joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Molybdeeni

Molybdeeni () on alkuaine. Sen järjestysluku on 42, CAS-numero 7439-98-7 ja kemiallinen merkki Mo.

Molybdeeni on hopeanvalkoinen metalli. Puhtaan molybdeenin sulamispiste 2 623 °C on korkeimpia puhtaiden metallien sulamispisteitä. Carl Wilhelm Scheele tunnisti sen uudeksi alkuaineeksi 1778 ja Petter Jakob Hjelm valmisti sitä epäpuhtaana 1782.

Molybdeeni kasviravinteena 
Molybdeeni on tärkeä kasviravinne. Sitä on myös noin 20 entsyymissä. Levät pääsevät sen avulla eroon rikistä. Kasveille molybdeeni on välttämätön typpiaineenvaihdunnassa. Se on osallinen nitraatin pelkistyksessä. Kasvit tarvitsevat sitä hyvin vähän, ja kalkituksen avulla korkeana pidetty pH turvaa sen saannin. Myös typensitojabakteerit tarvitsevat molybdeenia. Sen saanti on tärkeää palkokasvien juurinystyröiden toiminnalle.

Molybdeeni ja ihmisen terveys 
Molybdeeni on ihmiselle välttämätön hivenaine, mutta sitä tarvitaan hyvin pieniä määriä. Suurina määrinä se voi aiheuttaa kuolettavia epämuodostumia. Eniten kärsivät luut, iho, maksa ja munuaiset. 

Liika typpi poistuu ihmisen elimistöstä molybdeenin avulla virtsahappona. Molybdeenin avulla maksaan varastoitunut rauta lähtee liikkeelle ja kudokset saavat happea. Molybdeeni vaikuttaa kuparin imeytymiseen ja aineenvaihduntaan. Sen avulla poistuu maksaan kertynyttä kupariylimäärää. 

Molybdeeni alentaa kolesteroli-, triglyseridi- ja fosfolipiditasoja. Hiilihydraattiaineenvaihdunnassa tarvitaan molybdeenia, samoin alkoholin palamisessa maksassa. Molybdeenia tarvitaan sulfiittien muuttamiseen elimistössä sulfaateiksi, ja siksi sillä voi olla vaikutusta sulfiittiyliherkkyydestä johtuvan astman hoidossa.

Käyttökohteita metallinjalostuksessa 

Molybdeenia voidaan pieninä määrinä käyttää teräksen kovettamiseen. Japanilaiset soturit kovettivat sen avulla miekkoja 1300-luvulla. Britit taas käyttivät molybdeeniterästä panssarivaunuissa ensimmäisessä maailmansodassa. Kun molybdeenia sekoitetaan ruostumattomaan teräkseen, syntynyt teräslaatu on haponkestävää.

Käyttö isotooppitutkimuksissa 

Molybdeeni-99-isotoopista valmistetaan sairaaloissa teknetium-99m-isotooppia gammakuvausta varten. Teknetiumia ei voi varastoida sellaisenaan lyhyen puoliintumisajan takia. Molybdeeni-99:n puoliintumisaika on 66 tuntia.

Yhdisteitä 
Dinatriummolybdaatti Na2MoO4, CAS-numero 7631-95-0
Kalsiummolybdaatti CaMoO4, CAS-numero 7789-82-4
Molybdeenihohde MoS2

Lähteet 
 Ihmisen ravitsemuksen lähteenä käytetty muun muassa sivustoa  , jossa kirjallisuusviitteet. Lisäksi kasvien osalta lähde on Farmit.net

Viitteet

Aiheesta muualla 

Helsingin Sanomat, Alkuaineet: Molybdeeni sulaa vasta hyvin kuumassa (arkistoitu)
Farmit.net: Molybdeenin tehtävät kasvissa
Terveystaito: Molybdeeni, unohdettu hivenaine
Periodictable: Technical data for Molybdenum 

Mindat: Molybdenum 
Webmineral: Mineral Species containing Molybdenum (Mo) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Molybdenum 

Alkuaineet
Metallit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mercyful Fate

Mercyful Fate on vuonna 1981 Tanskassa perustettu metalliyhtye. Sen perustivat kitaristi Hank Shermann ja laulaja King Diamond.

Yhtyeen soundi on lähellä klassisen hevin edustajia kuten Iron Maiden, mutta kappaleet ovat erittäin monimutkaisia progressiivisen rockin tavoin. Yhtyeen laulaja käytti kasvomaalausta (corpse paint) ja sanoitukset käsittelivät okkultistisia ja satanistisia teemoja, joten Mercyful Fatesta tuli myöhemmin tärkeä esikuva black metal -yhtyeille. Arvostetuimmat levyt ovat debyyttialbumi Melissa (1983) ja sitä seurannut Don't Break the Oath (1984).

Mercyful Fate hajosi huhtikuussa vuonna 1985, kun Shermann alkoi vierastaa yhtyeen raskasta musiikillista linjaa ja sen synkkää imagoa. Shermann olisi halunnut tehdä synkän hevin sijaan enemmän Twisted Sisterin ja Mötley Crüen kaltaista musiikkia. King Diamond ei huolinut Shermannin säveltämiä kevyempiä kappaleita Mercyful Faten ohjelmistoon, joten Shermann perusti uuden yhtyeen nimeltä Fate, kun taas King puolestaan lähti soolouralle. King Diamondin nimeä kantava uusi yhtye, joka pysyi uskollisena Mercyful Faten perinnölle, menestyi hyvin, kun taas Faten menestys jäi vähäisemmäksi.

Mercyful Fate palasi yhteen vuonna 1993, ja julkaistuaan kaikkiaan viisi uutta albumia vuoteen 1999 mennessä, yhtye jäi tauolle.

Mercyful Fate palasi keikkalavoille ja esiintyi mm. Helsingin Tuska-festivaaleilla vuonna 2022.

Jäsenet

King Diamond – laulu, koskettimet
Hank Shermann – kitara
Joey Vera – basso
Bjarne T. Holm – rummut
Mike Wead – kitara

Diskografia

Albumit
 
 
 
 
 
 
 
  (kokoelma-albumi)

Kokoelmat

EP:t
Nuns Have No Fun (1982)
The Bell Witch (1993)

Singlet
 Black Masses (1983)
 Egypt (1993)
 Evil (2009)

Musiikkivideot
 Egypt (1993)
 The Bell Witch (1994)
 Nightmare Be Thy Name (1994)
 Witches' Dance (1994)
 The Uninvited Guest (1996)
 The Night (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla

Mercyful Faten virallinen kotisivu
 
 Tuotanto ruodinnassa: Mercyful Fate KaaosZine.

Tanskalaiset metalliyhtyeet
Tanskalaiset black metal -yhtyeet
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Pakhomios

Pyhä Pakhomios (k. noin vuonna 345 Egyptissä) katsotaan usein ensimmäiseksi kristillisten luostarien perustajaksi. 

Pakhomios syntyi egyptiläiseen pakanaperheeseen, ja kääntyi kristityksi palveltuaan Rooman armeijassa. Legendan mukaan hänet pakkovärvättiin ja vietiin vankeuteen, ja siellä paikalliset kristityt harjoittivat laupeudentyötä ruokkimalla vankileiriläisiä, ja tämä kiinnitti Pakhomiuksen huomion. 

Armeijasta lähdettyään Pakhomios alkoi elää erakon elämää lähellä Pyhää Antoniusta, jonka elintapoja hän matki. Hän organisoi muutkin Antoniuksen seuraajat yhteisöksi, joka asui vaatimattomissa oloissa. 

Tätä ennenkin kristityt olivat omistaneet elämäänsä Jumalalle erakkomunkkeina tai -nunnina, mutta tehneet sen aina yksinäisyydessä. Pakhomius toi luostarilaitokseen järjestyksen ja yhteisöllisyyden. Hänen määrittelemänsä luostarijärjestys on edelleen pohjana ortodoksisen kirkon luostarijärjestykselle.

Pakhomioksen kuollessa luostareita oli jo 3 000 eri puolella Egyptiä.

Pyhimykset
Egyptiläiset henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
340-luvulla kuolleet
Lapuanjoki

Lapuanjoki (ruots. Lappo å) on Lapuanjoen vesistön laskujoki, joka saa alkunsa Alavuden Sapsalammesta ja virtaa aluksi Pahajoki-nimisenä noin 20 kilometrin matkan Alavuden Kirkkojärveen (Alavudenjärvi) , josta joki jatkaa Kuortaneen, Lapuan ja Kauhavan kautta laskien vetensä Uudessakaarlepyyssä Pohjanlahteen. Suupuolta sanotaan Uudenkaarlepyynjoeksi ().

Lapuanjoki on pituudeltaan noin 150 km ja Pahajoki mukaan laskettuna noin 170 km. Joen valuma-alueen pinta-ala on 4 122 km². Joen latvaosa Sapsalammilla on noin 113 metriä merenpinnan yläpuolella. Lapuanjoki virtaa Kuortaneenjärven läpi.

Lapuanjoen vedenlaatu on latvaosan Pahajoessa hyvä, alemmissa osissa tyydyttävä tai välttävä. Lapuan alapuoliseen osaan vaikuttavat vesirakentaminen, hajakuormitus ja sulfaattimailta tuleva kuormitus. Pääuoman alajuoksulla on paljon peruskuivattuja sulfaattimaita,
jotka happamoittavat vesiä erityisesti tulva-aikana. Keski- ja yläjuoksulla vedenlaatua heikentävät maa- ja metsätalouden hajakuormitus, asutuksen jätevedet ja turvetuotanto. Pahajoki ja latvapurot ovat kohtuullisen hyvässä luonnontilassa, vaikka maa- ja metsätalous kuormittavat niitäkin vaihtelevasti.

Lapuanjokeen laskevat vetensä mm. seuraavat joet: Lakajoki, Kaarankajoki, Uitonluoma, Tiistenjoki, Tiisipuro, Kätkänjoki, Nurmonjoki, Kauhavanjoki ja Töysänjoki.Antti Tuuri kuvaa kirjassaan Perhokalastus Pohjanmaalla Lapuanjoen tilaa, ja kirjan kuvaus on aiheuttanut laajaa keskustelua, lehtikirjoittelua ja eduskuntakyselyjä joen pelastamiseksi.

Historia
Tampereen Näsijärvi laski noin 4 000 vuotta sitten Lapuanjokea pitkin Pohjanlahteen. Maankohoamisen vuoksi Näsijärvi mursi väylän Kokemäenjokeen, jossa se virtaa nykyään.

Lähteet

Viitteet 

Suomen joet
Kauhavan luonto

Lapuan luonto
Kuortaneen luonto
Uusikaarlepyy
Kaivuono

Kaivuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Kaivuonon kunta sijaitsee Yykeänvuonon itälaidalla, jossa on myös vuonosta erkaneva Kaivuono. Sen perukan Pirttivaaran kylästä on itäisintä Ruijaa lukuun ottamatta linnuntietä lyhin matka Pohjoiselta jäämereltä Suomeen, Haltille: runsas 27,5 kilometriä.

Kunnan pinta-ala on 950 km². Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 208 asukasta. Keskustaajama on nimeltään Junttaniemi (). Kunnan läpi kulkee E6-tie.

Kaivuonon kunta rajoittuu pohjoisessa ja idässä Raisiin, kaakossa Suomen Enontekiöön, lounaassa Omasvuonon kuntaan, sekä luoteessa Yykeänvuonoon (Lyngenvuono).

Kyliä ja paikkoja 

Junttaniemi, Kaivuono, Norssi/Notkoniemi, Olmavankka, Pirttivaara, Siennalahti, Talvisvankka

Suosittu sukelluskohde 
Vuonon pohjassa makaa useitakin saksalaisia sota-aluksia; tämä on tehnyt paikasta suositun sukelluskohteen jo 1970-luvulta alkaen. Vesi on kirkasta ja paikalla esiintyy runsaasti sekä kampeloita että kissakaloja, minkä takia myös sukelluskalastajat suosivat paikkaa.

Urheilusukeltajat kutsuvat paikkaa Tirpitziksi, koska juuri siellä oli sotavuosina saksalaisen taistelulaiva Tirpitz suojattu erikoistukikohta ja X-luokan pienoissukellusveneet tekivät uskaliaan hyökkäyksensä.

Saksalaiset purkivat pääosan varusteista vetäytyessään Norjasta ja norjalainen Hǿvdingin pelastusyhtiö, joka osti Norjan valtiolta kaikki saksalaiset sotaromut vuosina 1945–1946, purki loput kiinteät rakenteet 1950-luvun alussa. Muutamia yksittäisiä kallioon upotettuja sukellusveneverkon kappaleita oli jäljellä vielä 1990-luvulla.

Paikka oli väärinkäytösten vuoksi pitkään sukelluskiellossa 1990-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Yykeä

Yykeä (vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös Jyykeä, , ) on Norjan kunta Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa. Sen pinta-ala on 810 km², ja sen väkiluku on tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 3 013. Kunnan keskustaajama on Yykeänmuotka eli Muotka (). Alue on kuuluisa huikeista merinäkymistään ja linnustostaan. Yykeän kirkko on vuodelta 1731.

Maantiede 
Kunta sijaitsee pääosin nimensä mukaisen niemen pohjoisosassa sekä osittain lähes niemen halki yltävän Kjosen-lahden eteläpuolella. Kuntaa ja Lyngenin niemeä ympäröi lännessä Ullsfjorden-vuono ja idässä Yykeänvuono ja sen perukka, Storfjorden.

Kunnan ja niemen pinnanmuotoja hallitsevat paikoin jopa yli 1 800 metrin korkeuteen yltävät vuoret, jotka on nimetty ”Lyngenin alpeiksi” (Lyngsalpene tai Lyngsfjellan). Suurella osalla huipuista korkeus jää noin 1 000 ja 1 600 metrin välille. Hallitsevia laaksoja kunnassa ovat pohjoisesta etelään luettuna Nordlenangsbotn (Kvasstinddalen), Reindalen, Veidalen, Strupskardet, Russedalen, Stortinddalen, Fastdalen, Tytebærdalen, Kvalvikdalen ja Lyngsdalen.

Kunnan korkeimpiin kuuluvia huippuja:

Kyliä ja paikkoja 
Itarivuono (Nordlenangen), Yykeänvankka (Furuflaten), Kariniemi (Karnes), Kolsivuopio (Kvalvik), Kuotsavuopio (Rottenvik), Yykeänmuotka eli Muotka (Lyngseidet), Muotkalahti (Kjosen), Voivuono (Pollen), Vuosvankka (Furuflaten)

Lähteet

Aiheesta muualla
Nukleiinihappo

Nukleiinihappot, DNA (deoksiribonukleiinihappo) ja RNA (ribonukleiinihappo), ovat orgaanisia happoja, jotka sisältävät eliön geneettisen tiedon.

Rakenne

Nukleiinihappojen rakenneyksiköt ovat nukleotidejä, jotka koostuvat fosfaatti-, sokeri- ja emäsosista. DNA:n sokeriosa on deoksiriboosi, jonka 2. hiileen on liittyneenä vety, kun taas RNA:n sokeri on riboosi ja siinä on kakkoshiileen liittyneenä OH-ryhmä. Perusemäksiä on viittä erilaista: adeniini, tymiini, guaniini, sytosiini ja urasiili. Urasiili esiintyy tymiinin tilalla RNA:ssa. 

Nukleotidit liittyvät nukleiinihapporihmaksi fosfaattiosan kiinnittyessä fosfo­di­esteri­sidoksen välityksellä sokeriosan 5'-hiileen. Nukleiinihapot kasvavat vain sokeriosan päädystä, joten nukleiinihapoilla on suunta. Merkinnät 3' ja 5' ilmaisevat nukleiinihapon suuntaa. 5'-pää on ketjun fosfaattiin päättyvä puoli, kun taas 3'-pää loppuu sokeriin.

DNA esiintyy yleensä kahden nukleiinihapporihman muodostamana kaksoiskierteenä, kun taas RNA esiintyy yleensä yksöisrihmana. Erilaiset tekijät stabiloivat DNA kaksoiskierteen rakennetta. Ensinnäkin emästen niukkaliukoisuus ajaa niitä molekyylin sisään ja fosfaattiryhmien hydrofiilisyys vetää ne molekyylin ulkopuolelle (veden vaikutus). Lisäksi vetysidokset emästen välillä aiheuttavat spesifisen pariutumisen siten, että adeniini (puriiniemäs) liittyy kahdella vetysidoksella kiinni tymiiniin (pyrimidiiniemäs), RNAssa urasiiliin, ja guaniini (puriiniemäs) kolmella vetysidoksella sytosiiniin (pyrimidiiniemäs).

Avaruushallinto NASA:n mukaan Kaliforniasta kerrotaan löydetyn mikrobeja, joiden nukleotideissa ei ole fosforia vaan sen sijasta arseenia.

Tehtävä

Nukleiinihapot toimivat eliöissä perinnöllisen informaation säilytysmolekyyleinä. Eliö valmistaa tarvitsemansa proteiinit nukleiinihappojen emäsjärjestyksen pohjalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Biomolekyylit
Nukleiinihapot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kondrati Rylejev

Kondrati Fjodorovitš Rylejev (; 29. syyskuuta (J: 18. syyskuuta) 1795 Batovo, Venäjän keisarikunta – 25. heinäkuuta (J: 13. heinäkuuta) 1826 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen aatelinen, upseeri, runoilija ja dekabristikapinan johtohenkilöitä.

Rylejev palveli Venäjän armeijassa vuosina 1814–1818. Tämän jälkeen hänestä tuli siviilioikeuden asessori, jossa virassa hän palveli aikalaisten mukaan luotettavasti ja oikeudenmukaisesti. Hän kirjoitti sanomalehtiin arvostelevia runoja. Runoja lukeneet liberaalit salaliittolaiset kutsuivat hänet jäseneksi Venäjän Pohjoiseen salaseuraan.

Dekabristikapinassa 14. joulukuuta 1825 Rylejev oli mukana tuomassa sotilaita Senaatintorille. Kapinan kukistuttua hänet vangittiin ja hirtettiin yhdessä neljän muun päätekijän kanssa. 

Rylejev osallistui nuorena vänrikkinä Napoleonin sotiin. Myöhemmin hän palveli Pietarin oikeusvirastossa. Hän alkoi vuonna 1823 Mihail Bestužev-Rjuminin kanssa julkaista Poljarnaja Zvezda -nimistä kirjallista kalenteria. Hänellä oli huomattava osa dekabristien kapinassa: hän oli Pohjoisen seuran johtaja. Innostuneesti vallankumoustyöhön antautunut idealisti tuomittiin tovereineen kuolemaan. Hänen runoissaan henkii isänmaanrakkautta ja vapauden ihailua. Tunnetuin on kokoelma Dumy (’Mietelmiä’), lisäksi merkittävä on esimerkiksi eeppinen runoelma Vojnarovski. Hänen kootut teoksensa ovat ilmestyneet Pietarissa ja Leipzigissä (1864, laajennettu painos).

Lähteet

Aiheesta muualla

Dekabristit
Venäläiset runoilijat
Venäläiset teloitetut
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1826 kuolleet
Kroatian asevoimat

Kroatian asevoimat () on jaettu kolmeen puolustushaaraan maavoimiin, merivoimiin ja ilmavoimiin ja ilmatorjuntaan. Sen vahvuus on rauhan aikana 17 500 aktiivipalveluksessa olevaa miestä ja 6 000 reserviläistä. Miespuolisen 16-49-vuotiaan väestön perusteella laskettuna Kroatiassa on noin 1 035 712 miehen reservi, josta 771 323 miestä on palveluskelpoisia. Kroatiassa oli aiemmin yleinen asevelvollisuus 19 vuotta täyttäneille miehille, mutta maa luopui siitä 1. tammikuuta 2008.

Asevoimat taistelivat Kroatian sodassa ja tukivat myös Bosnian puolella taistelevaa Bosnian kroaattiarmeijaa.
Poliittinen laululiike

Poliittinen laululiike on yleisnimitys Suomessa 1970-luvun alussa kukoistaneesta vasemmistolaisesta poliittisesta laululiikkeestä. Se tunnetaan myös nimellä edistyksellinen laululiike. 

Liikkeen kantaviin voimiin kuuluivat muiden muassa säveltäjät Kaj Chydenius, ja Eero Ojanen, Toni Edelmann sekä Otto Donner. Suuri osa levyistä julkaistiin Love Records -levymerkillä.

Tunnetuimpia poliittisen laululiikkeen edustajia olivat muun muassa Agit-prop-kvartetti, Koiton laulu, poliittishenkistä teatteria tehneen KOM-teatterin lauluryhmä, laulaja-näyttelijä Kristiina Halkola, ohjaaja-laulaja Kaisa Korhonen, runoilija-laulaja Aulikki Oksanen, laulaja Arja Saijonmaa sekä varsinkin vanhoja työväenlauluja esittänyt Reijo Frank.

Laululiike sai paljon vaikutteita ja materiaalia Chilen sotilasvallankaappauksesta 1973. Laululiikkeen suosio laski 1970-luvun puolivälissä. 1970-luvun työväenlaulut nousivat uuteen suosioon 1990-luvulla, jolloin useista genren levyistä julkaistiin cd-painoksia ja maassa järjestettiin monia nostalgisia poliittisen musiikin konsertteja. Samaan aikaan Suomeen syntyi myös uusia nuorempien sukupolvien perustamia yhtyeitä, joiden tuotanto imi vahvasti vaikutteita 1970-luvun laululiikkeen tuotannosta. Tunnetuimpia näistä yhtyeistä ovat suureen kaupalliseen menestykseen yltänyt Ultra Bra sekä Varaque.

Poliittisesta laululiikkeestä kertovia dokumenttielokuvia ovat Jouko Aaltosen vuonna 2006 ensi-iltansa saanut elokuva Kenen joukoissa seisot sekä Peter von Baghin ja Jouko Aaltosen ohjaama Agit-prop -yhtyeeseen keskittyvä elokuva Lauluja utopiasta (2017).


Katso myös 
Nueva canción

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Miska Rantanen: Toverit herätkää! 1970-luvun poliittisen laululiikkeen matka nuorisomuodiksi. Työväentutkimus 2000.
 Emmi Jauhiainen: Laulu ottaa kantaa. Lahden ammattikorkeakoulun opinnäytetyö 2008. (PDF)

1970-luvun musiikki
Suomen musiikki
Suomen politiikka 1970-luvulla
Työväenmusiikki
X Multimedia System

X Multimedia System eli XMMS on ilmainen Winampia muistuttava mediasoitin Unix-tyylisille käyttöjärjestelmille.

Historia 
Marraskuussa 1997 Peter ja Mikael Alm julkaisivat soittimen nimeltä X11Amp, joka muistutti saman vuoden toukokuussa julkaistua Winamp-soitinta. Soittimesta löytyi jo ensimmäisestä julkaisusta lähtien tuki Winamp-soittimen ulkoasuille. Ohjelman lähdekoodia ei ollut alun perin saatavilla, mutta nykyisin se julkaistaan GNU GPL-lisenssin alaisena. 

10. kesäkuuta 1999 4Front Technologies ryhtyi sponsoroimaan X11Amp:n kehitystä ja projekti uudelleen nimettiin XMMS:ksi.

Katso myös 
Luettelo mediasoittimista

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Vapaat ohjelmistot
Linux-ohjelmat
Mediasoittimet
Magneettivirta

Magneettivirta on erityisesti teosofiaan ja siihen liittyvään vegetarianismiin liittyvä käsite, joka juontuu ainakin 1800-luvulta. Magneettivirtojen katsottiin kulkevan niin sanotussa eetterissä, jonka katsottiin täyttävän tyhjän tilan ennen kuin sähkömagnetismin periaatteita opittiin ymmärtämään. Magneettivirroilla katsottiin olevan huomattava merkitys sairauksien synnyssä ja ehkäisyssä - koululääketieteen vastaisesti. Magneettivirtoja ei katsota kuvatussa mielessä olevan olemassa tieteellisenä käsitteenä.

Nykyaikanakin on tarjolla runsaasti erilaisia magneettisia amuletteja, joita voidaan pitää esimerkiksi rannerenkaina. Tällaisten teho on lumelääkkeen luokkaa, eli luja usko amulettiin voi lievittää oireita.

 Magneettivirtoja on käsitellyt myös muun muassa runoilija Eino Leino teoksissaan.

 Magneettivuo on fysikaalinen suure, jota ei pidä sekoittaa magneettivirtoihin.

Näennäistiede
Ylidiakoni

Ylidiakoni on arvonimi, jonka diakoni voi saada. 

Luostaripapistossa olevalle diakonille vastaava arvonimi on arkkidiakoni. Arvonimen myöntää piispa. Käytössä on slaavilaisessa perinteessä myös nimitys protodiakoni, joka on yleensä katedraalin eli hiippakunnan pääkirkon vanhin diakoni ja jolla on erityinen asema silloin, kun palveluksessa on mukana muitakin diakoneja.

Aiheesta muualla 
 Diakoni / Ortodoksi.net 

Ortodoksinen kirkko
Arvonimet
Transvision

Transvision tai TransVision on World Transhumanist Associationin ja sen yhteistyöjärjestöjen vuosittain järjestämä kansainvälinen transhumanistinen konferenssi. Konferenssin ajankohta sijoittuu yleensä heinä-elokuulle.

Aikaisemmat konferenssit 
 TransVision 1998, Weesp, Hollanti
 TransVision 1999, Tukholma, Ruotsi
 TransVision 2000, Lontoo, Englanti
 TransVision 2001, Berliini, Saksa
 TransVision 2003, New Haven, Connecticut, Yhdysvallat
 TransVision 2004, Toronto, Kanada
 TransVision 2005, Caracas, Venezuela
 TransVision 2006, Helsinki, Suomi.
TransVision 2007 Chicago, Yhdysvallat

Aiheesta muualla 
 Transvision Conferences 
 TransVision 2006 Helsingissä

Lähteet 

Kulttuuritapahtumat
Transhumanismi
Humanity+

Humanity+ (aiemmin World Transhumanist Association (WTA)) on vuonna 1998 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, joka kannattaa geeniteknologian, kybernetiikan, nanoteknologian ja muiden edistyneiden teknologioiden käyttöä ihmisen ominaisuuksien laajentamiseksi. Järjestön perustivat Nick Bostrom ja David Pearce.

Järjestöllä on paikallisosastoja useissa maissa. Maailmanlaajuinen jäsenmäärä on tällä hetkellä noin 3000.

Historia 
World Transhumanist Associationin perustivat vuonna 1998 filosofit Nick Bostrom ja David Pearce.

Vuonna 2008 järjestö uudelleen nimettiin Humanity+ nimiseksi.

Katso myös 
 Transhumanismi
 Transvision

Lähteet

Aiheesta muualla 
 World Transhumanist Association - virallinen kotisivu

Kansainväliset järjestöt
Transhumanismi
Parametoksiamfetamiini

Parametoksiamfetamiini eli PMA on synteettinen päihde, psykostimulantti, joka tuottaa hallusinaatioita.

Parametoksiamfetamiinia myydään tablettimuodossa usein MDMA:na (ekstaasina), mutta voi helposti aiheuttaa kuoleman, koska parametoksiamfetamiini on paljon myrkyllisempää. Parametoksiamfetamiinin vaikutuksia ovat kiihtynyt tai epäsäännöllinen sydämensyke, sumentunut näkökenttä ja voimakkaat, epämiellyttävät myrkytysoireet. Parametoksiamfetamiinikuolemia on tapahtunut puolet enemmän kuin kuolemia MDMA:han, vaikka aineen markkinaosuus on vain hyvin pieni osa MDMA:n laittomasta kaupasta.

Suomessa parametoksiamfetamiini on luokiteltu huumausaineeksi.

Amfetamiinit
Empatogeenit
Piristeet
Jorma Hynninen

Jorma Kalervo Hynninen (s. 3. huhtikuuta 1941 Leppävirta) on menestyneimpiä suomalaisia oopperalaulajia, äänialaltaan baritoni.

Ura
Hynninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1966–1971 (Matti Tuloisela, Antti Koskinen, diplomi 1970). Hän oli vuosina 1970–1990 kiinnitettynä Kansallisoopperaan, jossa hän toimi myös taiteellisena johtajana vuodesta 1984. Hynninen toimi 1980–1991 Joensuun laulujuhlien taiteellisena johtajana, vuosina 1993–2002 Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana sekä Sibelius-Akatemian laulutaiteen professorina 1997–2003. Hynninen on lisäksi pitänyt useita mestarikursseja. Hynninen on esiintynyt maailman johtavissa oopperataloissa, kuten Lontoossa, Chicagossa, Moskovassa, Pekingissä, Milanossa (La Scala) ja New Yorkissa (Metropolitan). Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa myös konserttilaulajana, erityisesti liedlaulajana, yhdessä pianisti Ralf Gothónin kanssa. Hynninen lopetti oopperauransa vuonna 2013. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 2005.

Perhe
Oopperalaulaja Marko Salo (1964–2005) oli Hynnisen poika, tytär Ursula Hynninen on Heinolan seurakunnan kanttori, ja toinen tytär Laura Hynninen on harpisti ja kuvataiteilija. Näyttelijä  Olivia Ainali on Hynnisen tyttärentytär. Hynnisen ensimmäinen vaimo Reetta kuoli syöpään keväällä 2017. Jorma Hynnisen nykyinen puoliso on sopraano Johanna Tuomi.

Oopperaroolit 

Hynninen on tehnyt yli 70 oopperaroolia.

Levytykset

Suomalaisten oopperalevytysten lisäksi Hynnisen keskeisimpiä oopperalevytyksiä ovat Figaron häät (Muti), Elektra (Ozawa) ja Il prigioniero (Salonen). Hänen levytystuotantoonsa kuuluu myös negrospirituaaleja, ikivihreitä ja tangoja. Levytyksiä Hynninen on tehnyt runsaat 140 kpl.

Palkinnot ja tunnustukset
Vantaan kulttuuripalkinto 1982
Pro Finlandia -mitali 1984
Pro Leppävirta -mitali 1989
Cannes Classical Awards 1996
Suomi-palkinto 2002
Suomen Kulttuurirahaston Lea Piltti -palkinto 2004
Sibelius-seuran mitali 2007
Mikael Agricolan risti 2010
Alfred Kordelinin juhlavuoden palkinto 2010
Valtioneuvosto 200 -juhlamitali 2011
Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki 2011

Lähteet

Kirjallisuutta 
Hako, Pekka: Jorma Hynninen omalla maalla. Otava, 1999.
Hako, Pekka: Jorma Hynninen: Sielun maisemia. Kirjapaja, 2012.
 
 Hynninen, Jorma: Oi muistatko vielä sen virren. Toimittanut Ismo Loivamaa. Otava, 1993.

Aiheesta muualla
 
 Jorma Hynninen, baritoni. Ylen Elävä arkisto.
 

Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Sibelius-Akatemian professorit
Pro Finlandia -palkitut
Vantaan kulttuuripalkinto
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomalaiset professorit
Lipogrammi

Lipogrammi (kreikan sanasta lipagrammatos, ”puuttuva kirjain”) on kirjoitustapa, jossa on tarkoituksella jätetty käyttämättä jotain tiettyä kirjainta tai tiettyjä kirjaimia, usein jotakin yleistä vokaalia.

Lipogrammin kirjoittaminen käyttämättä vierasperäisiä kirjaimia on helppoa, mutta erittäin vaikeaa sellaisilla yleisillä kirjaimilla kuten A, E tai T. Tällä tavalla kirjoittaminen on epäkäytännöllistä, sillä kirjoittajan täytyy välttää monia tavallisia sanoja, jolloin tekstistäkin tulee väkinäisen kuuloista ja vaikeasti ymmärrettävää. Tavallisia kirjaimia poisjättävät lipogrammit, jotka eivät kuulosta väkinäisiltä tai oudoilta, ovat hyvin harvinaisia.

Tunnetuimpia lipogrammeja on Georges Perecin ranskankielinen La Disparition -romaani, jossa ei ole yhtään e-kirjainta. Mark Dunnin kirjeromaani Ella Minnow Pea on lipogrammiromaani, jossa käytettävissä olevat kirjaimet vähenevät kirjan edetessä. Suomessa Sami Liuhto on käyttänyt lipogrammitekniikkaa romaanissaan Sotaanlähtö (ntamo 2015).

Esimerkki  
Tässä tekstissä ei ole yhtään a-kirjainta:
Timo kumosi suutuspäissään teekupin tuolille. Hän oli 
suuttunut siksi, että hänen hieno uusi polkupyöränsä 
oli osunut kiveen eilen. Hän kuitenkin tuli melkein heti 
iloiseksi.

Lähteet

Sanaleikit
Orchid

Orchid on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin debyyttialbumi. Sen julkaisi Euroopassa Candlelight Records vuonna 1995, ja kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa Century Media Records. Myöhemmin Candlelight Records julkaisi albumin uudelleen, sisältäen bonuskappaleen "Into the Frost of Winter". Albumin nimen mukainen kukka orkidea esiintyy albumin kannessa.

Kuten muutkin Opethin albumit, Orchid sisältää sekä rujompia osuuksia että aivan akustisia osia, progressiivisesti aseteltuna. Vokalisti Mikael Åkerfeldt laulaa albumilla puhtaita osuuksia hyvin vähän, jonka lisäksi hänellä on kuiskattuja lauluosuuksia. Tyypillistä death metal -örinää levyllä kuullaan selkeästi eniten. Lähestulkoon kaikki Orchidin kappaleet pyörivät kymmenen minuutin lieppeillä, lukuun ottamatta 3-minuuttista pianoesitystä "Silhouette" ja minuutin mittaista instrumentaalikappaletta "Requiem".

Orchid on Opethin uudempaan tuotantoon verrattuna selvästi suoraviivaisempaa, vähäisimpien tahtilajikikkailuidensa sekä jonkin verran yksinkertaisimpien rumpuosuuksiensa takia. Albumi on silti sinänsä hyvin progressiivinen, koska sen kappaleet ovat hyvin pitkiä ja moniosaisia, saattaen sisältää useammankin kerran siirtymän puhtaasta akustisesta osuudesta raakaan death metal -osuuteen, tai toisin päin. Erilaiset kahden kitaran harmoniat ja akustiset osuudet ovat suuressa osassa albumilla. Orchidin masteroinnissa tapahtuneen virheen vuoksi kappaleen "Requiem" outro siirtyi kappaleen "The Apostle in Triumph" alkuun.

Kappaleet 

 Into the Frost of Winter -kappale on vuoden 2000 uudelleenjulkaisulla. Kyseessä on aikainen demo vuodelta 1992. Kappale muistuttaa osittain Morningrisella olevaa Adventia. Kappaleen äänenlaatu levyllä poikkeaa runsaasti muista kappaleista, sillä äänitys tehtiin yksinkertaisella nauhoituslaitteella tavallisissa soittoharjoituksissa studio-olosuhteiden sijaan.

Kokoonpano 
 Mikael Åkerfeldt - laulu, kitara
 Peter Lindgren - kitara
 Johan DeFarfalla - basso
 Anders Nordin - rummut, piano kappaleessa "Silhouette"

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1995 esikoisalbumit
Opethin albumit
Dan Swanön tuottamat albumit
Morningrise

Morningrise on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin toinen studioalbumi. Candlelight Records julkaisi albumin Euroopassa vuonna 1996 ja Century Media Records Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Candlelight Records julkaisi sen uudelleen vuonna 2000. Albumin kannessa on palladonilainen silta, joka sijaitsi Englannissa. Tähän mennessä albumi on ainoa Opethin levyistä, jonka jokainen kappale on yli 10 minuutin mittainen. 

Levystä on julkaistu myös kahdentuhannen kappaleen rajoitettu kuvavinyylipainos.

Kappaleet 
 
 
 
 
 

Vuoden 2000 uudelleenjulkaisu

Kappaletriviaa
 The Night and the Silent Water kertoo yhtyeen keulahahmo Mikael Åkerfeldtin hiljattain ennen albumin julkaisemista kuolleesta isoisästä. Tästä syystä yhtye ei esittänyt kappaletta livenä lähes kymmeneen vuoteen vaan ensiesitti sen vasta helmikuussa 2006, New Yorkissa. Aluksi Mikael Åkerfeldt sanoi, ettei pitänyt kappaleesta, mutta nyt se kuuluu hänen omiin henkilökohtaisiin suosikkikappaleisiinsa.
 Black Rose Immortal on Opethin kaikkien aikojen pisin kappale ja kestää yli 20 minuuttia.
 To Bid You Farewell, albumin kevyin kappale, on yhtyeen ensimmäinen ainoastaan puhdasta laulua sisältävä kappale.

Kokoonpano 
 Mikael Åkerfeldt - Laulu, kitara
 Peter Lindgren - Kitara
 Johan DeFarfalla - Basso
 Anders Nordin - Rummut

Aiheesta muualla 
 
 Levyn sanoitukset

Vuoden 1996 albumit
Opethin albumit
Dan Swanön tuottamat albumit
Moses Kiptanui

Moses Kipkore Kiptanui (s. 1. lokakuuta 1971 Marakwet, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippujuoksija, päämatkanaan estejuoksu.

Vaikka Kiptanui oli koko 1990-luvun alkupuoliskon ylivoimaisin urheilija lajissaan, ei hän koskaan voittanut olympialaisten kultamitalia. Kiptanui oli ensimmäinen ihminen, joka alitti 3 000 metrin esteissä maagisen kahdeksan minuutin haamurajan. Vuonna 1991 hän voitti kahdeksan käymistään kymmenestä estejuoksukipailusta. 1992 Barcelonan olympialaisista ehdoton ennakkosuosikki Kiptanui joutui jäämään pois, koska loukkaantumisen takia ei kyennyt osallistumaan Kenian olympiakarsintoihin.

Suurimmat saavutukset
1990:
Afrikan mestaruuskilpailut, Kairo, Egypti:
1 500 m: kultaa
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut - Plovdiv, Bulgaria.
1 500 m: kultaa
1991:
Maailmanmestaruuskilpailut, Tokio, Japani:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1991 All Africa Games - Kairo, Egypti:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1992:
Maailmanennätys - Zürich.
3 000 m estejuoksu: 8.02,08
1993:
Maailmanmestaruuskilpailut, Stuttgart, Saksa:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1994:
Hyväntahdon kisat - Pietari, Venäjä:
5 000 m: kultaa
1995:
Maailmanmestaruuskilpailut, Göteborg, Ruotsi:
3 000 m estejuoksu: kultaa
Maailmanennätys - Monaco.
3 000 m: 7.27,18
Maailmanennätys - Zürich.
3 000 m estejuoksu: 7.59,18
1996:
Olympialaiset, Atlanta, Yhdysvallat:
3 000 m estejuoksu: hopeaa
Maailmanennätys - Rooma, Italia.
5 000 m: 12.54,85
1997:
Maailmanmestaruuskilpailut, Ateena, Kreikka:
3 000 m estejuoksu: hopeaa

Lähteet 

Kenialaiset olympiamitalistit
Kenialaiset keskimatkojen juoksijat
Kenialaiset estejuoksijat
Kenialaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Moseija

Moseija (, ) on kunta Länsi-Ruijassa Pohjois-Norjassa. Moseija sijaitsee Finnmarkin läänissä Nordkapin lounaispuolella. Kunnan keskustaajama on nimeltään Havøysund. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 240 asukasta.

Moseija rajautuu lännessä ja pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Nordkappiin, kaakossa Porsangin kuntaan ja etelässä Kvalsundiin.

Kyliä ja paikkoja
Havöija (Havøya), Inga (Ingøya), Jälmesöija (Hjelmsøya), Paakivuono (Bakfjord), Renöija (Reinøy)

Lähteet

Aiheesta muualla
Naavuono

Naavuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa, Naavuonon (Kvænangen) ympärillä. Kunnan pinta-ala on 2 117 km², ja asukkaita siellä on tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 1 245. Keskustaajamana Burfjord (suom. Puruvuono).

Naavuonon kunta rajautuu pohjoisessa Finnmarkin läänin Lappeaan, idässä Finnmarkin läänin Alattioon, kaakossa Finnmarkin läänin Koutokeinoon, etelässä ja lännessä Raisiin, sekä luoteessa Jäämereen. Naavuonon kunnan luoteispuolella saaristossa sijaitsee Kieruan kunta.

Kyliä ja paikkoja 

Kätkänen (Kjækan), Naavuononpohja (Kvænangsbotnen), Paattari (Badderen), Puruvuono (Burfjord), Tuikkanen (Alteidet)

Lähteet

Aiheesta muualla
Kierua

Kierua (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Saaressa sijaitsevan kunnan pinta-ala on 472 km² ja asukkaita 2 905 (2013). Kieruan kirkko on rakennettu vuonna 1721 ja se on Tromssan läänin vanhin säilynyt puukirkko.

Kyliä ja paikkoja 
Karkko (Hamnnes), Maarnuora (Maursund)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Norjan tilastokeskuksen tiedot kunnasta englanniksi
Selkä

Ihmisen selkä on kehon takapuolella pakaroiden ja niskan välissä. Selän rakenne muodostuu luisten nikamien muodostamasta selkärangasta sekä selkälihaksista. Rakenteensa johdosta selkä tukee kehoa ja on liikkuva ja taipuisa.

Selän keskellä päästä lantioon kulkeva selkäranka koostuu 24 luisesta nikamasta, joiden välissä on tyynymäiset nikamavälilevyt. Selkäranka tukee vartaloa ja suojaa selkäydintä, joka kulkee nikamien sisällä.

Koverat kaularanka ja lanneranka taipuvat lordoosiin ja kupera rintaranka kyfoosiin. Tämän seurauksena selkäranka ja sitä kautta myös selkä on sivulta katsottuna normaalisti S:n muotoinen. Kaaret lisäävät selkärangan joustavuutta ja suojaavat selkää vammoilta.

Kehon paino kuormittaa eniten selän alaosaa eli lannerankaa.

Selkälihakset tekevät työtä, tukevat selkärankaa ja auttavat säilyttämään ryhdin.

Selän ihon tuntoaisti on epätarkka.

Selkäkipu voi johtua useasta syystä. Alaselkäkipuja aiheuttavat muun muassa hermojuuren toimintahäiriöt (iskiasoireet), pienet kudosvauriot selkärankaa ympäröivissä kudoksissa, tai melko harvoin kasvain, tulehdus, murtuma tai selkärankareuma.

Lähteet

Kirjallisuutta 
   

Anatomia
Austin Powers

Austin Powers on kolmessa agenttielokuvaparodiassa pääosassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jota näyttelee Mike Myers. Päähenkilö sir Austin Danger Powers syväjäädytettiin 1960-luvulla ja sulatettiin vuonna 1997. Elokuvien huumori on ronskia, usein myös alatyylin puolelle menevää.

Elokuvat muistetaan ehkä parhaiten siitä, että ne parodisoivat monia James Bond -elokuvissa esiintyneitä hahmoja ja kohtauksia; kuten Bondeissa heitetään hattua, heitetään Powersissa kenkää. Myersin luoma hahmo pukeutuu 1960-luvun muodin mukaisesti, pitää silmälaseja ja on huonohampainen, mutta kuitenkin suuri naistenmies. Myers on sanonut, että hänen oma isänsä on ollut alun perin esikuva hahmolle.

Elokuvien teemamusiikkina toimii Quincy Jonesin kappale Soul Bossa Nova.

Austin Powers -elokuvat 
 Austin Powers – kumma jätkä (International Man of Mystery), 1997
 Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua (The Spy Who Shagged Me), 1999
 Austin Powers ja kultamuna (Austin Powers in Goldmember), 2002

Lähteet

Aiheesta muualla 
 AustinPowers.com 
 Mike Myers 'Interested' In 'Austin Powers' Sequel 

Elokuvahahmot
Kuvitteelliset salaiset agentit ja vakoojat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuvitteelliset aikamatkaajat
Omasvuono

Omasvuono (myös Omasenvuono tai Isovuono, , ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa Isonvuonon eli Omasvuonon (, ) rannalla. Kunnan pinta-ala on  1 538 km² ja asukasluku tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 1 942. Kunnan asukkaista merkittävä osa on etniseltä alkuperältään saamelaisia ja suomalaisia. Keskustaajama on Saukkonen () ja suurin asutuskeskus Yykeänperä (Skibotn). Omasvuono on läntisin kunta, jossa on perinteistä kveeniasutusta.

Vuonna 2007 kunnanvaltuusto päätti, että kuntaa kehitetään tasapuolisesti kolmen kielen ja kulttuurin  pohjalta – saamen, kveenin/suomen ja norjan..

Omasvuonon kunta rajoittuu kaakossa Suomen Enontekiön kuntaan.

Kyliä ja paikkoja 

Apaja, Juovankka (Elsnes), Pyhäouta (Helligskogen), Saukkonen (Oteren), Singalanouta (Signaldalen), Soiketanouta (Kitdalen), Staaluvankka (Elvevollen), Suoloniemi (Rasteby), Uksiviiki   (Mellenfjord), Vieksikenttä (Kvesmenes),
Yykeänperä (Skibotn), Yykeänvankka (Skibotndalen)

Lähteet

Aiheesta muualla
Richard Danielpour

Richard Danielpour (s. 28. tammikuuta 1956 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Elämä ja teokset

Danielpour opiskeli Vincent Persichettin ja Peter Menninin johdolla Juilliard School of Musicissa, josta hän valmistui vuonna 1986. Monien muiden sukupolvensa amerikkalaissäveltäjien tapaan Danielpour käytti teoksissaan aluksi sarjallisia sävellystekniikoita, mutta luopui niistä 1980-luvun loppupuolella ja alkoi turvautua perinteisempää sävelkieleen. Danielpour kertoo saaneensa vaikutteita musiikkinsa John Adamsiltä, Christopher Rouselta, Joseph Schwantnerilta - sekä Beatlesiltä. Danielpourin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat First Light (1988) kamariorkesterille, kolme sinfoniaa (1985, 1986 ja 1990), kolme pianokonserttoa (1981, 1993, 2002), baletti Anima mundi (1995) ja viimeisimpänä ooppera Margaret Garner (2005).

Aiheesta muualla
Richard Danielpourin virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Vatjan viidennes

Vatjan viidennes () on yksi Novgorodin tasavallan vanhoista hallintopiireistä, jotka säilyivät 1700-luvun alkuun saakka. Nimensä se on saanut alueella asuneista vatjalaisista. Vatjan viidenneksen itärajana toimi Olhavanjoki ja länsirajana Laukaanjoki. Se käsitti Novgorodin pohjoispuolisen alueen, Inkerin ja osan Karjalaa. 1500-luvulta lähtien viidennes jakautui Karjalan ja Laukaan puoliskoihin. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 huomattava osa alueesta siirtyi Ruotsille. Pietari I:n 1700-luvun alussa takaisin valtaama alue liitettiin Inkerinmaan lääniin.

Vatjan viidennekseen kuului 6 kihlakuntaa (). Kihlakunnat jakautuivat pogostoihin ja staneihin:

 Novgorodin kihlakunta
 Kaprion kihlakunta — Djatlino, Iljussa eli Grigorjevski, Grjazno, Jastrebino, Kargali, Kuippina, Orina, Osertsa, Ratsina, Ruuta, Saamosti, Saaritsa, Saaritsan stani, Suija, Tillitsa, Tääkeli
 Jaaman kihlakunta — Opolja ”Tšuudissa”, Toldoga ”Tšuudissa”, osa Ratsinan pogostaa
 Laatokankaupungin kihlakunta — tähän kuului osa Lopen pogostasta
 Pähkinälinnan kihlakunta — Inkere, Järvisaari, Kaupungin eli Spasskin pogosta, Keltto, Korpiselkä, Kuivaisi, Loppi, Tuutari
 Karjalan eli Käkisalmen kihlakunta — Ilomantsi, Kaupungin pogosta eli Räisälä, Kurkijoki, Rautu, Sakkola, Salmi, Sortavala

Aiheesta muualla
 Nevolin, K.A. O pjatinah i pogostah novgorodskih v XVI veke. Sankt-Peterburg, 1853.

Novgorodin viidennekset
Inkerin historia
Karjala
Inuit Tapiriit Kanatami

Inuit Tapiriit Kanatami () on Kanadassa toimiva järjestö, joka edustaa yli 65 000:ta inuittia. Se on perustettu vuonna 1971 Inuit Brotherhood -järjestön seuraajaksi.

Inuit Tapiriit Kanatami edustaa inuitteja, jotka asuvat Kanadassa neljällä eri alueella:Nunatsiavut Labradorissa, Nunavikin alueella Québecissä, Nunavutissa ja Inuvialuitin alueella Luoteisterritorioissa. Järjestön tavoitteena on suojella inuittien terveyttä, hyvinvointia, kulttuuria ja kieliä. Järjestö edustaa inuitteja myös Kanadan hallituksen kanssa käytävissä asioissa. Se julkaisee kahdesti vuodessa kulttuurilehteä Inuktitut. Lehden julkaisukielinä ovat englanti, ranska ja inuktitut sekä latinalaisella ortografialla että inuktitutin tavumerkeillä.

Inuit Tapiriit Kanatamin asioista päättävät järjestön johtokunnan jäsenet ja presidentti. Johtokunnan jäsenten vaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki 18 vuotta täyttäneet inuitit. Järjestön nykyinen presidentti on Natan Obed.

Lähteet 

Kulttuurijärjestöt
Kanadalaiset järjestöt
Eskimot
Kanadalainen kulttuuri
Meze

Meze on Lähi-idän, itäisen Välimeren ja Balkanin alueilla suosittu alkuruokalajitelma. Sana meze tulee persian kielen sanasta مزیدن mazzidan, maistaa. Mezet ovat samankaltaisia kuin espanjalaiset tapakset.

Mezet ovat pieniä lautasella tarjottavia alkuruokia, jotka on suunniteltu nautittavaksi alkoholin kera tai muuten vain naposteltaviksi. Iranissa niitä tarjoillaan alkoholin ohella juhlissa tai vieraille. Kreikassa, Libanonissa, Syyriassa ja Turkissa mezejä tarjotaan nautittavaksi anisviinan kanssa kahviloissa ja baareissa. Niitä voidaan suurempina annoksina syödä myös pääruoaksi.

Mezeinä saatetaan Turkissa tarjota esimerkiksi oliiveja, pieniä viinilehtikääryleitä, leipää, valkosipulilla maustettua jogurttia ja tulista tomaatti-persilja-tahnaa.

Suosittuja Mezejä Libanonissa ja Syyriassa
Listassa mainittuja ruokalajeja saatetaan tarjoilla muissa meze-maissa jollain toisella nimellä.
Baba ghanoush (munakoisotahna)
Hummus (kikherne-tahinitahna)
Hummusta lihan kanssa (hummus bi'l-lahm)
Kibbeh (lampaanlihasta tehty paistettu pulla)
Kibbe Nayye (raakaa jauhettua lampaanlihaa)
Makkaroita (naqaniq, sujuq)
Kokonaisena paahdettuja pikkulintuja
Jogurttia
Labneh (jogurttijuusto)
Shanklish (juusto)
Kishkeh
Muhammara
Tabouli (salaatti, jossa vihreää salaattia, runsaasti yrttejä, bulguria)
Fattoush (salaatti, jossa paahdettua pitaleipää, tomaattia, kurkkua)
Sinappikaalisalaatti (salatat jarjir)
Artisokkasalaatti

Ruokalajit
Lähi-idän keittiö
Turkkilainen keittiö
Suomalainen kansanparannus

Suomalainen kansanparannus perustuu pitkälti käsityksiin henkiolennoista ja taioista ja niiden vaikutuksesta ihmiseen, sekä käytännön hoitotoimissa erilaisiin hoitaviin paikkoihin kuten saunaan sekä hoitaviin aineisiin ja esineisiin kuten yrtteihin ja taikaesineisiin.

Parantaja eli parantamiseen erikoistunut henkilö oli usein koko yhteisön arvostama tietäjä, joka osasi paljon muutakin. Joillakin taas oli verenseisauttajan kyky.

Tautien syyksi katsottiin usein paha henkiolento tai vihamielinen noita. Ihmistä vahingoittivat esimerkiksi henkiolentojen väki vihastuessaan, vihamielisten ihmisten ampumat noidannuolet ja kateet eli kateelliset ihmiset taikoineen. Syöpä oli mato, käärme tai muu olio, joka tunkeutui ihmiseen, ja söi tätä sisältäpäin. Riisi on tarkoittanut erilaisia kalvavia ja riuduttavia pitkäaikaisia sairauksia.

Asioille oli luonnollinen paikkansa, johon ne kuuluivat. Monet terveydelliset ja muutkin ongelmat johtuivat siitä, että asioita oli väärissä paikoissa, ja maailman järjestys ja tasapaino oli järkkynyt. Usein sairaus tai sairauden aiheuttanut henkiolento pyrittiin palauttamaan sinne, mistä se oli tullutkin, tai jos jotain puuttui ihmisestä, se pyrittiin palauttamaan ihmiseen. Esimerkiksi veden luona tarttunut sairaus johtui ihmiseen tarttuneesta veden väestä, joka piti palauttaa veteen. 
 
Monia vaivoja hoidettiin loitsuin. Loitsuilla usein käskettiin tai pyydettiin henkiolentoja siirtymään luonnolliselle paikalleen. Loitsuilla myös pyydettiin parantamaan kykeneviä henkiolentoja puuttumaan asioihin. 

Ihmisen sielu tai jokin sielun osa, kuten itse saattoi lähteä omille teilleen, jolloin seurasi vakava sairaus tai masennus, itsettömyys. Tällöin sielu tai sen osa oli palautettava ihmiseen.

Käytännön hoito tapahtui usein saunassa. Saunassa asui tulen väkeä, henkiolentoja, jotka karkottivat muut, vihamieliset henkiolennot pois. Terva oli monikäyttöinen aine, jota käytettiin muun muassa vammojen, täiden ja iho-oireiden hoitoon.

Kansanparannuksen hiipuminen 

Nykyisin kansanparannuksen perinne on lähes täysin katkennut. Vielä 1800-luvulla siihen jouduttiin kuitenkin turvautumaan usein, sillä lääkäreitä oli vähän ja lääketiede kehittymätöntä. Usein saattoi jopa olla parempi tulla loitsituksi tai saunotetuksi, kuin joutua 1800-luvun lääketieteen armoille. Suomalaisen kansanparannuksen viimeisiä vaiheita kuvaa sananlasku: ”Jos ei viina, terva eikä sauna auta niin silloin perii hauta” Tässä vaiheessa oltiin jo luopumassa yliluonnollisista selityksistä, ja turvauduttiin toimiviksi koettuihin keinoihin lääkärin hoitojen korvikkeena tai lisäksi.

Kirjallisuutta

Katso myös 
 Anni Pölönen
 Hätämaan tietäjä

Aiheesta muualla 

 Arno Forsius: Pyhimykset parantajina. 
 Arno Forsius: Pyhimykset suomalaisessa kansanparannuksessa. 
 Kansanlääkintäseura.
 Elävä arkisto: "Kun kerran kipunsa tiäsi, niin mitäs sitä lääkäriin mentiin" – kansanparannuksen historiaa.
Kimmo Kinnunen

Kimmo Paavali Kinnunen (s. 31. maaliskuuta 1968 Äänekoski) on suomalainen keihäänheittäjä ja kaksinkertainen MM-mitalisti, nykyään keihäänheiton valmentaja. Urheilu-urallaan hän edusti Äänekosken Urheilijoita. Ammatiltaan Kinnunen on metsäteknikko. Hän on naimisissa entisen pikajuoksijan Sari Raumalan kanssa ja heillä on neljä lasta. Kinnunen toimi Suomen Urheiluliiton keihäänheiton lajivalmentajana vuosina 2009–2016. Sittemmin hän on valmentanut Latviassa ja Kiinassa.

Kinnunen oli jo nuoruudessaan lupaava keihäänheittäjä. Vuonna 1984 hän heitti 16-vuotiaiden maailmanennätyksen tuloksella 82,34. Kinnusen uran suurin saavutus on maailmanmestaruus ensimmäisistä maailmanmestaruuskisoistaan 1991. Hän heitti loppukilpailun avausheitollaan oman ennätyksensä 90,82 metriä. Kinnusen toiseksi paras heitto finaalissa kantoi vain 82,74. Samana vuonna hänet valittiin Suomen Vuoden urheilijaksi.

Barcelonan kesäolympialaisissa Kinnunen oli neljäs ja seuraavista MM-kisoista Stuttgartissa 1993 hän saavutti hopeaa. Vuoden 1996 Atlantan kesäolympialaisissa Kinnunen sijoittui seitsemänneksi tuloksella 84,02 metriä ja Soulin kesäolympialaisissa Kinnunen oli kymmenes. Huolimatta MM-kullastaan ja -hopeastaan Kinnunen ei ole koskaan voittanut keihäänheiton Suomen mestaruutta.

Seuraavina vuosina Kinnusen ongelmaksi muodostuivat toistuvasti vaikeudet heittää arvokisojen karsintarajan yli, ja hän jäikin usein arvokisoihin valitun ryhmän ulkopuolelle tai kotiinjääväksi varamieheksi. Vielä kesällä 2003 Kinnunen heitti keihästä 74,54 metriä.

Myös Kimmo Kinnusen valmentaja ja isä Jorma Kinnunen menestyi keihäänheittäjänä saavuttaen sekä olympiahopeaa 1968 että maailmanennätyksen 1969. Urheilu-uransa jälkeen Kimmo Kinnunen on valmentanut muun muassa poikaansa Jamia, Zigismunds Sirmaista ja Līna Mūzea. Vuoden 2018 lopulla Kinnunen valittiin Kiinan keihäänheittäjien päävalmentajaksi ja hän toimi tehtävässä vuoden 2019 loppuun.

Kinnunen on Äänekosken Sarjakuvaseuran aktiivijäsen.

Parhaat tulokset 
Lähteet: Tilastopaja, Kansainvälinen yleisurheiluliitto

90,82 (1) Tokio 26.8.1991  
88,48 (q) Tokio 25.8.1991  
87,58 (1) Köln 8.9.1991 
86,38 (2) Bryssel 13.9.1991 
85,96 (3) Seinäjoki 8.8.1999
85,90 (5) Sheffield 15.9.1991 
85,86 (1) Lapua 30.6.1991 
85,32 (1) Tampere 20.8.1996
84,78 (2) Stuttgart 16.8.1993
84,74 (1) Kemi 4.7.1991 

Huomautukset

Kausien parhaat heitot

Muita urheilusuorituksia 
Urheiluliiton lajivalmentajana toiminut Kari Ihalainen kertoi Kimmon nostaneen puolikyykystä 360 kiloa ennen Barcelonan vuoden 1992 olympiakisoja.

Lähteet 
 Kilpakenttien sankarit 2, Tammi 1993, s. 22–23

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Suomelle MM-tupla keihäässä
 Ylen Elävä arkisto: Kimmo Kinnunen heittää MM-hopeaa

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Pääsiäisnoita

Pääsiäisnoidat (pääsiäistrullit, trullit tai rullit) liittyvät pääsiäisajan mytologiaan. Nykyään tunnetaan varhaisesta pääsiäisnoitailmiöstä muuntunut lasten leikkinä toteutuva niin sanottujen virpovien noitien perinne. Ruotsin kielessä troll tarkoittaa peikkoa ja trollkarl miespuolista noitaa.

Historiallisesti trullit ovat erityisesti kotieläimiä kohtaan pahantahtoisiksi uskottuja olentoja tai näitä esittäviä ihmisiä. Pääsiäisnoitailmiöön liittyy kaksi tasoa. Uskottiin, että kotieläimet ovat pitkäperjantain ja lankalauantain illan aikana alttiina pahalle. Toisaalta tuolloin harjoitettiin nimenomaan tätä uskomusta vahvistavia menoja, kuten esimerkiksi leikattiin eläimistä karvoja ja nahanpaloja. Trulleina toimivat yhteisöstä syrjäytyneet naiset, jotka näin ilmaisivat naapureitaan kohtaan tuntemaansa kateutta.

Perimätiedon mukaan, jos trulli pääsi navettaan, lehmät kuolivat seuraavana talvena outoihin tauteihin. Sen ajan ihmisille karja oli elintärkeää. Mikäli trulli pääsi viemään karvoja tai nahanpaloja eläimestä, karjaonni saattoi olla menetettyä. Trulleja yritettiin estää pääsemästä navettaan muun muassa kellojen, teräaseiden, virsikirjojen, elohopean, viisikannan ja ristinmerkkien avulla. Epäiltiin, että navetasta yllätetty trulli saattoi muuttaa itsensä kaksihaaraiseksi talikoksi tai heinähangoksi.

Uskottiin, että pitkäperjantain ja pääsiäissunnuntain välisenä lauantaina Jumalan suojeleva vaikutus on pienimmillään ja silloin noidat pääsivät mellastamaan maailmassa. Kristinuskon mukaan Jeesus Nasaretilainen kuoli pitkänäperjantaina ja nousi kuolleista pääsiäissunnuntaina. Siksi juuri kyseisenä lauantaina pelättiin noitia ja pahan karkottamiseksi muun muassa poltettiin pääsiäiskokkoja.

Nykyinen pääsiäisnoitaleikki on lasten viihteeksi kehitetty yhdistelmä trulliperinnettä (noidaksi pukeutuminen) ja palmusunnuntain virpomisperinnettä (virpovitsat, onnentoivotus ja palkan vaatiminen). Historiallisesti virpominen ja trullit ovat siis vastakkaisia ilmiöitä (virpominen liittyy ”siunaamiseen” ja trullit ”kiroamiseen”). Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla ”trullitellaan” pääsiäislauantaisin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Myllys, Hanna: Pääsiäisnoidat ja pääsiäistaiat. MTVuutiset.fi.
 Koskimies, Tiia: Noidat ja trullit. Umami.fi 2.4.2009.
 SKS, vuotuisjuhlat, Lankalauantai – noidat

Suomalaiset pääsiäisperinteet
Noituus