joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juri Andruh’ovytš

Juri Andruhovytš (; s. 13. maaliskuuta 1960 Stanislav, nyk. Ivano-Frankivsk, Ukrainan SNT) on ukrainalainen runoilija, prosaisti, esseisti, kääntäjä ja kirjallisuuskriitikko.

Andruhovytš valmistui 1982 Lvivin kirjapaino-oppilaitoksesta ja 1991 Moskovasta Maksim Gorkin kirjallisuusinstituutista. Hän puolusti 1994 länsiukrainalaisessa Vasyl Stefanykin yliopistossa väitöskirjaansa, jonka aiheena on Bohdan Ihor Antonytšin runous. Hän käsittelee Antonytšia myös romaanissa Dvanatsjat obrutšiv (2003, 'Kaksitoista vannetta') eikä aivan helläkätisesti.

Andruhovytš tuli tunnetuksi 1980-luvulla Bu-Ba-Bu-runoilijaryhmän jäsenenä. Hän oli perustanut sen 1985 Viktor Neborakin ja Oleksandr Irvanetsin kanssa. Ryhmä pyrki karnevalistisella toiminnallaan mitätöimään sosialistisen realismin opin lisäksi dogmaattisen vakavahenkisyyden runoudessa, myös Ukrainan isänmaallisen kaanonin. Ryhmä halusi määritellä uudestaan kirjailijan roolin yhteiskunnassa. Ryhmän runouteen liittyi alusta alkaen performanssi, ja sitä esitettiin teatterityylisissä yhteisissä runonlukutapahtumissa. Erityisen suosittuja ryhmän tapahtumat olivat yliopisto-opiskelijoiden ja kaupunkilaisälymystön keskuudessa. Näyttävimpiä tapahtumia oli "runo-ooppera" Chrysler Imperialin esitys syksyllä 1992 Lvivin ooppera- ja balettinäyttämöllä.

Andruhovytš lopetti runojen kirjoittamisen 1990-luvulla mutta aloitti uudestaan 2000-luvulla julkaisemalla kokoelman Pisni dlia mertvoho pivnia (2004 'Lauluja kuolleelle kukonpojalle'). Runoja myös sävellettiin ja levytettiin.

Andruhovytš alkoi 1980-luvulla kirjoittaa myös proosaa, ensin realistisia novelleja omista neuvostoarmeijakokemuksistaan. Hän kirjoitti yhdessä Andri Dontšykin kanssa elokuvakäsikirjoituksen Kisneviy golod (1992, 'Hapen nälkä'). Varsinaisesti hän vakiinnutti maineensa prosaistina kolmella pienoisromaanilla Rekreatsi (1992, 'Huvituksia'), Moskovjada (1993, 'Moskovjadi') ja Perverzija (1996, 'Perversioita'), joita pidetään usein ukrainalaisen postmodernismin merkittävimpinä edustajina. Hänen mainettaan vahvisti myös Mala entsyklopedija aktualnoi ukrainskoi literatury (1996, 'Nykyukrainalaisen kirjallisuuden pieni tietosanakirja'), jolla oli merkitystä 1990-luvun ukrainalaisen kirjallisuuden Stanislav-ilmiö-ryhmän syntyyn ja kehittymiseen. Hän matkusteli Keski- ja Itä-Euroopassa ja kirjoitti matkoistaan esseitä, joita on julkaistu kokoelmina.

Andruhovytš käänsi ukrainaksi muun muassa William Shakespearen Hamletin (2008) ja yhdysvaltalaista beat-runoutta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset kirjailijat
Ukrainalaiset kriitikot
Ukrainalaiset kääntäjät
Esseistit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
John Allen Chau

John Allen Chau (18. joulukuuta 1991 Scottsboro, Alabama – 17. marraskuuta 2018 Pohjois-Sentinel) oli yhdysvaltalainen lähetyssaarnaaja, joka herätti kansainvälistä huomiota marraskuussa 2018 yritettyään viedä kristinuskon sanomaa Pohjois-Sentinelin saarella muusta maailmasta eristyksessä eläneelle sentinelien heimolle ja tultuaan heimon surmaamaksi.

Varhainen elämä
Chau osallistui 18-vuotiaana lyhytaikaiselle lähetysmatkalle ja koki tuolloin, että Jumala kutsui häntä lähetystyöntekijäksi. Tutkiessaan saavuttamattomia kansoja Chau luki sentineleistä ja vakuuttui, että hänen tehtävänään oli tuoda kristinuskon sanomaa heimolle. Chau valmistui Oral Robertsin yliopistosta pääaineena liikuntatieteet sekä opiskeli terveydenhoitoa, minkä yhteydessä suoritti erämaaolosuhteisiin suunnatun ensiapukurssin.

Matka Pohjois-Sentinelille
Chau lähti marraskuussa 2018 Andamaanien saarille käännyttääkseen sentinelit kristinuskoon. Ennen matkaa Pohjois-Sentinelin saarelle Chau hankki 13 erilaista rokotusta sekä vietti useita päiviä karanteenissa välttyäkseen viemästä moderneja taudinaiheuttajia saarelle. 14. marraskuuta Chau maksoi paikallisille kalastajille matkasta saarelle ja he saapuivat saaren lähistölle saman päivän iltana. Seuraavana aamuna Chau meloi kajakilla saaren rantaan. Rantavedessä Cahu puhutteli sentinelejä englanniksi "Olen John ja rakastan teitä, ja Jeesus rakastaa teitä", minkä jälkeen Chau yritti imitoida sentinelien puhetta. Nuori poika ampui Chaua nuolella, joka lävisti Chaulla mukana olleen Raamatun, minkä jälkeen Chau pakeni saarelta.

17. marraskuuta Chau luovutti kalastajille 13 sivua päiväkirjamerkintöjään, pyysi kalastajia lähtemään ja lähti viimeiselle matkalleen saarelle. Kalastajat näkivät, kuinka Chau saapui saarelle ja häntä kohti ammuttiin nuolia. Myöhemmin kalastajat näkivät, kuinka Chaun kaulan ympärille sidottiin köysi ja hänet vietiin pois. Tästä pelästyneinä kalastajat pakenivat paikalta.

Tapauksen jälkeen Chaun saarelle kuljettaneet kalastajat pidätettiin, sillä Intian lain mukaan ulkopuolisten on kiellettyä mennä Pohjois-Sentinelin saarelle. Chaun surmanneita sentinelejä ei kuitenkaan yritetty saattaa vastuuseen teostaan eikä Chaun ruumista haettu saarelta.

Lähteet

Lähetyssaarnaajat
Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Kristityt marttyyrit
Vuonna 1991 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
FKKI-35 SM-turnaus

FKKI-35 SM-turnaus on suomalainen futsalin ikämiesturnaus, joka on pelattu vuodesta 2004 lähtien. FKKI on lyhenne sanoista "Futsalin Kunnossa Kaiken Ikää" ja 35 tarkoittaa vähintään 35 vuoden ikäisiä pelaajia. Futsalin Kunnossa Kaiken Ikää on osa Kunnossa kaiken ikää -toimintaohjelmaa. FKKI-35-sarjan peliaika on 2 x 12 min tehokasta peliaikaa.

Ikämiesten sarjoja on myös muille ikäluokille: FKKI-40, FKKI-45, FKKI-50, FKKI-55, FKKI-60, FKKI-65. Turnausta on yritetty järjestää myös naisille FKKI-30 ja FKKI-40 ikäluokille, mutta toistaiseksi vähäisen kiinnostuksen takia turnauksia on ollut vaikea järjestää.

Lähteet

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/futsal-kki-35-turnausta-ei-pelata

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/futsalin-kki-35-sm-lopputurnaus-lempaalassa

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/wifksta-futsalin-kki-35-mestari

-https://loiske.sporttisaitti.com/?x253991=254063

-http://www.vantaanveturi.com/2008-2009/valo-jalleen-ikamiesten-mestari/

-https://sites.google.com/site/acstoppi/uutiset/sm-hopeaaikiksille

-https://www.ylojarvenryhti.fi/uutiset/ikamiehet-35-futsalin-sm-hopeaa/

-https://www.vantaanveturi.com/2011-2012/kki35-sm-lopputurnauksen-sunnuntain-ottelut/

-https://www.ylojarvenryhti.fi/uutiset/kki-35-futsaljoukkueelle-sm-hopeaa/

-http://www.vantaanveturi.com/uncategorized/kki35-futsalin-sm-lopputurnaus-sunnuntain-tulokset/

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/futsal-kki-35-sm-lopputurnaus-makun-juhlaa

-https://gft.fi/uutiset/gft-35-sm-pronssia/

-https://www.satakunnankansa.fi/urheilu/art-2000007230967.html

-https://gft.fi/uutiset/gftlle-fkki-35-lopputurnauksesta-pronssia/

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/futsal-kki-mestarit-2019-selvilla

-https://www.palloliitto.fi/jalkapallouutiset/futsal-hot-lips-fm35-ikaluokan-suomen-mestari

Suomen futsalkilpailut
Eleanor Holmes Norton

Eleanor Holmes Norton (s. 13. kesäkuuta 1937, Washington DC) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on edustanut maan pääkaupunkia, Washington DC:ta, Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja ajaa kaupungin muuttamista osavaltioksi.

Tausta ja yksityiselämä 
Holmes Nortonin isoisoisä oli orjana Virginiassa, mutta onnistui pakenemaan. Holmes Norton on kertonut tämän inspiroineen häntä kamppailemaan sen puolesta, että Washington DC:sta tulisi osavaltio.

Holmes Norton opiskeli historiaa Antioch College -yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1960. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Yalessa, jota hän valmistui maisteriksi vuonna 1963 pääaineenaan American studies. Seuraavana vuonna hän valmistui myös oikeustieteiden kandidaatiksi Yalesta. Tämän jälkeen hän avasi oman lakitoimistonsa. Juristin urallaan Holmes Norton tuli tunnetuksi vuonna 1968, kun hän edusti oikeudessa George Wallacea, Alabaman entistä kuvernööriä, jota oltiin kielletty järjestämästä mielenosoitusta New Yorkissa. Vuonna 1970 hänet nimettiin ensimmäisenä naisena New Yorkin kaupungin ihmisoikeuksista vastaavaan komiteaan.

Holmes Norton oli naimisissa Edward Nortonin kanssa vuosina 1965–1993. Parilla on kaksi lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Holmes Norton on episkopaalinen.

Poliittinen ura 
Holmes Norton valittiin ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1991. Tuolloin hänen lisäkseen edustajainhuoneessa istui vain kaksi muuta afroamerikkalaista naista.

Edustajana Holmes Norton tunnetaan parhaiten Washingtonin statuksen muuttamisesta. Hänen mukaansa liittovaltion tuloveroa maksavat kaupungin asukkaat ovat oikeutettuja täysimääräiseen edustukseen maan kongressissa. Tällä hetkellä Holmes Norton on kaupungin ainoa edustaja kongressissa, mutta vain sen alahuoneessa, jossa hänellä ei ole äänioikeutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Holmes Nortonin Facebook-sivu
 Holmes Nortonin Twitter-tili

Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Wesibussi

Wesibussi (”linja 69”) on Oulun yliopiston teekkareiden vappuna käyttämä bilebussi, joka kulkee yliopiston ja Oulun keskustan väliä. Kyytiin pääsee maksamalla pääsylipun, jonka tuotot lahjoitetaan hyväntekeväisyyteen. Alun perin tuotot ohjattiin Unicefin Jano-kampanjaan, mistä Wesibussi-nimi sai alkunsa. Alun perin bussia liikennöi Koskilinjat (1999–2015) ja vuosina 2016–2022 OTP Travel.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Instagram

Vappu
Teekkarikulttuuri
Sophie Løhde

Sophie Løhde Jacobsen (s. 11. syyskuuta 1983 Birkerød) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2007. Vuosina 2015–2016 hän oli Tanskan terveysministeri ja vuosina 2016–2019 julkisten innovaatioiden ministeri.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sophie Løhde Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla 

Tanskan ministerit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Jallu Honkonen

John Jalmar (Jallu) Honkonen (7. toukokuuta 1883 Saarijärvi – 3. toukokuuta 1969) oli amerikansuomalainen laulaja, kuoronjohtaja, urkuri ja toimittaja.

Honkonen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1902. Hän asui ensin setänsä luona Pennsylvanian New Castlessa ja muutti sitten Bessemeriin. Honkonen toimi urkurina eräässä evankelis-luterilaisessa seurakunnassa ja vuonna 1922 hänestä tuli New Yorkin Uutiset-lehden toimittaja. Honkonen oli työssä lehdessä 15 vuoden ajan. Vuonna 1922 Honkonen liittyi New Yorkin Laulumiehet-kuoroon ja hän toimi myös kuoron johtajana. Myöhemmin Honkonen oli seitsemäntoista ja puoli vuotta Raivaaja-lehden toimittajana. Hän esiintyi laulajana kiertueilla eri puolilla Yhdysvaltoja. Vuonna 1929 Honkonen teki kuusi levytystä New Yorkin Laulumiehet-kuoron kuoronjohtajana ja hän teki myöhemmin samana vuonna kuusi levytystä solistina. Honkonen oli tunnettu myös runoilijana.

Levytyksiä
17. kesäkuuta 1929 New Yorkin Laulumiehet-kuoron kuoronjohtajana
 Karjalainen marssi
 Kitkat katkat
 Kullan ylistys
 Satu
 Tii tii tikanpoika
 Uusi kulta ja vanha kulta
3. lokakuuta 1929 solistina
 Mamman oma Matti
 Mirri sairastaa
 Satu ihmeellisestä vuoresta
 Tiu tau tilhi
 Turlita tuohitorveen
 Yksin

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jallu Honkosen levytyksiä Youtubessa
 Luettelo Jallu Honkosen kirjoittamista lehtiartikkeleista

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Armas Uksila

Johannes Armas Petter Pekanpoika Uksila (5. kesäkuuta 1886 Oulu – 15. joulukuuta 1921 Brooklyn, New York) oli amerikansuomalainen tenorilaulaja ja lehtimies. Hän käytti myös taitelijanimeä Pahka-Jaakko.

New Yorkin Uutiset-lehden toimittajana ollut Armas Uksila perusti 1920 New Yorkin Laulumiehet-mieskuoron yhdessä toimittaja Yrjö Sjöblomin kanssa. Vuonna 1918 hän teki kaksi J. Alfred Tannerin laulujen levytystä Victor-levymerkille käyttäen taiteilijanimeä Pahka-Jaakko.

Levytykset 
27. tammikuuta 1918
 Kerrän mä rakastuin
 Pikkuinen poika

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Armas Uksilan levytyksiä Youtubessa

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Punainen ilmapallo

Punainen ilmapallo (Le ballon rouge) on ranskalaisen elokuvaohjaajan Albert Lamorissen lyyrinen lyhytelokuva vuodelta 1956. Elokuvan kesto on 35 minuuttia. Se kertoo pikkupojasta ja hänen ilmapallostaan. Kuvauksissa tarvittiin yhden pallon sijasta 25 000 ilmapalloa, jotka maksoivat puoli miljoonaa frangia.

Lamorisse sai filmistä parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkinnon vuonna 1957 ja Cannesin elokuvajuhlien Louis Delluc -palkinnon 1956.

Lähteet 

Vuoden 1956 ranskalaiset elokuvat
Lastenelokuvat
Jalkarannan Palloseura

Jalkarannan palloseura (JaPS) on lahtelainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 2012. Seuran ensimmäinen virallinen kausi pelattiin Suomen Palloliiton Uudenmaan piirin 6. divisioonassa vuonna 2016. 

Ensimmäinen virallinen JaPS- maali nähtiin ottelussa JaPS-JoKi/2 Mikko Leinosen tekemänä, mutta myöhemmin kun JoKi/2 luovutti sarjan se poistui tilastoista. Mikko Leinonen teki myös seuraavassa ottelussa Japsin ensimmäisen maalin Hyvinkään Pelikaaneja vastaan, joten historian ensimmäinen maalintekijä on Mikko Leinonen. Samassa ottelussa syntyi myös JaPS:n ensimmäinen hattutemppu, josta vastasi Sami Nieminen.

Vuonna 2017 JaPS nousi Palloliiton uudenmaapiirin vitossarjaa ja samalla aloitettiin pelaamaan KKI 35 -sarjaa. 2018 seura ei ottanut sarjanousu paikkaa vastaan nelosessa, vaan jatkoi pelaamista vitosessa. 2019 oli tarjolla nousupaikka neloseen mutta seura ei ottanut sitä vastaan, eikä jatkanut enää vitosessa.

KKI35 sarjassa siirryttiin perussarjasta pelaamaan valiota kaudelle 2018. Seura pelaa vuonna 2022 Palloliiton eteläisen alueen KKI35 -sarjaa ylimmällä tasolla.

Kaudet 
2016 Palloliitto Uudenmaan piiri kutonen lohko 5

Pelaajat: MV Suhonen Jarno, MV Väihkönen Otto, Nurmi Vili, Mikko Leinonen, Akreyi Kawa, Rönkkö Ville-Matti, Braz Carlos, Suomela Toni, Lehtimäki Toni, Ruti Mikko, Piipponen Tommi, Pakkala Akseli, Wright Seppo, Roitto Jussi, Naukkarinen Olli, Laaksonen Marko, Kollanus Sami, Mattila Jani,  Kautonen Aku, Braz Americo, Nieminen Sami, Motturi Mika, Lindqvist Aatu, Kuikka Jani, Skinnari Tomi, Pekkola Pasi, Järvinen Mikko. Loikkanen Jarkko, Teittinen Jarkko, Lauren Juho, Redman Ilkka, Bister Iiro, Riikonen Olli, Mäkipää Jorma, Pelkonen Henri, Paasonen Ville, Peltonen Esko, Kirjavainen Mikko ja Pohjolainen Einari

2017 Palloliitto Uudenmaan piiri vitonen lohko 4

Pelaajat: MV Suhonen Jarno, MV Karjalainen Janne, MV Lahtinen Kai, MV Paajanen Toni, Nurmi Vili, Mikko Leinonen, Akreyi Kawa, Braz Carlos, Lehtimäki Toni, Joronen Niko, Huhtala Markus, Piira Kalle, Vuorela Teemu, Mäkinen Tommi, Bonaguro Mattia, Tuominen Tero, Vesala Saku, Pessala Petri, Suojanen Jouni, Pannula Miro, Salminen Arttu, Kivistö Niklas, Talja Joel, Bister Iiro, Rantala Tero, Kolmonen Eetu, Kampman Janne, Kittelä Niko, Wright Seppo, Naukkarinen Olli, Laaksonen Marko, Kollanus Sami,  Braz Americo, Nieminen Sami, Kuikka Jani,  Lauren Juho, Redman Ilkka, Pelkonen Henri, Paasonen Ville, Peltonen Esko, Tynninen Petteri, Kauppinen Harri,  Kirjavainen Mikko, Finnström Niko, Lietjärvi Mikko ja Feder Samuel.

2022 JaPS pelasi tiensä SPL:n alasarjojen Regions' Roots Cup finaaliin, joka pelataan 1.10.2022 Helsingin Olympiastadionilla vastassa TPS M35.

Tilastot

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 2012 perustetut urheiluseurat
Lahtelaiset urheiluseurat
Moldovan asevoimat

Moldovan asevoimat on Moldovan valtion aseellinen puolustusorganisaatio. Se jakautuu maavoimiin ja pieniin ilmavoimiin. Moldovan asevoimissa palvelee aktiivipalveluksessa 5 150 ja reservin koko on 58 000. Moldovassa on asevelvollisuus, mutta suhteellisen pieni osa asevelvollisista valtiaan asepalvelukseen, joka kestää 3–12 kuukautta.

Historia

Moldova peri itsenäistyessään asevoimansa Neuvostoliitolta. Moldavian neuvostotasavallan puolustuksesta vastasi Neuvostoliiton asevoimat, joille neuvostotasavalta järjesti koulutusta, aseistusta ja miehistöä. Yli 9 000 moldovalaista palveli neuvostojoukoissa Afganistanin sodassa vuosien 1980 ja 1989 välillä.

Moldovan itsenäistyessä maa ajautui Transnistrian sotaan Transnistrian separatistien kanssa. Sota päättyi tulitaukoon, mutta lopullista ratkaisua konfliktiin ei saatu. Asevoimia alettiin myöhemmin vähitellen uudistaa. Presidentti Petru Lucinschi teki vuonna 1997 aloitteen puolustuspolitiikan ja rakenteiden uudistuksista. Toisaalta asevoimat menettivät osan kalustostaan. Esimerkiksi ilmavoimien suhteellisen uudet ja ydinasekelpoiset MiG-29C-lentokoneet myytiin vuonna 1997 Yhdysvaltoihin osana Yhdysvaltojen Cooperative Threat Reduction Program-hanketta, jonka tarkoituksena oli estää aseiden päätyminen uhkina pidetyille kolmansille osapuolille.

Asevoimat ovat Moldovan perustuslain nojalla puolueettomat. Moldova on kuitenkin pyrkinyt läheisempään yhteistyöhön Euroopan maiden ja Naton kanssa. Maan asevoimat ovat osallistuneet usein Naton sotilasharjoituksiin. Joitakin moldovalaisia sotilaita on palvellut rauhanturvaamistehtävissä ulkomailla, kuten esimerkiksi osana KFOR-operaatota Kosovossa.

Organisaatio

Moldovan asevoimien aktiivivahvuus oli vuonna 2022 yhteensä 5 150. Reservin koko oli 58 000. Asevoimat jaetaan maavoimiin ja ilmavoimiin. Maavoimissa palveli 1 300 ammattisotilasta ja 1 950 varusmiestä. Ilmavoimissa palveli yhteensä 600 henkilöä ja heistä varusmiehiä oli 250. Maavoimien kalustoon lukeutuvat esimerkiksi BTR-D-, BTR-80- ja MT-LB-panssariajoneuvot, BM-27-raketinheittimet ja D-20-tykit. Ilmavoimilla on muutama An-2 ja Jak-18-lentokone, muutama Mi-8 helikoperi ja S-125-imatorjuntaohjuksia. Puolustusbudjetti oli vuonna 2020 770 miljoonaa Moldovan leutaa.

Moldovassa on asevelvollisuus ja varusmiespalvelu koskee 18–27-vuotiaita miehiä. Varusmiespalveluksen pituus on 12 kuukautta, tai 3 kuukautta yliopistosta valmistuneille.  Kuitenkin käytännössä vain pieni osa palvelusikäisistä saa varusmieskoulutuksen. Varusmiespalvelus on tarkoitus lakkauttaa aikanaan kokonaan Moldovan siirtyessä tulevaisuudessa ammattiarmeijaan.

Moldovalla ei ole omaa aseteollisuutta lukuun ottamatta pienimuotoista kaluston huoltoon liittyvää toimintaa.

Lähteet

Moldovan asevoimat
San Raffaele Cimena

San Raffaele Cimena () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 132 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Jukka Hautala

Jukka Hautala (s. 1968) on suomalainen pappi ja Turun kristillisen opiston säätiön ja Linnasmäki Oy:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan Hautala on teologian lisensiaatti. Vuosina 2004–2019 Hautala työskenteli Raudaskylän Opisto-konsernin johtajana. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Lähetysseuraan Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan aluepäälliköksi. Hautala työskenteli aiemmin Suomen Lähetysseuran palveluksessa teologisten aineiden opettajana. Hautala on työskennellyt myös seurakuntapastorina Oulussa.

Hautala on toiminut evankelis-luterilaisen kirkolliskokouksen jäsenenä vuodesta 2016 lähtien. Kirkolliskokousedustajana Hautalaa on arvioitu maltilliseksi liberaaliksi. Taustaltaan Hautala on körttiläinen. Hautala valittiin Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikuntaan vuonna 2009 ja puheenjohtajana vuosina 2011–2017.

Teokset 
 Riemuvuoden kirja. 50 sanaa Raamatusta, kristinuskosta ja kulttuurista. 2020. Omakustanne. ISBN 978-952-69471-0-5
 Seitsemän kertaa seitsemän. 49 sanaa Raamatusta, kristinuskosta ja kulttuurista. 2019. Omakustanne. ISBN 978-952-94-1813-8
 Veisuun vuoksi. Uudistuvat Siionin virret. ISBN 978-952-288-751-1
 Ilmoitusasiaa. Miten Raamattuun pitäisi suhtautua. Kirjapaja & Herättäjä-Yhdistys. Helsinki. 2014. ISBN 978-952-288-086-4
 Valotuksia kirkolliseen yhteisöpedagogikoulutukseen – Raudaskylän viisikymmenvuotias koulutusbrändi. Jukka Hautala & Reetta Leppälä (toim.). Centria-ammattikorkeakoulu. Kokkola. 2016. ISBN 978-952-7173-04-6

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Jukka Hautalan verkkosivut

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Herännäiset henkilöt
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Juhani Tyynelä

Juhani Jaakko Tyynelä (s. 29. huhtikuuta 1933 Hyrynsalmi) on suomalainen näyttelijä ja näyttämöpäällikkö.

Ura 
Tyynelän vanhemmat olivat työnjohtaja Hannes Tyynelä ja Katri Tyynelä. Hän työskenteli iltanäyttelijänä Rovaniemen Teatterissa 1958–1961 ja näyttelijänä Oulun Teatterissa 1961–1965. Ura jatkui Turun Kaupunginteatterin näyttelijänä 1965–1974 ja samaisen teatterin näyttämöpäällikkönä vuodesta 1974.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Reino Häkälä

Reino Häkälä (20. maaliskuuta 1917 Porvoo – ?) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.

Ura 
Häkälän vanhemmat olivat kirvesmies Henrik Hjalmar Häkälä ja Hilda Vilhelmiina Einiö. Häkälä teki 1940-luvulla useita opintomatkoja, esimerkiksi Tanskaan vuosina 1947–1949. Hän toimi näyttelijänä Kuopion Yhteisteatterissa 1943–1944 ja Turun Työväen Teatterissa 1944–1945, mitä seurasi rupeama ohjaajana, näyttelijänä ja lavastajana Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1945–1947. Vuosina 1949–1950 Häkälä toimi Porvoon Näyttämön apulaisjohtajana ja lavastajana.

Häkälä näytteli 1940-luvulla kolmessa Ilmari Unhon ohjaamassa kokoillan elokuvassa: Miehen kunnia (1943), Kartanon naiset (1944) ja Kanavan laidalla (1949). Miehen kunniassa Häkälän tehtävä oli avustajatasoa, Kartanon naisissa hän näytteli sivuroolin kreivi von Otterina ja Kanavan laidalla -elokuvassa hänellä oli sivuosa Niilona. Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946) Häkälä näytteli ison sivuosan Niskavuoren Anttina.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset lavastajat
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1917 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Oelde

Oelde on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin kaakkoisosassa. Oelden historia alkaa varhaiselta keskiajalta.

Maantiede 

Oelde sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 115 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 20 kilometriä Güterslohsta lounaaseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 290 kilometriä.

Nykyinen Oelde syntyi 1970-luvun kuntaliitoksista. Siihen liitettiin vuonna 1970 Letten ja Sünninghausenin kunnat ja vuonna 1975 Strombergin kunta.

Historia 
Ensimmäinen asiakirjamaininta Oeldesta on vuodelta 890 muodossa Ulithi/Ulidi. Stromberg ilmaantuu aikakirjoihin 1177. Oelde paloi 1457 ja saman vuosisadan lopussa sen väkiluku oli noin 700 asukasta. Seuraava tuhoisa tulipalo koettiin 1605. Vuoden 1800 tulipalossa tuhoutui kaksi kolmasosaa paikkakunnasta. Oelde sai kaupunkioikeudet 1804 ja vuonna 1828 sen väkiluku oli noin 1 450. Kaupunki liitettiin rautatieverkkoon 1847; moottoritieliittymän se sai 1939. Vuonna 1968, ennen kuntaliitoksia, Oelden väkiluku oli noin 15 000.

Oelden historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkot St. Johannes ja St. Vitus, joka sijaitsee Lettessä. Keskustan länsipuolella Ahmenhorstissa sijaitsee 1560-luvulla rakennettu Haus Geist, jonka arkkitehtuurissa yhdistyy renessanssi ja barokki.

Talous ja liikenne 
Oelden elinkeinoja ovat muun muassa huonekalu- ja puuteollisuus sekä koneenrakennus. Kaupungissa toimii kodinkonevalmistaja Mielen tuotantolaitos. Oelden rautatieasema, Bahnhof Oelde, sijaitsee rataosuudella Hamm–Minden. Moottoritie BAB 2 kulkee Oelden keskustan eteläpuolitse.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Oelde, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Telgte

Telgte on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ems-joen varrella noin 12 kilometriä Münsteristä itään.

Maantiede 

Telgte sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 110 kilometriä Düsseldorfista koilliseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 280 kilometriä.

Telgte osa-alueet ovat varsinainen Telgte, Westbevern ja Vadrup. Westbevern oli aiemmin itsenäinen maalaiskunta, se liitettiin Telgteen 1975. Vadrup muodostaa Westbevernin luoteisosan.

Historia 
Telgten juuret ulottuvat varhaiskeskiaikaan. Kaupunki alkoi kasvaa historiallisten kauppareittien risteykseen paikalle, jossa Ems-joki oli helppo ylittää. Telgte sai kaupunkioikeudet 1238 ja sen ympäri rakennettiin puolustusmuuri, joka purettiin seitsenvuotisen sodan jälkeen 1760-luvulla. Kaupunki paloi vuosina 1393, 1500 ja 1739. Rutto tappoi noin puolet kaupungin väestöstä 1500-luvun lopulla. Telgte teollistui 1800-luvulla ja se sai rautatieyhteyden 1880-luvulla.

Telgten arvorakennuksia (Baudenkmal) ovat muun muassa Marienkapelle (1654–1657) ja goottilainen hallikirkko St. Clemens 1500-luvulta. Historiallisia ristikkotaloja on runsaasti. Telgtessä on myös Baumdenkmal: isolehtilehmus Marienlinde, joka oli 2000-luvun alussa noin 750 vuotta vanha.

Telgtellä on huomattava osa Günter Grassin teoksessa Das Treffen in Telgte (1979).

Talous ja liikenne 
Telgten merkittäviä elinkeinoja ovat terveydenhuolto, metallinjalostus ja viestintäelektroniikka.. Telgten rautatieasema, Station Telgte, sijaitsee rataosuudella Münster–Rheda-Wiedenbrück. Maantieliikenteen tärkeimmät väylät ovat Bundesstraße 64 ja Bundesstraße 51.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Telgte, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Fort Bragg

Fort Bragg on Yhdysvaltain maavoimien suuri sotilastukikohta Pohjois-Carolinan osavaltion keskiosissa. Sen alue ulottuu Cumberlandin, Harnettin, Hoken ja Mooren piirikuntien alueelle, ja tukikohdassa työskentelee noin 54 000 ihmistä. Läheisiä kaupunkeja ovat Fayetteville, Spring Lake ja Southern Pines.

Fort Braggin tukikohdassa toimivat muun muassa Yhdysvaltain 82. maahanlaskudivisioona ja Delta Force -erikoisjoukko.

Yhdysvaltain sotilastukikohdat
Pohjois-Carolina
Anne Hyde

Anne Hyde (12. maaliskuuta 1637 – 31. maaliskuuta 1671), oli tulevan Englannin kuninkaan Jaakko II:n ensimmäinen vaimo. 

Hänen isänsä oli myöhempi Clarendonin jaarli ja hovin ylin virkamies (Lord Chancellor) Edward Hyde ja äitinsä baronetin tytär Frances Aylesbury.

Anne Hydestä tuli 15-vuotiaana kuningas Kaarle I:n tyttären prinsessa Marian hovineito. Maria vei hänet Ranskaan maanpaossa olevan veljensä Kaarle II:n hoviin. Siellä Anne tapasi Marian nuoremman veljen Jaakon. 

Heille muodostui suhde, Anne tuli raskaaksi ja Kaarlen vaatimuksesta ja yleisen paheksunnan vuoksi pariskunta meni naimisiin syksyllä 1660. Esikoispoika syntyi kaksi kuukautta häiden jälkeen, mutta kuoli pian isorokkoon. Pariskunnalle syntyi kahdeksan muuta lasta, mutta vain kaksi tytärtä Mary ja Anna, elivät aikuisiksi. 

Anne oli älykäs ja kielellisesti lahjakas, ja ohjasi miestään valtiollisissa asioissa. Hän sai hovissa monia vihollisia, jotka kadehtivat korkeaan asemaan noussutta Annea. Jaakolla oli lukuisia naissuhteita, ja Annen juoruttiin murhauttaneen yhden hänen rakastajattaristaan. Aviomiehellä oli seitsemän tunnustettua aviotonta lasta kahden julkisen rakastajattaren, Arabella Churchillin ja Catherine Sedleyn kanssa.

Anne kääntyi salaa katoliseksi. Hän sai myös miehensä kääntymään, mutta Kaarle II:n vaatimuksesta tyttäret kasvatettiin anglikaanisen kirkon jäseninä.

Anne Hyde kuoli raskauksien uuvuttamana rintasyöpään maaliskuussa 1671. Hänet haudattiin Westminster Abbeyhin.

Lähteet 

Englannin kuninkaalliset
Vuonna 1637 syntyneet
Vuonna 1671 kuolleet
Juana de Ibarbourou

Juana de Ibarbourou oikealta nimeltään Juanita Fernández Morales  (8. maaliskuuta 1892 Melo – 15. heinäkuuta 1979 Montevideo) oli uruguaylainen runoilija ja feministi. Hänet tunnettiin myös nimellä Juana de América. Hänen runoutensa oli useinmiten realistista ja eroottista ja hän oli neljästi Nobelin kirjallisuuspalkintoehdokkaana.  Hän julkaisi 17-vuotiaana naisten oikeuksia käsitelleen kirjoituksen ja otti esille naisten oikeuksia läpi elämänsä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.los-poetas.com/j/juana.htm#JUANA%20DE%20IBARBOUROU

 Uruguaylaiset taiteilijat
 Feministit
 Vuonna 1892 syntyneet
 Vuonna 1979 kuolleet
Zelenodolsk (Ukraina)

Zelenodolsk () on kaupunki Dnipropetrovskin alueen lounaisosassa Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Kryvyi Rihin piirissä, maanteitse noin 50 kilometriä piirikeskus Kryvyi Rihistä eteläkaakkoon ja 198 kilometriä lounaaseen aluekeskus Dniprosta. 

Zelenodolskin asukasluvuksi arvioitiin 12 874 (2021). Vuonna 2001 väkiluku oli 14 792; tuolloin ukrainalaisia oli noin 70 prosenttia ja venäläisiä 30 prosenttia väestöstä. Ennen Ukrainan kesällä 2020 tekemää aluehallinnollinnon uudistusta kaupunki oli osa Apostoloven piiriä.

Paikkakunnan historia liittyy keskeisesti Kryvyi Rihin lämpövoimalaitoksen rakentamiseen, joka hanke hyväksyttiin Ukrainassa tammikuussa 1961. Saman vuoden lopulla paikkakunnalle saapuivat ensimmäiset asukkaat aluksi tilapäisesti. Vuonna 1962 kaupunkityyppisen taajaman asema, vuonna 1965 voimalaitoksen ensimmäinen yksikkö avattiin. Vuonna 1968 asukkaita oli jo 6 800. Vuonna 1993 kaupungiksi. 

Kryvyi Rihin lämpövoimalaitos on 3 000 MW:n tehollaan Ukrainan suurimpia. Sen rakentaminen alkoi 1961. Voimalaitoksen ensimmäinen yksikkö saatiin toimimaan 1965, ja kymmenes yksikkö vuonna 1973. Voimalaitoksen vuotuinen sähköntuotanto on keskimäärin 20 miljardia kWh (= 20 TWh). Voimalaitoksesta lähtevät 110 ja 330 kV:n sähkölinjat.

Venäjän hyökkäyssodan aikana Venäjän joukot tulittivat Zelenodolskia huhtikuussa 2022 esimerkiksi raketinheittimillä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада   (zelenodolsk.com.ua)

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1987

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1987 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 14. kausi ja kaikkiaan 17. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli kahdeksas Suomen mestaruus.

Sarjajärjestelmä 
Naisten SM-sarja 1987 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1988 ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan naisten I divisioonan toiseksi sijoittuneen kanssa.

Joukkueet

Sarjataulukko

SM-karsinta 

FC Kuusysi nousi SM-sarjaan yhteimaalein 7−1.

Lähteet 

Kansallinen liiga -kaudet
Jalkapallosarjojen kausi 1986–1987/1987
Marja Bål Nango

Marja Bål Nango (s. 1988 Oslo, Norja) on pohjoissaamelainen elokuvantekijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.

Elämäkerta 
Marja Bål Nango syntyi vuonna 1988 Oslossa Norjassa. Hänen siskonsa Ingir Ane Bål Nango on myös elokuvantekijä ja elokuvaohjaaja. Heidän vanhempansa ovat poronhoitajia.

Siskot varttuivat Galgossa, Skibotnissa, Tromssan läänissä. Koulun jälkeen Nango lähti Lillehammerin korkeakouluun lukemaan elokuva- ja TV-tieteitä. Vuonna 2010 hän alkoi opiskella Nordlandin taide- ja elokuva-ammattikoulussa, josta hän valmistui vuonna 2012. Tämän jälkeen hän opiskeli elokuvantekoa Saamelaisten korkeakoulussa vuosina 2012–2013.

Elokuvaura 
Jo ennen kuin hän valmistui, Nango oli ohjannut hänen ensimmäisensä lyhytelokuvaa Abstrávttahasat. Tämä elokuva näytettiin vuonna 2011 Norjan elokuvainstituutin Cinemateketissa Oslossa. Seuraavana vuonna elokuva näytettiin Grimstadin lyhytelokuvafestivalissa ja myöhemmin myös Tromssan kansainvälisessä elokuvafestivalissa (TIFF).

Samana vuonna Nangon valmistui toinen lyhytelokuva, dokumenttielokuva Halvt ditt og halvt datt, jossa kerrotaan minkälaista on olla monikulttuurinen. Elokuvassa hän haastattelee 7 monikulttuurista nuorta. Tämäkin elokuva näytettiin TIFFissä.

Vuonna 2012 Nango valmistui Nordlandin taide- ja elokuva-ammattikoulusta. Hänen lopputyönsä oli lyhytelokuva Før hun kom, etter han dro. Sen lisäksi Nango oli myös kirjoittanut ja ohjannut elokuvan. Tästä elokuvasta hän voitti palkinnon vuoden 2013 imagineNATIVE-elokuvafestivaalissa Torontossa.

Samana vuonna hänen lyhytelokuvansa Juletrollet sai ensi-iltansa. Nango kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen ja ohjasi elokuvan. Sen lisäksi hän osallistui moneen jälkityöhön. Elokuva seuraa pikku Inger Marjaa, joka haluaa täydellistä joulukuusia. Hänen äidillään ei kuitenkaan ole tarpeeksi rahaa siihen ja Inger Marja toivoo joulupukin auttavan heitä. Sinä vuonna Nango sai kolmivuotisen työstipendin Saamelaisten taideneuvostosta.

Palkinnot
Vuonna 2011 Nango valittiin Riddu Riđđu -festivaalin Vuoden nuori taiteilijaksi. Vuonna 2020 hän sai Rhode Island kansainvälisen elokuvafestivalin palkinnon elokuvastaan Njuokčamat. Samana vuonna ja samasta elokuvasta Nango ja hänen siskonsa sai myös Best Live Action Short -palkinnon imagineNATIVE-elokuvafestivaalista ja Palm Springs kansainvälisen elokuvafestivalin palkinnon.

Filmografia 
 2015: Hilbes Biigá (tai O.M.G. – Oh máigon girl)
 2014: Halvt ditt og halvt datt
 2012: Før hun kom, etter han dro
 2012: Juletrollet
 2011: Abstrávttahasat

Lähteet 

Saamelaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
NEWS

NEWS (National Early Warning Score) on Britannian sisätautilääkäriyhdistyksen vuonna 2012 laatima potilaan peruselintoimintojen pisteytysjärjestelmä. Sen käyttö laajeni vuonna 2017 Britannian julkiseen terveydenhuoltoon. Pisteytykseen vaikuttavat potilaan

 hengitystaajuus
 happisaturaatio
 verenpaine
 syketaajuus
 tajunnan taso
 lämpötila
 lisähapen käyttö

Jokainen osa-alue pisteytetään pisteillä 0-3 ja pistemäärä nousee, mitä enemmän arvo poikkeaa normaalista mittaustuloksesta.  

Kansallinen NEWS-pisteytysjärjestelmä julkaistiin Suomessa 2018. Potilaan tilaa arvioidaan ABCD -protokollan mukaisesti. Mittaustulokset sijoitetaan taulukkoon, josta muodostuu NEWS-pisteet. Pisteiden perusteella päätetään, miten toimitaan jatkossa. Pistemäärä 1-4 edellyttää muiden hoitajien tiedottamista potilaan tilanteesta ja pisteiden laskua uudestaan kahdeksan tunnin kulttua. Yli 7 pistettä edellytää välittömiä toimenpiteitä. Hoitajan huoli potilaasta on myös tärkeä mittari potilaan fysiologisten arvojen lisäksi. Pisteytys on käytössä sairaaloiden lisäksi perusterveydenhuollossa, kotihoidossa sekä ensihoidossa.  

Toimintaohjeissa on sairaalakohtaisia eroja, mutta vuodeosaston hoitaja voi tehdä MET-ryhmälle hälytyksen, jos potilaan vointi muuttuu huonommaksi tai on riskissä huonontua. Potilaan vointia voidaan luokitella NEWS-pisteytystä käyttäen.

Lähteet 

Terveydenhuolto Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Lääketieteellinen diagnostiikka
Tauno Lähdeniemi

Tauno Jalmari Lähdeniemi (25. marraskuuta 1929 Nurmijärvi – 27. lokakuuta 1978 Tuusula) oli suomalainen virkamies ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Lähdeniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Edvard Akselinpoika Lähdeniemi ja Hilda Elvira Laakso ja puoliso vuodesta 1948 sairaanhoitaja Ella Tuulikki Seuranen. Lähdeniemi tuli ylioppilaaksi Keravan yhteiskoulusta vuonna 1941 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1948. Hän oli ensin maanviljelysseuran palveluksessa Varsinais-Suomessa ja sitten vuodesta 1954 Valtion viljavaraston siemenosaston johtaja ja viljavaraston apulaisjohtaja vuodesta 1960. Hankkijan siemen- ja viljaosaston johtajaksi Lähdeniemi nimitettiin vuonna 1964. Vuonna 1968 hänestä tuli koko Maatalous-Hankkijan johtaja ja Hankkijan johtokunnan jäsen. Hänen vastuulleen kuuluivat muun muassa Hankkijan siemenkeskukset, rehuteollisuus, kasvinjalostuslaitos koetiloineen sekä taimisto. Lähdeniemellä oli myös useita alansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1976. Lähdeniemi menehtyi liikenneonnettomuudessa kesällä 1978.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset virkamiehet
Maanviljelysneuvokset
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Veikko Mannerkoski

Veikko Kalervo Mannerkoski (3. tammikuuta 1907 Pusula – 17. toukokuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen järjestöjohtaja ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
Mannerkosken vanhemmat olivat maanviljelijä Andres Berndt Mannerkoski, aiemmin Malmström, ja Amanda Maria Ståhlberg ja puoliso vuodesta 1933 Vieno Margareta Anttila. Professori, rehtori, pääjohtaja Markku Mannerkoski on heidän poikansa. Veikko Mannerkoski tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta vuonna 1926 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1932. Hän oli valmistuttuaan ensin Hämeen maanviljelysseuran karjatalouskonsulentti ja sitten 1936–1969 seuran toiminnanjohtaja. Hämeen läänin maatalouskeskuksen johtajana Mannerkoski toimi 1970–1972. Mannerkoskella oli myös useita luottamustehtäviä varsinkin osuustoiminnan piirissä. Hän oli muun muassa Hämeenlinnan Seudun Osuuskassan perustajajäsen, hallintoneuvoston puheenjohtaja ja yli 30 vuoden ajan pankin johtokunnan puheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mannerkoski sai vuonna 1959.

Julkaisuja
 Hämeen läänin maanviljelysseuran alueen maataloudellisista oloista, 1941

Lähteet

Maanviljelysneuvokset
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Ševtšenkon tieteellinen seura

Ševtšenkon tieteellinen seura (, НТШ eli NTŠ) on vanhin ukrainalainen tieteellinen seura, ja se oli pitkään Ukrainan ainoa huomattava tieteellinen seura.

Seura perustettiin 11. joulukuuta 1873 Lvivissä. Perustettaessa sen nimi oli Ševtšenkon seura (Tovarystvo im. Ševtšenka). Tehtäväksi sille tuli aluksi ukrainalaisen kirjallisuuden kehittymisen edistäminen. Seuran perustajat olivat ukrainalaista kulttuuriväkeä molemmin puolin Itävallan–Venäjän rajaa. Johtohahmo oli Oleksandr Konyskyi, ja tukijoihin kuuluivat Jelysaveta Myloradovytš, Dmytro Pyltšykov, Myhailo Žutšenko ja Stepan Katšala. Ensimmäisenä toimenaan seura osti kirjapainon ja kustantamon 1874. Vuonna 1891 sillä oli jo 20 julkaistua kirjaa, joista yksi oli Omelian Ohonovskyin uraauurtava kolmiosainen Ukrainan kirjallisuushistoria, sekä aikakauslehdet Pravda (1878–1889) ja Zoria (Lviv; vuodesta 1885). Seuran ensimmäiset puheenjohtajat olivat Kornylo Suškevytš (1874–1885), Sydir Hromnytskyi (1885–1886, 1887–1890), Demian Hladylovytš (1886–1887, 1890–1882) ja Julijan Tselevytš (1892). Historioitsija Myh’ailo Hruševskyi‎n puheenjohtajakaudella (1897–1913) seurasta tuli käytännössä Ukrainan epävirallinen tiedeakatemia.

Seuran toiminta lakkautettiin 1940, ja sen omaisuus otettiin valtiolle. Seuran jäseniä katosi tai heidän toimintansa estettiin, ja monet siirtyivät länteen.

Seuran toiminta elvytettiin Münchenissä 1947. Ukrainalaisia pakolaisia muutti suuret määrät Amerikkaan, ja paikallisosastoja perustettiin Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Australiaan. Seura alkoi julkaista ensyklopedioita, jotka muodostavat Encyclopedia of Ukrainen pohjan, ja sillä on muutenkin laajaa julkaisutoimintaa. Se on laajentanut tutkimus- ja julkaisutoimintaa monille aloille.

Ševtšenkon tieteellisen seuran toiminta Lvivissä käynnistettiin uudestaan 1989.

Seura jakaa Ukrainan Ševtšenkon kansallista palkintoa.

Lähteet

Tiedejärjestöt
Ukrainalainen kulttuuri
Ukrainalaiset järjestöt
Alex Hirsch

Alex Hirsch (s. 18. kesäkuuta 1985) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, animaattori, kirjoittaja, kuvakäsikirjoittaja, ja ohjaaja. Hän loi Gravity Fallsin ja ääninäytteli Grunkle Stania, Soosia, Bill Cipheriä, Old Man McGucketia ja muita sivuhahmoja. Hän ansaitsi sarjasta myös BAFTA- ja Annie-palkinnot. Vuonna 2016 Hirsch oli mukana kirjoittamassa kirjaa Gravity Falls: Journal 3, joka pysyi ensimmäisenä New York Timesin Best Seller-listalla 47 viikkoa. Vuonna 2018, hän kirjoitti kirjan Gravity Falls: Lost Legends, joka ilmestyi myös Best Seller-listalla.

Varhainen elämä ja koulutus 
Hirsch syntyi Piedmontissa, Kaliforniassa 18. kesäkuuta vuonna 1985. Hänellä on kaksoissisko nimelttän Ariel. Hänen isänsä on juutalainen, hänet kasvatettiin agnostikkona, ja hän vietti joulua ja Hannukkaa. 9-13-vuotiaana Hirsch ja hänen siskonsa menivät heidän isotätinsä Loisin luo kesällä. Nuo tapahtumat toimivat myöhemmin inspiraationa Gravity Fallsiin. Hän valmistui Piedmont High Schoolista, jossa hän voitti koulun vuotuisen Bird Calling Contestin vuonna 2002, ja esiintyi Late Show with David Letterman -ohjelmassa.

Hirsch jatkoi opintojaan California Institute of the Artsissa, jossa hän loi erilaisia projekteja ja lyhytelokuvia, kuten Off The Wall, joka yhdisti animaatiota ja live-toimintaa. Hän työskenteli myös kesän 2006 Portlandissa, Oregonissa myöhemmin hylätyn Laika-animaatioelokuvan parissa. Hän valmistui CalArtsista vuonna 2007.

Ura 
Hirschin ensimmäinen työ valmistumisen jälkeen oli kirjoittajana ja kuvakäsikirjoittajana The Marvelous Misadventures of Flapjack -ohjelmalle.

Vuonna 1985 syntyneet
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset animaattorit
Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat
Elävät henkilöt
Luukas Oja


Luukas Oja on Joensuussa perustettu suomenkielistä rockmusiikkia soittava yhtye. Luukas Oja toimi aluksi Jessica Kräkin ja Iita Ylösen muodostamana duona, mutta laajeni vuonna 2018 Helsingissä viisihenkiseksi yhtyeeksi. Yhtyeen esikoisalbumi Väritetty todellisuus julkaistiin syksyllä 2020 ja toinen albumi Lähdinkö liian varhain huhtikuussa 2022. Yhtyeen musikkia on luonnehdittu arvioissa energiseksi kitarapopiksi, jossa on myös vaikutteita punkista.

Yhtye voitti vuonna 2020 Soundi-lehden lupaavimmalle tulokkaalle myönnetyn palkinnon ja oli Indie Awards -tapahtumassa ehdokkaana vuoden tulokkaaksi.

Jäsenet 

 Jessica Kräkin (laulu)
 Iita Ylönen (laulu)
 Iivari Nenonen (kitara)
 Ilkka Nanouche (basso)
 Olavi Tanttu (rummut)

Julkaisut

Albumit 

 Väritetty todellisuus (2020, Playground Music)
 Lähdinko liian varhain (2022, Playground Music)

Singlet 

 "Muijista" (2018)
 "Ei on ei" (2019)
 "Ostan, ostan" (2020)
 "Luukasoja" (2020)
 "Naimisiin" (2020)
 "Poissa" (2021)
 "Pysytään" (2021)
 "Supersankari" (2022)

Lähteet 

Suomalaiset rockyhtyeet
Tulvametsä

Tulvametsä on metsäalue, joka sijaitsee joen varrella tai järven rannalla alueella, jossa esiintyy usein tulvia. Luonnontilaiset tulvametsät ovat harvinaisia, joten niiden ekosysteemit ovat arvokkaita luonnon monimuotoisuuden kannalta. Tulvametsät muistuttavat järvien rantojen metsäluhtia. Yleisimmin tulvametsät ovat lehtipuuvaltaisia. Tulvia esiintyy näissä metsissä niin usein, että tulvien vaikutus näkyy alueen kasvistossa. Tulvametsät eroavat metsäluhdista selvimmin siten, että tulvametsät ovat kosteita keväällä, mutta metsäluhdat ovat kosteita läpi kesän.

Tulvametsää on UK-puisto - Sompio - Kemihaara Natura 2000 -alueella. Tulvametsiä on myös Amazon joen, Mekong Joen ja Bangladeshissa virtaavan Meghna joen suistossa.

Katso myös 
 Tulvatasanko

Lähteet 

Metsät
Luettelo Bakun metron asemista

Tämä on luettelo Bakun metron asemista.

Asemista

Lähteet 

Bakun metroasemat
Baku
Bosconero

Bosconero () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 062 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Lily Leino

Ulpukka Lily Leino (1911 – 1991) oli amerikansuomalainen toimittaja ja kääntäjä. Hän kävi Los Angelesissa kaksivuotisen Egan teatterikoulun sekä Ernst Belcherin ja Murrayn tanssikoulut. Hän esiintyi näyttelijänä puhenäyttämöillä ja hänellä oli myös muutamia elokuvaosia. Lily Leino kirjoitti artikkeleita suomalaisiin lehtiin ja hän käänsi englanniksi muun muassa Mika Waltarin Turms, kuolematon-romaanin. Hän oli 1930-luvulla Elokuva-aitta-lehden Hollywoodin kirjeenvaihtajana.

Leino oli talvisodan aikaan Suomessa ja kirjoitti lehtiin muun muassa "Kirjeitä Tuntemattoman Sotilaan Morsiamelle". Lily Leino oli mukana SS American Legion kuljetuksessa, jossa Petsamosta elokuussa 1940 siirrettiin laivalla ihmisiä sodan jaloista Yhdysvaltoihin. Hän kirjoitti matkasta Eeva-lehteen.

Kuuban Omajassa suomalaisessa Ponnistus-utopiayhteisössä 1911 syntynyt ja Los Angelesissa asunut Lily Leino oppi suomen kielen kunnolla vasta täysi-ikäisenä. Hän oli muuttanut Kuubasta vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin vuoden ikäisenä 1912.
Ryhdyttyään Elokuva-aitta-lehden kirjeenvaihtajaksi hän kirjoitti juttunsa aluksi englanniksi ja hänen äitinsä käänsi ne suomeksi. Kielitiedon parannuttua Lily Leino alkoi sitten kirjoittaa juttunsa suoraan suomeksi. Leino toimi 1950-luvulla Suomeen suunnattujen "Amerikan Ääni" radiolähetysten toimittajana. Lily Leino mainitaan "CIA In Europe" kirjassa.

Leino kuoli Lancasterissa, Pennsylvaniassa 20. helmikuuta 1991.

Teokset 
 Hollywood, taikakaupunki. Otava 1949
 The Sovietization of Estonia: with references to Latvia and Lithuania. Research and Library Branch, International Broadcasting Service, Report No. 163. International Broadcasting Service, New York 1954
 Theatre in America; kirj. Lily Leino, Mal Oettinger, Richard Dienelt, Clifford Prine, James Douglas. United States Information Service,  Washington D. C. 1967

Käännökset 
 Mika Waltari: The Etruscan. G. P. Putnam's Sons - Thomas Allen, New York - Toronto 1956 (alkuteos Turms, kuolematon)
 Mika Waltari: The tree of dreams and other stories; käänt. Lily Leino, Alan Beesley ja Paul Sjöblom. Putnam's Sons, New York 1965
 Arvo Tuominen: The bells of the Kremlin: an experience in communism; toim. Piltti Heiskanen,  käännös Lily Leino, esipuhe Harrison E. Salisbury.  University Press of New England, Hanover, New Hampshire 1983
 Juhani Peltonen: Guest of Honor (Päivän Sankari), näytelmä
 Inkeri Kilpinen: Another World (Toinen maailma), näytelmä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luettelo Lily Leinon lehtiartikkeleista
Tarasti, E. (2006). Muotokuvia: Tulkintoja, muistelmia, tarinoita. Imatran kansainvälinen semiotiikka-instituutti.
Tarasti, E. (2021). Moi ja Soi: Muistelmat. Teos

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Kielenkääntäjät
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Andromache (laulaja)

Andromáchi Dimitropoúlou (, s. 12. lokakuuta 1994 Siegen, Saksa), tunnettu myös taiteilijanimellään Andromache, on kreikkalainen laulaja.
Hän edusti Kyprosta vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa kappaleella ”Éla”. Andromache kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta, sijoittui semifinaalin 12:nneksi eikä päässyt finaaliin.

Diskografia

Singlet 

 To fengári (Το φεγγάρι, 2017)
 De boró (Δε μπορώ, 2018)
 De se diálexa (Δε σε διάλεξα, 2018)
 Na 'soun pséma (Να 'σουν ψέμα, 2019)
 S' agapó (Σ' αγαπώ, 2020)
 Thalassáki (Θαλασσάκι, 2020)
 Vásano mou (Βάσανο μου, 2021)
 Éla (Έλα, 2022)

Lähteet  

Kreikkalaiset laulajat
Kyproksen euroviisuedustajat
Vuoden 2022 euroviisuedustajat
90 päivää morsiamena

90 päivää morsiamena () on yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma, jota esitetään TLC-kanavalla. Se on kanavan katsotuin ohjelma. Vuonna 2022 alkoi sarjan 9. kausi.

Sarja seuraa Yhdysvaltoihin parisuhteen perässä muuttavia henkilöitä ja sitä, kuinka pariskuntien kaksi kulttuuria kohtaavat maahanmuuttobyrokratian keskellä.

Tausta 
Ohjelma seuraa kansainvälisiä pariskuntia, joista toinen on Yhdysvaltain kansalainen. Ulkomailta tulevalle kumppanille haetaan K1-viisumi, joka on tarkoitettu naimisiin meneville pareille. Yhdysvaltain maahanmuuttovirasto hyväksyy näistä hakemuksista vuosittain vain noin prosentin. K1-viisumilla ulkomaalainen osapuoli saa oleskella Yhdysvalloissa laillisesti 90 vuorokauden ajan, mutta ehtona on, että pari menee tuona aikana naimisiin.

Parit tuotantokausittain

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Viides tuotantokausi

Kuudes tuotantokausi

Seitsemäs tuotantokausi

Kahdeksas tuotantokausi

Spin-offit 
90 päivää morsiamena -sarja on luonut vuosien aikana useita spin-offeja, huhtikuuhun 2021 mennessä niitä raportoitiin olevan 18.

90 päivää morsiamena maailmalla () kääntää maahanmuuttoprosessin toisinpäin: tässä sarjassa yhdysvaltalainen osapuoli matkustaa kumppaninsa kotimaahan ja menee naimisiin siellä. Mikäli pari päättää tämän jälkeen muuttaa Yhdysvaltoihin, haetaan ulkomaalaiselle osapuolelle K3-viisumi.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
TLC:n televisio-ohjelmat
Instituto Nacional de Lenguas Indígenas

Instituto Nacional de Lenguas Indígenas ("Kansallinen alkuperäiskielten instituutti", lyh. INALI) on Meksikon valtiollinen instituutio, jonka tehtävä on dokumentoida, tutkia ja suojella maan kotoperäisiä alkuperäiskieliä sekä edistää niiden käyttämistä. INALI on perustettu 13. maaliskuuta 2003. Vuonna 2014 laitoksen vuosibudjetti oli 112 Yhdysvaltain dollaria.

INALI:n ylläpitämän luettelon mukaan Meksikossa puhutaan 68 alkuperäiskieltä, jotka kuuluvat 11 eri kieliperheeseen. Työ aloitettiin vuonna 2008, jolloin INALI otti vastuun maan alkuperäiskielten elvytystyöstä.

Vuonna 2017 INALI:n pääjohtajaksi nimitettiin Juan Gregorio Regino, joka on kaksikielinen runoilija, jonka tuotannon kielet ovat espanja ja mazatec.

Lähteet 

Kielenhuolto
Meksikon kielet