joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Visitation

Visitation on suomalaismuusikko Pekka Pohjolan vuonna 1979 julkaistu neljäs sooloalbumi. Se on Pohjolan ensimmäinen albumi, jonka nimi ja kappaleiden nimet ovat alkuperäisiltä nimiltään englanninkielisiä. Kappaleiden nimet kirjoitti Mike Oldfieldin Euroopan kiertueen kirjanpitäjä John Ayton.

Pohjolan mukaan Visitation-albumin sävellys Try to remember oli hänen viimeinen yrityksensä tehdä soolokappale bassolle. Sen työnimi olikin Bassokansanlaulu. Kuitenkin kappaleessa on merkittävä rooli myös jousisoittimilla.

Albumilla käytetään laajaa kokoonpanoa, myös Helsingin kaupunginorkesteria. Tämän albumin jälkeen Pohjola siirtyi levyttämään enemmän yhtyelevyjä, kunnes taas myöhemmin käytti laajempia kokoonpanoja.

Albumi oli tarkoitus tehdä Love Recordsille, mutta levy-yhtiö oli jo menossa konkurssiin, eikä pystynyt maksamaan soittajille palkkoja. Albumin julkaisi lopulta Finnlevy.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Pekka Pohjola.

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano
 Pekka Pohjola – bassokitara, piano (1), flyygeli (2,3,4,5)
 Vesa Aaltonen – rummut, lyömäsoittimet (2,3,4)
 Seppo Tyni – kitara (2,3,4,5,6)
 Pekka Pöyry – saksofoni (1,2,3), sopraanosaksofoni (4)
 Eero Koivistoinen – saksofoni (1,3,5)
 Teemu Salminen – saksofoni (1,3,5)
 Junnu Aaltonen – saksofoni (1,3)
 Olli Ahvenlahti – sähköpiano (2), bassokitara (2), flyygeli 6
 Tom Bildo – tuuba (3), pasuuna (6)
 Esko Rosnell – lyömäsoittimet (3,4)
 Markku Johansson – trumpetti (4,6)
 Aale Lindgren – oboe (5)

Kappaleella 3 Helsingin kaupunginorkesterin puupuhaltimet ja sellot 
Konserttimestari: Jorma Ylönen

Kappaleella 6 Helsingin kaupunginorkesterin puupuhaltimet ja jousisoittimet 
Konserttimestari: Jorma Ylönen
Kapellimestari: Esko Linnavalli

Tuotanto
 Tom Vuori – äänitys
 Pekka Pohjola & Tom Vuori – tuottaja
 Risto Kurkinen – kansipiirustus

Lähteet 

Pekka Pohjolan albumit
Vuoden 1979 albumit
God Hand

God Hand on Clover Studion kehittämä ja Capcomin julkaisema beat ’em up. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 2:lle.

Pelaaminen 
Pelissä ei ole pulmia ratkottavana tai tasohyppelyä vaan pelaaminen koostuu taisteluista.
Pelaajalla on käytettävissään yli sata erilaista lyöntiä ja potkua.

Vastaanotto 
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.

Ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2006 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Beat ’em up -pelit
Girls Got Rhythm

Girls Got Rhythm on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale albumilta Highway to Hell vuodelta 1979. Kappale kestää 3 minuuttia 23 sekuntia ja se on varsin nopeatempoinen. Se sisältää tunnetun kitarariffin, joka kulkee koko kappaleen läpi. Kappaleesta on julkaistu liveversio konserttitallenteella No Bull vuonna 1996. Kappaleen ovat kirjoittaneet Angus Young ja Malcolm Young sekä Bon Scott.

Kappale ilmestyi myös singlenä vuonna 1979.

Kokoonpano 

 Bon Scott – laulu
 Angus Young – soolokitara
 Malcolm Young – rytmikitara
 Cliff Williams – bassokitara
 Phil Rudd – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kappaleen sanat 

AC/DC:n kappaleet
Vuoden 1979 kappaleet

pt:Girls Got Rhythm
Inherit the Void

Inherit the Void on Profane Omenin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2009.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jules Näveri – laulu
 Williami Kurki – kitara
 Andy J. Bonfire – kitara
 Tuomas Saarenketo – bassokitara
 Samuli Mikkonen – rummut

Tuotanto
 Ville Sorvali – tuottaja
 Mikko Herranen – tuottaja (laulu)
 Aleksanteri Kuosa – äänittäjä, miksaaja
 Williami Kurki – miksaaja
 Björn Engelmann – masteroija

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Profane Omenin albumit
Vuoden 2009 albumit
Vikas Swarup

Vikas Swarup (hindiksi: विकास स्वरूप) (s. 1963 Allahabad, Intia) on kirjailijana parhaiten tunnettu Intian ulkoministeriön virkamies ja diplomaatti.

Kirjallinen ura 
Hänen esikoisromaaninsa Q and A (suomennettu nimillä "Tyhjentävä vastaus eli Kuka voittaa miljardin?" ja "Slummien miljonääri") kertoo köyhästä mumbailaisesta tarjoilijasta, josta tulee kaikkien aikojen suurimman palkinnon saanut tietokilpailuvoittaja. Sekä Intiassa että muualla kriitikkojen ylistämä bestseller on käännetty 40 kielelle. Se oli parhaiden esikoiskirjailijoiden joukossa valittaessa Commonwealth Writers' Prize -palkintoa ja se sai eteläafrikkalaisen palkinnon Exclusive Books Boeke Prize 2006 ja Prix Grand Public 2007 Pariisin kirjamessuilla 2007.

Kirjaan perustuva BBC:n radion tuottama kuunnelma sai parhaasta draamasta kultaisen Sony Radio Academy Award -palkinnon 2008 ja IVCA Clarion Award -palkinnon 2008. Brittiläinen Film4 hankki elokuvaoikeudet ja teki siitä runsaasti palkitun elokuvan nimellä Slummien miljonääri, jonka ohjasi Danny Boyle.

Vikas Swarupin toinen romaani Syyllisten seurue (Six Suspects) ilmestyi 2008, suomennos 2010. Teos kertoo rikkaan mutta moraalittoman intialaisen julkkiksen murhasta. Murhaa kuvataan kuuden epäillyn näkökulmasta, ja samalla luodaan kuvaa nyky-Intiasta. Teos on käännetty usealle kielelle, ja BBC ja Starfield Productions ovat varanneet sen elokuvaoikeudet.

Diplomaattiura 
Swarup on palvellut diplomaattina Turkissa, Yhdysvalloissa, Etiopiassa ja Britanniassa. Elokuusta 2006 hän on ollut Intian Etelä-Afrikan-suurlähettiläs Pretoriassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 VikasSwarup.net
 Ampersand Agency blog kommentteja Vikas Swarupin teoksista
 The Rediff Interview/Vikas Swarup
 Channel NewsAsia: Author Speak - Vikas Swarup

Intialaiset kirjailijat
Intialaiset diplomaatit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Taurus (raketti)

Taurus on Orbital Sciences Corporationin valmistama nelivaiheinen kiinteää ajoainetta käyttävä kantoraketti. Se perustuu saman valmistajan ilmasta laukaistavaan  Pegasus-rakettiin. Taurus pystyy kuljettamaan 1 350 kg hyötykuorman matalalle Maan kiertoradalle. Kantoraketin ensilento tapahtui vuonna 1994. Kantoraketin yhdeksästä sotilaallisesta ja kaupallisesta lennosta on kuusi onnistunut.

Kantoraketin rakettivaiheet
Kantoraketin ensimmäinen vaihe, Thiokolin valmistama Castor 120, perustuu LGM-118A Peacekeeper ICBM:n ensimmäiseen vaiheeseen. Vaiheet 2 ja 3 ovat Orion-50iä (kuten  Pegasus-1 mutta ilman siipiä tai vakaimia) ja vaihe 4 on Orion-38, kuten Pegasus-3.

Laukaisut

OCOn laukaisun epäonnistuminen 
24. helmikuuta 2009 Taurus XL kantoraketti epäonnistui laukaisemaan 270 miljoonan dollarin Orbiting Carbon Observatoryn kiertoradalle. Laukaisu onnistui normaalisti kello 09:55 GMT Vandenberg Air Force Basesta, mutta lennon myöhäisemmässä vaiheessa saatu data viittasi siihen, että satelliittia lennon alkuvaiheissa suojaava ja kantoraketin ilmanvastusta vähentävä nokkakartio ("fairing") ei irtautunut myöhemmin kantoraketista. Nokkakartion huomattavan massan vuoksi kantoraketin 3. vaihe ei saavuttanut kiertorataan vaadittua nopeutta ja satelliitti putosi Eteläiseen jäämereen. 4. maaliskuuta 2011 Taurus XL:llä laukaistu Glory-ilmastosatelliitti tuhoutui samankaltaisessa onnettomuudessa.

Suunnitellut laukaisut

Tauruksen kanssa samankaltaisia kantoraketteja voidaan käyttää myös Yhdysvaltain ohjuspuolustusviraston Maalle sijoitetun reittivaiheen ohjuspuolustuksen järjestelmässä.

Orbital Sciences kehittää myös Taurus II:sta, mahdollisesti Delta II:sta korvaavaa kantorakettia, jonka ensimmäinen vaihe käyttää nestemäistä polttoainetta toisin kuin alkuperäinen Taurus. Ensilento on suunniteltu joulukuulle 2010.

Taurus II

Taurus II on 2000-luvun alussa NASAn rahoituksella kehitetty versio Taurus-kantoraketista. Sen ensimmäinen vaihe on suunniteltu ja rakennettu Ukrainassa ja toinen vaihe on OSC-yhtiön oma tuote. Vuonna 2008 ukrainalaiset Juzhnoje ja Juzhmash solmivat vuoteen 2019 yltävän yhteistyösopimuksen Orbital Sciences-yhtiön kanssa toimittaen NK-33-rakettimoottoreita, joihin Aerojetin AJ-26-moottori perustuu. Raketti pystyy nostamaan 5000 kg matalalle maan kiertoradalle (LEO).  R

Kesäkuussa 2011 Taurus 2-raketti vauroitui pahasti moottorin koekäytössä NASAn Stennis Space Centerin E-1-koekäyttöpenkissä. Ilmeisesti moottorin ajoaineputki katkesi, joka voi olla suunnittelu- tai valmistusvirhe.  Tämä siirtänee lokakuussa 2011 aiotun ensilaukaisun hamaan tulevaisuuteen, etenkin ottaen huomioon Tauruksen perusmallin epäonnistuneet laukaisut.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kantoraketit
Rakettivaiheet
Amerikankoskikara

Amerikankoskikara (Cinclus mexicanus) on Pohjois- ja Keski-Amerikassa tavattava koskikaroihin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 

Kooltaan amerikakoskikara 14–20 cm, koiras on kooltaan hieman suurempi kuin naaras. Väritykseltään laji on kauttaaltaan ruskehtavan harmaa. Pää on suurikokoinen ja niska on lyhyt. Amerikankoskikaran pyrstö on lyhyehkö ja jalat ovat pitkät. Molemmat sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset. Nuoret linnut muistuttavat aikuisia, mutta voivat olla hieman niitä vaaleampia.

Levinneisyys ja elinympäristö 

Lajia tavataan läpi Alaskan, Kalliovuorten ja Yhdysvaltain länsirannikon aina Meksikoon ja Panamaan saakka. Lajin elinympäristöä ovat kirkkaat, kylmät ja nopeasti virtaavat vuoristopurot. Vaikka laji viihtyykin parhaiten vuoristoalueilla, toisinaan sitä tavataan myös alankomailla jopa lähellä merenpinnan tasoa. Laji talvehtii myös esiintymisalueensa pohjoisosissa, jos purot pysyvät sulina. Osa linnuista kuitenkin siirtyy vuoristosta matalammalle ja etelämmäs. Talvehtimisaikana amerikankoskikaroille kelpaavat myös hitaammin virtaavat joet. Lintu on erittäin tarkka veden puhtaudesta eikä menesty vähänkään saastuneessa vedessä. Laji onkin vähentynyt tietyiltä alueilta sopivan elinympäristön puutteen vuoksi. Amerikankoskikara on täten erittäin hyvä veden puhtauden indikaattori.

Ravinto 

Amerikankoskikara syö pääasiassa vesihyönteisiä. Ravintoa ovat vesiperhoset, päivänkorennot, koppakuoriaiset sekä näiden ja hyttysten toukat. Laji saattaa syödä myös matoja, nilviäisiä sekä kalan kutua ja pieniä kaloja. Laji etsii syötävää veden pinnalta tai sukeltaa pohjaan ja etsii hyönteisten toukkia pohjassa kävellen. Sukeltaessaan amerikankoskikara käyttää siipiään ja ikään kuin lentää veden alla. Satunnaisesti laji poimii myös ravintoa kiviltä. Lintu pyydystää hyvin harvoin lentävää ravintoa ilmasta.

Lisääntyminen 

Pesänsä amerikankoskikara rakentaa kivikkoon kielekkeen alle. Naaras rakentaa pesän sammalesta, tikuista ja ruohoista. Umpinaisessa pesässä on yksi suuaukko. Laji on oppinut rakentamaan pesänsä myös siltoihin sekä käyttämään hyödykseen ihmisten asettamia pesimislaatikoita.. Naaras munii yleensä neljästä viiteen jokus kuusi valkoista munaa, joita vain se hautoo. Haudonta kestää noin akaksi viikkoa. Poikaset poistuvat pesästä noin 25 päivän kuluttua kuoriutumisestaan ja ovat jo silloin uimakykyisiä.

Lähteet 

Koskikarat
Armenische Legion

Armenische Legion oli natsi-Saksan puolella toisessa maailmansodassa taistellut armenialaisista koottu pataljoona joka koostui lähinnä sotavangeiksi jääneistä neuvostosotilaista. Pataljoonaa johti Drastamat Kanayan. Pataljoonan joukoilla oli SS-koulutus. Legioona aloitti toimintansa 1942 ja se lopetettiin kesäkuun 8. 1944.

Armenialainen pataljoona koottiin noin 18 000 armenialaisesta vangiksi jääneestä sotilaasta. Halukkaita riitti sillä armeijapalveluksen vaihtoehtona oli huonomaineiset saksalaiset sotavankileirit. Pataljoonan johtoon tuli ensimmäisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltoihin paenneita armenialaisia sotaveteraaneja.

Legioona otti osaa Saksan armeijan Kaukasuksen offensiiviin. Kuten muutkin vapaaehtoiset yksiköt, he taistelivat lähinnä partisaaneja vastaan. Armenialaiset olivat natseja myötämielisempiä juutalaisia kohtaan ja auttoivat juutalaisia sotavankeja karkuun saksalaisilta. Hitler ei luottanut vapaaehtoisiin yksiköihin joten monet niistä lähetettiin länsirintamalle, armenialaiset joutuivat Belgiaan ja Alankomaihin. Sodan lopussa he antautuivat länsiliittoutuneille jotka luovuttivat heidät Neuvostoliittoon. Neuvostoliitossa he joutuivat sotavankileireille joissa monet kuolivat.

Vapaaehtoiset saksalaiset sotilasyksiköt toisessa maailmansodassa
Pimpparauta (albumi)

Pimpparauta on Pirkka-Pekka Peteliuksen studioalbumi vuodelta 1985. Levyn kapellimestari ja tuottaja oli Pedro Hietanen. Hietanen kertoo, että albumin kappaleet suunniteltiin hyvin etukäteen, ennen levyttämistä studiolla.

Levyltä julkaistiin kaksi singleä: "Lellelle/Tra la la" sekä "Pimpparauta/Mr. Nobody".

Albumin kappaleet "Kauniita kesäpäiviä" ja "Ööliä läikkyy" on esitetty myös Yleisradion sketsiviihdesarjassa Mutapainin ystävät. "Pimpparauta"-kappaleesta tehtiin musiikkivideo, joka esitettiin Levyraadissa. Videossa Petelius oli sonnustautunut vaaleanpunaisiin trikoisiin, ja näyttäviin kajaleihin. "Lellelle" on käännöskappale brittiläisen Typically Tropical -yhtyeen tekemästä kappaleesta "Barbados". 

Albumin Tra la la -kappaleesta ideoitui myös kannen homosävytteinen teema, jossa Peteliuksella on yllään nahkahousut.

Albumi on myynyt kultaa.

Kappaleet 
 Lellelle (alkup. Barbados)
 Tra la la (alkup. Acuarela Homosexual)
 Äkkisyvää
 Sain rukkaset
 Serkkupoika
 Pimpparauta
 Kauniita kesäpäiviä
 Ööliä läikkyy
 Saamaton
 Mr. Nobody

Lähteet 

Vuoden 1985 albumit
Suomalaiset iskelmäalbumit
Pirkka-Pekka Peteliuksen albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Mercenaries: Playground of Destruction

Mercenaries: Playground Of Destruction on Pandemic Studiosin kehittämä ja LucasArtsin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna  PlayStation 2:lle ja Xboxille. 

Pelille on julkaistu jatko-osa Mercenaries 2: World in Flames.

Pelaaminen 
Pelissä on vapaa ja pitkälti tuhoutuva maailma, joka sijaitsee tulevaisuuden Pohjois-Koreassa. Pelaaja ottaa palkkasotilaan roolin ja yrittää estää ydinsodan.

Hahmot 
 Christopher "Chris" Jacobs on entinen Delta Force-sotilas, joka on luonteeltaan itsevarma ja humoristinen kalifornialainen. Jacobs osaa englannin lisäksi koreaa.
 Jennifer Mui on entinen M16-agentti ja nykyinen ExOpsin työntekijä. Hän on kotoisin Kiinasta. Mui myös osaa kiinaa.
 Mattias Nilsson on ruotsalainen, joka on luonteeltaan raivoisa ja räjähtävä. Hän on myös hyvä koneiden kanssa. Nilsson osaa englannin lisäksi venäjää.

Ääninäyttelijät

Vastaanotto 
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.8/10.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2005 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Kolmannen persoonan ammuntapelit
Avoin pelimaailma -pelit
Meren anoksia

Meren anoksia on maapallon historiassa joinain aikoina esiintynyt tila, jolloin meressä oli hyvin vähän happea. Anoksia alkoi, kun ilmakehän hiilidioksidimäärä kasvoi yli tietyn rajan, mikä lämmitti kasvihuone-ilmiöllä maapalloa. Merien lämpiäminen muutti merien virtauskuvioita, ja varsinkin syvämeren hapettuminen estyi. Hiilidioksidin kasvun uskotaan liittyvän suuriin tulivuorenpurkauksiin ja joskus myös metaanin vapautumiseen syvämeren metaaniklatraateista.

Merien anoksia 

Kun Maa syntyi ja yhteyttämistä ei ollut, meret olivat hapettomia. Happea alkoi tulle meriin luultavasti noin 2,5 miljardia vuotta sitten. Anoksiaa esiintyi sen jälkaan kausina, jolloin lämpötila oli korkea, merien virtauskuviot muuttuneet ja hiilidioksidiakin ilmakehässä useimmiten normaalia runsaammin. Näin ollen anoksia-vaiheet liittyivät ilmakehän hiilidioksidimäärän kasvuun. Anoksia-vaihe alkoi, kun hiilidioksidimäärä nousi 4–6 kertaa nykyistä suuremmaksi, ja lämpötilan kasvu 3 astettakin riitti tyhoamaan sademetsätä, jotka poistavat ilmakehästä hiilidioksidia. Anoksiakauden maapallo oli jäätön, ja ehkä navoillakin yli 27 °C.

Anoksisina kausina syntyi mustia kerrostumia ja öljyä. Anoksisessa vedessä elää vain lähinnä rikkibakteereita ja muita hapettomien ympäristöjen eliöitä.

Anoksian kausia 

Anoksiatapahtuma OEA 1a tapahtui varhaisella Apt-kaudella. Toinen tunnettu anoksia tapahtui Cenoman-Tours-kauden rajalla noin 93 miljoonaa vuotta sitten, jolloin Maa oli hyvin lämmin. Näiden anoksioiden uskotaan liittyvän hiilidioksidia ilmakehään vapauttaneisin suuriin laakiobasalttipurkauksiin. Paleotsooisella maailmankaudella ordoviki- ja siluurikausien rajalla tapahtui monta anoksian vaihetta. Näille kausille olivat tyypillisä kylmien napa-alueiden luonnehtuvat hapelliset P-vaiheet, joiden jälkeen tuli lämminnapaisia hapettomia S-vaiheita. Hapallinen primo- eli P-vaihe vaihtui hapettomaksi, mustaa graptoliittikerrostumaa tuottavaksi S- eli secundo- vaiheeksi, kun valtamerien termohaliinikierto muuttui. Tämä taas johtui korkeiden leveysasteiden veden lämpötilan noususta yli 5 °C, jolloin hapellinen merivesi ei enää vajonnut syvämeren pohjalle. Maan radan ja akselikallistuman jaksollisin muutoksiin liittyvien Milankovichin jaksojen uskotaan kytkeneen hapellisia kausia hapettomiksi. Palaotsooisen kauden anoksioita olivat muun muassa Lau- ja Ireviken- tapahtumat, joihin liittyi merieläinten joukkosukupuuttoja.

Aiheesta muualla

Hot and stinky: The oceans without oxygen
Seawater strontium isotopes, oceanic anoxic events, and seafloor spreading 
Cretaceous climate-ocean dynamics
Further evidence for photic-zone euxinic conditions during Mesozoic oceanic anoxic events
Crude - the incredible journey of oil, Australian Broadcasting Corporation

Meritiede
Muurmanin pakolaiset

Muurmanin pakolaiset on vuonna 1927 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Erkki Karu. Elokuva perustuu Kaarlo Hännisen romaaniin Kiveliön karkurit vuodelta 1923 ja sen ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1927 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä.   

Elokuva kuvaa saksalaisia sotavankeja, jotka ovat rakentamassa Muurmannin rataa. He pakenevat Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle Pohjois-Suomeen, missä joutuvat kuitenkin viranomaisten aiheuttaman vaaran kohteeksi.

Näyttelijät 
 Heikki Valtonen	- Nivan isäntä
 Ellen Sylvin	- Saima Niva
 Martti Tuukka	- Niilo Niva, Saiman veli
 Waldemar Wohlström	- poliisi Simpura
 Gunnar Brygge	- luutnantti Herman Braun
 Eine Laine	- Braunin morsian
 Thorild Bröderman	- Braunin isä
 Naemi Kari	- Braunin äiti
 Heikki Välisalmi	- makkaramestari Sonntag
 Sulo Räikkönen	- vääpeli Schönemann
 Leo Franck	- taiteilija Haase
 Berndt Lindahl	- kenttäpappi Gottleben
 Paavo Costiander	- kokki
 Kullervo Kari	- Hahn
 Jalmari Sauli	- Väinö Taipale
 Yrjö Somersalmi	- santarmipäällikkö
 Otto Al'Antila	- kalastaja
 Paul Troupp	- venäläinen sotamies
 L. Pajunen	- venäläinen sotamies
 Juho Puls	- talollinen
 Markus Rautio	- venäläinen sotamies

Muut tekijät 
 Erkki Karu - käsikirjoitus, tuottaja, leikkaus
 Lauri Vesala - käsikirjoitus
 Aili Kari - tuotantosihteeri
 Frans Ekebom  - kuvaus
 Armas Fredman  - kuvausapulainen
 Martti Tuukka  - lavastus, studiopäällikkö
 Hannes Kuokkanen - naamiointi
 Eva Luttinen	- studion emäntä
 Kalle Havas	- valokuvat
 Kosti Lehtinen	- valokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
Arvostelu Mykkäelokuvasivustolla

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1927 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Erkki Karun ohjaamat elokuvat
Orlando Jordan

Orlando Jordan (s. 10. heinäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen showpainija. Hän on 193 cm pitkä ja painaa 110 kg. Tällä hetkellä hän asuu Miamissa Floridassa. Debyyttinsä hän teki vuonna 2000.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Tilburg Trappers

Tilburg Trappers on jääkiekkojoukkue Tilburgista, Alankomaista. Joukkue pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa. Joukkue on perustettu 21. lokakuuta 1938 ja se tuli viralliseksi joukkueeksi 18. tammikuuta 1939. Joukkue pelaa kotiottelunsa IJssportcentrum Tilburgissa.

Joukkue

Lähde: EliteProspects

Saavutukset
Hollanin mestaruus (1948, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1994, 1995, 1996, 2001, 2007)
Cup Nationale Nederlanden (1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1996, 1998, 1999, 2002, 2003, 2004, 2008) 
Cup International (1969, 1970, 1971, 1973)
Cup Brabant (1969)
Cup Swegerijnen (1974)
Cup Lage Landen (1966, 1968)
Cup Luxembourg (1969)
Cup National (1970)
Cup Chamonix
Cup Villard de Lans

Kuuluisia pelaajia

Klaas van den Broek
Huub van Dun
Leo Van den Thillart
Paulo Colaiacovo
Jerry Göbel
Frank Jacobs
John MacDonald
Jiri Petrnousek
Joe Simons
Billy Thompson

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut
 TYSC Tilburg Trappers Historia 

Alankomaalaiset jääkiekkoseurat
Eredivisien jääkiekkoseurat
Tilburg
Vuonna 1938 perustetut urheiluseurat
Seututie 192

Seututie 192 eli Kustavintie on Raision ja Kustavin välillä kulkeva seututie. Tien pituus on noin 71 km. Tie on päällystetty ja kaksikaistainen.

Seututie 192 alkaa Raisiosta Marjamäen liittymästä valtatien 8 kohdalta lähellä Raision aluesairaalaa. Noin kolmen kilometrin jälkeen tie ylittää Uudenkaupungin radan tasoristeyksessä. Tien maisemat vaihtelevat metsistä peltoihin, saariin ja merinäkymiin. Tiellä on useita siltoja, muun muassa Taivassalon ja Kustavin välillä sijaitseva Kaitaisten silta, joka on yksi Suomen pisimmistä silloista. Raisiosta seututien 194 liittymään tie on melko suora ja leveä, mutta lännempänä tie on huomattavasti mutkaisempi ja kapeampi. Kustavin keskustan ja Vuosnaisten välillä on yksi lossi, Vartsalan lossi. Tie loppuu Kustaviin Vuosnaisiin, josta on lauttayhteys Ahvenanmaalle Brändöön.

Seututie 192 on seututieksi huomattavan vilkasliikenteinen, sillä Kustavin ja Taivassalon seutu on suosittua kesäasutusaluetta, ja lisäksi tie muodostaa yhdessä seututeiden 194 ja 196 kanssa vaihtoehtoisen reitin Turusta Uuteenkaupunkiin. Kustavintie on osa Turun saariston kiertävää Saariston rengastie -nimistä matkailutietä.

Reitti 

Raisio
(vt 8)
Masku
Seikelä (yt 1893)
Lemu (yt 1900, yt 1912)
Nousiainen
Mynämäki
Mietoinen (yt 1930)
Pyhä (yt 1951)
(st 194)
Vehmaa
Rautila (yt 1954)
Taivassalo
(yt 1964)
Taivassalo (st 196, yt 1961)
Kustavi
(yt 1922)
Kustavi (yt 1924)
Vartsalan lossi
Vuosnainen (lauttayhteys Brändöön)

Historia 

Kustavintietä ruvettiin rakentamaan vuonna 1948. Se valmistui useassa eri osassa: Kustavin ja Mietoisten välinen osuus valmistui vuonna 1954, ja loput tiestä valmistui 1960-luvun alussa. Aiemmin Kaistaisten sillan paikalla oli lossi, mutta kesäasutuksen yleistyttyä lossista tuli pullonkaula. Ongelma yritettiin ratkaista toisella lossilla, mutta lossi oli silti yhä pullonkaula. Ongelma poistui vuonna 1982, jolloin valmistui Kaitaisten silta.

Lähteet

Aiheesta muualla

192
Raision liikenne
Maskun liikenne
Mynämäen liikenne
Mietoinen
Vehmaan liikenne
Taivassalon liikenne
Kustavin liikenne
Belfast Giants

Belfast Giants on jääkiekkojoukkue Belfastista, Pohjois-Irlannista. Joukkue pelaa Ison-Britannian pääsarjassa Elite Ice Hockey Leaguessa. Kotipelit joukkue pelaa SSE Arena Belfastilla, Belfastissa, johon mahtuu 9 957 katsojaa.

Info 

Sponsorit:  Coors Brewing Company, Charles Hurst Usedirect, FonaCab, David Lloyd Leisure, Belfast CityBeat, Michelin 
Perustettu: 2000 
Areena: Odyssey Arena (Kapasiteetti 5,800 - 7,100)
Harjoituskentät: Dundonald International Ice Bowl(600+) & The Odyssey Arena (5,800+)
Peliasun värit: Paita - Punainen, Musta ja Valkoinen. Kypärät - Mustat.
Maskotit: Gordie The Gorilla & Subway Man
Motto: In the land of the Giants, everyone is equal.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Adam Keefe 
 Apuvalmentaja: Jeff Mason 
 Apuvalmentaja: Rob Stewart 
 Pelaajavalmentaja: Tyler Beskorowany 
 Huoltopäällikkö: Jason Ellery 
 Toimitusjohtaja: Steve Thornton 

Lähde: EliteProspects

Jäädytetyt numerot

11  Colin Ward
27  Paxton Schulte

Entisiä pelaajia
  Theoren Fleury, Stanley Cup-voittaja NHL-pelaaja

Kapteenit

2000–02  Jeff Hoad
2002–03  Paul Kruse
2003–04  Jason Ruff
2004–05  Shane Johnson
2005–    George Awada

Lähteet

Aiheesta muualla
Coors Belfast Giants Official Website
Belfast Giants Official kannattajat
Kingdom of the Giants
Official Elite League Website
Unofficial British Ice Hockey Forum

Belfast
Pohjoisirlantilaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 2000 perustetut urheiluseurat
Komi mu

Komi mu (komiksi Коми му, ”Kominmaa”) on Syktyvkarissa Komin tasavallassa ilmestyvä kominkielinen sanomalehti.

Komin lehdistön historia alkaa Zyrjanskaja žizn (”Syrjäänien elämä”) -lehdestä, joka alkoi ilmestyä Ust-Sysolskissa vuonna 1918. Keväällä 1919 sen nimenä oli V zyrjanskom kraju (”Syrjäänien seudulla”), vuoden 1921 alusta Udž (”Työ”) ja saman vuoden heinäkuusta lähtien Jugyd tui (”Valoisa tie”). Lehti ilmestyi aluksi venäjän kielellä, mutta siinä julkaistiin toisinaan myös kominkielisiä kaunokirjallisia teoksia.

Jugyd tuin toimittajana työskenteli Viktor Savin, joka tunnetaan yhtenä kominkielisen kirjallisuuden alullepainijoista. Vuonna 1925 Jugyd tuin yhteyteen perustettiin maalaisväestölle tarkoitettu kominkielinen lehti Komi śikt (”Komikylä”), joka myöhemmin ilmestyi nimellä Komi kolhoznik (”Komin kolhoositalonpoika”).

Jugyd tuista tuli kokonaan kominkielinen lokakuussa 1928. Seuraavana vuonna alettiin julkaista kominkielistä nuortenlehteä Komi komsomol (”Komin nuorisoliittolainen”). Kesäkuussa 1930 perustettiin venäjänkielinen sanomalehti Za novyi Sever (”Uuden pohjolan puolesta”). Samalla Jugyd tui sai uuden nimen Vörledzyś (”Metsuri”). Komi kolhoznik yhdistettiin siihen vuonna 1932. Vuonna 1935 Syktyvkariin rakennettiin nykyaikainen lehdistön toimitalo ja kirjapaino Dom petšati.

Vuonna 1955 tasavallan päivälehdet yhdistettiin Krasnoje znamja (”Punalippu”) -lehdeksi, jota julkaistiin samansisältöisinä komin- ja venäjänkielisinä versioina. Seuraavana vuonna se jaettiin jälleen kahdeksi lehdeksi. Kominkielinen lehti sai ensin nimekseen Komi kolhoznik ja vuodesta 1959 lähtien sitä julkaistiin jälleen nimellä Jugyd tui. Vuonna 1978 se ilmestyi kolme kertaa viikossa yli 12 000 kappaleen painoksena.

Vuodesta 1991 lähtien lehti ilmestyy nykyisellä nimellä. Vuonna 2004 perustettiin valtionyhtiö, johon Komi mun lisäksi kuului nuortenlehti Jölöga (”Kaiku”), lastenlehti Bi kiń (”Kipinä”) ja huumorilehti Čuškanzi (”Ampiainen”). Vuonna 2008 Komi mun toimituksesta tuli autonominen kulttuurilaitos. Lehden päätoimittajana toimii Jelena Plettser.

Nykyään lehti ilmestyy kolmesti viikossa noin 3 000 kappaleen painoksena. Sen aiheita ovat tasavallan politiikka, yhteiskunta, talous ja kulttuurielämä. Lehti kertoo myös tasavallan ulkopuolella asuvien komien elämästä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Komi mun aineisto Komin lehdistöportaalissa (komiksi), 
 Komi mu Komi musa gazet-žurnaljas -sivustolla (komiksi), 

Venäläiset sanomalehdet
Heureka (sana)

Heurēka ( tai , ”olen löytänyt [sen]”) on huudahdus, joka kuvastaa iloa uudesta keksinnöstä tai löydöstä.

Sana 

Heurēka on yksikön ensimmäisen persoonan aktiivin indikatiivin perfektimuoto muinaiskreikan sanasta heuriskō (), joka tarkoittaa ”löytää”. Näin se voidaan suomentaa ”olen löytänyt” tai täsmällisemmin ”olen siinä tilassa että olen löytänyt”.

Monissa kielissä huudahduksen alussa oleva vahva henkäys (spiritus asper) jätetään pois ja se esitetään muodossa eureka. Suomi on niitä kieliä, joka säilyttää henkäyksen, jota suomessa vastaa h-äänne.

Arkhimedes 

Huudahduksen esittäjänä kuvataan tunnetuimmin kreikkalainen oppinut Arkhimedes. Hänen kerrotaan huutaneen ”heureka!” astuttuaan kylpyyn ja huomattuaan, että veden pinta nousi. Tällöin hän ymmärsi yht'äkkiä, että syrjäytetyn veden tilavuus on sama kuin vedenpinnan alla olevan ruumiinosan tilavuus. Tämä tarkoitti esimerkiksi sitä, että epäsäännöllisten kappaleiden tilavuus voitiin laskea tarkasti, mikä oli aiemmin ollut vaikea ongelma. Kertomuksen mukaan Arkhimedes oli löydöstään niin innostunut, että hyppäsi kylpyammeestaan ja juoksi Syrakusan katujen halki alasti.

Arkhimedeen ratkaisua voitiin käyttää Syrakusan kuninkaan Hieron II:n esittämän ongelman ratkaisuun. Kysymys kuului, saattoiko kuningas luottaa siihen, että hänellä ollut epäsäännöllisen muotoinen kultainen kruunu todella oli puhdasta kultaa, ja miten se voitaisiin varmistaa. Painon mittaaminen oli helppoa, ja Arkhimedeen keksinnön jälkeen myös kruunun tilavuus voitaisiin laskea. Tällöin painon ja tilavuuden suhteesta voitaisiin laskea kappaleen tiheys, mikä oli merkittävä tekijä kullan puhtauden määrittelemisessä.

Kertomus esiintyy ensimmäisen kerran kirjallisessa muodossa Vitruviuksen teoksessa De architectura kaksisataa vuotta sen jälkeen kun lausuma olisi lausuttu. Jotkut tutkijat ovat epäilleet kertomuksen aitoutta esimerkiksi siksi, että ongelman toteaminen ratkaistuksi olisi vaatinut tarkkoja mittauksia, jotka olivat vaikeita toteuttaa Arkhimedeen aikana.

Muu käyttö 

Myöhemmin ”heureka” on huudahduksena kuvannut sekä erilaisten tieteellisten keksintöjen että muiden löydösten aikaansaamaa innostusta.

Toinen kuuluisa matemaatikko Carl Friedrich Gauss käytti Arkhimedeen ilmaisua vuonna 1796 kirjoittaessaan muistikirjaansa ”ΕΥΡΗΚΑ! num= Δ + Δ + Δ”. Hän viittasi tällä havaintoonsa, että jokainen positiivinen kokonaisluku voidaan esittää korkeintaan kolmen kolmioluvun avulla.

Yhdysvalloissa ”heureka” on osana Kalifornian osavaltion mottoa vuodesta 1849, virallisesti vuodesta 1963. Se viittaa Kalifornian kultaryntäykseen vuonna 1848. Samaan viittaa kalifornialaisen Eurekan kaupungin nimi. ”Heureka” liittyy myös Australian kultaryntäykseen. Eureka Stockade oli australialaisten kullankaivajien kapina vuonna 1854.

Suomessa Tiedekeskus Heureka on nimetty huudahduksen mukaan.

Katso myös 
 Ahaa-elämys
 Arkhimedeen laki

Lähteet 

Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Lentävät lauseet
Walesin arkkipiispa

Walesin arkkipiispa on Englannin kirkosta itsenäisen anglikaaniseen kirkkoyhteisöön kuuluvan Walesin kirkon päämies, jonka Walesin piispat valitsevat joukostaan. Arkkipiispan virka luotiin, kun Walesin hiippakunnan erotettiin omaksi kirkkoprovinssikseen. Viran nykyinen haltija on Barry Morgan.

Toisin kuin Canterburyn ja Yorkin arkkipiispat, jotka nimittää kuningatar pääministerin suosituksesta, Walesin arkkipiispan valitsevat keskuudestaan hoitamaan tehtävää oman hiippakuntansa lisäksi.

Luettelo arkkipiispoista

Anglikaaniset arkkipiispat
Arkkipiispa
Luettelot piispoista
Kristinusko Walesissa
Jukka Valtasaari

Jukka Robert Valtasaari (s. 1. elokuuta 1940 Kuopio) on suomalainen diplomaatti, joka on vaikuttanut neljäkymmentä vuotta useilla suomalaisilla avainpaikoilla, muun muassa Suomen suurlähettiläänä Washingtonissa vuosina 1988–1996 ja 2001–2005 ja välillä Ulkoministeriön valtiosihteerin tehtävässä 1996–2001.

Koulutukseltaan Valtasaari on valtiotieteiden lisensiaatti. Hän työskenteli New Yorkissa Suomen YK-edustajistossa vuosina 1977–1983, ulkoministeriön toimistopäällikkönä 1983–1985 ja ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikönä 1985–1988.

Jukka Valtasaaren veli on ulkomaantoimittaja Mikko Valtasaari. Heidän isänsä oli monissa valtionhallinnon tiedotustehtävissä toiminut Matti Valtasaari.

Teokset
 
 
 
 Lännen jälkeen. Jyväskylä: Docendo, 2019. ISBN 978-952-291-686-0

Lähteet 

Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Jacques Nys

Jacques Nys (s. 19. huhtikuuta 1943 Roubaix, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kiekonheitto.

Nys voitti Ranskan mestaruuden kiekonheitossa vuonna 1971. Hän paransi maansa ennätystä kahdesti: syyskuussa 1970 hän vei ennätyksen Raymond Bachélta tuloksellaan 57,02 m ja kesäkuussa 1972 hän heitti uuden ennätystuloksen 57,10 m. Hän menetti ennätyksen jo heinäkuussa 1972 Michel Chabrierille.

Henkilökohtaiset ennätykset

 Kiekonheitto: 57,10 m (1972)
 Keihäänheitto: 63,07 m (1962)
 Kuulantyöntö: 15,76 m (1963)

Lähteet

 

Ranskalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Tom Sietas

Tom Sietas (s. 12. tammikuuta 1977, Hampuri) on saksalainen vapaasukeltaja, jolla on nimissään staattisen hengenpidätyksen (STA) ja dynaamisen hengenpidätyksen ilman räpylöitä (DNF) maailmanennätykset. Hän aloitti vapaasukelluksen 23-vuotiaana.

Sietaksen virallinen hengenpidätyksen maailmanennätys on 10 minuuttia ja 12 sekuntia. Hän on pidättänyt henkeään yli 17 minuuttia, mutta hän hengitti puhdasta happea ennen suoritusta.

Sietaksen maailmanennätykset 
 Static apnea: 10 min 12 s
 Dynamic Without Fins: 213 m

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tom Sietas

Vapaasukeltajat
Saksalaiset urheilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Porin rovastikunta

Porin rovastikunta () on Satakunnassa sijaitseva Turun arkkihiippakunnan rovastikunta. Porin rovastikunnan lääninrovastina toimii Keski-Porin kirkkoherra Heimo Hietanen.

Seurakunnat 
Lista Porin rovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
 Kankaanpään seurakunta
 Karvian seurakunta
 Merikarvian seurakunta
 Porin evankelis-luterilainen seurakuntayhtymä
 Keski-Porin seurakunta
 Länsi-Porin seurakunta
 Meri-Porin seurakunta
 Porin Teljän seurakunta
 Noormarkun seurakunta
 Siikaisten seurakunta
 Ulvilan seurakunta

Lähteet 

Turun arkkihiippakunta
Suomen evankelis-luterilaiset rovastikunnat
Alumiinifosfidi

Alumiinifosfidi on kemiallinen yhdiste; jonka kemiallinen kaava on AlP. Aine on itsessään väritöntä ja normaalioloissa kiinteää. Kauppatavarana se on yleensä harmahtavankellanvihreätä jauhetta, jonka väri johtuu siihen hydrolyysissä ja hapettumisessa joutuneista epäpuhtauksista. Alumiinifosfidi on laajavyövälinen puolijohde, jota käytetään myös torjunta-aineena.

Rakenne, muodostuminen ja ominaisuudet
Alumiinifosfidi kiteytyy sinkkivälkerakenteeksi, missä kaikki atomit ovat järjestyneet tetraedrimäisesti. Sen sukulaisaineet kuten galliumarsenidi kiteytyvät samalla tavalla.

Raaka-alumiinifosfidia voidaan valmistaa laboratoriossa kuumentamalla punaisen fosforin ja jauhemaisen alumiinin seosta.

Alumiinifosfidi reagoi sekä veden että happojen kanssa vapauttaen fosfiinia (PH3).
AlP + 3 H2O  →  Al(OH)3  +  PH3
AlP + 3 H+ → Al3+ + PH3

Tuholaismyrkkynä
Alumiinifosfidia käytetään torjunta-aineena lähinnä jyrsijöitä kuten kaneja ja muita pienikokoisia nisäkkäitä kuten kontiaisia sekä hyönteisiä vastaan. Tavallinen käyttökohde on säilötty vilja. Tabletit tai pelletit tyypillisesti sisältävät myös ammoniakkia muodostavia kemikaaleja. Vapautuvan fosfiinikaasun syttymisen tai räjähtämisen riski saadaan näin pienemmäksi.

Jyrsijöitä torjuttaessa alumiinifosfidipellettejä sekoitetaan niiden ravintoon. Jyrsijöiden ruuansulatusjärjestelmän sisältämä happo reagoi fosfidin kanssa muodostaen myrkyllistä fosfiinikaasua. Samalla tavoin vaikuttavat sinkkifosfidi ja kalsiumfosfidi.

Ohjeiden vastaisesti käytettynä alumiinifosfidi on myös ihmiselle hengenvaarallinen.

Puolijohdesovelluksia
Teollisuudessa alumiinifosfidia käytetään puolijohteena, usein sekoitettuna muiden binääristen aineiden kanssa. Tällainen lejeerinki on esimerkiksi alumiinigalliumindiumfosfidi, jonka tavallinen käyttökohde ovat LED-valaisimet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fosforiyhdisteet
Alumiiniyhdisteet
Hyönteistorjunta-aineet
Jyrsijöiden torjunta-aineet
Espoonlahden seurakunta

Espoonlahden seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta ja yksi kuudesta Espoon seurakuntayhtymän seurakunnasta. Siihen kuuluu noin 31 000 jäsentä.  Seurakunnan kirkkoherrana toimii Jouni Turtiainen.

Seurakunta perustettiin Kivenlahden seurakunta -nimellä tammikuussa 1975, kun Etelä-Espoon seurakunta jaettiin Olarin ja Kivenlahden seurakunniksi. Vuoden 1979 alussa nimi muutettiin Espoonlahden seurakunnaksi. Espoonlahden kirkko valmistui vuonna 1980.

Papisto 
Espoonlahden seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
 1975–2000: kirkkoherra Jussi Talasniemi
 2000–2010: kirkkoherra Mikko Tervonen
 2010– kirkkoherra Jouni Turtiainen

Lähteet 

Espoon seurakuntayhtymä
Suur-Espoonlahti
Espoon hiippakunnan seurakunnat
Olarin seurakunta

Olarin seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta ja yksi kuudesta Espoon seurakuntayhtymän seurakunnasta. Siihen kuuluu noin 28 000 jäsentä. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Salla-Maria Viitapohja.

Olarin seurakunta perustettiin vuonna 1975, kun Etelä-Espoon seurakunta jaettiin Olarin ja Kivenlahden (myöhemmin Espoonlahden) seurakunniksi. Olarin kirkko valmistui vuonna 1981. Se ei nimestään huolimatta sijaitse Olarin vaan Niittykummun kaupunginosassa.

Papisto 
Olarin seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
 1975–1979: kirkkoherra Tarmo Nuotio
 1979–? kirkkoherra Pentti Hölsä
 1987–1996: kirkkoherra Hannu T. Kamppuri
 1996–2009: kirkkoherra Antti Kujanpää
 2010–2022: kirkkoherra Salla-Maria Viitapohja
 2022– kirkkoherra Antti Malinen

Lähteet 

Espoon seurakuntayhtymä
Olari
Espoon hiippakunnan seurakunnat
Rusalka (1867)

Rusalka (Rusalkka, Russalka) oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu höyrykäyttöinen teräksinen Tšarodeika-luokan monitori.

Suunnittelu 
Aluksen rungon veden yläpuoliset osat oli panssaroitu. Kyljissä oli 4,5 tuumaa rautaa ja torneissa 6 tuumaa. Joidenkin englantilaisten lähteiden mukaan aluksen kannen panssari olisi ollut tuuman. Aluksen pääaseina olleet 9 tuuman tykit oli sijoitettu torneihin. Apuaseina aluksella oli neljä 3,4 tuuman tykkiä. Näiden lisäksi asennettiin myöhemmin kaksi kolminaulaista ja kaksi yhden naulan revolveritykkiä. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi nelikulmaista kattilaa, joiden tuottama höyry pyöritti kahta akselia.

Valmistus 

Alus tilattiin Mitchelliltä Pietarista, missä köli laskettiin 1866. Alus laskettiin vesille 1867 ja otettiin palvelukseen 1868.

Palvelus 
Rusalka upposi Suomenlahdella 20. syyskuuta 1893 matkallaan Tallinnasta Helsinkiin. Onnettomuudessa kuoli 162 laivan miehistöön kuulunutta. Hylkytavaraa ajautui Suomenlinnan ja Villingin rannoille sekä Pihlajasaareen ja Isosaareen.

Hylky 
Hylky löydettiin heinäkuussa 2003 kaikuluotaimen avulla 74 metrin syvyydestä paikasta, joka on 25 kilometriä Helsingistä etelään. Hylky on uponnut pystysuoraan mutaan noin puolelta pituudeltaan. Perän päällä on vettä noin 40 metriä. Tykkitornit ovat irronneet ja pudonneet pohjaan, niitä ei ole toistaiseksi löydetty eli ne saattavat olla mudan sisällä. 

Onnettomuuden muistoksi pystytettiin Tallinnaan 1902 Russalkan muistomerkki, jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Amandus Adamson.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Rusalkan tuho v. 1893, Hakkapeliitta, 22.08.1933, nro 34, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Venäjän keisarikunnan laivaston sotalaivat
Itämeren hylyt
Lohjan seurakunta

Lohjan seurakunta (ruots. Lojo församling) on Espoon hiippakuntaan kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta Uudellamaalla. Seurakunta sijaitsee Lohjan kaupungissa, ja sillä on 32 553 jäsentä (2021), mikä kattaa noin 70% kaupungin väestöstä. Jäsenistä 1 400 on ruotsinkielisiä. Lohjan seurakunta täyttää 700-vuotta vuonna 2023. Aika lasketaan vuodesta 1323, jolloin seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä. Seurakunnan pääkirkko on keskiaikainen Lohjan Pyhän Laurin kirkko. 

Lohjan seurakunta on muodostanut Sammatin seurakunnan kanssa seurakuntayhtymän vuosina 2009–2013. Vuoden 2013 kuntaliitoksen jälkeen Sammatin seurakunta yhdistyi Lohjan seurakuntaan ja siitä tuli alueseurakunta. Muita alueseurakuntia ovat ennen liitosta itsenäiset Karjalohjan, Nummen ja Pusulan alueseurakunnat. 

Lohjan seurakunnan kirkkoherrana on ollut vuodesta 2012 lähtien Juhani Korte, pitkäaikaisen kirkkoherran Kaiku Mäenpään jäätyä eläkkeelle.

Lohjan seurakunnan logon on suunnitellut Tapio Soivio vuonna 1985.

Seurakunta on suomenkielinen, mutta se järjestää aktiivisesti myös ruotsinkielistä toimintaa. Lohjan seurakunnan seurakuntalehti Lohkare jaetaan koteihin 4 kertaa vuodessa.

Kirkkoherrat 
Lista Lohjan seurakunnan kirkkoherroista vuodesta 1323:

Katolinen aika 



Luterilainen aika

Seurakunnan kirkot
Lohjan Pyhän Laurin kirkko
Virkkalan kirkko
Karjalohjan kirkko
Sammatin kirkko
Nummen kirkko
Pusulan kirkko
Kärkölän kirkko

Alueseurakunnat 

 Karjalohjan alueseurakunta (liitetty 2013)
 Nummen alueseurakunta (liitetty 2013)
 Pusulan alueseurakunta (liitetty 2013)
 Sammatin alueseurakunta (liitetty 2013)

Lähteet

Aiheesta muualla
Seurakunnan kotisivut

Espoon hiippakunnan seurakunnat
Seurakunta
Tuusulan seurakunta

Tuusulan seurakunta on perustettu vuonna 1654. Se kuuluu Tuusulan rovastikuntaan yhdessä Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän ja Nurmijärven seurakunnan kanssa. Tuusulan rovastikunta on osa Espoon hiippakuntaa ja Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa.

Tuusulan seurakunnan kirkkoherra on Ulla Rosenqvist. Seurakunnalla on kaksi kirkkoa: Tuusulan kirkko ja Kellokosken kirkko.

Tuusulan seurakunta muodostettiin vuonna 1643 Sipooseen kuuluvaksi kappeliseurakunnaksi. Seurakunta muodostettiin Helsingin pitäjän osista ja erotettiin emäseurakunnaksi tuomiokapitulin päätöksillä vuonna 1653 ja 1668.

Tietoa seurakunnasta 
Perustiedot Tuusulan seurakunnasta:
 Jäseniä 26 026 (31.12.2021)
 Pinta-ala on 225 km²
 Perustettu vuonna 1654.

Kirkot ja kappelit 
Tuusulan seurakunnalla on kolme kirkkoa.
 Tuusulan kirkko on seurakunnan pääkirkko. Se on valmistunut vuonna 1734 Tuusulanjärven rannalle. 
 Jokelan kirkko rakennettiin vuonna 1976. Kirkko purettiin vuonna 2022 sisäilmaongelmien vuoksi. Kirkosta jätettiin pystyyn kellotorni sekä osa päätyseinää. Kirkon kaksi kelloa varastettiin lokakuussa 2021.
 Kellokosken kirkko on rakennettu vuonna 1800. Sen vieressä on seurakuntatalo.
 Paijalan kappeli valmistui vuonna 1993.

Seurakuntakeskus 
Seurakunnan toiminnallinen ja hallinnollinen keskus on Hyrylässä toimiva Tuusulan seurakuntakeskus.

Muut tilat 
Näiden lisäksi on seurakuntakodit Lahelan alueella ja Riihikalliossa.

Hautausmaat 
Hautausmaita on neljä.
 Vanhin on Tuusulan kirkkopuisto, joka on perustettu vuonna 1777.
 Kellokosken hautausmaa on vuodelta 1809.
 Paijalan hautausmaa on perustettu vuonna 1896.
 Jokelan uurnalehto vihittiin käyttöön vuonna 1995.

Alueet 
Seurakunta on jaettu kolmeen alueeseen.

Alueet ovat
 Jokela
 Kellokoski
 Etelä-Tuusula. Tähän alueeseen kuuluvat Hyrylä, Lahela, Mattila ja Riihikallio.

Historia 

Tuusulan seurakunta perustettiin vuonna 1643 Sipoon seurakuntaan kuuluneena kappeliseurakuntana, mutta siihen liitettiin myös osia Helsingin pitäjän ja Nurmijärven seurakunnista. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muutettiin vuonna 1653. Siitä on 1900-luvulla erotettu Keravan ja Järvenpään seurakunnat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tuusulan seurakunta
Kirkon tilastot

Espoon hiippakunnan seurakunnat
Seurakunta
Asikkalan seurakunta

Asikkalan seurakunta, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Mikkelin hiippakunnan Päijät-Hämeen rovastikunnan Asikkalan seurakunta, on 1848 Hollolan keskiaikaisesta emäseurakunnasta itsenäistynyt Asikkalan alueella toimiva seurakunta.

Seurakunnan päätoimipaikka on Asikkalan kirkko. Vuodesta 1961 alkaen on Asikkalan evankelis-luterilaisella seurakunnalla ollut toinenkin kirkko, Kalkkisten kirkko, joka oli ollut vuodesta 1910 alkaen rukoushuone.

Kirkkoherroja
 K. R. Kares 1918-1924

Lähteet
 http://evl.fi/EVLKuvailutiedot.nsf/Organisaatiot02/000132FI?OpenDocument&lang=FI

Viitteet

Aiheesta muualla
Asikkalan seurakunta 

Asikkala
Mikkelin hiippakunnan seurakunnat
Joutjärven seurakunta

Joutjärven seurakunta on 1960 perustettu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Mikkelin hiippakunnan Päijät-Hämeen rovastikunnan paikallisseurakunta, joka toimii Lahdessa Ahtialan, Kiveriön, Joutjärven ja Möysän alueella. Se on Lahden seurakuntayhtymän kolmanneksi suurin seurakunta jäsenmäärältään, joka oli 2007 vuoden lopussa 16 305 ja vuonna 2017 heitä oli 14 817 jäsentä

Seurakunnan piirissä on ollut runsaasti viidennen herätysliikkeen toimintaa jo kymmenien vuosien ajan. Seurakunta on liittynyt ainoana Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntana Suomen Evankelisen Allianssin jäseneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joutjärven seurakunan www-sivut

Lahden seurakuntayhtymä
Mikkelin hiippakunnan seurakunnat
Late Night with Jimmy Fallon

Late Night with Jimmy Fallon oli yhdysvaltalainen myöhäisillan talk show -ohjelma, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 2. maaliskuuta 2009. Juontaja oli näyttelijä ja koomikko Jimmy Fallon, joka seurasi Late Nightin juontajana Conan O’Brienia.

Ohjelma nauhoitettiin New York Cityn GE Buildingin studiossa 6B, jossa oli aiemmin kuvattu muun muassa The Tonight Show Starring Johnny Carsonia. Fallonin studioyhtye oli hip hop -yhtye The Roots.

Suomessa TV5 esitti ensimmäisen jakson ohjelmasta 16. helmikuuta 2010.

Huhtikuussa 2013 julkistettiin, että Fallonista tulisi vuonna 2014 The Tonight Show’n juontaja Jay Lenon jälkeen. Kuukausi myöhemmin julkistettiin Late Nightin tulevan juontajan olevan koomikko Seth Meyers. Late Night with Jimmy Fallonin viimeinen jakso esitettiin perjantaina 7. helmikuuta 2014 ja The Tonight Show Starring Jimmy Fallonin ensimmäinen jakso maanantaina 17. helmikuuta 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Late Night with Jimmy Fallon 

Viihdeohjelmat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Pühalepa

Pühalepa () oli Virossa, Hiidenmaan saaren itäosassa sijaitseva kunta. Sen asukasluku oli 1 450 (2013), pinta-ala 255,45 neliökilometriä ja asukastiheys 5,7 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus on Tempan kylä.

Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin vuoden 2017 lokakuussa Hiidenmaan kunnaksi.

Kylät 
Pühalepan kunnassa oli yhteensä 47 kylää:

Ala - Aruküla - Hagaste - Harju - Hausma - Hellamaa - Heltermaa - Hiiessaare - Hilleste - Kalgi - Kerema - Kukka - Kuri - Kõlunõmme - Leerimetsa - Linnumäe - Loja - Lõbembe - Lõpe - Määvli - Nõmba - Nõmme - Palade - Paluküla - Partsi - Pilpaküla - Prählamäe - Puliste - Pühalepa - Reikama - Sakla - Salinõmme - Sarve - Soonlepa - Suuremõisa - Suuresadama - Sääre - Tammela - Tareste - Tempa - Tubala - Undama - Vahtrepa - Valipe - Viilupi - Vilivalla - Värssu

Väestö
Vuonna 2011 Pühalepan kunnassa oli 1 433 asukasta, joista 1 425 (99,4 %) oli virolaisia, 6 (0,4 %) venäläisiä ja 3 (0,2 %) muita kansallisuuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hiidenmaan entiset kunnat
Marcialonga

Marcialonga on Italiassa Trenton maakunnassa vuosittain tammikuun viimeisenä sunnuntaina järjestettävä suuri maastohiihtotapahtuma. Vuonna 2009 kilpailu järjestettiin 36. kerran.

Kilpailun reitti on pituudeltaan 70 kilometriä. Se alkaa Moenasta, kulkee alueen kylien lävitse ja päättyy Cavaleseen. Kilpailussa on myös lyhyempi light-sarja, joka päättyy 45 kilometrin kohdalla Predazzoon. Kilpailu käydään perinteisellä hiihtotavalla.

Marcialonga on osa FIS Marathon Cupia. Se kuuluu Worldloppet ja Euroloppet -tapahtumien sarjaan.

Lähteet 

Worldloppet
Italian maastohiihto
Trenton maakunta
Cavalese
Predazzo
Tuire

Tuire on suomalainen naisen etunimi. Nimeä on arveltu lyhentymäksi Kalevalan 35. runossa mainitusta Tuiretuisesta. Vuoden 2019 loppuun menneessä nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu hieman yli 2 200 henkilölle, joita yli puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. 	  

Tuiren nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.

Tunnettuja Tuire-nimisiä 

 Tuire Kaimio, eläinnäyttelijöiden kouluttaja
 Tuire Kauttio, koripalloilija
 Tuire Orri, näyttelijä ja laulaja
 Tuire Salenius, näyttelijä
 Tuire Santamäki-Vuori, kauppatieteiden tohtori, ammattiyhdistysjohtaja

Kuvitteellisia Tuireja 

 Tuire (True), animaatiosarjassa Tuire ja Sateenkaarimaa

Lähteet

Etunimet
Lumisten metsien mies

Lumisten metsien mies on vuonna 1928 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Uuno Eskola. Elokuva perustuu Eskolan novelliin Raitojan Jussi vuodelta 1926 ja sen ensi-ilta oli Tampereella 10. toukokuuta 1928, mutta Helsingissä vasta 5. elokuuta 1929 Kaleva-teatterissa.

Tampereen lähistössä kuvatussa hiihtourheiluaiheisessa elokuvassa oli mukana seitsemän Tampereen Teatterin näyttelijää. Pääosa oli teatterin ulkopuolisella taidemaalari Viljo Hurmeella. Elokuvan sisäkuvaukset tehtiin Eskolan ateljeessa Tampereen Ojakadulla. Huonosti menestynyt elokuva vei Eskolan yhtiön Aquilan konkurssiin. Elokuva tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959, ja siitä on säilynyt vain noin 2 minuutin verran otoksia.

Näyttelijät 
 Viljo Hurme	- Jussi Raitoja
 Toivo Ellenberg	- Raitoja, Jussin isä
 Simo Kaario	- Kartanonomistaja Maurila
 Anni Hämäläinen	- Raija Maurila
 Einar Rinne	- Reima, urheiluvalmentaja
 Leo Lähteenmäki	- Eräs nuorukainen
 Aune Eskola	- Tanssijatar
 Meri Koskinen	- Tanssijatar
 Kaisu Voutilainen

Muut tekijät 
 Uuno Eskola - käsikirjoitus, lavastus, tuottaja
 Arvo Tamminen	 - kuvaus
 Petter Bäckström	- leikkaus

Lähteet 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1928 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mykkäelokuvat
Novelleihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset kadonneet elokuvat
Venäjän assyrialaiset

Venäjän assyrialaiset ovat assyrialaisryhmä, jotka assyrialaisten diasporan myötä asuvat nykyisen Venäjän alueella. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan heitä oli 13 694 henkeä. Eniten assyrialaisia asui Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevissa Krasnodarin (3 764 henkeä) ja Stavropolin (872) aluepiireissä sekä Etelä-Venäjällä Rostovin alueella (2 040). Merkittävä määrä heitä oli myös Moskovan seudulla, jossa heitä asui Moskovan kaupungissa 2 737 ja sitä ympäröivällä Moskovan alueella 379. Pietarissa assyrialaisia oli 487.

Lähteet 

assyrialaiset