joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Emmanuelle Seigner

Emmanuelle Seigner (s. 22. kesäkuuta 1966 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hän on naimisissa ohjaaja Roman Polanskin kanssa ja tehnyt tämän kanssa useita elokuvia yhdessä.

Yksityiselämä 
Seigner avioitui Roman Polanskin kanssa 30. elokuuta 1989 ja heillä on kaksi yhteistä lasta, tytär Morgane ja poika Elvis.

Filmografia 
 Frantic (Frantic, 1988)
 Katkera kuu (Bitter Moon, 1992)
 Nirvana (1997)
 Yhdeksäs portti (The Ninth Gate, 1999)
 Perhonen lasikuvussa  ()
 Pariisin varpunen – Edith Piaf ()
  Venus in Fur (La Vénus à la fourrure, 2013)

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Essi Pelttari

Essi Pelttari (s. 21. syyskuuta 1990 Kerava) on suomalainen taidoka, joka edustaa Sandokai ry:tä. Pelttari aloitti taidouransa vuonna 2003 ja on vyöarvoltaan 3.dan.

Arvokilpailumenestys

Tunnustukset 
 Suomen Taido: Vuoden junioriohjaaja 2016 -tunnustus  
 Taidoliitto: Vuoden Taidoka 2013 -tunnustus  
 Keravan kaupunki:  Vuoden keravalainen liikkuja 2013

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Taido

Suomalaiset budokat
 Vuonna 1990 syntyneet
Suomalaiset taidokat
Elävät henkilöt
Pelargonihappo

Pelargonihappo (tunnetaan myös nimellä Nonaanihappo) on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä esiintyy luonnossa esterinä pelargonin siementen tuottamassa öljyssä. Nonaanihappo liukenee heikosti veteen, mutta hyvin kloroformiin, eetteriin ja heksaaniin. Nonaanihappoa käytetään muovin pehmitysaineena ja lakan valmistuksessa. Nonaanihapon synteettistä esteriä metyylinoanaattia käytetään mausteena. Ammoniumnoanaattia käytetään herbisidin valmistukseen.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Aiheesta muualla 
 Nonanoic acid 
Human Metabolome Database: Pelargonic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Nonanoic acid 
ChemBlink: Nonanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Nonanoic-acid 
Pherobase: Floral Compound - pelargonic acid 
Pherobase: Semiochemical - pelargonic acid 

Rasvahapot
David Amerson

David Amerson (s. 8. joulukuuta 1991, Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan kulmapuolustaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-sarjan Washington Redskinsissä.

Ura

Kolmatta yliopistokauttaan aloittava Amerson on yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden ykkösnimistä, ja häntä pidetään tilaisuuden parhaana kulmapuolustajana. Halutessaan Amerson voi kuitenkin jatkaa yliopistossa vielä neljännen vuoden, jolloin hän olisi varattavissa vasta vuoden 2014 varaustilaisuudessa.

Kaudella 2011 Amersonilla oli eniten katkaistuja syöttöjä kaikista FBS-tason pelaajista.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Undekaanihappo

Undekaanihappo (tunnetaan myös nimellä hendekaanihappo) on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä voidaan valmistaa teollisesti undekyleenihaposta. Yhdistettä käytetään kosmetiikkatuotteissa ja lääkkeiden valmistuksessa. Yhdisteen estereitä käytetään parfyymeissä. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Käyttötarkoitus
Undekaanihappo on hajua tai makua peittävä aine, rasvoittumista estävä aine, puhdistava aine, emulgaattori ja pinta-aktiivinen aine.

Lähteet

Aiheesta muualla
PubChem: Undecanoic acid 
Human Metabolome Database: Undecanoic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hendecanoic acid 
ChemBlink: Undecanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Undecanoic-acid 
Pherobase: Floral Compound - undecanoic acid 
Pherobase: Semiochemical - undecanoic acid 

Rasvahapot
Dogville

Dogville on Lars von Trierin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2003. Elokuva on ensimmäinen suunnitellusta trilogiasta USA: Land of Opportunities. Toinen elokuva Manderlay valmistui vuonna 2005. Myös kolmannesta elokuvasta nimeltä Wasington on suunnitelmia. 

Dogvilleä on luonnehdittu Trierin vahvimpiin kuuluvaksi ja hänen omaperäisten elokuviensa joukossa poikkeuksellisen erikoiseksi. Elokuva on kuvattu kokonaisuudessaan studiossa Ruotsissa. Lavastus on minimalistinen: katuja ja taloja markkeeravat valkoiset viivat lattiassa, muuna lavastuksena on muutamia tavanomaisia kodin esineitä.

Suomalaiskriitikot äänestivät vuonna 2010 Dogvillen 2000-vuosikymmenen kolmanneksi parhaaksi elokuvaksi. Vuonna 2016 se äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan sadan parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.

Juoni 
Pieneen Dogvillen kaupunkiin saapuu gangstereita pakeneva Grace (Nicole Kidman), jonka suojelijaksi kirjailija Tom (Paul Bettany) suostuttelee kaupunkilaiset. Trier luo kaupunkilaisista kyynisen ryhmäkuvan.

Näyttelijät

Lähteet

Kirjallisuus 
Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Cave canem – spirituaalinen automaatti ja psykologiset automatismit Trierin Dogvillessa”, Filmihullu 1/2004.

Aiheesta muualla 

 

Lars von Trierin ohjaamat elokuvat
Draamaelokuvat
Kokeelliset elokuvat
Tanskalaiset elokuvat
Vuoden 2003 elokuvat
Staphylococcus hyicus

Staphylococcus hyicus on stafylokokkeihin kuuluva grampositiivinen bakteeri, joka aiheuttaa porsasrupea alle kolmen kuukauden ikäisille porsaille.

Staphylococcus hyicus kasvaa veriagarilla kermanvalkoisina nonhemolyyttisinä pesäkkeinä. Pesäkkeiden koko on tyypillisesti noin 1 mm, ja pesäkkeet ovat pyöreitä, sileitä, hieman kuperia ja mattapintaisia. Useimmat kannat ovat koagulaasipositiivisia.

Porsasrupi 

Porsasrupi on alle kolmen kuukauden ikäisillä porsailla esiintyvä ihotauti, joka voi johtaa kuolemaan. Tyypillisesti iholla nähdään tummia rasvaisen eritteen peittämiä alueita sekä voimakasta hilseilyä. Akuuttia muotoa taudista esiintyy tyypillisesti imeväisikäisillä porsailla. Vieroitusikäisillä taudin krooninen muoto on tavallisempi.

Aiheesta muualla 
UniProt, Taxonomy: Staphylococcus hyicus 

Eläinten bakteeritaudit
Sikojen sairaudet
Pjotr Silajev

Pjotr Silajev, taiteilijanimi DJ Stalingrad (s. 1985), on Suomesta turvapaikan saanut venäläinen kirjailija. Häneltä on Suomessa julkaistu kirja Eksodus, joka herätti paljon huomiota ilmestyessään Venäjällä.

Kirja Eksodus kertoo venäläisistä alakulttuurin piirissä elävistä nuorista. Kirja ilmestyi aluksi omakustanteena kunnes pietarilainen kustantamo Azbuka-Attikus julkaisi sen, ja se on sen jälkeen ollut kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Kirjan suomentanut nimimerkki Veli Itäläinen on Antti Rautiaisen pseudonyymi.

Silajev sai turvapaikan Suomesta huhtikuussa 2012. Silajev pidätettiin elokuussa 2012  Espanjassa, ilmeisesti Venäjän pyynnöstä. Espanja sai vapaasti harkita uudelleen turvapaikan tarvetta ja palauttaa Silajevin Venäjälle. Kansainväliset sopimukset kuitenkin estävät luovuttamasta jossakin EU-maassa turvapaikan saanutta maahan, jossa henkilö voisi joutua vainotuksi. Tammikuussa 2013 tuomioistuin päätti vapauttaa Silajevin ja antoi tämä palata vapaasti Suomeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäläiset kirjailijat
Itsenäiset kreikkalaiset

Itsenäiset kreikkalaiset () (lyh. ΑΝΕΛ, ANEL) on kreikkalainen oikeistolainen ja kansallismielinen puolue. Se on perustettu vuonna 2012. Puolueen perustaja ja puheenjohtaja on Pános Kamménos.

Itsenäiset kreikkalaiset on kansalliskonservatiivinen puolue ja tukee patriotismia ja kirkon roolia perhe-elämässä ja koulutuksessa. Puolue oli Kreikan parlamentissa vuosina 2012–2019 ja Euroopan parlamentissa vuosina 2014–2019. Se ei saanut paikkoja Euroopan parlamenttiin vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa eikä osallistunut vuoden 2019 parlamenttivaaleihin.

Historia 

Kamménos perusti puolueen vuonna 2012  erottuaan Uuden demokratian parlamenttiryhmästä. Puolue vastusti Kreikan velkakriisin kuumimman vaiheen aikana voimakkaasti Kreikan velkojien määrittelemiä maan pelastuspakettien ehtoja.

Toukokuun 2012 parlamenttivaaleissa puolue sai 10,6 % äänistä ja 33 paikkaa parlamenttiin. Kesäkuun uusintavaaleissa puolueen kannatus laski 7,5 %:tiin ja se sai 20 paikkaa parlamenttiin. Vuoden 2015 vaaleissa puolue sai 13 paikkaa ja nousi Syrizan johtamaan hallitukseen. Kamménos toimi Tsíprasin I ja II hallituksessa puolustusministerinä.

Itsenäisten kreikkalaisten ja Syrizan näkemykset muun muassa maahanmuutosta, kirkon roolista, Turkista ja homoavioliitoista olivat monin tavoin vastakkaisia, ja niiden liittoa on luonnehdittu ”epäpyhäksi allianssiksi”. Puolueita yhdisti hallituksessa lähinnä viha Kreikan velkaohjelmia kohtaan. Juutalaisjärjestöt syyttivät puoluejohtaja Kamménosta juutalaisvastaisuudesta, kun tämä väitti, että juutalaisia suositaan ja he maksavat muita kansalaisia vähemmän veroja. Kreikan politiikan asiantuntijan Romanós Geródimoksen mukaan puolue on harjoittanut ksenofobista ja homofobista politiikkaa.

Itsenäiset kreikkalaiset erosi Tsíprasin II hallituksesta 13. tammikuuta 2019 Makedonian nimikiistassa tehdyn sopimuksen vuoksi. Puolueen kannatus romahti vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa. Tämän jälkeen se päätti olla osallistumatta saman vuoden parlamenttivaaleihin.

Vaalitulokset 

Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ανεξάρτητοι Έλληνες. Puolueen verkkosivut. 

Konservatiiviset puolueet
Kreikkalaiset puolueet
Pelastushelikopteri

Pelastushelikopteri tarkoittaa puhekielessä helikopteria, joka suorittaa lääkärihelikopterilentoja, etsintä- ja pelastuslentoja tai sammutuslentoja. Virallisempi määritelmä erottelee edellä mainittuja tehtäviä suorittavat helikopterit lääkäri- ja pelastushelikoptereiksi.

Helikopterien mahdollisuuksia "lentävinä ambulansseina" alettiin esitellä vuodesta 1945 lähtien. 1950-luvun alussa  Korean sodassa Yhdysvaltain maavoimat käytti helikoptereita haavoittuneidensa evakuointiin ja huoltokuljetuksiin. Siviilikäyttöön ne otettiin alueellisessa traumapotilaiden hoidossa Yhdysvalloissa 1960-luvun puoliväliin mennessä.

Lääkäri- ja pelastushelikopterit Suomessa
Lääkärihelikopteri on erikoistunut ensihoitoon ja toimii tehostetun hoidon tasolla. Sillä ei ole muuntyyppisiä tehtäviä. Miehistöön kuuluu aina ensihoitolääkäri. Pelastushelikoptereiden tehtävät painottuvat lääkinnälliseen toimintaan, mutta ne suorittavat monipuolisesti myös etsintä- ja pelastustehtäviä. 

Lääkärihelikopteritoiminnasta Suomessa vastaa FinnHEMS. FinnHEMS vastaa lentoyhtiöiden kilpailuttamisesta ja sopimuksista sekä valvoo toiminnan toteuttamista ja laatukriteerien täyttymistä. FinnHEMS valitsi lentopalvelun tarjoajiksi vuosiksi 2012–2022 Skärgårdshavets Helikoptertjänst Ab:n  ja Scandinavian MediCopter Ab:n. 

Lapin Pelastushelikopterin Tuki ry ylläpitää pelastushelikopteri Aslakin toimintaa. Aslak on arktisiin olosuhteisiin soveltuva monitoimipelastushelikopteri. Aslak sammuttaa, etsii, pelastaa ja ensihoitaa. Aslakin miehistöön kuuluu ensihoitoon perehtynyt lääkäri. Tukiyhdistyksen toiminnan tavoitteena on turvata pelastushelikopteripalvelujen saatavuus Lapin asukkaille ja Lapissa vieraileville matkailijoille. Aslakin tukikohta on Sodankylässä. Keskeisellä sijainnilla turvataan pelastushelikopteripalvelujen nopea saatavuus Lapissa. Yhdistys on rekisteröinyt pelastushelikopteri Aslakin nimen ja tuotemerkin. Aslak on Lapin pelastuslaitoksen sopimusyksikkö.

Pelastushelikopteritoiminnasta vastaa meri- ja erämaa-alueilla Rajavartiolaitoksen Vartiolentolaivue. Kadonneiden etsintätehtävistä vastaa poliisi, joka tarvittaessa pyytää virka-apua Rajavartiolaitokselta.

Utin jääkärirykmentin Helikopteripataljoona tukee muita viranomaisia pelastuspalvelutehtävissä kuten etsintä-, kuljetus-, evakuointi- ja palonsammutustehtävissä sekä meri- ja lentopelastustehtävissä.

FinnHEMSin lääkäri- ja ensihoitohelikopteritukikohdat 
FinnHEMSin tukikohdat:
Vantaa (ent. Medi-Heli)
Turku (ent. Medi-Heli)
Tampere
Kuopio/Joroinen (ent. Ilmari)
Oulu (ent. Sepe)
Rovaniemi (lääkintähelikopteri) 
Seinäjoki

Pelastushelikopteri Aslak
Sodankylä pelastushelikopteri Aslak

Vartiolentolaivueen tukikohdat 
Rajavartiolaitoksen pelastushelikopterien tukikohdat:
Turku
Helsinki
Rovaniemi

Helikopteripataljoona
Utti

Katso myös 
 Pelastushelikopteri (televisiosarja)
 Lääkäriyksikkö

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 Lapin Pelastushelikopteri Aslak
Aarne Tenhovaara

Aarne Johannes Tenhovaara (7. toukokuuta 1890 Halikko – 20. tammikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös nimellä A.J. Tenhovaara sekä signeerauksellaan AJT.

Halikossa syntynyt Tenhovaara muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1922.  Hän vaikutti New Yorkissa kymmenen vuoden ajan pitäen kaupungissa omaa valokuvaamoa. Vuonna 1933 Tenhovaara palasi Suomeen ja perusti valokuvastudion Helsinkiin. Yhdysvalloissa ammentamansa opin ja uusinta mallia olevan välineistönsä avulla hän onnistui nopeasti tekemään valokuvaamostaan Helsingin merkittävimmän. 1940-luvulla Valokuvaamo Tenhovaarassa työskenteli useita Suomen huippukuvaajia, muun muassa Salme Simanainen ja Päivi Kosonen. 

Muutamassa vuodessa Tenhovaaran studiosta tuli jo Pohjoismaiden suurin. Siellä kävi kuvauttamassa itseään koko pääkaupungin seurapiiri, näyttelijöistä ja muista taiteilijoista teollisuusvaikuttajiin. Tenhovaara oli jo 1930-luvun lopulta lähtien hoitanut Suomen Filmiteollisuuden elokuvien still-kuvaukset. Niiden myötä hän sai itsekin pienen roolin kahdessa SF:n tuotannossa. Elokuvien lisäksi Tenhovaara tunnettiin myös tanssiesitysten valokuvaajana. 

Aarne Tenhovaara kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä tammikuussa 1945.

Lähteet
Salme Simanaisen muistokirjoitus 
Elonet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Fifth Avenuen valokuvaaja Fredrikinkadulle, Suomen Kuvalehti, 01.07.1933, nro 27, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset valokuvaajat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Sinimatara

Sinimatara (Sherardia arvensis) on yksivuotinen ruohokasvi, jota esiintyy Euroopassa. Suomessa se on harvinainen putkilokasvi. Se on ainoa ainoa laji suvussa Sherardia, jonka tuntomerkkejä matarakasvien heimossa ovat kuusiliuskainen verhiö ja pitkätorvinen suppilomanien teriö. Sinimatara on rentovartinen, tyvestä haarova ja karhean väkäskarvallinen. Kukan teriö on neliliuskainen, vaaleanvioletti.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Matarakasvit
Kukkulan tyttö, sataman poika

Kukkulan tyttö, sataman poika () on Gorō Miyazakin ohjaama ja Studio Ghiblin tuottama anime-elokuva vuodelta 2011. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 2012.

Ääninäyttelijöitä

Aiheesta muualla
http://www.animenewsnetwork.com/encyclopedia/anime.php?id=12307

Studio Ghiblin elokuvat
Vuoden 2011 elokuvat
Historialliset elokuvat
Perhe-elokuvat

ja:コクリコ坂から#劇場版アニメ
Margariinihappo

Margariinihappo tai Heptadekaanihappo on tyydyttynyt rasvahappo. Yhdistettä esiintyy maitorasvassa ja kasvirasvassa pieninä pitoisuuksina (< 0,5 %) sekä syntyy myös märehtimisprosessissa. Heptadekaanihapon suoloja ja estereitä kutsutaan heptadekanaateiksi. 

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Margaric acid 
Human Metabolome Database: Heptadecanoic acid 
ChemBlink: Heptadecanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Heptadecanoic-acid 
Pherobase: Floral Compound - margaric acid 
Pherobase: Semiochemical - margaric acid 

Rasvahapot

zh:十九酸
Paul Nipkow

Paul Nipkow (22. elokuuta 1860 – 24. elokuuta 1940) oli saksalainen insinööri, joka on keksinyt television alkumuodon Nipkowin levyn.

Hän sai sille patentin, mutta levy kuitenkin hylättiin jo television historian alkuvaiheissa.

Lähteet

Saksalaiset insinöörit
Saksalaiset keksijät
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Nimrud (tulivuori)

Nimrud eli Nemrut on sammunut tulivuori Turkissa Araratin ylängöllä. Se on 2 950 m korkea. Kraatterin ja siinä olevan järven leveys on 8 km.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin tulivuoret
Turkin vuoret
Kurkula

Kurkula () on taajama Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen kärjessä 19 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 taajamassa oli 44 asukasta.

Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä Kurgova Gora. Ruotsalaismiehityksen aikana se esiintyy muodoissa Korkÿla, Korkÿlla, Kurckulla, Kurkulla ja Kurkukÿla ja vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa nimellä Kurgura. Kurkulan vieressä sijaitsi Mustolan kylä, joka myöhemmin tunnettiin Rozalvinon tai Rozorvinon kartanona.

Vuonna 1848 Kurkulassa asui 130 inkerinsuomalaista ja 31 inkerikkoa. Vuonna 1862 kylässä oli 38 taloa ja 229 asukasta. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka kartanonomistajan maaorjia. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kurkulan suomalaissukuja olivat Juhkonen, Kannikkainen, Lehtola, Luotonen, Orpana, Rampanen, Saija, Saunanen, Seppänen, Sykkä ja Venna. Vuonna 1899 kylä kuului Jaaman kihlakunnan Narvusin volostiin. Sen 364 asukkaasta oli väestönlaskennan mukaan suomalaisia 346 ja ”sekoittuneita” 18. Läsnä olleista 353 henkilöstä luterilaisia oli 296.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Kurkula toimi kyläneuvostoalueen keskuksena. Se kuului aluksi Narvusin volostiin sekä vuodesta 1927 lähtien Kattilan ja vuodesta 1931 Jaaman piiriin. Vuosina 1931–1939 Kurkulalla oli aluksi kansallisen suomalaisen ja sittemmin inkeroisen kyläneuvoston status. Siihen kuuluivat myös Kaipaala, Pärspää ja Vena. Kyläneuvostoalueella asui 903 suomalaista, 618 muihin vähemmistöihin kuuluvaa ja 38 venäläistä. Kurkulan kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1939 ja kylä liitettiin Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 465 ja vuonna 1958 247 asukasta.

Kurkulan pääelinkeino oli aikaisemmin kalastus. Lähiseudun kalansaaliit jalostettiin kylän omassa kalatehtaassa. Kurkulassa oli vuonna 1895 rakennettu luterilainen rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Ennen toista maailmansotaa seudulle rakennettiin puna-armeijan tukikohta, jonne johti rautatie Laukaansuusta. Tukikohta hävitettiin saksalaisten lähestyessä Leningradia. Niemen ympäri kulkeva panssarivaunuja varten tehty mukulakivitie on yhä käytössä.

Kurkulassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. Radio- ja ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.

Entisen Kurkulan kylän paikalla on nykyään vain muutamia talousrakennuksia. Asutus on keskittynyt Pärspäänjärven luoteisrannalle sekä järven Suomenlahteen yhdistävän kanavan eli Retškan (ven. Lipovka) varrelle. Taajama koostuu omakotitaloista. Sitä ympäröivät Kurkolanniemen rauhoitusalue ja sotilasalue. Palveluihin kuuluu kauppa. Kurkulasta on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kosemkinan kylät
Jaaman piiri
Peter Rochegune Munch

Peter Rochegune Munch (1870–1948) oli tanskalainen historioitsija ja poliitikko. Munch oli Tanskan sisäministeri 1909–1910, puolustusministeri 1913–1920 ja ulkoministeri 1929–1940. Hän oli Radikale Venstren johtaja. 

Hän kirjoitti kirjan ''Dansk politik under krig och besaettelse 1939-1945.

Lähteet 

Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskan ulkoministerit
Tanskan puolustusministerit
Tanskalaiset historioitsijat
Tanskan sisäministerit
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Ivar Aasen

Ivar Aasen (1813 Örsta – 1896 Kristiania) oli norjalainen kielentutkija ja kirjailija.

Aasen keräsi norjan kielen murrekokoelman ja julkaisi 1848 kieliopin sekä muita norjan kieleen liittyviä teoksia, joita pidetään norjan kielitieteen perusteoksina. Aasen on uusnorjan kirjakielen luoja, ja hän osoitti, että sitä voi käyttää kirjallisena kielenä. Aasen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja runoja.

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Aasenin kuvan yhden Boeing 737-800 -lentokoneensa pyrstöön.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Norjalaiset kielitieteilijät
Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1896 kuolleet
Tove Ditlevsen

Tove Irma Margit Ditlevsen (14. joulukuuta 1917 Kööpenhamina, Tanska – 7. maaliskuuta 1976 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän sai 1955 Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 1999 Politiken -lehden lukijat valitsivat Ditlevsenin kirjan Barndommens gade Tanskan vuosisadan kirjojen listalle sijalle 21 . Näiden lisäksi Ditlevsen on saanut lukuisia muita palkintoja.

Ditlevsenin tuotantoon kuuluu 39 teosta, jotka olivat runoja, novelleja, romaaneja ja muistelmia. Romaaneistakin osa oli omaelämäkerrallisia, ja ne kuvaavat lapsuutta. Aiheina olivat myös taiteilijuuden ongelmat ja erotiikkaan liittyvät ongelmat. Tuotannosta omaelämänkerrallinen/autofiktiivinen Kööpenhamina-trilogia (1967–1971) kuuluu Tanskan kirjallisuuden kaanoniin.

Ditlevsen oli naimisissa ja erosi neljä kertaa. Kolmas puoliso oli väkivaltainen ja tutustutti Ditlevsenin huumeisiin. Ditlevsen taisteli koko aikuisikänsä alkoholin ja huumeiden kanssa ja vietti useita jaksoja psykiatrisessa sairaalahoidossa. Vuonna 1976 Ditlevsen teki itsemurhan.

Suomennetut teokset
Lapselle on tehty pahaa. (Man gjorde et barn fortræd, 1941). Suomentanut Yrjö Korhonen 1950
Kööpenhamina-trilogia
 
 
 
Novelleja
 Erotomaani, suom. Toini Havu, teoksessa 27 pohjoismaista kertojaa, Tammi 1964
 Miesten petollisuus, teoksessa Ratavartijan näky ja muita kuuluisia kertomuksia, toim. Kerttu Manninen, WSOY 1965

Lähteet

Aiheesta muuall
 Jensen, Liz: The Copenhagen Trilogy by Tove Ditlevsen review – confessions of a literary outsider The Guardian. 16.10.2019. 

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Paulius Antanas Baltakis

Paulius Antanas Baltakis (1. tammikuuta 1925 – 17. toukokuuta 2019) oli liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 24. elokuuta 1952 ja nimitettiin Egaran titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Edward Cornelius O'Leary ja Vincentas Brizgys.

Baltakis syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Vuonna 1944 hän joutui saksalaisten pidättämäksi. 1940–50-luvuilla hän työskenteli Suomessa ja Norjassa ja opiskeli Belgiassa; 1950-luvulta alkaen hän työskenteli Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän sai vuonna 1994 Gediminaksen ritarikunnan suurristin.

Lähteet 

Liettualaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Kirsikkaluumu

Kirsikkaluumu eli myrobalaani (Prunus cerasifera) on puulaji laajassa, yli 400-lajisessa ruusukasvien suvussa Prunus. Sen alkuperäinen esiintymisalue on ollut Kaakkois-Euroopassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa, mutta sitä on viljelty muuallakin maailman lauhkean vyöhykkeen alueilla jo satoja vuosia.

Kuvaus 

Kirsikkaluumu on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa noin kahdeksan metrin korkuiseksi. Kaarna on tummanharmaata, ja oksat ovat kärjistään punertavia. Talvisilmut ovat violetinpunaisia.

Lehdet ovat ruodillisia ja korvakkeellisia. Lehtiruoti on 6–12 millimetriä pitkä. Lehtilapa on yleensä soikea, puikea tai vastapuikea ja 2–6 senttimetriä pitkä. Se on teräväkärkinen, kiilatyvinen ja nyhälaitainen. Lehti on yläpinnaltaan kalju ja kiiltävän tummanvihreä, alapinnaltaan vaaleanvihreä ja suonen kohdalta karvainen.

Kukinta tapahtuu huhtikuussa. Kukat puhkeavat yleensä hieman ennen lehtiä, joskus samaan aikaan. Kukat kasvavat yksittäin tai joskus kaksittain. Ne ovat 2–2,5 senttimetriä halkaisijaltaan, ja kukkaperä on 1–2,2-senttimetrinen. Verholehdet ovat puikeita. Pitkänpyöreät terälehdet ovat valkoiset. Heteitä on 25–30. Emin luotti on levymäinen. Hedelmä on pyöreähkö, 2–3 senttimetriä pitkä luumarja. Hedelmät kypsyvät elo-syyskuussa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Kirsikkaluumu esiintyy luontaisena Keski- ja Länsi-Aasiassa sekä Kaakkois-Euroopassa. Se kasvaa metsissä, jokivarsilla ja rinteillä 800 metrin korkeudelta merenpinnasta noin 2 000 metrin korkeuteen. Lajia on viljelty hyötykasvina jo kauan, ja nykyisin sitä kasvaa alkuperäisen alueensa ulkopuolella viljeltynä ja joskus villiintyneenäkin laajoilla alueilla varsinkin Aasiassa ja Euroopassa.

Käyttö 

Kirsikkaluumun hedelmää käytetään ravintona sekä sellaisenaan että kypsennettynä piirakoissa, hilloissa ja säilykkeissä. Myös luumarjan kiven sisältämää siementä on käytetty ruokana mantelin tapaan.

Kirsikkaluumua on lisäksi käytetty koristekasvina, pensasaitana, suojapuuna ja lääkekasvina, ja muiden saman suvun hedelmäpuiden varttamisessa se on yleinen perusrunko. Koristekasvina käytetään erityisesti punalehtisiä lajikkeita.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Prunus cerasifera 
United States Department of Agriculture (USDA): Prunus cerasifera 

Tuomet
Hedelmät
Íñigo Ruiz de Galarreta

Íñigo Ruiz de Galarreta Etxeberria (s. 6. elokuuta 1993 San Sebastián, Guipúzcoan maakunta) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 

Ruiz de Galarreta liittyi Athleticin junioreihin vuonna 2003. Hän saavutti seuran alle 19-vuotiaiden joukkueen kanssa nuorten Copa del Reyn mestaruuden keväällä 2010. Kaudeksi 2011–2012 Ruiz de Galarreta nostettiin seuran Segunda División B:ssä pelanneeseen reservijoukkueeseen Athletic B:hen, mitä ennen hän ehti pelata vuoden 2010 lopulla yhden Tercera Divisiónin ottelun Athleticin sisarseurassa Basconiassa.

Athleticin edustusjoukkueessa Ruiz de Galarreta debytoi 14. joulukuuta 2011 Eurooppa-liigan ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan. Kaudeksi 2013–2014 hänet lainattiin Segunda Divisiónin Mirandésiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Íñigo Ruiz de Galarreta Athletic Clubin sivustolla 
 Íñigo Ruiz de Galarreta BDFutbol-sivustolla 

Elävät henkilöt
Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Petäjäveräjät

Petäjäveräjät on Viikatteen 9. albumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2012 Spinefarm Recordsin kautta. Albumi on sijoittanut parhaimmillaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1 (14/2012).

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kaarle Viikate ja sovittanut Viikate-yhtye ja Miitri Aaltonen.

Kokoonpano 

 Arvo Viikate – sähkökitara, akustinen kitara
 Ervo Viikate – bassokitara, taustalaulu, urut
 Kaarle Viikate – laulu, sähkökitara, akustinen kitara
 Simeoni Viikate – lyömäsoittimet

+

 Miitri Aaltonen – tuottaja, äänitys ja miksaus (Music Bros-studio)

Arvosteluja 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 7+/10
 Kaaoszine.fi: 
 
 Rumba: 
 Soundi:

Lähteet 

Viikatteen albumit
Vuoden 2012 albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
HK 36 Skalica

HK 36 Skalica on slovakialainen jääkiekkoseura Skalican kaupungista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligassa. Perinteikäs slovakkiseura on perustettu vuonna 1936 ja se on pelasi maan pääsarjassa kaudet 1997–2016. Joukkue on tuossa ajassa onnistunut saavuttamaan yhden hopean kaudella 2008–2009.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Michal Ružička 
 Apuvalmentaja: Milan Klement 
 Fysiikkavalmentaja: Michal Holaza 
 Toimitusjohtaja: Miroslav Lipovský 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat
 Pavel Brendl
 Michal Kempný
 Tomáš Malec
 Žigmund Pálffy
 Robert Schnabel
 Roman Tvrdoň
 Miroslav Zálešák

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut

Slovakialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1936 perustetut urheiluseurat
Salomon Hongisto

Salomon Valentin Hongisto (16. syyskuuta 1881 Jalasjärvi – 30. elokuuta 1973 Seinäjoki) oli suomalainen kansanedustaja, maakauppias, Tsaari Nikolai II:n henkivartija jefreitteri nro.5, maanviljelijä ja talousneuvos.

Työura 

Maataloustöissä kotitilalla ja apulaisena vanhempien kaupassa 1895–1906, palveli Tsaari Nikolai II:n Henkivartijana jefreitteri nro.5 , sekatavarakauppias Jalasjärvellä 1906–1973. Aloitti kuitenkin jo 1800-luvun lopulla tehden kauppaa n. 80 vuotta, maanviljelijä 1907–1973, osuusmeijeri Murtajan Ilvesjoen meijerin isännöitsijä 1906–1911, Kurikan puutavarayhtiön osakas ja johtokunnan jäsen 1910–1920, Rajalan sahan osakas Jalasjärvellä 1920–, Kaskisten puutavara oy:n johtaja 1925–1936.

Eduskuntatoiminta 
	
    Laki- ja talousvaliokunta
    Pankkivaliokunta
    Maalaisliiton eduskuntaryhmä 1.8.1929 – 20.10.1930

Yhteiskunnallinen toiminta 

Valtiolliset luottamustehtävät:

  Toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940, 1943

Kunnalliset luottamustehtävät:

  Jalasjärven kuntakokous (pj)
  Jalasjärven kunnanvaltuusto (pj)

Muut luottamustehtävät:

  Kauppiaitten oy:n hallintoneuvosto
  Keskon hallintoneuvosto
  Tampere–Parkano–Seinäjoki-ratatoimikunta
  Sanomalehti Ilkan hallitus
  Jalasjärven palovakuutusyhdistyksen hallitus
  Etelä-Pohjanmaan puhelin oy:n johtokunta
  Etelä-Pohjanmaan keskusmielisairaalan kuntainliiton hallitus
  useiden puutavarayhtiöiden johtokunnat

Arvot ja arvonimet:

  Talousneuvos 1941

Perhe 

 Vanhemmat :        maanviljelijä Juho Kustaa Hongisto, Hedvig Serafia Riihimaa
 Avioliitto:        Lempi Hormaluoma 1906–1910

Muuta 
Talousneuvos Hongiston tsaarin henkivartiokaartin palveluspuku on nähtävillä Jalasjärven museossa. Museossa on myös hänen kauppansa, jota hän piti ja jossa hän oli töissä kymmenvuotiaasta yhteensä n. 80 vuoden ajan. Kaupan museolle lahjoitti Hongiston perikunta.

Salomon Hongisto oli tunnettu myös laajasta filateliaharrastuksestaan, joka oli tuolloin vielä harvinaisempaa ja hänellä olikin laaja kokoelma postimerkkejä aina 1800-luvulta asti.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Jalasjärven kunnanvaltuutetut
Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Suomalaiset kauppiaat
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Ketoampiaisyrtti

Ketoampiaisyrtti (Dracocephalum thymiflorum) on ampiaisyrttien sukuun kuuluva huulikukkaiskasvilaji. Sitä esiintyy Itä-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa.

Ketoampiaisyrtti on yksi- tai kaksivuotinen 10–60-senttimetriseksi kasvava ruoho, jonka karvat ovat lyhyitä ja pehmeitä. Sen tähkämäinen kukinto on pitkä ja lieriömäinen. Teriöt ovat vaaleansinisiä, vain juuri verhiötä pidempiä.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Ketoampiaisyrtti – Dracocephalum thymiflorum Suomen Lajitietokeskus

Ampiaisyrtit
Isoampiaisyrtti

Isoampiaisyrtti (Dracocephalum ruyschiana) on ampiaisyrttien sukuun kuuluva ruoho. Lajia kasvatetaan myös koristekasvina.

Kasvin tieteellisen nimen loppuosa viittaa hollantilaiseen kasvitieteilijään Frederick Ruyschiin (1638–1731).

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen isoampiaisyrtti kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lähes kalju. Nelisärmäinen varsi on usein monivartinen, varret ovat hoikkia ja jäykkiä. Vastakkain olevat lukuisat lehdet ovat enimmäkseen ruodittomia. Lehdet ovat tasasoukkia tai suikeita, ehytlaitaisia ja laidoiltaan taakäänteisiä. Voimakastuoksuinen kukinto on lyhyt ja tiheä tähkä, joka koostuu lehtihangoissa olevista kukintoryhmistä eli valekiehkuroista. Pari alimmaista valekiehkuraa ovat tähkästä erillisiä. Valekiehkuroiden alimmat tukilehdet ovat varsilehtien kaltaisia. Kukan verhiö on 15-suoninen ja kaksihuulinen. Verhiön ylähuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja selvästi leveämpi. Kaksihuulinen teriö on 20–30 mm pitkä, 2–3 kertaa verhiön pituinen ja väriltään sininen tai sinipunainen. Ylähuuli on kupera, kapea ja kaksiliuskainen, alahuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja isompi. Suomessa isoampiaisyrtti kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on nelilohkoinen lohkohedelmä.

Levinneisyys 
Isoampiaisyrtti on euraasialainen laji, jonka päälevinneisyysalue ulottuu Länsi-Venäjältä Etelä-Siperian keskiosiin. Pääesiintymisalueen ulkopuolella lajia tavataan Euroopassa paikoitellen Pyreneillä, Alpeilla sekä Itä-Euroopassa Romaniasta Puolaan, Baltiaan, Venäjän Karjalaan ja Pohjois-Venäjälle. Lajia tavataan myös Norjan ja Ruotsin eteläosissa sekä Kaukasuksen alueella. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Keski-Aasiassa, Itä-Siperiassa sekä Pohjois-Kiinassa ja -Japanissa. Suomessa laji on harvinainen mutta vakiintunut uustulokas, jota on tavattu luonnonvaraisena Itä-Suomessa.

Elinympäristö 
Luonnonvaraisena isoampiaisyrtti kasvaa muun muassa kuivilla kedoilla. Suomessa laji on viljelyjäänne, jota tavataan joskus puutarhoissa.

Käyttö 
Isoampiaisyrttiä viljellään myös koristekasvina.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2020: Isoampiaisyrtin levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Isoampiaisyrtti (Dracocephalum ruyschiana)
Den virtuella floran: Isoampiaisyrtti (Dracocephalum ruyschiana) 
Flora of China: Dracocephalum ruyschiana 

Ampiaisyrtit
Siperianampiaisyrtti

Siperianampiaisyrtti eli siperiankissanminttu (Dracocephalum sibiricum, syn. Nepeta macrantha, Nepeta sibirica) on ampiaisyrttien sukuun kuuluva ruohokasvi, jota kasvatetaan myös koristekasvina.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen siperianampiaisyrtti kasvaa 60–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on lyhytkarvainen tai lähes kalju. Varsi on nelisärmäinen. Vastakkain olevat lehdet ovat ruodillisia. Lehtilapa on pitkä, suikea tai kapeanpuikea, suippo, matalaan hertta- tai tylppätyvinen ja isohampainen. Kukinto on katkonainen, harsu ja usein toispuolinen tähkä. Tähkä koostuu lehtihangoissa olevista kukintoryhmistä eli valekiehkuroista. Valekiehkuroiden alimmat tukilehdet ovat varsilehtien kaltaisia. Kukan verhiö on 15-suoninen, kaksihuulinen, käyrä ja väriltään osaksi tumman sinipunainen. Verhiön ylähuuli on kolmiliuskainen, liuskat ovat melkein samankokoisia. Kaksihuulinen teriö on 25–40 mm pitkä, yli kaksi kertaa verhiön pituinen ja väriltään punertavan sininen. Ylähuuli on kupera, kapea ja kaksiliuskainen, alahuuli on kolmiliuskainen, keskiliuska on sivuliuskoja isompi. Teriön torvi on siro ja pitkä. Suomessa siperianampiaisyrtti kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on nelilohkoinen lohkohedelmä.

Levinneisyys 
Siperianampiaisyrtti on alun perin kotoisin Keski-Aasiasta. Suomessa laji on uustulokas, jota tavataan paikoitellen Etelä-Lappia myöten.

Elinympäristö 
Suomessa siperianampiaisyrtti on viljelyjäänne tai -karkulainen, jota tavataan puutarhoissa, pihoilla, joutomailla ja pelloilla.

Käyttö 
Siperianampiaisyrttiä viljellään koristekasvina.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Siperiankissanminttu (Nepeta sibirica)
 Kasviatlas 2020: Siperiankissanmintun levinneisyys Suomessa.
 iNaturalist: Siperiankissanminttu (Nepeta sibirica)
 Luontoportti: Siperiankissanminttu (Nepeta sibirica)
 UniProt: Taxonomy - Nepeta sibirica 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Nepeta sibirica 

Ampiaisyrtit
Veliko Tărnovon alue

Veliko Tărnovon alue () on yksi Bulgarian alueista. Se sijaitsee maan pohjoisrajalla Tonavan varella. Alue oli keskiajalla Bulgarian keskus. Veliko Tărnovon alue on jaettu kymmeneen kuntaan.

Kunnat

Elena
Gorna Orjahovitsa
Ljaskovets
Pavlikeni
Polski Trămbeš

Stražitsa
Suhindol
Svištov
Veliko Tărnovo
Zlataritsa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian alueet
Pemamek

Pemamek Oy on suomalainen vuonna 1970 perustettu hitsaus- ja tuotantoautomaatioratkaisuja raskaalle metalliteollisuudelle tuottava perheyritys. Yrityksen pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Loimaalla Valtatie 9:n varrella. Yritys toimii kansainvälisesti toimittaen tuotteitaan ja palvelujaan ympäri maailman.

Historiaa
Pemamekin perusti Pentti Ala-Nissilä 1970-luvulla ja sittemmin yritys kiersi Korpivaara-yhtymän kautta Amerille, jolta toimiva johto osti sen vuonna 1988. Pemamekin 50-vuotishistoriateos, Hippo Taatilan kirjoittama Yhteen hitsattu julkaistiin marraskuussa 2021.

Lähteet

Loimaa
Konevalmistajat
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Suomalaiset perheyritykset
Työkalumerkit
Bude-lamppu

Bude-lamppu on todella kirkas öljylamppu, joka toimii syöttämällä happea Argand-polttimon keskiöön. Öljyliekin palamaton hiili paloi todella kirkkaasti ja öljylampun heikko keltainen liekki muuttui kirkkaaksi ja valkeaksi. Lampun keksi Sir Goldsworthy Gurney ja se on nimetty hänen asuinpaikkansa mukaan: Bude, Cornwall, Yhdistynyt kuningaskunta. Lamppuja käytettiin valaisemaan Britannian parlamentin alahuonetta yli 50 vuoden ajan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.bude.co.uk/Tourism/special-events/Bude-Light-Project/Index.htm
 http://www.visitbude.info/home/bude-in-a-seashell/famous-people

Valaisimet
Lamput
Íñigo

Íñigo  on espanjankielinen etunimi.

Nimi on keskiajalta peräisin oleva muoto baskinkielisestä nimestä Eneko, jonka tarkka alkuperä on epäselvä. Tunnettu varhainen nimenkantaja oli Eneko Aritza eli Íñigo Arista, ensimmäinen Pamplonan (myöh. Navarran) kuningas. Íñigo oli myös jesuiittojen perustajan Ignatius Loyolan alkuperäinen etunimi. Britanniassa nimi tunnetaan muodossa Inigo arkkitehti Inigo Jonesin ansiosta.

Muita Íñigo- ja Inigo-nimisiä:

 Inigo Campioni, italialainen laivastoupseeri
 Íñigo Cuesta, espanjalainen maantiepyöräilijä
 Íñigo Landaluze, espanjalainen maantiepyöräilijä
 Íñigo López, espanjalainen jalkapalloilija
 Íñigo López de Mendoza, kastilialainen runoilija, Santillanan markiisi
 Íñigo Martínez, espanjalainen jalkapalloilija
 Inigo Montoya, kuvitteellinen roisto romaanissa ja elokuvassa Prinsessan ryöstö
 Íñigo Pérez, espanjalainen jalkapalloilija
 Íñigo Ruiz de Galarreta, espanjalainen jalkapalloilija
 Íñigo Urkullu, espanjalainen poliitikko, Baskien kansallispuolueen johtaja ja Baskimaan itsehallintoalueen presidentti.

Lähteet 

Etunimet
K-G Roos

Karl-Gustav Roos (1937 Helsinki – 21. toukokuuta 1976 Tukholma) oli suomalainen dokumenttivalokuvaaja ja journalisti, joka erikoistui yhteiskunnallisten reportaasien kuvaamiseen.

Karl-Gustav Roosin isä, teollisuusvalokuvaajana tunnettu Rafael Roos omisti Foto Roos -ateljeen, ja Roos aloitti kuvaamisen jo teini-ikäisenä. Roos kuvasi 1950-luvulla muun muassa Marimekolle muotikuvia. Vuonna 1959 hän teki kuvareportaasin Sisilian yhteiskunnallisista ongelmista ja hän kuvasi myös 1950-luvun lopun Helsinkiä. Roos teki myös lyhytelokuvia.

Roos muutti 1960-luvulla Ruotsiin. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi skitsofreniasta ja vainoharhoista, ja hän teki itsemurhan 1976. K-G Roosin valokuvakokoelma on nykyisin Suomen valokuvataiteen museossa.


Teoksia 
 Ihmisten Helsinki. Kuvat K-G Roos, teksti Jörn Donner. WSOY 1961. (Ruotsinkielinen alkuteos Helsingfors, Finlands ansikte, 1961.)

Lähteet

Verkkosivut
 Muotikuvauksen uranuurtaja vei mallit studiosta ulkovaloon. Cult24 2.2.2012.
 K.-G. Roos -valokuvakokoelman luettelointi on valmis.  Suomen valokuvataiteen museo.
 K.-G. Roos: Mafia, Marimekko, Mannerheim -näyttely 1.2.–29.4.2012. Suomen valokuvataiteen museo.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 K-G Roos 1937–1976. Toimittanut Maria Faarinen. Suomen valokuvataiteen museo 2012. ISBN 978-951-9086-88-0 

Suomalaiset valokuvaajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Dožd

Dožd (, ) on venäjänkielinen televisiokanava Venäjällä ja internetissä. Kanavan päätoimipiste sijaitsee Moskovassa.

Dožd-kanavan on arvioitu 2010-luvulla kuuluvan Venäjän kriittisimpien televisiokanavien joukkoon. 

Kanavan omistajan Aleksandr Vinokurovin mukaan Dožd joutui vaikeuksiin sen jälkeen, kun oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi paljasti kanavalla valtapuolue Yhtenäiseen Venäjään kuuluvien henkilöiden kesämökkiomistuksia. 

Vuonna 2014 merkittävä kaapeliyhtiö Trikolor ilmoitti poistavansa kanavan tarjonnastaan, jolloin Doždin näkyvyys putosi 17 miljoonasta kotitaloudesta kahteen miljoonaan.

Elokuussa 2021 uutisoitiin, että televisiokanava oli luokiteltu Venäjän oikeusministeriön "ulkomaisten agenttien" listalle. Ainakin osa viestimistä tulkitsee listauksen kunnianosoitukseksi, osoitukseksi totuuden puhujiin kuulumisesesta ja mittariksi median hyvyydestä.

Venäjän valtakunnansyyttäjä vaati Venäjän Ukrainaan 2022 tekemän hyökkäyksen aikana Roskomnadzoria rajoittamaan pääsyä Doždiin sen uutisoinnin vuoksi.

Maaliskuun 3. vuonna 2022 Dožd keskeytti toimintansa.

Dokumenttielokuva 

 Vera Krichevskaya: Tangoa Putinin kanssa (F@ck This Job / Tango with Putin, Iso-Britannia 2021)

Katso myös 

 Mihail Zygar, Doždin päätoimittaja 2010–2015, tietokirjailija

Lähteet

Aiheesta muualla 

Esimerkki Dožd-kanavan valtion tv-mediasta poikkeavasta uutisoinnista: Tšto slutšilos s desantikami? Vse materialy Dožd. (Mitä tapahtui laskuvarjosotilaille? Lue: Venäjän joukkojen osallistumisesta sotaan Itä-Ukrainassa, 27.8.2014)  (tvrain.ru)
Dokumenttielokuva Tangoa Putinin kanssa Yle Areenassa

Venäläiset televisiokanavat
Vuonna 2010 perustetut televisiokanavat
Heli Nevakare

Heli Nevakare (esiintyi myös taiteilijanimellä Helen West) (s. 1960) on suomalainen musiikkitoimittaja ja laulaja. 

Nevakare tuli tunnetuksi TV2:n musiikkiohjelmasta Rockstop!, jota hän toimitti vuosina 1987–1992. Vaikka ohjelma oli erittäin suosittu, herätti Nevakareen tyyli ohjelman juontajana ja artistien haastattelijana paljon kritiikkiä. Arvostelua tuli myös hänen tavastaan sijoittaa ohjelmaan omaa musiikkiaan.

Kerimäeltä kotoisin oleva Nevakare opiskeli Jyväskylän yliopistossa englantilaista filologiaa. Hän aloitti laulajan uransa jo 1980-luvun alussa ja julkaisi vuonna 1985 Costello Hautamäen tuottaman soololevyn nimellä Helen West.  Tampereella asunut Nevakare vaikutti myös lyhyen aikaa oululaisessa Marilin-yhtyeessä, joka julkaisi yhden albumin.

Diskografia
Helen West
Helen West (1985, Poko Rekords/Femme Fatale)
Marilin
Marilin! (1986, Megafon)

Lähteet
Internet Movie Database

Viitteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto: Rockstopin ensimmäinen vuosi 1987-88
Ylen Elävä arkisto: Rockstopin toinen vuosi 1988-89 
Heli Nevakare muistelee Rockstopia vuonna 2007
Ilta-Sanomien haastattelu 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Reino Volanen

Reino Volanen (myös Wolanen; 7. heinäkuuta 1890 Urjala – 25. tammikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.

Volanen kävi Tampereella Suomalaisen yhteiskoulun ja kauppakoulun. Hän opiskeli sitten Kansallisteatterin oppilaskoulussa Jalmari Lahdensuon johdolla ja opiskeli myös laulua opettajinaan Alexandra Ahnger ja Alexis af Enehjelm. Volanen opiskeli myös ulkomailla Pietarissa 1916–1918, Berliinissä ja vuoden verran Wienissä. Hän oli näyttelijänä ja laulajana Suomalaisessa Maaseututeatterissa 1911–1912, Kansan Näyttämöllä 1912–1913, Suomalaisessa Oopperassa 1915–1916 sekä Tampereen Teatterissa. Volanen toimi myös Kotkan Näyttämön johtajana. Hän piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi Aino Acktén järjestämissä oopperaesityksissä Savonlinnassa. Volanen näytteli myös elokuvissa 1920- ja 1930-luvulla, muun muassa Erkki Karun ohjaamissa Meidän poikamme -elokuvissa. Myöhemmin Volanen toimi autokauppiaana. 

Monien oopperalaulajien tavoin Volanen levytti myös nimimerkin suojassa kevyttä musiikkia: Ilmari Sitarin nimellä ilmestyivät Kuularuiskulaulu ja Sörkän ruusun ensilevytys vuonna 1932.

Teoksia 
 Punaisessa Pietarissa Suomen kansalais-sodan aikana: Erään suomalaisen taiteilijan havaintoja ja muistiinpanoja. Minerva, Helsinki 1918.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset oopperalaulajat
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Tervehtiminen

Tervehtiminen on ihmisten välinen teko, jossa ilmaistaan ystävyyttä tai sosiaalista statusta. Tervehtimiseen voi kuulua jokin ele kuten käden puristaminen, käden heilautus, kumarrus, halaus tai suudelma, tai tietyt sanat.

Historia
Tervehtimisellä on keskiaikaisessa Euroopassa alun perin ilmaistu että on tunnistanut toisen ja että on itse vaaraton. Kättä heilauttamalla tai kättelemällä on todistettu, ettei kanna kädessään asetta.

Tervehtimistapoja
Tervehtimistavat vaihtelevat paljon kultturista ja henkilöiden läheisyydestä riippuen. Esimerkiksi Pohjoismaissa liiketuttavat tervehtivät toisiaan kättelemällä, vaikka olisivatkin ennestään tuttuja. Brittiläiset liikekumppanit puolestaan kättelevät ensimmäistä kertaa tavatessaan, mutta myöhemmin tervehtimiseen riittää pieni nyökkäys.

Etelä-Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja arabimaailmassa tervehdittäessä usein halataan lämpimästi ja annetaan poskisuudelma. Venäjällä naisia ei tervehdittäessä kosketeta. Japanissa ja Kiinassa nyökätään ja katsotaan alaspäin. Havaijilla sieraimet asetetaan vierekkäin. Intiassa yleinen tervehdys on namaste. Se tehdään laittamalla kädet rinnan korkeudella yhteen sormet ylöspäin ja kumartamalla kevyesti.

Hygieenisyys
Bakteereita siirtyy tervehtiessä henkilöstä toiseen sitä enemmän, mitä suurempi tervehtijöiden välisen kosketuksen pinta-ala on ja mitä kauemmin kosketus kestää. Kättelyssä bakteereita tarttuu enemmän kuin ylävitosessa, ja sitäkin vähemmän bakteereita tarttuu nyrkkitervehdyksessä.

Katso myös
Käytöstapa
Small talk

Lähteet

Tervehdykset
Mutaz Essa Barshim

Mutaz Essa Barshim (s. 24. kesäkuuta 1991 Doha) on sudanilaistaustainen qatarilainen korkeushyppääjä.

Vuonna 2010 Barshim karsiutui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta voitti kultaa sekä sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa, alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa tuloksella 230 cm, alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailuissa että Aasian kisoissa tuloksella 227 cm. Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 232 cm ja voitti Aasian-mestaruuden Kobessa tuloksella 235. Vuonna 2012 Barshim voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden tuloksella 237 ja sijoittui yhdeksänneksi Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 228 cm. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui alun perin kolmanneksi tuloksella 229 cm, mutta nousi myöhemmin Ivan Uhovin dopinghylkäyksen jälkeen hopeamitalistiksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Barshim sijoittui toiseksi tuloksella 238 cm.

Barshim voitti 2014 sisäratojen Aasian-mestaruuden Hangzhoussa tuloksella 236 ja sisäratojen maailmanmestaruuden Sopotissa Aasian ennätystuloksella 238 cm. Hän voitti kultaa Incheonin Aasian kisoissa 2014 tuloksella 235. Hän oli kolmas Aasian-mestaruuskilpailuissa Wuhanissa 2015 tuloksella 220. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi.

Barshim voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden Dohassa 2016 tuloksella 235. Portlandin MM-hallikilpailuissa hän sijoittui neljänneksi. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 tuloksella 236. Hän voitti maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 tuloksella 235. Hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden Teheranissa 2018. Hän saavutti hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 233.

Barshim uusi maailmanmestaruutensa Dohassa 2019 tuloksella 237. Tokion olympialaisissa 2021 Barshim jakoi olympiakullan samalla tuloksella 237 cm Gianmarco Tamberin kanssa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Barshim voitti maailmanmestaruuden tuloksella 237 cm.

Barshimin ennätys ulkoradalla on 243 cm, jonka hän hyppäsi 5. syyskuuta 2014 Timanttiliigan Brysselin osakilpailuissa. Barshim ylitti 240 cm ensimmäisen kerran Eugenessa 1. kesäkuuta 2013. Hän oli ulkoradoilla kahdeksas 240 cm ylittänyt hyppääjä ja ensimmäinen sitten vuoden 2000, jolloin Vjatšeslav Voronin ylitti saman korkeuden. Sisäradoilla hän on hypännyt 241 cm Athlonessa 18. helmikuuta 2015. Kummatkin tulokset ovat Aasian ennätyksiä. 

Barshimin pikkuveli Muamer Aissa Barshim on myös korkeushyppääjä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Qatarilaiset korkeushyppääjät
Qatarilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt