joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Groix’n taistelu

Groix’n taistelu oli Ranskan vallankumoussotiin liittyvä meritaistelu Ranskan länsirannikolla 23. kesäkuuta 1795 Louis Thomas Villaret de Joyeusen johtaman Ranskan laivaston ja Alexander Hoodin johtaman Britannian kuninkaallisen laivaston välillä.

Alexander Hoodin laivasto-osastoon kuului neljätoista linjalaivaa, joista lippulaivana toimi 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva HMS Royal George. Vara-amiraali Villaretin komennossa oli kaksitoista linjalaivaa. Taistelu kesti ainoastaan kaksi tuntia 40 minuuttia, jona aikana kolme ranskalaisalusta vallattiin. Taistelu keskeytyi, kun taistelevat osastot ajautuivat liian lähelle rannikkoa.

Laivastot

Lopputulos 
Ranskalaiset menettivät kolme linjalaivaa, jotka britit valtasivat.

Lähteet

1795
Meritaistelut
Yhdistyneen kuningaskunnan taistelut
Ranskan vallankumoussotien taistelut
Top of the World Tour: Live

Top of the World Tour: Live on yhdysvaltalaisen Dixie Chicks -yhtyeen livealbumi ja musiikki-DVD vuodelta 2003. CD sisältää live-esityksiä yhtyeen "Top of the World Tour" -kiertueelta. DVD sisältää esityksiä ja dokumenttimateriaalia samalta kiertueelta.

Kappaleet

DVD

Konsertti 
 Goodbye Earl
 Some Days You Gotta Dance
 There's Your Trouble
 Long Time Gone
 Tortured, Tangled Hearts
 Travelin' Soldier
 Hello Mr. Heartache
 Cold Day in July
 White Trash Wedding
 Lil' Jack Slade
 A Home
 If I Fall You're Going Down With Me
 Cowboy Take Me Away
 Godspeed (Sweet Dreams)
 Landslide 
 Ready to Run
 Wide Open Spaces 
 Sin Wagon

Muu sisältö 
 Top of the World -video
 Dokumenttimateriaalia

CD 1 
 Goodbye Earl
 Some Days You Gotta Dance
 There's Your Trouble
 Long Time Gone
 Tortured, Tangled Heart
 Travelin' Soldier
 Am I the Only One (Who's Ever Felt This Way)
 Hello Mr. Heartache
 Cold Day in July
 White Trash Wedding
 Lil' Jack Slade

CD 2 
 A Home
 Truth No. 2
 If I Fall You're Going Down with Me
 Mississippi 
 Cowboy Take Me Away
 Godspeed (Sweet Dreams)
 Landslide 
 Ready to Run 
 Wide Open Spaces 
 Top of the World 
 Sin Wagon

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Rolling Stone:

Aiheesta muualla 
 Top of the World Tour: Live discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2003 konserttitallenteet
Dixie Chicksin albumit
Musiikki-DVD:t
Taking the Long Way

Taking the Long Way on Dixie Chicksin seitsemän studioalbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2006. Albumi nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Ruotsissa. Suomessa albumi nousi sijalle 12. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 2 miljoonaa kappaletta.

Albumi voitti viisi Grammy-palkintoa vuonna 2007, mm. vuoden albumin palkinnon.

Kappaleet 
 The Long Way Around – 4:33
 Easy Silence – 4:02
 Not Ready to Make Nice – 3:58
 Everybody Knows – 4:18
 Bitter End – 4:38
 Lullaby – 5:51
 Lubbock or Leave It – 3:54
 Silent House – 5:23
 Favorite Year – 4:29
 Voice Inside My Head – 5:52
 I Like It – 4:34
 Baby Hold On – 5:04
 So Hard – 4:27
 I Hope – 5:25

Bonusraidat

Arvostelut 
 Metacritic: 72/100
 AllMusic: 
 Entertainment Weekly: A
 Rolling Stone: 
 Slant Magazine:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Dixie Chicksin albumit
Rick Rubinin tuottamat albumit
Grammy-palkitut albumit
Ginger Alden

Ginger Alden (s. 13. marraskuuta 1956, Memphis) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän oli Elvis Presleyn naisystävä ja löytäjä kuolinpäivänä. Ginger ja Elvis tapasivat toisensa vuoden 1976 marraskuussa. Elvis ja Ginger menivät kihloihin 26. tammikuuta 1977. Kihlapari viihtyi tiiviisti yhdessä ja Ginger olikin yleensä Elviksen mukana konserttikiertueilla. Ginger nähdäänkin Elviksen vuoden 1977 televisiokonsertissa, Elvis in Concertissa jossa Elvis esittelee kihlattunsa yleisölle. Ginger oli Elviksen löytäjä kuolinpäivänä. Ginger löysi Elviksen makaamassa elottomana kylpyhuoneen lattialla noin klo 14.00, 16. elokuuta 1977. Tämän jälkeen Ginger hälytti kiertuemanageri Joe Espositon ja turvamies Al Stradan paikalle, jotka kutsuivat ambulanssin Gracelandiin. Gingerin kirjoittama kirja "Elvis and Ginger: Elvis Presley´s Fiancèe and Last Love Finally Tells Her Story" julkaistiin 2. syyskuuta 2014. 

Alden oli naimisissa Ron Leyserin kanssa 1991 - 2015. Heillä on yksi lapsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ginger Alden IMBD-tietokannassa

Elvis Presley
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Alexis Copello

Alexis Copello (s. 12. elokuuta 1985) on kuubalaissyntyinen, Azerbaidžania edustava kolmiloikkaaja.

Copello sai 2008 pronssia Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa Calissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Hän saavutti 2009 hopeaa Havannan Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa tuloksella 17,33. Berliinin MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 17,36. Hän voitti 2010 Ibero-Amerikan mestaruuden ja sijoittui toiseksi maanosien cupissa Splitissä. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 17,47 ja voitti kultaa Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa tuloksella 17,21. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 16,92. Lontoon olympialaisissa hän oli samalla tuloksella kahdeksas.

Copello sai Azerbaidžanin edustusoikeuden huhtikuussa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 17,16. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli neljäs tuloksella 17,17. Hän saavutti EM-hopeaa Berliinisä 2018 tuloksella 16,93. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hopeaa 17,04. Hän jäi Münchenin EM-kilpailuissa 2022 karsinnassa ilman tulosta.

Copello hyppäsi ennätyksensä 17,68 Ávilassa 17. heinäkuuta 2011. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 17,24 Liévinissä 5. maaliskuuta 2010.

Lähteet 

Kuubalaiset kolmiloikkaajat
Azerbaidžanilaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
United (Judas Priest)

United on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Judas Priestin kappale albumilta British Steel. Kappale on albumin kolmas single ja melko mahtipontinen. Se syntyi, kun yhtye päätti tehdä hengenostatuslaulun. Kappale ei sisällä kitarasooloa.

Kokoonpano 
 Rob Halford – laulu
 Glenn Tipton – kitara
 K.K. Downing – kitara
 Ian Hill – basso
 Dave Holland – rummut

Aiheesta muualla 
 Discogs

Judas Priestin kappaleet
Vuoden 1980 kappaleet
David Pownall

David Pownall (s. 19. toukokuuta 1938 Liverpool, Britannia) on brittiläinen kirjailija. Hän on julkaissut näytelmiä, novelleja ja romaaneja. Pownall valmistui Keelen yliopistosta vuonna 1960 ja työskenteli Fordin henkilöstöosastolla ja kaivosyhtiö Anglo Americanissa, ennen kuin ryhtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi. Hän on Paines Plough -kiertueteatterin toinen perustaja.

Suomessa hänen näytelmistään on esitetty Mestariluokkaa.

Valikoima teoksia

All the World Should Be Taxed  
As We Lie
An Audience Called Edouard
Barricade
Beauty and the Beast
Beef
Black Star
Buck Ruxton
Crates on Barrels
Death of a Faun
Dinner Dance
The Dream of Chief Crazy Horse
The Edge
Elgar's Rondo

Elgar's Third
Gaunt
Getting the Picture
The Hot Hello
How Does the Cukoo Learn To Fly?
How to Grow a Guerrilla
The Human Cartoon Show
King John's Jewel
Ladybird, Ladybird
The Last of the Wizards
Later
Lile Jimmy Williamson
Lions and Lambs
Livingstone and Sechele

Mestariluokka (Master Class)
Motocar
Music to Murder By
My Father's House
Nijinsky: Death of a Faun
Pride and Prejudice
The Pro  
Richard III, Part Two
Rousseau's Tale
Seconds at the Fight for Madrid
A Tale of Two Town Halls
Torch No 1
The Viewing

Lähteet

Aiheesta muualla
 David Pownallin kotisivu
 David Pownall  — The Playwrights Database, Doollee
 David Pownall Radio Plays

Englantilaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
51 (luku)

51 (viisikymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 50 ja seuraa luku 52.

Matematiikassa 
 51 on puolialkuluku ja siten yhdistetty luku.
 51 on lukua 1 lukuun ottamatta pienin luku, joka on sekä viisikulmioluku että keskitetty viisikulmioluku.
 51 voidaan muodostaa kolmen neliöluvun summana kahdella tavalla: 72 + 12 + 12 ja 52 + 52 + 12.
 51 on palindromi binäärijärjestelmässä: 1100112.
 51 on palindromi nelijärjestelmässä: 3034.

Luonnontieteissä 
 51 on antimonin järjestysluku.
 Vanadiini-51 on vanadiinin vakaa isotooppi.

Muualla 
 51 on Perun kansainvälinen suuntanumero.
 North American P-51 Mustang oli amerikkalainen hävittäjäkone.
 Kantatie 51 kulkee Helsingin ja Raaseporin välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Kerrynbeagle

Kerrynbeagle (, ) joka tunnetaan myös nimellä kerrynjäniskoira, on irlantilainen koirarotu, jonka Irish Kennel Club on virallisesti tunnustanut.


Ulkomuoto 
Desmond Morriksen mukaan kerrynbeagle ei ole tyypiltään eikä varsinkaan kooltaan beagle, minkä vuoksi hän pitää nimitystä "kerrynajokoira" (Kerry Hound) rodulle sopivampana. Se on keskikokoinen, lyhytkarvainen, leveäpäinen ja pitkäkorvainen ajokoira. Sen rakenne on monia englantilaisia ajokoiria kevyempi. Yleisin väri on black & tan, mutta myös ruskea-valkoinen, sinitäplikäs ruskein merkein ja kolmivärinen (tricolor) hyväksytään. Säkäkorkeus on 56–66 cm (keskimäärin 61 cm) ja paino 20–27 kg.

Luonne ja käyttäytyminen 
Rotu on nopea ja sisukas. Se tulee hyvin toimeen lasten ja muiden koirien kanssa. Sillä on voimakas metsästysvietti, mutta siitä saa myös hyvän seurakoiran. Sen liikunnantarve on runsas, ja se vaatii päivittäin tavallisten lenkkien lisäksi mahdollisuuden vapaana juoksemiseen.

Alkuperä 

Kerryn kreivikunnasta kotoisin oleva kerrynbeagle on yksi vanhimmista irlantilaisista ajokoirista, ja sen uskotaan polveutuvan joko vanhasta rodusta nimeltä southern hound tai kelttienvinttikoirasta. Ryanin perhe Limerickin kreivikunnassa on kasvattanut rotua 1700-luvulta 1900-luvulle asti. Perheen esi-isä haki alkuperäisen jalostusmateriaalin Lounais-Ranskasta noin 1730-luvulla, joten tärkein kantarotu lienee ollut ariègenajokoira. Myös varhainen vihikoira tai sen edeltäjä lienee vaikuttanut kerrynbeaglen perimään.

Rodun viralliset sukutaulut johtavat vuoteen 1794 asti.

Käyttötarkoitus 
Alun perin rotua, joka tunnettiin tuolloin nimellä gadhar, käytettiin vain saaliin jäljittämiseen ja liikkeelle ajamiseen kookkaampien irlanninsusikoirien hoitaessa sen jälkeen ajon ja kiinni saamisen. Se jalostettiin jäniksen ja hirven ajoon, mutta nykyisin sitä on käytetty myös ketun metsästykseen.

Vaikutus nykyisiin rotuihin 
Osa Yhdysvaltoihin muuttaneista irlantilaisista siirtolaisista vei uuteen maahan mukanaan kerrynbeagleja, jotka vaikuttivat siellä sekä amerikankettukoiran että mustaruskean pesukarhukoiran kehitykseen.

Katso myös 
 Beagle
 Beagle-harrier

Lähteet 
 Cunliffe, Juliette (2001): Encyclopedia of Dog Breeds. Parragon. ISBN 0-7525-6561-3. 
 Gondrexon, A. & Browne, Ives: Maailman koiraopas.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Rotumääritelmä

FCI:n ulkopuoliset rodut
Ajokoirat
Irlantilaiset koirarodut
Rockford (Illinois)

Rockford on Yhdysvaltojen  Illinoisin osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2009 siellä oli 157 280 asukasta.

Kaupunki sijaitsee osavaltion pohjoisosassa. Mississippin sivujoki Rock River virtaa kaupungin läpi. Kaupungin paikalla sijaitsi aiemmin kylä, jolle sen  vuonna 1834 perustanut Germanicus Kent antoi nimen  Midway, "Puolimatka", koska se oli puolessa välissä Chicagon ja hänen kotipaikkansa välillä. Nimi vaihdettiin Rockfordiksi vuonna 1837, ja vuonna 1852 se sai kaupunkioikeudet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Illinoisin kaupungit
Sarja suomalaisiin teemoihin

Sarja suomalaisiin teemoihin eli Seitsemän sovitusta suomalaisista kansanlauluista () on Dmitri Šostakovitšin säveltämä sarja sopraanolle, tenorille ja kamariyhtyeelle vuodelta 1939. Se tilattiin alun perin puna-armeijan voitonparaatia varten, joka olisi järjestetty  Helsingissä talvisodan päätteeksi. Tilaaja oli Leningradin puoluesihteeri Andrei Ždanov. Talvisota oli nöyryytys puna-armeijalle, ja sävellys jäi unohduksiin. Sarja löydettiin uudelleen ja esitettiin vasta vuonna 2001. 

Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri on levyttänyt sarjan Juha Kankaan johdolla vuonna 2002 ruotsalaiselle BIS-levymerkille. Laulusolisteina esiityvät Anu Komsi ja Tom Nyman.

Sarjan osat:
 Energico (orkesteri)
 Taivas on sininen ja valkoinen
 Lento non troppo (orkesteri)
 Tämän kylän tytöt ovat tilulilulei
 Mansikka on punanen marja
 Jos mie saisin jouten olla
 Minun kultani kaunis on.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Dmitri Šostakovitšin teokset
1930-luvun musiikkiteokset
Etelävenäjänvinttikoira

Etelävenäjänvinttikoira (Stepnaya Borzaya) l. kriminvinttikoira (Krimskaya Borzaya) on venäläinen koirarotu. Paikallisittain se tunnetaan nimellä ahk-tazi eli "valkoinen tazy". Tazy on yleinen vinttikoiraa koskeva nimitys, joka tarkoittaa persiaksi arabia: yleisimmin sillä viitataan keskiaasianvinttikoiraan, mutta lisäksi mm. salukia, afgaaninvinttikoiraa ja muitakin vinttikoirarotuja on kutsuttu samalla nimellä.

Ulkomuoto 
Etelävenäjänvinttikoira muistuttaa ulkoisesti melko paljon sloughia. Se on lyhytkarvainen ja erittäin nopea vinttikoira, jolla on kartiomainen ja leveä kallo, pitkä pää, heikko otsapenger ja pitkä kuono. Se on riippukorvainen, suurisilmäinen ja pitkäraajainen. Sen kaula on keskipitkä, lantio kaareva, rintakehä syvä ja vatsalinja ylösvetäytynyt. Pitkä häntä kaartuu liikkuessa selän päälle mutta riippuu levossa. Karvapeite on n. 4–5 cm pitkää. Väritys vaihtelee valkoisesta kermaan, mutta toisinaan se voi olla myös ruskea eri sävyissään tai brindle. Uroksen säkäkorkeus on 62–70 cm ja nartun 59–67 cm.

Alkuperä 
Vuoden 1917 Venäjän vallankumous tuhosi monta aristokraattista metsästyskenneliä, minkä seurauksena moni chortai hylättiin kadulle, jossa ne risteytyivät paikallisten koirien kanssa. Tämän metsästyskoiran eteenpäin jalostamiseen on sittemmin käytetty myös keskiaasianvinttikoiraa, mikä osittain selittää sen paikallisen, tähän rotuun viittaavan nimen. Sitä käytetään jäniksen, pienen hirven, ketun ja suden metsästykseen, ja sen sanotaan kykenevän ottamaan hämmästyttävän nopeita, lyhyitä spurtteja lähtiessään saaliinsa perään. Samassa tilanteessa esimerkiksi venäjänvinttikoiran sanotaan kiihtyvän vastaavaan nopeuteen liian hitaasti ja uupuvan liian nopeasti. Vuonna 1952 etelävenäjänvinttikoira hyväksyttiin Moskovan kynologisessa kongressissa eteenpäin kehitettäväksi kolmen muun vinttikoiran ohella.

Kaukasus, Volga ja Don ovat rodun tärkeimmät alkuperäiset elinalueet, ja siellä sitä kasvattavat lähinnä kirgiisiheimot.

Lähteet

Viitteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Vinttikoirat
Venäläiset koirarodut
Alistair Cooke

Alistair Cooke (synt. Alfred Cooke; 20. marraskuuta 1908 Salford, Iso-Britannia – 30. maaliskuuta 2004 New York, New York, Yhdysvallat) oli brittiläissyntyinen lehtimies, ja radio- ja televisiotoimittaja. Yhdysvaltoihin hän muutti vuonna 1937, ja sai maan kansalaisuuden 1941. Cooke teki BBC:lle Letter From America -radio-ohjelmaa vuodesta 1946 alkaen 58 vuoden ajan. The Guardianiin Cooke kirjoitti 1945–1972.

Emmy-palkinnon Cooke sai televisiosarjoistaan America ja Masterpiece Theatre. Peabody-palkinnon Cooke sai 1952. Hänellä on myös tähti Hollywood Walk of Famella. KBE-arvonimen hän sai 1973. Eräänä merkittävimpänä kunnianosoituksenaan Cooke oli puhujana Yhdysvaltain kongressin 200-vuotisjuhlaistunnossa 1974. 

Yle TV2 -kanavalla esitettiin 1970-luvun puolivälissä – Yhdysvaltojen 200-vuotisjuhlien alla – Alistair Cooken 13-osainen, BBC:n ja Time-Life-kustannusyhtiön yhdessä tuottama televisiosarja Uusi manner (America, 1972–1973).

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Letter from America -ohjelman kotisivut 
 The Museum of Broadcast Communication: Alistair Cooke 

Brittiläiset radiotoimittajat
Televisiotoimittajat
Brittiläiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset toimittajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Amr Khaled

Amr Mohamed Helmi Khaled (; s. 5. syyskuuta 1967) on islamilainen saarnaaja Egyptistä. Hän on saavuttanut arabimaailmassa huomattavaa suosiota televisio-ohjelmiensa myötä. Hän on toiminut myös kirjanpitäjänä, joksi hän valmistui Kairon yliopistosta vuonna 1988. Hän alkoi saarnata moskeijoissa vuonna 1990 ja valmistui islamin opinnoista vuonna 2001.

Khaled on ajanut muun muassa ”uskoon perustuvaa kehitystä” arabimaailmassa ja rauhanomaisia välejä länteen. Hän on myös kampanjoinut tupakointia vastaan ja puhunut naisten konservatiivisen pukeutumisen puolesta. Muhammad-pilapiirrosjupakan jälkeen hän isännöi maaliskuussa 2006 Kööpenhaminassa uskontojen välistä konferenssia. Time-lehdessä hän on päässyt sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut. , 

Egyptiläiset henkilöt
Islamilaiset teologit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Muslimisaarnaajat
Suomen arkeologinen seura

Suomen arkeologinen seura on vuonna 1982 perustettu yhdistys, jonka tavoitteena on ylläpitää suomalaisten arkeologien keskinäisiä yhteyksiä, virittää alan keskustelua ja kohottaa tutkimuksen tasoa. Seura julkaisee Muinaistutkija-lehteä.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut.

Arkeologia
Suomalaiset tiedeyhdistykset
Fabrice Lapierre

Fabrice Lapierre (s. 17. lokakuuta 1983 Réduit, Mauritius) on australialainen pituushyppääjä.

Vuonna 2002 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui pituushypyssä toiseksi ja karsiutui 100 metrin juoksussa puolivälierissä. Hän on opiskellut Texasissa Yhdysvalloissa ja vuonna 2005 hän voitti pituushypyssä NCAA-mestaruuden. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän sijoittui pituushypyssä kolmanneksi tuloksella 810 cm. Samana vuonna hän kilpaili yleisurheilun maailmancupissa Oseanian joukkueessa sijoittuen pituushypyssä kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui tuloksella 790 cm. Yleisurheilufinaalissa 2008 hän voitti pituushypyn tuloksella 814 cm.

Heinäkuussa 2009 Madridissa Lapierre hyppäsi ennätyksekseen 835 cm. Samassa kilpailussa hän hyppäsi 3,6 m/s myötätuulessa 857 cm. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän hyppäsi neljänneksi tuloksella 821 cm. Pronssia vei hänen maanmiehensä Mitchell Watt tuloksella 837 cm. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin tuloksella 833 cm. Lapierre voitti Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 pituushypyn MM-kultaa tuloksella 817 cm. Huhtikuussa 2010 hän voitti Australian-mestaruuden hypättyään 3,1 m/s myötätuulessa 878 cm. Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 830. Maanosien cupissa 2010 hän oli seitsemäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa 2011, Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ja Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. Glasgow’n kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 800 cm. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui toiseksi tuloksella 824 cm. Portlandin sisäratojen MM-kisoissa 2016 hän sijoittui toiseksi Oseanian halliennätyksellä 825 cm. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli kymmenes, Lontoon MM-kilpailuissa 2017 yhdestoista ja Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 kahdestoista.

Lapierre on voittanut Australian mestaruuden pituushypyssä vuosina 2006, 2009, 2010, 2013 ja 2016.

Henkilökohtaiset ennätykset
 100 metrin juoksu: 10,56 (2002)
 200 metrin juoksu: 21,40 (2000)
 Pituushyppy: 840 (2010)
 Kolmiloikka: 15,24 (2004)

Sisäradat
 Pituushyppy: 825 (2016, Oseanian ennätys)

Lähteet
 
 Lapierre Australian yleisurheiluliiton sivuilla 
 Tilastopajan profiili

Viitteet

Australialaiset pituushyppääjät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Konstantinopolin rauha (1736)

Konstantinopolin rauha oli 17. lokakuuta 1736 Istanbulissa Osmanien valtakunnan ja Safavidien Persian välillä solmittu rauha, joka päätti Turkin–Persian sodan 1730–1736. Rauha merkitsi myös Persian ja Venäjän keisarikunnan välillä vallinneen liittolaisuuden loppumista ja Persian eroamista vuonna 1735 alkaneesta Venäjän–Turkin sodasta.

Osmanien valtakunta ja Persia olivat sopineet vihollisuuksien lopettamisesta jo kahdesti. 10. tammikuuta 1732 suurvisiiri Topal Osman pašša oli solminut rauhan šaahi Tahmasp II:n kanssa, mutta sopimus ei tyydyttänyt kumpaakaan osapuolta. Kenraali Nadir Šah syrjäytti Tahmaspin ja asetti hänen tilalleen nimelliseksi hallitsijaksi Abbas III:n, joka oli virkaan astuessaan kahdeksan kuukautta vanha. Samaan aikaan sulttaani Mahmud I erotti suurvisiirin ja asetti hänen tilalleen Hekimoğlu Ali paššan, jonka tuli valmistella sodan jatkamista. Sotamenestys oli tasaista ja vihamielisyydet päättyivät Bagdadin paššan välittämään rauhaan 1734. Seuraavana vuonna Venäjä kuitenkin solmi liittolaissopimuksen Persian kanssa palauttaen tälle aiemmin valtaamansa maat ja sota jatkui jälleen. Uudet rauhantunnustelut aloitettiin joulukuussa 1735.

Lokakuussa 1736 "Persian Napoleoniksi" kutsuttu Nadir Šah solmi pysyvämmän rauhan Osmanien valtakunnan kanssa Istanbulissa. Sodan viimeisenä vuonna Persia oli menestynyt taisteluissa ja sopimus oli sille siksi edullinen. Valtakuntien väliset rajat sovittiin samoiksi, kuin ne olivat olleet osmanisulttaani Murat IV:n aikana noin 100 vuotta aiemmin. Osmanit eivät kuitenkaan olleet pahoillaan, sillä he saattoivat nyt keskittää joukkojaan pohjoiseen Venäjää vastaan. Voittojensa ansiosta Nadir Šah valitutti itsensä uudeksi Persian šaahiksi ja hän jatkoi vuonna 1726 alkanutta sotaa Afganistania vastaan. Nadir lakkautti edeltävän kuningashuoneen, Safavidin dynastian ja perusti oman Afsharidin dynastian.

Katso myös 
 Belgradin rauha
 Nissan rauha

Lähteet 

Rauhansopimukset
Osmanien valtakunnan sodat
Iranin sodat
Istanbulin historia
1700-luvun kansainväliset sopimukset
1736
Vahverot

Vahverot (Cantharellus) Cantharellaceae-heimoon kuuluva sienisuku, jonka lajeista monet ovat hyviä ruokasieniä. Keltavahvero eli kantarelli ja suppilovahvero sekä kosteikkovahvero ovat myös kauppasieniä.

Lajeja 
 Kalvasvahvero (Cantharellus pallens)
 Keltavahvero eli kantarelli (Cantharellus cibarius)
 Kosteikkovahvero eli kelta-torvisieni (Cantharellus lutescens)
 Lehtovahvero eli harmaa torvisieni (Cantharellus cinereus)
 Nuhruvahvero (Cantharellus melanoxeros)
 Suppilovahvero (Cantharellus tubaeformis)

Muihin taksoneihin kuuluvat vahvero-nimiset sienet 
Valevahvero (Hygrophoropsis aurantiaca) ei kuulu lainkaan vahveroihin vaan Boletales-lahkoon. Se on saanut nimensä siitä, että se muistuttaa keltavahveroa.

Katso myös 
 Harmaa vahvero

Lähteet

Aiheesta muualla 
Funet: Vahverot (Cantharellus)

Cantharellaceae
Silmäasema

Silmäasema Oy on suomalainen yritys, joka oli vuonna 2017 liikevaihdoltaan Suomen toiseksi suurin optikkoketju ja suurin silmäsairaalaketju. Yhtiön osake noteerattiin Helsingin pörssissä vajaan kolmen vuoden ajan (2017-2020), mutta yhtiö poistui 2020 pörssistä yksityisen  Coronaria-konsernin (Cor Group) saatua osakekannan haltuunsa. Coronaria on suomalainen lääkärijohtoinen yritys, joka on konserniin kuuluvien Silmäaseman ja Medilaserin myötä Suomen suurin yksityinen silmäterveyden palveluntarjoaja. 

Ensimmäinen Silmäasema-liike avattiin Kuopioon vuonna 1975 optikko Timo Raaskan ja silmälääkäri Pentti Sihvolan aloitteesta. Vuonna 2020 liikevaihdoksi ilmoitettiin 117,8 milj. euroa, ja tilikauden tulokseksi 2,9 miljoonaa euroa.

Vuonna 2021 Silmäasema ilmoitti yritykseen kuuluvan Suomessa noin 150 optikkomyymälää ja 18 silmäsairaalaa. Lisäksi yrityksellä oli kuusi myymälää Virossa. Yritys työllistää noin 1 000 silmäterveyden asiantuntijaa. 

Silmäasema on S-ryhmän valtakunnallinen partneri. Silmäasemalle on myönnetty avainlipputunnus.

Lähteet 

Terveydenhoitoalan yritykset
Optikkoliikkeet
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Asia on ananas

Asia on ananas on Alwari Tuohitorven albumi vuodelta 1975. Se äänitettiin syksyllä 1975 Tukholmassa Marcus-studiolla.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Seppo Alajoki – kitara, laulu
 Jukka Rautiainen – kitara, laulu
 Mika Sundqvist – bassokitara, laulu
 Raimo Pikanen – rummut, laulu

Aiheesta muualla 
 Asia on ananas discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Alwari Tuohitorven albumit
Vuoden 1975 albumit
Kopo

Kopo (erdélyi kopó) eli transilvanianajokoira on unkarilainen koirarotu. Se on melko harvinainen, mutta Suomeen tuotiin 1980-1990-lukujen aikana kolme yksilöä ja niitä on viety jonkin verran myös Yhdysvaltoihin.

Ulkomuoto 
Kopo on keskikokoinen, lyhytkarvainen ajokoira. Rakenteeltaan se on atleettinen ja virtaviivainen. Sillä on ovaalinmuotoiset tummat silmät ja riippuvat korvat. Häntä on sapelimainen ja joko hieman ylöspäin kaartuva tai riippuva. Sallitut värit ovat musta ruskein merkein ja ruskea tan-merkein. Rodusta on kaksi eri kokomuunnosta, yleisempi pitkäraajainen ja harvinaisempi lyhytraajainen.

Luonne ja käyttäytyminen 
Rotu on rakastava, tottelevainen, utelias, sopeutuvainen ja älykäs, ja sillä on erittäin hyvä suuntavaisto. Se on perheeseensä kiintyvä ja lempeä, mutta kuitenkin myös suojeleva, minkä vuoksi siitä saa hyvän vahtikoiran. Tarkkavaistoisena se ymmärtää milloin on kyse oikeasta vaarasta ja toimii tilanteen mukaisesti. Pihallinen asunto on kopolle paras ratkaisu, mutta se sopeutuu myös kerrostaloon kunhan sillä on mahdollisuus päästä myös tarpeeksi usein ulos purkamaan energiaansa. Korkean riistavietin vuoksi se tulisi pitää aitaamattomalla alueella aina kytkettynä.

Alkuperä 

Kopo jalostettiin Transilvaniassa aikana jolloin se oli vielä osa Unkaria. Alkujaan se toimi lähinnä kuninkaallisten ja muun aateliston apuna hirven, karhun, suden, villisian ja ilveksen metsästyksessä vuoristo-olosuhteissa. Vuosisatojen aikana se oppi kestämään kotimaansa vaihtelevaa ilmastoa. Suomen ensimmäinen kopo, uros Difali Ekes Jako, tuotiin maahamme vuoden 1981 lopulla. Vuonna 1989 tuotiin nartut Ecs-Laki Ada ja Szt.Anna To-Menti Csöre.

Hoito 
Karvapeite pestään vain tarvittaessa ja tarvitsee harjaustakin ainoastaan satunnaisesti. Karvanlähtöaika on kaksi kertaa vuodessa.

Katso myös 
Itävallanajokoira
Puolanjahtikoira

Lähteet 
Rare Breed
Rare Breed
Koiranet

FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
SKL 6 Ajavat koirat
Ajokoirat
Romanialaiset koirarodut
Unkarilaiset koirarodut
Puu-Myllypuro

Myllykylä (toiselta nimeltään Puu-Myllypuro) on uusi puutaloalue Itä-Helsingin Myllypuron eteläosassa. Kaksikerroksisissa omakotitaloissa, rivitaloissa ja paritaloissa on yhteensä 125 asuntoa. Ensimmäisten talojen rakentamisesta vastasi pientalovalmistaja Finndomo, jonka rakentamiin asuntoihin sovellettiin Hitas-menettelyä. Energiataloudellisuus on huomioitu erityisen tarkasti rakennusten suunnittelussa. Alueelle valmistuu myös työ- ja liikehuoneistoja sekä asukkaiden yhteistiloja.

Alueen ideoimiseksi pidettiin vuonna 2003 Puinen kaupunkikylä -arkkitehtikilpailu, jonka voitti arkkitehtityöhuone Artto-Palo-Rossi-Tikka. Alue kaavoitettiin voittaneen ehdotuksen pohjalta arkkitehti Aaro Arton ja Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston yhteistyönä. Kaava vahvistettiin 2007, ja rakentaminen aloitettiin 2010 alussa.

Myllykylän rakentaminen jatkuu edelleen ja 2017 mennessä alueen asukasluku on noin 2 000.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kuvia Puu-Myllypuron rakentamisesta
 Myllypuro Wooden Village, APRT

Myllypuro
Limbourgin veljekset

Limbourgin veljekset eli de Limbourg olivat kolme alankomaalais-ranskalaista taiteilijaa, Pol, Jean (Hennequin) ja Hermant. He syntyivät noin 1385–1387 ja kuolivat ilmeisesti ruttoon 1416. He ovat erityisen kuuluisia Les Très Riches Heures du Duc de Berry -rukouskirjan miniatyyrimaalauksista (1413–1416).

Maalaukset edustavat hienostunutta gotiikan maalaustaidetta, mutta ne olivat myös osa realistisen maalaustyylin läpimurtoa. Limbourgin veljekset työskentelivät 1400-luvun alussa Berryn herttuan hovissa. Siellä maalatuissa rukouskirjan kuukausia esittävissä kalenterikuvissa esiintyy ensimmäistä kertaa taidehistoriassa ihmisiä arkisissa askareissa. Aiheet kuvaavat vuodenaikoihin liittyviä talonpoikaistöitä ja hovielämää. Kirjan maisemakuvauksia pidetään erityisen merkittävinä. Mukana on muun muassa Euroopan taiteen ensimmäinen lumimaisema helmikuun kohdalla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Keskiajan taiteilijat
Miniatyyrimaalaus
Alankomaalaiset taidemaalarit
Sisarukset
NBA-kausi 1992–1993

NBA-kausi 1992–1993 oli NBA-liigan 47. kausi. Runkosarja alkoi 6. marraskuuta 1992 ja päättyi 25. huhtikuuta 1993. Chicago Bulls voitti kolmannen peräkkäisen mestaruutensa kaadettuaan Phoenix Sunsin 20. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.

Tapahtumia

 Tähdistöottelu pelattiin Salt Lake Cityssä ja lännen joukkue voitti ottelun jatkoajan jälkeen lukemin 135–132. Kotiyleisön riemuksi ottelun parhaan pelaajan palkinnon jakoivat Utah Jazzin Karl Malone ja John Stockton.
 Phoenix Suns pelasi ensimmäisen kautensa America West Arenassa.
 San Antonio Spurs pelasi viimeisen kautensa HemisFair Arenassa.
 Charlotte Hornetsista tuli ensimmäinen 80-luvun lopulla liigaan liittyneistä joukkueista, joka voitti pudotuspeleissä ottelusarjan.
 Michael Jordan ylitti 20000 pisteen rajapyykin ja sivusi Wilt Chamberlainin ennätystä voitettuaan pistetilaston seitsemännen kerran.
 Michael Jordan teki vähintään 40 pistettä neljässä peräkkäisessä finaaliottelussa ja teki finaaleissa keskimäärin 41 pistettä. Molemmat ovat NBA:n ennätyksiä.
 Chicago Bullsista tuli ensimmäinen joukkue lähes 30 vuoteen, joka voittaa kolme peräkkäistä mestaruutta.
 7. kesäkuuta New Jersey Netsin Dražen Petrović kuoli auto-onnettomuudessa Münchenissä, ja 27. heinäkuuta Boston Celticsin Reggie Lewis kuoli sydänkohtaukseen harjoituksissa. Joukkueet jäädyttivät molempien pelaajien numerot.
 Dallas Mavericksista tuli liigan historian kolmas joukkue, joka hävisi kauden aikana 70 ottelua.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Charles Barkley, Phoenix Suns
 Vuoden tulokas: Shaquille O’Neal, Orlando Magic
 Vuoden puolustuspelaaja: Hakeem Olajuwon, Houston Rockets
 Paras kuudes pelaaja: Clifford Robinson, Portland Trail Blazers
 Kehittynein pelaaja: Chris Jackson, Denver Nuggets
 Vuoden valmentaja: Pat Riley, New York Knicks
 Finaalien MVP: Michael Jordan, Chicago Bulls

NBA-kaudet
Vuoden 1992 koripallo
Vuoden 1993 koripallo
NBA-kausi 1991–1992

NBA-kausi 1991–1992 oli NBA-liigan 46. kausi. Runkosarja alkoi 1. marraskuuta 1991 ja loppui 19. huhtikuuta 1992. Chicago Bulls uusi 14. kesäkuuta edelliskauden mestaruutensa voitettuaan Portland Trail Blazersin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.

Tapahtumia

 Yhtenä urheiluhistorian dramaattisimmista tapahtumista Los Angeles Lakersin Magic Johnson ilmoitti ennen kauden alkua lopettavansa uransa saatuaan HIV-tartunnan.
 Philadelphia 76ersin Charles Barkley kunnioitti Johnsonin uraa vaihtamalla pelinumeronsa kauden ajaksi 32:een.
 Selkävaivojen vuoksi Boston Celticsin Larry Bird lopetti uransa kauden jälkeen. Näin tuli päätökseen myös ns. Bird vs. Magic -aikakausi.
 Tähdistöottelu pelattiin Orlandossa ja lännen joukkue voitti sen lukemin 153–113. Ottelun parhaana pelaajana palkittiin uransa loppumisesta huolimatta avausviisikkoon äänestetty Magic Johnson.
 Utah Jazz pelasi ensimmäisen kautensa Delta Centerissä.
 Phoenix Suns pelasi viimeisen kautensa Arizona Veterans Memorial Coliseumissa.
 Dennis Rodman kirjautti kauden aikana 1530 levypalloa (18.7 per ottelu). Molemmat olivat korkeimmat lukemat sitten kauden 1971–1972.
 Michael Jordan teki ennätyksen tekemällä finaaliottelussa yhden puoliajan aikana 35 pistettä.
 Miami Heatista tuli viimeinen 80-luvun lopun uusista joukkueista, joka pääsi pudotuspeleihin. 14 vuotta myöhemmin Miamista tuli ensimmäinen näistä joukkueista, joka voitti mestaruuden.
 17. joulukuuta Cleveland Cavaliers voitti Miami Heatin murskalukemin 148–80. 68 pisteen voittomarginaali on NBA:n ennätys.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Michael Jordan, Chicago Bulls
 Vuoden tulokas: Larry Johnson, Charlotte Hornets
 Vuoden puolustuspelaaja: David Robinson, San Antonio Spurs
 Paras kuudes pelaaja: Detlef Schrempf, Indiana Pacers
 Kehittynein pelaaja: Pervis Ellison, Washington Bullets
 Vuoden valmentaja: Don Nelson, Golden State Warriors
 Finaalien MVP: Michael Jordan, Chicago Bulls

NBA-kaudet
Vuoden 1991 koripallo
Vuoden 1992 koripallo
NBA-kausi 1990–1991

NBA-kausi 1990–1991 oli NBA-liigan 45. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1990 ja päättyi 21. huhtikuuta 1991. Chicago Bulls juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta kaadettuaan 12. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa Los Angeles Lakersin otteluvoitoin 4–1.

Tapahtumia

 Tähdistöottelu pelattiin Charlottessa ja idän joukkue voitti sen lukemin 116–114. Philadelphia 76ersin Charles Barkley palkittiin ottelun parhaana pelaajana.
 Minnesota Timberwolves pelasi ensimmäisen kautensa Target Centerissä.
 30. joulukuuta, vuoden 1990 viimeisessä pelissä Orlando Magicin Scott Skiles teki uuden NBA:n ennätyksen antamalla 30 koriin johtanutta syöttöä.
 Utah Jazz pelasi viimeisen kautensa Salt Palacessa.
 Liiga otti käyttöön epäurheilijamaisen virheen.
 Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1981 Los Angeles Lakers ei ollut runkosarjassa läntisen konferenssin ykkönen. Lakers ylsi silti finaaleihin voittamalla ennakkosuosikki Portland Trail Blazersin konferenssifinaaleissa.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Michael Jordan, Chicago Bulls
 Vuoden tulokas: Derrick Coleman, New Jersey Nets
 Vuoden puolustuspelaaja: Dennis Rodman, Detroit Pistons
 Paras kuudes pelaaja: Detlef Schrempf, Indiana Pacers
 Kehittynein pelaaja: Scott Skiles, Orlando Magic
 Vuoden valmentaja: Don Chaney, Houston Rockets
 Finaalien MVP: Michael Jordan, Chicago Bulls

NBA-kaudet
Vuoden 1990 koripallo
Vuoden 1991 koripallo
Tutkivan teatterityön keskus

Tutkivan teatterityön keskus on Tampereen yliopiston informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnan  tutkimus- ja asiantuntijayksikkö. Keskus on perustettu vuonna 2007. Sen johtajana toimii  Mika Lehtinen (TeM). Keskuksen toimintaan osallistuvat myös Tampereen yliopiston teatterin ja draaman tutkimus sekä Tampereen ammattikorkeakoulu.

Toiminta ja hankkeet
Tutkivan teatterityön keskuksen tarkoituksena on kehittää teattereiden taiteelliseen, tuotannolliseen ja tekniseen toimintakulttuuriin liittyviä käytäntöjä. Samalla tuotetaan yliopistotason tutkimusta sekä julkaisuja osana perus- ja jatkotutkintoja. Opetusministeriö myönsi Tampereen yliopistolle rakenteellisen kehittämisen hankerahoitusta vuosille 2007–2009. Myös Tampereen kaupunki rahoittaa Tutkivan teatterityön keskuksen toimintaa.

Tutkivan teatterityön keskus oli mukana kansainvälisessä Prospero-hankkeessa vuosina 2009-2011. Prospero oli eurooppalainen teatterihanke, jossa olivat Tutkivan teatterityön keskuksen lisäksi mukana  Théâtre National de Bretagne (Rennes),  Emilia Romagna Teatro Fondazione (Modena), Théâtre de la Place ( Liège),  Fundacão Centro Cultural de Belém (Lissabon) sekä (Schaubühne am Lehniner Platz Berlin) (Berliini). Prospero-hankkeen tuotannot kiersivät osanottajakaupungeissa. Suomessa tuotannot nähtiin Tampereen Teatterikesän ohjelmistossa vuosina 2009–2012.

Muita Tutkivan teatterityön keskuksen hankkeita ovat olleet mm. VIMMA (2013-2014), Vaikuttava sirkus (2011-2014), TEKIJÄ - Teattereiden kiertuejärjestelmä - Turnénätverk for teater (2011-2013), Voimaa taiteesta (2010-2013), Sosiaalinen sirkus (2009-2011) sekä YLÖS - ammattiteattereiden yleisötyön kehittäminen (2009-2010).

Lähteet
 Tutkivan teatterityön keskus

Aiheesta muualla
 Tutkivan teatterityön keskuksen verkkosivut 
 Näyttelijäntyön laitoksen verkkosivut
 Tampereen yliopiston Viestinnän, median ja teatterin yksikön verkkosivut 

Tampereen yliopisto
Tampereen yliopisto (1925–2018)
Teatteri Suomessa
Indy

Indy on rullalaudalla tai lumilaudalla suoritettava temppu. Tempussa tekijä ottaa taaimmaisella kädellä jalkoja osoittavaan suuntaan laudasta kiinni. Rullalaudalla pitää tehdä korkea ollie, jotta on aikaa ottaa laudasta kiinni.

Katso myös
Lautailuslangi

Rullalautailutemput
Lumilautailu
Juho Hacklin

Juho Hacklin (s. 8. helmikuuta 1985 Jokioinen) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Sisäpelissä Hacklinin rooli on vaihtaja, ja hänet tunnetaan erityisesti korkeista pomppulyönneistään.

Hacklin debytoi Superpesiksessä vuonna 2007 Kouvolan Pallolyöjien joukkueessa, jossa hän pelasi kauteen 2022 saakka. Syksyllä 2022 Hacklin teki pelaajasopimuksen Joensuun Mailan kanssa ja vaihtoi näin seuraa ensimmäistä kertaa pelaajaurallaan.

Hacklin on pelannut 412 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 16+229 juoksua, tuonut 278 juoksua ja kerännyt 1 814 kärkilyöntipistettä.

Siviiliammatiltaan Hacklin on palomies.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Joensuun Mailan pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Iso-Poro

Iso-Poro  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä ja joka sijaitsee Pohjois-Päijänteellä Murtoselällä.

Maantietoa 
Saari on 1,7 kilometriä pitkä, 750 metriä leveä ja sen pinta-ala on 77,1 hehtaaria . Se sijaitsee Murtoselän länsiosassa Poroselän eteläpuolella. Saarelta on matkaa lännessä sijaitsevan Kinkomaan rantaan 800 metriä. Mantereen puolella sijaitsee salmessa pienempi Vähä-Poro ja Iso-Poron pohjoispuolella on Vasa eli Soinsaari. Saaren eteläpäässä on matalikolla kiviä, kaksi luotoa ja pieni saari. Iso-Poron itäpuolella on vielä yli 300 metrin päässä Porokarin kalliosaari ja saaren tuntumassa on pieni luoto.

Saaren huippu sijaitsee sen keskiosassa. Huippu on noin 130 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 52 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saaren pohjoispäässä on toinen mäki, joka kohoaa yli 25 metrin korkeuteen. Saari on kokonaan metsän peitossa. Kallioalueita on vain vähän, mutta kivikoita on niitäkin enemmän.

Saaren maa-alueet on suureksi osaksi jaettu vapaa-ajan asukkaiden omistukseen. Saaren keskiosat kuuluvat muutamalle maanomistajalle. Saareen ei tule tietä eikä saaressakaan kulje tietä. Ranta-asukkaat, joiden vapaa-ajan asuntoja on lähes 50, liikkuvat siten veneillä. Iso-Poron ja sen länsipuolella olevan Vähä-Poron välistä kulkee vesiväylä.

Historiaa 
Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren karttanimi on ”Porosaari” . Saari kuului Jyväskylän maalaiskunnalle vuoden 2008 kuntainliitokseen asti. Saaren korkeimmalle kohdalle on merkitty muinaisjäännös. Näitä lapinraunioiksi kutsuttuja kiviröykkiöitä tai hautauksia ajoitetaan myöhäiselle kividaudelle tai varhaismetallikaudelle. Julius Ailio suoritti siellä koekaivauksen vuonna 1912 ja hänen muistiinpanojensa mukaan kiviraunio sijaitsi saaren eteläkärjessä. Kiviraunio oli tunnettu jo 1880-luvulta asti ja se oli Aulion mukaan hajoitettunakin 7,0×7,2 metrin kokoinen ja 0,6 metriä korkea. Myöhemmissä, vuosien 1969 ja 1987 tutkimuksissa, sitä ei kuitenkaan löydetty sieltä. Sen sijaa saaren huipulta löytyi (sitaatti Anja Sarvakselta) ”kolme pienehköä, kekomaista kiviröykkiötä, kolmion muotoon asetettuina 2–3 m päässä toisistaan. Röykkiöt olivat vasta vähän sammaloituneita ja vaikuttivat melko uusilta. Röykkiöiden muodostaman kolmion keskipisteessä oli rautapultti; kyseessä lienee siis jonkinlainen kiintopiste tms.”

Huomautukset

Lähteet 

Jyväskylän maalaiskunta
Jyväskylän saaret
Päijänteen saaret
Nigel North

Nigel North (s. 5. kesäkuuta 1954) on englantilainen luutisti ja klassinen kitaristi.

Vuosien 1974 ja 1990 välillä Nigel North soitti barokkioopperoissa, barokkiorkestereissa ja kamariyhtyeissä sekä säesti laulajia. Hän otti osaa yli sataan levytykseen. Huomattavimpia yhteistyökumppaneita olivat The English Concert (Trevor Pinnock), The Academy of Ancient Music (Christopher Hogwood) ja Orchestra of the Age of Enlightenment (Rene Jacobs).

Luuttumusiikkijulkaisut

Oxford University Press Lute Series
Lute Music by William Byrd (Volume 6), 1976
Lute and Bandora Music by Alfonso Ferrabosco (Volume 8), 1979, Stainer and Bell
Tablature for 2 Lutes Volumes 1 and 2 (English Renaissance Treble and Ground Duets), 1983, Faber Music/Indiana University Press
Varietie of Lute Lessons, Robert Dowland's anthology of 1610 (in preparation).

Lähteet
Stephen Haynes: 'North, Nigel', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 2007-05-06), <http://www.grovemusic.com >
'North, Nigel', Hutchinson Encyclopedia of Britain, Helicon Publishing, March 2005

Aiheesta muualla
 Personal website
Linn Records: Nigel North
Indiana University: Nigel North

Englantilaiset kitaristit
Brittiläiset luutistit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Džonkki

Džonkki tai dsonkki on erityisesti Kaakkois-Aasiassa ja Kiinassa käytetty perinteinen, yleensä kaksi- tai kolmimastoinen purjealustyyppi. Laivamalli kehitettiin noin kaksituhatta vuotta sitten Han-dynastian (206 eaa.–220 jaa.) aikana. Alustyyppiä käytettiin valtameripurjehduksilla jo toisella vuosisadalla jaa. Länsimaihin tästä historiallisesta alustyypistä tietoa levittivät mm. löytöretkeilijät, kuten Marco Polo. Ohjailtavuutensa ja merikelpoisuutensa vuoksi erilaiset džonkin yhteydessä esitellyt innovaatiot vaikuttivat keskiajalla myös portugalilaisten ja hollantilaisten purjealusten kehitykseen (esim. laskukölin käyttö).

Nykyäänkin džonkkeja käytetään yhä muun muassa Etelä-Kiinan meren rantavaltioissa, kuten Kiinassa, Vietnamissa, Thaimaassa ja Indonesiassa.

Džonkkipurje on helppo nostaa, laskea, jalustaa ja hallita, mutta sen luovimiskyky on rajoitettu.

Laivamallin nimi džonkki on alun perin ilmeisesti peräisin malaijin kielestä.

Alusta, jossa on länsimainen runko mutta džonkkitakila, kutsutaan nimellä lorcha. Ne olivat siirtomaavallan aikana hyvin suosittuja rannikkoaluksia, sillä niissä yhdistyi länsimaisen rungon hyvä merikelpoisuus ja džonkkitakilan helppo käsiteltävyys.

Katso myös
Quanzhou-laiva
Zheng He

Aiheesta muualla
 "The Chinese Sail" by Brian Platt, tarinaa nykytyyppisellä džonkilla matkailusta, aluksen rakenteesta ja historiasta 
 Junk Sail Tutorial - Johdatusta nykyisten džonkkipurjeiden suunnitteluun ja käyttöön 
 The Free China
 Revival of the Junk 

Merenkulku
Purjealustyypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Saksan Anarkistinen Pogo-puolue

Saksan anarkistinen pogo-puolue ( tai APPD) on itsejulistettu  roskaväen ja yhteiskunnan loisten puolue. Sen perusti kaksi 17-vuotiasta punkkaria Hannoverissa vuonna 1981 ja se osallistui vuoden 1998 Saksan parlamentin vaaleihin lupaamalla kaikille äänestäjille ilmaisen oluen. Puolueen nimi viittaa punk-tanssiin, pogoamiseen.

Aiheesta muualla
Virallinen nettisivu (saksaksi)

Saksalaiset puolueet
Karjalan jääkäriprikaati

Karjalan jääkäriprikaati () oli Neuvosto-Karjalassa 1920–1930-luvulla toiminut puna-armeijan kansallinen joukko-osasto.

Lokakuussa 1925 Petroskoissa perustettiin erillinen Karjalan jääkäripataljoona, johon kuului kolme kiväärikomppaniaa ja yksi konekiväärikomppania. Pataljoonalla oli tiedustelu-, yhteys-, tykistö- ja pioneerijoukkueet, talousosasto ja soittokunta. Upseeristo koostui Pietarin kansainvälisen sotakoulun käyneistä suomalaisista, miehistö paikallisista asevelvollisista. Vuonna 1927 pataljoonassa oli yhteensä 722 sotilasta. Rivimiehistä karjalaisia oli 65 prosenttia ja venäläisiä 34 prosenttia. Koulutus oli tehokasta ja sotilaskuri ankaraa. Huolto ja kulttuuritoiminta oli järjestetty hyvin. Vuoden 1931 lopussa pataljoonan pohjalta muodostettiin erillinen Karjalan jääkäriprikaati, jonka komentajaksi nimitettiin Eyolf Mattsson. Maaliskuussa 1932 siihen kuuluivat Petroskoin ja Aunuksen kivääripataljoonat; sodan varalta reservissä oli kaksi pataljoonaa. 

Jääkäriprikaati oli Neuvostoliiton turvallisuuselinten jatkuvan huomion kohteena. Jo vuonna 1930 OGPU pidätti joukon upseereita ja sotilaita. Vuosina 1932–1934 pidätettiin Aunuksen pataljoonan komentaja A. Hilden ja lähes koko upseeristo, joita syytettiin vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja osallistumisesta "Suomen pääesikunnan järjestämään salaliittoon". Vainon kohteeksi joutuivat myös monet "kulakkien" ja Uhtuan kapinan osallistujien pojat. Prikaati lakkautettiin vuonna 1935 tapahtuneen Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen. Eyolf Mattson pidätettiin vuonna 1936 ja prikaatin viimeinen komentaja N. Kalvan ammuttiin vuonna 1938. Kaikkiaan rankaisutoimenpiteiden uhreiksi joutui yli 200 prikaatin upseeria ja rivimiestä.

Lähteet

Karjalan tasavalta
Puna-armeija
Ola Hansson (arkkitehti)

Olof Birger ”Ola” Hansson (9. huhtikuuta 1919 Helsinki – 3. elokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen saneerauksiin perehtynyt arkkitehti, joka toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rakennussuunnittelun professorina 1975–1986.

Elämä

Hansson kirjoitti ylioppilaaksi 1937 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1946.

Hansson aloitti työuransa piirtäjänä Petsamon nikkeli oy:ssä 1939 ja 1941. Arkkitehtina hän työskenteli Tukholmassa 1946–1948 arkkitehtitoimisto Backström & Reiniuksen palveluksessa, Sveitsin Winterthurissa 1948–1949 arkkitehtitoimisto Isler & Eidenbenzissa, Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa Helsingissä 1949–1953 ja omassa arkkitehtitoimistossaan Helsingissä vuodesta 1954 lähtien. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla hän toimi muun työnsä ohella assistenttina ja erikoisopettajana 1949–1952, 1954–1955 ja 1961–1974. Tampereen teknillisen korkeakoulun virkaa tekevänä professorina hän oli 1973–1975 ja professorina 1975–1986. Vuonna 1987 hän toimi vierailevana professorina Yhdysvalloissa New Mexicon yliopistossa.

Töitä

 Urajärven varastokirjasto 1954–1959
 Helsingin saksalaisen kirkon restaurointi 1959
 Helsingin yliopiston ydinfysiikan laitos 1969
 Tammisaaren museo 1963
 Kansallisarkiston lisärakennus Helsingissä 1972
 Vakuutusyhtiö Fennian kiinteistöjen saneeraus Helsingissä (Unioninkatu ja Eteläranta) 1973–1980
 Helsingin yliopiston kirjaston (nyk. Kansalliskirjaston) saneeraus Helsingissä 1976
 Tammisaaren kaupunginkirjasto 1977
 Espoon tuomiokirkon restaurointi 1982
 Kirkkonummen kirjasto 1982
 Vallilan ammattikoulun saneeraus Helsingissä 1984
 Rikhardinkadun kirjaston saneeraus Helsingissä 1988
 Maarianhaminan kaupunginkirjasto yhdessä Hans Steniuksen kanssa 1989
 Kirkkonummen kirkon restaurointi
 Tammisaaren kirkon restaurointi

Lähteet
 Kuka kukin on 1990. Otava 1990. ISBN 951-1-10604-X.
 Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit. Suomen teknillinen seura 1991. ISBN 951-9110-60-7.

Viitteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Boss Hoss

Boss Hoss on yhdysvaltalainen moottoripyörävalmistaja, jonka koko nimi on Boss Hoss Cycles Incorporated. Se valmistaa custom-tyylisiä moottoripyöriä, jossa käytetään kaksipyöräisille epätavallista V8-sylinteriratkaisua. Moottoripyöriä valmistetaan Dyersburgissa Tennesseessä, Yhdysvalloissa.

Boss Hosseja on saatavilla kahdella eri moottorivaihtoehdolla: pikkulohko ja isolohko, joista on olemassa useita iskutilavuuksia. Vuoden 2008 pikkulohkossa käytetään 5700 cm³ ja 6000 cm³ tilavuuksia. Chevroletin isolohkoa käyttävässä mallissa on 8200-kuutioinen V8. Kaikissa on hihnaveto ja automaattinen voimansiirto. Boss Hosseista on tuotannossa myös trike, kolmipyöräinen malli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yrityksen viralliset sivut
Suomenkieliset sivut

Yhdysvaltalaiset moottoripyörävalmistajat
Niina Masalin

Niina Maria Masalin (s. 3. tammikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän on avioitunut korkeushyppääjä Oskari Frösénin kanssa.

Aikuisten SM-kilpailuista Masalin on voittanut neljä mitalia. Hänen ennätyksensä on 182 cm.

Lähteet
 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Michèle Torr

Michèle Torr (s. 7. huhtikuuta 1947) on ranskalainen laulaja. Hän on osallistunut kahdesti Eurovision laulukilpailuun. Vuonna 1966 hän sijoittui Luxemburgin edustajana kymmenenneksi 18 kilpailijan joukosta kappaleella Ce soir je t'attendais. Vuonna 1977 hän sijoittui Monacon edustajana neljänneksi 18 kilpailijan joukosta kappaleella Une petite française.

Levyt 

 1964 : Dans mes bras oublie ta peine
 1965 : Dis- moi maintenant
 1966 : Ce soir, je t'attendais
 1970 : Tous les oiseaux reviennent
 1974 : un disque d'amour
 1976 : Je m'appelle Michèle
 1976 : Jezebel
 1977 : Une petite francaise
 1977 : J'aime
 1978 : Emmène- moi danser ce soir
 1979 : Chanson inédite
 1980 : Lui
 1981 : J'en appelle á la tendresse
 1982 : Olympia 83
 1983 : Midnight Blue en Irlande
 1983 : Adieu
 1984 : Donne-moi la main, donne-moi l'amour
 1986 : Je t'aime encore
 1986 : Qui ?
 1987 : Chanson de toujours
 1987 : I remenber you
 1988 : Je t'avais rapporté
 1989 : Argentina
 1991 : Vague á l'homme
 1993 : A mi vi
 1993 : Olé Olé (Kun til Canada)
 1995 : A nos beaux jours (country music på fransk)
 1997 : Seule
 2002 : Donner
 2003 : Michèle Torr chante Piaf
 2006 : La louve
 2008 : Ces années -lá.

Lähteet

Luxemburgin euroviisuedustajat
Monacon euroviisuedustajat
Ranskalaiset laulajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoden 1966 euroviisuedustajat
Vuoden 1977 euroviisuedustajat