joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
RBS 23

RBS 23 BAMSE on ruotsalainen Saab Bofors Dynamicsin valmistama ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmän keskipitkän kantaman ohjukset on tarkoitettu suojaamaan maavoimien joukkoja ja yhteiskunnan toiminnan kannalta elintärkeitä kohteita. Kehitystyö aloitettiin vuonna 1993 Ericsson Microwave Systems AB:n (nyk. Saab Microwave Systems) ja Bofors AB:n (nyk. Saab Bofors Dynamics) yhteistyönä.

RBS 23:lla voidaan torjua hyvin pieniä, nopeasti lentäviä kohteita kuten ohjuksia tai miehittämättömiä lentokoneita. RBS 23 sijoittuu Ruotsin ilmatojunnan kokonaisjärjestelmässä lyhyen kantaman RBS 70:n ja pitkän kantaman RBS 77:n (eli yhdysvaltalaisen MIM-23 Hawk) väliin.

Järjestelmän kokoonpano
Järjestelmä sisältää valvonta- ja komentoyksikön sekä kolme ohjusyksikköä. Komentoyksikkö on varustettu Ericssonin GIRAFFE-ilmavalvontatutkalla. Se voi ohjata neljän ohjusyksikön toimintaa. Järjestelmä sisältää sisäänrakennetun koulutussimulaattorin. Ohjusyksikkö on varustettu tulenjohtotutkalla, infrapunasensoreilla, omakonetunnistuslaitteistolla, kuudella laukaisuvalmiilla RBS 23 -ohjuksella ja säähavaintoasemalla. Ohjusyksikkö voi olla sijoitettuna jopa 20 kilometrin etäisyydelle komentoyksiköstä johon se on yhdistetty kaapeli- tai linkkiyhteydellä. Järjestelmä on sijoitettu perävaunuun, jonka vetoautoon voidaan lastata ohjustäydennystä. Uudelleenlataukseen kuluu aikaa neljä minuuttia.

Tekniset tiedot
Ohjuksen nopeus: mach 3+
Lakikorkeus: 15 000 metriä

Käyttäjät

Ruotsin puolustusvoimat tilasi RBS 23 -järjestelmän vuonna 2000 ja toimitukset alkoivat 2002.

Kritiikkiä nimestä
Ohjusjärjestelmälle annettua nimeä BAMSE on kritisoitu Ruotsissa, muun muassa Bamse-sarjakuvahahmon luonut Rune Andréasson että ruotsalaiset rauhanliikkeen jäsenet eivät voineet hyväksyä asejärjestelmän yhdistämistä sarjakuvahahmoon, joka vuosikymmeniä oli edustanut "väkivallattomuutta, suvaitsevuutta ja solidaarisuutta".

Lähteet

Aiheesta muualla
RBS 23:n esittely Ruotsin puolustusvoimien sivulla 
RBS 23 Ruotsin puolustusvoimien materiaalilaitoksen sivulla (myös kuvia) 

Ilmatorjuntaohjukset
Ruotsin puolustusvoimien kalusto
Fantasmagoria

Fantasmagoria (, 'haamu' + 'puhua julkisesti') oli 1700-luvulla Ranskassa kehitetty valonäytös, joka oli suosittu myös muualla Euroopassa ja Britteinsaarilla 1800-luvulla.

Fantasmagorianäytöksessä käytettiin tarkoitukseen muokattua taikalyhtyä, jolla heijastettiin kuvia seinille, savuverhoon tai osittain läpinäkyville pinnoille. Heijastinlaitetta, ja siten sen aikaansaamia kuvia saattoi liikuttaa. Käyttämällä useampaa projektoria samanaikaisesti oli mahdollista vaihtaa kuvaa nopeasti. Näytöksissä esitettiin pelottavia hahmoja, kuten luurankoja, paholaisia ja kummituksia.

Lähteet 

Teatteri
Elokuvan historia
Kolumbia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kolumbia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa kahdeksan mitalia ja yhteensä 19 pistesijaa.

Querubín Moreno sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi Roomassa 1987. Ximena Restrepo sijoittui 400 metrin juoksussa kuudenneksi Tokiossa 1991 ja viidenneksi Stuttgartissa 1993. Jälkimmäisessä loppukilpailussa juoksi myös Norfalia Carabali mutta hänet hylättiin ratarikon vuoksi. Naisten 4 × 100 metrin viestijoukkue, johon kuuluivat Elia Mera, Felipa Palacios, Patricia Rodríguez ja Mirtha Brock, sijoittui seitsemänneksi Göteborgissa 1995. Helsingissä 2005 naisten pikaviestijoukkue sijoittui kuudenneksi joukkueella Melissa Murillo, Felipa Palacios, Darlenis Obregón ja Norma González. Berliinissä 2009 pikaviestijoukkue sijoittui seitsemänneksi muutoin samalla kokoonpanolla kuin Helsingissä mutta avausosuuden juoksi Yomara Hinestroza. Luis Fernando López sijoittui Berliinissä 2009 neljänneksi 20 kilometrin kävelyssä. 

Daegussa 2011 Luis Fernando López sijoittui alun perin kolmanneksi 20 kilometrin kävelyssä, mutta nousi vuonna 2016 voittajaksi kun edelle sijoittuneet venäläiskävelijät hylättiin dopingin takia. Lisäksi Daegussa Caterine Ibargüen sijoittui kolmanneksi kolmiloikassa. Moskovassa 2013 Ibargüen voitti kolmiloikassa kultaa tuloksella 14,85 m. Koska Lópezin vuoden 2011 maailmanmestaruus varmistui vasta vuonna 2016 oli Ibargüen varsinaisesti ensimmäinen yleisurheilun maailmanmestaruuden voittanut kolumbialainen. Pekingissä 2015 Ibargüen voitti toisen maailmanmestaruutensa tuloksella 14,90 m ja Eider Arévalo sijoittui 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi. Lontoossa 2017 Eider Arévalo voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä, Ibargüen hopeaa kolmiloikassa ja Sandra Arenas sijoittui viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä. Dohassa 2019 Anthony Zambrano saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa, Ibargüen pronssia kolmiloikassa ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui neljänneksi ja Sandra Arenas viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä. Eugenessa 2022 Eider Arévalo sijoittui 35 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi.

Kolumbian MM-mitalit kisoittain

Kolumbian MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Botswana yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Botswana on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Maa on saavuttanut yhden kultamitalin Daegun kisoissa 2011, yhden hopeamitalin Moskovassa 2013 sekä kaksi pistesijaa Berliinissä 2009, yhden Pekingissä 2015, neljä Lontoossa 2017 ja kaksi Eugenessa 2022.

Ennen vuotta 2009 Botswanan paras MM-kisasaavutus oli Kabelo Kgosiemangin yhdeksäs sija korkeushypyssä Osakassa 2007. Samoissa kisoissa Amantle Montsho sijoittui 400 metrin juoksun välierässään neljänneksi välierien 12:nneksi nopeimmalla ajalla. Berliinissä 2009 Gable Garenamotse sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi ja Amantle Montsho 400 metrin juoksussa seitsemänneksi. Heidän lisäkseen loppukilpailuun selviytyi Kabelo Kgosiemang, joka sijoittui korkeushypyssä 13:nneksi. Daegussa 2011 Amantle Montsho voitti kultaa 400 metrin juoksussa, ja kaksi vuotta myöhemmin Moskovassa hän saavutti samassa lajissa hopeaa. Moskovassa Kgosiemang sijoittui korkeushypyssä kymmenenneksi. Pekingissä 2015 Isaac Makwala juoksi 400 metrillä viidenneksi. Lontoossa 2017 Baboloki Thebe sijoittui 400 metrillä neljänneksi, Nijel Amos 800 metrillä viidenneksi, Isaac Makwala 200 metrillä kuudenneksi ja naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue seitsemänneksi. Dohassa 2019 Botswana ei saavuttanut yhtään pistesijaa. Eugenessa 2022 Bayapo Ndori sijoittui 400 metrin juoksussa kuudenneksi ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue samoin kuudenneksi.

Botswanan MM-mitalit kisoittain

Botswanan MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009, s. 186, 425, IAAF, viitattu 30.8.2009 (Osa 1 (PDF) Osa 2 (PDF))
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Tulva (vuoden 1958 elokuva)

Tulva on brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1958. Sen ohjasi Charles Crichton. Elokuva perustuu John ja Ward Hawkinsin "Saturday Evening Post" -lehteen kirjoittamaan jatkokertomukseen, ja kertoo miehestä, joka on tuomittu syyttömänä murhasta, ja häntä puolustavasta naisesta.

Lähteet 

Vuoden 1958 brittiläiset elokuvat
Charles Crichtonin ohjaamat elokuvat
Gérard Fénouil

Gérard Fénouil (s. 23. heinäkuuta 1945 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Fénouil saavutti Méxicon 1968 olympialaisissa pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 38,4 s. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,4 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa viestijuoksussa ajalla 38,8 s ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,7 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 20,9 s ja kuului pikaviestijoukkueeseen, joka hylättiin loppukilpailussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 39,14 s.

Fénouil voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1969 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1969, 1970 ja 1971. Hän on pituudeltaan 177-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 72 kiloa.

Henkilökohtaiset ennätykset

 100 metriä: 10,3 s (1968), sähköajanotolla 10,40 s
 200 metriä: 20,6 s (1970), sähköajanotolla 20,74 s

Lähteet

 

Ranskalaiset pikajuoksijat
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Fucales

Fucales on ruskolevien lahko.  Niiden sekovarret kasvavat keskikokoisiksi, 10 cm – 2 m pitkiksi. Sekovarren muoto vaihtelee suuresti suvusta toiseen ja jopa saman suvun lajien välillä.  Tunnetuimpia Fucales-leviä ovat ja Itämeressäkin elävä rakkolevä ja sen sukulaiset valtamerten vuorovesirannoilla sekä Sargassomeren vapaasti uivat laajat levämassat.  

Fucales-lahkon levät  elävät koko elämänsä diploideina, eli niillä ei ole sukupolvenvuorottelua, toisin kuin monilla muilla levillä.  Ne tuottavat sukusoluja  tumanjakautumisen eli meioosin avulla. Useimpien lajien suvunjatkaminen on oogamistista: suurikokoiset naaraspuoliset munasolut pysyvät emokasvissa, ja pienet koirassolut, ”siitepöly”, ajelehtivat vedessä niiden luo. Tältä osin Fucales-levien lisääntyminen muistuttaa kukkakasvien lisääntymistä.

Lahkoon kuuluvia sukuja ovat Ascophyllum (solmulevä), Bifurcaria, Cystoseira,  Druvillaea, Fucus, Hormosira, Sargassum ja Turbinaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Guiry, M.D. and Guiry, G.M. 2006.  Order Fucales   AlgaeBase version 4.2. World-wide electronic publication, National University of Ireland, Galway.

Ruskolevät
is:Þang
to:Limutahi
zh:海藻
NBA-kausi 1984–1985

NBA-kausi 1984–1985 oli NBA-liigan 39. kausi. Runkosarja käynnistyi 26. lokakuuta 1984 ja loppui 14. huhtikuuta 1985. 9. kesäkuuta päättyneiden pudotuspelien jälkeen mestaruutta juhli Los Angeles Lakers kaadettuaan Boston Celticsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.

Tapahtumia

 Tähdistöottelu pelattiin Indianapolisissa ja lännen joukkue voitti pistein 140–129. Ottelun parhaana pelaajana palkittiin Houston Rocketsin Ralph Sampson.
 Michael Jordanista tuli NBA:n historian ensimmäinen tulokas, joka johti joukkuettaan neljässä tilastokategoriassa (pisteet, syötöt, levypallot ja riistot).
 Clippers muutti San Diegosta Los Angelesiin.
 Kings pelasi viimeisen kautensa Kansas Cityssä.
 Tämä kausi oli Michael Jordanin, Hakeem Olajuwonin, Charles Barkleyn ja John Stocktonin tulokaskausi.
 Pontiac Silverdomen katon sortumisen vuoksi Detroit Pistons joutui vuokraamaan Joe Louis Arenan loppukaudeksi.
 Kareem Abdul-Jabbarista tuli 38 vuoden iässä vanhin finaalien parhaan pelaajan palkinnon voittanut pelaaja.
 Finaalit pelattiin ensimmäistä kertaa 2–3–2-formaatilla, joka on käytössä edelleen.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Larry Bird, Boston Celtics
 Vuoden tulokas: Michael Jordan, Chicago Bulls
 Vuoden puolustuspelaaja: Mark Eaton, Utah Jazz
 Paras kuudes pelaaja: Kevin McHale, Boston Celtics
 Vuoden valmentaja: Don Nelson, Milwaukee Bucks
 Finaalien MVP: Kareem Abdul-Jabbar, Los Angeles Lakers

NBA-kaudet
Vuoden 1984 koripallo
Vuoden 1985 koripallo
Executioner's Song

Executioner's Song on Razorin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1985.

Kappalelista 
 Take This Torch – 3:18 
 Fast and Loud – 4:20 
 City of Damnation – 3:45 
 Escape the Fire – 3:36 
 March of Death – 3:45 
 Distant Thunder – 4:05 
 Hot Metal – 2:21 
 Gatecrasher – 3:01 
 Deathrace – 3:30 
 Time Bomb – 3:46 
 The End – 2:08

Jäsenet 
 Stace McLaren – laulu
 Dave Carlo – kitarat
 Mike Campagnolo – basso
 Mike Embro – rummut

Vuoden 1985 esikoisalbumit
Razorin albumit
Luettelo 800 metrin juoksun Suomen mestareista

Tämä on luettelo 800 metrin juoksun Suomen mestareista. 800 metrin juoksun Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1910 lähtien. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1946 lähtien.

Mestaruudet

Miehet (yht. 112)
 9 – Ari Suhonen
 6 – Olavi Salonen
 5 – Markku Taskinen, Jorma Härkönen, Wilson Kirwa, Mikko Lahtio
 4 – Harri Larva, Juha Kukkamo, Ville Lampinen
 3 – Paavo Michelsson, Tauno Peussa, Pekka Vasala, Niclas Sandells, Joonas Rinne
 2 – Lauri Pihkala, Einari Anttila, Axel Kuffschinoff, Erik Wilén, Ossi Teileri, Aarne Kainlauri, Sakari Aarniala, Runar Björklöf, Ilmari Taipale, Urpo Vähäranta, Olavi Salsola, Juha Väätäinen, Mikael Söderman, Markus Teijula
 1 – Adolf Manninen, Rolf Berner, Ola Fogelberg, Pauli Männistö, Erik Schönberg, Paavo Nurmi, Nestori Järvelä, Felix Hildén, Bruno Alajääski, Harry Ekqvist, Ruben Casén, Matti Danielsson, Lasse Räihä, Eero Tuomaala, Pekka Vesaaja, Pekka Juutilainen, Heikki Pippola, Olof Nyman, Markku Aalto, Ari Paunonen, Antti Loikkanen, Esko Parpala

Naiset (yht. 77)
 7 – Sara Kuivisto
 6 – Eila Mikola
 5 – Sinikka Tyynelä, Mari Järvenpää, Karin Storbacka
 4 – Yvonne Hannus
 3 – Kerttu Palenius, Inga-Lill Nyqvist, Eeva-Liisa Kalliolahti, Kaisa Ylimäki, Marjo Venäläinen, Tytti Reho, Suvi Myllymäki
 2 – Anna-Liisa Kurki, Elvi Minkkinen, Eeva Haimi, Aila Virkberg, Nina Holmén, Tiina Pakkala, Tuuli Merikoski-Silius, Monika Kinnunen
 1 – Saara Vilén, Anita Aittala, Eila Pellinen, Irene Lusikka, Hanna Vuorimaa, Satu Jääskeläinen, Minna Järvenpää, Johanna Matintalo

Vuosittain

Lähteet
 1907–1959: 
 1960–2006: http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm
 1907–2017: Kalevan kisojen mitalistit nykyisissä lajeissa tai niiden edeltäjissä 1907–2017 Tilastopaja

Viitteet

800 metrin juoksu
Keskimatkan juoksu
 800 metrin juoksu
Toivo (Jarkko Martikaisen albumi)


Toivo on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jarkko Martikaisen neljäs sooloalbumi. Se julkaistiin sekä CD:nä että LP:nä 14. lokakuuta 2009.

Albumista julkaistiin myös 1000 kpl:n rajoitettu painos, jossa on mukana 32-sivuinen kirja. Kirja sisältää paitsi albumin, myös kappaleiden sanat sekä Martikaisen kuvitusta.

Levyltä irrotettu promo-single ”Polte päästä Paratiisiin” nousi 6.10.2009 Suomen virallisen singlelistan sijalle 1. Itse albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12.

Albumin äänityssessioista jäi myös yli kaksi kappaletta, joita Martikainen ei katsonut aiheelliseksi lisätä kokonaisuuteen. Kappaleet ovat Balladi huvijahdista ja Niin yksin?. Ne olivat mukana seuraavalla albumilla Usko.

Kappaleet 
 Polte päästä Paratiisiin
 Loppusijoituspaikka
 Toivon kappaleita
 Voiko aika olla ystävä?
 Toivo
 Balladi unikeolle
 Kun hyvin vielä voit
 Koe-eläin
 Yhdessä, yhtenä
 Kauniita sieluja

Arviot 
 Desibeli.net: 
 Rumba: positiivinen
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Martikaisen muistiinpanoja Toivon kappaleista 

Vuoden 2009 albumit
Jarkko Martikaisen albumit
Diamanten der Volksmusik

Diamanten der Volksmusik on saksalaisen laulajan Heinon kokoelma-albumi vuodelta 2009.

Kappaleet 
 Blau blüht der Enzian  
 Treue Bergvagabunden  
 La Montanara  
 Edelweiss  
 Schneewalzer  
 Lieder der Berge  
 So ein Tag, so wunderschön wie heute  
 Casablanca - Träume die niemals vergeh'n  
 Darum gib Acht auf deine Heimat  
 Kehr ich einst zur Heimat wieder  
 La Paloma  
 Lang, lang ist's her  
 San Bernardino  
 Lasst Uns Unsere Alten Lieder  
 Caramba, Caracho, ein Whisky  
 Tampico  

Vuoden 2009 kokoelma-albumit
Heinon albumit
Andreas Bergmann

Andreas Bergmann (s. 18. kesäkuuta 1959) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura

Bergmannin oma pelaajaura jäi varsin vaatimattomaksi, ja hän edusti 1980-luvulla saksalaisia amatööriseuroja. Hän kouluttautui liikunta- ja jalkapallo-opettajaksi ja aloitti 1989 SV Falke Steinfeldin palveluksessa liikunnanopettajana. 1994 hän siirtyi Niedersachsenin jalkapalloliiton palvelukseen opettajaksi ja 1997 Karlsruher SC:n nuorisovalmennuksen koordinaattoriksi.

Valmentajana Bergmann debytoi 2001 hampurilaisessa FC St. Paulin amatöörijoukkueen päävalmentajana. Hän luotsasi seuran II-joukkuetta kolmisen vuotta, kunnes nousi maaliskuussa 2004 seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuraa Regionalliga Nordissa ja parhaaksi saavutukseksi jäi Saksan cupin välieräpaikka 2006. Hän sai potkut tehtävistään marraskuussa 2006.

Heinäkuussa 2007 Bergmann siirtyi Hannover 96:n organisaatioon seuran U23-joukkueen valmentajaksi. Päävalmentaja Dieter Heckingin saatua potkut elokuun puolivälissä 2009 Bergmann nousi Hannoverin edustusjoukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura sai aikaan positiivisia tuloksia, ja kuun lopulla seura teki hänen kanssaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen.  Pian tulokset lähtivät kuitenkin laskuun, ja tammikuuhun mennessä Hannover oli vajonnut putoamistaisteluun. Lopulta Bergmannin tappioksi koitui 0–3 tappio Hertha BSC Berlinille tammikuussa 2010. 

Kaudeksi 2010/11 Bergmann palasi jälleen Hannoverin U23-joukkueen päävalmentajaksi.  15. syyskuuta 2011 Bergmann jätti Hannoverin ja siirtyi 2. Bundesliigan jumbosijalle juuttuneen VfL Bochumin päävalmentajaksi.  Bergmann ei onnistunut nostamaan Bochumia pois putoamiskurimuksesta, ja lopulta sarjataso vaihtui 2. Bundesliigaan kauden jälkeen. Putoamisesta huolimatta Bergmann sai jatkaa päävalmentajana. Kausi 2012/13 alkoi joukkueen osalta kehnosti ja jumittui putoamisviivan alapuolelle. Lopulta Bergmann sai potkut lokakuun lopussa 2012 Bochumin kärsittyä 6–1 rökäletappion Erzgebirge Auelle. 

Kesäkuussa 2013 Bergmann aloitti 3. Ligassa pelaavan FC Hansa Rostockin päävalmentajana.  Bergmann sai potkut huhtikuussa 2014 seuran pudottua Mecklenburg-Vorpommernin aluecupista.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Saksalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Leninin patsas (Kotka)

Kotkassa sijaitseva Leninin patsas on Vladimir Leninin muistomerkki, jonka on veistänyt virolainen kuvanveistäjä Matti Varik. Patsas paljastettiin 26. elokuuta 1979 ja se oli lahja Tallinnan ystävyyskaupungilta. Patsas on rintakuva ja korkeudeltaan yli kaksi metriä. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia. Patsas sijaitsi Kotkan keskustassa Kotkansaarella sen länsiosassa pienessä Leninin puistossa. Leninin uskotaan yöpyneen puiston varrella olleessa puutalossa 1900-luvun alussa. Kotkan kaupunki päätti siirtää patsaan maakuntamuseoon vuonna 2022. Kunnalle tehdyissä aloitteissa esitettiin, että patsas tulisi siirtää, koska se loukkaa Neuvostoliiton sotarikoksien uhreina menehtyneiden ihmisten muistoa.

Historia

Patsashanke sai alkunsa Neuvostoliiton poliittisen johdon luvattua patsaan Kotkaan, tämän jälkeen Kotkan ystävyyskaupunki Tallinna määrättiin lahjoittamaan se. Patsaan paljastajana toimi Neuvostoliiton suurlähettiläs Vladimir Sobolev, joka piti myös puheen, jossa kehuttiin Suomen ja Neuvostoliiton hyviä suhteita. Kotkan kaupungin puolelta patsaan vastaanotti kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Arvi Forss. Luovutuspuheen piti Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri Karl Vaino. Tilaisuuteen oli kutsuttu vieraiksi muun muassa Puolan, Itä-Saksan ja Tšekkoslovakian suurlähettiläät sekä Kymen läänin maaherra Erkki Huurtamo. Patsas on joutunut 1980-luvulla vandalismin kohteeksi, jolloin sitä on värjätty punaisella maalilla.

Suomessa oli Leninin patsaita julkisissa ulkotiloissa Kotkan lisäksi Turussa. Näiden lisäksi Tampereella patsaita on kaksi sisätiloissa Lenin-museossa.

Leninin puuttuva käsivarsi

Vuonna 1995 osana Port of Kotka -taidenäyttelyä patsaan lähelle paljastettiin puolalaisen kuvanveistäjä Krzysztof Bednarskin veistos Leninin puuttuva käsivarsi. Veistoksen käsivarsi näyttää tietystä kulmasta katsoen yhdistyvän Leninin patsaaseen. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia.

Katso myös 
 V. I. Leninin patsaat ja muistomerkit Suomessa
 Leninin patsas (Turku)

Lähteet

Kotkan kulttuuri
Suomen patsaat ja veistokset
Muotokuvaveistokset
patsas
Helmi Pekkola

Helmi Dagmar Pekkola (13. joulukuuta 1886 Pornainen – 8. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Pekkolan vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Henrik Johan Pekkola ja Anna Maria Sparvin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Porvoon yhteiskoulusta ja valmistui 1907 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. 

Helmi Pekkola toimi kansakoulunopettajana Porvoossa 1909-1922.

Teoksia 
 Nyplättyjä pitsejä, koonnut ja selityksillä varustanut Helmi Pekkola.   WSOY 1925
 Aino Kotilan tarina.  Gummerus 1929
 Hauska kesä.   Gummerus 1929
 Kolmanteen ja neljänteen polveen.  Gummerus 1930
 Kiva kouluvuosi.  Gummeruksen nuorten kirjasto n:o 43.   Gummerus 1931
 Voittojen tiellä : romaani lähetystyöstä.   Gummerus 1932
 Kilvoittelija ja todistaja : rouva de la Mothe Guyon, Thomas C. Upham'in kirjoittaman elämäkerran mukaan kertonut Helmi Pekkola.   Suomen lähetysseura, Helsinki 1933
 Satuja.  WSOY 1933
 Jumalan poluilla Islamin erämaassa, toimittanut Helmi Pekkola.    WSOY 1934

Lähteet 
 
 Ylioppilasmatrikkeli 1905-1907, s. 74

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Roope Sirén

Roope Sirén on suomalainen kitaristi. Hän oli rock-yhtye Suburban Triben soolokitaristi ja yksi kolmesta alkuperäisjäsenestä. 

Sirén aloitti soittouransa helsinkiläisen Airdashin rytmikitaristina vuonna 1986. Yhtye hajosi hän perusti Sub-Urban Triben Janne Joutsenniemen ja Alec Hirst-Geen kanssa.

Sirén on soittanut paljon ESP:n kitaroilla.

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Suburban Triben jäsenet
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Seppo Leinonen

Seppo Leinonen (s. 1957 Kajaani) on suomalainen luonto- ja ympäristöaiheisiin erikoistunut kuvittaja ja pilapiirtäjä. Leinosen piirroksia on julkaistu muun muassa Suomen luonnonsuojeluliiton ja Luonto-Liiton julkaisuissa, kuten Suomen Luonto, Luonnonsuojelija, Nuorten Luonto ja Sieppo, ja hän on tehnyt kuvituksia myös muun muassa kirjoihin, oppaisiin ja esitteisiin.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset pilapiirtäjät
Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranavalona III

Ranavalona III (myös Ranavalo Manjaka III; 22. marraskuuta 1861 Amparibe, Madagaskar – 23. maaliskuuta 1917 Alger) oli Madagaskarin viimeinen kuningatar.

Andriantsimianatran tytär prinsessa Razafindrahety julistettiin kuningattareksi hänen edeltäjänsä, kuningatar Ranavalona II:n kuoltua heinäkuussa 1883. Kruunajaiset järjestettiin Imahamasinassa 22. marraskuuta 1883. Edeltäjiensä tapaan Ranavalona III meni naimisiin pääministeri Rainilaiarivonyn kanssa, joka oli syrjäyttänyt maan viimeisen miespuolisen monarkin, kuningas Radama II:n vuonna 1863.

Ranavalona III joutui keskelle Ranskan ja Britannian kamppailua Madagaskarin omistuksesta. Ensimmäinen Ranskan kanssa käyty sota päättyi Madagaskarille epäedulliseen sopimukseen vuonna 1885. Sen jälkeen maa yritti turhaan etsiä apua Yhdysvalloilta. Britit luopuivat oikeuksistaan Madagaskariin Ranskan kanssa vuonna 1890 solmimallaan sopimuksella. Toinen Ranskaa vastaan käyty sota päättyi maan pääkaupungin valtaukseen vuonna 1895. Kuningatar säilytti muodollisen asemansa kunnes Joseph Gallienin johtama siirtomaahallinto lakkautti monarkian 28. helmikuuta 1897.

Ranavalona III karkotettiin aluksi Réunionin saarelle ja maaliskuussa 1899 Algeriin, jossa hän kuoli vuonna 1917. Kuningattaren jäännökset haudattiin Andohalon kuninkaalliselle hautausmaalle vuonna 1938.

Madagaskarilaiset hallitsijat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Nils Wikberg (taidemaalari)

Nils Gustaf Waldemar Wikberg (5. lokakuuta 1907 Viipuri – 20. toukokuuta 1971) oli suomalainen taidemaalari.

Wikberg opiskeli Akseli Gallen-Kallelan johdolla 1927–1931 sekä Pariisissa Académie Colarossissa 1928–1929. Hän avusti Gallen-Kallelaa 1927–1928 Kansallismuseon freskojen esitöissä. Wikberg toimi Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun opettajana 1931.

Wikberg jäi talvisodan aikana helmikuussa 1940 venäläisten sotavangiksi ja pääsi palaamaan Suomeen saman vuoden huhtikuussa. Hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä Jag var krigsfånge (Olin sotavankina). Wikberg kertoi kirjassaan venäläisten pahoinpidelleen häntä kuulusteluissa niin että hän menetti hampaitaan. Venäläiset yrittivät lopulta värvätä häntä vakoilijaksikin.

Wikbergin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Einar Gustaf Wikberg ja Eva Lydia Sofia o.s. Walldén.

Maalauksia 
 Koli, öljy, 1941
 Maaliskuun aurinkoa, guassi  1959
 Talvipäivä, guassi  1959
 Talvimaisema, vesiväri 1966

Kirjallista tuotantoa 
 Jag var krigsfånge, med teckningar av författaren.  Söderström 1971 (suomeksi nimellä Olin sotavankina, Otava 1941)

Lähteet 
 Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
 Heinrich Pesch: A Dog Trained to Bite: Finnish War Culture and its Image of the Enemy (Wikbergin kirjasta) 
 https://www.bukowskis.com/fi/lots/722288-nils-wikberg-olja-pa-duk-signerad-daterad-1942

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Kein Schöner Land In Dieser Zeit

Kein Schöner Land In Dieser Zeit on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1967.

Kappaleet
 Wir wollen zu Land ausfahren  
 Was träumen Matrosen  
 Wilde Gesellen  
 Auf einem Seemannsgrab  
 Schlesierlied  
 Kein schöner Land  
 Wir lieben die Stürme  
 Rosalie  
 Heute an Bord  
 Der Fremdenlegionär  
 Er war mein bester Freund  
 Ade zur guten Nacht

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 

Vuoden 1967 albumit
Heinon albumit
Autokansi

Autokannet ovat autolautoilla olevia kansia, joilla kuljetetaan ajoneuvoja ja muutakin rahtia. Ne sijaitsevat yleensä laivan alemmilla kansilla. Autokansilta pääsee portaikkoja tai hissejä käyttäen ylempien kansien matkustustiloihin. Autolautalla on laivan keulassa ja perässä portit, joista ajoneuvot ajetaan sisään tai ulos laivan ollessa satamassa. Tällaista alusta kutsutaan ro-ro-alukseksi. Joillain aluksilla voidaan kuljettaa autojen lisäksi myös rautatiekalustoa autokannella olevien kiskojen ansiosta. Tämäntyyppisiä aluksia kutsutaan junalautoiksi.

Turvallisuuden vuoksi Suomessa autokannella oleskelu on matkan aikana kielletty. Käsijarru on pidettävä päällä, ja asuntoautojen sekä -vaunujen kaasupullojen päänventtiilien on oltava suljettuina.

Autokansilla olevan avoimen tilan vuoksi autolautat ovat herkempiä vuodoille. Veden tulviminen autokannelle on aiheuttanut muun muassa M/S Herald of Free Enterprisen ja M/S Estonian uppoamiset. Estonian onnettomuuden jälkeen asetettiin lastilauttojen vuotovakavuudelle, keulaporttien ja avattavien ramppien lukituksille sekä lukitusten valvonnalle tiukemmat vaatimukset. M/S Jan Heweliuszin uppoamisen syynä oli myös autokansi, kun lasti pääsi liikkumaan myrskyssä, mikä kaatoi aluksen.

Lähteet 
Laivatekniikka
Thunderbolt (sarjakuvahahmo)

Thunderbolt on sarjakuvahahmo, jonka seikkailuja julkaisi alun perin Charlton Comics -yhtiö alkaen vuodesta 1966. Sen ensimmäinen esiintyminen nähtiin Peter Cannon... Thunderbolt -lehden ensimmäisessä numerossa vuonna tammikuussa 1966, osana Charltonin toimittaja Dick Giordanon ideoimaa Action Heroes -supersankarisarjaa. Yhtiö myi hahmon monien muiden mukana kuitenkin DC Comicsille vuonna 1983. 

Thunderbolt oli ensimmäisiä supersankareita, jonka toimintaan yhdistettiin itämaista mystiikkaa. Thunderbolt toimi Vartijat-sarjakuvaromaanin Ozymandias-hahmon esikuvana.

Hahmo 
Peter Cannon oli orpolapsi, jonka Himalajalla asuvat munkit kasvattivat luostarissa. Hänen vanhempansa olivat tätä ennen joutuneet Black Plague -nimisen superroiston uhreiksi ja kuolleet. Kun Thunderbolt oli saavuttanut fyysisen ja henkisen täydellisyyden tason, munkit opettivat hänelle vanhoista kirjoituksista unohdettuja taitoja. Ne opittuaan hän matkasi Amerikkaan uskollisen ystävänsä Tabun kanssa ja aloitti uransa Thunderboltina.

Hahmon oikeuksien siirryttyä DC:lle, se esiintyi kaksi vuotta The Crisis Of Infinite Earth -sarjassa vuosina 1985–1986, ennen kuin sai oman lehtensä vuonna 1992. Se ei kuitenkaan menestynyt odotetusti ja lopetettiin 12 osan jälkeen. Hahmo ei kuitenkaan kadonnut täysin, sillä esiintyi toisinaan Oikeuden Puolustajat -ryhmän jäsenenä. Hahmo kuoli yhdessä Kapteeni Atomin kanssa myöhemmin.

Lähteet 

DC-universumin supersankarit
Oikeuden Puolustajat
Confession


Confession on Ill Niñon toinen studioalbumi joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi vieraili sijalla #37 Billboard 200 -listalla myyden 27 863 kopiota ilmestymisviikollaan. Confession on yhtyeen parhaiten menestynyt albumi tähän päivään mennessä, myytyään kokonaisuudessaan lähes 500 000 kopiota joka ylsi kultalevyrajaan Yhdysvalloissa.

Levyn kappale "How Can I Live" on julkaistu myös Freddy vs. Jason -elokuvan soundtrackilla.

Kappaleet

Ranskan painos

Japanin painos

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2003 albumit
Yhdysvaltalaiset alternative metal -albumit
Inka Grings

Inka Grings (s. 31. lokakuuta 1978 Düsseldorf) on saksalainen, pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.

Grings edusti vuodesta 1995 alkaen pitkään Bundesliiga-joukkue FCR 2001 Duisburgia. Aiemmin hän pelasi Garather SV:ssa ja TSV Eller 04:ssa. Grings voitti Duisburgissa Saksan mestaruuden 2000, Saksan cupin 1998, 2009 ja 2010 sekä naisten UEFA Cupin 2009. Hän oli kuudesti Bundesliigan paras maalintekijä ja teki vuoden 2011 alussa jo uransa 350. Bundesliiga-maalin.  Kesällä 2012 Grings siirtyi sveitsiläiseen FC Zürichiin. Myöhemmin hän edusti vielä yhdysvaltalaista Chicago Red Starsia sekä 1. FC Kölniä.

Grings debytoi Saksan maajoukkueessa 1996 ja pelasi 96 maaottelua, joissa hän teki 64 maalia. Grings on voittanut maajoukkueessa Euroopan-mestaruuden vuosina 2005 ja 2009. Hän oli molempien kisojen paras maalintekijä ja 2009 Grings valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hän teki turnauksessa kuusi maalia, joista kaksi loppuottelussa. Grings on saavuttanut myös olympiapronssia vuonna 2000.

Grings valittiin Saksan parhaaksi naispelaajaksi kausina 1998–1999, 2008–2009, 2009–2010. Hän voitti Bundesliigan maalikuninkuuden kausina 1998–1999 (25 maalia), 1999–2000 (38 maalia), 2002–2003 (20 maalia), 2007–2008 (26 maalia), 2008–2009 (28 maalia) ja 2009–2010 (25 maalia).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Jørn Lier Horst

Jørn Lier Horst (s. 27. helmikuuta 1970 Bamble, Norja) on norjalainen kirjailija. Hän on työskennellyt poliisina Larvikissa vuodesta 1995 lähtien ja kirjoittanut useita rikosromaaneja.

Horstilta on suomennettu viisi teosta: nuorten rikosromaani Salamanterin salaisuus (2015) ja kolme William Wisting -rikosromaania: Suljettu talveksi (2015), Ajokoirat (2016), Luolamies (2017) sekä Tulikoe (2018) . Romaanista Suljettu talveksi Horstille myönnettiin Norjan kirjakauppaliiton palkinto (Bokhandlerprisen) vuonna 2011. Romaani Ajokoirat sai Riverton-palkinnon vuoden 2012 parhaana norjalaisena rikosromaanina, Lasiavain-palkinnon vuoden 2013 parhaana pohjoismaisena rikosromaanina sekä Ruotsin Dekkariakatemian myöntämän Martin Beck -palkinnon parhaasta ruotsiksi käännetystä rikosromaanista vuonna 2014.

Teokset
Wisting-sarja
Avaintodistaja. (Nøkkelvitnet 2004). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2022
Kadonnut Felicia (Felicia forsvant 2005). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki. Otava 2022
Hiljainen meri (Når havet stilner  2006).  Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki. Otava 2023
Den eneste ene – rikosromaani (2007)
Nattmannen – rikosromaani (2009)
Hylkiöt. (Bunnfall  2010). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2019
 
 
 
Tulikoe. (Blindgang, 2015). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2018
Pimeä laskeutuu. (Når Det Mørkner 2016). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2022
Koodi. (Katharina-koden 2017). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2020
Korpimaja. (Det Innerste Rommet 2018). Suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki: Otava, 2021
CLUE-sarja
 
Maltesergåten – nuorten rikosromaani (2012)
Undervannsgåten – nuorten rikosromaani (2013)
Gravrøvergåten – nuorten rikosromaani (2013)
Libertygåten – nuorten rikosromaani (2014)
 Esmeraldagåten – nuorten rikosromaani (2014)
 Rivertongåten – nuorten rikosromaani (2015)

Detektivbyrå nr. 2
Operasjon Tordensky; lastendekkari (2013)
Operasjon Mørkemann; lastendekkari (2013)
Operasjon Solnedgang; lastendekkari (2013)
 Operasjon Påskelilje; lastendekkari (2014)
 Operasjon Sommerøya; lastendekkari (2014)
 Operasjon Vindkast; lastendekkari (2014)
 Operasjon Bronseplass; lastendekkari (2015)
 Jakten på Kaptein Kroghs gull; lastendekkari (2015)
 Operasjon Plastpose; lastendekkari (2015)

Muita julkaisuja
Kriminalteknikk – tietokirja lapsille ja nuorille poliisin työstä (2008)
Kodenavn Hunter: dobbeltspill – toimintatrilleri, joka perustuu televisiosarjaan Kodenavn Hunter (2008)

Teatteri
 2009: Professor Zweisteins sensasjon, rikoskomedia (Teater Ibsen)
 2011: Mysteriet på Hotell Kokkelimonke, rikoskomedia/musikaali (Teater Ibsen)
 2011: Mesterdetektiven og smilet som forsvant, rikoskomedia (Tiedemanns teater)
 2012: Fangen fra Rotteholmen, rikoskomedia/musikaali (Teater Ibsen)
 2013: Arven fra Beathovden, rikoskomedia/musikaali (Teater Ibsen)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirjailijan kotisivut

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
...und Sehnsucht uns begleitet

...und Sehnsucht uns begleitet on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1968.

Kappaleet
 Heia Safari  
 Piratenlied (Der mächtigste König im Luftrevier)  
 Wo ist für mich ein Hafen  
 Die blauen Dragoner  
 Dein Junge kommt wieder  
 Das Leben geht weiter  
 Hohe Tannen  
 Ein Heller und ein Batzen  
 Schwer mit den Schätzen des Orients beladen  
 Seemann, wo ist deine Heimat  
 Westerwaldlied  
 Wildgänse rauschen durch die Nacht  
 Mandolinen und Gitarren  
 Der Mond ist aufgegangen

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 
 

Vuoden 1968 albumit
Heinon albumit
Festliche Choräle und Weihnachtslieder

Festliche Choräle und Weihnachtslieder on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1969.

Kappaleet
 Einsam unter weißen Zweigen  
 Oh, du Fröhliche (Potp.)  
 Es ist für uns eine Zeit angekommen  
 Hohe Nacht der klaren Sterne  
 Weihnachten im Hafen  
 Wenn es wieder schneit  
 Stille Nacht (Potp.)  
 Die Himmel rühmen  
 So nimm denn meine Hände  
 Lobe den Herren  
 Menschen, die ihr wart verloren  
 Still wie die Nacht  
 Ich bete an die Macht der Liebe  
 Ave Maria (Bach-Gounod)

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 
 

Vuoden 1969 joulualbumit
Heinon albumit
Saksalaiset joulualbumit
Särre

Särre (oikealta nimeltään Miika Särmäkari, s. 1982 Mikkeli, tunnetaan myös nimillä MC Särre ja Särki) on helsinkiläinen rap-artisti, -tuottaja ja entinen suomalaisen Basso-lehden päätoimittaja vuosilta 2010 - 2013. Hän muodostaa tuottaja Pianomiehen ja DJ Arsin kanssa Loost Koos -nimisen rap-yhtyeen. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä Särre-nimellä kesällä 2014: koripalloaiheinen Leikkaa sukkaa nousi Suomen virallisen listan sijalle 98, ja siihen kuvattiin katukoripalloteemainen musiikkivideo. Särren seuraava single, vuonna 2015 julkaistu Hesan naiset (feat. Karri Koira) saavutti listamenestystä ja myi kultalevyyn oikeuttavan määrän. Huhtikuussa 2016 julkaistiin Särren ensimmäinen sooloalbumi Ei riitä.

Särmäkari on myös voittanut Rapin Suomen mestaruuden englanninkielisessä sarjassa vuonna 2005 nimellä So Hot It Hurts. Särmäkarilla on myös oma levy-yhtiö Rutilus Records, jolta on toistaiseksi julkaistu vain yksi levy Nikon & Tapsan Parhaita päiviä vuonna 2009. Rutilus Music aloitti uudelleen toimintansa vuoden 2017 alussa.

Diskografia

Loost Koos

Lost Cause

Särre
Albumit
Ei riitä (2016)
Singlet
Leikkaa sukkaa (2014)
Hesan naiset (feat. Karri Koira) (2015)
Haluutsä (2015)
Minkälainen äijä (2016)
Niinku Sinne Huudetaan (2016)

Muut soolot

Payperwork & Overme: 
Payperwork & Mekas: 
Payperwork: 
Payperwork & Andy Gymhill:

Vierailijana

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Rutilus Recordsin sivusto 
 
 Särre Räppilapsuus -sarjassa
 Särre Tekijänä -sarjassa 

Suomalaiset hip hop -artistit
Suomalaiset hip hop -tuottajat
Rap SM:n voittajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Super Mario Galaxy 2

Super Mario Galaxy 2 on Nintendon kehittämä ja alun perin vuonna 2010 Wiille julkaisema tasohyppelypeli. Se kuuluu Mario-pelisarjaan ja on edeltäjänsä Super Mario Galaxyn suora jatko-osa.

Pelaaminen 

Edeltäjänsä Super Mario Galaxyn tavoin Super Mario Galaxy 2ssa ollaan avaruudessa. Kentät koostuvat useista pienistä planeetoista, joita pitkin liikutaan. Ideana on päästä Voimatähden luo jokaisen kentän lopussa. Kentistä löytyy erilaisia vihollisia ja esineitä, joita pelaaja voi käyttää. Joidenkin kenttien lopussa pomovastus. Pelistä pitää aluksi kerätä yhteensä 120 Voimatähteä, jonka jälkeen tulee mahdollisuus kerätä 120 Vihreää tähteä, jotka on piilotettu kenttiin. Näiden keräämisen jälkeen tulee vielä kaksi tähteä kerättäväksi pelin viimeisestä galaksista.

Super Mario Galaxy 2:ssa on useita uusia lisävoimia. Pelistä löytyy pilvikukka, jonka avulla Mario voi liikkua ilmassa luomalla alleen pilviä, sitten on kivisieni, jolla hän pystyy vierimään kivenjärkäleen tavoin ja aiheuttamaan tuhoa. Pelissä on myös uusi esine, pora, jolla Mario voi porautua planeettojen läpi. Super Mario Galaxy 2:ssa pääsee ratsastamaan myös Yoshilla. Sillä on pelissä kolme erikoiskykyä: todella nopea juokseminen syömällä chilipepperonin, ilmassa leijuminen ilmapallomaisena ja kyky nähdä näkymättömiä tasanteita syömällä hehkuvan hedelmän.

Pelissä on myös edeltäjänsä tavoin kaksinpeli, jossa toinen pelaaja voi auttaa ensimmäistä pelaajaa. Hän voi yhdellä Wii Remotella mm. tuhota vihollisia, kerätä tähtipaloja ja kolikoita.
Pelin erikoisuutena on viidennessä maailmassa, Shiverburg Galaxy-nimisellä tasolla olevat kolme puumaista haamua.Niistä ei kerrota mitään pelissä, mutta joku oli saanut pelin tiedostoista selville nimen HellValleySkyTrees. Väitetysti betaversiossa tasonkin nimi oli Hell Valley.

Juoni 

Peli alkaa samalla tavalla kuin ensimmäinen osa. Mario saa kutsun Prinsessa Peachilta Tähtifestivaaleihin, jotka järjestetään kerran vuosisadassa. Matkallaan Mario löytää ruohikosta nuoren Master Luman, joka antaa Mariolle voimia pelin ajaksi. Peachin linnalle saapuessaan Mario näkee jättikokoisen Bowserin, joka on ottanut Peachin vangikseen. Bowser lähtee linnan pihalta ja Mario aloittaa uuden seikkailun. Lumat johdattavat hänet ensimmäiseen galaksiin, Sky Station Galaxyyn, ja sieltä kohti Bowserin linnaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut 
Peli Super Mario Wikissä 

Nintendon julkaisemat videopelit
Mario-tasohyppelyt
Vuoden 2010 videopelit
Wii-pelit
Imerina

Imerina eli Merina oli merinojen muodostama valtio Madagaskarin keskiosassa. Perimätiedon mukaan se syntyi 1300- tai 1400-luvulla. Andriamanelo (hallitsi noin 1540–1575) ja Ralambo (noin 1575–1610) yhdistivät suuren osan merinojen asuinalueesta. Andrianjaka (noin 1610–1630) laajensi valtakuntaa ja perusti Antananarivon.

Andriamasinavalonan valtakaudella 1600–1700-lukujen vaihteessa Imerina käsitti merinojen koko asuinalueen. Keinokasteluun perustuva riisinviljely kehittyi ja käsityöammatit sekä kaupankäynti kukoistivat. Yhteiskuntajärjestelmä perustui feodalismiin. Hallitsija jakoi ylimystölle maaorjien asuttamia läänityksiä. Vapaat talonpojat ja kauppiaat maksoivat hallitsijalle veroa ja suorittavat erilaisia velvollisuuksia. Alimman ryhmän muodostivat orjat. Andriamasinavalona jakoi maan poikiensa kesken, ja hänen kuoltuaan vuonna 1710 valtakunta hajosi.

Kuningassukuun kuulunut Ambohimangan hallitsija Andrianampoinimerina valloitti vuonna 1794 Antananarivon ja julistautui Imerinan hallitsijaksi. Hän aloitti koko Madagaskarin yhdistämisen laajentamalla valtakuntaansa sotien, naimakauppojen ja liittosopimusten avulla. Maa jaettiin hallintoalueisiin, rakennettiin teitä, raudantuotanto ja kaupankäynti kehittyivät. Vuosina 1810–1828 hallinnut Radama I alisti valtaansa suurimman osan saarta. Hänen aikanaan valtakuntaa alettiin nimittää Madagaskarin kuningaskunnaksi.

Ranska valloitti Madagaskarin vuonna 1895 ja saaresta tuli Ranskan siirtomaa.

Imerinan ja Madagaskarin hallitsijat
 Rafohy, Imerimanjakan kuningatar
 Rangita, Rafohyn tytär
 1540–1575 Andriamanelo, Merimanjakan kuningattaren Rangitamanjakatrimovavyn poika
 1575–1610 Ralambo, Andriamanelon poika
 1610–1630 Andrianjaka, Ralambon poika, Antananarivon perustaja
 –1710 Andriamasinavalona, Antananarivon kuningas
 1787–1810 Ramboasalama, Ambohimangan prinssi, Imerinan hallitsija nimellä Andrianampoinimerina
 1810–1828 Radama I, Andrianampoinimerinan poika, Madagaskarin kuningas
 1828–1861 Ranavalona I, edellisen puoliso
 1861–1863 Radama II, Ranavalona I:n poika
 1863–1868 Rasoherina, Radama II:n puoliso
 1868–1883 Ranavalona II, Rasoherinan serkku
 1883–1896 Ranavalona III, Andriantsimianatran ja Raketakan tytär

Lähteet

Madagaskarin historia
Afrikan entiset monarkiat
Nokia E75

Nokia E75 on Nokian valmistama Communicator-tyylisen QWERTY-näppäimistön sisältävä puhelinmalli. Se julkaistiin Barcelonan Mobile World Congressissa vuonna 2009.

Ominaisuudet

 GSM / GPRS / EDGE: GSM 850 / 900 / 1800 / 1900 
 UMTS / HSDPA UMTS 900 / 1900 / 2100 (E75-1) tai UMTS 850 / 1900 / 2100 (E75-2)
 integroitu A-GPS liikennetiedotteilla.
 Stereo FM-radio 87,5-108 MHz jossa Visual Radio ja  RDS-tuki.
 3,2 megapikselin kamera, 8x digitaalinen zoom, LED-salama. Geotagging-tuki.
 Etukamera videopuheluille MPEG-4 -tuella.
 2,4 tuuman QVGA-näyttö
 esiin liukuva QWERTY-näppäimistö
 Wi-Fi 802.11b/g WLAN networking
 Bluetooth 2.0 EDR-tuella
 High-Speed microUSB 2.0, joka tukee latausta ja datasiirtoa
 MicroSDHC-muistikorttipaikka
 N-Gage-tuki
 Kiihtyvyysanturi

Aiheesta muualla 
 Käyttöohjeet
 Nokia E75 - Tuki

Lähteet 

E75
Wi-Fi-laitteet
QWERTY-matkapuhelimet
Symbian-pohjaiset laitteet
Vuoden 2009 matkapuhelimet

de:Nokia Eseries#Nokia E75
Ranavalona II

Ranavalona II (syntyjään Ramoma, 1829 – 13. heinäkuuta 1883) oli Madagaskarin kuningatar vuosina 1868–1883.

Ramoma oli kuningatar Rasoherinan serkku ja tämän aviomiehen Radama II:n toinen vaimo. Hän kääntyi protestantiksi ja oli maan ensimmäinen kristitty hallitsija nimellä Ranavalona II. Todellinen valta oli hänen aviomiehellään, pääministeri Rainilaiarivonylla.

Ranavalona II:n aikana Madagaskar eurooppalaistui nopeasti. Talous kehittyi, kouluja perustettiin ja maa sai ensimmäiset kirjoitetut lait. Anglikaanisuus julistettiin maan viralliseksi uskonnoksi. Kuningattaren hallituskauden loppua varjosti Ranskan vuonna 1883 aloittama valloitussota. Hänen seuraajansa oli Madagaskarin viimeinen kuningatar Ranavalona III.

Madagaskarilaiset hallitsijat
Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1883 kuolleet
Istedin taistelu

Istedin taistelu käytiin Slesvigin kaupungin pohjoispuolella olevan Istedin kylän ympäristössä ensimmäisessä Saksan–Tanskan sodassa 5. heinäkuuta 1850.

Taisteluun osallistui 40 000 kenraali Kroghin johtamaa tanskalaista ja heitä vastassa oli 25 000 kenraali Karl Wilhelm von Willisenin johtamaa saksalaista. Tanskalaisten voitettua Willisen pakeni Rendsburgiin.

Aiheesta muualla
 http://www.milhist.dk/leksikon/Isted.htm Istedin taistelusta

Saksan taistelut
Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota
1850
Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys

Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry (Electronic Commerce Association of Finland, ECF) on vuonna 1996 toimintansa aloittanut yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio, jonka tarkoituksena on edistää sähköistä kaupankäyntiä ja siihen liittyvien toimintojen kehitystä Suomessa.

Tavoitteet ja toiminta

Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry on ainoa internet-kaupankäyntiin keskittynyt yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon valtakunnallinen yhteistyöorganisaatio Suomessa.  Yhdistys on ”riippumaton tiedon tuottaja ja välittäjä, sekä alan toimijoiden foorumi ja edunvalvoja”, jonka missiona on ”Internetissä tapahtuvan tuotteiden ja palveluiden kaupankäynnin edistäminen sekä suomalaisten verkkokauppiaiden toimintaedellytysten parantaminen”.

Yhdistyksen pääasialliset toimintamuotoja ovat asiantuntemuksen ja informaation tarjoaminen, alan edunvalvonta, koulutus, tiedonvälitys ja verkostoituminen. Se seuraa alan kehitystä ja osallistuu keskusteluun.280 Yhdistys on vuoteen 2009 mennessä antanut asiantuntemustoiminpidettä sähköisen kaupan yhteensä yli 15 000 henkilölle ja 5 000 organisaatiolle.

Yhdistyksellä on alle sata organisaatiojäsentä, muun muassa sähköisen kaupan järjestelmätoimittajat. Sen entinen toiminnanjohtaja Kare Casals on sen hallituksen puheenjohtaja.

Historia  
Yhdistyksen juuret juontavat Jyväskylän Yliopistoon, jossa tietotekniikan tutkimusinstituutti (TITU) käynnisti kesällä 1996 internetkaupasta kiinnostuneiden toimijoiden verkostoituminen ja tapahtumien järjestäminen. Toiminta vakiintui 1997 ja yhdistys rekisteröitiin.

Alkuvuosina  toiminnan painopiste oli jäsenten yhteistyön ja tiedonsaannin edistämisessä sekä tilaisuuksien järjestämisessä. Se saavutti sähköisen kaupankäynnin toimijoiden luottamuksen, niin että vuonna 2000 sen jäsenmäärä oli 240 organisaatiota.

It-kuplan puhkeaminen vuonna 2000 vaikutti niin, että jäsenmäärä supistui. Vuonna 2002 ECF:n toimisto siirrettiin Jyväskylästä Helsinkiin ja solmi yhteistyösopimuksen Sähköisen kaupan palvelukeskuksen (e-finland.org) hallinnoimisesta vastaavan E-Finland Network Oy:n kanssa. Samalla palvelukeskus otti hoitaakseen yhdistyksen operatiivisen toiminnan ja palvelukeskuksen toiminnanjohtaja Kare Casalsille siirtyi yhdistyksen toiminnanjohtajan tehtävät.

Hallitus 
 
Puheenjohtaja

 Kare Casals, kehitysjohtaja, Kainuun Etu Oy, IT-Pooli Group

Varsinaiset jäsenet

 Mikko Marsio 
 Jaakko Hallavo, varatoimitusjohtaja, Smilehouse Oy 
 Tapio Valli, toimitusjohtaja, Soprano Ohjelmistot Oy 
 Jani Muhonen, toimitusjohtaja, Vilkas Oy (ent. Gagar Oy)
 Minna Lehtipuu, toimitusjohtaja, Proverbial Oy (GiftGourmet.fi)  
 Piiu Pukkila, senior partner, House of Digitalization Oy

Varajäsenet:

 Markku Korkiakoski, toimitusjohtaja, Suomen Ruokatori Oy 
 Pasi Liukko, kehitysjohtaja, Teleca Finland Oy 
 Petteri Harjula, toimitusjohtaja, APH-Consulting Ltd Oy

Lähteet 
 Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry (ECF) 
 Suomen Elektronisen Kaupankäynnin yhdistys ry (ECF)  historiikki

Viitteet 

Suomalaiset järjestöt
Kauppa
Elinkeinoelämän järjestöt
My Super Ex

My Super Ex on Ivan Reitmanin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 2006.

Elokuva kertoo naisesta, jolla on ainutlaatuisia voimia, ja häneen rakastuvasta tavallisesta arkkitehdistä.

Juoni 

Matt Saunders on arkkitehti, joka tapaa metrossa Jennyn. Hän vaikuttaa aluksi aivan normaalilta tyttöystävältä, mutta myöhemmin Mattille selviää, ettei Jenny olekaan kuten kaikki muut naiset. Matt kyllästyy pian Jennyn ailahtelevaisuuteen ja kontrollointiin, ja päättää jättää tämän. Jenny ei ole samaa mieltä ja aikoo kostaa Mattille.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pöyhtäri, Mari: My Super Ex. Film-o-holic.com 22.9.2006.
 Savolainen, Jukka L.: My Super Ex. Smackthejack.net 25.10.2013.

Yhdysvaltalaiset romanttiset komediat
Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Ivan Reitmanin ohjaamat elokuvat
Supersankarielokuvat
Eugène Mougin

Eugène Mougin (17. marraskuuta 1852 Pariisi, Ranska – 28. joulukuuta 1923 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja voitti kultaa 50 metrin Au Chapelet-kilpailusta.

Lähteet 

Ranskalaiset olympiavoittajat
Ranskalaiset jousiampujat
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Suomi (nimi)

Suomi on sukunimi. Harvemmin, lähinnä 1900-luvun alussa, se on esiintynyt myös etunimenä sekä miehillä että naisilla.

Etunimi
Nimi Suomi on esiintynyt Suomen väestötietojärjestelmässä etunimenä yhteensä alle 60 miehellä ja alle 35 naisella. Suurin osa heistä, 40 miestä ja alle 20 naista, on syntynyt ennen vuotta 1940.

Sukunimi
Sukunimenä Suomi oli vuoden 2013 huhtikuussa yhteensä 1885 henkilöllä. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
 Albert Suomi, Al Suomi (1913–2014), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Eemeli Suomi (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija
 Fanni Suomi (s. 1997), suomalainen televisionäyttelijä
 Heidi Suomi (s. 1975), suomalainen urheilutoimittaja ja yleisurheilija
 Jarmo Suomi (s. 1971), suomalainen radiotoimittaja, näytelmäkirjailija ja muusikko
 Juhani Suomi (s. 1943), suomalainen historiantutkija
 Kimmo Suomi (s. 1954), suomalainen liikuntatieteen professori ja TUL:n puheenjohtaja
 Oili Suomi (s. 1927), suomalainen poliitikko
 Päivi Suomi, suomalainen taiteilija
 Risto Suomi, suomalainen taiteilija
 Timo Suomi, tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja
 Verner Suomi (1915–1995), amerikansuomalainen meteorologi
 Vilho Suomi (1906-1979), kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessori ja toimittaja

Katso myös
 Suominen
 Suomalainen (sukunimi)

Lähteet

Sukunimet
Etunimet