm harjoitti alkujaan puolueettomuuspolitiikkaa. Tämä kuitenkin loppui, kun kuningas vuoden 1806 lokakuussa julisti sodan Ranskaa vastaan. Jenan–Auerstädtin taistelussa 14. lokakuuta 1806 Ranska kukisti Fredrik Vilhelmin johtaman Preussin armeijan. Preussin armeija luhistui ja Napoleon marssi Berliiniin. Preussin kuninkaallinen perhe pakeni Itä-Preussin Memeliin. Sodan jälkimainingeissa Tilsitin rauhassa vuonna 1807 Preussi joutui luovuttamaan kaikki Elben länsipuoliset alueensa sekä Puolan alueensa Ranskalle. 

Vuonna 1813 Fredrik Vilhelm solmi liiton Venäjän kanssa Ranskaa vastaan. Liittolaiset löivät Ranskan vuosien 1813 ja 1814 taisteluissa. Wienin kongressissa kuninkaan ministerien onnistui turvaamaan Preussin alueellisen laajentumisen.

Uudistukset
Kuningas Fredrik Vilhelmin ollessa toimeton useat ministerit toteuttivat Preussissa uudistuksia niin hallinnon kuin armeijankin suhteen kuningattaren kehotuksesta. Edellisen kuninkaan uskonto- ja sensuurimääräykset kumottiin. Wienin kongressin jälkeen kuningas kuitenkin muuttui taantumukselliseksi. 

Fredrik Vilhelmiä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa, Fredrik Vilhelm IV.

Lähteet

Aiheesta muualla

Fredrik Vilhelm 3
Fredrik Vilhelm 3
Fredrik Vilhelm 3
Fredrik Vilhelm 3
Vapaussotakirjallisuus

Vapaussotakirjallisuus tarkoittaa Suomessa vuoden 1918 sisällissotaan liittyvää kirjallisuutta, joka pitää mainittua sotaa luonteeltaan Suomen itsenäistymiseen läheisesti liittyvänä sotana, tässä mielessä vapaussotana ja kuvaa sitä valkoisen osapuolen näkökulmasta. Vapaussodan käsitteen vastakohta on luokkasota, sota yhteiskuntaluokkien, erityisesti omistavan luokan (kapitalistien) ja sosialistisesti asennoituvan työväen, välillä. Punaisen osapuolen kantoja myötäilevää kirjallisuutta kutsutaan vastaavasti luokkasotakirjallisuudeksi.

Kärjistyneimmillään vapaussotakirjallisuus on pian sodan jälkeen ilmestynyttä, usein anonyymia. Ylikangas (1993, 523) mainitsee esimerkkeinä mm. teokset Punanen hirmuvalta Suomessa: Muutamia kuvauksia punasten harjoittamista julmuuksista sekä Punainen terrori Suomessa talvella 1917–1918: Kuvia ja kuvauksia.

Kirjallisuuslajiin kuuluvan teoksen ovat omalla nimellään julkaisseet Heikki Nurmio ja Leonard Grandell, joiden teos Wiipurin valloitus ilmestyi 1919. Samana vuonna ilmestyivät majuri Hans Kalmin muistelmat Kalmin pataljoona Suomen vapaussodassa sodan ajalta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kettunen, Pauli 2005: Yhteiskuntahistorian johdantokurssi (Yhteiskuntahistorian laitos, Helsingin yliopisto)
 Suojeluskunnat Suojeluskuntajärjestö. Tämä sivu on omistettu vuonna 1944 lakkautetulle Suomen Suojeluskuntajärjestölle 

Kirjallisuuden lajit
Aivovuoto

Aivovuoto tarkoittaa työikäisten koulutettujen ihmisten muuttamista maasta toiseen. Tällöin alkuperämaa häviää menettäessään osaavaa työvoimaa, ja kohdemaa hyötyy saadessaan sitä.

Ilmaisu aivovuoto (brain drain) keksittiin Englannissa 1950-luvulla, kun koulutetut ihmiset muuttivat Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.

Nykyisin aivovuoto-ongelma on suurin kehitysmaissa. Saharan etelänpuoleisesta Afrikasta siirtolaisiksi lähtevistä korkeakoulutettujen osuus on 40%, kun koko väestöstä osuus on vain neljä prosenttia. Esimerkiksi lääkärien lähteminen siirtolaisiksi lisää lääkäripulaa Afrikassa.  Kehitysmaat kärsivätkin eniten juuri terveydenhuollon henkilöstön maastamuutosta. Ongelman korjaamiseksi esimerkiksi Iso-Britannia on tukenut terveysalan koulutusta koulutettuja henkilöitä lähettävistä maista. Tulevaisuudessa kysynnän kehitysmaiden koulutetuista henkilöistä odotetaan kasvavan länsimaiden vanhenevan väestön vuoksi. 

Alkuperämaa toisaalta hyötyy kouluttamistaan henkilöistä siten, että osa koulutetuista siirtolaisista lähettää rahaa kotimaahansa vähentäen siten köyhyyttä. Siirtolaisten kotimaahansa lähettämä vuotuinen rahamäärä on Maailmanpankin mukaan moninkertainen viralliseen kehitysapuun verrattuna.

Aivovuoto Suomessa
Suomesta muuttaa ulkomaille enemmän korkeasti koulutettuja suomalaisia kuin heitä muuttaa sieltä takaisin. Kaiken kaikkiaan Suomeen muuttaa kuitenkin enemmän henkilöitä kuin täältä muuttaa pois.  Suomen sisäisen aivovuodon osalta esimerkiksi itäsuomalaisista korkeakoulutetuista yli puolet päätyy muualle töihin.  Korkeakoulutettujen muuttoliikkeestä hyötyvät erityisesti Helsingin, Tampereen ja Oulun vaikutusalueet.

Katso myös
 Siirtolaisuus

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 
 

Työ
Muuttoliike
Marjorie Jackson

Marjorie Jackson-Nelson AC, CVO, MBE (s. 13. syyskuuta 1931) on australialainen yleisurheilija, joka voitti kultamitalit naisten 100 ja 200 metrin juoksusta vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä. Hän toimi vuosina 2001–2007 Etelä-Australian kuvernöörinä.

Jackson syntyi Uudessa Etelä-Walesissa. Hän nai vuonna 1953 pyöräilijä Peter Nelsonin, joka kuoli leukemiaan 1977.

Australialaiset pikajuoksijat
Australialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Take Five

Take Five on musiikkiyhtye The Dave Brubeck Quartetin äänittämä jazzkappale, joka julkaistiin vuonna 1959 ilmestyneellä Time Out -albumilla. Take Five julkaistiin singlenä vuonna 1961 B-puolenaan ”Blue Rondo à la Turk”. Kappaleen on säveltänyt yhtyeen saksofonisti Paul Desmond. Take Five tunnetaan myös jazzrumpali Joe Morellon rumpusoolosta. Take Fiven tahtilaji on 5/4. Kappaleesta tuli radiohitti Yhdysvalloissa aikana, jolloin rockmusiikki oli muodissa. 

Take Five on jazzstandardi.

Muusikot 
 Dave Brubeck – piano
 Paul Desmond – alttosaksofoni
 Eugene Wright – basso
 Joe Morello – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kappaleen sanat 

Vuoden 1959 kappaleet
Jazzkappaleet
Jazzstandardit
Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
Onnea vai menestystä

Onnea vai menestystä on suomalainen 20-osainen tv-sarja vuodelta 1995. Sarjassa seurattiin Mikko Hännisen ja Susanna Haaviston esittämän kirjailijapariskunnan elämää. Sarjan käsikirjoitti Ilse Rautio ja ohjasi Irmeli Heliö. Muissa sarjan osissa nähtiin muun muassa Raimo Grönberg, Ilkka Heiskanen ja Sari Lilliestierna.

Onnea vai menestystä sai Telvis-kunniakirjan parhaana sarjadraamana 1996..

Lähteet

Suomalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
Selim Ekbom

Selim Mohammed Ekbom (9. huhtikuuta 1807 Turku – 20. huhtikuuta 1886 Vaasa) oli Vaasan hovioikeuden pitkäaikainen presidentti ja Suomen senaatin oikeusosaston jäsen. Hänet aateloitiin vuonna 1879 ja introdusoitiin Suomen aateliin vuonna 1882 aatelisena sukuna numero 258.

Tuomarinuran alku 
Suoritettuaan tuomarintutkinnon vuonna 1829 Ekbom toimi Turun hovioikeudessa, ensin auskultanttina, myöhemmin ylimääräisenä notaarina, kanslistina, kirjaajana ja ylimääräisenä viskaalina. Vuonna 1839 hän siirtyi kanneviskaaliksi perustettavaan Viipurin hovioikeuteen. Vuodesta 1844 hän toimi Jääsken tuomiokunnan tuomarina toimien samalla Viipurin hovioikeuden apujäsenenä 1847–48.

Senaattori ja hovioikeuden presidentti 
Vuonna 1855 Ekbom palasi Turkuun Turun ja Porin läänin lääninsihteeriksi. Läänin kuvernöörin Carl Fabian Langenskiöldin siirryttyä Helsinkiin senaattoriksi Ekbom toimi vt. kuvernöörinä vuosina 1857–1858. Vuonna 1859 hänet itsensäkin kutsuttiin senaattoriksi Senaatin oikeusosastoon.

Kun Suomen Pankki esitti vuonna 1860, että Suomen rahayksiköksi tulisi neljännesruplan arvoinen "mark", senaattori Ekbom piti tärkeänä, että rahan nimi olisi suomalaisittain markka ja sen sadasosa penni.

Vuonna 1862 Ekbom nimitettiin Vaasan hovioikeuden presidentiksi, jona hän toimi kuolemaansa, vuoteen 1886, saakka. 79-vuotias Ekbom löytyi eräänä huhtikuisena tiistaiaamuna kuolleena vuoteestaan, istuttuaan vielä edellisenä päivänä virassaan hovioikeudessa.

Arvonimet ja kunniamerkit 
Ekbom promovoitiin vuonna 1879 Uppsalan yliopiston oikeustieteen kunniatohtoriksi. Vuonna 1882 hänelle myönnettiin Venäjän Valkoisen Kotkan ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkki.

Perhe 
Ekbomin isä, kihlakunnantuomari Per Johan Ekbom syntyi Tukholmassa, mutta siirtyi opiskelemaan Turun yliopistoon. Selim Ekbomin puoliso oli vuodesta 1834 Fredrika Aminoff († 1892). Ekbomin kuoltua myönsi Suomen senaatti leskelle 27 000 markan lahjoituksen ja lisäksi eläkkeen. Pariskunnalla oli kahdeksan lasta, joista kuusi eli aikuisikään. Poika Pehr Ivar Ekbom (1837–1890) toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena.

Julkaisuja 
 Berättelse angående Vasa hofrätts stiftelse, öden och verksamhet o. s. v., 1876

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Suomalaiset senaattorit
Suomen hovioikeuksien presidentit
Turun ja Porin läänin maaherrat
Vuonna 1807 syntyneet
Vuonna 1886 kuolleet
Ekbom

Ekbom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Selim Ekbom (1807–1886), suomalainen hovioikeuden presidentti ja senaatin oikeusosaston jäsen
 Pehr Ivar Ekbom (1837–1890), suomalainen hovioikeusneuvos ja valtiopäivämies, Selim Ekbomin poika
 Torsten Ekbom (1938–2014), ruotsalainen kirjailija
 Helena Laine, o.s. Ekbom (s. 1955), suomalainen keihäänheittäjä ja kuulantyöntäjä
 Viktor Ekbom (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija.
Kalevan kisat 1959

Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1959 Helsingissä 16.–17. elokuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. 

Naiset tulivat ensimmäisen kerran mukaan Kalevan kisoihin. Heillä oli ollut tätä ennen erilliset suomenmestaruuskilpailut vuosina 1945–1958, sen lisäksi vuosina 1913–1923 he olivat kilpailleet 100 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kalevan kisat
Vuoden 1959 yleisurheilu
Helsingin urheilutapahtumat
Jasmikkeet

Jasmikkeet (Philadelphus) on kasvisuku, johon kuuluu noin 60 lajia 1–6 metriä korkeita pensaita. Useimmat lajit ovat kotoisin Pohjois- ja Keski-Amerikasta, jotkut Aasiasta ja Etelä-Euroopasta. Monia lajeja viljellään koristekasveina. Pohjois-Euroopassa näistä tunnetuimpia ovat pihajasmike, hovijasmike ja puistojasmike.

Jasmikkeiden lehdet ovat yksinkertaiset, soikeat ja kevyesti hammaslaitaiset. Kukat ovat valkoiset, usein hyväntuoksuiset. Suku on saanut suomenkielisen nimensä hovijasmikkeen jasmiinia muistuttavasta tuoksusta. Sitä kutsutaan myös joskus valejasmiiniksi.

Lajeja ja risteymiä 
 kaukasianjasmike (Philadelphus caucasicus)
 pihajasmike (Philadelphus coronarius)
 kalliojasmike (Philadelphus hirsutus)
 lännenjasmike (Philadelphus lewisii)
 puistojasmike (P. lewisii var. gordonianus)
 hovijasmike (Philadelphus pubescens)
 japaninjasmike (Philadelphus satsumi)
 siperianjasmike (Philadelphus schrenkii)
 harmojasmike (Philadelphus subcanus)
 amurinjasmike (Philadelphus tenuifolius)

Risteymiä:
 pikkujasmike (Philadelphus × lemoinei)
 kameliajasmike (Philadelphus × virginalis)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Jasmikkeet – Philadelphus
 Jasmikkeet (Philadelphus) Life
 United States Department of Agriculture (USDA): Philadelphus 
 Flora of China: Philadelphus
Edgar Faure

Edgar Faure (18. elokuuta 1908–30. maaliskuuta 1988) oli ranskalainen poliitikko, historioitsija ja kirjailija, koulutukseltaan lakimies. Saksalaisten valloittaessa Ranskan toisen maailmansodan aikana Faure liittyi vastarintaliikkeeseen, ja toimi sen päämajassa Algeriassa. Hän edusti Ranskaa Nürnbergin oikeudenkäynneissä ja toimi korkeimman oikeuden varapresidenttinä 1947–1959. Hän nousi parlamenttiin 1948 radikaalin puolueen edustajana. Pieni radikaalipuolue oli useilla vaalikausilla vaa'ankieliasemassa hallituksia perustettassa, ja Faure toimi usein ministerinä. Hän oli pääministerinäkin kahdesti, vuonna 1952 ja vuosina 1955–1956.

Faure oli radikaalipuolueen konservatiivisemman siiven keskushahmo. Hänen mielipiteensä muuttuivat Ranskan neljännen tasavallan aikana, ja hänestä tuli lopulta gaullisti.  Häntä pilkattiin tuuliviiriksi, mutta Faure vain vastasi: tuuliviiri ei kääntyile, vaan tuuli. Gaullistien edustajana Faure toimi ministerinä kolme kertaa: maatalousministerinä 1966, koulutusministerinä 1968, sosiaali- ja terveysministerinä 1972 ja parlamentin puhemiehenä 1973–1979. Vuonna 1978 hänet valittiin Ranskan akatemian 18. tuolille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan akatemian jäsenet
Ranskan pääministerit
Ranskan ulkoministerit
Ranskan valtiovarainministerit
Ranskalaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Michael D. Moore

Michael D. Moore (14. lokakuuta 1914 – 4. maaliskuuta 2013) oli kanadalainen  Yhdysvalloissa työskennellyt entinen lapsinäyttelijä ja avustava ohjaaja.

Moore syntyi Victoriassa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja esiintyi vuosina 1919–1927 kymmenissä elokuvissa nimellä Mickey Moore. Myös hänen veljensä Pat oli tunnettu näyttelijä.

Avustavana ohjaajana Moore menestyi 1940-luvun lopulta lähtien. Hän työskenteli muiden muassa Elvis Presleyn elokuvissa ja Steven Spielbergin kaikissa kolmessa Indiana Jonesissa. Hän jatkoi uraansa varsin iäkkääksi; hän työskenteli vielä vuonna 2000 Disneyn 102 dalmatialaisessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Lapsinäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Kanadalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Paananen

Paananen on suomenkielinen sukunimi. Merkittäviä Paananen-nimisiä henkilöitä:

Aarne Paananen (1910–2000), sosiaalidemokraattinen poliitikko, SDP:n toimitsija ja taloudenhoitaja
Adiel Paananen (1897–1968), suomalainen hiihtäjä
Aleksi Paananen (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
Anni Paananen (s. 1971), suomalainen kolmiloikkaaja
Ernest Paananen (1879–1951), amerikansuomalainen laulaja, viulisti ja sanoittaja
Hannu Paananen (s. 1945), suomalainen koripalloilija
Ilkka Paananen (s. 1960), suomalainen pianisti
Ilkka Paananen (s. 1978), ohjelmistosuunnittelija ja toimitusjohtaja
Ilmo Paananen (1927–2014), suomalainen poliitikko
Jonna Paananen, Wildeem (s. 1984), YouTube-videoiden tekijä ja Tubeconin taiteellinen johtaja
Juha Paananen, suomalainen ääninäyttelijä ja äänittäjä
Juha-Pekka Paananen, suomalainen koodari ja basisti
Kai Paananen (s. 1954), liikemies
Kalervo Paananen (s. 1942), suomalainen jalkapalloilija
Kalle Paananen (1910–1998), pikaluistelija
Katri Paananen (s. 1975), seitsenottelija
Keijo Paananen (s. 1961), suomalainen jalkapallovalmentaja
Kicke Paananen (s. 1952), suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
Marko Paananen, suomalainen sisustussuunnittelija
Matti Paananen (s. 1922), suomalainen jalkapalloilija
Matti Rag Paananen (1939–2022), suomalainen säveltäjä, sovittaja, pianisti, runoilija ja taidemaalari
Migé Amour (Mikko Paananen) (s. 1974), suomalainen muusikko
Mika Paananen (s. 1967), suomalainen jääkiekkoilija
Mikko Paananen (s. 1930), suomalainen keihäänheittäjä
Ossi Paananen (s. 1994), suomalainen muusikko, Lost Societyn rumpali
Raija Paananen (s. 1962), suomalainen kirjailija ja sanataiteen opettaja
Reijo Paananen (s. 1964), SDP:n puoluesihteeri
Risto Paananen (s. 1958), suomalainen muusikko
Siiri Autiomäki-Paananen (1896–1969), suomalainen uskonnollinen kirjailija
Sini Paananen, Cindy Sun (s. 1990), suomalainen pornonäyttelijä
Toivo Paananen (1914–1997), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Tuulikki Paananen (1915–1974), suomalainen näyttelijä
Unto Paananen (1934–2009), professori, antiikin tutkija ja latinan kielen lehtori
Väinö Paananen (1889–1964), suomalainen jääkärieversti
Yrjö Paananen (1886–1910), suomalainen taidemaalari
Manitoulin Island

Manitoulin Island on maailman suurin makeavetisessä järvessä sijaitseva saari. Saari sijaitsee Huronjärvessä Kanadan Ontarion provinssissa. Sen pinta-ala on 2 765 km² ja se on 176:nneksi suurin saari maailmassa. Saaressa itsessään on 108 järveä, ja niistä muutamassa on jopa omia saariaan. Suurin Manitoulin Islandin järvistä, Lake Manitou, on myös maailman suurin järvi järvessä sijaitsevalla saarella. Manitoulin saaressa sijaitsevassa Mindemoyajärvessä sijaitseva Treasure Island taas on maailman suurin saari järvessä, joka sijaitsee järvessä sijaitsevalla saarella.

Katso myös
Suuret järvet

Lähteet

Aiheesta muualla

Kanadan saaret
Ontario
Suuret järvet
Plutos

Plutos () oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin agrikulttuurisessa Kreikassa hyvän sadon jumala, mutta muuttui myöhemmin yleisestikin vaurauden jumalaksi. Hänen vanhempansa olivat Demeter ja Iasion, joka makasi tämän kanssa kolmasti kynnetyllä pellolla. Eleusiin mysteereissä Plutos esiintyi jumalaisena lapsena Demeterin seurassa. Plutos samastui ajoittain Haadeeseen, joka tunnettiin maan sisästä löytyvien rikkauksien jumalana myös nimellä Pluton.

Vaikka Plutos useimmiten esitettiin nuorena runsaudensarvea kantavana poika, Aristofaneen samannimisessä näytelmässä Plutos on vanha ryysyinen sokea mies. Näytelmässä Plutos kertoo sokeutensa syyksi sen, että nuoruudessaan hän oli uhannut Zeukselle menevänsä ainoastaan viisaiden ja sivistyneiden luokse, jolloin tämä oli lyönyt häntä sokeudella kateudestaan hyviä ihmisiä kohtaan.

Katso myös 
 Plutokratia

Lähteet 

Antiikin Kreikan jumalat
Illinois (joki)

Illinois on Mississippin sivujoki, joka virtaa Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on noin 440 km pitkä, ja sillä on  75 000 km² valuma-alue.  Joki oli intiaanien ja ranskalaisten uudisasukkaiden tärkeä vesireitti, sillä sitä pitkin pääsee Suurilta järviltä Mississippille.

1900-luvun alussa joki oli kuuluisa kalajoki, josta kerättiin myös simpukoita helmiäisnappien valmistusta varten. Ylikalastus ja saasteet ovat karkottaneet ammattikalastajat joelta, mutta virkistyskalastusta on edelleen.

Joki on osa vesireittiä, jota pitkin pääsee Chicagosta Mississippijoelle. Osa reitistä kulkee kanavassa, ja myös jokiosuutta säädellään viidellä sululla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain joet
Illinois’n maantiede
Mississippin vesistö
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2008

Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2008.

Lähteet 

 Suomen Virallinen Latauslista – Menneet listat

2008
Latauslista 2008
Nikolai Kamenski

Nikolai Andrejevitš  Kamenski (, 17. lokakuuta 1931 Moskova – 21. heinäkuuta 2017 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut mäkihyppääjä.

Kamenski voitti Keski-Euroopan mäkiviikon vuonna 1956. Hän oli vasta toinen mäkiviikon kokonaiskilpailun voittaja, joka ei voittanut yhtäkään osakilpailua mäkiviikon aikana.

Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 Kamenski sijoittui suurmäessä neljänneksi ja kaksi vuotta myöhemmin Zakopanen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti suurmäessä hopeamitalin.

Lähteet

Internet

Viitteet

Neuvostoliittolaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Vic Seixas

Elias Victor ”Vic” Seixas, Jr. (s. 30. elokuuta 1923 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tenniksenpelaaja. Hänellä on portugalinjuutalaisia juuria.

Palveltuaan toisessa maailmansodassa Seixas opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä. Hän pääsi Rhode Islandin Newportissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen vuonna 1971.

Seixas voitti muun muassa miesten kaksinpelin Wimbledonissa 1953 ja Yhdysvaltain avoimessa 1954. Hän osallistui Yhdysvaltain avointen kaksinpeliturnaukseen ennätyksellisesti 28 kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1940 ja viimeisen kerran vuonna 1969.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tennispelaajat
Vuonna 1923 syntyneet
Elävät henkilöt
Uusi Taiwanin dollari

Uusi Taiwanin dollari (; valuuttakoodi TWD, mutta lyhennetään tavallisesti NT$), tai yksinkertaisesti Taiwanin dollari (), on Taiwanin eli Kiinan tasavallan valuutta. Alun perin sitä on laskenut liikkeelle Taiwanin pankki, mutta vuodesta 2000 lähtien liikkellelaskijana on ollut Kiinan tasavallan keskuspankki.

Uuden Taiwanin dollarin rahayksikkö on kiinaksi nimeltään yuan ( tai ; pinyin: yuán). Puhekielessä rahayksikköä kutsutaan mandariinikiinaksi nimellä kuai (), taiwaniksi kho () ja hakkaksi ngiùn (). Yuan tarkoittaa myös Kiinan kansantavallassa käytettävän valuutan renminbinn perusyksikköä. Renminbi ei kuitenkaan kelpaa Taiwanissa, ja toisin päin. Rahayksiköt ovat vaihdettavissa keskenään. 

Heinäkuussa 2020 yhdellä eurolla sai noin 30 NT-dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aasian rahayksiköt
Taiwanin talous
Imperial Chemical Industries

Imperial Chemical Industries (ICI) oli brittiläinen kemianyritys, yksi suurimmista alallaan. Vuonna 2005 yhtiöllä oli 32 000 työntekijää. Vuodesta 2007 lähtien yhtiön pääomistaja on ollut alankomaalainen AkzoNobel-yhtiö. 
ICI:n piirissä kehitettiin muun muassa polyeteeni ja Perspex-akryylimuovi sekä malarialääke Paludrine. Se on lisäksi ollut uranuurtaja monien synteettisten väriaineiden tuottamisessa. 1980-luvulla ICI tuotti bakteeripohjaisia biomuovilaatuja kuten polyhydroksialkanoaatteja. ICI:n biotieteisiin erikoistunut osa yhtiöitettiin nimellä Zeneca vuonna 1993. Zeneca fuusioitui myöhemmin Astran kanssa Astra Zenecaksi.

Historiaa
ICI syntyi vuonna 1926 neljän brittiläisen kemianyrityksen fuusiosta. Ne olivat Brunner Mond, Nobel Industries, United Alkali ja British Dyestuffs. Yhteinen henkilöstömäärä oli noin 330 000. Yrityksen päätuotteita olivat aluksi räjähdysaineet, lannoitteet, hyönteismyrkyt, väripigmentit ja maalit.

1930-luvulla ICI oli muovien kehityksen kärjessä. Yhtiön piirissä syntyi niille termi plastic. Laboratoriossa sattunut vahinko johdatti ICI:n kemistit polyeteenin jäljille. Sen kehittäminen ja yleistyminen kesti melko kauan, mutta nopeammin markkinat ottivat vastaan Perspex-akryylimuovin, joka todettiin sopivaksi materiaaliksi autojen ja lentokoneiden tuulilaseissa. Toisen maailmansodan jälkeen ICI toi markkinoille polyesterikuidut sekä kemikaalin polyuretaanin vaahdottamiseen lämmöneristeeksi. Muovien ohella yrityksessä kehitettiin muun muassa ensimmäinen tehokas malarialääke proguaniili (Paludrine). Vuonna 1976 tuotiin markkinoille beetasalpaajalääke Tenormin.

Vuonna 1971 ICI laajeni Euroopasta Pohjois-Amerikkaan ostamalla yhdysvaltalaisen Atlas Chemical Industries -yhtiön. ICI:stä tuli yksi Britannian merkittävimmistä teollisuusyrityksistä, joka ensimmäisenä teki puolentoista miljardin liikevoiton vuodessa. Amerikkalaisen Glidden-yhtiön osto vuonna 1986 teki ICI:stä maailman suurimpiin kuuluvan maalivalmistajan.

Talousvaikeuksien takia ICI:stä eriytettiin 1990-luvun alussa biotiedeyhtiö Zeneca ja maatalouskemikaaleja tekevä Syngenta. Suomalainen Kemira yritti ostaa ICI:n kymmenen lannoitetehdasta vuonna 1990, mutta Britannian kauppa- ja teollisuusministeriö torjui kaupan kilpailua haittaavana. Vuonna 1997 ICI alkoi hankkiutua eroon myös peruskemikaaleista ja osti tilalle Unileverin erikoiskemikaalituotannon.

Vuonna 2008 ICI myytiin AkzoNobelille ja fuusioitiin siihen.

Katso myös 
VX

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset teollisuusyritykset
Entiset brittiläiset yritykset
Kemianteollisuusyhtiöt