joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalvaskeltavalmuska

Kalvaskeltavalmuska (Tricholoma ulvinenii) on syötävä keltavalmuskalaji. Se muistuttaa suuresti kangaskeltavalmuskaa, mutta on hennompi ja sen lakki on vaaleampi. Laji kasvaa yleisenä myöhäissyksyisin. Sen voi sekoittaa myös syötäväksi kelpaamattomiin äikävalmuskaan ja retikkavalmuskaan.

Lähteet

Valmuskat
Helsingin Toverit

Helsingin Toverit (lyh. HT) oli helsinkiläinen vuonna 1916 perustettu urheiluseura, jonka toiminta-aluetta olivat erityisesti Vallilan ja Hermannin kaupunginosat. Seuran perustivat Helsingin NMKY:stä irtaantuneet urheilijat. HT tunnettiin parhaiten yleisurheilusta sekä jalkapallosta, joiden ohella seuralla oli toimintaa muun muassa jääkiekossa, pesäpallossa, nyrkkeilyssä, suunnistuksessa sekä hiihtolajeissa. HT:n toiminta loppui 1970-luvulla.

Jalkapallossa HT voitti SM-kultaa vuonna 1942 sekä SM-pronssia 1934, 1935 ja 1939. Seura oli myös yksi Suomen Palloliiton Helsingin piirin perustajajäsenistä vuonna 1924. Vuonna 1942 saavutetun mestaruuden jälkeen HT:n jalkapallotoiminta laamaantui lähes kokonaan, kun osa seuran pelaajista perusti Kallion Palloseuran. Yleisurheilussa Tovereita edustivat muun muassa olympiamitalistit Volmari Iso-Hollo, Ville Ritola, Toivo Loukola, Eino Purje ja Antero Kivi.

Pesäpallossa HT osallistui SM-sarjaan vuodesta 1923 lähtien muutaman kerran, ja jääkiekossa seura pelasi Maakuntasarjassa. 1950- ja 1960-luvulla  HT toimi aktiivisesti mäkihypyn junioriseurana Helsingin alueella.

Kirjallisuutta

Lähteet

Helsinkiläiset urheiluseurat
Suomalaiset yleisurheiluseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat‎
Entiset suomalaiset jääkiekkoseurat‎
Entiset pesäpalloseurat
Vuonna 1916 perustetut urheiluseurat
Laakamyrkkyseitikki

Laakamyrkkyseitikki (Cortinarius limonius) on myrkyllinen havumetsissä kasvava seitikkilaji. Siinä on samoja myrkkyjä kuin suippumyrkkyseitikissä, mutta lievempiä.

Ulkonäkö ja koko 
Sieni on väriltään oranssinruskea, lakki 3-8 cm, nuorena suippulakkinen, vanhemmiten laakalakkinen. Sieni kasvaa loppukesästä loppusyksyyn melko harvinaisena Suomessa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius limonius, laakamyrkkyseitikki @ Natural Fungi in Finland

Seitikit
Myrkkysienet
Keltavyöseitikki

Keltavyöseitikki, vanh. kangasmyrkkyseitikki (Cortinarius gentilis) on ruskea sienilaji, joka kasvaa hyvin yleisenä kuusikoissa ja mäntymetsissä varsinkin sammalen seassa. Se on aluksi muodoltaan kellomainen, myöhemmin sienen lakki on muodoltaan laakea. Se on myös helppo tunnistaa jalan keltaisesta vyömuodostelmasta. Lajin lähisukulainen on myös laakamyrkkyseitikki. Keltavyöseitikin on myös arveltu käsittävän kaksi lähilajia.

Sienessä on arveltu olevan samoja myrkkyjä kuin suippumyrkkyseitikissä, tosin huomattavasti vähemmän. Nykytiedon mukaan keltavyöseitikki ei ole laakamyrkkyseitikin tapaan orellaniinia sisältävä myrkkysieni, mutta ruokasieneksi sitä ei suositella.
Värjäyksessä sitä käytetään erilaisten keltaisen sävyjen luomiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: keltavyöseitikki (Cortinarius gentilis)
Hattis harrastaa: Myrkylliset sienilajit
Cortinarius gentilis, keltavyöseitikki @ Natural Fungi in Finland
Kainuun Luontokuvat: Keltavyöseitikki, kangasmyrkkyseitikki, Cortinarius gentilis 

Seitikit
Kalvasvahvero

Kalvasvahvero (Cantharellus pallens) on kantarellia muistuttava keltainen vahverolaji. Se kasvaa Lounais-Suomen kalkkimailla. Laji on erinomainen ruokasieni, kantarellin veroinen. Laji on yleinen jo Keski- ja Etelä-Ruotsissa. Sienen erottaa kantarellista vaaleamman ulkomuodon ja paksumman jalan perusteella.

Lähteet 

Cantharellaceae
Tauriontatti

Tauriontatti (Suillellus luridus, aik. Boletus luridus) on myrkyllinen, Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla esiintyvä punertava tattilaji. Väriltään se on oliivimaisen ruskea tai kellanpunertava, ja muuttuu kosketettaessa siniseksi. Tatin pillit ovat keltaisia. Jalka on appelsiininkeltainen. Tatti suosii kalkkimaita, ja se on sisä-Suomessa harvinainen. Tatti on myrkyllinen raakana, ja alkoholin kanssa nautittuna se aiheuttaa antabusreaktion. Sitä muistuttaa veritatti.

Tauriontatti on Suomessa silmälläpidettävä laji.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Tauriontatti (Suillellus luridus)
 Mushroom Expert: Boletus luridus 

Boletaceae
Myrkkysienet
Come My Fanatics...

Come My Fanatics... on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Yhtyeen tyyli muuttui albumilla entistä psykedeelisempään ja raskaampaan suuntaan.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 28.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jus Oborn – kitara, laulu
 Tim Bagshaw – basso
 Mark Greening – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1997 albumit
Electric Wizardin albumit
Dopethrone

Dopethrone on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Levy on yhtyeen tunnetuin ja sanasta "Dopethrone" tullut jonkinlainen tunnussana yhtyeelle. Tyyli oli jälleen muuttunut edellisestä albumista, ja Obornin vokaalit ovat säröisemmät ja aggressiivisemmat kuin aikaisemmin. Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät raidat "Dopethrone", "Vinum Sabbathi", "Funeralopolis" sekä "We Hate You".

Kappaleet 
 
 
 
 I. Electric Frost
 II. Golgotha
 III. Altar of Melektaus

Kokoonpano 
 Justin Oborn – kitara, laulu
 Tim Bagshaw – basso
 Mark Greening – rummut

Arviot 
 Allmusic: 
 I-Mockery:

Lähteet 

Vuoden 2000 albumit
Electric Wizardin albumit
Ludivine Sagnier

Ludivine Sagnier (s. 3. heinäkuuta 1979, La Celle-Saint-Cloud, Yvelines, Ranska) on ranskalainen näyttelijä ja malli.

Sagnier aloitti elokuvauransa lapsinäyttelijänä vuonna 1989. Hän on näytellyt useissa François Ozonin elokuvissa, joista erityisesti Swimming Pool on tuonut hänelle mainetta.

Filmografiaa 

 8 naista (2002) 
 Swimming Pool (2003)
 Peter Pan (2003)
 Pariisi, rakkaudella (2006)
 Love Crime (2010)

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Hietala

Antti Hietala (s. 1958) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimii helsinkiläisen Q-teatterin johtajana.

Teatterityönsä lisäksi Hietala on toiminut muun muassa yhtenä Sosiaali- ja terveysministeriön Mahdollista menestys -kampanjan keulakuvista.

Ohjauksia 
Alfred Döblin: Berlin Alexanderplatz (Q-teatteri, 2002)
Fjodor Dostojevski: Riivaajat (Q-teatteri, 2004)
Wilhelm Busch: Maks ja Morits (Suomenlinnan kesäteatteri, 2005)
 Antti Hietala: Variatio Delectat - Paha tahto (Q-teatteri, 2006)
William Shakespeare: Macbeth (Q-teatteri, 2008)
 Antti Hietala: Aivan kuin minua ei olisi (Q-teatteri, 2010)
 Antti Hietala: Tulipunainen hevonen (Q-teatteri, 2012)
 Antti Hietala: Ihanat ihmiset (Q-teatteri, 2014)
 Antti Hietala: Kevyttä mielihyvää (Q-teatteri, 2016)
 Antti Hietala: Mount Everest (Q-teatteri, 2018)

Lähteet 
http://www.q-teatteri.fi
http://www.mahdollistamenestys.fi/articles/391/ 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Let Us Prey

Let Us Prey on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin neljäs studioalbumi vuodelta 2002. Tyylillisesti levy noudattaa Dopethronen viitoittamaa tietä, mutta on entistäkin raskaampi ja synkempi sekä sludge-vaikutteita on entistäkin enemmän. Albumilla on myös joitakin yhtyeelle epätyypillisiä kokeiluita, esimerkiksi "We, the Undead" kulkee epätavallisen nopealla tempolla ja Justinin laulu on hänelle epätyypillistä rääyntää sekä tyylilajiltaan enemmänkin dark ambientia edustavassa "Night of the Shapessa" kuullaan pianoa ja viulua. Ambient-vaikutteita on havaittavissa muuallakin, sillä albumin kaikki raidat perustuvat pitkälti hypnoottiseen toistoon. Levy ei ole noussut suuren yleisön suosioon, mutta silti monet pitävät sitä yhtenä yhtyeen parhaista julkaisuista. Albumin yhdellekään kappaleelle ei ole julkaistu lyriikoita, ja se on viimeinen alkuperäisen Electric Wizard -kokoonpanon nauhoittama julkaisu.

Kappaleet 
 
 
 
 I. House of Whipcord
 II. The Black Drug

Kokoonpano 
 Justin Oborn – kitara, laulu
 Tim Bagshaw – basso
 Mark Greening – rummut
 Paul Sax – viulu kappaleessa Night of the Shape

Arviot 
 Allmusic: 
 I-Mockery:

Lähteet 

 Vuoden 2002 albumit
Electric Wizardin albumit
Juurtotatti

Juurtotatti (Caloboletus radicans, syn. Boletus radicans) on Suomessa erittäin harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Siitä tunnetaan Suomessa ainoastaan yksi löytö. Sienen lakki on harmaanvalkoinen, halkeillut tai oliivinvärinen. Sienen jalka on kellertävä ja maku on karvas. Sieni kasvaa kalkkimailla lehdoissa ja puistomailla.

Lähteet 

Boletaceae
Veritatti

Veritatti (Neoboletus luridiformis) on Suomessa harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Väriltään se on tummanruskea tai oliivinvärinen, pillistö on keltainen. Se muistuttaa suuresti myrkyllistä tauriontattia ja on syytä jättää metsään kasvamaan. Tatti suosii lehtimetsiä, ja kasvaa nimenomaan lehmuksen seuralaisena. Sieni esiintyy Suomessa Lounais-Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: veritatti (Neoboletus luridiformis)
 Boletus luridiformis, veritatti @ Natural Fungi in Finland 

Boletaceae
We Live

We Live on Electric Wizardin viides albumi, joka on julkaistu vuonna 2004. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi uudella kokoonpanolla Tim Bagshawin ja Mark Greeningin jätettyä yhtyeen.

Kappaleet 
 
 I. Invocation
 II. Ritual

Kokoonpano 
 Justin Oborn – kitara ja laulu
 Liz Buckingham – kitara
 Robin Al-Issa – basso
 Justin Greaves – rummut

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Electric Wizardin albumit
Löyhkäseitikki

Löyhkäseitikki (Cortinarius camphoratus, aikaisemmin "sininen haisuseitikki" tai "sinimaltohaisuseitikki") on violetti, isohko helttasieni, jonka paras tuntomerkki on voimakas, epämiellyttävä tuoksu. Kangasmetsissä tavattava syötäväksi kelpaamaton seitikkilaji. Se muistuttaa haisuseitikkiä, mutta on violetimpi, vanhemmiten ruskehtavan kermanväriseksi vaaleneva. Tämän lajin voi sekoittaa sinivalmuskaan, joka on syötävä sieni.

Ulkonäkö ja koko 
Lakki, 3-10 cm, nuorena lähes puolipallomainen, myöhemmin kuperaksi laakeneva, lopulta lähes tasainen. Lakin pinta on sileän silkinhohtoinen, nuorena vaalea tai vaalean violetti, vanhemmiten keskeltä ruskettuva ja lopulta ruskeankermansävyiseksi haalistuva. Heltat nuorena violetit, mutta värjäytyvät vanhemmiten itiöpölystä ruskeiksi. Nuoren itiöemän helttoja peittää runsas vaaleanvioletti seitti. Jalka on 4-8 cm pitkä ja 1-2,5 cm paksu, tanakka ja tasapaksu, tai tyvestä nuijamainen. Jalka on lakin lailla vaalea tai violetti, nuorena vaaleansinisten, myöhemmin kellertävien, suojusvöiden kirjoma. Malto on violetti. Haju on voimakas ja epämiellyttävä, joidenkin mielestä hieman raakaa perunaa muistuttava.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Hyvin yleinen koko maassa kuusen levinneisyysalueella. Kasvaa havumetsien, useimmiten tuoreiden kuusikoiden sammalikossa elo-syyskuussa. Löyhkäseitikki on kuusen mykorritsasieni.

Käyttö 
Seitikkiä on joskus käytetty lankojen värjäykseen.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomen Luonto: Sienen tuoksu
Löyhkäseitikki (Cortinarius Camphoratus) 

Seitikit
Nurmimaamuna

Nurmimaamuna (Bovista nigrescens) on nurmikoilla yleisenä kasvava maamuniin (Bovista) kuuluva valkoinen sienilaji, joka kuitenkin tummuu vanhemmiten. Se on yleinen koko Suomessa. Laji on munanmuotoinen. Nuoret yksilöt ovat syötäviä, mutta maku huononee vanhemmiten ja nestemäinen vanhemman sienen malto ei myöskään ole omiansa houkuttelemaan ruokasienestäjää. Känsätuhkeloa sanotaan joskus maamunaksi, vaikka se on varsin erinäköinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luonnossa.net: Nurmimaamuna (Bovista nigrescens)

Maamunat
Suomalaiset ruokasienet
Witchcult Today


Witchcult Today on doom metal -yhtye Electric Wizardin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2007. Tyyli on lähempänä perinteistä doom metalia kuin muilla levyillä, mutta stoner-vaikutteita löytyy musiikista edelleen. Suurin muutos lienee kuitenkin Justin Obornin laulutyylissä, jonka täysin puhtaat ja kirkkaat kaukaa kaikuvat vokaaliosuudet luovat albumille erityisen uhkaavan tunnelman ja antavat täten yhtyeelle todella raskaan doom-tunnelman. Obornin laulutavasta tulee monelle mieleen yhdysvaltalainen doom-yhtye Saint Vitus. Levyllä soittaa uusi rumpali Shaun Rutter, moottoripyöräharrastaja, joka tuli Justin Greavesin tilalle tämän jätettyä yhtyeen.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 I. Frisson Des Vampires 
 II. Zora

Kokoonpano 
 Justin Oborn – laulu, kitara
 Liz Buckingham – kitara
 Robin Al-Issa – basso
 Shaun Rutter – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Electric Wizardin albumit
Jättikuukunen

Jättikuukunen (Calvatia gigantea, aiemmin Langermannia gigantea) on usean kilon painoiseksi kasvava kuukuslaji. Sieni on nuorena valkoinen, ja muuttuu myöhemmin oliivinruskeaksi. Sieni on Suomessa paikoittainen, jättikuukunen suosii typpipitoisia maita, kuten laitumia. Sieni on nuorena syötävä, mutta myöhemmin muuttuu pahan makuiseksi.

Tuntomerkit
Itiöemä on hyvin suuri (20-50 cm), jalaton ja pallomainen. Ulkokerros on valkoinen, sileähkö tai hieman epätasainen. Ajan kuluessa ulkokuori ruskettuu ja kuoriutuu pois, jonka jälkeen jäljelle jää kellanruskea, paperinohut kerros. Halkaisupinta on tasaisen valkoinen, kiinteä ja tummuu itiöiden kypsyessä.

Näköislajit
Jättikuukunen muistuttaa pienenä nurmimaamunaa ja ryhmätuhkeloa. Hieman isompana se muistuttaa ukonkuukusta. Suurta itiöemää on kuitenkin mahdotonta sekoittaa mihinkään muuhun lajiin.

Kasvupaikka- ja aika
Jättikuukusen satoaika on elo-lokakuussa. Se kasvaa puistonurmikoilla sekä puutarhoissa. Jättikuukunen suosii typpipitoista maata ja tarvitsee runsaasti ravinteita. Lahottaa kariketta ja kasvaa toisinaan noidankehissä.

Lähteet 

Agaricaceae
Suomalaiset ruokasienet
Ukonkuukunen

Ukonkuukunen (Lycoperdon utriforme, vanh. Calvatia utriformis) on tuhkeloiden sukuun kuuluva pallomainen valkoinen sienilaji. Se kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi ja 5–15 senttimetiä leveäksi. Sieni muuttuu vanhetessaan harmaaksi ja sen pinta alkaa lohkeilla. Ukonkuukunen kasvaa Suomessa paikoitellen typpipitoisilla alueilla, kuten laitumilla, hakamilla ja niityillä. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Sieni ei ole kovin satoisa, ja sitä tavataan korkeintaan muutaman itiöemän ryhmissä. Laji on hyvä ruokasieni nuorena, kun sen malto on valkoista. Ukonkuukunen on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Ukonkuukunen muistuttaa jättikuukusta, mutta on sitä pienempi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Ukonkuukunen (Lycoperdon utriforme)

Tuhkelot
Ryhmätuhkelo

Ryhmätuhkelo (Lycoperdon pyriforme) on puna- tai kellanruskea päärynämäinen tuhkelolaji, joka kasvaa yleisenä koko Suomessa. Se on pahan hajunsa vuoksi huono ruokasieni. Syötävä vain kun sisusta on valkoinen ja kiinteä. Malto muuttuu sienen eläessä aluksi nestemäiseksi kellanvihreäksi, sitten oliivinruskeaksi ja lopulta pöliseväksi mustaksi itiömassaksi. Se kasvaa useimmiten lehtipuiden kannoilla suurina ryhminä.  Lähisukulainen on känsätuhkelo.

Lähteet 

Tuhkelot
Harmaatorvisieni

Harmaatorvisieni (Pseudocraterellus undulatus) on harvinaisena Lounais-Suomessa kasvava harmaatorvisienilaji. Se suosii lehtometsiä ja varsinkin tammen ja pähkinäpensaan seuraa. Laji on hyvä ruokasieni. Se on väriltään harmaanruskea.

Lähteet  

Cantharellaceae
Dark Assault


Dark Assault on Iron Saviorin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. maaliskuuta 2001.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet:
<li>Headhunter (Krokus cover)
<li>The Hellion / Electric Eye (Judas Priest cover)

Kokoonpano 
 Piet Sielck – laulu, kitara
 Kai Hansen – laulu, kitara
 Jan Eckert – basso
 Joachim "Piesel" Küstner – kitara
 Thomas Nack – rummut, lyömäsoittimet
 Andreas Kück – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
Iron Saviorin albumit
Unification


Unification on Iron Saviorin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. tammikuuta 1999.

Kappaleet

Euroopan ja Pohjois-Amerikan bonuskappaleet:
<li>
<li>
<li>

Japanin bonuskappaleet:
<li>
<li>
<li>

Kokoonpano
 Piet Sielck – laulu, kitara
 Kai Hansen – laulu, kitara
 Jan Eckert – basso
 Joachim "Piesel" Küstner – kitara
 Thomas Nack – rummut, lyömäsoittimet
 Andreas Kück – kosketinsoittimet

+

 Uwe Lulls – kitara kappaleessa "The Battle"

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 albumit
Iron Saviorin albumit
Iron Savior (albumi)


Iron Savior on Iron Saviorin esikoisalbumi, joka julkaistiin 16. maaliskuuta 1997.

Kappaleet 

The Rage (Japanin bonuskappale)

Kokoonpano

Yhtye 
 Piet Sielck – laulu, kitara, basso, kosketinsoittimet
 Kai Hansen – kitara, laulu
 Thomen Stauch – rummut

Vierailevat muusikot 
 Hansi Kürsch – laulu
 Henner – laulu
 Dirk Schlachter – basso

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Iron Saviorin albumit
Oulun palo 1655

Oulun toinen tulipalo sattui vuonna 1655, jolloin taloja mainitaan hajoitetun tulen levenemisen estämiseksi. Tulipalon sanotaan alkaneen pormestari Antti Yrjönpojan Panimohuoneesta. Oulun väkiluku oli tuolloin noin 1 000 henkeä. Kaupunki rakennettiin tulipalojen jälkeen uuden järjestelysuunnitelman mukaan. Alue mitattiin ja tontit määrättiin uudestaan.

Lähteet 
 Oulun kaupungin historia 1, s. 128–129
 Oulun vuosisadat 1605–2005, s. 34

Palo 1655
1600-luvun tulipalot
Tulipalot Suomessa
1655
Kaupunkien palot
Etelä-Espoon Pallo

Etelä-Espoon Pallo (EsPa)  on vuonna 1988 perustettu espoolainen jalkapalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021 Kolmosessa.Seura perustettiin jatkamaan Matinkylän Mahdin (perustettu 1968) toimintaa.

EsPalla on yhdeksän omaa juniori-ikäluokkaa joissa on toistakymmentä joukkuetta. Kolmessa ikäluokassa EsPalla on yhteisjoukkueet HooGeen kanssa ja lisäksi neljä joukkuetta aikuisissa (kaksi harraste- ja kaksi kilpajoukkuetta, 2x kutonen, vitonen ja kolmonen), joissa pelaa yhteensä yli 700 rekisteröityä pelaajaa.

Etelä-Espoon Pallon toiminta on keskittynyt erityisesti Suurpellon, Matinkylän ja Olarin kaupunginosiin. Seura järjestää vuosittain EsPa-Iso Omena -turnauksen elokuussa, joka kokoaa yhteen useampi sataa joukkuetta ympäri Etelä-Suomen.

Tilastot

Edustusjoukkueen sarjasijoitukset

Pelaajat ja valmentajat

Seuran kasvatteja 
Panu Autio
Hannu Patronen
Akseli Pelvas 
Noora Räty
Jarkko Värttö 
Masar Ömer

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seuran kotisivut

Suomalaiset jalkapalloseurat
Espoolaiset urheiluseurat
5
Vuonna 1988 perustetut urheiluseurat
Suur-Matinkylä
Vasa Idrottssällskap

Vasa Idrottssällskap (lyh. Vasa IS, VIS) on vuonna 1907 perustettu vaasalainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa keilailussa, voimaurheilussa ja yleisurheilussa. Lisäksi seurassa toimii kuntojaosto. Seurassa on myös hiihto- ja voimistelujaostot, mutta niissä lajeissa ei tällä hetkellä (heinäkuu 2008) ole toimintaa. Seuran puheenjohtaja on Tom Gullberg.

Yleisurheilu 
Vasa IS on Suomen Urheiluliiton seuraluokittelussa superluokan seura (19. sija vuonna 2011). Seuraa ovat edustaneet muiden muassa maajoukkueurheilijat Frantz Kruger, Robert Häggblom, Mikaela Ingberg, Vanessa Vandy ja Camilla Richardsson.

Seura järjestää Nice Run -kuntotapahtumaa Vaasassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vasa Idrottssällskapin viralliset sivut

Vaasalaiset urheiluseurat
Suomalaiset yleisurheiluseurat
Vuonna 1907 perustetut urheiluseurat
Arthur C. Clarke -palkinto

Arthur C. Clarke -palkinto on vuosittain jaettava brittiläinen tieteiskirjallisuuden palkinto. Palkinto perustettiin Arthur C. Clarken lahjoituksesta ja se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987. Palkittavan kirjan valitsee kirjailijoista, kriitikoista ja faneista koostuva tuomaristo.

Palkitut teokset 
 1987: Margaret Atwood: Orjattaresi (The Handmaid's Tale)
 1988:  George Turner: The Sea and Summer
 1989: Rachel Pollack: Unquenchable Fire
 1990: Geoff Ryman: The Child Garden
 1991: Colin Greenland: Take Back Plenty
 1992: Pat Cadigan: Synners
 1993: Marge Piercy: Body of Glass 
 1994: Jeff Noon: Vurt
 1995: Pat Cadigan: Fools
 1996: Paul J. McAuley: Fairyland
 1997: Amitav Ghosh: The Calcutta Chromosome
 1998: Mary Doria Russell: The Sparrow
 1999: Tricia Sullivan: Dreaming in Smoke
 2000: Bruce Sterling: Distraction 
 2001: China Miéville: Perdido Street Station
 2002: Gwyneth Jones: Bold as Love
 2003: Christopher Priest: The Separation
 2004: Neal Stephenson: Quicksilver
 2005: China Miéville: Iron Council
 2006: Geoff Ryman: Air
 2007: M. John Harrison: Nova Swing (suom.)
 2008: Richard Morgan: Musta mies (Black Man)
 2009: Ian R. MacLeod: Song of Time
 2010: China Miéville: Toiset (The City & the City)
 2011: Lauren Beukes: Zoo City (suom.)
 2012: Jane Rogers: The Testament of Jessie Lamb
 2013: Chris Beckett: Dark Eden
 2014: Ann Leckie: Ancillary Justice
 2015: Emily St. John Mandel: Station Eleven
 2016: Adrian Tchaikovsky: Children of Time
 2017: Colson Whitehead: Maanalainen rautatie (The Underground Railroad)
 2018: Anne Charnock: Dreams Before the Start of Time
 2019: Tade Thompson: Rosewater
 2020: Namwali Serpell: The Old Drift
 2021: Laura Jean McKay: The Animals in That Country

Lähteet 
 Arthur C. Clarke -palkinnon viralliset sivut

Aiheesta muualla 
 Kirjavinkit: Arthur C. Clarke -palkinto. Kirjavinkit.

Tieteiskirjallisuuspalkinnot
Arthur C. Clarke
KSF Media

KSF Media on Konstsamfundet-säätiön omistuksessa oleva lehtitalo, johon kuuluu viisi Suomessa ilmestyvää ruotsinkielistä lehteä. Se aloitti varsinaisen toimintansa vuoden 2008 alussa.

KSF Median toimitusjohtaja on toukokuun 2018 alusta alkaen ruotsalainen Anna Hellerstedt. Vastaavana kustantajana toimii Susanna Landor.

Lehdet 
KSF Mediaan kuuluu viisi sanomalehteä, jotka ovat kokonaan tai suurimmaksi osaksi Konstsamfundetin omistuksessa. KSF Media vastaa näiden lehtien hallinnosta ja myynnistä.

Julkaisut

Sanomalehdet
 Hufvudstadsbladet
 Västra Nyland  
 Östnyland

Aikakauslehdet
Livsstil
Affärsmagasinet Forum

Historia 
KSF Median perustamisesta tiedotettiin 21. toukokuuta 2007 ja yhtiö aloitti varsinaisen toimintansa vuoden 2008 alusta, jolloin Konstsamfundetin kokonaan tai suurimmaksi osaksi omistamien lehtien hallinto ja myynti siirrettiin uuteen yhtiöön. Samalla lehtien omistamat kiinteistöt siirrettiin KSF Median tytäryhtiön omistukseen. Toimituksellisesti lehdet toimivat erillään toisista.

Ennen Anna Hellerstedtiä toimitusjohtajina ovat toimineet muiden muassa Svante Wahlbeck, Jens Berg ja Barbro Teir.

Omistuksia 
 KSF Media Holding Oy on osana Föreningen Konstsamfundet-säätiöryhmää Stockmann-konsernin toiseksi suurin osakkeenomistaja 9,39 % osuudella. KSF Media Holdingin osuus Stockmann Groupista on 1,38 %.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 KSF Median viralliset sivut

Suomalaiset lehtitalot
Deir el Bahri

Deir el-Bahri ( dayr al-baḥrī, sananmukaisesti "Pohjoinen luostari") on kuolintemppelien ja hautojen alue, joka sijaitsee Theban nekropolissa Egyptissä Niilin länsirannalla vastapäätä Luxorin kaupunkia.

Temppelialue
Deir el Bahrin terassitemppeli oli alun perin 1460-luvulla eaa. suunniteltu kuningatar Hatšepsutin kuolintemppeliksi, mutta rakennusteknisistä syistä hanke epäonnistui.

Ensimmäinen alueelle rakennettu monumentti oli 1995 eaa. kuolleen 11. dynastian Mentuhotep II:n kuolintemppeli. Myös Amenhotep I ja Hatšepsut rakensivat paikalle temppelinsä. Hatšepsutin kuolintemppeli suunniteltiin sijoittumaan aikaisempien kuningashautojen alapuolelle. Louhiminen ei kuitenkaan onnistunut suunnitellulla tavalla, koska kiviaines oli epätasaista. Hautakammio on tosin syvällä, mutta ei suunnitellulla paikalla. Sinne haudattiin vain Hatšepsutin lähin avustaja Senenmut.

Al-Gama'a al-Islamiyyasta tulleet islamistiset militantit surmasivat alueella 58 matkailijaa ja neljä egyptiläistä vuonna 1997. Matkailijoiden määrä väheni alueella väliaikaisesti huomattavasti.

Katso myös
Mentuhotep II
Kuninkaiden laakso
Theba (Egypti)
Thutmose III
Hatšepsut

Lähteet
 Mertz, Barbara 1964. Temples, Tombs and Hieroglyphs. New York: Coward-McCann. ISBN 0-87226-223-5

Viitteet

Aiheesta muualla

Egypti-hakemisto Bluffton University
The Cache at Deir el-Bahri – Arkaeologia About.com
Djeser djeseru temppeli
Deir el-Bahri, Marie Parsons

Arkeologiset kohteet Egyptissä
Muinaisen Egyptin hautauskäytännöt
Alush Noga Stadium

Alush Noga Stadium (aikaisemmin Punëtori Stadium) on monikäyttöinen stadion Patosissa Albaniassa. Sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa KS Albpetrol Patosin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 5 000 ihmistä.

Albanian jalkapallostadionit
Stade Abed Hamdani

Stade Abed Hamdani on monikäyttöinen stadion El Khroubissa Algeriassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa AS Khroubin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 10 000 ihmistä. 

Algerian jalkapallostadionit
Björn Månsson

Björn Månsson (s. 17. joulukuuta 1952 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän toimi Hufvudstadsbladetin pääkirjoitustoimittajana vuosina 1982–2009. Vuonna 2009 hän siirtyi ruotsalaisen eduskuntaryhmän pääsihteeriksi.

Nuoruudessaan Månsson oli aktiivinen nuorisopoliitikko. Hän profiloitui muun muassa ydinvoiman vastustajana toimiessaan vuosina 1975–1977 RKP:n nuorisojärjestön, Svensk Ungdomin, puheenjohtajana. 

Månsson on myös johtanut suomenruotsalaisten toimittajien keskusjärjestöä, Finlands svenska publicistförbund, viimeksi vuoden 2007 toimikaudella. Vuosina 1992–1998 Månsson toimi Suomen Journalistiliiton varapuheenjohtajana. 

Kirjoituksissaan Månsson on keskittynyt lähinnä kotimaan poliittisiin ilmiöihin ja EU-politiikkaan. Månsson on myös kirjoittanut kolumneja useista matkoistaan.

Vuoden 2009 eurovaaleissa Månsson sai RKP:n ehdokkaana 13 334 ääntä, muttei tullut valituksi. Eduskuntavaaleissa 2011 hän sai 2 847 ääntä.

Månsson on naimisissa muotokuvataiteilija Riitta Mäkinen-Månssonin kanssa. Heillä on kolme aikuista lasta. Perhe asuu Helsingin Tapanilassa.

Lähteet 

Hufvudstadsbladet
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset toimittajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Svensk Ungdomin puheenjohtajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian–Etiopian sodat

Italian–Etiopian sota voi viitata johonkin kolmesta erillisestä sodasta:
 Italian–Etiopian sota (1887–1889)
 Italian–Etiopian sota (1895–1896), Etiopian voitto Adowan taistelussa varmisti että se oli ainoa afrikkalainen valtio, joka pystyi onnistuneesti vastustamaan eurooppalaista kolonialismia.
 Italian–Etiopian sota (1935–1936), Italia valloitti Etiopian.

Etiopian historia
Italian sodat
Kolonialismi
LaFee

LaFee (oik. Christina Klein, s. 9. joulukuuta 1990 Aachen) on saksalainen pop rock -laulaja. Hän nousi julkisuuteen televisiokanava RTL:n Kiddy Contest -ohjelmasta. Tuottaja Bob Arnz tarjosi 14-vuotiaalle LaFeelle levytyssopimuksen ja vuoden 2006 alussa julkaistiin esikoissingle ”Virus”, joka sijoittui Saksan Top 40 -listalle. Myös seuraavat singlet ”Prinzessechen”, ”Was ist Das” sekä ”Mitternacht” nousivat Top 40 -listalle.

LaFeen mukaan nimetty esikoisalbumi vuodelta 2006 nousi Saksan ja Itävallan listaykköseksi ja myi platinaa molemmissa maissa. Toinen albumi, Jetzt erst recht julkaistiin vuonna 2007. Sitä myytiin Itävallassa kultalevyyn oikeuttava määrä ja Saksassa platinalevyyn oikeuttava määrä. Vuonna 2008 LaFee julkaisi englanninkielisen albumin, Shut Up. Seuraavana vuonna julkaistiin hänen kolmas saksankielinen albuminsa, Ring frei, joka on myynyt Itävallassa kultaa. Yhteensä hänen albumeitaan on myyty yli miljoona kappaletta.

Musiikkiura 
Saksalaiselle isälle ja kreikkalaiselle äidille syntynyt Klein osallistui vuonna 2004 itävaltalaiseen lasten laulukilpailuohjelmaan, Kiddy Contestiin. Ohjelman ansiosta tuottaja Bob Arnz löysi hänet ja solmi hänen kanssaan levytyssopimuksen. LaFeen ensimmäinen single, ”Virus” nousi suoraan listaykköseksi Saksassa.

4. kesäkuuta 2011 LaFee julkaisi kahden vuoden tauon jälkeen ensimmäisen singlensä nimeltään ”Ich bin”. Se on ensimmäinen single hänen 19. elokuuta 2011 julkaistulta studioalbumiltaan, Frei.

Diskografia

Albumit 
LaFee (2006)
Jetzt erst recht (2007)
Shut Up (2008)
Ring frei (2009)
Best Of – LaFee (kokoelma, 2009)
Frei (2011)

Singlet 
”Virus” (2006)
”Prinzesschen” (2006)
”Was ist das” (2006)
”Mitternacht” (2006)
”Heul doch” (2007)
”Beweg dein Arsch” (2007)
”Wer bin ich” (2007)
”Shut Up” (2008)
”Ring Frei” (2008)
”Scheiss Liebe” (2009)
”Der Regen fällt” (2009)
”Ich bin” (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu 

Saksalaiset laulajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesiliukumäki

Vesiliukumäki on esimerkiksi vesipuistoissa ja kylpylöissä oleva laite, jossa lasketaan mäkeä alas, yleensä uima-altaaseen. Vesiliukumäkiä on sekä sisä- että ulkotiloissa.

Tyypit

Perinteinen vesiliukumäki
Perinteisessä vesiliukumäessä laskija kiipeää itse huipulle ja laskee sieltä alas joko selällään tai istuen. Liukumäki on yleensä mutkikas ja päättyy uima-altaaseen.

Rengasvesiliukumäki
Rengasvesiliukumäki on hieman perinteistä vesiliukumäkeä leveämpi, jotta ilmatäytteiset renkaat sopisivat kulkemaan mäen yläpäästä alapäähän. Rengasvesiliukumäissä ei voi olla jyrkkiä nousuja tai laskuja, jotta laskija pysyisi renkaan kyydissä ja jottei rengas jumittuisi johonkin kohtaan liukumäkeä.

Suorat vesiliukumäet
Suora vesiliukumäki on sellainen, jossa lasketaan maha alaspäin, joskus ohuen patjan päällä. Koska laskumäki on suora, nopeus nousee näissä mäissä useasti suuremmaksi kuin muissa vesiliukumäkityypeissä. Suorat vesiliukumäet päättyvät useimmiten uima-altaan sijaan pitkään tasaiseen kohtaan liukumäessä. Erittäin nopeissa liukumäissä saattaa olla turvallisuuden takia vielä laskun jälkeen hieman nousumäkeä.

Vesivuoristorata

Kyseessä on vuoristorata, jossa vaunu vie laskijan mäen huipulle ja laskee tämän jälkeen itsestään alas.

Toiminta
Vesiliukumäessä on pumppu, joka nostaa vettä alhaalla olevasta uima-altaasta sekä vesisäiliöistä. Veden annetaan virrata liukumäen päällä siten, että liukumäen pinta on liukas. Joissain vesiliukumäissä on myös liikennevalot, jotka kertovat laskijalle, koska tämä saa laskea.

Muuta
Pohjoismaiden ja Suomen pisin vesiliukumäki on Kylpylähotelli Peurungassa. Se on 130 m pitkä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Vuosaaren urheilutalo 

Vesipuistot
Uinti
Wolfram Löwe

Wolfram Löwe (s. 14. toukokuuta 1945 Markranstädt) on saksalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Itä-Saksaa.

Löwe pelasi urallaan seuratasolla 1. FC Lok Leipzigissä vuosina 1963-1980. Maajoukkuetasolla hän pelasi Itä-Saksan joukkueessa 43 ottelua ja teki 12 maalia. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Montrealista 1976. Arvokisoissa hän edusti maataan lisäksi MM-kisoissa 1974.

Lähteet 
 Weltfussball 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Rrëshen

Rrëshen on kaupunki Albaniassa. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Lezhën maakunnassa, Mirditën kunnassa. Etäisyys Tiranaan on puolisensataa kilometriä.

Rrëshenissä on 8 803 asukasta (2011). 

Pääuskonto on katolilaisuus. Kaupungissa on Rrëshenin roomalaiskatolisen hiippakunnan piispanistuin ja katedraali.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rrëshenin kotisivut , , , 

Albanian kaupungit
Nurmituhkelo

Nurmituhkelo (Lycoperdon pratense vanh. Vascellum pratense) on kellertävänvalkoinen piikkien peittämä tuhkelolaji, joka kasvaa Suomessa harvinaisena. Se viihtyy laitumilla, tienvarsilla ja nurmikoilla. Laji on nuorena syötävä mutta muuttuu vanhemmiten pahan makuiseksi. Lähisukulainen on esimerkiksi känsätuhkelo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luontonetti: Nurmituhkelo (Vascellum pratense) 

Tuhkelot
Arsenal Ground

Arsenal Ground on monikäyttöinen stadion Alderneyssä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Alderneyn jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä. Stadionille mahtuu 1 500 ihmistä, eli yli puolet koko saaren asukasluvusta. 

Arsenal Ground
Kanaalisaaret
Karl Sigurbjörnsson

Karl Sigurbjörnsson (s. 5. helmikuuta 1947) on islantilainen pappi. Hän toimii saarivaltion piispana ja siten sen luterilaisen valtionkirkon johtajana. Hän astui virkaansa 1990-luvun lopulla Ólafur Skúlasonin seuraajana. Hänen isänsä Sigurbjörn Einarsson toimi piispana vuosina 1959–1981.

Lähteet 

Luterilaiset piispat
Islantilaiset piispat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Sigurbjörn Einarsson

Sigurbjörn Einarsson (30. kesäkuuta 1911 – 28. elokuuta 2008) oli islantilainen pappi ja teologian tohtori. Hän toimi Islannin luterilaisena piispana vuosina 1959–1981. Nykyinen piispa Karl Sigurbjörnsson on hänen poikansa.

Lähteet 

Luterilaiset piispat
Islantilaiset piispat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Tii

Tii on golfissa käytettävä tuki. Golfpallo asetetaan tiin päälle ennen lyöntiä. Golfin sääntöjen mukaan tii ei saa olla yli 10,16 senttimetriä pidempi. Tiin käyttö on sallittua vain kunkin väylän avauslyönnin aikana väylän avauspaikalta. Kun pallo on pelissä väylällä tai viheriöllä avauslyönnin jälkeen, sitä ei saa asettaa enää tiin päälle.

Jim Bolin on valmistanut maailman suurimman tiin, jonka pituus on 9,37 metriä.

Katso myös 

 Golftermit

Lähteet 

Golf
Laakakorvasieni

Laakakorvasieni (Discina ancilis, syn. Gyromitra perlata, aikaisemmin "iso maljamörsky") on laakea korvasienilaji. Laji viihtyy puunkuorikkeessa ja istutetuissa kangasmetsissä keväisin huhtikuusta toukokuulle. Laakakorvasieni on hyvä ruokasieni, mutta täytyy virallisen ohjeen mukaan esikäsitellä.

Koko ja tuntomerkit 
Väriltään ruskea ja muodoltaan maljamainen. Vanhana maljamaisuus katoaa. Kelpaa syötäväksi sellaisenaan, mutta sientä ei pidä sekoittaa raakana tappavan myrkylliseen korvasieneen. Laakakorvasieni ei kuitenkaan ole aivomainen, kuten korvasieni. Laakakorvasieni kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa. Lakki 6-12 senttiä leveä. Malto ohutta, vaaleaa ja haurasta. Jalka vaaleahko, tukeva ja lyhyt.

Lähteet 
 Luontonetti: Laakakorvasieni
 Sepon sieniopas: Discina ancilis Viitattu 19.9.2011

Viitteet 

Maljasienet
Suomalaiset ruokasienet
Pohjanpiispanhiippa

Pohjanpiispanhiippa (Gyromitra ambigua) on Lapissa kasvava piispanhiipan sukulaislaji. Piispanhiipasta sen kuitenkin erottaa ennen kaikkea violetista jalasta. Laji muistuttaa nimensä mukaisesti ruskeaa piispanhiippaa. Laji kasvaa myöhäissyksyisin syys-lokakuussa. Se muistuttaa jonkin verran myös korvasientä, mutta kasvuaika on puoli vuotta myöhemmin. Pohjanpiispanhiippa on joskus aiheuttanut keittämättömänä myrkytyksiä eli laji on lievästi myrkyllinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Rogers Mushrooms (myös valokuva)

Maljasienet
Islannin kansalliskirkko

Islannin kansalliskirkko () on Islannissa toimiva luterilainen kirkko. Se on Luterilaisen maailmanliiton, Porvoon kirkkoyhteisön ja Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen.

Islannin kansalliskirkon pää on Islannin piispa, jona vuodesta 2012 lähtien on toiminut Agnes M. Sigurðardóttir. Kansalliskirkkoon kuulu vuoden 2022 alussa 229 146 jäsentä eli 60,9 prosenttia Islannin väestöstä.

Uskonnonvapaus turvattiin Islannissa jo vuoden 1874 perustuslaissa, mutta luterilaisella kirkolla on kansalliskirkkona valtion takaama erityisasema. Vaikka kirkollisia palveluita, kuten kirkkohäitä, käytetään runsaasti, käy aikuisista kirkossa vähintään kerran kuukaudessa vain 10 prosenttia. Kirkon asioista päättävä elin on Kirkjuþing.

Jäsenet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , 

Kansalliskirkko
Evankelis-luterilaiset kirkot
Valtionkirkot
Olkkolan kartano

Olkkolan kartano on Savitaipaleella sijaitseva kartano. Kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1906. Rakennus on suojeltu rakennussuojelulailla.

Kirjallisuutta
 Jurvanen, Pertti: Savitaipaleen Olkkolan Hovi 1688-2000. Kotka 2000. ISBN 952-91-2903-3

Lähteet 

Suomen kartanot
Savitaipaleen rakennukset ja rakennelmat
Suomen suojellut rakennukset
Pippuriseitikki

Pippuriseitikki (Cortinarius causticus) on okranvärinen seitikkilaji. Seitikki viihtyy sekä lehti- että havumetsissä. Maku on mieto, jalka ja heltat okran- tai sitruunankeltaisia. Seitikki on Keski-Euroopassa yleinen. Laji kasvaa myös Suomessa.

Lähteet 

Seitikit
Valjulimaseitikki

Valjulimaseitikki (Cortinarius mucifluus) on limalakkinen, keltainen seitikkilaji. Heltat ovat ruskeat, ja muuttuvat myöhemmin ruosteenvärisiksi. Jalka on vaalea. Seitikki kasvaa karuissa mäntymetsissä sekä myös kuusen seurassa. Seitikki on melko yleinen koko maassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Roger's Mushrooms

Seitikit
Keltalimaseitikki

Keltalimaseitikki (Cortinarius delibutus) on kellertävä, suippolakkinen ja tahmea seitikkilaji. Se kasvaa kaikenlaisissa metsissä kohtalaisen yleisenä koko Suomessa. Jalka on pitkä ja valkoinen, ja siinä on keltaisia limalaikkuja. Sieni maistuu miedolta, mutta ruokasieni se ei kuitenkaan ole.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius delibutus, keltalimaseitikki @ Natural Fungi in Finland

Seitikit
Salolimaseitikki

Salolimaseitikki (Cortinarius stillatitius) on tumman- tai oliivinruskea limaseitikkilaji, jonka lakki on nimensä mukaisesti hyvin tahmea. Sieni kasvaa sekä kuusikoissa että lehtimetsissä. Lähin laji, johon sieni sekoitetaan usein on kangaslimaseitikki. Jalka on vaaleanviiruinen ja erittäin limainen. Heltat ovat harmaat tai valkoiset. Sieni on yleinen koko Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Valokuva Stridvall

Seitikit
Ryppylimaseitikki

Ryppylimaseitikki (Cortinarius livido-ochraceus, syn. C. elatior, aikaisemmin "ryppyinen limaseitikki") on tahmalakkinen, tummanruskealakkinen limaseitikki. Sen lakki vaalenee reunoja kohti, ja siinä on joskus myös violettia. Jalka on vaalea tai violetti ja hyvin limainen. Sieni kasvaa pyökkimetsissä harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa. Lähisukulainen on kangaslimaseitikki, joka on paljon yleisempi.

Lähteet 

Seitikit
Valeseitikki

Valeseitikki (Leucocortinarius bulbiger, aikaisemmin "valkoseitikki") on valeseitikkeihin kuuluva sukunsa ainoa seitikkilaji. Se on väriltään punertavanruskea. Lakki on 4–12 senttimetriä leveä, aluksi puolipallomainen ja myöhemmin laakeneva. Lakin reunat ovat sisäänkiertyneitä. Malto on valkoista. Heltat ovat melko tiheät ja kermanväriset. Itiöpöly on valkoista. Sienen jalka on valkoinen ja 4–10 senttimetriä pitkä. Jalan tyvessä on selvästi erottuva mukula. Sienen haju ja maku on mieto, mutta se ei ole ruokasieni. Valeseitikki kasvaa melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen ravinteikkaissa havu- ja sekametsissä. Sieni on kalkinsuosija, ja sen kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Valeseitikki (Leucocortinarius bulbiger)

Tricholomataceae
Caron Barnes

Caron Wuotila (o.s. Barnes, ent. Barnes-Berg, s. 1961 Yhdistynyt kuningaskunta) on britanniansuomalainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hänen vanhempansa olivat syntyjään jamaikalaisia. Barnes varttui kuusilapsisessa yksinhuoltajaperheessä Boltonin tekstiiliteollisuuskaupungissa Manchesterin lähellä, jossa äiti toimi kotiompelijana. Barnes muutti Suomeen 1980-luvun alussa ja alkoi työskennellä Helsingin Hotelli Vaakunan ylimmän kerroksen Sky Barissa DJ:nä ja laulajana.. 

Barnes on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa Tupla-Uuno ja Vääpeli Körmy – taisteluni. Vuonna 1993 hän esiintyi televisiossa Kivikasvot Show’ssa. Hän on ollut mukana myös musikaalituotannoissa, joita ovat Tampereen Teatterin Rent (1998) sekä Helsingin Kaupunginteatterin Stand By Me (2003) ja Hairspray (2005).

Caron Barnes on julkaissut kaksi albumia. Ensimmäinen niistä, Caron (1986), syntyi Tukholmassa etupäässä ruotsalaisvoimin, toinen albumi You’ll Always Have a Friend (1992) Lontoossa tuottajanaan britannianintialainen Biddu, jonka New Musical Express -lehti nimesi 20 vuotta myöhemmin maailman kaikkien aikojen 50 tärkeimmän äänilevytuottajan joukkoon.

Yksityiselämä

Barnesilla on kaksi vuosituhannen vaihteen tienoilla syntynyttä poikaa aiemmasta avioliitostaan Claës-Eric Bergin kanssa. Hänen nykyinen aviomiehensä on Petri Wuotila.

Diskografia

Albumit 
 Caron (Megafon, 1986)
 You’ll Always Have a Friend (Epic Records, 1992)

Lähteet 

Britanniansuomalaiset
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset mallit
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Monivyöseitikki

Monivyöseitikki (Cortinarius triumphans, aikaisemmin "monivöinen seitikki") on kellanruskea, tahmainen seitikkilaji, jonka jalassa erottuu suojuksen jätteitä. Sieni on koivun seuralainen, ja kasvaa lehtimetsissä, lehdoissa ja metsänreunoilla. Sieni on hyvä ruokasieni, mutta sitä on varottava sekoittamasta myrkyllisiin seitikkilajeihin, kuten suippumyrkkyseitikkiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: monivyöseitikki (Cortinarius triumphans)
Luontoportti: Monivyöseitikki Cortinarius triumphans
 Luonnossa.org: Monivyöseitikki (Cortinarius triumhans) 
Cortinarius triumphans, monivyöseitikki @ Natural Fungi in Finland

Seitikit
Suomalaiset ruokasienet
Myrkkyherkkusieni

Myrkkyherkkusieni (Agaricus xanthodermus) on herkkusieniin kuuluva myrkyllinen, valkoinen herkkusienilaji. Sen tunnistaa parhaiten koskettamalla, kosketuskohdat kellertyvät. Sieni myös haisee musteelta, varsinkin kiehautettaessa. Sillä on jalassaan paksu rengas.
Heltat ovat ensin punertavat, sienen vanhetessa mustat. Jalka on valkoinen. Myrkkyherkkusieni on myrkyllinen, se aiheuttaa pahoivointia ja voimakkaita vatsanväänteitä. Sieni kasvaa kalkkipitoisella maalla. Ei ole varmaa esiintyykö sientä ollenkaan Suomessa.

Myrkkyherkkusienen erottaa syömäkelpoisista herkkusienistä myös maun avulla. Siinä missä ruoaksi kelpaavien herkkusienten maku on mieto, myrkkyherkkusienen maku on hyvin epämiellyttävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Medicinal Mushrooms: Agaricus xanthodermus 

Herkkusienet
Myrkkysienet
Valkovillaseitikki

Valkovillaseitikki (Cortinarius laniger) on seka- ja havumetsissä kasvava seitikkilaji. Se muistuttaa syötävää kehnäsientä.
Seitikki ei liene myrkyllinen, mutta ruokasieneksi siitä ei ole.

Kuvia

Lähteet 
 Suomen seitikit luetteloituna

Viitteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius laniger, valkovillaseitikki @ Natural Fungi in Finland Kuvia. 
Vanha Laji.fi Valkovillaseitikki — Cortinarius laniger Fr.

Seitikit
Eva Wagner-Pasquier

Eva Wagner-Pasquier (s. 14. huhtikuuta 1945 Bayreuth, Saksa) on saksalainen teatteriohjaaja. Hänen isänsä Wolfgang Wagner oli oopperaohjaaja, Bayreuthin musiikkijuhlien johtaja.

Taustaa
Eva Wagner syntyi Bayreuthissa 1945 samana päivänä kun  kenraali George S. Pattonin  3. armeijan 11. panssaroitu divisioona saavutti kaupungin. Eva on Wolfgang Wagnerin vanhin lapsi tämän ensimmäisestä avioliitosta Ellen Drexelin kanssa. Nykyisin Eva on naimisissa elokuvatuottaja  Yves Pasquier'n kanssa, ja pariskunnalla on yhteinen lapsi, Antoine Amadeus Pasquier (s. 1982).

Wieland Wagnerin kuoltua v. 1966 Eva Wagner tuli avustajaksi Bayreuthin musiikkijuhlille. Hän oli mukana mm. Patrice Chéreaun satavuotisjuhla-Sormus-sarjan miehityksen ja ohjauksen suunnittelussa v. 1976. Samana vuonna kuitenkin isän ja tyttären välit kiristyivät Wolfgangin erottua vaimostaan. Eva Wagner lähti juhlilta ja aloitti oman uransa ooppera-, teatteri- ja elokuvamaailmassa.

Vuonna 2001 Richard Wagnerin säätiö valitsi Eva Wagner-Pasquier'n Bayreuthin musiikkijuhlien johtajaksi äänin 22-2. Wolfgang Wagnerin ja Evan välille ei silloin syntynyt luottamusta ja Eva luopui johtajuudesta. 

Richard Wagnerin säätiö valitsi äänin 22–0 kokouksessaan 1. syyskuuta 2008 Katharina Wagnerin ja hänen sisarpuolensa Eva Wagner-Pasquier'n Bayreuthin musiikkijuhlien johtajaksi.

Tunnustukset  
 2010 Der Berliner Bär -kulttuuripalkinto (Bulevardilehti B.Z:n vuosittainen kulttuuripalkinto)

Ura
 1966–1976 avustajana Bayreuthin musiikkijuhlilla.
 ura jatkui Wienin valtionoopperassa August Everdingin ja Otto Schenkin avustajana
 Unitel Filmin johtajana hän valvoi yli 30 oopperan ja konsertin produktioita vuoteen 1984 asti. 
 vuodesta 1984 Eva Wagner-Pasquier oli johtajana Royal Opera Housessa eli Covent Gardenissa Lontoossa. 
 1987 hänet nimitettiin Pariisin Opéra Bastillen johtoon ohjelmistosta vastaamaan
 tämän jälkeen 1987 ja tällä hetkellä hän on taiteellisena neuvonantajana Aix-en-Provencen musiikkijuhlilla sekä Euroopan Musiikkiakatemiassa  
 lisäksi neuvonantajana myös Madridin Teatro Realissa, Metropolitan Opera Housessa New Yorkissa, Houston Grand Operassa sekä Théatre du Châtelet'ssa Pariisissa.

Aiheesta muualla
 Bayreuthin musiikkijuhlat
 Wagnerien sukupuu

Saksalaiset muusikot
Ooppera
Wagnerin suku
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Mauritanian ouguiya

Ouguiya on afrikkalaisen Mauritanian valtion rahayksikkö. 1 Mauritanian ouguiya on yhtä kuin 0,022€ (15.9.2020 klo 1.00 UTC). Rahayksikön ISO 4217 -koodi on MRU.

Afrikan rahayksiköt
Mauritania
Mantellin ufotapaus

Mantellin ufotapaus tapahtui Kentuckyssä yhdysvalloissa 7. tammikuuta 1948. Kentuckyn ilmakansalliskaartin lentäjä kapteeni Thomas F. Mantell menehtyi jahdatessaan väitetysti UFOa. Nähdystä tunnistamattomasta valkoisesta kappaleesta raportoivat myös muutamat muut, mukaan lukien sitä tornista Fort Knoxissa tarkkailleet. 

Mantellin tapaus oli varhaisimpia laajasti uutisoituja väitettyjä UFO-kohtaamisia. Aluksi arveltiin, että UFO olisi ollut Venus, jonka näkyvyys kuitenkin oli tapauksen ajankohtana kovin heikko. Tapausta ei siksi ole virallisesti selvitetty.

Ufotapaukset
1948
Kentuckyn historia
Donald Keyhoe

Donald Edward Keyhoe (20. kesäkuuta 1897 – 29. marraskuuta 1988) oli yhdysvaltalainen merijalkaväen upseeri ja kirjailija, joka tuli tunnetuksi UFO-tutkijana. Hän työskenteli 1950–1960-luvuilla National Investigations Committee On Aerial Phenomenassa, johtoportaassa asti.

Keyhoe julkaisi useiden ufokirjojensa ohella myös kaunokirjallisuutta.

Yhdysvaltalaiset ufotutkijat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Eettisen kaupan puolesta

Eettisen kaupan puolesta ry (lyh. Eetti ry, vuoteen 2010 asti Reilun kaupan puolesta Repu ry) on puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton kansalaisjärjestö,  jonka tarkoituksena on edistää oikeudenmukaisempaa ja ekologisesti kestävämpää maailmankauppaa.

Eetin toiminnan ytimessä ovat paikallisryhmät, joita on yli kymmenellä paikkakunnalla eri puolilla Suomea. Monipuoliseen kansalaistoimintaan kuuluvat mm. opintopiirit, maistatukset, kouluvierailut sekä erilaiset tempaukset. Eetti järjestää jäsenilleen ja muille reilusta kaupasta kiinnostuneille myös valtakunnallisia koulutuksia ja yhteistyötapaamisia. Viime vuosina Eetti on keskittynyt erityisesti julkisyhteisöjen eettisten hankintojen edistämiseen sekä Euroopan laajuisen vapaaehtoisverkoston Fairtrade Action Networkin luomiseen.

Eetti toimii tiiviisti yhteistyössä Reilun kaupan edistämisyhdistyksen kanssa ja sen muita tämänhetkisiä yhteistyökumppaneita ovat mm. SASK, Suomen Palloliitto, Changemaker, Attac, Maan ystävät, Nuorten Akatemia ja Vihreä Sivistys- ja Opintokeskus.

Paikallisyhdistykset

Turun Eettisen kaupan puolesta ry on keväällä 2002 aloittanut Eetti ry:n paikallisryhmä. Paikallisryhmän tarkoituksena on ollut tuoda Reilua kauppaa tutuksi Turussa ja sen lähialueilla. Parhaillaan Turun repu työskentelee joulukuussa 2005 alkaneen Reilu Turku -kampanjan parissa, jonka tarkoituksena on muuttaa Turku Reilun kaupan kaupungiksi.

Talous

Rahoitus

Aiheesta muualla 
 Eetin kotisivut
 Reilu kaupunki -kampanjan sivut 
 Fairtrade Action Networkin sivut
 Reilu peli, samat säännöt -kampanjan sivut 

Turku
Lisätietoa Reilu Turku -kampanjasta 
Tietoa Turun Repu ry:n tarkoista kokousajoista ja paikoista

Lähteet 

Reilu kauppa
Suomalaiset kehitysmaajärjestöt
Suomalaiset kuluttajajärjestöt
Reilu kauppa (yhdistys)

Reilun kauppa ry myöntää ja valvoo Reilun kaupan merkin käyttöä Suomessa ja Baltiassa sekä tiedottaa Reilun kaupan järjestelmästä. Sen tavoitteena on lisätä suomalaisten tietoa kaupan vaikutuksista kehitykseen ja kehitysmaiden köyhien elinoloihin sekä korjata epäkohtia merkkijärjestelmän avulla. Yhdistyksellä on 33 valtakunnallista jäsenjärjestöä. Yhdistys on Reilun kaupan kansainvälisen kattojärjestön Fairtrade Labelling Organizations Internationalin jäsen.

Katso myös
Reilun kaupan sertifiointijärjestelmä
Reilu kauppa (liike)
Reilun kaupan kaupunki
Eettisen kaupan puolesta ry

Aiheesta muualla
Reilun kaupan edistämisyhdistyksen kotisivut
Reilun kaupunki -kampanjan sivut 
Fairtrade Labelling Organizations International
Reilu kauppa ry:n kotisivut

Reilu kauppa
Suomalaiset kehitysmaajärjestöt
Suomalaiset kuluttajajärjestöt