joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jalkapallon Ison Britannian-mestaruuskilpailut

Jalkapallon Ison Britannian-mestaruuskilpailut on Englannin, Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin välinen turnaus jossa maat kamppailevat Yhdistyneen kuningaskunnan mestaruudesta. Ensimmäisen kerran mestaruudesta kilpailtiin vuonna 1884 ja viimeisen kerran 1984. Vuosina 1916–1919 ensimmäinen maailmansota esti kilpailemisen, myös vuosina 1940–1946 toinen maailmansota esti kilpailemisen.

Voittajat

Mestaruudet 
  54
  41
  12
  8

Katso myös 
 Yhdistyneen kuningaskunnan jalkapallomaajoukkue

Yhdistyneen kuningaskunnan jalkapallo
Honne ja tatemae

Honne ja tatemae () ovat japaninkieliset termit henkilön aidoille, sisäisille ajatuksille ja mielipiteille (honne) ja toisaalta miellyttävän sosiaalisen kanssakäymisen vuoksi ilmaistuille ajatuksille ja mielipiteille (tatemae). Japanilainen yhteiskunta arvostaa sopusointuista ja mahdollisuuksien mukaan konfliktitonta kanssakäymistä muiden kanssa. Tästä johtunee, että yleisen sovun säilyttämiseksi, kasvojen menetyksen ehkäisemiseksi ja toisten nolostuttamisen välttämiseksi harmoniaa edistävälle käytökselle on kehittynyt oma termi, tatemae (kirj. eteen rakennettu).

Japani ei suinkaan ole ainoa kulttuuri, jossa vastaavaa esiintyy, mutta harmonisen kanssakäynnin edesauttaminen lienee siellä luontevampaa ja mahdollisesti hienovaraisempaa kuin monissa läntisissä maissa, koska Japanissa omien tunteiden ja aikomusten vähäistä ilmaisua pidetään hyveenä. Toisinaan kulttuuriin tutustumattomat pitävät honnen ja tatemaen käsitteitä hämmentävinä tai kaksinaamaisina, vaikka tarkoitus on lähinnä suojella kaikkien osapuolten arvokkuutta ja tunteita. Esimerkiksi jos ruoka-aika koittaa vierailun kestäessä, emäntä saattaa pyytää vierailijaa syömään yhdessä perheen kanssa. Todennäköisesti tarkoitus on kuitenkin hienovaraisesti ilmaista vieraalle, että emännän puolesta nyt olisi sopiva hetki vieraan lähteä. Sosiaalisesti hyväksyttävä vastaus olisikin siis kieltäytyä kohteliaasti, lähteä kotiin ja antaa perheen aterioida keskenään.

Oman lähipiirin kanssa kommunikoidessa saa ja pitääkin ilmaista honnen mukaisia aitoja ajatuksia ja aikeita, kun taas vieraampien kanssa keskustellessa ja julkisissa tilanteissa, kuten liikeneuvotteluissa, pitäydytään tatemaen säätelemässä käytöksessä.

Lähteet 

Kansatiede
Japanilainen kulttuuri
Punaisen ladon murha

Punaisen ladon murha () oli pahamaineinen rikos, jossa William Corder ampui nuoren rakastettunsa Maria Martenin. Välikohtaus tapahtui Suffolkin pienessä kylässä Polsteadissa Englannissa vuonna 1827. Parin oli tarkoitus tavata paikallisella maamerkillä, Punaisessa ladossa ennen karkaamista Ipswichiin. Mariasta ei kuitenkaan kuulunut kokoontumisen jälkeen mitään. Näihin tosiasioihin sotkeutui jo pian tapahtumien jälkeen mielikuvitusta, ja siitä kehkeytyi tarina, joka kiehtoo ihmisten mieliä edelleen.<ref>Red Barn murder, introduction viitattu 16.7.2011 </</ref>

Corder pakeni rikospaikalta ja lähetti Martenin perheelle kirjeitä, joissa hän väitti naisen olevan täysin kunnossa. Ruumis oli haudattu latoon, ja se löytyi peittely-yrityksistä huolimatta sen jälkeen, kun Martenin äitipuoli kertoi nähneensä murhasta unta.

Corder löytyi Lontoosta, jossa hän oli avioitunut ja aloittanut uuden elämän. Hänet vietiin takaisin Suffolkiin ja tuomittiin laajalti uutisoidussa oikeudenkäynnissä syylliseksi murhaan. Corder hirtettiin Bury St. Edmundsissa vuonna 1828, ja hänen teloitustaan oli todistamassa suuri yleisö. Tarina on innoittanut lukuisia lauluja, näytelmiä ja artikkeleita sanomalehtiin. Rikoksen tapahtumapaikkana toiminut kylä otti paikan matkailunähtävyytenä, ja matkamuistoja metsästävät ovat napsineet ladosta muistoja. Näytelmät ja balladit pysyivät suosittuina läpi seuraavan vuosisadan, ja niitä on esitetty nykypäivään asti.

Lähteet

Murhat Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Rikokset Englannissa
Suffolkin historia
1827
Bašmakovon piiri

Bašmakovon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Penzan alueella Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 1619,6 neliökilometriä. Asukkaita on 22 900 henkeä (vuonna 2009).

Bašmakovon piiri sijaitsee Penzan alueen länsiosassa. Luoteessa se rajoittuu Zementšinon, koillisessa Patšelman ja kaakossa Belinskin piireihin sekä lounaassa Tambovin alueeseen. Maantieteellisesti piiri kuuluu metsäarovyöhykkeeseen. Pinnanmuodostus on kumpuilevan tasaista. Seudun kautta kulkee Volgan ja Donin vedenjakaja.

Piiriin kuuluu Bašmakovon kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) ja 15 maalaiskuntaa: Aleksejevka (keskuspaikka Nikuljevka), Bojarovka (Kamenka), Kandijevka, Kirillovka, Lipovka, Podgornoje, Potšinki (Marat), Šeremetjevo, Sofjevka (Bašmakovo), Solominka, Sosedka, Sosnovka, Troitskoje (Timirjazevo), Vysokoje ja Znamenskoje. Hallinnollinen keskus on Bašmakovo, josta on 169 kilometriä alueen pääkaupunkiin Penzaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 61. Asukkaista 94 % on venäläisiä. Lisäksi piirissä asuu mm. mordvalaisia, tataareja ja ukrainalaisia.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuuslaitokset ovat keskittyneet Bašmakovoon. Solominkassa on matonkutomo ja Spirtzavodissa viinatehdas. Piirin kautta kulkee Tulan ja Penzan välinen rautatie.

Piirissä toimii 12 keskikoulua ja ammattikoulu, kaksi musiikkikoulua ja lasten luomistyön keskus, 57 kulttuurilaitosta sekä kotiseutumuseo. Nähtävyyksiin kuuluvat prossikautiset asuinpaikat Gromokin kylän lähellä, Kandijevkan vuoden 1861 kapinan muistomerkki, vuonna 1808 rakennettu Znamenskojen kirkko sekä 1900-luvun alun tehdaslaitokset.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bašmakovon piirin sivusto 
 Bašmakovon piiri Penzan alueen sivustolla  
 Bašmakovon piiri Penzan alueen tietosanakirjassa 
 Bašmakovon piiri Ves Penzenski krai -sivustolla
Seattle Thunderbirds

Seattle Thunderbirds on yhdysvaltalainen junioreiden jääkiekkojoukkue, joka pelasi ensimmäisen kautensa 1977–1978. Joukkueen kotipaikka on Kentin kaupunki Washingtonin osavaltiossa. Se pelaa WHL-sarjassa.

Seura perustettiin nimellä Seattle Breakers vuonna 1977, kun Kamloops Chiefs siirrettiin Seattleen. Vuonna 1985 seura myytiin, ja se vaihtoi nimensä nykyiseksi Seattle Thunderbirdsiksi. Vuonna 1992 Thunderbirds osallistui Memorial Cup -turnaukseen isäntäjoukkueena. Vuonna 2009 seuran uusi jäähalli ShoWare Center valmistui Kentiin.

Joukkue kautena 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Matt O'Dette 
 Apuvalmentaja: Kyle Hagel 
 Apuvalmentaja: Matt Marquardt 
 Maalivahtivalmentaja: Brad Guzda 
 Fysiikkavalmentaja: Phil Varney 
 Huoltopäällikkö: Justin Sturtz 
 Puheenjohtaja: Russ Farwell 
 Toimitusjohtaja: Bill LaForge 
 Apulaistoimitusjohtaja: Jared Crooks 
 Henkilöstöjohtaja: Cal Filson 
 Pelaajakehitysjohtaja: Steven Goertzen 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Mark Romas 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 
Seattle Thunderbirdsin EliteProspects-sivut

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoseurat
Washingtonin urheilu
Kristian Kojola

Kristian Jani Petteri Kojola (s. 12. syyskuuta 1986 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Kojola on FC Hongan kasvatti, mutta pelasi ensimmäiset ottelunsa aikuisten sarjoissa FC Espoossa Kakkosessa. Tämän jälkeen hän on pelannut Veikkausliigaa AC Allianssissa, FF Jarossa, Tampere Unitedissa ja IFK Mariehamnissa sekä Ykköstä FC Hämeenlinnassa.

Talvella 2008 Kojola sai sopimuksen FF Jaron kanssa ja sen jälkeen hän on pelannut säännöllisesti pääsarjaa Suomessa pelatessaan. Kahden kauden jälkeen Kojola siirtyi Jarosta Tampere Unitedin riveihin, josta hän keväällä 2011 siirtyi monen muun TamU pelaajan tapaan IFK Mariehamniin Tampere Unitedin menetettyään liigalisenssinsä. IFK Mariehamnissa Kojola vietti kaksi kautta ennen siirtoa Saksaan.

Kesän 2012 jälkeen Kojola siirtyi Saksan 3. Ligaan Hallescher FC riveihin ja vietti siellä kaksi kautta, tehden yhden maalin. Kesällä 2014 Kojola siirtyi takaisin IFK Mariehamniin ja pelaa siellä myös kaudella kaudella 2015.

Kojola oli isossa roolissa IFK Mariehamnin voittaessa Suomen Cupin 2015 sekä Veikkausliigan vuonna 2016.

Kojola on pelannut poikien maaotteluita ja kuului niin sanottuun Vintiöt-maajoukkueeseen, joka osallistui Suomessa pelattuun alle 17-vuotiaiden MM-turnaukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Pružany

Pružany (,  , ) on kaupunki ja samannimisen hallintopiirin keskus Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Hallintopiirin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa kokonaisuudessaan 52 511. Heistä kaupunkilaisia olivat Pružanyn kaupungin 19 032 sekä Pružanyn piirin kaupunkimaisten taajamien Ružanyn 3 153 ja Šarašovan 1 889 asukasta. Lievä enemmistö pružanylaisista oli siis maaseudun asukkaita.

Piirin alueella tiedetään olleen esihistoriallista asutusta ainakin 8 000–9 000 vuotta sitten. Historiallinen maininta löytyy vuodelta 1433. Kaupunkioikeudet ja vaakunan Pružany sai 1589.

Kansallispuisto 
Belavežskaja Puštšan kansallispuisto sijaitsee suurelta osin Pružanyn piirin alueella.

Liikenneyhteydet 

Kobrynin kaupunki sijaitsee linnuntietä 40 kilometrin päässä ja Brestiin on noin 70 kilometriä.
Muhavetš-joen yläjuoksu kulkee kapeana kaupungin keskustan läpi. Satelliittikuvassa näkee lisäksi 6 kilometriä keskustan luoteispuolella sijaitsevan sotilaslentokentän.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lyhyt kuvaus kaupungista  (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus  (garady.org)
Kantakaupungin kartta  (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin  tai 
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta 
Kuvia kaupungista   ja  (radzima.org)
Kuvia piiristä   ja  (radzima.org)
Valokuvia Pružanyn kaupungista  (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja  

Brestin alueen kaupungit
Arto Ojala

Arto Erkki Pellervo Ojala (s. 11. toukokuuta 1944 Hausjärvi) on suomalainen poliitikko, entinen työmarkkinajohtaja ja Kemijärven entinen kaupunginjohtaja.

Koulutus ja ura työmarkkinajärjestöissä
Ojala valmistui ylioppilaaksi Hausjärven yhteiskoulusta vuonna 1964. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kansantaloustiedettä ja valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1969. Sotilasarvoltaan Arto Ojala on yliluutnantti. Vuosina 1968–1974 hän työskenteli Tilastokeskuksessa.

Vuonna 1974 alkoi Ojalan 33 vuoden mittainen ura elinkeinoelämän järjestöjen palveluksessa. Vuosina 1974–1992 hän työskenteli Suomen työnantajain keskusliitossa (STK) asiamiehenä, osastopäällikkönä ja johtajana. STK:n ja Teollisuuden keskusliiton (TKL) yhdistyttyä Ojala toimi vuosina 1993–1995 Teollisuuden ja työnantajain keskusliiton (TT) kansantalousosaston johtajana.

Vuosina 1996–1998 Ojala työskenteli Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtajana ja vuosina 1999–2004 samassa tehtävässä Palvelutyönantajissa (PT). Palvelutyönantajien ja Teollisuuden ja työnantajain keskusliiton yhdistyttyä vuoden 2005 alusta Ojala toimi Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) viestintä- ja sidosryhmäjohtajana, kunnes jäi tehtävästä eläkkeelle heinäkuussa 2007.

Kaupunginjohtajana ja politiikassa
Ojala aloitti Kemijärven kaupunginjohtajana joulukuussa 2008 Lapin läänin maaherraksi siirtyneen Timo E. Korvan sijaisena. Tammikuussa 2010 hänet valittiin jatkamaan tehtävässä vuoden 2010 loppuun Korvan irtisanouduttua virasta aloitettuaan Lapin aluehallintoviraston ylijohtajana.

Kaupunginjohtajavuosiensa jälkeen Ojala on toiminut kokoomuksessa. Marraskuussa 2011 hänet valittiin Lapin Kokoomuksen puheenjohtajaksi. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Kemijärven kaupunginvaltuustoon 235 äänellä ja tammikuussa 2013 Kemijärven kaupunginhallituksen puheenjohtajaksi. Hän on kokoomuksen ehdokas vuoden 2014 eurovaaleissa.

Yksityiselämä
Ojala on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat muun muassa kalastus, metsästys, golf, hiihto ja musiikki.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ojalan kotisivut

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kemijärven kauppalan- ja kaupunginjohtajat
Suomalaiset työnantajajärjestöjen johtajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Rock and Roll Music

Rock & Roll Music on Chuck Berryn Chess-levy-yhtiölle tekemä kappale, joka nousi Yhdysvaltain listalla sijalle yhdeksän joulukuussa 1957. Se oli Berryn kolmas Top 10 -hitti.

Tämän kaltaiset uraauurtavat kappaleet olivat peruskiviä, joille suuri osa 1960-luvun musiikista rakentui. The Beatles, Beach Boys, Dave Clark Five, Gerry & The Pacemakers ja Status Quo olivat niiden joukossa, jotka levyttivät tämän ylistyslaulun rock 'n' rollille.

Lähteet

Viitteet

Chuck Berryn kappaleet
Vuoden 1957 kappaleet
Ulf

Ulf on skandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu muinaisskandinaavisesta sutta tarkoittavasta sanasta Úlfr. 

Suomessa nimi Ulf on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 2 106 henkilölle. Ulfin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 5. heinäkuuta.

Tunnettuja Ulfeja
 Ulf Adelsohn, ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Ulf Göran Ahlfors, suomalainen psykiatri ja professori
 Ulf Andersson, ruotsalainen šakin suurmestari
 Ulf Dahlén, ruotsalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
 Ulf Ekman, ruotsalainen uskonnollinen johtaja, Livets Ord -liikkeen perustaja
 Ulf von Euler, ruotsalainen fysiologi ja farmakologi, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Ulf Findeisen, saksalainen mäkihyppääjä
 Ulf Gadd, ruotsalainen balettitanssija ja koreografi
 Ulf Grönholm, suomalainen ralliautoilija
 Ulf Holm, ruotsalainen poliitikko (vihreä)
 Ulf Kirsten, saksalainen jalkapalloilija
 Ulf Kortesniemi, suomalainen jalkapalloilija
 Ulf Kristersson, Ruotsin pääministeri
 Ulf Krokfors, suomalainen jazzbasisti
 Ulf Lindström, U. B. Lindström, kotieläinjalostustieteen professori ja järjestöjohtaja
 Ulf Lundell, ruotsalainen muusikko, kirjailija ja taiteilija
 Ulf Långbacka, suomalainen säveltäjä ja kapellimestari
 Ulf Löfgren, ruotsalainen kuvittaja ja kirjailija
 Ulf Nilsson, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Ulf-Ola Olin, suomalainen somistaja ja sotilas
 Ulf Olsson, ruotsalainen rikollinen
 Ulf Pilgaard, tanskalainen näyttelijä
 Ulf Erik Qvickström, suomalainen runoilija ja kääntäjä
 Ulf Rönnholm, suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Ulf Samuelsson, ruotsalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Ulf Sandström, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Ulf Schirmer, saksalainen kapellimestari
 Ulf Schmidt, ruotsalainen tenniksenpelaaja
 Ulf-Erik Slotte, suomalainen diplomaatti
 Ulf Mikael Smeds, suomalainen yritysjohtaja
 Ulf Stark, ruotsalainen kirjailija
 Ulf Stenskär, oik. Tor Weckström, suomenruotsalainen kirjailija
 Ulf Sterner, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Ulf Sundqvist, suomalainen poliitikko ja ministeri (SDP)
 Ulf Söderblom, suomalainen kapellimestari
 Ulf Söhmisch, saksalainen näyttelijä
 Ulf Thorgilsson (n. 993–1026), Tanskan jaarli
 Ulf Tikkanen, suomalainen kuvanveistäjä
 Ulf Timmermann, saksalainen kuulantyöntäjä
 Ulf Wallin, ruotsalainen viulisti
 Ulf Weinstock, ruotsalainen jääkiekkoilija.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Rainer Pelkonen

Yrjö Rainer Pelkonen (s. 19. huhtikuuta 1928 Kuopio) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin aitajuoksu.

”Raikku” Pelkonen karsiutui Helsingin 1952 olympialaisten 400 metrin aitajuoksun toisissa alkuerissä. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa ja voitti vuonna 1949 Pohjoismaiden akateemisen mestaruuden 800 metrin juoksussa. Seuratasolla hän edusti HIFK:ta. Hän voitti 400 metrin aitajuoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1952 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1950. Hän voitti 4 × 400 metrin ja 4 × 800 metrin viestijuoksussa 11 Suomen mestaruutta vuosina 1946–1954. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on 53,6 s vuodelta 1953.

Vuonna 2009 Pelkosesta tuli kaksinkertainen veteraaniyleisurheilun maailmanmestari 80-vuotiaiden miesten sarjassa. Hän voitti 1 500 m ja oli ankkurina voittaneessa Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.

Rainer Pelkonen oli perustamassa Mäkelänrinteen yhteiskouluun luokatonta lukiota vuonna 1971 ja sittemmin urheilulukiota. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1985.

Julkaisuja 

 Tervetuloa luokaton lukio (1994)
 Meidän Märsky, Mäkelänrinteen lukio 1957–1997 (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Ingrid (kuningatar)

Ingrid Victoria Sofia Louise Margareta (28. maaliskuuta 1910 – 7. marraskuuta 2000) oli ruotsalainen prinsessa ja myöhemmin Tanskan kuningatar.

Ingridin vanhemmat olivat kruununprinssi Kustaa Aadolf ja kruununprinsessa Margareta. Hän meni naimisiin Tanskan kruununprinssi Fredrikin kanssa 1935. Fredrikistä tuli kuningas Fredrik IX 1947, ja Ingridistä tuli samalla kuningatarpuoliso.

Ingrid ja Fredrik saivat kolme lasta. He ovat:
 Prinsessa Margareeta (s. 1940), myöhemmin Tanskan kuningatar Margareeta II. 
 Prinsessa Benedikte (s. 1944).
 Prinsessa Anne-Marie (s. 1946), myöhemmin Kreikan kuningatar Anne-Marie.  

Fredrik kuoli 1972. Sen jälkeen heidän tyttärensä Margareeta nousi valtaistuimelle, jolloin Ingridistä tuli kuningataräiti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin kuninkaalliset
Tanskan kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Kuningataräidit
Wiesbadenin koodeksi

Wiesbadenin koodeksi (myös Riesencodex "suurkoodeksi"),  Hs.2 on Hessische Landesbibliothekissa Wiesbadenissa säilytettävä koodeksi, joka sisältää Hildegard Bingeniläisen kootut teokset. Se on valtavan suuri koodeksi, painaa 15 kg, ja sen mitat ovat 30 × 45 cm . Se on peräisin noin vuodelta 1200, ja sen kirjoittaminen alkoi, kun hänen elämänsä oli aivan lopuillaan tai juuri päättynyt, hänen viimeisen sihteerinsä  Guibert Gemblouxilaisen aloitteesta. Teoksesta puuttuvat ainoastaan hänen lääkintää koskevat kirjoituksensa, jotka ehkä ovat muodostaneet toisen osan.

Koodeksissa on laaja kokoelma hänen kirjeitään. Tutkija Lieven Van Ackerin mukaan Hildegard suostui viimeisinä päivinään siihen, että kokoelman toimittajat tekivät muutoksia. Kokoelman muodon suunnitteli hänen ensimmäinen sihteerinsä Volmar ja sitä muokkasi hyvin voimakkaasti Guibert Gemblouxilainen, mutta Hildegard lienee silti vahvistanut muutokset.

Teos koostuu useasta erillisestä, erikseen kirjoitetusta osasta, jotka koottiin yhteen ja sidottiin. Teoksen puiset kannet ovat todennäköisesti peräisin myöhemmältä ajalta, ehkä 1400–1500-luvulta.
 Näkytrilogia: Scivias, Liber vitae meritorum, Liber divinorum operum 
 sävellykset: Symphonia, Ordo virtutum
 Hildegardin kirjeet: Epistolarium 
 Kielitieteelliset kirjoitukset, Lingua ignota, Litterae ignotae 
 Kokoelma saarnakatkelmia: Expositiones evangeliorum 
 Elämäkerta (Vita Hildegardis) kirjoittajina Gottfried ja Theoderich,
Kirje Mainzin prelaateille: Ad praelatos Moguntinenses 

Lisäksi siinä on lyhyt Villersin munkkien kirje Hildegardin kuoleman jälkeiseltä ajalta.

Koodeksi oli vuosisatojen ajan syntypaikassaan Rupertsbergin luostarissa lähellä Bingeniä.  30-vuotisen sodan aikana nunnat siirsivät koodeksin Reinin toisella puolelle Eibingenin luostariin. Uudestaan se siirrettiin 1800-luvun alun maallistumisen aikana, vuonna 1814 Wiesbadenin valtionkirjastoon.  Toisen maailmansodan aikana se vietiin turvaan Dresdeniin, jossa se säilyi mutta josta se vasta suurin ponnistuksen saatiin 1948 takaisin Wiesbadeniin.

Lähteet
 Barbara Newman. Voice of the Living Light: Hildegard of Bingen and Her World. Berkeley: University of California Press, 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla
Riesencodex verkossa

1200-luvun kirjat
Käsikirjoitukset
Mark Randall

Mark Leonard Randall (s. 28. syyskuuta 1989 Milton Keynes, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Englannin jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Valioliigassa Arsenalin joukkueessa.

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1989 syntyneet
Salli Systems

Salli Systems eli Easydoing Oy on ergonomisten kalusteiden suunnitteluun ja valmistukseen erikoistunut suomalainen perheyritys. Yrityksellä on maailmanlaajuinen patentti keksimälleen keskiraolliselle satulatuolille. Salli Systemsin tavoite on saada aikaan istumakulttuurin vallankumous, jonka myötä ihmiset istuisivat vähemmän terveydelle haitallisesti.

Yrityksessä työskentelee useita fysioterapeutteja, mm. varatoimitusjohtajana ja avainasiakaspäälliköinä.

Tuotanto
Salli Systemsin tehdas sijaitsee Rautalammilla Pohjois-Savossa. Tuotanto- ja toimitilat on rakennettu Sahalan Kartanon vanhaan navettaan, joka on yli 200 vuotta vanha. Satulatuolit tehdään suureksi osaksi käsityönä. Suomalaisen Työn Liitto on myöntänyt Salli Satulatuoleille Avainlippu- ja Design from Finland -merkit.

Satulatuolien Ergonomia

Yrityksen mukaan sen valmistamien satulatuolien muotoilu saa aikaan hyväryhtisen istunnan ilman haitallista painetta pehmytkudoksille (mm. sukuelimille) ja vähentää merkittävästi istumaperäisiä vaivoja, kuten selkäkipuja. Kuopion yliopiston tekemässä riippumattomassa tutkimuksessa on todistettu istumapaineen keskittyvän istuinkyhmyille, mikä vähentää istumapaineen kohdistumista sukuelinten alueelle, lantionpohjaan ja suurille lihaksille pakaroissa ja reisissä. 

Sallin satulatuolilla istuessa kulma lantiossa on n. 135 astetta. Skottilais-kanadalaisen tutkimuksen mukaan haitaton kulma selän ja reisien välillä on 135 astetta tai suurempi. Tämä todettiin magneettikuvauksien avulla, joissa koehenkilöt istuivat toimistotuoleissa eri asennoissa.

Keskiraollista satulatuolia Salli Systems mainostaa sanoen sen olevan selän ja sukuelinten terveydelle haitattomin istuinvaihto.

Vienti
Yritys vie Salli Satulatuoleja yli 70 maahan (2/2020)

Eettisyys
Salli Systems on julkaissut arvonsa, jossa se kuvailee omia taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä vastuitaan. Yritys on ilmoittanut tavoitteekseen korvata tulevaisuudessa kaikki hiilidioksidipäästöt.

Yrityksen verkkosivuille on kerätty tietoa ergonomiasta, myös sellaista tietoa mikä ei liity sen myymiin tuotteisiin. Sivuilla kannustetaan myös terveelliseen elämäntapaan.

Salli Systems medioissa
Conan O'Brien esitteli Salli satulatuolia ja siihen liittyvää valmistajan tekemää videota The Tonight Show -keskusteluohjelmassa kesällä 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Salli Systems verkkosivut

Suomalaiset perheyritykset
Huonekaluvalmistajat
Sisustusalan tuotemerkit
Rautalampi
Uimala Katariina

Uimala Katariina on Kotkan Katariinan kaupunginosassa sijaitseva uimahalli, jonka yhteydessä on myös maauimala. Maauimalassa käytiin avauskilpailut vuonna 1954 ja yleiseen käyttöön se avattiin 1955. Uimahalli valmistui 1970.

Sisäaltaan pituus on 25 metriä, maksimisyvyys 4,8 m ja minisyvyys 1,4 m. Lisäksi sisällä on kuntoutusallas, lastenallas ja pienten lasten allas. Laitteistoina on niska- ja selkähierontasuihkut, porepenkki ja vastavirtalaite.

Maauimalan altaan pituus on 50 metriä. Hyppytelineet ovat 10 metrin, 7,5 metrin ja 5 metrin korkeudella sekä ponnahduslauta yhden metrin korkeudella. Ulkotiloissa on myös katsomo, lasten ulkoallas ja laaja auringonottoalue. Maauimala on yleensä auki peruskoulujen kesäloman ajan.

Lähteet

Kotkan urheiluhallit
Uimahallit
Maauimalat
Tuki- ja liikuntaelinsairaudet

Tuki- ja liikuntaelinsairaus, lyhennettynä TULES, on sairaus tai oireyhtymä, joka vaikuttaa osaan tai koko tuki- ja liikuntaelimeen. Liikuntaelimistön vaivat ovat kaikkein tavallisimpia työhön liittyviä terveysongelmia sekä Suomessa että muissa maissa. Tuki ja liikuntaelinsairauden oireet voivat johtua esimerkiksi tulehduksesta.

Suomessa 
Noin viidesosa suomalaisista kärsii vähintään yhdestä tuki- ja liikuntaelinsairaudesta. Nämä sairaudet ovat yleisimpiä eläkeikäisten keskuudessa, joista kolmannes kärsii tuki- ja liikuntaelinsairauksien aiheuttamista toimintakyvyn vajauksista. 

Krooninen alaselkäoireyhtymä on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen mukaan Suomen yleisin tuki- ja liikuntaelinsairaus. Suomen aikuisväestöstä 17 % sairastaa sitä.

Vain noin 0,7 prosenttia työikäisistä suomalaisista on selkäkivun perusteella myönnetyllä työkyvyttömyyseläkkeellä. TULES oli kuitenkin yleisin syy sairauspäivärahan myöntämiselle vuosina 2004–2008. Kela maksoi vuonna 2008 TULES-oireiden aiheuttamien sairauspoissaolojen vuoksi 15,20 euron suuruista sairauspäivärahaa yhteensä 5,4 miljoonalta päivältä eli yhteensä noin 82 miljoonaa euroa. Tuki- ja liikuntaelinsairauksien yrityksille aiheutuvista kustannuksista ei ole tehty virallisia arvioita.

Noin 10–15 prosenttia nuorista urheilijoista kärsii alaselkäkivusta.

Riskitekijät 
Puutteellinen palautuminen työn rasituksista voi johtaa tuki- ja liikuntaelinsairauksien syntyyn. Hyvät vaikutusmahdollisuudet työaikoihin vähentävät tuki- ja liikuntaelinoireiden riskiä. Esimerkiksi vuorotyön yksilöllinen työvuorosuunnittelu auttaa työntekijöitä nukkumaan paremmin ja vähentää sairauspoissaoloja.

Myös liian viileä sisäilma saattaa aiheuttaa lihas- ja nivelkipuja.

TULE-sairauksia ja -oireyhtymiä

Enkondrooma
Fibromyalgia
Hypermobiliteettisyndrooma
Hyppääjän polvi
Iskias
Jännetuppitulehdus
Kampurajalka
Kihti
Kondrosarkooma
Kuopparinta
Kylkivälilihaksen tulehdus
Kyttyräselkäisyys
Luukasvain

Moniniveltulehdus
Niskakipu
Nivelreuma
Nivelrikko
Noidannuoli
Osteoartroosi
Osteoblastooma
Osteomalasia
Osteoporoosi
Pagetin tauti
Penikkatauti
Plantaarifaskiitti

Psoriasis
Rannekanavaoireyhtymä
Reaktiivinen niveltulehdus
Riisitauti
Scheuermannin tauti
Selkäkipu
Selkärankareuma
Sjögrenin oireyhtymä
Skolioosi
Tenniskyynärpää
Tietzen oireyhtymä
Välilevypullistuma

Lähteet 
Heliövaara Markku ja Riihimäki Hilkka: Tuki- ja liikuntaelinten sairaudet. Suomalaisten terveys, toim. Aromaa et al. 2005
Tuki- ja liikuntaelinten sairaudet  Duodecim terveyskirjasto

Viitteet

Aiheesta muualla
Karhulan uimahalli

Karhulan uimahalli on Kotkan Karhulan kaupunginosassa sijaitseva uimahalli. Halli valmistui 1978. Pääaltaan pituus on 25 metriä. Lisäksi hallissa on lastenallas, kylmäallas ja kaksi kuntosalia. Pääaltaan hyppytorni on kolmen metrin korkeudella ja pomppulauta yhden metrin korkeudella. 

Karhulan uimahallissa tehtiin merkittävä peruskorjaus vuosina 2009–2010. Pääaltaan matalan puolen pohjaa nostettiin vesiliikunnan helpottamiseksi. Halliin tuli muun muassa hissi, kaksi invasaunaa, kirkasvalohuone ja kaksi kuntosalia.

Karhulan uimahallin pihalle sijoitettiin peruskorjauksen jälkeen ennen Karhulan torilla sijainnut Esko Heikkilän veistos Portsari ja kaksonen.

Lähteet

Kotkan urheiluhallit
Uimahallit
José Anigo

José Anigo (s. 15. huhtikuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.

Ura pelaajana

Anigo aloitti pelaajauransa juniorina Cité Saint-Louis'n ja Provence Sportsin joukkueissa, kunnes liittyi 1975 Olympique de Marseillen juniorijoukkueeseen. Hän debytoi edustusjoukkueessa 1979 ja pelasi seurassa kaikkiaan yli 200 sarjaottelua. Hän oli mukana OM:n noustessa pääsarjaan kaudella 1983–1984. Hän jätti seuran 1987 vähäisen peliajan vuoksi ja siirti Nîmes Olympiqueen. Kolmen kauden jälkeen Anigo siirtyi US Marseille Endoumeen. Hän pelasi uransa lopun alemmilla sarjatasoilla ja edusti myös SO Cassis Carnoux'ta. Hän lopetti pelaajauransa 35-vuotiaana 1996.

Ura valmentajana

Pelaajauransa lopulla Anigo toimi kauden 1995–1996 US Endoumen pelaajavalmentajana. Hän toimi myös yhden kauden ajana GS Consolat'n päävalmentajana, kunnes palasi Olympique Marseillen organisaatioon ja aloitti työskentelyn valmentajana centre de formation'ssa'. Kesäkuussa 2001 Anigosta tuli OM:n päävalmentaja, mutta pesti jäi lyhyeksi, kun Tomislav Ivićin palasi takaisin jo syyskuussa. Anigo nousi päävalmentajaksi uudelleen tammikuussa 2004 Alain Perrinin potkujen jälkeen. Hänen johdollaan seura sijoittui kauden päätteeksi Liguessä seitsemänneksi ja eteni UEFA Cupin finaaliin, jossa Valencia CF oli kuitenkin parempi maalein 2–0. Hyvän menestyksen vuoksi Anigo sai jatkaa tehtävässään, mutta kehno syyskausi koitui lopulta kohtaloksi ja hän sai lähteä joulukuussa 2004. 

Kauden 2005–2006 alusta alkaen Anigo on jatkanut uraansa Olympique Marseillessa urheilutoimenjohtajana. Hänen aikanaan seura on hankkinut useita nuoria lupaavia pelaajia (Franck Ribéry, Mamadou Niang, Steve Mandanda) sekä kokeneempia vahvistuksia (Djibril Cissé, Benoît Cheyrou), jotka ovat olleet avainasemassa seuran paluussa Ranskan huipulle. Joulukuussa 2013 Olympique Marseille erotti päävalmentajansa Élie Baupin ja ilmoitti, että Anigo toimii seuran päävalmentajana kauden loppuun saakka.  

Kesäkuussa 2015 Anigo palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli tunisialaisen Espérancen päävalmentaja.  Viisi tappiota kauden seitsemästä ensimmäisestä ottelusta johtivat pikapotkuihin elokuun lopussa. 

Heinäkuussa 2017 Anigo palasi valmennustehtäviin kreikkalaisseura Levadiakosin päävalmentajana. Ranskalaisen johdolla seura sijoittui Kreikan Superliigassa kymmenenneksi. Kauden 2017/18 jälkeen Anigo siirtyi Levadiakosista Panionionisin päävalmentajaksi. Anigon pesti päättyi potkuihin joulukuun alussa 2018, kun Panionios oli Kreikan liigassa kahdeksantena.

Meriitit valmentajana

 UEFA Cupin hopeaa: 2004

Lähteet

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Natashia Williams

Natashia Williams-Blach (s. 2. elokuuta 1978 Pontiacissa Illinoisissa) on amerikkalainen näyttelijä ja aiempi Wonderbra-kampanjamalli, joka tunnetaan ehkä parhaten roolistaan Shane Phillipsinä sarjassa She Spies. Hän on esiintynyt myös sarjoissa So Little Time ja Romeo!.

Natashia esiintyi American Idolin seitsemännellä tuotantokaudella Natashia Blachina. Muutos sukunimessä johtui hänen avioliitostaan. Hän pääsi Hollywood-kierrokselle asti viidenkymmenen parhaan joukkoon, mutta tippui pois kisasta juuri ennen, kuin Top 24 valittiin

Televisioroolit
So Little Time (2001–2002) – Tedi
She Spies (2002–2004) – Shane Phillips
Romeo! (2004–2006) – Angeline Eckert Miller

Televisiovierasroolit
Saved by the Bell: The New Class (1995)
Malcolm & Eddie (1997)
Smart Guy (1997)
Son of the Beach (2000)
Grown Ups (2000)
Girlfriends (2001)
The Parkers (2001)
Men, Women & Dogs (2001)
CSI: Miami (2005)
All of Us (2006)
The Vampire Diaries (2010)

Filmografia
Peluri (Def Jam's How to Be a Player, 1997)
Hakoteillä (Trippin''', 1998)Suhdepeliä (Two Can Play That Game, 2001)Smiley Face (2007)Circle of Eight'' (2009)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Parfenava

Parfenava eli Parafjanovo (, ) on pieni, 250 asukkaan kylä Dokšytsyn piirissä, Vitsebskin alueella, Valko-Venäjällä. Kylä sijaitsee 11 kilometriä Dokšytsystä länteen. Kylän kautta kulkee rautatie.

Kylässä on syntynyt venäläinen säveltäjä Vladimir Dukelski, joka tunnetaan paremmin nimellä Vernon Duke.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Valko-Venäjän kylät ja taajamat
Rosemary Murphy

Rosemary Murphy (13. tammikuuta 1925 München, Saksa – 5. heinäkuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.

Murphyn vanhemmat olivat amerikkalaiset Mildred (o.s. Taylor) ja diplomaatti Robert D. Murphy. He lähtivät Saksasta vuonna 1939, kun toinen maailmansota alkoi.

Murphy meni Manhanttanville Collegeen ja näyttelijäkouluun Neighborhood Playhouseen ja Actors Studioon ennen kuin aloitti teatterinäyttelijän uransa. Hän teki lavadebyyttinsä Saksassa vuonna 1949. Broadway-debyyttinsä hän teki vuonna 1950 The Tower Beyond Tragedy -näytelmässä.

Murphy näytteli myös elokuvissa ja televisiossa. Hän näytteli Sara Delano Rooseveltia minisarjoissa Eleanor and Franklin (1976) ja Eleanor and Franklin: The White House Years. Hän esiintyi Maudie Atkinsonina Kuin surmaisi satakielen -elokuvassa sekä prostituoituna Callie Hackerina Lahjomaton sheriffi -elokuvassa (1973).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Filmography and biographical information from the New York Times 
 NNDB listing

Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Sergei Aleksandrovitš

Sergei Aleksandrovitš Romanov (; 11. toukokuuta (J: 29. huhtikuuta) 1857 Tsarskoje Selo – 17. helmikuuta (J: 4. helmikuuta) 1905 Moskova) oli venäläinen suuriruhtinas ja keisari Aleksanteri II:n neljäs poika. Hän oli keisari Aleksanteri III:n veli ja veljenpoikansa keisari Nikolai II:n lanko.

Sergei Aleksandrovitš osallistui Venäjän ja Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Vuonna 1881 tehdyn Palestiinan-matkan tuloksena oli hänen johtamansa Ortodoksisen Palestiina-seuran perustaminen. Vuosina 1887–1891 hän toimi Henkikaartin Preobraženskin rykmentin komentajana. Vuodesta 1891 lähtien hän oli Moskovan kenraalikuvernööri ja sen ohella vuodesta 1896 Moskovan sotilaspiirin joukkojen komentaja.

Suuriruhtinas oli naimisissa keisarinnan siskon, Hessenin prinsessan Jelizaveta Fjodorovnan kanssa. Hänet tunnetaan äärimmäisenä taantumuksellisena, uskonnollisena fanaatikkona ja antisemiittinä. Hänellä oli huomattava vaikutus Nikolai II:n sisäpolitiikkaan. Moskovan kenraalikuvernöörinä Sergei Aleksandrovitš vainosi juutalaisia ja toimi aktiivisesti vallankumouksellisten nujertamiseksi. Sosialistivallankumouksellinen Ivan Kaljajev murhasi hänet Kremlissä.

Veikko Kerttula ohjasi vuonna 1969 suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa käsittelevän televisioelokuvan Oikeamieliset. Elokuva perustuu Albert Camusin samannimiseen näytelmään vuodelta 1950.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanov-suku
Venäläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko (kirja)

Tyrvään Pyhän Olavin kirkko – Sata ja yksi kuvaa on vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa esitellään Tyrvään Pyhän Olavin kirkon historia ja uudet kirkkomaalaukset ja niiden synty. Kirjan tekstin on kirjoittanut tyrvääläissyntyinen toimittaja Pirjo Silveri, jolle kirkko tuli tutuksi jo edellisen kirjan, talkootyötä käsittelevän Kirkonrakentajat : kaikkien aikojen talkoot Tyrväällä tekemisen yhteydessä. Kirkkomaalauksia esittelevä teos julkistettiin Sastamalassa Vanhan kirjallisuuden päivillä 3. heinäkuuta 2010.

Kirkon sisätilojen maalausta Silveri seurasi jo taiteilijoiden valinnasta lähtien tehtävään kutsuttuna dokumentoijana. Taiteilijoiden valintaprosessi ei ollut helppo, sillä seurakunnalla oli oma näkemyksensä ja helsinkiläisillä asiantuntijoilla omansa. Lopulta seurakunta päätti kuitenkin tehdä valinnan itse ja valitsi tekijöiksi Kuutti Lavosen ja Osmo Rauhalan. Silveri esittelee kirkon, sen sisätilojen suunnittelun ja myös itse taiteilijat ja heidän avustajansa. 

Sen jälkeen kun työt paljastettiin loppukesällä 2009, kirkkoon kävi tutustumassa puolentoista kuukauden aikana yli 40 000 vierasta, ja mielenkiinto jatkui seuraavana kesänä yhtä tiiviinä. Silverille kirkon saama suosio ei ollut yllätys.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teoksen esittely kustantajan Kirjapajan sivustolla

Vuoden 2010 kirjat
Suomalaiset tietokirjat
Alan Lloyd Hodgkin

Sir Alan Lloyd Hodgkin (5. helmikuuta 1914 Banbury, Oxfordshire – 20. joulukuuta 1998 Cambridge) oli brittiläinen biofyysikko, jolle myönnettiin vuoden 1963 Nobelin lääketieteen palkinto hermoimpulssin ionimekanismin selvittämisestä.

Ura 
Hodgkin opiskeli Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa vuosina 1932–1936. Vuosina 1937–1938 Hodgkin työskenteli New Yorkin Rockefeller-instituutissa Herbert Gasserin laboratoriossa ja oppi preparoimaan kalmarin jättiläisaksoneita Woods Holessa Kenneth Stewart Colen opastuksella. Hodgkin palasi Cambridgeen 1938 ja aloitti yhteistyön oppilaansa Andrew Huxleyn kanssa.

Heinäkuussa 1939 Hodgkin ja Huxley onnistuivat mittaamaan kalmarin jättiläisaksonin solunsisäisen sähköisen potentiaalin hermoimpulssin aikana. Merkittävin havainto oli, että solun sisäpuoli muuttuu hermoimpulssin aikana positiiviseksi ulkopuoleen nähden, kun taas lepotilassa sisäpuoli on negatiivinen. Aiemmin oli luultu, että hermoimpulssin aikana kalvojännite kohoaa vain nollaan mutta ei sen yli. Kokeet tehtiin Plymouthin Meribiologisessa laboratoriossa () Devonissa.

Toisessa maailmansodassa Hodgkin osallistui mikroaaltotaajuudella toimivan lentokonetutkan kehitystyöhön.

Sodan jälkeen Hodgkin palasi Cambridgeen tutkimus- ja opetustyön pariin. Hodgkinin, Huxleyn ja Katzin viiden artikkelin sarja Journal of Physiologyssa vuonna 1952 on muodostunut merkkipaaluksi hermofysiologiassa. Artikkeleissa kuvataan malli, jonka mukaan natrium- ja kaliumionit kulkevat hermoimpulssin aikana erillisiä reittejä pitkin solukalvon läpi. Malli ennakoi paitsi erillisten natrium- ja kaliumläpäisevien ionikanavien olemassaolon, myös jänniteherkkien ionikanavien neliosaisen rakenteen. Nämä löydettiin vasta myöhemmin.

Hodgkin sai Nobel-palkinnon vuonna 1963 yhdessä Andrew Huxleyn ja John Ecclesin kanssa. Hodgkin lyötiin ritariksi vuonna 1972 ja kutsuttiin Ansioritarikunnan jäseneksi seuraavana vuonna. Vuosina 1970–1975 Hodgkin oli Royal Societyn puheenjohtaja ja vuosina 1978–1984 Cambridgen Trinity Collegen johtaja.

Vuonna 1970 Hodgkin keskitti huomionsa näköaistin tutkimukseen Denis Baylorin tuotua hänen laboratorioonsa tekniikan, jonka avulla verkkokalvon valoaistinsoluista oli mahdollista tehdä solunsisäisiä mittauksia. Hodgkinin laboratoriossa Cambridgessa vuosina 1970–1988 tehdyt työt muodostivat perustan tietämykselle sauva- ja tappisoluissa tapahtuvasta fototransduktiosta eli valon muuntamisesta sähköisiksi signaaleiksi.

Yksityiselämä 
Hodgkin oli vuodesta 1944 alkaen naimisissa Marion Rousin kanssa, joka oli vuonna 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon voittaneen patologin Peyton Rousin tytär.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Royal Societyn jäsenet
Brittiläiset biofyysikot
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Prince of Persia: The Sands of Time

Prince of Persia: The Sands of Time on Ubisoft Montrealin kehittämä toimintaseikkailu- ja tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna  usealle alustalle.

Pelin suosio johti kolmeen jatko-osaan: Prince of Persia: Warrior Within, Prince of Persia: The Two Thrones ja Prince of Persia: The Forgotten Sands. 

Pelistä julkaistiin myös elokuva, mutta se on saanut kovaa kritiikkiä pelin faneilta.

Pelaaminen 
Sands of Time oli yksi maailman ensimmäisistä peleistä, joissa tasohyppely perustui parkouriin.  Prinssi pystyy sulavasti kiipeilemään ja väistelemään erilaisia ansoja. Prinssin äärimmäinen akrobatia on myös keskeinen osa taistelemista, kun prinssi pystyy vaivattomasti loikkimaan vihollisten ylitse. Pelissä Prinssi saa voiman hallita aikaa. Prinssi voi muun muassa kelata aikaa taaksepäin, hidastaa aikaa ja nähdä tulevaisuuteen.

Vastaanotto 
Peli sai yhteensä kahdeksan palkintoa vuoden 2004 Interactive Achievement Award -palkintogaalassa. Se valittiin vuoden konsolipeliksi, vuoden toimintaseikkailuksi konsoleilla ja tietokoneella ja vuoden PC-peli-innovaatioksi, minkä lisäksi se sai palkintoja animaatiosta, suunnittelusta, pelattavuudesta ja visuaalisuudesta.

Lähteet 

Prince of Persia -pelit
Vuoden 2003 videopelit
Hack and slash -pelit
Game Boy Advance -pelit
Nintendo GameCube -pelit
Xbox-pelit
Windows-pelit
PlayStation 2 -pelit
Mobiilipelit
PlayStation 3 -pelit
PlayStation Network -pelit

de:Prince of Persia#Prince of Persia: The Sands of Time
Trooppinen myrsky Arlene

Trooppinen myrsky Arlene oli vuoden 1993 suhteellisen hiljaisen hurrikaanikauden ensimmäinen nimetty myrsky. Se muodostui Meksikonlahdella 18. kesäkuuta, liikkui luoteeseen ja iski Texasiin 19.–21. kesäkuuta välisenä aikana. Se aiheutti 29 ihmisen kuoleman Meksikossa ja Yhdysvalloissa, minkä lisäksi trooppinen aalto, josta se kehittyi, tappoi 20 ihmistä El Salvadorissa. Aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin 55 miljoonaa dollaria.

Vuoden 1993 Atlantin hurrikaanikausi
Seppä (täsmennyssivu)

Sepät voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 seppä, ammatti
 sepät (Elateridae), kovakuoriaisheimo
 sepikät (Eucnemidae), kovakuoriaisheimo
 seppämäiset (Elateroidea), kovakuoriaisten yläheimo
 hopeasepät eli pintapyöriöt (Gyrinidae), kovakuoriaisheimo
 useita tukaanien heimoon (Ramphastidae) kuuluvia lintusukuja, jotka aiemmin luettiin omaan Capitonidae-heimoonsa:
 kruunusepät (Capito)
 kardinaalisepät (Eubucco)
 aprikoosisepät (Semnornis)
 vihersepät (Megalaima)
 kaljunaamasepät (Gymnobucco)
 tummasepät (Stactolaema)
 pikkusepät (Pogoniulus)
 viirusepät (Tricholaema)
 paksunokkasepät (Lybius)
 maasepät (Trachyphonus)
 kaskasseppä (Psilopogon pyrolophus)
 nokiseppä (Caloramphus fuliginosus eli Calorhamphus fuliginosus)
 ampiaisseppä (Buccanodon duchaillui)
 sulttaaniseppä (Trachylaemus purpuratus)
 Seppä, kauppakeskus Jyväskylän Seppälässä
 Seppä, sukunimenä:
 Anita Seppä (s. 1969), suomalainen taidefilosofian ja kuvataiteiden tutkija
 Antti Seppä (s. 1947), suomalainen näyttelijä
 Erkki Seppä, suomalainen basisti
 Jarmo Seppä (s. 1953), suomalainen aitajuoksija
 Jussi Seppä (1885–1951), suomalainen harrastelijalintutieteilijä
 Jyrki Seppä (s. 1961), suomalainen jääkiekkoilija
 Lilli Loiri-Seppä, kirjailija, laulujen sanoittaja ja mainonnan suunnittelija
 Mauri Seppä (1916–2000), suomalainen Kokoomuksen kansanedustaja
 Pekka Seppä ("Pablo Seppä", s. 1946), suomalainen muusikko ja näyttelijä
 Petri Seppä, suomalainen jalkapalloilija
 Pirjo Seppä (s. 1946), suomalainen suunnistaja
 Saija Seppä (s. 1998), suomalainen keskimatkan juoksija
 Uuno Uljas Seppä (1885–1966), suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori
 Veli Seppä (1947−2022), suomalainen taidemaalari ja taideväärentäjä
 Seppä-nimisiä kuvitteellisia henkilöitä:
 Nuutti Seppä, tv-sarjassa Salatut elämät
Oulun käräjäoikeus

Oulun käräjäoikeus toimii Oulussa ja Ylivieskassa, ja sen istuntopaikat ovat Oulussa, Kuusamossa ja Ylivieskassa. Sen tuomiopiiri on Pohjois-Pohjanmaan maakunta ja sen toimialueeseen kuuluu 30 kuntaa, jotka ovat Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Hailuoto, Ii, Kalajoki, Kempele, Kuusamo, Kärsämäki, Liminka, Lumijoki, Merijärvi, Muhos, Nivala, Oulainen, Oulu, Pudasjärvi, Pyhäjoki, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Raahe, Reisjärvi, Sievi, Siikajoki, Siikalatva, Taivalkoski, Tyrnävä, Utajärvi, Vaala ja Ylivieska. Oulun käräjäoikeudessa on hallinto-osaston lisäksi kolme lainkäyttöosastoa, joista ensimmäisessä käsitellään riita-asioita, toisessa rikosasioita ja kolmas on ns. sekaosasto. 

Oulun käräjäoikeudessa työskentelee vakinaisessa virkasuhteessa noin 120 henkilöä. Oikeuden laamanni on Kari Turtiainen.

Lähteet 

Oulu
Suomen käräjäoikeudet
Keihäslintu

Keihäslintu on Maarit Verrosen vuonna 2004 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sai Nuori Aleksis -palkinnon 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maarit Jaakkola: Kun hyvyys kuolee sukupuuttoon. Helsingin sanomat (arkisto, maksumuuri) 25.9.2004. 
 Marjatta Ripsaluoma: Toisessa todellisuudessa. Kiiltomato.net 11.10.2004.
 Minna Kumpulainen: Keihäslintu . Tähtivaeltaja 1/2005.

Suomalaiset novellikokoelmat
Vuoden 2004 kirjat
Kulkureita ja unohtajia

Kulkureita ja unohtajia on Maarit Verrosen vuonna 1996 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sai Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinnon 1996.

Sisällys 
 Oma maailmansa
 Tuntematon
 Unohtaja
 Käytävä
 Nomadit
 Kylmät talot
 Jäätynyt
 Kivenhalaaja
 Ruukunpala
 Avaimet ja ikkunat
 Rajat
 Musta juna
 Kellarimies ja vaimo
 Mökki autiolla rannalla

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heikki Saure: Sivullisia ja nomadeja. Etelä-Suomen sanomat.

Suomalaiset novellikokoelmat
Vuoden 1996 kirjat
Humber LRC

Humber LRC () oli Rootes Groupin valmistama toisessa maailmansodassa käytetty panssariauto. Ajoneuvon rakenne perustui 4x4 Humber Heavy Utility -siviiliajoneuvon alustaan. Ajoneuvo oli varustettu radiolla ja sitä valmistettiin vuosina 1940 - 1943 yhteensä noin 3600 kappaletta. Pääaseistuksena ajoneuvossa oli Boys-panssarintorjuntakivääri.

Humber LRC:stä käytettiin myös nimeä Ironside.

Palveluhistoria
Humber LRC oli toisen maailmansodan aikana laajasti brittiläisten tiedustelujoukkojen ja lentokenttiä suojelevien RAF Regiment -joukkojen käytössä Tunisiassa, Italiassa sekä muualla Länsi-Euroopassa. Tavallisen taistelukäytön lisäksi kolme ajoneuvoa muutettiin Ison-Britannian kuningasperheen ja ministerien käyttöön sopiviksi.

Toisen maailmansodan päätyttyä Humber LRC säilyi Britannian armeijan käytössä Intiassa ja Lähi-idässä. Nykyisin yksi Humber LRC ajoneuvo on jäljellä museoituna hollantilaisessa sotamuseossa.

Mallit 
Humber LRC:ta valmistettiin kaikkiaan neljänä erilaisena mallina:

 Mk I - alkuperäinen malli joka oli varustettu avoimella katolla.
 Mk II - umpinaisella katolla ja konekivääritornilla varustettu malli.
 Mk III - nelivedolla varustettu Mk II.
 Mk IIIA - Mk III jossa ohjaamon näkyvyyttä oli parannettu.

Kuvagalleria

Yhdistyneen kuningaskunnan panssariautot
Toisen maailmansodan panssariautot
Mestarit 2

Mestarit 2 (D2: The Mighty Ducks) on Mestarit elokuvan seuraaja. Elokuvan ohjasi Sam Weisman ja elokuvan aihe on jääkiekko. Wayne Gretzky tekee elokuvassa cameo-roolin.

Rooleissa 

Disneyn elokuvat
Jääkiekkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Sam Weismanin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1994 yhdysvaltalaiset elokuvat
BESM

BESM on 1950–1960-luvuilla rakennettujen neuvostoliittolaisten keskustietokoneiden nimi. BESM-1 oli Neuvostoliiton ensimmäinen elektroninen tietokone. Koneen suunnitteli ja rakensi Sergei Lebedev.

Besm-1 
Besm-1 oli eräs Euroopan ensimmäisistä elektronisista tietokoneista. Se valmistui vuonna 1952, ja käytti 5 000 elektroniputkea. BESM-2-mallissa käytettiin myös elektroniputkia. BESM-3M ja BESM-4 -mallien rakentamisessa käytettiin transistoreita.

Besm-6 
BESM-6 oli Neuvostoliiton ensimmäinen supertietokone. Tietokone oli transistoripohjainen. Se valmistui vuonna 1966. Tuotanto alkoi vuonna 1968 ja tuotanto jatkui 20 vuotta. Besm-6 käytettiin Neuvostoliitossa eri laskenta- ja valvontatehtävissä. Vuoden 1975 Apollo-Sojuz lennon parametrit laskettiin  BESM-6 perustuvalla järjestelmällä 1 minuutissa. Sama laskelma Yhdysvaltain puolella kesti 30 minuuttia. Elbrus-supertietokone oli seuraava Lebedevin instituutin valmistama tietokone vuonna 1980.

Tietokoneet
Järvilehto

Järvilehto on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Jyrki Järvilehto (s. 1966), kilpa-autoilija
Kaarlo Artturi Järvilehto (1886–1959), varatuomari ja hovioikeudenneuvos
Kalle Järvilehto (s. 1995), lumilautailija
Lauri Järvilehto (s. 1977), filosofi, kirjailija, yrittäjä ja muusikko
Matti Järvilehto (s. 1945), fysiologi
Rauni Järvilehto, radiotoimittaja sekä dokumenttiohjaaja
Terttu Järvilehto (1918–2013), kirjailija ja suomentaja
Timo Järvilehto (s. 1946), psykologi
Ulla Järvilehto (s. 1938), lääkäri ja poliitikko
Kerro minulle, Zorbas

Kerro minulle, Zorbas () on kreikkalaisen kirjailijan Níkos Kazantzákiksen kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1946. Kirja kertoo kirjailijasta, joka tapaa Zorbas-nimisen miehen ja palkkaa hänet töihin hiilikaivokselleen Kreetalle. Miehistä tulee ystäviä, ja Zorbas alkaa opettaa elämänfilosofiaansa sekä muistelemaan elämäänsä. Kirjan suomennos on käännetty ranskankielestä. 

Michális Kakogiánnis ohjasi kirjan pohjalta elokuvan vuonna 1964. Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa ja oli ehdokkaana yhteensä seitsemään.

Lähteet

Vuoden 1946 kirjat
Kreikkalaiset romaanit
Apotti Suger

Apotti Suger (1081 – 31. tammikuuta 1151) oli ranskalainen apotti, valtiomies ja historioitsija.

Suger seurasi 1137 Ranskan tulevaa kuningasta Ludvig VII, Ludvig Nuori, Akvitaniaan kun prissi meni naimisiin Eleonoora Akvitanialaisen kanssa. Toisen ristiretken aikana hän oli valtakunnan sijaishallitsija (1147–1148). Hän vastusti voimakkaasti kuninkaan avioeroa, sillä hän oli ehdottanut avioliittoa. Vaikka hän ei kannattanut ristiretkeä, hän alkoi ennen kuolemaansa saarnata uudesta ristiretkestä. 

Suger palveli neuvonantajana ja ystävänä sekä Ludvig VI:a että Ludvig VII:ä ja oli merkittävässä valta-asemassa. Hän rakennutti goottilaisen Saint-Denis'n luostarikirkon.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Apotti Suger: The Deeds of Louis the Fat

Ranskalaiset historioitsijat
Apotit
Sijaishallitsijat
Vuonna 1081 syntyneet
Vuonna 1151 kuolleet