joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Punanuljaska

Punanuljaska (Gomphidius roseus) on mustaitiöinen helttasieni. Se muistuttaa läheistä sukulaistaan limanuljaskaa, mutta sen pintakelmu on ruosteenpunainen ja se on kooltaan pienempi eikä jalan tyvi ole kirkkaankeltainen. Kun limanuljaska kasvaa usein yksin tai pienissä ryhmissä, punanuljaskan rihmasto on tavallisesti ellei aina symbioosissa tai parasiittina nummitatin kanssa, joka on puolestaan männyn juurisieni. Punanuljaskan pintakelmu irtoaa helposti, sen heltat ovat hyvin johteiset ja valkoiset, mustuvat heti itiöiden kypsyttyä. Alaspäin suippeneva jalka on puhtaan valkoinen, täyteinen. Helttojen alla on niin voimakas sormusmainen prominenssi, että se vaikuttaa renkaalta. Punanuljaska on hyvä ruokasieni, mutta yksin harvoin riittävän satoisa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: punanuljaska (http://www.velutipes.com/natural/gomphidius_roseus.htmGomphidius roseus)
Gomphidius roseus, punanuljaska @ Natural Fungi in Finland

Nuljaskat
Suomalaiset ruokasienet
Uneni kaunein – Parhaat 2005–2011

Uneni kaunein – Parhaat 2005–2011 on Johanna Kurkelan ensimmäinen kokoelma-albumi. Tämä tuplalevy julkaistiin 28.9.2011. Mukana on 36 suosituinta ja tekijälleen tärkeintä laulua ja yksi uusi kappale, ”Elegia”, joka jaettiin radioasemille jo ennen levyn ilmestymistä.

Kappaleet

CD 1

CD 2

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Johanna Kurkelan kotisivut

Vuoden 2011 kokoelma-albumit
Johanna Kurkelan albumit
Haggada

Haggada eli Haggadah ('heprealaisin kirjaimin' הגדה) – on juutalaisen pääsiäisaterian eli seder-aterian yhteydessä luettava liturginen teksti. Perinteen mukaan se luetaan juutalaisen pääsiäisen kahtena ensimmäisenä iltana diasporassa, Israelissa vain ensimmäisenä iltana. Näin muistellaan Raamatun käskyn mukaisesti juutalaisten pääsyä vapaaksi Egyptin orjuudesta.

Haggada sai nykymuotonsa antiikin ajan Israelissa, todennäköisesti vuosien 180 - 280 tienoilla.

Katso myös

 Sarajevon Haggadah

Lähteet

Aiheesta muualla 

Juutalaiset kirjoitukset
Pääsiäisen perinteet
Tyks Halikon sairaala

Tyks Halikon sairaala on psykiatrinen sairaala Halikon Märynummella Salossa. Sairaala sai alkunsa, kun Märynummen sotilaskasarmi muutettiin Halikon piirimielisairaalaksi 1926. Vuodesta 1949 sairaalan nimi oli Halikon piirisairaala ja vuodesta 1978 nimenä on ollut Halikon sairaala. Sairaalan päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Axel Mörne. 

Vuoden 2011 alussa sairaalassa oli hoidossa noin 60 psykiatrista potilasta. Sairaalan lakkauttamista ja sen rakennusten myyntiä on esitetty.

Sairaalan rakennuksissa on lokakuussa 2015 käynnistetty pakolaisten vastaanottokeskus. 

Sairaalan lähellä Vaskiontien varressa on vuonna 1932 perustettu Halikon sairaalan hautausmaa. Hautausmaalla on paikalla vuonna 1918 teloitettujen punakaartilaisten muistoksi vuonna 1940 pystytetty Punaisten muistomerkki.

Lähteet

Suomen psykiatriset sairaalat
Salon sairaalat
Salon historia
Halikko
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Ruissalo (Hamina)

Ruissalo on Haminan kaupunginosa keskustan länsipuolella. 1800-luvulla Ruissalo oli Poitsilan kartanon osa, mutta siitä muodostui oma erillinen kartanonsa Bruunien suvun eräälle haaralle. Myöhemmin, vävyn kautta, Ruissalon kartano päätyi Meruksen suvulle. Meruksen kartano eli koko Ruissalo myytiin sittemmin Vehkalahden kunnan omistukseen. Ruissalo kuului Vehkalahden kuntaan vuoden 2003 Haminan ja Vehkalahden kuntaliitokseen saakka. Ruissaloa ei vuoden 2003 kuntaliitoksen yhteydessä enää yhdistetty muuhun Poitsilaan, vaan se on säilynyt omana erillisenä kyläyksikkönään, johon oli ennättänyt muodostua Ruissalon taajama, Vehkalahden kunnan kehitettyä sitä voimakkaalla kädellä 1970-luvulta lähtien. 

Ruissalossa sijaitsee Vehkalahtitalo, jossa toimii esimerkiksi Ruissalon kirjasto ja erilaisia kokoontumistiloja. Vehkalahden koulu on yhtenäiskoulu, jossa toimivat luokat 1–9. Vanha yläkoulu purettiin kesällä 2009 homevaurioiden vuoksi, ja sen tilalle valmistui uusi koulurakennus vuonna 2011. Yläkoulun remonttiin kuului myös alakoulun peruskorjaaminen ja yhdistäminen yläkouluun, ja nykyään koulut ovat samaa rakennusta. Lisäksi kaupunginosassa on muun muassa vesitorni, päiväkoti, esikoulu, nurmi- ja hiekkakenttä, liikunta- ja jäähalli. Liikuntahallissa toiminut uimahalli suljettiin vuonna 2017 ja muutettiin kamppailukeskukseksi 2019.

Lähteet

Haminan kaupunginosat
Joseph Gabriel Fernandez

Joseph Gabriel Fernandez (s. 16. syyskuuta 1925) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Quilonin hiippakuntaan 19. maaliskuuta 1949 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 30. tammikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jerome M. Fernandez, jota avustivat Joseph Kelanthara ja Antony Padiyara.

Fernandez jäi eläkkeelle 16. lokakuuta 2001.

Lähteet 

Intialaiset katoliset piispat
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Oslon oopperatalo

Oslon oopperatalo on vuonna 2008 valmistunut oopperatalo Oslossa, Norjassa. Rakennuksessa harjoittelee ja esiintyy Norjan kansallisooppera ja -baletti, Den Norske Opera & Ballet. Oopperatalo sijaitsee veden äärellä vanhalla satama-alueella. Oopperatalon lasiseinät nousevat vedenrajasta, rakennus itse ulottuu merenpinnan alle. Oopperatalon viistolla katolla voi kävellä ja katsella maisemia.

Lähteet 

Oslon rakennukset ja rakennelmat
Norjan musiikki
Oopperatalot
Z – hän elää!

Z – hän elää! on ranskalainen poliittinen jännityselokuva vuodelta 1969. Se kertoo osin fiktion keinoin kreikkalaisen poliitikon murhasta. Elokuvan ohjasi Constantin Costa-Gavras, ja se kuvattiin Algeriassa. Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin, ja se oli ehdokkaana myös parhaan elokuvan Oscariin. Elokuva sai myös Baftan jakaman Anthony Asquith Award for Film Music -palkinnon Míkis Theodorákisin musiikista, jota käytettiin elokuvassa.

Elokuvan nimessä oleva Z selitetään lopputeksteissä: tämän kirjaimen käyttäminen oli osana absurdia luetteloa asioista, jotka sotilasjuntta kielsi vuoden 1967 vallankaappauksen jälkeen, miesten pitkien hiusten ja Beatlesin ohella.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Z:n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Salo, Matti: ”Kielletty kirjain”, essee elokuvasta Z – hän elää!. Filmihullu 1/1970.

Aiheesta muualla 

 
 

Vuoden 1969 ranskalaiset elokuvat
Poliittiset trillerit
Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Costa-Gavrasin ohjaamat elokuvat
Algerialaiset elokuvat
Tristan da Cunhan lippu

Tristan da Cunhan lippu on Tristan da Cunhan tunnus vaakunan ohella. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lippu on otettu käyttöön 20. lokakuuta 2002. Lipussa on Britannian lippu ja  saarten vaakuna. Vaakunan keskellä on neljä albatrossia. Lisäksi vaakunasta löytyy kaksi tristaninlangustia, jotka ovat saarten tärkein vientituote.

Lähteet 

Tristan da Cunha
Liput
Puumalansalmen silta

Puumalansalmen silta (alk. Saimaan silta) on Puumalassa sijaitseva liittopalkkisilta, joka ylittää Saimaan syväväylän Puumalansalmessa. Silta sijaitsee Puumalan kirkonkylän keskellä ja se korvasi valmistuessaan Suomen päätieverkoston viimeisen lossin. Siltaa pitkin kulkee kantatie 62.

Sillan erikoisuus on maisemahissi, jolla pääsee sillalle salmen rannalta. Hissin päällä on kuohuviinibaari ja hississä voidaan kuljettaa myös polkupyöriä. Sillan nimi Saimaan silta valittiin yleisöäänestyksen avulla. Pääurakoitsijana toimi YIT. Sillan rakentaminen alkoi syyskuussa 1993 ja liikenne voitiin siirtää sillalle 6. lokakuuta 1995. Sillan vihkiäisjuhla oli 31. lokakuuta 1995.

Sillan kokonaispituus on 781 metriä ja se on 16-aukkoinen. Pisin jänne on 140 metriä ja sillan hyödyllinen leveys on 13 metriä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Matti Grönroos: Kuvia Saimaan sillasta

Suomen tieliikennesillat
Puumalan rakennukset ja rakennelmat
Puumalan liikenne
Palkkisillat
Vihreän kullan kulttuuritie
Pearl Thuston Brown

Pearl Thuston Brown (n. 1927/8 Kansas City, Yhdysvallat – 29. elokuuta 2011) oli amerikkalainen jazzlaulaja ja pianisti. 

Brownia pidetään Kansas Cityn jazzin suurena nimenä. Hän oli ammattilaulaja 60 vuotta. Hän esiintyi mm. Lionel Hamptonin yhtyeessä.

Lähteet

Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 2011 kuolleet
Yhdysvaltalaiset jazzpianistit
Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat
Lauttasaaren silta

Lauttasaaren silta () on Lautta­saaren­salmen yli johtava silta Helsingissä. Se yhdistää Lautta­saaren kanta­kaupunkiin. Sillan kanta­kaupungin-puoleinen pää on Ruoho­lahden alueella Salmi­saaressa, ja siitä johtaa Porkkalan­katu kohti keskustaa. Lautta­saaren puolella sillalta länteen johtaa Lautta­saarentie.

Nykyinen silta valmistui joulukuun lopulla 1969. Se on 317 metriä pitkä ja 23,5 metriä leveä teräsbetonikantinen liittopalkkisilta, ja sen pisin jänneväli on 56,6 metriä.

Silta on ollut avattava läppäsilta, mutta tuoreimman saneerauksen jälkeen se on suljettu kiinteästi. Aikaisemmin se avattiin säännöllisesti laivoja varten, jotka kuljettivat sen ali kivi­hiiltä Salmi­saaren voima­laitoksen laituriin. Nykyisin voimalan hiili­satama on kuitenkin siirretty sillan etelä­puolelle, josta kivi­hiili kuljetetaan maan­alaista tunnelia myöten voimalan alla olevaan, vuonna 2004 valmistuneeseen suureen varasto­tilaan.

Sillasta on tullut myös suosittu silakan kalastuspaikka.

Vanha silta 

Ensimmäinen Lauttasaaren silta valmistui vuonna 1935. Samaan aikaan valmistui myös Lauttasaaresta länteen johtanut Jorvaksentie, nykyisen Länsiväylän edeltäjä. Ennen siltaa oli samalla paikalla vuodesta 1914 lähtien kulkenut lautta, jonka matkustajia palvelemaan Lauttasaaren rannalle rakennettiin myös kahdeksankulmainen, nykyisin kahvilana toimiva Mutterikioski.

Kun Lauttasaaren asukasluku 1950-luvulla kasvoi lisärakentamisen myötä ja myös Etelä-Espooseen rakennettiin uusia asuntoalueita kuten Tapiola, silta osoittautui pian aivan liian kapeaksi. Sen molemmille puolille muodostuikin erityisen suuria liikenneruuhkia. Tilanne helpottui oleellisesti, kun pohjoisemmaksi vuonna 1965 valmistui Länsiväylään kuuluva Lapinlahden moottoritiesilta. 

Lauttasaaren sillan kansainvälisen suunnittelukilpailun voitti 9. helmikuuta 1966 kööpenhaminalainen insinööri L. Steding-Jessen.  Vanha Lauttasaaren silta purettiin talvella 1967–1968 ja sen paikalle alettiin rakentaa nykyistä siltaa. Se valmistui joulukuun lopulla 1969.  Rakennustöiden ajan hieman nykyisen sillan pohjoispuolella oli väliaikainen puinen jalankulkusilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin sillat
Lauttasaari
Ruoholahti
Suomen tieliikennesillat
Video 8

Video 8 on Sonyn kehittämä kamerakäyttöön tarkoitettu videonauhurijärjestelmä. Se käyttää analogista, kasettiin pakattua magneettinauhaa, jonka leveys on kahdeksan millimetriä. Video 8 tuotiin markkinoille vuonna 1985 ja se poistui markkinoilta 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.

Teknologia 
Video 8 -järjestelmässä kamera ja videonauhuri on sijoitettu samaan yksikköön eli kameranauhuriin. 1970-luvulla kehitetyissä kotikäyttöön suunnatuissa järjestelmissä, kuten CVC, kamera ja nauhuri olivat erillisiä yksiköitä. Myös pöytämallisiin videonauhureihin oli mahdollista liittää erillinen videokamera.

Video 8:n erottelukyky on 240 vaakajuovaa, eli sama kuin VHS-järjestelmän. Sen äänenlaatu on parempi kuin standardi-VHS:n tai Betamaxin. Video 8 käyttää samantyyppistä pyörivää kuvarumpua eli helical scan -tekniikkaa kuin VHS ja Betamax. Se mahdollistaa kohtalaisen audiovisuaalisen laadun alhaisella nauhannopeudella, joka taasen mahdollistaa kompaktin kasetin.

PAL-televisiojärjestelmään tarkoitettujen Video 8 -nauhojen enimmäiskapasiteetti on standardinopeudella (SP) 120 minuuttia. Longplay (LP) -nopeudella kapasiteetti on puolitoistakertainen, mutta kuvan- ja äänenlaatu heikkenee matalamman nauhannopeuden takia. Video 8 -nauhoja on valmistettu myös 30-, 60- ja 90-minuuttisina. 60-minuuttisen nauhan pituus on 75 metriä. Nauhan sekuntinopeus standardinopeudella on noin 2 senttimetriä.

Markkinointi 
Video 8 suunniteltiin ensisijaisesti kotikäyttöön. Sen kilpailija oli VHS-C-järjestelmä, jonka kasetin voi adapterin avulla toistaa pöytämallin VHS-nauhurissa. VHS-C-järjestelmän enimmäistallennusaika normaalinopeudella on 60 minuuttia eli puolet Video 8:n maksimista. VHS-C-kasetti on kooltaan hieman Video 8 -kasettia suurempi.

Video 8 -järjestelmään valmistettiin myös pöytänauhureita, mutta ne olivat harvinaisia. Järjestelmään oli saatavana jonkin verran elokuvia, jotka nekin jäivät kuriositeeteiksi.

Betamovie 
Ennen Video 8 -järjestelmää - vuonna 1983 - Sony esitteli Betamovie-kameranauhurin. Se käyttää normaalia Betamax-kasettia. Se oli kuluttajamarkkinoiden ensimmäinen kameranauhuri ja teknisesti alkeellinen. Sony korvasi sen varsin pian Video 8 -järjestelmällä. Betamovie poistui markkinoilta Betamaxin myötä.

Hi8 ja Digital8 
Video 8 -järjestelmästä kehitettiin paranneltu versio Hi8, joka esiteltiin 1989. Vuonna 1999 markkinoille tuotiin Digital8, jonka kilpailija oli MiniDV-järjestelmä. Hi8:n erottelukyky on 400 vaakajuovaa ja Digital8:n erottelukyky on 520 vaakajuovaa. Nauhoihin perustuvat videojärjestelmät poistuivat markkinoilta 2010-luvulle tultaessa, jolloin alettiin tallentaa yksinomaan muistikorteille.

Katso myös 
 Super 8

Viitteet

Aiheesta muualla 
Youtube: A First Look At A Sony Video 8 Camcorder From 1994 (CCD-FX630)

Kuvantoistotekniikka
Juliet Stevenson

Juliet Anne Virginia Stevenson (s. 30. lokakuuta 1956 Kelvedon) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt teatterissa, elokuvissa ja televisio-ohjelmissa ja on voittanut uransa aikana monia palkintoja.

Ura 
Stevenson aloitti näyttelijäuransa 1970-luvulla. Vaikka Stevenson on saavuttanut mainetta televisio- ja elokuvatyöstä ja on näytellyt myös BBC:n tuottamissa radio-ohjelmissa, hänet tunnetaan parhaiten teatterinäyttelijänä. Stevensonin teatterirooleja ovat muun muassa Anna näytelmässä Burn Again ja Paulina näytelmässä Death and the Maiden. Jälkimmäisestä hän sai vuonna 1992 Laurence Olivier -palkinnon parhaasta naispääosasta.

Vuoden 1987 televisioelokuvassa Life Story Stevenson näytteli tieteilijä Rosalind Frankliniä ja voitti roolistaan Cable Ace -palkinnon. Hän on esiintynyt keskeisissä rooleissa muun muassa 1990-luvun elokuvissa Truly, Madly, Deeply (1991), The Secret Rapture (1993) ja Emma (1996). 2000-luvulla hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa Parempi kuin Beckham (2002), Mona Lisa Smile (2003), Pierrepoint (2005) ja Murto ja varkaus (2006).

Vuonna 2009 Stevenson näytteli ITV:n mini­televisio­sarjassa A Place of Execution. Hän sai roolistaan parhaan naispääosan palkinnon vuoden 2009 Crime Thriller Awards -gaalassa.

Stevenson on myös kirjailija. Hän on äänittänyt äänikirjoiksi kaikki Jane Austenin romaanit.

Yksityiselämä 
Stevenson on asunut kumppaninsa antropologi Hugh Brodyn kanssa vuodesta 1993. Pariskunnalla on kaksi lasta, tyttö ja poika. Stevenson on ateisti, mutta pitää itseään hengellisenä ja taikauskoisena henkilönä. Vuonna 1992 hän esiintyi Työväenpuolueen poliittisessa lähetyksessä.

Stevenson on kritisoinut MPR-rokotetta ja tukenut Andrew Wakefieldin rokotetutkimuksia. Vuonna 2003 hän esiintyi draamassa Hiljaisuuden lapset, jonka aiheena olivat Wakefieldin tutkimukset. Hän esitti siinä autistisen lapsen äitiä ja Hugh Bonneville Wakefieldiä. Wakefieldin työ on saanut huonoa mainetta, ja esimerkiksi lääketieteen aikakauslehti The Lancet ei ole julkaissut hänen tutkimuksiaan.

Filmografia

Palkintoja ja tunnustuksia
 1992 Olivier-palkinto: Paras naispääosa, näytelmä Death and the Maiden
 1992 Parhaan naispääosan Bafta-ehdokkuus, elokuva Truly, Madly, Deeply
 1993 Bafta-ehdokkuus: Paras naispääosa, televisionäytelmä A Doll's House
 1996 Bafta-ehdokkuus: Paras naispääosa, televisiosarja The Politician's Wife
 1999 Brittiläisen imperiumin komentaja (Commander of the Order of the British Empire, CBE)
 2010 Olivier-ehdokkuus: Paras näyttelijä, näytelmä Duet for One
 2011 Bafta-ehdokkuus: Paras naispääosa, televisiosarja Seinää vasten

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Olivier-palkinnon saajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Taifa

Taifa () on nimitys 1000-luvulla nykyisessä Espanjassa ja Portugalissa toimineille pienille muslimivaltioille. Niiden syntyminen tuli mahdolliseksi, kun suuria alueita hallinneet Córdoban kalifaatin Umaijadi-dynastia ja Almoravidien heikkenivät 1000-luvun kolmena ensimmäisenä vuosikymmenenä.

Taifan hallinto
Jokaista taifaa hallitsi alikuningas, joka otti tittelin hajib luodakseen vaikutelman poissaolevaa kalifia edustavasta pääministeristä. Luultavasti jokainen heistä haaveili itse kohoavansa kalifiksi, mutta haave ei kenenkään osalta toteutunut.

Etniset ryhmät
Taifat jakaantuivat kolmeen ryhmään, joista jokainen edusti omaa etnistä ryhmäänsä. Sinhajan ja Zanatan berberit, jotka oli tuotu Espanjaan palvelemaan Almanzorin armeijaa, muodostivat niemimaan eteläisimmät taifat. Pohjois-Euroopasta tuodut orjat (saqaliba) dominoivat itäisiä rantavaltioita ja muwalladit eli arabit hallitsivat kaikkialla muualla.

Taifat 1000-luvulla

Yhdennentoista vuosisadan alkupuolella taifoja oli 23, mutta ajan myötä voimakkaimmat valtasivat muita ja pikkuvaltioiden määrä väheni. Jäljelle jääneet taifat olivat
Badajoz vuosina 1009–1094, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen. 
Toledo vuosina  1010/1031–1085, jonka jälkeen Kastilian kuningaskunta valtasi sen.
Sevilla vuosina 1023–1091, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen. 
Granada vuosina 1013–1090, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen.
Almeria vuosina 1011–1091, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen.
Denia vuosina  1010/1012–1076, jonka jälkeen  Zaragoza valtasi sen.
Valencia vuosina  1010/1011–1094, jonka jälkeen El Cid valtasi sen. 
Alpuente vuosina 1009–1106, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen.
Albarracin vuosina  1011–1104, jonka jälkeen Almoravidit valtasivat sen.
Zaragoza vuosina 1018–1046  Banu Tujibin ja 1046–1110 Banu Hudin vallassa, tämän jälkeen Almoravidit valtasivat sen ja vuonna 1118 Aragonian kuningaskunta otti sen haltuunsa.

Taifat 1100-luvulla
Almoravidi-dynastian heikettyä tilalle syntyi 1143/45 yli kaksikymmentä taifaa, joista suurin osa oli itsenäisiä vain muutaman vuoden ajan, jonka jälkeen ne joutuivat Almohadien haltuun. Pisimpään itsenäisenä sinnitteli Valencia (1145–1172).

Taifat 1200-luvulla
Almohadien menetettyä otteensa Espanjasta heidän valtakuntansa hajosi ja tilalle muodostui jälleen joukko pikkuvaltioita. Näistä pitkäikäisimpiä olivat
Lorca vuosina 1240–1265, jolloin Kastilia valtasi sen.
Murcia vuosina 1228–1266, jolloin Aragonia valtasi sen.
Menorca vuosina 1228–1287, jolloin Aragonia valtasi sen.
Granada, joka saavutti itsenäisen kuningaskunnan aseman vuosina 1232/37–1492 ja jonka valtaukseen vuonna 1492 Reconquista eli Espanjan takaisinvaltaus päättyi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Al-Andalus
Antonio Federico Gatti

Antonio Federico Gatti (23. maaliskuuta 1930 – 9. heinäkuuta 1998) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi  14. joulukuuta 1956 ja nimitettiin San Juston hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gadiaufalan titulaaripiispaksi 1. heinäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Arturo Meinvielle, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja José María Montes.

Lähteet 

Argentiinalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Kivi ja Kilpi

Kivi ja Kilpi on suomalainen television draamasarja, jonka juoni liikkuu antikvariaattitoiminnan ympärillä. Sen on ohjannut Joona Tena, joka on myös käsikirjoittanut sarjan Antti Tuurin kanssa. Sarjaa on tehty kaksi tuotantokautta vuosina 2001 ja 2003.

Päähenkilöt sarjassa ovat KTM Veijo Valenius (Taneli Mäkelä) ja kirjoista kaiken tietävä Ernest Holsti (Oiva Lohtander).

Sarja lähtee käyntiin siitä, että Veijo Valenius menettää hyvän työpaikkansa kirjakaupassa ja joutuu siksi ottamaan kontolleen isältään perimänsä antikvariaatin Kivi & Kilpi. Antikvariaatin kalustoon kuuluu kirjaekspertti Holsti, joka on kuitenkin kirjakaupan ulkopuolisessa maailmassa avuton kuin lapsi.

Ensimmäinen tuotantokausi keskittyy Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen ensipainoksen metsästämiseen, jälkimmäinen tuotantokausi "Mestari" taas Eino Leinon kadonneen romaanikäsikirjoituksen etsimiseen

Rooleissa

Lähteet
http://tv1.yle.fi/juttuarkisto/kotimainen-draama/kotikatsomo-kivi-ja-kilpi
https://www.elonet.fi/fi/elokuva/1218290
http://www.elonet.fi/title/is4q0v/. Elonet. Arkistoitu Yleistiedot-sivu.

Suomalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Louis Nkinga Bondala

Louis Nkinga Bondala CICM (s. 20. kesäkuuta 1937) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. elokuuta 1966 ja nimitettiin Kolen hiippakunnan piispaksi 28. tammikuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Agnelo Rossi ja Joseph-Albert Malula.

13. maaliskuuta 1996 Nkinga Bondala sai nimityksen Lisalan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 6. heinäkuuta 1997  hänestä tuli sen piispa.

Lähteet 

Kinshasankongolaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Edouard Mununu Kasiala

Edouard Mununu Kasiala (s. 15. elokuuta 1936) on trappisteihin kuuluva kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. elokuuta 1967 ja nimitettiin Kikwitin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae Flaviaen titulaaripiispaksi 8. marraskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. maaliskuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi Alexander Mbuka-Nzundu, jota avustivat Eugène Biletsi Onim ja André Mayamba Mabuti Kathongo.

10. maaliskuuta 1986 Mununu Kasiala sai nimityksen Kikwitin piispaksi.

Lähteet 

Kinshasankongolaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Christian Taylor

Christian Taylor (s. 18. kesäkuuta 1990) on yhdysvaltalainen yleisurheilija.

Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2007 hän voitti kolmiloikan ja sijoittui pituushypyssä kolmanneksi. Vuoden 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi ja kolmiloikassa kahdeksanneksi. Lisäksi hän juoksi 4×400 metrin viestissä alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa. Loppukilpailussa toisella kokoonpanolla juossut joukkue voitti kultaa.

Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän voitti maailmanmestaruuden kautta aikain viidenneksi parhaalla tuloksella 17,96 m. Hänestä tuli 21-vuotiaana kolmiloikan nuorin maailmanmestari. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui toiseksi tuloksella 17,63 m. Kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa Taylor voitti kolmiloikan olympiakultaa tuloksella 17,81 m. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 17,20. Moskovan MM-kilpailuiden jälkeen Taylor vaihtoi ponnistavan jalkansa vasemmasta oikeaksi polvivaivojen vuoksi.

Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Taylor voitti maailmanmestaruuden tuloksella 18,21 m. Tulos oli kautta aikain toiseksi paras ja jäi Jonathan Edwardsin maailmanennätyksestä kahdeksan senttimetriä. Hän voitti olympiakultaa jälleen Rio de Janeirossa 2016 tuloksella 17,86. Hän voitti kolmannen maailmanmestaruutensa Lontoossa 2017 tuloksella 17,68 ja neljännen Dohassa 2019 tuloksella 17,92. Tokion olympialaisiin 2021 hän ei pysty osallistumaan hänen akillesjänteensä revettyä kilpailuhypyssä Ostravassa toukokuussa 2021. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022.

Taylor perusti marraskuussa 2019 ammattilaisyleisurheilijoille oman yhdistyksen, joka ajaa heidän etuaan ja antaa heille sananvaltaa tulevaisuudessa. Tämä oli vastatoimi sille kun Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF päätti karsia Timanttiliigasta kahdeksan lajia pois kysymättä asiaa urheilijoilta itseltään.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähde: IAAF
Ulkoradat
 200 metrin juoksu: 20,70 (2013)
 400 metrin juoksu: 45,07 (2018)
 Pituushyppy: 819 (2010)
 Kolmiloikka: 18,21 (2015)

Sisäradat
 Pituushyppy: 802 (2009)
 Kolmiloikka: 17,63 (2012)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat
Yhdysvaltalaiset pituushyppääjät
Yhdysvaltalaiset kolmiloikkaajat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Vlado Ilievski

Vlado Ilievski (; s. 19. tammikuuta 1980 Strumica) on pohjoismakedonialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin Anadolu Efesiä.

Ura 
Ilievski aloitti koripallon KK Nemetali Strumican juniorijoukkeissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen jo kaudella 1995–1996. Kauden 1997–1998 Ilievski pelasi lukiokoripalloa Connecticutissa, mutta palasi seuraavaksi kaudeksi Eurooppaan, jossa hän siirtyi KK Partizaniin. Hän pelasi seurassa kaksi ja puoli kautta, ja siirtyi joulukuussa 2000 turkkilaiseen Antbirlik Antalyaan. Antalyassa Ilievski teki 16,4 pistettä ottelua kohden ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi KK Union Olimpijaan, jossa hän vietti kaksi kautta. 

Vuonna 2003 hän liittyi FC Barcelonan joukkueeseen, jossa hän voitti Espanjan-mestaruuden. Kahden kauden jälkeen Ilievski vaihtoi seuraa italialaiseen Pallacanestro Virtus Romaan, josta hän siirtyi tammikuussa 2007 Virtus Bolognaan. Kauden 2007–2008 Ilievski pelasi Mens Sana Basketissa, jonka jälkeen hän siirtyi takaisin Union Olimpijaan. Tammikuussa 2009 hän siirtyi loppukaudeksi Saski Baskoniaan, josta hän palasi jälleen Union Olimpijaan. Ilievski edusti seuraa vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen hän liittyi Anadolu Efesiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Euroliigan pelaajaprofiili 
Lega Basket Serie A:n pelaajaprofiili 
ACB:n pelaajaprofiili  

Elävät henkilöt
Pohjoismakedonialaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Stéphane Richelmi

Stéphane Richelmi (s. 17. maaliskuuta 1990 Monte Carlo) on monacolainen moottoriurheilija. Hän on entisen MM-ralli kuljettajan Jean-Pierre Richelmin poika.

Ura

Formula Renault
Richelmi aloitti ajouransa Belgian Formula Renault 1.6-sarjassa vuonna 2006 sijoittuen sarjan 12:ksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Eurocup Formula Renault 2.0-sarjaan, jossa ei kuitenkaan päässyt pisteille ja sijoittui 18:nneksi. Richelmi kilpaili samana vuonna kaksi kilpailua Italian Formula Renault-sarjassa. Vuonna 2008 Richelmi kilpaili Formula Renault 2.0 West European Cup-sarjassa, missä hän sai 10 pistettä ja jätti sarjan kesken kauden sijoittuen lopputuloksissa 16:ksi.

Formula 3
Vuonna 2008 Richelmi kilpaili myös Formula 3 Euroseries-sarjassa kuuden kilpailun ajan. Hänen paras sijoituksena oli 18.sija, minkä hän saavuttii ensimmäisessä kilpailussaan Barcelonassa. Vuonna 2009 Richelmi siirtyi kilpailemaan Britannian Formula 3-sarjaan. Hän keräsi neljä pistettä sijoittuen sarjan 19:ksi. Richelmi ajoi samana vuonna myös Italian Formula 3-sarjaa. Siellä hän keräsi 92 pistettä ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Kaudella 2010 hän sijoittui saman sarjan toiseksi ottaen neljä voittoa ja yhden paalupaikan.

GP2

Vuonna 2011 Richelmi siirtyi kilpailemaan World Series by Renault-sarjaan, jossa hän sai kuusi pistettä. Samana vuonna Richelmi ajoi Monzassa kaksi kilpailua GP2-sarjassa tuuraten Belgiassa loukkaantunutta maanmiestään Stefano Colettia. Vuonna 2012 Richelmi ajoi täyden kauden GP2-sarjassa jatkaen Trident-tallissa. Hän saavutti yhden palkintosijan ja 25 pistettä sijoittuen sarjan 18:nneksi. Vuonna 2013 Richelmi jatkoi GP2-sarjassa DAMS-tallissa. Hän saavutti yhden paalupaikan ja yhden kakkossijan kauden aikana sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2014 Richelmi jatkoi GP2:ssa samassa tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa kotiradallaan Monacon sprinttikilpailussa. Loppupisteissä hän sijoittui sarjan yhdeksänneksi.

Blancpain Sprint Series
Vuodesta 2014 eteenpäin Richelmi on ajanut Blancpain Sprint Series -sarjassa.

GP2-tulokset

Lähteet

Monacolaiset autourheilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
Elävät henkilöt
San Juan de Aznalfarache

San Juan de Aznalfarache on noin 21 000 asukkaan kunta Sevillan metropolialueella Espanjan Andalusiassa. Kunta sijaitsee Sevillan kaupungin lounaispuolella noin neljän kilometrin päässä Sevillan historiallisesta keskustasta. Sevillan metron San Juan Alton ja San Juan Bajon asemat sijaitsevat San Juan de Aznalfarachessa.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Kunnan virallinen sivusto 

Sevillan kunnat
Orlando (romaani)

Orlando on Virginia Woolfin vuonna 1928 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Kirsti Simonsuuri vuonna 1984. Romaanin pohjalta on tehty samanniminen elokuva vuonna 1992.

Orlandoa pidettiin aikanaan kuvauksena Virginia Woolfin ystävästä Vita Sackville-Westistä. Myöhemmin sitä on tulkittu feministisenä tutkielmana sukupuolesta ja naiskirjailijoiden asemasta.

Romaani kertoo nuoren aatelismiehen Orlandon tarinan 1500-luvun lopulta 1900-luvun alkuun. Kertomuksen aikana sankari itse vanhenee vain 36-vuotiaaksi ja muttuu miehestä naiseksi. Orlandon elämän läpäiseviä teemoja ovat mm. hänen halunsa tulla kirjailijaksi, suhde luontoon ja kotipaikkaan niin maaseudulla kuin kaupungissa, sekä minuuden etsintä. Teos on runsas ja nopeatahtinen ja koostuu monista aineksista: se yhdistää fantasiaa, historiankirjoitusta ja elämäkertaa, ja sitä on mahdollista lähestyä monista eri näkökulmista. Sitä pidetään usein Woolfin helpoimmin lähestyttävänä työnä, ehkä aiheensa ja parodisen tyylinsä vuoksi, ja myös Woolf itse piti sitä kevyempänä työnä vakavamman proosan välissä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Tapola, Päivi: Virginia Woolfin Orlando. Teoksessa 
 Tapola, Päivi: Orlandon puvussa. Teoksessa 

Englantilaiset fantasiaromaanit
Vuoden 1928 kirjat
Pekka Simola

Pekka Simola (1. tammikuuta 1920 Turku – 31. elokuuta 2014 Somero) oli suomalainen pituushyppääjä.

Simola voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuosina 1943, 1944, 1945, 1947 ja 1948 sekä hopeaa vuonna 1946 ja pronssia 110 metrin aitajuoksussa vuonna 1945. Hän edusti Suomea maaotteluissa 19 kertaa vuosina 1938–1950. Simola edusti Turun Urheiluliittoa.

Simola hyppäsi ennätyksensä 740 senttimetriä vuonna 1943.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Bruno Kouamé

Bruno Kouamé (16. joulukuuta 1927 – 17. toukokuuta 2021) on norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. heinäkuuta 1956 ja nimitettiin Abengouroun hiippakunnan piispaksi 26. maaliskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Yago, jota avustivat Justo Mullor García ja Lucien Monsi-Agboka.

Kouamé jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2003.

Lähteet 

Norsunluurannikon roomalaiskatoliset piispat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Masalan kirkko

Masalan kirkko on Kirkkonummen Masalassa oleva Kirkkonummen seurakuntayhtymän kirkko. Se on uuden vuosituhannen ensimmäinen uusi kirkko Suomessa ja sen on vihkinyt käyttöön Helsingin piispa Eero Huovinen 13. helmikuuta 2000. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Erkki Pitkäranta ja sen luontoa ja pyhyyttä kuvaavat taideteokset ovat Pitkärannan ja taiteilija Jan-Erik Anderssonin yhteistyötä. Kirkko on pieni ja moderni kirkko, jossa on kirkkosalin lisäksi kuitenkin muitakin seurakuntatiloja. Kirkko on nimetty myös Matteuksen kirkoksi apostoli Matteuksen mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Masalan kirkon virtuaaliesittely Kirkkonummen seurakuntayhtymän  sivuilla 

Kirkkonummen rakennukset ja rakennelmat
Uudenmaan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Kazanin federaatioyliopisto

Kazanin (Volgan alueen) federaatioyliopisto () on Tatarstanin pääkaupungissa Kazanissa, Volgan mutkassa sijaitseva suuri yliopisto. Vuonna 2010 perustettu yliopisto jatkaa maineikkaan Kazanin valtionyliopiston (Kazanski gosudarstvennyi universitet, KGU) perinnettä.

Kazanin federaatioyliopistossa on 17 tiedekuntaa ja 105 ainelaitosta. Päätoimisia opiskelijoita on noin 14 000 ja opettajakuntaa 1 150. Yliopiston rehtori on Mjakzjum Salahov (Mäğzüm Säläxev).

Historia 
Kazanin yliopisto on Venäjän toiseksi vanhin yliopisto. Se perustettiin vuonna 1804 Kazanin keisarillisena yliopistona Aleksanteri I:n määräyksestä. Yliopiston maineikkain opiskelija lienee ollut Vladimir Ujanov (Lenin). Myös Leo Tolstoi opiskeli siellä.

Vuonna 1918 yliopiston nimeksi tuli Kazanin valtionyliopisto ja Leninin kuoltua (1924) se nimettiin V. I. Uljanov-Leninin Kazanin valtionyliopistoksi (КГУ имени В. И. Ульянова-Ленина) vuonna 1925. Tämä nimi yliopistolla oli Neuvostoliiton hajoamisen jälkeenkin vuoteen 2010.

Yliopiston varhaisia rehtoreita (1827–1846) oli epäeuklidisen geometrian kehittäjänä tunnettu matemaatikko Nikolai Lobatševski. Kazanin yliopistoa on pidetty orgaanisen kemian syntypaikkana Aleksandr Butlerovin, Vladimir Markovnikovin ja Aleksandr Arbuzovin ansiosta, ja paramagneettisen elektroniresonanssin syntypaikkana Jevgeni Zavoiskin takia.

Aiheesta muualla
 Kazan (Volga region) Federal University  Viralliset sivut 
 Museum of History of Kazan University 

Venäjän yliopistot ja korkeakoulut
Kazan
Ruotsin vapaussota

Ruotsin vapaussota (myös Ruotsin sisällissota ja Kalmarin sisällissota) oli ruotsalaisten kansannousu Kalmarin unionin hallitsija Kristian II:sta vastaan. Sotaa käytiin vuosina 1520–1523 ja sen seurauksena Ruotsi irtautui kokonaan Kalmarin unionista.

Tapahtumat
Vuonna 1520 Kalmarin unionin hallitsija Kristian II yritti palauttaa asemansa Ruotsin kuninkaana Tanskan armeijan avulla. Kristian hyökkäsi Ruotsiin ja valtasi maan, mukaanlukien Itämaan, eli Suomen. Kristianin haastaja, Ruotsin valtionhoitaja Sten Sture nuorempi kuoli Bogesundin taistelussa saamiinsa vammoihin. Sturen kuoleman jälkeen Ruotsin hallinto hajosi ja valtiopäivät joutuivat tunnustamaan Kristianin kuninkaaksi. Vastarinta loppui ja Kristian kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi 5. marraskuuta 1520. Kolme päivää myöhemmin hän pani toimeen Tukholman verilöylyn, jossa teloitettiin suuri määrä Kristiania vastustaneita Ruotsin yläluokan jäseniä.

Ruotsissa alkoi kansannousu reaktiona Tukholman verilöylyyn. Kansannousun johtoon nousi tanskalaisten vankeudesta paennut Kustaa Vaasa, jonka isä ja lanko oli teloitettu. Hän johdatti Taalainmaan talonpojat tanskalaisten vastaiseen kapinaan. Kansannousu laajeni, kun Kustaa saavutti menestystä. Hän eteni Uppsalan kautta piirittämään Tukholmaa. Valtiopäivät julistivat Kustaan Ruotsin vapauttajaksi ja hallitsijaksi elokuussa 1521. Vuonna 1523 Kristian menetti asemansa Ruotsin ja Tanskan kuninkaana. Kustaa Vaasa nousi Ruotsin kuninkaaksi, julisti Suomen kuuluvan Ruotsiin ja Kalmarin unioni hajosi lopullisesti.

Vuonna 1524 Kustaa ja Tanskan kuningas Fredrik I tapasivat sopiakseen erimielisyydet. Blekinge palautettiin Tanskalle ja erillinen lautakunta asetettiin sovittelemaan muita erimielisyyksiä.

Lähteet
 

1500-luvun sodat
1520-luku
Ruotsin sisällissodat
Suomen sodat
Tanskan historia
Melt-Banana

Melt-Banana on vuonna 1994 perustettu japanilainen rockyhtye. Yhtyeen musiikin juuret ovat punkissa, kokeellisessa rockissa ja noise-musiikissa, mutta se on sittemmin ottanut vaikutteita myös monista muista musiikkityyleistä.

Album 
Speak Squeak Creak (1994)
Cactuses Come In Flocks (1994)
Scratch or Stitch (1995)
Charlie (1998)
MxBx 1998/13,000 Miles at Light Velocity (1999) 
Teeny Shiny (2000)
Cell-Scape(2003)
13 Hedgehogs (2005) (singelsamling)
Bambi's Dilemma (2007)
Melt-Banana Lite Live Ver 0.0 (2009)

Lähteet
 bio Melt-Banana Allmusic

Aiheesta muualla

 Yhtyeen viralliset kotisivut

Japanilaiset rockyhtyeet
San Gummerus

San (Alexandrine) Gummerus, o.s. Hedenberg (29. toukokuuta 1879 Turku – 9. kesäkuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

San Gummeruksen vanhemmat olivat tilanomistaja Robert Reinhold August Hedenberg ja Lovisa Wilhelmina Bergenheim. Hän oli naimisissa vuosina 1905–1925 professori Herman Gummeruksen kanssa.

San Gummerus oli 1900-luvun alussa mukana aktivistien toiminnassa ja hän toimitti Framtid-lehteä yhdessä miehensä Herman Gummeruksen kanssa. Asuttuaan pidemmän aikaa Italiassa hän emännöi ensimmäisen maailmansodan aikana jääkäriliikkeen päämajana toiminutta Tegnérgatan 48:n taloa Tukholmassa. Kun Herman Gummerus nimitettiin 1918 Suomen edustajaksi Ukrainaan San Gummerus seurasi häntä Kiovaan. Myöhemmin kun Herman Gummerus oli Suomen Italian-lähettiläänä he asuivat Roomassa. Kun Herman Gummerus palasi 1925 Suomeen San Gummerus muutti Pariisiin. Hän julkaisi novellikokoelman Livets karusell ja kirjoitti koti- ja ulkomaisiin sanoma- ja aikakauslehtiin. Viimeksi San Gummerus asui Helsingissä.

Teoksia 
 Livets karusell.      Söderström, Helsingfors 1938

Lähteet

Aiheesta muualla 
 San Gummerus : Sota vai rauha? Muistelmia Roomasta maailmansodan alkuajoilta, Helsingin Sanomat, 06.02.1938, nro 35, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 San Gummerus : Sota vai rauha? Muistelmia Roomasta maailmansodan alkuajoilta, jatkoa, Helsingin Sanomat, 20.02.1938, nro 49, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Yrjö Halonen

Yrjö (Jöran) Halonen, sukunimi vuoteen 1866 Keskitalo (23. toukokuuta 1862 Kestilä – 11. elokuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen opettaja, valtiopäivämies, kansanedustaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria
Halosen isä oli maanviljelijä Johan Keskitalo. Hän toimi kiertokoulunopettajana Piippolassa 1881–1883 ja Pudasjärvellä 1883–1887. Halonen oli sitten lukkarina Enontekiöllä 1888–1919 ja toimi myös Enontekiön kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnankirjurina 1889−1918, postinhoitajana 1890–1919 sekä metsäkasöörinä 1907−1919. Viimeksi hän oli Ylitornion kunnankirjuri 1919–1927 ja Kansallis-Osake-Pankin Ylitornion konttorin esimies 1919–1936. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon sekä director cantus -arvonimen 1921.

Halonen osallistui talonpoikaissäädyssä Lapinmaan piirin edustajana valtiopäiville  1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1908–1909, edustaen Lapin vaalipiiriä, ja uudelleen 1914–1917. Halonen osallistui myös kirkolliskokoukseen.

Halonen oli naimisissa vuodesta 1890 Tiina Sofia Vuontisjärven kanssa.

Teoksia 
 Valituita lauluja Jumalan lapsille virvoitukseksi 1 ; kok. Yrjö Halonen. Barck, Oulu 1887
 Lars Levi Laestadius : Uusi postilla : 35 vuotta hänen kuolemansa jälkeen painamattomista saarnoista koottu ; toim. H. Mäkitalo ja Yrjö Halonen. Grönroos, Pori 1897
 Pykällys : poromiesten suurin vuosijuhla. Isak Julin, Tampere 1909
 Lapin valitsijoille : vanhasuomal. puolueen propagandakirjanen. 1916

Lähteet

Viitteet

Kansanedustajat
Suomalaisen puolueen poliitikot
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Lapin vaalipiiri
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset pankinjohtajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Lundell

Lundell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Agnes Lundell (1878–1936), hovioikeuden auskultantti, asianajaja ja Suomen ensimmäinen naisjuristi
 Anton Lundell (s. 2001), suomalainen jääkiekkoilija
 Edvin Lundell (1889–1964), suomalainen jääkärikapteeni
 Gustaf-Adolf Lundell (1877–1947), suomalainen kirjailija
 Jan Lundell (s. 1966), suomalainen kemian professori
 Jan Lundell (s. 1973), suomalainen jääkiekkomaalivahti
 Joakim Lundell, Jockiboi (s. 1985), ruotsalainen muusikko ja televisioesiintyjä
 Pertti Lundell (s. 1952), suomalainen jalkapallovalmentaja
 Ulf Lundell (s. 1949), ruotsalainen muusikko, kirjailija ja taiteilija. 

en:Lundell
Vladimir Dašić

Vladimir Dašić (s. 13. toukokuuta 1988 Titograd) on montenegrolainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin KK Union Olimpijaa.

Ura 
Dašić aloitti koripallon KK Budućnost Podgorican juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 2004–2005. Joukkueen paidassa hän voitti Montenegron-mestaruuden vuosina 2007–2009. Kaudella 2008–2009 hän teki sarjassa 13,0 pistettä ottelua kohden ja siirtyi kauden päätteeksi Real Madridiin. Dašić pelasi Real Madridissa vain 17 Espanjan liigan ja neljä Euroliigan ottelua. Helmikuussa 2010 hänet vuokrattiinkin CB Gran Canariaan loppukauden mittaisella sopimuksella. Dašić ei pelannut joukkueessa kuitenkaan koko loppukautta, sillä hänen sopimuksensa irtisanottiin erimielisyyksien takia. Tämän jälkeen Dašić siirtyi italialaiseen Lottomatica Romaan. Hän edusti seuraa puolitoista kautta ja liittyi tammikuussa 2012 KK Union Olimpijaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Euroliigan pelaajaprofiili 
Lega Basket SErie A:n pelaajaprofiili 

Montenegrolaiset koripalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-Pierre Kutwa

Jean-Pierre Kutwa   (s. 22. joulukuuta 1945) on norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Bernard Yago vihki hänet diakoniksi 20. joulukuuta 1970 ja papiksi 11. heinäkuuta 1971. Hän sai 15. toukokuuta 2001 nimityksen Gagnoan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Agré, jota avustivat Laurent Akran Mandjo ja Barthélémy Djabla.

Kutwa nimitettiin 2. toukokuuta 2006 Abidjanin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 18. kesäkuuta. Vuonna 2014 hänet ylennettiin kardinaaliksi.

Lähteet 

Norsunluurannikon kardinaalit
Norsunluurannikon roomalaiskatoliset arkkipiispat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Katie Volding

Katie Louise Volding (s. 13. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Teen Angel ja televisioelokuvassa Au Pair.

Aiheesta muualla
 

 
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Fernando Guimarães Kevanu

Fernando Guimarães Kevanu (s. 14. elokuuta 1936) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1970 ja nimitettiin Ondjivan hiippakunnan piispaksi 30. tammikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Manuel Franklin da Costa ja Fortunato Baldelli.

Lähteet 

Angolalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Yogyakarta (kaupunki)

Yogyakarta on Yogyakartan erityisalueen hallintokeskus Jaavan saaren etelärannikolla Indonesiassa. Kaupunkia palvelee Adisucipton kansainvälinen lentoasema ja toinen Jaavan läpi Jakartasta/Bandungista Surabayaan kulkeva rautatie kulkee kaupungin läpi. 

Aktiivinen Merapi-tulivuori sijaitsee kaupungista noin 30 kilometriä pohjoiseen.

Historia 

Yogyakarta perustettiin vuonna 1755 Mataramin sulttaanikunnan jakautuessa kahtia.

Vuonna 1879 Yogyakartassa julkaistiin viikoittain ilmestyvää Darmowarsito-lehteä, joka oli kaupungin ensimmäinen paikalliskielinen lehti. Vuodesta 1895 noin vuoteen 1909 julkaistiin kahdesti viikossa ilmestyvää paikalliskielistä Retnodumilah-lehteä. Molempien mainittujen lehtien julkaisija oli H. Buning.

Yogyakartan ensimmäinen puhelinverkko aloitti toimintansa vuonna 1894 noin 15 tilaajalla. Kaupunkiin suunniteltiin myös sähköverkkoa, mutta useat yhtiöt jättivät sellaisen rakentamatta, ja vasta vuonna 1919 Nederlandsch-Indische Electriciteits Maatschappij -yhtiö rakensi kaupunkiin väliaikaisen kaapelijärjestelmän.

Indonesian itsenäisyyssodan aikana Yogyakarta toimi Indonesian ensin muodollisena ja sitten virallisena pääkaupunkina. Alankomaalaiset miehittivät kaupunkia 18. joulukuuta 1948 – 6. heinäkuuta 1949 välisenä aikana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Indonesian kaupungit
Oinola

Oinola on kylä Lohjan Nummella, Turuntien varrella Nummen kirkonkylän eteläpuolella.

Kylässä sijaitsevaa ala-asteen koulua  käy 206 oppilasta. Koulurakennus remontoitiin vuonna 2004. 

Nummen ensimmäinen kirjasto aloitti toimintansa Oinolan kansakoululla 1800-luvulla, ja kunnan pääkirjasto toimi kylässä vuoteen 1995 asti.

Kylän kautta kulkee valtatien 1 aiemman linjauksen muodostava seututie 110, josta erkanevat yhdystie 1251 ja Nummen kirkonkylään johtava seututie 125. Kylän pohjoispuolella levittäytyy viljelysmaaksi kuivattu Hyvelänjärvi.

Oinolan kylän vanhimpia taloja ovat Nupunen ja Antseppä. Kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän taloa, mutta 1600-luvun alussa määrä oli pudonnut viiteen. Muita kylän vanhoja taloja ovat Päkäri, Kihi ja Pasa. Talot sijaitsivat alun perin yhteisellä kylätontilla , mutta isojaossa Päkäri siirrettiin nykyiselle paikalleen Nummen seurataloa vastapäätä.

Lähteet 

Nummen kylät
Saukkola

Saukkola on Lohjan 105. kaupunginosa. Taajama on entisen Nummi-Pusulan kunnan merkittävin taajama palveluiden ja väkiluvun kannalta. Se sijaitsee Turuntien eli seututien 110 varrella ja Nummen ja Pusulan kaupunginosien lähellä. Taajamassa oli vuoden 2018 lopussa 977 asukasta, kun vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 1 038 asukasta. 

Saukkolasta löytyy kirjastosekä urheilukenttä, jossa on talvisin luistelukaukalo ja pukusuoja. Saukkolan Pallo pelaa jalkapalloa ja pyrkii muutenkin edistämään lasten liikuntaharrastusta.

VPK:n paloasema muutti Saukkolaan vuonna 1997.

Saukkolassa on teollisuusalue asutuksen keskellä, huoltoasema ja pari kauppaa. Siellä on kirjasto, postipalvelut, yksi marketti, apteekki, kaksi rautakauppaa, kampaamo, kuntosali, jossa on ohjattua liikuntaa ja hammaslääkäri. Sekalaista tavaraa myyvä Saupart lopettelee toimintaansa. Saukkolaan avattiin uusi Sale-myymälä vuoden 2022 vappuaattona.

Saukkola oli yksi entisen Nummi-Pusulan kunnan kylistä, kunnes se liitettiin vuoden 2013 kuntaliitoksessa Lohjaan.

Lähteet 

Lohjan kaupunginosat
Lohjan taajamat
Kongolit

Kongolit (Bovichtidae, joskus myös Bovichthyidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät Etelä-Amerikan ja Australian ja Uuden-Seelannin ympäristössä.

Taksonomia
Kongolien heimoon kuuluu lähteestä riippuen yleensä kolme sukua ja noin 11 lajia. Molekyylifylogeneettisten tutkimusten mukaan heimo on parafyleettinen ja eräät lähteet, kuten ITIS katovat, että kongoli (Pseudaphritis urvillii) kuuluu jääahventen (Nototheniidae) heimoon.

Anatomia
Kongolit ovat kooltaan 10–40 cm pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan heimo on Notothenioidei-alalahkon heimoista alkeellisin. Ruumis on usein pitkulainen ja litteähkö. Selkäeviä lajeilla on kaksi, joista ensimmäinen on piikikäs. Kalat voivat työntää leukojaan eteenpäin. Kongoleilla on yksi kylkiviiva, kun muilla saman alaheimon lajeilla niitä on useampia.

Levinneisyys
Kongolilajit elävät eteläisellä pallonpuoliskolla suolaisissa ja murtovesissä Etelä-Amerikan, Australian ja Uuden-Seelannin merialueilla. Kongoli elää myös Australian ja Tasmanian makeissa vesissä.

Lähteet

Jääkalamaiset
Anna Krook

Anna Sofia Krook (13. marraskuuta 1850 Helsinki – 4. heinäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen ruotsin ja englannin kielellä kirjoittanut kirjailija ja oppikirjojen tekijä. Hän käänsi myös ruotsin- ja suomenkieleisiä tekstejä englannin kielelle.

Krookin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl August Krook (1811–1868) ja tämän toinen puoliso Elisabeth Collan (1822–1896). Perheessä oli kymmenen lasta joista Anna oli kolmanneksi vanhin.
 
Anna Krook työskenteli englannin kielen opettajana Helsingin tyttökoulussa ja hän oli myös valantehnyt kielenkääntäjä.

Teoksia 
 The english language in Finland. Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki 1. Société néophilogique de Helsinki 1893    
 Engelsk lyrik. Söderström, Helsingfors 1905
 Jerome K. Jerome : Sketches in Lavender ; förkortad upplaga med ordlista, utarbetad av Anna Krook. G. W. Edlund, Helsingfors 1907
 Engelsk läsebok för abiturienter. . W. Edlund, Helsingfors 1916 (suomeksi nimellä Englanninkielen lukukirja : oppikoulujen ylimmälle luokalle.    G. W. Edlund, Helsinki 1916)
 Ordlista till The happy prince and other tales av Oscar Wilde (Tauchnitz edition). Schildt, Helsingfors 1922
 Literary studies : a collection of biographies : with three portraits. G. W. Edlund, Helsinki 1917, 2. ed. Schildt, Helsingfors 1925

Käännöksiä englannin kielelle 
 Finnish Songs : A Collection of Poems selected and translated by Anna Krook. G. W. Edlund, Helsingfors 1904
 Five Swedish Songs ; translated by Anna Krook. Helsingfors 1907
 Seven Swedish Songs ; translated by Anna Krook. Helsingfors 1908
 Eight Swedish and Finnish Songs ; translated by Anna Krook ; illustrated by Olli Ehrström. Waseniuska Bokhandeln, Helsingfors 1909
 Seven Swedish Songs old and new translated and edited by Anna Krook.  Waseniuska Bokhandeln, Helsingfors 1910
 Johan Ludvig Runeberg : Lotta Svaird : Lotta Svärd and her companies ; english version by Anna Krook. For the benefit of Skyddskåren, Helsingfors 1920
 Henrik Ibsen : Terje Vigen ; english version by Anna Krook. Helsingfors 1923
 Songs of the North : a collection of poems : revised and enlarged edition with 18 illustrations ; english version by Anna Krook. Söderström, Helsingfors 1925
 Larin Kyösti : Ad astra : a night-painter's dream in six tableaux  ; translated from the Swedish edition by Anna Krook. Academy Bookshop, Hämeenlinna 1934

Lähteet 
  (Vanhentunut linkki)
 SKS Biografiakeskus Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Carl August Krook

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet