Ilja Repin

Ilja Jefimovitš Repin (, ; 5. elokuuta (J: 24. heinäkuuta) 1844 Tšugujev, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. syyskuuta 1930 Kuokkala, Terijoki, Suomi) oli ukrainalaissyntyinen Venäjän keisarikunnassa ja Suomessa vaikuttanut taidemaalari ja akateemikko. Hänen tuotantonsa sisältää maalauksia, piirustuksia, etsauksia ja veistoksia.

Repin syntyi Harkovan kuvernementissa nykyisen Ukrainan alueella ja vietti siellä nuoruutensa ja osan elämästään. Hän opiskeli ja teki tuotantonsa pääteokset Venäjällä.

Repin asui Suomen-huvilallaan noin 30 vuotta, joista liki 13 vuotta itsenäisessä Suomessa. Hänellä ei kuitenkaan ollut koskaan Suomen kansalaisuutta, vaan hänellä oli henkilöllisyystodistuksena niin sanottu Nansen-passi, joka luotiin varta vasten Venäjän vallankumousta paenneita varten.

Repinin poika Juri Repin oli myös taiteilija.

Nuoruus 
Läpi elämänsä Repin itse katsoi olevansa syntyperältään kasakka, ulaani, josta hän myös oli ylpeä. Ilja Repinin isä oli sotilassiirtolainen. Repin syntyi Harkovan lähellä Itä-Ukrainassa. Koska isä sotilaana oli jatkuvasti poissa, perhe koki jatkuvaa puutetta. Lapsuudesta pienen Iljan mieleen jäikin ennen kaikkea nälkä ja se, kuinka perheen äiti joutui levittämään kalkkia valtion kasarmeilla hänen viedessään äidille ruokaa työmaalle.

Hän sai Ukrainassa taideopetusta vuonna 1858, kun hän työskenteli tšugujevilaisen ikonimaalarin I. M. Bunakovin palveluksessa ja ansaitsi elantonsa maalaamalla muotokuvia ja ikoneja. Paikalliset ukrainalaiset kirkot ostivat hänen maalauksiaan. Hänen lahjakkuuttaan rohkaistiin myös koulussa.

Vuonna 1863 Repin lähti Pietariin opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan. Taideopiskelijana Repinin taloudellinen tilanne oli heikko, ja hän joutui tekemään sekalaisia töitä.

Muotokuva- ja historiamaalari 

 
Repin oli jo 25-vuotiaana tunnustettu muotokuvamaalari. Hän maalasi noin 300 muotokuvaa aikansa huomattavimmista venäläisistä. Repin solmi helmikuussa 1872 avioliiton Vera Ševtsovan kanssa. Tytär Vera syntyi lokakuussa. Vuonna 1874 perheeseen syntyi toinen tytär Nadežda ja 1877 syntyi poika Juri ja 1880 syntyi nuorin tytär Tatjana.

Taideakatemian lopputyöstä Jairuksen tyttären henkiinherätys Repin sai kuusivuotisen apurahan, jonka turvin hän matkusti Eurooppaan ja asui Pariisissa vuosina 1876–1882. Sen jälkeen hän asui vuoden kotikylässään Ukrainassa.

Repin muutti perheineen syyskuussa 1877 Moskovaan. Hänet hyväksyttiin Vaeltajien eli peredvižnikkien jäseneksi vuonna 1878, ja hän oli ryhmän vaikutusvaltainen jäsen. Repin asui Moskovassa kuusi vuotta mutta muutti sitten Pietariin, jossa hän opetti taideakatemiassa ja teki useita matkoja Eurooppaan vuosina 1883, 1889, 1894 ja 1900. Häntä innostivat varsinkin Rembrandtin maalaukset. Hän maalasi paljon ystäviensä, muun muassa Leo Tolstoin ja Dmitri Mendelejevin, muotokuvia. 

Useissa Repinin maalauksissa on historiamaalauksen aiheita ja joskus radikaalia yhteiskunnallista ja poliittista kritiikkiä, kuten maalauksissa Kotiinpaluu ja Volgan lautturit. 

Eräs Ilja Repinin pääteoksista on Zaporižžjan kasakat kirjoittavat kirjettä Turkin sulttaanille Mohammed IV:lle. Taiteilija maalasi teosta kolmetoista vuotta 1878–1891 tutkittuaan aihetta ja matkusteltuaan Zaporižžjan alueella ja muualla Ukrainassa. Maalauksessa ilakoivat kasakat laativat herjauskirjettä Turkin sulttaanille. Tunnelma on sekä sankarillinen että koominen. Kuvaa on joskus käytetty psykologian opetuksessa, koska sen sanotaan esittelevän naurua sen kaikissa muodoissa – sarkastisesta hymystä avoimeen hohotukseen.

Suomeen

Vaiheet Suomessa 

Repin osti vuonna 1899 toukokuussa naisystävänsä Natalia Nordmannin (Natalia Borisovna Nordman-Severova, 1863- 1914 ) nimiin huvilan Terijoen Kuokkalasta, joka sai nimekseen Penaty. Repin joutui työskentelemään usein vasemmalla kädellään oikean käden kipeytymisen vuoksi. Repin jätti vuonna 1907 lopullisesti opetustyön Pietarin Taideakatemiassa, minkä jälkeen hän kävi Krimillä keräämässä aineistoa Mustanmeren kasakoita varten. Hän alkoi kirjoittaa lapsuuden muistelmia ja 1911 kirjoitti muistelmia Leo Tolstoista. Hän matkusti Roomaan Natalia Nordmannin kanssa.

Vuonna 1914 Ilja Repin valittiin Suomen taiteilijaseuran kunniajäseneksi. Natalia Nordmann kuoli Sveitsissä kesäkuussa tuberkuloosiin, jonka jälkeen Repin palasi Kuokkalaan. Vuonna 1916 Repin aloitti muistelmien kokoamisen kirjaksi Mennyt aika läheinen.

Vuonna 1917 Suomen rajan sulkeuduttua Repin jäi Suomeen. Vaikka Ilja Repin oli bolševikkijohtajien ihailema ja myöhemmin eräs sosialistisen realismin esikuvia  ja vaikka Lenin oli pyytänyt häntä takaisin Neuvosto-Venäjälle, ei taiteilija koskaan astunut Neuvostoliiton maaperälle.

Sairastuttuaan oikean käden surkastumaan Repin ei pystynyt enää luomaan maalauksia, jotka edustaisivat samaa tasoa, joka oli tuonut hänelle kuuluisuuden. Hän opetteli maalaamaan vasemmalla kädellään mutta vietti elämänsä viimeiset vuodet taloudellisissa vaikeuksissa. 

Repin kuoli Kuokkalassa vuonna 1930. Sotien jälkeen Neuvostoliittoon liitetty taajama nimettiin vuonna 1948 hänen mukaansa Repinoksi.

Sodassa tuhoutunut Penatyn huvila päätettiin rakentaa uudelleen Repinin syntymän 100-vuotisjuhlavuonna. Se avattiin yleisölle museona 1962. Osa huoneista on sisustettu alkuperäiseen tyyliin ja esillä paljon Repinille kuulunutta esineistöä, kuten huonekaluja, patsaita ja maalauksia. Lukuisat luonnokset, valokuvat ja esineet kertovat Repinin tunnetuista töistä. Osa esineistöstä on alkuperäisiä, osa on kopioita.

Repin-kultin synty Neuvostoliitossa 
Neuvostoliitossa julkaistiin useita Repin-aiheisia kirjoja 1920-luvulta alkaen. 1930-luvulla käynnistettiin varsinainen Repin-kultti, kun hänen teoksiaan pidettiin malleina "edistyksellisestä" ja "realistisesta" taiteesta sosialistisen realismin kauden alettua Neuvostoliitossa. Niin bolševikkivallankumousta edeltävällä Venäjällä kuin Neuvostoliitossakin Ilja Repiniä arvostettiin siinä missä Tolstoita, Modest Musorgskia ja Nikolai Rimski-Korsakovia. Repin itsekin maalasi vallankumousaiheisia töitä, kuten Propagandistin pidätys, Mielenosoittajan ampuminen, Punaiset hautajaiset ja Tsaarin hirsipuun luona, jotka hän lahjoitti vallankumousmuseolle neuvostotaiteilijoiden delegaation vierailun yhteydessä kesällä 1926.

Neuvosto-Venäjä lähetti erilaisia valtuuskuntia Repinin luokse, jotka lupasivat hänelle hyvää eläkettä ja asuntoa. Repin ei kuitenkaan taipunut, vaan hän vietti elämänsä vajaat 13 viimeistä vuotta itsenäisessä Suomessa.

Ilja Repin itse vastusti bolsevikkien valtaa ja heidän yrityksiään saada hänet rehabiloitoitua Neuvostoliittoon. Esimerkiksi vuonna 1928 hän sanoi Helsingin Sanomien haastattelussaan hänelle lähetetyistä pyynnoistä: ”Olen vastannut näihin kirjeisiin, etten tunne sennimistä kaupunkia kuin Leningrad ja etten ikinä nykyisen järjestelmän vallitessa tule palaamaan Venäjälle." 

Hän pyysi toimittajalta: ”Kirjoittakaa lehteenne, että Ilja Repin täällä Kuokkalassa haukkuu bolshevikkeja ryöväreiksi ja murhamiehiksi ja ettei ikinä aio muuttaa Neuvosto-Venäjälle."

Repin ja Suomi 
Repin ihaili Suomea ja piti "Gelsingforsia" (Helsingin venäläinen tsaarinaikainen nimitys) "Pariisin kolkkana". Hän tunsi useita suomalaisia taiteilijoita, muun muassa Albert Edelfeltin jo ennen muuttoaan Kuokkalaan. Lokakuussa 1919 Repin lahjoitti Suomen taideyhdistykselle kokoelmastaan 23 venäläisten taiteilijoiden työtä ja seitsemän omaa maalaustaan. Näin sai alkunsa Ateneumin Repin-kokoelma. Myöhemmin 1960-luvulla Suomessa olevia Šuvalovin kokoelmaan kuuluvia Repinin maalauksia ja piirustuksia tarjottiin Ateneumin ostettaviksi, mutta museo torjui tarjouksen ilmoittamalla, että sillä oli jo riittävästi Repinin tuotantoa. Sen johdosta suurin osa tarjotuista teoksista päätyi Moskovaan Tretjakovin galleriaan.

Vuonna 1920 Repin kutsuttiin Suomen Taideyhdistyksen kunniajäseneksi, jonka  kunniaksi Helsingissä Hotelli Seurahuoneen ravintolassa järjestettiin illallinen. Sen jälkeen hän maalasi Akseli Gallen-Kallelan muotokuvan ja aloitti Suomen suurmiehiä -teoksen maalaamisen.

Valpon kiinnostus 
Kun Neuvosto-Venäjä valjasti Repinin osaksi propagandaansa ja Suomessa pelättiin kommunismin leviämistä itärajan yli, Etsivä keskuspoliisi kiinnostui Ilja Repinistä. Valtiollisen poliisin Repin-kansion julkisiksi tulleiden valvonta-asiakirjojen mukaan Repiniä ei suoranaisesti epäilty mistään, vaan tiedustelu suuntautui lähinnä siihen, onnistuisivatko neuvostohallituksen lähettämät houkuttelijat käännyttämään Repinin ja hänen perheenjäsenensä. Etsivän keskuspoliisin agentit muun muassa availivat Repinille tullutta kirjepostia ja taiteilijan luona käyneistä venäläisvieraista laadittiin perusteellisia ja värikkäitä raportteja. Raportti vuodelta 1926 kertoo Neuvostoliiton suunnitelmista myöntää Repinille kansantaiteilijan arvonimi, johon olisi kuulunut huomattava eläke. Tiedot oli saatu Repinin entisen oppilaan Isaak Brodskin Repinille lähettämästä kirjeestä.

Suhde suomalaisiin 
Repin solmi lämpimiä suhteita useisiin suomalaisiin ja hänen taiteensa on varsin tunnettua ja suosittua Suomessa. Maassa on järjestetty useita Repinin näyttelyitä, ja hänen teoksiaan on täällä melko runsaasti. Myös venäläis-suomalaista Repin-aiheista tutkimusyhteistyötä on harjoitettu.

Repinin ukrainalaisuus 
Ilja Repin mainitaan usein pelkästään venäläisenä taiteilijana. Hän kuitenkin syntyi syntyi ukrainalaiseen kasakkasukuun Harkovan lähistöllä ja vietti nuoruutensa Ukrainassa. Keskeinen osa hänen tuotantoaan, esimerkiksi Zaporižžjan kasakat, kumpusi ukrainalaisista aiheista. Nuorena hän muutti nykyisen Venäjän alueelle, mutta Repin piti koko elämänsä ajan yllä tiiviitä suhteita Ukrainaan, tuki synnyinmaansa kulttuurielämää ja otti osaa ukrainalaisten taiteilijoiden toimintaan.

Repinin maalausten aihe Zaporižžjan kasakoista on ukrainalaisen kansallisuusaatteen ytimessä, sillä oleellisena osana kasakoiden kulttuuria oli itsenäisyyden tavoittelu suhteessa silloiseen Venäjän, Puolan sekä Osmanien valtakunnan ylivaltaan Ukrainan alueella.

Helsingissä asuvan suomalais-ukrainalaisen Lukas Stasevskij mukaan kyse Repinin ukrainalaisuudesta on erittäin ajankohtainen Itä-Ukrainan sodan sekä Venäjän vuonna 2014 tekemän Krimin laittoman valtauksen vuoksi. Hänen mielestään isovenäläinen kulttuuripolitiikka on edelleen osa Venäjän luomaa narratiivia, jossa Ukrainan kulttuurihistoriaa ei suostuta näkemään omana subjektina. Esimerkiksi venäjänkielisessä Wikipediassa Repin on venäläinen taiteilija, kun taas ukrainankielisessä Wikipediassa hän on ukrainalainen.

Teoksia 
 Volgan lautturit, 1870-1873
 Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581, 1885
 Jelizaveta Zvantsevan muotokuva, 1889
 Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille, 1891
 Tanssiva Natalia Nordmann, 1900-luvun alku

Näyttelyt Suomessa 
Ilja Repinin taidetta on nähty Suomessa useissa venäläisen taiteen yhteisnäyttelyissä, sekä seuraavissa yksityisnäyttelyissä:

 Strinbergin taidesalonki 1931.
 Strindbergin taidesalonki 1935.
 Ateneumin taidemuseo 1966.
 Ateneumin taidemuseo 1980.
 Punkaharjun taidekeskus Retretti 1995.
 Ateneumin taidemuseo 2021.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Ilja Repin Valtion taidemuseon kokoelmissa
 Andrew Gregorovich, Elias Repin, Master Painter From Ukraine 
 Olga´s Gallery, Ilya Repin 
 Artcyclopedia, Ilya Repin 
 Repin "Zdrawneva" Manor House-Museum in Ruba, Bielarus. 
 Repin "Penaty" Estate in Repino/Kuokkala, Russia, currently a museum 
 O. Kostiainen : Mestari tuntemattoman kynnyksellä, Suomen Kuvalehti, 20.12.1927, nro 51-52, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Maailmankuulu Mestari on peitetty Suomen multaan kahden katajan väliin, Suomen Kuvalehti, 18.10.1930, nro 42, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Venäläiset taidemaalarit
Suomen venäläiset
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit