Philip K. Dick

Philip Kindred Dick (16. joulukuuta 1928 Chicago – 2. maaliskuuta 1982 Santa Ana) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Dickin kirjoissa toistuu usein todellisuuden ja kuvitelman epäselvä raja. Arkinen olemassaolo paljastuu hänen teoksissaan usein joksikin muuksi kuin miltä se näyttää. 

Dickiä riivasi pakkomielle arkitodellisuuteen kohdistuvasta jumalallisesta manipuloinnista, ja se onkin toistuva teema hänen teoksissaan. Toinen toistuva teema on ihmisten ja mekaanisten simulaatioiden sekaantuminen keskenään. Kummatkin ovat muunnelmia Dickin teosten läpi kulkevasta pääteemasta eli kahden todellisuuden tason vastakkainasettelusta. Ensimmäinen niistä on "objektiivisesti" määritelty, toinen taas on kertomusten hahmoille näytettävä näennäinen todellisuus.

Elämä 

Philip K. Dick syntyi Chicagossa. Hänellä oli kaksoissisar Jane, joka kuoli kuitenkin viiden viikon ikäisenä. Perhe muutti Kaliforniaan, ja Dickin vanhemmat erosivat. Philip jatkoi äitinsä hoivissa ensin pääkaupungissa Washingtonissa ja uudelleen San Franciscon alueella. Dick oli viisi kertaa naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.

Dick opiskeli jonkin aikaa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän työskenteli levykaupassa vuosina 1948–1952 ja hoiti klassisen musiikin radio-ohjelmaa ennen kuin julkaisi ensimmäisen novellinsa vuonna 1952. Dick kirjoitti paljon ja nopeasti, sillä kirjoituspalkkiot olivat pieniä. 

Ensimmäisen romaaninsa Solar Lottery Dick julkaisi vuonna 1955. Vuonna 1963 hän voitti Hugo-palkinnon romaanillaan Oraakkelin kirja (1962), joka kuvaa vaihtoehtohistoriaa, jossa Yhdysvallat on akselivaltojen hallussa. 

Anna kyynelten tulla, pyysi poliisi (1974) sai parhaan romaanin John W. Campbell Memorial Award -palkinnon vuonna 1975. Se kertoo televisiotähdestä, joka herää eräänä päivänä toisesta todellisuudesta, jossa hän on täysin tuntematon, vailla henkilöllisyyttä. 

Dick kuoli aivohalvaukseen vuonna 1982, neljä kuukautta ennen hänen romaaniinsa Palkkionmetsästäjä (Do Androids Dream of Electric Sheep?, 1968) löyhästi perustuvan Blade Runner -elokuvan ensi-iltaa.

Tuotanto 
Dick aloitti kirjailijan uransa kirjoittamalla lyhyitä kertomuksia aikakauslehtiin. Dickin myöhemmin julkaistut ensimmäiset tieteisromaanit olivat laajennettuja versioita hänen aikakauslehtiin kirjoittamistaan tarinoista.

Dickin romaaneissa ja novelleissa kuvataan usein illusorisiin ympäristöihin vangittujen hahmojen psykologisia kamppailuja. Hänen teostensa keskeisiä teemoja ovat väärennökset, keinoihmiset ja valheellinen todellisuus. Useat hänen kuvaamansa maailmat voidaan ymmärtää Jumalan tai Jumalan korvikkeiden luomiksi keinotodellisuuksiksi. Dickiä kiinnostivat myös messiaaniset hahmot, joita esiintyy useissa kirjoissa. 

Vuodet 1950–1970 olivat Dickin tuotteliainta aikaa. Hänen ensimmäinen tieteiskirjallisuuteen lukeutuva tarinansa oli Planet Stories -lehdessä heinäkuussa 1952 julkaistu Beyond Lies the Wub. Tästä käynnistyi Dickin kokopäiväinen kirjailijanura, jolle oli ominaista poikkeuksellinen tuotteliaisuus. Dick sai yleensä kahden viikon välein valmiiksi uuden lyhyen kertomuksen, jonka hän sitten lähetti julkaistavaksi johonkin pulp-lehteen. Dickin tuona aikana kirjoittamia novelleja on sittemmin julkaistu kokoomateoksissa A Handful of Darkness, The Variable Man and Other Stories, The Book of Philip K. Dick, The Turning Wheel and Other Stories, Robots, Androids, and Mechanical Oddities: The Science Fiction of Philip K Dick ja I Hope I Shall Arrive Soon.

Dickin ensimmäinen julkaistu romaani oli Solar Lottery (1955). Se edustaa 1950-luvun alulle tavallista lajityyppiä, jossa tulevaisuuden yhteiskunta on jollain tapaa kieroutunut. Tässä tapauksessa syynä ovat arpajaiset, jotka ohjaavat ihmisten sosiaalisia mahdollisuuksia. Romaanissa asetetaan vastakkain poliittiset juonittelut ja eräänlaisen Messiaan opetuslasten ihanteellisuus. Myös Dickin seuraavassa romaanissa Maailma jonka Jones teki (1956) esiintyy messiashahmo.

Kirjoitettuaan vielä tieteisromaanin The Man Who Japed, Dick yritti päästä valtavirtaromaanien markkinoille, joskin heikolla menestyksellä. Hän kirjoitti muun muassa teokset Voices from the Street, Mary and the Giant, The Broken Bubble ja Confessions of a Crap Artist. Ne eivät nousseet Dickin tieteisromaanien tasolle, ja ainoastaan romaani Confessions of a Crap Artist julkaistiin hänen elinaikanaan.

Dick palasi science fictionin pariin. On aika sijoiltaan (1959) oli Dickin uran käännekohta, ja siinä nousevat esiin häntä jatkossa askarruttavat aiheet. Romaanin päähenkilö Ragle Gumm asuu eläintarhan kaltaisessa pienoisuniversumissa, jonka sodan runtelema yhteiskunta on luonut yksin Gummia varten, jotta se voisi käyttää hyväksi hänen ennustajan lahjojaan.

Dickin tunnetuimmassa romaanissa, Hugo-palkitussa Oraakkelin kirjassa (1962), hahmot elävät vaihtoehtohistoriassa, jossa liittoutuneet ovat hävinneet toisen maailmansodan. Yksi päähenkilöistä saa lopulta kuulla, että on olemassa rinnakkaistodellisuus, jossa liittoutuneet voittivat. Romaania leimaa kaikenkattava epävarmuus siitä, mikä on lopulta todellista. 

Oraakkelin kirjan jälkeen Dick kirjoitti kolme muuta tuotantonsa keskeistä kirjaa: Mars on meidän (1964), Tohtori Veriraha (1965) ja Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies (1964). Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies on Dickin aiempia romaaneja äärimmäisempi ja rosoisempi. Hallusinogeenisen huumeen välittäjät tekevät elämän siedettäväksi Marsin siirtolaisille. Pian he kuitenkin kohtaavat ankaran vastustajan, pahaenteisen Eldritchin, jonka kehittämä huume Chew-Z luo aivan uuden todellisuuden. Dickiltä julkaistiin samoihin aikoihin myös useita muita teoksia, jotka hän oli alun perin kirjoittanut jo aiemmin. Näitä olivat muun muassa Rakennamme sinut (1972), The Game-Players of Titan (1963), Simulantit (1964), The Zap Gun (1967) ja The Unteleported Man (1966). 

Romaanissaan Palkkionmetsästäjä (1968) Dick käsitteli jälleen aidon ja kopion hämärtyviä rajoja. Tarina sijoittuu sodanjälkeiseen autioituneeseen maailmaan, jossa synteettisiä eläimiä myydään helpottamaan ihmisten kokemaa syyllisyyttä eläinten sukupuutosta. Päähenkilö on Rick Deckard, joka toimii Marsista laittomasti tuotujen androidien metsästäjänä. Deckardin usko todellisuuteen alkaa vähitellen horjua. Hän tajuaa, että televisiossa esiintyvä messiashahmo nimeltään Mercer saattaakin olla androidi ja että Deckardille näytetyt rappion maisemat voivat vain heijastaa hänen omaa mielentilaansa. Kirjasta tuli laajasti tunnettu vasta Ridley Scottin siihen pohjautuvan Blade Runner (1982) -elokuvan myötä. 

Luhistuvan maailman painostavuus voimistuu Dickin kahdessa seuraavassa romanissa. Vuonna 1969 julkaistussa romaanissa Ubik joukko onnettomuudessa kuolleita ihmisiä luo subjektiivisen maailman, mutta heidät palautetaan eräänlaiseen tietoisuuteen säilöntälaitteessa. On epäselvää, mikä kirjassa on totta ja mikä ei. Vuonna 1970 julkaistua synkkää ja uskonnollissävytteistä Maze of Deathia on kuvailtu Dickin hienoimmaksi yksittäiseksi teokseksi. 

Dickin elämän loppupuolta hallitsivat metafyysiset pohdinnat. Ruukunkorjaaja (1969) uppoutuu kysymyksiin predestinaatiosta sekä pimeyden ja valon dualistisesta taistelusta. Teologiset kysymykset nousevat esiin myös Dickin muissa myöhemmissä teoksissa. 1970-luvulla Dickin yksityiselämässä vuorottelivat vainoharhaisuuden ja selväjärkisyyden jaksot, jotka huipentuivat maaliskuussa 1974 tapahtuneeseen uskonnolliseen kokemukseen. Hän yritti tulkita ja ymmärtää tapahtumaa koko loppuelämänsä ajan. Tätä aihepiiriä käsitellään myös Dickin julkaistuissa kirjeissä.

Dickin viimeisten vuosien pääteos on VALIS (1981). Se on Dickin analyysi kahtia jakautuneesta minuudestaan – romaani kahdesta päähenkilöstä, miehestä, joka on hullu, ja miehestä, joka ei ole hullu. VALIS kuvastaa Dickin kiinnostusta psykologi Julian Jaynesin esittämää kaksikamarisen mielen hypoteesia kohtaan.  Dick oli kuollessaan vuonna 1982 köyhtynyt, huumeriippuvainen ja mielisairas, eikä häntä juurikaan tunnettu tieteiskirjallisuuden ulkopuolella. 2000-luvulla häntä on kuitenkin alettu laajalti pitää Franz Kafkan ja Thomas Pynchonin kaltaisena vainoharhaisen kaunokirjallisuuden mestarina. Dickin teokset voidaan ehdottomasti luokitella tieteiskirjallisuudeksi, mutta hän ei monien lajityypin kirjailijoiden tavoin keskittynyt futuristiseen teknologiaan, vaan pikemminkin siihen miten teknologian muovaama – usein dystooppinen – ympäristö ja yhteiskunta vaikuttavat henkilöhahmoihin.

Dickin näyt 

Vuoden 1974 helmi-maaliskuussa Dick näki sarjan outoja näkyjä ollessaan kipulääkityksessä. Dick kuvasi näkyjään lasersäteiksi, geometrisiksi kuvioiksi, lyhyiksi vilauksiksi Jeesuksesta ja antiikin Roomasta. Näkyjen jatkuessa Dick kertoi elävänsä rinnakkaiselämää Thomas-nimisenä antiikin kristittynä, jota roomalaiset vainosivat. Vaikka Dick käytti huumeita (muun muassa LSD:tä), hän ei uskonut, että näyt olisivat niiden aikaansaannosta. Dick päätteli, että jokin jumalallinen olento oli ottanut häneen yhteyttä. Olentoa Dick kutsui Zebraksi, Jumalaksi tai nimellä VALIS, sanoista Vast Active Living Intelligence System (valtava, aktiivinen, elävä älykkyysjärjestelmä). Dick käytti tätä myöhemmin yhden romaaninsa nimenä.

Myöhemmin hän arveli, että VALIS olisi satelliitti, joka viesti maapallon ihmisten kanssa jonkinlaisilla säteillä. Dick käytti loput elämästään yrittäen saada selvyyttä tapahtuneeseen. Hän kirjoitti laajan käsikirjoituksen, jota hän kutsui nimellä Exegesis.

Teokset

Suomennetut teokset

Suomentamattomat teokset 

 Solar Lottery (1955)
 The Man Who Japed (1956)
 The Cosmic Puppets (1957)
 Dr. Futurity (1960)
 Vulcan's Hammer (1953)
 The Game-Players of Titan (1963)
 The Penultimate Truth (1964)
 The Crack in Space (1966)
 The Unteleported Man (1966)
 The Zap Gun (1967)
 The Ganymede Takeover (Ray Nelsonin kanssa, 1967)
 Maze of Death (1970)
 Our Friends from Frolix 8 (1970)
 Confessions of a Crap Artist (1975)
 Deus Irae (Roger Zelaznyn kanssa) (1976)
 The Man Whose Teeth Were All Exactly Alike (1984)
 Radio Free Albemuth (1985)
 Puttering About in a Small Land (1985)
 In Milton Lumky Territory (1985)
 Humpty Dumpty in Oakland (1986)
 Mary and the Giant (1987)
 The Broken Bubble (1988)
 Nick and the Glimmung (lapsille, 1988)
 Gather Yourselves Together (1994)

Suomennettuja novelleja 
 ”Yksitoikkoinen maailma” (1954). Teoksessa Kuoleman kirjat 2, 1993.
 ”Blobel vai ei?” (1964). Portti 2/1993.
 ”Total Recall” (1966). Tähtivaeltaja 1/1991.
 ”Revanssiottelu” (1967). Tähtivaeltaja 1/1987.
 ”Kunpa olisin jo perillä” (1980). Portti 2/1993.
 ”Rautavaaran tapaus” (1980). Tähtivaeltaja 1/1990 ja Portti 2/1993.

Elokuvia 
Useat elokuvat perustuvat vain löyhästi Dickin teksteihin.

 Blade Runner (1982)
 Total Recall – unohda tai kuole (1990) 
 Screamers (1995)
 Truman Show (1998)
 Impostor (2000)
 Minority Report (2002)
 Paycheck (2003)
 Hämärän vartija (2006)
 Next (2007)
 Kohtalon valvojat (2011)
 Total Recall (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Philip K. Dick. Hermenaut.com. 
 Richard Behrens & Allen B. Ruch. Philip K. Dick . The Scriptorium 31.3.2003. 
 Adam Gopnik: Blows Against the Empire. The New Yorker 20.7.2007. 
 Gary Westfahl: Surprising Sci-Fi Soul Brothers: Robert A. Heinlein and Philip K. Dick. Locus 1.3.2005. 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Yhdysvaltalaiset novellikirjailijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Hugo-palkinnon saajat