joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Työturvallisuus

Työturvallisuus on työpaikan oma-aloitteista turvallisuuden hallintaa. Työturvallisuus on osa yritysturvallisuutta. Yritysturvallisuuden muita osa-alueita ovat esimerkiksi ympäristöturvallisuus, tietoturvallisuus, henkilöturvallisuus, toimitilaturvallisuus ja rikosturvallisuudesta. Työturvallisuutta toteutetaan työsuojelun avulla ja toimintaa ohjaavat mm. työturvallisuuslaki ja työterveyshuoltolaki.  

Kaikki työntekijät ovat toteuttamassa työsuojelua. Jokaisen on toimittava sääntöjen mukaisesti, jotta työturvallisuus toteutuisi. Työsuojelutoimintaa työpaikalla edistetään työsuojeluyhteistyön avulla. Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta (20.1.2006/44) ohjaa eri tahojen osallistumista tähän toimintaan. 

Turvallinen työskentely on suunnitelmallista ja perustuu ennakolta hyviksi todettuihin käytäntöihin. Keskeistä työturvallisuudessa on riskienhallinta. Jokaisen työntekijän ammattitaitoon kuuluu, että tuntee työnsä vaarat ja haitat ja osaa edistää työturvallisuutta. 

Suomessa on kehitetty työturvallisuuden parantamiseksi työpaikoille ns. työturvallisuuskortti-koulutus, joka saatiin laajasti käyttöön 2003. Työturvallisuuskortti on jo 618 700 henkilöllä (13.8.2010).

Työturvallisuuslaki edellyttää työpaikkoja perehdyttämään työntekijät työpaikan haitta- ja vaaratekijöihin sekä käyttämään turvallisia työtapoja. Erityisesti esimiehille on koulutettava myös heidän vastuunsa ja tehtävänsä, jotta he voivat käytännössä johtaa alaistensa työturvallisuutta. Suomessa työturvallisuuskoulutusta järjestävät Työterveyslaitos, Työturvallisuuskeskus, ammattijärjestöjen koulutuskeskukset, aikuisoppilaitokset sekä asiantuntijayritykset. Perehdytys ja koulutus voidaan toteuttaa myös tietokoneavusteisesti. Suomessa on kehitetty Euroopan laajin työturvallisuuden ja -terveyden opetusmultimedioiden valikoima.

Lainsäädäntö Suomessa
Lainsäädäntö on jaettu Suomessa noin 60 erilliseen säädökseen. Jokaisen yrityksen pidettävä yllä omaan toimintaansa liittyvää säädöstietokantaa. Keskeinen lainsäädäntö Suomessa käsittää:
 Työturvallisuuslaki
 Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta
 Työsopimuslaki
 Työaikalaki
 Vuosilomalaki
 Laki nuorista työntekijöistä
 Työterveyshuoltolaki

Katso myös 
 Turvatekniikka
 Työtapaturma
 Työsuojelu
 Yritysturvallisuus
 Työturvallisuuskortti
 Koneturvallisuus

Lähteet

Aiheesta muualla

 Riskien arviointi Työsuojelutietopankki
 Nolla tapaturmaa -foorumi Työterveyslaitos
 Työturvallisuus Työterveyslaitos
 Henkilönsuojaimet, Työterveyslaitos
 Työsuojelu  Työterveyslaitos
 Työsuojelupiirit
 Työturvallisuuskeskus
 Työterveyslaitos
Juotostina

Juotostina on juottimella sulatettava metalliseos, jolla juotetaan metallikappaleita toisiinsa.

Elektroniikassa
Elektroniikan kytkennöissä juotostinalla juotetaan yhteen elektroniikassa käytettäviä osia, joiden halutaan olevan sähköisessä yhteydessä toisiinsa. Tavallisessa juotostinassa on noin 60 % tinaa ja noin 40 % lyijyä. Seossuhde vaikuttaa juotostinan sulamislämpötilaan. Kun seos on tarkasti (tina) Sn 62,13 p-% (lyijy) Pb 37,87 p-%. on sulamispiste alhaisimmillaan eli 183 °C. Tällaista seosta kutsutaan eutektiseksi seokseksi, ja se muuttuu sulamispisteessä suoraan sulasta kiinteäksi. Muilla seossuhteilla on tietty lämpötila-alue, jossa juotostina on tahnamainen, eli seossuhteella voidaan vaikuttaa kuinka kauan kestää sen muuttuminen sulasta kiinteäksi.

Useimmat elektroniikassa käytetyt juotemetalliseokset ovat sulamislämpötilaltaan matalia, sillä elektroniikkakomponenttien kotelomateriaalit ja niiden rakenteet eivät kestä juurikaan korkeampia lämpötiloja kuin 260 °C. Tyypillisin juoteseos on ollut tina-lyijy (Sn-Pb), jossa niiden keskinäinen suhde vaihtelee käyttökohteesta riippuen. Yleisin käytetty koostumus on tinaa 63 painoprosenttia ja lyijyä 37 painoprosenttia. 

1. heinäkuuta 2006 alkaen EU-maissa on rajoitettu tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa RoHS-direktiivillä. Tämän vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista Sn 96,5-Ag 3-Cu 0,5 on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina-kupari Sn 99,3-Cu 0,7. Myös uudemmat mikroseostetut lejeeringit ovat tulleet markkinoille (esimerkiksi Stannol FLOWTIN). Mikroseostuksella pyritään parantamaan lyijyttömien tinaseosten käsiteltävyyttä ja juotettavuutta.

Juotostina myydään yleensä 0,2–1,5 millimetrin paksuisena lankana. Sopiva paksuus riippuu käyttötarkoituksesta. Juotoslangan sisällä on 1–5 % hartsia (juoksutetta, fluksia) sisältävää kanavaa. Hartsi puhdistaa liitoskohdan juottamista haittaavasta oksidi- ja sulfidikerroksesta sekä helpottaa tinan leviämistä juotettavaan kohteeseen.

Katso myös 
Luettelo metalliseoksista
Juotin

Lähteet

Aiheesta muualla 

juottaminen
Metalliseokset
Sulkurannan siirtolapuutarha

Sulkurannan siirtolapuutarha on Jyväskylän ainoa siirtolapuutarha. Se perustettiin Jyväsjärven etelärannalle 1948, lähelle nykyistä Kuokkalan keskustaa. Puutarhan vuokrapalstoilla on 136 mökkiä. Mökkejä voivat ostaa vain Jyväskylän kaupungin asukkaat. Alueen yhteisiä asioita hoitaa 
Sulkurannan siirtolapuutarhayhdistys. Alueella järjestetään muun muassa talkoita, kirpputoreja, rantakirkko, kesämatka ja monia juhlia. 

Vuonna 2008 Jyväskylän kaupunki lahjoitti siirtolapuutarhan 60-vuotisjuhlan kunniaksi keskusaukiolle Pertti Karjalaisen teoksen Aurinkoportti.

Aiheesta muualla
 Julkiset taideteokset Jyväskylässä

Lähteet 

Jyväskylä
Siirtolapuutarhat
Kuokkala (Jyväskylä)
Ulko-Hebridit

Ulko-Hebridit (, ), tunnetaan myös nimillä Western Islands ja Long Island (), on saariryhmä Skotlannin länsirannikolla ja yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta (council area) nimellä Comhairle nan Eilean Siar. Ulko-Hebridit ovat osa Hebridien saaristoa; Sisä-Hebrideistä ne erottaa Minchinsalmi. Saaret ovat vuoristoisia, karuja, kosteita ja harvaan asuttuja. Comhairle nan Eilean Siarin hallintoalueella on arviolta 27 070 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 071 neliökilometriä. Saarten pääkielet ovat gaeli ja englanti, pääelinkeinot lampaanhoito ja kalastus.

Saarilla on myös esihistoriallisia muistomerkkejä. Norjalaiset viikingit valloittivat saaret 800-luvulla. Norja luovutti ne Skotlannille vuonna 1266, mutta saarilla oli itsehallinto vuoteen 1748 asti.

Ulko-Hebrideihin kuuluvia saaria ovat muiden muassa Berneray, North Uist, South Uist, Barra ja St. Kilda. Vaikka Lewis ja Harrisiin viitataan usein kahtena eri saarena, on se itse asiassa yksi saari ja sellaisena Skotlannin suurin.

Vuonna 2001 viisitoista saarta oli asuttuja, eniten väkeä oli Lewis ja Harrisilla (19 918). South Uistilla, North Uistilla, Benbeculalla ja Barralla oli kullakin yli tuhat asukasta.

Uskonto 
Lewisin, Harrisin ja North-Uistin väestö on pääosin protestantteja, tarkemmin sanottuna presbyteerejä, kun taas Barra, Benbecula ja South Uist ovat pääosin katolisia. Uskonnolliset erot eivät kuitenkaan aiheuta konflikteja saarten välillä. Kirkoilla ja uskonnolla on keskeinen merkitys Ulko-Hebridien elämässä. Presbyteriaanisilla Lewisillä, Harrisilla ja North Uistilla on sunnuntailla pyhäpäivänä edelleen keskeinen asema, mistä johtuen niillä kaupat ja julkiset palvelut eivät ole avoinna sunnuntaisin.

Ulko-Hebridit mediassa 

Radiokuunnelmasarjassa Knalli ja sateenvarjo Ulko-Hebridit toimivat toistuvana vitsinä, sillä sarjan päähenkilöt uhataan usein siirtää sinne arkistotehtäviin jatkuvien epäonnistumistensa vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hallintoalueen internetsivut
Medborgarbladet

Medborgarbladet (lyh. Med, ) on Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen pää-äänenkannattaja ja jäsenlehti. Se ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja päätoimittaja on RKP:n puoluesihteeri Ulla Achrén. Lehti lähetetään kaikille puolueen jäsenille, levikki on 35 000 kpl.

Lehti perustettiin vuonna 1943 RKP:n Helsingin paikallisosaston lehtenä, mutta myöhemmin siitä tuli koko puolueen lehti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Medborgarbladet Suomen ruotsalainen kansanpuolue 

Suomalaiset puoluelehdet
Ruotsalainen kansanpuolue
William James Sidis

William James Sidis (1898–1944) oli yhdysvaltalainen lapsinero ja matemaatikko, jolla väitetään olleen historian korkein älykkyysosamäärä. Hänen vanhempansa olivat venäjänjuutalaisia. William James Sidiksen isä oli venäläisamerikkalainen psykologi Boris Sidis. William James Sidis nimettiin yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin mukaan.

Yhdysvaltalaiset tieteilijät
Lapsinerot
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Soinnillinen velaarinen frikatiivi

Soinnillinen velaarinen frikatiivi eli soinnillinen velaarifrikatiivi eli soinnillinen velaarispirantti on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on ɣ, joka on muunnelma kreikkalaisen kirjaimiston gammasta. Uralilaisessa foneettisessa aakkostossa äänteen merkkinä on kreikkalainen pienaakkonen gamma, γ.

Ääntäminen
Soinnillinen velaarinen frikatiivi äännetään suun takaosassa. Kielen takaosaa nostetaan kitapurjetta kohti siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana. Soinnillinen velaarinen frikatiivi ääntyy samoin kuin suomen kielen vierassanojen soinnillinen velaarinen klusiili [] paitsi, että kieli ei pysäytä ilmavirtausta, vaan ilma pääsee purkautumaan vapaasti ulos äänteen tuottamisen ajan.

Esiintyminen

Soinnillinen velaarinen frikatiivi esiintyy useissa eri kielissä. Nykyään äänne esiintyy muiden muassa arabiassa, azerissa, gaelissa, iirissä, kreikassa, marissa, navajossa ja persiassa.

Nykysuomesta ɣ on kadonnut, mutta vielä 1500-luvulla se esiintyi ainakin osassa murteita. Mikael Agricolalla on äänteen merkkinä gh tai g, joita hän käyttää muun muassa Abckirian sanoissa "warghasta" [] ’varasta’, "roghalle" [] ’ruoalle’ ja "wlgos" [] ’ulos’.

Katso myös

Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Lähteet 

Konsonantit
FON

FON Technology S.L. on Espanjasta käsin toimiva teknologiayritys, jonka perustaja on Martin Varsavsky.
Vuoden 2006 alussa FON sai 18 miljoonan euron rahoituksen, sijoittajina mm. Google ja Skype Technologies.
Vuoden 2007 alussa FON sai 13 miljoonaa euroa lisää rahoitusta useilta yhtiöiltä.

Yrityksen tavoitteena on muodostaa maailman kattavin langattomien WLAN-tukiasemien verkosto, jonka luomiseksi se myy edullisesti omaa WLAN-tukiasemaansa. Tukiasemia on myös jaettu ilmaiseksi erilaisten kampanjoiden yhteydessä.

Idea tästä syntyi vuonna 2005 Varsavskyn reissatessa Pariisissa kun hän kaivoi PDA-laitteensa taskustaan pikaista surffailua varten. Verkkoja löytyi kymmenittäin, mutta ne oli kaikki salattuja. Häneltä jäi sähköpostit lukematta mutta siitä tuli idea. 

Suomessa FONin toiminnan edistäjänä toimii Marko Ahtisaari.

FONin tavoin toimii Suomessa Saunalahti Groupin Wippies-yhteisö.

FON-verkko 

FON-verkon käyttäjäksi (ns. fonero) voi ryhtyä kuka hyvänsä rekisteröitymällä FONin kotisivuilla. FON-tukiaseman (La Fonera) hankkiminen ja hyödyntäminen vaatii käyttäjältä lisäksi laajakaistayhteyden internetiin. FON-palvelun idea on, että käyttäjät jakavat oman internet-yhteytensä langattomasti muidenkin käyttöön.

FON huolehtii WLAN-käyttäjien tunnistuksesta ja käyttöoikeuksista, sekä hoitaa mahdollisen laskutuksen.

FON-tukiasemien käyttö yksityisten ADSL-yhteyksien jakamiseen on harvoin suoranaisesti sallittu palveluntarjoajien käyttöehdoissa. Tästä huolimatta tukiasemia on runsaasti käytössä sekä Suomessa että muualla maailmassa.

Lista suomalaisista palveluntarjoajista, jotka hyväksyvät internet-yhteyden jakamisen FON-teknologian avulla 

 Welho / SW Television Oy / SWelcom  
 Song Networks Oy 
 MP-MasterPlanet Oy 
 Lännen Puhelin / DNA (Operaattorille pitää ilmoittaa kytkemisestä)

Viittaukset

Aiheesta muualla 

 http://www.fon.com/ - Yrityksen kotisivu
 http://maps.fon.com/ - Interaktiivinen kartta FON-tukiasemista
 http://blog.fon.com/fi/ - FONin suomalainen blogi
 http://www.easy2design.de/bla/?page_id=98  - Debricking/Flashing

Langattomat verkot
WLAN-verkot Suomessa
Kaikki rakastavat Raymondia

Kaikki rakastavat Raymondia () oli yhdysvaltalainen sitcomsarja, jota esitettiin CBS-kanavalla vuosina 1996–2005. Suomessa sarjaa esitti Nelonen. Sarja sai Yhdysvalloissa suuren suosion ja voitti monia Emmy- ja Golden Globe -palkintoja. Yhdysvalloissa katsojaluvut olivat parhaimmillaan noin 20 miljoonaa.

Sarja kertoo amerikanitalialaisesta Ray Baronesta, urheilutoimittajasta, joka elää vaimonsa Debran, tyttärensä Allyn ja kaksospoikiensa Geoffreyn ja Michaelin kanssa Long Islandilla, New Yorkissa. Rayn vanhemmat ja veli vaimoineen eivät anna Raylle tai hänen perheelleen hetkeäkään rauhaa.

Pääosissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sarjan viralliset kotisivut 
 

1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Perhesarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
SAG-palkitut televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Peter S. Beagle

Peter Soyer Beagle (s. 20. huhtikuuta 1939) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Beagle julkaisi esikoisromaaninsa A Fine And Private Place vuonna 1960. Hänen tunnetuin teoksensa on romaani Viimeinen yksisarvinen (1968).

Beagle on kirjoittanut myös J. R. R. Tolkienin romaanin pohjalta käsikirjoituksen Ralph Bakshin animaatioelokuvaan Taru sormusten herrasta vuodelta 1978. Elokuva käsitti vain alkupuoliskon Tolkienin tarinasta, mutta päätösosa jäi tuottamatta ensimmäisen osan taloudellisesta menestyksestä huolimatta.

Teokset

Suomennettu romaani

Suomennetut novellit 
 ”Lila ihmissusi” (Lila the Werewolf, 1969). Portti 9/1986. 
 ”Kaksi sydäntä” (Two Hearts, 2005). Suom. Leena Peltonen. Portti 4/2006.

Suomentamattomia teoksia 
 A Fine and Private Place (1960)
 Come, Lady Death (1963)
 I See By My Outfit: Cross-Country by Scooter, an Adventure (1965)
 The Folk of the Air (1986)
 The Innkeeper's Song (1993)
 The Unicorn Sonata (1996)
 The Rhinoceros Who Quoted Nietzsche and Other Odd Acquaintances (1997)
 Giant Bones / The Magician of Karakosk and Other Stories (1999)
 Tamsin (1999)
 The Line Between (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 Sari Peltoniemi: Viimeinen yksisarvinen. Kalaksikukko 10.5.1999.

Beagle, Peter S.
Beagle, Peter S.
Beagle, Peter S.
Bertrand Gachot

Bertrand Gachot (s. 23. joulukuuta 1962 Luxemburg, Luxemburg, Luxemburg) on ranskalainen entinen kilpa-autoilija. Gachot ajoi urallaan Belgian lisenssillä, joten joissakin tilastoissa hänen kansallisuudekseen on merkitty belgialainen. Gachot'lla ei mielestään ollut yhtä kansallisuutta, vaan hän piti itseään eurooppalaisena. Siitä syystä hänellä oli esimerkiksi Euroopan unionin lippu kypärän maalauksessa. Myös se voi osaltaan selittää lippua, että Gachot'n isä oli Euroopan komission virkamies.

Gachot aloitti kartingin 15 vuoden iässä. Vuoden 1986 aikana hän voitti Britannian Formula Fordien mestaruuden. Vuonna 1987 Gachot aloitti Britannian Formula 3 -sarjassa West Surrey Racing -tallissa kilpailemisen. Gachot sijoittui pisteissä lopulta toiseksi. Vuonna 1988 hän vaihtoi Formula 3000-sarjaan. Kaudeksi 1989 hän pääsi kilpailemaan Formula 1 -sarjaan Onyx-tallissa. Vuonna 1990 hän vaihtoi Subarun koneilla varustettujen autojen Coloni-talliin.

Vuodeksi 1991 Gachot vaihtoi Jordanille auttaen tallin viidennelle sijalle. Kuitenkin kesken kauden, Gachot'n ruiskutettua kyynelkaasua lontoolaisen taksikuskin päälle, belgialainen sai 18 kuukauden vankeustuomion, josta istui tosin vain kaksi kuukautta. Hänet korvasi Jordanilla saksalainen Michael Schumacher. Gachot'n vapauduttua vankilasta Jordan ei enää kuitenkaan ollut halukas antamaan Gachot'lle kilpakuljettajan paikkaa kahteen viimeiseen kilpailuun. Belgialainen sai lopulta viimeiseen kilpailuun paikan Larrousse-tallista, jossa viettikin koko kauden 1992.

Kaudet 1994–1995 ykkösissä Gachot ajoi Pacific-tallissa ilman sen suurempaa menestystä, sillä hän jäi molempina vuosina ilman yhtään pistettä. Gachot oli mukana Pacific-tallissa myös omistajana. Osittain tästä syystä hän antoikin kaudella 1995 tallin rahavaikeuksien vuoksi paikkansa varakkaammille kuljettajille.

Kilpailu-uransa jälkeen Gachot siirtyi liike-elämään. Gachot toimii johtotehtävissä HYPE-energiajuomia valmistavassa ja jakelevassa yrityksessä. HYPE on ollut mukana sponsorina esimerkiksi CART-, Formula 1- ja NASCAR-sarjoissa. F1-sarjassa HYPE on sponsoroinut Arrows-, Benetton- ja Williams-talleja sekä kuljettajista Nico Hülkenbergiä ja Sergio Péreziä.

Formula 1 -tulokset
(Kursivoitu kilpailu tarkoittaa nopeinta kierrosta)

Lähteet

Belgialaiset Formula 1 -kuljettajat
Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Lotto Soudal

Lotto Soudal (UCI-tunnus LTS) on belgialainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin sponsoreina ovat Belgian lotto sekä muun muassa liimoja ja tiivisteitä valmistava Soudal. Lotto on tukenut ammattipyöräilyjoukkuetta vuodesta 1985 alkaen. Vuosina 2005–2011 joukkueen pääsponsorina toimi lääkeyhtiö Omega Pharma sekä sen yksittäiset tuotteet Davitamon, Predictor ja Silence. Vuosina 2012–2014 pääsponsorina oli ovia ja ikkunoita valmistava Belisol. Talli on vuodesta 2005 kuulunut UCI Pro -tasolle.

Lotto Soudalin johtajana toimii belgialainen John Lelangue ja hänen avustajinaan työskentelevät Mario Aerts, Allan Davis, Nikolas Maes, Maxime Monfort, Cherie Pridham, Kurt Van De Wouwer ja Marc Wauters.. Tallissa ajavat kaudella 2021 muun muassa Thomas De Gendt, Caleb Ewan, Philippe Gilbert ja Tim Wellens. Jussi Veikkanen ajoi tallissa kaudella 2011.

Joukkueen kokoonpano 
Lähde: UCI

2022

Lähteet

Aiheesta muualla
Tallin kotisivut

Pyöräilytallit
Belgian pyöräily
Erkki Itkonen

Erkki Esaias Itkonen (26. huhtikuuta 1913 Inari – 28. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen akateemikko ja suomalais-ugrilaisten kielten kansainvälisesti tunnustettuja tutkijoita. Hän on 1900-luvun merkittävin fennougristi.

Erkki Itkosen vanhemmat olivat teologian kunniatohtori, kirkkoherra Lauri Arvid Itkonen ja Amanda Sofia Karjalainne. Hänen veljiään olivat saamen kielen ja saamelaiskulttuurin tutkija Toivo Immanuel Itkonen, varatuomari, saamelaiskulttuurin tutkija ja Enontekiön nimismies Lauri Ilmari Itkonen sekä kirkkoherra, Saamelaisten kristillisen kansanopiston rehtori, historiantutkija ja kirjailija Tuomo Itkonen.

Itkonen aloitti tieteellisen uransa saamelaiskielten tutkijana ja väitteli suomalais-ugrilaisen kielitieteen tohtoriksi itäsaamen vokalismia käsitelleellä työllä vuonna 1939. Vuosina 1986–1991 ilmestyi hänen työnsä tuloksena neliosainen inarinsaamen sanakirja Inarilappisches Wörterbuch, minkä ansiosta tämä ainoastaan Suomen alueella puhuttu vähemmistökieli kohosi sanastoltaan parhaiten dokumentoitujen pienten vähemmistökielten joukkoon.

Itkonen toimi Helsingin yliopiston fennougristiikan professorina 1950–1963. Vuodet 1964–1983 hän oli Suomen Akatemian jäsen. Hänen erityisenä kiinnostuksen kohteenaan oli äännehistoria, jossa hän saavutti myös kestävimmät tuloksensa. Nykyinen käsitys suomalais-ugrilaisten kielten välisistä äännesuhteista perustuu pääosin Itkosen sekä hänen oppilaidensa Pekka Sammallahden ja Juha Janhusen tutkimuksiin. Hänen pysyvä ansionsa on myös saamelaiskielten ja itämerensuomalaisten kielten välisten suhteiden yksityiskohtainen selvittäminen.

Itkonen oli Suomen kielen etymologisen sanakirjan päätoimittaja ja aloitti seuraavan sukupolven etymologisen sanakirjan, Suomen sanojen alkuperän toimittamisen. Sen lisäksi hän oli Sápmelaš-lehden toimittaja 1934–1950 ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran esimies 1969–1978. Hän sai uransa aikana merkittäviä kunnianosoituksia; hänelle myönnettiin muun muassa Upsalan ja Turun yliopiston kunniatohtorin arvo.

Myös useat muut Itkosten suvun jäsenet ovat olleet merkittäviä lingvistejä, huomattavimpina Erkki Itkosen poika Esa Itkonen ja veljenpoika Terho Itkonen.

Katso myös
Luettelo Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoreista ja professoreista

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset kielitieteilijät
Fennougristit
Saamelaiskielten tutkijat
Akateemikot (Suomi)
Suomalaiset professorit
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Gloria Grant

Gloria Grant on kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän on J. Jonah Jamesonin sihteeri ja Peter Parkerin ystävä. Hän kuuluu Hämähäkkimies sarjakuva seikkailujen sivuhahmoihin. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #140-lehdessä, ja hänet loivat Gerry Conway ja Ross Andru.

Gloria Grant muissa medioissa 

Gloria Grant esiintyy Hämähäkkimies-animaatiosarjassa J. Jonah Jamesonin sihteerinä, eikä hänellä ole varsinaisen tärkeää roolia sarjassa lainkaan (lukuun ottamatta Kameleontin muuttumista häneksi hetkeksi aikaa). Jaksot, jossa Gloria Grant sarjassa nähdään, ovat: 13 "Kameleontti" ja 42 "Syyllinen". Hahmon äänenä kuullaan Nell Carter.

Lähteet

Marvel-universumin sivuhenkilöt
Hämähäkkimiehen sivuhenkilöt
Kuvitteelliset mallit
Kuvitteelliset sihteerit
Juha Janhunen

Juha Janhunen (s. 12. helmikuuta 1952 Pori) on ollut vuodesta 1994 Helsingin yliopiston Itä-Aasian kielten ja kulttuurien professori. Uransa aikana hän on tutkinut suomalais-ugrilaisia ja altailaisia kieliä sekä kiinaa, japania ja koreaa.

Janhusen tieteellinen maine perustui alun perin hänen toimittamaansa samojedikielten yhteissanastoon ja kantasamojedin rekonstruktioon, jotka mahdollistivat uralilaisen kantakielen aikaisempaa tarkemman rekonstruoimisen. Hän myös väitteli samojedikielten alalta 1986. Myöhemmin Janhunen on tutkinut Euraasian kielikuntien syntyä ja levittäytymistä nykyisille alueilleen historiallis-vertailevan kielitieteen ja kielitypologian näkökulmasta ja kirjoittanut laajan monografian Mantšurian etnisestä historiasta. 

Hän on myös osallistunut suomalaisten alkuperää koskevaan julkiseen keskusteluun puolustaen jo M. A. Castrénin esittämää ajatusta, jonka mukaan suomalais-ugrilaiset kielet ovat alun perin lähtöisin Siperiasta ja levinneet suhteellisen myöhään Eurooppaan ja muun muassa nykyisen Suomen alueelle.

Suomenkieliseen perheeseen syntynyt mutta ruotsinkielen omaksunut Janhunen toimii suomenruotsalaisuuden asemaa ajavan Finlandssvensk samling -yhdistyksen puheenjohtajana. Hän on kannattanut muun muassa toisen kotimaisen kielen pakollisen opetuksen poistamista suomalaisista kouluista ja suomenruotsalaisten määrittelemistä kansalliseksi vähemmistöksi.

Professori Janhunen valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 2003 ja Academia Europæan jäseneksi vuonna 2008.

Teoksia 
 Samojedischer Wortschatz. Gemeinsamojedische Etymologien. Castrenianumin toimitteita 17. Helsinki.
 Glottal stop in Nenets. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia 196. Helsinki.
 Manchuria. An ethnic history. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia 222. Helsinki.
 (ed.) Mongolic languages. Routledge language family series 5. London.

Lähteet

Aiheesta muualla
Juha Janhunen 375 humanistia -sivusto 22.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Halén, Harry: Bibliography of the Publications of Juha Janhunen. Teoksessa: 

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset kielitieteilijät
Fennougristit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Ontto Maa

Ontto Maa on näennäistieteellinen hypoteesi, jonka mukaan maapallo on ontto, ja sen sisäpinta on mahdollisesti asumiskelpoinen. Hypoteesi on ollut suosittu seikkailu- ja tieteiskirjallisuudessa sekä joissakin salaliittoteorioissa. Oletus ontosta Maasta on kuitenkin jo pitkään ollut ristiriidassa tieteen Maata sekä planeettojen koostumusta koskevien tietojen kanssa.

Historia
Ajatus ontosta Maasta on hyvin vanha, ja muinaisina aikoina se on sekoittunut esimerkiksi taruihin Haadeesta tai Helvetistä. Vuonna 1692 Edmund Halley esitti hypoteesin, jonka mukaan Maa koostuu useasta samankeskisestä ja eri nopeudella pyörivästä kuoresta, joiden välissä on ilmaa. Hypoteesillä hän pyrki selittämään kompassin outoja liikkeitä. Melkein 200 vuotta myöhemmin amerikkalainen lääkäri ja alkemisti Cyrus "Koresh" Teed laajensi Halleyn näkemystä ontosta Maasta ja esitti vuonna 1869 näkemyksen, jonka mukaan maankuori muodostaa onton pallon sisäkuoren ja josta ihmiset katsovat pallon sisällä sijaitsevaa maailmankaikkeutta. Nykyään tiedetään, että jos maailma olisi ontto, se luhistuisi omaan painoonsa.

Fiktiossa 
Dante Alighieri – Jumalainen näytelmä (osa Helvetti)
Jules Verne – Matka maan keskipisteeseen
Edward Bulwer-Lytton – Vril: Tuleva rotu
Edgar Rice Burroughs – Pellucidar-sarja
Jeff Long – Helvetin piirit (The Descent)
Matka Maan uumeniin, elokuva, USA Pictures, Hallmark Entertainment 1999

Katso myös 
Maankuori
Litteä maa

Lähteet

Maa
Myyttiset paikat ja olotilat
Näennäistiede
U.K.

U.K. oli englantilainen progressiivisen rockin superyhtye.

Rumpali Bill Brufordin mukaan yhtye onnistui vastaamaan sille asetettuihin odotuksiin. Sävellystyö oli vahvaa, kuten myös musiikillinen osaaminen. Albumi otettiin hyvin vastaan varsinkin Yhdysvalloissa, ja radioasemat sekä lehdistö kiinnostuivat siitä.

UK:n kiertue Yhdysvalloissa oli menestys, ja viimeinen konsertti elokuussa 1978 veti 50 000 hengen yleisön. Kiertueen aikana yhtye jakautui musiikillisesti kahtia: Eddie Jobson ja John Wetton halusivat pitäytyä rock- ja popmusiikin soittotyylissä ja -tavassa, kun taas Bruford ja Allan Holdsworth olivat etenkin lavaesiintymisissä improvisoivan soiton puolesta. Basisti-laulaja John Wetton oli saanut jo King Crimsonissa tarpeekseen ristiriidoista, ja keskustelun sekä muutaman esiintymisen jälkeen kaksikot lähtivät omille teilleen. Eräällä tavalla yhtye oli edeltäjä Asia-yhtyeelle, jossa Wetton jatkoi myöhemmin.

Musiikki

Yhtyeen kappaleissa oli paljon epätavallisia tahtilajeja (esimerkiksi 7/4 kappaleessa ”In the Dead of Night”), sähköviulusooloja ja jazzahtavia harmonioita.

Jäsenet

 Allan Holdsworth – kitara (mm. Gong ja Soft Machine)
 John Wetton – laulu ja bassokitara (mm. King Crimson ja Uriah Heep)
 Eddie Jobson – kosketinsoittimet ja sähköviulu (mm. Roxy Music ja Jethro Tull)
 Bill Bruford – rummut (King Crimson ja Yes)
  Brufordin tilalle tuli Terry Bozzio

Diskografia

Studioalbumit 
 U.K. (1978)
 Danger Money (1979)

Livealbumit 
 Live After Night (1979)
 Concert Classics, Vol. 4 (1999)
 Reunion - Live in Tokyo (2013)
 Curtain Call (2015)

Kokoelmat 
 Ultimate Collector's Edition (2016)

Lähteet 

Brittiläiset progressiivisen rockin yhtyeet
Etuveto

Etuveto tai etupyöräveto tarkoittaa vetotapaa, jossa ajoneuvon etupyörät ovat vetävät. Muita vetotapoja ovat takaveto ja neliveto. Etuvetoisessa autossa on moottori asennettu nykyisin lähes aina niin sanotusti poikittain. Sylinterit ja moottorin akselit ovat samansuuntaiset etuakselin kanssa ja moottori on vierekkäin vaihdelaatikon kanssa.

Historia 
Maailman ensimmäinen etuvetoinen auto on Franz Gräfin 1897 valmistama yksittäiskappale. Myöhemmin Franz Gräf oli yksi Gräf & Stift -autotehtaan perustajista.

Varhaisia etuvetoautojen valmistajia ovat olleet ranskalainen Société Parisienne, 1920-luvulla englantilainen Alvis, ranskalainen Bucciali, yhdysvaltalaiset Cord ja Ruxton sekä 1930-luvulla saksalaiset DKW, Stoewer, Adler ja Audi. Etuvetoisten suursarjatuotannon aloitti Ranskassa vuonna 1934 Citroën Traction Avantin valmistus.

Renault’n 1960-luvulla suunnitellussa mallissa 12 oli perinteinen pitkittäinen moottorin asettelu, ja voima siirrettiin eturenkaisiin vaihdelaatikon kyljistä lähtevillä vetoakseleilla.

Etupyöräveto on noussut yleisimmäksi vetotavaksi eurooppalaisissa ja aasialaisissa autoissa 1970-luvun lopulta alkaen.

Etuvedon ominaisuudet 
Etuvedon etuja ovat edullisemmat valmistuskustannukset sekä pienempi koko ja paino muihin vetotapoihin verrattuna.

Etuvedon haittoihin kuuluvat aliohjautuminen liukkaalla alustalla ja vetely kiihdytettäessä. Nykyään käytössä olevilla elektronisilla järjestelmillä näitä haittoja on kyetty jossain määrin vähentämään.

Autotekniikka
Inspirations

Inspirations on Elvis Presleyn vuonna 1980 julkaistu hengellisvaikutteinen kokoelma-albumi.

Kappaleet 

Side One

 Crying In The Chapel - (Glenn) - 1965
 It's No Secret (What God Can Do) - (Hamblen) - 1957
 A Thing Called Love - (Hubbard) - 1972
 Bosom Of Abraham - (Johnson / McFadden / Brooks) - 1972
 In My Father's House - (arr. and adapt. Presley) - 1960
 An Evening Prayer - (Batterrsby / Gabriel) - 1972
 Amazing Grace - (trad., arr. Presley) - 1972
 How Great Thou Art - (Hine) - 1967
 Lead Me, Guide Me - (Akers) - 1972
 The Impossible Dream - (Leigh / Danon) - 1978

Side Two

 There'll Be Peace In The Walley For Me - (Dorsey) - 1957
 I'm Gonna Walk Dem Golden Stairs - (arr. and adapt. Presley) - 1960
 I Believe In The Man In The Sky - (Howard) - 1960
 Mansion Over The Hilltop - (Stamphill) - 1960
 Padre - (Romans / Lorve / Webster) - 1973
 Where Could I Go To But To The Lord? - (Coats) - 1967
 He Is My Everything - (Frazier) - 1972
 Somebody Bigger Than You And I - (Lange / Heath / Burke) - 1967
 He Touched Me - (Gaither) - 1972
 Known Only To Him - (Hamblen) - 1960

Lähteet 

LP-levy NE 1101 (K-tel, 1980)

 Vuoden 1980 kokoelma-albumit
Elvis Presleyn albumit
Ydinsynteesi

Ydinsynteesi eli nukleosynteesi on tapahtuma, jossa uusi atomiydin muodostuu olemassa olevista vapaista nukleoneista eli protoneista ja neutroneista. Ensimmäiset nukleonit syntyivät alkuräjähdyksessä gluonien avulla, kun maailmankaikkeuden lämpötila oli laskenut alle kymmenen miljoonan celsiusasteen lämpötilaan. Suurin osa nukleosynteeseistä tapahtuu tähdissä, jotka ovat tuottaneet ja tuottavat edelleen kaikki heliumia raskaammat alkuaineet.

Alkuräjähdyksen ydinsynteesi

Alkuräjähdyksen ensimmäisinä kolmena minuuttina syntyivät nukleosynteesillä maailmankaikkeuden kevyiden alkuaineiden varastot, vety, helium sekä jonkin verran deuteriumia ja litiumia. Näistä alkuaineista deuterium ja litium tuhoutuvat tähdissä, joten niiden määrä vähenee maailmankaikkeuden ikääntyessä. Vaikka alkuräjähdyksessä syntyi vain muutamia alkuaineita, on alkuräjähdyksen synnyttämien alkuaineiden kokonaismäärä maailmankaikkeuden atomeista nykytiedolla 98–99 prosenttia.

Tähtien ydinsynteesi

Tähtien energiaa vapauttavissa nukleosynteeseissä syntyy suurin osa muista alkuaineista. Tähdet, joiden massa on yli 0,08 auringon massaa, pystyvät kehittämään vedyn polttamiseksi vaadittavan kymmenen miljoonan kelvinin lämpötilan. Polttaakseen heliumia tähti tarvitsee massaa jo 0,25 auringon verran, jolloin lämpötila voi kymmenkertaistua ja laukaista heliumfuusion. Mitä pidemmälle alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä mennään, sitä suurempi on oltava tähden massa, kunnes lopulta tulee rauta, alkuaine jolla on alhaisin sidosenergia hiukkasta kohden ja johon fuusioreaktio pysähtyy. Rautaan fuusioitumista varten tähden tulee olla massaltaan suurempi kuin 8 aurinkoa.

Neutronisieppaus
Luonnossa esiintyy myös rautaa raskaampia alkuaineita, joita syntyy niin ikään tähdissä. Näissä tapauksissa kyseessä ei kuitenkaan ole enää raudan fuusioituminen, vaan energiaa kuluttava hidas- tai nopea neutronisieppaus (myös s-prosessi ja r-prosessi engl. sanoista slow ja rapid). Prosessissa vahva ydinvoima sieppaa irtoneutroneja ja kasvattaa atomin kokoa. Usein heikko ydinvoima hajottaa näin kasvatetusta atomiytimestä yhden neutronin protoniksi ja elektroniksi. Tätä prosessia kutsutaan myös beetahajoamiseksi. Neutronin muuntuminen protoniksi sitoutuneissa ytimissä mahdollistaa raskaampien alkuaineiden synnyn lisäämällä ytimen stabiiliutta ja kasvattamalla atomin järjestyslukua. Prosessien tehoeroja voidaan verrata atomipainoltaan lähes identtisten platinan (atomipaino 195) ja lyijyn (atomipaino 207) avulla. Mikäli prosessit olisivat yhtä tehokkaita, platina olisi maailmankaikkeudessa yleisempää kuin lyijy. Kuitenkin platinaa syntyy ainoastaan r-prosessissa, eli prosessissa, joka käynnistyy vain tähden luhistumisen hetkellä. Lyijyä taas syntyy s-prosessissa, joka on hitaampi, mutta joka kokonaisuudessaan pystyy tuottamaan enemmän ytimiä kuin r-prosessi.
Uusimpien tietojen mukaan alkuaineita tinasta eteenpäin tuottavat muut reaktiot kuin neutronisieppaukset.

Katso myös
 Alkuaine
 Jaksollinen järjestelmä
 Kosmologia
 Maailmankaikkeus
 Alkuräjähdys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Avaruuden plutoniumille löytyi selitys

Astrofysiikka
Ydinfysiikka
Eero Kiviniemi

Eero Onni Kiviniemi (s. 2. tammikuuta 1937 Helsinki) on Helsingin yliopiston suomen kielen professori emeritus. Hän on Suomen merkittävin nimistöntutkija ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomen kielen tutkijoita. Kiviniemi on mm. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen ja toiminut Kansainvälisen nimistökongressin (ICOS, International conference of onomastic sciences) presidenttinä.

Kiviniemen tutkimukset ovat koskeneet sekä henkilö- että paikannimiä. 1970-luvulla hän kehitti yhdessä Kurt Zilliacuksen kanssa nimien rakenneanalyysia ja yhdessä tšekkiläisen Rudolf Šrámekin kanssa paikannimien mallimuodostuneisuuden teoriaa. Kiviniemi kartoitti tärkeimmät strukturaaliset tyypit, joihin suomalaiset paikannimet pohjautuvat ja osoitti, että paikannimien synty on sidoksissa ajallisesti ja paikallisesti rajoittuneisiin muoteihin. Tämä puolestaan tekee mahdolliseksi paikannimityyppien levikin tarkastelun asutushistoriallisesti. Teoksessaan Perustietoa paikannimistä hän selvitti Suomen paikannimistön leksikaalisen koostumuksen kattavasti, mm. yleisimmät sanat, joista nimiä oli muodostettu. Vastaavaa tutkimusta ei aikaisemmin ollut julkaistu mistään muusta kielestä.

1980-luvulta alkaen Kiviniemi on tutkinut myös henkilönimiä. Hän on mm. selvittänyt suomalaisten etunimien muotien vaihteluja erittäin laajojen aineistojen avulla. Akateemisen työnsä ohella Kiviniemi on toimittanut yliopiston nimipäiväkalenteria.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset kielitieteilijät
Nimistöntutkijat
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Mise-en-scène

Mise-en-scène [] eli näyttämöllepano on teatteri- ja elokuvataiteen termi. Elokuvaan sovellettuna se tarkoittaa kaikkea, mitä lavalla tai kamerassa näkyy kuten lavastusta, valaistusta sekä näyttelijöitä ja heidän liikkeitään. Esimerkiksi Robert Wienen ekspressionistista tyylisuuntaa edustavassa elokuvassa Tri Caligarin kabinetti (1919) näyttämöllepanon luomalla vääristyneellä todellisuudella ilmennetään päähenkilön mielenmaisemaa.

Teatteri
Elokuvaan liittyvät käsitteet
Elokuvateoria
Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Henkka Hyppönen

Henri ”Henkka” Hyppönen (s. 24. kesäkuuta 1972 Kouvola) on suomalainen luova johtaja, tietokirjailija, yrittäjä, puhuja ja tv-esiintyjä. Hyppönen on palkittu muun muassa vuoden radioäänenä vuonna 2000, sekä vuoden puhujana vuonna 2013. 

Hyppönen toimi 2000-luvun vaihteessa ensin radiojuontajana Kiss FM -kanavalla ja sen jälkeen tv-juontajana Hyppönen-Enbuske Experience -ohjelmassa Nelosella. Vuosina 2012–2015 Hyppönen juonsi kahdella Kultaisella Venlalla palkittua viihdeohjelmaa Hyvät ja huonot uutiset. Ohjelma sai Vuoden tiedeviestintä -palkinnon vuonna 2015.

Hyppönen on kirjoittanut viisi kirjaa, joista viimeisimmän, Luomiskertomus, vuonna 2020.

Ura 
Henri Hyppönen aloitti vuonna 1991 Kouvolan paikallisradiossa (SBC-radio), josta hän siirtyi vuonna 1995 Helsingissä toimintansa aloittaneelle radiokanava Kiss FM:lle. Hyppösestä tuli nopeasti yksi maan tunnetuimmista radioäänistä, ja samalla hänen, Jenni Pääskysaaren ja Tuomas Enbusken juontama aamushow nousi suureen suosioon. Vuonna 2000 Hyppönen valittiin vuoden radioääneksi.

Vuonna 2002 Hyppönen sai juontajaparinsa Tuomas Enbusken kanssa yhteisen keskusteluohjelman Neloselle. Viikoittaisen Hyppönen-Enbuske Experience -ohjelman jaksoissa vieraana oli aina kolme julkisuudesta tunnettua henkilöä ja ohjelma esitettiin television katsojille leikkaamattomana. 

Hyppönen on ollut mukana lukuisissa kotimaisissa tv-ohjelmissa muun muassa Ensi-ilta, Mahdoton tehtävä, Saari, Hyppönen-Enbuske Experience, Hyvät ja huonot uutiset, Olipa kerran elämä, sekä Kupla, jota hän juonsi yhdessä näyttelijä Aku Hirviniemen, juontaja Anni Hautalan ja näyttelijä Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa. Viihteellisessä paneeliohjelmassa käsiteltiin some- ja digimaailman ilmiöitä. Televisio-ohjelmien lisäksi Hyppönen on työskennellyt muun muassa Trainer's Housessa.

Hyppönen on toiminut luovana johtajana yhdessä Minna Varajärven kanssa perustamassaan yrityksessä. Plus One Agency on vuonna 2013 perustettu luova strateginen konsulttitoimisto, joka ammentaa inspiraatiota Piilaaksosta ja maailmalta.

Tammikuussa 2019 Hyppönen nimitettiin konsulttiyritys Fourkindin luovaksi johtajaksi.

Yksityiselämä 
Hyppönen on naimisissa Jenni Pääskysaaren kanssa ja heillä on kolme lasta.

Hyppönen pelasi kaudella 1990–1991 kaksi ottelua jääkiekon I-divisioonassa kotikaupunkinsa seuran KooKoo:n paidassa. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.

Hyppönen on soittanut Otavan kirjailijoiden Nyrok Dolls -bändin lisäksi Trainer’s Housen No Deal -yhtyeessä.

Teokset 
Hyppönen on kirjoittanut useita kirjoja, joista tunnetuin on vuonna 2014 julkaistu Pelon hinta. Kirja pureutuu pelon eri ilmenemismuotoihin ja osoittaa, miten tunteen tuhoavat muodot voitetaan ja hyödyt otetaan käyttöön. Kirja on käännetty myös englanniksi Why We Fear. Myös Hyppösen vuonna 2011 julkaistu, läsnäoloa käsittelevä Nautitaan se raakana -kirja oli myyntimenestys.

Lähteet 
 Hyppönen bisnes.fi-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Henkka Hyppönen Twitterissä.
 Puhujaesittely

Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Espoon Suunta

Espoon Suunta (EsSu) on espoolainen suunnistusseura. Seurassa on juniori-, huippu- ja kuntosuunnistajia ja noin 600 suunnistajan jäsenistöllä se on Suomen suurimpia suunnistuksen erikoisseuroja. Espoon Suunta on lasten ja nuorten sekä huippu-urheilun tähtiseura.

Tapahtumat 
eGames, vuosittainen kansallinen suunnistuskilpailu pääkaupunkiseudulla ja läntisellä Uudellamaalla
 Suunnistuksen huippuliiga. Espoon Suunta on järjestänyt televisioidun Huippuliigan osakilpailun useana vuonna vuodesta 2008
 eCross, oli vuosittainen kansainvälinen maastojuoksukilpailu Espoon Leppävaarassa 2002-2009.
Nuorten Jukola 2008 Espoossa
Suunnistuksen R1 SM-kilpailu viestisuunnistuksessa 2017

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut
eGames-kilpailut 1999-2015

Espoolaiset urheiluseurat
Suomalaiset suunnistusseurat
Marco Borriello

Marco Borriello (s. 18. kesäkuuta 1982 Napoli, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka on edustanut useita italialaisseuroja, muun muassa Milania, Genoaa ja Romaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Kesästä 2007 lähtien Genoassa pelannut Borriello on urallaan pelannut myös Triestinassa, Trevisossa, AC Milanissa, Empolissa, Regginassa, Sampdoriassa ja Romassa.

Marraskuussa 2006 edustaessaan AC Milania Borriello antoi positiivisen dopingnäytteen AS Roma -ottelun jälkeen. Hänelle langetettiin kolmen kuukauden pelikielto, joka alkoi 21. joulukuuta 2006.

Tammikuussa 2012 Borriello siirtyi AS Romasta lainalle Juventukseen. Kauden jälkeen Juventuksella on mahdollisuus ostaa Borriello seuraan kahdeksalla miljoonalla eurolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Marco Borriello Football.it -sivustolla
Marco Borriello figc.it -sivustolla
Marco Borriello Serie A:n sivuilla 

Italialaiset jalkapalloilijat
Dopingrikkomuksesta tuomitut italialaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Quick-Step Alpha Vinyl Team

Quick-Step Alpha Vinyl Team (UCI-tallikoodi QST) on belgialainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin johtajana toimii Patrick Lefévère ja urheilutoimemjohtajana Wilfried Peeters apulaisinaan Davide Bramati, Brian Holm, Klaas Lodewyck, Ricardo Scheidecker, Tom Steels, Geert van Bondt ja Rik Van Slycke. Talli perustettiin vuonna 2003 nimellä Quick Step-Davitamon, Mapei-tallin pohjalta. Joukkueen sponsori Quick Step on laminaattilattioita valmistava yritys. Kaudelle 2012 tallin toiseksi pääsponsoriksi tuli lääkealan yritys Omega Pharma, joka oli aiemmin tukenut toista belgialaista ammattilaisjoukkuetta. Kaudelle 2015 toiseksi nimisponsoriksi vaihtui Omega Pharman tytäryhtiö Etixx.. Kausilla 2017–2018 talli tunnettiin nimellä Quick-Step Floors. Vuosina 2019–2021 pääsponsorina oli ikkunoita valmistava Deceuninck ja tallin nimenä  Deceuninck–Quick-Step.

Quick Step on menestynyt ennen kaikkea yhden päivän klassikkokilpailuissa. Paolo Bettini voitti maailmancupin vuosina 2003 ja 2004. Lisäksi hän voitti Milano–San Remon, Clásica de San Sebastiánin ja HEW Cyclassicsin 2003, Züri-Metzgeten 2005 sekä Lombardian ympäriajon 2005 ja 2006. Tom Boonen voitti Gent-Wevelgemin 2004 ja 2011, Flanderin ympäriajon 2005, 2006 ja 2012 sekä Pariisi–Roubaix-kilpailun 2005, 2008, 2009 ja 2012. Filippo Pozzato voitti HEW Cyclassicsin 2005 ja Milano–San Remon 2006. Stijn Devolder on voittanut Flanderin ympäriajon 2008 ja 2009. Niki Terpstra voitti Pariisi–Roubaix'n 2014 ja Flanderin ympäriajon 2018, Michał Kwiatkowski Amstel Gold Racen 2015. Philippe Gilbert voitti Flanderin ympäriajon ja Amstel Gold Racen 2017 sekä Pariisi−Roubaix'n 2019. Julian Alaphilippe voitti La Flèche Wallonnen 2018, 2019 ja 2021, Clásica de San Sebastiánin 2018, Strade Bianchen 2019 ja Milano – San Remon 2019, Bob Jungels Liège–Bastogne–Liègen 2018, Elia Viviani EuroEyes Cyclassicsin 2018 ja 2019, Remco Evenepoel Clásica de San Sebastiánin 2019, Davide Ballerini Omloop Het Nieuwsbladin 2021, Sam Bennett Classic Brugge–De Pannen 2021 sekä Kasper Asgreen Flanderin ymoåriajon ja E3 Saxo Bank Classicin 2021.

Etappikilpailuista Bettini voitti Tirreno–Adriaticon 2004, Allan Davis Tour Down Underin 2009, Zdeněk Štybar Eneco Tourin 2013 ja Niki Terpstra saman kilpailun 2016. Remco Evenepoel voitti Puolan ympäriajon 2020 ja João Almeida saman kilpailun 2021. Italian ympäriajo]]n pistekilpailun ovat voittaneet Mark Cavendish 2013, Fernando Gaviria 2017 ja Elia Viviani 2018, Ranskan ympäriajon mäkikirikilpailun Julian Alaphilippe 2018 sekä pistekilpailun Sam Bennett 2020 ja Mark Cavendish 2021. Espanjan ympäriajon pistekilpailun voitti Fabio Jakobsen 2021.

Joukkueen kokoonpano

2022 
Lähde: UCI

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tallin verkkosivusto  

Pyöräilytallit
Belgian pyöräily
Hiirenportaat

Hiirenportaat (Athyrium) on saniaisten suku, johon kuuluu noin 180 kuivalla maalla elävää lajia Hiirenportaita tavataan maapallon kaikilla puolilla.. Suomessa tavataan luonnonvaraisena kahta hiirenporraslajia: soreahiirenporras eli hiirenporras (Athyrium filix-femina) ja tunturihiirenporras (Athyrium distentifolium).

Muutamia hiirenporraslajeja käytetään monivuotisina koristekasveina. Näitä monivuotisina koristekasveina käytettäviä lajeja ovat soreahiirenporras eli hiirenporras (Athyrium filix-femina), tunturihiirenporras (Athyrium distentifolium) ja japaninhiirenporras (Athyrium niponicum).

Lajeja 
 Athyrium distentifolium – tunturihiirenporras
 Athyrium filix-femina – soreahiirenporras eli hiirenporras
 Athyrium niponicum – japaninhiirenporras (syn. Anisocampium niponicum – japaninkeijunporras keijunportaiden suvussa)

Lähteet 

Hiirenporraskasvit
Team Jumbo-Visma

Team Jumbo-Visma (UCI-tunnus TJV) on hollantilainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Talli jakaantuu kolmeen osaan: ProTeamiin, joka osallistuu UCI ProTourille, Continental, joka kilpailee UCI:n Eurooppa Tourissa sekä cyclocross-talliin. Joukkue aloitti toimintansa vuonna 1984 nimellä Kwantum. Talli käytti pitkään Colnagon valmistamia pyöriä, mutta alkoi 2009 ajaa Giantilla, jossa on Shimanon osasarja. 

Alankomaalaisen sanomalehden de Volskrantin tekemän tutkimuksen mukaan talli vähintään hyväksyi dopingin käytön vuosina 1999–2007. Lokakuussa 2012 tallin pääsponsorina toiminut alankomaalainen pankki Rabobank päätti lopettaa sponsoroinnin vuoden 2012 lopussa. 13. joulukuuta 2012 talli ilmoitti, että se toimii kaudella 2013 nimellä Blanco Pro Cycling Team tavoitteenaan löytää sponsori kaudelle 2014 tai lakkauttaa toiminta. Kuluttajaelektroniikkaa valmistava Belkin aloitti joukkueen uutena pääsponsorina kesällä 2013. Vuosina 2015−2018 tallin sponsoreina toimivat Alankomaiden lotto sekä kauppaketju Jumbo. Vuodesta 2019 alkaen pääsponsorina on norjalainen ohjelmistoyritys Visma

Tallin huippupyöräilijöitä ovat olleet muun muassa Italian ja Espanjan ympäriajon voittaja Denis Menšov, kolminkertainen maailmanmestari, kirimies Oscar Freire, Italian ympäriajon voittaja Tom Dumoulin, kolminkertainen Espanjan ympäriajon voittaja Primož Roglič sekä klassikkojen ja cyclocrossin taituri Wout van Aert. Rabobank hyllytti tallia edustaneen Michael Rasmussenin vuoden 2007 Ranskan ympäriajossa johtoasemassa neljä etappia ennen kilpailun loppua häneen kohdistuneiden doping-epäilysten vuoksi. 

Suomalainen Jukka Vastaranta kilpaili aiemmin Rabobank-tallissa.

Joukkueen kokoonpano

2022 
Lähde: UCI

Lähteet

Aiheesta muualla
 tallin kotisivut 
 Cyclingnewsin tallisivu 

Pyöräilytallit
Alankomaiden pyöräily
Geox-TMC

Geox-TMC (UCI-tallikoodi GEO) oli espanjalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Talli oli toiminnassa 2004–2011 ja se saavutti menestystä sekä yhden päivän mittaisissa kilpailuissa, kuten Clásica de San Sebastián, että etappikilpailuissa, joista Juan José Cobo voitti Espanjan ympäriajon 2011. 

Tallin nimi oli kauden 2007 loppuun asti Saunier Duval - Prodir. Prodirin lopetettua tallin sponsoroinnin ja pyörävalmistaja Scottin tulleessa tallin toiseksi pääsponsoriksi kaudelle 2008 talli vaihtoi nimekseen Saunier Duval - Scott. Saunier Duvalin irtisanottua sponsorisopimuksensa Riccardo Riccòn vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa antaman positiivisen doping-näytteen jälkeen talli vaihtoi nimekseen Scott - American Beef. Kaudeksi 2009 joukkue löysi uudet sponsorit lähteneiden Scottin ja American Beefin tilalle ja joukkueen nimi muuttui muotoon Fuji-Servetto. Kaudeksi 2010 pääsponsoriksi tuli terveydenhuoltotuotteita valmistava Footon. Kaudelle 2011 uusiksi sponsoreiksi tulivat italialainen kengänvalmistaja Geox sekä sähkömuuntajia kehittävä monikansallinen TMC. Geox lopetti sponsoroinnin yhden kauden jälkeen, ja talli lopetti toimintansa, koska uutta sponsoria ei löytynyt.

Talli käytti Fujin valmistamia pyöriä sekä SRAM-osasarjaa.

Managerina toimi 2011 Mauro Gianetti, urheilupäällikkönä Joxean "Matxin" Fernández ja apulaisurheilupäällikköinä Daniele Nardello, Stefano Zanini ja Sabino Angoita.

Doping 
Ranskan poliisi pidätti tallin ajajan Riccardo Riccòn 17. heinäkuuta 2008 hänen Ranskan ympäriajon 4. etapilla antamansa positiivisen doping-näytteen jälkeen. Riccòa vastaan nostettiin syyte 18. heinäkuuta 2008, ja talli vetäytyi Ranskan ympäriajosta ennen 12. etapin alkua. 18. heinäkuuta Riccò ja Leonardo Piepoli erotettiin tallista. 23. heinäkuuta 2008 Saunier Duval ilmoitti lopettavansa tallin sponsoroimisen. Ilmoitus annettiin neljä päivää sen jälkeen, kun Barloworld oli antanut vastaavan ilmoituksen.

Kauden 2010 joukkue 
''Tilanne 1. tammikuuta 2010

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tallin viralliset kotisivut 

Espanjalaiset pyöräilytallit