joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dødheimsgard

Dødheimsgard (joskus myös DHG) on vuonna 1994 perustettu norjalainen black metal -yhtye.

Dødheimsgard on yhdyssana kolmesta eri sanasta: Død (=kuolema), heim (=koti) ja gard mikä tarkoittaa tässä yhteydessä kartanoa. Vapaa suomennos yhtyeen nimestä on Kuoleman kartano.

Yhtyeen jäsenet

Vicotnik (Mr. Fixit, Viper) (Yusaf Parvez) - kitarat, rummut (1994- )
Kvohst (Mat McNerney) - laulu
Thrawn (Tom Kvålsvoll) - kitarat
Clandestine (Kristian Eidskrem) - basso

Entiset jäsenet

Fenriz (Gylve Nagell) - laulu, basso (1994-1995) (katso myös Darkthrone)
Inflabitan - kitarat, basso (kiertueella 1999)
Galder (Thomas Rune Andersen) - kitarat (1998) (katso myös Old Man's Child, Dimmu Borgir)
Cerberus - basso (1998)
Alver (Jonas Alver) - basso (1996)
Apollyon (Ole Jørgen Moe) - basso, rummut, kitarat (1995-1999) (katso myös Aura Noir, Cadaver)
Aldrahn (Bjørn Dencker Gjerde) - laulu, kitara (1994-2003)
Czral (Carl-Michael Eide) - rummut (1999-2003) (katso myös Aura Noir, Cadaver, Ved Buens Ende, Satyricon)
Mr. Magic Logic/Hologram  (Svein Egil Hatlevik) - kosketinsoittimet, piano (1997-2003) (katso myös Fleurety)
Mort - Efektit

Diskografia

Albumit

Kronet Til Konge  (1995)
Monumental Possession (1996)
666 International (1999)
Supervillain Outcast (2007)
A Umbra Omega (2015)

EP:t

Satanic Art (1998)

Aiheesta muualla

 
 Yhtyeen sanoitukset DarkLyrics-sivulla
 Yhtyeen sivut myspace.com:ssa
 Dødheimsgard Review  sivut G wie Gorilla

Norjalaiset black metal -yhtyeet
Diamant

Diamant (ranskan timanttia merkitsevä sana) oli Ranskan ensimmäinen kantoraketti. Sen avulla Ranska pystyi kolmantena maana laukaisemaan avaruuteen oman Astérix-satelliitin 26. marraskuuta 1965. 

Diamant perustui Pierres précieuses -teknologiaohjelmaan, jossa kehitettiin seuraavat raketit: Agathe, Topaze, Emeraude, Rubis ja Saphir. Diamant oli ohjelman viimeinen kantoraketti. Sen jälkeen CNES pyrki eurooppalaistamaan kantorakettiohjelmansa toteuttamalla sen Euroopan avaruusjärjestön kautta. 
 
Diamantista oli kolme versiota: A, B ja BP4. Ne olivat kolmivaiheisia. Niiden hyötykuorman massa oli noin 150 kg, kun satelliitti laukaistiin 200 km korkealle kiertoradalle.

Diamant A

A-versiolla laukaistiin Astérix ja sen jälkeen kolme muuta piensatelliittia vuosina 1965–67. Laukaisut tehtiin Hammaguirista, Algeriasta. Vain toinen laukaisu oli osin epäonnistunut – siinä satelliitti joutui aiottua alemmalle kiertoradalle.

Diamant B

B-versiossa oli voimakkaampi ensimmäinen rakettivaihe. Viidestä vuosina 1970–73 tehdystä laukaisuyrityksestä kaksi viimeistä epäonnistui. Laukaisut tehtiin Kourousta, Etelä-Amerikasta.

Diamant BP4

BP4-versiossa oli uusi toinen raketivaihe. Vuonna 1975 raketilla tehtiin kolme laukaisua.

Manifesti

Aiheesta muualla

http://www.univ-perp.fr/fuseurop/diaman_e.htm 
http://www.astronautix.com/lvfam/prestone.htm

 Kantoraketit
Starship Troopers

Starship Troopers on Robert A. Heinleinin science fiction -romaani. Se julkaistiin alun perin jatkokertomuksena The Magazine of Fantasy & Science Fiction -lehdessä loka–marraskuussa 1959 nimellä Starship Soldier, ja samana vuonna kirjana. Heinlein on kertonut kirjan synnystä että hän oli kesken toisen kirjan kirjoittamista äimistynyt lehdestä lukemastaan kaavailusta, että Yhdysvallat ryhtyisi yksipuoliseen aseistariisuntaan, ja sai kimmokkeen kirjoittaa tarinan, jossa filosofiselta ja historialliselta kannalta tarkastelisi niitä syitä, miksi ihmiset yleensä sotia käyvät.

Juoni 

Kirja kertoo nuoren filippiiniläissotilaan Juan "Johnnie" Ricon liittymisestä Maan liittovaltion () eliittijoukkoihin, Mobile Infantryyn (MI). MI on futuristinen sotilasjoukko, joka on varustettu taistelupanssarein ja tekee maihinlaskuja vieraille planeetoille. Ricon sotilasura etenee värvätystä aliupseeriksi ja upseeriksi ihmisten ja "Bugs"-nimisen hyönteislajin tähtienvälisen sodan kuluessa.

Vastaanotto 
Starship Troopers voitti parhaan romaanin Hugo-palkinnon 1960. Vaikka teos ei ollut sotatieteisfiktion ensimmäisiä se on vaikuttanut lajityypin tuntemiseen. Siitä on tehty useita elokuvia ja pelejä, kuuluisimpana Paul Verhoevenin vuoden 1997 elokuva Starship Troopers – universumin sotilaat. Romaani on myös kerännyt arvosteluja yhteiskunnallisista ja poliittisista teemoistaan ja syytöksiä militarismista. Eräät kiistävät tämän sanoen, että teoksessa esitetyt näkemykset eivät ole Heinleinin henkilökohtaisia näkemyksiä: kirjassa on (1950-lukuun nähden) edistyksellisiä näkemyksiä naisiin avaruusaluksien ohjaajina, mutta päähenkilö esittää vanhoillisia näkemyksiä.

Teosta on myös kutsuttu "filosofiseksi romaaniksi".

Kirjaa ei ole suomennettu.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset romaanit
Vuoden 1959 kirjat
Sotatieteisfiktioromaanit
Robert A. Heinlein
Rieti

Rieti on kaupunki Italiassa Latiumin hallinnollisella alueella Rietin maakunnassa. Se sijaitsee noin 80 kilometriä koilliseen Roomasta. Kaupungin pinta-ala on 206 neliökilometriä ja väkiluku vajaat 50 000. 

Rietissä olevalla Piazza San Rufo.-aukiolla sijaitsee Italian maantieteellinen keskipiste, joka tunnetaan latinankielisellä nimellä Umbilicus Italiae.

Historia
Rietin alue oli alun perin Sabine-heimon aluetta. 200-luvulla siitä tuli Rooman valloituksen jälkeen merkittävä tieverkon solmukohta. Rooman valtakunnan kukistuttua barbaarit tuhosivat Rietin, mutta kaupunki jälleenrakennettiin myöhemmin roomalaisten avustuksella.

Liikenne
Rietiin pääsee moottoritietä A1, joka kulkee Roomasta Firenzeen, jäämällä Ortessa ja jatkamalla tietä SS.79. Kaupunkiin on myös rautatieyhteys.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Rietin viralliset sivut 

Latiumin kaupungit
Rietin maakunnan kunnat
Avioniikka

Avioniikka () tarkoittaa ilmailuelektroniikkaa. Termi syntyi 1970-luvulla Yhdysvalloissa, kun elektroniikan kustannusosuus sotilaslentokoneiden valmistamisessa kasvoi merkittävästi.

Sanan keksijänä pidetään Philip J. Klassia, joka johti sanan avionics sanoista aviation (ilmailu) ja electronics. Suomen kieleen tuli 1980-luvulla lainasana avioniikka.

Avioniikka tarkoittaa kaikkia ilma-aluksissa käytettyjä elektroniikkajärjestelmiä.

Avioniikkaa ovat kommunikaatiolaitteet, radiosuunnistuslaitteet (ks. navigointi), lennon- ja moottorienvalvontamittaristojen uudet versiot (perinteiset olivat mekaanisia) ja sähköiset hallintalaitteet.

Se sisältää myös jopa sadat eri elektroniikkalaitteet, jotka on asennettu ohjaamaan tai valvomaan lentokoneen järjestelmiä.

Avioniikkaan voi kuulua myös ilma-aluksen kuljettamia elektronisia hyötykuormia. Yksittäinen laite voi olla esimerkiksi etsintävalonheitin poliisihelikoptereita varten tai yhtä monimutkainen kuin lentokaukovalvontatutka, joka havaitsee muut omat ja vihollisen lentokoneet jopa satojen kilometrien päästä.

Valmistajia
Avioniikan valmistajia ovat esimerkiksi Yhdysvalloissa toimiva Honeywell (Collins), EU:ssa toimivat Thales ja SAFRAN sekä venäläinen KRET.

Katso myös
Arinc 429

Lähteet

Aiheesta muualla
Crazy for You

Crazy for You on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan single Hulluna sinuun -elokuvan soundtrackiltä. John "Jellybean" Benitezin tuottama kappale julkaistiin ensimmäisen kerran 1985 ja uudelleenjulkaisuna 1991. Crazy for You menestyi hyvin, saavuttaen Yhdysvaltain Billboard-listan ykkössijan ja Britannian singlelistan sijan #2. Suomessa se ylsi virallisen singlelistan sijalle 9.

Madonna esitti elokuvassa yökerhon tanssijatarta. Balladin musiikkivideolla Madonna laulaa elokuvassa nähtävien kahden muun hahmon rakkaussuhteesta. Videon ohjasi elokuvan ohjaaja Harold Becker. 

Crazy for You oli yhdessä Gamblerin kanssa Madonnan ensimmäinen pelkästään soundtrackiä varten tehty kappale, ja kummatkin kappaleet kuultiin elokuvassa. Erityisesti Madonnan ihailijat pitivät Crazy for Yousta, joka nousi nopeasti radioiden toivelistoille. Crazy for Youn suosion myötä elokuvan nimi Vision Quest muutettiin Euroopan julkaisun yhteydessä Crazy for Youksi. 
Kappaleesta on olemassa yhdeksän virallista versiota. Kappale löytyy myös Madonnan kokoelmalta The Immaculate Collection, ja balladi-kokoelmalta Something to Remember.

Lähteet 

Madonnan kappaleet
Vuoden 1985 kappaleet
Seinäjoen jäähalli

Seinäjoen jäähalli sijaitsee Jouppilanvuoren kupeessa jääurheilukeskuksen alueella. Nykyinen jäähalli valmistui vuonna 2004. Suomi-sarjan jääkiekkojoukkue S-Kiekko (aiemmin SHT eli Seinäjoen Hockey Team) pelaa uuden hallin valmistumisen myötä kotiottelunsa siellä, kun aiemmin se pelasi Seinäjoen vanhemmassa jäähallissa. 

Uuden hallin yleisökapasiteetti on 850, joista istumapaikkoja on 500. Istumapaikat ovat kuppi-istuimia. Uusi halli eli Seinäjoen jäähalli II onkin ns. harjoitushalli, joka on alun perin tarkoitettu pääasiassa harjoittelulle. Yleisöennätys on kauden 2005 Suomi-sarjan toisesta loppuottelusta SHT-HeKi, jota seurasi 1012 katsojaa. Halli on ollut täynnä myös hallin avausottelussa SHT-Sport, harjoitusottelussa Tappara-Ässät sekä B-nuorten Mestiksen pronssiottelussa S-Kiekko-Diskos keväällä 2013. 

Uuden hallin rakennusinvestoinnit olivat yhteensä noin 1,7 miljoonaa euroa. Kaukalon koko on 26 x 58 metriä. 

Seinäjoen jäähalli Oy:n suurin omistaja on Seinäjoen kaupunki.

Seinäjoella on vuosien saatossa pelattu useita maaotteluita. Viimeksi sellainen pelattiin 9. marraskuuta 2007, kun Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkue kaatoi Seinäjoen uudessa jäähallissa Tanskan lukemin 4-1.

Myös kaukalopalloseura Pallo & Boys pelaa uudessa hallissa. Seinäjoen junioritoimintaa pyörittävät jääkiekkoseurat S-Kiekko ja Seinäjoen Kiekkokerho käyttivät myös vanhaa hallia sen sulkemiseen asti. Näiden lisäksi halleja käyttää myös Seinäjoen taitoluistelijat. Taitoluistelijat järjestävät hallissa säännöllisesti myös tapahtumia, kuten taitoluistelukilpailuja ja näytöksiä.

Atria-halli

Vanhassa jäähallissa (Atria-hallissa) yleisökapasiteetti oli noin 1000 ja istuimena oli ainoastaan puupenkit. Vanha jäähalli rakennettiin vuonna 1985 väliaikaiseksi jäähalliksi. Atria-hallia on käytetty myös muihin tarkoituksiin ja esimerkiksi vuonna 2007 se toimi Tangomarkkinoiden tanssilavana. Myös vanhassa hallissa on pelattu nuorten jääkiekkomaaotteluita. Halli suljettiin maaliskuussa 2018 ja sen tilalle rakennetaan uusi kilpahalli.

Aiheesta muualla
 Hallin kotisivut 

Suomen jäähallit
Seinäjoen urheilupaikat
Jouppila
Eila Kännö

Eila Unelma Tellervo Kännö (o.s. Toivonen; 13. tammikuuta 1921 Hämeenlinna – 10. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli sisäasiainministeriön poliisiosaston Ulkomaalaistoimiston päällikkö vuosina 1970–1984. Hänestä tuli Suomen tiukan ulkomaalaispolitiikan henkilöitymä. Tämä johtui siitä, että 1980-luvun alkuun asti Suomesta puuttui ulkomaalaislainsäädäntö. Ainoa säännös oli 1950-luvulla annettu ulkomaalaisasetus, jonka perusteella tehdyistä päätöksistä ei saanut valittaa. Näin ollen oikeuslähteenä oli aiempi hallintokäytäntö eli ulkomaalaistoimiston aiemmat ratkaisut, joista Kännö vastasi vuodesta 1970 alkaen. Lainsäädännön valmistelu oli myös sisäministeriön poliisiosaston vastuulla, joten ulkomaalaistoimiston olisi tullut itse valmistella säädökset, jos sellaiset olisi katsottu aiheellisiksi.

Koulutukseltaan Kännö oli varatuomari.

Kännö aloitti uransa kanslistina ja vuodesta 1961 keskusrikospoliisin tiedotustoimiston toimistopäällikkönä. Hän oli vastuussa Interpol-asioista 16 vuotta ja teki tänä aikana opintomatkoja muun muassa Scotland Yardiin ja Kanadan ratsupoliisiin. Hän oli ainoa naispuolinen poliisiupseeri ja sai lempinimen ”rouva Interpol”.

Eila Kännön puoliso vuodesta 1942 oli insinööri Aimo Kännö (1915–1968). He saivat kaksi lasta, joista Aila Kännö-Takala on asianajaja.

Julkaisuja

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Sveštari

Sveštari () on kylä Bulgariassa lähellä Razgradin kaupunkia. Kylä on kuuluisa traakialaisten haudasta, joka on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.

Sveštarin traakialainen hauta 

Vuonna 1982 löydetty Sveštarin traakialainen hauta 200-luvulta eaa. kuvastaa traakialaisten kulttirakennusten rakenteita. Haudan arkkitehtonista sisustustyyliä pidetään ainutlaatuisena monivärisine puoliksi ihmistä ja puoliksi kasvia esittävineen karyatideineen ja seinämaalauksineen. Kymmenen veistettyä naishahmoa keskuskammion seinissä ja lynetin koristelut ovat ainoita esimerkkejä tämäntyyppisestä ratkaisuista traakialaisten mailla.

Katso myös 
 Kazanlăk

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bulgarian kylät
Muinaisjäännökset
Unescon maailmanperintökohteet Bulgariassa
Ergonomia

Ergonomia on ihmisen ja tekniikan välisen vuorovaikutuksen kehittämistä, jonka tavoitteena turvallisuus, terveys sekä järjestelmien häiriötön ja tehokas toiminta.

Ergonomia jaetaan yleensä kolmeen osa-alueeseen:
Fyysinen ergonomia käsittelee ihmiskehon vastauksia fyysisiin fysiologisiin kuormiin. Alan aiheita ovat mm. käsin tehtävä materiaalien käsittely, työpisteen tila, työvaatimukset ja riskitekijät, kuten toisto, tärinä, voima ja epämiellyttävät tai staattiset asennot, jotka liittyvät lihas- ja tukielinsairauksiin.
Kognitiivinen ergonomia on ala, joka tutkii älyllisiä prosesseja, kuten havaitsemista, tarkkaavaisuutta, kognitiota, motorista kontrollia ja muistivarastoja ja niiden vaikutusta suhteisiin muihin ihmiseen ja systeemiin. Alan aiheisiin kuuluvat älyllinen työkuormitus, valppaus, päätöksen tekeminen, ihmisvirheet, ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutus ja harjoittelu.
Organisatorinen ergonomia tai makroergonomia käsittelee sosioteknisten järjestelmien, kuten organisaatiorakenteiden, käytäntöjen ja prosessien optimointia. Alan tutkimusta tehdään vuorotyöstä, aikatauluttamisesta, työtyytyväisyydestä, motivaatioteoriasta, valvonnasta, ryhmätyöskentelystä, etätyöstä ja etiikasta.

Ergonomiaan alettiin kiinnittää huomiota toisessa maailmansodassa, kun huomattiin eri taistelukoneiden käyttäjien suoritusten parantuvan, kun heidän ei tarvitse olla epämukavasti ohjaamossa. Lisää huomiota ergonomiaan heräsi, kun huomattiin, että yhden vivun paikan vaihtaminen aiheutti uusia onnettomuuksia.

Yleistä 
Sana ergonomia tulee kreikan kielen sanoista ergo (työ) ja nomos (luonnonlait).

Ergonomia on tieteenala joka tutkii ihmisten ja järjestelmän välistä vuorovaikutusta ja ammattiala joka soveltaa teoriaa, periaatteita, dataa ja metodeja suunnitteluun ihmisten hyvinvoinnin ja järjestelmän suorituskyvyn optimoimiseksi.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Työterveyslaitos: Ergonomia 
Suomen ergonomiayhdistys
IEA:n kotisivut 
Rasitusvammoja käsittelevä sivu 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Keflavíkin kansainvälinen lentoasema

Keflavíkin kansainvälinen lentoasema (IATA: KEF, ICAO: BIKF) on kansainvälinen lentoasema Keflavíkin kaupungissa Islannissa. Se sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Reykjavíkistä ja on maan suurin ja tärkein lentoasema.

Yhdysvaltain maavoimien rakentama Keflavíkin kansainvälinen lentoasema avattiin 23. maaliskuuta 1943. Lentokentällä on kaksi kiitotietä, jotka ovat pituudeltaan 3 054 ja 3 065 metriä. Lentoasema palveli 8,7 miljoonaa matkustajaa vuonna 2017.

Historia 
Keflavíkissä oli Yhdysvaltain sotilastukikohta vuodesta 1951 vuoteen 2006.

Lentoyhtiöt
Seuraavat yhtiöt operoivat kentälle toukokuussa 2019.

Adria Airways
AirBaltic
Air Canada
Air Greenland
American Airlines
Atlantic Airlines
Austrian Airlines
British Airways
Czech Airlines
Delta Air Lines
EasyJet
Eurowings
Finnair
Germania 
Iberia 
Icelandair
Jet2.com
Lufthansa
Norwegian 
S7 Airlines
Scandinavian Airlines
Transavia
United Airlines
Vueling Airlines
Wizz Air

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lentoaseman www-sivut 

Islannin lentoasemat
Laura Esquivel

Laura Esquivel (s. 30. syyskuuta 1950, México) on meksikolainen kirjailija.

Esquivel on koulutukseltaan opettaja. Hän on kirjoittanut lasten teatterille, televisiolle ja tehnyt ennen ensimmäisen romaaninsa ilmestymistä elokuvakäsikirjoituksia. Esquivel tuli tunnetuksi esikoisteoksestaan Pöytään ja vuoteeseen (1989). Se on rakkausromaani, jossa keskeisiä ovat ruoka ja ruoanlaitto. Kirjan alkuperäinen nimi Como agua para chocolate tarkoittaa sananmukaisesti käännettynä ”Kuin suklaa suhteessa veteen”. Esquivel tarkoittaa sillä, että ellei saa sitä, jota rakastaa, on kuin joutuisi tyytymään suklaan sijasta veteen.

Kirja kertoo siitä, kuinka De la Garzan perheen kolmesta tyttärestä nuorin, Tita, joutuu huolehtimaan ikääntyvästä leskiäidistään. Tarina tuo mieleen Federico Garcia Lorcan näytelmän Bernarda Alban talo, jossa voimakastahtoinen äiti yrittää kahlita nuorimman sisaruksista kieltämällä tätä rakastamasta miestä, jonka hän haluaa naittaa toiselle sisarelle.

Romaani on käännetty 35 kielelle, ja se teki historiaa pysyttelemällä myyntilistojen kärjessä Yhdysvalloissa sekä englanniksi että espanjaksi. Kirjasta on tehty myös elokuvaversio Suklaata iholla. Elokuvan ohjasi Alfonso Arau, jonka kanssa Esquivel oli naimisissa.

Ennen menestysromaaniaan Esquivel oli jo kirjoittanut keittokirjoja ja ruoanlaiton filosofiaa käsitteleviä kirjoja. Romaanin reseptit ovat peräisin hänen isoäitinsä vanhoista vihkosista.

La ley del amor (1996, Rakkauden laki) -romaanin tapahtuvat sijoittuvat tulevaisuuteen. Kuvasta, tekstistä ja musiikista koostuva multimediateos sisältää CD-levyn, joka on sekoitus eri musiikkilajeja oopperaesityksistä kansanmusiikkiin.

Teokset
 "Como agua para chocolate" (1989) suom. Pöytään ja vuoteeseen
 "La ley del amor" (1995)
 "Íntimas suculencias" (1998)
 "Estrellita marinera" (1999)
 "El libro de las emociones" (2000)
 "Tan veloz como el deseo" (2001) 
 "Malinche" (2006)
 "Escribiendo la nueva historia" (2014)
 "A Lupita le gustaba planchar" (2014)
 "Mi negro pasado" (2017)
 "El diario de Tita" (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Las Mujeres 
 WSOYn kirjailijaesittely 
 

Keittokirjailijat
Meksikolaiset kirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Ricardo Alarcón

Ricardo Alarcón de Quesada (21. toukokuuta 1937 – 1. toukokuuta 2022) oli kuubalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi ulkoministerinä 1992–1993 ja parlametin puhemiehenä 1993–2013

Alarcón on valmistunut Havannan yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hän meni yliopistoon 1954, jossa liittyi opiskelijaliikkeeseen ja Castron 26. heinäkuuta -liikkeeseen, joka pyrki syöksemään vallasta Fulgencio Batistan. Alarcón avusti sissiliikkeen nuorisoprikaatin järjestämisessä.

Vallankumouksen jälkeen Alarcón nimitettiin 1962 ulkoministeriön Amerikka-osaston johtoon, mistä alkoi hänen diplomaatinuransa. Hän oli 1966–1978 Kuuban pysyvänä edustajana Yhdistyneiden kansakunnissa ja sen yleiskokouksen varapuheenjohtajana, YK:n kehitysohjelman hallintojohtajana ja palestiinalaisten oikeuksien komitean varapuheenjohtajana. Hänestä tuli 1978 varaulkoministeri ja 1992 ulkoministeri. Helmikuussa 1993 hänet nimitettiin kansalliskokouksen puhemieheksi.

Hän asui Manhattanilla 12 vuotta, mutta virassaan Kuuban hallituksessa sai poistua vain 25 mailin etäisyydelle Yhdistyneiden kansakuntien toimistoista. Elokuussa 2000 häneltä evättiin viisumi Yhdysvaltoihin Parlamenttienvälisen liiton kokoukseen.

Alarcón toimi 20 vuotta parlamentin puhemiehenä, mutta hänet siirrettiin syrjään vuonna 2013. Syytä tälle ei annettu julkisuuteen, mutta hänen läheinen avustajansa tuomittiin vuonna 2012 vakoilusta Yhdysvalloille.

Alarcón neuvotteli uransa aikana muun muassa Yhdysvaltojen kanssa vuonna 1994 siirtolaisuussopimuksen, jonka mukaan 20 000 kuubalaista siirtolaista saa vuosittain muttaa Floridaan. Hän oli mukana myös sopimassa Elián Gonzálezin palautuksesta sukulaisiltaan Miamista isänsä luokse Kuubaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.parlamentocubano.cu/ASANAC/espanol/presidente.htm 

Kuubalaiset poliitikot
Diplomaatit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Have It All

Have It All on rockyhtye Foo Fightersin neljäs singlejulkaisu albumilta One by One.

Kappale julkaistiin singlenä vuonna 2003. Singlessä on myös popmuusikko Princen kappale "Darling Nikki" Foo Fightersin esittämänä. Darling Nikki -kappale ylsi vuonna 2004 single-listalla 15. sijalle.

Kappaleet 
Have It All
Darling Nikki
Disenchanted Lullaby (live 2003)

Listasijoitus

Foo Fightersin kappaleet
Vuoden 2003 kappaleet
Palina Smolava

Palina Smolava () (s. 3. syyskuuta 1980 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen laulaja. 

Smolova edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2006 englanninkielisellä kappaleella Mum mutta ei edennyt finaaliin. Hän sijoittui semifinaalissa 22. sijalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tietoja esiintyjästä Valko-Venäjän kansallisen televisioyhtiön sivuilla  
 Palina Smolava esitys Euroviisujen semifinaalileissa 

Valkovenäläiset laulajat
Valko-Venäjän euroviisuedustajat
Vuoden 2006 euroviisuedustajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Stéphanie (Monacon prinsessa)

Prinsessa Stéphanie (Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi, s. 1. helmikuuta 1965 Palais Princier, Monaco) on Grace Kellyn ja Monacon ruhtinaan Rainier III:n nuorin lapsi ja nykyisen Monacon hallitsijan ruhtinas Albert II:n sisar. Stéphanie on toiminut muun muassa laulajana, uimapukusuunnittelijana ja mallina. Hän on useiden hyväntekeväisyysjärjestöjen puheenjohtaja tai suojelija. Hän on ollut kahdesti naimisissa: vuodet 1995–1996 Daniel Ducruetin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, ja vuodet 2003–2004 sirkusakrobaatti Adans Lopez Peresin kanssa. Hänellä on vuonna 1998 syntynyt kolmas lapsi, jonka isää ei ole kerrottu julkisuuteen.

Stéphanie oli matkustajana autossa, joka joutui onnettomuuteen vuoristotiellä 14. syyskuuta 1982 ja jossa hänen äitinsä kuoli.

Diskografia 
Stéphanie on julkaissut kaksi albumia. Ensimmäisen levyn single ”Irresistible” nousi Saksan singlelistan kakkoseksi.  Sen alkuperäinen ranskankielinen versio ”Ouragan” oli kymmenen viikkoa listaykkösenä Ranskassa vuonna 1986. 

 Besoin (1986)
 Stephanie (1991)

Esikoisalbumia myytiin Ranskan, Italian ja Kanadan ulkopuolella nimellä Live Your Life.

Parfyymi
2021 Monacon prinsessa Stephanie lanseerasi hajuveden Princesse de Coeur (suomeksi Sydämen prinsessa), jonka myyntituloilla tuetaan AIDS:n vastaista työtä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Prinsessa Stéphanie Monacon ruhtinaspalatsin sivuilla 

Prinsessat
Monacon kuninkaalliset
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Helena Petäistö

Helena Mirjami Petäistö (s. 10. joulukuuta 1950 Rautio [nyk. Kalajoki]) on suomalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hän on ollut pitkäaikainen televisioyhtiö MTV:n Ranskan ja Brysselin kirjeenvaihtaja.

Ura
Petäistö pääsi ylioppilaaksi Oulun tyttölyseosta ja kirjoitti viisi laudaturia. Hänen sukunsa on lestadiolaista, ja hän on arvellut olevansa ainoa televisiotoimittaja, joka ei ollut katsonut televisiota ennen kuin alkoi tehdä sinne juttuja. Petäistö valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Vuonna 1989 hän meni toimittajille tarkoitetulle EU-kurssille. Ranskan kieltä Petäistö oli opiskellut sekä Oulun tyttölyseossa että Helsingin kauppakorkeakoulussa. Heti ekonomiksi valmistuttuaan Petäistö muutti Pariisiin, missä hän työskenteli ensin pankissa, sitten Pathel Industrie -yrityksessä. Myöhemmin Petäistö alkoi tehdä työn ohella juttuja suomalaismediaan. Petäistö palasi Helsinkiin vuonna 1983 ulkomaantoimittajaksi MTV:n uutisiin. Hän toimi jonkin aikaa myös uutisankkurina. Vuonna 1990 Petäistö palasi Pariisiin MTV:n uutisten Ranskan ja Euroopan kirjeenvaihtajaksi.

Petäistön ensimmäinen kirja Ranskalaiset korot ilmestyi vuonna 1995 (yhteensä seitsemän painosta). Seuraavan kirjansa Aamiainen Cocon kanssa ja muita elämyksiä Euroopassa hän julkaisi vuonna 1999. Kirja aloitti Aamiainen Cocon kanssa -kirjasarjan, jossa Petäistö esittelee eurooppalaisia kaupunkeja. Tee teematka! -kirja sai Lauri Jäntin säätiön palkinnon vuonna 2008. Vuonna 2013 Petäistö siirtyi kustannusliike Tammesta Otavalle ja aloitti uuden kaupunkikirjasarjan à la Helena Petäistö. Ranskan politiikasta hän kirjoitti uudelleen teoksessaan Ranska, Macron ja minä.

Petäistö sai kesäkuussa 2016 aivoinfarktin, jonka seurauksena hänen vasen puolensa halvaantui osittain ja hän joutui sairaalahoitoon kahdeksi kuukaudeksi. Hän jäi sairausloman jälkeen pois MTV:n uutistyöstä, mutta hän on sittemmin toipunut lähes kokonaan ja julkaisi jo seuraavana vuonna kirjan Ranska, Macron ja minä. Petäistö toimii nykyään MTV:n Eurooppa-kolumnistina. Hän toimii myös vakituisena kolumnistina Apu-lehdessä sekä Maaseudun Tulevaisuudessa. Aiemmin Petäistö kirjoitti kolumneja Suomen Kuvalehteen.

Vuodesta 2018 lähtien Petäistö on tullut tunnetuksi suosittuna Eurooppa-esitelmöitsijänä. 

Petäistö asuu Helsingissä ja Pariisissa.

Palkinnot, kunniamerkit ja nimeämiset 
Petäistö sai vuonna 2005 Ranskan ansioritarikunnan Kunnialegioonan ritariluokan kunniamerkin ja vuonna 2014 Kunnialegioonan upseerimerkin. Vuonna 2010 hänet palkittiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinnolla muiden palkintojen joukossa. Vuonna 2010 Petäistö nimitettiin Vuoden ulkosuomalaiseksi.  

Petäistö kuuluu Oulun yliopiston uusimpien kunniatohtorien joukkoon, jonka tohtoripromootio pidetään vuonna 2021.

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Bryssel, Strasbourg, Luxemburg à la Helena Petäistö. Helsinki: Otava, 2019. ISBN 978-951-1-29545-7.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Haastattelu Ilta-Sanomissa  17.1.2016.

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Suomalaiset kolumnistit
Ranskansuomalaiset
Doualan kansainvälinen lentoasema

Doualan kansainvälinen lentoasema (IATA: DLA, ICAO: FKKD) on kansainvälinen lentoasema Kamerunissa. Se sijaitsee 10 kilometrin päässä Doualan kaupungista. 

Doualan lentokentällä on yksi kiitotie, jonka pituus on 2 853 metriä.

Lentoyhtiöt ja kohteet 
 Afriqiyah Airways
 Air France
 Air Gabon
 Cameroon Airlines
 Ethiopian Airlines
 Kenya Airways
 SN Brussels Airlines
 Swiss International Airlines
 Toumai Air Chad

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Perustietoja 

Kamerunin lentoasemat
Suursijoittaja

Suursijoittaja on sijoittaja, jolla on suhteellisesti ottaen suuri varallisuus sijoitettavanaan. Suursijoittajan erottaa piensijoittajasta muun muassa siinä, että hänen osto- tai myyntitoimeksiantonsa voivat vaikuttaa toimeksiannon kohteen hintatasoon mahdollisesti jopa pitkäksikin aikaa. Siksi muut markkinaosapuolet usein seuraavatkin suursijoittajan toimia tarkoin.

Arvopaperimarkkinalakiin on kirjattu myös ns. liputussäännöt, jotka vaativat suursijoittajia ilmoittamaan julkisesti merkittävistä omistusosuuksien muutoksista. Pienen yhtiön omistusosuudesta voi joutua liputtamaan jo alle miljoonan euron sijoituksesta, mutta todellisiksi suursijoittajaksi luetaan yleensä vain miljardeja sijoittavat. 

Yleisesti ottaen katsotaan, että suursijoittajilla on parempi käsitys markkinoiden tilasta kuin pienemmillä sijoittajilla. Suursijoittajalla voi olla sisäpiirin tietoa useasta yhtiöstä eri toimialoilta samanaikaisesti, ovathan he omistuksensa perusteella oikeutettuja nimeämään edustajia yhtiöiden hallituksiin. Samoin he voivat toimia yhteistyössä muiden suursijoittajien kanssa ja voivat siten esimerkiksi manipuloida pienen maan valuuttakurssia.

Tunnettuja suursijoittajia 

 Paul Allen, Microsoftin toinen perustaja, miljardööri, mm. paljon riskisijoituksia uusiin pieniin yhtiöihin
 Warren Buffet, miljardööri, kutsutaan usein maailman menestyneimmäksi sijoittajaksi
 Bill Gates, Microsoftin toinen perustaja, miljardööri, maailman rikkain ihminen
 George Soros, miljardööri, tunnettu monista spekulatiivisistä (lyhytaikaisista) sijoituksista, useasti syytetty osallisuudesta valuuttakurssin manipulointiin

Katso myös
Ankkurisijoittaja
Capitol

Capitol viittaa seuraaviin:

 Capitol, helsinkiläinen elokuvateatteri
 Capitol Records, levy-yhtiö
 Capitol Limited, henkilöjunavuoroja Yhdysvalloissa
 United States Capitol, Yhdysvaltain kongressin rakennus
 Capitol-kukkula (), edellistä ympäröivä alue ja kaupunginosa Washingtonissa
 Yhdysvaltain osavaltioiden parlamenttirakennuksia:
 Alabama State Capitol
 Arkansas State Capitol
 California State Capitol
 Colorado State Capitol
 Connecticut State Capitol
 Georgia State Capitol
 Kentucky State Capitol
 Louisiana State Capitol
 Michigan State Capitol
 Minnesota State Capitol
 Texas State Capitol
 West Virginia State Capitol

Katso myös
Capitolium, yksi Rooman seitsemästä kukkulasta
Johannes XI

Johannes XI (910–936) oli paavina maaliskuulta 931 – tammikuulle 935. Hän oli Rooman todellisen hallitsijan aatelisrouva Marusian poika ja myöhemmin velipuolensa Alberik II:n muodollinenkin alamainen pornokratiaksi kutsutulla aikakaudella.

Lähteet

Viitteet

Paavit
Vuonna 910 syntyneet
Vuonna 936 kuolleet
Rukajärven tie (elokuva)

Rukajärven tie on Olli Saarelan ohjaama sotaelokuva, jonka ensi-ilta oli tammikuussa 1999. Elokuva perustuu pääosin maanviljelysneuvos Pentti Perttulin kertomukseen sekä Antti Tuurin ja Rukajärven suunnan historiikkitoimikunnan keräämään haastattelumateriaaliin. Sen pääosissa nähdään Peter Franzén luutnantti Eero Perkolana ja Irina Björklund Perkolan rakastettuna lotta Kaarina Vainikaisena.

Elokuva kuvaa löyhästi eversti Erkki Raappanan komentamaan 14. divisioonaan kuuluneen Kevyt osasto 2:n polkupyöräjoukkueen tiedusteluretkeä Lieksajärven ympäri Suomen aloitettua etenemisensä Neuvostoliiton Karjalaan jatkosodan alkuvaiheessa kesällä 1941.

Elokuva keräsi elokuvateattereihin yli 420 000 katsojaa, mikä teki siitä 1990-luvun katsotuimman kotimaisen elokuvan.

Rooleissa

Vastaanotto 
Elokuva voitti vuonna 2000 kaikkiaan seitsemän Jussi-palkintoa: paras elokuva, paras ohjaus, paras kuvaus, paras leikkaus, paras lavastus, paras äänisuunnittelu ja paras musiikki.

Göteborgin filmijuhlilla sitä kehuttiin erinomaisesta kuvauksesta ja realistisista taistelukohtauksista. Se esitettiin myös Moskovan kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Festroian elokuvafestivaaleilla Portugalissa elokuva palkittiin pääpalkinnolla, Kultaisella delfiinillä.

Olli Saarela palkittiin Rukajärven tie -elokuvasta Suomen elokuvasäätiön 30-vuotisjuhlapalkinnolla tammikuussa 2000.

Televisiossa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran uudenvuodenpäivänä 2001 keräten 1 279 000 katsojaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Leffatykki (arvosteluja)
Film-o-holic (arvostelu)
Rukajärven suunnan historiayhdistys ry

Vuoden 1999 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset sotaelokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Olli Saarelan ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kyllikki Forssell

Kyllikki Kaarina Forssell (vuodesta 1945 Bruun, vuodesta 1951 Indrenius-Zalewski; 2. toukokuuta 1925 Helsinki – 7. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Forssell oli mukana kunnallispolitiikassa ja toimi presidentin valitsijamiehenä. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.

Stadin Slangi valitsi Forssellin vuoden 1998 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.

Forssellin omaelämäkerta Suurella näyttämöllä ilmestyi vuonna 2007.

Ura 

Kyllikki Forssell aloitti näyttelijäopinnot lukioaikanaan. Hän opiskeli Suomen Filmiteollisuuden filmikoulussa jo 1943, samana vuonna kuin kirjoitti ylioppilaaksi. Lukion jälkeen Forssell aloitti Helsingin yliopistossa estetiikan opinnot, mutta pian akateeminen maailma jäi ja näyttelijän ammatti vei voiton. Lisäkoulutusta Forssell hankki Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Hänellä oli vakituinen kiinnitys vuosina 1948–1992 Suomen Kansallisteatterissa, jossa hän näytteli monta suurta roolia. Forssell teki stipendiaattina lukuisia tutustumismatkoja Euroopan teattereihin.

Televisiokerhon TV-kanavan koelähetyksissä Forssell oli yksi TV-kuuluttajista.  

Forssell myös ohjasi ja hänellä oli elokuvarooleja. Hän oli muun muassa yksi päähenkilöistä elokuvassa Nuoria ihmisiä (1943). Eino Leinon elämästä kertovassa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Runoilija ja muusa (1978) Forssell esitti Ida Aalbergia. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä (1998). 

Päätyönsä Kyllikki Forssell teki teatterilavalla. Hän näytteli merkittäviä rooleja eri teattereissa, muun muassa Dario Fon Donnan Kansallisteatterissa ja August Strindbergin Kustaa III:n Svenska Teaternissa. Hänet tuli tunnetuksi myös Katariina Suuren roolista näytelmässä, jonka on kirjoittanut Laila Hirvisaari (Hietamies). Helsingin kaupunginteatterissa hän oli mukana Ronald Harwoodin kirjoittamassa näytelmässä Kvartetti, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Viimeinen vierailu Kaupunginteatterissa oli teatteridiiva Sarah Bernhardtin rooli näytelmässä Aurinko ja minä.

Forssell kuoli 94-vuotiaana syöpään kotonaan Helsingissä.

Tunnustukset
Forssellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976 ja hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 1991 Forssell sai Ida Aalberg -palkinnon ja vuonna 2005 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

Perhe 

Forssell oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliiton hän solmi tutkija ja professori Patrick Bruunin kanssa 1945, mutta liitto päättyi avioeroon 1950. Seuraavana vuonna hän solmi avioliiton vapaaherra Erik Indrenius-Zalewskin kanssa. Miehensä kuoltua vuonna 1962 Forssell ei enää avioitunut.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 
 

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Antti Litja

Antti Vilho Olavi Litja (21. helmikuuta 1938 Antrea – 13. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä.

Litja näytteli Tampereen Työväen Teatterissa (1963–1975), Suomen Kansallisteatterissa (1975–1985, 2012–2014), Helsingin Kaupunginteatterissa (1985–1987 ja 1995–2011) ja Tampereen Teatterissa.

Nuoruus ja opiskelu 
Litja syntyi Antreassa 21. helmikuuta 1938. Hänen äitinsä Helvi oli kotoisin Savosta, isä Eino Antrean Kuukaupin kylästä. Hänen sisaruksiaan olivat kaksoset Marja-Leena ja Anna-Liisa sekä Kirsti ja Hanna.

Litja kävi kansakoulua Janakkalan Tervakoskella viisi vuotta. Hänen keskikoulutodistuksensa keskiarvo oli 7,27, johon hän ei ollut tyytyväinen. 16-vuotiaana hän muutti Helsinkiin. Hän ihaili kovasti James Deania ja otti tästä mallia muun muassa hiustyylissä. Litja yritti tehdä uraa autonasentajana, sähkömiehenä ja pölyimuritehtaalla työskennellen. Nuorena hän oli mukana Helsingin kaupungin ylläpitämässä Nuorisoteatteri Klitsussa. Pääsykokeissa teatteriin hän imitoi James Deania. 

Litja halusi laivastoon mutta päätyi varusmiespalvelukseen Kontiolahdelle alkuvuonna 1958. Armeijan jälkeen työtön Litja haki Teatterikouluun, jossa hän opiskeli 1960–1963.

Näyttelijänä
Litja näytteli lukuisissa televisiosarjoissa, elokuvissa sekä teattereissa. Litjan tunnetuimpia elokuvarooleja ovat muun muassa Kaarlo Vatanen elokuvassa Jäniksen vuosi sekä Aimo Niemi elokuvissa Mies, joka ei osannut sanoa ei ja Loma. Kaikki kolme edellä mainittua elokuvaa ohjasi Risto Jarva, jonka luottonäyttelijä Litja oli. Litjan ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli vuoden 2009 elokuvassa Up – kohti korkeuksia, jonka suomenkielisessä versiossa hän esitti pääroolin.

Litjan viimeiseksi elokuvaksi jäi Mielensäpahoittaja, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2014. Hän kertoi Helsingin Sanomille antamassaan haastattelussa 30. maaliskuuta 2016 näyttelijänuransa olevan ohi.

Litja sai vuonna 2015 sekä Betoni-Jussin elämäntyöstään että parhaan miespääosan Jussin.

Yksityiselämä
Antti Litja on kertonut sairastaneensa vaikeaa alkoholismia nuoruudestaan asti. Iltalehden haastattelussa 2018 Litja kertoi laittaneensa korkin kiinni lähes 30 vuotta sitten. Hänellä on kolme poikaa kolmen eri naisen kanssa. Vuonna 2014 Litja sai aivoinfarktin, jonka seurauksena hän joutui lopettamaan näyttelijän uransa. Hän vietti vanhuudenpäiviään Näyttelijöiden Vanhuudenkotisäätiön ylläpitämässä Thalian Torpassa Helsingissä. Litja kuoli äkilliseen sairauteen heinäkuussa 2022.

Filmografia

Elokuvia

Televisiosarjoja

Dubbaukset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 
 Taiteilijaelämää: Antti Litja. Ylen Elävä arkisto.
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Deutsche Operin metroasema

Deutsche Operin metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema avattiin 14. toukokuuta 1906 nimellä Bismarckstraße. Vuonna 1978 uusi asema 380 metriä idempänä sai tuon nimen.

Historia 
Asemalla on kaksi laituria ja neljä raidetta. Alkuun liikennettä kulki vain keskimmäisillä raiteilla pohjoiseen Richard-Wagner-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään Wilhelmplatz) suuntaan; 29. maaliskuuta 1908 ulommat raiteet Theodor-Heuss-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään Reichskanzlerplatz) suuntaan avautuivat. 1. elokuuta 1929 asema vaihtoi nimensä läheisen oopperatalon mukaan muotoon Städtische Oper (Bismarckstraße). Nimi muuttui jälleen 16. elokuuta 1934, jolloin aseman nimeksi tuli Deutsches Opernhaus (Bismarckstraße). Oopperatalo vaurioitui toisessa maailmansodassa, ja kaksi päivää ennen uuden oopperatalon avajaisia 22. syyskuuta 1961 aseman nimeksi tuli Deutsche Oper (Bismarckstraße). 1. toukokuuta 1970 liikenne Richard-Wagner-Platzille lopetettiin uuden U7-linjan tieltä, joka aloitti liikenteen 28. huhtikuuta 1978.

8. heinäkuuta 2000 metrojunan viimeinen vaunu syttyi tuleen asemalla oikosulun takia. Matkustajat joutuivat pakenemaan yhdellä uloskäynnillä varustetulta asemalta metrotunnelia pitkin. Asemalle on sittemmin rakennettu lisää hätäuloskäyntejä.

Portugalin suurlähettiläs S.E. Nuenes Barata lahjoitti José de Guimarãesin maalauksia aseman koristelua varten tulipalon jälkeen. Taideteokset ovat koristaneet asemaa 30. lokakuuta 2002 lähtien.

Berliinin metroasemat
Ernst-Reuter-Platzin metroasema

Ernst-Reuter-Platz on Berliinin metron asema linjalla U2, samannimisen aukion kohdalla. Asema avattiin 14. joulukuuta 1902 nimellä Knie. Asemalla on kaksi laituria, jotka vuonna 1929 pidennettiin 90 metristä 110 metriin, jotta kahdeksanvaunuiset junat mahtuisivat asemalle. Hissejä ei laitureille ole. Pikabussilinja M45 pysähtyy paikalla.

Berliinin metroasemat
Suojoki

Suojoki eli Suoju(joki) () on Äänisen valuma-alueeseen kuuluva joki Karjalan tasavallan Suojärven, Prääsän ja Äänisenrannan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 194 kilometriä, valuma-alueen laajuus 10 100 neliökilometriä ja keskivirtaama 11 kilometrin päässä joen suusta 90,2 kuutiometriä sekunnissa.

Suojoki saa alkunsa Suojärven koillisosasta 137 metriä merenpinnan yläpuolella. Se virtaa Sotjärven ja Vahatjärven kautta kohti itää ja laskee Äänisen kanssa yhteydessä olevaan Lohmoijärveen 33 metrin korkeudessa. Valuma-alueeltaan suurimmat lisäjoet ovat yläjuoksulta lukien Torasjoki (1 830 km²), Pyhäjoki (234 km²), Sotjärveen laskeva Mikkilänjoki (238 km²), Säämäjärvestä Vahatjärveen laskeva Säpsäjoki (1 810 km²), toinen Pyhäjoki (734 km²), Kutismonjoki (275 km²), Tšalna (520 km²), Vilga (142 km²) ja Ukšjärvestä tuleva kapeikko (419 km²).

Suojoen kaltevuus on 0,536 ‰ ja virtausnopeus 0,3–0,5 metriä sekunnissa. Siinä on yli kolmekymmentä virtapaikkaa ja koskea, joiden putouskorkeus on enimmillään 1,5 metriä. Joen leveys on yleensä 70–100 metriä ja koskien kohdalla 20–40 metriä. Pohja on hiekkaa, soraa ja paikoin kivikkoa. Vesi on ruskeaa ja hyvin vähämineraalista.

Suojoen valuma-alueesta 70 % on metsää, 18 % suota ja 11 % järviä. Se saa pääosan virtaamastaan kevään sulamisvesistä. Joki jäätyy marras-joulukuussa ja vapautuu jäistä huhtikuun lopussa. Kevättulva päättyy kesäkuussa ja vesi on alimmillaan heinä-elokuussa. Järvien ja soiden ansiosta vedenkorkeuden vaihtelu on harvoin yli puolitoista tai kaksi metriä. Lohmoijärven ja Äänisen pinnan ollessa korkealla joen virtaus kääntyy alajuoksulla usein Ukšjärveen.

Suojoen kalalajeja ovat sterletti, hauki, särki, säyne, ahven, kiiski, lahna, made, muikku, kuha, siika, taimen, nieriä, kuore, harjus, monni ja ankerias. Järvilohi, joka oli kadonnut vuosikymmeniä sitten, palasi jokeen 1990-luvulla.

Suojoen yläjuoksulla sijaitsee suomalaisten vuonna 1936 rakentama pienitehoinen Ignoilan vesivoimalaitos. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1960-luvulla. Suojoki on helpon tavoitettavuutensa, koskiensa, kalaisuutensa ja kauniin luontonsa ansiosta suosittu retkeilykohde. Sen lähellä sijaitsevat Petroskoin ja Suojärven kaupungit sekä Ignoilan, Sotkan, Matroosan, Tšalnan ja Suojun taajamat. Joen yläjuoksu kuuluu Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamaan alueeseen.

Lähteet

Karjalan tasavallan joet
Luovutettujen alueiden joet

Suojärvi
Bülowstraßen metroasema

Bülowstraßen metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema sijaitsee Bülowstraßella. Asemalla on hissit. MetroBus-linjat M19 ja M48 risteävät aseman kohdalla.

Berliinin metroasemat
Suojärvi (täsmennyssivu)

Suojärvi on:

Suojärvi, entinen Suomen kunta Neuvostoliitolle luovutetulla alueella
Suojärvi, kaupunki Karjalan tasavallassa, entisen Suojärven kunnan keskustaajaman, Suvilahden, paikalla
Suojärvi, järvi Karjalan tasavallassa Suomen luovuttamalla alueella.
Suojärvi, rautatieasema Suojärven kaupungissa, Petroskoihin, Matkaselkään ja Jyskyjärvelle johtavien ratojen risteyksessä.
Suojärven piiri, hallintoalue Karjalan tasavallassa.
Suojärvi, järvi Hankasalmella
Suojärvi, järvi Hämeenlinnassa
Suojärvi, järvi Janakkalassa
Suojärvi, järvi Joutsassa
Suojärvi, järvi Jyväskylässä
Suojärvi, järvi Kangasalla
Suojärvi, järvi Karstulassa
Suojärvi, järvi Keuruulla
Suojärvi, järvi Luhangassa
Suojärvi, järvi Mäntsälässä
Suojärvi, järvi Mänttä-Vilppulan Suluslahdella
Suojärvi, järvi Orivedellä
Suojärvi, järvi Pälkäneellä
Suojärvi, järvi Sysmän Karilankulmalla
Suojärvi, järvi Sysmän Palvalassa
Suojärvi, järvi Viitasaarella lähellä Pyydysmäkeä
Suojärvi, järvi Virroilla
Suojärvi, järvi Äänekoskella lähellä Saarikasta
Suojärvi, järvi Äänekoskella lähellä Härkäpohjaa
Suojärvi, järvi Äänekosken lähellä Suolahtea

Iso Suojärvi, järvi Heinolan Kousassa
Iso Suojärvi, järvi Joutsassa ja Pertunmaalla
Iso Suojärvi, järvi Viitasaaren Pasalassa
Iso Suojärvi, järvi Viitasaarella lähellä Touloja
Iso Suojärvi, järvi Ylöjärvellä
Pieni Suojärvi, järvi Joutsassa
Pieni Suojärvi, järvi Viitasaarella lähellä Touloja
Vähä Suojärvi, järvi Hartolassa
Vähä Suojärvi, järvi Ylöjärvellä
Ympyriäinen Suojärvi, järvi Heinolan Kousassa
Alimmainen Suojärvi, järvi Pihtiputaalla
Keskimmäinen Suojärvi, järvi Pihtiputaalla

Suojärvi, A. Suojärvi & Kumpp., Tampereen seudulla 1925-1985 toiminut linja-autoyritys
Suojärvi, sukunimenä:
Teuvo Suojärvi, jazz-pianisti ja -harmonikansoittaja.

Järvien täsmennyssivut
Mendelssohn-Bartholdy-Parkin metroasema

Mendelssohn-Bartholdy-Parkin metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Se sijaitsee samannimisessä puistossa. Asema avattiin 2. lokakuuta 1998. Tällä pinta-asemalla on kaksi asemalaituria. Liikennelaitos maksoi itse koko aseman rakentamisen.

Berliinin metroasemat
Latveria

Latveria on kuvitteellinen valtio Marvel-universumissa. Se on sijoitettu Unkarin, Serbian ja Romanian väliin. Sen rajanaapureihin kuuluu myös kuvitteellinen Symkaria. 
Latverian pääkaupunki on Doomstadt, joka sijaitsee Kline-joen pohjoisosassa. Latverian asukaslukumäärä on noin 500 000 (karkea arvio). 

Latveriaa hallitsee Victor von Doom, alias Tohtori Doom. Von Doom on onnistunut pitämään maansa erossa kansainvälisistä selkkauksista ja taloudellisilta katastrofeilta. Vaikka hänet on syrjäytetty useita kertoja, von Doom on aina onnistunut palaamaan valtaistuimelle ja palauttamaan maansa talouden ennalleen. 

Latverian asukkaat koostuvat eri Euroopan kansalaisuuksista ja romaneista. Von Doom on erityisen kiinnostunut kansalaistensa hyvinvoinnista eikä maassa esiinny miltei lainkaan rasismia. 

Von Doomin luomien teknologisten keksintöjen avulla Latveria on onnistunut pitämään maansa suhteellisen saasteettomana. Von Doomin kehittämien aseiden ja joukkojen vuoksi Latveriaa pidetään supervaltana. Latveriassa ei kuitenkaan ole supervoimaisia henkilöitä, ainoastaan von Doomin luomat robottipoliisit, joiden ansiosta rikosten määrä on miltei nollassa. 

 Hallitusmuoto: Diktatuuri 
 Kielet: saksa, unkari, latveria (pohjautuu Unkariin), romani, esperanto
 Etniset ryhmät: Eri Euroopan kansalaisuuksia, romaneja
 Valuutta: Latverian frangi
 Juhlapyhät: Doomin päivä (jota juhlitaan milloin tahansa Tohtori Doom sen julistaa), Joulu, Uusivuosi 
 Lentokentät: Maassa on vain yksi lentokenttä, Doomsport Doomstadtin lähellä. Sen ulko- ja sisämaanlennot ovat hyvin rajoitettuja.

Elokuvat  
Vuoden 2005 elokuvassa Fantastic Four, Latveria mainitaan Victor Von Doomin entisenä kotimaana. Lisäksi naamion, jonka hän laittaa kasvoilleen ryhtyessään Tohtori Doomiksi, mainitaan olevan lahja Latverian kansalta. Doomin kehon jähmetettyä taistelussa Ihmenelosia vastaan, hänet toimitetaan laivalla takaisin Latveriaan.
Elokuvan jatko-osassa Fantastic Four: Hopeasurffari, Hopeasurffari lentelee Latverian yllä ja tulee vahingossa herättäneeksi Doomin. Koska elokuvassa Doom on pelkkä tavallinen kansalainen, maan pääkaupungin nimi on muutettu muotoon "Hassenstadt".

Marvel-universumin paikat
Kuvitteelliset valtiot
Portti (rakennusosa)

Portti on aidassa oleva avautuva osa, joka voi avautua joko liukumalla vasemmalle tai oikealle, tai saranoiden varassa vaakasuunnassa kuin ovi tai pystysuunnassa kuin puomi.

Portti voi myös kuvaannollisesti tarkoittaa pelkkää aukkoa jonnekin tuntemattomaan tai upeaan paikkaan. Esimerkiksi ”portit Amerikkaan aukenevat”.

Aiheesta muualla

 Porttigalleria - kuvia porteista

Rakennuksen maa- ja pihatyöt
Katukalusteet
Potsdamer Platzin rautatieasema

Potsdamer Platzin rautatieasema on keskeinen maanalainen asema Berliinin joukkoliikenneverkolla. Se on nimetty sijaintipaikkanaan olevan aukion, Potsdamer Platzin, mukaan. Kyseinen aukio on yksi Berliinin tärkeimmistä keskuksista.

Asemalta kulkee metrolinja U2 sekä Berliinin pohjois-etelä-suuntainen rautatietunneli. Kaukojunat eivät pysähdy asemalla, joten vain kaupunkiratalinjat S1, S2 ja S25 sekä paikallisjunat pysähtyvät rautatieasemalla. Rautatieasema on esteetön, mutta metroasemalle ei ole hissejä. Pikabussilinjat M41 ja M48 risteävät aukiolla.

Rautatieasema avautui alkujaan maan päällä 1838 ja oli tuolloin Berliinin ensimmäinen. Berliinin kehärata (Ringbahn) kulki asemalta vuosien 1891 ja 1944 välillä. Ringbahn-liikenteestä on jäänyt asemalle käyttämätön asemalaituri. Aseman maanalainen eteläinen osa, jossa oli neljä raidetta ja kaksi laituria avattiin 1939. Berliinin muurin ollessa pystyssä vuodesta 1961 vuoteen 1989 asema sijaitsi suoraan sen alla. Tällöin junat eivät pysähtyneet asemalla lainkaan.

Vaikka Potsdamer Platzille tulee vain yksi metrolinja, on asemia ollut jo kolme. Berliinin metron vanhimman osan auetessa 18. helmikuuta 1902 asema oli linjan viimeinen. Vuonna 1907 asema suljettiin metron laajentuessa. Vuonna 1928 uusi tunneli ja asema rakennettiin alueelle. Berliinin jaon aikana asema ei sijaintinsa vuoksi ollut käytössä lainkaan. 1993 linjan U2 puoliskot yhdistettiin jälleen ja Potsdamer Platzin asema otettiin taas käyttöön. Alueella on myös kolmas asematila suunnitellulle linjalle, jonka toteuttamisesta ei ole tietoa. Nykyisin aseman tiloissa järjestetään taidenäyttelyitä.

Berliinin metroasemat
Berliinin rautatieasemat