joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Iosif Grigulevitš

Iosif Romualdovitš Grigulevitš (, 5. toukokuuta 1913 – 2. kesäkuuta 1988) oli neuvostoliittolainen vakooja 1930- ja 1940-luvuilla. 

Hän murhasi Josif Stalinin vastustajia, anarkisteja ja trotskilaisia.

Elämä 

Iosif Grigulevitš syntyi kriminjuutalaiseen karaiimiperheeseen Vilnassa. Hänen perheensä muutti Argentiinaan, kun Grigulevitš oli pieni poika. Hän opiskeli jonkin aikaa Euroopassa.

Jotkin lähteet väittävät, että vain Grigulevitšin isä olisi muuttanut Argentiinaan ja äiti poikineen olisi jäänyt Puolaan, jossa tämä olisi liittynyt kommunistiseen puolueeseen ja saapunut Argentiinaan vasta vuonna 1934. Grigulevitš opiskeli vuonna 1933 Sorbonnen yliopistossa, kunnes pestautui Neuvostoliiton salaisen poliisin NKVD:n palvelukseen. Hän osasi kieliä, muun muassa jiddišiä, espanjaa, englantia, ranskaa ja venäjää, joten NKVD saattoi käyttää häntä eri tehtävissä.

Iosif Grigulevitš lähetettiin 1930-luvulla Espanjaan, jossa hän toimi marxilaisten joukossa ja auttoi Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisia. Hän käytti salanimiä Maks ja Felipe. Vuonna 1938 hän sai siirron Moskovaan ja tammikuussa vuonna 1940 Meksikoon, jossa hänen piti murhata Stalinin pahin vastustaja Lev Trotski, mutta salanimellä "Juzek" esiintynyt Grigulevitš epäonnistui. Meksikosta hän muutti Argentiinaan ja asui siellä koko toisen maailmansodan ajan ja organisoi saksanvastaisia sabotaasitoimia. Hän nai meksikolaissyntyisen neuvostovakoojan Laura Arayo Aguarin.

Vuonna 1949 Grigulevitš sai siirron Roomaan väärällä Costa Rican passilla nimellä Teodoro B. Castro, joka oli kuulemma kuuluisan costaricalaisen liikemiehen poika. Vuonna 1951 hänestä tuli Costa Rican suurlähettiläs Italiaan ja Jugoslaviaan. Grigulevitš oli Costa Rican YK:n delegaation jäsen. Salaa hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden ja NKP:n jäsenyyden.

Vuonna 1953 Grigulevitš määrättiin salamurhaamaan Jugoslavian johtaja Josip Broz Tito. Grigulevitš tapasi Titoa useaan otteeseen, mutta Stalinin kuolema maaliskuussa 1953 keskeytti salamurhasuunnitelmat ja Grigulevitš lopulta kutsuttiin takaisin Moskovaan, mikä merkitsi hänen uransa loppua Neuvostoliiton salaisena edustajana. Costa Rican suurlähettilään äkillinen katoaminen synnytti Roomassa huhuja mafian sekaantumisesta diplomaattisiin piireihin. 

Iosif Grigulevitš kuoli vuonna 1988. Hänen NKVD-jäsenyytensä tuli esille vasta, kun Neuvostoliitto hajosi ja kun niin kutsuttu Mitrohinin arkisto tuli 1990-luvun puolivälissä lännessä julkiseksi.

Neuvostoliittolaiset vakoojat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Suurlähettiläät
Touch Too Much

”Touch Too Much” on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale vuodelta 1979. Se julkaistiin yhtyeen Highway to Hell -albumilla. Singlenä se julkaistiin vuonna 1980. Kappale on viimeinen singlejulkaisu, joka julkaistiin Bon Scottin olessa laulajana. Hän kuoli 19. helmikuuta 1980 alkoholimyrkytykseen.

AC/DC esitti kappaleen Top of the Pops -listaohjelmassa 7. helmikuuta 1980. Tämä oli Bon Scottin viimeinen esiintyminen yhtyeen riveissä.

Kappaleen varhainen versio löytyy yhtyeen albumilta Volts, joka julkaistiin Bonfire-boksin mukana vuonna 1997.

Kappaleen ovat tehneet Angus Young, Malcolm Young ja Bon Scott.

Kokoonpano

 Bon Scott – laulu
 Angus Young – kitara
 Malcolm Young – rytmikitara
 Cliff Williams – basso
 Phil Rudd – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kappaleen sanat .

Vuoden 1979 kappaleet
AC/DC:n kappaleet

pt:Touch Too Much
Alyson Michalka

Alyson Renae ”Aly” Michalka (s. 25. maaliskuuta 1989 Torrance, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Kenties parhaiten Michalka tunnetaan Keely Teslow’n roolista televisiosarjassa Poika tulevaisuudesta ja Taylor Callumina Cow Belles -elokuvassa. Hän muodostaa sisarensa Amanda Michalkan kanssa tyttöduon Aly & AJ. Heinäkuussa 2009 duo vaihtoi nimekseen 78violet. Michalka on näytellyt myös esimerkiksi televisiosarjoissa Hellcats, Miehen puolikkaat ja iZombie.

Elämäkerta 
Michalka syntyi Torrancessa, Kaliforniassa vuonna 1989. Hänen vanhempansa ovat Mark ja Carrie Michalka. Alyson ja hänen kaksi vuotta nuorempi siskonsa Amanda kasvoivat Seattlessa, Washingtonissa. Michalka on soittanut pianoa viisivuotiaasta lähtien ja aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana. Näyttelemisen hän aloitti viiden vuoden ikäisenä kirkkonäytelmissä. Hän asuu nykyään perheensä kanssa Los Angelesissa.

Vuonna 2015 Michalka meni Italiassa naimisiin tuottaja Stephen Ringerin kanssa.

Ura 
Michalkan ensimmäinen rooli oli Keely Teslow Disney Channelin televisiosarjassa Poika tulevaisuudesta. Vuonna 2005 hän esiintyi elokuvassa Now You See It..., jossa hän esitti Allyson Milleriä. Seuraavana vuonna ilmestyi Michalkan sisarusten tähdittämä elokuva Cow Belles.

Alyson Michalka ja hänen sisarensa Amanda ovat perustaneet duon Aly & AJ, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa Into the Rush vuonna 2005 Hollywood Recordsin tuottamana. Aly & AJ on julkaissut singlejä soundtrackeille ja kokoelmalevyille ja esiintynyt konserttitaltioinneissa.

Filmografia

Elokuvat

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.alyson-michalka.org/
 Alyson Michalka World
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Walter Matthau

Walter John Matthau (alkujaan Walter John Matthow,  1. lokakuuta 1920 New York Yhdysvallat – 1. heinäkuuta 2000 Santa Monica) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai Oscar-palkinnon elokuvasta Onnenonkijat. Hänen tunnetuin roolinsa oli ”Oscar Madison” elokuvassa Parittomat kaverukset (The Odd Couple). Muita elokuvia muun muassa Ville Vallaton ja Earthquake. Ystävänsä Jack Lemmonin kanssa hän teki useita elokuvia kuten Etusivu uusiks', Äksyt vanhat herrat ja Äksymmät vanhat herrat.

Matthow syntyi New York Cityssä Lower East Sidessa. Hänen äitinsä oli Rose Berolsky oli liettuanjuutalainen, joka työskenteli makeiskaupassa, ja hänen isänsä Milton Matthow oli ukrainanjuutalainen sähkömies, joka oli kotoisin Kiovasta, Ukrainasta . Perheen alkuperäinen nimi oli Matušanskajaski.

Matthau sai 1970-luvulla sydänkohtauksen, jolloin hän lopetti ketjutupakoinnin ja alkoi kävellä viisi mailia päivässä. Hän kuoli sydänkohtaukseen sairaalassa Santa Monicassa 79-vuotiaana 1. heinäkuuta 2000.

Valikoitu filmografia 

 Atomic Attack (1950)
 Bigger Than Life (1956)
 Kitara kainalossa (1958)
 Charade – vaarallinen peli (1963)
 Fail-Safe (1964)
 Plaza Suite (1971)
 Earthquake (1974)
 Viikonloppu Kaliforniassa (1978)
 JFK – avoin tapaus (1991)
 Ville Vallaton (1993)
 Äksyt vanhat herrat (1993)
 Äksymmät vanhat herrat (1995)
 Hanging Up (2000)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Tony-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Aleksandr N. Abramov

Aleksandr Niktivitš Abramov (1905–1973) oli neuvostoliittolainen diplomaatti. Hän toimi maansa ulkoministeriössä sekä suurlähettiläänä Suomessa 1946–1948, Ruotsissa vuoteen 1953 ja sen jälkeen Israelissa. Alun perin Abramov oli leningradilainen historioitsija, joka tunsi hyvin Suomen asiat. Sivistyneisyytensä ja sosiaalisuutensa ansiosta hänen onnistui lyhyenä toimikautenaan luoda tiiviit suhteet moniin suomalaisiin. Abramovin toiminta oli huomattavaa tunnusteluissa, jotka hänen seuraajansa aikana johtivat YYA-sopimuksen syntymiseen.

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Neuvostoliiton suurlähettiläät
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Monastir

Monastir () on 71 500 asukkaan kaupunki Tunisiassa 20 kilometriä Soussesta etelään. Perinteisesti kalastuksesta elantonsa saanut kaupunki on nykyään merkittävä turistikeskus. Monastir on Monastirin kuvernoraatin pääkaupunki.

Monastirissä sijaitsee Habib Bourguiban lentoasema.

Monastir on yksi Tunisian yliopistokaupungeista.

Aiheesta muualla

Tunisian kaupungit
Aad de Mos

Aad de Mos (s. 27. maaliskuuta 1947 Haag) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja.

Seurat valmentajana

  1980–1985 Ajax Amsterdam
  1986–1989 KV Mechelen
  1989–1992 RSC Anderlecht
  1993–1995 PSV Eindhoven
  1995–1996 SV Werder Bremen
  1997–1998 Standard Liège
  1998–1999 Sporting de Gijón
  1999–2000 Urawa Red Diamonds
  2000–2002 KV Mechelen
  2003–2004 Al-Hilal
  2004–2005 Arabiemiraatit
  2006–2008 SBV Vitesse
  1-4/2010 Kavala FC
  4-6/2010 Sparta Rotterdam

Meriirit valmentajana

 Alankomaiden mestaruus (3): 1981–1982, 1982–1983, 1984–1985
 Alankomaiden cupin voitto (2): 1981–1982, 1982–1983
 Belgian cupin voitto (1): 1986–1987
 Cup-voittajien cupin voitto (1): 1987–1988
 UEFA Super Cupin voitto (1): 1988–1989
 Belgian mestaruus (2): 1988–1989, 1990–1991
 Saudi Crown Prince Cupin voitto (1): 2002–2003
 Belgian vuoden valmentaja (2): 1987, 1989

Mos, Aad de
Mos, Aad de
Mos, Aad de
Crazy Little Thing Called Love

Crazy Little Thing Called Love on rock-yhtye Queenin single albumilta The Game. Kappale on myös ainoa, jossa kappaleen säveltänyt, Queenin edesmennyt laulaja Freddie Mercury soittaa kitaraa. Kappale tehtiin Elvis Presleyn muistolle, jonka huomaa kappaleen sävellyksestä, sanoista ja laulutyylistä. 

Freddie Mercury on useiden lähteiden mukaan säveltänyt kappaleen muutamassa minuutissa makoillessaan kylpyammeessa hotellissa. Hän soittaa myös kappaleessa akustista kitaraa. 

Queenin kappaleet
Vuoden 1979 kappaleet
Ellen G. White

Ellen G. White (26. marraskuuta 1827 – 16. heinäkuuta 1915) oli amerikkalainen kristillinen kirjailija ja uskonnollinen johtaja, jonka profeetallisena pidetty toiminta vaikutti seitsemännen päivän adventismin syntyyn. Hänellä on edelleen vahva asema ja auktoriteetti sekä opillisissa asioissa että käytännön jumalanpalveluselämässä liikkeen sisällä.

Elämä ja toiminta
Adventistien parissa Whiten kerrotaan saaneen elämänsä aikana satoja näkyjä, joiden perusteella hän kirjoitti kirjoja. Myös yhden tärkeimmistä kirjoistaan, Suuren taistelun, hänen on sanottu kirjoittaneen näyn inspiroimana. Whiten teoksia ovat muun muassa evankelioiva kirjanen Tie Kristuksen luo sekä hyvän ja pahan välistä ristiriitaa käsittelevä ja Raamattua selittävä Aikakausien taistelu -kirjasarja, joka on ilmestynyt suomeksi nimellä Alfa ja Omega. Sarjaan kuuluu viisi teosta Patriarkat ja profeetat, Profeetat ja kuninkaat, Aikakausien toivo, Apostolien teot ja Suuri taistelu. Alfa ja Omega -sarjassa näiden viiden teoksen teksti on jaettu kahdeksaksi osaksi. White on tälläkin hetkellä maailman yksi luetuimmista kristillisistä naiskirjailijoista. Hänen teoksensa Tie Kristuksen luo on maailman yksi laajalevikkisimmistä hartauskirjoista, aivan viiden levinneimmän joukossa.

Whiten kirjallista tuotantoa kutsutaan seitsemännen päivän adventistien piirissä yhteisnimellä Profetian henki (The Spirit of Prophecy). Ellen Whiten vaikutus oli voimakasta myös liikkeen terveystyön, koulutyön ja raittiustyön kehittymisessä.

White sai yhdeksänvuotiaana vakavan iskun päähänsä. Neurologian professori Gregory Holmes on väittänyt, että Whitelle kehittyi iskun seurauksena ohimolohkoepilepsia, joka selittäisi näyt. Näkemystä on myös kritisoitu, lisäksi Whiten kokemat näyt olivat varsin pitkäkestoisia, mikä on ohimolohkoepilepsiassa epätavallista.

Lähteet 

Adventismi
Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Vuonna 1827 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Aldanin ylänkö

Aldanin ylänkö () on pieni ylänköalue Sahan tasavallan kaakkoisosassa Aasiassa. Valtaosiltaan 800–1000 metriä merenpinnan yläpuolella, ylänköä katkovat syvät laaksot. Yksittäiset vuoret ja vuorijonot kohoavat 1400–2000 metrin korkeuteen, korkein huippu  2 306 metriin.

Ilmasto on mantereinen ja kylmä. Talvisin seudulla on hieman lunta ja kesäisin viileää; ylängöllä on ikiroutaa. Vuotuinen sademäärä 300–500 millimetriä. Ylängöllä kasvaa männikköä ja lehtikuusikkoa 1100–1300 metrin korkeuteen asti. Tätä korkeammalla on lehtikuusikkoa ja seetritihentymiä. Ylängön huiput ovat kivistä tundraa.

Aldanin ylänkö muodostaa vedenjaka-alueen Aldanin ja siihen laskevan Amgan välillä sekä näiden ja Lenan välille. Ylängöllä sijaitsevat Aldanin ja Tommotin kaupungit. Ylängön kautta kulkee päätie Sahan pääkaupungista Jakutskista etelään sekä rakenteilla oleva Jakutskin–Amurin rata. Aldanin ylänkö kohoaa etelään päin mentäessä ja liittyy Stanovoivuoristoon.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäjän kansallisatlaksen karttalehti 276-277 alueesta  (национальныйатлас.рф)

Sahan tasavallan maantiede
Venäjän vuoristot
Ylängöt
Lauren Graham

Lauren Helen Graham (s. 16. maaliskuuta 1967 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Lorelai Gilmoren roolista televisiosarjassa Gilmoren tytöt. Vuosina 2010-2015 hän näytteli draamasarjassa Samaa sukua.

Graham on myös vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Kova laki, Seinfeld ja Kolmas kivi auringosta sekä näytellyt elokuvissa Paha pukki, The Pacifier – Tuttisoturi ja Evan taivaanlahja. 

Grahamilla on oma tuotantoyhtiö, Good Game, jonka hän perusti 2003.

Grahamin vanhemmat erosivat kun hän oli viisivuotias, ja hän muutti isänsä kanssa Washingtoniin. Hänen äitinsä muutti Lontooseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Heksanoli

Heksanoli C6H13OH on kuusiatomisesta hiiliketjusta koostunut väritön normaaliolosuhteissa nestemäinen alkoholi. Heksanoli liukenee hyvin veteen. 1-heksanolista käytetään myös seuraavia nimiä: heksyylialkoholi, n-heksanoli, n-heksyylialkoholi, 1-hydroksiheksaani, amyylikarbinoli ja kaproyylialkoholi.

1-heksanolia esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
 
Heksanolilla on kaksi muuta isomeeriä, 2-heksanoli ja 3-heksanoli, jotka eroavat toisistaan alkoholin toiminnallisen ryhmän (-OH) paikalla. 2-heksanolissa toiminnallinen ryhmä (-OH) sijaitsee toisessa hiilessä. Kun taas 3-heksanolissa toiminnallinen ryhmä sijaitsee kolmannen hiiliatomin kohdalla. 

Heksanoli valmistetaan hydroformyloimalla penteenia, josta saadaan  heksanaalia. Hydrausprosessissa heksanaali muutetaan heksanoliksi.

Juuri leikatun ruohon haju sisältää heksanolia.

Aiheesta muualla 

PubChem: 1-Hexanol
Human Metabolome Database (HMDB): 1-Hexanol 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): 1-Hexanol 
ChemBlink: Hexyl alcohol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hexan-1-ol 
Pherobase: Floral Compound – 6OH 
Pherobase: Semiochemical – 6OH 

Primääriset alkoholit
Heinz Hofmann

Richard Heinz Hofmann (15. huhtikuuta 1919 Zwickau, Saksa – 14. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli saksalainen kuoronjohtaja ja kirkkomuusikko, joka toimi vuodesta 1962 alkaen Suomessa. Hän tuli tunnetuksi Cantores Minores -poikakuoron pitkäaikaisena johtajana.

Heinz Hofmann syntyi Zwickaussa kaivosmiehen poikana 15. huhtikuuta 1919. Hän lauloi koulun ohella Paul Kröhnen johtamassa Zwickaun Pyhän Katariinan kirkon poikakuorossa.

Saavuttuaan Suomeen vuonna 1962 Hofmann perusti Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan nuorisosekakuoron, joka sai nimekseen Laudamus. Cantores Minores-poikakuoron johtajana Heinz Hofmann aloitti vuonna 1963 ja toimi sen johtajana kuolemaansa saakka vuoteen 1987. Hofmannin kaudella kuoron ohjelmisto painottui saksalaiseen kuoromusiikkiin. Vuonna 1964 Hofmann alkoi johtaa Yleisradion Radion Nuorisokuoroa. Samana vuonna Hofmann meni naimisiin suomalaisen Daria Revon kanssa.

Hofmannin Cantores Minoresin johtajakaudella kuoro teki lukuisia ulkomaankiertueita ja kuoron koulutus- ja konserttitoiminnan muodot vakiintuivat.

DDR myönsi Hofmannille vuonna 1974 DDR:n valtion taidepalkinnon ja korkeakouluopettajan (Dozentur) pätevyyden. Vuonna 1976 Dresdenin Carl Maria von Weber -musiikkikorkeakoulu myönsi Hofmannille henkilökohtaisen professorin arvonimen. Vuonna 1978 presidentti Urho Kekkonen myönsi Hofmannille Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin arvonosoitukseksi hänen Suomessa tekemästään ansiokkaasta musiiki- ja nuorisotyöstä.

Hofmann kuoli 14. kesäkuuta 1987. Hänen seuraajakseen Cantores Minores -poikakuoron johtajaksi tuli saksalainen Christian Hauschild.

Heinz Hofmannin poika Heinz-Juhani Hofmann (s. 1973) on säveltäjä.

Lähteet
 Otonkoski, Pirkko-Leena: Cantores Minores: 50-vuotishistoriikki. 2002.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Cantores Minoresin kotisivut.

Saksalaiset kuoronjohtajat
Saksalaiset muusikot
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Heptanoli

Heptanoli C7H15OH on seitsenatomisesta hiiliketjusta koostuva palava, väritön, normaaliolosuhteissa nestemäinen alkoholi. Heptanolilla on kolme muuta isomeeriä, 2-heptanoli, 3-heptanoli ja 4-heptanoli, jotka eroavat toisistaan alkoholin toiminnallisen ryhmän (-OH) paikalla. 2-heptanolissa toiminnallinen ryhmä (-OH) sijaitsee toisessa hiiliatomissa. Kun taas 3-heptanolissa toiminnallinen ryhmä sijaitsee kolmannen hiilen kohdalla. 

Heptanolista eli 1-heptanolista käytetään myös nimiä heptan-1-oli, n-heptyylialkoholi, 1-hydroksiheptaani ja n-heptanoli. Heptanolin leimahduspiste on 70 °C (c.c.) ja itsesyttymislämpötila 275 °C.

Heptanoli tuoksuu miellyttävälle ja sitä käytetään kosmetiikassa.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 

PubChem: Heptanol 
Human Metabolome Database (HMDB): 1-Heptanol 
ChemBlink: 1-Heptanol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Heptan-1-ol 
Pherobase: Floral Compound – 7OH 
Pherobase: Semiochemical – 7OH 

Primääriset alkoholit
Wayland (jumala)

Wayland (myös Wayland the Smith, Weyland, Weland, Veland, Wieland, Watlende, Völundr, Völund) on muinaisgermaanisen ja anglosaksisen taruston seppäjumala sekä joidenkin tarujen mukaan myös haltijoiden valtias, joka esiintyy muun muassa Eddan sankarirunojen Völundarkvida-runossa ja Beowulf-eepoksessa.

Joidenkin tarinoiden mukaan Wayland oppi erinomaiset taitonsa alun perin Mimir-jättiläiseltä. Myöhemmin hän oppi lisää kahdelta kääpiöltä. Waylandin takomissa miekoissa oli taikavoimaa. Yhden hän takoi aasoille, toisen Beowulfille.

Edda kuvaa, miten Wayland kohtasi kahden veljensä kanssa kolme joutsenneitoa järven rannalla. He pysyttelivät yhdessä seitsemän vuoden ajan, kunnes joutsenneidot lensivät pois.

Ruotsin kuningas Nidud vangitsi myöhemmin Waylandin ja pakotti hänet työskentelemään kuninkaallisessa pajassaan. Kostoksi Wayland tappoi kaksi kuninkaan nuorta poikaa ja teki heidän kalloistaan juoma-astioita, jotka lähetti näiden isälle. Lisäksi Wayland raiskasi poikien sisaren Bödvildin, kun tämä oli tuomassa kultasormusta korjattavaksi. Sen jälkeen seppäjumala pakeni ilmojen halki tekemillään siivillä.

Englannin kansanperinteen mukaan eräs hautaholvi lähellä White Horse Hilliä, Berkshiressä, tunnetaan Waylandin sepänpajana. Paikallinen taru kertoo, että holvissa asuu näkymätön seppä, joka kengittää matkalaisen hevosen, kunhan tämä jättää kivelle kolikon ja poistuu työn ajaksi. Jos matkalainen jää katsomaan tai edes vilkaisee pajan suuntaan, lumous haihtuu. Samanlaisia tarinoita kerrotaan myös Saksassa, Tanskassa ja Belgiassa. Ruotsissa ja Tanskassa on lisäksi suuria kivilohkareita, joita on perinteisesti kutsuttu Waylandin haudoiksi.

Lähteet 
Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6

Viitteet 

Skandinaavien jumalat
Seppäjumalat
Germaaniset jumalat
Yhtä soittoa

Yhtä soittoa on vuonna 1980 julkaistu albumi, jolla esiintyy Alan Miehet -niminen trio.

Albumi on ensimmäinen Suomessa tehty suorakaiverruslevy, joissa levyn kumpikin puoli äänitetään kerralla suoraan levyn aihioksi. Äänitystekniikasta johtuu, että kappaleiden välillä on huomattavan pitkä tauko.

Yhtyeen jäsenet 
 Petri Hohenthal
 Hannu Karlsson
 Vesa Nuotio

Kappaleet

Puoli A 
 El Canto de Kämäräinen (Copper Kettle) - Trad., sanat ja sov. H. Karlsson - 2'56
 Isoäidin tolppasänky (Grandma's Feather Bed) - Jim Connor, sanat ja sov. V. Nuotio - 2'02
 Oi viski (Rye Whisky) - Trad., sanat ja sov. P. Hohenthal - 2'10
 Liukkaat saappaat (Weila Waila) - Trad., sanat H. Karlsson, sov. V. Nuotio - 1'56
 Niin gimis on stadi  - Trad., sanat V. Lehmuksela, sov. P. Hohenthal - 2'43
 Nakki vaan (One Meatball) - Trad., sanat ja sov. V. Nuotio - 2'07

Puoli B 
 Varo koiria (Salty Dog) - Trad., sanat ja sov. H. Karlsson - 1'53
 Jatseja: sanat trad., sov. P. Hohenthal - 2'22
 Whispering - (Schönberger) - 
 Alexander’s Ragtime Band - (Berlin) - 
 Yes Sir, That's My Baby - (Donaldsson) - 
 Pönttövuori (Nine Pound Hammer) - Trad., sanat H. Karlsson, sov. P. Hohenthal - 2'18
 Jäljellä on elämää (Grubbel) - G. Linderholm, sanat ja sov. H. Karlsson - 2'15
 Heitä muija pökköä pesään - Hohenthal, sanat ja sov. V. Nuotio - 2'27
 Varo veitsiä - säv., sanat ja sov. H. Karlsson - 1'25

Lähteet 
 C-kasetti LHMC 801 (Lighthouse, 1980)

 Vuoden 1980 albumit
Suomalaiset folkalbumit
 Suomalaiset kansanmusiikkialbumit
2-heksanoli

2-heksanoli on orgaaninen yhdiste (alkoholi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H13OH ja rakennekaava on CH3(CH2)3CHOHCH3. 2-heksanolista käytetään myös nimityksiä sek-heksyylialkoholi ja butyylimetyylikarbinoli.

2-heksanolin moolimassa on 102,2 g/mol, sulamispiste −23 °C, kiehumispiste 136 °C, suhteellinen tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukenee huonosti veteen, leimahduspiste 41 °C ja CAS-numero 626-93-7.
 
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

2-heksanolilla on kaksi muuta isomeriaa, 1-heksanoli ja 3-heksanoli, jotka eroavat toisistaan alkoholin toiminnallisen ryhmän (-OH) paikalla. Muita 2-heksanolin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat ainakin:

 2-metyylipentanoli, CAS-numero 105-30-6
 3-metyylipentanoli, CAS-numero 589-35-5
 2,3-dimetyylibutanoli, CAS-numero 54206-54-1
 2-etyylibutanoli, CAS-numero 97-95-0

Terveysvaikutukset 
Lyhytaikainen altistus ärsyttää ihoa. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa.

Lähteet 

PubChem: 2-Hexanol 
Food Component Database (FooDB): 2-Hexanol 
ChemBlink: 2-Hexanol 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hexan-2-ol 
Pherobase: Floral Compound – hexan-2-ol 
Pherobase: Semiochemical – hexan-2-ol

Viitteet

Alkoholit
Aliákmonas

Aliákmonas (, ), antiikin Haliakmon (; ), on joki, joka virtaa Länsi- ja Keski-Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se on Kreikan pisin joki ja sen pituus on 297 kilometriä. Joki saa alkunsa Grámmos-vuorelta pohjoisesta Píndos-vuoristosta ja se laskee Thermaïkóslahteen Egeanmeren pohjoisosassa.

Aliákmonas on pisin kokonaan Kreikan alueella virtaava joki. Pisin joki, joka virtaa vain pienemmältä osaltaan Kreikan alueella, on kuitenkin Struma eli Strymónas. Aliákmonas virtaa Kastorián, Grevenán, Kozánin, Imathían ja Pierian alueyksiköiden läpi. Joen suisto Thermaïkóslahdella yhtyy Axiós-joen suistoon. Suistoalueet kuuluvat yhdessä Axióksen suiston kansallispuistoon.

Aliákmonaksen sivujokia ovat muun muassa Grámmos, Ladopótamos, Pramóritsa, Grevenítikos, Venétikos, Sarantáporos ja Tripótamos. Joessa on lukuisia patoja, joita käytetään muun muassa sähköntuotantoon ja tulvasuojeluun. Antiikin aikana ja vielä keskiajalla jokea pitkin pystyi purjehtimaan Thessalonikin tasangon poikki, mutta nykyisin Véroian eteläpuolinen voimalaitospato estää laivaliikenteen. Kozánin alueyksikön alueella joessa on suuri pato, joka muodostaa Polýfytos-tekojärven, joka on yksi Kreikan suurimpia. Järven ylittää suuri silta, joka kulkee Sérviasta Neráidaan. Joen suurin leveys tekojärviä lukuun ottamatta on noin 120 metriä ja sen virtausnopeus on noin 1 metri sekunnissa.

Kreikkalaisessa mytologiassa Haliakmon oli Okeanoksen ja Tethyksen poika. Historian aikana joki on toiminut luonnollisena puolustusrajana pohjoisesta tulevia hyökkääjiä vastaan useita kertoja. Ennen patojen rakentamista joen tulviminen oli suuri ongelma erityisesti sen alajuoksulla Alexándreiassa ja Véroiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keski-Makedonia
Kreikan joet
Länsi-Makedonia
Alice Springs

Alice Springs on kaupunki Australian Pohjoisterritorion eteläosissa. Kaupunki on väkiluvultaan territorion toiseksi suurin, asukasluvultaan 23 728 vuoden 2016 väestönlaskennassa. 

Alice Springs sijaitsee Australian mantereen keskellä ja aivan Kauriin kääntöpiirin vieressä. Kaupunki sijaitsee erämaassa, jossa kesäaikaan lämpötilat ovat korkeita. Alice Springs perustettiin 1870-luvulla Toddjoen varrelle puhelinlinjoja edeltänyttä pohjois-eteläsuuntaista lennätinlinjaa varten. Toddjoessa on vettä vain osan aikaa vuodesta, mutta tällä paikalla oli lähde, englanniksi Springs. Alun perin kaupungin nimi oli Stuart. Lähde sai nimensä lennätinlaitoksen ylitarkastajan Charles Toddin vaimon Alicen mukaan ja 1930-luvulla kaupungin nimi muuttui Stuartista Alice Springsiksi. 

Alice Springs on Australian kuivien keskiosien keskus, ja se oli lyhytikäisen Keski-Australian territorion pääkaupunki
1926-1931. Kaupunki on rautatien ja valtatien risteysasema, ja sen kautta kulkee lähiseuduilla kaivettuja malmeja ja kasvatettua karjaa.

Alice Springsin ympäristössä on keinokasteltuja hedelmätarhoja ja lypsykarjatiloja. Kaupunki toimii tukikohtana  lentävälle lääkäripalvelulle ja harvaanasutun alueen lapsille tarkoitetulle radiokoululle (joka toimii nykyisin satelliittidatasiirron avulla).

Turistikohde Uluruun on  Alice Springsistä noin 450 km päällystettyä tietä pitkin.

Ilmasto 
Vuoden lämpimintä aikaa on joulukuusta helmikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 35.5 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää viiden asteen alapuolelle. Sadetta saadaan ympäri vuoden, vähiten elo- ja syyskuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Australian kaupungit
Pohjoisterritorio
Sivu syyttömistä

Sivu syyttömistä on Nicolen kolmas albumi, joka julkaistiin 2007. Levyllä vierailee Kreatorista ja Waltarista tuttu kitaristi Sami Yli-Sirniö kappaleessa Kyynelmaa. Albumi nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 11. Albumin nimi tulee suomalaisesta uskomusperinteestä; se on lyhyt loitsu kalman väen karkoitukseen. Kappaleesta 8442 on kuvattu musiikkivideo, numerot 8442 viittaavat sanaan viha kirjoitettuna matkapuhelimen tekstiviestin automaattisyötöllä.

Kappaleet 
Sävellykset ja sovitukset Nicole.

Kokoonpano 
 Ilkka Laitala – laulu, kitara
 Olli Ketola – kitara, laulu
 Ville Sahakangas – rummut
 Sami Katajamäki – basso

 Sami Yli-Sirniö – soolokitara (7)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset kotisivut
 Sivu syyttömistä discogs.com -sivustolla
 

Vuoden 2007 albumit
Nicolen albumit
Henokin kirja

Henokin kirja (tai joskus Eenokin kirja,  mets’iḥāfe hēnoki) tarkoittaa kolmea Nooan esi-isän Henokin nimiin pantua kirjoitusta, jotka kuuluvat Vanhan testamentin apokryfisiin kirjoihin. Nimellä viitataan yleensä ensimmäiseen Henokin kirjaan eli etiopialaiseen Henokin kirjaan, joka on säilynyt ainoastaan ge’ezin kielellä. Toinen Henokin kirja, joka on peräisin noin ensimmäiseltä vuosisadalta, on säilynyt vain kirkkoslaavilla. Kolmas Henokin kirja on peräisin 400–500-luvuilta. Kirjoissa Henok oppii tuntemaan maailmankaikkeuden rakenteen ja muita jumalallisia salaisuuksia. Suurin osa tutkijoista katsoo kaikkien Henokin kirjojen olevan pseudepigrafisia. 

Ensimmäinen Henokin kirja ei kuulu kristinuskon valtavirran Raamatun kaanoniin. Jotkut kristilliset kirkot, kuten Etiopian ortodoksinen kirkko, lukevat kirjan kaanoniinsa. Nykyisin tunnetut Henokin kirjan tekstit on ajoitettu makkabealaisajalle noin 160-luvulle eaa. Uuden testamentin Juudaksen kirje siteeraa Henokin kirjaa.

Historia 
Henokin kirja on kirjoitettu alun perin jollakin seemiläisellä kielellä, mahdollisesti hepreaksi tai arameaksi. Se on säilynyt kokonaisena ge’ezin kielellä, ja lisäksi siitä on säilynyt osia arameaksi, kreikaksi ja latinaksi. Qumranin luolasta 4 on löydetty yksitoista arameankielistä fragmenttia ja luolasta 1 kolme hepreankielistä fragmenttia Henokin kirjasta.

Sisältö 

1. Henokin kirja ei ole yhtenäinen teos, vaan se on kokoelma, johon on kerätty sekä toisen temppelin juutalaisuuden aikaisia kirjoituksia sekä varhaiskristillisiä kirjoituksia.

Kirja koostuu viidestä melko erillisestä osasta:

 Johdanto ja Eenokin matkat maan päällä ja Seolissa (1. Henok 1–36)
 Vertaukset (1. Henok 37–71)
 Kirja taivaallisista valaisimista (1. Henok 72–82)
 Kaksi uninäkyä maailman historiasta (1. Henok 83–90)
 Kehoitusten kirja ja Koko kirjan loppu (1. Henok 91–108)

Johdanto

Eenokin matkat maan päällä ja Seolissa

Vertaukset

Kirja taivaallisista valaisimista 
Kirja taivaallisista valaisimista on tähtitieteellinen kirjoitus, jossa arkkienkeli Uriel opettaa Henokille auringon ja kuun liikkeistä ja vaiheista. Kirjassa selitetään myös juutalaista kalenteria, ilmansuuntia ja tuulia. Kirja loppuu apokalyptiseen kuvaukseen luonnon ja taivaallisen järjestyksen tuhoutumisesta ihmisten syntien takia.

Kaksi uninäkyä maailman historiasta

Kehoitusten kirja

Koko kirjan loppu

Kirjan käyttö 
Etiopian ortodoksinen kirkko uskoo, että 1. Henokin kirja on Henokin itsensä kirjoittama teos. Kirkko myös uskoo, että se on alun perin kirjoitettu muinaisetiopiaksi. Kirkko uskoo, että kirjan aloittava lause on ihmiskunnan vanhin kirjoitettu teksti:
""
"Qāla barakat za-Hēnōk za-kama bāraka ḫərūyāna wa-ṣādəqāna 'əlla hallawu yəkūnū ba-ʿəlata məndābē la-'asassəlō kʷəllū 'əkūyān wa-rasīʿān"
"Eenokin siunauksen sana, niin kuin hän siunasi vanhurskaat, jotka elävät hädän päivänä, kun kaikki viholliset hävitetään ja vanhurskaat pelastuvat"

Katso myös 
Toinen Henokin kirja
Kolmas Henokin kirja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomennoksen kustantajan esittelysivut
 Englannista käännetyt Heenokin kirjat

Deuterokanoniset kirjat
V – Hävitetty

V: Hävitetty on suomalaisen Moonsorrow-yhtyeen viides albumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2007. Albumi sisältää vain kaksi erittäin pitkää kappaletta, jotka sulautuvat yhdeksi kokonaisuudeksi. Levyn lauluosuudet on miksattu alemmas kuin edellisillä albumeilla ja ne jäävät soittimien varjoon, joten sanoista saattaa olla hieman vaikea saada selvää.
__notoc__

Kappaleet

Kokoonpano
 Marko Tarvonen – rummut, lyömäsoittimet, 12-kielinen akustinen kitara, mandoliini, taustalaulu, kuoro
 Mitja Harvilahti – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu, kuoro
 Henri Sorvali – soolo- ja rytmikitara, kosketinsoittimet, akustinen kitara, harmonikka, munniharppu, taustalaulu, kuoro
 Markus Eurén – kosketinsoittimet, kuoro
 Ville Sorvali – laulu, taustalaulu, basso, kuoro

Vierailevat muusikot
 Janne Perttilä – kuoro
 Jukka Varmo – kuoro
 Thomas Väänänen – laulu, taustalaulu

Muut tekijät 
 Ahti Kortelainen – äänitys ja miksaus
 Mika Jussila – masterointi

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Moonsorrow’n albumit
Tuomaan teot

Tuomaan teot on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoituksiin kuuluva gnostilainen kirjoitus, joka kertoo apostoli Tuomaan lähetysmatkoista Intiassa ja päättyy hänen marttyyrikuolemaansa.

Tuomaan teot on kirjoitettu 200-luvulla. Sen kirjoittajana pidetään Leukiosta, joka oli Epifanioksen mukaan Johanneksen kumppani: Epifanios antaa ymmärtää, että tekoja luettiin laajalti 300-luvulla. Kirjoitus on säilynyt kokonaisena syyrian ja kreikan kielillä, sen lisäksi siitä on säilynyt useita katkelmia. Tutkijoiden mukaan kirjoitus kirjoitettiin alun perin syyriaksi. Säilyneet syyriankieliset versiot on kuitenkin siivottu selvimmin gnostilaisista ajatuksista, joten sisältö on säilynyt alkuperäisemmin kreikankielisissä versioissa.

Tuomaan teot on osa laajaa apostolien teoista kertovaa kirjallisuutta (passio-kirjallisuus), jota syntyi ensimmäisinä kristillisinä vuosisatoina. Ne yhdistelevät erilaisia legendoja ja ajan tilanteen mukaan sovitettuja opetuksia. Tuomaan tekoja ei tule sekoittaa Tuomaan evankeliumiin.

Tuomaan tekoihin kuuluu osana niin kutsuttu Helmihymni, runo, joka oli suosittu varhaiskristittyjen parissa. Se on Tuomaan tekoja vanhempi ja arvokas itsessäänkin.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Tuomaan teot. Johdanto ja käännös munkki Serafim. Suomen eksegeettisen seuran julk. 91, Helsinki, 2006.
 Tuomaan tekojen Helmihymni teoksessa Dunderberg, Ismo; Marjanen, Antti: Nag Hammadin kätketty viisaus - gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, 2. täydennetty painos. Johdanto käännös ja selitykset Tapani Harviainen. WSOY, Helsinki 2005. ISBN 951-0-30859-5.

Aiheesta muualla 

 Apostoli Tuomaan kuolema , osa Tuomaan teoista

Gnostilaiset apokryfit
Helmihymni

Helmihymni (Apostoli Juudas Tuomaan hymni, kun hän oli intialaisten maassa, myös Sielun hymni) on gnostilainen apokryfisiin kirjoituksiin kuuluva runo, joka tunnetaan yleisemmin osana Tuomaan tekoja. Tuomaan teoissa apostoli Tuomas laulaa hymnin rukoillessaan itsensä ja vankitoveriensa puolesta.

Helmihymni on peräisin 200-luvulta iranilais-parthialaisesta ympäristöstä. Monet tutkijat katsovat, että hymni on itse Tuomaan tekoja vanhempi, mutta ei ole kuulunut alun perin tekoihin, koska se esiintyy ainoastaan yhdessä tekojen syyrian- ja yhdessä kreikankielisessä käsikirjoituksessa. Hymni on säilynyt ennen kaikkea manikealaisessa perinteessä, mutta hymni on ollut arvostettu myös ortodoksisessa perinteessä.

Hymni kertoo "kuninkaiden kuninkaan" pojasta, joka lähetetään Egyptiin hakemaan helmi sitä vartioivalta käärmeeltä. Matkalla egyptiläiset kuitenkin viettelevät hänet uneen, ja hän unohtaa alkuperänsä ja perheensä. Kuninkaiden kuningas lähettää hänelle kuitenkin kirjeen, joka muistuttaa poikaa menneisyydestään. Kun poika saa kirjeen, hän muistaa tehtävänsä, kaappaa helmen ja palaa.

Hymni tulkitaan usein gnostilaisena näkemyksenä ihmisen tilasta: ihmiset ovat hukkuneet materian maailmaan ja ovat unohtaneet todellisen jumalallisen alkuperänsä, mutta sitten jumalaluus lähettää viestin saadakseen ihmiset muistamaan alkuperänsä gnosiksen välityksellä. Viesti voi saapua esimerkiksi ilmestyshahmoisena, mikä on gnostilaisuudessa usein Jeesuksen tehtävä.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Tuomaan tekojen Helmihymni teoksessa Dunderberg, Ismo; Marjanen, Antti: Nag Hammadin kätketty viisaus - gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, 2. täydennetty painos. Johdanto käännös ja selitykset Tapani Harviainen. WSOY, Helsinki 2005. ISBN 951-0-30859-5.

Aiheesta muualla 
 The Hymn of the Pearl 

Gnostilaiset apokryfit
FurryMUCK

FurryMUCK on yksi vanhimmista ja suurimmista muuhun kuin taistelunmelskeeseen keskittyvistä MUD-tyylisistä peleistä. Se perustettiin vuonna 1990 kokoontumispaikaksi ja roolipeliympäristöksi antropomorfisten, ihmisenkaltaisten eläinhahmojen ystäville, furry-intoilijoille. Sittemmin siitä on tullut keskeinen elementti antropomorfismin faneille, ja pelissä on usein paikalla yli 400 käyttäjää. Monet antropomorfismin ystävät sanovat, että heidän ensimmäinen kosketuksensa harrastukseen tapahtui FurryMUCKissa, ja useat harrastukseen liitettävät suositut sanonnat ovat saaneet alkunsa tässä virtuaaliympäristössä.

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu 
 West Corner Of the Park, peliin liittyvä verkkosarjakuva 

Yksittäiset MUD-pelit
Turrit
Taisto Tammi

Taisto Lundberg, taiteilijanimeltään Taisto Tammi, (10. joulukuuta 1945 Kuusankoski – 5. helmikuuta 1979 Tampere) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän oli ensimmäinen äänilevylle laulanut suomalainen romanilaulaja ja tuli tunnetuksi etenkin Toivo Kärjen tangojen tulkitsijana. Tammen ura alkoi hänen voitettuaan Kotkassa iskelmälaulukilpailun vuonna 1962. Hänen suurin suosionsa ajoittui 1960-luvun alkupuolelle, jolloin hänen tunnetuimpia kappaleitaan olivat ”Tango merellä”, ”Tangotyttö” ja ”Rakkauden rikkaus”. Viimeksi mainitulla kappaleella hän osallistui vuonna 1964 Eurovision laulukilpailun Suomen-karsintaan. Tammi oli 33-vuotias kuollessaan vuonna 1979 Tampereen yliopistollisessa keskussairaalassa sairauskohtaukseen.

Diskografia
 Taisto Tammen tangoja (Finnlevy 1969)
 Taisto Tammi laulaa kotimaisia tangoja (Finnlevy 1975)
 Muistojeni ruusut (Finnlevy 1976)
 Näitä lauloi Olavi Virta: solisteina Taisto Tammi, Kai Hyttinen, Jarkko Lehti ja Eino Valtanen (Extra Sound 1978)
 Unohtumattomat (Finnlevy 1979)
 20 suosikkia – tango merellä (Fazer Records 1996)
 20 suosikkia – muistojeni ruusut (Warner Music Finland 2001)
 Nostalgia (Warner Music Finland 2006)
 30 suosikkia – Tähtisarja (Warner Music Finland 2009)
 Tangolaulaja (Valitut Palat 2017)

Lähteet
 Populaarimusiikin museo

Viitteet 

Suomalaiset tangolaulajat
Suomen romanit
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Veto exclusionis

Veto exclusionis on katolisten valtioiden epävirallinen veto-oikeus paavinvaalissa eli konklaavissa. Oikeutta ei ole koskaan virallisesti myönnetty millekään valtiolle, vaan kardinaalit saavat tehdä päätöksensä uuden paavin  valinnasta itse. Huolimatta veto-oikeuden epävirallisesta asemasta kardinaalit ovat aina paaviuden historian aikana mukautuneet veto-oikeutta käyttäneen valtionpäämiehen tahtoon, vaikkakin ovat paikoin esittäneet protestinsa. Veto-oikeudella katoliset valtiot ovat pyrkineet varmistamaan, ettei paavinistuimelle nousisi niille epäedullista ehdokasta. Viimeisen kerran veto-oikeutta käytettiin vuoden 1903 konklaavissa, missä keisari Frans Joosef I esti liian ranskalaismielisenä pitämänsä Mariano Rampollan valinnan paaviksi. Tämän konklaavin jälkeen veto-oikeus poistettiin katolisilta valtioilta, eikä sitä siten ole voitu käyttää sitten vuoden 1903.

Lähteet 

 

Paaviuden historia
Konklaavit
Latinankieliset fraasit
Kirkon ja valtion ero
Uskonto ja politiikka
Nousevan auringon Kajo

Nousevan auringon Kajo on kymmenosainen, Yle TV2:lla esitetty televisiosarja, jossa Markus Kajo vierailee Japanissa tutkien sen erikoisuuksia. Sarjaa esitettiin kesällä 2006 ja se uusittiin kesällä 2007. Sarjan kymmenes jakso on kielletty alle 18-vuotiailta, minkä vuoksi dokumentti usein virheellisesti mainitaan yhdeksänosaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 
 
 
 

Matkailuohjelmat
Suomalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Judith Barsi

Judith Eva Barsi (6. kesäkuuta 1978 – 25. heinäkuuta 1988) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat ääniroolit Don Bluthin animaatioelokuvissa Maa aikojen alussa (1988) ja Kaikenkarvainen Charlie (1989). Barsi kuoli perhesurman uhrina ennen elokuvien valmistumista.

Barsin vanhemmat olivat unkarilaiset maahanmuuttajat Jozsef Barsi ja Maria Benko, jotka olivat paenneet Unkarista vuoden 1956 kansannousun kukistamisen jälkeen ja asettuneet Los Angelesiin. Äiti toivoi tyttärestään näyttelijää, ja kykyjenetsijä löysikin Judithin viisivuotiaana. Hän esiintyi yli 70 mainoksessa ja pääsi pian elokuviinkin. Vaikka Barsi syntyi Yhdysvalloissa, hän puhui sujuvasti myös unkarin kieltä. Hän harrasti uintia.

Kuolema 
Barsin isä oli työtön ja pahoin alkoholisoitunut. Judithin uran ollessa nousussa, isä uhkasi jatkuvasti tappaa itsensä, Judithin sekä vaimonsa. Jozsefin alkoholismi paheni, ja hän sai kolme erillistä pidätystä rattijuoppoudesta. Lopulta joulukuussa 1986 Maria ilmoitti uhkauksista ja fyysisestä väkivallasta poliisille. Kun poliisi ei löytänyt näkyviä merkkejä väkivallasta, Maria päätti olla nostamatta syytettä Jozsefia vastaan. Tapahtuman jälkeen Jozsef lopetti juomisen, mutta jatkoi uhkailua käyttää henkistä sekä fyysistä väkivaltaa. Hän myös uhkasi viiltää vaimonsa ja tyttärensä kurkut auki ja polttaa heidän talonsa. Myös isän hyväksikäytön takia Judithista tuli vähitellen ylipainoinen. Lopulta Jozsef ampui tyttärensä ja vaimonsa kun nämä olivat nukkumassa, poltti ruumiit ja tappoi lopulta itsensä heinäkuussa 1988.

Barsin hautakiveen on kirjoitettu sanat ”Yep! Yep! Yep!”, joita hänen Maa aikojen alussa -elokuvassa esittämänsä hahmo Alli (Ducky) useasti toisteli.

Filmografia 
 Murha vai painajainen (Fatal Vision), 1984
 Kids don't tell, 1985
 Muistatko rakkaani? (Do you remember love), 1985
 There Were Times, Dear, 1985
 Tiikerinsilmä (Eye of the Tiger), 1986
 Slam Dance – Kalmantanssi (Slamdance), 1987
 Tappajahain kosto (Jaws: The Revenge), 1987
 A Family Again, 1988
 Maa aikojen alussa (The Land Before Time), 1988, ääninäyttelijä
 Kaikenkarvainen Charlie (All Dogs Go to Heaven), 1989, ääninäyttelijä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Murhatut lapset
Vuonna 1978 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Lungtok Gyatso

Lungtok Gyatso (20. tammikuuta 1806 – 26. maaliskuuta 1815) oli Tiibetin yhdeksäs dalai-lama.

Dan Chokhorin kylässä syntynyt Lungtok tunnistettiin dalai-laman reinkarnaatioksi 1807. Hänet siirrettiin juhlamenoin Lhasaan. Nimensä Lungtok Gyatso sai Panchen Lamalta. 

Lungtok kuoli 9-vuotiaana keuhkokuumeeseen, jolloin häntä seurasi Tsultrim Gyatso. Hänen edeltäjänsä oli ollut Jamphel Gyatso. Lungtok oli kuollessaan kaikkein nuorin dalai-lama.

Lähteet 

Dalai-lamat
Vuonna 1806 syntyneet
Vuonna 1815 kuolleet
Metsälauha

Metsälauha (Avenella flexuosa) on laajalle levinnyt metsissä ja hakkuuaukioilla kasvava hento, tuulipölytteinen heinäkasvi. Se on yksi Suomen tavallisimmista heinistä.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen metsälauha kasvaa löyhinä, pyöreinä mättäinä, jotka ovat matalampia kuin samantyyppisillä alueilla viihtyvän metsäkastikan tuppaat. Metsälauhan kukkiva korsi kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Sen varsi on alkukesästä selvästi tiilenpunainen, ylöspäin tummeneva, mutta tuleentuu syksyä kohti oljenkeltaiseksi. Vihreät, rihmamaiset lehdet ovat rentoina lähellä maanpintaa. Röyhy on harva, kevyen harsomainen. Kellertävän sinipunaisia tähkylöitä kannattelevat kukinnon haarat ovat hiuksenohuet, mikä luo vaikutelman ilmassa leijuvasta siemenpölystä. Näiden haarojen mutkaisuus on yksi metsälauhan tuntomerkeistä, jolla sen voi erottaa sukulaislajeistaan. Metsälauha kukkii kesä-heinäkuussa.

Metsälauha lisääntyy sekä siemenistä että kasvullisesti. Kukkiminen ja siementuotanto on runsainta aurinkoisilla kasvupaikoilla, varjoisissa paikoissa metsälauha ei kuki lainkaan, mutta leviää silti kasvullisesti.

Levinneisyys 
Metsälauha kasvaa lähes koko Euroopassa aivan itäisimpiä osia lukuun ottamatta, Japanissa, Grönlannissa sekä Pohjois-Amerikan itäosassa. Lajia tavataan myös eteläisellä pallonpuoliskolla Etelä-Amerikan eteläosissa.

Metsälauha on yksi tavallisimmista heinistä Suomessa ja sitä tavataan koko maassa.

Elinympäristö 
Metsälauha viihtyy valoisilla paikoilla, kuten hakkuuaukeilla, tuoreissa ja kuivahkoissa kangasmetsissä, kallioilla, poluilla, pientareilla ja kedoilla. Maaperä lajin kasvupaikoilla on yleensä hapan ja se välttää kalkkipitoisia kasvupaikkoja. Se sietää hyvin ilman epäpuhtauksia ja varsinkin raskasmetalleja. Länsi-Euroopassa metsälauha onkin runsastunut herkimpien lajien taantuessa pitkään jatkuneiden typpilaskeumien takia.

Muuta 
Metsälauha on jäkälän ja lupon ohella talviaikaan tärkeä ravinto poroille.

Lähteet 
 Saarinen, Timo: Metsälauha. Teoksessa Luonnossa. Kasvit I. Toim. Piirainen, Mikko. WSOY, Porvoo 2008, s. 60–61.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Metsälauha (Avenella flexuosa)
 Kasviatlas 2020: Metsälauhan (Avenella flexuosa) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Metsälauha (Avenella flexuosa)
 Valokki – nettikasvio: Metsälauha (Deschampsia flexuosa)
 ITIS: Deschampsia flexuosa 
 United States Department of Agriculture (USDA): Deschampsia flexuosa 
 Flora of China: Deschampsia flexuosa 

Heinäkasvit
Korah

Korah, vanhoissa Raamatun käännöksissä Koorah tai Kora, on kahden Vanhan testamentin henkilön nimi. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa Korah oli Esaun ja Oholibaman poika (1 Moos. 36:5), joka taisteli Israelia vastaan ja sai Jumalan vihan päälleen (Mal. 1:3). Toisessa Mooseksen kirjassa Korah oli Jisharin poika (2. Moos. 6:21), joka kapinoi Moosesta vastaan. Näiden ansiosta nimestä Korah on tullut konnamaisten hahmojen nimi. Psalmeista yksitoista on koorahilaisten sukujen virsiä.

Vanhan testamentin henkilöt
Juustopunkki

Juustopunkki (Tyrolichus casei) on mätäpunkkeihin (Acaridae) kuuluva punkki.

Juustopunkkia esiintyy yleisesti varastoidussa ruoassa,
pääasiassa juustossa, jyvissä ja jauhoissa. Ne tulevat toimeen myös lihassa ja kuolleessa kasvillisuuden hajotessa syntyneessä eloperäisessä aineessa. Ne kuitenkin suosivat juustoa. Juustopunkit elävät vanhassa juustossa murentaen sen jauhoksi. Juustopunkit elävät 15–18 päivää. Niiden ideaaliset olosuhteet ovat lämpötilan ollessa 23 °C ja ilmankosteuden ollessa 87 %.

Juustopunkkeja lisätään Altenburger-, Milbenkäse-, ja Mimolette-juustoihin kirpeän maun aikaansaamiseksi. Juustot, joissa juustopunkkeja esiintyy tuoksuvat minttumaiselle ja niissä on hienoa harmaata pölyä, joka koostuu punkkien tyhjistä kuorista, punkkien jäänteistä ja niiden ulosteista. Suomessa juustoissa ei sallita eläimiä eikä niiden osia , ja juustopunkki luokitellaankin täällä elintarviketuholaiseksi.

Juustopunkit voivat aiheuttaa allergista ihottumaa, dermatitista. Ne voivat altistaa astmalle ja pölyallergialle.

Ulkonäkö
Koko 0,45–0,7 mm pitkä, naaras on koirasta suurempi. Juustopunkin ruumis on valkoinen ja niiden jalat ovat ruskeat. Eri Tyroclichus-lajit erotetaan toisistaan jalkojen sukasten määrästä.

Lähteet
Punkit lääketieteen historiassa
Cheese Mites  (PDF)

Viitteet

Punkit
Dps

Dps  on bakteereissa esiintyvä proteiiniperhe. Dps on lyhenne englannista: DNA-binding protein from starved cells eli DNA:han sitoutuva nälkiintyneiden solujen proteiini. Nimensä mukaisesti osa Dps-proteiineista sitoutuu DNA:han. Dps-proteiinit suojaavat bakteeria stressitilanteissa muodostamalla DNA:n ympärille suojaavan rakenteen ja/tai sitomalla itseensä rautaa.

Raudan sidonta
Vapaa rauta muodostaa solussa haitallisia reaktiivisia happiyhdisteitä reagoidessaan vetyperoksidin kanssa. Esimerkiksi hydroksyyliradikaali syntyy niin kutsutussa Fenton-reaktiossa:

Fe2+ + H2O2 → Fe3+ + OH· + OH−

Hapellisessa ympäristössä elävä solu ei voi välttyä vetyperoksidilta. Myös rauta on miltei kaikille eliöille välttämätön alkuaine, sillä se on tärkeä osa muun muassa hengitysketjua. Nämä kaksi, vetyperoksidi ja rauta yhdessä kuitenkin muodostavat solulle uhan. Niinpä vetyperoksidista pyritään pääsemään eroon ja rautaa varastoidaan muun muassa ferritiineihin ja Dps-proteiineihin.

Rakenne

Dps-proteiinit koostuvat 12 samanlaisesta alayksiköstä. Kukin alayksikkö muodostuu neljästä α-kierteestä. Keskellä on ontto ydin, johon rauta (rautaa sitovissa perheenjäsenissä) varastoituu. Rauta siirtyy ytimeen proteiinin pinnalla sijaitsevien aukkojen kautta. Matkalla ytimeen kahdenarvoinen rauta (Fe2+) hapettuu kolmenarvoiseksi (Fe3+). 

Dps-proteiinien rakenne muistuttaa lähes kaikissa eliöissä esiintyvien ferritiinien rakennetta. Ferritiinit varastoivat rautaa, jota niihin mahtuu enemmän, sillä ferritiinit koostuvat 24 alayksiköstä. Ferritiinien rautaa sitova aktiivinen keskus poikkeaa kuitenkin Dps-proteiinien aktiivisesta keskuksesta.

Esiintyminen
Dps-proteiineja esiintyy laajalti bakteereissa. Niitä on löydetty mm. maitohappobakteereista sekä arkkibakteereista. Erityisen tärkeitä Dps-proteiinit ovat niille streptokokeille, joilla ei ole ferritiinejä eikä tärkeitä vetyperoksidia hajottavia entsyymejä.

Nimeäminen
Osa Dps-proteiineista kantaa Dps-nimeä, kuten E. coli Dps (EcDps). Osalla perheenjäsenistä nimi voi olla harhaanjohtava kuten helikobakteerilla, jonka Dps-proteiinista käytetään nimeä neutrofiilejä aktivoiva proteiini NapA. Streptococcus mutans -bakteerin Dps-proteiinin nimi puolestaan on Dpr (Dps-like peroxide resistance protein, Dps:n kaltainen peroksidiresistanssiproteiini). Nimet juontuvat ajalta, jolloin Dps-proteiinien tutkimus oli nuorta, eikä Dps-perhettä ollut vielä nimetty.

Biologinen merkitys
Sitomalla rautaa Dps-proteiinit auttavat solua sietämään vetyperoksidia. Esimerkiksi valkosolut tai toiset bakteerit saattavat yrittää tuhota bakteereja vetyperoksidin avulla, jolloin korkeasta vetyperoksidinsietokyvystä on etua.

Lähteet
Yamamoto, Y.,Higuchi, M., Poole, L.B., ja Kamio, Y. (2000) Role of the dpr product in oxygen tolerance in Streptococcus mutans. J Bacteriol 183: 3740–3747

Kauko, A., Pulliainen, A.T., Haataja, S., Meyer-Klaucke, W., Finne, J., Papageorgiou, A. (2006) Iron incormporation in Streptococcus suis Dps-like peroxidase center and leads to the formation of a ferrihydrite-like core. J Mol Biol 364: 97–109

Proteiinit