joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jumalan Poika

Jumalan Poika on Raamatun Vanhassa ja Uudessa testamentissa esiintyvä ilmaus, joka kristinuskossa tavallisesti viittaa Jeesuksen ainutlaatuiseen asemaan suhteessa Isään Jumalaan.

Jumalan poika juutalaisuudessa

Juutalaisessa traditiossa ja teologiassa ilmaus Jumalan poika voi viitata enkeleihin, ihmisiin tai ihmiskuntaan kokonaisuutena. Se viittaa siis aina luotuihin olentoihin eikä sinänsä jumalalliseen olentoon.

Eri uskontojen Jumalan poika -kultteja

Samantapaista terminologiaa on käytetty muuallakin kuin juutalais-kristillisessä traditiossa ja jo ennen Jeesuksen aikaa. Aleksanteri Suuri käytti itsestään ilmausta "Ammonin poika" tai "Zeuksen poika" julistaen näin itsensä jossain mielessä jumalalliseksi. Kreikkalaiset ja makedonialaiset eivät tunnustaneet häntä Zeuksen tai Dionysioksen veroiseksi Jumalaksi. Silti hänen ympärilleen syntyi uskonnollinen henkilökultti. Rooman keisari Augustus käytti itsestään nimitystä divi filius, "jumalallistuneen (Julius Caesarin) poika". Kreikan kielen vastaava ilmaus hyios tu theu vastaa myös latinan ilmausta dei filius, "Jumalan Poika". Uudessa Testamentissa tämä sanonta esiintyy useimmiten määrätyssä muodossa ho hyios tu theu viitaten näin tiettyyn henkilöön, Jeesus Nasaretilaiseen.

Jumalan Poika kristinuskossa

Jeesuksen palvonta Jumalan Poikana poikkeaa muista Jumalan poika -kulteista siinä, että kyseessä on yksijumalaisesta uskonnosta: Kristitylle Jeesus on ainoan todellisen Jumalan, maailman Luojan, Vanhan testamentin Jahven Poika, ja samalla jumaluuden toinen persoona.

On huomattava, että kristinuskossa Jumalan Poika tarkoittaa eri asiaa kuin Jumalan lapsi. Jälkimmäistä ilmausta voidaan käyttää jokaisesta kristitystä. Tämä ero on tärkeä kristillisen ihmiskäsityksen kannalta. Kristinuskon mukaan ihminen on Jumalan lapseksi otettunakin luotu olento, kun taas Jeesus ei ole luotu vaan samaa olemusta kuin Isä Jumala.

Ison alkukirjaimen merkitys

Sanan Poika kirjoittaminen isolla alkukirjaimella ilmaisee tavallisesti kristillisen opin mukaista tulkintaa että Jeesus Jumalan Poikana on samaa jumalallista olemusta kuin Isä Jumala. Ison alkukirjaimen käyttö ei ole peräisin Raamatun alkukielistä, vaan on myöhemmin syntynyt käytäntö. Heprean kielessä, jolla Vanha testamentti on kirjoitettu, ei ole erikseen isoja ja pieniä kirjaimia, ja kreikkaakin kirjoitettiin Jeesuksen aikana usein vain tikkukirjaimilla. Suomen kielessä ison alkukirjaimen merkitys korostuu määrätyn artikkelin puuttumisen vuoksi.

Katso myös
 Kolminaisuusoppi
 Kristologia
 Ihmisen Poika

Lähteet

Kristilliset käsitteet
Jeesus
Seittien linna

Seittien linna () on japanilainen elokuva vuodelta 1957. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva tuo Shakespearen Macbethin keskiaikaiseen Japaniin.

Joidenkin arvostelijoiden mielestä se on kaikkien aikojen paras Shakespearen näytelmän elokuvasovitus. Se korvaa kirjailijan runollisen kielen samanveroisilla kuvilla.

Elokuvan tyylissä on vaikutteita japanilaisesta Nō-teatterista.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Seittien linnan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Samuraielokuvat
Japanilaiset draamaelokuvat
Näytelmiin perustuvat elokuvat
Akira Kurosawan ohjaamat elokuvat
Vuoden 1957 japanilaiset elokuvat
Maurice Stokes

Maurice Stokes (17. kesäkuuta 1933 – 6. huhtikuuta 1970) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi nykyisessä Sacramento Kingsissä vuosina 1955–1958.

Stokes voitti ensimmäisen kautensa jälkeen parhaalle tulokkaalle myönnettävän NBA:n Rookie of the Year -palkinnon. 

Stokes loukkaantui ottelussa 12. maaliskuuta 1958 ja toipui nopeasti ennalleen, kunnes hänen saamansa aivovaurio alkoi 15. maaliskuuta oireilla hälyttävästi. Stokes joutui koomaan ja halvaantui pysyvästi. Hän kuoli vain 36-vuotiaana.

Stokes kelpuutettiin Basketball Hall of Fameen syyskuussa 2004.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stokes Basketball Hall of Famen sivustolla  

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
The New Order

The New Order on thrash metal -yhtye Testamentin vuonna 1988 julkaistu toinen studioalbumi. Se oli yhtyeen läpimurtoalbumi ja nosti Testamentin ensimmäistä kertaa suuren yleisön tietoisuuteen. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Trial by Fire" ja "The Preacher".

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

"Nobody's Fault" on coverversio Aerosmithin kappaleesta. Kappaleet "Hypnosis" ja "Musical Death (A Dirge)" ovat instrumentaaleja.

Kokoonpano
Chuck Billy – laulu
Greg Christian – basso
Louie Clemente – rummut
Eric Peterson – kitara
Alex Skolnick – kitara

Vuoden 1988 albumit
Testamentin albumit
Sara Seegar

Sara Seegar Stone (1. heinäkuuta 1914 – 12. elokuuta 1990) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. Hän näytteli televisiossa 1930-luvun lopusta aina pitkälle 1970-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpia rooleja on ollut muun muassa sarjoissa Dennis the Menace ja Bewitched. Hän oli naimisissa vuodesta 1942 lähtien, aina kuolemaansa asti näyttelijä Ezra Stonen kanssa. Heillä on kaksi lasta. Hän oli näyttelijä Miriam Seegarin pikkusisko. Sara Seegar kuoli syksyllä 1990 aivoverenvuotoon 76-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Altena

Altena on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Sen pinta-ala on 44,29 km² .  Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 18 218 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Altenanin kaupungin viralliset sivut 

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
The Legacy (Testamentin albumi)

The Legacy on thrash metal -yhtye Testamentin vuonna 1987 julkaistu debyyttialbumi. Albumi jäi melko vähälle huomiolle mediassa, mutta siitä tuli suosittu thrash metal -piireissä.

Kappaleet

Kokoonpano
Chuck Billy – laulu
Greg Christian – basso
Louie Clemente – rummut
Eric Peterson – kitara
Alex Skolnick – kitara

Vuoden 1987 albumit
Vuoden 1987 esikoisalbumit
Testamentin albumit
Urpo Lauri

Urpo Lauri (8. heinäkuuta 1919 Suursaari – 31. tammikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteriohjaaja, radiokuunnelmien ohjaaja, dramaturgi ja kääntäjä. Hän on dramatisoinut F. E. Sillanpään kolme kirjaa Elämä ja aurinko (1956), Hiltu ja Ragnar (1956) ja Miehen tie (1958). Hänen ohjaamiaan kuunnelmia ovat muun muassa Eugene O'Neillin Elektran on murhe ja Leo Tolstoin novelliin perustuva Paljonko ihminen tarvitsee maata. Hän voitti myös vuoden 1955 parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon Roland af Hällströmin kanssa elokuvasta Ryysyrannan Jooseppi.

Filmografia
Käsikirjoittajana.

Putkinotko, 1954
Ryysyrannan Jooseppi, 1955

Aiheesta muualla
Urpo Lauri Elonetissä
Urpo Lauri Internet Movie Databasessa (IMDb.com)

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Peter Greene

Peter Greene (s. 8. lokakuuta 1965, Montclair, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Greene teki ensimmäiset elokuva -ja televisioroolinsa 1990-luvun alkupuolella. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta, jossa hän esitti rasisistista poliisia Zediä, ja The Mask – naamiosta, jossa hän esitti Dorian Tyrell -nimistä roistoa.

Greenen ura on jatkunut vakaana, mutta hän ei ole ainakaan toistaiseksi päätynyt pääosarooleihin.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanna Nielsen

Sanna Nielsen (s. 27. marraskuuta 1984) on ruotsalainen laulaja. Hän on kotoisin Bromöllasta, Skånesta.

Melodifestivalen
Sanna Nielsen on osallistunut useita kertoja Melodifestivaleniin. Hän on osallistuessaan päässyt aina finaaliin asti ja voittanut vuonna 2014.

Nielsen debytoi Ruotsin euroviisukarsinnassa vuonna 2001 kappaleella I går, i dag, joka sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2003 hän sijoittui viidenneksi kappaleella Hela världen för mig, joka pysyi Ruotsin radion Svensktoppen-listalla 35 viikkoa. Kolmannen kerran Nielsen kilpaili Melodifestivalenissa vuonna 2005 duettona Fredrik Kempen kanssa kappaleella Du och jag mot världen. Tuolloin Nielsen sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2007 Nielsenin sijoittui seitsemänneksi kappaleella Vågar du, vågar jag.

Vuonna 2008 Nielsen kilpaili balladilla Empty room. Tämä oli hänen ensimmäinen osallistumisensa englanninkielisellä laululla. Raadit jättivät kappaleen kolmanneksi 74 pisteellä, mutta puhelinäänestyksessä kappale sijoittui ensimmäiseksi 132 pisteellä. Yhteispistemäärällä 206, jolla Empty room sijoittui toiseksi Charlotte Perrellin viedessä voiton.

Vuonna 2011 Sanna Nielsen oli jälleen Melodifestivalen-finaalissa kilpailemassa edustuspaikasta Düsseldorfissa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun. Kappaleen nimi oli I'm in love ja se sijoittui neljänneksi. Vuoden 2014 Melodifestivalenin Nielsen voitti kappaleella Undo ja edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa. Nielsen sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kolmanneksi.

Diskografia

Albumit 
Silvertoner (1996)
Människan och skapelsen (1999)
Min önskejul (2001)
Nära mej, nära dej (2006)
Sanna 11-22 (2007)
Stronger (2008)
Our Christmas (Sonja Aldénin ja Shirley Clampin kanssa, 2008)
I'm in Love (2011)
Vinternatten (2012)
Min jul (2013)
16 bästa (2014)
7 (2014)

Singlet 
Till en fågel (1996)
I Love the Summertime (1998)
Time to Say Goodbye (1999)
Bromölladagarna: Fest i vår by/Fest i vår by (1999)
I går, i dag (2001)
Prinsessans stjärnor  (Peter Glytin kanssa, 2002)
Hela världen för mig (2003)
Du och jag mot världen (duetto Fredrik Kempen kanssa, 2005)
Vägen hem (2005) 
Rör vid min själ (2006) 
Vågar du, vågar jag (2007) 
Empty Room (2008) 
Nobody Without You (2008)
I Can Catch the Moon (2009)
Devotion (2010)
Part of Me (2010)
I'm in Love (2011)
Undo (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset Internet-sivut

Ruotsalaiset laulajat
Ruotsin euroviisuedustajat
Vuoden 2014 euroviisuedustajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Marienhof

Marienhof oli vuosina 1992–2011 tehty saksalainen saippuasarja. Sen ensimmäinen jakso esitettiin Saksassa 1. lokakuuta 1992 Das Erste -kanavalla ja viimeinen jakso 15. kesäkuuta 2011.

Sarjan ensimmäiset 52 jaksoa olivat 45 minuutin mittaisia, ja sarjaa esitettiin Saksassa kaksi kertaa viikossa. Jaksosta 53 lähtien jakson pituutta lyhennettiin puoleen tuntiin, ja sarjaa alettiin esittää päivittäin. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Kölnin kuvitteelliseen Marienhofin kaupunginosaan sekä siellä sijaitsevaan ostoskeskukseen. 

Sarjaan tuotettiin kaiken kaikkiaan 4 053 jaksoa. Sarjan monista roolihenkilöistä ainoana alusta loppuun asti oli mukana Viktoria Bramsin esittämä Inge Busch. Sarjassa nähtiin vuosien varrella 25 häät, 48 kuolemaa ja 13 syntymää.

Suomessa televisiokanava MTV3 esitti Marienhofin jaksoja vuosina 1994–2002. Kesällä 2010 sarja palasi joksikin aikaa Suomen televisioon, kun Sub alkoi esittää sarjaa jaksosta 3 614 alkaen.

Sarjan tunnusmusiikkina on Kismet/SOS-yhtyeen kappale ”Es wird viel passieren”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marienhofin kotisivut

Saksalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
ARD:n televisio-ohjelmat
Wanda Panfil

Wanda Marianna Panfil-Gonzales (s. 26. tammikuuta 1959) on puolalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti maataan kaksissa kesäolympialaisissa vuosina 1988 ja 1992.

Panfil voitti naisten maratonin maailmanmestaruuden yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa 1991. Hän oli naisten 5 000 metrin nelinkertainen Puolan-mestari (1985, 1987–1989) sekä Puolan vuoden urheilija vuosina 1990 ja 1991.

Panfil voitti Lontoon (1990), Nagoyan (1990), New Yorkin (1990) ja Bostonin (1991) maratonit. 

Puolalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Elegies


Elegies on heavy metal -yhtye Machine Menin toinen studioalbumi, joka julkaistiin Saksassa 8. elokuuta 2005. Muualla Euroopassa 22.8.2005, Japanissa 26.10.2005

Kappaleet 

October [acoustic version] – 6.36 (Japanin julkaisu)

Kokoonpano 

Yhtye
 Antony Parviainen – laulu
 J-V Hintikka – kitara
 Jani Noronen – kitara
 Eero Vehniäinen – basso
 Jarno Parantainen – rummut

Vierailevat muusikot
 Aleksi Munter – kosketinsoitin, jousisovitukset (kappale 9)
 Max Lilja – sello (kappale 9)
 Ilari Heinäaho – soolokitara (kappale 7)
 Zachary Hietala – soolokitara (kappale 2)
 Markku Näreneva – taustalaulu (kappale 7)
 Mikko Salovaara – taustalaulu (kappale 7)

Tuotanto
 Nino Laurenne – äänittäjä, miksaaja
 J-V Hintikka – äänittäjä
 Jari Mikkola – äänittäjä (kappale 10)
 Mika Jussila – masteroija
 Christian Ruud – grafiikka
 Tommi Anttonen – valokuvat

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Machine Menin albumit
Vuoden 2005 albumit
Nino Laurennen tuottamat albumit
Amputechture


Amputechture on The Mars Voltan albumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2006. Albumi oli korkeimmillaan Yhdysvaltojen albumilistan sijalla 9. ja myi avausviikollaan 59 000 kappaletta.

Kappaleet

Kokoonpano
 Omar Rodriguez-Lopez – tuottaja, soolokitara
 Cedric Bixler-Zavala – laulu 
 Jon Theodore – rummut 
 Isaiah "Ikey" Owens – kosketinsoittimet
 Juan Alderete – basso 
 Marcel Rodriguez-Lopez – lyömäsoittimet
 Adrián Terrazas-González – huilu, tenorisaksofoni, bassoklarinetti
 John Frusciante – komppikitara, soolokitara
 Sara Christina Gross – saksofoni kappaleessa "Meccamputechture"

Arvostelut 
 Metacritic: 61/100
 AllMusic: 
 Desibeli.net: 
 Entertainment Weekly: B
 Pitchfork: 3.5/10
 Soundi:

Lähteet 

The Mars Voltan albumit
Vuoden 2006 albumit
Frankie Valli

Frankie Valli (oik. Francis Stephen Castelluccio, s. 3. toukokuuta 1934) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten The Four Seasons -yhtyeen solistina.

Valli levytti The Four Seasonsin kanssa 29 top 40 -hittiä Yhdysvaltojen listoille (yhden salanimellä "Wonder Who?") ja yhdeksän top 40 -hittiä sooloartistina. The Four Seasonsin jäsenyyden aikana ykköshittejä olivat ”Sherry”, ”Big Girls Don’t Cry”, ”Walk Like a Man”, ”Rag Doll” ja ”December 1963 (Oh, What a Night)”. Sooloartistina Valli nousi listaykköseksi kappaleilla ”My Eyes Adored You” ja ”Grease”. Vallin todennäköisesti tunnetuin soolokappale on ”Can't Take My Eyes off You”, joka nousi Yhdysvalloissa listakakkoseksi vuonna 1967. Vuonna 1966 äänitetty soolokappale ”You’re Ready Now” oli hitti Britanniassa, kun se nousi sijalle 11 joulukuussa 1970.

Valli ja muut The Four Seasonsin alkuperäiset jäsenet Tommy DeVito, Nick Massi ja Bob Gaudio valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1990 sekä lauluyhtyeiden Hall of Fameen vuonna 1999.

Diskografia
Sooloalbumit:

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Revolution Roulette

Revolution Roulette on Poets of the Fallin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2008.
Albumilta on julkaistu kolme singleä: "The Ultimate Fling", "Diamonds for Tears" ja "Revolution Roulette". Albumi myi kultaa jo kahden viikon päästä ilmestymisestään.

Albumi nousi suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Marko Saaresto – laulu
 Olli Tukiainen – kitara
 Jaska Mäkinen – kitara, taustalaulu
 Jani Snellman – basso
 Jari Salminen – rummut
 Markus Kaarlonen – kosketinsoittimet

Arviot 
 Dome.fi: 
 Helsingin Sanomat: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

Poets of the Fallin albumit
Vuoden 2008 albumit
Otanmäen kaivos

Otanmäen kaivos oli Otanmäki Oy:n ja vuoden 1968 fuusioitumisen jälkeen Rautaruukki Oy:n kaivos, joka sijaitsee entisen Vuolijoen kunnan alueella Kajaanissa. 

Kaivos oli toiminnassa vuodet 1949–1985. Tuona aikana kaivoksesta louhittiin noin 33,1 miljoonaa tonnia malmia, mikä tekee Otanmäestä Suomen suurimman rautakaivoksen. Kaivos tuotti rauta-vanadiinimalmia. Sivutuotteena syntyi myös ilmeniittiä, joka aiheutti suuria ympäristöongelmia. Ne ratkaistiin osittain aloittamalla ilmeniitin käyttö 1960-luvun alussa titaanidioksidin valmistukseen Vuorikemia Oy:n tehtailla Porissa. 

Kaivostoiminnan loputtua kannattamattomana sinne rakennettiin Otanmäen vaunutehdas. Kaivos oli kunnalle merkittävä työllistäjä, ja Otanmäestä muodostui Vuolijoen kunnan keskustaa mittavampi ”sivukylä”. Vuolijoen kunta liitettiin Kajaanin kaupunkiin vuonna 2007.

Uudet suunnitelmat kaivoksen avaamiseksi 

Vuonna 2012 perustettu Otanmäki Mine Oy suunnittelee kaivosten (Otanmäki ja Vuorokas) avaamista uudelleen raaka-aineiden maailmanmarkkinahintojen nousun turvin. Päätuotteina olisivat vanadiinipentoksidi, ilmeniittirikaste ja rautapelletit. Kaivos tuottaisi vähäisessä määrin myös pyriittiä. Tuotanto aloitettaisiin avolouhoksella ja jatkettaisiin maanalaisena kaivoksena. Lisäksi yhtiö tutkii alueen useita satelliittimalmioita ja alueella tavattavien harvinaisien maametallien (REE) hyödyntämistä tulevaisuudessa. Kaivoksen tuotannon oli alun perin tarkoitus alkaa vuonna 2019, mutta hanke on viivästynyt vuodella parilla.

Lähteet 

Suomen kaivokset
Vuolijoki
Nadine Coyle

Nadine Elizabeth Louise Coyle on englantilais-irlantilainen laulaja, lauluntekijä, malli sekä näyttelijä, joka nousi kuuluisuuteen vuonna 2002 popyhtye Girls Aloudin jäsenenä. Yhtye rikkoi 25 miljoonan myydyn äänitteen rajan toukokuussa 2009.

Coyle julkaisi sooloalbuminsa Insatiable marraskuussa 2010 oman levy-yhtiönsä Black Pen Labelsin nimissä tehden yhteistyötä tavarakeskus Tescon kanssa. Levyn ensimmäinen single oli albumin nimikappale. Albumi sijoittui sijalle 20. Irlannin ja sijalle 47. Englannin levylistalla.

Lapsuus ja nuoruus 
Nadine Coyle syntyi Derryssa, Pohjois-Irlannissa, 15. kesäkuuta 1985. Hänen vanhempansa ovat Lillian ja Niall Coyle, jotka huomasivat tyttärensä laulunlahjat hänen ollessaan vasta kaksivuotias laulaessaan The Drifters -nimisen kappaleen "Saturday Night at the Movies". Coyle ei ollut kiinnostunut opiskelusta, mutta sai kuitenkin hyviä arvosanoja. Hän teki demon, joka sisälsi cover-versiot kappaleista "Fields of Gold", Somewhere Over the Rainbow", "Love Is" sekä aarian "Summertime".

Girls Aloud 
Opiskellessaan vuonna 2001 Nadine Coyle osallistui Irlannin versioon laulukilpailusta "Popstars", jossa pääsi loppuun saakka lunastaen paikkansa yhtyeessä "Six", johon kuului nimen mukaisesti kuusi voittajajäsentä: kolme miestä ja kolme naista. Tulosten selvittyä paljastui kuitenkin, että Nadine oli valehdellut ikänsä - hän oli vasta 16-vuotias, kun alaikäraja kilpailuun osallistumiselle oli 18 vuotta. Nadine joutui palaamaan koulunpenkille ja hänet korvattiin toisella naislaulajalla.

Vuonna 2002 alkoi Englannin toisen Popstars-tuotantokauden koelaulut, joissa oli tuomarina myös Irlannin versiosta tuttu Louis Walsh. Walsh houkutteli Nadinen osallistumaan kilpailuun. Lopputuloksena oli jälleen finaali - ja tällä kertaa katsojien äänestämänä - paikka viisihenkisessä tyttöbändissä.

Irlantilaiset laulajat
Poplaulajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1985 syntyneet
Square-1

Square-1 (tunnetaan myös nimillä Back to square one tai Cube 21) on Rubikin kuution tapainen, kuutionmuotoinen pulmapeli. Tavallisesta Rubikin kuutiosta ja monista sen muunnelmista poiketen se värityksensä lisäksi muuttaa muotoaan, mikä tuo sen selvittämiseen lisää haastetta. Pulmapelin tarkoituksena on sivuja kääntämällä sekoittaa aluksi sen palaset ja sitten yrittää palauttaa se alkuperäiseen tilaan, jossa Square-1 on kuution muotoinen, ja sen jokaisella tahkolla on vain samanvärisiä paloja.

Ratkaiseminen

Kuten Rubikin kuution, myös Square-1:n ratkaiseminen on hyvin haastavaa, ja ensimmäinen ratkaisukerta voi viedä hyvinkin pitkään. Square-1:n helposti ymmärrettäviä ratkaisutapoja löytyy internetistä paljon, pääosin englanniksi.

Katso myös

Rubikin kuutio
Pyraminx
Megaminx

Siirtosarjatehtävät
Osmo Sipari

Osmo Artturi Sipari (14. huhtikuuta 1922 Vehkalahti – 22. toukokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Sipari valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1951. Valmistuttuaan hän perusti oman arkkitehtitoimiston.

Siparin varhaisimpia töitä on hänen yhdessä Eero Eerikäisen kanssa suunnittelemansa Sallan kirkko. Sipari ja Eerikäinen voittivat vuoden 1947 arkkitehtikilpailun, joka järjestettiin Lapin sodassa tuhoutuneen kirkon tilalle rakennettavasta uudesta kirkkorakennuksesta. Kirkko vihittiin käyttöön 2. heinäkuuta 1950. Myöhemmin Sipari tuli tunnetuksi nimenomaan koulujen suunnittelijana. Meilahden kansakoulun ja Hyrylän kansakoulun Sipari suunnitteli yhdessä arkkitehti Viljo Revellin kanssa.

Tunnetuimmat Siparin suunnittelemat asuinrakennukset ovat Helsingin Herttoniemen Asunto Oy Hiihtovuoren kolme tornitaloa. Myös Kuopion Puijonlaakson tornitalot ovat Siparin suunnittelemia.

Siparin suunnittelemia rakennuksia 
 Sallan kirkko – 1950 (yhdessä Eero Eerikäisen kanssa)
 Meilahden kansakoulu, Helsinki – 1953 (yhdessä Viljo Revellin kanssa)
 Hyrylän kansakoulu, Tuusula – 1954 (yhdessä Viljo Revellin kanssa)
 Asunto Oy Hiihtovuoren tornitalot, Herttoniemi, Helsinki – 1957
 Karjasillan yhteiskoulu, Oulu – 1958
 Paattionlehdon hautausmaan siunauskappeli, Paattio Kemi – 1960
 Metsolan kansakoulu, Tapiola Espoo – 1960
 Hakalan koulu, Kotka – 1961
 Suomalais-venäläinen koulu, Helsinki – 1964
 Chydeniuksen kansakoulu, Kokkola – 1965
 Pieksämäen keskikoulu – 1968
 Onkilahden yhteiskoulu, Vaasa
 Puijonlaakson tornitalot, Kuopio – 1964
 Espoonlahden uimahalli, Espoo – 1983

Lähteet 
Mitä missä milloin 2009

Viitteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Daisuke Takahashi

Daisuke Takahashi (; s. 16. maaliskuuta 1986) on japanilainen taitoluistelija. Hän voitti ensimmäisenä japanilaismiehenä miesten yksinluistelun maailmanmestaruuden vuonna 2010 . Vuonna 2002 hän voitti nuorten yksinluistelun maailmanmestaruuden.

Olympialaisiin Takahashi osallistui kolmesti. Vancouverissa 2010 hän sijoittui kolmanneksi, Šotsissa 2014 kuudenneksi ja Torinossa 2006 kahdeksanneksi. MM-kilpailuista hänellä on vuoden 2010 maailmanmestaruuden lisäksi hopeamitali vuosilta 2007 ja 2012. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2008 ja 2011 sekä hopeaa vuonna 2012 ja pronssia vuonna 2005. Japanin-mestaruuden hän voitti viisi kertaa. ISU:n Grand Prix -finaalin hän voitti kaudella 2012–2013 sekä sijoittui toiseksi kausilla 2006–2007, 2007–2008, 2011–2012 ja kolmanneksi kaudella 2005–2006. Talviuniversiadeissa hän voitti kultaa vuosina 2005 ja 2007.

Takahashi aloitti luistelun kahdeksanvuotiaana. Hän lopetti luistelu-uransa vuonna 2014.

Lähteet 
Daisuke Takahashi isuresults.com.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Japanilaiset taitoluistelijat
Japanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Robina Muqim Yaar

Robina Muqim Yaar (s. 3. heinäkuuta 1986) on afganistanilainen pikajuoksija. 

Yaar edusti maataan 60 metrin juoksussa vuoden 2004 Aasian hallimestaruuskisoissa Teheranissa. Hän sijoittui alkuerässään viidenneksi ajalla 9,92.
Yaar kilpaili myös Ateenan olympialaisissa 2004 sadan metrin juoksussa, missä hänen taipaleensa katkesi alkueriin maansa ennätysajalla 14,14. Neljä vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa hän jäi alkuerässään viimeiseksi ajalla 14,80. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui alkuerissä ajalla 14,24.

Robina Muqim Yaar on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 56 kilogrammaa. Hän asuu Kabulissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Indystar: Afghan woman's win was being there 

Afganistanilaiset pikajuoksijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Amor a Palos

Amor a Palos on vuosina 2005-2006 tuotettu Radio Caracas Televisionin venezuelalainen telenovela, jonka levitti maailmalla RCTV International. Telenovelan pääosissa olivat Luciano D´Alessandro sekä Norkys Batista, joka oli sarjan kuvausten aikaan raskaana, kuten roolihahmonsakin. Sekä Luciano että Norkys palkittiin vuoden 2006 parhaan näyttelijän palkinnolla Amor a Palosin ansiosta.

Näyttelijät
Norkys Batista (Ana Jesús Amaral)
Luciano D'Alessandro (Juan Marco Coronel)
Natalia Ramírez (Magdalena Lam De Soriano)
Alejandro López (Jairo Restrepo Moreira)
Emma Rabbe (Virginia Revueltas)
Roberto Messuti (Rene Cardenas)
Hilda Abrahamz (Pamela Jhonson)
Dora Mazzone (Auxiliadora Amaral De Moreira)
Eliana López (Oriana Ponce De León)
Nacarid Escalona (Elvirita Quintana)
Javier Valcárcel (Bonifacio Cañas)
Leonardo Marrero (Victorino Soriano)
Miguel Augusto Rodríguez (Beltrán Ponce De León)
Giancarlo Pasqualotto (Luis Lam)
Miguel Ferrari  (Numa Custodio Moreira)
Abril Schreiber (Greta Jhonson)
Manuel Sosa (Wilfredo Zapata)
Susana Duijm (Maya Jhonson)
Kiara (Patricia Lara)
Julie Lima (Rocío Vargas)
Yoletti Cabrera (Doris Salcedo)
Ivette Domínguez (Thelma Fernández)
Abelardo Behna (Lorenzo Jordán)
Kimberly Dos Ramos (Julieta Soriano Lam)
Gabriel López (Romano Restrepo)
Miguel Gutiérrez (Zacarías Moreira)
Vanessa Montesinos (Ruthy Moreira)
Belén Peláez (Paola Freitas)
Alexander Espinoza (Fermín Acosta)
Brenda Hanst (Selena Granados)
Yesenia Cuan (Kenya Impala)
Ezzio Cavallaro (El Hombre)
Carly Pinto (Marbella Colorado)

Lähteet
http://www.rctv.net/Programacion/VerSeccion.aspx?ProgramacionId=115&Tipo=3
http://foro.telenovela-world.com/~diane/amorapalos/Cast.HTM

Amor a Palos
Venezuelalaiset televisiosarjat
Katri Vehviläinen-Julkunen

Katri Maria Vehviläinen-Julkunen (s. 19. heinäkuuta 1957 Suonenjoki) on suomalainen sairaanhoitaja ja terveydenhuollon tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston hoitotieteen professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan ylihoitajana. Hän on ollut myös joukkotiedotusvälineiden haastateltavana hoitajien työhön ja hoittotieteen koulutukseen liittyvistä aiheista.

Vehviläinen-Julkunen tuli ylioppilaaksi Suonenjoen lukiosta 1976. Hän valmistui sairaanhoitajaksi 1979. Kuopion yliopistosta hän valmistui terveydenhuollon maisteriksi (1983), lisensiaatiksi (1986) ja edelleen tohtoriksi (1990). Hänen hoitotieteen alaan kuuluva väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Nursing in child health care : maintaining awareness of the child's development and care. Vehviläinen-Julkunen opiskeli myös muissa Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.  

Työuransa Vehviläinen-Julkunen aloitti vuonna 1977. Vuoteen 1983 saakka hän toimi sairaanhoitajan, kätilön tai vastaavan tehtävissä osin yliopistossa samojen kuukausien aikana opiskellen. Hän työskenteli Kuopion yliopiston assistenttina tai amanuenssina (1983–1987), yliassistenttina (1987–1989) ja lehtorina (1989–1995). Hän toimi apulaisprofessorin sekä professorin viroissa eri otteissa, varsinainen hoitotieteen professori vuodesta 1995 lähtien. Hän on toiminut hoitotieteen laitoksen johtajana ja yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan tutkimuksesta vastaavana varadekaanina. Yliopiston vararehtorina hän oli vuosina 1998–2003 ja 2008–2009.

Vehviläinen-Julkusen yli 400 nimikettä käsittävä julkaisuluettelo sisältää muun muassa kansainvälisiä tieteellisiä julkaisuja sekä oppikirjoja.

Lähteet 
 

Itä-Suomen yliopiston professorit
Kuopion yliopiston professorit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Judy Davis

Judy Davis (s. 23. huhtikuuta 1955) on australialainen näyttelijä. Hän syntyi katoliseen perheeseen Perthissä ja valmistui National Institute of Dramatic Artista vuonna 1977.

Davis meni vuonna 1984 naimisiin näyttelijä Colin Frielsin kanssa. Parilla on yhteiset lapset Jack ja Charlotte. 

Davis on ollut kahdesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän voitti kaksi Baftaa vuonna 1981 ja on lisäksi saanut kolme Emmy-palkintoa sekä kaksi Golden Globea. Hänelle on myönnetty useita Australian Film Instituten palkintoja.

Elokuvia 
Elokuvia, joissa Davis on esiintynyt, ovat muiden muassa:

 Loistava urani (1979)
 Matka Intiaan (1984) 
 Alaston lounas (1991)
 Miehiä ja vaimoja (1992) 
 Verta ja viiniä (1996) 
 Rajaton valta (1997)
 Harry pala palalta (1997) 
 Celebrity (1998)
 Tähtitarina: Judy Garland (2001)
 Vastavirtaan (2003) 
 Marie Antoinette (2006)
 To Rome with Love (2013)

Aiheesta muualla 
 

Australialaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Lankalauantai

Lankalauantai  tai hiljainen lauantai ( ’pyhä lauantai’) on päivä pitkänperjantain ja pääsiäispäivän välissä. Se on hiljaisen viikon eli suuren viikon viimeinen päivä.

Kristinuskon perinteen mukaan Jeesus oli lankalauantain ajan kuolleena haudassa ennen ylösnousemustaan, minkä vuoksi pahojen voimien on uskottu olevan päivän aikana erityisen vahvoilla. Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla pääsiäisperinteisiin kuuluu kokkojen eli valkeiden polttaminen lauantaina noitien karkottamiseksi.

Päivän nimeen liittyen Suomessa on lankalauantaina ollut tapana pestä ja värjätä langat, jotka on kehrätty talven mittaan. Nimityksen tausta ei kuitenkaan liity lankoihin, vaan se on peräisin pitkäperjantaita tarkoittavasta myöhäisen muinaisruotsin ilmaisusta langa freadagher (nykyruotsin långfredag), joka puolestaan käännettiin suomen vanhaan kirjakieleen muodossa lankaperjantai. Sanan alkuosa on sittemmin sopivan alkusoinnun vuoksi liitetty myös seuraavaan lauantaipäivään.

Lähteet 

Pääsiäinen
Vaimoni on noita (elokuva)

Vaimoni on noita on Yhdysvalloissa vuonna 2005 valmistunut elokuva, joka perustuu samannimiseen tv-sarjaan. Elokuvan pääosia näyttelevät Nicole Kidman, Michael Caine ja Will Ferrell.

Elokuva sai viisi Golden Raspberry -ehdokkuutta huonoudestaan sekä Teen Choice Award- ja Young Artist Award -ehdokkuudet.

Juoni 

Isabel Bigelow, noita, (Nicole Kidman) saapuu Kaliforniaan suunnitelmissa normaali elämä ilman loitsuja. Samaan aikaan, Hollywoodissa, itsekeskeinen näyttelijä Jack Wyatt (Will Ferrell) yrittää saada mainetta elokuva-alalla esittämällä Darrinia uudestaan kuvatussa televisiosarjassa "Vaimoni on noita". Kun Jack sattumalta tapaa Isabelin, hän päättää välittömästi kutsua hänet Samanthan rooliin. Hänen toinen motiivinsa on saada rooliin epätunnettu näyttelijä, jotta mies voi itse jättää suorituksellaan näyttelijättären varjoonsa ja saada suosion itse.
Kun Isabel saa miehen oikean motiivin selville, hän suuttuu, ja hänen tätinsä kiroaa miehen. Kirous ei onnistukaan vaan se pitää purkaa. Mutta Isabel on rakastunut Jackiin ja päättää kertoa tälle totuuden itsestään.

Triviaa 

 Jim Carreyta oli ehdotettu Jackin rooliin, mutta tämä kieltäytyi muiden projektien takia
 Samanthan roolin harkittiin myös Jennifer Anistonia, Gwyneth Paltrow’ta, Cameron Diazia ja Alicia Silverstonea.

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mukaan Vaimoni on noita on tyylilajissaan aivan onneton, koska se ei täytä yhtäkään romanttisen komedian kolmesta perusvaatimuksesta: karismaattinen naishahmo, uskottava mieshahmo ja heidän välisensä kemia. Lisäksi 1960-luvulta peräisin oleva idea taikavaimosta on hänestä vanhentunut ja nykyajassa naiivi. ”Moinen hömppä ei mene kakistelematta alas kuin ehkäpä korkeintaan söpöistä noitajutuista innostuneelle teiniyleisölle.”

Lähteet

Viitteet

Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Nora Ephronin ohjaamat elokuvat
Mac OS X Tiger

Mac OS X Tiger (versio 10.4) on Applen Macintosh-tietokoneiden käyttöjärjestelmän, Mac OS X:n, viides pääjulkaisu. Tiger julkistettiin Mac OS X 10.3 Pantherin seuraajana yleisölle 29. huhtikuuta 2005. Panther julkaistiin 18 kuukautta aikaisemmin, ja Mac OS X 10.5 Leopard, Tigerin seuraaja, 30 kuukautta myöhemmin. 

Uudistuksia olivat muun muassa Spotlight-niminen hakujärjestelmä, uusi versio Safarista, sekä Dashboard.

Järjestelmävaatimukset 
Ilmestyessään Tiger toimi vain PowerPC-koneissa, mutta Intel-versio käyttöjärjestelmästä julkistettiin Intel-pohjaisten Macintoshien mukana (versio 10.4.4). Intel-versiota ei myyty erillisenä.
Intel-versio sisälsi Rosetta-nimisen emulaattorin, jolla PowerPC-ohjelmia pystyi ajamaan Intel-prosessorilla varustetussa koneessa.

PowerPC-version järjestelmävaatimukset Macintosh-koneessa, jossa: 

 PowerPC G3, G4, tai G5-suoritin
 sisäinen FireWire-liitäntä
 vähintään 256 Mt RAM-muistia (512 Mt suositeltu)
 3 Gt levytilaa (4 Gt, jos kehittäjätyökalut asennetaan mukaan)
 DVD-asema asennusta varten (CD-versiokin oli saatavilla)

Versiot 
 10.4 Build 8A428
 10.4.1 Build 8B15 
 10.4.2 Build 8C46 
 10.4.3 Build 8F46 
 10.4.4 Build 8G32 
 10.4.5 Build 8H14, Build 8G1454¹
 10.4.6 Build 8I1119, Build 7U16 
 10.4.7 Build 8J135, Build 8J2135
 10.4.8 Build 8L127, Build 8L2127
 10.4.9 Build 8P135, Build 8P2137
 10.4.10 Build 8R218, Build 8R2218
 10.4.11 Build 8S165, Build 8S2167

¹ Versioissa 10.4.5–10.4.11 ensin mainittu PowerPC- ja toinen Intel-versio.

Lähteet 

MacOS
Tuuli Matinsalo

Tuuli Matinsalo (s. 20. tammikuuta 1970 Tornio) on suomalainen aerobic-urheilija ja valmentaja. Hän voitti kaksi maailmanmestaruutta ja neljä Euroopan-mestaruutta.

Matinsalo kirjoitti ylioppilaaksi Mäkelänrinteen urheilulukiosta vuonna 1990 ja alkoi seuraavana vuonna opiskella Jyväskylän yliopistossa liikunnan aineenopettajaksi. Hän oli tätä ennen harrastanut rytmistä voimistelua ja joukkuevoimistelua.

Ensimmäisissä SM-kisoissaan Matinsalo voitti kultaa syksyllä 1993. Seuraavana vuonna hän osallistui aerobicin EM- ja MM-kilpailuihin mutta ei menestynyt niissä. Vuonna 1995 hän voitti Euroopan-mestaruuden Bulgarian Sofiassa ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1996 hän voitti FISAF-liiton MM-kultaa Genovassa ja EM-kultaa Helsingissä. Vuonna 1997 hän sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 1998 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja saavutti MM-hopeaa. Vuonna 1999 Matinsalo voitti neljännen Euroopan-mestaruutensa Ranskan Ville de Tours'issa ja toisen maailmanmestaruutensa Helsingissä.

Tuuli Matinsalo valittiin Suomessa vuoden naisurheilijaksi 1999.

Urheilu-uransa jälkeen Matinsalo on toiminut aerobic-valmentajana ja opettajana. Vuonna 2007 hän aloitti työt Jyväskylässä Kuokkalan yläkoulussa liikunnan- ja terveystieteiden opettajana.

Hän on naimisissa painivalmentaja Pasi Sarkkisen kanssa. Parilla on kolme lasta. He asuvat Jyväskylässä.

Matinsalo kilpaili vuoden 2008 Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelmassa.

Vapaa-ajallaan Tuuli harrastaa lenkkeilyä ja hiihtoa. Hän on lisäksi kirjoittanut kirjan Elixiriä elämään: Keho kuntoon kotikonstein ja esiintyy aika-ajoin Elixir-televisiosarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tuuli Matinsalon esittely tuuli.net-sivustolla.

Suomalaiset kilpa-aerobikkaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
S-IC

S-IC oli Boeingin rakentama Saturn V -kantoraketin ensimmäinen eli alin rakettivaihe, joka aikaansaa raketin lennon suurimman työntövoiman. S-IC-rakettivaiheen massa oli yli kaksi miljoonaa kilogrammaa. Tästä valtaosa oli ajoainetta, jonka polttoaine oli kerosiinipohjainen RP-1 ja hapetin oli nestemäistä happea. 

Rakettivaihe oli 42 m korkea ja halkaisijaltaan 10 m. Se tuotti 33 miljoonan Newtonin työntövoiman. Se nosti koko raketin lennon ensimmäisten 61 km matkalla. Keskimmäinen viidestä F-1-rakettimoottorista oli kiinteästi asennettu, mutta ulkokehällä sijaitsevat neljä olivat suunnattavia, niitä voitiin hydraulisesti kääntää kantoraketin lentoradan ohjaamiseksi.

Valmistus
Boeing sai sopimuksen vaiheen rakentamiseksi . Tässä vaiheessa NASAn  Marshall Space Flight Centerin (MSFC) insinöörit olivat päättäneet tämän rakettivaiheen konstruktion pääpiirteet. 

Rakettijärjstelmän valmistuksen pääpaikka oli Michoud Assembly Facility New Orleansissa. Raketin tuulitunnelitestaus tehtiin Boeingin tehtailla Seattlessa. Tarvittavat työkoneet valmistettiin Wichitassa Kansasissa.

Marchallin avaruuslentokeskus rakensi ensimmäiset kolme testijärjstelmää (S-IC-T, S-IC-S ja S-IC-F) sekä kaksi lentomallia (S-IC-1 ja -2). Rakettivaiheen suurten polttoainesäiliöiden rakentaminen kesti 7-9 kuukautta. Rakettivaiheen kokoonpano kesti 14 kuukautta. Ensimmäinen Boeingin rakentama vaihe oli testikappale S-IC-D.

Osat

S-IC-moottorijärjstelemän suurin oli moottorikoneikko 21 kkg. Sen kantoi viiden F-1 -moottorin synnyttämän työntövoiman ja jakoi voiman tasaisesti koko raketin pohjarakenteeseen. Neljä ankkuria piti rakettia paikallaan laukaisutelineessä sen lisätessä työntövoimaa laukaisun alussa. Nämä olivat 4,3 m pitkiä ja 816 kg massaltaan. Neljä vakainta kestivät 1 100 °C lämpötilan.

Moottorikoneikon päällisen polttoainetankin tilavuus oli 770 000 litraa. Säiliö itsessään oli kuivamassaltaan 11 Mkg ja pystyi vapauttamaan 7 300 litraa sekunnissa. Tankin läpi puhallettiin typpeä ennen laukaisua polttoaineen sekoittamiseksi. Lennon aikana polttoaine paineistettiin heliumilla, joka oli varastoitu yläpuoliseen nestemäisen hapen tankkiin. Polttoaine ja LOX-säiliön välissä oli välitankki. LOX-säiliön tilavuus oli 1 204 000 litraa. Sen suunnittelu asetti erityisesti haasteita. Hapen syöttöputkien tuli olla suorat moottoriin eli niiden piti mennä polttoainesäiliön läpi. Putket piti eristää jotta niiden ympärillä oleva polttoaine ei jäätyisi ja säiliöön täytyi tehdä viisi lisäreikää.

Rakennetut vaiheet

Lähteet
 Stages to Saturn
 Apollo Saturn Reference Page

Rakettivaiheet
Saturn-rakettiperhe
S-II

S-II oli North American Aviationin rakentama Saturn V -kantoraketin toinen vaihe. Viittä J-2-rakettimoottoria käyttäen se kiihdytti Saturn V:tä läpi ylemmän ilmakehän 5 MN työntövoimalla.

Historia

S-II:n kehittäminen sai alkunsa joulukuussa 1959, kun komitea suositteli suurityöntövoimaista nestemäistä vetyä polttavan rakettimoottorin valmistamista. Sopimuksen sai Rocketdyne ja sitä alettiin myöhemmin kutsua nimellä J-2. 
Samaan aikaan itse S-II -vaihe alkoi muotoutua. Aluksi siinä oli tarkoitus olla neljä J-2-moottoria ja sen pituuden olla 22,5 metriä ja halkaisijan 6,5 metriä.

Vuonna 1961 Marshall Space Flight Center alkoi etsiä vaiheelle rakentajaa. Kokoukseen jossa alustavat suunnitelmat esitettiin kutsuttiin 30 alan yritystä, näistä vain 7 toimitti kuukauden päästä ehdotelman. Kolme näistä hylättiin tarkastelun jälkeen. Sitten koko raketti todettiin liian pieneksi ja vaihetta jouduttiin suurentamaan. Vielä mukana oleville neljälle yritykselle tuotti vaikeuksia se, ettei NASA ollut vielä päättänyt monesta ratkaisevasta kohdasta, kuten raketin koosta ja seuraavien vaiheiden ominaisuuksista.

Lopulta  sopimus myönnettiin North American Aviationille, joka tuli valmistamaan myös Apollon komentomoduulin. Hallitus rakensi tuotantolaitoksen Seal Beachiin Kaliforniaan.

Rakentaminen

Vaiheen laukaisumassa oli 500 Mkg, josta peräti 97 prosenttia oli nestemäistä vetyä ja happea. Vaiheen pohjassa oli moottorikoneikko, joka kantoi viisi J-2-moottoria. Keskimmäinen moottori oli kiinnitetty suuntaansa, mutta ulkokehän neljä moottoria olivat käännettävissä raketin ohjaamiseksi. "Välitankin" (tyhjä tila säiliöiden välissä) sijaan S-II:ssä  käytettiin yhteistä väliseinää, jossa oli LOX-säilön yläosa ja LH2-säiliön alaosa. Väliseinä muodostui kahdesta alumiinilevystä, joiden välissä oli hunajakennon muotoinen fenoli-eriste. Se eristi säiliöiden välistä 70 °C:n lämpötilaeroa. Väliseinän käyttö säästi 3,6 tonnia massaa.

LOX-säiliö oli ellipsoidin-muotoinen ja 10 metriä halkaisijaltaan ja 6,7 metriä pitkä. Se muodostettiin hitsaamalla 12 kiilanmuotoista levyä rungoksi ja molempiin päihin pyöreät levyt. Kiilanmuotoiset levyt muotoiltiin 211 000 litran vesisäiliössä kolmella huolellisesti asetetulla vedealaisella räjäytyksellä. LH2-säilö rakennettiin kuudesta sylinteristä, viidestä 2,4 metriä korkeasta ja yhdhdestä 0,69 metriä korkeasta. Suurin haaste oli eristäminen, sillä vedyn tuli nestemäisenä pysyäkseen olla alle 20 K:n lämpötilassa. Aluksi ongelmina olivat eristyksen pysyminen ja ilmakuplat. Lopullisessa menetelmässä eriste sumutettiin käsin ja liika leikattiin pois.

S-II valmistettiin pystyasennossa hitsaamisen helpottamiseksi ja oikean muodon säilyttämiseksi.

Rakennetut vaiheet

Lähteet
 Stages to Saturn
 Apollo Saturn Reference Page

Rakettivaiheet
Saturn-rakettiperhe
North American Aviation
Itämeren biotooppiakvaario

Itämeren biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Itämeressä tai sen lahdissa, kuten Suomenlahdessa. Vesi on vähäsuolaista murtovettä (suolapitoisuus viidestä seitsemään promillea), ja lämpötila selvästi alhaisempi kuin trooppisten kalojen akvaarioissa.

Itämeriakvaarion suurin haaste on veden lämpötilan saaminen tarpeeksi alas. Tyypillinen vuosikierto on talvella 5 °C, kesällä lähempänä 20 astetta. Liian lämpimässä vedessä ei ole tarpeeksi happea, kalat ovat vaihtolämpöisinä eläiminä kuin ”kuumeessa” ja niiden suolistobakteerit voivat huonosti.

Valaistus pidetään usein vähäisempänä kuin trooppisten kalojen ja kasvien akvaariossa. Liian suuri valon määrä johtaa helposti hallitsemattomaan levien kasvuun.

Eliöstö 
Itämeren omat kasvit kuihtuvat talveksi. Jotkut harrastajat pitävät muita kylmään murtoveteen sopeutuvia lajeja, kuten miekkakasveja ja vesitähdikkejä.

Kaloja  
 härkäsimppu Triglopsis quadricornis
 kiiski
 kivinilkka
 ahven
 kolmipiikki
 kymmenpiikki
 mustatokko
 mutu
 siloneula
 särmäneula
 törö

Kuvagalleria

Katso myös 
Maretarium

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aqua-Web - suomalainen foorumi
 Sea Life  Helsinki
 Maretarium  Kotka
Pohjanmerikeskus  Tanskan Hirtshalsissa
 
Akvaariot
Heikki Laitinen

Heikki Jaakko Laitinen (s. 8. marraskuuta 1943 Ylivieska) on filosofian tohtori, Sibelius-Akatemian kansanmusiikin emeritusprofessori sekä kansanmusiikin esittäjä, säveltäjä ja kouluttaja. Hän on esiintynyt yhtä lailla pelimannina, vanhojen virsien laulajana kuin performanssitaiteilijana esimerkiksi Suomussalmiryhmän, tanssitaiteilija Reijo Kelan ja haitarinsoittaja Kimmo Pohjosen kanssa. Hänen esityksiinsä kuuluu usein tilanteeseen liittyvää improvisaatiota.

Laitinen opiskeli Helsingin yliopistossa ensin teologiaa ja sitten musiikkitiedettä ja folkloristiikkaa sekä Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa ja sävellystä. Laitisen väitöskirja Matkoja musiikkiin 1800-luvun Suomessa hyväksyttiin Tampereen yliopistossa vuonna 2003 arvosanalla laudatur. Väitöskirja käsitteli 1800-luvun suomalaista musiikinhistoriaa kansanmusiikintutkijan näkökulmasta. 

Laitinen oli Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osaston ensimmäinen johtaja sekä lehtori 1983–1995 ja professori 2001–2008. Taiteilijaprofessorina hän toimi 1995–2000 ja kansanmusiikin ja populaarimusiikin tutkijakoulun johtajana 2003–2006. Vuonna 2008 hän sai säveltaiteen säveltaiteen valtionpalkinnon tunnustuksena laaja-alaisesta työstä kansanmusiikin hyväksi. Vuonna 2009 tiedonjulkistamisen valtionpalkinto myönnettiin Reijo Kelalle ja hänen juhlakirjansa toimittajaryhmälle, johon Laitinen kuului. Kalevalaseuran palkinto Laitiselle myönnettiin 2011.

1970-luvun alussa Laitinen esitti Sataset-trion kanssa yhteiskunnallissävytteistä hengellistä musiikkia. Sataset-trioa ja Heikki Laitista pidetään hengellisen nuorisomusiikin uranuurtajina Suomessa. Se oli folk-vaikutteinen kokoonpano, joka esiintyi muun muassa Kaustisen kansanmusiikkifestivaalilla. Hän on säveltänyt näytelmämusiikkia muun muassa Artturi Järviluoman Pohjalaisiin (1995) ja Peter Shafferin näytelmään Equus (1997). Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkia sekä noin 400 laulelmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuusi kuvaa muusikko Heikki Laitisen elämästä, 30.3.2018 Yle Areena

Suomalaiset kansanmuusikot
Sibelius-Akatemian professorit
Suomalaiset performanssitaiteilijat
Suomalaiset musiikkitieteilijät
Hengellisen musiikin esittäjät
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Lina Kačiušytė

Lina Kačiušytė (1. tammikuuta 1963 Vilna) on liettualainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa. Hän voitti 200 metrin rintauinnin olympiakultaa Moskovan kesäolympialaisista vuonna 1980. Hänen voittoaikansa 2.29,54 oli uusi olympiaennätys.

Ura 
Kačiušytė aloitti uinnin harrastamisen 10-vuotiaana vuonna 1973. Kačiušytėn ensimmäisenä valmentajana toimi vuoteen 1977 saakka Arvydas Gražiūnas, joka näki hänessä paljon potentiaalia ja kehitti sitä oikeaan suuntaan. Vuonna 1976 13-vuotias Kačiušytė kutsuttiin harjoittelemaan Neuvostoliiton nuorten maajoukkueeseen, ja jo vuotta myöhemmin hän siirtyi aikuisten puolelle. Vuonna 1978 hän oli jo valmis osallistumaan pitkän radan MM-kilpailuihin, jotka järjestettiin Länsi-Saksan Berliinissä.

Berliinissä 15-vuotias Kačiušytė hämmästytti kaikki jo 200 metrin rintauinnin alkuerissä, rikkomalla joukkuetoverinsa Julija Bogdanovan maailmanennätysajan kolmella sekunnin kymmenyksellä. Matkan finaalissa Lina-näytös jatkui; hän otti ylivoimaiseen tapaan maailmanmestaruuden, parantamalla 1,7 sekuntia edellistä maailmanennätystään, lukemiin 2.31,42. Hän kuitenkin menetti ennätyksensä seuraavan vuoden maaliskuussa, kun hänen maannaisensa Svetlana Varganova kohenteli sitä lukemiin 2.31,09.

Varganova ei kuitenkaan saanut pitää ennätystä kuin viikon, sillä 6. huhtikuuta 1979 Potsdamissa järjestetyissä Itä-Saksa-Neuvostoliitto -uintimaaottelussa Kačiušytė räväytti uusiksi ME-lukemiksi huimat 2.28,36; ensimmäisenä naisena alle kahden ja puolen minuutin. Ennätys säilyi voimassa yli kuusi vuotta; itäsaksalainen Silke Hörner rikkoi sen Leipzigissä kesäkuussa 1985.

Uransa tärkeimmän voiton Kačiušytė saavutti heinäkuussa 1980 Moskovassa voittamalla 200 metrin rintauinnin olympiakullan olympiaennätysajalla. Neuvostoliittolaiset ottivat kolmoisvoiton; Varganova sijoittui toiseksi vain seitsemän sadasosaa hävinneenä ja Bogdanova oli kolmas kolme sekuntia hävinneenä. Lina itse ja hänen valmentajansa Boris Zenov eivät pitäneet olympiakultaa hienoinpana mahdollisena, sillä Yhdysvaltojen järjestämän olympiaboikotin monia potentiaalisia mitaliehdokkaita kyseiselle matkalle oli joutunut jäämään kotiin.

Nykyisin Kačiušytė toimii kääntäjänä. Hän puhuu sujuvasti liettuaa, venäjää, englantia sekä espanjaa. Vapaa-ajallaan hän toimii uintivalmentajana. Hänet valittiin vuonna 1998 International Swimming Hall of Famen jäseneksi.

Lähteet 

Liettualaiset uimarit
Neuvostoliittolaiset uimarit
Liettualaiset olympiavoittajat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Jukka Hemdahl

Jukka Hemdahl (s. 23. toukokuuta 1979) on suomalainen entinen koripalloilija, joka lopetti pääsarjauransa kaudella 2008–2009 Torpan Pojissa. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja pituutta hänellä on 195 senttimetriä. Hemdahlin kasvattajaseura on Tapiolan Honka. Hänet valittiin kaudella 1998–99 SM-sarjan vuoden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Hemdahl on voittanut kolme kertaa koripallon Suomen mestaruuden Espoon Hongan riveissä, vuosina 2001, 2002 ja 2003. Suomen Cupin hän on voittanut vuonna 2001, niin ikään Espoon Hongan riveissä.

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Amazonjoen biotooppiakvaario

Amazonjoen biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Amazonjoessa. Yksi kolmasosa maapallon makean veden kalalajeista elää Amazonissa. Niistä puolet eli noin 1 500 lajia on monnikaloja. Muita suuria ryhmiä  ovat tetrat ja kirjoahvenet. Pieniä alle 15-senttisiä tetralajeja tunnetaan alueelta erittäin paljon. Sadekautena joen reunusmetsät täyttyvät tulvavedellä, ja monet lajit ovat sopeutuneet elämään puiden lomassa. Joessa kasvaa myös runsaasti vesikasveja.

Akvaarion vesi ja sisustus 
Amazonin vesi on hapanta ja pehmeää, ja useimmissa sivujoissa humushappojen tummaksi värjäämää. Suositeltava pH on 6,0-6,9, GH-kovuus 3-7 ja KH-kovuus 2-4. Useimmille lajeille sopii lämpötila 25 asteen paikkeilla, mutta esimerkiksi kardinaalitetra ja kiekkokala ovat lämpimämmän veden lajeja.

Puhdistetut puunjuurakot ovat monille lajeille mieluisia piilopaikkoja, monnit jäystävät niiden pinnalla kasvavaa levää ja niistä liukenee humushappoja, jotka parantavat veden laatua.

Vaikka Amazon on tropiikissa, tumma vesi ja sademetsän puusto rajoittavat valon pääsyä joen pohjaan niin että monet lajit viihtyvät varsin vähäisessä valossa. Tummat pohjan ja taustan värit ovat tyypillisiä biotooppiakvaariossa.

Eliöt   
Miekkakasvit, viuhkalehdet, konnanputki ja eräät ärviät ovat tyypillisiä Amazonin kasveja. Suuri määrä nopeakasvuisia kasveja ehkäisee ei-toivottujen levien kasvamista.

Esimerkkejä kalalajeista  
Monnikalat
Partamonnit
tummaleväpleko
seeprapleko
helmipurjepleko
isopurjepleko
salamanteripleko
nokkamonni
purjesampimonni ja perunsampimonni
isovelhomonni
lattamonni
nuolimonni
kiilamonni
pitsitatia
tiikerilapamonni
pilkkuantennimonni
kitamonni
Pandamonninen  
Vihermonninen  
Leopardimonninen 
Jaguaarimonninen
Juovaokamonni
Tetrat
Neontetra
Intiaaninsulka
Roiskuttajatetra
Korutetra
Kirsikkatetra
Punapäätetra
levytetra

Muut Tetrakalat
Marmoritapparakala
punapiraija
mustapaku
Kynäkala
Kääpiösuppusuu
juovaseisojatetra

 Kirjoahvenet
Rusokirjoahven, perhoskirjoahven
Töyhtökääpiöahven, keltakääpiöahven, loistokääpiöahven
Kiekkokala
Lehtikala, lippulehtikala, pikkulehtikala
timanttitonkija, neitotonkija, paholaistonkija, pronssitonkija
Riikinkukkokirjoahven
valjaskirjoahven
raitauaru
viivakirjoahven
juovasukkula-ahven
 jokirauskut
riikinkukkorausku

Kuvagalleria

Katso myös 
Tanganjikajärven biotooppiakvaario
Malawijärven biotooppiakvaario
Riutta-akvaario

Lähteet

Aiheesta muualla 
Harrastajan noin 700-litrainen allas
Fresh water aquarium plants: lajistoehdotus 
Practical fishkeeping
Authentic Biotope Aquarium Rio Tapajós, Amazonas, Brazil

Akvaariot