joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ivan Sajenko

Ivan Ivanovitš Sajenko (, s. 17. lokakuuta 1983 Maslovka, Voronežin alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa FK Spartak Moskovaa.

Sajenko aloitti ammattilaisuransa Karlsruher SC:n joukkueessa 2. Bundesliigassa vuonna 2001. Edustettuaan välillä venäläistä FC Fakel Voronežiä hän palasi Karlsruheen kausiksi 2002–2005. Hän pelasi seuran paidassa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaikkiaan 86 ottelua tehden 21 maalia. Kausilla 2005–2008 hän edusti Bundesliiga-seura 1. FC Nürnbergiä. Hän pelasi seuran väreissä 83 pääsarjaottelua ja teki 18 maalia. Elokuussa 2008 hän siirtyi Moskovan Spartakiin.

Sajenko pelasi Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuoden 2006 EM-kisojen karsinnoissa. Ensimmäisen kerran hänet valittiin miesten maajoukkueeseen EM-karsintaotteluun Kroatiaa vastaan syyskuussa 2006. Hän ei kuitenkaan mahtunut vielä tuolloin pelaavaan kokoonpanoon. Maajoukkuedebyyttinsä Sajenko teki 11. lokakuuta 2006 Viroa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle ottelun loppuhetkillä.

Sajenko kuului Venäjän joukkueeseen Sveitsin ja Itävallan EM-kilpailuissa 2008. Tultuaan kahdessa alkulohkon ottelussa vaihdosta kentälle hän pääsi avauskokoonpanoon puolivälieräottelussa Alankomaita vastaan, jonka Venäjä voitti jatkoajan jälkeen 3–1. Hän oli avauskokoonpanossa myös tappiollisessa välieräottelussa Espanjaa vastaan.

Lähteet 
Henkilötiedot bundesliiga.de -sivustolta 
Bundesliigan ottelutilastot fcn.de -sivustolta  
Uran tilastot  

Venäläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Schuyler Fisk

Schuyler Elizabeth Fisk (s. 8. heinäkuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa Sissy Spacekin ja Jack Fiskin tyttärenä. Perhe muutti pian Virginiaan.

Fisk aloitti uransa teatterissa, mutta teki elokuvadebyyttinsäkin jo vuonna 1995 (Lastenlikkojen klubi). Myöhemmin hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Rokulipäivä (2000) ja Orange County (2002). 

Fisk on aloittanut myös uran muusikkona.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Zena Grey

Zena Lotus Grey (s. 15. marraskuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi elokuvista Rokulipäivä (2000), Max Keeble – kosto elää (2001) ja In Good Company (2004).

Grey on Alex Greyn ja Allyson Greyn tytär.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi Aaltonen

Jussi Aaltonen (s. 15. huhtikuuta 1965) on tamperelainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Mustat Enkelit -yhtyeen laulusolistina. 

Jussi Aaltonen on Popeda-yhtyeen Pate Mustajärven siskonpoika ja tuurannut Mustajärveä Popedan keikoilla. Jussi Aaltosen poika Valtteri Aaltonen on Rockwalli -nimisen bändin laulaja.

Diskografia

Singlet
 Musta aurinko nousee (2008)
 Ihana aamu (2008)
 Tämä yö (2010)
 Villi pohjola (2012)
 Kohti parempaa päivää (2014)
 Ollako vai eikö olla (2014)
 Uudelleen (2015)
 Suomi 100-v (2017)

Mustat Enkelit

Albumit 
 Guru (2007)
 Voimakenttä (2008)
 Rakkauden kaava (2010)
 Kuudestoista aamu (2012)

Singlet 
 Ilmakitaransoittaja (2005)
 Ei aina voi voittaa / Nyt olen vapaa (2006)
 Voimakenttä (2007)
 Nyt aika on (2008)
 Kaksi maailmaa / Onnen pohjasakkaa (2008)
 Hän pukee sinut huntuun (2009)
 Tuhansien rantojen maa (2010)
 Kuudestoista aamu (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jussi Aaltosen esittely Mustat Enkelit-yhtyeen sivuilla.

Suomalaiset rocklaulajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Taidegraafikko

Taidegraafikko on kuvataiteilija, joka luo taideteoksia grafiikan tekniikoiden avulla. Taidegraafikko tekee kuvia pääasiassa erilaisilla painomenetelmillä, joissa kuva piirretään, raaputetaan, syövytetään tai valotetaan kuvalaatalle, josta  otetaan vedoksia. Painetut vedokset katsotaan uniikeiksi taideteoksiksi, ja tavallisesti yhdestä kuvalaatasta valmistetaan vain tietty määrä vedoksia. 

Taidegrafiikka on teknisesti hyvin vaativa taiteen laji, ja sen hallitseminen edellyttää pitkää ja monipuolista koulutusta.

Katso myös 
Suomen Taidegraafikot
Graafinen suunnittelu
Taidemaalari

Aiheesta muualla 
Taidegraafikon ammatinkuvaus (Ammattinetti)

Taidealan ammatit

Taidegrafiikka
Kati (yritys)

Oy Kati Ab Kalajoki (tai Kalajoen Timanttikairaus) on malminetsinnän palveluihin erikoistunut urakointiyhtiö, jonka päätoimialana ovat timanttikairaukset sekä niihin liittyvät mittaukset. Yritys on tehnyt kairauksia Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Grönlannissa. Yhtiö on perustettu vuonna 1980 ollen tiettävästi Suomen ensimmäinen yksityisomisteinen timanttikairausurakoitsija, ja sen päätoimipaikka on Raution kylässä Kalajoella. Yrityksellä on 130 täysipäiväistä työntekijää.

Yritys valmistaa kairausyksikkönsä konepajassaan. Vuonna 2015 se kairasi Espoossa Suomen syvimmän timanttikairausreiän, jonka syvyys oli 2015 metriä. Reikä toimi St1 Deep Heat -projektin testausreikänä.

Yrityksen asiakkaita ovat suuret ja pienet malminetsintä- tai kaivosyritykset, rakennuskiviteollisuus, ympäristötutkimuslaitokset, voimayhtiöt, kunnat, seutukunnat sekä erilaiset julkisen sektorin yhtiöt ja yhteisöt. Merkittävin osa työstä tehdään malminetsintä- ja kaivosyhtiöille.

Vuonna 2013 Kati sai Tampereen Euromining-messutapahtumassa Vuoden Ympäristöteko-palkinnon. Palkinnon myösni Suomen Kaivosteollisuus ry. Yhtiö on kehittänyt patentoidun suljetun kierron järjestelmän, jolla kairauksessa syntyvä hienojakoinen kiviaines erotetaan huuhteluvedestä ja voidaan kuljettaa pois tutkimusalueelta. Suljettu kierto myös vähentää kairauksen veden kulutusta jopa 95 %.

Aiheesta muualla 
Oy KATI Ab nettisivut
Vuoden ympäristöteko tiedote
Vuoden ympäristöteko lehdistötilaisuus

Suomalaiset yritykset
Kaivosyhtiöt
Kalajoki
Hoitokalastus

Hoitokalastus on kalastamista, jolla pyritään vähentämään joitakin kalalajeja järvestä. Hoitokalastuksen tarkoituksena on vähentää esimerkiksi särkikaloja, jotta muille kalalajeille olisi paremmat elinmahdollisuudet. Hoitokalastukseen voidaan suunnitelmallisesti Suomessa ryhtyä, mikäli kaloja on paljon ja kalasto on särkivaltainen tai särjet, ahvenet ja lahnat ovat pienikokoisia, kuhia, ahvenia ja muita petokaloja on vähemmän kuin 20 prosenttia kaloista, ravinnekuorman vähentämisenkin jälkeen sinilevää on runsaasti ja vedessä on runsaasti fosforia, joka kiertää järvessä kaloissa.

Aiheesta muualla
 Maa- ja vesitekniikan tuki ry   Onnistuuko ja vaikuttaako hoitokalastus, Jukka Ruuhijärvi, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, PDF-tiedostomuoto

Horppila, J. & Peltonen, H. 1994. The fate of a roach Rutilus rutilus stock under an extremely strong fishing pressure and its predicted development after the cessation of mass removal. Journal of Fish Biology 45(5):777–786. ISSN 0022-1112.

Jeppesen, E. & Sammalkorpi, I. 2002. Lakes. In: Perrow, M.R. & Davy, A.J. (eds.). Handbook of Ecological Restoration, vol. 2: Restoration in Practice. Cambridge, Cambridge University Press. p. 297–325. ISBN 0-521-79129-4.

Peltonen, H., Ruuhijärvi, J., Malinen, T. & Horppila, J. 1999. Estimation of roach (Rutilus rutilus (L.)) and smelt (Osmerus eperlanus (L.)) stocks with virtual population analysis, hydroacoustics and gillnet CPUE. Fisheries Research 44(1):25–36. ISSN 0165-7836.

Penttilä, S. (toim.). 2002. Uudenmaan järvien tehokalastusprojekti. Helsinki, maa- ja metsätalousministeriö. Kala- ja riistahallinnon julkaisuja 61. 84 s. ISBN 952-453-080-5, ISSN 1236-7222.

Olin, M. & Ruuhijärvi, J. (toim.). 2002. Rehevöityneiden järvien hoitokalastuksen vaikutukset: vuosiraportti 2001. Helsinki, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos. Kala- ja riistaraportteja 262. 136 s. ISBN 951-776- 383-2, ISSN 1238-3325.

Sarvala, J., Helminen, H. & Karjalainen, J. 2000. Restoration of Finnish lakes using fish removal: changes in the chlorophyll-phosphorus relationship indicate multiple controlling mechanisms. Verh. Int. Ver. Limnol. 27, part 3, p. 1473–1479. ISBN 3-510-54054-9, ISSN 0368-0770.

Vesistöjen kunnostus ja hoito
Kalastus
M/S Lisco Gloria

M/S Lisco Gloria () DFDS Seawaysin omistama ja operoima ro-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegon telakalla Szczecinin kaupungissa Puolassa. Laivan bruttovetoisuus on 20 140 GT. Lisco Gloria on rekisteröity Liettuan lipun alle, ja sen kotipaikka on Klaipėda. Nykyisin alus liikennöi reitillä Kiel–Klaipėda.

Lisco Glorian sisaralus on M/S Sirena Seaways.

Käyttöhistoria 

Aluksen köli laskettiin 20. syyskuuta 2000 puolalaisella Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegon telakalla. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 2001  nimellä Golfo Dei Coralli. Alus oli tarkoitus luovuttaa italialaiselle Lloyd Sardegna Compangia Di Navigazionelle, mutta koska aluksen valmistuminen myöhästyi huomattavasti, ei varustamo ottanut alusta vastaan. Tämän jälkeen alus siirtyi puolalaisen Pekao SA -pankin haltuun. Huhtikuussa 2002 rakentajatelakka ajautui konkurssiin ja alus jäi Szczeciniin. 

DFDS A/S osti laivan 17. heinäkuuta 2002. Alus meni 6. elokuuta Tanskaan Fredericiaan telakalle, jossa se sovitettiin uuteen liikenteeseensä sopivaksi. Samalla alus sai nimen Dana Gloria. Elokuussa Dana Gloria aloitti liikennöinnin reitillä Esbjerg–Harwich. DFDS LISCO osti aluksen 5. toukokuuta 2003 ja rekisteröi sen Liettuan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Klaipėda. Dana Gloria oli 15. kesäkuuta viimeistä päivää Esbjergin ja Harwichin välillä, jonka jälkeen se sai nimen Lisco Gloria. Alus siirtyi nykyiselle Klaipėda–Kiel -reitilleen 21. kesäkuuta 2003.

Tulipalo 

Lisco Glorialla syttyi 8.–9. lokakuuta 2010 välisenä yönä tulipalo, joka luultavasti alkoi kuorma-autosta, jonka bensatankki saattoi syttyä tuleen. Aluksen miehistö yritti autokannella sammuttaa tulipaloa siinä onnistumatta. Myös aluksen kapteeni kutsuttiin paikalle. Tulipalo levisi räjähdysmäisesti koko alukseen, jossa on avonainen autokansi. Alus oli matkalla Kielistä Klaipėdaan, ja se ankkuroitiin palavana tanskalaisen Langelandin saaren edustalle. Matkustajat, joita aluksella oli 249, sekä miehistö evakuoitiin ja kuljetettiin aamulla Kieliin. Tulipalossa loukkaantui 28 savua hengittänyttä ihmistä. Loukkaantuneista 23 kuljetettiin sairaalahoitoon. Kuolonuhreilta onnettomuudessa vältyttiin. Tulipalo sammui vasta reilun vuorokauden päästä syttymisestään. Lisco Gloriassa oli onnettomuushetkellä 200 tonnia polttoöljyä, mutta sitä ei päätynyt kuitenkaan mereen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fakta om Fartyg – M/S Golfo Dei Coralli 
Aluksesta DFDS Seawaysin sivuilla 

Lisco Gloria
Lisco Gloria
Lisco Gloria
Reggio Calabrian maakunta

Reggio Calabrian maakunta () oli yksi Italian maakunnista 31.12.2016 asti. Vuoden 2017 alusta alkaen sen korvasi Reggio di Calabrian metropolikaupunki. Maakunnan pääkaupunki oli Reggio di Calabria.

Maakunta sijaitsi Calabrian alueella Italian "saappaankärjessä". Etäisyys Sisiliaan oli Messinansalmen kapeimmassa kohdassa hiukan yli kolme kilometriä.  Maakunnan pinta-ala oli 3 183 km² ja asukasluku runsaat 500 000. Maakunnassa oli 97 kuntaa. 
 
Reggio Calabriassa oli rantaviivaa kahden meren puolella yhteensä kaksisataa kilometriä. Aspromonten kansallispuisto sijaitsi maakunnassa.

Lähteet 

Italian entiset maakunnat
José Dolhem

Louis José Lucien Dolhem (26. huhtikuuta 1944 – 16. huhtikuuta 1988) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja.

Hänen velipuolensa oli Formula 1 -kuljettaja Didier Pironi. Dolhem kilpaili kolmessa F1-kisassa, saamatta ainuttakaan pistettä. Dolhem jätti vuoden 1974 Yhdysvaltain GP:n ajamatta, koska hänen tallikaverinsa Helmuth Koinigg kuoli kisan aikana. Dolhem kuoli lähellä Saint-Étiennea lentokoneonnettomuudessa vuonna 1988.

Lähteet

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
John C. Bennett

John Cook Bennett (3. elokuuta 1804 – 5. elokuuta 1867) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka on tunnettu ennen muuta lyhyestä, mutta vaikutusvaltaisesta kirkollisesta urastaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa 1840-luvulla.

John C. Bennett oli tutustunut myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen 1830-luvun lopulla, ja hän ilmaisi useaan otteeseen kirkkoa johtaneelle Joseph Smithille halunsa liittyä tämän johtaman kirkon jäseneksi. Smith kutsui tämän luokseen Nauvoohon, Illinoisiin, ja tuli piankin vakuuttuneeksi Bennettin kyvykkyydestä. Hänet kastettiin kirkon jäseneksi, ja hän eteni nopeasti kirkon hierarkiassa. Lopulta hänet nimitettiin presidentti Smithin ensimmäiseksi neuvonantajaksi ja ensimmäisen presidenttikunnan jäseneksi. Bennettistä tuli myös Nauvoon kaupungin pormestari, joka vahvistutti kaupungin oikeudet takaavan vapauskirjan. Hänestä tuli myös kaupungissa toimineen Nauvoon legioonan komentaja sekä Nauvoon yliopiston rehtori.

Pian alkoi kuitenkin kiertää huhuja Bennettin moraalittomuudesta. Häntä syytettiin useista aviorikoksista, homoseksuaalisista suhteista sekä myös raskaaksi saattamiensa naisten aborteista. Bennett kiisti ensin huhut, mutta jouduttuaan kiinni itse teossa hän selitti harjoittaneensa "hengellisen vaimollisuuden" periaatetta, jota myös profeetta Joseph Smith hänen mukaansa noudatti. Smithin tilanne muodostuikin tukalaksi, koska hän eli salassa moniavioisissa liitoissa, joiden olemassaolon hän julkisesti kielsi. Toisaalta Smithin kohdalla kyse oli nimenomaan avioliitoista, kun taas Bennett harjoitti "vapaata rakkautta".

Bennett poistui Nauvoosta toukokuussa 1842, väittäen henkeään uhatun. Tämän jälkeen hän kirjoitti Smithin johtamasta liikkeestä paljastus- ja häväistyskirjan nimeltä "History of the Saints". Bennett erotettiin virallisesti kirkon jäsenyydestä syytettynä moraalittomuudesta ja harhaopista.

Smithin kuoleman jälkeen Bennett asettui tukemaan James J. Strangia kirkon johtoon. Hän liittyi tämän perustamaan kirkkoon, jossa ilmeisesti hänen kehotuksestaan otettiin käyttöön Strangin aluksi vierastama moniavioisuus. Bennett kuitenkin erotettiin myös Strangin kirkon jäsenyydestä aviorikoksen perusteella. Tämän jälkeen hän käänsi selkänsä mormonismille lopullisesti.

John C. Bennett on tunnettu ennen muuta roolistaan mormonismin historiassa, mutta hän oli myös merkittävä tiedemies. Hän kirjoitti ensimmäisenä artikkeleita tomaatin terveysvaikutuksista, suositteli kloroformia nukutukseen, kehitti useita kananrehuja sekä kirjoitti lääketieteellisiä artikkeleita erilaisiin aikakausjulkaisuihin.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset lääkärit
Mormonismi
Vuonna 1804 syntyneet
Vuonna 1867 kuolleet
Katherine Mansfield

Katherine Mansfield, oik. Kathleen Mansfield Murry, o.s. Beauchamp [biːtʃəm] (14. lokakuuta 1888 Wellington, Uusi-Seelanti – 9. tammikuuta 1923 Fontainebleau, Ranska) oli huomattava uusiseelantilainen kirjailija.

Elämänvaiheet
Nuorena Mansfield lähetettiin opiskelemaan sisäoppilaitokseen Lontooseen, josta hän palasi Uuteen-Seelantiin, muttei kyennyt enää sopeutumaan synnyinkaupunkinsa Wellingtonin ilmapiiriin. Hän lähti uudestaan Eurooppaan vuonna 1908 opiskelemaan sellonsoittoa, eikä enää palannut kotimaahansa. Vuonna 1917 todettu keuhkotauti katkaisi lopulta ennenaikaisesti hänen elämänsä ja lupaavasti käynnistyneen novellistin uran.

Kathleen Beauchamp julkaisi ensimmäiset kertomuksensa jo koulutyttönä. Hän ryhtyi käyttämään kirjailijanimeä Katherine Mansfield vuonna 1911. Hänen koko tuotantonsa käsittää satakunta novellia, joista osa on keskeneräisiä. Hänen päiväkirjansa, kirjeensä ja muistikirjansa, kaikki laajoja niteitä, on niin ikään julkaistu. Mansfield oli kosketuksissa kuuluisaan Bloomsburyn ryhmään, ja Virginia Woolfin mukaan kukaan ei suhtautunut kirjoittamiseen enemmän tosissaan kuin Mansfield. Mansfield oli naimisissa kirjailija ja kustantaja John Middleton Murryn kanssa.

Mansfieldillä oli myös joitakin lyhyitä ja intohimoisia miessuhteita; vuonna 1911 hänellä oli takanaan yhden päivän kestänyt avioliitto, raskaus ja keskenmeno. Hurja nuoruus vei hänet liian kauas vanhempien hyväksymistä käyttäytymisnormeista, eikä hän löytänyt kotia mistään muustakaan ryhmästä eikä perustanut omaa perhettä. Sairautensa takia Mansfield oleskeli varsinkin talvisin pitkiä aikoja Etelä-Euroopassa. Italian ja Ranskan huonosti lämmitetyt kivitalot eivät edistäneet hänen toipumistaan, joskin nämä oleskelut olivat kiihkeitä kirjallisia luomiskausia. 

Jäljellä olevana elinaikanaan Mansfield halusi keskittyä sielunelämänsä uudistamiseen. Lokakuussa 1922 hän muutti kreikkalais-armenialaisen mystikon, G. I. Gurdjieffin, ”Ihmisen Harmonisen Kehittämisen Instituuttiin” Fontainebleauun, Ranskaan. Siellä hänen hoitajanaan oli Olga Lazovich Hinzenburg (sittemmin Frank Lloyd Wrightin vaimo). Mansfield kuoli tammikuussa 1923, ja hänet on haudattu Avonin kaupunkiin, samalle hautausmaalle kuin Gurdjieff.

Suomennetut teokset

Novellit
 ”Kuppi teetä” teoksessa 
”Laulutunti” ja ”Kuppi teetä” teoksessa Maailmankirjallisuuden mestarinovelleja 1 / valikoinut Aulis Ojajärvi, Porvoo: WSOY, 1961 
”Autuutta” teoksessa Maailman mestarikertojia II, suomentanut Arno Katermo, Lahti : Mantere, 1945

Lähteet

Aiheesta muualla
Päivi Tapola: ”Katherine Mansfieldin Puutarhakutsut”. Teoksessa Äitini puutarhassa – Polkuja naiskirjallisuuteen, Kääntöpiiri/Like, 2002. ISBN 951-8989-61-3 .
Katherine Mansfield Fontainebleaussa 
 A. R. Orage, "Talks with Katherine Mansfield at Fontainebleau," The Century Magazine (lokakuu 1924)

Bloomsburyn ryhmä
Neljäs Tie
Novellikirjailijat
Uusiseelantilaiset kirjailijat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Raittiusyhdistys Koitto

Raittiusyhdistys Koitto on  vuonna 1883 perustettu helsinkiläinen raittiusyhdistys. Yhdistys perustettiin Axel August Granfeltin johdolla Kohtuuden ystävien ensimmäiseksi alaosastoksi.  Nimeä Koitto ehdotti ylioppilas Kaarle Krohn. Alkuvuosina raittiusyhdistyksen aatteena oli uskonto ja suomalaismielinen isänmaallisuus. Jäsenmäärän kasvaessa yhdistyksestä tuli kuitenkin osa suomalaista työväenliikettä. Vuonna 1907 yhdistyksen sisällä aloitti toimintansa myöhemmin ammattiteatteriksi kasvanut Koiton Näyttämö.

Vuonna 1904 yhdistys hankki kesäsiirtolaksi Lammassaaren Helsingin Vanhankaupunginlahdella. Saareen valmistui jo 1905 arkkitehti Vilho Penttilän suunnittelema hirsilinna Pohjolan Pirtti. Vuonna 1907 yhdistykselle valmistui samoin Vilho Penttilän suunnittelema kivirakenteinen toimitalo Koiton talo, joka rakennettiin Simonkadun ja Yrjönkadun kulmatontille. Vuonna 1981 talon omistaneet SKP ja raittiusyhdistys myivät rakennuksen 22 miljoonalla markalla puolueen hallitsemalle Fexima-yhtiölle. Vuonna 1984 Fexima myi talon Hakalle noin 140 miljoonalla markalla.

Yhdistys hallinnoi edelleen Lammassaaren aluetta Viikin luonnonsuojelualueella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhdistyksen kotisivut
 Lyhyt katsaus Raittiusyhdistys Koiton ja Lammassaaren historiaan - Webbiversio Pasi Kosteen historiikistä
 Koiton Lammassaaresta ja laivakuljetuksista sinne (porssitieto.fi)

Suomen kommunistinen puolue
Suomalaiset vasemmistolaiset järjestöt
Suomalaiset raittiusjärjestöt
Helsinkiläiset järjestöt
Alma Hildén

Alma Josefina Hildén (18. joulukuuta 1873 Vehmaa – 5. maaliskuuta 1940 Tyrvää) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Hildénin vanhemmat olivat rovasti Daniel Ezechiel Hildén ja Selma Rislachi. Hän kävi Turussa Heurlinin tyttökoulun ja sai opettajatodistuksen Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta vuonna 1900. Alma Hildén toimi ruotsin ja saksan kielen opettajana Iisalmen reaali- ja porvarikoulussa 1899–1904 sekä koulun johtajana 1903–1904. Vuosina 1909–1911 hän oli saksan kielen opettajana ja koulunjohtajana Uudenkaupungin yhteiskoulussa, ja myöhemmin hän opetti Haapamäen ja Rovaniemen yhteiskouluissa.

Teoksia 

 Elli: En ung flickas dagboksanteckningar 1–2. Söderström, Helsingfors 1916.
 Solglitter: Noveller för ungt folk. Fram, Vasa 1919 (nimimerkillä Edit Eler).

Lähteet 

 Suomen kirjailijat -tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Alma Hildén.
 Iisalmelaisia kirjailijoita: Alma Hildén.

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Alta Dahlgren

Anna (Alta) Dahlgren (15. helmikuuta 1868 Vaasa – 26. tammikuuta 1908 Norja) oli suomenruotsalainen toimittaja ja lastenkirjailija joka käytti nimimerkkejä Alta ja A.D.

Vaasalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Dahlgren aloitti kirjoittamalla sanoma- ja aikakauslehtiin "jutelmia" sekä nuortenkirjojen arvosteluja. Hän toimitti Sirkka- ja Sländan-nimisiä lastenlehtiä vuodesta 1895 yhdessä Vera Hjeltin kanssa.

Teoksia 

 Små stugor : studier från Sydösterbotten, pieniä kertomuksia Etelä-Pohjanmaalta. Edlund, Helsingfors 1894 (nimellä Alta Dahlgren)

Lähteet 

 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Kirjasampo.fi : Alta Dahlgren

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Talonpoikaiskapina

Talonpoikaiskapinoita tapahtui myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa. Niissä talonpojat tavoittelivat parannusta taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen asemaansa. Talonpoikien asemaa olivat heikentäneet sodat ja feodaalijärjestelmä.

Ranskassa oli Jacquerie-kapina 1300-luvun puolessa välissä, Englannissa Wat Tylerin kapina vuonna 1381 ja John Caden kapina 1450. Saksassa oli keskiajan lopulla useita kapinoita, joita seurasi vuosien 1524–1525 laajat levottomuudet, eli Etelä- ja Keski-Saksan talonpoikaissota. Saksan talonpojat vaativat muun muassa maaorjuuden lakkauttamista, uudistettua verotusta ja papinvaalin vapauttamista. Kapinan nopeasti levitessä siihen liittyivät ääriuskonnolliset Thomas Müntzerin seuraajat. Martti Luther tuki aluksi kapinallisia, mutta kääntyi myöhemmin heitä vastaan. Kapina kukistui verisesti vuonna 1525.

Kuuluisia talonpoikaiskapinoita
Jacquerie Ranskassa 1358
Wat Tylerin johtama Englannin talonpoikaiskapina 1381
György Dózsan kapina Unkarissa 1514
Saksan talonpoikaissota 1520-luvulla
Nuijasota Suomessa 1596–1597
Stenka Razinin johtama talonpoikaiskapina 1670–1671

Katso myös
Talonpoikaislevottomuudet Ruotsin valtakunnassa

Lähteet

sv:Bondeuppror
Liuskasaari

Liuskasaari () on pieni saari Helsingissä Ullanlinnan kaupunginosassa Merisataman edustalla. Saaren länsipuolella sijaitsee Sirpalesaari ja itäpuolella Uunisaari. Liuskasaari on osa näiden ja kauempana idässä olevien Harakan ja Särkän muodostamaa saariryhmää.

Saaren nimenä on vanhoissa asiakirjoissa ja kartoissa Schifferbergs holmen (1770-luvulla), Skifferholmarne (1800-luvun alkupuolella) ja 1890-luvulta lähtien Skifferholmen. Myös muotoa Bergholmen on käytetty. Suomenkielinen käännösnimi Liuskasaari on tullut käyttöön 1900-luvun alussa.

Saaren palveluja 
Liuskasaarella on sijainnut jo yli sadan vuoden ajan Helsingfors Segelsällskap -pursiseuran (HSS) oma, noin 300 veneen satama sekä vierassatama. HSS:n vuonna 1947 rakennetussa arkkitehti Runar Finnilän suunnittelemassa kerhorakennuksessa sijaitsee paviljonkimainen Royal Ravintoloiden ylläpitämä Ravintola Boat House. Ravintosalin koristeena on Michael Schilkinin ja Björn Landströmin lasi-, keramiikka- ja seinämaalauksia.

Liuskasaarella on lisäksi polttoainemyymälä, jonka yhteydessä toimii terassi-ravintola Skiffer. HSS:n vierasvenesatamassa on lisäksi sauna, septitankin tyhjennyspiste ja pyykinpesu- sekä -kuivaustilat. Viereisellä Uunisaarella on myös ravintola ja lisäksi uimaranta, leikkipuisto ja tilaussaunoja. Uunisaari ja Liuskasaari ovat yhteydessä toisiinsa aallonmurtajan kautta. Liuskasaareen on veneyhteys toukokuun alusta lokakuun loppuun Merisatamanrannasta.

Olympialaiset 1952 
Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa Liuskasaaren edustan merialue toimi yksikköluokan eli finnjollien purjehduskilpailun näyttämönä. Purjehdusreitillä oli pituutta yhteensä 5,4 kilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin saaret
Ullanlinna
Banzai

Banzai voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Banzai, perinteinen japanilainen kannustushuuto (suom. ’kymmenen tuhatta vuotta’)
Banzai - KuPS:in kannattajat ry
Banzai – Mangaa ja miekkojen kalinaa, Aku Ankan taskukirja
Nikon D40

Nikon D40 on Nikonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Se julkistettiin 16. marraskuuta 2006. Kamerassa on kuuden megapikselin CCD-kenno, ja sillä pystyy ottamaan enintään 2,5 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on 2,5 tuuman näyttö ja se tukee SD- ja SDHC-muistikortteja. Kameran runko painaa ilman akkua 471 grammaa ja akun kanssa 522 grammaa. Kameran sisäisiin muokkausominaisuuksiin kuuluu muun muassa rajaus, värin vaihtaminen ja punasilmäisyyden korjaus.

Kamerasta on julkaistiin vuonna 2009 uudempi malli, Nikon D40x, jossa on kymmenen megapikselin CCD-kenno.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nikon D40 Nikonin sivuilla 

Digitaaliset kamerat
D040
Vesa Palonen

Vesa Palonen (31. heinäkuuta 1943 Rauma – 30. toukokuuta 2008) oli keskeinen virkamies teletoiminnan kilpailun avaamisessa Suomessa. Palonen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1971 teknillisestä korkeakoulusta ja toimi vuoteen 1985 eri tehtävissä posti- ja telelaitoksessa. Vuodesta 1985 lukien hän johti viestintäpolitiikan valmistelua liikenne- ja viestintäministeriössä, kun Suomeen luotiin viestintämarkkinat uudistamalla maan viestintälainsäädäntö ja -hallinto.

Palonen toimi ministeriön viestintähallinto-osaston (nyk. viestintäpolitiikan osasto) yli-insinöörinä ja apulaisosastopäällikkönä vuoteen 1993 saakka. Tuolloin kokoomusta edustava päätoimittaja Jarmo Virmavirta voitti poliittisesti sitoutumattoman Palosen valtioneuvoston äänestyksessä ylijohtajan virasta. Tasavallan presidentti Mauno Koivisto nimitti kuitenkin Palosen vastoin valtioneuvoston esitystä. Palonen johti viestintäpolitiikan osastoa vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen hän toimi ministeriössä johtajan virassa eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 2007.

Lähteet 
 Liikenne- ja viestintäministeriön nimikirja

Aiheesta muualla
 Vesa Palosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset virkamiehet
Ministeriöiden osastopäälliköt
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Osastopäällikkö

Osastopäällikkö on organisaation toimintayksikön johtajan tehtävänimike, valtion ja kuntien hallinnossa yleensä virka. Ministeriöissä ja keskusvirastoissa osastopäällikkö kuuluu viraston ylimpään johtoon ja toimii suoraan virastopäällikön (kansliapäällikkö, pääjohtaja tai ylijohtaja) alaisena, valtiovarainministerössä ja työ- ja elinkeinoministeriössä kuitenkin alivaltiosihteerin alaisena. Ministeriöissä on tyypillisesti 3-8 osastoa. Useiden ministeriöiden osastopäälliköillä on ylijohtajan arvonimi. Ministeriöiden osastopäälliköt nimittää valtioneuvoston yleisistunto.

Hallinnon ammatit
Nicholas Wald

Sir Nicholas John Wald, FRS, on englantilainen professori. Hän johtaa Wolfson Institute of Preventive Medicine -insituuttia Barts and the London, Queen Mary’s School of Medicine and Dentistry -yliopistossa. Hänen tutkimusalansa on sikiöiden kehityshäiriöiden estäminen ja havaitseminen.

Uransa aikana Wald on tutkinut muun muassa Downin syndroomaa ja hermostoputken sulkeutumishäiriöitä, kuten spina bifidaa ja anenkefaliaa. Vuonna 1974 hän keksi, että raskaana olevan naisen kohonnut veren alfafetoproteiinin taso on merkki sikiön hermostoputken sulkeutumishäiriöstä, ja että sitä voitaisiin testata verikokeella. Kollegoineen hän löysi vuonna 1988 tavan testata äidin verestä myös sikiön Downin syndrooman. Menetelmää käytetään nykyään laajalti. Hän on myöhemmin kehittänyt lisää Downin syndrooman seulontamenetelmiä.

Ennaltaehkäisevän lääketieteen alalla professori Wald on tehnyt niin ikään merkittäviä löytöjä. Hän havaitsi vuonna 1991 foolihappovajeen olevan merkittävin yksittäinen syy hermostoputken sulkeutumishäiriöiden kehittymiseen. Löydöksen jälkeen näiden spina bifida ja anenkefalia-raskauksien määrä on merkittävästi vähentynyt maissa, joissa ylimääräistä foolihappoa on ryhdytty lisäämään ravintoon.

Viime vuosina Wald on kerännyt paljon tunnustusta työstään. Vuonna 2004 hänet valittiin jäseneksi Royal Societyyn, ja kuningatar Elisabet aateloi hänet ritariksi vuonna 2008.

Lähteet

Brittiläiset professorit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Thamel

Thamel on Nepalin Kathmandussa sijaitseva "turistikeskus". Thamel kasvoi pääasiassa kahden hotellin ympärille; Kathmandu Guesthousen sekä Hotel Usten, mutta nykyään Thamelista löytyy runsaasti yöpymiskeskuksia. Paikka myös pursuaa erilaisia shoppailukujia, ravintoloita, illanviettopaikkoja, kirjakauppoja ja kaikenlaisia basaareja. Thamelista on hyvät liikenneyhteydet temppeleille, tosin jalkaisinkin voi myös mennä paikasta toiseen noin puolessa tunnissa.

Nepalin maantiede
Darkness Descends

Darkness Descends on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Dark Angelin julkaisema albumi vuodelta 1986. Albumia pidetään yleisesti ottaen thrash metal -klassikkona sen äärimmäisen nopean ja raskaan tyylin vuoksi.

Kappaleet

Uusintaversion bonuskappaleet

Kokoonpano
 Don Doty – laulu
 Eric Meyer – kitarat
 Jim Durkin – kitarat
 Mike Gonzalez – bassokitara (ei albumilla)
 Rob Yahn – bassokitara (albumilla)
 Gene Hoglan – rummut

Vuoden 1986 albumit
Dark Angelin albumit
Lasiharmonikka

Lasiharmonikka (italian sanasta armonia, ) on soitin, jossa on pyöreitä lasisia renkaan muotoisia osia. Ääni syntyy, kun kellomaiset renkaat pyörivät ja niitä sivellään märillä sormilla. Lasiharmonikan ääni on hento. Ääni on dokumentoitu renessanssiajalla: Galileo huomioi ilmiön kuten myös Athanasius Kircher.

Lasiharmonikan ääni

Lasiharmonikan hauras äänenlaatu johtuu ihmisen tavasta aistia äänialaa. Yli 4000 hertsin taajuuksilla äänilähteen suunnan aistiminen perustuu vasemman ja oikean korvan kuulemien äänien voimakkuuseroon. Alle 1000 hertsin taajuuksilla taas suunta-aistimus syntyy oikean ja vasemman korvan kuulemien vaihe-eroperusteella. Lasiharmonikan ääni sijoittuu pääosin 1000–4000 Hz taajuusalueelle. Aivot eivät ole täysin varmoja äänilähteen sijainnista eikä siitä, millainen äänilähde äänen on synnyttänyt.

Teoksia

Muun muassa Mozart, Hasse, Carl Philipp Emanuel Bach, Beethoven, Donizetti ja Richard Strauss ovat luoneet teoksia lasiharmonikalle. Uudempaa musiikkia sille ovat säveltäneet esimerkiksi Jan Erik Mikalsen, Regis Campo, Etienne Rolin, Philippe Sarde, Damon Albarn, Tom Waits, Michel Redolfi, Cyril Morin, Stefano Giannotti, Guillaume Connesson...

Eurooppalaiset monarkit nauttivat lasiharmonikkamusiikista ja jopa Marie Antoinette on ottanut lasiharmonikkatunteja Marianne Daviesin lapsena. Yksi tunnetuimmista lasiharmonikkakappaleista on Tšaikovskin baletin Pähkinänsärkijä kappale "Makeishaltijattaren tanssi". Ensimmäiset nuotit oli kirjoitettu lasiharmonikalle, mutta hän muutti ne vastikään keksitylle celestalle ennen ensi-iltaa vuonna 1892. Säveltäjä Camille Saint-Saëns käytti tätä soitinta orkesterisarjansa Eläinten karnevaali osissa 7 (Aquarium) ja 14 (Finale).

Lähteet

Aiheesta muualla

Thomas Bloch's website, a prominent glassharmonica player (also ondes Martenot and cristal Baschet) - facts, videos, pictures, biography, discography, contact... - http://www.thomasbloch.net 
 J.S. Bach: Toccata D minor by Glass Duo
 P.Tchaykovsky: Dance of Sugar Plum Fairy by Glass Duo
 Glass Duo
 Display of glass armonica at The Bakken Library and Museum  
 Hear the Glass Armonica History, articles 
 Articles (with citations) about the armonica by William Zeitler 
 The Glass Harmonica A history by Thomas Bloch 
 Play the armonica  Interactive version of playing the armonica. 
 The World of Glass Music  
Bizbash Water Glasses 
 Hear excerpt from Weeps and Ghosts for Glass Harmonica and String Quartet by Jan Erik Mikalsen.  New piece dedicated to and performed by Thomas Bloch. 
Dennis James interview 

Idiofonit
Oleg Ivanov (jalkapalloilija, 1986)

Oleg Aleksandrovitš Ivanov (, s. 4. elokuuta 1986) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut vuodesta 2012 lähtien Terek Groznyin joukkueessa.

Ivanov aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 kotimaassaan FC Kuban Krasnodarissa, jossa hän pääsi avaukseen 57 kertaa ja teki maaleja yhdeksän. Jo seuraavana vuonna hän liittyi Krylja Sovetoviin, missä hän pleasi 64 ottelua tehden 6 maalia. Vuonna 2011 hän siirtyi pelaamaan FK Rostoviin. Vuodesta 2012 lähtien hän on pelannut Terek Groznyin joukkueessa.

Ivanov valittiin Venäjän kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, mutta ei pelannut otteluakaan. Maajoukkue debyyttinsä Ivanov teki vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ivanov Kryljan sivuilla

Venäläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Leave Scars

Leave Scars on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Dark Angelin kolmas albumi vuodelta 1989.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Jim Durkin & Gene Hoglan, ellei toisin mainita.

Kokoonpano
 Ron Rinehart – laulu
 Eric Meyer – kitarat
 Jim Durkin – kitarat
 Mike Gonzalez – bassokitara
 Gene Hoglan – rummut

Vuoden 1989 albumit
Dark Angelin albumit
Time Does Not Heal

Time Does Not Heal on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Dark Angelin neljäs ja toistaiseksi viimeinen albumi vuodelta 1991. Albumi on edeltäjiään huomattavasti teknisempi ja progressiivisempi, ja sitä pidetäänkin Darkness Descendsin ohella yhtyeen parhaana.

Albumi ylsi Yhdysvaltain Billboard-albumilistalla sijalle 156.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Gene Hoglan & Brett Eriksen.

Kokoonpano
 Ron Rinehart - laulu
 Eric Meyer - kitarat
 Brett Eriksen - kitarat
 Mike Gonzalez - bassokitara
 Gene Hoglan - rummut

Vuoden 1991 albumit
Dark Angelin albumit
Urgali

Urgalit ovat Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan sarvekkaita hahmoja. Ensimmäisessä kirjassa ne kuvataan tyhminä, raakalaismaisina hirviöinä, joita kaikkien sopii tappaa. Esikoinen-kirjan lopputaistelussa ne kuitenkin liittyvät vardeneihin, ja Eragon joutuu toteamaan että urgalit eivät olekaan vain verenhimoisia hirviöitä.

Kull-soturi on urgali, joka on yli kaksimetrinen. Ne pystyvät juoksemaan yhtä nopeasti kuin hevonen, ja jaksavat marssia hyvin pitkiä matkoja lepäämättä ja senkin jälkeen olla taistelukykyisiä. Nar Garzhvog on kull-soturi ja vardeneihin liittyvien urgalien johtaja.

Perillinen-sarjan henkilöhahmot

fr:Personnages de l'Héritage#Urgals
ru:Народы Алагейзии#Ургалы
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1976

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1976 olivat 10. Afrikan-mestaruuskilpailut. Kilpailut järjesti jo kolmannen kerran Etiopia. Kisat erottui edellisistä uuden peli systeemin avulla. Näissä kisoissa kahdeksan joukkue oltiin jaettu kahteen neljän joukkueen lohkoon, joiden kaksi parasta selviytyi finaalilohkoon. Siellä joukkueet kohtasivat muut lohkojoukkueet kerran, ja parhaimman pistesaaliin omaava joukkue kruunattiin vuoden 1976 Afrikan-mestariksi. Joukkueiden pisteet nollattiin ennen finaalia. 
Kilpailut voitti Marokko, jolle mestaruus oli historian ensimmäinen. Se oli myös Marokon ensimmäinen mitali. Toiseksi selviytyi Guinea, jolle hopea oli myös historian ensimmäinen mitali. Pronssi saavutti Nigeria. Myös Nigeria saavutti ensimmäisen mitalinsa näistä kisoista.

Joukkueet 

 (isäntämaa) 
 
 
 
 
 
 
 (hallitseva mestari)

A-Lohko

B-Lohko

Finaalilohko

Paras maalintekijä 

4 maalia
 N'Jo Léa

3 maalia
 Ahmed Faras
 Baba Otu Mohammed
 Gagarine

2 maalia
 Moustafa Abdou
 Taha Basri
 Sheferaw
 Chèrif
 Zahraoui
 Haruna Ilerika
 Muda Lawal
 Sam Ojebode
 Thompson Usiyen

Kunniataulukko 

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut
Afrikan-mestaruuskilpailut
Etiopian urheilutapahtumat
Afrikan-mestaruuskilpailut 1976
Addis Abeba
Fleim

Fleim oli Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaan julkaisema nuorisomedia, joka koostui verkkopalvelusta sekä kerran vuodessa ilmestyvästä lehdestä. Fleim perustettiin vuonna 2006 ja sen kohderyhmänä olivat rippikoululaiset sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nuorisotyössä mukana olevat nuoret sekä heidän kanssaan työskentelevät seurakuntien työntekijät. Vuoden 2009 syyskuussa Fleimistä tuli yhteistyösopimuksella kirkon virallinen rippikoulu- ja nuorisotyön verkkopalvelu.

Verkkopalvelu jakautui verkkolehteen, -yhteisöön sekä lisäpalveluihin. Verkkolehti käsitteli kristilliseen nuorisokulttuuriin, elämänkatsomuksellisiin asioihin sekä populaarikulttuuriin liittyviä asioita kansankirkollisesta viitekehyksestä. Verkkoyhteisö koostui rekisteröityneiden käyttäjien kiinnostusryhmistä, blogeista, kuvista ja kommenteista. Lisäpalveluissa tarjottiin verkkohartautta, videoita sekä rippikoulun ulkoläksyjen opetteluun tarkoitettua peliä.

Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaa ilmoitti Fleimin lopettamisesta 18. joulukuuta 2013. Fleimin sivut suljettiin 1. tammikuuta 2014.

Katso myös 
 Kotimaa
 Kirkko ja kaupunki
 Askel

Lähteet 
 Kotimaa-Yhtiöt: Fleim on nuorten oma media
 Fleim.fi - Hengessä mukana

Viitteet

Aiheesta muualla
Fleim ei näytä lempiasentoja - HS.fi
Rakkaus, ulkonäkö ja kuuluisuudet kiinnostavat nuoria - HS.fi
Pimp my Bible

Verkkojulkaisut
Suomalaiset nuortenlehdet
Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Suomalaiset verkkosivustot
Walter Ahlström

Antti Walter Ahlström (22. toukokuuta 1875 Noormarkku – 18. joulukuuta 1931 Noormarkku) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi A. Ahlström Osakeyhtiön pääjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1907. Walter Ahlström avioitui norjalaissukuisen Hildur Johanna (Lilli) Nevanderin (1877–1939) kanssa. Heillä oli neljä lasta; Antti, Erik ”Erkki” Harry Johan, Irma Hildegard, sekä Maire (Gullichsen-Nyströmer). 

Walter Ahlström oli kauppaneuvos Antti Ahlströmin ja hänen vaimonsa Eva o.s. Holmströmin poika, joka nousi A. Ahlström -yhtiön hallintoneuvostoon vuonna 1896 Antti Ahlströmin kuoltua. Perheyrityksestä muodostettiin vuonna 1907 A. Ahlström Osakeyhtiö, jonka kotipaikaksi tuli Noormarkku. Ahlströmistä tuli sekä pääjohtaja että hallituksen puheenjohtaja. Aluksi kaikki osakkeet olivat Eva Ahlströmin nimissä, mutta hän jakoi ne myöhemmin kuudelle lapselleen. Walter Ahlströmin kaudella yhtiö muuttui sahateollisuuden harjoittajasta kemiallista ja mekaanista metsäteollisuutta, konepajoja ja lasitehtaita sisältäväksi monialayritykseksi. Vuorineuvoksen arvon Walter Ahlström sai vuonna 1925.

Walter Ahlström oli erittäin kiinnostunut tekniikasta. Tätä osoittaa muun muassa hänen 50-vuotispäivänään 1925 tekemänsä runsaskätinen lahjoitus Walter Ahlström -säätiöön, joka oli perustettu insinöörien kouluttamiseksi Suomen teollisuuteen. Säätiö on nykyään yksi Millennium-palkintosäätiön jäsenorganisaatioista. Walter Ahlströmin tytär oli Maire Gullichsen, joka tunnetaan yhtenä Suomen kaikkien aikojen merkittävimmistä mesenaateista.

Ahlström Osakeyhtiö rakennutti vuorineuvos Walter Ahlströmiä varten juniin liitettävän salonkivaunun, koska tämän täytyi matkustella paljon yhtymän hajalleen sijainneiden teollisuuslaitosten vuoksi. Vuonna 1927 valmistuneeseen Suomessa ainutlaatuiseen salonkivaunuun kuului salonki, kaksi makuukabinettia, neljä I luokan makuuhyttiä, palvelijainhuone ja keittiö.

Katso myös 
 Ahlström (suku)

Lähteet 
  Viitattu 22.10.2009

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Kaakkois-Satakunnan seutukunta

Kaakkois-Satakunnan seutukunta oli Satakunnassa sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat seuraavat kunnat:

  Huittinen (kaupunki)
  Kokemäki (kaupunki)
  Köyliö (kunta)
  Punkalaidun (kunta)
  Säkylä (kunta)
  Vampula (kunta)

Seutukunta lakkautettiin vuonna 2004 ja Köyliö ja Säkylä siirtyivät Rauman seutukuntaan ja Huittinen, Kokemäki, Vampula ja Punkalaidun Porin seutukuntaan. Punkalaidun siirtyi vuonna 2005 Pirkanmaan maakuntaan ja Lounais-Pirkanmaan seutukuntaan.

Satakunnan maakunnan seutukunnat
Suomen entiset seutukunnat
Viitasaaren seutukunta

Viitasaaren seutukunta oli Keski-Suomessa sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat seuraavat kunnat:

Kunnat

Historia 
1. tammikuuta 1996 Viitasaari muuttui kaupungiksi. Seutukunta lakkautettiin vuonna 2004 yhdessä Saarijärven seutukunnan kanssa ja niiden alueista muodostettiin uusi Saarijärven-Viitasaaren seutukunta.

Keski-Suomen maakunnan seutukunnat
Suomen entiset seutukunnat
Nespithe

Nespithe on suomalaisen death metal -yhtye Demilichin ainoa studioalbumi. Alkuperäinen versio on Pavement Recordsin julkaisema. Vuonna 2003 albumin julkaisi uudelleen Century Media. Albumista julkaistiin vuonna 2009 rajoitettu vinyylipainos.

Kappaleet

Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Antti Boman – laulu, kitara
 Aki Hytönen – kitara
 Ville Koistinen – basso
 Mikko Virnes – rummut

Vuoden 1993 esikoisalbumit
Demilichin albumit
Mika Laurikainen

Mika Laurikainen (s. 28. huhtikuuta 1963 Turku) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Helmikuusta 2014 lähtien hän on toiminut Turun Palloseuran päävalmentajana kauden 2018 loppuun saakka. Nykyisin Laurikainen toimii Eerikkilän urheiluopiston jalkapallopalveluiden päällikkönä.

Ura

Laurikainen aloitti valmennusuransa vuonna 1993 Turun Palloseuran D-junioreista. Kaudeksi 1996 hän siirtyi valmentamaan TPS:n silloista reservijoukkuetta Åbo IFK:ta, jonka Laurikainen nosti viidessä kaudessa Kolmosesta Ykköseen. Vuonna 2001 hän siirtyi Veikkausliigasta pudonneen TPS:n päävalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan Ykkösessä joukkue ylsi liigakarsintoihin, ja seuraavana vuonna se palasi karsintojen kautta takaisin liigaan. Laurikainen debytoi pääsarjassa valmentajana 2003 ja johdatti joukkueensa yhdeksännelle sijalle. Kaudeksi 2004 hän siirtyi TPS:n valmennuspäälliköksi, toimien asemassa kahden vuoden ajan. Kaudeksi 2006 Laurikainen siirtyi Myllykosken Pallon valmennusryhmään, jossa hän toimi apuvalmentajana sekä juniorivalmennuspäällikkönä. Hän palasi päävalmentajaksi Veikkausliigaan 2007 solmien FF Jaron kanssa kaksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla.

Kesäkuussa 2009 Laurikainen ilmoitti jättävänsä Jaron kauden jälkeen. Elokuussa 2009 Jaro kuitenkin erotti Laurikaisen yhdeksän voitottoman ottelun jälkeen. Lokakuun alussa hän siirtyi Palloliiton palvelukseen allekirjoittaen kaksivuotisen sopimuksen alle 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueiden valmennuksesta. 

Marraskuussa 2010 Laurikainen korvasi A-maajoukkueen apuvalmentajaksi vuoden 2011 alusta siirtyvän Markku Kanervan U21-maajoukkueen peräsimessä. Hän valmensi nuorten maajoukkuetta kaksi vuotta sopimuksensa päätökseen saakka. 

Helmikuun puolivälissä 2014 Laurikainen palasi TPS:n päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2016 hän teki seuran kanssa kausia 2016 ja 2017 koskevan sopimuksen, joka sisälsi myös jatko-option kauden 2019 loppuun saakka. Syyskuussa 2017 TPS ja Laurikainen solmivat kaksivuotisen, kauden 2019 loppuun saakka ulottuvan jatkosopimuksen. Laurikainen kuitenkin päätti jättää seuran, kun TPS putosi kauden 2018 päätteeksi takaisin Ykköseen.

Elokuussa 2019 Laurikainen aloitti Eerikkilän urheiluopiston jalkapallopalveluiden päällikkönä.

Lähteet
 Mika Laurikainen jättää TPS:n
 Mika Laurikainen liittyy MyPan valmennusryhmään
 Laurikainen nousemassa Jaron ykkösvaihtoehdoksi
 Laurikainen Jaron päävalmentajaksi
 Laurikainen jättää Jaron syksyllä
 Pietarsaaren Jaro erotti valmentajansa
 Laurikainen ja Lipponen poikamaajoukkuevalmentajiksi
 Kanervasta Huuhkajien kakkosvalmentaja 
 Kautonen tarttuu innolla haasteeseen
 Mika Laurikainen on uusi FC TPS:n päävalmentaja

Viitteet 

Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Attack!!

Attack!! on ruotsalaisen kitaristin, Yngwie J. Malmsteenin, vuonna 2002 julkaistu levy.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano
 Yngwie J. Malmsteen – soolo- ja taustakitara, akustinen kitara, basso, nauhaton basso, sitar, sello, koskettimet ja taustalaulu
 Doogie White – laulu
 Derek Sherinian – koskettimet
 Patrick Johansson – rummut

Lähteet 

Yngwie Malmsteenin albumit
Vuoden 2002 albumit
Renat Janbajev

Renat Rudolfovitš Janbajev (, s. 7. huhtikuuta 1984) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Zenit Pietaria lainalla Lokomotiv Moskovasta. Tavallisesti hänen pelipaikkansa on vasempana laitapuolustajana.

TsSKA:n kasvatti Janbajev siirtyi Lokomotiv Moskovaan kesken kauden kesällä 2007 Kuban Krasnodaristaista. Aikaisemmin hän on edustanut urallaan myös Anži Mahatškalaa ja Himkiä. 

Helmikuussa 2008 Janbajev nostettiin Venäjän maajoukkueeseen. Hänet valittiin myös Venäjän joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin.

Lähteet 
Renat Janbajev Transfermarkt-sivustolla 
Renat Janbajev National Football Teams -sivustolla

Aiheesta muualla 
Profiili Lokomotiv Moskovan sivuilla

Venäläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Rap SM

Rap SM on  vuodesta 2000 järjestetty kilpailu, jossa suomalaiset mittelevät parhaimman rap battle -artistin tittelistä. Rap SM -tapahtuma järjestettiin vuoteen 2020 asti Helsingin Nosturissa, kunnes Nosturi purettiin. Vuoden 2020 alussa uudeksi tapahtumapaikaksi kerrottiin Helsingissä sijaitseva Valkoinen sali. Tapahtuman perustivat Harri Hakala (Tuotantoyhtiö Bring the Noise) ja DJ Amara. Vuodesta 2002 lähtien tapahtuman järjestämisestä on vastannut Kool Kat Records. Kool Kat Records julkaisee myös DVD:n tapahtumasta vuosittain.

Rap SM:ään tuli vuonna 2002 erikseen suomen- ja englanninkielinen sarja. Vuoden 2009 kisojen sääntöihin tuli muutoksia: sarjoja on vain yksi suomenkielinen, eikä finaalitapahtumassa enää ole alkukarsintakierrosta. Kaikki kilpailijat arvotaan heti keskenään battle-kierrokselle, mikä sekä nopeuttaa kilpailuja että antaa tapahtuman tarkoituksen mukaisesti kaikille osallistujille mahdollisuuden kokeilla kykyjään nimenomaan battlessa. Menestynein artisti rap-sm:ssä on Kaarinalainen MC-Kajo, joka on voittanut kilpailun kolmesti.

Voittajat

Bring the Noisen Suomen mestarit

Kool Kat Recordsin suomenkielinen sarja

Kool Kat Recordsin englanninkielinen sarja

Lähteet

Katso myös 

 Rock SM

Aiheesta muualla 
 http://www.rapsm.fi/

Hip hop -tapahtumat
Helsingin tapahtumat
Musiikkikilpailut
Musiikkitapahtumat Suomessa
Antti Pihlakoski

Antti Veikko Pihlakoski (s. 2. toukokuuta 1961 Rusko) on suomalainen urheiluvaikuttaja. Hän oli Suomen Urheiluliiton (SUL) puheenjohtaja vuosina 2006–2012.

Pihlakoski valittiin SUL:n hallituksen puheenjohtajaksi 26. marraskuuta 2005 Ilkka Kanervan 15-vuotisen puheenjohtajauran päätyttyä. Hän sai puheenjohtajavaalissa 29 ääntä, kun Arto Bryggare sai 15 ja Seppo Rehunen 2 ääntä. Pihlakosken puheenjohtajuus alkoi vuoden 2006 alussa ja keväällä 2012 hän ilmoitti, ettei ole käytettävissä enää syksyllä 2012 päättyvän toimikauden jälkeen. Puheenjohtajana häntä kritisoitiin muun muassa Suomen heikosta urheilumenestyksestä.

Yleisurheilun Helsingin EM-kisoissa 2012 Pihlakoski toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Pihlakoski oli Suomen Olympiakomitean varapuheenjohtaja kaudella 2008–2012 ja istuu Euroopan yleisurheiluliiton (EAA) hallituksessa. Keväällä 2015 hän oli ehdolla EAA:n puheenjohtajaksi, mutta sai kolmesta ehdokkaasta vähiten ääniä. Elokuussa 2015 Pihlakoski valittiin nelivuotiskaudelle Kansainvälisen yleisurheilujärjestö IAAF:n hallitukseen.

Yleisurheilijana Pihlakoski saavutti pronssia 4 × 1 500 metrillä vuoden 1983 SM-viesteissä ja pronssia 800 metrillä sisäratojen SM-kilpailuissa vuosina 1983 ja 1984.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset yleisurheiluvaikuttajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Jarmo Mäkelä

Jarmo Juhani Mäkelä (s. 11. toukokuuta 1955 Oulu) on suomalainen urheiluvaikuttaja. Hän toimi Suomen Urheiluliiton toimitusjohtajana syyskuusta 2012 toukokuuhun 2018. Mäkelä on toiminut useissa yleisurheilun arvokilpailuissa Suomen joukkueen johtotehtävissä . 

Mäkelän ura urheilun valmennus- ja järjestötoiminnassa alkoi vuonna 1978 Vesannon kunnan liikuntasihteerin tehtävässä. Vuonna 1979 hän siirtyi Kuortaneen urheiluopiston liikunnan lehtoriksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1986, jonka jälkeen hän toimi vuodet 1986–1988 Suomen Urheiluliiton hyppyjen ja moniotteluiden päävalmentajana. Seuraavat kaksi vuotta eli 1988–1990 hän toimi Suomen Urheiluliiton lajipäällikkönä ja vuodet 1990–2000 päävalmentajana. Ennen toimitusjohtajuutta hän toimi vuodet 2000–2012 liiton huippu-urheilujohtajana. Hän on kuulunut myös SUL:n Valmentajayhdistys ry:n hallitukseen. 

Omalla urheilu-urallaan Mäkelä voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden Porissa 1983 tuloksella 7419 pistettä. Ennätyksensä 7427 pistettä hän teki samana vuonna Huittisissa. Hän on lähtöisin Vesannolta ja edusti uransa viimeisinä vuosina Kuortaneen Kuntoa. Hänen tyttärensä Annu Mäkelä on entinen seiväshyppääjä.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset yleisurheiluvaikuttajat
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt