joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Santasport (lentopalloseura)

Ennen lentopallon SM-liigakautta 2006-2007 Perungan Pojat ja toinen rovaniemeläinen liigajoukkue Napapiirin Palloketut yhdistyivät Rovaniemen Santasport -tuotemerkin alla toimivaksi urheiluseuraksi. NaPa oli kuitenkin mukana vain yhden kauden ja jatkoi kaudella 2007–2008 pelaamista omana seuranaan ykkössarjassa. 

Ensimmäisellä Santasport-nimellä pelatulla kaudella runkosarjassa joukkue sijoittui lopuksi toiseksi edellään vain suurin mestarisuosikki Pielaveden Sampo. Pudotuspeleissä Santasport eteni aina finaaleihin asti, pudottamalla muun muassa edelliskauden Suomen-mestarin Tampereen Isku-Volleyn välierissä. Finaaleissa joukkue kohtasi mestarisuosikin Pielaveden Sammon. Finaalisarja alkoi Kuopiohallissa, jossa Sampo voitti ensimmäisen pelin erin 3–2. Rovaniemellä kotijoukkue otti 3–1 voiton, ja jatkoi voittokulkuaan Kuopion jäähallissa erin 3–1. Suomenmestaruus oli katkolla seuraavassa ottelussa kotikentällä Santasportille, mutta joukkue ei pystynyt voittamaan ottelua ja ottelusarja eteni viidenteen loppuotteluun. Kuopion jäähallissa pelatussa ottelussa Santasport voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa vaiheikkaan vaiheiden jälkeen erin 3–2. Finaalisarja nostettiin yhdeksi kautta aikojen parhaimmista mitä on SM-liigassa pelattu.

Santasport osallistui kaudella myös 2006–07 Top Teams Cupiin pudoten puolivälierissä pelattuaan venäläistä miljoonajoukkuetta Iskra Odintsovoa vastaan. Ensimmäinen ottelu oli päättynyt Venäjällä Odintsovan tiukkaan 3–2 voittoon ja toisessa pelissä Santasport voitti venäläiset 3–2 kotikentällään. Odintsovo pääsi lopulta lopputurnaukseen, koska se voitti ratkaisuerän, jonka voittaja selviytyi lopputurnaukseen.

Santasport hajosi mestaruuskauden jälkeen heti, kun Napapiirin Palloketut sanoi irti yhteistyösopimuksen Perungan Poikien kanssa. Perungan Pojat jatkoivat edelleen silti SM-liigassa koska Napapiirin Palloketut eivät halunneet liigaan vaan jatkoivat edustustoimintaansa ykkössarjassa. Liigaan jääneen Perungan Poikien joukkueen nimi säilyi edelleen Santasportina kahden seuraavan kauden ajan.

Lähteet

Entiset suomalaiset lentopalloseurat
Rovaniemeläiset urheiluseurat
Sonja Kailassaari

Sonja Kailassaari (s. 1980 Helsinki) on suomalainen televisiojuontaja.

Kailassaari on juontanut muun muassa Subtv:n pop- ja rockmusiikkia sekä elokuvia käsitellyttä makasiiniohjelmaa Sessions, Yle TV2:n musiikkiohjelmaa Musiikki-tv ja Yle Fem:n aamuohjelmaa Min Morgon. Kailassaari on juontanut Efter Nio -keskusteluohjelmaa. Kailassaari on seurustellut näyttelijä Aku Hirviniemen kanssa. He kihlautuivat 2. helmikuuta 2020.

Lähteet 

Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Pentti Hyytiäinen

Pentti Hyytiäinen (s. 20. tammikuuta 1941 Tampere) on suomalais-itävaltalainen entinen jääkiekkoilija.

Peliuran alku ja Tappara 
Hyytiäinen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tampereen keskustassa olleessa perheen virka-asunnossa osoitteessa Hämeenkatu 16. Samassa osoitteessa toimi Tampereen kaupunginvankila, jonka johtaja hänen isänsä oli. Jääkiekon hän aloitti läheisellä Nalkalan kentällä. Ensimmäinen seura johon häntä pyydettiin, oli TBK:n keskustan joukkue. Kun TBK.n jääkiekkotoiminta siirtyi Tapparaan, niin samalla Hyytiäinenkin siirtyi Tapparaan. Siellä hänen pelipaikakseen vakiintui keskushyökkääjä. Samaan aikaan Tapparassa pelanneen Timo Ahlqvistin kanssa heistä tuli tutkapari, jossa Hyytiäinen syötti ja Ahlqvist teki maalit. Hän pelasi koko SM-sarjauransa kasvattajaseurassaan Tapparassa vuosina 1959–1967. Hyytiäinen voitti Suomenmestaruuden vuosina 1961 ja 1964. Vuosina 1960 ja 1963 tuli hopeaa ja vuonna 1962 pronssia. Kauden 1965–1966 Tappara kävi sarjatasoa alempana Suomen sarjassa.

Peliura ulkomailla 
Tapparan jälkeen Hyytiäinen pelasi koko loppu-uransa ulkomailla. Hyytiäinen oli töissä Husqvarnalla, jolla oli Hämeenkadulla konttori. Sitä kautta hän päätyi pelaamaan Ruotsin Huskvarnaan vuonna 1967, missä hänen seuransa Husqvarna IF (nykyään HV 71) maksoi Tapparalle jopa siirtokorvauksen. Seuraavat vuodet 1967–1969 hän pelasi Ruotsin pääsarjaa Västerås IK:n joukkueessa.

Ruotsista Hyytiäinen siirtyi pelaamaan Keski-Eurooppaan, lähinnä Itävaltaan. Kaudella 1970-1971 hän pelasi ensimmäisenä suomalaisena Sveitsissä, missä hänen joukkueensa oli 1. divisioonan Grasshoppers Zürich. Seuraavan kauden 1971-1972 hän oli pelaajavalmentajana Itävallassa EV Kremsissä.  Kauden 1973–1974 hän pelasi Saksan Eishockey-Bundesligan Augsburger EV:ssä. Saksasta Hyytiäinen palasi EV Kremsiin kahden kauden ajaksi, mistä hänet värvättiin pahimman kilpailijan Itävallan liigan Villacher SV:hen. Seuraavat hänen seuransa olivat kauden 1979-1980 VEU Feldkirch ja 1981-1981 WAT Stadlau, jonka jälkeen hän lopetti uransa.

Hyytiäinen hankki Itävallassa pelatessaan maan kansalaisuuden. Peliuransa jälkeen hän piti Itävallassa yleistä saunaa, mutta se ei oikein lyönyt leiville. Hyytiäinen palasi 1990-luvun taitteessa Suomeen.

Maajoukkue
Hyytiäinen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1961, 1962 ja 1963. Hankittuaan Itävallan kansalaisuuden hän edusti myös Itävallan maajoukkuetta yhdeksän ottelun verran. Hyytiäinen pelasi Itävallan väreissä vuoden 1978 C-sarjan maailmanmestaruuskilpailuissa Las Palmasissa. Itävalta sijoittui toiseksi, mutta kolmanneksi sijoittunut Tanska teki protestin Hyytiäisen pelaamisesta. Asiaa puitiin pitkään ja päädyttiin sellaiseen ratkaisuun, että voittaja Hollanti, kakkonen Itävalta, Tanska ja jopa neljänneksi sijoittunut Kiina nostettiin B-sarjaan.

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Itävaltalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Hampstead

Hampstead on Lontoon kaupunginosa. Se kuuluu Camdenin kaupunkipiiriin. 

Hampstead sijaitsee Hampstead Heathin laajan puistoalueen reunalla. Metromatka keskustasta Northern Linellä kestää noin 20 minuuttia.

Hampstead on tunnettu monista musiikillisista ja kirjallisista yhteyksistään. Siellä ovat asuneet D. H. Lawrence, H. G. Wells, George Orwell ja Robert Louis Stevenson samoin kuin Sting, Ringo Starr, Boy George, Liam Gallagher ja George Michael.

Hampstead on myös yksi Lontoon kalleimmista asuinalueista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hampsteadin viralliset sivut 
 Camden Council 

Camden
Lontoon kaupunginosat
Blue Nun

Blue Nun on saksalainen viinimerkki. Hermann Sichel perusti vuonna 1857 oman viiniyrityksen Mainzissa.

Historia
Merkki sai alkunsa, kun yhtiö päätti juhlistaa vuoden 1921 vuosikertaansa erikoisella etiketillä. Tarinan mukaan etiketin nunnasta piti alun perin tulla ruskea, mutta etiketin painaja kuuli väärin ja nunnasta tuli sininen. Näin sai alkunsa Blue Nun. Merkki sai tunnustusta Englannissa, ja sitä löytyi nopeasti parhaista lontoolaisista ravintoloista ja hotelleista. Myynti kasvoi, ja 1930-luvun alussa yksistään Englantiin myytiin 1 000 koria viiniä, mikä oli tuohon aikaan iso saavutus. Myynti kasvoi ja saavutti huippunsa 1970-luvulla, kun Blue Nun -viinejä myytiin pelkästään Englantiin noin 3,5 miljoonaa pulloa.

Merkin uudistus
Kysyntä laski 1980-luvulla, kun merkki ei kyennyt vastaamaan kuluttajien muuttuviin vaatimuksiin, ja myynti putosi ennätysalas, vain 800 000 pulloon. Langguth ja Sichel saivat kuitenkin yrityksen suunnan muutettua, ja merkki päivitettiin vanhoja arvoja kuitenkaan menettämättä. Aiemmin Liebfraumilch (puolimakea viini) -luokituksen saanut Blue Nun nostettiin Qualitätswein (laatuviini) -luokitukseen, ja tyyli muutettiin nykyaikaiseksi ja maku valtavirran maun mukaiseksi. Lisäksi yhtiö yhdisti voimansa Langguthin kanssa, jolla oli espanjalaisia ja ranskalaisia yhteyksiä. Näin Blue Nun -perhettä laajennettiin. Myös merkin pullojen tyyli ja etiketit muuttuivat sekä yhteistyötä maahantuojien ja jälleenmyyjien kanssa lisättiin, ja virallisesti merkki lanseerattiin uudelleen vuonna 1997. Muutokset onnistuivat, ja vuonna 2005 Blue Nunin levikki oli noussut 5 miljoonaan pulloon Englannissa, mikä ylitti vanhan ennätyksen. Nykyään Blue Nunia myydään yli sadassa maassa ympäri maailman.

Lähteet

Tietoa muualta
Viralliset sivut 
Blue Nun by Tom Cannavan  

Saksalaiset viinit
Vesa Sirén

Vesa Petteri Sirén (s. 18. toukokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen musiikkitoimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskentelee Helsingin Sanomissa.

Vuonna 2000 Siréniltä ilmestyi Jean Sibeliusta käsittelevä teos Aina poltti sikaria: Jean Sibelius aikalaisten silmin. Vuonna 2010 hänen teoksensa Suomalaiset kapellimestarit voitti Tieto-Finlandian.

Vuonna 2013 Siréniltä ja valokuvaaja Juha Metsolta ilmestyi kirjan Sielun Veljistä. Sirén palasi Sibeliuksen pariin teoksessaan Kohtalona Sibelius (2015). Vuonna 2016 hän sai Otavan kirjasäätiön tietokirjapalkinnon.

Teoksia

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Helsingin Sanomien toimittajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kapellimestarit

Suomalaiset kapellimestarit: Sibeliuksesta Saloseen, Kajanuksesta Franckiin on musiikkitoimittaja Vesa Sirénin kirjoittama teos, joka käsittelee kattavasti suomalaisia kapellimestareita Robert Kajanuksesta alkaen. Sirén on tehnyt laajoja taustatöitä ja löytänyt työnsä aikana muun muassa Kajanuksen kadonneen kirjekokoelman ja Jean Sibeliuksen kirjoittamia johtamisohjeita. Hän on myös haastatellut muusikoita ja kapellimestareita ja seurannut heidän työtään.

Mats Liljeroosin mukaan Sirén on tehnyt ”todellisen Herkuleen työn – ja lopputulos on vähintäänkin vaikuttava. Alansa itsestään selvä perusteos – –.” Pienenä virheenä Liljeroos näkee ainoastaan sen, että teoksessa painotetaan Sirénin oman lehden Helsingin Sanomain kriitikoita ja sivuutetaan Uusi Suomi ja Hufvudstadsbladet, vaikka pitääkin sitä ymmärrettävänä. Teos oli Helsingin Sanomien kriitikon arvion mukaan todennäköisistä Tieto-Finlandialla 2010 palkittavista toinen, ja se saikin palkinnon.

Teoksessa käsitellään 99:ää kapellimestaria, joista omat laajat osuutensa ovat saaneet kansainväliset tähdet Esa-Pekka Salonen, Okko Kamu, Paavo Berglund, Leif Segerstam ja Jukka-Pekka Saraste. Kriitikko Wilhelm Kvistin mukaan ei ole ihme, että tämän teoksen on kirjoittanut juuri Sirén, sillä se on suuri kertomus, grand narrative, jossa Sirén pyrkii loksauttamaan palapelin osaset paikalleen. Se on perusteos, johon tullaan viittaamaan vuosien mittaan. Kirjan lopussa on laajat teos- ja henkilöhakemistot.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vesa Sirén Aamu-TV:ssä.

Vuoden 2010 kirjat
Suomalaiset tietokirjat
Kirjat musiikista
Korkojen kera

Korkojen kera oli suomalainen keskusteluohjelma, jota esitettiin MTV3-kanavalla vuosina 2011–2013. Ohjelmaa juonsivat Vappu Pimiä ja Jenni Pääskysaari.

Ohjelman sisällöllisenä esikuvana toimi norjalainen talk show Senkveld med Thomas og Harald. Korkojen kera -ohjelmassa nähdään vieraina viikolla ansioituneita tai esillä olleita henkilöitä. Ohjelmassa nähtiin myös haasteosio, jossa Pimiä ja Pääskysaari kilpailivat joukkueena kahta julkisuuden henkilöä vastaan jossakin heille kaikille vieraassa lajissa. Kesken kolmannen kauden haasteosiota uudistettiin siten, että sen korvasi Kansalaishaaste, jossa juontajat eivät kilpailleet julkisuuden henkilöitä vastaan, vaan kuka tahansa katsoja on voinut haastaa juontajat valitsemaansa lajiin. Neljännellä kaudella haasteosion korvasi Piilokorko-osio.

Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 14. tammikuuta 2011, ja ensimmäisen kausi päättyi 1. huhtikuuta 2011. Toinen tuotantokausi esitettiin syys-joulukuussa 2011. Kolmas kausi alkoi 13. tammikuuta 2012 ja päättyi 27. huhtikuuta 2012. Ohjelman oli alun perin tarkoitus jatkua syksyllä 2012, mutta se jäikin pois kanavan ohjelmistosta Vappu Pimiän raskauden vuoksi. Ohjelma palasi ohjelmistoon jälleen tammikuussa 2013. Neljännen kauden viimeinen jakso esitettiin 26. huhtikuuta 2013.

Vappu Pimiä ilmoitti kesäkuussa 2013, että ohjelmaa ei enää jatketa. Päätös oli tehty yhdessä Pimiän, Pääskysaaren ja MTV3-kanavan kanssa.

Janne Kataja toimi Pääskysaaren sijaan ohjelman toisena juontaja 25. maaliskuuta 2011 Pääskysaaren sairastuttua flunssaan.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut MTV3.fi-sivustolla

Keskusteluohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Orlando Letelier

Marcos Orlando Letelier del Solar (13. huhtikuuta 1932 Temuco, Chile – 21. syyskuuta 1976 Washington D.C., Yhdysvallat) oli chileläinen taloustieteilijä, poliitikko, diplomaatti ja myöhemmin Yhdysvalloissa vaikuttanut Chilen juntan vastainen aktivisti, jonka Chilen DINA-agentit salamurhasivat autopommilla Sheridanin ympyrässä Washington D.C.:ssä.

Letelier oli ulkoministerinä Salvador Allenden ensimmäisessä hallituksessa. Hänet pidätettiin Augusto Pinochet johtaman sotilasvallankaappauksen jälkeen 1973. Letelier oli vuoden vangittuna, muun muassa keskitysleirillä Dawson Islandilla Tulimaassa pakkotyössä. Hänet vapautettiin Venezuelan poliittisen painostuksen jälkeen ja hän lähti maasta Caracasiin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Letelier työskenteli Washingtonissa Institute for Policy Studiesissa. Hän kampanjoi Chilen junttaa vastaan ja onnistui estämään lainojen myöntämisen maalle. Vastineeksi Chile peruutti hänen kansalaisuutensa.

Autopommissa kuoli myös 25-vuotias Ronni Moffitt jolle Letelier antoi kyydin töihin. Samassa autossa matkustanut Moffittin aviomies Michael Moffitt selvisi. FBI:n tukimusten mukaan Chilen salaisen palvelun DINA:n agentteja johti yhdysvaltalainen Michael Townley. Heillä oli apunaan kuubalaislähtöisiä oikeistomilitantteja. Auton pohjaan teipattiin kauko-ohjattu pommi kaksi päivää ennen räjähdystä.

Michael Townley karkotettiin Yhdysvaltoihin Chilestä 1978. Hän tunnusti rikoksen ja hänet tuomittiin 10 vuoden vankeuteen. Hänet vapautettiin kuitenkin ennenaikaisesti todistajansuojeluohjelman puitteissa.
Myöhemmin julkitulleiden dokumenttien mukaan Augusto Pinochet määräsi henkilökohtaisesti Letelierin tappamisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Chileläiset poliitikot
Chileläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Chilen ulkopolitiikka
Mika Saarinen

Mika Saarinen (s. 12. kesäkuuta 1966) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi kaudella 2019-20 KHL-joukkue Jokereiden apuvalmentajana.

Saarinen aloitti valmennusuransa kaudella 1995–1996, jolloin hän toimi JYPin apuvalmentajana. Hänestä tuli joukkueen päävalmentaja 2. marraskuuta 1998, kun Saarisen edeltäjä Pekka Tapani erotettiin. Hän valmensi joukkuetta vielä seuraavat kolme kautta kevääseen 2002 saakka. JYP putosi kevään 1999 pudotuspeleissä puolivälierissä, muttei enää sittemmin päässyt playoffeihin Saarisen alaisuudessa.

Kauden 2002–2003 Saarinen valmensi Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Suomi tuli Venäjän Jaroslavlissa järjestetyissä MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Saarinen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Tapparan päävalmentajaksi. Toisella kaudellaan 2004–2005 hänet erotettiin Tapparasta 15. tammikuuta 2005. Saarisen jälkeen joukkuetta valmensi väliaikaisesti viiden ottelun verran Mikko Saarinen, kunnes joukkue palkkasi Mika Saarisen seuraajaksi Kaj Matalamäen.

Tapparan jälkeen Saarinen on toiminut kansainvälisen jääkiekon kehityskeskuksen (IIHCE) johtajana. Hän on toiminut myös Rauman Lukon apuvalmentajana kaudella 2007–2008 sekä Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2008–2009.

Mika Saarinen kuului Suomen ensimmäisen jääkiekon maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen 1995. Saarinen toimi joukkueen valmennuksessa ja vastasi tilastoista.

Vuosina 2016-2020 Saarinen työskenteli KHL-joukkue Jokereissa. Kauden 2016-17 Saarinen toimi joukkueen videovalmentajana ja kaudesta 2017-18 eteenpäin hän toimi joukkueen apuvalmentajana.

Lähteet
Eliteprospects.com

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Várzeatikkanen

Várzeatikkanen (Picumnus varzeae) on Brasilian kotoperäinen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Amazonian alueen Parán luoteisosassa, Rio Madeiran alajuoksun ja Obidosin välillä. Se elää myös jokien saarilla. Maria Emilie Snethlage kuvaili lajin holotyypin Faron läheltä Fazenda Paraisosta vuonna 1912.

Lähteet 

Uhanalaiset linnut
Tikkaset
Bakteeriviljely

Bakteeriviljely on menetelmä, jonka avulla kasvatetaan bakteereita laboratorio-oloissa. Bakteeriviljelyä käytetään muun muassa sairauksien diagnosoinnissa ja bakteerien tutkimuksessa. Bakteeriviljelyssä käytetään yleensä petrimaljaa, jossa on elatusainetta kuten agaria. Bakteerien kasvua kasvualustassa kutsutaan bakteeriviljelmäksi.

Mikrobiologia
Solubiologia
Go Off!

Go Off! on Cacophonyn toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1988.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Peter Marrino – laulu
 Marty Friedman – kitara
 Jason Becker – kitara
 Deen Castronovo – rummut
 Jimmy O'Shea – basso

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Go Off! discogs.com -sivustolla

Vuoden 1988 albumit
Cacophonyn albumit
Unohtumattomat (Metro-tytöt)

Unohtumattomat on Finnlevyn vuonna 1979 julkaisema monofoninen kokoelma-albumi Metro-tyttöjen tuotannosta vuosilta 1953–1960. Kappaleella "Mummon kaappikello" laulaa myös Matti Louhivuori.

Levyn esittelytekstin on tehnyt Unto Torniainen. Siinä hän nostaa esiin muutamia yhtyeen suosituimpia kappaleita: "Äidin syntymäpäivä", "Ethän minua unhoita" ja "Hiljainen kylätie". Hän siteeraa myös Tanssimusiikin vuosikirjaa vuodelta 1960: "Ilman Metro-tyttöjä olisi viihdemusiikissamme suuri vajaus".

A-puoli

1. Rakasta, kärsi ja unhoita – 2:49
  (Säv. ja sov. Toivo Kärki, san. V. Enckell)
  1955 © Fazer
2. Ethän minua unhoita – 3:05
  (Säv. ja sov. Harry Bergström, san. Ela)
  1957 © Scandia
3. Mummon kaappikello – 3:08
  (Säv. ja sov. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
  1954 © Fazer
4. Pyynikki valssi – 2:37
  (Säv. Matti Vesanto, san. Jalo Saarni, sov. Taito Vainio)
 1960 © Fazer
5. Hiljainen kylätie – 2:52
  (Säv. ja sov. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
 1953 © Fazer
6. Murtunut elämä – 3:16
 (Säv. M. Kjuss, san. Rainer Kisko, sov. Toivo Kärki)
 1955 © Fazer

B-puoli

1. Leskiäidin tyttäret – 2:49
 (Trad., sov. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
 1955 © Fazer
2. Äidin syntymäpäivä – 2:30
 (Säv. ja sov. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
 1954 © Fazer
3. Tosca – 3:04
  (Säv. M. Obytschaiko, san. Ela, sov. Matti Viljanen)
 1958 © Manus
4. Kaunis pesijätär – Les Lavandieres Du Portugal – 2:38
 (Säv. A. Popp, san. Saukki, sov. Matti Viljanen)
  1956 © Scandia
5. Surujen kitara – Johnny Guitar – 3:00
  (Säv. Victor Young, san. Reino Helismaa, sov. Toivo Kärki)
  1955 © Chappel Nordiska Ab
6. Kesäilta – 3:20
  (Säv. Oskar Merikanto, san. Larin Kyösti, sov. Antti Jussila)
  1959 © Fazer

Lähteet 

Metro-tytöt LP Unohtumattomat (Finnlevy FL 3517, 1979)

Vuoden 1979 kokoelma-albumit
Suomalaiset iskelmäalbumit
Last Fair Deal Gone Down

Last Fair Deal Gone Down on metalliyhtye Katatonian viides albumi, joka julkaistiin vuonna 2001.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Anders Nyström sekä sanoittanut Jonas Renkse, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Daniel Liljekvist – rummut
 Fredrik Norrman – kitara
 Mattias Norrman – basso
 Anders Nyström – kitara
 Jonas Renkse – laulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2001 albumit
Katatonian albumit
The Great Cold Distance


The Great Cold Distance on Katatonian seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2006. Albumi äänitettiin ja miksattiin Örebrossa Fascination Street -studiolla. Albumista julkaistiin vuonna 2007 maaliskuussa uusintapainos 5.1 Mix Special Edition, jossa on kaksi bonusraitaa sekä toisella levyllä 5.1 surround versio. 

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Anders Nyström ja Jonas Renkse sekä sanoittanut Renkse, ellei toisin mainita.

Erikoisversion bonuskappaleet

Erikoisversion levy 2, Audio-DVD
 1.-12. 5.1 Surround Sound Mix

Kokoonpano 
 Daniel Liljekvist – rummut
 Fredrik Norrman – kitara
 Mattias Norrman – basso
 Anders Nyström – kitara
 Jonas Renkse – laulu

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 9–/10
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 

Katatonian albumit
Vuoden 2006 albumit
Medusa (Annie Lennox)

Medusa on laulaja Annie Lennoxin toinen studioalbumi vuodelta 1995. Sen on kustantanut BMG-levy-yhtiö ja tuottanut Stephen Lipson. Levyn on äänittänyt ja miksannut Heff Moraes The Aquarium –studiossa. Esituotannosta on vastannut Marius De Vries.

Levykannen tekstissä Lennox kertoo valinneensa muiden aikaisemmin levyttämät kappaleet tälle levylleen pikemminkin vaistomaisen mieltymyksensä kuin jonkin teeman perusteella. Hän omistaa levyn perheelleen.

Levykannen on suunnitellut Laurence Stevens ja valokuvan on ottanut Bettina Rheims.

Annie Lennoxin managerina on toiminut Simon Fuller yhtiöstä 19 Management Limited.

Kappaleet

Muusikot 

 Annie Lennox – laulu, kosketinsoittimet, huilu
 Stephen Lipson – ohjelmointi, kitara, kosketinsoittimet, basso

Lisäksi mukana ovat
 Marius De Vries – kosketinsoittimet, ohjelmointi
 Peter-John Vettese – kosketinsoittimet
 Andy Richards – kosketinsoittimet
 Matthew Cooper – kosketinsoittimet
 Louis Jardim – lyömäsoittimet, basso
 Tony Pastor – kitara
 Dann Gillen – rummut
 Neil Conti – rummut
 Doug Wimbish – basso
 Judd Lander – huuliharppu
 Mark Feltham – huuliharppu
 Pandit Dinesh – tabla
 Kirampal Singh – santoor
 James McNally – harmonikka
 Danny D – lisäohjelmointi
 Steve Sidelnyk – lisäohjelmointi
 Anne Dudley – orkesterin, puhaltimien ja jousien sovitukset

Lähteet 
 Annie Lennox MC Medusa (BMG 74321 25717 4, 1995)

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1995 albumit
Brittiläiset popalbumit
Kajaanin vaakuna

Kajaanin vaakuna on Kajaanin kaupungin tunnus, joka on uudelleen piirretty kaupungin aiemman vaakunan pohjalta, joka puolestaan perustuu kaupungin sinetteihin 1600– ja 1700–luvuilta. Sen aihe viittaa kaupungin syntyyn Kajaanin linnan ympärille, joka perustettiin rajalinnoitukseksi 1600–luvun alkupuoliskolla Ämmänkosken keskellä sijainneelle saarelle.

Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä alaisesta aaltokoroisesta hopeahirrestä nouseva kultainen kaksitorninen linna, jonka ikkuna- ja oviaukot punaiset”.

Vaakunan historiaa 
Kajaanin kaupungin perusti vuonna 1651 kreivi Pietari Brahe saamansa läänityksen hallintokeskukseksi rakenteilla olleen Kajaanin linnan eteläpuolelle. Kaupunki sai vuonna 1660 sinetin, jossa oli kuvattuna nelitorninen linna virtaavan joen keskellä. Kaupungin perustamisasiakirjat sinetin ohella kuitenkin tuhoutuivat venäläisten piirittäessä linnaa suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1716. Vuonna 1727 kaupungille laadittiin uusi sinetti, jossa linna kuvattiin kahdella tornilla, joiden väliin oli sijoitettuna ritarinkruunu.

Venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne laati Kajaanin 1700-luvun sinetin pohjalta oman ehdotuksensa kaupungin vaakunaksi vuonna 1861. Ehdotuksessa kaksitorninen linna oli kuvattuna punaisena hopeisella pohjalla, sinisen virran yllä. Sinetin tapaan virran yli oli asetettuna kultainen silta ja linnan tornien väliin punainen ritarinkruunu. Kilven taustaa koristivat ankkurit, mahdollisesti kuvastamassa sisävesiliikennettä. Von Köhnen ehdotusta ei kuitenkaan otettu käyttöön.

1800-luvun lopulla Kajaanin vaakunaksi alkoi vakiintua kaupungin ensimmäiseen sinettiin pohjautuva vaakuna, jossa hopeisella pohjalla virtaavaan siniseen jokeen oli asetettu kultainen neljällä kulmatornilla varustettu linna. Linnan sisäpiha kuvattiin usein hopeisena ja sen ovi- ja ikkuaikot punaisina. Kyseinen vaakuna säilyi käytössä 1950-luvulle asti, jolloin Suomen vanhoja kaupunginvaakunoita uusittaessa Kajaanin vaakunakin alettiin nähdä epäsoveliaana; Kajaanin linnassa ei koskaan ollut neljää tornia ja linnan kuvaaminen yläviistosta rikkoi heraldiikan perinteitä. 

Kaupungin uuden vaakunan piirsi pääasiassa 1700-luvun sinetin pohjalta heraldikko Olof Eriksson, ja Kajaanin kaupunginvaltuusto hyväksyi sen 23. huhtikuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. kesäkuuta samana vuonna. Kaupungin vanha vaakuna esiintyy yhä Kainuun rajavartioston lipussa. Kajaanin vaakunan pelkistettyä mallia käytettiin heraldikko Ahti Hammarin suunnittelemassa Oulun läänin vaakunassa vuosina 1962–2009.

Lähteet 
 
 Jussi Iltanen: Suomen kuntavaakunat, s. 169-170. Karttakeskus, 2013.

Aiheesta muualla 
Kirjallisuutta venäjäksi
 Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.

Kajaani
Vaakuna
Laminariales

Laminariales on ruskolevien lahko, johon kuuluu seitsemän heimoa ja lähes 130 lajia. Siitä käytetään joskus suomenkielistä nimitystä taarimaiset tai englannista lainattua nimitystä kelpit. Lahkoon kuuluvilla levillä on yksilönkehityksessä selvä sukupolvenvuorottelu – leväyksilöt jakaantuvat mikroskooppisen pieniin ja suvullisesti lisääntyviin gametofyytteihin sekä huomattavasti suurempiin ja itiöitä muodostaviin sporofyytteihin.

Sporofyyteillä on tavallisesti vähintään metrin mittainen sekovarsi, josta voidaan erottaa kolme osaa:
juurimainen ritsoidi, varsimainen kauloidi sekä lehtimäiset fylloidit. 
Kauloidi on yleensä liereä ja siinä voi olla yksi tai useampia haaroja sekä kaasurakkuloita. Sporofyytit kasvavat pituutta kauloidien ja fylloidien yhtymäkohdissa sijaitsevien välikasvusolukoiden avulla. Niiden liereät itiöpesäkkeet muodostavat nystermiä, jotka sijaitsevat joko fylloideissa tai lisääntymiseen erikoistuneissa sporofylleissä.

Gametofyytit ovat rihmaiset ja muodostuvat erillisistä haaroista. Sekä siittiö- että munapesäkkeet sijaitsevat eri sekovarsissa ja tuottavat vain yhden oogamisen sukusolun. Munasolu voi hedelmöittyä vasta työnnyttyään osittain munapesäkkeen seinämän läpi.

Heimot 
Taarimaisiin leviin luetaan seuraavat heimot:
 Akkesiphycaceae (1 laji)
 Alariaceae (23 lajia)
 Chordaceae – Jouhilevät (2 lajia)
 Costariaceae (7 lajia)
 Laminariaceae – Taarilevät (62 lajia)
 Lessoniaceae (31 lajia)
 Pseudochordaceae (2 lajia)

Lähteet 
  (Suomenkieliset nimet ja termit)

Viitteet 

Ruskolevät

ru:Ламинариевые
Tarnogski Gorodok

Tarnogski Gorodok (, epäviralliselta nimeltään Tarnoga, Та́рнога) on kylä, maalaiskunta ja Tarnogski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kokšengaan laskevan Tarnogajoen suussa 339 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 5 500 asukasta (vuonna 2002).

Novgorodilaisten perustama puinen Tarnogski gorodokin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453, jolloin Iivana III:n joukot valtasivat sen. Vuonna 1678 se oli maavallituksen ympäröimä kauppakeskus. Vuosisadan lopulla linnoitus menetti merkityksensä ja sen paikalle jäi Ševdenitsyn pieni kirkonkylä, jossa järjestettiin vuotuiset markkinat. Kylä alkoi kasvaa nopeasti 1890-luvulla, jolloin siitä tuli Totman kihlakunnan Ševdenitsyn volostin keskus. Vuosina 1929–1931 Tarnogski Gorodok oli Pohjoiseen aluepiiriin kuuluneen Kokšengan piirin keskus. Vologdan alueeseen kuuluva Tarnogski Gorodokin piiri perustettiin vuonna 1935.

Kylästä on maantieyhteys Njuksenitsaan Totman ja Veliki Ustjugin väliselle valtatielle. Pohjoisessa tie jatkuu Arkangelin alueelle Oktjabrskin taajamaan. Lähin rautatieasema on Oktjabrskin lähellä sijaitseva Kostylevo.

Tarnogski Gorodokissa toimii metsäteollisuusyrityksiä, meijeri ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuritalo, kansankulttuurin keskus, kirjasto, museo ja sairaala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tarnogski Gorodokille omistettu sivusto 
 Tarnogski Gorodokin piirin sivusto 

Tarnogski Gorodokin piiri
Vologdan alueen kylät ja taajamat
Gunnar Wetterberg

Gunnar Wetterberg (s. 1953) on ruotsalainen historioitsija ja suomalaista Akavaa vastaavan ammattijärjestön Sveriges akademikers centralorganisationin yhteiskuntapoliittinen johtaja. 

Lundin yliopistossa opiskellut Wetterberg oli suuntautumassa tutkijaksi mutta siirtyi 1977 ulkoministeriöön ja on työskennellyt useissa tehtävissä. Hän on kirjoittanut elämäkerrat  Axel Oxenstiernasta ja Arvid Hornista sekä Ruotsin valtionpankin historiikin. Hän on ollut vuosien ajan innokas julkinen keskustelija ja vastustanut monenlaista tukipolitiikkaa.

Wetterberg on saanut Kunskapsprisetin sekä Axel Oxenstiernan elämäkerrasta (Kanslern: Axel Oxenstierna i sin tid, 2 osaa) Kaarle-herttuan palkinnon. Hän on Lundin yliopiston kunniatohtori ja Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen.

Wetterberg ehdotti vuonna 2009 uuden Kalmarin unionin, Pohjolan liittovaltion perustamista Dagens Nyheter -lehteen kirjoittamassaan mielipidekirjoituksessa ja toi ajatuksen esille jälleen 2010 Pohjoismaiden neuvoston kokouksessa, jossa maiden pääministerin eivät kuitenkaan lämmenneet ajatukselle. Ajatus on julkaistu myös PN:n vuosikirjassa 2010.

Lähteet

Ruotsalaiset historioitsijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Ramil Ganijev

Ramil Ganijev (; s. 23. syyskuuta 1968 Yangiabad) on uzbekistanilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili moniotteluissa. Hän edusti seuratasolla tšekkiläistä Sparta Prahaa. Ganijev voitti kymmenottelussa Aasian kisoista kaksi ja Aasian-mestaruuskilpailuissa yhden mitalin. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1992 ja 1996. Ganijev sijoittui molemmilla kerroilla kymmenottelussa kahdeksanneksi. Hän oli samassa lajissa viides vuoden 1997 MM-kisoissa.

Ennätykset 

Lähde: IAAF 

 Kymmenottelu: 8445 (1997)
 Seiväshyppy: 530 cm (1997)
 Pituushyppy: 786 cm (1998)

 Korkeushyppy: 207 cm (1995)
 100 m: 10,94 s (1995)
 Seitsenottelu (sisäradat): 5918 (1990)

Lähteet 

Uzbekistanilaiset yleisurheilun moniottelijat Vuonna 1968 syntyneet Elävät henkilöt
Eight Days a Week

Eight Days a Week on The Beatlesin kappale vuonna 1964 ilmestyneeltä albumilta Beatles for Sale. Sen ovat tehneet John Lennon ja Paul McCartney. Kappale syntyi, kun McCartney kysyi matkalla Lennonin luokse autonkuljettajaltaan, miten menee. Kuljettaja vastasi: ”Jaa, painan hommia täysillä, kahdeksan päivää viikossa.” Perillä hän kertoi tapauksen Lennonille, ja he rupesivat tekemään siitä kappaletta.

Yhdysvalloissa kappale sisältyi albumille Beatles VI, ja single nousi listaykköseksi kahden viikon ajaksi. Britanniassa sitä ei julkaistu singlenä.

Lähteet 

The Beatlesin kappaleet
Vuoden 1964 kappaleet
Rana (Norja)

Rana on Norjan kunta Nordlandin läänissä Helgelandin maakunnassa. Naapurikuntia ovat pohjoisessa Meløy, Beiarn ja Saltdal, etelässä Hemnes ja Leirfjord sekä lännessä Nesna, Lurøy ja Rødøy. Idässä kunta rajoittuu Ruotsiin. Ranan alueella on runsaita rautamalmiesiintymiä, ja sen teollisuushistoria alkoi jo vuonna 1799. Kunnan hallinnollinen keskus on Mo i Ranan kaupunki. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Ranan kunnassa oli 25 752 asukasta.

Katso myös
Jordbrugrotta, veden täyttämä luolasto, suosittu sukelluskohde

Lähteet

Aiheesta muualla
Aino Pohjanoksa

Aino Siviä Pohjanoksa (o.s. Kuosmanen, s. 17. maaliskuuta 1936 Rauma) on suomalainen eläköitynyt kasvatustieteiden tohtori, opetusneuvos ja poliitikko.

Pohjanoksa toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1983–1991. Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittu Pohjanoksa toimi eduskunnassa suuren valiokunnan, sivistys-, sosiaali- ja valtiovarainvaliokunnan sekä toisen lakivaliokunnan jäsenenä sekä valitsijamiehissä.

Luottamustoimissa Pohjanoksa on toiminut muun muassa Kehitysaluerahaston hallintoneuvostossa 1987–1992, Rauman kaupunginvaltuustossa 1977–1997 (joista kolme viimeistä vuotta valtuuston puheenjohtajana) ja Kansallisen sivistysliiton puheenjohtajana vuosina 1985–1987. Hänelle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi vuonna 1999.

Pohjanoksa valmistui kansakoulunopettajaksi Hämeenlinnan seminaarista vuonna 1958. Hän kirjoitti kasvatustieteen maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1976 ja professoriksi Turun yliopistosta vuonna 1980. Pohjanoksan väitöskirjan nimi oli Visuaalisen, verbaalisen ja taktillisen luovuuden kehittäminen alkuopetusikäisillä. Vuoden 1982 Pohjanoksa työskenteli dosenttina Tampereen yliopistossa.

Pohjanoksan vanhemmat olivat valokuvaaja Taavetti Kuosmanen ja Siviä Kuosmanen. Hän avioitui järjestysmestari Kimmo Pohjanoksan kanssa vuonna 1964. He saivat kaksi lasta, Iiron (s. 1965) ja Paunon (s. 1966).

Lähteet

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Rauman kaupunginvaltuutetut
Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Suomen koulujen rehtorit
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirsti Ala-Harja

Kirsti Raili Ala-Harja (s. 28. helmikuuta 1936 Kurikka) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Vaasan läänin vaalipiiristä kolme kautta vuosina 1987–1999. Vuosina 1995–1998 Ala-Harja oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtaja.

Ura ja elämä

Koulutus ja työelämä 
Ala-Harja syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän muutti opiskelemaan Helsinkiin vuonna 1956 ja kävi vuoden kauppaopiston ylioppilasluokkaa. Lääketieteen opinnot hän aloitti entisen opettajansa kehotuksesta. Ala-Harja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1964. Hän erikoistui keuhkosairauksiin vuonna 1971 ja sisätauteihin vuonna 1973 Helsingin yliopistossa.

Vuosina 1964–1968 Ala-Harja työskenteli Laakson sairaalan ja vuosina 1968–1972 Marian sairaalan apulaislääkärinä. Hän oli Etelä-Pohjanmaan keskussairaalan sisätautien osastonlääkäri 1973–1978 ja apulaisylilääkäri 1978–1984. Lapuan patruunatehtaan räjähdyksen sattuessa vuonna 1976 Ala-Harja oli työvuorossa ensiapupoliklinikalla ja toimi myöhemmin onnettomuudessa loukkaantuneita varten perustetun kuntoutustyöryhmän varapuheenjohtajana. Hän on työskennellyt myös useissa muissa lääketieteellisissä luottamustehtävissä ja työryhmissä. Ennen valintaa kansanedustajaksi Ala-Harja työskenteli Etelä-Pohjanmaan keskussairaalan kuntoutusylilääkärinä 1984–1987. Hän sai lääkintöneuvoksen arvonimen vuonna 1997.

Poliittinen ura 
Politikkaan Ala-Harja lähti vuonna 1986 kun Seinäjoen Kokoomuksen Naiset pyysivät häntä ehdolle vuoden 1987 eduskuntavaaleihin. Vuoden 1983 vaaleissa kaikki Vaasan vaalipiiristä valitut kansanedustajat olivat miehiä, ja alueen naisjärjestöt kampanjoivat Irma Rewellin johdolla naisten nostamiseksi politiikkaan Pohjanmaalla. Ala-Harja valittiin ensimmäisellä yrittämällä kansanedustajaksi. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 vaaleissa. Ala-Harja on ollut myös Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen.

Yksityiselämä 
Ala-Harja on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.

Lähteet

Viitteet

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansanedustajat
Seinäjoen kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset lääkärit
Vaasan vaalipiiri
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Myllyniemi

Pekka Juhani Myllyniemi (s. 1. kesäkuuta 1935 Hämeenlinna) on suomalainen upseeri, virkamies, poliitikko ja kuntajohtaja.

Koulutus 
Myllyniemi valmistui ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1954, suoritti aktiiviupseritutkinnon Kadettikoulussa vuonna 1957, kenttätykistön yliupseerikurssin vuosina 1960–1961, kapteenikurssin vuonna 1962 ja valtiotieteiden maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1970. 
Sotilasarvoltaan Myllyniemi on everstiluutnantti.

Työtehtävät 
Myllyniemi toimi opetusupseerina Karjalan Tykistörykmentissä Lappeenrannassa ja Reserviupseerikoulussa Haminassa vuosina 1957–1964, Valtion väestönsuojelukoulun vanhempana opettajana Lohjalla vuosina 1964–1970, suunnittelijana sisäasiainministeriössä vuosina 1970–1974 ja sisäasiainministeriön toimistopäällikkönä vuosina 1975–1983.
Kansanedustajana Myllyniemi oli vuosina 1983–1987. Hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja kuului Sosialidemokraattisen puolueen eduskuntaryhmään. Kansanedustajuutensa jälkeen Myllyniemi toimi sisäasiainministeriön pelastusylijohtajana vuosina 1986–1991. Vuosina 1991–1996 hän työskenteli kunnanjohtajana Lohjan kunnassa ja vuosina 1997–1998 Lohjan kaupunginjohtajana.

Selvitystehtävät 
Kunnanjohtajana Myllyniemi oli keskeinen toimija Lohjan kaupungin ja kunnan yhdistymisprosesissa 1995–97. Hän on myös toiminut palo- ja pelastustoimen selvitysmiehenä 1999–2000 ja tehnyt 10 kuntaliitosselvitystä eri puolilla Suomea 2000–08. Muihin selvitystehtäviin on kuulunut 2009 toiminta palomiesten vaihtoehtoiset urapolut selvitysmiehenä.

Luottamustehtävät 
Uransa aika Myllyniemi on toiminut lukuisissa luottamustehtävissä kuten presidentin valitsijamiehenä 1982, Lohjan kunnanvaltuutettuna 1977–1991, valtuuston puheenjohtajana 1978 ja 1985–1988 sekä kunnanhallituksen puheenjohtajana 1979–1984 ja 1989–1991. Hän on ollut Lohjan kaupunginvaltuutettu 2001–2008, Uudenmaan liiton hallitusvaltuuston jäsen 2001–2008, Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin kuntayhtymävaltuuston puheenjohtaja 2002–2004 sekä valtuuston jäsen 2005–2008. Vuosina 1998–2007 hän toimi SPR:n Helsingin ja Uudenmaan piirihallituksen puheenjohtajana. Myllyniemi oli SPR:n hallituksen jäsen 1999–2005.

Perhe 
Pekka Myllyniemi syntyi Hämeenlinnassa 1935. Hän oli vanhempiensa kapteeni Vilho ja Alli (o.s. Tevanen) Myllyniemen ensimmäinen lapsi. 
Vuonna 1959 Myllyniemi meni naimisiin Marja-Liisa Hiltusen kanssa. Heillä on neljä lasta, Liisa, Heikki, Marja ja Lulu, sekä seitsemän lastenlasta.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomalaiset upseerit
Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset opettajat
Lohjan kaupunginvaltuutetut
Lohjan kunnan- ja kaupunginjohtajat
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Rockseri

Rockseri Oy on kajaanilainen vapaa-ajan vaatteiden valmistaja ja jälleenmyyjä, jonka tuotteita myydään R-Collection -tuotemerkillä. Yritys on toiminut vuodesta 1978. Rockseri on tunnettu erityisesti anorakeistaan, T-paidoistaan ja huppareistaan. Rockserilla on Kajaanin tehtaanmyymälän lisäksi myymälät Oulussa, Rovaniemellä ja Helsingissä sekä verkkokauppa. Kajaanissa sijaitsevat myös yrityksen leikkaamo ja tekstiilipaino.

Yrityksen anorakit valmistetaan Suomessa ja Virossa. Se kappalevärjää anorakit Virossa ja college- ja trikoomateriaalit Suomessa. Lähes kaikki R-collection -tuotemerkin tuotteet valmistetaan Euroopassa, iso osa Suomessa tai lähimaissa.

Palkinnot ja tunnustukset
Kultainen Avain -kunniakirja (KTM)
 Keväällä 2014 Rockserin tuotteista järjestettiin näyttely Helsingin Designmuseossa

Lähteet

Aiheesta muualla
R-Collection sivusto
Rockserin sivusto
 Kauppalehti.fi. Yrityksen Rockseri Oy tiedot

Suomalaiset vaatetusalan yritykset
Tekstiiliteollisuus
Vaatemerkit
Ristintie

Ristintie on rukoushetki, jossa muistellaan Jeesuksen ristintien tapahtumia veistoksen äärellä. Perinne levisi Suomeen keskiajan lopulla. Hattulan Pyhän Ristin kirkko on Suomessa mahdollisesti ollut tällainen erityinen paikka, jonne on tehty pyhän ristin äärelle pyhiinvaelluksia ja järjestetty ristintie-kulkue muistopäivänä 5. toukokuuta. Tapa perustuu siihen, että keskiajalla uskottiin, että Kristuksen taakkaa oli mahdollista keventää rukoilemalla. Siihen liittyi myös oman kiirastulessa vietettävän ajan lyhentäminen. Kulkueessa kannettiin veistoksia, mahdollisesti useita, kuten ristiinnaulitseminen, ristiinnaulittu Jeesus sekä Maria ja Johannes.

Ristintien hartaus

Kristuksen ristintie kuvaa Jeesuksen matkaa tuomiosta hautaamiseen. Ristintie on kuvattu kaikkiin katolisiin kirkkoihin esimerkiksi maalaus-, veistos- tai reliefisarjana, tai yksinkertaisimmillaan vain ristintien pysähdyspaikkoja kuvaavilla numeroilla.

Etenkin katolisessa kirkossa vietetään paastonaikana ristintien hartauksia. Sitä voidaan viettää myös luterilaisessa kirkossa. Ristintien hartauteen kuuluu yleensä kullakin pysähdyspaikalla lyhyen meditaatiotekstin lukeminen, rukous ja madollisesti virren säkeistön tai sopivan hymin laulaminen. 

Ristintien pysähdyspaikat ovat

 Pilatus tuomitsee Jeesuksen kuolemaan.
 Jeesus ottaa ristin hartioilleen.
 Jeesus kaatuu ensimmäisen kerran.
 Jeesus kohtaa äitinsä.
 Simon kyreneläinen auttaa Jeesusta ristin kantamisessa.
 Veronika ojentaa Jeesukselle hikiliinan.
 Jeesus kaatuu toisen kerran.
 Jeesus kohtaa Jerusalemin itkevät naiset.
 Jeesus kaatuu kolmannen kerran.
 Jeesukselta riistetään vaatteet.
 Ristiinnaulitseminen.
 Jeesus kuolee.
 Jeesuksen ruumiin ottaminen ristitä, kuollut Jeesus äitinsä sylissä.
 Jeesuksen hautaaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristilliset juhlapäivät
Jumalanpalvelukset
Orno

Orno on Keravalla toiminut valaisintehdas.  Se perustettiin 1921 Helsingissä ja siirtyi Keravalle 1937. Orno lopetti toimintansa vuonna 2001.

Historiaa
Taidetakomo Orno Konstsmideri perustettiin 1921, kun taidetakomo Korussa oppinsa saanut A. V. Widén (A=August,V=Villehard) sekä G. F. Rosenberg ja E. Lagerqvist aloittivat työt pienessä, alle 30 neliömetrin tilassa ja alkoivat pian erikoistua valaisimiin. Vuonna 1936 Stockmann tuli mukaan Ornon omistajaksi ja alkoi kehittää valaisinpajaa voimakkaasti. Tehdas siirrettiin Keravalle Stockmannin omistaman Keravan Puusepäntehtaan tiloihin. Vuonna 1950 Ornossa oli jo 120 työntekijää.

Orno panosti vahvasti valaisinten muotoiluun. Tehtaan valaisimia suunnittelivat ennen sotia ja sotien aikana muun muassa Bertil Lindholm, Gunilla Jung-Pircklén ja Gunnel Nyman. 1940-luvun lopulta aina 1960-luvulle Ornon keskeisimmät valaisinmuotoilijat olivat Lisa Johansson-Pape ja Yki Nummi. 1950–1960-lukujen vaihteessa mukaan tulivat Svea Winkler ja Heikki Turunen. 1960-luvun puolivälissä Ornossa harjoitteli sittemmin tunnetuksi tullut japanilainen valaisinsuunnittelija Motoko Ishii. Ornon piirustuskonttori muotoilijoineen sijaitsi Stockmannin Helsingin-tavaratalossa ja tekninen piirustuskonttori Keravalla tehtaan yhteydessä.
 
Valaisinten materiaaleina Orno käytti lasia, metalleja ja jalopuuta sekä 1950-luvulta alkaen myös muovia. Kangasvarjostimia tehtiin omassa ompelimossa. Kodinvalaisimia tärkeämpi mutta vähemmän tunnettu osa Ornon toimintaa olivat julkisten kohteiden tekniset valaisimet ja tehokkaat ulkovalaisimet, joiden osuus liikevaihdosta oli noin 75 prosenttia vuonna 1950 ja 1980-luvulla vieläkin isompi.

Stockmann myi Ornon 1980-luvun puolivälissä ruotsalaiselle Asealle, jolta Orno siirtyi englantilaisen Thorn-Emin omistukseen. Toiminta loppui vuonna 2001. Ornon valaisinmalleja valmistavat nykyisin ainakin Keraplast Oy ja Innojok Oy.

Keravan museon Stockmann-Orno-kokoelma sisältää tehtaan toiminnasta ja tuotannosta kertovaa esineistöä sekä arkistoa. Kokoelmasta koottiin erikoisnäyttely Orno – Valoa, joka on esillä syyskuusta 2012 maaliskuun alkuun 2013.

Lähteet 
Vuonna 2019 ilmestyi kirja "ORNO VALAISINMUOTOILUA". Kirjan on laatineet LEENA KARTTUNEN, JURI MYKKÄNEN, HANNELE NYMAN.
IDBN 978-952-234-582-0

GRAAFINEN SUUNNITTELU MARJAANA VIRTA

LIVONIA PRINT, LATVIA 2019
Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Sisustusalan tuotemerkit
Tim Väyrynen

Tim Väyrynen (s. 30. maaliskuuta 1993 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa.

Seurajoukkueura 

Väyrynen teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa kaudella 2010 edustaen kasvattajaseuraansa FC Honkaa. Uransa ensimmäisen liigamaalin hän teki 15. toukokuuta 2011 Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Väyrynen voitti Veikkausliigan kauden 2013 maalikuninkuuden 17 maalilla, ja hänet valittiin kauden liigahyökkääjäksi.  sekä sarjan parhaaksi pelaajaksi

Väyrynen siirtyi saksalaisen Borussia Dortmundin kakkosjoukkueeseen tammikuussa 2014. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi Saksassa edelleen Dynamo Dresdeniin. Tammikuussa 2017 Väyrynen siirtyi 1,5 vuoden sopimuksella FC Hansa Rostockin riveihin. Elokuussa 2018 hän siirtyi hollantilaisseura Roda JC:n vahvuuteen. 

Heinäkuussa 2019 Väyrynen palasi Suomeen HJK:hon, jossa hän oli voittamassa Veikkausliigan ja Suomen Cupin mestaruuksia kaudella 2020. Tammikuussa 2021 Väyrynen teki sopimuksen albanialaisen SK Tiranan kanssa, mutta palasi saman vuoden elokuussa Suomeen Kuopion Palloseuraan. Hänen sopimuksensa kattaa myös kauden 2022.

Kauden 2022 loppuun mennessä Väyrynen on pelannut kahdeksan kautta Veikkausliigaa FC Hongan, HJK:n ja KuPS:n riveissä. Niissä hän on pelannut 151 ottelua ja tehnyt 65 maalia.

Maajoukkueura 
Väyrynen teki kolme maalia Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen EM-karsintaottelussa Walesia vastaan 14. elokuuta 2013. A-maajoukkuedebyytin Väyrynen teki 21. toukokuuta 2014 Tšekkiä vastaan.

Saavutukset

Henkilökohtainen 

 Veikkausliigan kuukauden pelaaja 3 kertaa eli kesäkuussa 2013, lokakuussa 2013 ja toukokuussa 2022
 Veikkausliigan paras maalintekijä kaudella 2013

Joukkueena 

 Veikkausliigan kultaa kaudella 2020 HJK:n riveissä,
 Veikkausliigan hopeaa kausilla 2013 Hongan riveissä sekä 2021 ja 2022 KuPS:n riveissä,
 Suomen cupin voitto 2012 Hongan riveissä, 2020 HJK:n riveissä ja 2022 KuPS:n riveissä.

Yksityiselämä 
Väyrynen on jalkapalloilija Mika Väyrysen poika.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Battlefield Play4Free

Battlefield Play4Free (BFP4F) on Digital Illusions CE:n kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelistä julkaistiin ensin suljettu beta marraskuussa 2010 valituille ja myöhemmin vuoden 2011 huhtikuussa avoin beta kaikille. Peli on hyvin paljon Battlefield 2:n kaltainen ja seuraa EA:n Battlefield Heroesin perässä mikromaksuilla varansa kerättävien selainpelien sarjaa.

Pelissä yhdistetään Battlefield 2:n tasot, Battlefield: Bad Companyn ja Bad Company 2:n aseet ja hahmoluokat sekä Battlefield Heroesin tasosysteemi ja hahmon kustomointi. Kartoille mahtuu 32 pelaajaa samanaikaisesti ja pelissä on 16 kulkuneuvoa, muun muassa helikoptereita ja panssarivaunuja.

Huhtikuussa 2015 EA kertoi sulkevansa Battlefield Play4Freen palvelimet 14. heinäkuuta 2015. Samalle he estivät uusien Play4Free-tunnuksien luonnin sekä Play4Free Fundsien siirtämisen pelitilille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

Battlefield-pelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Vuoden 2011 videopelit
Windows-pelit
Ilmaispelit
Siiri Vihantola

Siiri Margareta Vihantola (30. toukokuuta 1905 Turku – 30. tammikuuta 1983 Lapua) oli suomalainen lehtori ja kirjailija.

Vihantolan talvisota-aiheinen kertomuskokoelma Tulta hankien yllä joutui jatkosodan jälkeen kiellettyjen kirjojen listalle.

Vihantolan vanhemmat olivat toimittaja Frans Oskar Vihantola ja Hilda Josefiina (o.s. Lehtimäki). Vihantola tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta vuonna 1924. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1927. Vihantola toimi äidinkielen ja historian opettajana Lapuan yhteiskoulussa vuosina 1929–1952 ja lehtorina Lapuan yhteislyseossa vuosina 1952–1969.

Teoksia 
 Naisten työ, teoksessa Lakeus ja sen lapset : Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin 20-vuotisjulkaisu, kirj. Jalmari Sauli.  Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiiri], Vaasa 1937
 Tulta hankien yllä : kertomuksia.   WSOY 1940

Lähteet

Viitteet 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Caproni Ca.60

Caproni Ca.60 Noviplano oli yhdeksänsiipinen sadan hengen kuljetukseen suunniteltu lentoveneen prototyyppi. Siinä oli kahdeksan moottoria ja kolme kolmen siiven ryhmää. Tämän vallankumouksellisen lentokoneen oli tarkoitus kuljettaa matkustajia Ranskasta Yhdysvaltoihin ja takaisin. Koneesta rakennettiin vain yksi prototyyppi, ja se teki ainoan lentonsa 4. maaliskuuta 1921 Maggiorejärven yli Italiassa. Kone saavutti 18 metrin korkeuden (60 jalkaa) mutta kaatui pian sen jälkeen ja hajosi. Lentäjä pääsi koneesta vahingoittumattomana. Romuttunut lentokone otettiin talteen, mutta se paloi myöhemmin salaperäisessä tulipalossa.

Tekniset tiedot 
Yleiset ominaisuudet

 Miehistö:              8
 Kapasiteetti:          100 matkustajaa
 Pituus:                23,45 m (77 jalkaa)
 Siipien kärkiväli:     30 m (98 jalkaa)
 Korkeus:               9,15 m (30 jalkaa)
 Lentopaino:            26000 kg
 Voimanlähde:           8 x Liberty L-12 nestejäähdytteinen V12 moottori (400 hv)

Suorituskyky

 Matkanopeus:           130 km / h (70 solmua)
 Lentomatka:            660 km 
 Teho / paino:          11 W / kg (0,0070 hv / lb)

Aiheesta muualla
europeanairlines.no, The civilian transport aircraft of Caproni (1918-1939), s.5

Lentoveneet
Ca.60