joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antonín Zápotocký

Antonín Zápotocký (19. joulukuuta 1884 – 13. marraskuuta 1957) oli Tšekkoslovakian pääministeri 1948–1953 ja presidentti 1953–1957.

Elämäkerta 

Zápotocký oli Ladislav Zápotockýn, Tšekin työväenliikkeen uranuurtajan poika. Hän toimi aluksi kivenhakkaajan oppipoikana, mutta vuodesta 1914 hän oli sosiaalidemokraattisen puolueen tehtävissä Kladnossa ja puolueen lehden toimittajana. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Itävalta-Unkarin armeijassa. Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen hän oli yksi vasemmistososialistisen puoluesiiven perustajista ja perusti Neuvosto-Venäjän mallisia työläisten neuvostoja. Vuonna 1920 hän osallistui kommunistisen internationaalin toiseen kokoukseen. Joulukuussa 1920 hän järjesti lakon Kladnossa ja oli osallisena kaappausyrityksessä, mistä hänet tuomittiin yhdeksän kuukauden vankeuteen.

1920-luvulla Zápotocký kuului Bohumír Šmeralin ryhmään Tšekkoslovakian kommunistisessa puolueessa. Vuodet 1922–1925 hän oli puolueen pääsihteerinä. 1930-luvulla hän vaikutti ammattiyhdistysliikkeessä ja järjesti 1932 Mostin alueen lakon, joka oli laajin Euroopassa suuren laman aikaan. 1930-luvun loppupuolella hän pyrki yhdistämään ammattiyhdistysliikkeen fasismia vastaan.

Pian Münchenin sopimuksen jälkeen puolueen toiminta lakkautettiin. Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen Zápotocký pidätettiin huhtikuussa 1939 hänen yrittäessään paeta Puolaan ja vietiin aluksi Dresdeniin ja sitten Sachsenhausen-Oranienburgin keskitysleirille.

Toukokuun 1945 jälkeen Zápotocký nimitettiin ammattiliittojen keskuskomitean puheenjohtajaksi, puolueen keskuskomitean puheenjohtajiston jäseneksi ja parlamentin jäseneksi.  Vuoden 1948 myrskyisissä tapahtumissa hän oli aluksi organisoimassa kuuluisaa tehtaiden neuvostojen kokousta. Tšekkoslovakian vallankaappaus 1948 nosti Zápotockýn varapääministerin paikalle kesäkuuhun 1948 asti. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1953 pääministerinä. Zápotockýn kansanomainen esiintyminen ja vaatimattomuus tekivät hänet suosituksi kansan parissa. Toisaalta hän otti osaa kommunistien vastustajien pidätyksiin ja stalinistisen järjestelmän luomiseen.

Gottwaldin kuoltua pian Stalinin jälkeen 21. maaliskuuta 1953 Zápotocký valittiin tasavallan presidentiksi. Hän oli vastuussa vuoden 1953 valuuttauudistusta vastaan järjestetyn työläisten kapinan kukistamisesta armeijan voimatoimin Škodan tehtailla Plzeňissa 1. kesäkuuta 1953. Näin hän toimi uransa loppupuolella täysin päinvastoin kuin 30 vuotta aikaisemmin Mostin lakossa.

Lähteet

 Former president of Czech Rep

Viitteet 

Tšekkoslovakian presidentit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Tšekkoslovakian pääministerit
Gottwald

Gottwald on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Clytus Gottwald (s. 1925), saksalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja
 Felix Gottwald (s. 1976), itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiavoittaja
 Klement Gottwald (1896–1953), Tšekkoslovakian presidentti 1948–1953
 Łukasz Gottwald eli Dr. Luke (s. 1973), yhdysvaltalainen lauluntekijä ja tuottaja
Most

Most (, ) on kaupunki Tšekissä Ústín läänissä Böömin altaassa Bílinan varrella. Kaupungin asukasluku on 67 438 (2009).

Kaupungin nimi tarkoittaa 'siltaa'. Se tuli alueella 900-luvulla olleiden soiden yli johtavista silloista. Soiden läpi johti kauppareitti Prahasta Freibergiin Saksiin. Kaupunki on mainittu 1040 slaavien asuinpaikkana Hněvínin linnan alapuolella. 1300-luvulta lähtien kaupunki oli pääasiassa saksankielinen. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana sitä miehittivät ruotsalaiset. Kaupunki alkoi kasvaa vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla teollistumisen myötä. Vuonna 1870 kaupunkiin rakennettiin rautatie.

1960-luvulla kaupungin historiallinen keskusta tuhottiin täysin ruskohiilikaivosten tieltä. Tuho jatkui vuoteen 1970. Siltä säästyi vain yksi rakennus: vuosina 1517–1594 rakennettua Neitsyt Marian taivaaseen ottamisen kirkkoa (Kostel Nanebevzetí Panny Marie) siirrettiin kokonaisena 841,1 metriä kaivoksen tieltä lokakuussa 1975.

Kirkon ja Hněvínin linnan lisäksi kaupungissa ei ole juuri muuta nähtävyyksiä. Suurin osa siitä on itäeurooppalaistyylisiä betonielementtikerrostaloja. Toisaalta kaupunkiin rakennettiin runsaasti vapaa-ajanvietto- ja urheilumahdollisuuksia. Kaivosten sulkemisen myötä kaupungin työttömyys oli 25 prosenttia vuonna 2005.

Tunnettuja mostilaisia
 Marek Zidlicky, SM-liigassakin esiintynyt jääkiekkoilija, puolustaja
 Petr Svoboda, NHL:ssä yli 1 000 ottelua pelannut puolustaja
 Lukas Kaspar, NHL:ssä, KHL:ssä ja SM-liigan Oulun Kärpissä pelannut hyökkääjä
 Vladimír Růžička, NHL:ssä, voittanut mm- ja olympia kultaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Město Most

Tšekin kaupungit
Dnipron metro

Dnipron metro (, ) on yksilinjainen metrojärjestelmä, joka palvelee Ukrainan kolmanneksi laajinta kaupunkia, Dniproa. Se on kolmas Ukrainaan rakennettu metro, Kiovan ja Harkovan metron jälkeen. Metro avattiin vuonna 1995.

Historiaa
Dnipron metro avattiin käyttöön joulukuussa 1995. Järjestelmä kattaa kuusi asemaa, Vokzalnasta (Päärautatieasema) itään Komunarivskaan. Asemat aukeavat aamulla kello 5.30 ja sulkeutuvat illalla kello 23.00. Matkustajia metrolla on vuosittain noin 15 miljoonaa. Koko metrojärjestelmässä on toistaiseksi vain yksi linja, Tsentralno-Zavodska, jolla on pituutta 7,1 kilometriä. Asemat on pyritty viimeistelemään mahdollisimman loisteliaiksi Neuvostoliiton ajan tapaan, mutta 1990-luvun taloudellinen lama johti siihen, että asemat eivät saaneet niin hienoa ulkoasua kuin oli suunniteltu.

Asemat
Linjan kuudesta asemasta vain yksi on maan pinnalla, loput viisi maan alla. Maanalaisista asemista neljä on tehty Neuvostoliiton aikaisten palatsien näköiseksi holvikattoineen ja kattokruunuineen. Yksi maanalainen asema on rakennettu ikään kuin pylväiden varaan, samoin kuin ainoa maanpäällinen asema. Matkustajavaunujen määrä yhdessä metrojunassa oli Dnipron metrojärjestelmässä ennen viisi, mutta järjestelmän käytön vähentyessä kyseinen luku on pudonnut kolmeen.

Lännestä itään asemat ovat:

 Pokrovska (, )
 Prospekt Svobody (, )
 Zavodska (, )
 Metalurhiv (, )
 Metrobudivnykiv (, )
 Vokzalna (, )

Rakenteilla olevia asemia ovat:

 Teatralna (, )
 Tsentralna (, )
 Muzeina (, )

Tulevaisuus
Parhaillaan rakennettavina on kolme asemaa Vokzalnan asemalta kaupungin keskustaan: Teatralnan asema, Tsentralnan asema, ja Muzeinan asema. Näiden laajennusten jälkeen linjan 1 pituudeksi tulee 11,82 kilometriä ja asemia on yhdeksän. Toista linjaa on suunniteltu jo pitkälle, se ylittäisi Dnepr-joen. Suunnitelmia on muitakin ja jos ne toteutettaisiin, tulisi rataverkoston pituudeksi 80 kilometriä ja se koostuisi kolmesta linjasta.

Aiheesta muualla
subways.net Dnipron metron sivut subways.netissä  
urbanrail.net Urbanrail.netin sivut metrojärjestelmästä  
City of Dnipro Kaupungin omat metrosivut
Lapin vanhimmat

Lapin vanhimmat ovat esikoislestadiolaisia maallikkosaarnaajia jotka muodostavat "esikoisten seurakunnan" hengellisen "hallituksen". Heillä katsotaan olevan johtoasema muuhun liikkeeseen nähden. Lapin vanhimmat ovat kotoisin liikkeen syntysijoilta Ruotsin Lapista. Ruotsin Lapin äitiseurakunta lähettää vanhimpia lähetysmatkoille muihin maihin ja vanhimmat toimivat myös ratkaisijoina eri maissa esiintyvissä kiistoissa.

Lestadiolaisuuden alkuvaiheen seurakuntavanhimmista tunnetuimpia olivat Juhani Raattamaa ja Erkki Antti Juhonpieti. Esikoislestadiolaisten mukaan Juhani Raattamaa siirsi vuoden 1897 Lannavaaran kokouksessa "hallituksen toimet" Joonas Purnulle. Tapahtuman jälkeen esikoislestadiolaiset katsoivat  koko herätysliikkeen johdon siirtyneen heille, vaikka 1900-luvun hajaannuksessa seurakunnanvanhimpia esikoisuuteen jäi vain kourallinen. Esikoislestadiolaiset ajattelevat näiden olevan ainoat Laestadiuksen, Raattamaan ja Purnun kanssa yksimieliset. Kokous oli viimeinen johon Juhani Raattamaa osallistui. Toisten mukaan kokouksessa ei annettu seurakunnan hallitusta Joonas Purnun tai kenenkään muun saarnaajan haltuun. Osan mukaan kokouksessa annettiin Joonas Purnulle julkinen varoitus. Uusheräys ja vanhoillislestadiolaisuus torjuivat Ruotsin Lapin vanhimpien aseman liikkeen johtajina.

Esikoislestadiolaisia Lapin vanhimpia ovat olleet 1900-luvun alun hajaannuksen jälkeen mm. Joonas Purnu, Samuel Vettasjärvi, Isak Kuoksu, Isak Niku, Viktor Appelqvist , William Eriksson, Gunnar Jönsson  Evald Larsson ja Levi Larsson. Nykyisiä vanhimpia ovat  Gunnar Persäter, Odd Minde, Ulf Bolsöy, Håkan Gustavsson, Göran Larsson, Hans-Olof Wettainen, Sven-Åke Blombacke, Egil Ekhorn, Fredrik Lantto ja Per-Gunnar Wettsjö.

Kirjallisuutta 

 Aikakautemme vanhinten kirjoituksia = Vanhinten kirja I
 Vanhinten kirja II
 Julkaisukokoelma
 Isän ääni 1960-69
 Isän ääni 1970-79
 Isän ääni 1980-89
 Rauhan Side 1979-

Aiheesta muualla 

 lestadiolaisuus.info: Esikoislestadiolaisuuden synty ja tämänhetkinen tilanne

Lähteet 
 Mauri Kinnunen, Herätysliike kahden kulttuurin rajalla. Lestadiolaisuus Karjalassa 1870 – 1939, 2004, ISBN 951-39-1835-1
 Aulis Zidbäck, Pohjolan suurin maallikkosaarnaaja Juhani Raattamaa, Otava, 1941

Viitteet 

Esikoislestadiolaisuus

sv:Lappmarkens äldste
Pellehypyt

Pellehypyillä tarkoitetaan uimahyppyjen epävirallista alalajia, jossa kokeneet pellen asuihin pukeutuneet uimahyppääjät tekevät yleisöä huvittavia temppuja hyppytelineiltä yksin tai ryhmänä. Leikkimielisissä pellehyppykisoissa pisteet tavallisesti antavat yleisön joukosta valitut lapset.

Suomen pellehyppyhistoriaa 
Uimahyppääjien kerho Härveli järjesti ensimmäiset pellehyppykilpailut vuonna 1950 Helsingin Humallahden meriuimalassa. Pellehyppyjen Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuja on järjestetty siitä lähtien. 

Pellehyppääjät ovat kokeneita uimahyppääjiä, jotka pellehyppääjänä omaksuivat humoristiset taiteilijanimet ja -seurat (esim. Kalle Korkkiruuvi, uimaseura Hautausmaan Jäykät). Suomen kokenein pellehyppääjä Helge Vasenius on voittanut uimahyppyjen Suomen mestaruuden 36 kertaa, osallistunut muun muassa kaksiin olympialaisiin ja Suomen kokeneimpana pellehyppääjänä Suomen pellehyppyjen mestaruuden 50 kertaa.

Pellehyppyjen suosio oli erityisen voimakasta 1950- ja 1960-luvuilla, mutta niiden suosio laantui vanhan hyppääjäkaartin lopetettua lajin. Uuden tulemisen laji on saavuttanut 1990-luvulla suuresti Osmo Meskasen, alias Jerobeam Salakytän sinnikkään työn ansiosta. Samalla on elvytetty pellehyppyjen Suomi–Ruotsi-kilpailut.

Jerobeam Salakyttä Team 

2000-luvulla Osmo Meskasen vankkumaton työ lajin kehittämiseksi on vienyt suomalaiset pellehyppääjät esiintymään myös ulkomaille. Meskasen vetämä ryhmä Jerobeam Salakyttä Team on esiintynyt Budapestissa 2006, Torinossa 2009 sekä Kiovassa 2010. Vuonna 2011 ryhmä suuntasi esiintymään Los Angelesiin Yhdysvaltoihin.

Kuuluisia pellehyppääjiä 

Helge ”Hemppa” Vasenius, alias Joonas Ventti
Simo Salminen, alias Liukas Lätkä
Osmo Meskanen, alias Jerobeam Salakyttä
Matti Myllymäki, alias Taisto Kovakanki
Olavi Parviala, alias Ynjevi Ylähuurteinen
Niko Laitila, alias Taavetti Tynnyri

Legendaarisia pellehyppyjä 

Siivoojan iltapuhde – Helge "Hemppa" Vaseniuksen bravuuri, 10 metrin telineeltä tehty hyppy, jossa hyppääjä lakaisee telinettä ensin päältä, sitten pää alaspäin roikkuen jalkaterillä telineestä kiinni pitäen. Hyppy tehdään suorin vartaloin pää edellä veteen. Sittemmin kuulunut Jerobeam Salakytän (Osmo Meskanen) repertuaariin.
Haamuhyppy – Valkoiseen lakanaan pukeutunut ”haamu” kummittelee 10 metrin tasanteelta, josta sitten hyppää kaavun riisuen alastomana veteen
Etuperin, takaperin, eriperin, jokaperin ja persperin – Viiden metrin hyppytasolta tehty hyppy, joka suuntautuu kolmen metrin ponnahduslaudalle, johon hyppääjän jalka osuu ja hypyn suunta vaihtuu äkkinäisesti.

Dokumenttielokuva pellehypyistä 
 Pellehypyn suurlähettiläät, 2012 – ohjaus Paavo Häikiö

Lähteet
 Uimahyppyseura Härvelin sivut 
 Jerobeam Salakyttä

Viitteet

Aiheesta muualla 
Pellehypyn suurlähettiläät -elokuvan esittely, YLE 

Uimahypyt
Tietoon perustuva suostumus

Tietoon perustuva suostumus on lääketieteen etiikassa käytetty periaate, jonka mukaan ihmisiä ei saa ottaa lääketieteellisiin kokeisiin ilman, että ihmiseltä on hankittu (yleensä kirjallinen) suostumus niin, että koehenkilö ymmärtää lääketieteelliseen kokeen merkityksen riskeineen. Tietoon perustuva suostumus on myös useiden maiden lainsäädäntöön otettu periaate – myös Suomessa lääketieteellisestä tutkimuksesta annetussa laissa säädetään rangaistavaksi tutkimukseen ryhtyminen ilman tietoon perustuvaa suostumusta.

Katso myös
Lääketieteen etiikka
Nürnbergin säännöstö
Helsingin julistus
Ihmiskoe

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tietoon perustuva suostumus  Turun kliininen tutkimuskeskus

Lääketieteen etiikka
Lääketieteellinen tutkimus
Sunshine of Your Love

Sunshine of Your Love on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka on julkaistu yhtyeen toisella albumilla Disraeli Gears (1967). Kappale on julkaistu myös singlenä syyskuussa 1968. Sen sävelsivät basisti Jack Bruce ja kitaristi Eric Clapton. Sanoituksen teki runoilija Peter Brown.

”Sunshine of Your Love” oli yhtyeen ensimmäinen suuri hitti Yhdysvalloissa. Kappale sisältää tunnetun, unisonossa soitetun basso/kitarariffin. Riffin keksi Jack Bruce kokeillessaan eri ideoita Brownin kanssa yön yli ja tämä loi avaussanat nähtyään auringonnousun myötä himmenenevät katuvalot.

Eric Clapton sävelsi kappaleen kertosäkeen.

Bruce ja Clapton laulavat kappaleen vuorotellen solistina ja kertosäkeet harmoniassa.
Varsinkin kitarasoolossa kuuluu voimakas bluesvaikutus. Tarina kertoo kappaleen saaneen inspiraationsa tammikuussa 1967, jolloin Creamin jäsenet kävivät katsomassa Jimi Hendrixin esiintymistä Lontoon Saville Theaterissa. Jack Bruce on tosin kiistänyt tämän tiedon Univibes-lehden haastattelussa. Hendrix puolestaan esitti vuosina 1968–1969 konserteissaan kappaleen instrumentaaliversiota.

Sleepy Sleepers on tehnyt kappaleen suomeksi nimellä Keskiyön aikaan. Hendrix ei virallisesti levyttänyt versiotaan, mutta
se on julkaistu sekalaisten Hendrix- äänitteiden joukossa joita on tullut markkinoille.

Lähteet

Vuoden 1967 kappaleet
Creamin kappaleet
Psykedeeliset rockkappaleet
Bluesrock-kappaleet
Kontio

Kontio voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 karhu, ylätyylisesti kontio, eläinlaji
 Kontio, jäänmurtaja
 Kontio, Kontiotuotteen hirsitalosarja
 Kontio, Nokian Jalkineiden kumisaapasmallisto.
 Kontio-Sisu, lyhemmin Kontio, Sisu-auton keskiraskas kuorma-automallisto.

Henkilöt 
Kontio on myös suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Anna-Julia Kontio (s. 1991), esteratsastaja
 Atte Kontio (s. 1996), pesäpalloilija
 Jaakko Kontio (1924–2016), arkkitehti
 Jorma Kontio (s. 1953), raviohjastaja
 Kalle Kontio (1879–1954), arkkitehti
 Kari Kontio (1956–2006), kirjailija
 Matti Kontio (1948–2017), kanteleensoittaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja
 Mia Kontio, perinnöllisyystieteilijä
 Nea Kontio (s. 1953), kaupunginvaltuutettu
 Orvo Kontio (1932–1996), näyttelijä
 Oskari Kontio (1884–1940), maanviljelijä, kansanedustaja (maalaisliitto)
 Pekka Kontio (1933–1976), kuvanveistäjä
 Sakari Kontio (1928–2010), maanviljelijä ja järjestövaikuttaja, maanviljelysneuvos
 Sami Kontio (s. 1972), taitolentäjä
 Tauno Kontio (1929–2015), juoksija ja korkeushyppääjä
 Timo Kontio (s. 1983), poliitikko ja Nuorisoasuntoliiton varapuheenjohtaja
 Tomi Kontio (s. 1966), kirjailija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Krillihylje

Krillihylje eli rapuhylje (Lobodon carcinophaga) on varsinaisten hylkeiden heimoon kuuluva nisäkäslaji, joka asustaa lähinnä Etelämantereen rannikolla ja ahtojääalueella. Vaeltavia yksilöitä tavataan toisinaan Uuden-Seelannin, Australian sekä Etelä-Afrikan ja -Amerikan rannikkovesillä. Yleensä krillihylkeet ovat 203–241 cm pitkiä, mutta on tavattu myös 262 cm pitkiä yksilöitä. Krillihylkeet painavat 200–300 kg. Krillihylkeet voivat elää enintään 39-vuotiaiksi. Krillihylkeitä arvioidaan olevan olemassa noin 50 miljoonaa yksilöä, mikä tekee lajista toiseksi runsaslukuisimman suurikokoisen nykynisäkkään ihmisen jälkeen.

Ulkonäkö 
Krillihylkeellä on tummanruskea karvapeite, joka haalistuu kesän tullen, mutta krillihylje luo sen uudestaan vuosittain tammi-helmikuussa. Sillä on räpylälliset takaraajat, joita se kohottaa ylös jäällä liikkuessaan. Krillihylkeellä on myös paksu rasvakerros ja rotevat räpylät, jotka ovat suureksi avuksi krillihylkeen liikkuessa maalla.

Lisääntyminen 
Syys-lokakuussa tiineet naaraat raahautuvat jäälautoille synnyttämään yhden poikasen. Näinä aikoina uros liittyy naaraan seuraan karkottaen kaikki pedot ja kilpailevat urokset. Naaras imettää poikastaan neljän viikon ajan. Sinä aikana se hyökkää liian tungettelevan uroksen kimppuun. Uros ajaa vieroitetun poikasen tiehensä ja parittelee naaraan kanssa jäällä. Uutta kumppania se ei pariteltuaan etsi. Vieroitettu poikanen osaa jo uida, ja se jätetään selviytymään omin avuin. Kahden vuoden kuluttua siitä on kasvanut täysikasvuinen hylje. Krillihylje saavuttaa sukukypsyyden 3–6-vuotiaana.

Ravinto 
Krillihylje käyttää ravintonaan nimensä mukaisesti krillejä, pieniä katkarapuja muistuttavia äyriäisiä. Niitä se nauttii arviolta 20 kg päivässä. Se seurailee krilliparvia, ahmii krillejä avonaiseen suuhunsa ja nielee sellaisenaan, hieman samaan tapaan kuin hetulavalaat. Valaista poiketen krillihylje ei siivilöi ravintoa hetuloilla, vaan sahalaitaisilla hampaillaan. Se pystyy myös imaisemaan saaliseläimen onkalosta. Vaeltelevia krilliparvia seuraillessaan krillihylje joutuu joskus pois ahtojäävyöhykkeeltä. Vaarana on silloin, että se itse joutuu merileopardin tai miekkalavaan saaliiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Animal Diversity Web 
 Karin Hårdingin väitöskirja hyljepopulaatioiden rakenteista

Hylkeet
Mikkelin yliopistokeskus

Mikkelin yliopistokeskus (, lyhennys MUC) on verkostomallinen yliopistoyhteisö Mikkelissä. Sen toiminta perustuu Aalto-yliopiston, Helsingin yliopiston, LUT-yliopiston ja Mikkelin kaupungin väliseen sopimukseen. Sopimus solmittiin vuonna 2004, josta tuli siten yliopistokeskuksen perustamisvuosi.

Mikkelin yliopstokeskus painottaa toiminnassaan tutkimusta, koulutusta ja yhteiskunnallista vuorovaikutusta. Yliopistokeskuksessa työskentelee 120 henkeä ja siellä opiskelee 250 yliopisto-opiskelijaa.

Yksiköt ja koulutusohjelmat

Yliopistokeskuksen yksiköt ja koulutusohjelmat ovat vastuuyliopistojensa alaisia. Näitä ovat:

Aalto-yliopisto:
 International Business -kandidaattiohjelma

Helsingin yliopisto:
 Ruralia-instituutti
 Kansalliskirjaston Mikkelin toimipiste
 Luomuinstituutti
 Yliopistokeskuksen koordinaatioyksikkö

LUT-yliopisto:
 LUT Mikkeli

Syksyllä 2023 Mikkelissä alkaa LUT-yliopiston vastuulla oleva vesiteknologian diplomi-insinöörien koulutusohjelma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mikkelin yliopistokeskuksen kotisivut
Tiedepolku (varhaiskasvatusta, perus- ja lukiopetusta tukevaa tiedeopetusta) (tiedepolku.info)

Yliopistokeskukset
Mikkelin oppilaitokset
Kaukola (Mikkeli)
Kajaanin yliopistokeskus

Kajaanin yliopistokeskus''' (, lyhennys KUC) sijaitsee Kajaanin kaupungissa ja on yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Se on hallinnollisesti Oulun yliopiston erillislaitos. Lisäksi yliopistokeskuksessa toimivat Itä-Suomen, Jyväskylän ja Lapin yliopistot omilla vastuu-alueillaan. Yliopistokeskuksust johtaa professori Vesa Virtanen. Yhdessä Kajaanin yliopistokeskus ja Kajaanin ammattikorkeakoulu muodostavat Kajaanin korkeakoulukonsortion. 

Yliopistokeskuksen edeltäjä on vuonna 1900 perustettu Kajaanin seminaari. Vuoden 2004 alusta Oulun yliopiston Kainuussa toimivat yksiköt yhdistyivät Kajaanin yliopistokeskukseksi. Opettajankoulutusyksikkö ja normaalikoulu kuuluivat samalla Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekuntaan. Oulun yliopisto on lopetti opettajankoulutuksen Kajaanissa kesällä 2013, mutta yliopistokeskus on kehittynyt ja koulutustarjonta on laajentunut muun muassa matematiikan, tietojenkäsittelyn ja kulttuuriteollisuuden koulutusohjelmiin.

 Yksiköt Mittaustekniikan yksikkö (MITY) on lokakuussa 1991 perustetun Mittalaitelaboratorion työn jatkaja. Yksikkö on keskittynyt mittaustekniikan tutkimukseen ja teknologiaan kahdella kahdella sovellusalueella: cleantech sekä terveys ja hyvinvointi. Liikuntateknologian toimipiste sijaitsee Vuokatissa, Sotkamossa. Se on Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan yksikkö.

Kajaanin yliopistokeskuksen Aikuis- ja täydennyskoulutuspalvelut (AIKOPA) tarjoaa koulutusta aikuisopiskelijoille. Aiempi Lönnrot-instituutti liitettiin vuoden 2010 lopussa tutkimusryhmänä osaksi AIKOPAa. Lönnrot-instituutti oli monitieteinen aluetutkimuksen ja arvioinnin sekä toiminta-alueen kehittämiseen liittyvien kehittämishankkeiden asiantuntija. Sen aluekehitystoiminta on alkanut vuonna 1981 Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen Kainuun yksikkönä.Biotekniikkatoimialan tehtävänä on tutkimustoiminnallaan edistää ja tehostaa luonnon raaka-aineiden käyttöä lääke- ja elintarviketeollisuudessa. Tavoitteena on luonnon raaka-aineiden jalostusasteen nostaminen. Toimiala sisältää erityisesti maidon jatkojalostuksen sekä mauste- ja rohdoskasvien, metsämarjojen ja sienien jatkojalostuksen kehittämisen. Biotekniikan laboratorio sijaitsee Sotkamossa. Yhteistyöyrityksiä ovat Kainuun Osuusmeijeri, metsämarjojen jalostajat sekä Pohjois-Suomen yrttiyrittäjät. Metsäbiotalouden yliopisto-opinnot käynnistyvät Kajaanissa syksyllä 2022.Tietojenkäsittelytieteen ensimmäiset pääaineopiskelijat aloittivat Kajaanissa syksyllä 2004.

 Muuta 

Kajaanin yliopistokeskuksen yhteistyökumppaneita'' ovat muun muassa Itä-Suomen ja Lapin yliopistot, MTT (ELO-verkosto), Euroopan metsäinstituutti ja Elias Lönnrot -seura ry.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kajaanin yliopistokeskuksen kotisivut (oulu.fi)
 

Kajaanin oppilaitokset
Yliopistokeskukset
Oulun yliopisto
Oodi (tietojärjestelmä)

Oodi on  yliopiston opetus- ja opiskelutoimintojen tukemiseen tarkoitettu tietojärjestelmä.
Se oli käytössä yhdeksässä suomalaisessa yliopistossa.
Tietojärjestelmän yhteisestä ylläpidosta vastasi Oodi-konsortio ja palveluntuottajana CSC.
Oodi-konsortion jäsenet olivat Aalto yliopisto, Hanken, Helsingin yliopisto, Itä-Suomen yliopisto, Lapin yliopisto, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Oulun yliopisto, Taideyliopisto sekä Vaasan yliopisto.

Opiskelijat voivat tehdä järjestelmän kautta muun muassa lukukausi- ja tentti-ilmoittautumisia sekä tarkastella opintosuoritustensa tuloksia. 

Oodia oltu korvaamassa Funidata Sisu-järjestelmällä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Oodin verkkosivusto (Arkisto vuodelta 2017)

Tietojärjestelmät
Painekattila

Painekattila eli painekeitin on ruoan valmistukseen käytettävä ilmatiiviisti suljettava metallinen astia. Ruoka kypsyy painekattilassa selvästi nopeammin kuin tavallisessa kattilassa. Painekattilassa paine kasvaa ja veden kiehumispiste nousee, mikä kohottaa lämpötilaa kattilan sisällä lyhentäen keittoaikaa.

Painekattiloiden toiminta
Painekattilassa voi vallita esimerkiksi 1,5–1,8 -kertainen ilmanpaine, jolloin veden kiehumispiste on 110–116 °C. Keittämislämpötilan nostaminen kymmenellä celsiusasteella nostaa ruuan hautumisnopeuden kaksin–kolminkertaiseksi kemiasta tunnetun yleisen reaktionopeuden lämpötilariippuvuuden mukaisesti. 

Toimivassa painekattilassa on paineistetun veden kiehumispisteessä olevaa kylläistä höyryä. Ruuan kypsyminen tapahtuu näin osin höyryttämällä, jolloin vettä tarvitsee panna kattilaan vähemmän. Painekattila on paitsi nopeuden myös energiankulutuksen kannalta edullinen valinta ruoanlaittoon. Energiankulutus vähenee verrattuna tavalliseen kattilaan, sillä lyhyemmän kypsennysajan ansiosta liettä tarvitsee pitää vähemmän aikaa päällä ja vähemmän vettä tarvitsee kuumentaa kiehuvaksi. Kotitalouksien painekattilaa käytetään useimmiten kotona nopeaan ruoanvalmistukseen. Tämä saavutetaan paineen alaisena olevan höyryn ansiosta, mikä itse asiassa nopeuttaa tätä prosessia. Painekattilassa saavutettava maksimilämpötila on 120°C.

Painekattiloiden valmistajia
Painekattiloita valmistavat esimerkiksi Fissler GmbH, WMF AG, Tefal S.A.S; Fagor Electrodomésticos, S.Coop; Opa Muurikka Oy, AMC, Sitram, Silit-Werke GmbH & Co. KG ja Kuhn Rikon AG.

Lähteet  

Astiat
Ruoanlaitto
Paine
Komitologia

Komitologia (, ) on yleisnimitys erityisessä komiteamenettelyssä tapahtuvalle Euroopan unionin lainsäädännön täytäntöönpanolle.

Euroopan unionin lainsäädännön toimeenpano on lähtökohtaisesti unionin jäsenvaltioiden tehtävä. Toimeenpanotehtäviä voidaan kuitenkin siirtää Euroopan komissiolle. Komitologiassa onkin kyse jäsenvaltioden osallistumisesta komissiolle siirretyn toimeenpanovallan käyttöön.

Jos EU-säädös on tarkoitus panna täytäntöön komiteamenettelyssä, asiasta on säädettävä ko. säädöksessä. Esimerkiksi direktiivillä voidaan perustaa komitea, jonka tehtävänä on hyväksyä komission ehdotuksesta direktiivin täytäntöönpanevia toimia. Komitea, jonka puheenjohtaja on aina komission edustaja, koostuu jäsenvaltioiden edustajista.

Komiteoiden toimintaa on säännelty ns. komitologia-päätöksessä. Päätöksessä säädetään kolmesta erilaisesta komiteamenettelystä, jotka eroavat sen suhteen, mikä on jäsenvaltioiden edustajien asema suhteessa komissioon. Nämä ovat nimeltään neuvoa-antava menettely, hallintomenettely ja sääntelymenettely. Vastaavasti komiteat ovat nimeltään neuvoa-antavia komiteoita, hallintokomiteoita ja sääntelykomiteoita - esimerkkeinä vammaisten asioita käsittelevä neuvoa-antava komitea, lampaan- ja vuohenlihan hallintokomitea ja tilinpäätöskysymysten sääntelykomitea.

Sääntelymenettelyjä on tarkemmin sanoen kaksi: "tavallinen" sääntelymenettely ja valvonnan käsittävä sääntelymenettely, joka soveltuu ns. kvasi-lainsäädännöllisiin asioihin. Nämä kvasi-lainsäädännölliset täytäntöönpanotoimet ovat laajakantoisia ja niillä muutetaan EU-säädöksen muita kuin keskeisiä osia. Siten ne sisältönsä puolesta kuuluvat oikeastaan lainsäädännön alaan, mistä johtuu nimitys "näennäis-lainsäädännöllinen". Valvonnan käsittävässä sääntelymenettelyssä Euroopan parlamentilla on mahdollisuus valvoa antamansa säädöksen toimeenpanoa. Menettely soveltuukin vain ns. yhteispäätösmenettelyssä annettuihin säädöksiin, ts. säädöksiin, joiden antamiseen Euroopan parlamentti on osallistunut tasavertaisena Euroopan unionin neuvoston kanssa.

Komitologia-komiteoita on tällä hetkellä yli 200.

Komitologia perustuu EY-sopimuksen 202 artiklaan ja yllä mainittuun komitologiapäätökseen eli neuvoston päätökseen menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä (1999/468/EY muutoksin).

Aiheesta muualla

EU:n kotisivut:Komiteoiden asiakirjat ja muutakin tietoa

Euroopan unioni
Veljemme on nero

Veljemme on nero (Malcolm in the Middle) oli vuosina 2000–2006 FOXilla esitetty yhdysvaltalaisen Linwood Boomerin luoma tilannekomedia.

Sarjan idea keskittyy nuoren älykkään pojan (ÄO 165), Malcolmin (Frankie Muniz) ja tämän muun perheen elämään. Varsinaisesti Malcolmin perheeseen kuuluvat äiti Lois, isä Hal, kaikista nuorin veli Jamie, nuorempi veli Dewey, perheen "keskimmäinen" veli Malcolm, perheen toiseksi vanhin poika Reese ja vanhin veli Francis. Perheen sukunimi on ollut faneille täysi mysteeri, vaikka lyhyitä vihjauksia siihen erinäisistä sarjan yksityiskohdista on löytynyt. Perheen sukunimi kuitenkin "paljastui" sarjan pilottijaksossa kun Francis käytti koulupuvussaan nimeä Wilkerson.

Useista muista sarjoista poiketen Veljemme on neron tyyliin kuuluu katsojalle puhuminen: välillä Malcolm kääntyy kameraa kohti ja kommentoi asioita suoraan katsojalle. Amerikkalaisille sitcomeille epätyypillisesti sarjassa ei käytetä lainkaan taustanaurua.

Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.

Rooleissa

Aiheesta muualla 
 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
Foxin televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Juhani Tanski

Juhani Tanski (s. 8. tammikuuta 1947 Punkalaidun) on Suomen Työväenpuolueen (STP) puheenjohtaja ja Kuopion Työttömät ry:n hallituksen puheenjohtaja (1997–). Tanski on ammatiltaan ATK-suunnittelija. Hän toimi 1970-luvulla aktiivisesti Suomen maolaisessa liikkeessä.

Juhani Tanski oli vuonna 1969 perustamassa Tampereen marxilais-leniniläistä seuraa (TMLS), jossa hän toimi sihteerinä ja myöhemmin puheenjohtajana. TMLS oli tamperelaisten maolaisten järjestö, joka vuonna 1973 oli perustamassa maolaisten maanlaajuista Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR) -järjestöä. MLR:n keskeisin järjestö oli Helsingin marxilais-leniniläinen seura (HMLS), jonka toimintaan Tanski siirtyi vaihdettuaan kaupunkia 1973. 1970-luvun loppupuolella Tanski toimi Suomi-Albania -seuran hallituksen sihteerinä.

Tanski etääntyi kommunismista 1980-luvulla. 1985 hän muutti Leppävirran Oravikoskelle, jossa hän oli mukana kyläyhdistystoiminnassa. Vuonna 1992 Tanski oli perustamassa Leppävirran vihreiden paikallisyhdistystä, jonka puheenjohtajana hän toimi yhdistyksen ensimmäiset viisi vuotta. Tanski kuului myös Kuopion läänin vihreiden hallitukseen (1993–1997). Tanski jätti vihreät 1998 puolueen asetuttua tukemaan EMU-rahaliittoa. 

Keväällä 1999 Juhani Tanski oli perustamassa Vaihtoehtoväkeä (VEV), jonka ensimmäiseksi puoluesihteeriksi hänet valittiin. Hän oli mukana myös Muutosvoimat Suomen (MVS) johtotehtävissä VEV:n kuuluessa siihen vuosina 2002–2004. Tanski oli VEV:n puheenjohtaja, kun puolue kesällä 2006 päätti muuttaa nimensä Suomen Työväenpuolueeksi ja syksyllä hänet valittiin STP:n puheenjohtajaksi. Tanski jatkaa myös yhdistyksenä nykyään toimivan (ja STP:hen kuuluvan) VEV:n johtotehtävissä.

Lähteet 

Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset kommunistit
Suomen Työväenpuolue (2006)
Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyörimismäärä

Pyörimismäärä eli liikemäärämomentti (tunnus L) on pyörimisliikettä kuvaava suure. Pyörimismäärä on analoginen suoraviivaisen liikkeen liikemäärälle. Pyöriminen, toisin kuin suoraviivainen liike, on kaksiulotteista (tasossa tapahtuvaa) liikettä. Yleensä sitä kuvataan suureella, joka kertoo tason (suunnan kohtisuoraan tasoa vastaan) ja liikemäärän (numeerinen suure), siis vektorilla.

Fysiikan nimistön standardisoinnista vastaavan SFS:n Mittayksikkökomitean jäsenen, professori Kaarle Kurki-Suonion mukaan termi liikemäärämomentti soveltuu käytettäväksi erityisesti kiertoliikkeen yhteydessä, kun taas termiä pyörimismäärä voidaan käyttää erityisesti pyörimisliikkeen yhteydessä.

Pyörimismäärää ei tule sekoittaa impulssimomenttiin eli kiertoimpulssiin, joka kuvaa pyörimismäärän muutosta vuorovaikutuksen yhteydessä. Impulssimomentin ja pyörimismäärän suhde vastaa siis impulssin ja liikemäärän suhdetta. 

Saksankielinen termi der Impulz  tarkoittaa impulssin sijasta liikemäärää, ja tämän vuoksi termiä impulssimomentti on myös suomessa aiemmin käytetty, ja käytetään toisinaan vieläkin nykystandardin vastaisesti myös liikemäärämomentin merkityksessä.

Pyörimismäärälle käytetään toisinaan myös englanninkielistä termiä angular momentum vastaavaa nimeä kulmaliikemäärä ja kiertoliikkeeseen viittaavaa nimeä kiertoliikemäärä.

Määritelmä ja yksikkö 

Hiukkasen pyörimismäärä  koordinaatiston origon suhteen määritellään ristitulona

,

missä  on hiukkasen paikan ja origon välinen etäisyysvektori ja  on hiukkasen liikemäärä. Pyörimismäärä on pseudovektori, joka on kohtisuorassa sekä radiaalisen vektorin r että liikemäärävektorin p suhteen. Pyörimismäärän SI-yksikkö on joule kerrottuna sekunnilla; symbolina Js (tai N·m·s). Pyörimismäärän suuruus riippuu siitä, minkä pisteen suhteen sitä tarkastellaan, eli origon valinnasta.
 
Jäykän kappaleen pyörimismäärä on
,

missä  on kappaleen hitausmomentti ja  on kappaleen kulmanopeuden ja pyörimisakselia kuvaavan yksikkövektorin tulo.

Samoin kuin liikemäärän muutos vastaa kappaleeseen vaikuttavaa kokonaisvoimaa Newtonin toisen lain mukaan, pyörimismäärän muutos vastaa siihen vaikuttavaa momenttia :

.

Erityisesti pisteeseen vaikuttavan voiman tuottama liikemäärän muutos on
.
missä  on hiukkaseen kohdistuva kokonaisvoima ja  on voiman vaikutuspisteen etäisyys origosta. 

Jos kappaleeseen vaikuttava kokonaismomentti häviää, sen pyörimismäärä pysyy vakiona. Jos kappaleen hitausmomentti  pienenee, täytyy sen kulmanopeuden kasvaa. Tämän ilmiön voi havaita esimerkiksi pyörivässä karusellissa.

Katso myös 

Liikemäärä
Spin

Lähteet 

Suureet
Klassinen mekaniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Impulssimomentti

Impulssimomentti eli kiertoimpulssi (tunnus H) on suure, joka kuvaa momentin vaikutusta sen vaikutusajan yli. Impulssimomentin yksikkö on newtonmetri kertaa sekunti (Nm·s).

Kappaleen liikemäärämomentin eli pyörimismäärän kokonaismuutos vuorovaikutustapahtumassa vastaa siihen vaikuttavaa impulssimomenttia.
Impulssimomentin ja liikemäärämomentin suhde on analoginen impulssin ja liikemäärän välisen suhteen kanssa. 

Saksankielinen termi der Impulz  tarkoittaa impulssin sijasta liikemäärää, ja tämän vuoksi termiä impulssimomentti on myös suomessa aiemmin käytetty, ja käytetään toisinaan vieläkin nykystandardin vastaisesti myös liikemäärämomentin merkityksessä.

Lähteet 

Suureet
Klassinen mekaniikka
Joe Perry (muusikko)

Anthony Joseph ”Joe” Perry (s. 10. syyskuuta 1950 Lawrence, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen Aerosmith-yhtyeen kitaristi ja sanoittaja. Hän on julkaissut myös sooloalbumeja.

Elämä ja ura
Joe Perry syntyi 19. syyskuuta 1950 Lawrencessa Massachusettsissa. Hänen isänsä vanhemmat olivat syntyneet Portugalissa ja äidin vanhemmat Italiassa. Suvun alkuperäinen sukunimi on portugalilainen Pereira, jonka Joen isoisä vaihtoi Perryksi muutettuaan Yhdysvaltoihin. Joen lapsuusvuosina kotona puhuttiin vain englantia.

Perry alkoi soittaa kitaraa teini-ikäisenä ja soitti yhtyeissä kuten Flash, Just Us, Plastic Glass ja The Jam Band. Tavattuaan laulaja Steven Tylerin vuonna 1969 kaksikko perusti Aerosmithin. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1973, ja siitä oli tullut vuosikymmenen loppuun mennessä yksi maailman menestyneimmistä rockyhtyeistä.

Perry riitaantui Tylerin kanssa ja jätti Aerosmithin vuonna 1979. Hän perusti oman yhtyeensä The Joe Perry Project, joka julkaisi kolme albumia 1980-luvun alussa. Sen jälkeen hän sopi riitansa Tylerin kanssa ja palasi Aerosmithiin vuonna 1984. Yhtye oli tuolloin suosionsa aallonpohjassa, mutta kun Perry ja muut jäsenet pääsivät eroon huumeista ja alkoholista, yhtyeen albumit alkoivat jälleen menestyä.

Perry on jatkanut Aerosmithin kitaristina, minkä ohessa hän on julkaissut sooloalbumit vuosina 2005, 2009, 2014 ja 2018. Hän on soittanut ja levyttänyt myös Hollywood Vampires -yhtyeessä yhdessä Johnny Deppin ja Alice Cooperin kanssa. Perry otettiin vuonna 2013 Songwriters Hall of Fameen. Perry käyttää yleisesti Gibson Les Paul -mallisia kitaroita.

Perry julkaisi omaelämäkertansa vuonna 2014. Hän on julkaissut myös oman kastikemerkkinsä nimeltä Joe Perry's Rock Your World Hot Sauces.

Perry on ollut kahdesti naimisissa, ensin vuosina 1975–1982 ja sen jälkeen vuodesta 1985 alkaen. Hänellä on ensimmäisestä liitostaan poika ja toisesta liitostaan kaksi poikaa. Perry ja hänen nykyinen vaimonsa Billie ovat perustaneet eläinten turvakodin, ja he tukevat merielämän suojelua.

Diskografia

Aerosmith 
Aerosmith (1970)
Get Your Wings (1974)
Toys in the Attic (1975)
Rocks (1976)
Draw the Line (1977)
Night in the Ruts (1979)
Done with Mirrors (1985)
Permanent Vacation (1987)
Pump (1989)
Get a Grip (1993)
Nine Lives (1997)
Just Push Play (2001)
Honkin' on Bobo (2004)
Music from Another Dimension! (2012)

The Joe Perry Project 
Let the Music Do the Talking (1980)
I've Got the Rock'n'Rolls Again (1981)
Once a Rocker, Always a Rocker (1983)
The Best of The Joe Perry Project (1999)

Joe Perry 
Joe Perry (2005)
Have Guitar, Will Travel (2009)
 Joe Perry's Merry Christmas (2014)
 Sweetzerland Manifesto (2018)

Hollywood Vampires 
 Hollywood Vampires (2015)

 Vierailut Gene Simmons'' (1978)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Aerosmith
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Songwriters Hall of Fame
Navigaatiosatelliitti

Navigaatiosatelliitti on satelliitti, jonka lähettämän radiosignaalin avulla voidaan Maan päällä tai Maan lähiavaruudessa paikantaa signaalia vastaanottava laite. Se on teknisesti alaryhmä tietoliikennesatelliitteja.

Historiallinen kehitys
Navigaatiosatelliitti on yksi vanhimmista satelliittityypeistä. Yhdysvaltain asevoimat kehitti sitä jo 1950-luvun lopulla. Idea hahmottui, kun Johns Hopkinsin yliopiston tutkijat seurasivat Sputnikin radiosignaalia vuonna 1957. Tämä johti saman yliopiston kehittämään Transit-paikannussatelliittiin. Sen tehtävä oli palvella Pohjoisella jäämerellä partioivia Yhdysvaltain laivaston sukellusveneitä. Doppler-ilmiöön perustuva Transit vähensi sukellusveneen tarvetta olla veden pinnalla määrittämässä sijaintiaan lähinnä sekstantin ja taivaankappaleiden avulla. 

Yhdysvallat rakensi globaalisti toimivan Timation-navigaatiojärjestelmän 1970-luvulla. Sillä oli jo käyttäjinä myös huviveneilijöitä. GPS oli kolmannen tai neljännen sukupolven navigaatiosatelliitti Yhdysvalloille.

Neuvostoliitto kehitti GLONASS-järjetselmän 1970-luvun jälkipuolella. Se osin korvasi sen Tsikada-paikannussatelliitit.  Venäjällä oli vaikeuksia ylläpitää GLONASSia 1990-luvulla; satelliittien suunniteltu toimintaikä oli alle 5 vuotta ja korvaavia satelliitteja ei laukaistu moneen vuoteen. 2000-luvulla järjestelmä on täydennetty Venäjän alueella täysin toimivaksi. Venäjä on aloittanut Intian kanssa sen kehittämiseen liittyvän yhteistyön.

EU ja ESA kehittävät Galileo-nimistä navigaatiosatelliittijärjestelmää. Sen ensimmäinen koesatelliitti laukaistiin vuoden 2005 lopussa. EGNOS on Euroopan alueen GPS-satelliittien tarkkuutta kehittävä järjestelmä, joka aikanaan käyttää myös Galileon signaaleja.

Kiinan kansantasavalta on kehittämässä globaalin kattavuuden Beidou-navigaatiosatelliittijärjestelmälleen, josta käytetään myös nimeä Compass.

Eräät muut maat, mm. Japani, ovat rakentaneet satelliittinagigaatiojärjestelmän (Japanin QZSS)omalle alueelleen lisäämällä GEO-radan tietoliikennesatelliittiin navigaatiohyötykuorman.

Katso myös
 GIOVE-A
 Parus
 Zaliv
 Satelliittipaikannus
 Tsiklon

Aiheesta muualla
 ESA information on EGNOS
 Information on the Beidou system
 German Federal Waterways Administration Traffic Technologies Centre  Information on GPS / DGPS
 United Nations International Committee on Global Navigation Satellite Systems (ICG)
 Korean GNSS Technology Council (GTC)
 Institute of Navigation (ION) GNSS Meetings
 The International GNSS Service (IGS), formerly the International GPS Service 
 International Global Navigation Satellite Systems Society Inc (IGNSS)
 International Earth Rotation and Reference Systems Service (IERS) International GNSS Service (IGS)
 UNAVCO GNSS Modernization
 Asia-Pacific Economic Cooperation (APEC) GNSS Implementation Team
 Fédération Aéronautique Internationale (FAI) GNSS Flight Recorder Approval Committee (GFAC)
 GPS and GLONASS Simulation (Java applet) Simulation and graphical depiction of the motion of space vehicles, including DOP -computation.
Ekstraklasa

Ekstraklasa on Puolan jalkapallon pääsarja. Sarjassa pelaa 16 joukkuetta ja se perustettiin vuonna 2005 itsenäiseksi ammattilaisliigaksi toimittuaan siihen asti Puolan jalkapalloliiton alaisuudessa nimellä I liga. Nykyään I liga on Puolan toiseksi korkein sarjataso jolle Ekstraklasan kaksi viimeistä vuosittain putoaa vastavuoroisesti kahden sarjanousijan tilalle. Kaudella 2013–2014 Ekstraklasassa pelattiin uutuutena yksinkertainen ylempi ja alempi loppusarja kahdeksan joukkueen kesken varsinaisen kaksinkertaisen 16 joukkueen sarjan päätteeksi.

Joukkueet kaudella 2019–2020 
Päivitetty 19.7.2019Joukkueet kaudella 2019–2020 (90minut.pl)

 Piast Gliwice
 Legia Varsova
 Lechia Gdańsk
 KS Cracovia
 Jagiellonia Białystok
 Zagłębie Lubin
 Pogoń Szczecin
 KKS Lech Poznań
 Wisła Krakova
 Korona Kielce
 Górnik Zabrze
 Śląsk Wrocław
 Arka Gdynia
 Wisła Płock
 Raków Częstochowa
 ŁKS Łódź

Mestarit 
Päivitetty 1.7.2019

Lähteet 

 ekstraklasa.org 
 naszaliga.pl
 pzpn.pl 
 90minut.pl

Viitteet

Lähteet 

Puolan jalkapallosarjat
Rosso Fiorentino

Rosso Fiorentino tai Il Rosso (8. maaliskuuta 1495 Firenze, Italia – 14. marraskuuta 1540 Pariisi, Ranska) oli italialainen manieristinen taidemaalari, joka oli syntymänimeltään Giovan Battista di Jacopo.

Fiorentino aloitti taideopiskelunsa Andrea del Sarton työpajassa yhdessä aikalaisensa Pontormon kanssa. Vuoden 1527 Rooman valloituksen ja ryöstön jälkeen Fiorentino muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Hän pääsi Frans I:sen hoviin ja oli yhdessä Francesco Primaticcion kanssa merkittävimpiä taiteilijoita, joka työskenteli Fontainebleaun linnassa, jossa Fiorentino vietti suuren osan elämästään. Primaticcio otti päävastuun linnan taiteellisesta puolesta Fiorentinon kuoleman jälkeen.

Aiheesta muualla

Fiorentinon elämäkerta, Web Gallery of Art.

Lähteet 

Italialaiset taidemaalarit
Manierismin taiteilijat
Vuonna 1494 syntyneet
Vuonna 1540 kuolleet
Monsignore

Monsignore (}, italian sanoista "minun herrani", vakiintunut lyhenne mons., ransk. monseigneur) on katolisen kirkon papiston arvonimiryhmä, joka jakaantuu neljään luokkaan:

 apostolinen protonotaari de numero (annetaan Vatikaanin kuuriaan kuuluvalle papille)
 apostolinen protonotaari soprannumerario (voidaan antaa myös Vatikaanin ulkopuolelle)
 hänen pyhyytensä kunniaprelaatti
 hänen pyhyytensä kappalainen

Monsignoren arvon myöntää paavi ja se voidaan antaa vain hiippakuntapapille erityisistä kirkollisista ansioista. Arvon saanut kuuluu Paavilliseen perheeseen. Sen sijaan arkkipiispoilla ja piispoilla on monsignoren arvonimi virkansa perusteella. 

Arvonimeä "monseigneur" käytetään ranskaksi myös eräistä entisten ja nykyisten katolisten hallitsijasukujen päämiehistä, kuten Monacon ruhtinaasta.

Monsignoret Suomessa

 Tuomo T. Vimpari, hänen pyhyytensä kunniaprelaatti, nuntiatuurineuvos Pyhän istuimen diplomaattikunnassa
 Rudolf Larenz, hänen pyhyytensä kappalainen, Opus Dein personaaliprelatuurin pappi

Katso myös
Rovasti

Lähteet 

Katolinen kirkko
Arvonimet
Veli Karhu

Veli Karhu on taloustieteen tohtori ja Tampereen yliopiston kansantaloustieteen dosentti kunnallistieteiden laitoksella. Hänen tutkimusalanaan on empiirinen taloudellinen tutkimus ja selvitystyöt, yritysten investointi, tuottavuus ja kilpailukyky sekä tekninen kehitys ja talouden rakennemuutos.

Karhu aloitti poliittisen uransa Suomen Keskustan riveissä. Hän erosi puolueesta sen jälkeen, kun keskustajohtoinen hallitus päätti hakea Euroopan unionin jäsenyyttä. Karhu oli Itsenäisyyspuolueen puoluesihteeri vuosina 2004–2008. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän oli Muutosvoimat Suomi -puolueen listalla Pirkanmaan vaalipiirissä.

Vuonna 2008 Karhu jätti poliittisen toiminnan.

Teoksia

Valtionosuuskriteerit ja palvelutuotannon kustannustekijat: Tutkimus opetustoimen sekä sosiaali- ja terveystoimen valtionosuusjarjestelman toimivuudesta, Veli Karhu, Aki Viitasaari ja Pasi Rentola, 2000, ISBN 951-44-4868-5
Emergence and Control of Distributional Effects in Econometric Demand Analysis. Veli Karhu, 1983, ISBN 951-44-1448-9
On the Treatment of Expectations in Econometric Investment Studies, Veli Karhu, 1981, ISBN 951-44-1158-7
Akseleraatioteoriaan perustuvia investointifunktiokokeiluja yritystason aineistolla, Veli Karhu ja Pasi Ahde 1982, ISBN 951-683-160-5

Lähteet

Itsenäisyyspuolueen poliitikot
Suomalaiset taloustieteilijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Brutalismi

Brutalismi eli betonibrutalismi on modernistisen arkkitehtuurin suuntaus, joka kehittyi 1950-luvulla reaktiona hillitylle modernismille. Suuntausta kutsutaan joskus myös uusbrutalismiksi. Brutalismi suosi  rakennusten selkeän konstruktiivista hahmotusta ja viimeistelemättömiä materiaalipintoja. Käsite syntyi alun perin Englannissa. Suuntaus kukoisti 1950–1970-luvuilla.

Nimen pohjalla on karkeaa tarkoittava sana brutaali. Puhdaslinjainen muotokieli ja viimeistelemättömät betonipinnat ovat tyypillisiä brutalismia edustaville rakennuksille. Betonirakenteet ovat pelkistettyjä eikä raakabetonipinnoille ole tehty silottavaa käsittelyä. Seinäpinnoissa ja julkisivuissa näkyvät valumuottien jäljet ja pinta jätetään maalaamattomaksi.

Kansainvälisesti maineikas tyylin edustaja on Le Corbusier, joka myös käytti termiä brutalismi ensimmäisenä 1950-luvulla.

Suomessa arkkitehti Viljo Revell on mainittu betonibrutalismin edustajaksi. Vuosina 1958–1961 hän suunnitteli betonisen Vatialan siunauskappelin, jonka parabolisen holvikaaren muotoon rakennetun kirkkosalin seinät käsiteltiin ruiskubetonilla. Revellin yhdessä Heikki Castrénin kanssa suunnittelema Helsingin Kaivokadulla sijaitseva City Center eli Makkaratalo valmistui 1967. Rakennuksessa oli Keskuskadun puolella isot betoniset ajorampit, joita pitkin ajettiin autolla betonisen parvekekaiteen eli ”makkaran” taakse parkkitasanteelle. 

Myös Järvenpään kirkkoa on luonnehdittu tyyliltään betonibrutalistiseksi. Brutalismin tunnetuimpiin suomalaisiin edustajiin kuului myös Aarno Ruusuvuori (mm. Tapiolan ja Huutoniemen kirkot). Marjatta ja Martti Jaatisen Oulun monumentaalikeskustan suunnitelma voitti 1962 asemakaavan suunnittelukilpailun. Tästä betonibrutalismin edustajasta valmistui kuitenkin vain osa, teatteri ja kirjasto.

Merkittäviin suomalaisen brutalismin edustajiin kuuluu myös Espoossa sijaitseva Teknologföreningenin osakuntatalo Urdsgjallar, jonka suunnitteli Kurt Moberg. Rakennus valmistui vuonna 1966, mutta sen purkamista alettiin valmistella vuonna 2020, koska uuden talon rakentaminen tulisi halvemmaksi kuin huonokuntoisen rakennuksen saneeraus.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Brutaalin jäljillä. Betonibrutalismi on tärkeä osa Suomen arkkitehtuuria. Helsingin Sanomat 12.9.2021.
 60-luvun arkkitehtuuri kuikkii kaikkialla. Yle Uutiset.
 Betonibrutalismista ruutuelementteihin 1960–1975: Asuinkerrostaloarkkitehtuurin vaiheet 4/5.
 

Arkkitehtuurin suuntaukset
Betoniarkkitehtuuri
Miguel Serveto

Miguel Serveto (myös Michel Servet tai Michael Servetus; 29. syyskuuta 1511 – 27. lokakuuta 1553 Geneve) oli espanjalainen tiedemies, ennen kaikkea lääkäri ja teologi, mutta myös fyysikko ja humanisti. Hän oli monipuolinen tutkija joka julkaisi artikkeleita tähtitieteen, meteorologian, maantieteen, lain filosofian, Raamatun tutkimuksen, matematiikan, anatomian ja lääketieteen alalta. Serveton väitetään keksineen sydämen ja keuhkojen välisen verenkierron, mutta todellisuudessa hän pysyi Galenoksen opissa, jonka mukaan veri ei kierrä vaan vaeltaa maksasta muualle elimistöön ja katoaa sen ravinnoksi. 

Areiolaisuuteen taipuvainen Serveto kirjoitti kirjan kristinuskosta ja sen harhoista. Eräässä kokouksessa hän uskalsi puhua kolminaisuusoppia ja kaikkia dogmeja vastaan. Tässä kokouksessa oli paikalla myös Jean Calvin, joka ilmoitti piispalle Serveton olevan kerettiläinen. Tämän seurauksena hänet tuomittiin ja vangittiin pakomatkan jälkeen Genevessä jossa hänet poltettiin roviolla vuonna 1553.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Miguel Servet Tutkimus. 
 Forsius, Arno: Miguel Serveto (1509–1553) – lääkäri, filosofi ja teologi. 2006.

Espanjalaiset tieteilijät
Harhaopista teloitetut
Vuonna 1511 syntyneet
Vuonna 1553 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sibelius (juna)

Sibelius oli VR:n junavuoro Helsingistä Pietariin, Venäjälle. Junan pääteasema Pietarissa oli Suomen rautatieasema. Junat liikennöivät aamulla Venäjälle, ja illalla Suomeen. Juna pysähtyi matkan varrella Pasilassa, Tikkurilassa, Lahdessa, Kouvolassa, Vainikkalassa ja Viipurissa.

Kalusto oli suomalaista hieman Venäjän liikennettä varten muokattua IC-kalustoa. Sesonkiaikana käytettiin myös sinisiä vaunuja, joissa on ”Sibelius”-teksti. Erilaisten sähköjärjestelmien vuoksi veturi vaihdettiin Vainikkalan raja-asemalla ja Viipurissa.

Muut Suomen ja Venäjän välillä liikennöivät junat olivat venäläiset Repin (Pietariin) ja yöpikajuna Tolstoi (Moskovaan). Näissä junissa käytettiin Venäjän rautatieyhtiön kalustoa. Joulukuussa 2010 Sibelius ja Repin lopettivat liikennöinnin VR:n sekä Venäjän rautatieyhtiön perustaman Karelian Trains -yhtiön hankkiman uuden suurnopeusjunan Allegron myötä. Tolstoin liikennöinti Moskovaan sen sijaan jatkuu edelleen.

Lähteet

Henkilöjunaliikenne
Suomen rautatieliikenne
Venäjän rautatieliikenne