joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sheldon Whitehouse

Sheldon Whitehouse (s. 20. lokakuuta 1955, New York) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja lakimies. Hän on istunut 3. tammikuuta 2007 alkaen Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Rhode Islandilta.

Lähteet 

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksandr Lebedev

Aleksandr Jevgenjevitš Lebedev (, s. 16. joulukuuta 1959 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän on suursijoittaja, joka omistaa muun muassa kolmanneksen Aeroflot-lentoyhtiöstä sekä osuuden Novaja gazeta -sanomalehdestä. Hän on myös Yhtenäinen Venäjä -puolueen kansanedustaja Venäjän duumassa.

Lebedev on kauppatieteiden tohtori Moskovan kansainvälisten suhteiden yliopistosta (). Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 237. rikkaimmaksi henkilöksi. Lebedev on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi, Jevgeni Lebedev, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneen jäsen.

Henkilöhistoria 
Aleksandr Lebedev aloitti uransa KGB:n vakoojana Neuvostoliiton Lontoon suurlähetystössä 1980-luvulla. Myöhemmin hän siirtyi yksityiselle sektorille konsultoimaan pankkeja sekä tämän jälkeen hän osti itselleen pankin. 

Vuodesta 2003 asti Lebedev on toiminut duumassa kansanedustajana. Hänet valittiin aluksi duumaan Rodina-puolueen edustajana, mistä hän siirtyi Yhtenäinen Venäjä -puolueen riveihin.

Aleksandr Lebedev on ollut ajoittain aktiivinen Venäjän viranomaisten kritisoija. Kritiikki on kohdistunut Venäjän korruptioon ja itsevaltaiseen hallintotapaan. Hän haluaa oikeudellisilla toimilla siivota korruptoineet poliitikot ja liikemiehet pois Venäjän johdosta. Lebedev ei kuitenkaan ole hyökännyt  presidentti/pääministeri Vladimir Putinia tai Dimitri Medvedeviä vastaan. Sen vuoksi hän ei ole Venäjän johdon epäsuosiossa. Lebedev uhkasi Venäjän pääministeri Mihail Fradkovia oikeustaistelulla, kun pääministeri viivytteli Aeroflotin konevalinnoissa. Samaten hän on käynyt sanasotaa Moskovan pormestarin Juri Lužkovin kanssa.

Aleksandr Lebedev ja Neuvostoliiton entinen presidentti Mihail Gorbatšov ovat liikekumppaneita. He omistavat yhdessä 49 prosentin osuuden Novaja gazeta -sanomalehdestä. 

Lebedevillä on sijoituksia valtioenemmistöisissä yrityksissä kuten Sberbank (), Gazprom () ja RAO UES ().

Naamioituneet poliisit tekivät 2, marraskuuta 2010 ratsian Lebedevin pankkiin vieden asiapapereita liittyen erään pankin asiakkaan toimiin, ja Lebedev oli itse samaan aikaan pankissa.

Omistukset media-alalla

Venäjällä Lebedev omistaa osuuden Novaja gazetasta sekä tabloidilehden Moskovski korrespondent. Isossa-Britanniassa Lebedev on omistanut vuodesta 2010 alkaen Independent-sanomalehden. Jo vuonna 2009 hän oli hankkinut 75 % omistusosuuden Evening Standardista.

Aiheesta muualla 
 Aleksandr Lebedevin nettisivut

Lähteet 

Venäläiset liikemiehet
Oligarkit
Venäläiset miljardöörit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Vihreä gorilla

Vihreä gorilla on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1987. Kappaleista "Tavallinen jörndonner" ja "Heti mulle kaikki tänne nyt" on julkaistu musiikkivideot.

Tyyli 

Albumi oli ensimmäinen yhtyeen julkaisu pitkäaikaisen rumpalin Hannu "Hande" Lemolan kanssa. Albumin sävellyksissä on havaittavissa jonkin verran progressiivisia vaikutteita, mutta se on kuitenkin pääosin melko perinteistä huumorimusiikkia. Toisin kuin yhtyeen aiemmilla albumeilla, mukana ei ole ollenkaan kitaraa, vaan vain sessiobasisti Pekka Pohjola. Monet kappaleet, kuten "Raakaa lihaa" rakentuvatkin vahvasti rumpujen ja basson yhteissoitolle. "Vihreä gorilla" on Lapinlahden Linnuille poikkeuksellinen kappale, sillä sen säestys koostuu lähes yksinomaan rummuista ja yhtyeen a cappella -tyyppisestä ääntelystä.

Tuotanto 

Vihreän gorillan miksausvaiheessa Lapinlahden Lintujen perustajajäsen ja pianisti Ari "Arvid" Kettunen jätti yhtyeen, koska tunsi antaneensa sille kaiken mitä hänellä oli annettavanaan. Myöhemmin Kettunen tosin osallistui vielä Lauluja Nuppilasta -albumin tekoon, esittäen sillä sävellyksensä "Patja-apina". Vihreä gorilla oli ilmestyessään monille faneille pettymys, ja yhtye itsekään ei ollut lopputulokseen täysin tyytyväinen. Esimerkiksi "Tuula tulee" -kappaleen sanoittaja Heikki "Hiski" Salomaa totesi myöhemmin sen olevan sanoituksellisesti epäonnistunut ja toimivan ainoastaan Pekka "Peku" Hedkrokin sävellyksen ansiosta. Kappale "Tupakanmittainen muisto" taas tehtiin samalla kun albumia jo viimeisteltiin.

Yhtyeen trumpetisti Matti Jaaranen oli albumin äänitysvaiheessa matkoilla. Niinpä myös albumin tekijätietoihin on merkitty "MATTI JAARANEN, matkoilla".

Kappaleet
 Tavallinen jörndonner – 04:01
 Heti mulle kaikki tänne nyt – 03:14
 Raakaa lihaa – 03:47
 Vihreä gorilla – 02:29
 Tuula tulee – 03:11
 Öisten katujen levoton harhailija – 04:13
 Koiranelämää – 02:40
 Pikkumiesten laulu – 02:58
 Puissa on Absalom – 03:17
 Viimeinen hissityttö – 03:16
 Unohtunut uistin – 01:41
 Tupakanmittainen muisto – 02:59
 Aarre arvokkain – 01:23

Kokoonpano 

 Ari Kettunen – piano, laulu
 Tapio Liinoja – laulu
 Heikki Salomaa – banjo, huuliharppu, laulu
 Timo Eränkö – tenorisaksofoni, laulu
 Mikko Kivinen – laulu
 Markku Toikka – tenorisaksofoni, laulu
 Hannu Lemola – rummut, laulu
 Pekka Hedkrok – koskettimet, piano, laulu

Lisäksi kaikki yhtyeen jäsenet soittivat albumilla erilaisia omalaatuisia perkussioita, kuten höyläämättömiä lankunpätkiä.

Sessiobasistina albumilla on Pekka Pohjola. Tuottajana toimi Pedro Hietanen ja äänityksen hoiti Risto Hemmi.

Lähteet

Vihreä gorilla
Lapinlahden Lintujen albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Ørsted-mitali

Ørsted-mitali on American Association of Physics Teachers -järjestön vuosittain myöntämä mitali. Mitali myönnettiin ensi kerran vuonna 1936 ja se myönnetään henkilölle, joka on saanut aikaan merkittäviä saavutuksia fysiikan opettamisessa. Mitali on nimetty Hans Christian Ørstedin mukaan.

Palkinnon saaneet

1936–1950 
1936 – William Suddards Franklin
1937 – Edward Herbert Hall
1938 – Alexander Wilmer Duff
1939 – Benjamin Harrison Brown
1940 – Robert Andrews Millikan
1941 – Henry Crew
1942 – Ei myönnetty
1943 – George Walter Stewart
1944 – Roland Roy Tileston
1945 – Homer Levi Dodge
1946 – Ray Lee Edwards
1947 – Duane Roller
1948 – William Harley Barber
1949 – Arnold Sommerfeld
1950 – Orrin Smith

1951–1970 
1951 – John Hornbeck
1952 – Ansel Knowlton
1953 – Richard Sutton
1954 – Clifford Wall
1955 – Vernet Eaton
1956 – George Uhlenbeck
1957 – Mark Zemansky
1958 – J. William Buchta
1959 – Paul Kirkpatrick
1960 – Robert Pohl
1961 – Jerrold Zacharias
1962 – Francis Sears
1963 – Francis Friedman
1964 – Walter Christian Michels
1965 – Philip Morrison
1966 – Leonard Schiff
1967 – Edward Purcell
1968 – Harvey White
1969 – Eric Rogers
1970 – Edwin Kemble

1971–1990 
1971 – Uri Haber-Schaim
1972 – Richard Feynman
1973 – Arnold Arons
1974 – Melba Phillips
1975 – Robert Resnick
1976 – Victor Weisskopf
1977 – H. Richard Crane
1978 – Wallace Hilton
1979 – Charles Kittel ja Paul E. Klopsteg
1980 – Gerald Holton
1981 – Robert Karplus
1982 – Isidor Isaac Rabi
1983 – John Wheeler
1984 – Frank Oppenheimer
1985 – Sam Treiman
1986 – Stanley S. Ballard
1987 – Clifford E. Swartz
1988 – Norman F. Ramsey
1989 – Anthony P. French
1990 – Carl E. Sagan

1991–2010 
1991 – Freeman Dyson
1992 – Eugen Merzbacher
1993 – Hans Bethe
1994 – E. Leonard Jossem
1995 – Robert Beck Clark
1996 – Donald Holcomb
1997 – Daniel Kleppner
1998 – Edwin Taylor
1999 – David Goodstein
2000 – John King
2001 – Lillian McDermott
2002 – David Hestenes
2003 – Edward Kolb
2004 – Lawrence Krauss
2005 – Eugene Commins
2006 – Kenneth Ford
2007 – Carl Wieman
2008 – Mildred S. Dresselhaus
2009 – George Smoot
2010 – Ei myönnetty

2011– 
2011 – F. James Rutherford
2012 – Charles H. Holbrow
2013 – Edward Redish
2014 – Dean Zollman
2015 – Karl Mamola
2016 – John Winston Belcher
2017 – Jan Tobochnik
2018 – Barbara L. Whitten
2019 – Gay Stewart
2020 – David Sokoloff
2021 – Shirley Ann Jackson

Lähteet 
American Association of Physics Teachers -järjestön ylläpitämä lista palkinnon saaneista 

Örsted-mitali
Tähdet kertovat (albumi)

Tähdet kertovat on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990. 

Levyn kappaleista "Sedät jaksaa heilua", "Hellä Ulla", "Ruma", "Aimon virsi", "Vihtaasi on kustu" sekä "Fantastista" on esitetty musiikkivideot sketsisarjoissa Seitsemän kuolemansyntiä ja Maailman kahdeksan ihmettä. Varsinkin "Fantastista"-kappaleen musiikkivideo- ja albumiversio eroavat toisistaan huomattavasti.

Merkitys 
Tähdet kertovat on yksi yhtyeen merkittävimmistä ja tunnetuimmista, ja monet fanit pitävät sitä yhtenä parhaista Lapinlahden Lintujen albumeista. Myös Lapinlahden Lintujen kosketinsoittaja-laulaja Pekka Hedkrok on todennut että levyllä yhtye oli hyvässä vireessä. Hänen mukaansa levyllä oli aiempia julkaisuja enemmän "raivoa ja nostetta".

"Sedät jaksaa heilua" -kappale kohosi aikoinaan hitiksi ja tunnetaan edelleen Lapinlahden Lintujen tunnuskappaleena. Lapinlahden Lintujen historiikin toimittanut Jukka Lyytinen mainitsee levyn parhaana kappaleena "Aimon virren". Tapio Liinojan mukaan kappale kertoi hänen lapsuudenaikaisesta tuttavastaan Aimosta, johon kappale ja siitä tehty musiikkivideo tuttujen keskuudessa nopeasti yhdistettiinkin. Albumilla yhtye esiintyi kaikkein klassisimmassa kokoonpanossaan, mutta jo levyn julkistamisvaiheessa Markku Toikka oli lähtenyt yhtyeestä, ja albumin julkaisemisen jälkeen yhtyeen kokoonpano hajosi muutamassa vuodessa.

Viikate on tehnyt "Aimon virrestä" coverin levylleen Valkea ja kuulas.

Tyyli 
Tyylillisesti Tähdet kertovat sijoittui välivaiheeseen Lapinlahden Lintujen 1980-luvulla päällimmäisenä olleen perinteisen huumorimusiikkisuuntauksen ja 1990-luvulla alkaneen rock-suuntauksen (jota erityisesti vuoden 1992 ilmestynyt Grrr! edusti) välille. Tähdet kertovat oli myös ensimmäinen Lapinlahden Lintujen albumi, jolla esiintyi yhtyeen ensimmäinen vakituinen kitaristi Puka Oinonen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Eränkö – laulu, saksofoni
 Pekka Hedkrok – laulu, koskettimet
 Matti Jaaranen – laulu, trumpetti
 Mikko Kivinen – laulu, ukulele
 Hannu Lemola – laulu, rummut
 Tapio Liinoja – laulu
 Puka Oinonen – laulu, kitara
 Heikki Salomaa – laulu, banjo, huuliharppu
 Markku Toikka – soololauluosuus Ruma-kappaleessa

Albumin tuotti Pedro Hietanen ja äänitti sekä miksasi Make Törrönen. Osan miksauksesta teki Risto Hemmi ja sen masteroi Pauli Saastamoinen.

Lähteet 

Tähdet kertovat
Lapinlahden Lintujen albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Lokki kivellä

Lokki kivellä on Jussi Raittisen ja Eero Luparin yhteinen studioäänite, joka ilmestyi 1971. Levy julkaistiin cd-versiona huhtikuussa 2012. Albumin kappaleiden sanat ovat kaksimielisiä sananmuunnoksia.

Kappaleet

 Sananmuutostango
 Vinnillä...
 Pehmeät jänikset
 Kuiskaava rallijenkka    
 Vihtori Lettusen blues
 Olli Kujasen murheelliset seikkailut
 Silli kurkus   
 Olli  Kujasen... jatkoa
 Allun piirteet  
 Vaasan linnassa  
 Pil-kullinen soul
 Myllärin slaaguaa

Lähteet
 http://www.saunalahti.fi/~oystila/raimo/jussi/diskogrf/lokki_kivella.html

Vuoden 1971 albumit
Jussi Raittisen albumit
Love Recordsin albumit
John Thune

John Randolph Thune (s. 7. tammikuuta 1961 Pierre, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Etelä-Dakotaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1997–2003 ja senaatissa 3. tammikuuta 2005 alkaen. Hänen nykyiten kautensa senaatissa päättyy tammikuussa 2023.

Thune oli ensimmäisen kerran ehdolla senaattiin jo vuonna 2002. Senaatinvaalien vuoksi Thune ei hakenut samaan aikaan valittuun Etelä-Dakotan kuvernöörin virkaan, johon hänet oltaisiin hyvin todennäköisesti valittu. Thune hävisi vaaleissa Tim Johnsonille ainoastaan 524 äänellä (0,15 %:n ero). Hän asettui kuitenkin uudelleen ehdolle ja voitti Tom Daschlen 2. marraskuuta 2004 4 508 äänellä (sai 50,5 % äänistä). 

Thune on avoimesti kannattanut homoliittojen kieltämistä Yhdysvaltain perustuslaissa.

Lähteet 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Charlie Quintana

Charlie "Chalo"  Quintana (29. tammikuuta 1962 – 13. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalaisen punkrock-yhtye Social Distortionin rumpali. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 2000. Hän oli mukana yhtyeen kuudennella, pitkään odotetulla albumilla Sex, Love and Rock 'n' Roll (2004), samoin seuraavalla vuonna 2008 ilmestyväksi suunnitellulla albumilla. Ennen Social Distortionia hän on soittanut monissa yhtyeissä ja ollut mukana Joan Osbornen ja Bob Dylanin kiertueilla.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset rumpalit
Vuonna 1962 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Luettelo Suomen ilmatorjunnan kalustosta talvi- ja jatkosodassa

Suomalaisen ilmatorjunnan kalusto talvi- ja jatkosodassa käsitti mm. seuraavia aseita (joiden ominaisuuksia seuraavassa taulukossa esitellään):

Katso myös 
Talvisodan ilmatorjunta
Talvisodan suomalaiset ilmatorjuntayksiköt
Jatkosodan suomalainen ilmatorjunta
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärän kehitys vuosina 1941–1944

Lähteet 

Ilmatorjuntaupseeriyhdistys ry: Ilmatorjuntamiehen opas / ISBN 951-99728-5-4

Viitteet

Linkkejä ilmatorjunta-aseiden esittelyyn 

7,62 ITKK 31 VKT - kaksoisilmatorjuntakonekivääri
20 ItK 35 Br
20 ITK 40 VKT
40 ItK 38
Škoda 75 mm malli 1937 -ilmatorjuntatykki
88 ItK 37

Talvisodan suomalainen ilmatorjunta
Jatkosodan suomalainen ilmatorjunta
Talvisodan aseet
Jatkosodan aseet
Ilmatorjunta-aseet
Szarvas

Szarvas [] on kaupunki Unkarissa Békésin läänissä. Kaupunki sijaitsee Unkarin kaakkoisosassa. Szarvasin asukasluku on 17 557 (2009) ja pinta-alaa sillä on 161,57 neliökilometriä.

Ystävyyskaupungit 
  Baraolt, Romania
  Keuruu, Suomi
  Malacky, Slovakia
  Poprad, Slovakia
  Şimleu Silvaniei, Romania
  Vlăhiţa, Romania

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivu

Unkarin kaupungit
Jocelyn Angloma

Jocelyn Angloma (s. 7. elokuuta 1965, Abymes, Guadeloupe, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa guadeloupelaista Étoile Morne à l'eau'tä, joka on hänen kasvattajaseuransa. Viimeksi hän edusti seuraa vuosina 1978–1985. 180 senttimetriä pitkän Angloman pelipaikka on useimmiten puolustuksen oikealla laidalla, mutta hän on pelannut myös keskikenttäpelaajana.

Ammattilaisuransa Angloma on edustanut myös Rennesiä (1985–1987), Lilleä (1987–1990), PSG:tä (1990–1991), Marseillea (1991–1994), Torinoa (1994–1996), Interiä (1996–1997) ja Valenciaa (1997–2002). Vuonna 2002 hän ilmoitti lopettavansa uransa, mutta palasi pelikentille nykyisen seuransa paidassa vuonna 2006.

Angloma pelasi Ranskan maajoukkueessa vuosina 1990–1996 37 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Lisäksi hän on edustanut vuodesta 2006 lähtien Guadeloupen maajoukkuetta, jossa hän on pelannut toistaiseksi 12 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Kahdessa maajoukkueessa pelaaminen on mahdollista, koska Guadeloupe ei ole FIFA:n jäsen, eikä siksi virallinen maajoukkue.

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Guadeloupelaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
BBC Food

BBC Food oli vain pelkästään ruuanlaittoon liittyvä BBC:n televisiokanava. Kanava näkyi satelliittiverkossa ja kaapeliverkossa eteläisessä Afrikassa, Skandinaviassa ja Bedfordin kaupungissa Iowan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. BBC Food aloitti lähetykset kesäkuussa 2002. 

BBC Food lopetti toimintansa vuonna 2008; sen korvasi BBC Lifestyle -kanava.

Aiheesta muualla 
 BBC Food.co.uk 

Food
Vuonna 2002 perustetut televisiokanavat
Vuonna 2008 lakkautetut televisiokanavat
Reijo Salminen (imitaattori)

Reijo Salminen (s. 4. lokakuuta 1945 Nurmijärvi) on suomalainen imitaattori, jota pidetään alansa ensimmäisinä Suomessa. Ensimmäisen kerran Salminen esiintyi imitaattorina televisiossa vuonna 1967, jolloin hän vieraili Spede Show’ssa.

Salminen aloitti imitoinnin jo lapsena 1950-luvun keskivaiheilla matkimalla naapurin tätejä ja Radioteatterin silloisia näyttelijöitä. Hyvän palautteen kannustamana hän kirjoitti 15-vuotiaana naapurin liiterin seinään: ”Minusta tulee maailman paras matkija, iskelmälaulaja ja näyttelijä sekä radiokuuluttaja.” Vuoden 1997 haastattelussa hän kertoi hallitsevansa noin 120 julkisuuden henkilön ja noin 120 ”äänitehosteen” imitoinnin kolmen oktaavin äänialalla. Hän on myös laulaja.

Salminen on palkittu Esiintyvät taiteilijat ry:n ensimmäisenä Viihdetaiteen mestarina vuonna 1997.

Diskografia

Albumit

Kokoelmalevyt
 Paikkakuntien parhaat (1978, Finndisc), levyllä mukana Reijo Salminen, Pekka Himanka, Lasse Kuusela ja Pauli Lehtola

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esiintyvät taiteilijat ry: Viihdetaiteen mestarit

Suomalaiset imitaattorit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Tanita Tikaram

Tanita Tikaram (s. 12. elokuuta 1969 Münster, Länsi-Saksa) on brittiläinen, syntyperältään fidžiläis-malesialainen laulaja. Hänen ainoat listahittinsä ovat ”Twist In My Sobriety” sekä ”Good Tradition” vuonna 1988 ilmestyneeltä debyyttialbumilta Ancient Heart . 

Tanita Tikaramin isä on intialais-fidziläinen Britannian armeijan upseeri Pramod Tikaram ja äiti Fatimah Rohani. Tanitan vanhempi veli on näyttelijä Ramon Tikaram. Heidän isosetänsä oli itsenäistyneen Fidžin ensimmäinen korkein tuomari (Lord Chief Justice) Sir Moti Tikaram.

Diskografia

Albumit
 Ancient Heart (1988)
 The Sweet Keeper (1990)
 Everybody's Angel (1991)
 Eleven Kinds of Loneliness (1992)
 Lovers in the City (1995)
 The Best Of (1996)
 The Cappuccino Songs (1998) 
 Sentimental (2005)

Singlet
 Good Tradition (1988)
 Twist in My Sobriety (1988) 	
 Cathedral Song (1989)
 World Outside Your Window (1989)	
 We Almost Got It Together (1990) 	
 Little Sister Leaving Town (1990) 	
 Only The Ones We Love (1991) 	
 I Love The Heaven's Solo (1991) 	
 You Make The Whole World Cry (1992) 
 I Might Be Crying (1995)	
 Wonderful Shadow (1995) 	
 Yodelling Song (1995)	
 Twist In My Sobriety (remix) (1996)	
 Stop Listening (1998)	
 I Don't Wanna Lose At Love (1998) 	 	
 If I Ever (1998)

Brittiläiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul Hardcastle

Paul Hardcastle (s. 10. joulukuuta 1957 Lontoo) on brittiläinen elektronista musiikkia esittävä muusikko. Yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan on ”19” (”Nineteen”), joka kertoo Vietnamin sodasta. Muita tunnettuja kappaleita ovat ”The Wizard” ja instrumentaali ”Rainforest”.

Hardcastle soitti 1980-luvun alussa kosketinsoittimia dance-yhtyeissä First Light ja Direct Drive ennen kuin siirtyi soolouralle.

Julkaisut

Aiheesta muualla
 Trippin 'n' Rhythm Records 
 Biggest & First German Fanpage to Paul Hardcastle 
 World Fan Club Page to Paul Hardcastle 
 

Brittiläiset elektronisen musiikin artistit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Metropolis (anime)

Metropolis () on vuonna 2001 valmistunut anime-elokuva, joka pohjautuu löyhästi Osamu Tezukan tekemään mangaan vuodelta 1949. Manga puolestaan oli paljolti vuoden 1927 elokuvan Metropolis innoittama.

Ohjaaja Rintaron mukaan Tezuka ”tuskin olisi arvostanut” ajatusta Metropolis-elokuvasta, koska hän ei pitänyt varhaisia töitään kovinkaan suuressa arvossa.

Juoni 

Elokuva kertoo Kenichistä, joka yksityisetsiväsetänsä Shunsaku Banin kanssa yrittää etsiä tohtori Laughtonia, jota epäillään mm. ihmisoikeuksien rikkomisesta sekä elinkaupasta. Valitettavasti kaksikon löytäessä tohtorin laboratorion se on jo ilmiliekeissä. Kenichi onnistuu kuitenkin pelastamaan palosta nuoren naisen, Timan. Paetessaan palopaikalta Kenichi ja Tima saavat peräänsä Rockin, joka tekee mitä tahansa tuhotakseen Timan.

Tōhō
Katsuhiro Ōtomon ohjaamat elokuvat
Anime-elokuvat
Vuoden 2001 japanilaiset elokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Japanilaiset tieteiselokuvat
Jännityselokuvat
Science fiction -anime ja -manga
19. divisioona (jatkosota)

19. divisioona oli Vaasan sotilasläänin perustama jatkosodan Suomen maavoimien yhtymä. Sotilaslääniin kuuluivat Vaasan suojeluskuntapiiri, Etelä-Pohjanmaan Itäinen suojeluskuntapiiri sekä Etelä-Pohjanmaan Läntinen suojeluskuntapiiri, jotka kattoivat Vaasan läänin läntiset rannikkoseudut ja itäisen sisämaan. Perustaminen aloitettiin 17. kesäkuuta 1941 Rangellin hallituksen puolustusministerin Rudolf Waldenin määrättyä puolustusvoimat ylimääräisiin harjoituksiin.

Perustaminen
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt:
Jalkaväkirykmentti 16 (JR 16) perustajana Etelä-Pohjanmaan Itäinen suojeluskuntapiiri
Jalkaväkirykmentti 37 (JR 37) perustettiin Vaasan sotilasläänin alueelta nk. ylimääräisenä rykmenttinä
Jalkaväkirykmentti 58 (JR 58) perustajana Etelä-Pohjanmaan Läntinen suojeluskuntapiiri
Kenttätykistörykmentti 10 (KTR 10)
Kevyt osasto 18 (KevOs 18)
Pioneeripataljoona 30 (PionP 30)
Viestipataljoona 28 (VP 28)
266. ilmatorjuntakonekiväärikomppania (266. ItKKK)

19. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, mutta aivan kaikilta osin niihin ei päästy.

Komentajat 
Divisioonankomentajana oli perustamisesta 20. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 1. helmikuuta 1942 eversti Hannu Hannuksela, joka ylennettiin 31. joulukuuta 1941 kenraalimajuriksi.

Keskittäminen
Divisioona jäi perustamisalueelleen Päämajan reserviksi, jonka käyttö riippuisi valittavasta toimintasuunnitelmasta (puolustuksellinen tai hyökkäyksellinen).

Tappiot

Divisioonan Päämajalle laatimien määräaikaisilmoitusten mukaan sen kokonaistappiot olivat kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 4 813 miestä, vaikka yhtymä lakkautettiin käytännössä tammikuussa 1942.

Katso myös
Itä-Karjalan valtaus 1941

Lähteet

Viitteet 

Jatkosodan suomalaiset divisioonat
Karjalan Armeija
Miika Söderholm

Miika Söderholm on suomalainen punkmuusikko ja ramopunkkari. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Ypö-Viis ja Pojat.

Ypö-Viis
Miika Söderholmin Ypö-Viis -yhtye on koko suomalaisen punkin pioneereja. Söderholm ja Mikko Holmström perustivat yhtyeen Karhulassa kesällä 1977 ja Ypö-Viis julkaisi Suomen ensimmäisen punk-omakustannelevyn "Energia on A ja O / Kotka palaa" -singlen loppuvuodesta 1978. 5. lokakuuta 1979 äänitettiin Karhulassa Afrodite-diskossa Karhulan poikii live.

Söderholm ja Holmström perustivat myös Suomen ensimmäisen punk-levymerkin, Karva-levyt. Karva-levyt toimi aktiivisesti noin vuoden verran ja julkaisi viisi singleä, sekä Ypö-Viis live-LP:n, josta P.P. Kallio totesi levyn julkaisun jälkeen Hilseen arvostelussa: "Karhulan poikii live on tällä hetkellä maailman paras liveälpee ja varmaankin yks parhaista vielä kymmenenkin vuoden päästä. Siltä musta tuntuu." 

Ypö-Viis lopetti vuonna 1981, mutta yhtye on sen jälkeen keikkaillut satunnaisesti.

Suomalaisen ramopunkin rakentajia
Söderholmilla ja Ypö-Viidellä on merkittävä rooli suomalaisen ramopunk-genren synnyssä. Ypö-Viis oli innoittajana esimerkiksi Luonteri Surfin soittajille, jotka innostuivat Ayshire-levyjen kautta julkaisemaan Ypö-Viiden tuotantoa. Se innosti Söderholmin taas ramopunkin pariin ja perustamaan Pojat-yhtyeen.

Pojat
Söderholm palasi punkin ja ramopunkin pariin perustamansa Pojat-yhtyeen kanssa. Yhtye kuuluu genren tunnetuimpiin nimiin Suomessa yhdessä Luonteri Surf ja Ne Luumäet -yhtyeiden kanssa.

Muita kokoonpanoja 
Ypö-Viiden ja Poikien lisäksi Söderholm on soittanut myös yhtyeissä Ne Luupojat Surf, MurMurr, Debbie ja Surfpoika Rex. Ensimmäisen sooloalbuminsa Kuusnolla Söderholm julkaisi marraskuussa 2016. Soololevynsä johdosta Miika on tehnyt keikkoja Miika Söderholm & Punatulkut-yhtyeen kanssa, yhtyeen nimissä on julkaistu myös digisinglet "Kaunista ja rumaa" sekä "Unelmoin".

Kultainen pesäpallomaila 2005
Söderholmille annettiin vuoden 2005 ramopunkin Kultainen pesäpallomaila -palkinto. Tuomariston perusteluissa todettiin muun muassa: "Miika Söderholm teki ramopunkkia jo ennen kuin koko termiä oli edes keksitty ja aktiivinen ura suomalaisen ramopunkin parissa on kestänyt jo kohta kolmekymmentä vuotta. Meriittilistalta löytyy muun muassa Ypö-Viis, Pojat ja Debbie. Mainitsemisen arvoinen seikka on myös se, että hän on Mä uskon meihin "ramopunk-kansallislaulun" toinen tekijä".

Lähteet
Ramopunk.com
Kultaisen pesäpallomailan sivut
Rare 1/91

Viitteet

Aiheesta muualla 
Miika Söderholmin verkkosivut
Miika Söderholmin Facebook-sivusto
Ramopunk.com -sivuston Ypö-Viis -sivut. Sisältää muun muassa bändin historian, lehtiartikkeleita, haastattelun yms. 
Pojat-yhtyeen Facebook-sivusto
Ypö-Viis -yhtyeen Facebook-sivusto
 Pojat Ramopunk.com -sivustolla

Suomalaiset muusikot
Punkmuusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Gallery of Suicide

Gallery of Suicide on Cannibal Corpse -yhtyeen kuudes studioalbumi. Metal Blade Records julkaisi albumin vuonna 1998.

Kappaleet

Kokoonpano
 George ”Corpsegrinder” Fisher – laulu
 Jack Owen – kitara
 Pat O’Brien – kitara 
 Alex Webster – basso
 Paul Mazurkiewicz – rummut

Vuoden 1998 albumit
Cannibal Corpsen albumit
Christopher Lambert

Christopher Lambert (oik. Christophe Guy Denis Lambert, s. 29. maaliskuuta 1957 Great Neck, New York, Yhdysvallat) on amerikkalaissyntyinen ranskalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvasta Highlander – kuolematon, jossa hän näytteli pääosaa. Lambertilla on avioliitostaan Diane Lanen kanssa yksi lapsi, Eleonora, joka syntyi vuonna 1993. Tällä hetkellä Lambert on naimisissa Jaimyse Haftin kanssa. 1990-luvulla Lambertin tunnetuin elokuva lienee suosittuihin videopeleihin perustuva Mortal Kombat, jossa hän esitti ukkosenjumala Raidenia.

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 
Toinen virallinen kotisivu 
Elitisti: Lambertismin salat

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Batman & Robin

Batman & Robin on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva. Sen ohjasi edeltäjänsä tapaan Joel Schumacher ja käsikirjoitti Akiva Goldsman. Batmanin roolissa esiintyy George Clooney, joka korvasi aiemmassa elokuvassa pääroolissa nähdyn Val Kilmerin. Chris O’Donnell toisti roolinsa Robinin roolissa.

Elokuva tehtiin vielä Batman Foreveriakin perheystävällisemmäksi ja tarkoituksella camp-tyylisesti, vaikka Schumacher itse olisi halunnut ohjata synkemmän Batman-elokuvan. Tämä suututti vakavimmat Batman-fanit sekä kriitikot. Elokuvan saama huono julkisuus lopetti Warner Bros. -yhtiön suunnitelmat julkaista viides elokuva, ja koko sarja haudattiin. Viidenneksi elokuvaksi Schumacher kaavaili Batman Triumphant -nimistä elokuvaa, joka olisi hänen sanojensa mukaan palannut sarjan synkille juurille. Elokuvan oli huhuttu sisältävän pääantagonistina Linnunpelättimen ja tämän aiheuttamia hallusinaatioita Jokerista. Vuonna 2005 julkaistiin vihdoin uusi, huomattavasti vakavampi ja synkempi Batman Begins -elokuva, joka käynnisti uuden sarjan. Sarja oli osittain muotoiltu Triumphantin tyyliseksi noudattaen alkuperäistä harmaasävyistä ideaa, myös sisältäen Linnunpelättimen tärkeänä osana elokuvan juonikulkua.

Näyttelijät 

Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Joel Schumacherin ohjaamat elokuvat
Akiva Goldsmanin käsikirjoittamat elokuvat
Batman-elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Warner Brosin elokuvat
Mark Levengood

Mark William Levengood (vuosina 1971–2006 Levengood-Kärkkäinen; s. 10. heinäkuuta 1964 Camp Lejeunen sotilastukikohta, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on ruotsin-suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän vietti Helsingissä lapsuutensa ja nuoruutensa, mutta on 1980-luvulta lähtien asunut Ruotsissa.

Levengood opiskeli Dramatiska institutet -oppilaitoksessa Tukholmassa. Levengood toimi Ruotsin televisiossa muun muassa ohjelmapäällikkönä vuosien ajan. Hän on myös kirjoittanut kirjoja ja isännöinyt talk show -ohjelmaa televisiossa.

Levengood on yksi Ruotsin tunnetuimpia suomalaisia ja julkihomoja. Hänen elämänkumppaninsa on Jonas Gardell, ja parilla on kaksi lasta. Levengood ja Gardell solmivat 25 vuoden yhdessäolon jälkeen avioliiton kesällä 2011.

Levengood on vieraillut vuosien varrella myös Suomessa erilaisissa keskusteluohjelmissa. Kesällä 2008 ja 2009 hän isännöi Yle TV1:llä omaa kymmenosaista puheohjelmaa Levengood Suomesta, jossa hän haastatteli suomalaisia julkisuuden henkilöitä. Hän on katolilainen.

Teokset
Sucka mitt hjärta men brist dock ej (2006, suom. Riemujen rikkaus, surujen summa, 2007)
Hjärtat får inga rynkor (syyskuu 2008, suom. Niin pieni ihmissydän on, lokakuu 2008)

Lastenkirjat
Gamla tanter lägger inte ägg (2001, suom. Vanhat tädit eivät muni, 2003)
Gud som haver barnen kär har du någon ull (2003, suom. Ystävä sä lapsien anna villoja, 2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Levengoodin kotisivu.

Ruotsalaiset toimittajat
Televisiotoimittajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Petri Lindroos

Petri Lindroos (s. 10. tammikuuta 1980 Espoo) on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa ja laulaa murinatyylillä.

Lindroos tunnetaan metalliyhtyeen Ensiferum laulaja-kitaristina. Lindroos vaikutti myös Norther -yhtyeessä vuoteen 2009 asti. Lisäksi hän soittaa kitaraa Helloween-tribuuttiyhtye Welloheenissä. Northerissa ja sen edeltäjässä Requiemissä Lindroos soitti vuosina 1996–2009 ja oli yksi yhtyeen perustajajäsenistä. Ensiferumiin hänet nimitettiin vuonna 2004 Jari Mäenpään korvaajaksi. Hän jätti Northerin maaliskuussa 2009 keskittyäkseen Ensiferumiin.

Lindroos soittaa Jacksonin, Ibanezin ja Kramerin kitaroilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lindroos Ensiferumin sivustolla

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Converse-kerho

Converse-kerho oli ramopunk-henkinen konserttisarja, jonka pani alulle Rehtori Heko. Osuuskuntapohjainen Converse-kerho järjesti 2004-2008 useita tapahtumia vuodessa lähinnä Helsingissä ja Tampereella, mutta myös Oulussa ja Kemissä. 

Converse-kerho kehitti ja järjesti muun muassa Ramoviisut-biisintekokilpailun vuosittain 2005–2008. Converse-kerhon lopetettua Ramoviisujen järjestäminen siirtyi muille punk-aktiiveille. 

Converse-kerhon tapaisia tapahtumia järjestettiin 2009–2010 nimellä Voimasointu-klubi.

Aiheesta muualla
 Converse-kerhon kotisivut (arkistoitu sivu)
 Ramoviisut 2007 

Punk
Heko Luumäki

Heko Luumäki (myös Rehtori Heko, oik. Harri Montonen) on tullut tunnetuksi Ne Luumäet- ja Rehtorit -yhtyeistä.

Ne Luumäet
Heko Luumäki on yksi vuosina 1985–1993 aktiivisesti toimineen ja erityisesti 1990-luvun alussa suureen suosioon nousseen Ne Luumäet -yhtyeen perustajista ja oli merkittävässä roolissa yhtyeen sanoitus- ja sävellystyössä.

Rehtorit
Vuonna 1995 Heko Luumäki perusti Rehtorit-yhtyeen, joka oli toiminnassa vuoteen 2014. 

Perustaessaan Rehtorit-yhtyeen hän otti käyttöön taiteilijanimen Rehtori Heko.

Muita kokoonpanoja
Ne Luumäkien ja Rehtorien lisäksi hän on soittanut myös kokoonpanoissa Ne Luupojat Surf, Surfpoika Rex ja Miika ja Heko duo.

Ramopunk-genren rakentaja
Ne Luumäet -yhtyeellä ja Heko Luumäellä on ollut merkittävä rooli suomalaisen ramopunk-genren synnyssä, aluksi paljon seuraajia saaneen Ne Luumäet -yhtyeen riveissä, sen jälkeen Rehtoreissa ja sen rinnalla laajemmin ramopunk-genren sisällä mm. tapahtumien järjestäjänä.

Converse-kerho
Vuonna 2004 Heko Luumäki perusti Converse-kerhon ramopunkin ja punkin vaihtoehtotapahtumaksi, joka on järjestetty vuosittain useita kertoja eri paikkakunnilla, pääosin Helsingissä ja Tampereella.

Ramoviisut
Vuodesta 2005 lähtien Converse-kerho ja Heko Luumäki ovat järjestäneet vuosittain Ramoviisut-biisintekokilpailun.

Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Punkmuusikot
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset kitaristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Joki (vuoden 2001 elokuva)

Joki on vuonna 2001 valmistunut suomalainen episodimainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jarmo Lampela.

Lampela sai idean elokuvaan lööpistä, joka kertoi nuoren naisen hukuttautumisyrityksestä. Lampela oli myös puoli vuotta aiemmin kokenut sivullisena itsemurhayrityksen. Hän halusi tehdä elokuvan tunteista.

Joki voitti parhaan elokuvan, käsikirjoituksen, leikkauksen, äänisuunnittelun ja ohjaajan Jussi-palkinnot. Joki palkittiin vuonna 2002 Ruotsin kirkon elokuvapalkinnolla Göteborgin  elokuvajuhlilla.

Elokuvassa käsitellään tarinoita eri ihmisistä samana päivänä Äänekoskea muistuttavassa pikkukaupungissa. Tapahtumat liitetään ajallisesti yhteen lentokoneen äänivallin puhkaisuun.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elokuvan arvostelu  Film-O-Holic.com.

Vuoden 2001 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset romanttiset draamaelokuvat
Jarmo Lampelan ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Kolobooma

Kolobooma tarkoittaa reikää jossakin silmän rakenteista. Reikä syntyy, kun kaikki silmän osat eivät kasva kiinni toisiinsa ennen syntymää. Kolobooma vaikuttaa silmän näkökykyyn vaihtelevasti: joillakin näkö on lähes normaali, kun taas toisilla kolobooma pienentää näkökenttää ratkaisevasti. Kolobooma on hyvin harvinainen.

Kolobooma tai muut silmän epämuodostumat ovat yleinen FAS-syndrooman oire ja jopa diagnoosikriteeri.

Kadonneella Madeleine McCannilla on kolobooma oikeassa silmässään.

Lähteet

Silmät
Silistra

Silistra (), entinen Drăstăr, on satamakaupunki Koillis-Bulgariassa. Silistra sijaitsee Tonavan varrella aivan Romanian rajalla, ja on Silistran alueen hallinnollinen keskus. Silistran kunnan asukasluku on 51 386 (2011) ja itse kaupungissa on 35 607 asukasta.

Historia
Roomalaiset rakensivat linnoituksen nykyisen Silistran kohdalle vuonna 29. Aiemmin paikalla oli ollut kelttiläinen kylä nimeltään Durostorum. Linnoitteesta tuli tärkeä armeijakeskus Moesian keskellä, ja siitä kasvoi kaupunki Marcus Aureliuksen aikana. Vuonna 388 Durostorumiin tuli kristillisen hiippakunnan piispanistuin, ja alueen kristillinen keskus. Kun Rooman valtakunta jakautui kaupunki, silloiselta nimeltään Δουρόστολον (Durostolon), jäi Bysantin puolelle.

600-luvun lopussa kaupunki siirtyi ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hallintaan ja Drastarin piispasta tuli ensimmäinen Bulgarian patriarkka. Svjatoslav I Kiovasta valloitti kaupungin 969, mutta kaksi vuotta myöhemmin Bysantti valtasi kaupungin Dorostolonin taistelun yhteydessä ja kaupunki nimettiin Theodoropolikseksi keisarinnan mukaan. Tsaari Samuil valloitti kaupungin takaisin Bulgarialle 976, mutta se siirtyi takaisin Bysantille 1001.

1186 bulgaarien kapinassa kaupungista tuli osa toista Bulgarian valtakuntaa, ja pysyi Bulgarialla aina vuoteen 1396, jolloin osmaanit valtasivat Balkanin.

Osmanien valtakunnan aikana Silistra oli osa Rumelian provinssia ja oli alueen hallinnollinen keskus. Venäjä valloitti kaupungin useaan otteeseen Turkin sodassa. Sodan jälkeen kaupunki oli osa Bulgarian autonomista ruhtinaskuntaa, ja tuli osaksi Bulgarian kuningaskuntaa 1908.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Silistra siirtyi Romanialle, mutta toisessa maailmansodassa se palasi Bulgarian haltuun.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bulgarian kaupungit
Kiprian (apulaispiispa)

Piispa Kiprian (siviilinimeltään Aleksei Jakolevitsh Šnitnikov;  1879–1914) oli venäläinen pappismunkki ja vuosina 1913–1914 Sortavalan piispa. Suomenkielisissä esityksissä hänen nimensä on esiintynyt muodoissa Kypriano, Kyprianos, Kiprianus tai Kyprianus.

Siviilinimeltään  Aleksei Jakolevitsh Snitnikov syntyi kauppiasperheeseen 16. tammikuuta 1879 Tverin kuvernementin Ostaškovissa. Munkiksi hänet vihittiin jo vuonna 1902 eli harvinaisen nuorena. Hän kävi pappisseminaarin ja sittemmin Pietarin hengelliseen akatemian, josta hän valmistui teologian kandidaatiksi 1904.

Hän tuli Suomeen vuonna 1905 synodaalisaarnaajaksi arkkipiispa Sergij'n kutsusta ja opetteli perusteellisesti suomen kielen, josta häntä ortodoksisessa Karjalassa arvostettiin . Hän oli tullessaan pappismunkki, mutta sai arkkimandriitan arvon jo neljä vuotta myöhemmin.

Vuonna 1907 perustettiin Uhtualla pidetyssä kokouksessa pyhän suurmarttyyri Georgioksen Karjalan oikeauskoinen veljeskunta, jota Kiprian johti alusta lähtien. Veljeskunta perustettiin vastatoimena Karjalassa ja Aunuksessa alkanutta luterilaista lähetystyötä vastaan. Veljeskunta perusti kouluja ja järjesti sisälähetysjuhlia sekä kirkollisia tilaisuuksia. Ilomantsin Liusvaaraan ja Sonkajanrannalle veljeskunta perusti suomenkieliset koulut. Kiprian esitteli yhdessä arkkipiispa Sergein kanssa Karjalan veljeskunnan asiaa myös tsaari Nikolai II:lle.

Isä Kiprian toimi aktiivisesti kirkon pyhimpien aarteiden tuomiseksi tavallisen kansan ulottuville; tärkeimmät tällaiset olivat vuonna 1909 toteutettu ihmeitätekevän Konevitsan Jumalanäidin ikonin ristisaatto Laatokan Karjalassa sekä vuotta myöhemmin Orusjärven kirkon vihkiäisiin Valamosta tuotu palanen Kristuksen ristinpuuta.

Isä Kiprian oli ortodoksisen uskon puolustaja. Karjala oli isä Kiprianille ortodoksisuuden pyhää maata.

Isä Kiprian vihittiin Sortavalan apulaispiispaksi Iisakin kirkossa  Pietarissa 10. maaliskuuta 1913, mutta jo 18. kesäkuuta 1914 hän menehtyi väärin hoidettuun umpilisäkkeen tulehdukseen vain 35 vuoden iässä.

Hänen hautansa on Laatokan Valamossa.

Lähteet
 Loima, Jyrki: Esipaimen siunaa. Suomen ortodoksiset piispat; Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta, Kuopio 1999.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kun Kypriano vihittiin Iisakinkirkossa Sortavalan ja Karjalan piispaksi, Helsingin Sanomat, 23.04.1939, nro 108, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Ortodoksinen kirkko
Sortavalan piispat
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1914 kuolleet
Luettelo keskiajalla hallinneista paaveista

Tämä on luettelo keskiajalla hallinneista paaveista. Luettelo alkaa Gregorius I:stä ja päättyy suuren skisman lopettaneeseen Martinus V:een.

Paaviuden historia
Keskiajalla hallinneista paaveista
Luettelot katolisesta kirkosta
Keskiaika
Aaro Korpi

Aaro Korpi on fiktiivinen henkilö, joka esiintyy useissa Ilkka Remeksen romaaneissa. Teini-ikäinen Aaro on päähenkilö Remeksen nuortenromaaneissa ja sivuhenkilö muutamissa aikuisten kirjoissa, joissa hänen isänsä Antti Korpi esiintyy.

Yleistä 
Aaro Korpi asuu perheensä kanssa Brysselissä, mutta vierailee myös usein mummonsa ja kaverinsa Nikon luona Suomessa. Aaro käy kansainvälistä koulua ja harrastaa tietokoneita ja vedonlyöntiä. Hän joutuu usein seikkailuihin, joihin häntä ajavat muun muassa vedonlyönti, nettiharrastus, uteliaisuus ja hänen isänsä Antin työ etsivänä. Aaro on kiinnostunut isänsä työstä rikosten parissa ja yrittää saada selville, mitä hänen isänsä Antti Korpi työtovereineen milloinkin tutkii.

Perhe 
Aaron isä Antti Korpi työskentelee Brysselissä Euroopan unionin rikostutkintayksikössä. Äiti Soile työskentelee fyysikkona CERN:n hiukkastutkimuslaitoksessa Genevessä. Molemmat vanhemmat ovat työn vuoksi kiireisiä, ja siksi perheessä asuukin välillä myös au pair.

Kirjat

Aaro Korpi -sarja 
 Piraatit (WSOY 2003)
 Musta kobra (2004)
 Pimeän pyöveli (2005)
 Kirottu koodi (2006)
 Hermes (2007)
 Draculan ratsu (2008)
 Operaatio Solaris (2009)
 Riskiraja (2010)

Muut 
 Ikiyö (2003)
 Hiroshiman portti (2004)
 6/12 (2006)

Aiheesta muualla 
 Ilkka Remeksen kotisivut

Lasten- ja nuortenkirjallisuuden henkilöhahmot
Kuvitteelliset lapset
Kathy Acker

Kathy Acker (18. huhtikuuta 1947 Manhattan, New York – 30. marraskuuta 1997 Tijuana, Meksiko) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Acker oli postfeministi. Useat hänen teoksistaan ovat luonteeltaan varsin seksuaalisia ja aiheuttivat aikanaan kohua. Hänen kirjoistaan on suomennettu Tunnottomien valtakunta (1988) ja Pussy, merirosvokuningatar (1996).

Elämä 

Hän aloitti runojen kirjoittamisen lapsuudessaan. Hän oli kahdesti naimisissa ja kahdesti eronnut sekä aikuisiällään avoimesti biseksuaalinen.

Ackerilla todettiin huhtikuussa 1996 rintasyöpä. Epäonnistuneen leikkauksen seurauksena hän menetti uskonsa perinteiseen lääketieteeseen ja koetti erilaisia uskomuslääkinnän muotoja, mutta menehtyi sairauteensa marraskuussa 1997.

Teokset

Suomentamattomat teokset 
 Politics (1972) 
 Childlike Life of the Black Tarantula By the Black Tarantula (1973) 
 I Dreamt I Was a Nymphomaniac: Imagining (1974) 
 Adult Life of Toulouse Lautrec (1978) 
 N.Y.C. in 1979 (1981) 
 Great Expectations (1983) 
 Algeria: A Series of Invocations Because Nothing Else Works (1984) 
 Blood and Guts in High School (1984) 
 Don Quixote: Which Was a Dream (1986) 
 Literal Madness: Three Novels (1987) 
 In Memoriam to Identity (1990) 
 Hannibal Lecter, My Father (1991) 
 My Mother: Demonology (1994) 
 Pussycat Fever (1995) 
 Dust: Essays (1995) 
 Bodies of Work: Essays (1997) 
 Portrait of an Eye: Three Novels (1998) 
 ”Rip-Off Red, Girl Detective” (2002, vuoden 1973 käsikirjoituksesta)

Suomennetut teokset

Kirjallisuutta 
 Kathy Acker and Transnationalism, ed. Polina Mackay and Kathryn Nicol (Cambridge Scholars, 2009)

Aiheesta muualla 
 Erola, Jan: Kathy Ackerin kerronta on kuin jatkuva orgasmi. Ylioppilaslehti 13/1996.
 Hietanen, Eija: Uusi ei synny tyhjästä. Yliopisto 15/1996.

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Yhdysvaltalaiset feministit
Postmodernistinen kirjallisuus
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Jelena Baturina

Jelena Nikolaevna Baturina (, s. 8. marraskuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa rakennusyhtiö Intekon (). Hän oli naimisissa Moskovan entisen pormestarin Juri Lužkovin kanssa, jonka väitettiin junailevan edullisia kauppoja vaimolleen. Lužkov kuoli joulukuussa 2019.

Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 279. rikkaimmaksi henkilöksi. Hän on samalla Venäjän rikkain nainen. Baturinalla on kaksi lasta.

Henkilöhistoria 
Jelena Baturina aloitti uransa tehdastyöläisenä. Hän tapasi tulevan miehensä Juri Lužkovin vuonna 1987, ja he menivät naimisiin vuonna 1991. Samana vuonna Baturina perusti Inteko-yrityksen, joka valmisti muovista huonekaluja ja astioita. Myöhemmin yritys laajeni rakennusalalle ja lähti hurjaan nousuun aviomies Lužkovin tultua valituksi Moskovan pormestariksi.  

Vuonna 2007 Jelena Baturina haastoi Forbesin venäjänkielisen painoksen oikeuteen. Syynä oli erimielisyys lehden kannen sitaatista joulukuun 2006 numerossa. Varsinainen syy lienee itse artikkelin arkaluonteisessa väitteessä, jossa pormestari-aviomiehen arvioitiin junailleen edullisia kauppoja Baturinan yritykselle. Baturina voitti oikeudenkäynnin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Inteko-yhtiön nettisivut 

Venäläiset liikemiehet
Oligarkit
Venäläiset miljardöörit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Tanja

Tanja on naisen etunimi. Suomessa Tanjan nimipäivä on 13. lokakuuta.

Nimi Tanja on lyhentymä nimestä Tatjana. Se perustuu latinankieliseen naisen nimeen Tatiana, jonka maskuliininen vastine on Tatianus. Nimien taustalla on roomalainen sukunimi Tatius, jonka merkitys on epäselvä.

Nimi Tatiana tuli tunnetuksi 200-luvulla kuolleen Pyhän Tatianan välityksellä. Hän oli jalosukuinen kristitty, joka toimi Rooman seurakunnan diakonissana. Hän koki marttyyrikuoleman kieltäydyttyään uhraamasta muiden uskontojen jumalille.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Tanja on Suomessa annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 12 384 henkilölle.  Suosituimmillaan nimi on ollut 1960– ja 1970-luvuilla, jolloin sen sai 6 634 henkilöä.

Tanjasta on myös nimimuunnelmia, kuten Taina, Taija ja Tania.

Tunnettuja Tanjoja

 Tanja, oik. Tatjana Mihhailova, vironvenäläinen poplaulaja 
 Tanja Damaske, saksalainen keihäänheittäjä
 Tanja Dangalakova, bulgarialainen uimari
 Tanja Eteläaho, suomalainen lentopalloilija
 Tanja Fajon, slovenialainen poliitikko ja europarlamentaarikko
 Tanja Frank, itävaltalainen kilpapurjehtija
 Tanja Frieden, sveitsiläinen lumilautailija
 Tanja Jänicke, sisustusarkkitehti ja palvelumuotoilija
 Tanja Jääskeläinen, suomalainen diplomaatti
 Tanja Kari, suomalainen vammaisurheilija
 Tanja Karpela (o.s. Vienonen, ent. Saarela), Suomen entinen kulttuuriministeri ja Miss Suomi 1991
 Tanja Komulainen (o.s. Mäkinen), suomalainen kiekonheittäjä
 Tanja Kotoaro, suomalainen jalkapallomaalivahti
 Tanja Kylliäinen, suomalainen uimari
 Tanja Lainio, suomalainen laulaja 
 Tanja Leinonen, suomalainen korkeushyppääjä
 Tanja Lorentzon, ruotsinsuomalainen näyttelijä ja dramaturgi
 Tanja Matikainen, suomalainen kunnanjohtaja
 Tanja Muravskaja, virolainen kuvataiteilija
 Tanja Nijmeijer, alankomaalainen vasemmistoaktivisti
 Tanja Niskanen, suomalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
 Tanja Ostojić, serbialainen performanssitaiteilija
 Tanja Poutiainen-Rinne, suomalainen alppihiihtäjä
 Tanja Reichert, kanadalainen näyttelijä
 Tanja Ribič,  slovenialainen laulaja ja näyttelijä
 Tanja-Lotta Räikkä, suomalainen näyttelijä ja laulaja
 Tanja Sanila, Saamelaiskäräjien jäsen
 Tanja Savitševa, neuvostoliittolainen Leningradin piirityksen aikana päiväkirjaa pitänyt tyttö
 Tanja Saxell, suomalainen taloustieteilijä
 Tanja Szewczenko, saksalainen taitoluistelija
 Tanja Tuomi, suomalainen tennispelaaja
 Tanja Vehniäinen, suomalainen pesäpalloilija

Kuvitteellisia Tanjoja
 Tanja Jääskeläinen, hahmo televisiosarjassa Salatut elämät
 Tanja Tavis, päähenkilö Tuija Lehtisen nuortenkirjassa Tanja Tavis, Jäkälärinteen 9 D

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Peter Van Petegem

Peter Van Petegem (s. 18. tammikuuta 1970 Opbrakel) on entinen belgialainen maantiepyöräilijä, kevään yhden päivän klassikkokilpailujen erikoismies. Kauteen 2007 uransa päättänyt Van Petegem on yksi yhdeksästä ajajasta, jotka ovat voittaneet Flanderin ympäriajon ja Pariisi-Roubaix´n samana vuonna.

Saavutuksia
Maantieajon MM-kilpailu: 1998 (2.), 2003 (3.)
Flanderin ympäriajo: 1998 (5.), 1999 (1.), 2000 (8.), 2002 (3.), 2003 (1.), 2005 (3.), 2006 (4.)
Pariisi-Roubaix: 2000 (2.), 2003 (1.), 2004 (6.)
Milano–San Remo: 1998 (7.), 1999 (7.)
Liège-Bastogne-Liège: 2002 (7.)
Amstel Gold Race: 2001 (6.), 2002 (6.), 2004 (5.)
Gent-Wevelgem: 2000 (2.) 
Grand Prix Scheldeprijs: 1994 (1.) 
Trofeo Luis Puig: 1996 (1.)
Omloop Het Volk: 1997 (1.), 1998 (1.), 2002 (1.)
Grand Prix E-3 Harelbeke: 1999 (1.)
De Pannen kolmen päivän ajo: 1999 (1.), 2002 (1.)
Grand Prix d'Isbergues: 2000 (1.), 2001 (1.)
Kuurne-Bryssel-Kuurne: 2001 (1.)
Pariisi–Nizza-ajo: 2001 kokonaiskilpailun 3. sija + voitto 2. etapilla
Alankomaiden ympäriajo: 1998 (3.)
Maailmancup: 2000 (10.), 2002 (8.), 2003 (3.), 2004 (7.)

Lähteet
 Peter Van Petegem trap-friis -tietokannassa 

Belgialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Yoo Young-chul

Yoo Young-chul (; s. 1970) on eteläkorealainen sarjamurhaaja ja kannibaali. Hän on myöntänyt syyllistyneensä 21 murhaan syyskuusta 2003 lähtien. Hänet pidätettiin heinäkuussa 2004 ja todettiin syylliseksi 20 murhaan.

Yoo poltti uhreistaan kolme ja tuhosi vähintään yksitoista ruumista tunnistamiskelvottomiksi. Hän tunnusti syöneensä joidenkin uhriensa maksat. Uhrit olivat pääosin prostituoituja ja varakkaita, ikääntyneitä miehiä.

Korkein oikeus tuomitsi Yoon kuolemaan 19. kesäkuuta 2005. Tapaus herätti Etelä-Koreassa keskustelua, sillä kuolemanrangaistusta ei ole sovellettu käytäntöön vuoden 1997 jälkeen ja ennen Yoon tapausta oli pohdittu sen kieltämistä kokonaan.

Lähteet

All2know 

Eteläkorealaiset sarjamurhaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Kannibaalit
Lluís Sastre

Lluís Sastre Reus (s. 26. maaliskuuta 1986 Binisalem, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Real Valladolidia. Sastren pelipaikka on keskikenttäpelaaja.

Sastre on aikaisemmin edustanut Mallorcaa, Barcelonaa, Real Zaragozaa ja Huescaa.

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt