joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bangkokin metro

Bangkokin metro () on maanalainen joukkoliikennejärjestelmä Bangkokissa Thaimaassa. Järjestelmän avasi Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej 3. heinäkuuta 2004 kello 19:19. Virallisesti metroa kutsutaan nimellä MRT (Mass Rapid Transit), yleiskielessä rot faifaa mahaanakhoon (tai yksinkertaisesti rot fai taidin (รถไฟใต้ดิน). Sen tunnuksena asemilla on M-kirjain. Järjestelmään kuuluu yksi linja (), joka tunnetaan epävirallisesti nimellä "sininen linja". Se kulkee Bangkokin päärautatieasemalta Hualamphongilta pohjoiselle rautatieasemalle Bang Sueen.

Bangkokin metron on suunnitellut ja rakentanut saksalainen Siemens. MRT:n ja Skytrainin välillä on vaihtoasemia toistensa verkkoon. Asemat ovat hyvin moderneja, ja ne ovat rakenteeltaan suljettua tyyppiä, jossa laituri on eristetty tunneleista liukuovilla silloin, kun juna ei ole asemalla. Metrossa toimii oma kauppaketju Metro Mall. Metron hinnoittelu sai aluksi osakseen arvostelua, eikä suunniteltuihin matkustajamääriin ole aivan ylletty.

Metron omistaa ja sitä ylläpitää Mass Rapid Transit Authority of Thailand (MRTA).

Metron asemat

 Bang Sue – Bang Suen rautatieasema
 Kamphaeng Phet – Chatuchakin viikonloppumarkkinat
 Chatuchak Park – yhteys BTS-asemaan (Mo Chit)
 Phahon Yothin – Central Plaza
 Lat Phrao
 Ratchadaphisek – Hotelli Chaophya Park
 Sutthisan
 Huai Khwang – Hotellit Swissotel Concorde ja Emerald; paljon hierontalaitoksia
 Thailand Cultural Centre –  tulevaisuudessa vaihtoasema metron toisen vaiheen linjaan; tavaratalot Carrefour ja Robinson; sukkulabussi uloskäynnistä E1 Thaimaan kulttuurikeskukseen 
 Phra Ram 9 – Fortune Townin ostoskeskus; Tesco-Lotus (tavarataloketju)
 Phetchaburi – Japanin suurlähetystö
 Sukhumvit – yhteys BTS-asemalle Asok; hotelli Sheraton Grande; Soi Cowboy (uloskäynti E2)
 Queen Sirikit National Convention Center – Thaimaan arvopaperipörssi
 Khlong Toei 
 Lumphini – Lumphinin thainyrkkeilystadion; Suan Lumin yömarkkinat; Saksan, Tanskan ja Ranskan suurlähetystöt
 Silom – yhteys BTS-asemaan (Sala Daeng), Lumphini-puisto
 Sam Yan – Chulalongkornin yliopisto
 Hualamphong – Bangkokin päärautatieasema; Chinatown

Aiheesta muualla 
 MRTA:n viralliset sivut

Aasian metroliikenne
Bangkokin liikenne
Thaimaan rautatieliikenne
Klustermus

Luovan ja esittävän säveltaiteen tapahtuma Klustermus on Raumalla vuosittain järjestettävä ilmainen yksipäiväinen musiikkifestivaali. Esiintyjät vuosien varrella ovat edustaneet monia musiikkityylejä metallista jazziin, ja pääpaino on ollut vähemmän tunnetuilla ja kulttisuosiota nauttivilla esiintyjillä. 

Ensimmäisen kerran Klustermus järjestettiin 2003, ja seuraavana vuonna tapahtuman asioista huolehtimaan perustettiin Klustermus ry. Kesätapahtuman ohella yhdistys on järjestänyt myös klubitapahtumia Klustermus saapuu kaupunkiin -nimellä.   Talouden taantumasta huolimatta tämänhetkisten tietojen mukaan Klustermus järjestetään jatkossakin joka vuosi. 

Klustermus-tapahtuma järjestetään talkoovoimin joka kesäkuun ensimmäisinä viikonloppuina. Klustermus ry on tehnyt periaatepäätöksen pitää tapahtuma pääsymaksuttomana, mutta viime vuosina on ottanut yleisöltä vastaan vapaaehtoisia sisäänpääsymaksuja. "Sulaksi hulluudeksi" tapahtuman palkatta järjestämistä luonnehtineet Klustermus ry:n jäsenet ovat kysyttäessä kuitenkin aina kertoneet nauttivansa mahdollisuudesta toteuttaa tapahtumaa.  Tapahtuman rahoitus järjestyy enimmäkseen yritystukijoiden ja kulttuuriavustusten avulla.

Klustermuksen esiintyjiä 

2003: mm. Kromi, Cremated, Groove Uncut

2004: mm. Hidria Spacefolk, Lapko, Hamid Moeini Band, Härkä-äiti, Itkevä tyttö, Taipuva luotisuora

2005: mm. Kuolleet intiaanit, Fun, Point, Euforia, Poirot/Poiert

2006: mm. Kuusumun profeetta, Sweatmaster, Lowlife Rock'n'Roll Philosophers, Itkevä tyttö, Härkä-äiti, Lady Escape, Tuuli Innola

2007: mm. Risto, Boomhauer, Fun, No Shame, Viola, One Taste, Haternal, Delicious Orange, Kaihoa, Itkevä tyttö, Lady Escape

2008: mm. Penniless, Tuvalu, Kometa, Cosmo Jones Beat Machine, Delicious Orange, Euforia, Blood Makes Noise

2009: mm. Agent Kooper, Matti Mustosen ihmeellinen orkesteri, Njet!, Penniless, Kometa, Härkä-äiti, Murmansk, Joose Keskitalo, The Tarjas

2010: mm. The Sheena Hyenas, Ben's Diapers, Downstairs, The Mutants, The Spyro, Mangoo

2011: Betrayal at Bespin, Itkevä tyttö, Knucklebone Oscar, Pharaoh Pirttikangas, Anal Thunder, Sweatmaster, Magyar Posse, Njet!, The Celene, Marty the Random Guy, Härkä-äiti, AJU, Tero-Petri

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.klustermus.fi, tapahtuman omat kotisivut
 Klustermus MySpace-sivustolla 

Rauman tapahtumat
Musiikkitapahtumat Suomessa
Mediakeskus Lume

Mediakeskus Lume oli vuonna 1999 perustettu Helsingissä sijaitseva kansallinen audiovisuaalisen alan koulutus-, tutkimus- ja tuotantokeskus. Keskuksen aloja olivat elokuva, televisio, muu digitaalinen media ja lavastustaide. Lumeen tavoitteena oli monialaisen sisältötuotannon ja sisältölähtöisen tutkimuksen edistäminen.

Mediakeskus toimi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun yhteydessä, ja palveli sitä tila-, tuotanto- ja tekniikkaresurssina. Lisäksi keskus palveli myös muita yliopistoja, korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia sekä yrityksiä ja yhteisöjä.

Lumeen tuotanto- ja tekniikkapalvelut tarjosivat ammattilaisapua tuotantojen ja tapahtumien suunnitteluun ja toteutukseen elokuva-, tv- sekä muihin tuotantoihin. Mediakeskus Lume oli myös kokous- ja konferenssipaikka.

Vuonna 2016 Lumeen ja Aalto-yliopiston Media Factory:n toiminnot sulautuivat uudeksi Aalto Studios-mediakeskukseksi ja siirtyivät Otaniemeen. Uudelle mediakeskukselle suunnitellaan Otaniemen kampukselle uutta toimitaloa, vuonna 2018 valmistuvan Väre-rakennuksen viereen.

Lähteet

Koulutusyritykset
Elokuva
Kuolemanspiraali

Kuolemanspiraali on Leena Lehtolaisen rikosromaani, joka  julkaistiin vuonna 1997 Tammen kustantamana.

Kuolemanspiraalin päähenkilö on raskaana oleva poliisi Maria Kallio, jonka tehtävänä on selvittää 16-vuotiaan taitoluistelija Noora Niemisen murha. Kirjan lopussa Kallio synnyttää lapsen, joka on myöhemmissä kirjoissa nimetty Iidaksi.

Juoni

16-vuotias taitoluistelijalupaus Noora Nieminen löydetään kuolleena Kati Järvenperän autosta. Raskaana oleva Maria alkaa etsiä tytön murhaajaa. Tehtävä on vaikea, ja samalla Marian raskaus etenee. Yllättäen johtolangat kuitenkin johtavat Marian oikeille jäljille ja saattavat hänet itsensäkin vaaraan.

Lähteet 
 http://www.leenalehtolainen.net/kuolemanspiraali.htm

Leena Lehtolaisen teokset
Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 1997 kirjat
Sveitsin ympäriajo

Sveitsin ympäriajo on vuosittain kesäkuussa järjestettävä pyöräilyn etappikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1933, jolloin voittaja oli Max Bulla.  Kilpailun reittiin kuuluu yleensä useampia vaativia vuoristonousuja sekä vähintään yksi henkilökohtainen aika-ajo. Useat Ranskan ympäriajon voittajat ovat voittaneet myös Sveitsin ympäriajon, muun muassa Gino Bartali, Eddy Merckx ja Jan Ullrich. Vuonna 2005 Sveitsin ympäriajo liitettiin ensimmäiseen UCI Pro Touriin ja järjestäjät siirsivät kilpailun aikaisempaan kesäkuuhun.Eniten voittoja kerännyt ratsastaja on italialainen Pasquale Fornara, jolla on 4 voittoa 1950-luvulla. Viimeisin voittaja on ecuadorilainen Richard Carapaz, joka voitti ensimmäisen kerran vuonna 2021.

Kuten Tour de France ja Dauphiné, Sveitsin ympäriajossa on useita etappeja, joissa on merkittäviä nousuja Sveitsin Alpeilla ja vähintään yksi henkilökohtainen aika-ajo.

Naisten Sveitsin ympäriajo järjestettiin ensimmäisen kerran 2001 ja uudelleen vuodesta 2021 lähtien.

Voittajat

Naisten kilpailun voittajat 
Lähde: Pro Cycling Stats
2001  Kimberly Baldwin
2021  Elizabeth Deignan
2022  Kristen Faulkner

Lähteet
 Tulokset Pro Cycling Stats -sivustolta 
 Kilpailun viralliset sivut  ja

Viitteet

Aiheesta muualla
Pyöräilysivusto

UCI ProTour
Pyöräilykilpailut Sveitsissä
Klenie Bimolt

Klena ”Klenie” Geertje Bimolt (s. 8. kesäkuuta 1945 Assen, Drenthe) on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti hopeamitalin 4 × 100 metrin sekauintiviestissä kesäolympialaisissa 1964. Hänen joukkuetovereitaan olivat Corrie Winkel, Ada Kok ja Erica Terpstra.

Bimolt osallistui myös kesäolympialaisiin 1968, ja voitti 1960-luvulla yhteensä 11 Alankomaiden mestaruutta. Hän voitti kaksi hopeamitalia, 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä pitkän radan EM-kilpailuissa 1962 Leipzigissä.

Lähteet 
Members.chello.nl  

Alankomaalaiset uimarit
Alankomaalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Mustanaamio (lehti)

Mustanaamio oli 26 kertaa vuodessa ilmestyvä, vuonna 1966 ilmestymisensä aloittanut sarjakuvalehti. Lehti on saanut nimensä päätähden, Lee Falkin luoman Mustanaamion mukaan. Sen painos oli vuonna 2007 kolme tuhatta kappaletta, 1980-luvun lopulla lehden suosion ollessa suurimmillaan painos oli yli satatuhatta kappaletta. Mustanaamio-lehden julkaiseminen lopetettiin Suomessa syksyllä 2010. Viimeiseksi numeroksi jäi 25–26/2010. 18. toukokuuta 2011 Egmont Kustannus kuitenkin ilmoitti verkkosivuillaan alkavansa uudelleen julkaista lehteä erityisnumeroina.

Aluksi Mustanaamio ilmestyi kerran kuukaudessa. Vuonna 1966 ehti ilmestyä kaksi numeroa. Lehden saadessa suosiota sen ilmestymistiheys kasvoi, 1972 alkaen ilmestyi 16 numeroa ja 1974 siirryttiin nykyiseen julkaisutahtiin. Rautakirjan irtonumeromyynnissä Mustanaamio oli kaikista lehdistä vuonna 1973 sijalla 51 ja vuonna 1983 sijalla 27.

Mustanaamio-lehden johtosarjana oli uusi Mustanaamio-tarina. Sen lisäksi lehdessä oli Vaeltavan aaveen sunnuntaiklassikkoseikkailu. Lehti tuli tunnetuksi myös laadukkaista kakkossarjoistaan: Taika-Jim, Piko ja Fantasio, Linda ja Valentin (Valerian ja Laureline), Blueberry, Thorgal, Kari Leppäsen Achilles Wiggen muutamia mainiten.

Katso myös

 Mustanaamio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Egmont Kustannus: Mustanaamio.
 Juha Tynninen: Mustanaamio -julkaisut Suomessa.
 S. Santikko: Vaeltava aave, ja nainen presidenttinä. Kvaak.fi 19.10.2007.
 Janne Suominen: Mustanaamion kuolema ei aiheuta syytä huoleen . Lumo 31.3.2011.

Mustanaamio
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
DECnet

DECnet on Digital Equipment Corporationin 1970-luvun puolivälissä kehittämä kaupallinen tietoliikenneprotokollapino. Toisin kuin monet aikalaisensa, jotka mahdollistivat lähinnä päätteiden verkottamisen keskustietokoneisiin, DECnet suunniteltiin tietokoneiden väliseen suoraan kommunikointiin. Protokollan ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1975 PDP-11-minitietokoneille.

Pinossa on useita kerroksia OSI-mallin tapaan. Protokollia ovat NSP (Network Services Protocol), DAP (Data Access Protocol), NCP (Network Control Program), NICE (Network Information and Control Exchange) ja MOP (Maintenance Operation Protocol).

Vuonna 1983 julkaistu Phase IV DECnet on tuettu Linuxissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Protocols.com: DECnet 
 Cisco.com: DECnet 
 Routing DECnet 

Verkkoprotokollat
OpenVMS
Digital Equipment Corporation
Vladimir Jurzinov

Vladimir Vladimirovitš Jurzinov (, s. 20. helmikuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. 

Hänen poikansa, Vladimir Jurzinov nuorempi, on myös jääkiekkovalmentaja. Perheen tytär Anna Jursinov on Suomen kansalainen. Sukunimi kirjoitetaan usein muodossa Jursinov.
__notoc__

Saavutukset pelaajana 

Jurzinov pelasi keskushyökkääjänä Dynamo Moskovassa 472 liigaottelua tehden 231 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa ja KooVeessa SM-sarjassa vuosina 1972–1974. Jurzinov pelasi 54 maaottelua tehden 23 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1961–1969.

 kolme maailmanmestaruutta vuosina 1961, 1963, 1969.

Saavutukset valmentajana 

 seitsemän maailmanmestaruutta ja Kanada Cupin voittoa Neuvostoliiton maajoukkueen apuvalmentajana.
 olympiahopeaa Venäjän maajoukkueen päävalmentajana Naganon talviolympialaisissa vuonna 1998.
 kolme Neuvostoliiton-mestaruutta Dynamo Moskovan valmentajana.
 kaksi Suomen-mestaruutta TPS:n valmentajana vuosina 1993 ja 1995.
 kaksi Euroopan Cupin mestaruutta TPS:n valmentajana 1994 ja 1997.

Jurzinov on valmentanut myös sveitsiläistä Klotenia.

Erikoispalkintoja 

 Neuvostoliiton Hall of Fame 1963
 IIHF Hall of Fame 2002
 Jääkiekkoleijona n:o 199 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vladimir Jurzinov Peoples.ru-sivustolla 
 
Jurzinovin tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Neuvostoliittolaiset jääkiekkoilijat
Venäläiset jääkiekkovalmentajat
Kalevi Numminen -palkinnon voittajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Spin City

Spin City on yhdysvaltalainen ABC:n tilannekomedia, jota tehtiin vuosina 1996–2002. Sarja lopetettiin vuonna 2002 viimeisen kauden katsojalukujen vuoksi. Jaksoja kuvattiin yhteensä 145.

Spin City kertoo fiktiivisestä New Yorkin paikallishallinnosta. Näyttelijä Michael J. Fox esittää sarjassa varapormestaria.

Päähenkilöt

Aiheesta muualla

ABC:n televisio-ohjelmat
SAG-palkitut televisiosarjat
Tilannekomediat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Tiikerinuoliainen

Tiikerinuoliainen (Chromobotia macracanthus, aikaisemmin myös Botia macracanthus) on Sumatran ja Borneon joissa elävä piikkinuoliaisten heimon kala.

Koko ja ulkonäkö 
Tiikerinuoliainen voi kasvaa puolimetriseksi, ja sitä kalastetaan kotiseudullaan syötäväksi. Naaras on tavallisesti koirasta pulskempi. Pieni parvi tarvitsee vähintään 300cm pitkän akvaarion ja paljon piilopaikkoja.

Alkuperä 
Tiikerinuoliainen on peräisin Sumatran ja Borneon joista.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen 
Tiikerinuoliainen on parvissa elävä pohjakala.

Vesiolot ja ravinto 
Tiikerinuoliainen on kaikkiruokainen. Luonnossa se syö nilviäisiä, hyönteisiä, matoja ja muita selkärangattomia eläimiä, mutta myös pehmeälehtisiä kasveja. Akvaariossa sen ravinto koostuu elävistä tai jäisistä madoista sekä tuoreista hedelmistä ja vihanneksista.

Lähteet 

Akvaariokalat
Piikkinuoliaiset
The Handwriting upon the Wall

The Handwriting upon the Wall on englantilaisen poliittisen pilapiirtäjä James Gillrayn tunnetuimpia teoksia. Sen kerrotaan huvittaneen Napoleonia suuresti.  Kuva parodioi Belsassarin pitoja.

Kuvan aiheena ovat Englantiin tehtävän maihinnousun suunnitelmat; esillä on juhlapöytä, jossa istuvat sekä Napoleon että hänen ensimmäinen puolisonsa Josephine; Josephine on kuvattu todellisesta olemuksestaan poiketen hyvin lihavana ja juo ketjussa Maraschino-likööriä. Pöydässä on "englantilaisia herkkuja" eli pyhän Jamesin hovi, Englannin pankki ja Lontoon Tower leivonnaisina sekä kuningas Yrjö III:n pää "vanhan Englannin pihvinä". 

Napoleon on juuri alkamassa syömistä kun taustan seinälle ilmestyvät tulikirjaimin Danielin kirjan sanat "MENE MENE TEKEL UPHARSIN" (suomeksi "Punnittu, punnittu, köykäiseksi havaittu") ja vaaka, jossa kuninkuus painaa enemmän kuin vallankumouksen despotismi.

Josephinen takana seisovat Napoleonin sisaret thermidorin ajan tyyliin kevyesti puettuina, rinnat paljaina, ja Napoleonin takana kolme hänen koomisesti piirrettyä verisiä miekkoja kantavaa karhunnahkalakkista kaartilaistaan.

Lähteet 
 Aubry: Ranskan suuri vallankumous, osa 2

Viitteet

Aiheesta muualla 
 NNDB, James Gillray
 Gillray: The Handwriting upon the Wall 

Pilakuva
Abigail II: The Revenge

Abigail 2: The Revenge on King Diamond -nimisen heavy metal -yhtyeen tekemä albumi. Albumi on julkaistu vuonna 2002.
Levyn tuottivat Kol Marshall, King Diamond ja Andy LaRocque.
Levy on äänitetty ja miksattu Nomad Recording Studiossa, Carroltonissa, Dallasissa, Texasissa.

Tarina 

Tarina jatkaa King Diamondin toisen albumin Abigailin tarinaa: Spare This Life -kappaleessa kuulijalle selviää, että Abigail oli O`Brianin (mysteerisen Black Horsemenin johtaja Abigail-levystä) siskopuoli. Kuulijalle selviää myös, että Abigailia ei koskaan teloitettukaan, vaan O`Brian pelasti hänet ja kasvatti hänet 18-vuotiaaksi.

Myöhään illalla Abigail on kävelemässä metsässä ja löytää kartanon, joka kuuluu Jonathan LaFeylle (alkuperäisessä juonessa Abigailin "isä" joka yritti myöhemmin tappaa Abigailin). Abigail on melkein kuolemassa myrskyyn, kunnes "Little One", Abigailin haamu vuodesta 1777, avaa kartanon portit ja Abigail menee sisälle. Siellä Abigail tapaa Brandon Henryn, LaFeyn hovimestarin. Abigail saa selville ettei LaFey kuollutkaan pudotessan portaissa, mutta käyttää nykyään pyörätuolia. Abigail tapaa Jonathanin, joka luulee Abigailia Miriamiksi (Abigailin äidiksi ja Jonathanin vaimoksi) ja raiskaa hänet. Abigail päättää kostaa hänelle. Kun Abigail menee illalla kryptaan, hän tapaa uudelleen haamunsa, jolloin Abigail muistaa miten Jonathan yritti tappaa Abigailin aikaisemmin. Kryptasta löytyy myös Abigailin muumio, jolla on kaulassan kaulakoru The Eye-levystä. Brandon Henry huomaa Abigailin kryptasta, joten Abigail tappaa hänet. Sen jälkeen Abigail päättää kostaa Jonathanille, laittaa rikkoutunutta lasia hänen ruokaansa ja sytyttää hänen pyörätuolinsa ja Jonathanin itsensäkin tuleen. Kostonhimossaan hän ei huomaa miten liekit siirtyvät verhojen kautta huoneeseen ja lopulta koko taloon. Tuli saavuttaa Abigailinkin ja hänkin kuolee. Tuli ei kuitenkaan saavuta Abigailin haamua joten hän jaa yksin kaipaamaan äitiään.

Kappaleet 
Spare This Life 1:44
The Storm 4:22
A Mansion In Sorrow 3:36
Miriam 5:10
Little One 4:31
Slippery Stairs 5:10
The Crypt 4:11
Broken Glass 4:13
More Than Pain 2:31
The Wheelchair 5:19
Spirits 4:57
Mommy 6:26
Sorry Dear 0:54

Kokoonpano 
King Diamond: laulu, kosketinsoitin
Andy La Rocque: kitara
Hal Patino: basso
Mike Wead: kitara
Matt Thompson: rummut

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Vuoden 2002 albumit
Konseptialbumit
King Diamondin albumit
Leipzigin yliopisto

Leipzigin yliopisto on Leipzigin kaupungissa, Saksassa sijaitseva yliopisto. Se on osavaltionsa Saksin toiseksi suurin yliopisto yli 29 000 opiskelijallaan, ja siellä on yhteensä neljätoista eri tiedekuntaa. Yliopisto on yksi Euroopan vanhimmista, sillä se on ollut toiminnassa jo yli 600 vuotta.

Historia 
Leipzigin yliopiston perustivat 2. joulukuuta vuonna 1409 Saksin Pfalzkreivi Frederik I ja tämän veli rajakreivi Wilhelm II. Alun perin yliopisto koostui neljästä tiedekunnasta. Vuosina 1953–1991 yliopisto tunnettiin nimellä Karl Marxin yliopisto.

Leipzigin yliopistossa opiskeli jo keskiajalla suomalaisia, kuten 1430-luvulla siellä opiskellut myöhempi Turun piispa Konrad Bitz.

Tilat 
Yliopisto toimii useissa tiloissa ympäri kaupunkia. Päärakennus sijaitsee aivan kaupungin keskustassa. Sen korjaustyöt aloitettiin 2005. Uuden päärakennuksen piirustukset teki hollantilainen arkkitehti Erick van Egeraat. Projektin odotettiin valmistuvan vuonna 2009, jolloin yliopisto juhli 600-vuotista taivaltaan.

Opetustilojen lisäksi yliopistolla on käytössään useita muita rakennuksia. Yliopiston kirjasto perustettiin vuonna 1543, ja se on yksi Saksan vanhimmista yliopistokirjastoista. Yliopiston kasvitieteellinen puutarha perustettiin sekin jo vuonna 1942, ja se on Euroopan toiseksi vanhin. Lääketieteellisellä tiedekunnalla on lisäksi oma sairaala. Kaiken kaikkiaan yliopisto toimii 38 kohteessa ympäri Leipzigia.

Opiskelu 
Nykyisin yliopistolla on 14 tiedekuntaa ja yhteensä yli 29 000 opiskelijaa, mikä tekee siitä osavaltion toiseksi suurimman yliopiston. Yliopistolla on yli 150 laitosta ja noin 190 ylempiin ja alempiin korkeakoulututkintoihin johtavaa opinto-ohjelmaa. Lääketieteellinen tiedekunta on ehkäpä yliopiston arvostetuin tiedekunta.

Tiedekunnat 

Alkuperäiset neljä tiedekuntaa olivat taiteen, teologinen, lääketieteellinen ja oikeustieteellinen tidekunta. Nykyisin yliopistolla on 14 tiedekuntaa:

 Teologinen tiedekunta
 Oikeustieteellinen tiedekunta
 Historian, taiteen ja Aasian opintojen tiedekunta
 Filologinen tiedekunta
 Kasvatustieteellinen tiedekunta 
 Yhteiskuntatieteellinen ja filosofinen tiedekunta
 Kauppatieteellinen tiedekunta 
 Urheilutieteellinen tiedekunta
 Lääketieteellinen tiedekunta
 Matematiikan ja informaatiotieteiden tiedekunta
 Biotieteiden, farmasian ja psykologian tiedekunta
 Fysiikan ja geotieteiden tiedekunta
 Kemian ja mineraalitiedeiden tiedekunta
 Eläinlääketieteellinen tiedekunta

Tunnetut alumnit 

 Georgius Agricola
 Marc Bloch
 Tycho Brahe
 Émile Durkheim
 Adolf Hurwitz
 Gottfried Wilhelm Leibniz
 Gotthold Ephraim Lessing
 Karl Liebknecht
 Lin Yutang
 Sándor Márai
 Angela Merkel
 Friedrich Nietzsche
 Novalis
 George Pardee
 Samuel Pufendorf
 Ferdinand de Saussure
 Robert Schumann
 Edward Teller
 Richard Wagner
 Carl Friedrich von Weizsäcker
 Ernst Heinrich Weber

Lähteet 
Nuorteva, Jussi 1999. Suomalaisten ulkomainen opinkäynti ennen Turun akatemian perustamista 1640. Toinen painos. Helsinki: Suomen historiallinen seura & Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1999.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Leipzig
Saksan yliopistot
Fatal Portrait

Fatal Portrait on King Diamond -yhtyeen ensimmäinen albumi. Albumista on kolme versiota: vuonna 1986 julkaistu vinyylilevy sisältää yhdeksän kappaletta, vuoden 1986 CD-levy yhden bonuskappaleen muiden yhdeksän kappaleen lisäksi, ja vuoden 1997 uudelleen äänitetty albumi kaksi bonuskappaletta muiden yhdeksän kappaleen lisäksi. Koska tämä oli ensimmäinen King Diamondin albumi, levyllä ei ole varsinaista kauhuteemaa, mutta sen sisältämät viisi kappaletta
(The candle, The Jonah, The portrait, Dressed in white sekä Haunted) kertovat yhdessä pienen kauhutarinan. Seuraavassa albumissa Abigailissa oli jo kokonainen kauhuteema.

Kappaleet

Kokoonpano 
King Diamond: laulu
Andy La Rocque: kitara
Michael Denner: kitara
Timi Hansen: basso
Mikkey Dee: rummut
Roberto Falcao: kosketinsoitin

Aiheesta muualla 
 kotisivut 

Vuoden 1986 albumit
Vuoden 1986 esikoisalbumit
King Diamondin albumit
Elisa Donovan

Lisa "Elisa" Donovan (s. 3. helmikuuta 1971 Poughkeepsie, New Yorkin osavaltio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Donovan kiinnostui näyttelemisestä 12-vuotiaana. Hän on opiskellut myös kirjallisuutta. 

Donovan esitti vuoden 1995 komediaelokuvassa Clueless Amber Mariensia. Myöhempiä merkittäviä rooleja on ollut muun muassa elokuvassa Bileet Roxburyssa (1998). Lisäksi Donovan on esiintynyt televisiosarjassa Sabrina, teininoita. 

Donovan on ilmoittanut kärsineensä anoreksiasta ja laihduttaneensa vuonna 1994 38-kiloiseksi.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Romanos Melodos

Romanos Melodos (k. noin 555, aika Karl Krumbacherin arvioima, ehkä elänytkin noin 800-luvulla) on keskeisiä ortodoksisen hymnografian perustajia. 

Romanosta pidetään kansallisuudeltaan kreikkalaisena, mutta hän syntyi Syyriassa ja toimi Beirutissa sekä Konstantinopolissa. Hän kuuli unessa kauniin melodian ja näki Neitsyt Marian ilmestyksen. Hän sai tästä aiheen hymniinsä Kristuksen syntymä. Hän on kirjoittanut tuhansia hymnejä, näiden joukossa aiheet Munkin kuolema, Viimeinen tuomio, Juudaksen kavallus ja Stefanuksen marttyyrius.

Aiheesta muualla
Karl Krumbacher: Geschichte des byzantischen Litteratur (1897)

Kirkkomusiikki
Yrjö Jahnssonin säätiö

Yrjö Jahnssonin säätiö on vuonna 1954 perustettu säätiö, joka tukee suomalaista taloustieteen, terveystaloustieteen ja lääketieteen tutkimusta. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja tutkimukseen sekä jatko-opintoihin kotimaassa tai ulkomailla. Kansantaloustieteen professori Yrjö Jahnssonin nimeä kantavan säätiön perusti kouluneuvos Hilma Jahnsson puolisonsa kuoltua.

Säätiön johtokuntaan kuuluu muun muassa Suomen Pankin johtokunnan neuvonantaja Antti Suvanto, joka on toiminut myös säätiön tutkimusjohtajana. Säätiö on ainakin 1980-luvulta asti järjestänyt suljettuja seminaareja, joihin on osallistunut useita nk. Nobelin taloustieteen palkinnon saajia sekä uusklassisen taloustieteen edustajia kuten Robert J. Aumann

Yrjö Jahnsson Award in Economics 
Kansainvälisesti säätiö tunnetaan nuorille eurooppalaisille taloustieteen tutkijoille myönnettävästä Yrjö Jahnsson Award in Economics -palkinnosta. Palkinto jaetaan yhdessä European Economic Associationin kanssa joka toinen vuosi. 

Lista palkinnon saajista:

 1993: Jean-Jacques Laffont ja Jean Tirole
 1995: Richard Blundell
 1997: Torsten Persson
 1999: Nobuhiro Kiyotaki ja John Moore
 2001: Philippe Aghion ja Guido Tabellini
 2003: Mathias Dewatripont
 2005: Timothy Besley ja Jordi Gali
 2007: Gilles Saint-Paul
 2009: John Van Reenen ja Fabrizio Zilibotti
 2011: Armin Falk
 2013: Helene Rey ja Thomas Piketty
 2015: Botond Köszegi
 2017: Ran Spiegler ja Michèle Tertilt
 2019: Oriana Bandiera ja Imran Rasul
 2021: Ricardo Reis ja Silvana Tenreyro

Yrjö Jahnsson Lectures
 1963 Kenneth Arrow Aspects of the Theory of Risk-Bearing
 1967 Assar Lindbeck Monetary-Fiscal Analysis and General Equilibrium
 1968 L.R. Klein An Essay on the Theory of Economic Prediction
 1970 Harry G. Johnson The Two-Sector Model of General Equilibrium
 1973 John Hicks The Crisis in Keynesian Economics
 1976 Edmond Malinvaud The Theory of Unemployment Reconsidered
 1978 James Tobin Asset Accumulation and Economic Activity
 1980 János Kornai Growth, Shortage and Efficiency
 1983 Jacques H. Drèze Labour Management, Contracts and Capital Markets
 1985 Robert E. Lucas Models of Business Cycles
 1987 Amartya Sen Rational Behaviour
 1990 A.B. Atkinson Poverty in Europe
 1992 Bengt Holmström Models of the Firm
 1996 Paul Krugman Economic Theory and the East Asia Miracle
 1999 Hans-Werner Sinn The New Systems Competition
 2002 Alvin E. Roth The Timing of Transactions: Strategic behavior, and market performance
 2005 Ricardo Caballero Macroeconomics and Restructuring in the Global Economy
 2007 Peter Diamond Thinking about Taxes
 2010 Tim Besley, Torsten Persson Pillars of Prosperity: The political economics of state building
 2012 John A. List Using Field Experiments in Economics
 2015 Nicholas Bloom, John Van Reenen Management and the Wealth of Nations
 2019 Daron Acemoglu  The Future of Work

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Yrjö Jahnssonin säätiö

Suomalaiset säätiöt
Koiranheinä

Koiranheinä eli niittykoiranheinä (Dactylis glomerata) on yleinen tuulipölytteinen heinä.

Ulkonäkö ja koko 

Koiranheinä kasvaa 60–160 senttimetriä korkeaksi. Sen röyhy on kolmiomainen, kukat kasvavat siinä tiiviinä rykelminä. Röyhyn tähkylärykelmät ovat karkeita ja hieman pisteliäitä, koska kaleet ovat pitkä- ja teräväkärkisiä. Lyhyiden lehtien sinertävä vaaleus erottuu hyvin muiden heinien ja ruohojen vihreydestä.

Levinneisyys 
Koiranheinää kasvaa Euroopassa Keski-Suomea myöten sekä viljeltynä Pohjois-Amerikassa. Se on heinäallergisille ongelma heinäkuussa.

Koiranheinä on levinnyt Suomeen ihmisen kuljettamana.

Elinympäristö 
Valtaosa kasvupaikoista on niittymäisiä, mutta koiranheinä kasvaa varjossakin, jos sille on riittävästi tilaa. Koiranheinä kasvaa myös savisessa maassa, jossa sitä viljellään rehuksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Koiranheinä (niittykoiranheinä) – Dactylis glomerata
 Kasviatlas 2018: Niittykoiranheinän (Dactylis glomerata) levinneisyys Suomessa
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Koiranheinä (Dactylis glomerata)
 Valokki – Nettikasvio: Koiranheinä (Dactylis glomerata)
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Dactylis glomerata 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Dactylis glomerata 
 Flora of China: Dactylis glomerata 

Heinäkasvit
Nurmiheinät
Turkiskauppa

Turkiskauppa on maailmanlaajuinen teollisuuden ala, johon kuuluu eläinten turkiksien keräys ja niiden myyminen. Ennen Pohjois-Amerikan asuttamista, Venäjä oli suurin turkiksien myyjä Länsi-Euroopassa ja Aasiassa. Suurin osa Venäjän viemistä turkiksista oli majavan, suden, ketun, oravan ja jäniksen turkkeja. Amerikan asuttamisen jälkeen majavannahoista tuli tärkeä vientituote, jota kuljetettiin Eurooppaan suuria määriä.  Eurooppalaiset hankkivat majavannahkoja ostamalla ja vaihtamalla niitä intiaaneilta.  Varsinkin kanadalaiset olivat aktiivisia tässä toiminnassa, ja esimerkiksi Quebec kasvoi juuri turkiskaupan keskukseksi. Majavan karvoista tehtiin huopahattuja, ja majavannahkakauppa kukoisti 1500-luvulta 1800-luvulle. Silloin majavat olivat vähentyneet ja silkkihatut tulleet muotiin.

Turkiskauppaa on käyty esihistorialliselta ajalta asti. Oravannahan sanotaan olleen suomalaisten ensimmäinen raha. Myöhemmin metsästäjät myivät myös näädän, ketun ja majavan nahkoja. Vuonna 1391 turkulaisporvari Peter van dem Berghellä oli Tallinnassa myynnissä 300 000 suomalaista turkista.

Suomessa on tarhattu kettuja 1910-luvulta ja minkkejä 1930-luvulta asti. Suomalaiset turkikset menevät pääosin vientiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lyhyt turkiskaupan historiikki 

Turkistarhaus
Metsästys

ru:Пушнина
Vasemmistonaiset

Vasemmistonaiset on Vasemmistoliiton naisjärjestö. Vasemmistonaiset on avoin myös naisille, jotka haluavat tehdä vasemmistofeminististä politiikkaa puolueeseen sitoutumatta.

Vasemmistonaiset perustettiin lokakuussa 1990 Jyväskylässä Naisfoorumi 90 -tapahtuman yhteydessä. Perustavaan kokoukseen osallistui 491 naista. Vasemmistonaiset päätti tehdä Vasemmistoliiton naistyötä, mutta korosti myös itsenäisyyttään. Vasemmistonaiset ei ole rekisteröity yhdistys vaan verkosto. Tällä valinnalla perustajat halusivat korostaa Vasemmistonaisten avointa luonnetta. Järjestäytymisen muodoista käytiin paljon keskustelua ennen kokousta. Osa vasemmistonaisista halusi muodostaa kiinteämmän organisaation.

Pippuri on Vasemmistonaisten neljästi vuodessa ilmestyvä verkostolehti. Pippuri aloitti ilmestymisensä vuonna 1966 Suomen naisten demokraattisen liiton lehtenä. Vasemmistoliittoon kuulumattomat naiset voivat liittyä Vasemmistonaisiin tilaamalla lehden.

Vasemmistonaiset osallistuu Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen toimintaan. Vasemmistonaisten Outi Ojala oli Nytkiksen puheenjohtaja vuonna 1991 ja Katja Syvärinen vuonna 2000.

Vasemmistonaiset jakaa vuosittain Pro feminismi -palkinnon tasa-arvotyössä ansioituneelle vasemmistoliittolaiselle miehelle. Tunnustuksen ovat saaneet Kaarlo Julkunen, Claes Andersson (2006), Jorma Hentilä, Teivo Teivainen (2008), Kari Uotila (2009), Jiri Nieminen (2010) ja Juuso Aromaa (2011).

Puhenaiset 
Vasemmistonaisten hallituksella (Valtikka) on puheenjohtaja (puhenainen) ja kaksi varapuheenjohtajaa. Aiemmin kaikki kolme puhenaista olivat samanarvoisia. Valtikan sihteeri on Vasemmistoliiton naispoliittinen sihteeri.

Ulla-Leena Alppi 1990–
Outi Ojala 1990–1997
Mirja Ylitalo 1990–
Eini Pihlajamäki –1997
Suvi-Anne Siimes –1999
Inna Ilivitzky 1999–2007

Nana Korpelainen 1999–2007
Katja Syvärinen 1997–2007
Minna Sirnö 1997–1999 ja 2007–2010
Kaarina Kailo, varapuhenainen 2007–2010
Saila Ruuth, varapuhenainen 2007–2010
Saila Ruuth 2011- 
Pirkko Kotila, varapuhenainen 2011-
Mervi Lappalainen, varapuhenainen 2011-

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vasemmistonaiset 
 Vanhat ohjelmat: 1998, 2002 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)

Suomalaiset feministiset järjestöt
Suomalaiset poliittiset naisjärjestöt
Vasemmistoliitto
Viherhylia

Viherhylia (Hylia prasina) eli aiemmalta nimeltään oliivikerttu on pieni silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. Oliivikerttu on Hylia-suvun ainut laji. Lajin kuvaili ja nimesi John Cassin 1855.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on noin 11,5 cm ja paino 12–14 g. Se on kooltaan pajulinnun luokkaa, yleisväritykseltään oliivinvihreä kerttu. Sillä on vaalea silmäkulmanjuova. Nokka on lyhyt ja hieman alaspäin käyrä. Se liikkuu puiden lehvästössä, usein sekaparvissa muiden pikkulintujen seassa, vaikea havaittava. Sen ääniä ovat korkea vihellys "kii-kii" ja kuiva ritinä.

Viherhylian taksonomia on ollut epäselvä. Joskus se on luettu medestäjiin. Nykyinen käsitys on, että se kuuluu silkkikerttusten heimoon.

Esiintyminen 
Viherhyliann asuinaluetta on päiväntasaajan Afrikka, mutta levinneisyys tunnetaan huonosti. Suomessa lajia ei ole tavattu. Luokitellaan yleiseksi.

Elinympäristö 
Trooppiset metsät ja niiden alikasvos.

Lisääntyminen 
Viherhylia rakentaa uunimaisen pesän yleensä matalalle puun oksan kärkeen. Munia on vain 1–2, ja ne ovat valkoisia.

Ravinto 
Viherhylia syö puiden oksistosta selkärangattomia eläimiä. Sen nokka on erikoistunut kilpikirvojen löytämiseen. Se syö muurahaisia sekä maasta että puusta ja pyydystää lentäviä perhosia.

Lähteet 
 Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
 ducksrus.bu

Silkkikerttuset
Paska

Paska tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 uloste, arkikielessä paska, peräaukosta poistuva ruoansulatuksen jäte
 paska, suomenkielinen kirosana
 Paskahousu tai Paska, suomalainen korttipeli
 Paska, Ari Peltosen yhtye
 Paska, Irvine Welshin romaani
 Paska, kunta Saksassa
 paska, ukrainalainen pääsiäisleipä

Sukunimenä 
 Jaroslav Paška (s. 1954), slovakialainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen
 Pavel Paska, tšekkiläinen pelaaja-agentti
 Pavol Paška (1958–2018), Slovakian parlamentin puhemies

Seulonnan keskeiset artikkelit
Karkunvuoren tunneli

Karkunvuoren tunneli on 180 metriä pitkä, graniittikallion läpi louhittu moottoritietunneli valtatie 9:llä Tampereella. Tunneli rakennettiin vuonna 1993 Tampereen itäisen ohikulkutien rakennustöiden yhteydessä ja se sijaitsee pari kilometriä Lakalaivan eritasoliittymästä itään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viistokuva Karkunvuoren tunnelista, Fonecta
Karkunvuoren tunnelin ilmakuva, Kansalaisen karttapaikka

Suomen tieliikennetunnelit
Tampereen liikenne
Hallila
Donna Haraway

Donna Haraway (s. 1944) on yhdysvaltalainen tekniikan tutkija ja feminismin teoreetikko. Hän väitteli tohtoriksi Yalen yliopiston biologian laitoksella vuonna 1972. Nykyisin Haraway toimii Kalifornian yliopistossa Santa Cruzissa tietoisuuden historian professorina sekä feministisen teorian ja teknotieteen professorina The European Graduate School -yliopistossa Saas-Feessä Sveitsissä. Aikaisemmin hän on opettanut naistutkimusta ja tieteen historiaa Havaijin yliopistossa (1971–1974), sekä Johns Hopkinsin yliopistossa (1974–1980). 

Vuonna 2002 Haraway palkittiin elämäntyöstään J. D. Bernal -palkinnolla, joka on korkein mahdollinen sosiaalitieteiden yhteisön tunnustus. 

Harawayn Kyborgimanifestia (A Manifesto for Cyborgs: Science, Technology, and Socialist-Feminism in the Late Twentieth Century, 1985) pidetään niin feministisen teorian kuin kyberkulttuurin klassikkona. Se on eräs kyberfeminismin keskeisimpiä tekstejä. Haraway hahmottelee kyborgimanifestissa ajatusta uudenlaisesta feministisestä ajattelusta, joka ei koe tekniikkaa itselleen vieraana vaan potentiaalisesti valtauttavana asiana. Kyborgin käsite viittaa Harawaylla ensisijaisesti mahdollisuuteen purkaa länsimaisen filosofian perinteisiä kaksijakoisuuksia kuten esimerkiksi ihminen ja kone, nainen ja mies sekä luonto ja kulttuuri.

Katso myös 
 Postgenderismi
 Posthumanismi
 Postmodernismi

Kirjallisuutta 
 
 Haraway, Donna: ”Kyborgimanifesti”. Teoksessa 
 
 A Cyborg Manifesto: Science, Technology, and Socialist-Feminism in the Late Twentieth Century .

Lähteet 
 Moira Weigel: Feminist cyborg scholar Donna Haraway: ‘The disorder of our era isn’t necessary’ 20. kesäkuuta 2019, The Guardian.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Donna Haraway: Story Telling for Earthly Survival -Dokumenttielokuva (Aalto yliopistossa 2018)
The European Graduate School: Haraway Biography . 

Tieteenhistorioitsijat
Transhumanistit
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Yhdysvaltalaiset feministit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
David Tennant

David John Tennant (synt. McDonald; s. 18. huhtikuuta 1971 Bathgate, Skotlanti), on skotlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Phileas Foggin roolista vuoden 2021 televisiosarjassa Maailman ympäri 80 päivässä, kymmenentenä Tohtorina televisiosarjassa Doctor Who, Bartemius Kyyry Jr:na elokuvassa Harry Potter ja liekehtivä pikari ja komisario Hardyna televisiosarjassa Broadchurch.

Tennant aloitti Doctor Who -sarjan Tohtorin roolissa vuonna 2005. Vuonna 2010 hänen tilalleen sarjaan tuli Matt Smith. Tennant oli jo kolmivuotiaana sanonut vanhemmilleen haluavansa näyttelijäksi. Innostus lähti nimenomaan Doctor Who -sarjasta. Tennant-nimen hän otti taiteilijanimekseen Pet Shop Boys -laulaja Neil Tennantin mukaan, koska Britannian näyttelijäliiton listoilta löytyi jo David McDonald -niminen näyttelijä.

Tennant meni naimisiin näyttelijä Georgia Moffettin kanssa 30. joulukuuta 2011. Heillä on vuonna 2011 syntynyt tytär, vuonna 2013 syntynyt poika ja vuonna 2015 syntynyt tytär. Tennant on myös adoptoinut vaimonsa pojan edellisestä suhteesta.

Valikoitu filmografia

Elokuva

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla

Skotlantilaiset näyttelijät
Skotlantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Timo Ahmaoja

Timo Ahmaoja (s. 8. elokuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Ahmaoja pelasi useassa SM-liigan joukkueessa sekä uransa viimeisen kauden 2005–2006 Norjan pääsarjassa. Hän pelasi kuitenkin vielä III-divisioonassa kaudella 2014–2015.

Lähteet

 Timo Ahmaojan tiedot Eliteprospects-sivustolla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Anaheim Ducksin varaamat pelaajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Počitelj

Počitelj on turkkilaisesta arkkitehtuuristaan tunnettu historiallinen kaupunki Hertsegovinan maakunnassa Bosnia ja Hertsegovinassa. Nykyisin kaupunki on kylä Čapljinan kunnassa. Kylässä oli vuoden 2013 väestönlaskennassa 799 asukasta, joista noin 59 prosenttia oli bosniakkeja, 40 prosenttia kroaatteja ja loput muita.

Kaupunki on rakennettu rinteeseen Neretva-joen itärannalle noin 30 kilometriä Mostarista etelään. Sijainti jyrkkärinteisessä jokilaaksossa teki Počiteljistä strategisesti merkittävän linnoituksen Hertsegovinan sisäosien ja Dalmatian rannikkoalueen välillä. Počiteljin näkyvin maamerkki on Sahat-kulan vartiotorni vuodelta 1664, josta käsin joen ja sen rantaa kulkevan tien liikennettä voitiin tarkkailla.

Vuonna 1993 Bosnian kroaattijoukot tuhosivat kaupungin keskeiset historialliset kohteet, muun muassa vuosina 1562–1563 rakennetun Hadži Alijan moskeijan. Hävitettyjä kohteita 
on jälleenrakennettu 2000-luvulla muun muassa Unescon tuella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 BH Tourism - Počitelj
 Pictures of old town Počitelj by Samir Marich

Bosnia ja Hertsegovinan kaupungit
S/S Aranda

S/S Aranda oli alun perin Vulcan Oy:n telakalla Turussa rakenteilla ollut venäläinen miinanraivaaja, jonka runko jäi suomalaisten haltuun keskeneräisenä venäläisten poistuessa itsenäistyneestä Suomesta. Siitä päätettiin tehdä jäävahvistettu matkustaja-alus, koska sellaisella olisi eniten tarvetta. Aluksen mitat olivat 46,3 x 8,5 x 3,4 metriä, uppoama 350 tonnia ja höyryhiilikoneiston teho 650 hevosvoimaa. Nimeksi sille annettiin Aranda. Aluksen osti telakalta vuonna 1920 turkulainen Meritoimi Oy, joka käytti sitä Tukholman liikenteessä.

Helmikuussa 1921 Turun saariston yhteysalukseksi vuokrattu S/S Dragsfjärd upposi yllättäen Turun satamaan. Saman vuoden heinäkuussa valtioneuvosto myönsi määrärahan, jolla voitaisiin ostaa tarkoitukseen sopiva matkustaja-alus, ja valinta osui Arandaan.

Aranda osoittautui näppäräksi alukseksi: siinä oli matkustajia varten erikseen herrojen ja naisten salongit ja lisäksi seitsemän neljän hengen hyttiä, ruokasali ja kahvila - siis aikakauteensa nähden poikkeuksellisen hyvin varustettu alus. Aranda liikennöi Turun ja Maarianhaminan väliä myös kelirikko-oloissa ja poikkesi lukuisiin laitureihin pitkin reittiä; sen siis voidaan sanoa olleen ensimmäisiä kelirikkoaluksista.

Alus oli mukana panssarilaiva Ilmarisen tuhoksi koituneessa operaatio Nordwindissä. Se oli ensimmäisiä sotakorvaukseksi valittuja aluksia, ja se toimitettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.

Katso myös 

 M/S Katarina eli toinen Aranda
 Tutkimusalus Aranda eli kolmas Aranda.

Kirjallisuutta
 

Aranda

en:SS Aranda
Puoskari

Puoskari tarkoittaa seuraavia asioita:

puoskari, taitamaton lääkäri tai lääkäriä teeskentelevä huijari
valelääkäri, lääkäri, jolla ei ole toimintalupaa
Puoskari, suomalainen psytrance-artisti
Puoskari, suomalainen rap-artisti
puoskarilaki, suunnitteilla ollut suomalainen laki

Sukunimi
 Mari Puoskari (s. 1979), suomalainen diplomi-insinööri ja poliitikko
 Pirkko Puoskari, Kaltion entinen päätoimittaja
 Ulla Aikio-Puoskari, saamen kielentutkija
Konepaja (Helsinki)

Konepaja on asuin- ja toimistoalue Helsingin kantakaupungissa. Konepajan alue rajoittuu etelässä Aleksis Kiven katuun, idässä Sturenkatuun, pohjoisessa Teollisuuskatuun ja lännessä Ratapihantiehen. Konepajan asuinalue on osa Vallilaa, mutta rajoittuu myös Alppilaan ja Itä-Pasilaan. Vuosina 1901–2001 alueella sijaitsi VR:n Pasilan konepaja. Sinne johtava pistoraide erkani Sörnäisten satamaradasta, joka alkoi Pasilan ratapihalta. Konepajan säilytettävät rakennukset tunnetaan nykyään nimellä the Train Factory.

Konepajan asuinalue on mitoitettu kaikkiaan 2 500 asukkaalle. Ensimmäiset asunnot valmistuivat vuoden 2007 lopulla, ja rakentamisen oli määrä jatkua vuoteen 2020 saakka.

Entinen Yhdysvaltain suurlähettiläs Bruce Oreck osti Konepajan alueen vanhat veturitallit vuonna 2018 yhteistyökumppaneineen. He kehittävät niistä uutta yritys-, kulttuuri-, vapaa-ajan ja shoppailukeskittymää, Helsingin tulevaksi olohuoneeksi luonnehdittua, the Train Factorya. Train Factoryn ensimmäisen vaiheen restaurointi ja remontti valmistui keväällä 2021. Toinen vaihe on valmistumassa vuoden 2022 loppuun mennessä. Train Factoryn vuokralaisina ovat jo aloittaneet muun muassa Kansallisteatteri uusissa väistötiloissaan, BilleBeino Padel-kentät sekä Kaurismäen veljesten Corona baari & biljardi.

MTV muuttaa vuoden 2022 lopulla Konepajan alueelle NCC:ltä vuokrattaviin tiloihin.

Alueen poikki kulkee raitiolinja numero 9, joka otettiin käyttöön elokuussa 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 YIT Oyj: Konepaja 
 HS 6.12.2006: Konepajan pohjoisen alueen suunnitelma.
 HS 12.11.2008: YIT jarruttaa Konepajan asuinalueen rakentamista
 HKL: Raitiolinja 9 aloittaa liikennöinnin 
Train Factory: Helsingin tuleva olohuone

Vallila
Suomen asuinalueet
Kalle Kotipsykiatri

Kalle Kotipsykiatri on suomenkielinen keskusteleva tietokoneohjelma eli chatbot, joka antoi vaikutelman tekoälystä.

Ohjelma julkaistiin alun perin Prosessori-lehden kaksiosaisessa tekoälyä käsittelevässä artikkelissa 1982. Artikkeli sisälsi ohjelmalistauksen Apple II -tietokoneelle. Artikkelin ja ohjelman kirjoitti tuolloin 24-vuotias  Helsingin yliopiston yleisen kielitieteen opiskelija Pekka Tolonen (Tolonen on tunnettu myös Argon-yhtyeestä).
Ohjelman kuuluisin versio on vuonna 1984 MikroBitti-lehden ensimmäisessä numerossa julkaistu Commodore 64 -kotitietokoneelle käännetty versio, jonka teki Jyrki Kasvi.

MikroBitin numero 1/1984 sisälsi laajan artikkelin tekoälystä ja Kalle Kotipsykiatri -ohjelmasta. Lehti julkaisi ohjelman BASIC-kielisen ohjelmalistauksen kokonaisuudessaan, mutta koska Kasvi oli lisännyt ohjelmakoodiin kirosanoja käsittelevän rutiinin, toimitus oli sensuroinut osan koodista. Seurauksena ohjelma ei julkaistussa muodossa toiminut lainkaan, ja MikroBitti joutui vuosien ajan korjailemaan aikaisemmin julkaistua ohjelmalistausta sekä epätäydellisiä korjausyrityksiä.

Kalle Kotipsykiatri pohjautui idealtaan Joseph Weizenbaumin vuonna 1966 kehittämään Elizaan, joka simuloi psykoterapiaa.

Apple II:n ja Commodore 64:n lisäksi Pekka Tolonen on kääntänyt Kalle Kotipsykiatrin Commodore VIC-20:lle. ja Mikroilijat ry Spectravideo SV-328:lle.

Pekka Tolosen muut Kalle-teknologiaan perustuvat keinopersoonat ovat Yrtsi (punkkari) ja Eroottinen Keinopersoona Lulu. Lulu esiteltiin Tiedekeskus Heurekan Ajattelevatko Koneet -näyttelyssä ja demonstroi ensimmäisenä Suomessa Atari-kotitietokoneen  mahdollisuuksia interaktiivisten kuva-, ääni- ja puhesynteesisovellusten toteutuksessa. Pekka Tolonen työskentelee Second Life -yhteisössä ja kehittää Kalle 2.0 -teknologiaan perustuvia automaattisesti käyttäjää tulkitsevia kehonkielianimaatiota avatareille.

Lähteet

Tekoäly
Ohjelmistot
Salibandyn 2. divisioona (miehet)

Miesten 2. divisioona on Suomen neljänneksi korkein salibandyn sarjataso. Sarjaa pelataan alueellisesti seitsemällä Salibandyliiton alueella. 2. divisioonassa ottelut pelataan yksittäisinä ja ottelu kestää 3 x 20 minuuttia. Pohjois-Suomen kaksi parasta joukkuetta pääsevät Divarikarsintoihin. Muiden alueiden parhaat karsivat noususta Suomisarjaan.

Joukkueet 2021–2022 

Etelä-Suomi

Lohko 1
 FBC Raseborg, Raasepori
 Jokerit, Helsinki
 M-Team United, Helsinki
 ToTe, Helsinki
 VKTP, Helsinki
 Indians II, Espoo
 NIB, Vantaa
 DR, Vantaa
 Tiikerit II, Vantaa
 SCH, Hyvinkää
 ÅIF II, Söderkulla, Sipoo

Länsirannikko

Lohko 3
 FBC Turku 2, Turku
 SB Hirvensalo, Turku
 TPS 3, Turku
 KaKo, Säkylä
 Ruoska, Paimio
 Ryhti, Nousiainen
 SBS Lieto 3, Lieto
 SB Naantali, Naantali
 SBS Rupu, Huittinen
 UHV Bulls, Vehmaa

Sisä-Suomi

Lohko 2
 Jehut, Janakkala
 KalvKe, Hämeenlinna
 KU-68, Kangasala
 KyPo, Hämeenkyrö
 LeTo, Lempäälä
 MSM, Jyväskylä
 TYP, Jyväskylä
 SBT PaPo, Parkano
 Lätty, Tampere
 SR IV, Tampere

Kaakkois-Suomi

Lohko 4
 BB-88, Sysmä
 Klubi, Kouvola
 Löysätempo, Mikkeli
 Pelicans SB, Lahti
 SaiPa akatemia, Lappeenranta
 SB Heinola akatemia, Heinola
 SBS Hamina, Hamina
 Top Team, Savonlinna
 TT Stars, Savonlinna
 Voima, Imatra

Savo-Karjala

Lohko 5
 Coach Team, Juuka
 Josba Akatemia, Joensuu
 Kaiku, Kaavi
 KiPa-90, Kitee
 LeBa-96, Kontiolahti
 Pisaba, Pieksämäki
 Rökäletappio, Siilinjärvi
 VarTa, Varkaus
 VehVe II, Kuopio
 Welhot Akatemia, Kuopio

Pohjanmaa

Lohko 7
 SPV II, Seinäjoki
 Valaat, Seinäjoki
 SB Vaasa II, Vaasa
 ISB/Team Atria, Ilmajoki
 Amerikaarto, Vaasa
 FBC Remix, Isokyrö
 TU, Toholampi
 Jeppis FBC, Pietarsaari

Pohjois-Suomi

Lohko 8
 SBT Suola, Oulu
 SSRA, Oulu
 JÄJÄ, Oulu
 KoskRi, Oulu
 KPS, Oulu
 Dynamo, Oulu
 OFBC, Oulu
 Papas, Kajaani
 Popula SB, Ylivieska
 Sastamolo, Kemi

Tulevaisuus 
31.12.2018 Salibandyliitto tiedotti, että Divarin ja 2. divisioonan väliin perustetaan kaudelle 2020–2021 uusi sarjataso Suomisarja. Sarja pelataan kolmessa 10 joukkueen lohkossa ylialueellisena. Ottelut pelataan yksittäisinä. Pohjois-Suomen joukkueet eivät osallistu Suomisarjaan.

Katso myös 
 Miesten Divari
 Miesten Suomisarja
 Naisten 2. divisioona

Lähteet 

 Suomen Salibandyliitto 

Suomen salibandysarjat
Bulldoser


Bulldoser on vuonna 1998 perustettu tamperelainen punk/rock-yhtye. Yhtye on tehnyt kiertueita muun muassa Baltiassa ja Saksassa.

Jäsenet 
 Kata – laulu
 Luigi – kitara
 Darwin – kitara
 Rellu – basso
 Reiska – rummut

Entiset jäsenet 
 HooCee – basso
 Pexte – kitara
 Teo Lucifer – kitara
 Olli Kuhta – kitara
 Maze – kitara
 Jakke – kitara
 Bart Horny – rummut
 Ali – rummut

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Kokoelmilla 
 Perkeleen punkit vol. 1 (GG Allin kappale ”Expose Yourself to Kids”)
 Perkeleen punkit vol. 2 (Kappaleet ”Falling Sideways”, ”Blast in Oklahoma” ja ”Devil's in my Head”)
 Quiet in Street – Against the Police Terror Vol. 2 (Kappaleet ”Freakshow”, ”Devils in My Head” ja ”Everything but Addiction”)

Aiheesta muualla
 Facebook
 
 Haastattelu Sue-lehdessä 
 Hippie girl -avausraita albumilta Meanwhile at the Underground Fightclub
 SFU-Records

Bulldoser