joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Meripelastus

Meripelastus (kansainvälinen lyhenne SAR) on vedessä, usein merellä tapahtuvaa merihätään joutuneiden ihmisten, eläinten tai alusten pelastamista vedestä. Meripelastusta antaa maasta riippuen esimerkiksi armeija, rannikkovartiostot ja vapaaehtoisjärjestöt. Pelastaminen voi tapahtua esimerkiksi veneillä tai helikoptereilla.

Määritelmä 

Ihmishenkien pelastaminen merellä ja sairaankuljetus alukselta ovat meripelastusta. Meripelastukseen sisältyy monenlaisia tehtäviä, kuten merihätään joutuneiden pelastamista, onnettomuuksien ennaltaehkäisyä, kadonneiden etsintää sekä lääkärikonsultaatiota. Kaikki merellä tapahtuva avustustoiminta ei silti ole meripelastusta. Esimerkiksi konerikkoisen veneen hinaaminen on kaupallinen suorite, saaripalon sammuttaminen pelastustoimen tehtävä ja sairaankuljetus saaresta ei ole meripelastusta vaan ensihoidollinen tehtävä, jonka suorittamisesta aiheutuvista kuluista vastaa kunnan terveyskeskus.

Meripelastus Suomessa 

Rajavartiolaitos on johtava meripleastusviranomainen Suomessa. Käytännön meripelastustyötä hoitavat rajavartiolaitoksen alaiset Länsi-Suomen merivartiosto (Saaristomerellä ja Pohjanlahdella) ja Suomenlahden merivartiosto (Suomenlahdella) sekä vartiolentolaivue. Merivoimien, Merenkulkulaitoksen ja Suomen Meripelastusseuran yksiköt osallistuvat meripelastustyöhön merivartioston määräysten mukaan. Meripelastuskeskus ( MRCC) Turussa (MRCC Turku) johtaa meripelastustoimintaa, apunaan lohkokeskus (, MRSC) Helsingissä (MRSC Helsinki).

Meripelastuksen valtakunnallinen hälytysnumero on 0294 1000. Vapaaehtoista meripelastusta harjoittaa Suomen Meripelastusseura (SMPS).

Suomen rajavartiolaitoksen merivartiostojen ja vartiolentolaivueen meripelastustehtävät

Meripelastuksen käsitteitä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen Meripelastusseura
Meripelastuskeskus

Vesiliikenne
Palo- ja pelastustoimi
Liikenneturvallisuus
John Carmack

John D. Carmack II (s. 20. elokuuta 1970 Roeland Park, Kansas) on yhdysvaltalainen videopelien suunnittelija, ohjelmoija, sekä Oculus VR:n teknologiajohtaja. Hän perusti vuonna 1991 John Romeron, Tom Hallin ja Adrian Carmackin (ei sukua) kanssa alan keskeisiin yrityksiin kuuluvan id Softwaren. Carmack tunnetaan erityisesti ensimmäisen persoonan ammuntapelien pelimoottorien kehittäjänä ja erittäin ansioituneena grafiikkaohjelmoijana.

Elämä
Joitain tunnettuja pelejä joiden kehitystyöhön John Carmack on merkittävästi osallistunut, ovat Commander Keen, Wolfenstein 3D, Doom-pelisarja, Quake-pelisarja ja Rage. Sen lisäksi hän oli id Softwaren id Tech -pelimoottorien tekninen päävastuuhenkilö ja ohjelmoija moottorin viidenteen sukupolveen asti. Uusi id Tech -versio tuotetaan yleensä tarjoamaan pohja id Softwaren uusimmalle kehitteillä olevalle pelille. Moottoria on myös tapana lisensoida muille videopeliyhtiöille.

Carmack tunnetaan avoimen lähdekoodin puolustajana eikä hän lämpene ohjelmistopatenteille. Vuonna 1995 John Carmack julkaisi Wolfenstein 3D:n lähdekoodin kaikkien saataville, ja siitä lähtien id Softwarelle tuotetut pelit ovat perinteikkäästi nähneet GNU GPL-lisensoidun lähdekoodijulkaisun aina muutaman vuoden kuluttua pelin kaupallisesta julkaisemisesta. Näitä tekoja on pidetty jaloina ja myös poikkeuksellisina siksi, että kaupallisten pelien lähdekoodi paljastetaan suurelle yleisölle erittäin harvoin.

7. elokuuta 2013 John Carmack liittyi Oculus VR:n palvelukseen teknologiajohtajana. Yhtiön päätuote on Oculus Rift -virtuaalilasit. Päätöksestä huolimatta Johnin tavoitteena oli pitää roolinsa id Softwarella entisellään. 22. marraskuuta 2013 Carmack kuitenkin ilmoitti ettei kahden yhtiön välillä tasapainoilu ole mahdollista ja että hän jättää id Softwaren.

Armadillo Aerospace 

Noin vuoden 2000 paikkeilla Carmack herätti uudestaan henkiin lapsuutensa kiinnostuksen raketteihin. Tuloksena syntyi avaruustutkimusyhtiö Armadillo Aerospace, jonka kunnianhimoisena lähtötavoitteena oli kehittää avaruusturismiin soveltuva miehitetty avaruusalus. Yhtiö teki useita rakettikokeiluja ja muun muassa osallistui Lunar Lander Challenge -kilpailuun Wirefly X-Prize Cup 2007 -tapahtumassa. Vuonna 2013 Carmack asetti Armadillo Aerospacen horrostilaan, joka tarkoitti että yhtiö jäi etsimään mielenkiintoisia yhteistyökumppaneita, mutta keskeytti resurssien käyttämisen tutkimus- ja kehitystyöhön. Muiden muassa joukko entisiä Armadillon työntekijöitä perustivat toukokuussa 2014 Exos Aerospacen jatkamaan työtä. Vuonna 2015 Armadillo Aerospacen omaisuus päätettiin myydä Exos Aerospacelle, jonka jälkeen Armadillo Aerospacen tarinan voidaan katsoa päättyneen.

Yksityiselämä
Carmack on naimisissa Katherine Anna Kangin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Kosovo Force

Kosovo Force (KFOR ) on Naton johtama ja YK:n valtuuttama monikansallinen rauhanturvaoperaatio Kosovon tasavallassa.

Operaation tehtävänä on sotilaallisella läsnäololla estää vihamielisyydet sekä taata rauha Kosovossa, jossa asuu monia etnisiä ryhmiä. Operaatio aloitettiin 12. kesäkuuta 1999 ja siihen osallistui enimmillään noin 17 000 henkilöä 35 maasta. Alueella oli tällöin viisi taisteluosastoa. Vuonna 2013 KFOR-joukkoja oli 4 000. Suomi on osallistunut operaatioon vuodesta 1999 lähtien ja operaatiossa on palvellut yhteensä noin 7 300 suomalaista. 

Nykyisin KFOR-operaatiossa toimivat suomalaiset rauhanturvaajat muodostavat Suomalaisen osaston Kosovossa (SOK). He toimivat mm. erilaisissa asiantuntija- sekä esikuntatehtävissä. Siviilihallinnosta Kosovossa on vuodesta 1999 alkaen vastannut YK:n UNMIK-operaatio ja vuodesta 2009 alkaen Euroopan unionin EULEX-operaatio.

KFOR:iin osallistuneet maat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 KFOR Puolustusvoimien sivulla 
 KFOR:n kotisivut
 Rauhanturvaajien merkit

Rauhanturvaoperaatiot
Nato
Kosovon sota
Täysikuu

Täysikuu on Kuun vaihe, jolloin Maahan näkyvä eli "maahan katsova" Kuun pinta on täysin Auringon valaisema. Kuu näyttää täysikuun aikaan pyöreältä.

Täydenkuun aikaan Aurinko ja Kuu ovat jokseenkin vastakkaisilla puolilla maapalloa. Mikäli Aurinko ja Kuu ovat yöaikaan täysin vastakkaisilla puolilla Maata, osuu Maan varjo kuuhun ja tapahtuu kuunpimennys. Kuunpimennys voi tapahtua siis vain täydenkuun aikaan. 

Täydenkuun samoin kuin uudenkuun aikaan vuorovesi on korkeim­mil­laan eli silloin esiintyy tulvavuoksi, koska Auringon ja Kuun aiheuttamat vuoro­vedet sattuvat samaan hetkeen. Superkuu tarkoittaa tilannetta, jossa Kuu on ratansa Maata lähimmässä pisteessä juuri täydenkuun aikaan, mikä saa sen näyttämään Maasta katsottuna mahdollisimman suurelta.

Vaikutukset ihmiseen 

Erilaisissa uskomuksissa täydenkuun aikaan osa ihmisistä muuttuu käytökseltään poikkeaviksi, jopa fanaattisiksi tai mielenhäiriöisiksi. Tätä reaktiota kutsutaan kuuhulluudeksi. Tutkimuksissa on havaittu, että terveillä ihmisillä tällaista reaktiota ei esiinny; sen sijaan eräiden psyykkisten sairauksien yhteydessä tämän tyyppistä käytöstä on jossakin määrin ilmennyt.

Fiktiossa 

Täysikuuta pidetään myös aikana, jolloin ihmissudet muuntuvat pedoiksi. Uskomuksien mukaan sudet ulvovat täysikuulle, mutta tieteellistä perustetta väitteelle ei ole löydetty.

Täysikuut 2016–2025

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kyrönjoki

Kyrönjoki () on Etelä-Pohjanmaalla Kyrönjoen vesistöalueen laskujoki. Sen suurin pituus on eri laskutapojen mukaan 80–200 kilometriä. Kolmasosa joen valuma-alueesta on peltoa, viidesosa suota ja kaksi viidesosaa metsää. Kyrönjoen viljelylakeudet on valittu yhdeksi Suomen kansallismaisemista. Kyrönjoen valuma-alueeseen kuuluu nykyisten käsitysten mukaan osittain tai kokonaan monia kuntia, joista suurimmat ovat Vaasa, Isokyrö, Seinäjoki, Ilmajoki, Kurikka ja Kauhajoki Suurimmissa kunnissa asuu yhteensä noin satatuhatta ihmistä. Vaasan kaupunki ottaa raakavetensä Kyrönjoesta. Lisäksi joen vesistöalueella on muutamia vesivoimalaitoksia. 

Kyrönjoella on kolme suurta latvahaaraa, Seinäjoki, Jalasjoki ja Kauhajoki. Kyrönjoen pääuoma alkaa nykykäsitysten mukaan Kauha- ja Jalasjoen yhtymäkohdasta Kurikasta, ja virtaa Ilmajoen, Seinäjoen, Isonkyrön, Vaasan ja Mustasaaren kautta Perämeren Vassorinlahteen Mustasaaren Koivulahdessa pohjoispuolella. 

Kyrönjoen vesistöalue on pääosin metsää, peltoa ja suota. Peltovaltaisia valuma-alueita on alavilla jokilaaksojen alueilla, kuten Ilmajoella. Jokiuomasta kauempana on moreenipohjaista metsää. Kyrönjoen vedenjakaja-alueet ovat soisia. Soiden raivaus sekä soiden ja metsien ojitukset ovat äärevöittäneet Kyrönjoen virtaamavaihteluita, sillä vesi ei viivy ojitetuilla alueilla. Kesäisin kuivana aikana veden virtaama on pieni ja veden viipymä on pitkä. Tuona aikana veden ravinteet aiheuttavat voimakasta rehevöitymistä. 

Kyrönjoen alue on loivapiirteinen topografialtaan. Alueella on paljon Itämeren litorinavaiheen aikana kehittynyttä hapanta alunamaata. Litorinameren aikana merenpohjalle sedimentoitunut savi sisältää paljon merivedestä peräisin olevia sulfideja. Kun sulfidi esimerkiksi pohjavesipinnan laskiessa hapettuu rikkihapoksi, se muodostaa helposti veteen liukenevia happamia suoloja. Happamuus on yksi Kyrönjoen leimallisia piirteitä, se aiheuttaa kalakuolemia ja on erityisen haitallista mädille ja kalanpoikasille.

Kyrönjoen kalasto on melko rikasta. Varsinkin suistoalueella esiintyy noin 60 kalalajia, joista suuri osa on merikaloja. Kyrönjoen suisto toimii yhtenä koko Merenkurkun alueen tärkeimmistä kalojen kutu- ja poikastuotantoalueista. Ajoittaisella happamuudella on siis merkittävä vaikutus koko Merenkurkun kalakantojen kehitykseen. Kyrönjoen kalakantoja hoidetaan istutuksilla. Jokeen on istutettu muun muassa lohta, taimenta, siikaa ja harjusta.

Tulvasuojelun ja vesivoiman takia on Kyrönjoen vesistöalueen yhteyteen rakennettu Liikapuron, Pitkämön, Kalajärven ja Kyrkösjärven tekojärvet, Orisbergin Kotilammi sekä Malkakosken tekokoski.

Katso myös 
 Alajoki (Ilmajoki)

Lähteet

Aiheesta muualla

Kalatalouden Keskusliitto: Kyrönjoen kalastusalue 
Kyrönjoen tulvasota, Anssi Orrenmaa, 2004, AY338, Alueelliset ympäristöjulkaisut

Suomen joet

Kurikan joet
Ilmajoen luonto
Vaasan luonto
Péter Esterházy

Péter Esterházy [] (14. huhtikuuta 1950 Budapest – 14. heinäkuuta 2016 Budapest) oli merkittävä unkarilainen nykykirjailija ja esseisti, joka sai myös kansainvälistä tunnustusta.

Esterházy kuului unkarilaiseen Esterházyn aatelissukuun, jonka omistuksiin oli kuulunut aikoinaan lähes puoli Unkaria. Esterházy suoritti 1974 matemaatikon loppututkinnon ja työskenteli raskaan teollisuuden ministeriössä matemaatikkona vuoteen 1978 asti, jolloin hän ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen tuhasivuinen Harmonia Caelestis vuodelta 2000 on monitasoinen kertomus kirjailijan esivanhempien vaiheista Itävalta-Unkarin ajoista aina kommunismin aikaan asti. Teoksen julkaisemisen jälkeen Esterházy sai tietää, että hänen isänsä, jota hän oli kirjassaan kuvaillut hyvin myönteisessä valossa, oli tehnyt kommunismin aikana yhteistyötä salaisen poliisin kanssa. Esterházy ruoti tätä kokemusta vuonna 2002 valmistuneessa romaanissaan Javított kiadás ("Parannettu laitos").

Esterházy pitää sukunsa omaisuuden ja aseman menettämistä suorastaan onnenpotkuna, sillä hän kokee vapautuneensa näin velvollisuudesta kapinoida esi-isiä vastaan.
  
Lukuisten Unkarissa saamiensa palkintojen lisäksi Esterházy sai muun muassa vuonna 1999 Itävallan valtiopalkinnon ja vuonna 2004 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Péter Esterházy Hungarian Literature Database -sivuilla

Esseistit
Unkarilaiset kirjailijat
Unkarilaiset aateliset
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Tuuve Aro

Tuuve Aro (s. 19. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut kymmenen kaunokirjallista teosta, joista viisi ovat novellikokoelmia, kolme romaaneja ja kaksi lastenromaaneja. Aron tuotantoa on käännetty kahdeksalle kielelle.

Aro on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän on opiskellut myös estetiikkaa ja elokuva- ja televisiotutkimusta. Kirjoittamista hän on opiskellut Oriveden Opistossa sekä yliopiston kirjoittajaryhmässä Nobelistiklubissa 1993–2006. Kirjailijan uransa ohella Aro on työskennellyt elokuvakriitikkona ja elokuvatoimittajana.

Aron esikoisteos Harmia lämpöpatterista (1999) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Vuonna 2006 Arolle myönnettiin Kalevi Jäntin palkinto teoksesta Merkki ja muita novelleja. Niminovelliin perustuva Mikko Kuparisen ohjaama 15 minuutin lyhytelokuva Sirocco (2012) palkittiin parhaana fiktioelokuvana Odensen kansainvälisellä elokuvafestivaalilla sekä kotimaisella Artova Film Festivalilla vuonna 2013.

Aro on kirjoittanut Topi & Tallulah -lastenkirjasarjaa, jonka ensimmäinen osa Korson purppuraruusu ilmestyi vuonna 2011. Vuonna 2013 ilmestyi sarjan toinen osa, Karambolan kirous.

Teokset

Novellikokoelmat

Romaanit

Topi & Tallulah -sarja

Muut
 Novellikokoelmien saksankielinen yhteispainos Ärger mit der Heizung (Suhrkamp Verlag 2004, kääntäjä Elina Kritzokat).
 Karmiina-romaanin saksankielinen painos Karmiina K - Ich bin okay (Kookbooks Verlag 2008, kääntäjä Elina Kritzokat).
 Tuotantoa käännetty saksaksi, englanniksi, ruotsiksi, venäjäksi, unkariksi, serbiaksi, romaniaksi ja bengaliksi.
 Ihmisiä työssä, antologia (Laatusana 2007).
 2000-luvun Decamerone, antologia (WSOY 2008).
 Kertomuksia pimeestä, absurdi antologia (Turbator Kustannus 2010).
 Antologia 
 Novelli Lähtijätyyppiä antologiassa

Palkinnot ja ehdokkuudet
 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkuus 1999, esikoisteoksesta Harmia lämpöpatterista
 Kalevi Jäntin palkinto 2006, teoksesta Merkki ja muita novelleja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tuuve Aro Books from Finland -sivustolla 
 Topi & Tallulah Facebookissa
 The Butcher and Other Stories reading sample  

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset elokuvakriitikot
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Arisaka

Arisaka () on vuosien 1898–1945 välillä valmistettu japanilaisten pulttilukkoisten sotilaskiväärien mallisarja. Arisaka-kivääreitä alettiin valmistaa japanilaisten huomattua Kiinan–Japanin sodassa (1894–1895) vanhat Murata-kiväärinsä vanhanaikaisiksi. Tällöin perustettiin eversti Nariakira Arisakan (1852–1915) johtama komitea, jonka tarkoituksena oli uudistaa japanilaiset sotilaskiväärit. 

Ensimmäinen malli, malli 30, valmistui vuonna 1897. Kivääri sai paljon vaikutteita saksalaisista Mauser-kivääreistä, mutta siinä oli joitain omia ratkaisuja. Mallista 30 tehtiin myös karbiiniversio. Mallinumerot tulevat keisari Meijin hallitusvuosien mukaan; malli 30 ilmestyi Meijin 30. hallitusvuonna. Seuraava malli, 35, niin sanottu laivastomalli ilmestyi vuonna 1902. Aseessa oli tehty muutoksia lähinnä lukkoon. Mallit 30 ja 35 olivat mukana Japanin–Venäjän sodassa 1905. Seuraava malli, 38, valmistui vuonna 1905. Malliin 38 kehitettiin kokonaan uusi lukko, ja lisäksi tähtäimiä muutettiin hieman. 38-mallista kehitettiin myös karbiinimallit lähinnä ratsuväelle. Näistä ensimmäinen oli mallin 38 karbiini vuonna 1905. Tämän korvasi vuonna 1911 mallin 44 ratsuväkikarbiini. Karbiineille oli ominaista suuri rekyyli ja suuliekki. 

Mallit 30 ja 38 olivat 6,5 × 50 -kaliiperisia. Japanin ja Kiinan sodassa 1931 japanilaiset katsoivat, että 6,5 × 50 oli liian heikkotehoinen patruuna ja kehittivät brittiläiseen .303-patruunaan perustuvan uuden, tehokkaamman patruunan, 7,7 × 58:n. Uudelle patruunalle suunniteltu mallin 99 kivääri otettiin käyttöön vuonna 1939. 

Malli 99 oli muuten sama kuin malli 38, mutta siinä oli paranneltu tähtäin muun muassa lentokonetorjuntaa varten ja yksijalkainen etutuki eli monopodi. Mallista 99 valmistettiin kahta eri versiota: lyhyttä (pituus 1 117 mm) ja pitkää kivääriä (pituus 1 269 mm). 

Mallista 99 kehitettiin vielä lisäksi kaksi niin sanottua TeRa-kivääriä (sanoista ”Teishin rakkasan shōjū”, , laskuvarjovapaaehtoisten kivääri), kahteen osaan katkaistavaa laskuvarjojoukoille tarkoitettua versiota: malli 100 ja malli 2.  

Malli 97 oli malliin 38 perustuva, 2,5 kertaa suurentavalla kiikaritähtäimellä varustettu tarkka-ampujamalli, joka otettiin käyttöön vuonna 1937.

Kiinalaiset ja pohjoiskorealaiset joukot käyttivät eri mallisia Arisaka-kiväärejä vielä Korean sodassa.

Aiheesta muualla

Arisaka Rifle Collector’s Guide 
Tietoja Suomen armeijan vuonna 1918 kaappaamista kivääreistä 
Japanilaisia kivääreitä 

Kiväärit

fr:Fusil Arisaka Type 38
pl:Karabin Arisaka Meiji 38-Shiki
Harald Ankara

Harald Ankara (Harald Hardråde, Harald III Sigurdsson) (1015–1066) oli Norjan kuningas 1045–1066. Harald läksi valloitusretkelle Englantiin ja löi pohjoisten jaarlien joukot Fulfordin taistelussa 20. syyskuuta 1066, mutta kuoli 25. syyskuuta 1066 käydyssä Stamford Bridgen taistelussa. Ennen kuin Haraldista tuli kuningas, hän palveli Bysantin valtakunnan varjagikaartissa.

Aiheesta muualla 

Norjan kuninkaat
1010-luvulla syntyneet
Vuonna 1066 kuolleet
Laura Honkasalo

Laura Liisa Honkasalo (s. 1. lokakuuta 1970 Espoo) on suomalainen Helsingissä asuva kirjailija, toimittaja ja kääntäjä.

Honkasalo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1989 Kallion ilmaisutaidon lukiosta ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan taidehistoria. Hän on opiskellut myös keskiajan kirjallisuutta Trinity Collegessa Dublinissa (1993–1994) ja suorittanut kirjallisuuden Master of Arts -tutkinnon Kentin yliopistossa (1995–1996).

Honkasalo on kirjoittanut muun muassa Helsingin yliopistossa toimineessa Nobelistiklubissa. Honkasalo on työskennellyt toimittajana muun muassa nuortenlehti Demissä ja kirjoittaa säännöllisesti myös Sarjainfo-lehteen. Hän on myös suomentanut Aku Ankka -sarjakuvia ja tehnyt käsikirjoituksia sarjakuviin.

Vuonna 2000 Honkasalo oli WSOY:n nuortenkirjakilpailussa kolmannella sijalla ja J. H. Erkon novellikilpailussa toisella sijalla. Vuonna 2001 hän sai Gummeruksen myöntämän Kalle Päätalo -palkinnon.

Honkasalon entinen puoliso on kirjailija Markku Pääskynen. Heillä on kaksi lasta.

Teokset

Aikuisten romaanit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laura Honkasalo Kirjasampo.fi:ssä.

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Erasure

Erasure (äännetään []) on brittiläinen vuonna 1985 perustettu synthpop-duo, jonka muodostavat Vince Clarke (syntetisaattorit, kosketinsoittimet) ja Andy Bell (laulu).

Erasure sai alkunsa vuonna 1985, kun Depeche Moden, Yazoon ja The Assemblyn taakseen jättänyt Vince Clarke haki lehti-ilmoituksella laulajaa uuteen projektiinsa. Yli neljänkymmenen kokelaan joukosta valituksi tuli Andy Bell.

Ensimmäinen albumi Wonderland ei ollut suuri kaupallinen menestys, mutta vuoden 1986 "Sometimes" -kappaleesta eteenpäin jokainen yhtyeen Britanniassa julkaistu single on noussut UK Singles Chartin Top-30:een. Vuoteen 2007 mennessä Erasure on julkaissut yhteensä 18 albumia ja myynyt yli 14 miljoonaa äänitettä maailmanlaajuisesti. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Sometimes" (1986), "A Little Respect" (1988), "Stop!" (1988), "Blue Savannah" (1990), "Chorus" (1991), "Always" (1994) sekä Suomessa erityisen suureen suosioon kohonnut "Love To Hate You" (1991). Yhtyeen suurin hitti - ja ainoa Brittein singlelistan ykköseksi noussut kappale - on kuitenkin vuonna 1992 julkaistulta, ABBA:a versioineelta, ABBA-esque -EP:ltä irrotettu single "Take A Chance On Me".

Yhtyeen myydyin studioalbumi on Isossa-Britanniassa triplaplatinaa ja USA:ssa platinaa myynyt The Innocents (1988). Muista julkaisuista parhaiten on myynyt yhtyeen ensimmäinen singlekokoelma Pop! The First 20 Hits (1992), joka kotimaansa triplaplatinan lisäksi myi kultalevyyn oikeuttavan määrän USA:ssa ja Saksassa.

Erasure on konsertoinut Suomessa kahdesti: Helsingin jäähallissa 2. syyskuuta 1992, Phantasmagorical Tour -kiertueensa yhteydessä ja vuonna 2017 Robbie Williamsin Tampereen konsertin lämmittelijänä.

Diskografia

Albumit 
 Wonderland (1986) 
 The Circus (1987)
 The Two Ring Circus (1987)
 The Innocents (1988)
 Wild! (1989)
 Chorus (1991)
 Pop! The First 20 Hits (1992)
 I Say I Say I Say (1994)
 Erasure (1995)
 Cowboy (1997)
 Loveboat (2000)
 Other People's Songs (2003)
 Hits! The Very Best Of Erasure (2003)
 Nightbird (2005)
 The Erasure Show (2005)
 Union Street (2006)
 Acoustic Live (2006)
 Light At The End Of The World (2007)
 Live At The Royal Albert Hall (2007)
 Total Pop! The First 40 Hits (2009)
 Tomorrow's World (2011)
 Tomorrow's World Tour (Live At The Roundhouse) (2011)
 Snow Globe (2013)
 The Violet Flame (2014)
 Always - The Very Best of Erasure (2015)
 World Be Gone (2017)
 World Beyond (2018)
 World Be Live (2018)
 The Neon (2020)

EP:t

 Crackers International (1988)
 Am I Right? (1991)
 ABBA-esque (1992)
 I Love Saturday (1994)
 Rain : Plus (1997)
 Moon & The Sky : Plus (2001)
 Storm Chaser (2007)
 Pop! Remixed (2009)
 Erasure.Club (2009)
 Phantom Bride EP (2009)
 World Be Gone EP (2017)

Singlet

1 julkaistu vain Saksassa ja Tšekin tasavallassa
2 molemmat kappaleet singlen A-puolella
X - ei julkaistu

VHS

DVD

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Erasuren viralliset kotisivut
 Erasuren viralliset MySpace-sivut  
 Erasure fans

1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset duot
Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Brittiläiset popyhtyeet
Brittiläiset synthpop-yhtyeet
Filipino

Filipino on tagalogin standardisoitu muoto ja Filippiinien kansallinen kieli. Se on englannin rinnalla Filippiinien virallinen kieli. Filipino on austronesialainen kieli. Kielellä on 45 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 36. puhutuimman kielen. Filipinolla ei katsota olevan äidinkielisiä puhujia, vaan nämä ovat tagalogin puhujia.. Käytännössä "filipino" ja "tagalog" ovat synonyymejä, ja useimmat kieltä äidinkielenään puhujat pitävät kieltään tagalogina. Noin 25% filippiiniläisistä puhuu tagalogia äidinkielenään, kun taas filipino on lähes kaikkien kansalaisten ensimmäinen vieras kieli.

Vuonna 1936 tagalog valittiin Filippiinien viralliseksi kieleksi ja nimeksi vaihdettiin vuonna 1959 "pilipino", jotta kielen voisi erottaa tagalog-kansanryhmästä. Vuoden 1973 ja 1987 perustuslaeissa todettiin Filippiinien virallisen kielen olevan "filipino", tarkentamatta kuitenkaan mistä kielestä oli tarkalleen ottaen kyse.

Filippiineillä filipinosta käytetään toisinaan nimeä Wikang Filipino. Se on vaikuttanut moniin paikallisiin kieliin..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Development of Filipino, The National Language of the Philippines 

Filippiinien kielet
Keskifilippiiniläiset kielet
Youthanasia

Youthanasia on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin kuudes studioalbumi. Yhtye äänitti albumin Tempessä ja Phoenixissa tuottaja Max Normanin kanssa, ja levy-yhtiö Capitol Records julkaisi sen 1. marraskuuta 1994. Youthanasia seurasi kaupallisesti erittäin menestynyttä Countdown to Extinctionia, ja albumin tekeminen oli yhtyeelle vaikeaa. Albumilla soittava, laulaja-kitaristi Dave Mustainen, basisti David Ellefsonin, kitaristi Marty Friedmanin ja rumpali Nick Menzan muodostama kokoonpano joutuikin albumin tekemisen aikana koetukselle. Muut jäsenet yrittivät muuttaa yhtyeen päätöksentekoa demokraattisemmaksi ja painostivat Dave Mustainea vähentämään yksipuolista hallintaansa yhtyeessä. Yhtyeen sisäinen kemia alkoi hiljalleen kärsiä.

Youthanasia debytoi Billboard 200 -listan sijalla neljä, ja se ylitti platinalevyrajan vuonna 1995. Albumi sai positiivisen vastaanoton.

Megadeth lähestyi albumin äänittämistä tavalla, joka poikkesi huomattavasti yhtyeen aiemmasta työskentelystä. Albumin kappaleet on äänitetty studiossa livenä, ja soitto tallennettiin albumille pienine virheineen. Joitain kappaleita äänitettiin jopa kymmeniä kertoja ennen kuin ne kelpasivat albumille. Dave Mustaine, David Ellefson ja Marty Friedman virittivät soittimensa albumille E♭-viritykseen eli puoli sävelaskelta normaalivirettä alemmaksi. Yhtyeen musiikillinen tyyli vaihtelikin Youthanasian julkaisusta 1990-luvun loppuun paljon.

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Kappaleet

Kokoonpano 
Dave Mustaine - soolo,- rytmikitara, laulu
David Ellefson - bassokitara, taustalaulu
Marty Friedman - soolokitara, taustalaulu
Nick Menza - rummut

Singlet 
Train of Consequences (1994)
À Tout le Monde (1995)

Videot 
Train of Consequences (1994)
À Tout Le Monde (1995)
Reckoning Day (1995)

Lähteet

Viitteet 

Vuoden 1994 albumit
Megadethin albumit
Fay Weldon

Fay Weldon (s. 22. syyskuuta 1931) on brittiläinen kirjailija. Hänet tunnetaan ennen kaikkea teoksesta Naispaholaisen elämä ja rakkaudet (The Life and Loves of a She-Devil, 1983), joka on sovitettu palkituksi BBC:n televisiosarjaksi 1986 sekä amerikkalaiseksi elokuvaksi Naispaholainen pääosissa Roseanne Barr ja Meryl Streep.

Weldonin kirjat ovat usein satiirisia, ja käsittelevät naisen asemaa patriarkaalisessa länsimaisessa yhteiskunnassa.

Weldon on asunut Uudessa-Seelannissa, Skotlannissa ja Englannissa. Hän on työskennellyt mainosalalla. Hän on kristinuskoon kääntynyt entinen ateisti.

Suomennetut teokset 
 Praxis (Praxis), 1982
 Naispaholaisen elämä ja rakkaudet (The Life and Loves of a She-Devil), suom. Eva Siikarla, 1983
 Maalle unelmien taloon (Puffball), suom. Kaarina Ripatti, 1985
 Ystävättäret (Female Friends), suom. Liisa Hakola, 1987
 Nainen ei lannistu (The Heart of the Country), suom. Liisa Hakola, 1988
 Naisen kopiot (The Cloning of Joanna May), suom. Saara Villa, 1989
 Rakkauden ilot ja surut (The Hearts and Lives of Men), suom. Liisa Hakola, 1989
 Minuahan et unohda (Remember Me), suom. Liisa Hakola, 1992
 Hyvä paha onnela (Darcy's Utopia), suom. Liisa Hakola, 1995

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Mustavahakas

Mustavahakas (Hygrophorus camarophyllus) on nimensä mukaisesti mustalakkinen vahakaslaji. Se on erinomainen ruokasieni ja kauppasieni, joskin sitä ostetaan ja tunnetaan harvakseltaan.

Ulkonäkö
Mustavahakkaan lakki on ruskean- tai harmaanmusta, säteittäisesti viiruinen, kuiva ja 5-12 cm leveä. Nuorena lakki on kupera mutta se laakenee vanhemmiten. Joskus vanhan sienen lakki on jopa hieman suppilomainen, mutta keskusta jää silti kupumaisesti koholle. Sienen heltat ovat harmaanvivahteisen valkoiset sekä vahakasmaiseen tapaan lähes millimetrin paksuiset ja harvat. Välihelttoja on yleensä kerrotusti reunasta lukien eli neljää reunahelttaa kohti on yksi jalkaan ulottuva heltta. Jalka on pehmeä, hatara, pohjaväriltään valkoinen ja kauttaaltaan säikeisen tummanviiruinen. Malto on paksua ja haurasta. Tuoksu on miedon hunajainen.

Samankaltaisia lajeja
Mustavahakkaan näköislajeja ovat pienehkö, vaaleanharmaa nuijamalikka (Clitocybe clavipes), koivulahorusokas ja lahopuulla kasvava isojuurekas (Megacollybia platyphalla).

Kasvuaika ja -paikka
Mustavahakas kasvaa syys-lokakuussa erityisesti paksusammaleisissa, kuusivaltaisissa kangasmetsissä. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta pohjoisessa se on harvinaisempi.

Käyttö ravinnoksi
Mustavahakas on erinomainen ruokasieni. Sen maku on mieto ja makeahko. Sieni ei vaadi esikäsittelyä, eikä sen käytölle ei ole tiettävästi rajoituksia ehdotonta sieniallergiaa lukuun ottamatta. Toisaalta mustavahakas kuuluu niihin sieniin, jotka keräävät runsaanpuoleisesti radioaktiivista cesiumia. Hyönteisten toukat pilaavat mustavahakkaita kiusallisen usein, mutta toisinaan rihmastopaikalta voi saada hyvinkin runsaan sienisaaliin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mustavahakas (Hygrophorus camarophyllus) 
Arktiset aromit: Mustavahakas 
Elintarviketurvallisuusvirasto: Mustavahakas (Hydrophorus camarophyllus) 
Luontonetti: Mustavahakas
Rogers Mushrooms: Hygrophorus camarophyllus 

Hygrophoraceae
Kauppasienet
Suomalaiset ruokasienet
Herman Alaskalainen

Pyhittäjä Herman Alaskalainen (1756 Serpuhov - noin 13. joulukuuta 1837 Alaska) oli  Valamon luostarista tuolloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneeseen Alaskaan lähetetty ortodoksinen munkki ja lähetystyöntekijä, joka puolusti alkuasukkaiden oikeuksia venäläisen siirtomaahallinnon harjoittamia sortotoimia vastaan, toteuttaen samantyyppisiä ajatuksia jotka myöhemmin on liitetty ns. vapautuksen teologiaan.

Herman oli munkkina Valamon luostarissa, mutta hänen luostarikilvoituksensa siellä päättyi 1793, kun luostarista lähetettiin kuuden munkin ja neljän noviisin joukko tekemään lähetystyötä tuolloin Venäjälle kuuluneelle Kodiakin saarelle nykyisen Alaskan etelärannikolle.

Suomessa Pyhittäjä Hermanin muistopäivä on hänen kanonisointipäivänsä 9. elokuuta. Herman kanonisoitiin Amerikassa vuonna 1970, ja ortodoksit pitävät häntä Amerikan suojeluspyhimyksenä.

Aiheesta muualla 
Pyhittäjä Herman Alaskalainen / Ortodoksi.net

Pyhittäjä Herman Alaskalainen / Helsingin ortodoksinen seurakunta 

Kristityt munkit
Venäläiset pyhät
Lähetyssaarnaajat
Alaskan historia
Vuonna 1756 syntyneet
Vuonna 1837 kuolleet
Vapautuksen teologia
Harmaakirjovahakas

Harmaakirjovahakas (Hygrophorus olivaceoalbus, aikaisemmin "harmaankirjava vahakas") on levinneisyysalueensa yleisimpiä korpimetsien sienilajeja. Sienen itiöemä on suhteellisen selvästi erottuva muista lajeista. Läheisimpiä kotimaisia lajeja ovat tammivyöhykkeen ruskokirjovahakas ja pohjoiseen painottuva kupukirjovahakas.

Ulkonäkö ja koko 
Harmaakirjovahakas ei juuri ilmaannu ryhmissä vaan yksitellen, ja koska se on kooltaan vaatimaton, sitä suhteellisen vähän kerätään ruokasieneksi. Lakki on noin 3-5 cm leveä, epäselvän säteinen tai viiruinen. Keskeltä reunoja keskuskohounema on tummempi ja värikkäämpi. Harmaanvihreän lakin lisäksi sienellä on oiva tuntomerkki jalka, jonka mutkaisuus, onttous ja yläosan värittömyys ovat silmiinpistäviä. Heltat valkoiset ja harvassa, lyhytjohteiset, kuten muillakin vahakkailla on tällä lajilla paksut huomattavan heltat. Johtuu sientä ympäröivästä vaatimattomasta limatupesta, että sienen kasvaessa ja limatupen rikkoontuessa erottuu jalan yläosa aivan valkeana, sekä kuivana. Muu osa lakin värisenä, mutta hyvin omintakeisesti vihreänharmaankirjavana.

Levinneisyys 
Yleinen koko maassa, Lapissa harvinainen.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Kasvaa korvissa, karujen kankaiden kalliojäkälissä, tuoreissa kangasmetsäkuusikoissa kuusen juurisieni, ja sattaa olla männynkin.

Käyttö 
Harmaakirjovahakas on syötävä sieni. Sitä ei ole luettu kauppasieniin, mutta sen maku on oivallinen, mieto. Se kelpaa useimpiin sieniruokiin sellaisenaan paistettuna tai omassa liemessä kypsennettynä. Kokonsa vuoksi pelkästään tästä sienestä saadaan harvoin ateriaa, mutta on helppo yhdistää se muihin ruokasieniin.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Hygrophorus olivaceoalbus, harmaakirjovahakas @ Natural Fungi in Finland

Hygrophoraceae
Suomalaiset ruokasienet
Siilinkari

Siilinkari on pieni luoto Näsijärvellä Tampereella Särkänniemen kaupunginosassa. Luodolla on vuonna 1906 rakennettu pieni, noin 6,5 metriä korkea apuloistotorni turvaamassa sisävesiliikennettä. Höyrylaiva Kuru upposi Siilinkarin lähellä vuonna 1929.

Kevättalvisin Siilinkarilla on tavattu järjestää koko perheen ulkoilutapahtumia. Loistotornin ulkonäköä uusittiin vuonna 2004 muun muassa maalaamalla se uudestaan valkoiseksi sekä poistamalla kanaverkot ja piikkilangat ylätasanteen kaiteilta ulkonäköä pilaamasta. Alun alkaen ylätasanteelle on päässyt ulkoapäin tikkaita, mutta ilkivallan takia tikkaat on poistettu. Valohuonetta kiertävä ulkotasanne pantiin tikkaidenkin kohdalta yhtymään tasanteen toisen päädyn kanssa. Alaosassa on ollut myös ikkunatkin, mutta samasta syystä nekin on pantu umpeen hitsaamalla niihin teräslevyt. Aluksi kivijalka oli harmaanvärinen, mutta se maalattiin myöhemmin mustaksi. 

Syksyllä 2015 majakan säähavaintoasema poistettiin väliaikaisesti käytöstä majakan remontin vuoksi. Siilinkarin valolaite vaihdettiin samalla kirkkaan oranssiin LED-valoon, koska valo näkyi aiemmin järveltä rantautuvien opastukseen huonommin kuin nykyinen LED-valo. Siilinkarille on Naistenlahdesta matkaa noin 1,2 kilometriä ja Mustalahden kohdalta suunnilleen saman verran.

Siilinkarilla on säähavaintoasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Siilinkarin säähavainnot, Foreca

Tampereen saaret
Näsijärvi
Särkänniemi (kaupunginosa)
Cyrus Vance

Cyrus Roberts Vance (27. maaliskuuta 1917 – 12. tammikuuta 2002) oli Yhdysvaltain ulkoministeri presidentti Jimmy Carterin kaudella vuosina 1977–1980. Hänen johtoajatuksenaan oli välttää aseellisia konflikteja ja niiden sijaan ratkaista asioita neuvottelemalla. Vance toimi aktiivisesti aseistariisunnan edistämiseksi erityisesti SALT II -neuvottelujen avulla. Vance piti tiiviisti yhteyttä Neuvostoliittoon ja oli osaltaan järjestämässä Camp Davidin neuvotteluja Israelin ja Egyptin välillä. 

Vuonna 1980 Vance erosi ulkoministerin toimesta vastalauseeksi sotilaallisen voiman käytölle Iranin panttivankien vapausyrityksessä.

Vancen poika Cyrus Vance Jr. toimii New Yorkin Manhattanin piirisyyttäjänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain ulkoministerit
Jimmy Carterin hallituksen jäsenet
Presidential Medal of Freedom
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Hallavahakas

Hallavahakas (Hygrophorus hypothejus) on Suomessa myöhäissyksyn merkittävimpiä ruokasienilajeja. Se esiintyy toisinaan vielä lumien aikaan, ja lokakuun loppu sekä marraskuu ovat sienen parasta keruuaikaa. Hallavahakas esiintyy yleensä pienehköissä ryhmissä.

Ulkonäkö ja koko 
Hallavahakkaan lakki on laakea, kuoppakeskustainen, ohutmaltoinen, oliivinvihertävänruskea tai mustanruskea, keskeltä usein tummin, sekä limapintainen ja noin 2–6 cm leveä. Heltat ovat keltaiset ja lyhytjohteiset, paksut, vahakkaille tyypillisesti harvassa. Jalka noudattelee helttojen kanssa samaa väriä, se on tyvestä punertava, muuten limainen mutta yläosastaan kuiva. Malto on oranssinkeltaista ja maku mieto. Yleensä sieni tulee esiin vasta loppusyksystä, ensimmäisten pakkasten jälkeen.

Levinneisyys 
Hallavahakas on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Lajia tapaa yleisenä kangasmetsissä ja jäkäläkankailla männyn seuralaisena. Se on männyn juurisieni.

Käyttö 
Miedonmakuista hallavahakasta voi käyttää kaikin tavoin ruokasienenä. Se ei ole lainkaan harvinainen, mutta itiöemien esiintyminen sattuu myöhäiseen syksyyn. Sitä on myös käytetty värjäykseen.

Hallavahakasta muistuttaa lähimmin harmaakirjovahakas (Hygrophorus olivaceoalbus).

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Luonnonsuojeluliitto: Kuukauden sieni 2015 - Lokakuu 2015: Hallavahakas Hygrophorus hypothejus
 

Hygrophoraceae
Suomalaiset ruokasienet
Keltahelttavahakas

Keltahelttavahakas (Hygrophorus karstenii) on suomalaisten kuusimetsiköiden sienilaji, joka on helppo tunnistaa.

Laji ei ole harvinainen, sitä on koko maassa ehkä Tunturi-Lappia lukuun ottamatta.

Laji on päältä ja jalasta valkoinen, sillä on vahakasmaiseen tapaan paksut heltat ja vaalea itiöpöly. Helttojen johteisuus ja punertavankeltainen väri ovat lähes pettämätön tuntomerkki. Sienen lakki on suunnilleen kahdesta kuuteen senttimetriä leveä ja kupera. Kaiken kaikkiaan laji muistuttaa hallavahakasta, mutta ei ole yhtä myöhäinen syyslaji. Tätäkin lajia esiintyy pienissä ryhmissä.

Keltahelttavahakas on erittäin maukas mieto ruokasieni. Kauppasienilajiksi tätä ei ole kelpuutettu, ehkä olemattoman kysynnän puutteessa. Sienen lienee ensimmäisten joukossa kuvannut suomalainen sienitieteilijä Peter Adolf Karsten, jonka mukaan laji on saanut tieteellisen nimensä.

Lähteet

Hygrophoraceae
Suomalaiset ruokasienet
Microsoft Paint

Microsoft Paint on Windowsin mukana tuleva piirto-ohjelma. Se tukee BMP-, JPEG, GIF-, PNG- ja TIFF-kuvaformaatteja.

Paint otettiin käyttöön ensimmäisen Windowsin myötä nimellä Paintbrush. Uusi versio Paintista otettiin käyttöön Windows 95:ssa jolloin nimi pelkistettiin Paintiksi, tässä käytettyjä kuvakkeita ja väripalettia käytettiin vielä Windows XP:ssä. Windows Vistassa työkalurivin kuvakkeet ja oletus väripaletti muuttuivat. Lisäominaisuuksia tässä versiossa olivat myös kumoamistasojen lisääntyminen, zoomausliukusäädin ja rajaus. Windows 7:ssa Paintiin tuli lisää siveltimiä. Myös tuettujen kuvaformaattien määrä on lisääntynyt uudemmissa versioissa. 

Paintin ominaisuuksiin kuuluu muun muassa erilaisia valintatyökaluja, värityökaluja, siveltimiä ja geometrisia kuvioita.

Katso myös 
 Paint-taide
 Paint.NET

Aiheesta muualla 

 Microsoft.com – Paint overview 

Windows-ohjelmat
Paint
Piirto-ohjelmat
AbiWord

AbiWord on vapaa ja avoimen lähdekoodin tekstinkäsittelyohjelma, joka on julkaistu GPL-lisenssillä. 

AbiWordin kehityksen aloitti AbiSource-projektin osana SourceGear Corporation, joka julkaisi ohjelman lähdekoodit. Kehittäjäyhteisö muodostui projektin ympärille ja SourceGear lopetti sen parissa työskentelyn.

Versio 1.0 julkaistiin 18. huhtikuuta 2002. Julkaisun jälkeen AbiWord sai kehuja nopeudestaan ja pienestä koostaan, mutta taulukko-ominaisuuden puuttuminen vähensi käyttäjiä. Versio 2.0, joka tuki taulukoita, julkaistiin 15. syyskuuta 2003.

AbiWord käyttää oletuksena omaa tiedostomuotoa, mutta voi myös avata ja tallentaa eri muodoissa plugin-laajennuksien avulla.

AbiWord pystyy avaamaan RTF-, HTML-, OpenOffice-, Microsoft Word- ja LaTeX-tiedostoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto

Alustariippumattomat ohjelmat
Tekstinkäsittelyohjelmat
Vapaat ohjelmistot
The Human League

Human League on brittiläinen vuonna 1977 perustettu yhtye, joka on yksi ensimmäisiä suuren yleisön suosioon kohonneita synthpop-yhtyeitä.

Yhtyeen ensiaskeleet otettiin Sheffieldissä, Englannissa, kun kosketinsoittajat Martyn Ware ja Ian Craig Marsh muodostivat duon nimeltä Dead Daughters. Nimi Human League otettiin käyttöön, kun laulaja Philip Oakey liittyi mukaan.

Alkutaipalellaan Human League panosti musiikin lisäksi visuaalisuuteen, ja tätä puolta hoitamaan yhtyeeseen liittyi diakuvilla live-esityksiä höystänyt Philip Adrian Wright.

Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia eivät olleet suuria kaupallisia menestyksiä, ja sisäisten ristiriitojen ajamina perustajajäsenet Ware ja Marsh jättivät yhtyeen vuoden 1980 lopulla perustaakseen British Electric Foundationin ja myöhemmin Heaven 17 -yhtyeen.

Waren ja Marshin tilalle yhtyeeseen liittyivät basisti Ian Burden sekä laulajattaret Susan Ann Sulley ja Joanne Catherall. Uudella kokoonpanolla uutta Dare! -nimistä albumia työstämään lähtenyt Human League sai ensimmäisen UK top-10 -hittinsä kappaleella "Love Action", joka nousi singlelistalla kolmanneksi. Itse albumista on tullut yksi synthpopin merkittävimpinä pidettyjä julkaisuja. Levyltä julkaistiin lisää singlehittejä: "Open Your Heart" nousi brittilistalla kuudenneksi, ja kappaleesta "Don't You Want Me" tuli yksi vuoden suurimpia hittejä. Se nousi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa listaykköseksi, ja kappale tunnetaan yhtenä 1980-luvulle tyypillisen musiikin arkkityypeistä. 

Levyn julkaisun jälkeen yhtyeeseen liittyi kitaristi Jo Callis, ja Human Leaguen menestys jatkui 1980-luvun puoleen väliin saakka. Sen jälkeen yhtye on tehnyt vaihtelevasti menestyneitä comebackeja supistetulla kokoonpanolla. Human Leaguen toistaiseksi viimeinen alkuperäistä materiaalia sisältänyt julkaisu on albumi Credo vuodelta 2011.

Valikoitu diskografia

Albumit
Reproduction (1979)
Travelogue (1980)
Dare! (1981)
Hysteria (1984)
Crash (1986)
Romantic? (1990)
Octopus (1995)
Secrets (2001)
Credo (2011)

Aiheesta muualla 

1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Brittiläiset popyhtyeet
Brittiläiset synthpop-yhtyeet
Nika-kapina

Nika-kapina () tapahtui Bysantin valtakunnan pääkaupungissa Konstantinopolissa tammikuussa 532. Kapinan yhteydessä suuria osia kaupungista paloi maan tasalle ja peräti 30 000–50 000 ihmistä sai surmansa.

Antiikin Roomassa ja Bysantissa hevosurheilu oli suosittua ja vaunukilpa-ajojen katsojat olivat järjestäytyneet niin sanottuihin sirkuspuolueisiin. Roomassa puolueita oli ollut neljä, ja ne oli nimetty suosikkijoukkueen käyttämän värin mukaan. 500-luvun Bysantissa oli vain jäljellä kaksi puoluetta, ”siniset” ja ”vihreät”. Kummallakin puolueella oli paljon vaikutusvaltaa. Sirkuspuolueita voitaisiin verrata niin huligaaneihin kuin poliittisiin puolueisiin. Sinisten johtajat edustivat maanomistajaluokkaa ja vihreiden johto lähinnä kauppaa ja teollisuutta. 

Puolueiden jäsenillä oli muun muassa tapana huudella keisarille omia vaatimuksiaan kilpa-ajojen yhteydessä. Konstantinopolin hippodromi oli tavallaan koko kaupungin olohuone. Puolueiden kannattajissa oli myös korkea-arvoisia henkilöitä. Esimerkiksi keisari Justinianus I oli sinisten kannattaja. Sirkuspuolueilla oli tapana mellakoida ja esimerkiksi keisari Anastasioksen aikana tapahtui peräti kymmenen mellakkaa, jotka voidaan liittää sirkuspuolueisiin.

Nika-kapinan taustana oli se, että vuonna 531 eräät sinisten ja vihreiden edustajat tuomittiin murhasta ja heidät oli tarkoitus hirttää. Muutama tuomittu pääsi karkaamaan 10. tammikuuta 532. He pakenivat kirkkoon, jonka ympärille kerääntyi kiihtynyt ihmisjoukko. Keisari Justinianus neuvotteli juuri rauhasta persialaisten kanssa ja nyt pääkaupungissa oli samalla syntynyt mahdollinen kriisi. Kansa oli myös raivoissaan korkeasta verotuksesta. Rauhoittaakseen tilannetta Justinianus julisti kilpa-ajot pidettäväksi 13. tammikuuta ja perui tuomiot.

Kilpa-ajot pidettiin niin kuin oli luvattu. Aluksi ihmiset vain huusivat erilaisia solvauksia Justinianusta kohtaan, mutta päivän lopulla katsojat alkoivat huutaa ”Nika!” (suom. ”Voitto!”) tavanomaisten ”vihreä” ja ”sininen”-huutojen sijaan. Tämän jälkeen alkoi yleinen mellakka. Ihmismassat yrittivät hyökätä keisarillista palatsia vastaan, mutta eivät onnistuneet. Seuraavien päivien ajan palatsi oli käytännössä piiritettynä.

Eräät senaattorit näkivät nyt tilaisuutensa päästä eroon Justinianuksesta, jota pidettiin nousukkaana. Senaatin tukemana mellakoitsijat vaativat, että Justinianus erottaisi kansan erityisesti vihaamia virkamiehiä. Nämä olivat verotuksesta vastaava prefekti Johannes Kappadokialainen ja lainsäädännön uudelleenkirjoittamisesta vastaava kvestori Tribonianus. Lopulta he julistivat uudeksi keisariksi Hypatiuksen, joka oli entisen keisari Anastasiuksen veljenpoika.

Justinianus oli jo valmis pakenemaan pääkaupungista, mutta keisarinna Theodora sai hänet pysymään kaupungissa. Tämän jälkeen Justinianus määräsi kenraalinsa Belisariuksen ja kamariherra Narseksen kukistamaan kapinan. Kapinalliset saatiin kootuksi Hippodromiin, jossa heistä teloitettiin arviolta 30 000. Myös kapinalliset senaattorit ja Hypatius teloitettiin.

Lähteet

530-luku
Bysantin valtakunta
Joukkosurmat
Kapinat
Istanbulin historia
Kanadanenglanti

Kanadanenglanti on Kanadassa puhuttava englannin murre. Sitä puhuu ensimmäisenä tai toisena kielenään yli 26 miljoonaa ihmistä.

Kanadanenglannissa on vaikutteita sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa puhuttavista englannin murteista. Kanadassa englantia äännetään pääosin samoin kuin Yhdysvalloissa, mutta joillakin alueilla ääntäminen on lähempänä Britanniassa puhuttavaa englantia. Sanastoltaan kanadanenglanti on lähintä sukua amerikanenglannille. Kanadanenglanti jakautuu useaan pienempään murteeseen. Jotkin murteet ovat muita englannin murteita enemmän saaneet vaikutteita ranskasta.

Oikeinkirjoitus
Kanadalainen oikeinkirjoitus yhdistää sekä brittiläisiä että yhdysvaltalaisia sääntöjä. Huomattavimpana, ranskasta tulevat sanat, jotka amerikan englannissa päättyvät -or tai -er, kuten "color" tai "center", säilyttävät oikeinkirjoituksen lähempänä niiden alkuperäistä kanadalaista tai brittiläistä kirjoitusta ("colour" tai "centre").

Lähteet 

Englannin murteet
Kanadan kielet
152/45 C

152/45 C (152 millimetrin 45 kaliiperin merikanuuna mallia Canet) oli suomalainen nimi venäläiselle kaliiperiltaan 152 millimetrinen tykille, jonka suunnittelija oli Gustave Canet (1846-1913). Putken pituus oli 45 kaliiperia. Kanuunoita oli käytössä Suomessa toisen maailmansodan aikaan vajaat sata kappaletta. Tykille käytetään myös sen lavetista riippuen nimeä 152/45 CL laivalavetilla, 152/45 CLo Lokomon valmistamalla lavetilla, 152/45 CR rannikkolavetilla tai 152/45 CMet Pietarin metallitehtaan valmistamalla lavetilla sekä 152/45 CRaut rautatietykki.

152/45 C:n kaliiperi oli 152,4 millimetriä eli tasan kuusi tuumaa. Ominaisuudet riippuvat tykin valmistushetkestä, käyttötarkoituksesta ja lavetista. Putken pituus oli noin 6 860 millimetriä. Toisen maailmansodan aikainen kantama oli noin 20 kilometriä sekä teoreettinen tulinopeus oli 5–8 laukausta minuutissa ja käytännön tulinopeus 4–7 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 0–1 upseeria, 1 aliupseeri ja 8–14 miestä.

Tykki suunniteltiin Ranskassa 1890-luvun alussa. Tykin valmistuksen lisenssi ostettiin Venäjälle ja valmistus alkoi 1895. Tykit palvelivat Venäjän-Japanin sodassa, jossa niissä osoittautui olevan suunnitteluvikoja, joiden vuoksi putki saattoi katketa laukaistaessa. Putkea vahvistettiin sodan jälkeen. Tykki palveli ensimmäisessä maailmansodassa myös maavoimissa.

Suomen itsenäistyttyä 152/45 C -tykkejä oli maassa noin sata. Suomalaiset käänsivät putken ylösalaisin, jolloin hidastus- ja palautuskoneisto tuli yläpuolelle ja korotuskulma suureni, pidentäen kantamaa. Samalla tykin lataustapaa muutettiin niin, ettei sitä tarvinnut palauttaa nollakorotukselle, mikä paransi tulinopeutta. Siitä tuli Suomen raskaan rannikkotykistön pääase. Suomi menetetti tykeistä sotien aikana parisenkymmentä ja sai muutaman sotasaaliina. Sodan päättyessä tykkejä oli käytössä noin 60, mutta niiden putket olivat kuluneita. Ne uudistettiin 1950-luvulta alkaen 152/50 T -tykeiksi korvaamalla putket Tampellan valmistamilla pidemmillä putkilla. Viimeiset alkuperäisillä putkilla varustetut tykit olivat palveluksessa Hästö-Busössä  Tammisaaressa 1990-luvulle asti. Kaksi tykkiä on nykyään museotykkinä.

Katso myös
 152/35 Mk vanhempi 152 mm tykki jonka 152/45 C korvasi
 152/50 T

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Suomenlinnan Rannikkotykistökilta Ry. Kuvagalleria. 152/45-C Kuivasaaren museoalueella 
 NavWeaps. Russian 6"/45 (15.2 cm) Pattern 1892

Rannikkotykit
Suomen puolustusvoimien tykkikalusto
Laivatykit
Tav

Tav on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 22. ja viimeinen kirjain. Se on kreikkalaisen taun sekä latinalaisen T:n edeltäjä.

Tav hepreassa 

Heprean kielessä tav ääntyy nykyään /t/. Hepreassa on myös toinen t-äänne, tet, ט. Länsimaisten sanojen heprealaisessa translitteroinnissa tai lainasanoissa t-kirjainta vastaa yleensä tet, th:ta tav. Kieliopillisesti tav toimii muun muassa feminiinisukuisten sanojen monikon päätteenä ja futuurin etuliitteenä. Kirjaimen nimi tulee merkkiä tai ristiä tarkoittavasta sanasta. Heprealaisessa numerojärjestelmässä tavilla on lukuarvo 400.

Tav on myös yksi niistä kuudesta kirjaimesta, joiden sisään voidaan asettaa heikko dageš-piste (dageš kal). Piste muuttaa kirjaimen ääntämisen hankausäänteestä umpiäänteeksi, mutta tavin osalta ääntämys on nykyhepreassa sama riippumatta siitä, onko kirjaimen sisässä piste vai ei. Vanhahtavassa ja murteellisessa hepreassa saattaa kuulla thav-äänteen tästä huolimatta.

Esimerkkejä:
 תלמוד: Talmud
 תורה: Toora
 תל אביב: Tel Aviv
 תאטרון (theatron): teatteri

Koodit

Katso myös 
 Tā’

Heprealaiset kirjaimet