joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Instruktiivi

Instruktiivi eli keinonto on sijamuoto (ns. tapasija), joka ilmaisee keinoa tai välinettä tai tapaa, jolla toiminta suoritetaan. Suomen kielessä instruktiivin sijapääte on -n sekä yksikössä että monikossa. Yksikkömuodot ovat harvinaisia, mutta esimerkiksi sanan jalka instruktiivimuodot ovat  jalan : jaloin. Välineen merkityksessä käytetään usein instruktiivin tilalla adessiivia. Koska instruktiivimuodot muistuttavat tapaa ilmaisevia adverbeja, eli miten tekeminen suoritetaan (Kaivoin hiekkaa paljain käsin (instr.)/Kaivoin hiekkaa hienosti käsilläni (adv.), voitaisiin instruktiivi periaatteessa lukea adverbisijaksi.

Instruktiivimuotoja käytetään lähinnä vakiintuneissa sanonnoissa, mutta niitä on varsin paljon. Muutamat instruktiivifraasit ovat asyndeettisia eli sidesanattomia (suin päin). Monet sanonnat liittyvät ruumiinosiin:
 paljain päin, avojaloin, kaksin käsin, omin korvin, näkyy paljain silmin, kynsin hampain, pitkin hampain, avosylin, ehjin nahoin, suin päin, kuivin jaloin, kyynelsilmin, kuivin suin, hajareisin, täysin sydämin, alla päin, nurin niskoin.

Myös seuraavat ilmaisevat inhimillistä toimintaa:
 pitkin askelin, kovin ottein, muutamin valituin sanoin, suurin ponnistuksin, iloisin mielin tai ilomielin, hartain mielin, suurin toivein, suurin luuloin, mielin kielin, suurin surmin, syrjäkarein.

Paikkaa ilmaisevia instruktiiveja:
 monin paikoin, näillä tienoin, toiselta puolen, näillä main

Määrää ilmaisevia sanontoja:
 yksin kappalein, vähin erin, monin verroin, kaksin kerroin, tuhatmäärin, mielin määrin, hitusen, himpun verran, kolmisin, huom. myös yksin.

Aikaa ilmaisevia sanontoja:
 hyvissä ajoin, mitä pikimmin.

Muita:
 täysin purjein, ompeli tihein pistoin, hyrskyn myrskyn, hädin tuskin, niin muodoin.

Monet sanat, joita pidämme lähinnä partikkeleina, ovat itse asiassa instruktiivimuotoja:
 hiukan, harvoin, hitaammin, enemmän, alun perin, samoin, tarkoin, takaperin, niin, noin, näin, kuin, kuinka, aivan, tyystin, varsinkin, väkisin, läpikotaisin, oikein, ylen.

Verbien toisen infinitiivin instruktiivi ilmaisee tekemisen tapaa tai samanaikaista tekemistä:
 tuli juosten, söi seisten, puhui huutaen.

Verbien kolmannen infinitiivin instruktiivi esiintyy harvinaisena vanhahtavassa kielessä pitää-verbin yhteydessä ilmaisemassa jotakin, mitä täytyy tapahtua:
 katsotaan, mitä tuleman pitää.
 maaksi pitää sinun jälleen tuleman.

Lähteet
Suomen kielioppi - Tapasijat

Sijamuodot
Adeniini

Adeniini (A) on guaniinin (G) ohella toinen DNA:n puriiniemäksistä. Se muodostaa kahden vetysidoksen avulla emäsparin DNA:ssa tymiinin (T) ja RNA:ssa urasiilin (U) kanssa.

Kun adeniini liittyy riboosisokeriin, syntynyttä nukleosidia kutsutaan adenosiiniksi ja deoksiadenosiiniksi kun se liittyy deoksiriboosiin. Adenosiini myös muodostaa adenosiinitrifosfaattia (ATP), kun siihen liittyy kolme fosfaattiryhmää. ATP:tä käytetään solun metaboliassa kemiallisen energian siirtoon: ATP:n pilkkoutuminen adenosiinidifosfaatiksi (ADP) ja ADP:n pilkkoutuminen adenosiinimonofosfaatiksi (AMP) vapauttaa energiaa muiden kemiallisten reaktioiden käyttöön.

Adeniini on rakenneosana solun aineenvaihdunnan kannalta tärkeissä koentsyymeissä kuten NAD ja FAD.

Adeniinin CAS-numero on 73-24-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Terveysportti, metatesaurus: Adeniini
Terveysportti, terveyskirjasto: Adeniini
PubChem: Adenine 
DrugBank: Adenine 
Human Metabolome Database: Adenine 
KEGG: Adenine 
ChemBlink: Adenine 

Puriinit
Suomumatelijat

Suomumatelijat (Squamata) on matelijoihin kuuluva lahko. Se on suurin matelijoiden lahko, sisältäen liskot, käärmeet ja matoliskot. Suomumatelijat erottaa muista matelijoista niiden suomumaisen ihon perustella. Ne pystyvät myös liikuttamaan yläleuan äärimmäisen ylös, minkä näkee erityisen hyvin käärmeillä niiden syödessä suurta saalista. Suomumatelijoiden koiraat ovat ainoita selkärankaisia, joilla on hemipenis. Suomumatelijat on myös ainut matelijoiden lahko, johon kuuluu sekä ovovivipaarisia, vivipaarisia ja tyypillisiä ovipaarisia lajeja, eli toiset lajit munivat ja toiset synnyttävät eläviä poikasia.

Luokittelu 
Perinteisesti lahko on jettu kolmeen alalahkoon:.

 Lacertilia, liskot;
 Serpentes, käärmeet;
 Amphisbaenia, matoliskot.
Liskot muodostavat kuitenkin parafyleettisen ryhmän, minkä takia liskoista taksonomisena ryhmänä on luovuttu joissakin uudemmissa luokitteluissa. Tässä eräs uusi luokittelu (ilman sukupuuttoon kuolleita taksoneita):

 Lahko: Suomumatelijat (Squamata)
 Alalahko: Dibamia
 Kladi: Bifurcata
 Alalahko: Gekkomaiset (Gekkota)
 Kladi: Unidentata
 Alalahko: Scinciformata
 Osalahko: Cordylomorpha
 Osalahko: Skinkkimäiset (Scincomorpha)
 Kladi: Episquamata
 Kladi: Laterata
 Alalahko: Teiformata
 Kladi: Lacertibaenia
 Alalahko: Matoliskot (Amphisbaenia)
 Alalahko: Lacertiformata
 Kladi: Toxicofera
 Alalahko: Vaskitsamaiset (Anguimorpha)
 Alalahko: Leguaanimaiset (Iguania)
 Kladi: Ophidia
 Alalahko: Käärmeet (Serpentes)
 Osalahko: Alethinophidia
 Osalahko: Sokkokäärmeet (Scolecophidia)

Lähteet 

Diapsidit
Frank Pappa Show

Frank Pappa Show on Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla vuosina 1991–1994 lähetetty talk show- ja uutisparodiaohjelma. Heimo ”Holle” Holopaisen luoma uutisankkurihahmo Frank Pappa esiintyi aluksi Broadcasters Oy:n tuottamassa, nuorisolle suunnatussa musiikki- ja ajankohtaisohjelmassa NoTV, jota esitettiin Kolmoskanavalla 1990–1991. Ohjelma lakkautettiin keväällä 1991, mutta jo syksyllä Frank Pappa palasi ruutuun oman spin-off-nimikkoshow’nsa isäntänä. Myös sen tuotti Broadcasters. Ohjelmaa käsikirjoittivat Heimo Holopaisen lisäksi muun muassa Roope Lehtinen ja Saku Tuominen.

Ohjelmasta muistetaan muun muassa kehonrakentajasäämies Toni, Kalevankadun laulava talonmies Sepi Kumpulainen sekä Frank Papan lentävät lauseet ”Kosketelkaa toisianne!”, ”Armotonta menoa!” ja ”Bailatkaa ankarasti!”. Frank Papan ohella show’n vakiohahmoja olivat muun muassa insinööri ja isä Raimo H. Jussila (Yrjö Fonselius), topakka mediavaikuttaja Laura Kent (Nina Jääskeläinen) ja Frank Papan seksikäs assistentti Dada (Sara Hirvelä). Ohjelman lopuksi Frank Pappa istuutui pallotuoliinsa ja kääntyi lavasteiden taakse. Samalla studioääni ilmoitti että ”Frank Pappa on poistunut studiolta”. Ohjelman studioyleisönä olivat Jokereiden jääkiekkojoukkueen fanit.

Kevätkaudella 1993 ohjelmaa esitettiin MTV3:n perjantai-illan myöhäisohjelmistossa nimellä Frank Pappa Late Show. Keväällä 1994 Frank Pappa Show siirtyi MTV3:n lauantai-illan prime time -ohjelmistoon, jossa sarja pyöri toukokuulle saakka. Sen jälkeen Frank Pappa ilmoitti julkisesti siirtyvänsä pitkälle tauolle, joka jatkuu edelleen. Heimo Holopainen sen sijaan siirtyi tuota pikaa muun muassa Yle TV1 -kanavan Iltalypsy- ja Hohtohetki-ajankohtaisviihdeohjelmien käsikirjoittajaksi ja sittemmin Yle TV2 -kanavan Kodin kääntöpiiri -ohjelman juontajaksi.

Frank Pappa Show edusti Kolmoskanavaa Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailussa keväällä 1992. Edellisenä syksynä Frank Papalta ilmestyi single ”Bailataan ankarasti” ja keväällä 1994 presidentinvaalien kynnyksellä toinen single ”Mara-Walk”.

Muuta 

1970-luvun puolivälin Hullujussi-yhtyeen, jossa Heimo Holopainen toimi basistina, keulahahmo oli Eeki Mantereen esittämä Viktor Kalborek. Viktor Kalborekin hahmon nimi oli aluksi Frank Krappa.

Lähteet 

Viihdeohjelmat
Satiirisarjat
Suomalaiset televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Orchestral Manoeuvres in the Dark

Orchestral Manoeuvres in the Dark eli OMD on brittiläinen syntikkapop-yhtye. Yhtyeen perustivat 1970-luvun lopulla Andy McCluskey ja Paul Humphreys, jotka muodostivat OMD:n rungon vuoteen 1989 asti, jolloin yhtyeen ensimmäisillä levyillä soittanut kokoonpano hajosi. McCluskey jatkoi myöhemmin OMD:n nimellä uuden kokoonpanon kanssa. OMD:n menestynein kappale on ollut "Enola Gay" vuodelta 1980.

Toistaiseksi viimeinen OMD-levy ilmestyi vuonna 2017. 1. tammikuuta 2006 Andy McCluskey ilmoitti suunnitelmista koota OMD uudelleen vanhalla 1980-luvun OMD-kokoonpanolla McCluskey, Humphreys, Malcolm Holmes ja Martin Cooper. Yhtyeen tarkoituksena oli lähteä kiertueelle soittaen materiaalia Architecture & Morality-levyltä sekä muuta ennen 1983 julkaistua tuotantoa.

Diskografia
 Orchestral Manoeuvres in the Dark (1980) 
 Organisation (1980)
 Architecture & Morality (1981)
 Dazzle Ships (1983)
 Junk Culture (1984) 
 Crush (1985) 
 The Pacific Age (1986) 
 Sugar Tax (1991) 
 Liberator (1993) 
 Universal (1996)
 OMD Live: Architecture & Morality & More (2007) livetaltiointi 19.5.2007
 History of Modern (2010)
 English Electric (2013)
 The Punishment of Luxury (2017)

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Brittiläiset popyhtyeet
Brittiläiset synthpop-yhtyeet
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Monimos

Monimos (, 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Syrakusasta.

Monimos oli kyynikko Diogeneen oppilas. Diogenes Laertios kertoo, että hän esitti hullua päästäkseen tämän oppilaaksi. Hän kertoo Monimoksen kirjoittaneen kaksi kirjaa, Pyrkimyksistä ja Kehotus, sekä satiireja Krateen ja Menippoksen tyyliin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Diogenes Laertios: Monimoksen elämäkerta 
 Diogenes Laertios: Monimoksen elämäkerta 

Kyynikot
Pippurilimopuu

Pippurilimopuu eli pippuriruutapuu (Zanthoxylum piperitum) on Itä-Aasiasta kotoisin oleva ruutakasvien heimoon kuuluva puu.

Kiinassa ja Itä-Aasiassa kasvava piikikäs pippurilimopuu tekee ruosteenpunaisia pieniä marjoja, joiden sisällä on pieni musta siemen. Siemeniä ei yleensä käytetä, joten ne poistetaan myytävistä marjoista. Mausteen maku on sitruunainen, sen polte on melko terävä ja se aiheuttaa kielessä lievää tunnottomuutta. Paahtamalla maku pyöristyy huomattavasti.  Mauste on suosittu muun muassa Sichuanin, Bhutanin, Tiibetin, Nepalin ja Japanin keittiöissä. Pippurilimopuun marjoja myydään muun muassa nimillä anispippuri, kiinanpippuri, japaninpippuri, sichuaninpippuri ja fagara.

Myös puun lehtiä käytetään mausteena ja koristeena, erityisesti japanilaisessa keittiössä.

Nimestään huolimatta puu ei ole läheistä sukua pippurille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Limopuut
Maustekasvit
Comptonin ilmiö

Comptonin ilmiö eli Comptonin sironta tarkoittaa säteilyn epäelastista siroamista väliaineen elektronista. Ilmiö on seuraus sähkömagneettisen säteilyn dualistisesta luonteesta. Käytännössä ilmiö tarkoittaa sähkömagneettisen säteilyn ja elektronin välillä tapahtuvaa vuorovaikutusta, jossa sähkömagneettisen säteilyn aallonpituus kasvaa, kun fotoni luovuttaa törmäyksessä osan energiastaan elektronille. Fotoni käyttäytyy siis kuin hiukkanen: klassisen teorian mukaan aallonpituuden ei pitäisi muuttua törmäyksessä. Ilmiön havaitsi Arthur H. Compton vuonna 1922. Hänelle myönnettiin ilmiön löytämisestä Nobelin palkinto viisi vuotta myöhemmin 1927.

Comptonin ilmiölle voidaan johtaa kaava
 
missä  on aallonpituuden muutos,  on Planckin vakio,  valon nopeus tyhjiössä,  elektronin lepomassa, ja  on sirontakulma eli röntgensäteen suunnan muutos.

Käänteinen Comptonin sironta tarkoittaa tilannetta, jossa energiaa siirtyy nopeasti liikkuvalta elektronilta pienienergiaiselle fotonille. Ilmiö on havaittu galaksijoukkojen kuumassa kaasussa, joka vähentää kosmisen mikroaaltotaustan kirkkautta: kuuman kaasun nopeat elektronit nostavat mikroaallon energiaa niin, että tavallisesti tarkasteltavalla aallonpituuskaistalla kirkkaus vähenee. Tämä tunnetaan myös nimellä Sunyaevin-Zeldovichin -ilmiö.

Katso myös
Röntgendiffraktio (elastinen sironta)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kvanttimekaniikka
Tiiviin aineen fysiikka
Annatto

Annatto eli väriannatto (Bixa orellana) on Karibianmeren saarilta kotoisin oleva pensas, jonka piikikäs hedelmä on sydämenmuotoinen. Hedelmän sisällä on noin 50 pyramidinmuotoista tiilenpunaista siementä. Mayaintiaanit ovat käyttäneet annatton siemeniä värjäykseen jo varhain, ja etenkin sotamaalaus tehtiin usein juuri tällä ”tulen värillä”. Siemenet maistuvat hieman pippurilta, joskin jälkimaussa on muskottimainen aromi.

Espanjalaiset veivät mausteen Filippiineille, missä sitä käytetään runsaasti erilaisissa paikallisissa ruoissa. Annattopensaan hedelmän kuoresta tehdään oranssia väriä, jota käytetään erilaisten juustojen värjäämiseen. Esimerkiksi Munster, punainen Leicester ja punainen Cheshire on värjätty annaton kuoresta saadulla värillä. Siementen punainen väri tarttuu öljyyn tai veteen helposti, kun annattoa haudutetaan jonkin aikaa nesteessä. Pigmentin tartuttua öljyyn tai veteen siemenet siivilöidään pois. Väriä voidaan käyttää monien eri ruokien värjäämiseen. Esimerkiksi osa riisistä voidaan valmistaa niin, että se keitetään värjätyssä vedessä. Sekoittamalla valkoinen ja punainen riisi keskenään saadaan näyttävä ”juhlariisi”.

Annatto on myös annattopensaan siementen päällysteessä olevan pigmentin nimi. Annatto koostuu pääasiassa karotenoideihin kuuluvasta rasvaliukoisesta biksiinista (C25H30O4) ja vesiliukoisesta norbiksiinistä (C24H28O4).
Annaton elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E 160b ja sen hyväksyttävä päivittäinen enimmäissaanti (ADI) on 0,065 mg/kg/vrk.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Väriannatto (Bixa orellana)
 iNaturalist: Bixa orellana
 E160b - Annatto, biksiini, norbiksiini. Ruokavirasto. 
 UniProt: Taxonomy - Bixa orellana 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bixa orellana 
 Virtual Herbarium: Bixa orellana 
 United States Department of Agriculture (USDA): Bixa orellana 
 Flora of China: Bixa orellana 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Bixa orellana 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bixa orellana (annatto) 
 Gernot Katzer's spice pages: Annatto (Bixa orellana) 
 Science direct: Annatto 

Annattokasvit
Elintarvikevärit
Maustekasvit
Värikasvit
Gustave Flaubert

Gustave Flaubert (12. joulukuuta 1821 Rouen – 8. toukokuuta 1880 Croisset) oli ranskalainen realistisen suunnan kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1857 ilmestyneestä romaanista Madame Bovary (suom. Rouva Bovary, 1994).

Henkilöhistoria 
Flaubert syntyi lääkäriperheeseen. Hän aloitti lakiopinnot Pariisissa vuonna 1841, mutta jätti opinnot epilepsiaksi epäiltyjen terveysongelmien vuoksi ja keskittyi kirjoittamiseen.

Kirjoittajana Flaubert oli hidas ja pikkutarkka. Vuonna 1856 hän julkaisi viisi vuotta työstämänsä pääteoksensa Rouva Bovary. Romaanista tuli nopeasti tunnettu. Se poiki siveettömyydestä oikeusjutun, jonka Flaubert kuitenkin voitti, ja teoksen painaminen sallittiin.

1860-luvulta alkaen Flaubert oli tunnettu kirjoittaja ja intellektuelli. Hänen lähipiiriinsä kuuluivat useat realismin ja naturalismin suuret nimet, kuten Émile Zola, George Sand ja venäläinen Ivan Turgenev, joka ajoittain asui Flaubertin luona. 1870-luvulla hän edesauttoi Guy de Maupassantin uraa. Flaubert oli perusluonteeltaan melankolinen, ja hänen taipumuksensa perfektionismiin kirjoittamisessa teki elämästä entistä vaikeampaa.

Tuotannosta 
Flaubertin tuotanto on realistista, todellisuuden viileään havainnointiin perustuvaa, romantisointia ja kantaaottavuutta kaihtavaa. Hänen tunnetuin teoksensa Rouva Bovary luetaan maailmankirjallisuuden klassikoihin. Se kertoo Emma Bovarysta, jonka romanttinen kirjallisuus on saanut pauloihinsa. Hän päätyy naimisiin tavanomaisen, porvarillisen lääkärin kanssa, eikä elämä vastaa romanttisia haavekuvia. Emma päätyy pettämään miestään seikkailijan kanssa, ja ajautuu yhä uusiin pettymyksiin. Kirja kuvaa ranskalaista maaseutumiljöötä erittäin pikkutarkasti.

Rouva Bovary syntyi tavoitteesta kirjoittaa mahdollisimman tyhjänpäiväisestä aiheesta ja henkilöstä. Se on usein nähty romanttisen haihattelun satiirina. Kirjan valmistuttua Flaubert kuitenkin totesi: ”minä itse olen rouva Bovary”, mikä viittaa aiheen yleismaailmallisuuteen: ihmisen ylisuuret haaveet on tuomittu raukeamaan.

Teoksia 
Madame Bovary (1857) (Rouva Bovary)
Salammbô (1862) (Salambo)
L’Education sentimentale (1869) (Sydämen oppivuodet)
La Tentation de Saint Antoine (1874) (Pyhän Antoniuksen kiusaus)
Trois contes (1877) (Kolme kertomusta)
Bouvard et Pécuchet (1881) (Bouvard ja Pécuchet), julkaistu postuumina
Dictionnaire des idées reçues (1911), julkaistu postuumina

Suomennoksia

Kirjallisuutta 
 Julian Barnes: Flaubertin papukaija (1984, WSOY 1987)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vapaasti ladattavia Gustave Flaubertin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Biografia (ranska)
 Gustave Flaubert's works: text, concordances and frequency list

Ranskalaiset kirjailijat
Historiallisten romaanien kirjoittajat
Vuonna 1880 kuolleet
Vuonna 1821 syntyneet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Laamanni

Laamanni on käräjäoikeudessa viraston päälliköstä käytetty nimitys. Laamannin on oltava oikeustieteen kandidaatin tai maisterin tutkinnon suorittanut henkilö, jolla on tehtävän hoitamiseen tarvittava taito ja kokemusta tuomarin tehtävän hoitamisesta.

Historia
Aikoinaan laamanni-nimitystä on käytetty suurvalta-ajan Ruotsissa toimineesta korkeasta virkamiehestä, joka toimi maakunnan luottamusmiehenä. Sana laamanni tulee muinaisruotsin sanasta laghman, joka tarkoitti kirjaimellisesti lakimiestä. Laamannin tehtävänä oli esittää, selittää ja kehittää lakia sekä toimia maakuntakäräjien puheenjohtajana. Myöhemmin laamanni oli vain virkapiirinsä tuomari. 

Suomessa laamannin toiminnasta ensimmäinen merkintä on vuodelta 1324. Vuonna 1435 Suomen laamannikunta jaettiin kahteen pienempään laamannikuntaan, Etelä- ja Pohja-Suomeen. Laamannikuntien raja kulki Aurajokea pitkin. Laamanninvirkoja hoitivat usein käytännössä alilaamannit.

Laamannien toimet ja laamanninoikeudet lakkautettiin vuonna 1868. Tämän jälkeen nimitys oli käytössä ainoastaan ansioituneelle lakimiehelle anomuksesta myönnettynä laamannin arvonimenä.

Vuoden 1993 alioikeusuudistuksessa laamanni tuli jälleen käyttöön myös virkanimikkeenä. Laamanni korvasi alioikeuden päällikkötuomarin virkanimekkeenä vanhojen kihlakunnanoikeuksien kihlakunnantuomarit sekä raastuvanoikeuksien pormestarit. 

Hovioikeudenlaamanni on hovioikeuden osaston päällikkö.

Karjalan laamanni
Vaikka maa jaettiin 1435 kahteen laamannikuntaan, Karjalaan syntyi lisäksi oma, ja laamannikunnan laamannin asetti todennäköisesti Viipurin linnanpäällikkö. Laamannin valta ei ollut rinnastettavissa kahteen muuhun laamanniin, sillä hänellä ei ollut tuomiovaltaa Turun maanoikeudessa. Ensimmäinen Karjalan laamannin tuomio on vuodelta 1447. Ensimmäinen laamanni Viipurissa oli linnanvouti Martti Djekn, toinen Pietari Djekn. Myöhemmin mainitaan Dufva-sukuinen Niilo Pentinpoika ja Mikael Pentinpoika, joka on saattanut olla tehtävässä tilapäisesti tai olla sama kuin Niilo. Vuodelta 1508 on maininta Klaus Åkenpojasta laamannina. Keskiajan viimeiset  laamannit Viipurissa olivat Arvid Eerikinpoika Stålarm (vanhempi) ja Olavi Eerikinpoika Stålarm. 

Karjalan laamannien virkakaudet 1500-luvulta vuoteen 1680:

Olavi Eerikinpoika Stålarm 1509–1520
Klaus Åkenpoika Tott 1578–1590
Martti (Mårten) Boije 1590–1596. 
Aksel Kurki (Kurck) 1596–1599
Arvid Eerikinpoika Stålarm (nuorempi) 1602–1605 (päättymisvuosi epävarma)
Arvid Tönnenpoika Wildeman 1607–1617 
Axel Oxenstierna 1618 (tarkka vuosi epävarma)
Klaus Horn 1624–1634
Karl Bonde 1634 
Aksel Lillie 1652–1662
Seved Bååt 1662
Bengt Horn 1674
Krister Horn 1669
Gustav Oxenstierna 1678–1680

Katso myös
 Laamannikunta
 Laamannikunta Suomessa
 laamannin arvonimi Suomessa

Lähteet
 Käräjäoikeuslaki 581/1993 1 §
 Pieni tietosanakirja

Viitteet

Oikeusalan ammatit
Oikeuslaitos
Seulonnan keskeiset artikkelit
Metamorfoosi (geologia)

Metamorfoosilla käsitetään pääosin kiinteässä tilassa tapahtuvaa kiven mineraalien, rakenteen tai molempien muutosta vastaamaan uusia fysikaalisia ja kemiallisia olosuhteita, kuitenkin niin, että ne poikkeavat kiven synty- tai kerrostumisajankohtana vallinneista olosuhteista.

Metamorfoosin lajit ja prosessit

Geologisen ympäristön ja prosessin esiintymisalueen laajuuden mukaan voidaan puhua paikallisesta metamorfoosista ja alueellisesta eli aluemetamorfoosista.

Paikallisen metamorfoosin lajeja ovat:
kontaktimetamorfoosi, joka on usein lämpömetamorfoosia
kataklastinen, kiven murtumiseen ja muovautumiseen liittyvä metamorfoosi jota esiintyy mm. siirroksissa
šokki- tai impaktimetamorfoosi, joka liittyy  meteoriittitörmäyskraattereihin
Aluemetamorfoosi liittyy laajimmillaan orogeniavyöhykkeisiin eli litosfäärin laattojen törmäyksiin, merellisen laatan subduktioon ja mantereisten laattojen työntymiseen päällekkäin tai limittäin

Metamorfisia kivilajeja 
Eklogiitti
Gneissi
Granuliitti
Kvartsiitti
Liuske (Saviliuske, Fylliitti, Kiilleliuske etc)
Marmori
Serpentiniitti
Vihreäkivi
Vuolukivi

Katso myös

Metamorfinen kivilaji

Lähteet
Metamorphism and Metamorphic Rocks University of Alabama

Aiheesta muualla

Metamorfoosin luokittelu

Geologiset prosessit
Sethian

Sethian on vuonna 1998 perustettu suomalainen metalliyhtye.

Historia 

Yhtyeen perustivat hajonneen Nattvindens Gråtin laulaja Tapio Wilska ja kitaristi Jussi Koponen vuonna 1998. Ensimmäiset vuodet yhtye vietti hiljaiseloa, kun kaksikko sävelsi materiaalia ja etsi sopivia jäseniä täydentämään kokoonpanoa. Ensimmäisen demonsa yhtye äänitti Nightwishin kosketinsoittajan Tuomas Holopaisen ja myöhemmin Discossa rumpuja soittaneen Sami Karttusen avustuksella. Kappale ”Altered States” julkaistiin italialaisen Black Widow Recordsin Not of This Earth -kokoelmalla.

Wilska ja Koponen soittivat 1990-luvun lopussa myös kahdella Wizzardin albumilla sekä yhtyeen kiertueilla, joiden jälkeen kaksikolla oli taas aikaa keskittyä Sethianiin. Yhtyeen kokoonpano oli kasvanut basisti Juuso Jalasmäellä ja kitaristi Marco Kautosella, mutta vakinaista rumpalia yhtyeellä ei vielä ollut. Vuoden 2001 lopussa yhtye äänitti promolevyn Dream Domain jälleen Holopaisen ja Karttusen avustuksella. Yhtyeen verkkosivustolla MP3-muodossa julkaistu levy herätti kiinnostusta ympäri maailman ja toi yhtyeelle myös levytyssopimuksen suomalaisen Spinefarm Recordsin kanssa. Ennen debyyttialbumin äänitystä Nightwishin rumpalia Jukka Nevalaista pyydettiin liittymään yhtyeeseen ja tämä suostui mieluusti. 

Sethianin debyyttialbumi Into the Silence ilmestyi 28. huhtikuuta 2003. Sen äänitti Tuomo Valtonen Savonlinnan Sundi Coop -studiolla  syys–lokakuussa 2002 ja miksasi Mikko Karmila Helsingin Finnvox-studiolla tammi–helmikuussa 2003. Suurimman osan sävellyksista albumille tekivät Koponen ja Jalasmäki, ja sanoituksista vastasi Wilska. Holopainen toimi jälleen vierailevana kosketinsoittajana. Ennen albumin julkaisua yhtye totesi tarvitsevansa kolmannen kitaristin live-esiintymisiä varten, joten Jalasmäki siirtyi kitaran varteen ja basistiksi värvättiin Sam Silvennoinen. Sethianin live-esiintymisissä koskettimia on soittanut paremmin Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen basistina tunnettu Nils Ursin.

Yhtye on parhaillaan kestoltaan määrittelemättömän pituisella ”luovalla tauolla”.

Jäsenet 
 Juuso Jalasmäki – kitara
 Marco Kautonen – kitara, laulu
 Jussi Koponen – kitara, laulu
 Jukka Nevalainen – rummut
 Sam Silvennoinen – basso
 Tapio Wilska – laulu

Diskografia

Lähteet 

 Sethian biography 2003  Sethian. 2003.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Sethianin virallinen sivusto  
 Sethian levy-yhtiö Spinefarmin sivustolla  
 Laulaja Tapio Wilskan haastattelu Imperiumi.netissä (11/2003)

Suomalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Suomalaiset power metal -yhtyeet
Sukusolu

Sukusolu eli gameetti on suvullisesti lisääntyvien eliöiden suvunjatkamiseen erikoistunut solu. Sukusolut syntyvät sukurauhasissa sijaitsevista ituradan soluista meioottisten solunjakautumisten kautta, ja läpikäyvät meioosin yhteydessä lisääntymiseen tarvittavan erilaistumisprosessin.

Naaraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi oogeneesin ja meioosin ja lopputuloksena on haploidi munasolu. Oogeneesissa munasoluun varastoituu suuri määrä vararavintoa alkion alkukehityksen turvaamiseksi. Meioosin tuottamista haploideista tumista vain yksi kehittyy munasolun tumaksi, muut kolme tumaa surkastuvat.

Koiraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi meioosin ja spermatogeneesin ja lopputuloksena ovat haploidit siittiöt. Meioosin jälkeen haploidit meioosituotteet läpikäyvät voimakkaan rakenteellisen muuntumisen. Tuma tiivistyy hyvin tiukaksi paketiksi ja siittiön siima ja sille energiaa tuottavat elimet kehittyvät.

Hedelmöityksessä vain siittiön haploidi tuma tunkeutuu munasoluun ja hedelmöittää haploidin munasolun (n + n → 2n). Syntyy diploidi tsygootti, josta uusi yksilö saa alkunsa.

Kasveilla naaraspuoliset sukusolut kehittyvät alkiorakon emosolusta (), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen muutaman mitoosin. Monitumaisessa alkiorakossa yksi tuma on haploidi munasolun tuma, muut ovat avustavia tumia.

Kasveilla koiraspuoliset sukusolut kehittyvät siitepölyhiukkasen emosolusta (), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen pari mitoosia. Siitepölyhiukkanen sisältää kolme haploidia tumaa.

Koppisiemenisillä kasveilla hedelmöityksessä siitepölyhiukkasen tumista yksi kasvattaa siiteputken, yksi hedelmöittää munasolun (n+n → 2n) ja yksi hedelmöittää kaksitumaisen keskustuman (n+n+n → 3n). Hedelmöitetystä munasolusta kehittyy diploidi yksilö (alkio), hedelmöitetystä keskustumasta syntyy siemenen triploidi ravintosolukko.

Katso myös 
 Raskaus
 Kuukautiskierto

Lähteet 

Solut
Aroniat

Aroniat (Aronia) on ruusukasvisuku, johon kuuluu kaksi Pohjois-Amerikan itäosissa luonnonvaraisena kasvavaa pensasta. Kumpikaan ei ole ollut kiinnostava hyötykasvina, koska marjat ovat luonnonvaraisessa kasvissa varsin pienet. Toisen maailmansodan jälkeen aronian siemeniä kulkeutui Saksasta Venäjälle, jossa venäläiset kasvitieteilijät jalostivat hyötykasvilajikkeen, jonka marjat ovat isoja ja mehukkaita. Myös koristekasvikäyttöön on jalostettu useita lajikkeita. Aroniat ovat levinneet Venäjälle ja Eurooppaan sekä Intiaan.

Marjoja käytetään mausteena ja raaka-aineena marjaviineissä, ja niistä valmistetaan hilloja ja hyytelöitä. Marjat ovat halkaisijaltaan noin 1,5 senttimetriä ja väriltään tumman sinivioletteja. Maku on yleensä karvas ja pensaasta riippuen joko makea tai hapan.

Aroniat ovat terveitä ja helppohoitoisia koriste- tai marjapensaita, joiden koristearvo perustuu toisaalta valkeaan kukintaan, kauniisiin ja syksyllä kauan säilyviin hedelmiin ja toisaalta kiiltävään, tummanvihreään lehdistöön, joka saa loistavanpunaisen syysvärin.

Leikkausvuonna aroniat eivät kuki eivätkä tuota marjoja.

Aroniat - sekä lajit että lajikkeet - ovat hyvin talvenkestäviä. Suomessa aronioitten menestymisvyöhyke pohjoisessa ulottuu vyöhykkeelle VI eli Rovaniemelle.

Lajeja ja lajikkeita 
 puna-aronia (Aronia arbutifolia)
 musta-aronia (Aronia melanocarpa)
 koristearonia (Aronia × prunifolia, A. arbutifolia × A. melanocarpa)
 marja-aronia (Aronia Prunifolia-ryhmä)
 ’Aron’, ’Elata’, ’Hugin’, ’Karhumäki’, ’Nero’, ’Rubina’, ’Viking’

Marja-aronian uusi nimi on marjapihlonia (×Sorbaronia mitschurinii), sillä uusimman taksonomian mukaan se on siirretty aronioista hybridisukuun pihloniat (×Sorbaronia), johon on risteytetty aronian lisäksi pihlajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Aroniat (Aronia)
ITIS: Aronia 
United States Department of Agriculture (USDA): Aronia 
Flora of North America: Aronia 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Etelä-Suomen Sanomat

Etelä-Suomen Sanomat on alun perin nuorsuomalainen Lahden seudun ja Päijät-Hämeen maakuntalehti. Sen edeltäjiä olivat vuonna 1900 perustettu Lahden Lehti ja sen seuraaja Lahden Sanomat, joka vuoden 1914 alusta yhdistettiin Uusmaalaisen kanssa Etelä-Suomen Sanomiksi. Lehti oli aluksi vuoteen 1939 asti kolmipäiväinen. Sen jälkeen lehti muuttui kuusipäiväiseksi, ja vuoden 1954 joulukuusta lähtien se on ilmestynyt seitsemänä päivänä viikossa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.

Lehteä kustantaa Lahdessa Hämeen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Päätoimittajana oli 2015–2018 Perttu Kauppinen, joka siirtyi Iltalehteen. ESS:n vastaavaksi päätoimittajaksi on nimitetty Markus Pirttijoki, joka aloitti 1. helmikuuta 2019.

Levikki

Etelä-Suomen Sanomat on Lahden markkina-alueen luetuin lehti. Sen kokonaislevikki vuonna 2019 oli 38 713 kpl, josta painettujen lehtien osuus oli 33 881 kpl. Kokonaislevikki putosi vuodesta 2018 3,9 prosenttia.

Lukijamäärältään Etelä-Suomen Sanomat on maan seitsemänneksi suurin joka päivä ilmestyvä sanomalehti. Verkkopalvelu ess.fi tavoittaa viikoittain yli 130 000 eri kävijää.

Yhteistyö muiden lehtien kanssa
Etelä-Suomen Sanomat tekee yhteistyötä kolmen muun maakuntalehden kanssa. Se kuuluu Keskisuomalaisen, Savon Sanomien ja Karjalaisen yhteistyökoalitioon. Yhteistyö perustuu juttujen ja kokonaisten sivujen vaihtoon. Etelä-Suomen Sanomat julkaisee myös Väli-Suomen Mediat Oy:n kustantamaa Sunnuntaisuomalaista.

Päätoimittajat
Oskar Robert Marjanen 1914
Kaarlo Kytömaa 1914–1915
Jaakko Tervo 1915–1920
Jalmari Niemi 1920–1927
William Ilmoni 1927–1932
Frans Keränen 1932–1962
Tauno Lahtinen 1962–1983
Olli Järvinen 1962–1973
Eeva Rissanen 1972–1986
Kauko Mäenpää 1984–1999
Pentti Vuorio 1986–1995
Heikki Hakala 1997–2014
Perttu Kauppinen 2015–2018
Hanna Myyrä (vt.)
 Markus Pirttijoki, vastaavaksi päätoimittajaksi 1. helmikuuta 2019 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 ESS.fi
 Hämeen Media
 Etelä-Suomen Sanomien vuosikerrat 1914–2013 Kansalliskirjaston digitoitujen aineistojen tietokannassa (käytettävissä vapaakappalekirjastojen tietokoneilla)
 Esan Kirjapaino Oy:n omistus- ja osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivulla

Lahden media
Nuorsuomalainen Puolue
Suomalaiset sanomalehdet
Hämeen Media
Hämeen Media

Hämeen Media (entiseltä nimeltään Mediatalo ESA) on Päijät-Hämeessä toimiva mediayhtiö, joka on erikoistunut painettujen ja digitaalisten sisältöjen sekä mediapalvelujen tuottamiseen. Mediaperheeseen sisältyvät tilattavat sanomalehdet (Etelä-Suomen Sanomat, Itä-Häme, Keski-Häme, Hämeen Sanomat ja Forssan Lehti), kaupunkilehdet (Uusi Lahti, Hollolan Sanomat, Päijät-Häme, Nastola-lehti, Orimattilan aluelehti ja Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset), verkkopalvelu ess.fi, ääni- ja kuvatuotanto, radio sekä paino- ja jakelupalvelut. Syyskuussa 2016 Keskisuomalainen osti Mediatalo ESA:n, joka siihen asti omisti Hämeen Median.

Hämeen Sanomat Oy fuusioitui syyskuussa 2022 Hämeen Media Osakeyhtiöön, mikä tekee Hämeen Mediasta koko Hämettä palvelevan mediayhtiön. Hämeen Median päätoimipaikka sijaitsee Ilmarisentiellä Lahdessa. Toimintaa on Ilmarisentien lisäksi myös:

 Heinolassa, jossa tehdään Itä-Häme-lehteä
 Lahden keskustassa Mediakulmassa, josta lähetetään Radio Voiman lähetykset ja jossa työskentelee osa asiakaspalvelusta ja ajoittain myös Uuden Lahden toimitus
 Lammilla, jossa sijaitsee Keski-Hämeen toimitus
 Hämeenlinnassa, jossa sijaitsee Hämeen Sanomien toimitus
 Forssassa, jossa sijaitsee Forssan Lehden toimitus

Lähteet

Aiheesta muualla 
Hämeen Media
ESS.fi
Itä-Häme
Keski-Häme
Uusi Lahti
Seutu4
Hämeen Sanomat
Forssan Lehti
Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset
M249 SAW

M249 on Yhdysvaltain armeijan käyttämä, belgialaiseen FN Herstalin "Minimi"-konekivääriin perustuva kevyt konekivääri (niin sanottu SAW eli Squad Automatic Weapon). M249 on ilmajäähdytteinen, kaasutoiminen ja ammusvyötä tai lipasta käyttävä täysautomaattinen, vain sarjatulta ampuva tulitukiase.   

Yhdysvaltain armeija otti M249:n käyttöönsä samoihin aikoihin, kun FN aloitti mallin sarjatuotannon 1982. Siitä lähtien ase on kerännyt alkuvaikeuksien jälkeen hyvän maineen luotettavana ja tehokkaana tulitukiaseena.  

Aseen piippu on nopeasti vaihdettavissa ja vaihtoa helpottamassa on myös kantokahva. Jokaiselle piipulle voidaan antaa omat kohdistusarvot erikseen, jotta aseen tarkkuus ei kärsi piippujen vaihtuessa. Piipun alla sijaitsee kaasumäntä. M249 ampuu avoimella lukolla, jotta jäähdytys olisi mahdollisimman tehokas purskeiden välillä.

Lipasta käytettäessä aseen teoreettinen tulinopeus on erittäin nopea, 1000 lks/min. Tulinopeus laskee huomattavasti vyötä käytettäessä (~750 lks/min), sillä vyön syöttäminen vaatii lisää voimaa. Suositeltu tulinopeus vaihtelee kuitenkin käytön mukaan seuraavasti: 

Yhdysvaltain armeijan määrittelemä teoreettinen ampumaetäisyys M249:lle on 3600 metriä. Tehokas ampumaetäisyys on kuitenkin huomattavasti lyhyempi: 1000 metriä tulitukitehtävissä, 800 metriä aluemaaleille ja 600 metriä pistemaaleille. Aseella voi ampua myös valojuovia, joiden tehokas näyttömatka on 900 metriä.

M249 on osoittautunut kenttäkäytössä vuosien myötä varsin luotettavaksi. Silti aseen iästä johtuen viimeisimmät viat on havaittu Irakissa – nykyiset Yhdysvaltain armeijan aseet ovat yleensä yli kymmenen vuotta vanhoja. Vaikka kymmenen vuoden ikä ei sinänsä ole M249:n tyyppiselle aseelle mitenkään merkittävä, aseeseen kohdistuva normaali kulutus kuitenkin vähentää luotettavuutta. 

Tyypillisimmät dokumentoidut iästä johtuvat viat ovat syöttöhäiriöt käytettäessä muovisia 200 ammuksen lippaita, joiden kiinnikkeet kuluvat käytössä. Lipas ei silloin välttämättä asetu oikein paikoilleen ja saattaa aiheuttaa vinosyöttöjä.

Konekiväärit
Pekkarinen

Pekkarinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Aarre Pekkarinen (1946–2022), näyttelijä
 Aimo Pekkarinen (1921–1990), farmakologian professori
 Aino Elina Pekkarinen (1901–1954), kirjailija
 Aino Irene Pekkarinen (1911–1971), kirjailija
 Aku Pekkarinen (s. 1985), jääkiekkoilija
 Antti Pekkarinen, juontaja ja toimittaja
 Elina Pekkarinen (s. 1975), erikoistutkija ja Suomen lapsiasiainvaltuutettu
 Johan Pekkarinen (1888–1921), jääkäriluutnantti
 Jukka Pekkarinen (s. 1947), taloustieteilijä, Suomen valtiovarainministeriön kansantalousosaston johtaja
 Jussi Pekkarinen, ulkoasiainministeriön tutkija ja tietokirjailija
 Maija Pekkarinen (1915–2018), ravitsemustieteilijä
 Mauri Pekkarinen (s. 1947), kansanedustaja ja ministeri 
 Pentti Pekkarinen (1917–1975), kansanedustaja ja ministeri 
 Saara Pekkarinen (s. 1986), keskimatkojen juoksija
 Sannamaija Pekkarinen (s. 1980), näyttelijä
 Tatu Pekkarinen (1892–1951), laulunsanoittaja, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
 Tuomas Pekkarinen (s. 1972), taloustieteilijä
 Veikko Pekkarinen (1907–1985), päätoimittaja
Europanto

Europanto on keinotekoinen kieli, joka on kehittänyt 1996 alun perin huumorimielessä italialainen kirjailija ja kielenkääntäjä Diego Marani. Kielen nimi on yhdistelmä sanoista Eurooppa ja panta ( ’kaikki’) sekä samalla parodia kansainvälisesti tunnetuimman apukielen, esperanton, nimestä. 

Europantossa ei ole pysyviä sääntöjä, vaan se on eräänlainen vapaa ja luova yhdistelmä Länsi-Euroopan kielistä, sisältäen sanoja ennen kaikkea englannista, saksasta, ranskasta, italiasta ja espanjasta. Marani on kirjoittanut europantoksi artikkeleita sekä novellikokoelman Las adventures des inspector Cabillot, joka ilmestyi Ranskassa vuonna 1998.

Kielinäyte 

Isä meidän -rukous europantoksi:

Notre Padre who est en la ciel,
may votre nombre est sanctificado.
Venga votre reino.
May votre voluntad est fatto,
comme en ciel, assim on la terre.
Da us notre pane de chaque giorno.
y pardonu notre deudas,
assim comment we pardonar notre deudoress.
y not induce us en tentasion,
mais free us del mauvais.
Amen.

Aiheesta muualla
Kotisivut
Mitä se on 

Parodiat
Kansainväliset apukielet
Koiranputki

Koiranputki (Anthriscus sylvestris) on monivuotinen, hyönteispölytteinen sarjakukkaiskasvi. Kasvia tavataan typpipitoisilla mailla, yleensä koirien ulkoilutusalueiden tienvierillä ja viljelemättömillä pelloilla.

Ulkonäkö ja koko 

Koiranputken ontto varsi kasvaa 50–150 cm korkeaksi. Se kukkii juhannukselta elokuuhun valkoisin kukin. Keskikokoisessa kasvissa voi olla jopa viisituhatta yksittäistä kukkaa. Koiranputken lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti. Ne ovat ruodillisia, kolmiomaisia, ja kolmeen kertaan parilehdykkäisiä ja koostuvat heleänvihreistä isohampaisista pikkulehdyköistä.

Elinympäristö 
Koiranputki viihtyy runsasravinteisessa, varsinkin typpipitoisessa maassa. Sitä tavataan avoimilla paikoilla, kuten niityillä, pihoilla ja tienpientareilla.

Levinneisyys 
Koiranputkea tavataan lähes koko Euroopassa Espanjan, Portugalin ja Italian eteläisimpiä osia sekä Kreikkaa lukuun ottamatta. Se on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana.

Käyttö ja haitat 
Koiranputki on syötävää; nuoria lehtiä voi käyttää keittoihin ja juuri muistuttaa vähän palsternakkaa. On myös oltava varovainen, sillä koiranputki muistuttaa ulkonäöltään myrkyllisiä hukanputkea, myrkkykatkoa, ja myrkkykeisoa. Nuppuvaiheisia kukintoja on yhdessä alunan kanssa käytetty vaatteiden keltavärin valmistukseen.

Koiranputkesta saattaa tulla ongelmallinen rikkakasvi, ja paras keino hävittämiseen on niittää kasvusto kukinnan jälkeen ennen siementen kypsymistä. Tämä täytyy toistaa muutamana kesänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Koiranputken levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Koiranputki (Anthriscus sylvestris)
 ITIS: Anthriscus sylvestris 
 Flora of China: Anthriscus sylvestris 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Anthriscus sylvestris (cow parsley) 
 Pherobase: Floral volatiles of Anthriscus sylvestris 

Silokirvelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Australianpähkinä

Australianmakadamia, myös makadamiapähkinä tai australianpähkinä, (Macadamia integrifolia) on kotoisin Australian itärannikolta. Useita eri pähkinälajikkeita, myös toista saman suvun lajia, Macadamia tetraphylla, kutsutaan nimellä australianpähkinä, mutta ainoastaan Macadamia integrifolia on kaupallisesti merkittävä.

Australianpähkinä on pienikokoinen puu, jonka vaaleanpunaiset tai keltaiset kukat kasvavat tiiviinä kimppuina. Lehdet ovat kiiltävät ja niiden reunat piikkiset. Sitä viljellään paljon myös muualla kuin Australiassa, etenkin Havaijilla.

Australianpähkinä muistuttaa hyvin paljon hasselpähkinää mutta on tätä jonkin verran isompi. Australianpähkinän kuori on erittäin kova ja vaikea rikkoa. Maku on pehmeän voimainen, mikä selittyy pähkinän korkealla rasvapitoisuudella. Vastaavasti siinä on vähemmän hiilihydraatteja kuin muissa pähkinöissä.

Australianpähkinää kasvatetaan koristekasvina. Sen pähkinöistä tehdään öljyä ("makadamiaöljy"), jota käytetään kosmetiikassa ja ruoanlaitossa.

Ravintosisältö per 100 g 
 Energiaa: 718 kcal / 100 g
 Rasvaa: 75 g
 Proteiinia: 8 g
 Hiilihydraatteja: 13,5 g
 Ravintokuitua: 8,5 g

Lisäksi australianpähkinässä on runsaasti B-vitamiinia, E-vitamiinia, tiamiinia, magnesiumia, fosforia, rautaa sekä kaliumia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fineli: Australianpähkinän ravintosisältö
 Macadamiapähkinä.fi Tietoa terveellisistä pähkinöistä

Proteakasvit
Pähkinät
Viljeltävät ravintokasvit
Uhanalaiset kasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit

ja:マカダミア#マカダミアナッツ
Blair

Blair voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimenä
 Betsy Blair (1923–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Bonnie Blair (s. 1964), yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja
 Cherie Blair (s. 1954), englantilainen asianajaja, pääministeri Tony Blairin puoliso
 David Blair (1874–1917), Titanicin alkuperäinen aliperämies
 Doug Blair (s. 1963), yhdysvaltalainen W.A.S.P.-yhtyeen kitaristi
 Eric Blair (1903–1950), englantilainen kirjailija, paremmin tunnettu nimellä George Orwell
 Isla Blair (s. 1944), intialainen näyttelijä
 Jayson Blair (s. 1976), yhdysvaltalainen entinen New York Timesin toimittaja
 Jon Blair (s. 1950), eteläafrikkalainen dokumenttien kirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja
 Larry Blair (s. 1984), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Lee Blair (1911–1993), yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja olympiavoittaja
 Linda Blair (s. 1959), yhdysvaltalainen näyttelijä, aloitti lapsiroolissa Manaaja-elokuvassa
 Mary Blair (1911–1978), yhdysvaltalainen taiteilija ja animaattori
 Patricia Blair (s. 1931–2013), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ron Blair (s. 1948), yhdysvaltalainen basisti
 Selma Blair (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä.
 Tony Blair (s. 1953), Ison-Britannian pääministeri 1997–2007

Paikannimenä
 Port Blair, kaupunki Andamaaneilla Intiassa.
664



Tapahtumia 
Arabit valloittivat Kabulin hinduilta.

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
665



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
Valletta

Valletta on Maltan pääkaupunki. Sen asukasluku oli 5 750 vuonna 2017, kun vuoden 2011 väestönlaskennassa asukasluku oli 5 748. Nimensä kaupunki on saanut Johanniittain ritarikunnan (eli Maltan ritarikunnan) suurmestarin Jean Parisot de La Valetten mukaan. 

Valletta ja sen 320 historiallista muistomerkkiä ovat Unescon maailmanperintöluettelossa.

Maantiede ja ilmasto 
Valletta sijaitsee Maltan saaren koillisrannalla. Sen keskusta on rakennettu Mount Sceberras-vuorelle, joka työntyy niemenä lahden keskelle. Sen kahdella puolella on satamat, Suursatama itäpuolella ja Marsamxettin satama länsipuolella.

Koska Malta on Välimeren ympäröimä saari, Vallettankin lämpötila pysyy varsin tasaisena ympäri vuoden. Lämpimimpiä kuukausia ovat heinä- ja elokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on keskimäärin 30,7 celsiusastetta. Sateisinta on marras-, joulu- ja tammikuussa. Tammikuu on kylmin kuukausi ja keskimääräinen päivän alin lämpötila on silloin 9,2 celsiusastetta.

Nähtävyyksiä 
 Kaupungin muurit ja portti. Viimeisin portti oli vuodelta 1964, vuoden 1853 portti oli näyttävämpi mutta jäi ahtaaksi liikenteelle. Vuoden 1964 portti purettiin toukokuussa 2011, eikä sen tilalle ole tulossa uutta.
 Pyhän Johanneksen katedraali, Johannes Kastajalle omistettu ritarikunnan katedraali (St.John´s Co-Cathedral) valmistui 1577. Katedraalissa on Caravaggion mestariteos Johannes Kastajan mestaus. 
 Suurmestarin palatsi vuodelta 1574
 Manoelin teatteri on yksi Euroopan vanhimmista teattereista
 Our Lady Mount Carmel -luostari, joka hallitsee Vallettan kaupunkikuvaa
 St. Elmon linnoitus ja sotamuseo, joka keskittyy toiseen maailmansotaan 
 Hastingsin puisto ja näköala Marsamxettin satamaan
 Barrakka-puistot ja näköala pääsatamaan
 Malta Experience multimediaesitys saaren historiasta
 Casa Rocca Piccola yksityinen palatsi osittain museona

Historia 
Kaupunki perustettiin maaliskuussa 1566. Sitä ovat hallinneet foinikialaiset, kreikkalaiset, karthagolaiset, roomalaiset, Bysantti, arabit ja Johanniittain ritarikunta itse. 

Vuodesta 1814 se oli merkittävä brittien laivastotukikohta, toisessa maailmansodassa se kärsi kovista pommituksista, ja Italia antautui siellä liittoutuneille vuonna 1943.

Liikenne 

Vallettan niemimaa, jossa on kaksi luonnonsatamaa Marsamxett ja Pääsatama, on Maltan tärkein satama.

Maltan kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungista. Useimmat Maltan bussilinjoista kulkevat Vallettaan tai sieltä pois. Kaupungin sisällä liikenne on rajoitettua ja monet osat on rajattu jalankulkualueiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unescon maailmanperintökohteet Maltassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Perjantai 13.

Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä. Se on ilmeisesti lähtöisin kahdesta erillisestä taikauskoisesta käsityksestä: perjantai on huonon onnen päivä ja 13 huonon onnen luku. Jossain vaiheessa nämä kaksi näkemystä ovat sulautuneet yhteen. Sanonnan käyttö tunnetaan 1800-luvun lopulta alkaen. Yleiseksi uskomus on tullut vasta 1900-luvulla, minkä on väitetty johtuneen Thomas Lawsonin vuonna 1907 julkaisemasta romaanista Friday the Thirteenth. Perjantai 13. päivän pelkoa kutsutaan paraskevidekatriafobiaksi.

Legenda perjantaista 13. päivästä ja temppeliherroista 

Erään tarinan mukaan päivä olisi saanut merkityksensä kun Ranskan kuningas Filip IV Kaunis vangitutti Temppeliherrain ritarikunnan jäsenet. Kuningas oli lähettänyt kaikkiin kaupunkeihin, joissa temppeliherroja oleskeli, kirjeen, joka oli sallittua avata vasta 13. lokakuuta  1307. Kirjeessä kuningas syytti temppeliherroja saatananpalvonnasta. Temppeliherrat vangittiin ja poltettiin roviolla.

Ajankohta 
Aina kun kuukauden ensimmäinen päivä on sunnuntai, on 13. päivä perjantai. Näin sattuu joka vuosi ainakin kerran. Enimmillään niin voi sattua kolme kertaa vuodessa (helmi-, maalis- ja marraskuussa tai karkausvuosina tammi-, huhti- ja heinäkuussa).

Gregoriaanisessa kalenterissa vuoden päivät sattuvat joka 400. vuosi samoille viikonpäiville. Voidaan osoittaa, että 400 vuoden kuluessa kuukauden 13. päivä sattuu perjantaiksi hieman useammin (688 kertaa) kuin millekään muulle viikonpäivälle.

Taulukossa vuosien 2000–2032 perjantain 13. ajankohdat:

Tapahtumia

 Perjantaina 13. marraskuuta 1970 osui 161 km/h (100 mph) puhaltanut trooppinen hirmumyrsky (Bholan sykloni) tiheään asutulle Gangesin suistomaalle Itä-Pakistanissa (nykyisessä Bangladeshissa), surmaten arviolta 500 000 ihmistä. Kyseessä oli 20. vuosisadan pahin trooppisen hirmumyrskyn aiheuttama onnettomuus. 

 Perjantaina 13. lokakuuta 1972 sattui Andien lento-onnettomuus.

 Perjantaina 13. tammikuuta 2012 tapahtui Costa Concordian karilleajo.

 Perjantaina 13. joulukuuta 2013 Suomessa riehui Seija-myrsky.
 Perjantaina 13. marraskuuta 2015 tapahtuivat Isis-järjestön terrori-iskut Pariisissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Erikoiset päivät
Taikausko
Vanttila (Espoo)

Vanttila () on Espoon kaupunginosa numero 43 Suur-Kauklahden suuralueessa, ja myös kylä Espoon kaupungissa. Kaupunginosassa asui vuodenvaihteessa 2020-2021 2 281 asukasta.

Vanttilassa on puutalovaltainen asuinalue, joka sisältää muun muassa BoKlok-asuntoja, kaupunkimaisen tiivisti rakennettuja pientaloja sekä erillis- ja paritaloja puistomaisilla tonteilla. Ne edustavat eri vuosikymmenten tyylisuuntauksia. Vanttilan kaupunginosaan ja kylään kuuluu myös teollisuusalue, joka tunnetaan paremmin nimellä Kauklahden teollisuusalue.

Vanttilassa on Espoon kaupunginpuutarha ja sen arboretum. Alueen pääkulkuyhteys on Kauklahdenväylältä, (maantie 1130) sekä myös Kauklahden (oik. Vanttilan) teollisuusalueen kautta Kauklahdenväylälle. Lisäksi kulkuyhteys Latokaskeen. Syksystä 2010 alkaen uusi alikulkutunneli Vantinportin kautta mahdollistaa myös suoran linja-auto- ja autoliikenneyhteyden Kauklahteen. Meri on lähimmillään Saunalahdessa. Vanttilassa, sen teollisuusalueella sijaitsee vuonna 2005 valmistunut vanhoillislestadiolaisten Rauhanyhdistys.

Vanttilaan valmistui 30. kesäkuuta 2009 uusi 700 oppilaan koulurakennus, jossa on peruskoulun luokat 1–9.

Vanttilassa on edelleen kaksi toimivaa maatilaa, Bensuls, jossa oli kartanomainen päärakennus, sekä Inglas. Jofsin päärakennus ja sivurakennukset ovat kaupunginpuutarhan toimisto- ja varastokäytössä, päärakennus edelleen osittain asuttu. Ervastin entisen tilan rapattu päärakennus on nykyään yksityisasunto. Bensulsin kartanon päärakennus tuhoutui 5. tammikuuta 2012 täysin tulipalossa. Bensulsin kartano oli arvioitu rakennustaiteellisesti mielenkiintoiseksi.

Rautatieaseman eteläpuolella on yksi ruokakauppa, lisäksi Kauklahden puolella löytyy kaksi ruokakauppaa. Asemalla on kioski.

Liikenneyhteydet

Espoon sisäinen linja 165 (Matinkylä (M)-Kivenlahti-Saunalahti–Vanttila-Kauklahti), 166 (Vanttila-Kauklahti-Lasilaakso), 165N (yölinja Kamppi-Kivenlahti-Saunalahti-Vanttila-Kauklahti), 167 (Vanttila-Kauklahti-Järvikylä).

Läheiseltä Kauklahden juna-asemalta pääsee myös busseilla 118 (Tapiola metroasema-Niittykumpu metroasema-Tuomarila-Espoon keskus-Kauklahti), 213 ja 213N (Kamppi-Espoon keskus-Kauklahti), 168 (Espoon keskus-Mikkelä-Kauklahti), 911 (Kauklahti-Kirkkonummi).
Kauklahden juna-asemalta pääsee lähijunilla E, U ja L (yöjuna). Alue on lippuvyöhykkeellä C.

Nimen alkuperä
Nimi Vanttila, Fanntsby, tulee ruotsinkielisestä sukunimestä Fant. 1900-luvun alussa kylästä käytettiin nimeä Fannsby. Fantsby on vanha kylännimi: Fantzby (1492), Ffandzby (1540), Fantsby (1595). Nimi on juonnettu henkilön nimestä, ja vanhoissa asiakirjoissa mainitaan vuonna 1433 lautamies Anders Fantt Espoosta sekä 1500-luvun alussa Jöns Fanten. Suomenkielinen nimi Vanttila on onomatopoeettinen käännös ruotsinkielisestä ja otettiin käyttöön vuonna 1965.

Lähteet

Aiheesta muualla
Álava

Álava, baskiksi Araba, virallisesti Araba/Álava, on maakunta Pohjois-Espanjassa Baskimaan itsehallintoalueen eteläosassa. Se on yksi seitsemästä alueen baskimaakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 3 038 neliökilometriä ja asukasluku 326 574 (vuonna 2017).

Rajanaapureita ovat Burgosin, La Riojan, Navarran, Guipúzcoan ja Vizcayan maakunnat. 

Álavan sisäpuolella on Treviño, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueeseen kuuluvan Burgosin maakunnan erillisalue. Treviñon liittyminen Álavaan (Baskimaahan) on saanut jonkinasteista kannatusta.

Álavan pääkaupunki on Vitoria-Gasteiz, joka toimii myös itsehallintoalueen pääkaupunkina. Maakunta on jaettu edelleen seitsemään piirikuntaan (comarcas), jotka ovat Añana, Ayala, Campezo, Laguardia, Salvatierra, Vitoria ja Zuya.

Maakunnan kunnat

Lähteet

Aiheesta muualla