joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut 2014

Vuoden 2014 Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailut on miesten kansainvälinen baseballturnaus Tšekissä ja Saksassa. Turnaus pelattiin 12.-21. syyskuuta ja pelipaikkoina toimivat Tšekissä Ostrava, Trebic ja Brno sekä Saksassa Regensburg.

Karsinnat

Kymmenen parasta joukkuetta vuoden 2012 kilpailuista selviytyi suoraan turnaukseen.

12 joukkuetta pelasi B-sarjan turnauksissa 22.-27. heinäkuuta 2013. Iso-Britannia (11. vuonna 2012) ja Venäjä (12. vuonna 2012) selvisivät EM-turnaukseen.

Alkulohkot

Regensburgin lohko

Tšekin lohko

Alankomaiden ja Tšekin välinen ottelu keskeytyi sateen takia. Iso-Britannian ja Ranskan välisessä kamppailussa siirryttiin jatkovuoropariin tilanteessa 4–4. Yläindeksi tuloksen perässä ilmoittaa pelattujen vuoroparien määrän silloin kun se poikkeaa normaalista yhdeksästä. Ottelu keskeytetään, kun joukkue johtaa vähintään 10 juoksulla vuoroparin täyttyessä.

Lohkojen kolme parasta pelaavat ylemmässä jatkosarjassa (lohko C). Alkulohkojen neljänsiksi sijoittuneet pelaavat ottelun sijoista 7–8 ja lohkojen kaksi heikointa pelaavat alemmassa jatkosarjassa (lohko D). Alkulohkossa toisensa kohdanneet joukkueet eivät kohtaa uudelleen jatkosarjassa, vaan niiden keskinäisen ottelun tulos seuraa mukana jatkosarjan taulukkoon. C lohkon kaksi parasta pelaavat loppuottelussa.

Jatkolohkot

C-lohko

Ottelu 7. sijasta

D-lohko

Loppuottelu

Lopulliset sijoitukset

Euroopan mestari  2014
 Alankomaat
21. mestaruus

Lähteet

2014
Vuoden 2014 baseball
Tšekin urheilutapahtumat
Saksan urheilu
Pikkuharjakotka

Pikkuharjakotka (Spilornis klossi) on käärmekotkien alaheimoon kuuluva haukkalaji. Se on kotoperäinen laji Intiassa Nikobaarien eteläisen ryhmän saarilla Great Nicobar (mukaan lukien Pulo Kunji), Little Nicobar, Menchal, Pilomilo ja Treis. Laji on havaittu itsenäiseksi lajiksi äskettäin. Toisin kuin alkuun arvioitiin, nykyisin sitä kuvataan kenttähavaintojen perusteella yleiseksi, mutta määrä on vähenemässä asutuksen lisääntymisen vuoksi. Määrästä ei kuitenkaan ole tehty arviota.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset ikivihreät sekametsät, ja yleensä sitä näkee puiden latvustossa, mutta myös heinikossa ja uudistusaloilla merenpinnasta 600 metrin korkeuteen.

Spilornis minimus on erotettu nimelle S. klossi ja nimilaji minimus yhdistetty S. cheelaan Rasmussenin ja Andertonin mukaan (2005).

Lähteet 

Haukat
Ihan sama

Ihan sama on suomalainen Jarmo Lampelan ohjaama kuusiosainen nuortensarja, joka kertoo eliittikouluun eristetyn pojan sekä hylätyn ja huostaanotetun tytön ystävyydestä kuvitteellisessa Merimaan kaupungissa. Yle TV2 esitti sarjan 18.–27. huhtikuuta 2014. Yle TV2 HD-kanavan lähetys lähetettiin 5.1-monikanavaäänellä. Yle Areenassa sarjan ensimmäinen osa julkaistiin ennakkoon 11. huhtikuuta 2014 ja loput jaksot 18. huhtikuuta 2014.

Sarjaa on kuvattu Helsingissä, Lahdessa, Porvoon saaristossa, Härmässä, Naantalissa, Kilpisjärvellä, Saana-tunturilla, Tallinnassa ja Kreetalla. Kuvauksissa käytettiin lähes tuhatta eri avustajaa. Lähitulevaisuuteen sijoittuvaa sarjaa varten tehtiin lähes 300 efektikuvaa tulevaisuuden maailman luomiseen. Sarjassa kuultavan musiikin esittää Radion sinfoniaorkesteri.

Juoni 
12-vuotias Kasper opiskelee Nerolan eliittikoulussa. Kasper kuluttaa päivänsä harjoittelemalla ja illat esiintymislavalla, jossa koulun opiskelijat esiintyvät omassa televisio-ohjelmassaan. Kasper ei kuitenkaan ole onnellinen, vaan näkee jatkuvasti unta vapaasta elämästä ja Iidasta, tytöstä, jota ei ole koskaan tavannut. Sijaisperheessä asuva 13-vuotias Iida puolestaan haluaa huomiota koko maailmalta, mutta erityisesti biologiselta äidiltään.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ihan sama Yle Areenassa 
 

Nuortensarjat
Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Beitske Visser

Beitske Visser (s. 10. maaliskuuta 1995 Dronten) on hollantilainen moottoriurheilija.

Ura 

Visser aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2007 päätyen eri juniori-luokkien kautta KZ1-luokkaan vuonna 2011. Vuonna 2012 Visser aloitti kilpa-uransa Saksan ADAC Formel Masters -sarjassa. Hän voitti kaksi kilpailua ja ajoi kerran paalupaikalle sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2013 hän jatkoi samassa sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen jälleen kahdeksanneksi. Vuonna 2014 Visser kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa AVF-tallissa saavuttaen 11 pistettä. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua GP3-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2015 Visser jatkaa FR 3.5 -sarjassa.

GP3-tulokset

W Series -tulokset

Lähteet 
Beitske Visser Driver Database -sivustolla

Alankomaalaiset autourheilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP3-kuljettajat
Elävät henkilöt
Tuomari

Tuomari on tuomioistuimen kokoonpanoon kuuluva henkilö, joka tuomioistuimen jäsenenä käsittelee ja ratkaisee sen käsiteltäviksi saatetut asiat.

Katso myös 
 Erotuomari
 Käräjätuomari

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oikeusalan ammatit
Akira Lenting

Akira Lenting (s. 11. elokuuta 1990 Nagano) on japanilainen maastohiihtäjä, joka edustaa itse perustamaansa Team Akira -seuraa.

Maastohiihdon maailmancupissa Lenting kilpaili ensimmäisen kerran Jällivaarassa marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2014 oltuaan 29:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Lenting sijoittui Japanin viestijoukkueen mukana kahdeksanneksi. 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa hän oli 44:s.

Lähteet 

Japanilaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Pragmaattinen totuusteoria

Pragmaattinen totuusteoria tarkoittaa karkeasti käytännöllistä totuusteoriaa. Sen mukaan käsitys on tosi, jos se on hyödyllinen. Käsitteen kehitteli amerikkalainen pragmatisti C. S. Pierce (1839–1914), kuitenkin kuuluisimman määritelmän pragmaattiselle totuusteorialle loi William James (1842–1910). Pragmaattisen totuusteorian mukaan emme voi pitää mitään teoriaa totena, ellei sen toimivuutta ja hyödyllisyyttä todisteta. Teorian mukaan totuuden voi siis määritellä käyttökelpoisuudeksi.

Esimerkkinä voidaan kysyä,mitä merkitsee energian vakiona säilymisen laki? Kysymykseen voidaan vastata, jos ymmärretään miten tutkijat soveltavat sitä käytäntöön.

Kritiikkiä

Bertrand Russellin mukaan pragmatismi sekoittaa totuuden indikaattorin ja totuuden merkityksen. Indikaattorin määrittelyssä ja tarkoituksen määrittelyssä on ero. Esimerkiksi, kun katuvalot syttyvät illalla, niin se on merkki siitä, että ilta on tulossa. Olisi kuitenkin ilmiselvästi väärin sanoa, että "ilta" tarkoittaa sitä aikaa kun katuvalot syttyvät.

Lähteet
Gunnar Aspelin: Ajatuksen tiet; yleinen filosofian historia 27.3.2014
http://www.kookas.fi/articles/read/6024 27.3.2014
http://edu.kuopio.fi/aikuislukio/kurssit/filosofia/filosofia1.htm 27.3.2014

Filosofiset teoriat
Metafysiikka
Eero Aaltonen

Eero Aaltonen (s. 12. joulukuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Aaltonen on ainoa useammalla kuin yhdellä kaudella kasvattajaseuraansa Loimaan Korikonkareita miesten pääsarjatasolla edustanut pelaaja. Hän pelasi urallaan myös VTB-liigassa ja miesten I-divisioonassa. Aaltonen voitti Loimaalla Suomen mestaruudet vuosina 2012 ja 2013, SM-hopeaa vuonna 2015 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2013.

Ura 

Aaltosen kasvattajaseura oli Loimaan Korikonkarit, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi I-divisioonassa kaudella 2008–2009. Hän oli mukana nostamassa seuraa Korisliigaan kaudella 2010–2011, minkä päätteeksi hän jatkoi uraansa Nilan Bisonsissa, joka jatkoi Korikonkareiden lisenssillä Korisliigassa.

Aaltonen pelasi kauden 2011–2012 pääasissa Bisonsin joukkueessa, mutta hän edusti myös Oulun NMKY:ta kolmen ottelun ajan I-divisioonassa. Bisonsissa hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 2012 ja 2013. Kaudeksi 2013–2014 Aaltonen siirtyi Namika Lappeenrantaan. Kaudella 2014–2015 Aaltonen edusti Bisons Loimaata. Hän loukkaantui talvella Lapua-ottelussa ja oli loukkaantunut loppukauden ajan. Hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Loimaalle heinäkuussa 2015.

Bisonsin Korisliiga-kauden päätyttyä huhtikuussa 2016 puolivälierätappioihin Tampereen Pyrinnölle Aaltonen ilmoitti päättävänsä huipputason pelaajauransa Bisonsin viimeisten VTB-liigaottelujen jälkeen. Hän suunnitteli aloittavansa opinnot. Syyskuussa 2016 Aaltonen palasi ainakin yhdeksi kaudeksi koripallon pariin tehtyään pelaajasopimuksen M1DB:ssä pelanneen Ura Basketin kanssa.

Saavutukset 
 Suomen mestaruus 2012 ja 2013
 SM-hopeaa 2015
 Suomen cupin hopeaa 2013

Lähteet 
 Eero Aaltonen Suomen Koripalloliitto
 Profiili VTB-liiga

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Pullokurpitsa

Pullokurpitsa eli kalebassi (Lagenaria siceraria) on kurkkukasveihin kuuluva köynnöskasvi. Pullokurpitsa on rentovartinen, suurilehtinen, ja sillä on pienet, valkoiset kukat. Sen hedelmää käytetään ravintona, ja siitä valmistetaan myös soittimia, talousastioita ja muita tarve-esineitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Afrikkanet: Pullokurpitsa (Lagenaria siceraria)
ITIS: Lagenaria siceraria 
United States Department of Agriculture (USDA): Lagenaria siceraria 
Flora of China: Lagenaria siceraria 

Kurkkukasvit
Ihmisravinnoksi käytetyt kasvit
Hyötykasvit
Lynkkysuoli

Lynkkysuoli (nykyinen termi koolon) on paksusuolen osa, joka alkaa umpisuolesta ja päättyy peräsuoleen. Lynkkysuoli jaetaan neljään osaan. Kohoava lynkkysuoli alkaa oikeasta suolikuopasta (fossa iliaca), josta se kulkee vatsontelon takaseinään kiinnittyneenä ylös oikeanpuoleisen munuaisen kohdalle. Sen ja maksan välissä lynkkysuoli kääntyy vasemmalle jatkuen poikittaisena lynkkysuolena. Se kulkee jokseenkin vaakasuorassa tai pienessä alassuuntaisessa kaaressa mahalaukun ison kaarroksen alitse suunnilleen vasemman munuaisen paikkeille. Siitä se kääntyy alaspäin ja jatkuu laskevana lynkkysuolena. Se kulkee vatsaontelon seinään kiinnikasvaneena vasempaan suolikuoppaan, jossa se irtaantuu vatsaontelon seinästä. Siitä se jatkuu s-kirjaimen muotoisena mutkana pikkulantioon. Siellä sijaitsevaa suolen jatkoa kutsutaan peräsuoleksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruoansulatuselimistö
Aegis (kuu)

Aegis on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Minervan suurempi ja ulompi kuu, jonka läpimitta on noin 4 km. Kuu sai nimensä roomalaisen mytologian jumalatar Minervan (kreikkalaisittain Athene) käyttämän maagisen kilven Aigisin mukaan, joka pystyi lamauttamaan siihen katsovat viholliset. Ennen nimeämistään se tunnettiin tunnuksella S/2009 (93) 1. Aegiksen löysivät F. Marchis, P. Descamps, J. Berthier ja F. Vachier Mauna Kealla 16. elokuuta vuonna 2009. Toinen Minervan kuista on nimeltään Gorgoneion.

Katso myös
Pikkuplaneetan kuu
45 Eugenia
216 Kleopatra

Aiheesta muualla
Asteroid Minerva finds its magical weapons in the sky

Lähteet

Päävyöhykkeen asteroidit
Pikkuplaneettojen kuut
Äkämäpistiäiset

Äkämäpistiäiset eli äkämäpistiäismäiset (Cynipoidea) on pistiäisten lahkoon ja kapeatyvisten alalahkoon kuuluva yläheimo. Nimi voi myös tarkoittaa siihen kuuluvaa aitoäkämäpistiäisten heimoa.

Ulkonäkö ja koko 

Äkämäpistiäiset ovat pieniä ja yleensä mustia, mutta osa myös kellertäviä tai punaruskeita. Niiden tuntosarvet ovat lyhyehköt ja suorat. Siipisuonitus on epätäydellinen. Takaruumis on sivuilta lytistynyt.

Levinneisyys ja elinympäristö 

Äkämäpistiäiset elävät joko kasvien tai eläinten loisina. Kasveihin äkämiä muodostavat lajit kuuluvat aitoäkämäpistiäisten (Cynipidae) heimoon. Suurin osa yläheimon lajeista on kuitenkin kärpäs- ja kovakuoriaistoukkien loisia.

Suomessa yläheimoon kuuluvia lajeja tunnetaan noin 165.

Aitoäkämäpistiäiset 
Nimensä yläheimo saa aitoäkämäpistiäisistä, jotka munivat kasvisolukkoon. Äkämät syntyvät toukkien tai munivan yksilön rauhasistaan erittämän kasvuasäätelevän kemikaalin ja kasvin kemikaalien reagoidessa keskenään. Jokaisen lajin tuottama erite on erilaista ja niiden synnyttämä äkämä on aina tietyn muotoinen ja värinen. Äkämä toimii toukan suojana ja ravintona sen kehittyessä.

Luokitus 
Yläheimo luetaan joskus kuuluvan kätköpistiäisten (Parasitica) luokaan, joka ei kuitenkaan kuulu varsinaiseen taksonomiaan. Äkämäpistiäisiin kuuluvia heimoja ovat:
Archaeocynipidae
Austrocynipidae
aitoäkämäpistiäiset (Cynipidae)
Figitidae
Ibaliidaeom
Liopteridae
Rasnicynipidae

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Äkämäpistiäismäiset (Cynipoidea)

Hoikkatyviset
Ivanoe Bonomi

Ivanoe Bonomi (18. lokakuuta 1873 Mantova – 20. huhtikuuta 1951 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1921–1922 ja uudelleen toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1944–1945.

Bonomilla oli luonnontieteellinen ja oikeustieteellinen koulutus. Hän kuului aluksi sosialisteihin ja hän toimi vuosina 1898–1903 sosialistisen puolueen (PSI) pää-äänenkannattajan, Avantin! päätoimittajana. Myöhemmin hän oli Milanossa ilmestyneen Tempo-lehden sekä aikakauslehti Critica Socialen päätoimittaja. Bonomi valittiin parlamenttiin sosialistien edustajana vuonna 1909 Mantovasta. Hän kuului puolueessaan Leonida Bissolatin johtamaan maltillisten reformisosialistien ryhmään, jotka erotettiin vuonna 1912 PSI:stä maltillisuutensa sekä Italian–Turkin sodan kannattamisen vuoksi, ja jotka perustivat sen jälkeen reformistisen sosialistipuolueen (PSRI). Bonomi tuki Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja hän toimi 1916–1917 yleisten töiden ministerinä Paolo Bosellin hallituksessa. Maaliskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 hän oli sotaministerinä Francesco Saverio Nittin ja Giovanni Giolittin hallituksissa, missä ominaisuudessa hän osallistui neuvotteluihin Jugoslavian kanssa solmitusta Rapallon sopimuksesta. Giolittin väistyttyä Bonomi tuli itse pää- ja sisäministeriksi heinäkuussa 1921, mutta hänen hallituksensa tuki parlamentissa oli heikko, eikä se kyennyt hillitsemään fasistien ja kommunistien keskinäisiä väkivaltaisuuksia. Bonomi erosi helmikuussa 1922 ja hänen seuraajakseen tuli Luigi Facta.

Benito Mussolinin noustua valtaan Bonomi vetäytyi politiikasta. Hän liittyi vuonna 1940 antifasistiseen liikkeeseen ja kohosi 1942 sen johtajaksi Italiassa. Heinäkuussa 1943 tapahtuneen Mussolinin syrjäyttämisen jälkeen Bonomi johti antifasististen ryhmien kansallista komiteaa ja liittoutuneiden vallattua Rooman kesäkuussa 1944 Kansallisen vapautuksen komitea nimesi hänet uudeksi pääministeriksi. Jouduttuaan erimielisyyksiin mainitun komitean kanssa Bonomi jätti eronpyyntönsä 26. marraskuuta samana vuonna, mutta brittien väliintulon seurauksena hänen eronsa peruttiin. Bonomin toinen hallitus loi pohjan Italian talouden ja hallinnon uudelleenrakentamiselle sodan jälkeen. Bonomi jätti pääministerin tehtävät 12. kesäkuuta 1945. Hänet valittiin perustuslakia säätävän kansalliskokouksen rauhansopimuskomitean puheenjohtajaksi, missä ominaisuudessa hän edusti Italiaa Euroopan ulkoministereiden tapaamisessa Pariisissa 1946. Vuodesta 1948 Bonomi oli Italian senaatin puhemiehenä. Viimeisinä vuosinaan hän kuului demokraattiseen sosialistipuolueeseen (PSDI).

Lähteet

Italian pääministerit
Italialaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Gianluca Bezzina

Gianluca Bezzina, tunnetaan myös taiteilijanimellä Gianluca, (s. 9. marraskuuta 1989) on maltalainen lääkäri ja laulaja. Hän edusti Maltaa Eurovision laulukilpailussa 2013 kappaleella ”Tomorrow” ja sijoittui finaalissa kahdeksanneksi 120 pisteellä.

Maltalaiset laulajat
Maltan euroviisuedustajat
Vuoden 2013 euroviisuedustajat
Lääkärit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian demokraattinen sosialistipuolue

Italian demokraattinen sosialistipuolue (Partito Socialista Democratico Italiano, PSDI) oli Italiassa vuosina 1947–1998 toiminut oikeistososiaalidemokraattinen puolue. Sen perustivat Italian sosialistisesta puolueesta (PSI) eronneet jäsenet, jotka eivät hyväksyneet sosialistien yhteistyötä kommunistien kanssa. PSDI oli kylmän sodan aikana Italian kristillisdemokraattien (DC) tärkeä tukipuolue. Puolueen merkittävin johtaja oli Giuseppe Saragat, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 1964–1971.

Historia

Vuoden 1947 alussa PSI:n antikommunistiset jäsenet, jotka eivät halunneet jatkaa yhteistyötä kommunistisen puolueen (PCI) kanssa, perustivat oman puolueen nimellä Italian työväen sosialistinen puolue (Partito Socialista dei Lavoratori Italiani, PSLI). Muutamaa kuukautta myöhemmin kristillisdemokraatteja edustanut pääministeri Alcide De Gasperi erotti PCI:n ja PSI:n hallituksestaan, jolloin PSLI jäi tukemaan De Gasperin hallitusta vahvistaen siten sen enemmistöä. Puolue otti vuonna 1952 nimekseen Italian demokraattinen sosialistipuolue samalla kun siihen liittyi eräitä muita PSI:n ulkopuolisia sosialistiryhmiä. PSDI osallistui vuodesta 1954 alkaen kristillisdemokraattien johtamiin keskustahallituksiin. Puolue kannatti joidenkin teollisuudenalojen kansallistamista, mutta sijoittui lähinnä poliittiseen keskustaan ja saattoi siten osallistua hyvin moniin koalitiohallituksiin seuraavina vuosikymmeninä.

PSDI oli mukana Italian hallituksessa vuosina 1947–1951, 1954–1957, 1958–1959, 1962–1963, 1963–1968, 1968–1969, 1970–1972, 1972–1974, 1979–1987 sekä 1987–1994. Puolueen vaa’ankieliasema tarjosi sille kokoaan vahvemman aseman, vaikka sen kannatus 1950–1970-lukujen vaaleissa oli pääosin vain 4–5 prosenttia.

Sosialistinen puolue lopetti 1950-luvun puolivälissä yhteistyön kommunistien kanssa, minkä jälkeen sen linja läheni PSDI:tä, ja vuodesta 1963 alkaen myös PSI osallistui kristillisdemokraattien johtamiin hallituksiin. PSI ja PSDI yhdistettiin heinäkuussa 1966, mutta liitto jäi lyhytikäiseksi. Kommunistien menestyttyä vuoden 1968 vaaleissa nousi esiin kysymys kommunistien mahdollisesta osallistumisesta tulevaan hallitukseen. PSDI:n entiset jäsenet eivät edelleenkään hyväksyneet yhteistyötä kommunistien kanssa ja erosivat siksi uudelleen PSI:stä heinäkuussa 1969 muodostaen Yhtenäisen sosialistipuolueen (PSU), joka otti seuraavana vuonna käyttöön PSDI:n vanhan nimen. PSDI säilyi 1980-luvulle saakka suhteellisen pienestä koostaan huolimatta vaikutusvaltaisena puolueena, joka piti usein hallussaan merkittäviä asemia Italian hallituksessa.

Monien muiden Italian puolueiden tavoin myös PSDI kärsi vuonna 1992 paljastuneessa tangentopoli-korruptioskandaalissa, joka johti puolueen kannatuksen romahtamiseen. Suuri osa puolueen johtajista siirtyi 1994 muihin puolueisiin. PSDI liittyi vuonna 1998 PSI:n seuraajapuolueen SI:n kanssa Italian demokraattisiin sosialisteihin (SDI). PSDI perustettiin uudelleen alkuperäisellä nimellään vuonna 2004, mutta sen kannatus on jäänyt mitättömän pieneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nykyisen puolueen kotisivu 

Italialaiset puolueet
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Reg Lewis

Reg Lewis (s. 23. tammikuuta 1936 Niles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka on esiintynyt myös elokuvissa.

Kehonrakennusta nuoresta saakka harrastanut Lewis osallistui 1950-luvulla Mae Westin showkiertueeseen ja voitti IFBB:n Mr America -kilpailun vuonna 1963. Hän pyrki elokuvauralle vuonna 1962 valmistuneessa italialaisessa peplum-filmissä Maciste contro i mostri, mutta palasi epäonnistuneen kokeilun jälkeen pian takaisin Amerikkaan. Myöhemmin Lewis jatkoi kehonrakennusuraansa ja esiintyi komediassa Don’t Make Waves (1967) ja Mae Westin kanssa elokuvassa Sextette (1978).

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset kehonrakentajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian kansanpuolue (1919)

Italian kansanpuolue (Partito Popolare Italiano, PPI) oli Italiassa vuosina 1919–1926 toiminut puolue, jota on pidetty toisen maailmansodan jälkeen perustetun kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä.

Puolueen perusti tammikuussa 1919 sisilialainen pappi Luigi Sturzo.  Italian kansapuolue perustui poliittiselle ja sosiaaliselle katolisuudelle. Katoliseen yhteiskuntaoppiin sitoutunut puolue kannatti demokraattisia uudistuksia, mm. naisten äänioikeutta, ja keräsi jäseniä ja äänestäjiä kaikista yhteiskuntaluokista. 

Puolue sai marraskuun 1919 vaaleissa noin 20 prosentin kannatuksen ja Italian edustajainhuoneeseen 101 paikkaa 508:sta. Jo seuraavana vuonna se otettiin mukaan Giovanni Giolittin hallitukseen. PPI osallistui 1920-luvun alussa useisiin Italian hallituksiin, jopa Benito Mussolinin ensimmäiseen hallitukseen lokakuusta 1922 huhtikuuhun 1923. Sitten se kuitenkin siirtyi oppositioon fasistipuolueen valtaa vastaan. Vatikaani veti aiemman tukensa pois kansanpuolueelta ja Sturzolta. Fasistit lakkauttivat vuonna 1926 kaikki kilpailevat puolueet, jolloin PPI:n johtajat joutuivat lähtemään maanpakoon. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisissä konflikteissa Italian kansanpuolue asettui demokraattisten puolueiden puolelle. Vuonna 1926 Benito Mussolini hajotti Italian kansanpuolueen ja pääsihteeri Alcide de Gasperi pidätettiin. De Gasperi toimi puolueen viimeisenä puoluesihteerinä.

Kristillisdemokraattisen puolueen (DC) perustivat vuonna 1943 PPI:n entiset johtajat eräiden muiden katolisten järjestöjen tuella.

Lähteet

Viitteet 

Italialaiset puolueet
Kristillisdemokraattiset puolueet
Greta Backman-Dahlgren

Greta Alexandra Backman-Dahlgren (29. lokakuuta 1909 Porvoon maalaiskunta - 25. heinäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Greta Backman-Dahlgrenin vanhemmat olivat maanviljelijä Carl Johan Backman (1866-1951) ja Fanny Maria Gustafsdotter (1874-1943). Hän suoritti yläkansakoulunopettajatutkinnon 1931 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1936-1937. 

Greta Backman-Dahlgren oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti John Alvin Dahlgrenin (1909-1971) kanssa.

Teoksia 
 Våren är alltid lika underbar. Tryckeri- & tidnings-ab, Borgå 1944

Lähteet 
 
 Svenskt författarlexikon 2. 1941-1950 (Projekt Runeberg)
 Geni.com : Greta Alexandra Backman (1909 - 1981)
 Find A Grave : Greta Alexandra Backman Dahlgren

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Panosvyö (albumi)

Panosvyö on Viikatteen yhdestoista studioalbumi. Se julkaistiin 2. toukokuuta 2014 sekä CD-, LP- että digiversiona. Levynjulkaisutapahtuma järjestettiin päivää aiemmin Jyväskylän Lutakossa.

Albumi koostuu suomeksi käännetyistä Motörhead-yhtyeen kappaleista ja on Viikatteen ensimmäinen täysimittainen cover-albumi. Yhtyeen keulahahmon Kaarle Viikatteen mukaan idea Motörhead-coveralbumin tekemisestä oli hänen mielessään jo aiemmat 15 vuotta. Hänen mukaansa myös kappaleiden sovitukset on pyritty pitämään melko lähellä alkuperäisiä versioita.

Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Arvo Viikate – kitarat
 Ervo Viikate – basso, taustalaulu, kosketinsoittimet
 Kaarle Viikate – laulu, kitarat
 Simeoni Viikate – lyömäsoittimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 7+/10
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Panosvyö discogs.com -sivustolla

Cover-albumit
Viikatteen albumit
Vuoden 2014 albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
Anna-Leena


Anna-Leena on suomalainen naisen etunimi. Se on kahden nimen, Annan ja Leenan, yhdistelmä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu kaikkiaan 1417 henkilölle. Nimen kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut. Kyseisen nimen sai tuolloin 474 suomalaista tyttöä. 2000-luvulla nimen on saanut vain 34 henkeä.

Nimipäivä 
Anna-Leenalla ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Leenan 22. heinäkuuta.

Nimen alkuperä 
Katso Anna ja Leena.

Tunnettuja Anna-Leenoja ja Anna-Lenoja 
 Anna-Lena Friedsam, saksalainen tennispelaaja
 Anna-Lena Grönefeld, saksalainen tennispelaaja
 Anna-Leena Härkönen, kirjailija ja näyttelijä
 Anna-Leena Lampi (Kristoduli), ortodoksinen nunna ja kirjailija
 Anna-Lena Laurén, toimittaja ja kirjailija
 Anna-Lena Löfgren, ruotsalainen laulaja
 Anna-Leena Mäki-Penttilä, suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja
 Anna-Leena Pyykkönen, suomalainen toimittaja
 Anna-Leena Siikala, kansanperinteen tutkija
 Anna-Leena Sipilä, näyttelijä
 Anna-Leena Tirronen, pituushyppääjä
 Anna-Leena Uotila, suomalainen lapsinäyttelijä

Lähteet 

Etunimet
Eljas Pohtila

Eljas Heikki Pietari Pohtila (1. elokuuta 1943 Salla – 10. maaliskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja, oppiarvoltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori. 

Pohtila syntyi porotilallisen perheeseen. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui metsänhoitajaksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1977. Työuransa hän aloitti Helsingin yliopistossa mutta palasi Lappiin, jossa hän toimi Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana ja Rovaniemen tutkimusaseman johtajana. Vuonna 1980 hänestä tuli Lapin piirimetsälautakunnan päämetsänhoitaja. 1987 hän tuli Metsätehon toimitusjohtajaksi Helsinkiin. V. 1989 Pohtila nimitettiin Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtajaksi, missä virassa toimi vuoteen 2003 eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Julkaisut
 Rakotulilta maailmalle, muistelmat, Metsäkustannus, 2011

Lähteet

Aiheesta muualla
Rakotulilta maailmalle. Eljas Pohtilan muistelmat, Raimo Koivistoinen, Maankäyttö 2/2012

Suomalaiset professorit
Suomalaiset metsätieteilijät
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Antonino di San Giuliano

Antonino Paternò Castello di San Giuliano (10. syyskuuta 1852 Catania – 16. lokakuuta 1914 Rooma) oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1905–1906 ja 1910–1914.

San Giuliano kuului ikivanhaan sisilialaiseen aatelissukuun. Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi hän toimi vuodesta 1876 synnyinkaupunkinsa Catanian kaupunginraadin jäsenenä, vuosina 1879–1882 kaupungin pormestarina ja vuodesta 1882 Catanian edustajana Italian edustajainhuoneessa. Hän putosi edustajainhuoneesta vuoden 1904 vaaleissa, mutta sai seuraavana vuonna nimityksen senaattoriksi. San Giuliano toimi 1899–1900 posti- ja lennätinministerinä sekä 1905–1906 ulkoministerinä, jolloin hän lähetti edeltäjänsä Emilio Visconti-Venostan edustamaan Italiaa Algecirasin konferenssiin. San Giuliano oli Italian suurlähettiläänä Lontoossa 1906–1910 ja Pariisissa hetken aikaa vuoden 1910 alussa. Huhtikuussa 1910 hänet kutsuttiin ulkoministeriksi Luigi Luzzattin hallitukseen. Syksyllä 1911 hän löysi tekosyyn Italian sodalle Turkkia vastaan, kun turkkilaiset olivat surmanneet erään italialaisen Tripolitaniassa. Italia onnistui sodassa valloittamaan Tripolitanian kokonaan itselleen. San Giuliano osallistui myös ensimmäisen Balkanin sodan jälkeen Albanian asemaa koskeneisiin neuvotteluihin.

Joskin San Giuliano vahvisti vuonna 1912 kolmiliiton voimassaoloajan jatkamisen vuoteen 1920, hän ilmioitti ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Italian jäävän puolueettomaksi, sillä Italian hallituksen mielestä liittosopimuksen ehdot eivät täyttyneet Saksan ja Itävalta-Unkarin lähdettyä hyökkäyssotaan. San Giuliano kuoli kaksi kuukautta myöhemmin. Hänen seuraajakseen ulkoministerinä tuli Sidney Sonnino, joka johdatti seuraavana vuonna Italian sotaan ympärysvaltojen puolelle.

Lähteet

Italian ulkoministerit
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1914 kuolleet
Ferruccio Parri

Ferruccio Parri (19. tammikuuta 1890 Pinerolo – 8. joulukuuta 1981) oli italialainen toisen maailmansodan aikainen vastarintajohtaja ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1945.

Parri oli alkujaan lehtimies. Hän osallistui sotilaana ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui useasti. Fasistien noustua valtaan Italiassa hän liittyi fasisminvastaiseen Giustizia e Libertà (”Oikeus ja vapaus”) -ryhmään ja auttoi vuonna 1926 sosialistijohtaja Filippo Turatia pakenemaan maasta. Parri joutui viettämään vuosia vankilssa poliittisen toimintansa vuoksi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä salanimellä Maurizio ja edusti Kansallisen vapautuksen komitean sotilaskomiteassa Partito d'Azione (”toiminnan puolue”, PdA) -puoluetta. Saksalaiset onnistuivat pidättämään hänet Milanossa, mutta hänet vapautettiin Sveitsissä osana vankienvaihtoa. Sodan jälkeen Parrista tuli kesäkuussa 1945 pääministeri ja hän kokosi hallituksensa vastarintaliikettä tukeneista puolueista. Hän erosi jo saman vuoden marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tuli kristillisdemokraatti Alcide De Gasperi.

PdA:n toiminnan hiivuttua Parri osallistui keväällä 1946 Concentrazione Repubblicana -puolueen perustamiseen, joka sulautui pian uuteen tasavaltalaispuolueeseen (Partito Repubblicano Italiano, PRI). Parri oli PRI:n edustajana perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa 1946–1948 ja siirtyi sen jälkeen Italian senaattiin. Hän erosi PRI:sta vuonna 1953, koska ei hyväksynyt uutta vaalilakia. Hänet valittiin vuonna 1958 uudelleen senaattiin sosialistisen puolueen (PSI) edustajana ja vuonna 1963 presidentti Giuseppe Saragat nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi.

Lähteet

Italian pääministerit
Toisen maailmansodan vastarintaliikkeiden henkilöt
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Italian tasavaltalainen puolue

Italian tasavaltalainen puolue (Partito Repubblicano Italiano, PRI) on Italiassa toimiva liberaali poliittisen keskustan puolue. Puolue on nykyisin pieni eikä ole enää edustettuna maan parlamentissa.

Puolueen juuret ovat 1800-luvun Italian yhdistymistä kannattaneissa tasavaltalaisissa. PRI perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1895. Se oli ensimmäisen kerran mukana Italian hallituksessa vuosina 1916–1917. Puolueen alkuperäinen kannatus hupeni ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja fasistihallinto lakkautti sen vuonna 1926. Puolueen kannattajia osallistui vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana.

PRI perustettiin uudelleen 1943. Se kieltäytyi sodan jälkeen osallistumasta hallitukseen ennen monarkian lakkauttamista ja tasavallan perustamista. Vuosina 1947–1953 se oli mukana Italian hallituksessa ja jotkin sen johtajista olivat merkittävässä roolissa Italian politiikassa. PRI:n pitkäaikainen johtaja sodan jälkeen oli Ugo La Malfa. Puolue palasi kristillisdemokraattien hallituskumppaniksi vuonna 1963 ja oli sen jälkeen mukana useimmissa hallituksissa seuraavan 30 vuoden ajan. PRI:n johtaja Giovanni Spadolini toimi pääministerinä vuosina 1981–1982. Puolueen kannatus romahti lopullisesti sen sotkeuduttua vuonna 1992 paljastuneeseen tangentopoli-korruptioskandaaliin. PRI kuului 1990-luvulla Oliivipuukoalitioon. 2000-luvun alussa se liittoutui Silvio Berlusconin Casa delle Libertà -koalition kanssa. PRI:lla ei ole nykyään enää lainkaan edustajia parlamentissa.

Lähteet

Italialaiset puolueet
Henkiinjäämisharha

Henkiinjäämisharha on suomalaisen groove metal -yhtye Kameleontin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Rosteri Records.

Kappaleet

Arvostelut 
 Kaaoszine: 9+/10
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 albumit
Kameleontin albumit
Matti Peltokangas

Matti Peltokangas (s. 1. kesäkuuta 1952 Virrat) on suomalainen kuvanveistäjä. Teostensa materiaalina hän on käyttänyt yleensä pronssia tai kiveä.

Peltokankaan tunnettuja julkisia veistoksia ovat muun muassa Lauri Kristian Relanderin muistomerkki Hesperian esplanadilla Helsingissä (1996), Urho Kekkosen monumentti Raahessa (2008) ja Gustaf Mauritz Armfeltiä esittävä veistos Halikon kirjaston edustalla (2010). Vaikka Peltokankaan tuotantoon kuuluu myös näköisteoksia, merkittävä osa hänen tuotannostaan koostuu abstrakteista, nonfiguratiivisista veistoksista. 

Vuonna 2013 Peltokangas palkittiin Pro Finlandia -mitalilla ja vuonna 2014 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke.

Peltokangas voitti elokuussa 2015 kansainvälisen kutsukilpailun Helsingin Meilahden sairaala-alueen taideteoksesta. Alueen keskuskalliolle arviolta vuosina 2017–2018 valmistuva teos on nimeltään Suuri sydän.

Kuvia julkisista teoksista

Lähteet
Matti Peltokangas, kuvanveistäjä. Ansioluettelo
Paula Holmila: Raahen UKK:n veistäjä on kaksinkertainen presidentintekijä. Uusi Suomi 13.8.2008

Viitteet

Kirjallisuutta
 Otso Kantokorpi 2008. Matti Peltokangas. Parvs Publishing. ISBN 978-952-5654134
 Brita Nickels, Hautamuistomerkki elämän ja kuoleman tulkitsijana : Heikki Häiväojan, Kain Tapperin ja Matti Peltokankaan tekemät hautamuistomerkit 1952–2002 Helsingin yliopisto, 2006. Teos verkossa  (väitöskirja)

Aiheesta muualla
Kivestä käsin (1994, Ohjaus: Pami Teirikari (elonet.fi)

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Konstantinuksen pylväs

Konstantinuksen pylväs () on nykyisessä Istanbulissa oleva roomalaisaikainen muistopylväs, nykyiseltä korkeudeltaan 35-metrinen. Se on pystytetty keisari Konstantinus Suuren käskystä vuonna 330 jaa. sen kunniaksi, että maan pääkaupunki siirrettiin Konstantinopoliin eli uuteen Roomaan. Aikoinaan se oli pronssipintainen pylväs, jonka huipulla oli Konstantinuksen patsas. Se sijaitsee Çemberlitaş-aukiolla, joka Bysantin aikana oli Konstantinuksen forum. 

Pylväs on vahingoittunut aikojen kuluessa. Vuonna 1106 raivonnut myrsky pudotti patsaan ja kolme ylintä sylinteriä. Ristiretkeläiset repivät pylvään pronssiosat irti Konstantinopolin ryöstön aikana vuonna 1204. Pylväs mustui kauttaaltaan vuoden 1779 maanjäristyksen ja sen aiheuttamien tulipalojen takia. Pylväs kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Aiheesta muualla 
 Istanbulin historiallinen keskusta. Unesco. 

Bysantin valtakunta
Istanbulin rakennukset ja rakennelmat
Muistopylväät
Henri Kemppainen

Henri Kemppainen (s. 2. joulukuuta 1982 Hyrynsalmi) on kainuulaislähtöinen illusionisti ja viihdyttäjä. Henri sai kipinän taikuuteen jo  5-vuotiaana nähtyään televisiossa taikuri Paul Danielsin ohjelman. 

Määrätietoisen harjoittelun kohti ammattilaisuraa Henri aloitti lukioaikana. Lukion jälkeen Henri kävi Turussa Juontaja-tuottaja -kurssin Paasikivi-opistossa (2002 – 2003) ja opiskeli medianomiksi Oulun seudun ammattikorkeakoulussa (2004 - 2008). Henrin ammattilaisura alkoi vuonna 2006 hänen vielä asuessaan Oulussa. Nykyään Henri asuu Nummelassa. 

Henri on kouluttanut taikurina ja esiintyjänä itseään Suomen lisäksi Las Vegasissa (2008 ja 2010) yksityisopissa. Las Vegasin reissuilla Henri syventyi lähitaikuuden saloihin. 

Toukokuussa 2013 Henri pääsi toteuttamaan unelmansa isosta Illuusioshowsta Hartwall Areenalla Lastenklinikoiden Kummit ry:n järjestämässä Elämän Kevät -konsertissa. Henri toteutti shown yhdessä StepUp Dancersien kanssa. 

Tänä päivänä Henri on suosittu esiintyjä humoristisen tyylinsä ja energisyytensä ansiosta erityisesti yritysten asiakas- ja henkilöstötilaisuuksissa. Henri on erityisen lahjakas Lähitaikuudessa ja tämä on vienyt häntä esiintymään julkkisten juhliin aina ulkomaille asti.

Tunnustukset 
Kemppainen voitti Suomen Taikuri 2019 -palkinnon, jota perusteltiin Magic in Lapland -televisiosarjalla..

Luottamustoimet 
Suomen Taikapiiri ry:n hallituksen jäsen ja rahastonhoitaja 2014.

Lähteet 

http://www.henrikemppainen.com/

Aiheesta muualla 
Henri Kemppaisen kotisivu
Henri Kemppaisen facebook fanisivu
Taikabaari ohjelmasarja

Suomalaiset taikurit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Xu Shichang

Xu Shichang (Wade-Giles: Hsu Ši-tšang; 20. lokakuuta 1855 Tianjin – 5. kesäkuuta 1939 Tianjin) oli kiinalainen poliitikko, joka toimi Kiinan tasavallan pääministerinä vuosina 1914–1915, 1916 ja 1917 sekä presidenttinä vuosina 1918–1922.

Xu toimi aiemmin Mantšurian varakuninkaana. Kiinan ajautuessa sotaherrojen valtaan pohjoisten maakuntien kuvernöörit perustivat Tianjiniin Xun johtaman väliaikaisen hallituksen. Hänet valittiin virallisesti Kiinan presidentiksi 4. syyskuuta 1918, jolloin hän päihitti istuvan presidentin, kenraali Feng Guozhangin. Presidenttinä Xu yritti parhaansa mukaan sovitella Kiinassa toisiaan vastaan taistelleiden valtakeskusten välejä. Hänen 16. marraskuuta 1918 tekemänsä aloite johtikin tulitaukoon Etelä-Kiinassa valtaa pitäneen Guomindang-hallituksen ja pohjoisen sotaherrojen välillä. Etelän hallitus sekä monet nuoret kiinalaiset vastustivat Japanin Kiinassa saavuttamia etuoikeuksia, mikä johti poliittisiin levottomuuksiin. Tämän seurauksena Xu joutui ilmoittamaan kesäkuussa 1919, että Kiina ei allekirjoittaisi Versailles’n rauhansopimusta. Guomindang-hallituksen kanssa Shanghaissa käydyt neuvottelut osoittautuivat kuitenkin tuloksettomiksi, ja Kiinan sisäinen hajaannus jatkui.

Kesällä 1920 Xu sai Zhilin klikkiin kuuluneiden kenraalien Zhang Zuolinin, Wu Peifun ja Cao Kunin avulla syrjäytettyä Pekingissä valtaapitäneen kenraali Duan Qiruin ja tämän johtaman Anhuin klikin. Xun alainen Pekingin hallitus oli kuitenkin jatkuvan vararikon partaalla ja poliittisesti heikko. Kun Wu Peifu oli lyönyt Zhang Zuolinin näiden keskinäisessä valtakamppailussa, Wu otti keväällä 1922 vallan Pekingissä. Xu erosi tällöin huhtikuussa presidentin virasta ja pakeni Tianjiniin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kiinan tasavallan presidentit
Kiinan tasavallan pääministerit
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
2012 VP113

{{NÄKYVÄOTSIKKO:2012 VP113}}
2012 VP113 on vuonna 2012 löydetty punertavan värinen transneptuninen kohde, joka todennäköisesti on myös kääpiöplaneetta. Kappale tunnetaan toistaiseksi nimellä 2012 VP113, mutta tutkijat ovat käyttävät siitä muun muassa lempinimeä ”Biden”, Yhdysvaltain varapresidentti Joe Bidenin mukaan. Kappaleen etäisyys Auringosta on 12 miljardia kilometriä (80 AU), ja sen kiertoaika Auringon ympäri on peräti 4000 vuotta.

Kohde havaittiin ensimmäisenä National Optical Astronomy Observatoryn Chilessä sijaitsevalla teleskoopilla 5. marraskuuta 2012, minkä jälkeen Las Campanasin observatorion Magellan-teleskoopeilla mitattiin sen kiertorata ja tutkittiin sen pintaa. Tutkijat uskovat että vastaavia kääpiöplaneettoja on löytämättä vielä useita satoja.

Sekä 2012 VP113 että aiemmin löydetty Sedna ovat astronomisia anomalioita, sillä tällä erää yleisesti hyväksyttyjen teorioiden mukaan kummankaan planetoidin ei pitäisi olla siellä, missä ne ovat. Jos ja kun vastaavia kappaleita löydetään tulevaisuudessa lisää Kuiperin vyöhykkeen ulkoreunalta tai peräti sen takaa, joudutaan teorioita miettimään uudelleen. Joidenkin tutkijoiden hypoteesien mukaan Sednan ja 2012 VP113:n nykyiset radat selittyvät sillä, että jokin niitä paljon isompi kappale on painovoimallaan syössyt ne nykyisille radoilleen. Tällainen kappale voisi olla vielä toistaiseksi tuntematon planeetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.nature.com/nature/journal/v507/n7493/full/nature13156.html
 http://suomenkuvalehti.fi/jutut/tiede/taas-loytyi-avaruuden-kummajainen-pluton-takana-on-uusi-kaapioplaneetta/?shared=35357-99177ada-500
 https://www.avaruus.fi/uutiset/aurinkokunnan-pienkappaleet/uusi-kaapioplaneettakandidaatti-loytyi-aurinkokunnan-ulkolaidalta.html

Transneptuniset kohteet
Mahdolliset kääpiöplaneetat
Celebesinharjakotka

Celebesinharjakotka (Spilornis rufipectus) on haukkojen heimoon kuuluva petolintu. Sitä tavataan Indonesiassa.

Sen elinalue on hyvin laaja. Kannan suuruudeksi arvioidaan alle 10 000 aikuista yksilöä, ja määrää pidetään vakaana.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljellyt maat, hakatut metsät, kosteat alavat metsät 1 000 metrin korkeuteen ja kuivat savannit.

Lähteet 

Haukat
Ranskalainen viinitupa

Ranskalainen viinitupa tai Ranskalainen viinikapakka on 25-vuotiaan Eero Järnefeltin öljyvärimaalaus kankaalle, 61×74 cm, vuodelta 1888. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1919.

Ranskalainen viinitupa syntyi Eero Järnefeltin ensimmäisellä Pariisin matkalla. Hän opiskeli ja työskenteli siellä vuosina 1886–1888. Hän oli opiskellut aikaisemmin Pietarin taideakatemiassa ja pietarilaisvaikutteiden katsotaankin näkyvän tässä iinaturalistisessa maalauksessa. Varsinkin maalauksen etualalla näkyvästä vanhasta miehestä pystyy ehkä enemmän havaitsemaan slaavilaista melankoliaa kuin ranskalaista naturalistis-positivistista tarkkailijaa. Ranskalaista naturalismia maalaus kuvaa aiheen puolesta muutoin hyvin: se kuvaa omaa aikaansa ja varsinkin sen arkipäivää. Järnefeltin kyky maalata paikan materiaalit totuudenmukaisesti liittää myös hänet tähän ketjuun, koska "totuudellisuus" oli heidän tärkeä vaatimuksensa. Maalauksen toinen mies on todennäköisesti Akseli Gallen-Kallela.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Kansallisgallerian kokoelmat: Ranskalainen viinikapakka. 

 Suomalaiset maalaukset
 Ateneumin kokoelmat
Eero Järnefeltin maalaukset
Revival (Malummehin albumi)


Revival on suomalaisen metalliyhtye Malummehin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Spikefarm Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Marko Niemistö ja Mikael Kiikka.

Kokoonpano 
 Marko Niemistö – laulu
 Mikael Kiikka – kitara
 Jaakko Eskelinen – kitara
 Ville Nordensved – bassokitara
 Valtteri Kallio – rummut

Tuotanto 
 Janne Saksa – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Leo Tomaszewski – grafiikka

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Suomalaiset death metal -albumit
Suomalaiset alternative metal -albumit
Janne Saksan tuottamat albumit
Johannes Italos

Johannes Italos (; n. 1025–1090) oli bysanttilainen filosofi ja loogikko, joka sovelsi filosofista analyysiä myös teologisiin kysymyksiin.

Elämä 

Johannes oli kotoisin Calabriasta ja toimi Konstantinopolissa. Konstantinopolissa hän oli Mikael Pselloksen oppilas ja seurasi tätä Konstantinopolin keisarillisen filosofisen koulun johdossa. Johannes tutki erityisesti aristoteelista logiikkaa. Anna Komnena sanoi tämän ymmärtäneen Aristoteleen ajattelua paremmin kuin kukaan muu hänen aikanaan. Johannes seurasi ajattelussaan enemmän antiikin kreikkalaista filosofiaa kuin bysanttilaisen filosofian kristilliseen teologiaan kytkeytyvää perinnettä. Hän piti teologiaa filosofian osana ja alisti näin teologian filosofian alaisuuteen.

Ortodoksinen kirkko haastoi Johanneksen oikeuteen vuonna 1082 syytettynä filosofisen analyysin ja loogisen päättelyn soveltamisesta teologisiin kysymyksiin. Tällainen lähestymistapa ei ollut vierasta bysanttilaisessakaan ajattelussa, mutta Johannes vaikuttaa suututtaneen kirkolliset ja maalliset johtajat soveltamalla rationaalista lähestymistapaansa myös sellaisiin oppeihin, joita kirkko piti ihmisen käsityskyvyn ylittävinä ja jotka tuli sen mukaan omaksua pelkästään uskon varassa. Tällainen oli mm. oppi Kristuksen lihaksitulemisesta. Johannes tuomittiin ortodoksisuuden sunnuntaina 13. maaliskuuta 1082, asetettiin anateemaan ja suljettiin luostariin.

Teokset 

Johanneksen teoksista on säilynyt vain osa. Merkittävin on Quaestiones quodlibetales, joka käsittää 93 vastausta erilaisiin filosofisiin kysymyksiin Johanneksen oppilailta. Oppilaiden joukkoon kuuluivat mm. keisari Mikael VII Dukas sekä tämän veli Andronikos Dukas. Säilyneisiin teoksiin kuuluu myös kommentaari Aristoteleen Topiikan osiin sekä dialektiikkaa, logiikka ja retoriikkaa käsitteleviä tutkielmia.

Johannekselta tunnetaan seuraavat teokset:

 Quaestiones quodlibetales eli Quaestiones philosophicas miscellaneas
 Expositiones in varias quas varii proposuerunt quaestiones (Ἐκδόσεις εἰς διάφορα Ζητήματα)
 Expositio Topicorum Aristotelis (Ἕκδοσις εἰς τὰ Τοπικά)
 De dialectica (Περὶ διαλεκτικῆς)
 Methodus synoptica rhetoricae (Μέθοδος ῥητορικῆς ἐκδοθεῖσα κατὰ σύνοψιν)
 Epitome Aristotelis de Interpretatione
 Synopsis quinque vocum Porphyrii
 Orationes

Lähteet

Kirjallisuutta

Teosten laitokset

Muuta kirjallisuutta 

 
 
 

Bysanttilaiset filosofit
Skyline

Skyline on pilvenpiirtäjien muodostama maisema, jossa tavallisesti näkyy kaupungin siluetti. Käsitykset siitä, mikä luokitellaan skylineksi ja mikä ei, vaihtelevat.

Skylinet Suomessa 
Se, onko Suomessa skylinejä vai ei, riippuu siitä, miten edellä mainittu asia luokitellaan. Jotkut laskevat skylineksi vain kerrostalorykelmän, toiset vaativat 150 metrin rakennelmia. Mikäli kerrostaloissa pitäisi olla korkeutta 20 kerrosta, Suomessa ei olisi niitä. Kuitenkin mm. Helsinkiin suunnitellaan jopa kymmeniä pilvenpiirtäjiä, mikä toteutuessaan tekisi Helsingistä ns. skyline-kaupungin.

Helsinki
Helsingin tulevista pilvenpiirtäjistä ja skylineistä keskustellaan kiivaasti. Skylineä on suunniteltu muun muassa Jätkäsaareen, Kalasatamaan ja Pasilaan. Helsinki on pääosin ns. "matala kaupunki", eli sen useimmat kerrostalot eivät ole kovin korkeita, lukuun ottamatta esimerkiksi Cirrusta ja Itäkeskuksen maamerkkiä. Korkeimmat Helsinkiin suunnitellut rakennukset tulisivat sijaitsemaan Pasilassa, sinne on suunniteltu jopa neljänkymmenen kerroksen korkuisia rakennuksia.

Helsingin korkeimmat rakennukset 
Majakka, Suomen korkein asuinrakennus. 
Cirrus, Suomen toiseksi korkein asuinrakennus.
 Itäkeskuksen maamerkki
 Hotelli Torni, Suomen toiseksi korkein hotelli.
 Pitäjänmäki Tower
 Itämerentorni
 Merihaan tornitalot:
Haapaniemenkatu 7–9
Haapaniemenkatu 12
Haapaniemenkatu 16 A, B ja C
Hakaniemenranta 26
Vuosaaren sataman tornitalo
Salmisaaren tornitalot

Listassa on vain yli 50 metriä korkeat rakennukset.

Espoo 
Espoossa sijaitsevat monet Suomen korkeimmista rakennuksista. Espoon pilvenpiirtäjistä on myös kovaa kiistaa, Keilaniemen skylineä halutaan laajentaa muun muassa neljällä asuinrakennuspilvenpiirtäjällä.

Espoon korkeimmat rakennukset 
 Fortumin pääkonttori (”Raaden hammas”)
 Niittyhuippu
 Kone Building, myös Keilaniemessä.
 Panorama Tower
 Leppävaaran torni
 Reimarintorni
 Reimantorni
 Sellonhuippu
 Tapiolan keskustorni

Listassa on vain yli 50 metriä korkeat rakennukset.

Tampere
Tampereella on useita korkeita rakennuksia, muun muassa Suomen toiseksi korkein rakennus Hotelli Torni Tampere, Hotelli Ilves ja Suomen korkein rakennus Näsinneula. Myös Hervannassa on muutama korkea rakennus. Tampereella on vireillä useita tornitalohankkeita, joista korkeimpana yli satametrinen asuintorni uuden monitoimiareenan yhteyteen. Mikäli tornitalorakentaminen jatkuu, keskustan ja Hervannan suunnille alkaa muodostua kunnollinen skyline.

Tampereen korkeimmat rakennukset 
 Näsinneula, Suomen korkein rakennus
 Hotelli Torni Tampere, Suomen korkein hotelli
 Luminary
 Hotelli Ilves
 TOAS Espantorni
 Pirkka 6
 Matrix I
 Solaris

Listassa on vain yli 50 metriä korkeat rakennukset.

Jyväskylä 
Jyväskylässä on suhteellisen paljon tornitaloja lähekkäin. Jos kerrostalot olisivat korkeampia, ne muodostaisivat skylinen.

Jyväskylän korkeimmat rakennukset 
 Innova
 KOAS Tower
 Horisontti

Listassa on vain yli 50 metriä korkeat rakennukset.

Katso myös 
 Luettelo Suomen korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista

Maisema
Arkkitehtuurin käsitteet
Pilvenpiirtäjät
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2015

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2015 olivat 16:nnet IIHF:n järjestämät naisten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Malmössä Ruotsissa Malmö isstadionilla ja Rosengårds ishallissa.

Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Kanadan maalein 7–5 ja pronssiottelussa Suomi voitti Venäjän maalein 4–1.

Otteluareenat

Lohkot 

Lohko-A
 
 
 
 

Lohko-B

Alkusarja

Lohko A 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC+2)

Lohko B 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC+2)

Putoamissarja 
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC+2)

Pudotuspelit 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC+2)

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Loppusijoitukset 
Sijoituksilla on merkitystä IIHF:n rankingiin.

Pääsarjan turnaus  

1. divisioona  A-lohko 

B-lohko 

2. divisioona  A-lohko 
 
B-lohko 
 

2. divisioonan karsinnat  '''

Pistepörssi
Turnauksen pistepörssin voitti Hilary Knight tehopisteillä 7+5=12. Suomalaisista eniten pisteitä saalisti Michelle Karvinen ja Riikka Välilä.

Maalivahdit
Turnauksen parhaaksi maalivahdiksi valittiin japanin Nana Fujimoto 93,75 torjuntaprosentilla.

Palkitut pelaajat
Turnauksen parhaiksi valittiin:
 Paras maalivahti:  Nana Fujimoto
 Paras puolustaja:  Jenni Hiirikoski
 Paras hyökkääjä:  Hilary Knight

Televisiointi 
Suomessa kisat televisioi maksullisena MTV Oy, kanavillaan MTV Sport 1, MTV Sport 2 ja MTV Max.

Lähteet 
 Kisojen virallinen sivusto 
 Turnaus IIHF:n tulospalvelussa 
 Leijonat.fi - Naisten MM-kisat 2015

Viitteet

Aiheesta muualla 

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Ruotsin jääkiekko
Vuoden 2015 jääkiekko