joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ally Condie

Allison ”Ally” Condie on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 2010 (suomeksi 2011) ilmestynyt Tarkoitettu, joka aloittaa samannimisen trilogian.

Tuotanto
Tarkoitettu () on nuorille aikuisille suunnattu romaani, joka ilmestyi Yhdysvalloissa 30. marraskuuta 2010. Suomeksi se ilmestyi Tammen kustantamana seuraavana vuonna. Teos oli New York Timesin bestseller. Trilogian seuraava osa Rajalla (Crossed) ilmestyi Yhdysvalloissa 1. marraskuuta 2011 ja Suomessa 31. toukokuuta 2012. Viimeinen osa, Perillä (Reached) ilmestyi marraskuussa 2012. Kirjasarjan käännösoikeudet on myyty yli 30 maahan.

Yksityiselämä
Condie on entinen lukion äidinkielenopettaja, joka asuu Salt Lake Cityssä, Utahissa, miehensä ja neljän lapsensa kanssa. Condiella on kolme poikaa, ja yksi tytär. Condie rakastaa lukemista, juoksemista, syömistä ja miehensä kitaransoiton kuuntelemista.

Suomennetut teokset

Lähteet
 http://www.kirjaseuranta.fi/Ally_Condie/Tarkoitettu/
 http://www.goodreads.com/author/show/1304470.Ally_Condie
 http://www.bookplus.fi/kirjat/condie,_ally/rajalla-17079830

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu 

Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jure Šinkovec

Jure Šinkovec (s. 3. heinäkuuta 1985) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa SSK SAM Ihan -seuraa.

Šinkovec kuului Slovenian joukkueeseen, joka sai pronssia Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2012. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 26:s. Maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2005. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan 21:s Sapporossa tammikuussa 2006. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 11:nneksi niin ikään Sapporossa tammikuussa 2012. Hän kuului maailmancupin joukkuemäen voittaneeseen Slovenian joukkueeseen Oberstdorfin lentomäessä helmikuussa 2012. Continental cupissa hän on voittanut kaksi osakilpailua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Slovenialaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Vhäldemar

Vhäldemar on espanjalainen heavy/power metalli -yhtye. Se perustettiin Baracaldosa vuonna 1999/2000.

Julkaisut
 Vhäldemar (maqueta) (2001)
 Fight to the End (2002)
 I Made my Own Hell (2003)
 Metal of the World (2010)
 Shadows of Combat (2013)
 Old King's Visions (EP) (2017)
 Against all Kings (2017)

Aiheesta muualla
Myspace
Espanjalaiset metalliyhtyeet
Espanjalaiset power metal -yhtyeet
Speed metal -yhtyeet
Nigerin vaakuna

Nigerin vaakuna on Nigerin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Vaakuna on otettu käyttöön vuonna 1962.

Vaakunan kilven keskellä on Aurinko. Sen vasemmalla puolella on hirssin tähkiä, oikealla puolella keihäs ja kaksi tuaregimiekkaa. Auringon alla on puhvelin pää.

Hirssintähkät kuvaavat maanviljelystä ja puhvelinpää karjankasvatusta. Keihäs ja miekat kertovat alueella aiemmin sijainneista valtioista.

Kilven molemmin puolin on kaksi Nigerin lippua. Kilven alapuolella olevassa nauhassa on maan virallinen ranskankielinen nimi République du Niger.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Sep Vanmarcke

Sep Vanmarcke (s. 28. heinäkuuta 1988 Kortrijk, Belgia) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Topsport Vlaanderen-Mercator -joukkueessa 2010. Hän edusti Garmin-tallia 2011–2012, Belkin Pro Cycling Team / Team LottoNL-Jumbo -joukkuetta 2013–2016, EF Education Firstiä 2017–2020 ja on vuodesta 2021 kilpaillut Israel Start-Up Nation -joukkueessa.

Vanmarcke on menestynyt etupäässä yhden päivän kilpailuissa. Hän sijoittui Bernhard Eiselin jälkeen toiseksi vuoden 2010 Gent–Wevelgem-klassikossa. Hän voitti Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun 2012. Hän sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-suurklassikossa 2013 hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Fabian Cancellaralle. Flanderin ympäriajossa 2014 hän sijoittui neljän ajajan loppukirissä kolmanneksi. Vuoden 2016 Gent–Wevelgemissä hän sijoittui Peter Saganin jälkeen toiseksi neljän miehen loppukirissä.. Hän voitti Bretagne Classic Ouest-Francen 2019.

Saavutuksia 

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
2009
Tour du Haut Anjou (alle 23v), 1. etapin voitto 
2010
Gent–Wevelgem, toinen
2011
E3 Harelbeke, neljäs
2012
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
E3 Harelbeke, viides
2013
Pariisi–Roubaix, toinen
Grote Prijs Impanis-Van Petegem, voitto
2014
Kuurne–Bryssel–Kuurne, kolmas
E3 Harelbeke, viides
Gent–Wevelgem, neljäs
Flanderin ympäriajo, kolmas
Pariisi–Roubaix, neljäs
Norjan ympäriajo, 3. etapin voitto
Tour of Alberta, 3. etapin voitto
2015
Strade Bianche, neljäs
E3 Harelbeke. viides
Gent–Wevelgem, kuudes
2016
Gent–Wevelgem, toinen
Flanderin ympäriajo, kolmas
Pariisi–Roubaix, neljäs
Ster ZLM Toer, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
2017
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Prudential RideLondon-Surrey Classic, neljäs
Bretagne Classic Ouest-France, neljäs
2018
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Dwars door Vlaanderen, kolmas
Pariisi–Roubaix, kuudes
2019
Tour du Haut Var, 1. etapin voitto
Pariisi−Roubaix, neljäs
Bretagne Classic Ouest-France, voitto
2021
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Flanderin ympäriajo, viides
Settimana Ciclistica Italiana, kokonaiskilpailussa toinen
2022
Maryland Cycling Classic, voitto

Lähteet 

Belgialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Toni Harjajärvi

Toni Harjajärvi (s. 1982 Kuusamo) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2009. Harjajärvi on näytellyt myös erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten Yle TV2:n draamasarjassa Taivaan tulet.

Ura

Harjajärvi aloitti näyttelijän työnsä Kuusamon Näyttämöllä vuonna 2002. Hän opiskeli teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella (Näty) vuosina 2004–2009. Harjajärvi on työskennellyt Tampereen Työväen Teatterissa syksystä 2009.

Opiskeluvuosinaan Harjajärvi näytteli muun muassa kappaleissa Kipinähai ja Saari jolla ei ole rantoja. TTT:ssa hänellä on ollut näyttämötehtäviä muun muassa teoksissa Tyynymies / The Pillowman (rooli: Katurian) ja Suden morsian (Priidik). Minna Canthin klassikkonäytelmään perustuvassa musikaalissa Anna Liisa hän on näytellyt Johannesta.

Filmografia
Punahilkka (2007) (televisioelokuva)
Helppo elämä (2009) (televisiosarja)
Siinä näkijä missä tekijä (2012) (televisiosarja)
Tehdas (2012) (televisiosarja)
Sata lasissa (2013) (televisiosarja)
Taivaan tulet (2013) (televisiosarja)
Aikuisten poika (2014) (elokuva)
Päin seinää (2014) (elokuva)
Roba (2015) (televisiosarja)
Koukussa (2015) (televisiosarja)
Karkurit (2021) (televisiosarja)
Hotel Swan Helsinki (2021) (televisiosarja)

Lähteet
Ttt-teatteri.fi

Viitteet

Aiheesta muualla
Aveartists.com
Aviisi.fi
Teatterikärpänen.vuodatus.net

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Iskelmä Rovaniemi

Iskelmä Rovaniemi on vuonna 2007 Iskelmä-ketjuun liittynyt, Lapin maakunnassa Rovaniemen kaupungin alueella toimiva paikallisradio, jonka omistaa kaupungissa sijaitseva Lapin Klubi ry. Ennen Iskelmä-ketjuun liittymistä aseman nimi oli Rovaniemi Radio. Iskelmä Rovaniemen toimitus sijaitsee Rovaniemellä Valtakatu 19:ssä.

Kanavaa voi myös kuunella Rovaniemen alueella Telian Kaapeli-TV-verkossa taajuudelta 87,7 MHz.

Taajuudet
 Rovaniemi: 89,3 MHz (Kaapelissa: 87,7 MHz)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Iskelmä Rovaniemen verkkosivut
 Iskelmä Rovaniemi Iskelmä.fi:ssä

Paikallisradiot
Rovaniemen media
Suomalaiset radioasemat
Itävalta-Unkarin kompromissi

Itävalta-Unkarin kompromissi (, ) oli vuonna 1867 solmittu sopimus, jolla vanha Habsburgien keisarikunta korvattiin personaaliunioniin perustuvalla Itävalta-Unkarin kaksoismonarkialla. Kompromissin allekirjoittivat Itävallan keisari Frans Joosef I ja Unkarin delegaation edustaja Ferenc Deák. Tämä kompromissi loi pohjan uudelle poliittiselle järjestykselle, jossa itävaltalaisen Cisleithanian ja unkarilaisen Transleithanian alueita hallinoivat eri parlamentit ja eri pääministerit. Yhtenäisyyden takasivat yhteinen hallitsija, armeija ja useat yhteiset ministeriöt. Kompromissi oli voimassa vuoteen 1918 saakka.

Tausta
Preussin–Itävallan sodan häviämisen jälkeen Itävallan oli pakko löytää ratkaisu monikansallisen valtakunnan kansallisuusongelmiin. Enää ei voitu ylläpitää Unkarin kuningaskunnan autonomian rajoituksia sisäpolitiikassa vuosien 1848–1849 tukahdutettujen vallankumousten ja vapaussotien takia. Kompromissi hyväksyttiin virallisesti 30. maaliskuuta 1867 Unkarin uudelleen perustetuilla valtiopäivillä.

Ehdot ja kompromissin kehittyminen 
Itävallan keisarikunta ja Unkarin kuningaskunta muodostivat kahdesta autonomisesta yksiköstä kaksoismonarkian. Kummallakin oli oma liberalismin innoittama perustuslakinsa, oma parlamenttinsa ja oma budjetti. Molempien parlamenttien kamarit lähettivät edustajansa eräänlaiseen yhteiseen parlamenttiin äänestämään yhteisestä budjetista. 

Ensimmäinen kompromissi, allekirjoitettu vuonna 1867, määritteli tulevien kompromissien (1877–1887–1900–1907) ehdot. Se määritteli yhteiset asiat (ulkopolitiikka, sota, Bosnia-Hertsegovinan hallinnointi vuodesta 1878 alkaen ja näiden tehtävien rahoittaminen), ja asiat ”joiden ratkaisu sopimuksen mukaan oli tarkoituksen mukaista” (tulli- ja rahaliitto, posti, rautatiet).

Kompromissi oli kymmenvuotinen ja se tuli neuvotella uudelleen joka kymmenes vuosi. Suurin osa neuvotteluista koski osapuolien osallistumista yhteiseen budjettiin; vuonna 1867 Itävalta rahoitti budjetista 70 % ja Unkari 30 %. Vuoteen 1907 mennessä Unkarin osuus nousi 35 %:iin yhteisestä budjetista.

Sopimus päättyi 31. lokakuuta 1918.

Itävalta-Unkari
Unkarin historia
Itävallan historia
1867
Luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista

Tämä on luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista vuosilta 1911–2022. Luettelo sisältää kaikki Suomen Palloliiton virallisiksi A-maaotteluiksi laskemat ottelut, mukaanlukien vuosina 1979–1988 toimineen Suomen olympiajoukkueen ottelut.

1911–1919
1911

1912

1914

1919

1920–1929
1920

1921

1922

1923

1924

1925

1926

1927

1928

1929

1930–1939
1930

1931

1932

1933

1934

[1] Unkarilla amatöörijoukkue, jonka vuoksi Unkarin jalkapalloliitto ei laske ottelua A-maaotteluksi.

1935

1936

1937

1938

1939

[1] Tanskan jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus.

1940–1949
1940

1941

1943

1945

1946

1947

[1] Suomen Palloliiton 40-vuotisjuhlaturnaus.

1948

1949

[1] Englannilla B-maajoukkue.

1950–1959
1950

1951
[1] Englannilla B-maajoukkue.

1952

[2] Norjan jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus.

1953

1954 
[3] Ruotsin jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus. 

1955
[4] Jugoslavialla B-maajoukkue.

1956

1957
[5] Suomen jalkapalloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus. [6] Englannilla amatöörimaajoukkue.

1958
[6] Englannilla amatöörimaajoukkue.

1959

1960–1969

1970–1979

1980–1989

1990–1999

2000–2009

2010–2019

2020– 
2020

2021

2022

2023

Katso myös
Luettelo Suomen maajoukkueessa A-maaotteluita pelanneista jalkapalloilijoista
Luettelo Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen otteluista
Suomi–Ruotsi-jalkapallomaaottelu 1911

Lähteet
 
 Suomen Palloliitto
 European national football team matches database

Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista
Suomen jalkapallomaajoukkue
Elokuva jalostavasta rakkaudesta

Elokuva jalostavasta rakkaudesta on  Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1967. Se perustuu  Edvard Radzinskin näytelmään Elokuvaa kuvataan, joka puolestaan perustuu tositapahtumiin.

Neuvostoliitossa elokuvan tekemistä opiskelleen Niskasen harvoin esitetty televisioelokuva on elokuva elokuvan tekemisestä. Pääosaa, elokuvaa Vain kaksikymmenvuotias tekevää ohjaajaa Netsajevia, esittää itse Niskanen. Hän vikittelee nuorta avustajaa, Anjaa (kirjailijana paremmin tunnettu Aulikki Oksanen). Kuvausten aikana Niskasen ja Oksasen välille syntyy todellisuudessakin suhde, joka kesti pitkään. Edvin Laineen valintaa sensoriksi kriitikko pitää "mielenkiintoisena". Niskanen oli ollut 1955 valmistuneessa Laineen ohjaamassa Tuntemattomassa sotilaassa avustajana.

Alussa viitataan Leninin lausuntoon, jonka mukaan tärkein taiteenlaji on elokuva. Neuvostoliiton aikana sensuuri kohdistui elokuvaan, kuten muuhunkin kulttuuriin, ja vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ovat taiteilijat saaneet tehdä työtään vapaammin.

Alkuperäisnäytelmän kirjoittaja on venäläinen bestsellerelämäkertoja kirjoittanut Edvard Radzinski, jonka varhaistuotantoon näytelmä kuuluu. Elokuvaa kuvattiin osin oikeilla tapahtumapaikoilla.

Niskanen sai ohjauksesta Jussi-palkinnon, joita tuolloin jaettiin myös televisioelokuville.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1967 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset televisioelokuvat
Mikko Niskasen ohjaamat elokuvat
Östlund

Östlund on muun muassa seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:

 Benny Östlund (s. 1952), kilpa-ampuja
 Erik Östlund (s. 1962), maastohiihtäjä
 Marie-Helene Östlund (s. 1966), maastohiihtäjä
 Ruben Östlund (s. 1974), elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Thomas Östlund (s. 1965), jääkiekkomaalivahti
Jalkapallon Suomen Cup 1955

Jalkapallon Suomen Cup 1955 oli cupin ensimmäinen järjestämisvuosi. Sarjojen päätyttyä kesällä 1955 pelattiin cup-kilpailu Antero Nymanin muistopalkinnosta. Kilpailuun oli oikeutettu osallistumaan mestaruus- ja Suomensarjan seurat sekä ne seurat, jotka nousivat Suomensarjaan. Kaikkiaan 31 seuraa 34:stä oli noudattanut kutsua. Ei-osallistuneista VIFK oli Saksan matkalla, Ilves-Kissat oli sopinut jo aiemmin juhlaottelusta ja WP-35 oli päättänyt keskittyä jääpalloon. Cupin ensimmäiset ottelut oli arvottu 18.10. pelattaviksi 22.10. Kilpailun voitti Valkeakosken Haka , joka loppuottelussa Olympiastadionilla voitti Helsingin Palloseuran tuloksella 5-1.

Suomen Cupin ottelut 
1.kierros

Suomen Cupin ensimmäinen voittaja Valkeakosken Haka: Olavi Leskinen; Väinö Pajunen - Antti Nieminen; Aimo Pulkkinen - Esko Valkama - Veijo Valtonen; Eero Nieminen - Kalle Kinnunen - Erkki Kinnunen - Veikko Asikainen - Juhani Peltonen.

Lähteet 

 Suomen Palloliiton toimintakertomus 1955, sivut 46 ja 49 

Vuoden 1955 jalkapallo
Suomen Cup
Martti Tenkanen

Martti Viktor Tenkanen (5. marraskuuta 1911 Pyhäjärvi Vpl – 28. kesäkuuta 1971 Harjavalta) oli suomalainen herätysliikkeen piirisihteeri, toimittaja, yrittäjä ja kirjailija.

Elämä 
Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.

Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani Karjalasta kajahtaa I-II, kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.

Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä Vpl. Pyhäjärvi.

Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.

Teoksia 
Nimellä M. V. Tenkanen:
 Koulupojan joulu : kertomus pojille. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1945
 Kummilapselleni. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1947, 2. painos 1948
 Umpujen auetessa. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1948

Nimellä Martti Tenkanen:
 Nuori Pietari Kurvinen. Pellervo-seura, Helsinki 1948
 Syrjästä katsoja : muistelma Antti Laamasesta. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1949
 Lämmittävä liekki : Pietari Kurvinen Suomessa. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
 Ilomantsin ihme Pekka. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
 Saara-äiti : Muistelmia Saara Malisesta ja hänen ystävistään. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
 Karjalasta kajahtaa. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
 Karjalasta kajahtaa 2. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
 Vielä kajahtaa Karjalasta. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
 Hehkua ja hiillosta : Muhosesta Tammioon, Karjalasta Kanta-Suomeen. Kustannusliike Kirkkosanomat, Helsinki 1969
 Kirjeeni sinulle : Nuoruutemme keväästä Karjalassa. Kustannusliike Kirkkosanomat, Kokemäki 1969

Nimellä Viktor Marttinen:
 Kevättä Kannaksella. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1944
 Laajat näköalat : kertomus. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1945
 Aholan aikamiespojat. Pellervo-seura, Helsinki 1946

Lähteet 
 
 Martti Tenkanen, Eteläkarjalaisia kirjailijoita 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset evankelistat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Ville Vilén

Ville Petteri Vilén (s. 12. maaliskuuta 1963 Helsinki) on toiminut Ylen Luovien sisältöjen ja median johtajana vuodesta 2020. Vastuualueeseen kuuluu Ylen suomenkielisten lasten, nuorten, draaman, kulttuurin, viihteen, oppimisen sekä asian sisällöt. Lisäksi vastuuseen kuuluu Ylen mediakokonaisuuden rakentaminen, markkinointi, Radion sinfoniaorkesteri ja Ylen toiminta Musiikkitalossa. Hän on ollut myös Musiikkitalon hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien.

Aiemmin Vilén on toiminut Yle Luovien sisältöjen johtajana 2011-2020, Yle Vision ohjelmistoalueen johtajana vuosina 2006–2010 sekä Radio Suomen, YleX:n ja YleQ:n ohjelmajohtajana vuosina 2003–2006. Lisäksi Vilén on työskennellyt Radiomafian musiikkipäällikkönä ja toimittajana.

Vilén on kotoisin Helsingistä, mutta hän muutti vuonna 1965 Savonlinnaan ja sieltä Mikkeliin vuonna 1994. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Hänen vaimonsa Katariina Vilén on Peitsarin koulun rehtori.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Ylen henkilöstö
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Waiting for Sunset

Waiting For Sunset on espanjalainen metalcore/post-hardcore-yhtye. Se perustettiin vuonna 2007.

Jäsenet
 Jose María Crespo - huuto 
 Nacho Muñoz - kitara
 Jesús Martí - kitara ja laulu
 María José Ferrer - basso (2011-)
 Jorge Rodriguez - rummut

Julkaisut
 A Reason to Be Found (Noisehead Records) - 2011

Video
 In My Head - 2011
 Six Feet Under - 2011

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut
 Noisehead Records 
 Last.fm 
 In My Head (Official Videoclip)
 Six Feet Under (Official Videoclip)

Espanjalaiset metalliyhtyeet
Espanjalaiset rockyhtyeet
Post-hardcore-yhtyeet
Metalcore-yhtyeet
Mark Katic

Mark Katic (s. 9. toukokuuta 1989 Timmins, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2018–2019 Saksan DEL-liigan Adler Mannheimiin. Hän on voittanut urallaan DEL-liigan mestaruuden Eisbären Berlinissä ja sijoittunut hopealle Ruotsin SHL:ssa Skellefteåssa. Lisäksi hän on pelannut ammattilaisena AHL- ja KHL-liigoissa. NHL:ssä Katicilla on 11 ottelua hänet varanneessa New York Islandersissa.

Pelaajaura

OHL 
Hän pelasi juniorisarja OHL:ssä kausina 2005–2009. Hänen joukkueensa koko neljän vuoden OHL:ssä olonsa aikana oli Sarnia Sting. Hän pelasi OHL:ssä yhteensä 233 ottelua. Sinä aikana hän sai 28 maalia ja syötti 131. Yhteensä se on 159 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua ja niissä tuli pisteitä 2+6=8. Hänet varasi NHL:ään New York Islanders kolmannella kierroksella 62. pelaajana vuoden 2007 varaustilaisuudessa.

Ammattilaisura 
AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa Katic pelasi kauden 2009–2010. Hän pelasi seuraavalla kaudella sekä Islandersissa, NHL:ää että Sound Tigersissa, AHL:ää. Hän teki NHL-debyyttinsä ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan kaudella 2010–2011, helmikuussa 2011, kun hänet nostettiin ylös Bridgeport Sound Tigersistä. Hän pelasi sen kauden aikana 11 peliä ja sai yhden syöttöpisteen. Hän ansaitsi 4 jäähyminuuttia. Katic loukkasi olkapäänsä seuraavan kauden alussa ja joutui olemaan sivussa lähes koko kauden. Hän pystyi pelaamaan vain 14 runkosarjaottelua.

Katic teki kesällä 2012 sopimuksen Saksan DEL-liigassa pelaavan Eisbären Berlinin kanssa. Katic oli keväällä 2013 voittamassa Eisbärenin kanssa DEL-liigan mestaruutta.

12. kesäkuuta 2013 Katic teki sopimuksen KHL:ään liittyneen kroatialaisen KHL Medveščak Zagrebin kanssa. Katic pelasi zagrebilaisjoukkueessa neljän kauden aikana 185 runkosarjaottelua ja teki niissä 56 pistettä. SHL-joukkue Skellefteå AIK hankki hänet Medveščak Zagrebista kesken kauden 2016–2017. Hän liittyi joukkueeseen helmikuussa 2017.

Katic edusti Skellefteåta kahdella kaudella ja pelasi seurassa 55 runkosarjaottelua. Skellefteå eteni keväällä 2018 SHL:n finaaleihin, mutta niissä se hävisi Växjölle. Pian finaalitappion jälkeen Katic teki sopimuksen saksalaisen Adler Mannheimin kanssa.

Tilastot

Palkinnot 
 Valittiin OHL:n tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen 2006

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kroatialaiset jääkiekkoilijat
New York Islandersin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarina Suonperä

Hilkka Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen, 10. heinäkuuta 1941 Helsinki – 23. heinäkuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen tapakouluttaja, tiedottaja, toimittaja ja televisio- ja radiojuontaja. Hän vieraili kouluissa kertomassa hyvästä käytöksestä ja ruokailutavoista. Suonperä juonsi radiossa puhelintoivekonsertteja ja televisiossa tietokilpailuja. Hän antoi neuvoja etiketin mukaisesta pukeutumisesta, myös tavallisille ihmisille. Suonperä tunnettiin myös mieltymyksestään siniseen väriin ja teitittelyyn.

Työura 
Kaarina Suonperä esiintyi jo 1960-luvulla televisiossa muun muassa Niilo Tarvajärven kanssa, Mainos-TV:n kuuluttajana ja useiden tietokilpailujen juontajana. Radiossa Suonperä juonsi pitkään puhelintoivekonsertteja Raimo Lintuniemen kanssa. 1970- ja 1980-luvulla Suonperä toimi Saab-autojen tiedotus- ja suhdetoimintatehtävissä. Sen jälkeen hän hoiti lehdistösuhteita muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Pori Jazzissa.

Suonperä toimi useissa eri hallitus- ja luottamustehtävissä muun muassa Amiedun johtokunnan jäsenenä, Tiedekeskus Heurekan hallituksen jäsenenä, Suomi-Yhtiöiden edustajiston jäsenenä, HOK-Elannon edustajiston jäsenenä ja Tapaseuran puheenjohtajana.

Suonperä oli koulutukseltaan mainoshoitaja. Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2015 Suonperälle kamarineuvoksen arvonimen. Hänelle on myös myönnetty Ammatillisen aikuiskoulutuksen kultainen ansioristi 18. joulukuuta 2007. Hän toimi Vantaan kokoomuslaisena kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginhallituksen jäsenenä useita kausia, mutta jäi valitsematta uudelleen vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.

Yksityiselämä
Suonperä oli naimisissa kahdesti. Hänen toinen puolisonsa oli liikuntaneuvos Pentti Katainen. Suonperän ensimmäinen puoliso vuodesta 1970 oli Hämeen lennoston komentaja, eversti Teppo J. Suonperä. Avioliitto päättyi miehen väkivaltaiseen kuolemaan vuonna 1973. Kaarina Suonperällä oli ensimmäisestä avioliitostaan tytär. 

Kiinnostuksensa tapakulttuuriin Suonperä sanoi saaneensa lapsena auttaessaan helsinkiläisessä hotelli Klaus Kurjessa emännöinyttä äitiään pöytäkattausten teossa. Asuessaan 1970-luvun alussa varuskunnassa upseerimiehensä kanssa hän oppi puolustusvoimien tapakulttuuria sotilasarvoineen ja tervehtimistapoineen.

Lähteet 

Suomalaiset tietokilpailujuontajat
Suomalaiset televisiokuuluttajat
Suomalaiset tiedottajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Saimaan Juomatehdas

Saimaan Juomatehdas on Lappeenrantaan vuonna 1995 Saimaan Panimo -nimellä perustettu pienpanimo. Yritys muutti nimensä Saimaan Juomatehtaaksi vuonna 2011. Panimo on toiminut myös nimellä Saimaan Olut. Saimaan Juomatehdas on vuoden 2016 lopulta alkaen ollut MBH Breweries Oy:n osa.

Panimon tuotanto oli vuonna 2011 140 000 litraa ja vuonna 2012 400 000 litraa. Vuonna 2013 panimo arveli tuotannon nousevan lähelle miljoonaa litraa. Mikkelissä sijaitsevan uuden panimon kokonaiskapasiteetti on miltei kaksi miljoonaa litraa vuodessa. Tuotantotiloihin kuuluu panimolaitteiston lisäksi tölkitys- ja pullotuslinjastot. Panimo työllistää seitsemän henkilöä. Vuonna 2014 vuosituotannoksi raportointiin 850 000 litraa olutta, siideriä ja lonkeroa.

Panimon toimitusjohtaja oli Pertti Oksa, joka myös omisti panimon yrityksensä Oxa Oy:n kautta. Pertti Oksa kuoli 4. maaliskuuta 2015.

Historia
Saimaan Juomatehtaan historia on aina ollut kytköksissä omistaja Pertti Oksaan. Oksa aloitti oluen pientuotannon vuonna 1995 perustamalla pienpanimo Naapurin. Panimotoiminta Lappeenrannassa alkoi nimellä Saimaan Panimo vuonna 1999. Aluksi panimo tuotti pieniä määriä tuotteita paikallisille markkinoille. 

Vuosina 2009-2011 panimon tuotanto kasvoi voimakkaasti. Yritys aloitti vuonna 2011 oluen jakelun Hartwall-konsernin kautta. Oluen siirtyessä valtakunnallisesti saataville, kasvoi kysyntä edelleen ja  uudet tuotantotilat avattiin Mikkeliin keväällä 2013.

Panimon myynti on hyötynyt julkisuudesta monella tapaa: Marsalkka luomuvehnä -tuote voitti vuonna 2012 Helsingin Sanomien oluttestin. Yllättävää vetoapua myynnilleen yritys sai myös vuoden 2012 lopulla, kun Yleisradio tuotti lyhytelokuvan, jossa Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimia esitti tumma mieshenkilö. Asiasta syntyi pienimuotoinen kohu, jolloin osuvasti nimetty Marsalkka tumma-olut sai selvän myyntipiikin.

Tuotteet
Saimaan Juomatehdas valmistaa valtakunnalliseen jakeluun neljää tuotetta, jotka on nimetty yhteisen Marsalkka-tuotenimen alle. Tuotteet ovat Marsalkka Vaalea, Tumma, Luomuvehnä ja Luomukarpalo. Alkossa panimon tuotteita on saatavilla neljä, joukossa Luostari Dubbel, yhteistyössä Valamon Luostarin kanssa toteutettu luostariolut, jota panimo kutsuu maailman ainoaksi ortodoksiluostariolueksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saimaan Juomatehtaan kotisivut

Suomalaiset pienpanimot
Abderrazak Hamdallah

Abderrazak Hamdallah (, s. 17. joulukuuta 1990 Safi) on marokkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Hamdallah edustaa Kiinan Superliigassa Guangzhouta.

Maajoukkueura
Hamdallah on edustanut Marokon alle 23-vuotiaiden maajoukkuetta vuosina 2010–2012. Hän oli tärkeässä roolissa Marokon karsiessa pääsystä alle 23-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskisoihin, tehtyään kolme maalia karsinnoissa. Hän ei kuitenkaan pelannut kisoissa.

Marokon maajoukkueessa Hamdallah pelasi ensi kerran 29. helmikuuta 2012 harjoitusottelussa Burkina Fasoa vastaan.

Lähteet

Marokkolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Boström

Boström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Christopher Jacob Boström (1797–1866), ruotsalainen filosofi
 Donald Boström (s. 1954), ruotsalainen toimittaja, valokuvaaja ja kirjailija
 Elsa Boström (s. 1930), suomenruotsalainen kirjailija ja kulttuuritoimittaja
 Erik Gustaf Boström (1842–1907), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Henrik Johannes Boström (1876–1930), kirjailija, numismaatikko ja historiantutkija
 Ivan Boström (1857–1934), suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali
 Jan-Erik Boström (s. 1961), suomalainen kymmenottelija
 Juhani Boström (s. 1949), suomalainen jääkiekkoilija
 Karl Johan Boström (1839–1910), suomalainen tuomari ja valtiopäivämies
 Kirsi Boström (s. 1968), suomalainen suunnistaja
 Lars M. Boström (1920–1982), suomenruotsalainen runoilija
 Linda Boström Knausgård (s. 1972), ruotsalainen kirjailija, runoilija ja kolumnisti
 Mikael Boström (s. 1970), suomalainen suunnistaja
 Mårten Boström (s. 1982), suomalainen suunnistaja ja kestävyysjuoksija
 Olle Boström (s. 1990), ruotsalainen suunnistaja
 Peppi Boström (1895–1976), suomenruotsalainen kirjailija
 Sixten Boström (s. 1963), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Sören Boström (1947–2022), ruotsalainen jääpalloilija
 Uno Boström (1894–1959), suomalainen jääkärieverstiluutnantti
 Wolmar Boström (1878–1956), ruotsalainen tennispelaaja.
Äidinkielen opettajain liitto

Äidinkielen opettajain liitto ry (ÄOL) on suomalainen vuonna 1948 perustettu äidinkielen ja kirjallisuuden opettajien järjestö, johon kuuluu noin 2 700 jäsentä kaikilta koulutusasteilta. Sillä on 23 paikallisjärjestöä eri puolilla Suomea.

Toiminta
Liitto tukee jäseniään opetustyössä, huolehtii ajankohtaisten asioiden tiedottamisesta, seuraa koulutuspolitiikkaa ja toimii jäsentensä yhdyssiteenä. Liitto seuraa äidinkielen ja kirjallisuuden opetuksen tilannetta koko maassa sekä auttaa opettajia erilaisissa opetukseen ja kouluun liittyvissä kysymyksissä. Liiton eläkeläisjäsenet ovat järjestäytyneet Shamaaniklubiksi, joka kokoontuu useita kertoja vuodessa. Tiivistä yhteistyötä ÄOL:n kanssa tekevät myös Suomenopettajat-yhdistys ja Suomi-koulujen tuki ry.

Liitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Virke-jäsenlehteä. Vuosittain julkaistaan myös vuosikirja, joka sisältää artikkeleita jostakin äidinkielen ja kirjallisuuden opetukseen liittyvästä aiheesta. Liitto omistaa Laatusana Oy -kustantamon, joka tuottaa materiaalia äidinkielen ja kirjallisuuden opetuksen tueksi.

Organisaatio
Liiton päätöksenteosta vastaa 12-jäseninen hallitus apunaan seitsemän työryhmää. ÄOL on jäsen useissa eri järjestöissä ja tekee yhteistyötä Opetushallituksen ja eri pedagogisten järjestöjen kanssa.

Puheenjohtajat
 V. A. Haila (1948–1954)
 Aimo Turunen (1954–1960)
 Aulis Ojajärvi (1961–1967)
 Yrjö Penttinen (1968–1971)
 Urho Johansson (1972–1981)
 Risto Kaipainen (1982–1989)
 Anneli Kauppinen (1990–1993)
 Leena Kirstinä (1994–1999)
 Tuula Uusi-Hallila (2000–2004)
 Mervi Murto (2005–2010)
 Minna Harmanen (2011–2014)
 Sari Hyytiäinen (2015–)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Äidinkielen opettajain liitto
 Suomenopettajat
 Suomi-koulujen tuki ry

Suomalaiset opettajajärjestöt
Wang Shu

Wang Shu (; s. 4. maaliskuuta 1963 Ürümqi, Kiina) on kiinalainen arkkitehti. Hän on voittanut urallaan Pritzker-palkinnon.

Elämä 
Wang syntyi Ürümqissä 1963. Hän valmistui 1988 maisteriksi Nanjingin teknillisestä instituutista. Wangin ensimmäinen työ oli etsiä Hangzhoun Zhejiangin kuvataideakatemiasta vanhoja rakennuksia, jotka olivat kunnostuksen tarpeessa. Hänen ensimmäinen rakennuksensa oli 1990 Hainingiin valmistunut nuorisotalo. Wang perusti 1997 vaimonsa Lu Wenyun kanssa Hangzhouhun oman toimiston, Amateur Architecture Studion.

Wangin läpimurtotyö oli Suzhoun yliopiston Wenzheng Collegen kirjastorakennus, joka valmistui 2000. Hän sai siitä Kiinan arkkitehtuuripalkinnon. Wangin seuraavat työt valmistuivat Ningboon ja Hangzhouhun. Vuonna 2005 valmistui Ningbon nykytaiteen museo ja 2004–2007 kahdessa vaiheessa toteutettu Kiinan taideakatemian Xiangshanin kampus. Wang voitti 2004 kansainvälisen suunnittelukilpailun Ningbon museon rakentamiseksi. Museo valmistui 2008. Wang palkittiin Pritzker-palkinnolla 2012.

Tyyli 
Wangin työt ovat moderneja, mutta toisin kuin monet Wangin aikalaiset hän hakee inspiraationsa perinteisestä kiinalaisesta arkkitehtuurista eikä länsimaisesta tyylistä. Hän on kritisoinut Kiinan rakennusbuumia, joka hävittää perinteiset kaupunkiasumukset uusien tieltä. Wang kehitti toimistossaan rakennustapaa, jossa hän käytti purkutyömailta pelastettuja tiiliä ja kiviä. Esimerkiksi Kiinan taideakatemian rakennuksiin Wang käytti yli 7 miljoonaa kierrätettyä rakennuselementtiä.

Lähteet 

Kiinalaiset arkkitehdit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Pritzker-palkinnon voittajat
São Tomé ja Príncipen vaakuna

São Tomé ja Príncipen vaakuna on São Tomé ja Príncipen tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön 1977.

Vaakunan kilvessä on puu, kilven yläpuolella on tähti. Kilvenkannattajina on haukka ja papukaija.

Kilven yläpuolella lukee República Democrática de São Tomé e Príncipe, maan virallinen nimi portugaliksi. Kilven alla on motto Yhtenäisyys, kurinalaisuus, työ.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Senegalin vaakuna

Senegalin vaakuna on Senegalin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Vaakuna on otettu käyttöön vuonna 1960.

Halkoisen kilven oikeanpuoleisessa kentässä on leijona, joka symboloi voimaa. Vasemmassa kentässä on apinanleipäpuu, maan kansallispuu. Sen alla oleva aaltokoro kuvaa Senegal-jokea, josta valtio on saanut nimensä. Kilven yläpuolella on vihreä tähti symboloimassa Afrikan vapautta. Tähti on myös Senegalin lipussa. Kilven alla on tasavallan kansallisritariston merkki. Vaakunaa ympäröi kaksi palmunlehvää.

Nauhassa lehvien ympärillä lukee valtion ranskankielinen motto Un peuple, un but, une foi, suomeksi Yksi kansa, yksi päämäärä, yksi usko.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
KeuPa HT

KeuPa HT (KeuPa Hockey Oy.) on keuruulainen jääkiekkoseura, joka pelaa Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestiksessä. Seura on perustettu 1995, jolloin Keuruun Pallo jääkiekkojaosto irtaantui ja perusti oman jääkiekkoseuran. Seuran nimenä haluttiin säilyttää perinteikäs KeuPa-nimi lisäämällä siihen jääkiekosta kertova lyhenne HT. Edustuskiekkoilun taustalle perustettiin taustayhtiö, Keupa Hockey oy, vuonna 2014.

KeuPa HT nousi Suomi-sarjaan kaudeksi 2011-2012 ja voitti mestaruuden, jolloin KeuPa HT pääsi Mestis-karsintoihin. Karsinnoissa oli KeuPan lisäksi 3 joukkuetta:  Leki ,  Koovee ja HCK. Karsinnoissa KeuPa jäi 3:nneksi jolloin HCK nousi Mestikseen ja  Leki piti Mestis paikkansa.

Kaudelle 2012–2013 KeuPa HT lähti puolustamaan mestaruuttaan. KeuPa kuitenkin jäi kolmannelle sijalle ja voitti pronssia. Mestaruuden vei Roki. Mestis-karsinnoissa KeuPa joutui tyytymään kolmanteen sijaan aivan kuten edellisellä kaudella. Seura saavutti ensimmäisen sarjamestaruutensa kaudella 2017-2018.

Kausi 2013-2014

Kauden 2013-2014 alussa KeuPa HT meinasi luopua sarjapaikastaan huonosta taloustilanteesta ja valmentajan puuttumisen takia. Pelaajat aloittivat rahankeruukampanjan, jotta ensikaudella Suomi-Sarjassa pelaaminen olisi mahdollista. Pelaajat saivat kerättyä puuttuvan summan, ja Suomi-Sarja kausi alkoi Keuruulla. KeuPa HT:n kausi ei kuitenkaan alkanut hyvin, mutta se pääsi playoffeihin juuri ja juuri. Playoffeissa KeuPa raivasi tiensä finaaliin kaataen RoKi:n ja Bewe Tuuskin. Finaaleissa KeuPa voitti FPS:n ja voitti mestaruuden. KeuPa HT haki kauden jälkeen Mestis-paikkaa kaudeksi 2014-2015, ja saikin paikan Mestikseen.

Saavutukset

Suomi-sarja
 Kultaa: (2): 2012, 2014
 Pronssia: (1): 2013

Mestis
 Kultaa: 2018
 Hopeaa: 2019

Nykyinen joukkue

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja/pelaajakoordinaattori – Tomas Westerlund 
 Apuvalmentaja – Max Walther 
 Apuvalmentaja/fysioterapeutti – Kari Rautakorpi  
 Maalivahtivalmentaja – Nico Rajala 
 Joukkueenjohtaja – Tuomo Riikonen 
 Huoltopäälikkö – Johannes Manni 
 Huoltaja – Tomi Heiskanen   
 Lääkäri – Matti Ylönen       
 Toimitusjohtaja – Juuso Mörsky  
 Pelaajakoordinaattori – Taneli Maasalo  
 Myynti-ja markkinoitipäällikkö – Paavo Tuovinen

Päävalmentajat Mestiksessä 
2014–2015  Jussi Tupamäki
2015  Kari Rautakorpi (23. helmikuuta 2015 alkaen)
2015–2016  Ville Nieminen
2016–2018  Mikko Heiskanen
2018–2019  Niko Härkönen
2019–2020  Niko Eronen
2020–2022  Tomas Westerlund
2022–  Sami Ryhänen

Tunnettuja pelaajia

Jäädytetyt pelinumerot 
13 Kari Rautakorpi
21 Taneli Maasalo (26. tammikuuta 2019)

Mestiksessä palkitut

Kapteenit Mestiksessä 
2014–2015  Taneli Maasalo
2015  Panu Hyyppä
2015–2016  Taneli Maasalo
2016–2017  Jani Ollitervo
2017  Waltteri Lehtonen (30. joulukuuta 2017 tapahtuneeseen loukkaantumiseen asti)
2018  Markus Jokinen (6. tammikuuta 2018 alkaen)
2018–2019  Waltteri Lehtonen
2019–2021  Joni Piipponen
2021–2022  Juho Koivusaari
2022–  Veeti Vuorio

Kasvatit pääsarjatasolla 

Sanni Huuskonen
Waltteri Lehtonen
Taneli Maasalo
Joni Lius
Tiina Paananen
Olli Palola
Matilda Penttilä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Keupa HT:n sivut
 KeuPa Hockey Team ry. sivut
Togon vaakuna

Togon vaakuna on Togon tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1962.

Leijonat ovat vaakunassa symboloimassa kansan rohkeutta. Niiden käsissään pitämät jousi ja nuoli kuvaavat lujaa tahtoa puolustaa maata vihollisilta. Keskellä olevat kirjaimet tulevat sanoista République Togolaise, Togon tasavalta. Niiden yläpuolella on kaksi Togon lippua.

Ylhäällä lukee valtion ranskankielinen motto Travail, Liberté, Patrie, suomeksi työ, vapaus, isänmaa.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Tšadin vaakuna

Tšadin vaakuna on Tšadin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.

Vaakunan kilvessä on keltaista ja sinistä. Sininen kuvaa Tšadjärveä. Kilven yläpuolella on nouseva Aurinko. Kilvenkannattajina on vuohi ja leijona. Kilven oikealla puolella oleva vuohi kuvaa maan pohjoisosaa ja leijona vasemmalla maan eteläosaa. Vaakunassa esiintyvät maan lipun värit.

Vaakunassa on valtion motto Unité, travail, progrès, suomeksi yhtenäisyys, työ, kehitys.

Valtiolla on myös erillinen sinetti, jossa on maan afrikkalaisuutta kuvastavat nuoren naisen kasvot.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Tundramatiks

Tundramatiks oli suomalainen folkpunk-yhtye. Tundramatiksin musiikkia luonnehdittiin slaavilaiseksi garageksi. Yhtye perustettiin vuonna 2003 ja sen esikoisalbumi Kyy pivossa julkaistiin vuonna 2006. Tundramatiks lopetti toimintansa jäähyväiskonserttiin 2. toukokuuta 2015.

Diskografia

Studioalbumit
 
 
 Ajo (14.3.2014 Exogenic Music Group)

Singlet
 
 
 
 Mä lähen himaan (2014)
 Kaipaan (vier. Yona, 2014)
 Ruusutarhassa (2014)

Musiikkivideot
 
 Yhdes astellaan (2012)
 
 Mykkä ainoa (2012)
 Mä lähen himaan (2014)
 Kaipaan (2014)
 Vastavirtaan (2014)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen viralliset sivut
 
 Yhtyeen Facebook-sivu

Suomalaiset rockyhtyeet
Salottisipuli

Salottisipuli (Allium cepa Ascalonium-ryhmä tai Allium ascalonicum) on ruokasipuli, jota käytetään kokonaisena pataruokiin ja mausteena esimerkiksi kastikkeisiin, liemiin ja keittoihin. Sen makua pidetään erityisen hienona. Kaakkois-Aasiassa salottisipulia käytetään erittäin yleisesti ruoanlaitossa.

Ruskeanpunainen salottisipuli lisääntyy jakautumalla.

Salottisipuli on luultavasti alun perin kotoisin Keski- tai Lounais-Aasiasta, mistä se on levinnyt Intiaan ja itäisen Välimeren alueelle. Sen nimi juontuu Askalonin kaupungista nykyisessä Israelissa, mistä muinaiset kreikkalaiset uskoivat salottisipulien olevan peräisin.

Lähteet 

Sipulit
Dassault Ouragan

Dassault MD.450 Ouragan () oli ensimmäinen Ranskassa valmistettu suihkuhävittäjä. Marcel Dassaultin suunnitteleman koneen prototyypin ensilento tapahtui 28. helmikuuta 1949. Ouragan teki huomattavan pitkän palvelusuran, ja sitä käyttivät Ranskan ohella Israel, Intia ja El Salvador.

Koneen moottorina on Hispano-Suizan lisenssivalmistama Rolls-Royce Nene 104B. Ouraganin jatkokehittelyn tuloksena syntyi Mystère.

Konetyyppi osallistui ainakin Suezin kriisiin, Kuuden päivän sotaan, sekä Intian-Pakistanin sotaan vuonna 1965. Konetyyppi tunnettiin Intiassa nimellä Toofani, joka sekin tarkoittaa hurrikaania.

Tekniset tiedot

Lähteet

Aiheesta muualla 

http://www.dassault-aviation.com/en/passion/aircraft/military-dassault-aircraft/md-450-ouragan.html?L=1 (Luettu 2.3. 2012) 
http://www.netti.fi/~halle/planes/fra/ouragan.htm
http://www.vectorsite.net/avmyst.html 

Ouragan
Ranskalaiset hävittäjälentokoneet
1940-luvun hävittäjälentokoneet
Liekehtivä valtaistuin

Liekehtivä valtaistuin () on Rick Riordanin kirjoittama vuonna 2011 julkaistu nuorten fantasiaromaani, joka on Kanen aikakirjat -sarjan toinen kirja ja jatkoa kirjalle Punainen pyramidi. Kirjan suomennos ilmestyi tammikuussa 2012.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset nuorten fantasiaromaanit
Vuoden 2011 kirjat
Rick Riordanin teokset
Jouko Hautala

Jouko Johannes Abraham Hautala (27. kesäkuuta 1910 Oulu – 5. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen kansanrunoudentutkimuksen professori ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS) kansanrunousarkiston johtaja.

Henkilöhistoria
Jouko Hautalan vanhemmat olivat toimittaja Janne Hautala ja Hilma Maria Pohto ja puoliso vuodesta 1937 Irja Annikki Kaartinen. Ylioppilaaksi Hautala tuli 1930 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936 ja lisensiaatiksi 1945. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1946. Hautala toimi SKS:n kansanrunousarkistossa ja seuran hallintoelimissä sekä Helsingin yliopiston dosenttina ja professorina neljän vuosikymmenen aikana. Hän oli perehtynyt kulttuurintutkimukseen laaja-alaisesti. Hänen suomeksi julkaisemansa perusteellinen historiateos Suomalainen kansanrunoudentutkimus (1954) on palvellut jatkuvasti alan käsikirjana ja siitä muokkautui myöhemmin englanninkielinen versio osaksi Suomen tieteen historiaa. Hän oli avustamassa myös suurissa sanakirjahankkeissa. Kansatieteellinen Filmi Oy:n sihteerinä ja taloudenhoitajana Hautala toimi 1938–1944 ja Studia Fennican toimitussihteerinä vuodesta 1947.

Kirjallista tuotantoa 
Aunuksen asunnoilla: Itä-Karjalan kansanomaista rakennuskulttuuria, Carolus Lindbergin kanssa, 1943
 Lauri Lappalaisen runo, 1945 (väitöskirja)
Suomen kansan arvoituskirja, Martti Haavion kanssa, 1946
 Hiiden hirven hiihdäntä, 1947
Vanhat merkkipäivät, toimittanut Jouko Hautala, kuvittanut Erkki Tuomi, 1948 
Kotiseutu laulaa: Kansanlaulujen ja sävelmien keruuopas, 1953 
Suomalainen kansanrunoudentutkimus, 1954
Juhlavakka: Kansanomaisten juhla- ja merkkipäivien viettotapojen keruuopas, 1956
Myytit ja kvasimyytit, 1957
Jumin keko: Tutkielmia kansanrunoustieteen alalta, toimittanut Jouko Hautala 1960

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset folkloristit
Suomalaiset arkistonhoitajat
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Burkina Fason vaakuna

Burkina Fason vaakuna on Burkina Fason tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1997.

Vaakunan keskellä on maan lippuun perustuva kilpi. Lipussa punainen väri kuvaa vallankumousta, vihreä maan luontoa ja tähti vallankumouksen johtavia periaatteita. Kilven takana on kaksi keihästä. Kilvenkannattajina on kaksi valkoista hevosta, jotka symboloivat burkinalaisten jaloutta. Kilven alla on avoin kirja kuvaamassa tiedon ja koulutuksen tavoittelua. Hirssintähkät kuvaavat pyrkimystä olla ruoan suhteen omavarainen. Ylhäällä on maan nimi ja alhaalla lukee valtion motto Unité, Progrès, Justice, suomeksi Yhtenäisyys, edistys, oikeus.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Petteri Kuusela

Petteri Kuusela (s. 9. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän edusti pääsarjaurallaan Honkaa, HoNsU:a ja Torpan Poikia. Kuusela pelasi myös 54 ottelua maajoukkueessa. Pääsarjauransa jälkeen hän on valmentanut juniorimaajoukkueita sekä toiminut Hongan apuvalmentajana vuosina 2004–2007. Hänen isänsä on tunnettu koripalloilija Seppo Kuusela.

Ura

Seurajoukkueet 
Kuusela aloitti koripallon 5-vuotiaana Tapion Hongassa, jossa hän pelasi ikäistään vanhempien kanssa. Hän kuului juniorivuosina joukkueensa tärkeimpiin pelaajiin ja samalla Suomen lupaavimpiin pelaajiin yhdessä Kari-Pekka Klingan kanssa. Kaudella 1980–1981 Honkaa valmentanut Kari Liimo nosti Kuuselan edustusjoukkueen kokoonpanoon. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan joitakin minuutteja Hongassa, mutta tämän lisäksi Kuusela pelasi myös joukkueen A-nuorissa, jonka hän johdatti Suomen-mestaruuteen samana kautena. Kaudella 1981–1982 Honka pelasi taloudellisesti säästeliäämmin, eikä hankkinut heti ulkomaalaispelaajia. Tämän myötä Kuusela nousi joukkueen avausviisikkoon.

Kuusela johdatti Hongan SM-finaaleihin kaudella 1983–1984, mutta tällöin Helsingin NMKY voitti loppuottelusarjan voitoin 3–0. Kauden 1984–1985 aikana Kuusela suoritti varusmiespalveluksensa, mikä vaikeutti hänen peliään. Samalla Honka ajautui pelillisiin vaikeuksiin, jolloin Seppo Kuusela siirtyi joukkueen valmentajaksi. Loppukauden aikana joukkue varmisti sarjapaikkansa.

Kauden 1985–1986 Kuusela vietti vaihto-oppilaana Idahossa. Suomeen palattuaan hän siirtyi pelaamaan HoNsU:un. Vuosikymmenen lopulla Kuusela siirtyi Torpan Poikiin, jossa hän saavutti SM-pronssia. Kaudella 1992–1993 hän palasi Honkaan, mutta joukkue jäi ilman suurempaa menestystä. Kesällä 1994 joukkuetta vahvistettiin valmentaja Kari Liimolla ja pelaajiksi hankittiin Petri Niiranen, Sakari Pehkonen sekä Juha Luhtanen. Honka ei saanut pelaajista kauden aikana parasta irti ja Kuuselan peliaika laski, kun nuori Juha Manner laitettiin pelaajarotaatiossa hänen edelleen. Joukkue joutui lopulta pronssiotteluun, jonka se hävisi Torpan Pojille. Kauden 1994–1995 päätteeksi Kuusela lopetti pääsarjakoripallon.

Maajoukkue 
Kuusela edusti Suomea nuorisomaajoukkuetasolla, jossa hän muodosti ikäluokassaan Kari-Pekka Klingan kanssa joukkueen tehokaksikon. Hän pelasi 24 maaottelua A-junioreissa. Miesten maajoukkueeseen Kuusela nousi jo toukokuussa 1982. Tällöin Suomi pelasi EM-karsinnoissa Portugalia vastaan. Kaiken kaikkiaan Kuusela edusti Suomea 54 kertaa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomen Koripalloliitto 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Tage Lundin

Tage Leif Lundin (s. 11. marraskuuta 1933 Stensele) on ruotsalainen entinen ampumahiihtäjä. Hän edusti seuratasolla IK Berguvenia.

Lundin sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 henkilökohtaisella matkalla kahdenneksitoista ja sai seuraavan vuoden MM-kisoissa pronssia joukkuekilpailusta. Hän oli MM-kilpailuissa vuonna 1961 20 kilometrin kilpailun kahdeksas, vuoden 1963 kisoissa 24. ja 1965 kahdeskymmenes.

Lähteet 

Ruotsalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Etelä-Afrikan vaakuna

Etelä-Afrikan vaakuna on Etelä-Afrikan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 2000, jolloin maassa vietettiin Freedom daytä.

Keskellä olevassa kilvessä kaksi khoisanien kalliotaiteen tapaan kuvattua miestä tervehtii toisiaan kuvaten yhtenäisyyttä. Kilven ympärillä on vehnän tähkiä ja norsun syöksyhampaita. Kilven yläpuolella on ristikkäin keihäs ja nuija symboloimassa puolustusta ja käskyvaltaa. Niiden yläpuolella on protea ja sen yllä sihteeri. Ylimpänä on nouseva Aurinko.

Alhaalla on valtion xhosankielinen motto !ke e: /xarra //ke, suomeksi Erilaiset ihmiset yhdistyvät.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Ouagadougoun katedraali

Ouagadougoun katedraali on katedraali Ouagadougoun kaupungissa Burkina Fasossa. Katedraali on 1930-luvulla rakennettu roomalaiskatolinen kirkko, yksi Länsi-Afrikan suurimmista kirkoista. Katedraali on rakennettu savitiilistä romaaniseen tyyliin.

Lähteet 

Kristinusko Burkina Fasossa
Katedraalit
Peik Salminen

Peik Salminen on suomalainen salibandyn pelaaja. Salminen on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös puolustajana.

Salibandyliigassa Salminen edustaa Loviisan Toria, hän on myös joukkueen kapteeni. Kasvattajaseuraansa hän palasi SSV:stä.

Salminen on pelannut 12 maaottelua ja voittanut MM-hopeaa vuonna 2006.

Lähteet 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt