joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Niall Ferguson

Niall Ferguson (s. 1964) on skotlantilainen tietokirjailija ja Harvardin yliopiston historian sekä Harvard Business Schoolin professori. Hän on erikoistunut taloushistoriaan, taloustieteen historiaan ja imperiumien historiaan.

Ferguson tekee myös televisioon historiasarjoja, jotka ovat usein kirjojen kanssa rinnakkaisia, kuten Sivilisaatio. Televisio-ohjelmat ovat suosittuja, mutta kriittiset  kollegat pitävät häntä pinnallisena. Häneen on kohdistunut myös rasismisyytöksiä hänen tulkinnoistaan brittiläisestä imperiumista.

Teoksessa Julma sota Ferguson arvostelee ensimmäistä maailmansotaa koskevia käsityksiä. Rahan nousu kertoo rahan ja pankkitoiminnan pitkästä historiasta.

Suomennetut teokset 
 
 
 Sivilisaatio. Me ja muut (Civilization. The West and the Rest). Suom. Kimmo Pietiläinen, Terra Cognita, 2011 ISBN 978-952-5697-44-5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Niall Fergusonin kotisivut 
 Mirva Heiskanen: Velka luo vaurauden . Talouselämä 22.9.2009.

Skotlantilaiset historioitsijat
Brittiläiset tietokirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Kohonen (urheilija)

Mikko Kohonen (s. 11. helmikuuta 1979) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on lajin kaksinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Suomen mestari. Kohonen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Seinäjoen Peliveljiä. Hän on pelannut urallaan myös Jyväskylän Happeessa. Kohonen on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja hänen vahvuuksiaan ovat palloton peli ja viimeistely.

Kohosen veli Mika Kohonen pelaa myös salibandya. Mikko Kohonen esiintyy myös Pojun musiikkivideolla Alivoimamaali taiteilijanimellä Kippari.

Ura 

Kohonen on Jyväskylän Happeen kasvatti. Ura liigatasolla alkoi B-juniori-ikäisenä. Kohonen edusti Happeeta kaudesta 1997-1998 kauteen 2006–2007 asti, yhteensä kymmenen kautta. Edustaessaan Happeeta hän saavutti yhden pronssin (2000) ja yhden hopean (2005).

Kohonen siirtyi Peliveljiin kaudeksi 2007–2008. SPV:n riveissä Kohonen on saavuttanut kolme mestaruutta (2012, 2013, 2015), yhden hopean (2011), kolme pronssia (2009, 2010, 2017), Suomen Cupin voiton (2011) sekä Champions Cup -hopean (2013).

Kohonen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta 83 maaottelussa tehden niissä 51+17=68 tehopistettä. MM-kilpailuissa hän on pelannut neljästi, vuosina 2006, 2008, 2010 ja 2012 voittaen kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.

Ennätyksiä 

Salibandyliiga:
 Eniten tehtyjä maaleja: 448
 Eniten maaleja rangaistuslaukauksista yhdellä kaudella: 9 (2006–2007)
 Eniten tehopisteitä yhdessä ottelussa (Play-offs): 8 (5+3)
 Nopeimmat 5 maalia (Play-offs): 32.49

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mikko Kohonen UrheiluSuomi.comin sivuilla
 Kansainvälisen salibandyliiton pelaajakortti 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Pertti Koskimies

Pertti Koskimies (s. 1956) on suomalainen biologi ja tietokirjailija.

Koskimies on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän on erikoistunut lintuihin ja on toiminut BirdLife Suomen lintutieteellisen julkaisun Lintumiehen päätoimittajana. Hänen kaudellaan lehden nimeksi vaihdettiin Linnut.

Koskimies on julkaissut useita kirjoja ja on myös ollut toimittamassa monia kirjoja. Hän on kirjoittanut ahkerasti lintuihin ja luonnonsuojeluun liittyvistä asioista ja pakinoinut myös radiossa sekä esiintynyt televisiossa. Koskimies kirjoittaa kirja-arvosteluja mm. seuraaviin lehtiin; Luonnon Tutkija, Opettaja, Tieteessä tapahtuu, Hiidenkivi, Linnut ja Suomen Luonto.

Kirjoituksessaan ”On tilaa taivahalla” (teoksessa Linna, Ari 2003: Rakkaudesta lintuihin, lintuharrastajien antologia. Tammi. ISBN 951-31-2725-7) Koskimies tunnustautuu luontouskovaiseksi.

Teokset 
 Pertti Koskimies, Risto A. Väisänen, 1988: Linnustonseurannan havainnointiohjeet. Helsingin yliopiston eläinmuseo. ISBN 951-45-4586-9
 Pertti Koskimies, Risto A. Väisänen, 1991: Monitoring bird populations. Helsingin yliopisto. ISBN 9789514554131.
 Pertti Koskimies, 1993: Lintuharrastajan opas. WSOY.
 Benny Gensböl, Pertti Koskimies, 1995: Suomen ja Euroopan päiväpetolinnut. WSOY. ISBN 951-0-20236-3.
 Pertti Koskimies, Juhani Lokki, 1996: Kotimaan linnut. WSOY. ISBN 951-0-27154-3. (osa lajeista on myös vuonna 1994 ilmestyneessä, eri eliöitä käsittelevässä kokoelmassa Kotimaan luonto-opas)
 Pertti Koskimies, Esko Kuokkanen, Pirjo Muurinen ym. 1998: Luonnonystävän niksikirja. Valitut Palat. ISBN 9789510223819.
 Risto A. Väisänen, Esa Lammi, Pertti Koskimies, 1998: Muuttuva pesimälinnusto. Otava. ISBN 978-951-11-2663-8.
 Pertti Koskimies, 1999: Porvoon Ruskiksen-Stensbölefjärdenin linnusto. Edita. ISBN 952-1-10636-0.
 Pertti Koskimies, 2000: Linnut. WSOY. ISBN 978-951-024438-8.
 Pertti Koskimies, 2001: Pihlajaveden linnusto. Suojelu ja seuranta. Metsähallitus. Helsinki. ISBN 952-446-317-2
 Pertti Koskimies ym. 2005: Suomen ja Euroopan lintuopas. Valitut Palat. Ranska. ISBN 951-584-605-6
 Pertti Koskimies ym., 2005: Peippo ja pulmunen. Suomen ja Pohjolan lintuja. WSOY. ISBN 9789510232248.
 Pertti Koskimies, 2005: Suomen lintuopas. WSOY. ISBN 951-0-26541-1.
 Rob Hume, Pertti Koskimies, 2006: Linnut tutuiksi, koko perheen lintukirja. WSOY. ISBN 9789510223819.
 Pertti Koskimies, Varesvuo, Markus 2008: Selviytyjät, lumen ja jään linnut. WSOY. ISBN 9789510337462.
 Pertti Koskimies ym., 2008: Erinomaista! Kotitekoista! Valitut Palat. ISBN 9789515847997.
 Antti Leinonen, Pertti Koskimies, 2009: Kotkamailla. Otava. ISBN 9789511222682.
 David Chandler, Pertti Koskimies, 2010: Linnut : maailman mielenkiintoisimmat linnut. Readme.fi. ISBN 978-952-220-250-5
 Marcus Schneck ja Pertti Koskimies, Lintuharrastuksen 101 kultaista sääntöä, Readme.fi 2010
 Pertti Koskimies ja Markus Varesvuo, Tiesitkö tämän linnuista?, Tammi 2012. ISBN 978-951-31-6583-3
 Pertti Koskimies, 2012: Opas Suomen luontoon : Miten eläimet käyttäytyvät? Valitut Palat. ISBN 978-951-584-944-1

Lähteet 

 Luontotieto Pertti Koskimies

Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuija Knihtilä

Tuija Knihtilä on suomalainen mezzosopraano.

Tuija Knihtilä suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1996. Hänen opettajiaan ovat olleet Raili Kostia, Päivi Heikinheimo ja Irina Gavrilovici. Hän aloitti laulajanuran Kansallisoopperan kuorossa ja oli vuosina 2004–2010 Suomen Kansallisoopperan solistikunnan vakituinen jäsen. Syksyllä 2010 hän ryhtyi freelanceriksi ja kansainväliselle uralle.. Hän on vieraillut Zürichin oopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Suomalaisessa Kamarioopperassa ja Tampereen oopperassa.

Knihtilän esittämiä rooleja ovat muun muassa Cherubino (oopperasta Figaron häät), Dorabella (Così fan tutte), La Cenerentola ja Rosina (Sevillan parturi) ja Carmen. Hän on laulanut Einojuhani Rautavaaran Rasputin-oopperan kantaesityksessä.Kesällä 2012 Knihtilä lauloi Kimmo Hakolan La Fenice –oopperan kantaesityksessä Savonlinnassa.

Knihtilä on voittanut Lappeenrannan laulukilpailussa erikoispalkinnon vuonna 1999. Hän on esiintynyt myös liedlaulajana ja oratoriosolistina.

Lähteet

Suomalaiset mezzosopraanot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Carl Gustaf Söderstrand

Carl Gustaf Söderstrand  (9. syyskuuta 1800 – 22. huhtikuuta 1862 Turku) oli suomalainen maalarimestari, taidemaalari ja Turun maalariammattikunnan oltermanni. Söderstrand opiskeli Tukholman taideakatemiassa jonkin aikaa.

Söderstrand perusti Turkuun vuonna 1830 maalariammattikunnan piirustuskoulun, joka myöhemmin tunnetaan Turun piirustuskouluna. Söderstrand on maalannut Keuruun vanhan kirkon  maalauksen Viimeinen tuomio ja koristemaalaukset Jämsän neljänteen kirkkoon, joka paloi 1927. Hän maalasi myös Kuoreveden kirkkoon kuoriseinän verhosommitelman.

Carl Gustaf Söderstrand toimi Turun piirustuskoulun ensimmäiset 15 vuotta koulun ainoana opettajana. Koulu toimi tuolloin hänen omistamassaan talossa. Söderstrand myös tuki koulua taloudellisesti. Hän oli suorittanut mestarinäytteensä vuonna 1829, ja aloittaessaan piirustuskoulun opettajana 1830 hänet oli juuri otettu Turun maalariammattikunnan jäseneksi.

Söderstrand myös esitti taideyhdistyksen perustamista Turkuun jo 1840-luvulla. Kun Helsingissä 1846 perustettiin Suomen taideyhdistys, Turussa tyydyttiin aluksi siihen, että Turun piirustuskoulu toimi helsinkiläisen taideyhdistyksen alaisena ja Turun oman taideyhdistyksen sijaan oltiin helsinkiläisen Suomen taideyhdistyksen alaosasto, jonka huomattavimpia jäseniä olivat Söderstrand ja R. W. Ekman.

Söderstrandin poika oli taidemaalari Ernst Söderstrand.

Lähteet

Kirjallisuutta
Margareta Willner-Rönnholm: Taidekoulun arkea ja unelmia: Turun piirustuskoulu 1830–1981. [Turku]: Turun maakuntamuseo & Turun taidemuseo, 1996. ISBN 951-595-025-2 (sid.)

Suomalaiset maalarimestarit ja koristemaalarit
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1862 kuolleet
Markovilla

Markovilla on Viipurin Imatran kaupunginosassa sijaitseva opetusrakennus, jossa ovat vuosien varrella toimineet muun muassa Reserviupseerikoulu, Taistelukoulu ja jalkaväen aliupseerikoulu. Se on toiminut sotatoimen lisäksi myös opettaja-, diakoni- ja pappisopetuslaitoksena.

Rakennus perustettiin Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Franz Albert Seynin aloitteesta. Suomen itsenäistyttyä Markovillassa järjestettiin 1918-1920 Reserviupseerikoulun perustamiseen saakka upseerikokelaskursseja, joiden opetusohjelman pohjalta jatkoi reserviupseerikoulu Haminassa 1920.

Viipurin Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulu perustettiin 1.9.1921, kurssit 1.- 5. pidettiin 1.9.1921 - 30.9.1925.  Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulun nimi muuttui Jalkaväen Kapitulanttikouluksi 25.5.1925. Jalkaväen Kapitulanttikoulun kurssit 6.- 9. pidettiin 1.11.1925-26.5.1928. Sen jälkeen Kapitulanttikoulun nimi muuttui ja se nimitettiin Markovillan tiloihin perustetun Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosastoksi.  Markovillan Taistelukoulussa Suomen armeijan upseereita ja kanta-aliupseereita koulutettiin saman katon alla talvi­sodan syttymiseen asti. Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosaston jalkaväkikurssit 11.- 26. ja Kevyen linjan kurssit 1.- 4. pidettiin 10.9.1928-6.10.1939. Viimeinen jalkaväen kurssi n:o 26 jouduttiin keskeyttämään talvi­sodan takia. Arvostelukirjan mukaan Vuosina 1921-39 Markovillan aliupseerikurssin suoritti 2400 aliupseerioppilasta.   Kun Markovillan taistelukoulu perustettiin 1927, siihen syntyi kaksi osastoa, upseeri­osasto ja kanta-aliupseeri­osastoksi muutettu Kapitulanttikoulu. Ennen sotia taistelukoulu tarjosi opetusta 1207 upseerille ja 2400 aliupseerioppilasta suoritti kurssinsa kanta-aliupseerille. Viipurin Markovillan Taistelukoulun merkitys Suomen itsenäisyyden säilymisessä tulee esiin koulun historiassa. Talin-Ihantalan torjuntataistelujen maastot olivat Viipurin Markovillan Taistelukoulun harjoitusalueita. Sillä oli erittäin suuri merkitys torjuntataistelujen onnistumisen kannalta. Suomen armeijan kanta-aliupseerit olivat saaneet koulutuksensa Markovillassa. Puolet Suomen armeijan pataljoonan komentajista oli saanut koulutusta Markovillan Taistelukoulussa. Talvi- ja jatkosodan kokemuksia arvioitaessa on todettu, että sodankäynnin päävastuu lankesi pataljoonan komentajille. Kantakorttitietojen mukaan jatkosodan aikana monet Markovillan aliupseerit ylenivät upseereiksi ja heitä sijoitettiin mm joukkueenjohtajien, komppanianpäälliköiden, varastopäälliköiden ja varikkopäälliköiden tehtäviin.

Markovilla on myös Lappeenrannassa sijainneen Kanta-aliupseerikoulun, Maanpuolustusopiston ja nykyisen Maasotakoulun perinnehuoneen nimi.

Lähteet

Viitteet

5. Kansalisarkiston sotilaskantakortit

Aiheesta muualla 
 Markovillan taistelukoulu- ja kertauskurssit, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 19.07.1931, nro 29, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Sotilaskoulutus
Reserviupseerikoulu
Viipurin oppilaitokset
Viipurin rakennukset ja rakennelmat
Lappeenrannan rakennukset ja rakennelmat
Red Number Two

Red Number Two oli jyväskyläläinen progressiivista rockia, post-rockia ja vaihtoehtorockia sekoitteleva kuusihenkinen yhtye. Se on perustettu vuonna 2004 Jyväskylässä. Sen jäseniä ovat Jami Haavisto, Aku Rissanen, Juha Luomala, Matti Puhakainen ja Veli-Pekka Parkkinen.

Red Number Two on julkaissut kaksi omakustanne-EP:tä: Red Number Two (2005) ja Into the Center of the Earth (2006). Yhtyeen debyyttialbumi These Things Take Time julkaistaan Sevastopol Recordsin kautta 14. lokakuuta 2009. Yhtye aloitti kakkosalbumin teon vuoden 2010 syksyllä.

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset rockyhtyeet
Rochefort (Belgia)

Rochefort on Belgiassa, Vallonian alueella, Namurin provinssissa sijaitseva kaupunki. Kaupungin läpi virtaa Lesse joki. Kaupunki on tunnettu luolistaan, kaupungissa sijaitsee kuusi kammiota, joista tunnetuin on isoin ja pisin Sabbat.

Kaupungin lähellä sijaitsee myös kuuluisa trappistien Rochefort-panimo Notre-Dame de Saint-Rémyn luostarissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kaupungin kotisivut 

Belgian kaupungit
Namurin kunnat
Vetluga (kaupunki)

Vetluga () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Vetlugan rannalla 230 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Vetlugan piirin keskus. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2005).

1600-luvun alussa paikalla oli Šulepnikovon kylä, joka kirkon rakentamisen jälkeen sai nimen Verhneje Voskresenje. Vuonna 1778 siitä tuli Vetlugan kaupunki. Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarviketeollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vetlugan kaupungista kertova sivusto 
 Zemlja vetlužskaja -paikallislehden sivusto 

Nižni Novgorodin alueen kaupungit
Leikin loppu (näytelmä)

Leikin loppu (, ) on Lontoon Royal Court Theatressa 3. huhtikuuta 1957 ensi kertaa esitetty yksinäytöksinen näytelmä. Sen kirjoitti ranskaksi Samuel Beckett, joka teki itse myös teoksensa englanninkielisen käännöksen. 

Absurdin näytelmän päähenkilöt ovat sokea Hamm ja häntä palveleva Clov. Muissa rooleissa ovat Hammin vanhemmat Nagg ja Nell.

Suomennos

Aiheesta muualla 
 Endgame by Samuel Beckett 

Irlantilaiset näytelmät
Aloha Stadium

Aloha Stadium on Havaijilla Honolulun piirikunnassa sijaitseva stadion. 50 000-paikkainen stadion on Havaijin suurin, ja se avattiin 12. syyskuuta 1975. Aloha Stadium on Havaijin yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueen Warriorsin kotiareena. Siellä järjestetään myös baseball- ja jalkapallo-otteluja, konsertteja, autonäyttelyitä ja messuja.

Aloha Stadium on ollut vuodesta 1980 lähtien amerikkalaisen jalkapallon pääsarjan NFL:n vuotuisen tähdistöottelun Pro Bowlin peliareena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon stadionit
Yhdysvaltain baseballstadionit
Yhdysvaltain jalkapallostadionit
Havaijin rakennukset ja rakennelmat
Rangaistuspataljoona (televisiosarja)

Rangaistuspataljoona on venäläinen televisiosarja vuodelta 2004. Se kertoo vangeista muodostetusta puna-armeijan pataljoonasta itärintamalla toisessa maailmansodassa. 11-osaisen sarjan on ohjannut Nikolai Dostal.

Rangaistuspataljoonia perustettiin vuonna 1942 Stalinin käskyllä numero 227 rangaistukseksi sotilaille, jotka pakenivat etenevää natsi-Saksan armeijaa. Käsky 227 mahdollisti myös gulag-pakkotyöleireillä olevien vankien lähettämisen rintamalle.

Sotahistorioitsijat arvostelivat sarjaa historiallisten yksityiskohtien puutteesta, kuten siitä, että yksikössä ei ole poliittista komissaaria, vaan Dostal ja Volodarskii korvaavat komissaarin papilla sarjan loppupuolella.

Lähteet

 

Venäläiset televisio-ohjelmat
Spoken word

Spoken word (englantia, ) on kirjallisuuden tai esittävän taiteen laji, puhe-esitys, joka sisältää kirjallisia ja teatraalisia elementtejä. Spoken word voi olla muodoltaan tarinankerrontaa tai runoutta, ja sitä voidaan esittää musiikkitaustalla tai ilman. 

Spoken wordin suosittu alalaji on performance poetry. Se on varta vasten esitettäväksi kirjoitettua runoutta, jonka taustalla käytetään usein musiikkia. 

Spoken wordissa kerronnan muoto ja sisältö ovat merkityksellisiä. Esiintyjät käyttävät mielellään minäkertojaa ja pyrkivät tuoreiden tai epätavallisten ajatuskulkujen esittämiseen. Spoken wordia voidaan käyttää poliittiseen ja yhteiskunnalliseen kommentointiin, jolloin se esitystavaltaan poikkeaa tyypillisestä puheen pitämisestä.

Stand upista poiketen spoken word -esitys ei keskity vain yleisön hauskuttamiseen, vaan heräteltävä tunneasteikko voi olla hyvinkin laaja.

Spoken wordin alkujuuret ovat ikiaikaisessa tarinankerronnassa, mutta nykyiseksi taidemuodokseen se alkoi kehittyä 1980- ja 1990-lukujen vaihteen Yhdysvalloissa lavarunoudessa (engl. poetry slam, "runoniskentä"). Myös hiphop mielletään spoken wordin alalajiksi.

Suomessa spoken word -perinne on hyvin nuorta. Poetry Jam -klubi tarjoaa kerran kuussa spoken wordille säännöllisen foorumin. Se aloitti toimintansa helsinkiläisessä Kitch-ravintolassa syyskuussa 2009 ja jatkaa nykyisellään Café Mascotissa Helsingin Kalliossa. Spoken word -tapahtumia Suomessa järjestää ainakin Helsinki Poetry Connection -yhteisö.

Suomalaisia spoken word äänitteitä 
 Dxxxa D:n tuotanto.
 M. A. Numminen käyttää musiikissaan paljon spoken word -tyyppistä esitystapaa.
 Dubros: Horros, 2013, cd-levy, runoilija Harri Hertellin ja dub-tuottaja Papa Jahman spoken word -projekti.
 Esa Saarinen: Filosofia, 1984, vinyylilevy.
 Helsinki Poetry Connection: Helsinki Poetry Jam, 2010, cd-levy.
 Hertell & Hertell: Meitä on monta, 2013, cd-levy, runoilija Harri Hertellin ja rap-tuottaja Dj Kpian (Henrik Hertell) spoken word –projekti.
 J. K. Ihalaisen ja Sándor Vályn runolevytuotanto.
 Arto Melleri: Kirotun rytmin viidakossa, 1992, c-kasetti, Pekka Rechardtin kanssa.
 Matti Pentikäinen: Aavaavaa, 2005, runokirja+cd
 Tommy Tabermann: Mulle kaikki heti nyt, 2004, cd-levy
 Yahya Kayak & Pinewoods: Salatullah, 2014, cd-levy, rap-artisti Janne Hyttisen ja Valo Lankisen alias Pinewoods sufivaikutteinen runolevy.

Aiheesta muualla 
 Mun tarina – lavarunous ja spoken word äidinkielen opettamisen tukena Lukukeskus
 Helsinki Poetry Connection. Lava-antologia toimittaneet Juho Nieminen, Aura Nurmi ja Kasper Salonen, Osuuskunta Poesia , Helsinki ISBN 978-952-5954-83-8, ISBN 978-952-5954-84-5 (pdf)

Performanssitaide
Runous
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Charles Gordone

Charles Edward Gordone (12. lokakuuta 1925 – 16. marraskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän sai vuonna 1953 Obie-palkinnon roolistaan näytelmässä Hiiriä ja ihmisiä. Vuonna 1970 hän sai Pulitzerin kirjoittamallaan näytelmällä No Place to be Somebody (1969). Hänestä tuli ensimmäinen näytelmästä Pulitzerin voittanut afroamerikkalainen.

Gordonella oli roolit elokuvissa Coonskin (1975) ja Noiduttu sydän (1987).

Gordone syntyi Ohion Clevelandissa. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli Fleming. Hän kuoli 70-vuotiaana Texasissa maksasyöpää sairastettuaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Kirjallisuuden Pulitzer-palkinnon saaneet
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu

Lounais-Suomen Liikunta ja Urheilu ry (LiikU) suomalainen  liikunnan aluejärjestö. Se toimii liikunnan asiantuntijana Lounais-Suomessa. LiikU järjestää lapsille ja aikuisille liikuntatapahtumia ja leirejä (mm. Pitkis-Sport, Kesis, Sporttis).  Sen tehtävänä on kouluttaa ja innostaa lasten kanssa työskenteleviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjä liikuttamaan muita, sekä puhua liikunnan puolesta päättäjille. LiikUn visio on tuoda liikunta jokaisen lounaissuomalaisen elämäntavaksi.

Aiheesta muualla
 LiikUn kotisivu

Suomalaiset urheilujärjestöt
Maailman vegaanipäivä

Maailman vegaanipäivä on kansainvälinen kampanjapäivä, marraskuun ensimmäisenä (1.11.), jolloin korostetaan vegaani- ja kasvisruokavalion merkitystä. Se on saanut alkunsa Isosta-Britanniasta, jossa paikallinen vegaaniyhdistys (The Vegan Society) 50-vuotisjuhlassaan 1.11.1994 ensi kerran vietti sitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

World Vegan Day Australia Official site
World Vegan Day Germany
Vegan Festival Adelaide South Australia

Tietoisuuspäivät
Veganismi
Raine

Raine on suomalainen miehen etunimi, germaanisperäisen Rainer- tai Ragnar-nimen muunnelma. Nimi on käytössä myös Virossa. Varsinkin aikaisemmin se on ollut käytössä myös naisen nimenä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on 1 806 miestä ja noin 20–30 naista saanut nimekseen Raine.

Tunnettuja Raine-nimisiä 

Raine Ampuja, suomalainen kapellimestari, käyrätorvensoittaja, säveltäjä ja sovittaja
Raine Karp, virolainen arkkitehti
Raine Koskimaa, suomalainen digitaalisen kulttuurin professori
Raine Lampinen, suomalainen moottoripyöräurheilija
Raine Munukka, suomalainen kiekonheittäjä
Raine Mäkinen, suomalainen kirjailija
Raine Nuutinen, koripalloilija
Raine Salo, suomalainen säveltäjä, sanoittaja, laulaja ja kitaristi
Raine Siltala, suomalainen urheilujournalisti, rumpali ja mainostoimistoyrittäjä

Kuvitteellisia Raine-nimisiä 

Raine Aarnio, televisiosarjassa Kotikatu

Lähteet
Martin Štěpánek (jääkiekkoilija)

Martin Štěpánek (s. 2. huhtikuuta 1971 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari. Štěpánek pelaa tällä hetkellä Italian Serie A:n Hockey Club Alleghessa.

Štěpánek aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Ustí nad Labemissa. Hän siirtyi Extraligaan kaudeksi 1994–1995 ja aloitti HC Kladnossa. Kaudeksi 1999–2000 Stepanek siirtyi HC Litvínovista Suomen SM-liigassa pelanneeseen Rauman Lukkoon. Hän pelasi MM-kilpailuissa Pietarissa keväällä 2000 ja voitti kultaa.

Kauden 2000–2001 Štěpánek pelasi HIFK:ssa. Sen jälkeen hän pelasi kaksi kautta Sveitsissä ja palasi kaudeksi 2003–2004 SM-liigaan ja siirtyi Oulun Kärppiin. Štěpánek voitti Kärpissä Suomen-mestaruuden. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Kärppien valmentajan Kari Heikkilän perässä Venäjälle, HK Lokomotiv Jaroslavliin, mutta palasi sieltä loppukaudeksi takaisin kotimaahansa ja kasvattajaseuraansa HC Slovan Ústí nad Labemiin.

Štěpánek pelasi kaudella 2005–2006 HC Plzenissä, mutta hän siirtyi loppukaudeksi Ruotsiin ja oli nostamassa Malmö Redhawksia takaisin Elitserieniin. Vuodet 2006–2008 Štěpánek pelasi taas Extraligassa, HC Kladnossa ja kauden 2008–2009 hän aloitti Italian SG Pontebbassa, mutta pelasi loppukauden 1. ligan HC Havířov Panthersissa.

Lokakuussa 2009 Štěpánek siirtyi italialaiseen HC Allegheen.

Lähteet
 
 

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Backman

Backman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 A. Backman (k. 1918), suomalainen punakaartilaispäällikkö
 Albin Backman (1880–1967), suomalainen kasvitieteilijä
 Anders Backman (s. 1954), suomalainen jalkapalloilija
 Anna-Maija Pirttilä-Backman (s. 1954), suomalainen sosiaalipsykologian professori
 Asta Backman (1917–2010), suomalainen näyttelijä
 August Backman (1891–1974), suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari
 Bertel Backman (1905–1981), suomalainen lääkäri ja pikaluistelija
 Eero Backman (1945–2011), suomalainen rikosoikeuden professori
 Elina Backman (s. 1983), suomalainen salapoliisikirjailija
 Fredrik Backman (s. 1981), ruotsalainen kirjailija
 Fritz-Hugo Backman (1907–1933), suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja
 Greta Backman-Dahlgren (1909–1981), suomenruotsalainen kirjailija
 Gustaf Albert Backman (1861–1927), suomalainen ylilääkäri, lääkintöneuvos ja professori
 Harald Backman (1884–1968), suomalainen yli-insinööri
 Hjalmar Backman (1882–1935), suomalainen urkuri ja säveltäjä
 Ida-Lotta Backman (s. 1953), suomenruotsalainen näyttelijä
 Johan Backman (1706–1768), suomalainen taidemaalari
 Jouni Backman (s. 1959), suomalainen poliitikko (SDP)
 Karl Backman (k. 1717), suomalainen Oulun kaupunginkirjuri, raatimies ja pormestari
 Karl Backman (1805–1856), suomalainen opettaja ja rehtori
 Kristian Backman (s. 1997), suomalainen taikuri
 Lorenz Backman (s. 1973), suomalainen näyttelijä, juontaja ja muusikko
 Martti Backman (s. 1948), suomalainen toimittaja
 Mauri Backman (1934–2006), suomalainen nyrkkeilijä
 Mia Backman (1877–1958), suomalainen teatterinjohtaja, näyttelijä ja ohjaaja
 Niina Backman (s. 1983), suomalainen malli ja juontaja
 Oskar Backman (1847–1915), suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies
 Paul Backman (1920–1995), suomalainen kilpapyöräilijä
 Ragne Kytölä, o.s. Backman (s. 1965), suomalainen yleisurheilun moniottelija
 Ray Backman (s. 1974), suomalainen salibandyvalmentaja
 Samuel Backman (1760–1814), suomalainen kauppias ja valtiopäivämies
 Sean Backman (s. 1986), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Sigrid Backman (1886–1938), suomenruotsalainen kirjailija
 Simon Backman (s. 1984), suomalainen jääkiekkoilija
 Sven Johan Backman (1801–1844), suomalainen kirjailija ja kirjastonhoitaja
 Tatu Backman (s. 1979), suomalainen jääkiekkoilija
 Victor Backman (s. 1991), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Woldemar Backman (1870–1946), suomalainen lääkäri ja henkilöhistorioitsija.

Katso myös
Bäckman
Etelä-Pohjanmaan mieslaulajat

Etelä-Pohjanmaan mieslaulajat on Etelä-Pohjanmaalla toimiva mieskuoro, joka tunnetaan paremmin nimillä Jussit ja Jussikuoro. Kuoro on perustettu vuonna 1951, ja nykyisin siinä on noin 55 laulajaa ympäri maakuntaa. Kuoron taiteellisena johtajana on syksystä 2022 alkaen Kristian Heberg (s. 1988) Kempeleestä. Kuoron varajohtajana toimivat Maunu Malkamäki ja Juha Kortelainen, molemmat Seinäjoelta. Kuoron puheenjohtajana on vuodesta 2018 lähtien toiminut Hannu Rintasalo Ilmajoelta.

Jussikuoro laulaa tyypillistä neliäänistä (I ja II tenori sekä I ja II basso) mieskuoromusiikkia ja myös erityisesti Jusseille sovitettua, sopivasti pohojalaasta uhoa sisältävää musiikkia. Musiikkia on myös levytetty vuosien saatossa niin kasetille, vinyylille kuin CD-levyllekin. Viimeisin, kansallisromanttista musiikkia sisältävä levy, Kultakehto, on vuodelta 2012. Vuonna 2004 Jussit toteuttivat yhteistyössä Seinäjoen Tangomarkkinoiden kanssa Miehen tie -nimisen esityksen, josta on tehty myös DVD levy.

Esiintyminen 
Jussit tunnetaan ja tunnistetaan niin Suomessa kuin ulkomaillakin erityisesti eteläpohjalaisen miehen kansallispuvun, eli "jussipuvun" käyttämisestä esiintymisasuna. On leikkimielisesti sanottu, että "Jussi-puvulla saa aina sen ensimmäisen kappaleen anteeksi".

Konsertteja ja muita esiintymisiä Jusseilla on vuosittain eri puolilla Suomea noin 10kpl joiden lisäksi kuoro tekee lähes vuosittain esiintymismatkan ulkomaille. Varsinaisia kiertueita Jussit eivät kuitenkaan tee, sillä kaikki laulajat ovat mukana harrastuspohjalta. Kuoro esiintyy kuitenkin myös tilauksesta esim. yritysten juhlissa. Konserttipaikkoina toimivat esim. kirkot, juhlasalit ja konserttisalit. Kuoro tekee yhteistyötä ja -konsertteja myös muiden kuorojen ja esiintyjien kanssa. Kuoron pienryhmänä toimii lauluryhmä Heikoollenkki, joka esiintyy kvartettina tai vahvistettuna kvartettina erilaisissa tilaisuuksissa.

Jussit aloittaa konsertin usein Toivo Kuulan "Nuijamiesten marssilla" ja päättää sen Jean Sibeliuksen "Finlandiaan". Näiden väliin otetaan mukaan kulloiseenkin aikaan ja teemaan soveltuvaa suomalaisten ja ulkomaisten säveltäjien tekemää uutta ja vanhaa musiikkia. Tyypillinen konsertti kestää noin tunnin.

Historia 
Etelä-Pohjanmaan Maakuntaliiton piirissä heräsi ajatus Etelä-Pohjanmaan maakuntakuoron perustamisesta. Kuoron perustava kokous oli Seinäjoella 29. toukokuuta 1951. Kuoron toiminta lähti hyvin käyntiin, vaikka pitkien matkojen vuoksi harjoitukset vaativat aikaa. Kuoron tason nousuun vaikutti erityisesti Ensti Pohjola, joka kävi Helsingistä käsin kuoroa johtamssa. Pohjolan johdolla tehtiin mm. konserttimatkat Yhdysvaltoihin ja Kanadaan vuonna 1960.

Yhdistys 
Etelä-Pohjanmaan Mieslaulajat on rekisteröity yhdistys, jossa jäseninä ovat laulajat ja kannatusjäsenet ja joka kuuluu jäsenenä sekä Suomen Mieskuoroliittoon että Suomen Laulajain ja Soittajain Liittoon (Sulasol). Yhdistyksen kotipaikka on Seinäjoki.

Aiheesta muualla 
Jussikuoron kotisivut

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset mieskuorot
Etelä-Pohjanmaan kulttuuri
Seinäjoen musiikki
Elis Mårtenson

Elis Hjalmar Mårtenson (8. kesäkuuta 1890 Inkoo – 4. kesäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urkutaiteilija.

Ura
Mårtenson opiskeli urkujensoittoa Helsingin musiikkiopistossa Oskar Merikannon johdolla vuosina 1911−1915 ja teki tämän jälkeen opintomatkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan. Hän toimi Helsingin musiikkopiston urkujensoiton opettajana vuosina 1921−1939 ja Sibelius-Akatemian urkujensoiton professorina vuosina 1939–1957. Hänen oppilainaan olivat monet myöhemmin tunnetuiksi tulleet urkurit, mm. Enzio Forsblom, Taneli Kuusisto, Antti Koskinen, Tapani Valsta ja Tauno Äikää sekä säveltäjä Uuno Klami. Opetustyönsä ohella Mårtenson työskenteli Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan (aluksi Johanneksenkirkon, sittemmin Mikael Agricolan kirkon) urkurina vuodesta 1922.

Mårtenson julkaisi kaksiosaisen urkukoulun (1949–1951) ja toimitti kaksi kokoelmaa Johann Sebastian Bachin urkusävellyksiä.

Perhe
Mårtensonin puoliso vuodesta 1927 oli laulaja Eini Maria Mårtenson o.s. Stenfeldt (1897−1948). Heidän poikansa oli laulaja-säveltäjä Lasse Mårtenson.

Lähteet

Kirjallisuus
 Musiikin tietokirja (toim. Toivo Haapanen ym.). Helsinki: Otava, 1948.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

 

Sibelius-Akatemian professorit
Suomalaiset urkurit
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Suomalaiset professorit
Langaton Tampere

Langaton Tampere on Tampereen sekä ympäristökuntien langaton laajakaistayhteisö. WLAN-verkko on ilmaiseksi käytettävissä Funet-verkkovierailuun kuuluvien organisaatioiden, kuten Tampereen korkeakoulujen, opiskelijoille ja henkilökunnalle, sekä kaupungin ja ympäristökuntien työntekijöille. Verkon käyttö onnistuu myös tilaamalla tunnuksen tekstiviestillä, liittämällä oman tukiaseman verkkoon tai jäsenyrityksiltä saatavilla vierastunnuksilla.

Kuuluvuusalue 
Tukiasemia löytyy erityisesti Tampereen julkisista tiloista eli virastoista, kirjastoista, korkeakouluista ja rautatieasemalta. Keskustan kahviloissa ja ravintoloissa sekä joissakin yrityksissä löytyy tukiasemia. Myös kotikäyttäjien tukiasemat ovat kaikkien käytettävissä. Funet wlan-roaming mukaan lukien Langaton Tampere-tunnuksilla pääsee nettiin noin 2000:n tukiaseman alueelta.

Tekniikka 
Verkon tunnus eli SSID on "LANGATON-WPA" (WPA-suojattuna) tai "WirelessTampere" (www-pohjainen tunnistus, heikompi suojaus). Yhteisöön liittymiseksi ei tarvita tiettyä tukiasemamallia kuten esimerkiksi FONilla ja Wippiesillä, vaan mikä tahansa RADIUS-tunnistautumista tukeva tukiasema voidaan liittää yhteisöön asetuksia muuttamalla.

Katso myös 
WLAN-verkot Suomessa
Langattomat verkot Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Langaton Tampere
 Kartta tukiasemista 

Langattomat verkot Suomessa
Tampereen liikenne
Sara Melleri

Sara Melleri (s. 14. helmikuuta 1986 Turku) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Melleri on käynyt Kallion ilmaisu­taidon lukiota ja opiskellut vuodesta 2005 näyttelemistä Teatteri­korkea­koulussa, josta hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi keväällä 2011. Hän myös opettaa Teatterikorkeakoulussa ja ohjaa sekä käsikirjoittaa omia näytelmiään.

Ura 

Teatterissa hän on näytellyt muun muassa Lady Macduffia Q-teatterin Macbeth-näytelmässä (2008–2009) ja pää­henkilöä Wendla Berg­mania Helsingin Kaupunginteatterin Spring Awakening -musikaalissa (2009). Marras­kuussa 2013 hänen esikois­ohjauksensa Pop Slut sai kanta­esityksensä Koko-teatterissa.

Melleri on näytellyt pieniä rooleja elo­kuvissa Hymy­poika (2003), Matti (2005), Ganes (2007) ja Vuonna 85 (2013), sekä toista pää­roolia Siiriä elo­kuvassa Sisko tahtoisin jäädä vuodelta 2010. Hän sai roolista parhaan nais­sivu­osan Jussi-palkinnon. Melleri on näytellyt myös televisiossa pää­roolia Yle TV2 -kanavan 12-osaisessa sarjassa Rakastuin mä luuseriin (2005). Melleri sai ensimmäisen elo­kuvan pää­osansa elo­kuvassa Kikka!, jossa hän näyttelee iskelmä­laulaja Kikkaa. Elo­kuva saa ensi-iltansa 12. lokakuuta 2022.

Melleri toimi vuosina 2005–2008 Grisin laulajana ja vuosina 2001–2003 Yle TV1:n nuorten makasiini­ohjelma Iineksen juontajana. Grisiltä julkaistiin vuonna 2006 albumi Isn’t It Better This Way.

Yksityiselämä 

Sara Mellerin isä oli kirjailija Arto Melleri, äiti oli näyttelijä Kaija Kangas ja setä Ylen entinen uutis­päällikkö Jorma Melleri. Melleri sai esikois­lapsensa keväällä 2011.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Jussi-palkinnon saajat
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY

Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY ry on yli 4500 henkilöjäsenen ja yli 330 yritys- ja yhteisöjäsenen asiantuntijaverkosto. Se tarjoaa jäsenilleen innovatiivisen foorumin ammattitaidon ja osaamisen jatkuvaan kehittämiseen kilpailukyvyn luomiseksi ja alan arvostuksen lisäämiseksi.

Aiheesta muualla
 http://www.logy.fi

Suomalaiset järjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
BirdLife-lehti

BirdLife-lehti (ent. Tiira-lehti) on BirdLife Suomen julkaisema, sen jäsenyhdistysten ja linnustonsuojeluklubin jäsenlehti. Lehti ilmestyy kolme kertaa vuodessa ja sen painosmäärä on 22 000–35 000 kappaletta.

Lehdessä kerrotaan lintuharrastuksesta, -tutkimuksesta ja linnustonsuojelusta. Lehti tiedottaa BirdLife Suomen ja sen jäsenyhdistysten tapahtumista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 BirdLife-lehti BirdLife Suomen sivuilla

Suomalaiset lintulehdet
BirdLife Suomi
Manuel Fraga Iribarne

Manuel Fraga Iribarne (23. marraskuuta 1922 Villalba, Espanja – 15. tammikuuta 2012 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän oli Galician aluejohtaja vuosina 1990–2005 sekä Espanjan sisäministeri ja varapääministeri kenraali Francisco Francon sotilasvallan aikana vuosina 1975–1976.

Fraga oli Francon propagandaministeri 1962–1969 ja nykyisen valtapuolueen Kansanpuolueen perustaja ja oppi-isä. Hänen ansiokseen on katsottu sotilasvallan vähittäinen avautuminen. Propagandaministerinä hänet muistetaan muun muassa siitä, että hän kutsui lehtikuvaajia todistamaan, ettei Välimeressä ole radioaktiivista saastetta sen jälkeen, kun rannikolle oli pudonnut kaksi yhdysvaltalaista ydinpommia. Hän oli matkailuministerinä kampanjoinut ahkerasti rantalomailun edistämiseksi. 

Vaikka Fraga oli diktatuuriajan toisinajattelijoita, hän ei jälkikäteen kommentoinut julkisesti Francon aikaa, mistä häntä arvosteltiin. Tämän arvioitiin estäneen hänen nousunsa maan pääministeriksi, joskin hän oli koti-itsehallintoalueensa Galician johtaja vuoteen 2005, jolloin rannikolla sattui vakava öljytuho, kun säiliöalus M/S Prestige haaksirikkoutui siellä eivätkä viranomaiset kyenneet suojelemaan kalastusvaltaisen maakunnan rannikkoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjan kansanpuolueen poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Espanjan ministerit
Espanjalaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Haiku (käyttöjärjestelmä)

Haiku (aiemmin OpenBeOS) on beetavaiheessa oleva, BeOS-yhteensopiva, avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmä. Sen kehitys aloitettiin vuonna 2001 ja ensimmäinen alphaversio julkaistiin syyskuussa 2009 ja ensimmäinen beetaversio 28. syyskuuta 2018. Haiku tukee useita kieliä, mm. suomea.

Käyttöjärjestelmässä on avoimen lähdekoodin toteutus BeOS:in Be File System -tiedostojärjestelmästä. Toteutus otettiin myös SkyOS:ään.

Ohjelmat 
Haikun mukana tulevat ainakin seuraavat ohjelmat: LaunchBox, StyledEdit, Terminal ja DeskCalc. Ne voi, LaunchBoxia lukuun ottamatta,  käynnistää Application-valikosta. Haikun mukana tulee muitakin ohjelmia kuten WWW-selain. Komentotulkkinaan Haiku käyttää bashia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Haikun kotisivu
Pohjoismaisten Haiku:n käyttäjien yhteisö 

Käyttöjärjestelmät
Vapaat ohjelmistot
Sotahullu

Sotahullu on brittiläinen elokuva vuodelta 1962. Howard Koch teki sen käsikirjoituksen löyhästi John Herseyn Pulitzerilla palkitun romaanin juonen pohjalta. Se on kolmiodraama, johon on sekaantunut B-17 Flying Fortress-pommikoneen lentäjiä.

Näyttelijät 

Lähde:

Lähteet 

Vuoden 1962 brittiläiset elokuvat 
Brittiläiset mustavalkoelokuvat
Brittiläiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Natasha Thomas

Natasha Thomas (s. 27. syyskuuta 1986 Kööpenhamina) on tanskalainen pop-laulaja -ja lauluntekijä.

Thomasin ensimmäinen albumi Save Your Kisses ilmestyi vuonna 2004. Suurin hitti albumilta, "Save Your Kisses for Me", julkaistiin kesällä 2004. Toinen single "It's Over Now" sijoittui Saksassa singlelistan sijalle 12.

Toinen albumi "Playin' with Fire" julkaistiin vuonna 2006.

Diskografia

Albumit 
 2004: Save Your Kisses
 2006: Playin' with Fire

Singlet 
 2003 "Why (Does Your Love Hurt So Much)" — (#40 Saksa)
 2004 "It's Over Now" (mukana Sugar Daddy) — (#12 Saksa, #14 Itävalta)
 2004 "Save Your Kisses" — (#13 Saksa)
 2005 "Skin Deep" — (#52 Saksa, #54 Iso-Britannia)
 2006 "Real" — (#85 Saksa)
 2009 "Solo Con Te" – (promo)
 2011 "Alene" – (promo)

Aiheesta muualla 
Natasha Thomas Myspacessa
Natasha Thomas fanisivu

Tanskalaiset laulajat
Tanskalaiset lauluntekijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Liv Signe Navarsete

Liv Signe Navarsete (s. 23. lokakuuta 1958 Sogndal) on norjalainen poliitikko, joka nousi vuonna 2008 keskustapuolueen johtoon. Hän oli 2005–2009 liikenne- ja viestintäministeri Stoltenbergin toisessa hallituksessa. Vuonna 2009 Navarsetesta tuli kunta- ja alueministeri. Hän istuu Norjan suurkäräjillä.

Aiheesta muualla 
 Stortinget – Representant: Navarsete, Liv Signe 

Norjan ministerit
Liikenneministerit
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Holopainen (urheilutoimittaja)

Pekka Holopainen (s. 1966 Pori) on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt Ilta-Sanomissa vuodesta 1990 lähtien. 

Ensimmäiset viisi vuotta Holopainen oli lehden ulkomaantoimituksessa ja sen jälkeen kolmen vuoden ajan Ilta-Sanomien Tukholman kirjeenvaihtajana. Vuosina 2001–2003 hän työskenteli Lontoossa, jonka jälkeen Holopainen on ollut lehden urheilutoimituksessa. Hän on kirjoittanut myös kolumneja Veikkaaja-lehteen. Olympialaisissa Holopainen on ollut toimittajana kahdeksan kertaa sekä lisäksi muun muassa useissa jääkiekon, hiihdon ja yleisurheilun MM-kilpailuissa. 

Hän on kirjoittanut Janne Ahosen elämäkerran Kuningaskotka, joka ilmestyi vuonna 2009, ja vuonna 2016 ilmestyneen Aino-Kaisa Saarisen elämäkerran Tahto – Aino-Kaisa Saarisen kahdet kasvot.

Teokset 
 Sportin vartijat (yhdessä Niklas Herlinin kanssa, Tammi 2003)
 Kuningaskotka (Teos 2009)
 Tahto – Aino-Kaisa Saarisen kahdet kasvot (Teos 2016)

Palkinnot 
 IS journalistipalkinto 2006
 Sanomalehtien liiton vuoden 2007 urheilujuttu -palkinto
 Suomen Urheilugaalan Journalismiteko 2009 -palkinto
 Bonnierin journalistipalkinto 2012

Lähteet 
 Pekka Holopainen Teoksen sivuilla

Viitteet

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Erkki Alaja

Erkki Alaja (s. 18. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen urheiluvaikuttaja, entinen jalkapalloilija ja käsipalloilija, tietokirjailija sekä urheilumarkkinoinnin uranuurtaja.

Pelaajaura 

Alaja pelasi jalkapalloa keskuspuolustajana. Hän nousi 1. divisioonassa pelanneen Hermannin Pallon edustusjoukkueeseen 1971. Alaja siirtyi seuraan Helsingin Jalkapalloklubista, jossa hän ei kuitenkaan ollut pelannut yhtään liigaottelua. Kaudella 1972 hän pelasi FC Hakassa. Vuosina 1973–1974 Alaja jalkapalloili HIFK:ssa ja 1975–1983 Kiffenissä. Pelivuosistaan hän vietti suurimman osan 1. ja 2. divisioonassa. Mestaruussarjassa Alaja pelasi Hakassa 1972 ja Kiffenissä 1977–1978. Hänelle kertyi 41 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.

Jalkapallon ohella Alaja on pelannut myös käsipalloa SM-sarjatasolla.

Alajan identtinen kaksoisveli Pertti Alaja oli maajoukkuetason jalkapalloilija. Myös hänen isänsä Martti ja veljensä Risto ovat pelanneet SM-sarjatasolla käsipalloa.

Pelaajauran jälkeen 

Pelaajauran jälkeen Alaja on toiminut muun muassa oman mainostoimistonsa Pähkinän toimitusjohtajana, Helsingin Jalkapalloklubin toimitusjohtajana ja AC Allianssin puheenjohtajana.

Alaja on toiminut urheilumanagerina.

Alaja on kirjoittanut useita kirjoja urheilumarkkinoinnista ja -sponsoroinnista. Vuonna 2007 ilmestyi Alajan ja Mikael Forssellin yhdessä kirjoittama Vielä yksi maali, joka kertoo Forssellin urasta ja elämästä. Hän on kirjoittanut myös Aulis Rytkösen elämäkerran Aulis Rytkönen - Monsieur Magic.

Julkaisut 
 Arpapeliä?: urheilumarkkinoinnin käsikirja (2000)
 Summapeliä!: sponsorointiyhteistyön käsikirja (2001)
 Tarinapeliä: sponsorin käsikirja (2004)
 Vielä yksi maali (Teos 2007)
 Aulis Rytkönen - Monsieur Magic (Teos 2009)
 Helsingin Jäähalli (Teos 2012)
 Bollis – Töölön Pallokentän 100 vuotta (Teos 2015)
 Kutsumus (Teos 2017)
 Olympiastadion (Teos 2020)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Erkki Alaja Teoksen sivuilla 

Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Potšinok (kaupunki)

Potšinok () on kaupunki Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Hmara-joen varrella 62 kilometriä Smolenskista kaakkoon.  Sen kautta kulkee Smolenskin ja Roslavlin välinen rautatie. Kaupunki on Potšinokin piirin keskus. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 8 776 henkeä ja koko piirissä 30 959.

Potšinok on saanut alkunsa vuonna 1868 rakennetusta asemataajamasta. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1926. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämänä. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Potšinokin piirin sivusto 

Smolenskin alueen kaupungit
Jason Gould

Jason Emanuel Gould (s. 29. joulukuuta 1966 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.

Gouldin vanhemmat ovat laulaja-näyttelijä Barbra Streisand ja näyttelijä Elliott Gould, jotka erosivat 9. heinäkuuta 1971.

Ura
Gould on esiintynyt elokuvassa Say Anything... vuonna 1989 ja elokuvassa Vuorovetten prinssi vuonna 1991. Vuonna 1997 Gould teki West End -debyyttinsä näytelmässä The Twilight of the Golds Arts Theatressa, jossa hän esitti oopperasuunnittelija Davidin osan. Vuonna 1997 hän myös kirjoitti, tuotti ja ohjasi lyhytelokuvan Inside Out, jossa esitti itse Aaronia. Gouldin oikea isä, Elliott Gould, esitti Gouldin hahmon isää kyseisessä lyhytelokuvassa.

Yksityiselämä
Noin vuonna 1991 pienet uutislehdet julistivat Gouldin olevan homoseksuaali. Gouldin äiti, Barbra Streisand antoi oman kommenttinsa aiheesta The Advocate -lehdessä, joka julkaistiin 17. elokuuta 1999.

Filmografia
 Pää pilvissä (Up the Sandbox, 1972) - Nuori poika
 Say Anything... (1989) - Mike Cameron
 Iskevät sanat (Listen to Me, 1989) - Hinkelstein
 Ensimmäinen leffa (The Big Picture, 1989) - Carl Manknik
 Vuorovetten prinssi (The Prince of Tides, 1991) - Bernard Woodruff
 Erikoisjoukko (Subterfuge, 1996) - Alfie Slade
 Inside Out (1997) - Aaron
 Boys Life 3 (2000) - Aaron

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Louise Breslau

Louise Catherine Breslau (alk. Maria Luise Katharina Breslau 6. joulukuuta 1856 München, Saksa – 12. toukokuuta 1927) oli saksalaistaustainen taiteilija.

Elämänvaiheita 
Breslau syntyi Münchenissä ja kun hän oli kaksi vuotias, perhe muutti isän työn vuoksi Sveitsiin, Zürichiin. Isä oli arvostettu lääkäri ja hänet nimitettiin yliopistoon gynegologian professoriksi. Perhe oli juutalaistaustainen, mutta maallistunut ja eli porvarillista elämää. 1800-luvun porvarisperheissä oli käytäntönä, että tyttäret opiskelivat piirustusta, maalausta ja musiikkia. Kulttuuriharrastusten katsottiin tekevän tyttäristä hyviä vaimoja. Breslau sairasteli lapsena paljon ja vietti aikaansa vuoteessaan piirtämällä kaikkea näkemäänsä.   

Perheen isä kuoli yllättäen vuonna 1866. Syynä oli tulehdus, jonka oli saanut tehdessään ruumiinavausta. Isä kuoltua tytär lähetettiin hoitokotiin saamaan hoitoa krooniseen astmaansa. Hoitokodissa hän löysi taiteelliset lahjansa ja vuonna 1874 hän oli sveitsiläisen taiteilijan, Eduard Pfyfferin piirustusoppilaana. Hän ymmärsi, että jos haluaa tulla vakavasti otettavaksi taiteilijaksi, hänen täytyy jättää Sveitsi. 

Päästäkseen taideopintojen pariin Breslau muutti Pariisiin ja meni opiskelemaan Académie Julianiin, joka tuolloin oli harvoja taideoppilaitoksia, joihin naiset pääsivät opiskelemaan. Akatemiassa opettajat huomasivat hänen poikkeuksellisen lahjakkuutensa. Opettajilta saatu positiivinen huomio herätti toisissa naisopiskelijoissa kateutta. Yksi kahdehtijoista oli julkaistuilla päiväkirjoillaan kuuluisuutta saanut Marie Bashkirtseff.Muita merkittäviä opiskelukavereita olivat irlantilainen Sarah Purser sekä Madeleine ja Jenny Zillhardt.  

Vuonna 1879 hän sai Pariisin salonkiin maalauksensa Tout passé joka oli omakuva kahden ystävättären kanssa. Hän oli ainoa naistaiteilija joka sai työnsä näytteille Pariisin Salonkiin. 

Pian tämän jälkeen hän muutti nimensä Maria Louisesta Louise Catherineksi ja avasi oman ateljeen. Hän osallistui vuosittain Pariisin Salongin näyttelyihin ja palkittiin usein mitalilla. Hän oli yksi varakkaiden pariisilaisten suosimista muotokuvamaalareista. Hänestä tuli kolmas naistaiteilija ja ensimmäinen ulkomaalainen naistaiteilija joka palkittiin  Ranskan kunnialegioonan mitalilla. 

Breslau saavutti myös oman aikansa taiteilijatovereiden, kuten Edgar Degas´n kunnioituksen. Vaikka Breslau ei pitänytkään itseään impressionistina, hänen töissään on selviä vaikutteita tuosta tyylisuunnasta. 

Opiskeluaikana Breslau tutustui Madeleine Zilliardtiin ja naiset asuivat yhdessä 40 vuotta. Zillihardt oli Breslaun malli, muusa, luotettu ja tukija. Breslau testamenttasi omaisuutensa Zillihardtille. Pariisin kaupunki on kunnioittanut naisia nimeämällä yhden aukion Place Louise Catherine Breslau & Madeleine Zillhardtiksi.

Valikoituja teoksia

Viitteet

Aiheesta muualla

Kirjastot.fi
 https://artvee.com/artist/louise-catherine-breslau/

Saksalaiset taidemaalarit
Sveitsiläiset taidemaalarit
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Meksikon ekologinen vihreä puolue

Meksikon ekologinen vihreä puolue (esp. Partido Verde Ecologista de México) on yksi kuudesta Meksikon kongressissa edustetusta puolueesta. Edustajainhuoneen 500 paikasta sillä on seitsemäntoista. Senaatissa sillä on viisi paikkaa 128:sta. 

Puoluetta on johtanut vuodesta 2001 Jorge Emilio González Martínez, joka on sen perustaneen Jorge González Torresin poika.

Puolue on pyrkinyt palauttamaan kuolemanrangaistuksen Meksikoon, mistä syystä Euroopan vihreä puolue ei enää tunnusta sitä vihreiden puolueiden joukkoon kuuluvaksi. Euroopan vihreiden mukaan kuolemanrangaistuksen vastustaminen on kaikkien vihreiden jakama perusarvo. Vuoden 2001 Global Greens Charter ei hyväksy kuolemanrangaistuksen käyttöä.

Lähteet 

Vihreät puolueet
Meksikolaiset puolueet
Life Eternal


Life Eternal norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin demo-EP. Se sisältää viisi raakamiksauskappaletta Mayhemin ensimmäisen albumin De Mysteriis Dom Sathanasin äänityssessioista.

Kappaleet ovat laulaja Attila Csiharin tekemiltä nauhoilta laulujen äänityksien aikana. Mukana on useita pieniä muutoksia verrattuna lopullisiin versioihin, merkittävimpänä kitarasoolon kaiku "Life Eternalissa" ja "Funeral Fogin" aloittava rumpuintro. Miksauksissa basso on kovemmalla ja rummut heikommalla kuin lopullisessa versiossa.

Albumin kansi on mukailtu De Mysteriis Dom Sathanasin kannesta: kumpikin esittää Nidarosin tuomiokirkkoa, mutta eri kuvakulmista. Life Eternal on julkaistu vain DVD-boksissa. Sen on julkaissut Attilan oma levy-yhtiö Saturnus Records.

Kappaleet 
 Cursed in Eternity – 05:07
 Pagan Fears – 06:17
 Freezing Moon – 06:19
 Funeral Fog – 05:48
 Life Eternal – 06:51

Kokoonpano 
 Attila Csihar – laulu
 Øystein "Euronymous" Aarseth – kitara
 Varg "Count Grishnackh" Vikernes – basso
 Jan "Hellhammer" Blomberg – rummut
 Snorre "Blackthorn" Ruch – lisäkitarat (vierailija)

Vuoden 2009 albumit
Mayhemin albumit