joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Boylen laki

Boylen laki on erikoistapaus yleisestä ideaalikaasujen tilanyhtälön laista. Boylen lain todisti ja julkaisi vuonna 1662 irlantilainen kemisti ja fyysikko Robert Boyle. Laki tunnetaan Ranskassa ja Saksassa myös nimellä Boylen–Mariotten laki ranskalaisen fyysikon Edme Mariotten mukaan. Mariotte keksi lain itsenäisesti parikymmentä vuotta Boylen jälkeen.

Boylen lain mukaan vakiolämpötilassa kaasun paineen (p) ja tilavuuden (V) tulo on vakio:

.

Vakio on sama eri paineissa, joten isotermisissä prosesseissa alkutilan (1) ja lopputilan (2) paine ja tilavuus toteuttavat yhtälön
.
Tästä seuraa että paineen muutos vaikuttaa käänteisesti kaasun tilavuuteen.

Paineen ja tilavuuden tulolla on energian yksikkö, joule. Kaasun laajetessaan tekemä työ on 
,
missä ΔV on kaasun tilavuuden muutos.

Esimerkki
Olkoon tutkittava ideaalikaasu aluksi astiassa, jonka tilavuus on  ja kaasun paine . Kun siirretään kyseinen kaasumäärä 5 litran astiaan () ja kaasun lämpötila pysyy samana, voidaan kaasun paine  ratkaista yhtälöllä:

Katso myös
Ideaalikaasu
Charlesin laki
Avogadron laki
Gay-Lussacin laki

Lähteet
Journal of Applied Physiology, West, John B.: Robert Boyle’s landmark book of 1660 with the first experiments on rarified air

Viitteet

Aiheesta muualla
 Appletti Boylen lain koejärjestelystä: Boyles Law

Kaasulait
Uskonopin kongregaatio

Uskonopin kongregaatio on Vatikaanissa toimiva katolisen kirkon kollegio (Congregatio pro doctrina fidei), jonka tehtävänä on vaalia ja vastata kirkon opin puhtaudesta. Kongregaatio perustettiin 1542 nimellä Congregatio Romanae et universalis inquisitionis suojelemaan kirkkoa harhaopeilta. 

Joseph Ratzingerin tultua valituksi 2005 paaviksi, on kongregaation johdossa toiminut arkkipiispa William Joseph Levada. Kongregaatiolla on 25 jäsentä, jotka ovat kardinaaleja, arkkipiispoja sekä piispoja. Kongregaatio kokoontuu vuosittain täysistuntoihin.

Katso myös 

 Index Librorum Prohibitorum - kiellettyjen kirjojen luettelo

Aiheesta muualla

 Congregation for the doctrine of the faith

Katoliset järjestöt
Katolinen teologia
Rabat

Rabat () on Marokon pääkaupunki. Vuonna 2014 siellä oli noin 578 000 asukasta, ja se oli Marokon kuudenneksi suurin kaupunki.

Maantiede ja ilmasto 
Rabat sijaitsee Atlantin valtameren rannalla, Bou Regreg -wadin suulla vastapäätä Salén kaupunkia. Kaupungin pohjoisosassa on 1600-luvulla rakennettu Oudaïan linnoitus, jossa on Almohadien aikainen portti, andalusialaistyyppinen puutarha ja museoksi muutettu koraanikoulu. Jokisuu on madaltunut sedimentin kertymisen myötä, eikä kaupungilla ole enää merkitystä satamakaupunkina.

Elokuu on kuumin kuukausi, tammikuu kylmin.

Historia ja nähtävyydet 

Alueen historia alkaa Salén puolelta, missä oli antiikin roomalaisten siirtokunta. Varsinaisen Rabatin perusti Almohadien dynastian ensimmäinen kalifi Abd al-Mu'min tukikohdaksi Espanjan valloitusretkilleen. Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur antoi kaupungille nimen Ribāṭ al-Fatḥ, rakennutti kaupungin muurin ja aloitti valtavan moskeijan rakennustyöt. Moskeijasta on jäljellä kesken jäänyt minareetti, jota kutsutaan Hassanin torniksi.

Ennen Marokon itsenäistymistä 1956 Rabat oli Ranskan Marokon protektoraatin pääkaupunki.

Rabatissa sijaitsee Marokon kuninkaan Muhammad VI:n kuninkaallinen palatsi ja entisten kuninkaiden mausoleumit.

Rabat liitettiin historiaan ja kulttuuriin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Kaupunkia palvelee Rabat–Salén lentoasema ja kaksi rautatieasemaa. Raitiovaunulinjasto valmistui vuonna 2011.

Koulutus ja urheilu 
Kaupungissa toimii Mohammed V:n yliopisto ja ESSEC Business School.

Rabatissa toimii kaksi pääsarjan jalkapalloseuraa, Association Sportive des Forces Armées Royales (AS.FAR) ja FUS de Rabat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rabat Unescon sivulla
Kaupungin kotisivut 

Seulonnan keskeiset artikkelit
MP-40

MP-40 (Maschinenpistole 40) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum (Luger) -kaliiperinen konepistooli. Se suunniteltiin pääasiallisesti ryhmänjohtajien, vaunu- ja kuljetusmiehistöjen sekä laskuvarjojääkärien käytettäväksi. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta.

MP-40 oli sodanaikainen versio MP-38:sta, ja se oli rakenteeltaan edeltäjäänsä yksinkertaisempi soveltuen näin paremmin sodanaikaiseen massatuotantoon. Lukkokehys valmistettiin aiemman koneistamisen sijaan puristamalla teräslevystä. 

Asetta kutsutaan usein virheellisesti nimellä ”Schmeisser”, mutta asetta ei kuitenkaan suunnitellut tunnettu Hugo Schmeisser vaan Erma-yhtiön insinööri Heinrich Vollmer.

Historia
Wehrmachtin aseistuksesta vastannut Heereswaffenamt (HWA) totesi 1930-luvun puolivälissä panssariajoneuvojen miehistöjen ja laskuvarjojoukkojen tarvitsevan kompaktia konepistoolia. Erfurter Maschinenfabrik Gmbh (Erma) aloitti HWA:n hankintaerittelyä vastaavan aseen kehittelyn saman yhtiön Erma MP-36 -prototyypin pohjalta. MP-36 oli metallisella taittotukilla ja aseen alle kiinnittyvällä lippaalla varustettu versio puutukkisesta Erma EMP:stä. Aseen lipaskuilu sijaitsi aseen vasemmassa kyljessä Schmeisser MP18- ja MP28-konepistoolien mallin mukaisesti. MP-36 oli kerta- ja sarjatulta ampuva. Edellisen pohjalta muutamassa kuukaudessa kehitetty, rakenteeltaan yksinkertaistettu MP-38, ampui sen sijaan vain sarjatulta. MP-38:n sarjatuotanto alkoi vuoden 1938 kesällä, ensin Erman, myöhemmin myös C.G. Haenelin tehtaalla.
 
Kaksi vuotta myöhemmin MP-38:n korvasi valmistusteknisesti yksinkertaistettu MP-40. Merkittävä osa aiemmalle mallille tyypillisistä koneistetuista osista valmistettiin nyt teräslevystä prässäämällä,  näkyvimpänä osana aseen runko. Suunnilleen neljä vuotta kestäneen valmistuksen aikana MP-40:n osia edelleen yksinkertaistettiin, sekä kustannusten säästämiseksi että valmistuksen nopeuttamiseksi.

MP41 

Vuonna 1941 Haenel alkoi valmistaa Hugo Schmeisserin suunnittelemaa MP41 -mallia. Siinä  MP-40:n alarunko ja  taittotukki oli vaihdettu MP28/II:n laukaisukoneistoon ja puutukkiin.

Tekniset tiedot
 Keinuhahloinen takatähtäin 100/200 metriä.
 Viritystappi vasemmalla puolella.
 Rekyylijousi teleskooppisesti lyhenevässä putkessa.
 Varmistin sijaitsee viritystapissa. Lukon etuasentovarmistuksessa viritystappi painetaan osin rungon sisään, taka-asennossa tappi käännetään ylös rungossa olevaan koloon.
 Piipun alapuolella ”hainevä” estämässä laukauksien karkaamista ajoneuvon sisälle ammuttaessa lavan reunalta tai ampuma-aukosta. Evän kulutuskisko on teräspeltiä, alumiinia tai bakeliittia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Modern Firearms & Ammunition site, MP-40
 Kuvia kaksoislipaskuilulla varustetusta MP40/II:sta 
 Puolalainen MP-38/40 -sivu
 MP40-halkileikkauskuva 

Konepistoolit
Suomen puolustusvoimien kalusto
Heerin kalusto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pukapuka

Pukapuka on atolli Tyynellämerellä. Se kuuluu Cookinsaariin ja on sen asutetuista atolleista sijainniltaan syrjäisimpiä. Pinta-alaa saarella on 1,3 km² ja asukkaita oli 425 vuoden 2016 väestönlaskennassa..

Historia
Pukapukan saaren ovat asuttaneet noin 2 000 vuotta sitten Samoalta ja Tongalta tulleet merenkävijät. Perimätiedon mukaan asukkaat tulivat joko länteen suuntautuneiden matkojen aikana, tai toisten tietojen mukaan saarella oli jo asukkaita sen kohotessa vedestä. Perimätiedossa tunnetaan myös tarina noin 400 vuotta sitten saarelle iskeytyneestä hyökyaallosta, joka jätti henkiin vain 15 miestä ja kaksi naista. Ensimmäinen eurooppalainen saarella oli espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira, joka tuli Perusta vuonna 1595 ja nimesi saaren San Bernandoksi. Seuraavat eurooppalaiset olivat brittejä, ja he kävivät saaren lähettyvillä 150 vuotta espanjalaisten jälkeen. Nousuveden takia he eivät kuitenkaan nousseet maihin saarelle. Pukapukan syrjäisen sijainnin vuoksi kristinusko saapui paikalle myöhemmin kuin muille Cookinsaarille. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat tulivat vuonna 1857, mutta saarten asukkaiden käännyttäminen tapahtui nopeasti. Heidän jälkeensä tulivat orjakauppiaat, jotka veivät noin 150 saaren silloisista 450 asukkaasta orjuuteen Peruun. Vuonna 1924 saarelle asettui kirjailija Robert Dean Frisbie, jonka maantieteellisiin kuvauksiin saaren nykyisetkin kartat perustuvat. Pukapukan syrjäisyys väheni lentokentän rakentamisen myötä vuonna 1994 ja puhelimien tulon myötä vuonna 1999. Vuonna 2005 sykloni teki pahaa tuhoa saarella, ja vain 10 taloa säilyi ehjänä. Tuhoutuneisiin rakennuksiin kuuluivat saaren koulu ja osa sairaalaa. Myös saaren taroviljelmät tuhoutuivat.

Maantiede

Pukapuka koostuu kolmesta suuremmasta luodosta ja muutamasta pienemmästä. Pohjoisinta Wale-nimistä luotoa kutsutaan myös pelkästään Pukapukaksi. Luodolla sijaitsee saaren ainoa rantautumispaikka. Walella on kolme kylää; Ngake, Roto ja Yato. Eteläisin luoto on nimeltään Motu Ko ja sillä sijaitsee saaren pieni lentokenttä. Motu Kosta ja Walesta nähtynä keskellä sijaitsee Motu Kotowan luoto. Siitä länteen sijaitsee pieni Tokan hiekkasärkkä.

Kulttuuri
Kulttuuriltaan Pukapuka on lähempänä Samoaa kuin muita Cookinsaaria. Samoalaiset tavat, kuten esimerkiksi kriketin kilikiti-nimellä tunnettu muoto ovat saarella yleisiä.  Saarella puhuttu pukapukan kieli on läheistä sukua samoalle. Eristäytyneisyyden vuoksi perinteet ovat säilyneet monia muita paikkoja paremmin. Paikallisia tapoja voidaan pitää erityisen liberaaleina esimerkiksi ihmissuhteiden taholla. Saaren asukkaat elävät kalastuksella ja maanviljelyllä. Tärkeimpiä viljeltäviä kasveja ovat taro, kookospähkinä, banaani ja papaija. Suurin osa sadosta käytetään saarella, mutta osa viedään esimerkiksi Rarotongaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Cookinsaarten maantiede
Rationaalisen valinnan teoria

Rationaalisen valinnan teoria eli niin kutsuttu taloustieteellinen politiikan teoria kehittyi poliittisen sosiologian rinnalle taloustieteestä.

Englantilainen taloustieteilijä Anthony Downs pyrki ensimmäisenä soveltamaan taloustieteen lähtökohtia politiikan tutkimukseen ja esitteli politiikkaan ajatuksen, että politiikka on taloudellista vaihtoa muistuttava tapahtuma - Downsin  ajatusta voidaan havainnollistaa politiikan ja taloustieteen ”perusyksiköillä”, jolloin yksi ääni vastaa yhtä euroa. 

Rationaalisen valinnan teoria on konfliktiteoria, eli teoria painottaa ryhmien ristiriitaisia intressejä eikä ole niinkään kiinnostunut yhteiskunnan yhtenäisyyttä ylläpitävistä mekanismeista. Rationaalisen valinnan teoria voidaan myös laskea behavioraaliseen politiikan tutkimukseen, sillä rationaalisen valinnan teoreetikot tekevät ennakko-oletuksia ihmisen asenteista ja tavoitteista ja pyrkivät niistä loogisesti muodostamaan yleisen teorian. 

Rationaalisen valinnan teorian historialliset juuret ovat englantilaisen filosofin Jeremy Benthamin ajattelussa. Bentham esitti, että ihminen toimii rationaalisesti pyrkiessään päämääriinsä. Yksilöiden tavallisesti tärkeimmät päämäärät ovat valta, status ja taloudelliset hyödykkeet, joita tavoitellessaan yksilöä eivät ohjaa hänen sisäistämänsä arvot vaan häneen ulkopuolelta mahdollisesti kohdistuvat negatiiviset sanktiot. Poliittisten toimijoiden rationaalisen itsekkyyden vuoksi yhteiskunta tulisi Benthamin mielestä järjestää tavalla, joka estää yksilöitä liiaksi sortamasta ja alistamasta muita ihmisiä.

Lähteet

Katso myös 
 Järjetön innostuneisuus

Aiheesta muualla 

 Heikka, Henrikki: Politiikkaa pelilaudalla – rationaalisen valinnan teoria ja kansainvälisten suhteiden tutkimus. Ulkopolitiikka 1/2006.

Mikrotaloustiede
Talousteoriat
Yhteiskuntafilosofia
Henry Bacon

George Henry Aslak Bacon (s. 4. joulukuuta 1957 Helsinki) on suomalainen elokuvan- ja televisiontutkija, joka on toiminut Helsingin yliopiston professorina vuodesta 2004.

Ura
Bacon kirjoitti ylioppilaaksi Pirkanmaan yhteiskoulusta vuonna 1976. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi sekä lisensiaatiksi vuonna 1990 ja väitteli filosofian tohtoriksi teatteritieteestä vuonna 1994 Helsingin yliopistossa. Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1996.

Vuosina 1990–2004 Bacon oli sivutoiminen tuntiopettaja Helsingin yliopistossa. Vuonna 1994 hän oli TV- ja elokuvatutkimuksen määräaikainen yliassistentti ja vuosina 1995–1998 määräaikainen apulaisprofessori Oulun yliopiston taideaineiden ja antropologian laitoksessa. Vuosina 1999–2003 Bacon työskenteli Suomen elokuva-arkistossa tutkijana ja 2003–2004 projektipäällikkönä.

Baconin tutkimusaloja ovat elokuvan luonne taiteellisen ilmaisun välineenä, taiteiden väliset suhteet sekä taiteiden rooli maailman hahmottamisessa. Hän on luennoinut oopperasta Sibelius-Akatemiassa ja Helsingin yliopistossa ja työskennellyt myös vapaana toimittajana.

Bacon oli Suomen elokuvatutkimuksen seuran hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja vuosina 1992–2002 sekä puheenjohtaja vuosina 2003–2005. Vuonna 2006 Bacon sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksestaan Seitsemäs taide: Elokuva ja muut taiteet. Vuonna 2007 hän sai Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2008.

Baconin isä on brittiläissyntyinen englannin kielen lehtori Walter Bacon ja äiti hammaslääkäri Arja Aromaa.

Teoksia

Kirjoittanut
 
 
 
 
 
 Väkivallan lumo: Elokuvaväkivallan kauheus ja kiehtovuus, 2010.

Toimitteita

Käännöksiä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Baconin kotisivut

Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Queensland

Queensland on pinta-alaltaan Australian toiseksi suurin osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen koillisosassa, ja sen pääkaupunki on Brisbane. Queenslandin väkiluku oli 4 703 193 vuoden 2016 väestönlaskennassa ja pinta-ala 1 852 642 km². Pinta-alaltaan se on noin 5,1 kertaa Suomen kokoinen.

Maantiede 
Osavaltion pääkaupunki Brisbane sijaitsee rannikolla 100 kilometriä Uuden Etelä-Walesin rajalta pohjoiseen. Queenslandissa sijaitsee myös yksi pinta-alaltaan (43 310 km²) maailman suurimmista kaupungeista Mount Isa (pääkatu 188 km) sekä viisi Unescon maailmanperintökohdetta, joista yksi on kuuluisa Iso valliriutta. Ilmasto Queenslandissa on pääosin trooppinen.

Queenslandin pohjoisosan tunnettu turistikaupunki on Cairns.

Suurimmat kaupungit Brisbanen lisäksi ovat Gold Coast ja Sunshine Coast.

Hallinto 
Queensland on Australian osavaltio, mikä tarkoittaa että sillä on oma itsenäinen hallinto ja lainsäädäntö. Osavaltion lait eivät saa olla ristiriidassa liittovaltion lakien kanssa. Kuningattaren seremoniallista valtaa osavaltiossa pitää kuvernööri. Osavaltion päämies on hallituksen pääministeri. Australian parlamentissa Queenslandilla on 12 edustajaa ylähuoneessa ja 30 edustajaa alahuoneessa.

Queenslandilla on yksikamarinen 89 paikkainen parlamentti. Parlamentin edustajat valitaan osavaltion 89 vaalipiiristä suorilla vaaleilla noin kolmen vuoden välein. Vaalit voittaneen puolueen johtajasta tulee pääministeri ja hän kokoaa hallituksen. Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka allekirjoittaa osavaltion lait ja muut viralliset asiakirjat.

Osavaltion tuomiovalta on tuomioistuimilla. Alimpia tuomioistuimia ovat maistraatit (), niiden yläpuolella ovat käräjäoikeudet (District Courts). Queenslandin korkein oikeus (Supreme Court) on osavaltion korkein tuomioistuin. Tuomioistuimet ovat liittovaltion tuomioistuinten alapuolella.

Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita Queenslandissa on 73. Paikallishallintoalueet vastaavat kuntia ja niillä on pieni verotusoikeus jotta ne voivat ylläpitää tehtäviään kuten kirjastoja, tiestöä tai jätehuoltoa.

Talous 
Queenslandin pääelinkeinot ovat kaivosteollisuus, vehnänviljely sekä karjankasvatus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Kalervo Kurkiala : Suomalaista siirtomaata etsimässä, Hakkapeliitta, 01.02.1930, nro 5, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Everstiluutnantti

Everstiluutnantti (lyhenne ev.luutn. tai sotilaskäytössä evl) on Suomen puolustusvoimissa käytettävä maa- ja ilmavoimien upseerinarvo. Merivoimissa sitä vastaa komentaja.
Everstiluutnantin arvoon voidaan ylentää reservissä tai vakinaisessa palveluksessa oleva majuri, joka on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon tai upseerin tutkinnon ja esiupseerikurssin ja palvelee sotilasarvoa vastaavassa tehtävässä. 

Reserviläinen voi poikkeustapauksessa saavuttaa everstiluutnantin arvon. Yleneminen on mahdollista, jos koulutettava havaitaan sopivaksi sodan ajan tehtävään puolustusvoimissa. Ylennyksen edellytyksenä on yleensä korkeakoulututkinto. Eräitä puolustusvoimien korkeissa siviiliviroissa toimineita on ylennetty reservissä everstiluutnanteiksi. Tällaisia ovat mm. puolustusministeriön ylijohtaja Pauli Järvenpää, puolustusvoimien teknillisen tutkimuslaitoksen osastonjohtajana toiminut professori Lasse Salonen ja puolustusvoimien pääasessorin virkaa hoitanut varatuomari Kalervo Artema. Politiikan saralla ansioitunut keskustalainen kansanedustaja ja moninkertainen puolustusministeri Arvo Pentti sai myös vastaavan ylennyksen 1960-luvulla. Hänellä oli tosin taustalla kadettiupseerin tutkinto sotavuosilta ja lisäksi Pentti oli myös Mannerheim-ristin ritari.

Vakinaisessa palveluksessa toimiva upseeri toimii everstiluutnantin sotilasarvossa joukkoyksikön komentajana, mutta pääsääntöisesti Pääesikunnan, puolustushaaraesikunnan, Pääesikunnan alaisten laitosten ja joukko-osastojen vanhempana osastoesiupseerina  tai erikoistutkijan tehtävissä. Sodan ajan tehtävä on esimerkiksi prikaatin komentaja ja ylempien johtoportaiden esiupseerin tehtävät.

Everstiluutnantin arvomerkissä maavoimissa kauluslaatassa on kaksi isoa heraldista ruusua. Everstiluutnantista lähinnä ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa eversti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sotilasarvot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Päästäiset

Päästäiset (Eulipotyphla) ovat pieniä samettiturkkisia nisäkkäitä, joiden kuono on pitkä ja suippo. Ne muistuttavat ulkonäöltään hiiriä, mihin viittaa niiden kansanomainen nimitys nokkahiiret. Niitä on kutsuttu myös supiaisiksi ja karjapiekoiksi.

Päästäisten kuono on hyvin liikkuva, ja kaiken aikaa touhuava eläin nuuhkii sillä alinomaa ympäristöään. Päästäisten ulkokorvat ja silmät ovat hyvin pienet ja joko kokonaan tai osaksi turkin suojassa. Kupeilla on hajurauhasia, joiden erite on vahvatuoksuista.

Päästäiset ovat hyvin aktiivisia, ja niiden aineenvaihdunta on erittäin vilkas. Niinpä päästäinen voi syödä kuudessa tunnissa jopa kaksi kertaa painonsa verran. Ravinnon puutteessa se myös kuolisi nälkään alle päivässä. Vilkas aineenvaihdunta ja alituinen liikkuminen aiheuttavat sen, etteivät päästäiset muutenkaan elä vanhoiksi. Varhaiskeväällä syntyneet eläimet tulevat sukukypsiksi ja voivat lisääntyä jo ensimmäisen kesänsä aikana. Ne poikaset, jotka selviytyvät talven yli, lisääntyvät seuraavana kesänä ja kuolevat yleensä saman vuoden syksyllä, siis noin puolitoistavuotiaina. Päästäisiä on vaikea tarkkailla, koska ne elävät tiheän kasvuston suojassa, kaivamissaan käytävissä tai myyrien koloissa. Suuri osa vapaana ulkoilevista kissoista pyydystää ja tappaa päästäisiä, mutta jättää saaliin syömättä päästäisen myskirauhasten erittämän pahan hajun takia.

Päästäisten yksi erikoisimmista piirteistä on valtavat aivot suhteutettuna ruumiin muuhun painoon. Aikuisen päästäisen aivot painavat lajista riippuen keskimäärin kymmenesosan ruumiinpainosta. Useimpien nisäkkäiden keskuudessa tällainen suhde on harvinainen.

Päästäiset kuuluvat almikkien, kontiaisten ja siilien kanssa Eulipotyphla-lahkoon. Suuren lahkon lajeista 85 prosenttia on päästäisiä. Molekyylimallien perusteella siilit ovat päästäisten läheisempiä sukulaisia, ja niiden linjat erosivat 71–61 miljoonaa vuotta sitten. Päästäiset on aiemmin luokiteltu hyönteissyöjiin ja lahkoon Soricomorpha.

Päästäisten heimo jaetaan kolmeen alaheimoon: Myosoricinae, Crocidurinae (kotipäästäiset) ja Soricinae (varsinaiset päästäiset). Mammal Species of the World -julkaisun mukaan päästäisiin kuuluu yhteensä 26 sukua ja 376 lajia.

Suomessa elävät päästäislajit 
Suomessa elää kuusi päästäislajia:
 Metsäpäästäinen (Sorex araneus)
 Korpipäästäinen eli mustapäästäinen (Sorex isodon)
 Idänpäästäinen (Sorex caecutiens)
 Vaivaispäästäinen (Sorex minutus)
 Kääpiöpäästäinen (Sorex minutissimus)
 Vesipäästäinen (Neomys fodiens)

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Darius

Darius on alkujaan Persian muinaisten kuninkaiden nimen Dareios latinalaistettu muoto, jota käytetään myös englannin kielessä. Tämän nimiset kuninkaat on lueteltu sivulla Dareios.

Darius -nimisä henkilöitä ovat myös:

 Darius sukunimenä:
 Adam Darius (1930–2017), yhdysvaltalainen tanssija, miimikkotaiteilija, kirjailija ja koreografi
 Steponas Darius (1896–1933), liettualainen lentäjä
 Darius etunimenä:
 Darius N. Couch (1822–1897), yhdysvaltalainen kenraali, liikemies ja luonnontutkija
 Darius Dimavičius (s. 1968), liettualainen koripalloilija
 Darius Kasparaitis (s. 1972), liettualainen jääkiekkoilija
 Darius Khondji (s. 1955), iranilainen elokuvaaja
 Darius Lukminas (s. 1968), liettualainen koripalloilija
 Darius Maskoliūnas (s. 1971), liettualainen koripalloilija ja valmentaja
 Darius McCrary (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Darius Milhaud (1892–1974), ranskalainen säveltäjä
 Dárius Rusnák (s. 1959), slovakialainen jääkiekkoilija
 Darius Songaila (s. 1978), liettualainen koripalloilija ja valmentaja
 Darius Vassell (s. 1980), englantilainen jalkapalloilija
 Darius Waldemar Witkowski, Dario (s. 1950), puolalaissyntyinen iskelmälaulaja
Tekniikan lisensiaatti

Tekniikan lisensiaatti (TkL, ) on teknis-tieteellisen alan  tieteellinen jatkotutkinto. Pohjakoulutuksena on ylempi korkeakoulututkinto, useimmiten diplomi-insinöörin tutkinto. Nykyään lisensiaatintutkinto jätetään kuitenkin usein suorittamatta ja tähdätään maisterintutkinnosta suoraan tohtorintutkintoon. Lisensiaatintutkintoon kuuluvat lisensiaatintyö sekä sitä tukevat syventävät opinnot. Näitä tutkintoon liittyviä maisterintutkinnon jälkeisiä syventäviä opintoja tarvitaan yhtä paljon kuin tohtorintutkintoon (aiemmin noin 60 opintopistettä, vuoden 2013 alusta 40 opintopistettä lähes kaikissa yliopistoissa), joten lisensiaatti voi valmistua tohtoriksi vain tekemällä väitöskirjan. Lisensiaatin tutkinnolla ei kuitenkaan ole selkeätä sijaa Bolognan prosessin mukaisessa tutkintoluokittelussa.

Lähteet 

 Yliopistotutkinnot
 Teknisen alan tutkinnot
Butrint

Butrint on Kaakkois-Albaniassa sijaitseva Albanian ja koko Balkanin yksi merkittävimmistä
arkeologisista kohteista. Se sijaitsee syrjäisellä maaseudulla lähellä Kreikan rajaa. Butrintiin pääsee parhaiten vierailemaan Sarandan kaupungista.

Arkeologisissa kaivauksissa on havaittu asutuksen merkkejä Butrintin alueella jo neoliittisella kaudella ja ensimmäinen kaupunkimainen asutus ja linnoitus paikalle rakennettiin illyyrialaiskaudella 700-luvulla eaa. Rooman valloitettua kaupungin 167 eaa. Butrintista tuli merkittävä roomalainen keskus, jossa sijaitsi mm. Julius Caesarin ja Augustuksen aikana laivastotukikohta ja viljavarasto Rooman armeijalle. Merkittävimmät Butrintin rauniot ovat peräisin juuri roomalaisajalta.

Butrint valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1992.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisjäännökset
Rooman valtakunnan kaupungit
Unescon maailmanperintökohteet Albaniassa
Victoria (Australia)

Victoria on Australian toiseksi pienin ja tiheimmin asutettu osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen kaakkoisnurkassa, ja sen pinta-ala on 237 629 km² ja väkiluku oli 5 926 624 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Victorian pääkaupunki on Melbourne, joka on väkiluvultaan Australian toiseksi suurin kaupunki.

Historia 
Uuden Etelä-Walesin siirtokunnan perustamisen (1788) jälkeen Australian manner jaettiin kahtia itäiseen Uuteen Etelä-Walesiin ja läntiseen Uuteen-Hollantiin. Victorian ensimmäiset asukkaat asettuivat Portlandiin nykyisen Victorian länsirannikolle. Melbournen kaupungin perusti John Batman vuonna 1835.

Vuonna 1851 Ballaratista ja myöhemmin eri puolilta Victoriaa löydettiin kultaa, minkä johdosta alueen väkiluku ja talous alkoivat kasvaa hyvin nopeasti. Samana vuonna siirtokunta sai itsenäisyyden Uudesta Etelä-Walesista, ja vuonna 1901 Victoriasta tuli Australian liittovaltion osavaltio. Melbourne oli maan pääkaupunki vuosina 1901–1927 Canberran ollessa vasta rakenteilla.

Hallinto 
Victoria on Australian osavaltio, mikä tarkoittaa että sillä on oma itsenäinen hallinto ja lainsäädäntö. Osavaltion lait eivät saa olla ristiriidassa liittovaltion lakien kanssa. Kuningattaren seremoniallista valtaa osavaltiossa pitää kuvernööri. Osavaltion päämies on hallituksen pääministeri. Victorialla on 12 edustajaa Australian parlamentin ylähuoneessa ja 37 edustajaa alahuoneessa.

Victorialla on oma kaksikamarinen parlamentti, jonka ylähuoneessa on 40 paikkaa ja alahuoneessa on 88 paikkaa. Parlamentin jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein, joita varten osavaltio on jaettu 88 vaalipiiriin. Osavaltiossa on käytössä painotettu vaalitapa. Vaalien voittajapuolueen puheenjohtajasta tulee Victorian pääministeri ja hän kokoaa hallituksen.

Osavaltion toimeenpanovalta on kruunun edustajalla eli Victorian kuvernöörillä. Hän vahvistaa osavaltion lait ja viralliset asiakirjat sekä kutsuu valtiopäivät koolle. Tarvittaessa hän voi hajottaa hallituksen ja määrätä uudet vaalit. Lähinnä kuvernöörin valta on kuitenkin seremoniallinen ja hän edustaa osavaltiota ulospäin.

Tuomiovalta on jaettu tuomioistuimille, joita on kolmessa eri tasossa. Alimmalla tasolla ovat maistraatit (), joiden alla on eri aloihin, kuten lastensuojelu- tai talousasioihin, erikoituneita alioikeuksia. Toisella tasolla ovat piirioikeudet (engl. County Court), ja ylimpänä on Korkein oikeus (engl. Supreme Court). Osavaltion tuomioistuinten yläpuolella ovat vielä liittovaltion tuomioistuimet.

Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita on 79. Alueet vastaavat kuntia, ja niiden tehtävänä Victorian osavaltiossa on ylläpitää tiestöä, kunnallistekniikkaa ja vapaa-ajan palveluja kuten kirjastoja ja puistoja. Alueilla on myös vaikutusvaltaa paikallisesti joihinkin osavaltion järjestämiin asioihin kuten kaavoitukseen, ympäristönsuojeluun ja terveyspalveluihin. Victorian hallinto on jakanut osavaltion myös viiteen alueeseen, joilla on lähinnä merkitystä tilastoinnissa ja alueellisessa suunnittelussa. Alueet ovat Barwon South West, Gippsland, Grampians, Hume ja Loddon Mallee.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
Filosofian tohtori

Filosofian tohtori (fil. tri, FT) on tieteellinen jatkotutkinto yliopistossa sekä humanistisella että luonnontieteellisellä alalla. Lähes kaikilla kyseisillä aloilla suoritettava tohtorintutkinto on filosofian tohtori.

Tohtorin tutkintoja on suoritettu filosofian alalta saksalaisissa yliopistoissa jo 1500-luvulla, mutta ne eivät ole olleet valtiollisesti tunnustettuja. Preussissa on myönnetty virallisesti tunnustettu filosofian tohtorin arvo vuonna 1771, mutta kyseessä ei ole ollut tutkijapätevyys vaan osoitus opinalan tiedollisesta hallinnasta ja oppineisuudesta.  

Ensimmäinen naispuolinen filosofian tohtori oli Elena Lucrezia Cornaro Piscopia (1646-1684), joka suoritti tutkintonsa 25. kesäkuuta 1678 Padovan yliopistossa. 

Suomen ensimmäinen naispuolinen filosofian tohtori oli Lydia Maria Sesemann, joka sai filosofian tohtorin arvon 15. toukokuuta 1874.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Katso myös
Yliopistolliset tutkinnot Suomessa

Yliopistotutkinnot
Luxorin temppeli

Luxorin temppeli on muinaisen Egyptin aikainen temppeli keskellä Luxorin kaupunkia Egyptissä. Temppeli on 254 metriä pitkä ja portin kohdalta 65 metriä leveä. Siinä on peräkkäisiä rakennuksia, joissa on pihoja, pylväikköjä, kappeleita ja patsaita. Egyptiläiset pitivät Luxorin temppelialuetta alkukummun paikkana ja jumala Amon-Ran eteläisenä asuntona. Heidän erilaisissa juhlissaan, kuten Opet-juhlassa ja vuosikymmenjuhlassa, Amon-Ra siirtyi sinne läheisestä Karnakin temppelistä uudistuakseen ja luomisen jatkuvuuden varmistamiseksi.

19. dynastian Ramses II:n rakennuttaman porttipylonin edustalla on jäljellä kolme Ramses II:n alkuperäisestä kuudesta patsaasta ja toinen kahdesta alkuperäisestä obeliskista. Toinen obeliski lahjoitettiin Ranskalle, ja se on nykyisin Pariisissa Place de la Concorde -aukiolla. Porttien jälkeen on Ramses II:n piha, sitten pylväikkö, 18. dynastian Amenofis III:n piha, ja eteläpäädyssä useita pienempiä saleja. Temppelialueelle oli rakennettu ensimmäinen temppeli viimeistään Thutmosisten aikana. Jotkin sen vanhimmista kivistä ovat Hatšepsutin ajalta. Amenofis III rakennutti oman rakennuksensa Thutmosiksen temppelin tilalle. Myöhemmin Ramses II rakennutti temppeliin oman suuren kolossaalipatsaiden reunustaman pihansa (57 × 51 metriä), jonka pylväikkö yhdistää Amenofis III:n rakennukseen. Sen pituusakseli on hiukan vinossa vanhempiin rakennuksiin nähden, sillä se kohdistettiin Karnakin temppeliin, ja sen poikkiakseli kohdistettiin joen länsirannan kuolintemppeleihin.

Temppeli oli aikoinaan katettu sekä sivuilta että päältä, ja valo tuli suurista ikkunoista. Seinien koristelusta on jäljellä muun muassa pylonien kuvaus Ramses II:n sotaretkestä Kadeshiin.

Lähteet 

Luxor
Temppelit
Muinaisen Egyptin uskonto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Adelaide

Adelaide on Etelä-Australian osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasmäärä oli 1 345 777 vuonna 2018. Adelaide on Australian viidenneksi suurin kaupunki. Kaupunki on nimetty kuningatar Adelaiden mukaan, joka oli Ison-Britannian kuningas Vilhelm IV:n puoliso. Adelaidessa ajettiin kaupungin kaduista koostuvalla katuradalla Formula-1 osakilpailut vuosina 1985-1995.

Maantiede 
Adelaide sijaitsee Mount Lofty Rangesin juurella, noin 15 kilometriä sisämaahan St. Vincentin lahden itärannikolta.

Ilmasto 

Adelaidessa vallitsee välimerenilmasto, jossa suurin osa sateesta tulee talvikuukausina. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa vettä keskimäärin 80 mm.

Kesän korkein keskilämpötila on noin 29 °C, mutta lämpötila vaihtelee huomattavasti. Noin kolmena päivänä vuodessa lämpötila nousee yli 40 °C:n. Tammikuussa 2009 mitattiin kaupungin kaikkien aikojen korkein lämpötila 45,7 °C, ja kesäkuussa 1982 matalin lämpötila −0,4 °C. Talvella kesäkuusta elokuuhun korkein keskilämpötila on 15–16 °C ja matalin noin 8 °C.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Adelaiden kaupunki
 Adelaiden lentokenttä

Seulonnan keskeiset artikkelit
Poliisiopisto

Poliisiopisto () on yhdysvaltalainen komediaelokuvasarja, jonka seitsemän osaa valmistuivat vuosina 1984–1994. Lisäksi aiheesta on tehty televisiosarja sekä piirrossarja. Elokuvissa on usein nähty asetelma, jossa joukko surkimuksia (tässä tapauksessa poliisialokkaat) yrittävät todistaa olevansa jotain ja stereotyyppiset auktoriteettihahmot pyrkivät lyttäämään heidät.

Elokuvien näyttelijäkatras vaihteli vuodesta toiseen. Eräs suosituimmista hahmoista oli Larvell Jones, jota näytteli Michael Winslow. Hahmon suosio perustui Winslow’n uskomattomaan kykyyn tehdä mitä ihmeellisimpiä ääniefektejä suullaan.

Elokuvat 
 Poliisiopisto (Police Academy, 1984)
 Poliisiopisto 2: Eka komennus (Police Academy 2: Their First Assignment, 1985)
 Poliisiopisto 3: Jatkokoulutuksessa (Police Academy 3: Back in Training, 1986)
 Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit (Police Academy 4: Citizens on Patrol, 1987)
 Poliisiopisto 5: Tehtävä Miami Beach (Police Academy 5: Assignment: Miami Beach, 1988)
 Poliisiopisto 6: Suuri rikosaalto (Police Academy 6: City Under Siege, 1989)
 Poliisiopisto 7: Moskovan keikka (Police Academy 7: Mission to Moscow, 1994)

Televisiosarjat 
 Poliisiopisto, animaatiosarja (1988–1989)
 Poliisiopisto, televisiosarja (1997)

Päähenkilöt 
 Carey Mahoney – Steve Guttenberg (1–4)
 Moses Hightower – Bubba Smith (1–6)
 Eugene Tackleberry – David Graf 
 Larvell Jones – Michael Winslow 
 Zed McGlunk – Bob Goldthwait (2–4)
 Carl Sweetchuck – Tim Kazurinsky (2–4)
 Thomas "House" Conklin – Tab Thacker (4–5)
 Eric Lassard – George Gaynes 
 Thaddeus Harris – G. W. Bailey (1, 4–7)
 Carl Proctor – Lance Kinsey (2–6)
 Laverne Hooks – Marion Ramsey (1–6) 
 Debbie Callahan – Leslie Easterbrook (1, 3–7)
 Ernie Mauser – Art Metrano (2–3)
 Nick Lassard – Matt McCoy (5–6)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Poliisiopisto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Stubb

Stubb on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alexander Stubb (s. 1968), suomalainen kansanedustaja ja ministeri, Kokoomuksen puheenjohtaja, pääministeri 2014–2015
 Elisabeth Stubb (s. 1980), suomalainen filosofian tohtori
 Göran Stubb (s. 1935), suomalainen jääkiekkovaikuttaja
Agora

Agora () oli tori antiikin kreikkalaisessa kaupungissa. Sana tarkoittaa kreikaksi toria, avointa kokoontumis- ja markkinapaikkaa. Agorat olivat usein kaupunkien taloudellisia, hallinnollisia, sosiaalisia ja intellektuaalisia keskuksia. Tunnetuin agora, Ateenan Agora, sijaitsi Ateenassa Akropoliin ja Kerameikoksen välissä, ja toimi useiden antiikin kreikkalaisten filosofien ja sofistien kokoontumispaikkana. Roomalaisessa arkkitehtuurissa agoraa vastasi forum.


Antiikin aikaisia agoroita 

 Ateenan Αgora
 Ateenan arkaainen agora
 Ateenan roomalainen agora
 Delfoin roomalainen agora
 Deloslaisten agora, Delos
 Efesoksen hallinnollinen agora
 Efesoksen kaupallinen agora
 Eteläinen agora, Miletos

 Italialaisten agora, Delos
 Kompetaliastien agora, Delos
 Kosin Αgora
 Läntinen agora, Miletos
 Pohjoinen agora, Miletos
 Theofrastoksen agora, Delos
 Thessaloniken Αgora

Nykyajan agoroita 

Suomessa Agora-nimellä tunnetaan useita yliopistojen rakennuksia, Turun Yliopiston Agora-rakennus, Jyväskylän yliopiston Agora-rakennus sekä Itä-Suomen yliopiston Agora-rakennus. Turun yliopiston Agora on sen ja Åbo Akademin IT-osastoja sekä kielikeskusta palveleva laitosrakennus. Rakennuksessa toimii yliopiston kokous- ja luentotiloja, työskentely- ja toimistotiloja, arkistotiloja ja opetustiloja sekä ruokala ja keittiö joiden toiminnasta vastaa Unica Oy. 

Jyväsjärven rannassa sijaitseva Jyväskylän yliopiston Agora on vuonna 2000 valmistunut rakennus, jossa toimivat yliopiston informaatioteknologian tiedekunta, erillislaitos Agora Center ja kasvatustieteiden tiedekunta sekä useita IT-alan yrityksiä. 

Itä-Suomen yliopiston Agora puolestaan on Filosofisen tiedekunnan käytössä, ja siinä toimii humanistinen osasto ja teologinen osasto omissa siivissään. 

Agora (2007) on myös espanjalais-englantilainen elokuva, joka sijoittuu Aleksandriaan aikaan 391 jaa. ja kertoo tieteen, filosofian ja uskonnon ristiriidoista tuona ajanjaksona.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Kreikan arkkitehtuuri
Arkkitehtuurin käsitteet
Yleislakko

Yleislakko on kaikkia tai ainakin useimpia ammattialoja koskeva lakko. Yleislakko pyrkii kaiken työnteon lamauttamiseen tietyllä seudulla tai koko maassa. Tavoitteiltaan yleislakko on ensisijaisesti joko ammatillinen, työntekijöiden etuvaatimuksia tukeva tai poliittinen. Muita poliittisia vaikutuskeinoja, joita ei tule sekoittaa lakkoiluun, voivat olla esimerkiksi työnseisaukset tai ulosmarssit. 

Poliittisilla yleislakoilla pyritään yleensä painostamaan maan hallitusta. Varsinkin tietyissä maissa ne ovat usein demonstratiivisia ja lyhytkestoisia, mutta voivat myös jatkua etukäteen määräämättömän ajan tai kunnes tavoitteet saavutetaan.

Eräät sosialistiset suuntaukset, varsinkin syndikalismi, painottavat yleislakon merkitystä vallankumouksen välineenä. Useisiin modernin ajan merkittäviin vallankumouksiin onkin liittynyt yleislakko, esimerkiksi Venäjän vuoden 1905 vallankumoukseen.

Yleislakot Suomessa
Suomen historiaan kuuluu kolme varsinaista yleislakkoa. Vuoden 1905 suurlakko (30. lokakuuta – 6. marraskuuta 1905) ja osin myös marraskuun 1917 yleislakko (14.–19. marraskuuta 1917) olivat luonteeltaan poliittisia lakkoja, joilla ajettiin muun muassa äänioikeuden laajentamista ja muita laajoja yhteiskunnallisia tavoitteita. Vuoden 1956 yleislakko (1.–20. maaliskuuta 1956) oli sen sijaan perinteisempi työtaistelu, joka pantiin toimeen työnantajajärjestöjen torjuttua ammattijärjestöjen uhkavaatimuksen hintatason palauttamisesta ennalleen ja yleisen palkankorotuksen toteuttamisesta.

Lisäksi maaliskuussa 1986 SAK järjesti kaksi päivää kestäneen lähes kaikkia teollisuusaloja koskeneen lakon, josta käytettiin nimitystä yhteislakko.

 
 

Lakot
Luettelo hedelmistä

Tämä on luettelo ihmisen ravinnokseen käyttämistä hedelmistä gastronomisen määritelmän mukaan. Vertaa hedelmän kasvitieteellinen määritelmä. 

A 
Ananas, ananaksen eli hedelmäananaksen hedelmä
Ananaskirsikka (inka-marja, kapinkarviainen), karviaiskoison hedelmä
Annoona, suomuannoonan eli kirimoijan hedelmä
Appelsiini, appelsiinin hedelmä
Aprikoosi, aprikoosin eli hedelmäaprikoosin hedelmä
Avokado, avokadon eli hedelmäavokadon hedelmä

B 
Banaani, banaanien hedelmä

C 
Cantaloupemeloni

D 
Durio

F 
Feijoa

G 
Galiameloni
Granaattiomena
Granadilla
Greippi
Guava, hedelmäguavan hedelmä

H 
Hunajameloni

J 
Jakkihedelmä, intianleipäpuun hedelmä
Japaninruusukvitteni

K 
Kaki eli kakiluumu, persimon tai sharon
Kaktusviikuna
Karambola eli tähtihedelmä
Kastanja, jalokastanjan hedelmä
Keittobanaani
Keltapassio
Kiivi, kiivin hedelmä
Kirsikka
Kirsikkaluumu eli myrobalaani
Kiwai, japaninlaikkuköynnöksen hedelmä
Kiwano eli kivakurkku
Kookospähkinä
Kumkvatti eli kääpiösitrus
Kvitteni

L 
Limetti
Limkvatti
Litsi
Longaani
Luumu, luumupuun eli tarhaluumupuu hedelmä

M 
Mandariini
Mango
Mangostani eli punamangostani
Meloni

N 
Nashi eli omenapäärynä, hiekkapäärynä
Nektariini

O 
Omena, omenapuiden, erityisesti tarhaomenapuun hedelmä
Oliivi, öljyoliivipuun eli oliivipuun (öljypuun) hedelmä

P 
Papaija
Passiohedelmä eli kärsimyshedelmä, punapassion eli punapassionin eli punagranadillan hedelmä
Persikka
Pepino eli päärynämeloni
Pikkusitrukset (klementiini, satsuma, mineola, pomeranssi, temple, topaz)
Pitaija (pitahaya, lohikäärmehedelmä), eräiden kaktusten kuten tarhametsäkaktuksen eli metsäkaktuksen hedelmä
Pomelo
Pähkinä
Päärynä

R 
Rambutaani
Rumeliini eli tangelo, ugli

S 
Sapodilla, sapotillapuun hedelmä
Salaki
Sitruuna, sitruunan eli mehusitruunan hedelmä
Sokerimeloni
Sweetie

T 
Taateli, välimerentaatelin, aitotaatelin eli taatelipalmun hedelmä
Tomaatti
Tomatillo eli puutomaatti

V 
Verkkomeloni
Vesimeloni
Viikuna, aitoviikunan, viikunan eli viikunapuun hedelmä
Viinirypäle, viiniköynnöksen, erityisesti aitoviiniköynnöksen hedelmä

Hedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mäkimeirami

Mäkimeirami (Origanum vulgare) on vanha antiikin ajoilta asti käytössä ollut mausteyrtti, joka on alun perin kotoisin Italian alueelta mutta tiettävästi levinnyt lähes koko Eurooppaan. Lajia kutsutaan myös oreganoksi, joka tarkoittaa täsmällisesti vain lajiketta 'Prismaticum'.

Mäkimeirami on monivuotinen, hoikkajuurakkoinen noin 20–80 cm korkea kasvi ja voimakas tuoksultaan. Lehdet ovat lyhytruotisia ja muodoltaan puikeita, matalahampaisia tai ehytlaitaisia ja vaaleakarvaisia. Kasvi viihtyy lehtoniityillä, kallioilla ja kivikkoisilla rinteillä. Mäkimeirami on suosittu mauste italialaisessa keittiössä (erityisesti pizzassa) ja kreikkalaisessa keittiössä, mutta vanha kansa käytti mäkimeiramia kalamausteena erityisesti silakan seurana. Maustehyllyjen oregano on sekoite, johon käytetään mäkimeiramin versojen ohella lähisukuisia maustemeiramia (Origanum majorana) ja turkinmeiramia (Origanum onites). 
Kasvin haihtuva öljy sisältää pääasiassa tymolia ja karvakrolia.

Viljely 
Suomen oloissa mäkimeirami joudutaan kylvämään sisällä jo maaliskuussa. Kylvöstä kastellaan säännöllisesti vähällä vedellä, niin että se ei tule märäksi mutta pysyy kosteana. Taimet on syytä istuttaa ulos vasta sitten, kun pakkasöitä ei enää tule. Istutus on syytä suorittaa kuohkeaan ja hiekkaperäiseen maahan, jota voi kalkita kevyesti. Keväällä taimet leikataan noin 6 cm:n korkuisiksi tyngiksi. Kasvi on monivuotinen, ja se talvehtii Suomessa ongelmitta. Talvella varsi lakastuu mutta kasvaa varsin nopeasti heti kasvukauden alussa noin 30 cm:n korkuiseksi.

Alalajeja 

 Kreikanmeirami (Origanum vulgare subsp. hirtum) voimakkaampi maku kuin mäkimeiramissa ja siksi suositumpi maustekasvina Välimeren maissa
 Keltalehtinen mäkimeirami (Origanum vulgare subsp. aureum)
 Matala mäkimeirami (Origanum vulgare var. compacta)

Muuta 
Kreikkalaisessa mytologiassa Kyproksen kuninkaan Cinyrasin palvelija kaatui, kun hän oli kantamassa valtavaa parfyymiastiaa. Tietäen isäntänsä tulisen luonteen palvelija järkyttyi niin, että pyörtyi ja muuttui mäkimeiramiksi.

Lähteet 
 Kranzdorf, H.: Herbs and Spice of the World (Schiffler Publishing, Exton, Pennsylvania, 1983)
 Israelsson, L., Keittiöpuutarhuri - vihannekset, mausteet ja marjat, Otava, Helsinki, Editoriale Bortolazzi, Italia 2002.
 Hämet-Ahti, L., Suominen, J., Ulvinen, T., etc, Retkeilykasvio, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki, Yliopistopaino, Helsinki, 1998.
 McHoy, P., Westland, P., Yrttiaapinen, Könemann, Köln, Sing Cheong Printing Co. Ltd., Hong Kong, 2000.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Mäkimeirami (Origanum vulgare)
Yrttitarha: Mäkimeirami (Origanum vulgare)
Kasviatlas: Mäkimeiramin levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Mäkimeirami (Origanum vulgare)
Den virtuella floran: Mäkimeirami (Origanum vulgare) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Origanum vulgare 
Pherobase: Floral volatiles of Origanum vulgare 
Gernot Katzer's spice pages: Oregano (Origanum vulgare) 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Origanum vulgare (oregano) 

Meiramit
Maustekasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eversti

Eversti (lyhenne ev.) on Suomen Puolustusvoimissa käytettävä maa- ja ilmavoimien upseerinarvo. Merivoimissa sitä vastaa kommodori. Everstin arvoon voidaan ylentää reservissä tai vakinaisessa palveluksessa oleva everstiluutnantti. Ylennyksen edellytyksenä on kuitenkin aina vakinainen palvelu puolustusvoimissa ja yleisesikuntaupseerin tutkinto. Upseerin perustutkintoja ovat sotatieteiden kandidaatin tutkinto ja sotatieteiden maisterin tutkinto. Jatkotutkintoja ovat yleisesikuntaupseerin tutkinto ja sotatieteiden tohtorin tutkinto. 

Vain muutamia upseereita on ylennetty everstiksi ilman yleisesikuntaupseerin tutkintoa. Jatkosodan aikana Itä-Karjalan sotilashallinnon komentaja V. A. Kotilainen ylennettiin everstiksi.

Everstin tehtävät
Everstin normaaliajan tehtäviä ovat joukko-osaston komentajatehtävät ja puolustushaaraesikuntien osastopäällikkötehtävät.

Everstin tyypillisiä poikkeusolojen tehtäviä ovat esimerkiksi rykmentin tai prikaatin komentajana toimiminen sekä ylimpien esikuntien komentajatehtävät. Everstin arvomerkissä maavoimissa kauluslaatassa on kolme isoa heraldista ruusua, merivoimissa (kommodori) käytettävissä hihamerkeissä taasen neljä keskikokoista viivaa. Everstiä seuraava ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa prikaatikenraali ja merivoimissa kommodoria ylempi lippueamiraali.

Eversti-sanan historia 
Nimitys eversti tarkoittaa ylempää eli tässä tapauksessa pataljoonaa komentanutta majuria ylempää henkilöä, joka sai aikanaan vastuun rykmentin komentamisesta. Venäjän kielessä sana eversti (полковник) ei tarkoita ylempää niin kuin saksassa Oberst, vaan rykmentin (polk) komentajaa (polkovnik). Englannin ja ranskan kielissä eversti on puolestaan colonel. Varhaisella uudella ajalla palkkasoturirykmentit olivat liikeyrityksiä, joiden toimitusjohtamisesta eversti vastasi myös talouden ja huollon osalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sotilasarvot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Etelä-Australia

Etelä-Australia () on Australian kolmanneksi suurin osavaltio. Sen pääkaupunki on Adelaide. Etelä-Australian pinta-ala on 1 043 514 km² ja väkiluku oli 1 676 653 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Nimestään huolimatta Etelä-Australia ei ole Australian eteläisin osavaltio.

Etelä-Australia on harvaan asuttua aluetta, siellä asuu alle kymmenen prosenttia koko mantereen väestöstä. Pääosa asukkaista keskittyy Adelaiden kaupunkiin, loput asuvat viljavilla mailla Murrayjoen varrella tai etelärannikolla.

Etelä-Australian merkittävimmät vientituotteet ovat viini, vehnä ja villa. Yli puolet Australian viineistä tuotetaan tämän osavaltion alueella.

Hallinto 
Etelä-Australia on Australian osavaltio, mikä tarkoittaa että sillä on oma itsenäinen hallinto ja lainsäädäntö. Osavaltion lait eivät saa olla ristiriidassa liittovaltion lakien kanssa. Kuningattaren seremoniallista valtaa osavaltiossa pitää kuvernööri. Osavaltion päämies on hallituksen pääministeri. Etelä-Australialla on 12 edustajaa Australian parlamentin ylähuoneessa ja 11 edustajaa alahuoneessa.

Etelä-Australialla on oma kaksikamarinen parlamentti, jonka ylähuoneessa on 22 paikkaa ja alahuoneessa 47 paikkaa. Parlamentin jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Vaalit voittaneen puolueen puheenjohtajasta tulee pääministeri ja hän kokoaa hallituksen ja valitsee sen ministerit. Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka allekirjoittaa osavaltion lait ja muut viralliset asiakirjat. Hänellä on myös oikeus hajottaa parlamentti mikäli hallitusta ei saada muodostettua.

Osavaltion tuomivalta on tuomioistuimilla. Osavaltion korkein tuomioistuin on Korkein oikeus (engl. Supreme Court). Tämän alapuolella ovat käräjäoikeudet (engl. District Courts) ja niiden alapuolella maistraatit (engl. Magistrates Courts). Osavaltiolla on myös neljä erikoistunutta alaoikeuslaitosta, jotka ovat erikoistuneet tiettyihin oikeustoimiin kuten alaikäisiin, työpaikkoihin, ympäristöön ja perinkirjoituksiin.

Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita osavaltiossa on 74. Alueet vastaavat kuntia ja niiden tehtävänä on ylläpitää kunnallistekniikka. Kunnat saavat myös tarjota lisärahoitusta ja -resursseja paikallisille palveluille kuten esimerkiksi terveydenhuollolle, palokunnalle, poliisille tai kouluille, joiden ensisijainen toiminnasta vastaa osavaltio. Paikallishallintoalueet saavat tulonsa osavaltiolta minkä lisäksi niillä on pieni verotusoikeus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu
Laajavuori

Laajavuori on mäki Jyväskylässä Kortepohjan asuinalueen vieressä. Alue on vain muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta, ja siellä on laskettelu- ja vapaa-aikakeskus: Laajavuoren hiihtokeskus eli Hiihtokeskus Laajis. Laajavuoren lähellä on Vuorilampi-niminen pieni lampi. Laajavuori kohoaa hyppyrimäkien ja hissien yläasemien välissä lähes 227 metrin korkeuteen. Laajavuoren alueella sijaitsee myös Matti Nykäsen mäki.

Historia
Jyväskylän päättäjät suunnittelivat alueelle hiihtokeskusta vuodesta 1954 alkaen. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1961. Ensimmäinen laskettelurinne (nykyinen kilparinne) avattiin 13. tammikuuta 1963. Hissin pituus oli 250 metriä, ja nousu maksoi ensimmäisenä talvena 30 penniä. Murtomaahiihtäjien tukikohtana oli Jyväskylän Hiihtoseuran maja. Suurempi ”kansanrinne” avattiin laskettelijoiden käyttöön vuonna 1966. Hyppyrimäki valmistui 1965 ja se nimettiin Matti Nykäsen mäeksi 22. helmikuuta 1988. Laajavuoren rallipolulla ajettiin vuosittain Suomen rallin erikoiskoe vuosina 1972–1996. Jyväskylän kaupunki myi laskettelukeskuksen ja vuokrasi sen alueet yksityisille yrityksille vuonna 2011.

Nykyiset palvelut

Yhdeksän laskettelurinteen lisäksi on tarjolla kilparinne sekä kaksi lastenrinnettä. Hiihtolatuja on yhteensä 62 kilometrin edestä. Talvisin alueella on järjestetty muun muassa hiihtosuunnistuskilpailuja. Laajavuoren aktiviteetteihin on jo useamman vuoden ajan kuulunut myös alamäkiluistelurata. Laajavuoren radalla on järjestetty vuosina 2016–2019 kansainvälisiä Red Bull Crashed Ice -osakilpailuja. Ravintola- ja majoituspalvelut löytyvät Retkeilyhotelli Laajiksesta mäen juurelta sekä parin sadan metrin päässä sijaitsevasta Kylpylähotelli Laajavuoresta. Läheiseltä Vuorilammelta voi vuokrata savusaunaa. Alueella toimii lisäksi 88-paikkainen Caravan-alue matkailuvaunuille. 

Kesäisin Laajavuoressa voi ulkoilla lenkkeilypoluilla ja ajaa maastopyörillä. Vuodesta 2014 alueella on ollut köysiseikkailupuisto. Seikkailupuistoon on rakennettu sen jälkeen vielä lisää ratoja, joista viimeisin avautui vuonna 2018. Laajavuoressa järjestetään myös maastopyörä- sekä alamäkiajokisoja. Tarjolla on myös maksullinen 18-väyläinen frisbeegolfrata, ja läheisellä Vuorilammella pienempi ilmainen rata.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laajavuoren kotisivut
Ajantasainen tieto latujen kunnostuksesta (latuinfo) 

Jyväskylän urheilu
Suomen talviurheilukeskukset