joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Glykosidit

Glykosidit ovat orgaanisia molekyylejä, joissa sokeriosa eli glykoni on liittyneenä johonkin toiseen osaan eli aglykoniin glykosidisidoksella. Glykosideilla on monia tärkeitä tehtäviä eliöissä. Esimerkiksi monet kasvit säilövät tärkeät kemikaalit inaktiivisiksi glykosideiksi, jotka sitten tarvittaessa aktivoituvat entsymaattisella hydrolyysillä sokeriosan poistuessa. Monia kasviglykosideja käytetään lääkkeellisissä tarkoituksissa. Glykosidin aglykonina voi olla myös hiilihydraatti, jolloin kyseessä on oligo- tai polysakkaridi.

Glykosidisidos

Glykosidisidoksessa glykosidin sokeriosan hemiasetaalin eli rengasrakenteen anomeerinen hiili on liittyneenä aglykoniin rikki-, typpi- tai happiatomin välityksellä. Rikin kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä S-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä tioglykosidi, typen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä N-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä glykosyyliamiini ja hapen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä O-glykosidisidos. Glykosidisidos voidaan jaotella myös sokeriosan anomeerisen hiilen hydroksyyliryhmän alkuperäisen konfiguraation mukaan joko α- tai β-glykosidisidokseksi. Glykosidisidoksia esiintyy glykosidien ohella myös muun muassa glykoproteiineissa, joissa proteiiniin on kiinnittyneenä hiilihydraattiketjuja, ja DNA:n ja RNA:n nukleosideissa, joissa puriini- tai pyrimidiiniemäs kiinnittyy pentoosisokeriin N-glykosidisidoksella.

Glykosidien jaottelu
Glykosidit voidaan jaotella glykosidisidoksen tyypin lisäksi myös glykoni- ja aglykoniosien mukaan.

Glykonin mukaan
Jos glykosidin glykoniosa on glukoosi, molekyyli on glukosidi; jos se on fruktoosi, molekyyli on fruktosidi; jos se on glukuronihappo, molekyyli on glukuronidi jne. Elimistössä myrkylliset aineet usein metaboloidaan vesiliukoisemmiksi ja paremmin erittyviksi liittämällä niihin glukuronihappo.

Aglykonin mukaan
Biokemian ja farmakologian kannalta glykosidien käyttökelpoisin luokittelu tehdään aglykonin mukaan. Seuraavassa glykosideja luokiteltuna aglykonin mukaan: 
 Alkoholiglykosidit (mm. pajujen tuottama salisiini) 
 Antrakiiniglykosidit (mm. sennat ja aaloet tuottavat näitä laksatiivisia glykosideja)
 Kumariiniglykosidit (mm. väinönputki tuottaa apteriini-nimistä kumariiniglykosidia)
 Syanidiglykosidit (mm. manteleiden amygdaliini)
 Flavonoidiglykosidit (mm. hesperediini, rutiini, kversetiini; antioksidanttisia)
 Fenoliglykosidit (mm. sianpuolukan arbutiini)
 Saponiinit (Ovat luonteeltaan glykosideja. Niitä on esimerkiksi lakritsissa.) 
 Steroidiglykosidit (mm. digitalisglykosidit)
 Tioglykosidit (mm. sinappiöljyissä esiintyviä glykosideja)

Katso myös
 Glykosidisidos

Lähteet

Aiheesta muualla
Basutomaa

Basutomaa () oli Britannian kruununsiirtomaa, joka perustettiin vuonna 1884, koska Kapmaa ei kyennyt hallitsemaan aluetta. Se jaettiin seitsemään piirikuntaan: Bereaan, Leribeen, Maseruun, Mohales Hoekiin, Mafetengiin, Quacha’s Nekiin sekä Quthingiin. 

Basutomaa uudelleennimettiin Lesothon kuningaskunnaksi maan itsenäistyessä Britanniasta 4. lokakuuta 1966, Leabua Jonathanin toimien tällöin valtion pääministerinä. Basutomaa liittyi itsenäistymisensä jälkeen Kansainyhteisöön.

Lähteet

Britannian entiset siirtomaat ja protektoraatit Afrikassa
Lesothon historia
Noitavainojen syyt

Noitavainojen syistä Euroopassa on esitetty erilaisia teorioita, joista mikään ei ole saavuttanut yleistä hyväksyntää.

Keskeinen kysymys syitä selvitettäessä on se, että noituuden kieltävä lainsäädäntö oli Euroopassa uuden ajan alussa lähes samanlainen kuin jo keskiajalla, mutta noitaoikeudenkäyntien määrä lisääntyi huomattavasti. Tutkija Keith Thomas on esittänyt tämän syyksi kaksi mahdollisuutta: joko halu tuomita noitia kasvoi nopeasti tai sitten mahdollisuutta laajamittaisiin vainoihin ei aikaisemmin ollut. Thomasin mukaan edellinen vaihtoehto on historiallisesti uskottavampi, mutta esimerkiksi tutkija Norman Cohn katsoo, että eurooppalaisten vainojen taustalla oli oikeuslaitoksen uudistuminen eli jälkimmäinen vaihtoehto.

Noitavainojen selitykset ovat karkeasti jakaantuneet kahteen päälinjaan, joista toisessa korostetaan hallinnon, politiikan ja oikeuslaitoksen kehitystä ja toisessa taloudellisia ja sosiaalisia ristiriitoja. Ensimmäisen näkemyksen mukaan Euroopassa vahvistunut keskusvalta tehosti oikeuslaitoksien toimintaa ja tiukensi rikoslakia. Näin ihmisten väliset kiistat tulivat aikaisempaa useammin oikeuslaitosten käsittelyyn samalla kun esivalta ja erityisesti papisto pystyi tehokkaammin kitkemään uskonnollista poikkeavuutta yhteiskunnasta. Sosiaalis-taloudellisissa selityksissä katsotaan, että 1500- ja 1600-luku olivat myös suuren taloudellisen ja yhteiskunnallisen muutoksen aikaa, jolloin sodat, liikakansoitus, katovuodet lisäsivät köyhyyttä samalla kun rahatalouden kehitys ja laajeneva kaupankäynti lisäsi rikkauden määrää. Tämän eriarvoistumisen aiheuttama katkeroituminen purkautui sitten noitaoikeudenkäynneissä.

Uskonpuhdistus johti Euroopassa perinteisen turvallisen maailmankuvan säröilemiseen, mikä osaltaan vaikutti aikakauden epäluuloisuuteen ja paniikkiin. Nachman Ben-Yehudan mukaan tämä voidaan havaita siitä, että vakavimmat vainot toimeenpantiin maissa kuten Saksa, Ranska ja Sveitsi, joissa katolisen kirkon asema oli heikoin, kun taas vakaan katoliset maat kuten Espanja, Italia ja Portugali säästyivät miltei kokonaan noitavainoilta.

Murrayn teoria 

Noitavainoille on esitetty myös muita selityksiä. Englantilaisen egyptologin Margaret Murrayn kiistanalaisessa teoksessa The Witch-Cult in Western Europe (1921) esitetään, että noitavainojen kohteena olisivat olleet kristinuskolle uhkaksi koetut pakanalliset kulttimenot ja uskomukset, joita vanhaan uskoon tukeutuneet harjoittivat salaisesti. Murrayn mukaan muun muassa noitasapatti oli värittynyt kuvaus vanhojen uskonlahkojen kulttimenoista ja niissä nähdyt pienet miehet () olisivat olleet muinaisen kääpiöheimon viimeisiä olemassa olevia edustajia. Samansuuntaisen teorian on esittänyt myös suomalainen Arne Runeberg, jonka mukaan Euroopassa kerettiläisiä vastaan taistellut inkvisitio olisi ennen kaikkea kamppaillut katarismiksi kutsuttua kristinuskon suuntaa vastaan.

Norman Cohen on sittemmin osoittanut Murrayn käyttäneen lähteitä täysin mielivaltaisesti, eikä Murrayn teorioita enää pidetä tutkijoiden piirissä uskottavina.

Kirjallisuutta

Lähteet 

Noitavainot
Jon Hellevig

Jon Krister Hellevig (26. helmikuuta 1962 Helsinki – 26. toukokuuta 2020 Moskova) oli suomalainen oikeustieteen kandidaatti, joka toimi Moskovassa 1990-luvun lopulla perustamansa venäläisen lakiasiaintoimiston Hellevig, Klein & Usov sekä laskentapalveluyhtiön Avenir osakkaana.

Ura
Hellevig valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1985 ja toimi Suomen Yhdyspankin emissiojuristina. Hän oli mukana perustamassa veljensä Gert Hellevigin kanssa Interbankia 1980-luvun lopussa ja oli pankin hallituksen jäsen. Interbankin jälkeen hän toimi ravintoloitsijana Helsingissä ja yritti eduskuntaan 1991 Uudenmaan vaalipiiristä. Tämän jälkeen hän siirtyi Sovfinamtrans-nimiseen rautatiealan yhteisyritykseen rahoitusjohtajaksi.

Hellevig on julkaissut omakustanteena useita kirjoja. Expressions and Interpretations käsittelee oikeusfilosofiaa ja Venäjän oikeuden kehitystä filosofian peruskysymysten valossa. Hän on myös kirjoittanut Venäjän vero-oikeuden opaskirjan Avenir Guide to Russian Taxes sekä Venäjän työoikeuden kirjan Avenir Guide to Russian Labor Law and HR Administration (2006). Molemmat kirjat on käännetty myös venäjäksi. Syksyllä 2007 ilmestyi Hellevigin kirja All is Art. Kirjassa Hellevig esittää uuden filosofiakäsityksensä ja  esittelee näkemyksensä demokratian perusolemuksesta. Omien kirjojensa lisäksi Hellevig on julkaissut Johan Bäckmanin kirjan Saatana saapuu Helsinkiin. Hellevig oli Pravda-verkkolehden kolumnisti.

Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Hellevig oli ehdokkaana Itsenäisyyspuolueen listalla. Kun toukokuussa 2014  Karita Mattila kieltäytyi esiintymästä Venäjän presidentti Vladimir Putinia tukevan kapellimestarin johdolla, Hellevig nimitti Facebook-kirjoituksessaan  Mattilaa natsihuoraksi, Obamaksi ja Eva Brauniksi sekä uhkasi Mattilaa raiskauksella. Myöhemmin Hellevig selitti tarkoittaneensa "henkistä raiskaamista". Itsenäisyyspuolue sanoutui irti Hellevigin kommenteista ja ilmoitti lopettavansa hänen kampanjansa tukemisen, minkä jälkeen Hellevig ilmoitti vetäytyvänsä vaaleista. Käytännössä tällöin oli kuitenkin liian myöhäistä perua ehdokkuutta, ja Hellevigin nimi pysyi ehdokaslistalla. Vaaleissa Hellevig sai 286 ääntä. 

Vaaleja seuranneella viikolla Karita Mattila teki poliisille tutkintapyynnön Hellevigin häneen kohdistamista Facebook-kommenteista. Hellevig sai 60 päivän ehdollisen vankeustuomion kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.

Kuolema 
Hellevig kuoli Moskovassa 26. toukokuuta 2020. Pari viikkoa ennen kuolemaansa tekemässään päivityksessä Hellevig kertoi sairastaneensa kuuden viikon ajan ja uskovansa, että kyseessä oli ollut COVID-19-tauti. Hellevig arveli myös Venäjän hallinnon juonittelevan hänen tappamisekseen ja lavastavan sen koronakuolemaksi.

Palkinnot
Mirotvorets-säätiön Rauhantekijä-palkinto

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jon Hellevigin kotisivut.
 Hellevig–Klein–Usov-lakiasiaintoimisto.
 Avenir Corporate -sivusto. 

Suomalaiset juristit
Itsenäisyyspuolueen poliitikot
Vuonna 1962 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Bernd Freytag von Loringhoven

Bernd Freytag von Loringhoven (6. helmikuuta 1914 Kuressaare, Viro – 27. helmikuuta 2007 München, Saksa) oli baltiansaksalainen upseeri natsi-Saksan armeijassa Wehrmachtissa ja myöhemmin Saksan liittotasavallan armeijan Bundeswehrin kenraali. Toisessa maailmansodassa hän palveli panssarijoukoissa ja kenraalien Heinz Guderianin ja Hans Krebsin adjutanttina heinäkuusta 1944 huhtikuuhun 1945.

Operaatio Barbarossaan hän lähti Guderianin 2. panssariarmeijan esikunnan jäsenenä. Myöhemmin hän komensi komppaniaa ja pataljoonaa. Hän otti osaa Stalingradin taisteluihin ja hänet siirrettiin motista pois lentokoneella sotamarsalkka Erich von Mansteinin armeijaryhmä Doniin avustamaan sen vapautusoperaatiossa.

Kun Adolf Hitleriä vastaan tehtiin murhayritys heinäkuussa 1944, Guderian nimitettiin armeijan esikuntapäälliköksi ja Freytag von Loringhoven hänen adjutantikseen. Tässä tehtävässään hän vieraili kaksi kertaa päivässä Hitlerin Itä-Preussin päämajassa ja myöhemmin Führerbunkerissa Berliinissä. 

Kuollessaan vuonna 2007 hän oli yksi viimeisiä elossa olevia Führerbunkerista selvinneitä. Hän toimi asiantuntijana Perikato-elokuvaa tehtäessä.

Aiheesta muualla
 Baron Bernd Freytag von Loringhoven (Times Online)
 Baron Bernd Freytag von Loringhoven (Scotsman)

Saksalaiset kenraalit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Sinfonia nro 1 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 1 C-duuri (op. 21) valmistui vuosina 1799–1800.

Säveltäminen 
Toisin kuin esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozart, Beethoven kypsytteli teoksiensa teemoja ja rakenteita pitkään. Tästä syystä on vaikea sanoa, milloin hän aloitti 1. sinfoniansa säveltämisen. Varhaisimmat säilyneet nuottikäsikirjoitukset ovat vuodelta 1799, mutta on hyvinkin mahdollista, että hän hahmotteli jo huomattavasti aiemmin tämän sinfonian teemoja muistilehtiöihinsä.

Beethoven sävelsi 1. sinfoniansa hyvin perinteiseen 1700-luvun klassiseen tyyliin, suurten edeltäjiensä Joseph Haydnin ja Mozartin antamaa esikuvaa kunnioittaen. Tosin tarkkaavainen kuulija saattaa jo aavistella, että säveltäjä on ottamassa ensimmäisiä askeleita kohti sitä omaa vallankumouksellista tyyliä, jolla hän 3. sinfoniassaan (kantaesitys 1805) murtaa klassismin asettamat rajat ja siirtyy kohti romanttista ilmaisumuotoa.

Beethoven oli sinfonian valmistumisen aikoihin 29-vuotias. Kuurous ei vielä tuolloin synkistänyt hänen elämäänsä, ja niinpä 1. sinfonia on energistä, valoisaa ja optimistista musiikkia.

Sinfonia on omistettu paroni Gottfried van Swietenille (1733–1803), joka oli tärkeä Beethovenin rahoittaja ja tukija.

Kantaesitys  
Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä 2. huhtikuuta 1800. Beethoven oli noihin aikoihin vielä varsin tuntematon säveltäjä. Sinfonia sai yleisöltä kuitenkin melko hyvän vastaanoton, ja vähitellen se alkoi levittää Beethovenin mainetta muuallekin Eurooppaan. Pariisissa sinfonia kuultiin ensimmäisen kerran vuonna 1807, Lontoossa vuonna 1813.

Osat 

Sinfonian neljä osaa kestävät noin 30 minuuttia:

 Adagio molto – Allegro con brio
 Andante cantabile con moto
 Menuetto. Allegro molto e vivace
 Adagio – Allegro molto e vivace.

Kokoonpano 
 kaksi huilua
 kaksi oboeta
 kaksi klarinettia
 kaksi fagottia
 kaksi käyrätorvea
 kaksi trumpettia
 patarummut
 viulut
 alttoviulut
 sellot
 kontrabassot

Aiheesta muualla
 Symphony No.1, Op.21 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

Ludwig van Beethovenin sinfoniat
1800-vuosikymmenen musiikkiteokset
Tapani Mäkinen

Heikki Tapani Mäkinen (s. 19. maaliskuuta 1965 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen poliitikko ja kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2003–2004 ja 2007–2015. Hän on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989 ja kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2017. Koulutukseltaan hän on merkonomi.

Koulutus
Mäkinen valmistui Malmin kauppaoppilaitoksesta merkonomiksi vuonna 1984.

Politiikassa 

Tapani Mäkinen valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Hän toimi kansanedustajana aiemmin 28. maaliskuuta 2003 – 20. heinäkuuta 2004 Marjo Matikainen-Kallströmin varaedustajana. Mäkinen nousi varajäsenestä kansanedustajaksi Matikainen-Kallströmin siirtyessä europarlamenttiin.

Mäkinen on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989. Hän toimi valtuuston puheenjohtajana vuosina 2002–2004 ja 2007–2008. Kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän on toiminut vuosina 2005–2006 ja uudelleen vuosina 2009–2017. Hän on myös Uudenmaan liiton maakuntahallituksen entinen puheenjohtaja.

Helsingin Sanomat julkaisi 27. tammikuuta 2008 naiskansanedustajille teettämänsä kyselyn, jossa vastaajilla oli lähdesuoja, ja nimitti siihen pohjautuen Mäkisen yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta muiden paitsi yhden osalta langettavan tuomion ja moitti lehteä hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. Neuvoston mukaan lehti ei esittänyt riittäviä näyttöjä kirjoituksen perustaksi. JSN:n mielestä voimakkaasti leimaavan ja yleistävän juttukokonaisuuden totuudellisuus jäi näin ollen osoittamatta.

MTV Uutiset selvitti helmikuussa 2014 Mäkisen osuutta Vantaan Energian hallituksen puheenjohtajavalintaan. Puheenjohtajaksi valittiin Mäkisen ystävä Tommi Valtonen, joka oli MTV:n mukaan tehnyt tuhansien eurojen arvosta ilmaista työtä Mäkisen saunanrakennushankkeen parissa. Valtonen on myös Vantaan kaupungin luottosähköyhtiö Takuusähkön toinen omistaja. Mäkisen mukaan kyseessä oli normaali talkootyö.

Kesäkuussa 2017 Mäkinen nimitettiin oikeusministeri Antti Häkkäsen (kok) erityisavustajaksi. Tästä tehtävästä hän irtisanoutui huhtikuussa 2018 poliisin käynnistettyä esitutkinnan häntä koskevista lahjoma- ja virka-aseman väärinkäyttörikoksista. Irtisanoutumistaan käsittelevässä Facebook-päivityksessään Mäkinen kiisti syyllistyneensä väitettyihin rikoksiin.   

Elokuussa 2019 Mäkistä vastaan nostettiin syytteet törkeästä lahjuksen ottamisesta ja törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä. Syytteet liittyvät Vantaan kaupunginhallituksessa käsiteltyihin etuosto-oikeusasioihin aikana, jolloin Mäkinen toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Törkeästä lahjuksen antamisesta syytetään Juhani Sjöblomia. Itä-Uudenmaan käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi tammikuussa 2021 syytteet molempien osalta.

Näkemyksiä
Mäkinen haluaa metropolihallintopäätösten avaamista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tapani Mäkisen kotisivut 

Kansanedustajat
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Lunta tupaan

Lunta tupaan (alkukieliseltä nimeltään vuosina 1984–1988 Alas Smith and Jones, vuosina 1989–1998 Smith and Jones) oli BBC:n vuosina 1984–1998 lähettämä brittiläinen sketsisarja, jonka pääosissa olivat Mel Smith ja Griff Rhys Jones. Suomessa sarjaa ovat näyttäneet Yle TV2 ja Subtv.

Sarja kulki komediasarja Ei yhdeksän uutiset viitoittamalla tiellä, jossa käytettiin tabuja rikkovia aiheita, kyseenalaista kieltä sekä Smithin ja Jonesin kasvokkain käytyjä keskusteluhetkiä. Monet sarjan käsikirjoittajat olivat toimineet myös Ei yhdeksän uutisten käsikirjoittajina.

Sarjan alkuperäinen nimi (suom. 'Valitettavasti Smith ja Jones') on sanaleikki yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta Alias Smith and Jones, jonka pääosissa olivat Pete Duel ja Ben Murphy. Mel Smithin ja Griff Rhys Jonesin kasvokkain käydyt keskusteluhetket muistuttavat Duelin ja Murphyn keskusteluja – Smith on idiootti, joka tietää kaiken ja Jones idiootti, joka ei tiedä mistään mitään.

Vuonna 2006 Smith ja Jones palasivat ohjelman pariin esittelemällä sarjan parhaita kohtauksia ohjelmassa The Smith and Jones Sketchbook. Ohjelmassa esitettiin myös uusia sketsejä, jotka pohjautuivat aiemmin sarjassa nähtyihin keskusteluhetkiin.

Aiheesta muualla
Lunta tupaan BBC Comedy Guidessa 

Sketsisarjat
Brittikomediat
1980-luvun televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Mark Warnecke

Mark Warnecke (s. 15. helmikuuta 1970 Bochum, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen uimari, joka voitti pronssia 100 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1996. Hän voitti MM-kultaa 50 metrin rintauinnissa pitkän radan MM-kilpailuissa 2005, vanhimpana uinnin maailmanmestarina sitten vuoden 1971. 

Warnecke osallistui urallaan kolmiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1988.

Lähteet 
Kotisivut Luettu 20.3.2007 

Saksalaiset uimarit
Saksalaiset olympiamitalistit
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Pertti Ylermi Lindgren

Peter (aiemmin Pertti) Ylermi Lindgren eli ”kreivi” Lindgren (13. huhtikuuta 1936 Turku – 19. helmikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka tuli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa tunnetuksi lukuisten naissuhteidensa vuoksi.

Lindgren julkaisi 1960-luvun lopulla Jallu-lehdessä muistelmansa, joiden mukaan hän oli ollut 76 kertaa kihloissa ja istunut vankilassa niihin liittyneiden rahahuijausten takia yli kolme ja puoli vuotta. Ruotsin Malmössä Lindgren oli esiintynyt kreivi Oxenstiernana ja myös Heidenstamina. Lindgren oppi ruotsin kielen ollessaan  sotalapsena Ruotsissa. Lindgren siirtyi sittemmin rikolliselta uralta iskelmälaulajaksi ja muutti lopulta kokonaan Ruotsiin.

Lindgren muutti Tukholmaan vuonna 1976 ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hän hankki myös perushoitajan koulutuksen ja ehti työskennellä seitsemän vuotta dementiahoitajana, kunnes joutui lopettamaan hoitajan työn saatuaan sydäninfarktin. Lindgren jatkoi kuitenkin myös laulajanuraansa ja esiintyi myös Suomessa.

Peter von Bagh teki Lindgrenin muistelmien perusteella vuonna 1971 elokuvan Kreivi, jossa Lindgren itse esiintyi pääosassa.

Lindgren käytti nimiä Tage Efraim Melin, Toni Peter William Axel Alexander Oscar Oxenstierna, Benjamino Giovanni Torrini, Gunnar af Heidenstam ja Bernhard af Creutz. Hän vaihtoi virallisesti etunimekseen Peter muutettuaan Ruotsiin vuonna 1976.

Tiettävästi Lindgren oli naimisissa kahdesti, ja hänellä oli kolme lasta. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen Kreivi: Tasavallan Casanova (1992).

Lindgren esitti myös elokuvassa Kiljusen herrasväen uudet seikkailut Fruktosian kuningasta Gregoria vuonna 1990.


Diskografia 
 Saanhan mennä luotas pois / Älä muista minua pahalla (1967), CBS.
 Muistakkos Miina / Täällä hypnotiseerataan (1968), CBS – ensimmäinen kappale myös kokoelmassa Naura kanssamme
 Kaksi kanaa / Tulipunaruusut (1970), Love Records.

Lähteet

Kirjallisuus
 Avovaimo ja Pyhä Birgitta riittävät entiselle naistennaurattajalle. Turun Sanomat 29.6.2002.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kreivi Lindgren suosii kotimaisia naisia. (Kreivi Lindgren Lenita Airiston haastateltavana 1967.) Ylen elävä arkisto.
 Amorin pojat – sumutusta tositarkoituksella. Ylen Elävä arkisto.

Huijarit
Suomalaiset julkisuuden henkilöt
Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Tonio Kröger

Tonio Kröger on Thomas Mannin 25-vuotiaana 1901 kirjoittama novelli, joka julkaistiin 1903.

Novelli kuvaa Antonio ”Tonio” Krögerin, nuoren pohjoissaksalaisen pojan kehitystä lapsuudesta tunnetuksi taiteilijaksi. Kröger on kasvanut kauppiasisän ja taiteellisen äidin vaikutuksen alla. Hän halveksii ympäristönsä porvarillista elämää, mutta pitää toisaalta omaa taiteellisuuttaan heikkoutena ja kadehtii tavallisten ihmisten elinvoimaisuutta. Tonion kasvettua hänestä tulee kuuluisa kirjailija Etelä-Saksassa. Hänen oma sisäinen konfliktinsa ei ratkea myöskään hänen paluullaan takaisin pohjoiseen, sillä hän ei edes halua ratkaista sitä. Hänen mielestään taiteilija on erottanut itsensä pysyvästi normaalista elämästä. 

Novellissa on havaittavissa runsaasti linkkejä Mannin omaan elämään. Mann on itse kotoisin Lyypekistä, kun taas Krögerin synnyinpaikkaa ei mainita muuten, kuin että se on Itämeren rannalla oleva kauppakaupunki, ja kirjassa viitataan kaupungin olevien työmiesten puhuvan saksan ja tanskan sekoitusta. Tämä viittaa selkeästi Lyypekkiin, joka on kautta historian ollut tärkeä Itämeren satamakaupunki. Lisäksi Mannin perhe muutti Lyypekistä Müncheniin Mannin isän kuoltua, ja myös Kröger muutti sinne isänsä kuoleman jälkeen. Mann oli myös vanhaa kauppiassuvun jälkeläinen, joka ryhtyi kirjailijaksi, kun taas Kröger on kauppiassuvun vesana ryhtynyt runoilijaksi. Krögerin äiti on etelämaalainen, Mannin äiti taas brasilialainen . Näistä yhteyksistä johtuen Tonio Krögeriä pidetään yleensä varsin omaelämäkerrallisena romaanina. 

Novellissa on myös selkeä viittaus Mannin samaan aikaan tekemään sukueepokseen Buddenbrookit. Kyseisessä kirjassa mainitaan Krögerit Buddenbrookien sukulaissukuna.

Novellit
Kai Nordlund

Kai Henrik Nordlund (s. 3. marraskuuta 1969 Helsinki) on Helsingin yliopiston laskennallisen materiaalifysiikan professori. Hän on myös toiminut yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina vuodesta 2018 alkaen.

Kai Nordlund suoritti ylioppilastutkinnon 1988 ja väitteli tohtoriksi 1995. Hän työskenteli tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston kiihdytinlaboratoriossa vuodesta 1994 lähtien sekä kaksi vuotta post doc -tutkijana Illinois'n yliopistossa Yhdysvalloissa. Hän on toiminut Helsingin yliopiston fysiikan professorina vuodesta 2003. Nordlundin tieteellisiä julkaisuja on ilmestynyt muun muassa Nature-lehdessä. Vuonna 2007 Suomen Tiedeseura antoi Nordlundille 12 000 euron arvoisen Magnus Ehrnroothin säätiön fysiikan palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kai Nordlundin kotisivu

Suomalaiset fyysikot
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Nokia N92

Nokia N92 on Nokian valmistama älypuhelin. Se julkaistiin perjantaina 11. toukokuuta 2007 Suomessa MTV3- ja Nelonen-televisiokanavien tultua näkyviin DVB-H-verkkoon.

Aiheesta muualla
 Nokia N92 - Tuki

Lähteet

N92
Wi-Fi-laitteet
Symbian-pohjaiset laitteet
Vuoden 2007 matkapuhelimet

de:Nokia Nseries#Nokia N92
Suomuannoona

Suomuannoona eli kirimoija tai annoona (Annona cherimola) on eteläamerikkalainen hedelmäkasvi.

Kasvi 
Annoonapuu kasvaa 5–9 m korkeaksi. Sen nuoret oksat ovat ruskeakarvaisia. Myös lehtiä peittää päälypuolelta harvahko karva, alapinnalta samettimainen nukka. Kukat ovat tuoksuvat, vaaleanpunaiset ja noin 3 cm leveät.

Annoona on peräisin Perusta ja Ecuadorista.

Hedelmä 
Annoona, josta käytetään myös nimiä kirimoija tai cherimoya, on sadonkorjuun aikaan vihreä, kypsänä ruskehtava ja suomuinen hedelmä. Se koostuu useista yhteen kasvaneista pienistä hedelmistä (aivan kuin vadelma). Annoonaa tulee säilyttää 12–15 asteen lämpötilassa, ja se tuottaa runsaasti etyleeniä. Kypsä annoona ei säily kovinkaan pitkään.

Malto on kuitumaista. Annoonan valkoinen hedelmäliha on kermaista, ja siinä on paljon isoja, helposti poistettavia kiviä. Hedelmälihan maku on aivan kuin sekoitus ananasta, banaania ja mansikkaa.

Hedelmälihan ravintoarvot / 100 g:
energiaa 404 kJ / 97 kcal
proteiinia 1,3 g
hiilihydraatteja 21,6 g
rasvaa 0,4 g

Historia 
Kristoffer Kolumbuksen kerrotaan löytäneen hedelmän, kun hän matkusti Amerikkaan 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa. Laivansa rantauduttua hän oli käskenyt miehistönsä tuoda hänelle jonkin hedelmän. Miehistö toi Kolumbukselle annoonan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Suomuannoona (Annona cherimola)
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Suomuannoona eli kirimoija (Annona cherimola)
 Annoona (Annona cherimoia)
 UniProt: Taxonomy - Annona cherimola 
 Flora of China: Annona cherimolia 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Annona cherimola, (cherimoya) 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Annona cherimola 

Annoonat
Hedelmät

fr:Anone
ja:バンレイシ
zh:釋迦
Pekka Laiho

Pekka Matias Laiho (s. 14. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Laiho on toiminut pitkään näyttelijänä ja ohjaajana Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle teatterista vuonna 2008.

Ura 
Pekka Laiho kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1963 Helsingin toisesta lyseosta. Hänen näyttelijänuransa alkoi Ylioppilasteatterissa, jossa hän esiintyi mm. Lapualaisoopperassa. Vuosina 1965–1967 Laiho oli kiinnitettynä Mainos-Televisio Oy:n teatteriin ja 1967–1971 Tampereen Teatteriin. Vuodesta 1971 aina vuonna 2008 tapahtuneeseen eläkkeelle siirtymiseensä asti Laiho kuului Helsingin kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan. Myöhemmin Laiho on esiintynyt freelancerina useissa teattereissa.

Laiho on esiintynyt elokuvien lisäksi myös paljon televisiosarjoissa ja toiminut ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa. Laiholle myönnettiin 1983 parhaan miessivuosan Jussi-patsas elokuvasta Menestyksen maku.

Laiho on kirjoittanut elämästään ja urastaan kirjan Poika ja kapakkasaatana (2012).

Yksityiselämä 
Pekka Laiho on ollut neljästi naimisissa: 1963–1968 Raili Virolaisen, 1968–1982 Eeva Keinosen, 1984–2009 Krista Marttisen ja vuodesta 2016 Aila Luoteen kanssa. Hänellä on  kuusi lasta. Lapsista Miro Laiho muun muassa käsikirjoittaa, ohjaa sekä tuottaa ja Samuli Laiho toimii muusikkona ja säveltäjänä. Hänen poikansa Marius Laiho on myös näyttelijä, ja on näytellyt Salatuissa elämissä.

Osittainen filmografia

Lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Dubbauksia

Bibliografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ääninäyttelijät
Lännenmansikkapuu

Lännenmansikkapuu eli mansikkapuu (Arbutus unedo) on kanervakasvien heimoon kuuluva ikivihreä pensas- tai puumainen kasvi, jota esiintyy pääasiassa Välimeren alueella ja Länsi-Euroopassa. Se kasvaa 5–10 metriä korkeaksi, joskus jopa 15-metriseksi, ja sen rungon läpimitta on noin 80 senttimetriä. Lännenmansikkapuun lehdet ovat tummanvihreitä, sahalaitaisia ja silopintaisia, pituudeltaan 5–10 ja leveydeltään 2–3 senttimetriä. Kellomaiset kukat ovat väritykseltään valkoisia ja läpimitaltaan 4–6 millimetriä.

Lännenmansikkapuun hedelmä on läpimitaltaan 1–2 senttimetriä paksu punainen marja. Hedelmä on syötävä, mutta maultaan mieto ja jauhomainen. Hedelmät toimivat pääasiassa lintujen ravintona, mutta joissain maissa niitä käytetään hillojen ja liköörin valmistuksessa.

Lännenmansikkapuu on kuvattu Espanjan pääkaupungin Madridin vaakunassa ja lipussa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 United States Department of Agriculture (USDA): Arbutus unedo 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arbutus unedo 

Mansikkapuut
Unkarinkielinen Wikipedia

Unkarinkielinen Wikipedia () on Wikipedian unkarinkielinen versio. Se aloitettiin 8. heinäkuuta 2003 ja ylitti 50 000 artikkelin rajapyykin helmikuussa 2007. Uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista unkarinkielinen on artikkelimäärältään toiseksi suurin heti suomenkielisen jälkeen. Nykyään artikkeleita on 481 146 (1.1.2021).

Virstanpylväitä
 7. helmikuuta 2007 — 50 000 artikkelia
 17. heinäkuuta 2008 — 100 000 artikkelia
 25. joulukuuta 2009 — 150 000 artikkelia
 10. syyskuuta 2011 — 200 000 artikkelia
 4. marraskuuta 2013 — 250 000 artikkelia
 7. toukokuuta 2015 — 300 000 artikkelia
 22. syyskuuta 2015 — 350 000 artikkelia
 15. joulukuuta 2016 — 400 000 artikkelia
 16. helmikuuta 2022 — 500 000 artikkelia

Aiheesta muualla
 Unkarinkielisen Wikipedian virstanpylväitä
Montjuïc

Montjuïc on laaja kukkula Barcelonassa, Espanjassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaispuolella Sants-Montjuïcin alueella. Kukkulan itäreuna on lähes pystysuora ja siltä avautuu näköala kaupungin satamaan. Kukkulan laella on sijainnut useita linnoituksia, joista nykypäivään on säilynyt 1600- ja 1700-luvuilla rakennettu Castell de Montjuïc. Linnoitus toimi vankilana aina Espanjan sisällissodan aikoihin asti. Katalaanien nationalistijohtaja Lluís Companys teloitettiin linnoituksessa vuonna 1940. Nykyisin linnoituksen tiloissa toimii sotamuseo (Museo Militar).

Montjuïcin metsäisiä rinteitä on käytetty maanviljelyyn ja eläinten laiduntamiseen. 1890-luvulla osa metsistä raivattiin puistoalueeksi. Alueella järjestettiin vuoden 1929 maailmannäyttely, jota varten rakennettiin useita uusia rakennuksia, kuten kansallismuseo Museu Nacional d'Art, Montjuïcin stadion ja Font Màgican suihkulähteet. Kukkulan länsiosassa sijaitseva Poble Espanyol () esittelee nimensä mukaisesti arkkitehtuuria Espanjan eri osista.

Montjuïcin kaupunginpuoleisilla rinteillä sijainneella Montjuïcin moottoriradalla ajettiin Formula 1 -sarjan Espanjan Grand Prix neljästi 1960- ja 1970-luvuilla. Kilpailut saivat traagisen lopun, kun vuoden 1975 kilpailussa Rolf Stommelenin auto ajautui takasiiven hajottua turvakaiteeseen ja kaiteen yli yleisöön tappaen neljä katsojaa.

Montjuïc oli useiden kilpailutapahtumien näyttämönä vuoden 1992 kesäolympialaisissa. Montjuïcin stadion kunnostettiin ja nimettiin uudelleen Estadi Olímpic Lluís Companysiksi. 65 000 -paikkaisella stadionilla järjestettiin kilpailujen avajaiset ja päättäjäiset sekä yleisurheilun kilpailutapahtumat. Vuodet 1997–2009 olympiastadion toimi Espanjan jalkapallon pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavan Espanyolin kotikenttänä. Stadionin ympäristöön rakennettuun "olympiarenkaaseen" (Anella Olímpica) kuuluu myös muun muassa urheiluoppilaitos Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, 17 000 -paikkainen urheiluhalli Palau Sant Jordi ja Picornellin uima-altaat sekä 136-metrinen televisioantenni Torre Telefónica, joka on yksi Barcelonan maamerkeistä.

Montjuïcin huipulle pääsee maksullisella köysiradalla. Noin puoleen väliin pääsee Funicular de Montjuïc -funikulaarilla, joka on osa Barcelonan metrojärjestelmää. Paikallisbussilla voi jatkaa huipulle saakka. Metroasemat Paral·lel, Poble Sec ja Espanya sijaitsevat Montjuïcin reunamilla.

Aiheesta muualla 

 Tietoa Montjuïcista Barcelonan kaupungin sivustolla 
 Montjuïc Google Mapsin satelliittikuvassa 

Barcelona
Mäet ja kukkulat
Katalonian maantiede
Valtiollinen protokolla

Valtiollinen protokolla on valtion politiikassa käyttämä arvojärjestys. Useimmiten protokollan mukaan ylimpänä on valtionpäämies (tasavallassa usein presidentti, monarkiassa kuningas tai keisari). Valtiollinen protokolla ei aina vastaa valtajärjestystä. Esimerkiksi useissa monarkioissa virallinen valtionpäämies on kuningas tai keisari, vaikka yleensä todellinen poliittinen valta on hallituksella ja pääministerillä.

Suomen valtiollinen protokolla

Suomen suuriruhtinaskunta 

Vuosina 1860, 1880 ja 1897 Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas vahvisti Suomen suuriruhtinaskunnan arvojärjestyksen. Siinä ensimmäiseen eli korkeimpaan luokkaan ei kuulunut ketään, toisessa luokassa olivat kenraali, amiraali ja todellinen salaneuvos. Kolmanteen luokkaan kuuluivat esimerkiksi ministerivaltiosihteeri ja Aleksanterin yliopiston kansleri. Senaattori kuului neljänteen luokkaan. Luokkia oli 14. Venäjän vallan aikana voimassa ollut arvojärjestys kumottiin Suomessa vuonna 1927.

Suomen tasavalta 

Suomella ei ole virallista arvojärjestystä. Valtion virallisissa tilaisuuksissa käytännön arvojärjestyksessä korkeimmalla ovat kuitenkin seuraavat tahot:

 tasavallan presidentti 
 tasavallan presidentteinä toimineet, eläkkeellä olevat henkilöt (toimeenastumisjärjestyksen mukaan)
 eduskunnan puhemies
 pääministeri
 ministerit (ensin pääministerin sijainen, jonka jälkeen muut ministerit toimivuosien mukaan)
 korkeimman oikeuden presidentti
 korkeimman hallinto-oikeuden presidentti
 puolustusvoimain komentaja
 oikeuskansleri
 Turun ja Suomen arkkipiispa
 Vapaudenristin ritarikunnan kansleri
 Suomen valkoisen ruusun ja Suomen leijonan ritarikuntien kansleri
 Helsingin yliopiston kansleri

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen tasavallan arvojärjestys (täsmennyssivu Wikiaineistossa)

 Politiikan käsitteet
Taisto Vaetoja

Taisto Kalervo Vaetoja (24. heinäkuuta 1929 – 9. tammikuuta 2011) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Yhteisvastuupuolueen puheenjohtajana sen perustamisesta 1988 sen toiseen lakkauttamiseen 2007.

Vuoden 1991 vaalitentissä Vaetoja kertoi säästäneensä metsää lakkauttamalla sanomalehtien tilauksen, ja sähköä elämällä ilman televisiota.

Teokset 

 Vastaako hallitus? omakustanne, 1997, ISBN 952-90-8585-0
 Kolmensadanneljänkymmenenseitsemän miljardin markan petos, omakustanne, ISBN 952-90-7218-X
 Sokea Suomi äänesti 1992 : onnistuuko presidentin valinta, omakustanne, 1993, ISBN 952-90-4490-9
 Paljastettu inflaatio, 1976

Lähteet 

Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Hot Springsin kansallispuisto

Hot Springsin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Arkansas'n osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin alun perin Hot Springsin reservaatiksi vuonna 1832 ja kohotettiin kansallispuiston asemaan 4. maaliskuuta vuonna 1921. Hot Springs on vain 22,46 km² laajuinen ja näin Yhdysvaltojen pienin kansallispuisto. Sitä hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan maan National Park Service. 

Hot Springsin kansallispuisto on kuuluisa kuumista lähteistään, joiden mukaan se on myös nimetty. Niiden ympärille on rakennettu historiallisesti arvokkaita kylpylärakennuksia. Lähteissä kylvetään edelleen.ref name="INDEX"/>

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut
Kuvia puistosta

Arkansas’n kansallispuistot
Marcos

Marcos voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 Marcos (oik. Marcos Roberto Silveira Reis Nascimento, s. 1973), brasilialainen jalkapalloilija
 Alberto Marcos Rey (s. 1974), espanjalainen jalkapalloilija
 Ángel Marcos (s. 1943), argentiinalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Antonio Marcos (s. 1951), mosambikilainen muusikko
 Ferdinand Marcos (1917–1989), Filippiinien presidentti ja diktaattori 1965–1986
 Ferdinand Marcos Jr., ”Bongbong Marcos” (s. 1957), Filippiinien presidentti 2022–, Ferdinand Marcosin poika
 Imelda Marcos (s. 1928), filippiiniläinen poliitikko, Ferdinand Marcosin leski
 Miguel Marcos Madera (s. 1985), espanjalainen jalkapalloilija
 Nélson Marcos (s. 1983), portugalilainen jalkapalloilija
 Óscar de Marcos (s. 1989), espanjalainen jalkapalloilija
 Óscar González Marcos (s. 1982), espanjalainen jalkapalloilija
 Subcomandante Marcos (s. 1957), meksikolainen kansalaisaktivisti, zapatistiliikkeen puhemies.
Sitruunahai

Sitruunahai (Negaprion brevirostris) on tiikerihaiden heimon hailaji.

Kuvaus 

Sitruunahai on helposti tunnistettavissa sen kahdesta samankokoisesta selkäevästä. Niillä on pyöristynyt kuono. Niiden  suurin pituus on noin 340 senttimetriä, mutta yleensä ne kasvat 240 senttimetrin pituisiksi. Ne painavat 187 kilogrammaa ja ne voivat elää noin 25 vuotta.

Ravinto 
Sitruunahain pääravintoa ovat kalat, joista suurin osa on luukaloja, kuten monneja ja piikkimakrilleja. Se saattaa myös syödä rauskuja ja itseään pienempiä haita. Sitruunahailla on terävät hampaat, hyvä näkö ja erinomainen hajuaisti. Lisäksi sen kuonossa on erityisiä huokosia, jotka aistivat saaliseläimen tuottamia sähkökenttiä.

Elinalue 
Sitä tavataan Atlantin rannikoilla Yhdysvaltojen New Jerseystä Brasiliaan ja paikoin Länsi-Afrikassa sekä Tyynenmeren rannikolla Amerikassa.

Elinympäristö 

Sitruunahait viihtyvät parhaiten rannikkovesissä, kuten koralliriutoilla ja mangroverannikoilla.

Lisääntyminen 
Sitruunahain parittelu tapahtuu matalassa vedessä kevään ja kesän aikana, ja sen jälkeen seuraa 10-12 kuukauden raskausaika. Naarat palaavat matalikoihin synnyttääkseen. Naaras voi saada poikasia 4-17 yksilöä. Poikanen on syntymänsä jälkeen noin 50-60 senttimetriä pitkä.

Vaara ihmiselle 
Sitruunahait eivät ole kiinnostuneita ihmisistä ja niiden on todistettu hyökänneen ihmisen kimppuun ainoastaan 22 kertaa vuodesta 1580 lähtien. Näistä tapauksista yksikään ei ole ollut kohtalokas.

Vaarat 
Ihmiset ovat vaarantaneet lajin kannan. Sitruunahai on suosittu myyntikala ja useita sen osia käytetään ruoan lisäksi erilaisina rohtoina. Se on myös suuren kokonsa vuoksi suosittu urheilukalastajien keskuudessa. Lisäksi hain lisääntymisalueet ovat vahingoittuneet saastumisen, katkarapujen pyynnin ja troolauksen vuoksi.

Akvaarioissa 
Koska sitruunahailla on muihin avovedessä eläviin haihin verrattuna poikkeuksellinen kyky ottaa happea vedestä pohjalla maatessaan, se on suosittu laji esimerkiksi yleisöakvaarioissa.

Katso myös 

 Negaprion acutidens, samaan sukuun kuuluva haikala.

Lähteet 

Hait
Uhanalaiset kalat
Kiinankielinen Wikipedia

Kiinankielinen Wikipedia () on Wikipedian kiinankielinen versio. Kiinankielisessä Wikipediassa on noin  artikkelia ja se on artikkelimäärältään 14. suurin. Se perustettiin lokakuussa 2002.

Kiinankielisen Wikipedian kirjoittajat ovat pääasiassa Manner-Kiinasta, Hongkongista, Taiwanista, Pohjois-Amerikasta ja Euroopasta.

Kiinankielisessä Wikipediassa on mekanismi, jolla luettavan artikkelin merkit voi muuttaa yksinkertaistetuiksi tai perinteisiksi merkeiksi ja sanat Manner-Kiinassa, Hongkongissa, Macaossa, Taiwanissa, Singaporessa tai Malesiassa käytetyiksi sanoiksi.

Kiinankielinen Wikipedia on kirjoitettu mandariinikiinan pohjautuvalla kiinan kirjakielellä. Sen lisäksi on olemassa Wikipediat muilla kiinan kielillä:

Syyskuussa 2021 Wikimedia Foundation esti seitsemän kiinankielisen Wikipedian käyttäjää ja poisti ylläpitäjän oikeudet 12 ylläpitäjältä. Syynä tähän oli se, että mannerkiinalaisen, noin 300-henkisen wikipedistiryhmän epäiltiin vaikuttaneen ylläpitäjyysäänestyksiin ja manipuloineen niitä.

Wikipedian kaikki kieliversiot on estetty Manner-Kiinassa.

Artikkelimäärä
Maaliskuussa 2007 kiinankielinen Wikipedia rikkoi 116 000 artikkelin rajan.
18. syyskuuta 2007 – 145 300 artikkelia
23. syyskuuta 2010 – 325 600 artikkelia
 1. lokakuuta 2012 - 536 729 artikkelia

Kuvakaappauksia

Lähteet 

Kiinankielinen Wikipedia
Mansikkasammakko

Mansikkasammakko tai mansikkanuolimyrkkysammakko (Oophaga pumilio) on punaisen yleisvärinsä mukaan nimetty nuolimyrkkysammakko.
Sitä tavataan trooppisissa sademetsissä Keski-Amerikassa, erityisesti Costa Ricassa.

Mansikkasammakkopariskunnat huoltavat poikasia yhdessä. Naaras laskee kudun (enintään viisi munaa) lehdelle. Uroksen tehtäväksi jää pitää kutu märkänä virtsaamalla sen päälle. Nuijapäiden kuoriuduttua naaras kuljettaa ne selässään yksitellen puuhun. Puusta se etsii kasvin, jonka ympyrässä kasvavat lehdet muodostavat keskelleen syvennyksen, johon kerääntyy vettä. Naaras etsii kullekin nuijapäälle oman kasvin, minkä jälkeen se käy lähes kerran päivässä munimassa kunkin poikasen ravinnoksi korkeintaan viisi hedelmöittymätöntä munaa.

Urossammakot ovat reviiritietoisia, ja saattavat käydä alueelleen pyrkivän tunkeilijan kimppuun. Tällöin molemmat sammakot seisovat takajaloillaan, ja pyrkivät etujaloillaan kaatamaan vastustajansa maahan. Paini saattaa kestää kaksikymmentäkin minuuttia. Sen voittaa usein reviiriään puolustava yksilö, joka vastustajansa kumottuaan antaa tämän yleensä lähteä tiehensä.

Mansikkasammakko ei ole harvinainen, mutta sen kanta on kärsinyt Keski-Amerikan sademetsien hakkuista, ja yläilmakehän otsonikerroksen ohentumisen johdosta lisääntynyt ultraviolettisäteily on luultavasti vaikuttanut sammakoihin. Lisäksi siitä on tullut suosittu lemmikkieläin, mikä on vähentänyt merkittävästi luonnonvaraisia kantoja. Sammakon kirkkaanvärinen iho varoittaa sen myrkyllisyydestä, mikä suojaa sitä vihollisilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sammakkolampi.net: Dendrobates (Oophaga) pumilio, Mansikkanuolimyrkkysammakko
 iNaturalist: Oophaga pumilio
 UniProt: Taxonomy - Oophaga pumilio 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Oophaga pumilio 
 University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Oophaga pumilio 
  University of California, AmphibiaWeb: Oophaga pumilio, Strawberry Poison Frog 

Nuolimyrkkysammakot
Lemmikkieläimet
Katherine Moennig

Katherine Sian Moennig (s. 29. joulukuuta 1977 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Shane McCutcheonin roolista televisiosarjassa L-koodi.

Ura
Katherine Moennig muutti New Yorkiin 18-vuotiaana opiskellakseen näyttelemistä. Vuonna 2000 hän sai roolin Dawson’s Creekin spin-off -sarjasta Young Americans. Sarja kuitenkin lopetettiin yhden kauden jälkeen. Vuosina 2004–2009 Moennig näytteli Shane McCutheonia sarjassa L-koodi. Syksyllä 2009 hän esiintyi sairaalasarjassa Pelastava siirto, joka kuitenkin lopetettiin.

Moennig on esiintynyt muun muassa elokuvissa Laivauutisia, Love the Hard Way ja Invitation to a Suicide. Terry Zwigoffin elokuvassa Art School Confidential hän esitti lesboa taiteilijaa. Moennig on esiintynyt myös teatterilavalla, muun muassa näytelmissä As You like It ja Comedy of Art Williamstownin teatterifestivaalilla. Vuonna 2006 hän esitti Irakissa ollutta sotilasta Off Broadway -näytelmässä Guardians.

Yksityiselämä
Katherine Moennigin äiti Mary Zahn oli tanssija Broadwayllä ja isä William Moennig valmisti viuluja. Hänen isoisänsä on kotoisin Markneukirchenistä, pienestä saksalaisesta kylästä. Näyttelijä Gwyneth Paltrow on Katherine Moennigin serkku.

Moennig on esittänyt elokuvissa ja televisiossa useita seksuaalivähemmistöihin kuuluvia roolihahmoja. Hän on kuitenkin kieltäytynyt kommentoimasta omaa seksuaalista suuntautumistaan, koska haluaa varjella yksityiselämäänsä.

Filmografia

Elokuvat
 The Ice People (2000) – Wanja Kasczinksy
 Slo-Mo (2001) – Raven
 Love the Hard Way (2001) – Debbie
 Laivauutisia (2001) – Grace Moosup
 Invitation to a Suicide (2004) – Eva
 Art School Confidential (2006) – Candace
 Everybody’s Fine (2009) – Jilly
 The Lincoln Lawyer – Oikeuden palvelija (2011) – Gloria
 Gone (2012) - Erica Lonsdale

Televisiosarjat
 Young Americans (2000) – Jacqueline ”Jake” Pratt (8 jaksoa)
 Kova laki (2001) – Melissa Cobin (1 jakso)
 Kova laki: Erikoisyksikkö (2001) – Cheryl Avery (1 jakso) 
 L-koodi (2004–2009) – Shane McCutcheon (vakituinen rooli)
 C.S.I. Miami (2008) – Mary Landis (1 jakso)
 Pelastava siirto (2009) – Tri Miranda Foster (10 jaksoa)
 Dexter (2010) - Michael Angelo (1 jakso)
 Ray Donovan (2013) - Lena
The L Word: Generation Q (2019–2020) – Shane McCutcheon (vakituinen rooli)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Katherine Moennig TV.com-sivustolla  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna Rotkirch

Anna Ullica Rotkirch (s. 22. joulukuuta 1966 Helsinki) on suomalainen sosiologi ja tietokirjailija sekä Väestöliiton tutkimusprofessori, koulutukseltaan valtiotieteen tohtori ja Helsingin yliopiston dosentti. Hänen tutkimusalueitaan ovat perhetutkimus ja naistutkimus sekä Venäjä-tutkimus. Ennen Väestöliittoa hän on työskennellyt pääasiassa Helsingin yliopistossa, muun muassa Yhteiskuntapolitiikan laitoksessa, Tutkijakollegiumissa ja Kristiina-instituutissa. Toimittajana hän on työskennellyt Ny Tid -lehdessä ja kirjoittanut kolumneja muun muassa Helsingin Sanomiin, Hufvudstadsbladetiin, Kotilieteen, Ny Tidiin ja Seura-lehteen.

Rotkirch on yksi harvoista evoluutiobiologian tuloksia feministiseen tutkimukseen yhdistäneistä suomalaistutkijoista. Hän on European Evolution and Human Behavior -järjestön perustajajäseniä ja johtokunnan jäsen.

Siirtyessään vuoden 2007 alussa Helsingin yliopistosta Väestöliittoon Rotkirch kirjoitti blogimerkinnän Jäähyväiset yliopistolle. Kirjoitus synnytti rajun keskustelun yliopistotutkimuksen tilasta ja työskentelyedellytyksistä.

Vuoden 2007 syksyllä syntyneessä keskustelussa Rotkirch puolusti eri kansojen välisten älykkyyserojen tutkimista sanomalla, että tutkimusaiheita ei saa hylätä poliittisin syin, mutta toisaalta muistutti, että faktoista ei kannata tehdä poliittisia johtopäätöksiä.

Anna Rotkirchin vanhemmat ovat ulkoasiainneuvos Holger Rotkirch ja toimittaja Kristina Rotkirch. Hän on naimisissa professori J. P. Roosin kanssa, ja heillä on kolme lasta.

Julkaisut 
 
 
 
 
 A. Rotkirch: ’All that she wants is another baby?’ Longing for children as a fertility incentive of growing importance. J of Evolutionary Psychology 5: 1–4, 89–104. 2007.
 A. Rotkirch: Naturligtvis? Moderskap, essentialism och evolutionsteori. Naistutkimus 3/03, 33-47.
 Daniel Bertaux, Paul Thompson & Anna Rotkirch (eds) On Living Through Soviet Russia. London, Routledge. 2003.
 E. Haavio-Mannila, O. Kontula & A. Rotkirch: Sexual Lifestyles in the 20th century. London: Palgrave. 2002. 
 A.Rotkirch: The Man Question. Loves and Lives in Late 20th Century Russia. Department of Social Policy, Resarch Reports 1/2000, University of Helsinki. 2000. 
 J. P. Roos & A. Rotkirch (toim.): Vanhemmat ja lapset. Helsinki: Gaudeamus. 1997. 
 A. Rotkirch, & E. Haavio-Mannila (toim.): Women's Voices in Russia Today. Aldershot: Dartmouth. 1996.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset sosiologit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset aateliset
Kunnallisvaalit 1950

Vuoden 1950 kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa joulukuussa.

Seuraavan vuoden alussa perustettiin kaksi uutta kauppalaa: Järvenpää erotettiin Tuusulasta ja Karhula Kymistä.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
Vuoden 1950 vaalit
Kunnallisvaalit 1953

Vuoden 1953 kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 4.–5. lokakuuta.

Vaaleissa asetettiin yhteensä 39 538 ehdokasta, joista naisia oli 3 959 (10 %). Valituista naisia oli 912 (7,4 %). Miehistä äänesti 75,3 ja naisista 68,0 prosenttia.

Kokoomus kampanjoi muun muassa tunnuksilla ”Vapauden puolesta puolueiden holhousta vastaan” ja ”Vapauden puolesta myös kunnalliselämässä”.

Seuraavan vuoden alussa tapahtui yksi kuntaliitos, kun Pielisensuu liitettiin Joensuuhun. Näissä kunnissa vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
1953
Kunnallisvaalit 1956

Vuonna 1956 Suomessa järjestettiin kunnallisvaalit.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
Vuoden 1956 vaalit
Kunnallisvaalit 1960

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 2.–3. lokakuuta 1960. Suomen Kansan Demokraattinen Liitto nousi valtakunnallisesti suurimmaksi puolueeksi ohi SDP:n.

Vaaleissa oli yhteensä 51 526 ehdokasta, joista 11 prosenttia oli naisia. Valituista 12 408 valtuutetusta naisia oli 8 prosenttia.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
Vuoden 1960 vaalit