joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Teiskon radio- ja televisioasema

Teiskon radio- ja televisioasema on Digitan hallinnoima päälähetinasema (vrt. täytelähetinasema) Tampereen Kämmenniemessä entisen Teiskon kunnan alueella. Maston korkeus on 325 metriä. Masto on Tampereen korkein rakennelma.

Taajuudet

Digitaalinen televisio: 
Kanavanippu A

Taajuuskanava / Taajuus, K34/578 MHz
 Yle TV1
 Yle TV2
 MTV3
 Nelonen
 Yle Teema & Fem
 AVA
 Estradi
Kanavanippu B

Taajuuskanava / Taajuus, K43/650 MHz
 Discovery
 MTV
 Ruutu+ Dokkarit
 C More First
 C More Series
 Nick Jr.
 Investigation Discovery
 Animal Planet
 C More Hits
 Viasat History
 DNA-infokanava
 DNA-infokanava 2
Kanavanippu C

Taajuuskanava / Taajuus, K44/658 MHz
 TV5
 Kutonen
 TLC
 FOX
 Frii
 Aito Iskelmä Harju & Pöntinen
 Viacom channel
 National Geographic
Kanavanippu E

Taajuuskanava / Taajuus, K46/674 MHz
 Sub
 Liv
 Jim
 Hero
 AlfaTV
 0700 1 1111 deitti
Kanavanippu F

Taajuuskanava / Taajuus, K24/498 MHz
 C More Max
 C More Juniori
 Eurosport
 Ruutu+ Urheilu 1
 Ruutu+ Urheilu 2
 Ruutu+ Leffat ja Sarjat
 Ruutu+ Lapset
 Disney Channel
 C More Sport 1
 Viasat Jalkapallo
 Viasat Jääkiekko
 Viasat Sport
 Viasat Hockey
 Viasat Urheilu
 Viasat Golf
 Eurosport 2
 National Geographic Wild
 Disney Junior
 Disney XD
 C More Sport 2
 Ruutu+ Urheilu 3
 Ruutu+ Urheilu 4
 Ruutu+ Urheilu 5
 Ruutu+ Urheilu 6
 Ruutu+ Urheilu 7
 Ruutu+ Urheilu 8
 Viasat NHL Xtra 1
 Viasat NHL Xtra 2
 Viasat NHL Xtra 3
 Viasat NHL Xtra 4
 Viasat NHL Xtra 5
 Viasat NHL Xtra 6
 Viasat NHL Xtra 7
 Viasat NHL Xtra 8
 Viasat Film Premiere
 Hustler
 Blue Hustler

Analoginen televisio 
Analogiset lähetykset asemalta päättyivät koko muun Suomen tavoin 1.9.2007 kello 4.00.

Radio:

Lähteet

Aiheesta muualla 
Radiomap.eu: Tampere Radioasemat (mm. maston koordinaatit)

Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Teisko
Radiomastot
Kämmenniemi
Cochabamba (departementti)

Cochabamba () on yksi Bolivian yhdeksästä departementistä. Se sijaitsee maan keskiosassa rajautuen etelässä Chuquisacan ja Potosín departementteihin, lännessä Ouron ja La Pazin departementteihin, pohjoisessa Benin departementtiin ja idässä Santa Cruzin departementtiin. Cochabamba on pinta-alaltaan 55 631 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 861 900.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bolivian departementit
Minarelli AM6

Minarelli AM6 on Minarellin valmistama nestejäähdytteinen yksisylinterinen 6-vaihteinen kaksitahtimoottori. Sen iskutilavuus on 49 kuutiosenttimetriä. Sylinterin halkaisija on 40,30 mm ja iskun pituus 39 mm. Minarelli AM6 -moottoria käytetään useissa mopoissa, kuten esimerkiksi Aprilia RX:ssä (ennen 2005), Yamaha DT:ssä, Rieju MRT/MMR:ssä, Kawasaki SM50:ssä, MBK X-Limitissä, Peugeot XPS:ssä, Beta RR 50:ssä, Drac SM 50:ssä, Motorhispania Furiassa ja Fantic Motor caballero 50:ssä.

Mopot
La Pazin departementti (Bolivia)

La Pazin departementti () on yksi Bolivian yhdeksästä departementista. Se sijaitsee maan länsiosassa rajautuen lounaassa Chileen, lännessä Peruun, pohjoisessa Pandon departementtiin, idässä Benin ja Cochabamban departementteihin ja etelässä Oruron departementtiin. Bolivian ja Perun rajalla sijaitseva Titicaca-järvi sijaitsee osittain departementin alueella, samoin matkailukohteena suosittu Copacabanan pikkukaupunki. La Pazin departementti on kooltaan 133 985 neliökilometriä ja se on väkiluvultaan maan suurin departementti. Sen asukasluku oli vuonna 2010  2 839 900. Departementin pääkaupunki on maan hallinnollinen kaupunki La Paz, jonka asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 835 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bolivian departementit
Pando

Pando () on yksi Bolivian yhdeksästä departementistä. Departementti on nimetty Bolivian entisen presidentin José Manuel Pandon (1899-1905) mukaan. Se sijaitsee maan pohjoisosassa rajautuen lännessä Peruun, pohjoisessa Brasiliaan, idässä Benin departementtiin ja etelässä La Pazin departementtiin. Pando on pinta-alaltaan 63 827 neliökilometriä ja väkiluvultaan Bolivian pienin departementti. Departementin asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 81 200. Pandon pääkaupunki on noin 41 000 asukkaan Cobija.

Pando on Bolivian harvimmin asutuin ja huonojen kulkuyhteyksien vuoksi eristyinein alue, joka sijaitsee maan pohjoisosan viidakkoalueella, Amazonin sademetsässä. Pando kuuluu maan sateisimpaan alueeseen, ja sen ilmasto on kuuma, keskimäärin yli 26 °C. Vaikka alue onkin luonnonvaroiltaan rikas, elää suuri osa sen asukkaista köyhyydessä, johtuen pääosin kulkuyhteyksien puutteesta.

Lähteet 

Bolivian departementit
Jizzaxin alue

Jizzaxin alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin keskiosassa. Alueen pinta-ala on 21 179 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 1 107 800 asukasta. Alueen pääkaupunki on Jizzax. Jizzaxin alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstaniin, idässä Sirdaryon alueeseen, etelässä Tadžikistaniin ja lännessä Navoiyn ja Samarkandin alueisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jizzaxin alueen kotisivut

Uzbekistanin alueet
Tunturien hiekkapaljastuma

Tunturien hiekkapaljastuma on tunturialueiden luontotyyppi, jossa on tuulieroosion paljastamia hiekkapintoja. Ne ovat syntyneet harjumuodostumiin, dyyneihin tai muihin hiekkakerrostumiin. Ne vaihtelevat kooltaan pienistä kasvittomista aukoista laajoihin deflaatioaltaisiin.. Hiekkapaljastumia on esimerkiksi Enontekiön Pöyrisjärven pohjoispuolelle, Munnikurkkilassa, Hietatievoilla, Melajärvellä ja Leppäjärvellä, ja Inarissa Kaamasen lähellä, Iijärvellä ja Kielajoella.. Näitä on Suomen lapissa yhteensä muutama neliökilometri-10 km2.

Kasvipeite

Hiekkapaljastumia ympäröivä kasvillisuustyyppi on monesti tunturikoivikko tai tunturikangas, mutta tunturipaljakalla hiekkapaljastumia ei yleensä esiinny.
Hiekkapaljastumat ovat joko kasvittomia tai kasvipeite on laikkuinen. Kasvipeite riippuu tuulen kulutuksen voimasta. Hiekkapaljastumien kasvit kestävät hyvin kuivuutta, ja niissä kasvaa muun muassa kataja ja erilaiset varvut. Joskus on vaivaiskoivua ja kurjenkanervaa. Heinistä yleisin on lampaannata. Jäkälistä kasvaa muun muassa poronjäkälää ja sammalista kulosammalta ja hietikkotierasammalta. Enontekiön Hietatievojen deflaatioaltaassa kasvaa matalaa pöytämäistä katajaa ja yleisten tunturivarpujen lisäksi muun muassa juolukkaa (Vaccinium uliginosum). Muita tälle alueelle tyypillisiä kasveja ovat pikkutervakko (Lychnis alpina), rantavehnä (Leymus arenarius), tunturivihvilä (Juncus trifidus) ja kultapiisku (Solidago virgaurea).

Deflaatiolataat, dyynit 
Suomen Lapin hiekkapaljastumien hiekka on muodostunut jääkauden aikana, jolloin oli laajoja alueilla kylmää ja kuivaa. Monet nykyisistä hiekkapaljastumista laajenivat pienen jääkauden 1500–1700-luvuilla. Hiekkapaljastumien hiekka kasautuu koko ajan uudelleen paljastumien reunoilla. Enontekiön Munnikurkkion 14 hehtaarin deflaatioalueella on myös yksi niin sanottu vaeltava dyyni, ja joitain aktiivisia dyynejä on myös Kaamajoen laaksoissa.

Deflaatioallas kuluu noin pari senttiä vuodessa siihen asti, kun tuuli on kaivanut altaan pohjaveden pintaan kosteaan maahan tai sorakerrokseen asti. Deflaatioallas voi myös kulua niin syväksi, että syvyys jarruttaa tuulta niin paljon, ettei se pysty viemään altaasta hiekkaa.

Lähteet

Viitteet 

Biotoopit
Eoliset muodostumat
Tunturipaljakka
Hiekka
Uusateismi

Uusateismi on länsimainen 2000-luvun ateistisen uskontokritiikin suuntaus. Sille on tyypillistä yleismaailmallisten ihmisoikeuksien korostaminen ja luonnontieteisiin nojautuminen. Uusateistien mukaan tukeutuminen yliluonnollisiin olentoihin ei tarjoa hyviä perusteluja moraalille tai tiedonhankinnalle.

Tunnettuja edustajia
Tunnetuimpia uusateisteja ovat Ayaan Hirsi Ali, Richard Dawkins, Daniel Dennett, Sam Harris, Christopher Hitchens ja Victor J. Stenger, jotka kaikki ovat julkaisseet 2000-luvulla teoksia aiheesta.

Määrittelyjä ja sisältöä
Uusateistit nojaavat vahvasti luonnontieteisiin ja käyttävät tieteen tuloksia ateisminsa perusteluna. Jussi K. Niemelän mukaan tämä erottaa uusateismin perinteisestä ateismista. Toinen ero perinteiseen ateismiin on liikkeen selkeä länsimaisuus, sillä siinä ei ole kyse samasta asiasta kuin Neuvostoliiton pakotetussa uskonnottomuudessa eli tieteellisessä ateismissa. Uusateistit edustavat valistuksen perintöä ja kannattavat yleismaailmallisia ihmisoikeuksia, mukaan lukien uskonnonvapautta.

Uusateistien mukaan uskonto eli tukeutuminen yliluonnollisiin olentoihin ei tarjoa hyviä perusteluja moraalille tai tiedonhankinnalle, vaan paremmin perusteltua on edetä sekulaarin humanismin välineillä.

Uusateismi on lähes kokonaan länsimainen liike. Eräs liikkeen perustavista teoksista on yhdysvaltalaisen Sam Harrisin vuonna 2004 julkaisema Uskon loppu: Uskonto, terrori ja järjen tulevaisuus, jota Harris alkoi kirjoittaa välittömästi syyskuun 2001 terroristihyökkäysten jälkeen. Moni liikkeen jäsenistä onkin islam-kriitikkoja, Harrisin ohella myös Christopher Hitchens, Richard Dawkins ja Ayaan Hirsi Ali. Uusateistit näkevät islamin ongelmallisena nimenomaan silloin, kun se toimii dogmaattisesti myös yhteiskunnan tasolla.

Käsitteen arvostelua
Filosofi ja uskontotieteilijä Matti Kamppisen mukaan uusateismissa uutta on lähinnä se, että samaan aikaan tuli markkinoille useita uskontokriittisiä puheenvuoroja. Termiä on kritisoinut esimerkiksi Tom Flynn, jonka mukaan ”uusateismi” ei ole liike eikä siinä ole mitään uutta, vaan uutta oli se, että suuret kustantamot julkaisivat ateistista materiaalia tunnetuilta henkilöiltä, ja näitä teoksia lukivat miljoonat ihmiset.

Katso myös 
 Ateistinen feminismi
 Bright
 Tieteellinen skeptismi

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Brotherus, Robert: Uusateismi olkinukkena . Vapaa ajattelija 1/2011.
 Taylor, James E.: The New Atheists. The Internet Encyclopedia of Philosophy. 

Ateismi
Paul Gervais

François Louis Paul Gervaise (26. syyskuuta 1816 Pariisi – 10. helmikuuta 1879 Pariisi) oli ranskalainen eläintieteilijä ja paleontologi.

Gervais suoritti Pariisissa tohtorin tutkinnot luonnontieteessä ja lääketieteessä. 1835 hän aloitti paleontologian tutkimuksensa, kun hän pääsi tutkimusapulaiseksi Pariisin Muséum national d’histoire naturellen vertailevan anatomian laboratorioon. 1841 hänet nimitettiin eläintieteen ja vertailevan anatomian professoriksi Montpellier’n yliopistoon, jonka dekaaniksi hänet valittiin 1856.

Vuosina 1848–1852 julkaistiin hänen työnsä Zoologie et paléontologie françaises, joka täydensi Georges Cuvierin ja Henri Marie Ducrotay de Blainvillen paleontologisia kirjoituksia. Toinen painos julkaistiin 1859. Vuonna 1865 Gervais nimitettiin Sorbonnen yliopiston eläintieteen professoriksi. Tästä virasta hän luopui, kun hänet 1868 nimitettiin Pariisin Muséum national d’Histoire naturellen vertailevan anatomian professoriksi.

Muita Gervaisin teoksia olivat neliosainen Histoire naturelle des insectes (1836–1847) yhdessä Charles Athanase Walckenaerin kanssa, Histoire naturelle des Mammifères (1853), Zoologie médicale (1859) yhdessä Pierre-Joseph van Benedenin kanssa, Recherches sur l’ancienneté de l’homme et la période quaternaire (1867), Zoologie et Paléontologie générales (1867) ja Ostéographie des cétacés vivants et fossiles (1869) yhdessä van Benedenin kanssa.

Hyönteisten ohella Gervais tutki myös muita eläimiä. Linnuista hän nimesi muun muassa kuubansmaragdikolibrin (Chlorostilbon ricordii) ja harmaahuppusirkun (Phrygilus gayi).

Lähteet 

Ranskalaiset paleontologit
Ranskalaiset eläintieteilijät
Ranskalaiset ornitologit
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1816 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Josef Lefko

Josef Lefko (17. tammikuuta 1904 – 28. syyskuuta 2001) oli suomalainen jääpallomaalivahti ja Suomen juutalaisyhteisön vaikuttaja.

Lefko pelasi jääpalloa helsinkiläisseura Kiffenissä, jonka edustusjoukkueen maalivahtina hän aloitti vuonna 1926 oltuaan sitä ennen seuran juniori. Hän pelasi kahdentoista kauden ajan lajin SM-sarjassa ja oli voittamassa kolmea SM-hopeaa, vuosina 1926, 1930 ja 1932, sekä yhtä SM-pronssia, vuonna 1931. Lefko edusti Suomen jääpallomaajoukkuetta seitsemässä ottelussa aikana, jolloin maaotteluita pelattiin harvoin. Häntä on pidetty myöhemmin yhtenä Suomen kaikkien aikojen parhaista jääpallomaalivahdeista.

Lefko toimi lähes kuudenkymmenen vuoden ajan Helsingin juutalaisen seurakunnan luottamus- ja johtotehtävissä, muun muassa seurakunnan puheenjohtajana. Hän oli mukana myös sotaveteraanitoiminnassa. Hän oli perustamassa toisen maailmansodan aikana juutalaisten aseveliyhdistystä ja myöhemmin, 1970-luvulla, hän oli yksi Suomen juutalaiset sotaveteraanit -yhdistyksen perustajista.

Lefko oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja hän työskenteli turkisteollisuuden parissa. Hän toimi Helsingin Turkisteollisuus -yrityksen toiminnanjohtajana ja vaikutti alan etujärjestöissä.

Lefkon puoliso oli näyttelijä Hanna Taini, jonka kanssa hänellä oli kolme tytärtä.

Lähteet 

Suomalaiset jääpalloilijat
Suomen juutalaiset
Suomalaiset sionistit
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Setälä

Setälä on suomalainen sukunimi, joka on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aini Setälä (1899–1991), lastenkirjailija ja suomentaja
 Alpo Setälä (1908–1979), eversti, joka toimi Sotakorkeakoulun johtajana
 Annikki Setälä (1900–1970), lasten- ja nuortenkirjailija
 Antti Setälä (s. 1976), juristi ja vapaapainija
 Edvard Setälä (1874–1948), pienviljelijä ja kansanedustaja (SDP)
 Eemil Nestor Setälä (1864–1935), kielen- ja kansanrunoudentutkija, poliitikko ja valtioneuvos
 Erkki Setälä (1917–2013), kenraaliluutnantti
 Helmi Setälä (o.s. Krohn, 1871–1967), kirjailija, suomentaja,  kirjallisuuskriitikko, päätoimittaja ja kustannustoimittaja
 Jukka Setälä (s. 1967), sisustusarkkitehti
 Kai Setälä (1913–2006), patologian professori
 Maija Setälä (s. 1968), valtio-opin professori
 Mikko Setälä, investointipankkiiri ja kirjailija
 Pekka Setälä (s. 1990), koripalloilija
 Petter Setälä (s. 1964), jalkapalloilija
 Päivi Setälä (1943–2014), historiantutkija
 Rauno Setälä (1939–1975), toimittaja ja kulttuurivaikuttaja
 Risto Setälä (1924–2015), kenraalimajuri ja varanotaari
 Salme Setälä (1894–1980), asemakaava-arkkitehti, kirjailija ja suomentaja
 Sirkka Setälä (1896–1988), lastenkirjailija
 Veijo Setälä (s. 1965), kuvataiteilija ja kuvanveistäjä
 Vilho Setälä (1892–1985), toimittaja, valokuvaaja, tiedemies, tietokirjailija ja kulttuurivaikuttaja.
Henkilökohtainen oppimisympäristö

Henkilökohtainen oppimisympäristö on oppimisympäristö, jossa oppilas hallitsee omaa oppimistaan. Henkilökohtaisessa oppimisympäristössä:
 oppilas asettaa itselleen oppimistavoitteet
 oppilas hallitsee oppimisensa sisältöä ja prosessia
 oppilas kommunikoi toisten kanssa oppimisprosessinsa aikana

PLE (Personal Learning Environment) voi muodostua yhdestä tai useammasta alijärjestelmästä: se voi olla sovellusohjelma yhdellä koneella tai www-pohjainen sovellus.

PLE-ympäristöön voidaan integroida monia "Web2.0"-teknologioita kuten blogeja, wikejä, RSS-syötteitä, Twitter, Facebook jne. Stephen Downes on kuvannut PLE:tä näin "... yksi noodi nettisisällöissä, yhdistettynä muiden opiskelijoiden käyttämiin noodeihin ja sisällöntuotantojärjestelmiin. Tulos ei ole instituution ylläpitämä järjestelmä, vaan henkilökohtainen oppimiskeskus, jossa sisältöjän uudelleenkäytetään ja -järjestetään opiskelijan omien tarpeiden ja mielenkiinnon mukaan. Tulos ei todellakaan ole yksittäinen sovellus, vaan kokoelma yhteensopivia sovelluksia, kyseessä on ympäristö, ei niinkään järjestelmä."

PLE-konsepti sisältää tärkeän integraation formaalin ja informaalin oppimisen episodien muuttumisen yhdeksi osaamiseksi. Sosiaalinen verkosto voi rikkoa institutionaaliset rajat. Ja verkon protokollien käyttö integroi joukon resursseja henkilökohtaisesti hallittuun tilaan.

PLE on varsin uusi termi ja se tuo viimeisen näkökulman E-oppimiseen, jonka juuret juontavat vanhoihin järjestelmiin kuten Colloquia, ensimmäiseen peer-to-peer www-palveluun ja Ali Jafarin Epsilen-ympäristön ilmiöön ja
Dave Toshin sekä Ben Werdmullerin Elgg-järjestelmään ja Pebble Learningin kehittämään PebblePADiin. Nämä vaihtoehtoiset järjestelmät kehitettiin samaan aikaan oppimisjärjestelmän Learning Management System, joka on institutionaalisesti keskitetty oppimisen näkökulmasta toisin kuin PLE.

Lähteet

en:Personal Learning Environment
Oppimisalusta
Jussi-palkinnot 1969

Jussi-gaala 1969 järjestettiin 22. helmikuuta 1969 Yleisradion TV1:n keskusteluohjelmassa Jatkoaika. Kyseessä oli toinen televisioitu Jussi-palkintojen jakotilaisuus. Jussit jaettiin televisio-ohjelman tyylin mukaisesti keskustelupaneelin yhteydessä aiheena suomalainen elokuva. Illan emäntänä ja isäntänä olivat Lenita Airisto ja Hannu Taanila. Paneelissa istuivat Paula Talaskivi, Peter von Bagh, Timo Bergholm, Erik Blomberg, Jörn Donner ja Edvin Laine.

Tilaisuudessa palkittiin vuoden 1968 ensi-illat. Eniten Jusseja sai Täällä Pohjantähden alla, joka palkittiin parhaasta ohjauksesta, lavastuksesta ja miesnäytteljästä. Lisäksi Väinö Linna sai erikois-Jussin "kansallisesti merkittävän aihemaailman tuomisesta suomalaiseen elokuvaan". Risto Jarva sai parhaan tilauselokuvan Jussin dokumentista Nainen ja yhteiskunta.

Voittajat

Kunniamaininnat
 16 kotimaista kunniakirjaa 
 15 kunniakirjaa ulkomaiselle elokuvalle

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jussi Awards 1969 (IMDb.com) (englanniksi)

1969
1969
MegaCharts

MegaCharts julkaisee viikoittaiset viralliset musiikkilistat Alankomaissa. Näistä tunnetuimmat ovat Mega Top 50 ja Single Top 100 (singlet) ja Mega Album Top 100 (albumit).

Toinen Alankomaiden singlelista, Dutch Top 40, on Stichting Nederlandse Top 40 -nimisen yrityksen kokoama, mutta yritys käyttää listansa kokoamisessa MegaChartsin tietoja.

Mega Top 50 ja Dutch Top 40 -listojen järjestys määräytyy singlejen myynnin lisäksi myös niiden radiosoittoon, Single Top 100 -lista perustuu sen sijaan vain myyntiin.

Mega-listat

Singlet 
 Mega Top 50
 Single Top 100
 Mega Dance Top 30
 Top 30 dance records
 Mega Airplay Top 50

Albumit 
 Mega Album Top 100
 Mega Verzamelalbum Top 30

Aiheesta muualla 
 Dutchcharts.nl (MegaChartsin listat)
 Dutch Top 40 (Stichting Nederlandse Top 40:n singlelista)

MegaCharts
MegaCharts
Fernando Tambroni

Fernando Tambroni Armaroli (25. marraskuuta 1901 – 18. helmikuuta 1963) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä neljän kuukauden ajan vuonna 1960. Sitä ennen hän toimi sisäministerinä 1955–1959 ja valtiovarainministerinä 1959–1960. Hän edusti kristillisdemokraattista puoluetta.

Sisäministerinä ollessaan Tambroni päätti kampanjasta, jolla mafian vaikutusta Calabriassa pyrittiin pienentämään järestelmällisillä ratsioilla kuuluisan poliisipäällikkö Carmelo Marzannin johdolla. 

Tambroni joutui eroamaan pääministerin paikalta, kun äänestäjät hurjistuivat siitä että hän antoi uusfasistisen Italian sosiaalisen liikkeen järjestää juhlansa Genovassa, joka oli ollut fasistien vastaisen vastarintaliikkeen keskeisiä kaupunkeja.

Lähteet 

Italian pääministerit
Italialaiset kristillisdemokraattiset poliitikot
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
127 tuntia

127 tuntia (127 Hours) on Danny Boylen käsikirjoittama ja ohjaama seikkailuelokuva vuodelta 2010. Elokuvan pääosaa näyttelee James Franco. Boylen lisäksi elokuvaa oli kirjoittamassa Simon Beaufoy. Elokuvan tuottajina olivat Christian Colson ja John Smithson.

Elokuva perustuu vuorikiipeilijä Aron Ralstonin omaelämäkertaan Kiven ja kovan paikan välissä. Vuonna 2003 Ralstonin käsi jäi jumiin siirtolohkareen ja kallionseinämän väliin Robbers Roostissa, Utahissa. Hän oli loukussa yli viisi vuorokautta, mutta selviytyi lopulta amputoimalla kätensä tylsällä veitsellä.

Elokuvan musiikin on säveltänyt A. R. Rahman, joka sävelsi musiikin myös Boylen edelliseen elokuvaan Slummien miljonääri. Elokuva sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja sai kuusi Oscar-ehdokkuutta muun muassa parhaan elokuvan ja parhaan miespääosan kategorioissa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuoden 2010 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Danny Boylen ohjaamat elokuvat
Elämäkertoihin ja muistelmiin perustuvat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Leo Turunen

Leo Oskar Turunen (28. kesäkuuta 1919 – 28. huhtikuuta 1989) oli suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja jääpalloilija.

Hyökkääjänä ja puolustajana jalkapalloa pelannut Turunen edusti urallaan Susia 1940–1941 ja 1945–1948, Helsingin Jalkapalloklubia 1943–1944 ja Tampereen Ilves-Kissoja 1949–1951. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilves-Kissoissa 1950. Kaikkiaan Turunen pelasi yhdeksän kauden aikana 115 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 37 maalia. Hän oli mestaruussarjan paras maalintekijä kaudella 1943–1944. Turunen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1940–1950 yhteensä 11 maaottelua.

Urheilutoimittajain liitto valitsi Turusen ensimmäiseksi vuoden jalkapalloilijaksi 1947.

Jääpalloa Turunen pelasi muun muassa Susissa ja Ilves-Kissoissa. Jääpallomaajoukkuetta hän edusti kuudessa A-maaottelussa.

Turunen pelasi myös jääkiekkoa yhden kauden ajan SM-sarjassa KIF:n joukkueessa 1942–1943.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jääpalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Järvikylä (Espoo)

Järvikylä () on Espoon ja Kirkkonummen rajalla sijaitseva kylä.

Järvikylä on Espoonkartanon osa-alue ja kylä kuuluu Suur-Kauklahteen.

Järvikylän alueella on kuvattu useita suomalaisia elokuvia sekä sarjoja.

Katso myös
 Espoon kyläjako

Aiheesta muualla 
Kauklahden historia, Osa 3
Kauklahden historia
Järvikylä, Google Maps
Tukiasema Järvikylässä

Espoon kylät
Espoonkartano
Navoiyn alue

Navoiyn alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin keskiosassa. Alueen pinta-ala on 109 375 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 845 300 asukasta. Alueen pääkaupunki on Navoiy. Navoiyn alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstaniin, idässä Jizzaxin alueeseen, etelässä Samarkandin, Qashqadaryon ja Buharan alueisiin sekä lännessä Karakalpakian tasavaltaan. Kyzylkumin autiomaa vie suuren osan alueen pinta-alasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Navoiyn alueen kotisivut 

Uzbekistanin alueet
Moreno

Moreno on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Ariadna Chueca Moreno (s. 1991), espanjalainen koripalloilija ja koripallotuomari
 Alberto Moreno (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija
 Alejandro Moreno (s. 1979), venezuelalainen jalkapalloilija
 Álex Moreno (s. 1993), espanjalainen jalkapalloilija
 Antonio Moreno (1887–1967), espanjalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja
 Antonio Moreno Casamitjana (s. 1927), chileläinen katolinen arkkipiispa 
 Antonio Montero Moreno (1928–2022), espanjalainen katolinen arkkipiispa
 Belita Moreno (s. 1949), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Catalina Sandino Moreno (s. 1981), kolumbialainen näyttelijä
 Chino Moreno (s. 1973), yhdysvaltalainen laulaja ja kitaristi
 Daniel Moreno (s. 1981), espanjalainen maantiepyöräilijä
 David López Moreno (s. 1982), espanjalainen jalkapalloilija
 Federico Moreno Torroba (1891–1982), espanjalainen säveltäjä
 Gabriel García Moreno (1821–1875), Ecuadorin presidentti
 Gerard Moreno Balagueró (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija
 Gladys Moreno (1933–2005), bolivialainen laulaja
 Héctor Moreno (s. 1988), meksikolainen jalkapalloilija
 Jacob Levy Moreno (1889–1974), itävaltalais-yhdysvaltalainen psykiatri, sosiaalipsykologi, kouluttaja, psykodraaman ja sosiometrian kehittäjä
 Joan Moreno (s. 2000), espanjalainen ratameloja
 José Luis Moreno (s. 1991), espanjalainen jalkapalloilija
 José Luis Ortiz Moreno (s. 1967), espanjalainen tähtitieteilijä
 Juan Carlos Moreno (s. 1975), espanjalainen jalkapalloilija
 Juan Gutiérrez Moreno, Juanito (s. 1976), espanjalainen jalkapalloilija
 Juan Manuel Moreno (s. 1970), espanjalainen poliitikko
 Juanfran Moreno (s. 1988), espanjalainen jalkapalloilija
 Lenín Moreno (s. 1953), Ecuadorin varapresidentti
 Luis Moreno Mansilla (1919–2012), espanjalainen arkkitehti
 Mario Moreno-Reyes, taiteilijanimi Cantinflas (1911–1993), meksikolainen elokuvakoomikko
 Marcelo Martins Moreno (s. 1987), bolivialainen jalkapalloilija
 Marcos Moreno, venezuelalainen näyttelijä
 Omar Moreno Palacios (1938–2021), argentiinalainen kansanlaulaja-lauluntekijä, kitaristi ja gaucho
 Querubín Moreno (s. 1959), kolumbialainen kilpakävelijä
 Rafael Moreno, Pichichi (1892–1922), espanjalainen jalkapalloilija
 Rafael Moreno Valle Rosas (1968–2018), meksikolainen poliitikko
 Rita Moreno (s. 1931), puertoricolainen näyttelijä
 Robert Moreno (s. 1977), espanjalainen jalkapallovalmentaja
 Roberto Moreno (s. 1959), brasilialainen autourheilija
 Rodrigo Moreno (s. 1991), brasilialais-espanjalainen jalkapalloilija
 Samuel Moreno Rojas (s. 1960), kolumbialainen poliitikko, Bogotán pormestari
 Thaisa de Moraes Rosa Moreno (s. 1988), brasilialainen jalkapalloilija
 Yipsi Moreno (s. 1980), kuubalainen moukarinheittäjä.

Muita merkityksiä 

 Azúcar Moreno, espanjalainen naisduo
 ARA Moreno, Argentiinan laivaston taistelulaiva 1915-1956
Tonislav Hristov

Tonislav Hristov (s. 18. joulukuuta 1978 Vratza, Bulgaria) on bulgarialainen, Suomessa työskentelevä elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut useita dokumentteja YLEn Asiaohjelmille. Hristovin ensimmäinen pitkä dokumenttielokuva Sinkkuelämän säännöt esitettiin DocPoint-festivaalilla 2011 ja se tuli elokuvateattereihin 1.4.2011.

Hristovin ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva Laupias Taksikuski tulee ensi-iltaan 2023.

Filmografia 
 Viisi dokumenttia YLE TV1 Asiaohjelmat/Basaarille (Metron ääni, Glamour, Mummot ja Papat, Matkalla,  Parempi elämä) (2004–2008) 
 Seitsemän lyhytdokumenttia YLE TV1 Asiaohjelmat/Mundolle (2005–2007)
 Hercules (2005) 
 Perhe (2008)
 Virtual Love (YLE TV1 Asiaohjelmat/Tositarina) (2009) 
 Sinkkuelämän säännöt (2011)
 Love & Engineering – Rakkauden insinöörit (2014)
 Hyvä postimies (2016)
 Veeran maaginen elämä (2019)
 Laupias taksikuski (2023)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tonislav Hristov YLE Mundon sivuilla
Haastattelu, Hufvudstadsbladet 26.1.2011
Corkin elokuvajuhlat
Hercules
Family Fortune
Haastattelu bTV:lle

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Glukosinolaatit

Glukosinolaatit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät typpeä ja rikkiä. Kasvit tuottavat niitä glukoosista ja eräistä aminohapoista. Niitä on melkein kaikissa ristikukkaismaisten lahkon kasveissa (kuten Brassicaceae, Capparidaceae ja Caricaceae), mutta myös suvun Drypetes (heimo Euphorbiaceae) kasveissa.

Koska glukosinolaatteja sisältävien  viljelyskasvien käyttö eläinten pääasiallisena rehuna on osoittautunut haitalliseksi, on risti­kukkaisiin kuuluvista viljelys­kasveista kuten rypsistä jalostettu lajikkeita, joissa on hyvin vähän glukosinolaatteja, esimerkiksi rypsi.

Glukosinolaatteihin kuuluu muun muassa sinigriini, joka aiheuttaa kypsennettyyn kukkakaaliin ja ruusukaaliin kitkeryyttä.

Suuria määriä glukosinolaatteja sisältävät kasvit ovat toisaalta kiinnostavia, sillä niistä saatuja aineita voidaan käyttää luontaisina tuhoeläinten torjujina ja niitä tutkitaan syövän hoidossa. Tunnetuin esimerkki on parsakaalin sulforafaani. Tätä tietoa ei kuitenkaan ole vahvistettu tieteellisesti. Kaalien suvun kasvit sisältävät runsaasti glukosinolaatteja, joita voidaan hydrolysoida myrosinaasi-entsyymin tai suolistoflooran avulla isotiosyanaateiksi, jotka alustavien koeputkitutkimuksien mukaan saattavat aiheuttaa soluja suojaavien entsyymien eritystä. Näiden havaintojen perusteella on aihetta arvioida parsakaalinversovalmisteen suojaavia vaikutuksia kliinisissä kokeissa naisille, joilla on rintasyöpäriski.

Glukosinolaateilla tiedetään olevan suurina annoksina myrkyllisiä vaikutuksia sekä ihmisille että eläimille.

Lähteet

Aiheesta muualla
Maatalouden tutkimuskeskuksen julkaisuja. Sarja A 90 : Kasviperäiset biomolekyylit - glukosinolaatit MTT
CODA-CERVA, Veterinary and Agrochemical Research Centre: Glucosinolates  

Kasvifysiologia
Ravinto-oppi
Laguna Colorada

Laguna Colorada on matala suolajärvi Bolivian kaakkoisosassa. Se kuuluu Eduardo Avaroan suojelualueeseen ja sijaitsee hyvin lähellä Chilen rajaa. Järvi on pinta-alaltaan noin 60 neliökilometriä ja keskimäärin 50 senttimetriä syvä. Järven suolapitoisuus on korkea, ja sen punertava väri johtuu järven mineraalipitoisissa vesissä elävän levän ja planktonin pigmentistä.

Laguna Colorada toimii flamingojen parittelupaikkana. Järvessä kasvava levä tarjoaa ruokaa harvinaiselle punanflamingolle. Järven alueella elää myös vähemmissä määrin andienflamingoja ja chilenflamingoja, sekä noin 50 muuta lintulajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bolivian järvet
Suolajärvet
Laguna Verde

Laguna Verde on Bolivian kaakkoisosassa sijaitseva suolajärvi. Järvi kuuluu Eduardo Avaroan suojelualueeseen ja sijaitsee noin 4 400 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella, Altiplanon ylängön lounaisosassa. Järvi sijaitsee 5 920 metriin kohoavan Licancabur-tulivuoren juurella. Ainoastaan kapea kaistale erottaa Laguna Verden sen itäpuolella sijaitsevasta Laguna Blancasta.

Järven vihreän ja sinisen värinen sävy johtuu mineraalipitoisesta sedimentistä, jossa on lyijyä, rikkiä, arsenikkia, kuparia ja kalsiumkarbonaattia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bolivian järvet
Suolajärvet
Sammakonkello

Sammakonkello (Campanula aparinoides) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kellokasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Monivuotinen ja maarönsyllinen sammakonkello kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Rento varsi on tavallisesti yläosastaan haarova. Varren särmissä on pieniä, taapäisiä väkäsiä, jotka tekevät varren karheaksi ja takertuvaksi. Kierteisesti varren ympärillä olevat ruodittomat lehdet ovat pituudeltaan 10–60 mm ja leveydeltään 2–6 mm. Muodoltaan ne ovat tasasoukan suikeita ja matalahampaisia tai lähes ehytlaitaisia. Lehtilaita ja lehden keskisuonen alaosa ovat karheita. Kukinto on yleensä huiskilo, joskus harvoin kukat saattavat olla yksittäin. Avoimen kellomaiset kukat ovat lähes valkoisia ja sinisuonisia. Kukkaperät ovat hentoja ja 5–40 mm pitkiä. Verhiönliuskat ovat noin 2 mm:n pituisia ja puikean kolmiomaisia. Teriö on 5–9 mm pitkä ja syvään liuskainen. Suomessa sammakonkello kukkii heinä-elokuussa, mutta pallomaisessa kodassa olevat siemenet jäävät kypsymättä.

Levinneisyys 
Sammakonkello on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta levinnyt ihmisen mukana Eurooppaan. Suomessa sammakonkello on hyvin harvinainen tulokaslaji, jota tavataan muutamin paikoin Hämeestä. Suomen esiintymät ovat ainoita tunnettuja Pohjoismaissa.

Elinympäristö 
Suomessa sammakonkellon kasvupaikat ovat kosteita niittyjä ja ojia.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Sammakonkello (Campanula aparinoides)
 Kasviatlas 2020: Sammakonkellon (Campanula aparinoides) levinneisyys Suomessa.
 Luontoportti: Sammakonkello (Campanula aparinoides)
 ITIS: Campanula aparinoides 
 United States Department of Agriculture (USDA): Campanula aparinoides 

Kellokukat
Robert Smithson

Robert Smithson (2. tammikuuta 1938 – 20. heinäkuuta 1973) oli yhdysvaltalainen taiteilija, joka tunnetaan maataiteestaan.

Smithson oli yksi ensimmäisistä maataiteilijoista. Hänen tunnetuin teoksensa on Spiral Jetty Utahin Isolla Suolajärvellä vuonna 1970. Se koostuu spiraalimaisesti etenevästä polusta, jonka oli 475 metriä pitkä ja 4,57 metriä leveä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Robert Smithsonin kotisivu. 
 Hanna Johansson: Maataide, luonto ja liikkuva kuva

Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Rotox

Rotox oli suomalainen yhtye, joka teki albumin Hi-Hat-levymerkille. Yhtye hajosi vuoden kuluttua perustamisen jälkeen.

Kokoonpano
 Eero Raittinen, (laulu)
 Eero Lupari, (kitara)
 Uppe Siitonen, (basso)
 Upi Sorvali, (rummut)

Diskografia
 Etsikko (1976)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Ylen Elävä arkisto: Rotox funkkasi tukevasti, Loiri congasi mukana

Suomalaiset yhtyeet
Ramsundin laivastotukikohta

Ramsundin laivastotukikohta (Ramsund orlogsstasjon, ROS) on  1913 perustettu Norjan laivaston huoltotukikohta Pohjois-Norjassa Tjeldsundin kunnassa. Se on yksi kolmesta merkittävästä työnantajasta. 

Tukikohdassa on 200 työpaikkaa lähinnä siviilityöntekijöille Ramsundissa, Harstadissa ja Sortlandissa. 

Norjan laivasto
Tjeldsund
Norjan rakennukset ja rakennelmat
Michel Vaucaire

Michel Vaucaire (1904–1980) oli ranskalainen sanoittaja. Hän oli tiiviissä yhteistyössä säveltäjä Charles Dumontin kanssa. He tekivät muun muassa Edith Piafille laulun Non, je ne regrette rien.

Hänen vaimonsa oli laulaja Cora Vaucaire.

Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Ranskalaiset henkilöt
Sanoittajat
Heliumplaneetta

Heliumplaneetta on hypoteettinen planeettatyyppi, joka voisi syntyä, jos pieni valkoinen kääpiö menettäisi massaansa. Tavalliset kaasuplaneetat kuten Jupiter ja Saturnus koostuvat usein pääasiassa vedystä, helium taas on toissijainen ainesosa. Heliumplaneetan syntyessä puolestaan helium olisi voinut korvata vedyn.

Planeettatyypit
Kulhon koulu

Kulhon koulu on Pohjois-Karjalassa Kontiolahden Kulhon kylässä Rekilammen rannalla sijaitseva alakoulu. Koulussa on noin 130 oppilasta ja noin kymmenen opettajaa. Koulu sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Joensuusta ja noin 20 kilometrin päässä Kontiolahden kuntakeskuksesta. Koulussa on oppilaskunta ja koulun yhteydessä toimii esikoulu.

Historia 
Koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1928 ja koulussa oli aluksi vain kaksi opettajaa.

Vuonna 1963 koulua laajennettiin rakentamalla kouluun keittiö ja laajentamalla luokkatiloja. Koulu peruskorjattiin 1990-luvulla. Peruskorjauksen yhteydessä koulu sai uuden lisärakennuksen, johon kuului liikuntasalo. Vuonna 2006 koulua laajennettiin vielä rakentamalla lisäksi neljä uutta luokkahuonetta sekä tilat tietotekniikalle, terveydenhoitajalle ja lääkärille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kulhon koulun kotisivut
Peda.net: Kulhon koulu

Kontiolahti
Suomen peruskoulut
Ojakaali

Ojakaali (Lythrum portula, syn. Peplis portula) on vaatimaton kosteikkokasvi, jota tavataan lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on harvinainen ja luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.

Ulkonäkö ja koko 
Yksivuotinen ojakaali kasvaa 3–25 cm korkeaksi. Kalju varsi on rento ja tyviosasta juurehtiva. Vihreät tai punaruskeat lehdet ovat varressa vastakkain ja muodoltaan vastapuikeita tai kapean vastapuikeita. Lehdet ovat 0,5–2 cm pitkiä, lehden lapa on ruotia pidempi. Pienet, perättömät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Kukkapohjus on kellomainen. Pitkään säilyvät verholehdet ovat suippoja, teriö puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Ojakaali kukkii Suomessa heinä-elokuussa.

Levinneisyys 
Ojakaalia tavataan lähes koko Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Venäjän keskiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Islannista laji puuttuu. Ojakaalia tavataan harvinaisena myös Pohjois-Afrikasta sekä Pohjois-Amerikassa Kaliforniasta, jossa se ei kuitenkaan ole alkuperäislaji. Suomessa ojakaalia kasvaa harvinaisena Etelä- ja Kaakkois-Suomessa noin Pori–Tampere–Lappeenranta-linjan korkeudelle saakka.

Elinympäristö 
Ojakaali kasvaa märällä maalla tai matalassa vedessä teillä, ojissa, lammikoissa sekä järvien ja jokien rannoilla. Laji on Suomessa viime vuosikymmeninä nopeasti harvinaistunut.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Toim. Rassi, Pertti & Hyvärinen, Esko & Juslén, Aino & Mannerkoski, Ilpo. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki 2010.
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Ojakaalin levinneisyys Suomessa.
 ITIS: Lythrum portula 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lythrum portula 

Rantakukkakasvit
Suomen vaarantuneet kasvit
Aulis Vahtonen

Aulis Kullervo Vahtonen (27. tammikuuta 1929 Turku – 1995) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä pelannut Vahtonen edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1946–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1949. Kaikkiaan Vahtonen pelasi seitsemän kauden aikana 86 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 17 maalia. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1952.

Vahtonen pelasi jalkapallon lisäksi jääkiekkoa SM-sarjassa 6 ottelua TPS:n joukkueessa kaudella 1947-1948.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Atlantismi

Atlantismi on aate, joka pyrkii läheiseen yhteistyöhön Länsi-Euroopan ja Pohjois-Amerikan maiden, erityisesti Kanadan ja Yhdysvaltain välillä varsinkin politiikkaa, taloutta ja puolustusta koskevissa asioissa. Tarkoituksena on pitää yllä osallistuvien maiden turvallisuutta ja suojella niitä yhdistäviä arvoja, ”demokratiaa, yksilönoikeuksia ja lakia.”

Atlantismin kannattajaa kutsutaan atlantistiksi.

Nimi juontuu Atlantin valtamerestä, joka erottaa tai yhdistää kaksi maanosaa. Atlantismi on etäällä kontinentalismista.

Tunnettuja atlantisteja ovat Britannian entiset pääministerit Tony Blair ja Gordon Brown sekä Zbigniew Brzezinski ja Javier Solana. Nato on atlantistinen organisaatio ja F-35-hävittäjälentokone on atlantistinen projekti. Useilla Itä-Euroopan maiden, kuten Puolan ja Romanian, johtajilla on voimakkaita atlantistisia näkemyksiä.

Erään WikiLeaks-vuodon mukaan Suomi olisi tehnyt salaiset vaihtokaupat muun muassa Israelin kanssa YK:n turvallisuusneuvoston vaihtuvasta jäsenyydestä. Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön tekemän raportin mukaan Suomi pyrkii hankkimaan ääniä eritoten YK:n pieniltä valtioilta. Raporttiin on lisätty loppukommentti, ettei ulkoministeri Alexander Stubbia sotkettaisi mihinkään YK-haihattelijaan: ”Huolimatta laskelmoidusta vetoomuksestaan pienille valtioille Stubb on vakaumuksellinen atlantisti.”

Naton taholta atlantismin on nähty tarjoavan sen jäsenmaille uuden ja positiivisemman kuvan.

Atlantismi koki merkittäviä muutoksia 2000-luvun alussa terrorismin ja Irakin sodan valossa. Huolimatta transatlanttisen turvallisuusmaiseman suurista muutoksista atlantismin on nähty selvinneen erityisenä kansallisena turvallisuussuuntauksena Euroopan poliittisella areenalla ja Naton sisällä.

Katso myös 
 Poliittinen maantiede
 Eurasianismi
 Suomen Atlantti-Seura

Lähteet 

Poliittinen maantiede
Poliittinen ideologia
Atlantin historia
Nato
Jérémy Ménez

Jérémy Ménez (s. 7. toukokuuta 1987 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2020–2021 italialaista Regginaa ja on pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Ménez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Sochaux'sta. Hän oli aiemmin pelannut seuran juniorijoukkueissa kolme vuotta. Edustettuaan joukkuetta kahden kauden ajan hän siirtyi Monacoon. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.

Ménez pelasi kahden kauden aikana Monacossa yhteensä 54 sarjaottelua, ja niissä syntyi 14 maalia. Hänen hyvät otteensa kiinnittivät huomiota suuremmissa seuroissa ja lopulta elokuussa 2008 hän siirtyi italialaisseura Romaan 10,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2008 ottelussa Napolia vastaan. Heinäkuussa 2011 Ménez palasi takaisin kotimaahansa Paris SG:n riveihin. Sen jälkeen hän on edustanut muun muassa Italiassa Milania ja kotimaassaan Bordeaux'ta.

Maajoukkueura 
Ménez teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 24 maaottelua ja teki maalin kesäkuussa 2012 ystävyysottelussa Viroa vastaan sekä kymmenen päivää myöhemmin EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Jérémy Ménezin esittely PSG:n sivustolla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskan ralli

Ranskan ralli on Ranskassa järjestettävä asfaltti-rallikilpailu. Ranskassa oli järjestetty aiemmin rallikilpailuja Korsikan saarella vuosina 1956–2008 nimellä Korsikan ralli. Vuonna 2010 kilpailu järjestettiin virallisesti Ranskan maaperällä Alsacessa, jolloin kilpailun voitti Sébastien Loeb. Ranskan ralli korvasi Korsikan rallin MM-sarjassa vuosina 2010–2014.

Voittajat
Renfrew

Renfrew (gaeliksi Rinn Friù) on kaupunki 9,7 km Glasgow'n länsipuolella Skotlannissa keskisten Alamaiden länsiosassa. Renfrew on "Stuart-suvun kehto" yhteyksillään Skotlannin ja Britannian kuningassukuihin. Se sai royal burghin aseman 1397. Kaupungin merkittävin teollisuudenala oli aiemmin laivanrakennusteollisuus. Kaupungissa sijaitsi Simons and Lobnitzin telakka, joka suljettiin 1960-luvun alussa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Renfrew information
Oneilsrenfrew.net
Myrenfrew.com

Renfrewshire
Asutut paikat Skotlannissa
Tuomo Peltonen

Tuomo Peltonen (s. 5. lokakuuta 1966 Helsinki) on suomalainen johtamistutkija.  

Peltonen väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulussa vuonna 1998. Hän on Aalto-yliopiston ja Turun yliopiston johtamisen ja organisoinnin dosentti.

Peltonen on toiminut Oulun yliopiston johtamisen ja organisaation professorina (2001–2009) ja Tampereen teknillisen yliopiston organisaatioiden ja ihmisten johtamisen professorina (2009–2013) sekä johtamisen ja organisoinnin professorina Turun kauppakorkeakoulussa (2013–2016) sekä Åbo Akademin organisaatioiden ja johtamisen professorina. Vuosina 1997 ja 1998–1999 hän oli vierailevana tutkijana Keelen yliopistossa Englannissa. Hän on julkaissut tai toimittanut lukuisia kirjoja sekä suomeksi että englanniksi.

Julkaisut 
Ura ja merkityksen punos: liikkeenjohdollisen uran jäsentäminen globaalin yhtymän kontekstissa, Helsingin kauppakorkeakoulu, 1995. Sarja: Helsingin kauppakorkeakoulun julkaisuja. B, ISSN 0356-889X; 149 ISBN 951-702-797-4
Expatriate Experience and Career. Acta Universitatis oeconomicae Helsingiensis. A-139. Helsinki School of Economics, 1998
Laadulliset menetelmät kauppatieteissä / Ilpo Koskinen, Pertti Alasuutari & Tuomo Peltonen. Vastapaino, 2005 ISBN 951-768-175-5
Johtaminen ja organisointi: teemoja, näkökulmia ja haasteita, KY-palvelu, 2007, 2008. ISBN 978-952-99060-5-5
Johtaminen ja organisointi, 3. muuttamaton painos; e-kirja. 2017, ISBN: 9789529384105
Organisaatioteoria : klassisesta jälkimoderniin, WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-35808-5
Henkisyys ja johtajuus - Spirituaalisuus ja uskonto organisaation teoriassa ja käytännössä, Tuomo Peltonen Consulting and Training, 2015/6. ISBN: 9789529353538 
Organization Theory: Critical and Philosophical Engagements. Emerald Publishing, 2016. ISBN 978-1-785609466 
Spirituality and Religion in Organizing. Palgrave Macmillan, 2017. ISBN 978-3-319-56311-4
Koihti Viisasta Johtamista: Järkevyys ja Typeryys Strategisessa Päätöksenteossa, 2017. ISBN: 978-952-93-9006-9  
Origins of Organizing. Peltonen, T., Gaggiotti. H. & Case, P. (toim.) Edward Elgar, 2018. ISBN: 978-1-78536-874-5 
Towards Wise Management. Palgrave MacMillan, 2018. ISBN 978-3-319-91719-1
Osuustoiminnan sielu. Osuustoiminnan aate yhteiskunnan ja yrityselämän muutoksissa. BoD, 2020. ISBN 978-952-33-0488-8

Lähteet
Kuka kukin on 2011. Otava
https://web.archive.org/web/20160304111312/http://www.citeulike.org/user/derchao/article/3545444
https://aalto.academia.edu/TuomoPeltonen/Papers

Viitteet

Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Random Act of Kindness

Random Act of Kindness  eli yllätyshyvyys on Yhdysvalloista alkunsa saanut liike, jonka ideana on nimettömänä tehdyt hyvät työt. Tutkimuksessa on todettu että 3–5 pientä hyvää tekoa päivässä lisää ihmisen onnellisuuspisteitä, ja teho kasvaa, jos teot jatkuvat.

Lähteet

Hyveet
Häkkilä

Häkkilä on yksi Saarijärven kaupungin 25 kylästä. Vuonna 2015 siellä oli 88 asukasta.

Asutus tuli Häkkilään melko varhain, nykyiseen Häkkilän kylään perustettiin 1554 yksi Saarijärven vanhimmista taloista. Ensimmäiset uudisasukkaat olivat Mikko Matilainen ja Mauno Häkkinen.

Kansakoulu saatiin Häkkilään aivan ensimmäisten kylien joukossa, vuonna 1897. Häkkilän Osuuskauppa oli ensimmäinen osuuskauppa Saarijärvellä.  Varsinainen uranuurtaja kuitenkin oli Häkkilän Osuuskassa. Se oli ensimmäinen koko pitäjässä.  Vuonna 2010 vakituisia asukkaita oli 191.N äistä alle 14-vuotiaita oli 29, työikäisiä 115 ja yli 65-vuotiaita 47. Ikäjakauma on sama kuin kaupungin muillakin kylillä kirkonkylää mukaan lukematta. Häkkilän keskustasta Saarijärven keskustaan on 18 kilometriä. Linja-autolla kaupungin keskustaan pääsee vain koulupäivinä aamuisin. Lisäksi toimii palveluliikenne kaksi kertaa viikossa Saarijärven keskustaan ja takaisin. 
 
Kauppaa ei enää kylässä ole. Koulukin lopetettiin 1973. Koulurakennus toimii nykyään kylätalona.  Koulun piharakennuksessa toimii mielenkiintoinen kylämuseo ja sen vierellä on Elmer Selinin suunnittelema "Raivaaja-patsas". Ikääntyvien asukkaiden ei tarvitse muuttaa keskustaan sillä Häkkilässä on oma vanhustentalo. Kylästä löytyy myös tenniskenttä ja useampikin yleinen uimaranta. 

Häkkilässä sijaitsee Forelian taimitarha ja karistamo, joka on suurin Suomessa ja tuottaa puolet Suomen havupuisden siementarpeesta. Kylä kietoutuu jylhän ja puhtaan Pyhäjärven ympärille. Kauniit mäntykankaat,korkeat mäet ja järvenlahdet luovatkin tyypillisen häkkiläläisen maiseman.

Lähteet 

Saarijärven kylät
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto

Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto ry on vuonna 1902 perustettu olutta, siideriä ja long drink -juomia sekä virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistavan kotimaisen teollisuuden edunvalvoja. Liiton jäsenyritykset ovat  Oy Hartwall Ab, MBH Breweries Oy, Malmgårdin Panimo ja Saimaa Brewing, Momentin Group Oy, Olvi Oyj, Red Bull Finland Oy ja Oy Sinebrychoff Ab.

Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton jäsenyritykset kantavat yhteiskuntavastuun niin sosiaalisten kysymysten kohdalla kuin ympäristöasioissakin. Liitolla on ollut Kännissä olet ääliö -kampanja, joka on kohdistettu täysi-ikäisten humalahakuisen kännäyskulttuurin kyseenalaistamiseen. Liitto ylläpitää yhdessä Päivittäistavarakauppayhdistyksen kanssa vastuullisesta alkoholinkäytöstä kertovaa kohtuullisesti.fi-sivustoa.

Johto 

Toimitusjohtaja: Tuula Loikkanen

Puheenjohtaja: Lasse Aho, toimitusjohtaja (Olvi Oyj)

Aiheesta muualla
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton sivut
Panimoliitto Twitterissä
Kohtuullisesti.fi

Suomalaiset järjestöt
Suomen elintarviketeollisuus
Elinkeinoelämän järjestöt