joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Istanbul-Atatürkin kansainvälinen lentoasema

Istanbul-Atatürkin kansainvälinen lentoasema  on Istanbulin päälentoasema. Se on yksi maan tärkeimmistä kansainvälisistä lentoasemista ja on nimetty tasavallan perustajan Kemal Atatürkin mukaan. Turkish Airlines käyttää lentoasemaa solmukohtana.

Lentoasema sijaitsee Yeşilköyn kaupunginosassa, 24 kilometriä lounaaseen Istanbulin keskustasta. jonne lentoasemalta on suora metroyhteys (M1-linjan lounainen pääteasema: Atatürk Havalimani (airport).

Istanbulin kaupunkia palvelee myös toinen kansainvälinen lentoasema, Sabiha Gökçenin kansainvälinen lentoasema.

Terrori-isku 

Atatürkin lentoasemalle tehtiin 28. kesäkuuta terrori-isku, jossa kolme terroristia hyökkäsi odotushalleihin tulittaen satunnaisesti ihmisiä käsituliasein lähtevien lentojen terminaalissa ja lopuksi räjäyttämällä itsensä saapuvien lentojen terminaalissa kerrosta alempana. Iskussa on kuollut (29. kesäkuuta mennessä) 42 ja haavoittunut 239 henkilöä. Toistaiseksi ei kukaan ole ottanut vastuuta iskusta.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lentoaseman kotisivut  
Istanbulin raideliikenteen karttoja (12/2012)  (istanbul-ulasim.com.tr)

Turkin lentoasemat
Istanbulin rakennukset ja rakennelmat
Istanbulin liikenne
Vaimomatskua

Vaimomatskua on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jossa Public Enemy -muusikko Flavor Flav etsii itselleen sopivaa vaimoa. Sarjasta on ilmestynyt kaksi tuotantokautta, joista Subtv on esittänyt molemmat. Yhdysvalloissa kolmas tuotantokausi sarjasta alkoi helmikuussa 2008. Sarjasta on ilmestynyt myös kolme spin-offia: I Love New York, Flavor of Love Girls: Charm School ja I Love Money: Challenge Show.

Juoni 
Sarjan alussa kaksikymmentä tyttöä muuttaa asumaan samaan taloon. Joka viikko Flavor Flav pudottaa heistä yhden tai useamman, kunnes sopiva vaimo löytyy.

Tuotantokaudet 

1 Tiffany Pollard ("New York"), kilpailija 1. tuotantokaudelta, palasi toiseen tuotantokauteen Flavin toivomuksesta.
2 Yksi kilpailija, "Eye'z," oli oikeastaan Flavin tietolähde. Ja kun New-York tuli kesken pelin mukaan, kilpailijoita oli yhteensä 20.

Ensimmäinen tuotantokausi

Kilpailijat

Pudotustaulukko 

     Kilpailija pudotettiin.
     Kilpailija ei saanut Flavor Flavilta kelloa (Flav antaa aina pysyneille kisailijoille kellon), mutta pysyi kisassa.
     Kilpailija vetäytyi itse kisasta.
     Kilpailija voitti kilpailun.

Voittaja 
Yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä Nicole Alexander (s. 12. heinäkuuta 1982, Detroit, Michigan, Yhdysvallat) esiintyi kilpailussa nimellä Hoopz. Hän voitti 1. tuotantokauden finaalin.

2. tuotantokausi 

Yhdysvalloissa toisen tuotantokauden esitys alkoi 6. elokuuta 2006.
Suomessa toisen tuotantokauden esitys alkoi 1. syyskuuta 2007

Kilpailijat

Pudotustaulukko 

     Ei ollut kilpailija (oli Flavin tietolähde) ja lähti itse kisasta.
     Kilpailijaa pyydettiin lähtemään ennen oikeaa pudotusta.
     Kilpailija pudotettiin.
     Kilpailija poistui itse kisasta.
     Uusi kilpailija.
     Kilpailija voitti kilpailun.

Voittaja 
Malli, laulaja ja tosi-tv-kilpailija Chandra Davis (s. 2. tammikuuta 1978 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) esiintyi nimellä Deelishis sarjan toisella tuotantokaudella. Finaalissa Flavor Flav valitsi Davisin voittajaksi. 

VH1-kanavan erikoisohjelma Where Are They Now: Reality Stars kertoi vuonna 2007, että Vaimomatskua-sarjan kuvausten jälkeen Davis ei ole enää seurustellut Flavor Flavin kanssa.

Chandra Davis on myös tehnyt töitä Eye Candy -nimiselle mallitoimistolle, jossa hän sai lempinimen "London Charles". Davis  ilmestyi julkisuuteen uudelleen Paul Wallin musiikkivideolla nimeltä "Break em off", esiintyi Smooth-lehden kannessa huhtikuussa 2007 sekä Black Men -lehden kannessa syyskuussa 2007.

3. tuotantokausi

Pudotustaulukko 
   

      Kilpailija oli ansainnut koskemattomuuden
      Kilpailija pudotettiin 
      Kilpailija pyydetiin ensiksi alas, mutta putosi. 
      Kilpailija ei saanut kelloa, mutta pysyi mukana.
      Kilpailija sai kellon, mutta putosi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 VH1 -kanavan kotisivut 1. tuotantokaudelle. 
 VH1 -kanavan kotisivut 2. tuotantokaudelle.

Ihmissuhdeohjelmat
Yhdysvaltalaiset televisio-ohjelmat
VH1:n televisio-ohjelmat
Alibi

Alibi (latinan sanasta alibi, ’muualla’, ’muuallaolo’)  on todiste siitä, että syytetty tai epäilty ei ollut rikospaikalla rikoksen tapahtumahetkellä eikä näin ollen ole mahdollinen tekijä.

Lähteet

Rikosoikeus
Latinankieliset fraasit
Gómez Pereira

Gómez Pereira (1500−1567) oli espanjalainen filosofi, lääkäri ja luonnonfilosofi. Pereira syntyi Medina del Campossa ja pyrki kumomomaan  lääketieteessä keskiajalla vallinneita käsityksiä ja ehdotti empiiristen menetelmien käyttöönottamista. Filosofiassaan Pereiran ajatukset muistuttavat pitkälti René Descartes'n vastaavia. Pereiran sanotaan auttaneen Descartesia kehittämään kuuluisan ajatuksen sa cogito ergo sum (ajattelen, siis olen).

Espanjalaiset filosofit
Espanjalaiset lääkärit
Vuonna 1500 syntyneet
Vuonna 1567 kuolleet
Riihikallion koulu

Riihikallion koulu on Tuusulan Riihikalliossa noin kolme kilometriä Hyrylästä Helsingin suuntaan sijaitseva yhtenäiskoulu. Koulussa on noin 680 oppilasta ja luokkien 1–9 lisäksi esikoulu. Koulun rehtorina toimii Harri Saramola.

Riihikallion koulu vastaa Tuusulan kunnan musiikkiluokkaopetuksesta. Oppilaat musiikkiluokalle valitaan erillisellä testillä, johon voivat osallistua kaikki Tuusulan kunnan oppilaat.

Koulurakennuksen vanhin osa on vuodelta 1967, ja sitä on laajettu vuosina 1976 ja 2006. Koulun vieressä sijaitsevat opettajien asuntolat rakennettiin 1970-luvulla. Entiset asuntolarivitalot toimivat nykyään yksityisasuntoina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Riihikallion koulun kotisivut

Tuusulan peruskoulut
Kamreeri

Kamreeri (lyhenne kamr.) on taloushallinnon alan virkamies tai toimihenkilö, joka valvoo kirjanpitoa ja rahaliikennettä. 

Sana kamreeri on tullut suomen kieleen ruotsin kautta (kamrer). Alkusana on ollut myöhäislatinan camerarius, joka on johdettu klassisen latinan sanasta camera ’holvi’.

Käsite kamreeriajattelu viittaa taloushallinnon virkamiesten tapaan tasapainottaa budjetti leikkaamalla menoista vaikka se lisäisi kustannuksia tulevaisuudessa tai pienentäisi tuloja.

Lähteet

Talousalan ammatit
Arlesin synodi

Arlesin synodi () oli Etelä-Ranskassa Arlesin kaupungissa vuonna 314 pidetty kirkolliskokous. Se oli ensimmäinen Konstantinus Suuren koollekutsumista kirkolliskokouksista, mutta vaikka Augustinus nimitti sitä ekumeeniseksi eli yleiseksi, on se kuitenkin korkeintaan vain läntisen kirkon kirkolliskokous. Arlesin synodia pidetään kuitenkin merkittävänä Nikean kirkolliskokouksen edeltäjänä. Kokoukseen osallistui 36 piispaa, ja vaikka paavi pyhä Sylvester I ei osallistunut, häntä edusti kaksi presbyteeriä ja diakonia.

Kokouksen merkittävimmät päätökset liittyvät donatolaisuuden tuomitsemiseen, Donatuksen ekskommunikointiin sekä 22 kanoniin, jotka käsittelevät pääsiäisenvieton ajankohtaa. Lisäksi kokouksessa kiellettiin kristityiltä gladiaattoritaisteluihin ja kilpa-ajoihin osallistuminen ja tuomittiin kerettiläisten uudelleenkastaminen.

Arlesissa on pidetty myös myöhemmin useita kirkolliskokouksia, joista toinen sijoittui areiolaisuuden aikakauteen vuonna 353.

Lähteet
 History of the Christian Church, Volume II: Ante-Nicene Christianity. A.D. 100-325. - The Councils of Elvira, Arles, and Ancyra

Arlesin synodi
Arlesin historia
Düzcen maakunta

Düzcen maakunta () on maakunta Pohjois-Turkissa Mustanmeren rannalla. Düzcestä on liikenneyhteydet Ankaraan ja Istanbuliin.

Düzce hajosi Bolun maakunnasta marraskuussa 1999, jolloin siitä tuli oma maakunta.

Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 360 388.

Piirikunnat 

Düzcen maakunnassa on 8 piirikuntaa. (Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä):

 Akçakoca
 Çilimli
 Cumayeri
 Düzce
 Gölyaka
 Gümüşova
 Kaynaşlı
 Yığılca

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Heimo Linna

Heimo Immanuel Linna (11. joulukuuta 1925 Perho – 14. marraskuuta 2022 Kannus) oli suomalainen keskustan kansanedustaja, joka toimi kahdesti ministerinä.

Linna valmistui agrologiksi Pienviljelysneuvojaopistosta Hyvinkäältä vuonna 1952, toimi maatalouden neuvontatehtävissä Koillismaalla vuosina 1953–1954, työskenteli Maataloustuottajain Keski-Pohjanmaan liiton toiminnanjohtajana vuosina 1954–1966 sekä maanviljelijänä kotikunnassaan Perhossa vuodesta 1962. Linna toimi Perhon kunnanvaltuustossa vuosina 1965–1992.

Kansanedustajana hän toimi vuosina 1966–1987 Vaasan läänin vaalipiiristä. Maa- ja metsätalousministerinä hän oli vuosina 1973–1975 sekä 1975–1976. Linna toimi myös kotikuntansa Perhon kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimi Linnalle myönnettiin vuonna 1985.

Linna oli puolueensa tiukimpia EU-jäsenyyden vastustajia sekä vastusti muun muassa turvapaikanhakijoiden ja pakolaisten ottamista 

Linnan katsottiin kuuluneen myös Keskustapuolueen sisällä toimineeseen niin sanottuun mustaan tusinaan. 
Eduskuntavaaleiksi 2019 Heimo Linna kirjoitti Perhonjokilaakso-sanomalehteen artikkelin, missä hän ilmoitti tukevansa Paavo Väyrysen Seitsemän tähden liikettä, jotta Suomi voisi välttyä jäsenyydeltä Pohjois-Atlantin liitossa.

Heimo Linnan veli oli agrologi Lauri Linna, joka toimi SMP:n ja SKYP:n kansanedustajana 1970-luvulla.

Teoksia 
 Euroopan unioni viemässä Suomelta itsenäisyyden. Karprint, 1993. ISBN 952-9748-07-8
 EU ja ihmisyys. Omakustanne, 1994.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Perhon kunnanvaltuutetut
Suomen maa- ja metsätalousministerit
Vaasan vaalipiiri
Suomalaiset EU-kriitikot
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Total Recall – Unohda tai kuole

Total Recall – Unohda tai kuole on Philip K. Dickin vuonna 1966 julkaistuun novelliin We Can Remember It For You Wholesale löyhästi perustuva tieteistoimintaelokuva vuodelta 1990, jonka pääosaa näyttelee Arnold Schwarzenegger.

Elokuva voitti vuonna 1991 erikois-Oscarin (Special Achievement Award) tehosteistaan. Se oli ehdolla myös kahdessa muussa luokassa.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Total Recallin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuvasta tehtiin uudelleenfilmatisointi Total Recall, jonka ensi-ilta oli elokuussa 2012.

Elokuvasta on tehty myös peliversio  Nintendo Entertainment Systemille ja suosituille kotitietokoneille Commodore 64:lle ja Amigalle.

Juoni 
Quaid-niminen kivenporaaja (Arnold Schwarzenegger) huomaa unelmoivansa jostain syystä jatkuvasti matkasta Marsiin. Hänen vaimonsa Lori (Sharon Stone) ei kuitenkaan suostu matkaan, sillä Marsissa on käynnissä kapina planeettaa hallitsevaa yhtiötä vastaan, joka vaatii kiskurihintaa ilmasta. Quaid unelmoi myös salaperäisestä ruskeaveriköstä, jonka nimeä hän ei tiedä. Sitten Quaid näkee mainoksen paikasta, jossa luodaan muistoja lomamatkoista.

Quaidin kaveri yrittää estää häntä menemästä sinne, mutta tämä päättää silti kokeilla. Hän tilaa kahden viikon lomamatkan Marsiin ja lisukkeeksi hän haluaa olla salainen agentti. Kun muistisiirrännäistä ollaan antamassa, jotakin tapahtuu. Selviää, että Quaid ei olekaan se, joka luulee olevansa, vaan onkin todellisuudessa salainen agentti Hauser. Hänen muistiaan on sorkittu jo aiemmin. Muistolan (Suom. huom.) väki palauttaa peloissaan Quaidin muistin sellaiseksi, kuin se oli ennen hänen tuloaan ja antaa rahat takaisin. Tämän jälkeen kaikki muuttuu; Quaidin ystävät ja jopa vaimo haluavat tappaa hänet.

Tämän jälkeen Quaid matkustaa Marsiin, jossa hänen ongelmansa voivat ratketa. Marsin alueita asuttavat huonoista aurinkokilvistä johtuen mutantit, joilla on kyky nähdä ihmisten muistiin tai tulevaan. Mutantit nousevat kapinaan ja Quaidin tehtäväksi jää Marsin, sekä maapallon, pelastaminen.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1990 yhdysvaltalaiset elokuvat
Paul Verhoevenin ohjaamat elokuvat
Dan O’Bannonin käsikirjoittamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Dystopiaelokuvat
Mars fiktiossa
Novelleihin perustuvat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ian Richardson

Ian William Richardson (7. huhtikuuta 1934 Edinburgh, Skotlanti – 9. helmikuuta 2007 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä.

Ura
Koulun päätyttyä Richardson aloitti opinnot Royal Scottish Academy of Music and Dramassa Glasgow'ssa. Näyteltyään jonkin aikaa Birmingham Repertory Theatressa hän siirtyi vuosiksi 1960–1975 Royal Shakespeare Companyyn, jonka perustajajäseniin hän kuului.

Hän näytteli Peter Brookin tuottamassa näytelmässä Marat/Sade RSC:ssä ja Broadwayllä 1965. Myöhemmin 1967 hän näytteli Jean-Paul Marat'n osan elokuvaversiossa. Vuonna 1976 hän esitti professori Henry Higginsin osan uudessa My Fair Lady -versiossa ja hänet nimettiin Tony-palkinnon saajaehdokkaaksi. Hän esiintyi Broadwaylla 1981 Edward Albeen näytelmässä Lolita, joka on mukaelma Vladimir Nabokovin kirjasta, mutta se ei ollut kovin suuri menestys.

Musikaalielokuvassa Don Quijote – mies La Manchasta (Man of La Mancha) vuodelta 1972 hän oli papin roolissa. Vuonna 1987 hän esitti roolista muunnelman piispa Motopon osassa televisioelokuvassa Monsignor Quixote, joka perustui Graham Greenen nykyaikaistettuun versioon Don Quijoten tarinasta. Mainetta hänelle toi vallanhimoisen poliitikon Francis Urquhartin rooli TV-sarjassa House of Cards (1990) ja sen jatko-osissa To Play the King (1994) ja The Final Cut (1995). Rooli toi Richardsonille BAFTA-palkinnon. Tunnettuihin elokuvarooleihin kuuluu herra Kirjan rooli tieteisfantasiassa Dark City (1998).

Richardson sai arvonimen Commander of the British Empire (CBE) vuonna 1989.

Ian Richardson kuoli  sydänkohtaukseen helmikuun 9. päivän aamuna vuonna 2007. Hän oli 72-vuotias. Agenttinsa mukaan Richardson ei ollut sairastellut ennen kuolemaansa ja hänen oli ollut tarkoitus jatkaa työntekoa seuraavalla viikolla TV-sarjassa Midsomerin murhat.

Lähteet

 

Skotlantilaiset näyttelijät
Skotlantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Malediivien vaakuna

Malediivien vaakunassa on kookospalmu, kuunsirppi ja kaksi Malediivien lippua. 

Kuunsirppi on islamin symboli. 
Vaakunassa on teksti:

الدولة المحلديبية

(suom. tuhansien saarien maa)

Valtioiden vaakunat
Vaakuna
Isomaksaruoho

Isomaksaruoho (Hylotelephium telephium, syn. Sedum telephium) on eteläisessä Suomessa yleinen kuivien kallioiden kasvi ja Suomen luonnonvaraisista maksaruohoista suurin. Sitä on aikoinaan käytetty hyötykasvina ja sen paksuista mehevistä juurista juontuukin kansankielinen nimitys kallioperuna. Isomaksaruoho itse käyttää juuriaan lehtiensä ohella vesivarastona. Varastoimaansa veteen luottaen se kukkiikin vasta heinäkuussa vaaleankeltaisin kukin. Se onkin suosittu kasvi kivikkopuutarhoissa. Isomaksaruoho on monivuotinen. Suomessa kasvaa kolme isomaksaruohon alalajia: lännenisomaksaruoho, vahamaksaruoho ja punamaksaruoho.

Ulkonäkö 
Isomaksaruoho on tanakkavartinen pystykasvuinen kasvi, jonka lehdet ovat ruodittomat. Kukinnan väri ja lehtien muoto vaihtelee kasvupaikan ja rodun mukaan. Lehdet yleensä punertuvat pitkien kuivien jaksojen aikana.

Uskomuksia 
Isomaksaruohoa kutsutaan ruotsin kielessä rakkauden yrtiksi (kärleksört) kahdestakin syystä. Ensinnäkin kasvi jatkaa kukkimistaan katkaistunakin. Lisäksi on uskottu, että jos kaksi kattoon ripustettua versoa kaartuvat kuivuessaan toisiaan kohti, rakastavaisetkin löytävät toisensa.

Muuta 
Isomaksaruohon lehdet ovat tärkeä ravinnonlähde isoapolloperhosen toukalle.

Lähteet 
 Kotimaan luonto-opas (WSOY)

Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isomaksaruoho (Hylotelephium telephium)
 LuontoPortti: Isomaksaruoho (Hylotelephium telephium)
 Puutarha.net: Isomaksaruoho (Sedum telephium)
 Den virtuella floran: Isomaksaruoho (Sedum telephium) 
 ITIS: Hylotelephium telephium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Hylotelephium telephium 

Maksaruohokasvit
Bernhard Meyer

Bernhard Meyer (1767 Hanau – 1836 Offenbach am Main) oli saksalainen lääkäri, kasvitieteilijä ja ornitologi.

Meyer teki lintutieteellisiä retkiä Hollantiin, Sveitsiin ja Tanskaan vuosina 1805–1827.

Meyer kirjoitti yhdessä Philipp Gottfried Gaertnerin (1754–1825) ja Johannes Scherbiuksen (1769–1813) kanssa kasvitieteellisen teoksen Flora der Wetterau (1799). Yhdessä Johann Wolfin kanssa hän kirjoitti lintutieteellisen teoksen Taschenbuch der deutschen Vögelkunde Oder kurze Beschreibung aller Vögel Deutschlands (Frankfurt am Main 1810).

Meyer antoi tieteellisen nimen grönlanninlokille vuonna 1822. Hän perusti lintukokoelman Senckenbergin  luonnonhistorialliseen museoon Frankfurt am Mainiin.

Lähteet 

Saksalaiset ornitologit
Vuonna 1767 syntyneet
Vuonna 1836 kuolleet
Kasettitreidaus

Kasettitreidaus (myös treidaus, nauhatreidaus tai treidausskene) tarkoittaa musiikkikasettikopioiden vaihtamista postitse. Sitä harrastettiin pääasiassa 1980–1990-luvuilla.

Kasettitreidauksella oli merkittävä rooli varsinkin punkin ja metallimusiikin, sen yhtyeiden ja tyylilajien ääri-ilmiöiden tunnetuksi tulemisessa sekä suosion kasvussa. Artistit ja fanit kopioivat etenkin demonauhoja C-kaseteille ja postittivat niitä saatekirjeineen toisille yhtyeille ja faneille. Treidauskontakteja solmittiin yhtyeiden konserteissa, musiikkilehtien ilmoituspalstoilla sekä samantyyppistä musiikkia kuuntelevien kavereiden kesken. Treidauksen lieveilmiö oli levy-yhtiöiden tulonmenetykset jokaista kopioitua albumia kohden, sekä nauhoitetun musiikin laadun heikentyminen, koska analogisilla kasettinauhureilla kopioitujen nauhojen äänenlaatu heikkeni jokaisella kuuntelu- ja kopiointikerralla.

Laajimmillaan kopioiden vaihtaminen oli maailmanlaajuista, ja toimintaa pyörittivät musiikkifanien ja -yhtyeiden lisäksi fanzinet, pienet levy-yhtiöt sekä levykaupat, joissa kasettikopiodemojen kautta saattoi tutustua uusiin yhtyeisiin.

Kasettitreidaus lakkasi 1990-luvun lopulla internetin ja MP3-äänenpakkausmenetelmän myötä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Albert Mudrian & John Peel: Choosing Death, Like 2006. ISBN 952-471-686-0
Ian Christe: Pedon meteli: Heavy metalin vanha ja uusi testamentti (Johnny Kniga, 2006) ISBN 951-0-31126-X (sid.)

Metallimusiikkiin liittyvät käsitteet
Franz von Suppé

Franz von Suppé (18. huhtikuuta 1819  Split Kroatia – 21. toukokuuta 1895) oli kymmenistä opereteistaan tunnetuksi tullut romantiikan ajan itävaltalainen säveltäjä ja teatterikapellimestari. Hänen operettinsa ovat yhä suosittuja. Von Suppén tunnetuin yksittäinen sävellys lienee vuonna 1866 valmistuneen Kevyt ratsuväki -operetin alkusoitto.

Suppé syntyi Splitissä ja hänellä oli belgialaisia sukujuuria. Hän asui ja opiskeli varhaisina vuosinaan musiikkia Kroatian Zadarissa ja Italian Cremonassa. Hänen katolinen messunsa sai kantaesityksensä zadarilaisessa fransiskaanikirkossa vuonna 1832. Suppé lähti myöhemmin Padovaan Italiaan lukemaan lakia.

Suppé hallitsi myös laulamisen taidon: hän debytoi vuonna 1842 Gaetano Donizettin oopperassa Lemmenjuoma tohtori Dulcamaran bassoroolissa. 

Suppé työskenteli Wienissä ja kuoli siellä vuonna 1895. Hänet haudattiin Zentralfriedhofiin.

Teoksia
 Die schöne Galathee Kaunis Galathea, 1865
 Leichte Kavallerie Kevyt ratsuväki, 1866

Lähteet

Aiheesta muualla 

Itävaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1819 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Jan Edström

Jan Edström (s. 22. syyskuuta 1960 Pietarsaari) on suomalainen pastori ja teologi, joka toimi Suomen ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä vuosina 1993–2006. Edström edusti Suomen ruotsinkielisiä baptisteja eli Finlands svenska baptistmissionia. Tämän jälkeen hän on toiminut Kirkon Ulkomaanavussa ja kirkon ruotsinkielisessä työssä Ekumeenisen vastuuviikon ruotsinkielisenä projektisihteerinä. 2011 hänet valittiin Suomen ruotsinkielisten vapaakirkkojen, Frikyrklig Samverkanin, puheenjohtajaksi kahdeksi vuodeksi. 

Edström on opiskellut Åbo Akademissa ja seminaarissa Kaliforniassa. Hän on toiminut Pietarsaaren, Vaasan ja Helsingin ruotsinkielisten baptistiseurakuntien palveluksessa. Edström asuu Espoossa, hänellä on viisi lasta.

Toimiessaan Suomen ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä Edström osallistui suurta keskustelua herättäneen Kirkko turvapaikkana- oppaan kirjoittamiseen. Vuonna 2011 hänet valittiin Uskontojen yhteistyö Suomessa USKOT-foorumin puheenjohtajaksi kahdeksi vuodeksi. Foorumi on kolmen monoteistisen uskonnon (juutalaisuus, kristinusko, islam) yhteistyöelin. Foorumin perustamiseen on myötävaikuttanut tasavallan presidentin, Tarja Halosen, vuonna 2001 käynnistämät keskustelut uskontojohtajien kanssa.

Edströmiä seurasi ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä ortodoksipappi Heikki Huttunen.

Edström on aktiivinen trumpetisti ja on tuottanut levyn Vingar (IMU-CD 113), jossa esitetään uusia suomenruotsalaisten säveltäjien sovittamia virsiä ja lauluja.

Julkaisuja 

 Ekumeeninen vuosikirja. 2002. Toimittajat: Jan Edström, Sirpa-Maija Vuorinen. Helsinki: Suomen ekumeeninen neuvosto, 2002. ISBN 952-9529-32-5.
 "Vapaat suunnat Suomessa", teoksessa Kristinusko Suomessa. Toimittanut Aappo Laitinen. Helsinki: Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2006. (Vaajakoski: Gummerus Kirjapaino). ISBN 952-9791-64-X.

Lähteet 

 Kuka kukin on 2005. Helsinki: Otava. 2004. ISBN 951-1-19577-8.
 Kyrkans Utlandshjälp 

Suomalaiset teologit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Jeghegnadzor

Jeghegnadzor () on Armeniassa sijaitsevan Vajots' Dzorin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on 8 357 (2009). Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 7 724 asukasta. Kaupunki sijaitsee viinintuotantoalueella.

Kaupungissa sijaitsee 1200-luvulla rakennettu Arpa-joen ylittävä silta. Puolen tunnin matkan päässä kaupungista sijaitsevat muun muassa Noravankin, Tanahatin ja Tsakhatskarin luostarit sekä pieniä kirkkoja.

Jalkapalloseura Arpa Jeghegnadzor on kotoisin kaupungista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Armeniapedia: Yeghegnadzor 
 Cilicia.com: Yeghegnadzor 

Armenian kaupungit
Pohjois-Italia

Pohjois-Italia tarkoittaa yleensä maantieteellistä aluetta, johon kuuluvat Italian niemimaan pohjoisosa, Pojoen laakso ja Alppien vuoriston eteläisiä osia. Pohjois-Italiaan kuuluvat seuraavat kahdeksan Italian kahdestakymmenestä alueesta:

 Aostan laakso
 Piemonte
 Liguria
 Lombardia
 Trentino-Etelä-Tiroli
 Veneto
 Friuli-Venezia Giulia
 Emilia-Romagna

Katso myös 
Padania

Italian maantiede
Gustaf Wilhelm Finnberg

Gustaf Wilhelm Finnberg (21. marraskuuta 1784 Parainen – 28. kesäkuuta 1833 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari.

Elämäkerta
Finnbergin vanhemmat olivat merimies Johan Finnberg ja Sofia Henrikintytär o.s. Stenroos. Hän oli lähtöisin köyhistä oloista. 17-vuotiaana hän meni maalarioppilaaksi Turkuun, jossa hänet on merkitty 1801 maalarinammattikoulun kirjoihin. Hän opiskeli myös Kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa.

Finnberg asui vuodesta 1806 pääasiassa Ruotsissa, mutta työskenteli Suomessa noin 1820–1827 muotokuvamaalarina, eli Turun paloon asti. Hän ei koskaan varsinaisesti valmistunut Tukholman taideakatemiasta ja siksi hänellä ei ollut mahdollisuutta päästä ulkomaille. Turun palo vaikeutti Finnbergin elämää ja hän palasikin Tukholmaan vuonna 1827. Siellä hän ei kauan pystynyt elättämään itseään taiteilijana hitaan työskentelytapansa ja sulkeutuneen luonteensa takia.

Finnberg oli edustettuna näyttelyissä Italiassa Milanossa ja Roomassa 1937. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa Ateneumissa, Turun taidemuseossa ja Cygnaeuksen galleriassa sekä Ruotsissa Göteborgin taidemuseossa. Omakuva on Turun taidemuseossa.

Hän on maalannut Kemiön kirkon Kristuksen ja apostolien kuvat 1820-luvun alussa, Föglön kirkon alttaritaulun, joka kuitenkin tuhoutui Turun palossa, kuten suuri osa hänen teoksistaan, mikä oli hänelle syvä järkytys. Hän ikuisti Turun palon kuvaan Turun jäännöksiä, joka jälkikäteen sai myös värit. Piirros kuuluu Sammon taidekokoelmiin. Myös Kakskerran ja Paraisten kirkoissa on hänen teoksiaan.

Hänet palkittiin kuninkaan mitalilla Daidalos ja Ikaros -sommitelmasta 1811 ja muista töistä Tessinin mitalilla 1812.

Teoksia

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Elokuvia
Porträttmålaren Gustaf Wilhelm Finnberg och hans tid 1784–1833. Göran Gunérin elokuva (DVD), Athenafilm.

Aiheesta muualla

Jacob Tengströmin muotokuva.
 
 Finnberg, Gustaf Wilhelm hakuteoksessa Svenskt biografiskt lexikon.

Suomalaiset taidemaalarit
Romantiikan taiteilijat
Vuonna 1784 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet
Tolsa

Tolsa tarkoittaa seuraavia: 

paikkoja

 Tolsan rautatieasema Kirkkonummella
 Tolsa, kylä Kirkkonummella

henkilöitä

 Aaro Tolsa (1895–1951), suomalainen pappi ja setlementtiliikkeen vaikuttaja
 Arto Tolsa (1945–1989), suomalainen jalkapalloilija
 Janne Tolsa (s. 1970), suomalainen kosketinsoittaja ja äänittäjä
 Jari Tolsa (s. 1981), ruotsalainen jääkiekkoilija
Andy Bloch

Andrew "Andy" Bloch (s. 1. kesäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. 

Bloch aloitti vakavissaan pelaamisen vuonna 1992, jolloin hän alkoi osallistua viikoittaisiin 35 dollarin turnauksiin. Vuoden loppuun mennessä hän oli voittanut yhden World Poker Finals -turnauksen, joka oli 100 dollarin sisäänoston no limit texas hold'em -kilpailu. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Bloch pelasi no limit texasia.

Vuonna 1997 Bloch jätti väliin lakikoulun viimeisen viikon tunnit osallistuakseen World Series of Pokerin vuoden 1997 pääturnaukseen. Hän toimi kisassa koekaniinina pöytäkamerakokeilussa. Tom Sims etsi vapaaehtoista, joka sallisi taskukorttiensa kuvaamisen ja Bloch suostui. Blochin pelistä tehtiin kaksiosainen artikkeli CardPlayer Magazineen. Suoritettuaan lakimiestutkintonsa  vuonna 1999, Bloch päätti jättää lakiuransa toistaiseksi ja keskittyä pokeriin. Lakiopintojen lisäksi hän on suorittanut kaksi sähkötekniikan tutkintoa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT).

Vuonna 2001 Bloch oli finaalipöydässä kahdessa WSOP-turnauksessa. Seuraavana vuonna hän voitti seitsemän kortin avopokeriturnauksen Foxwoodsissa ja oli kaksi kertaa finaalipöydässä World Poker Tourin (WPT) ensimmäisellä kaudella (molemmilla kerroilla sijoittui kolmanneksi). Sittemmin Bloch on boikotoinut WPT:tä tämän pelaajasopimusvaatimusten takia. Hän on kuitenkin epävirallisen WPT fanisivuston (http://www.wptfan.com) webmaster.

Bloch voitti Ultimate Poker Challengen toisen tuotantokauden finaalissa. Vuoden 2006 WSOP:n 50 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-turnauksessa Bloch tuli toiseksi. Blochin 9 8 ei riittänyt voittajan David "Chip" Reesen A Q -kättä vastaan kun pöytään tuli J 7 7 4 4. Kaksinpeli kesti 286 jakoa ja on WSOP-historian pisin. 

Vuonna 2006 Bloch voitti puoli miljoonaa dollaria tammikuussa 2007 ESPN:n televisioimassa Pro-Am Poker Equalizer -turnauksessa. Toiseksi sijoittui Phil Laak.

Kesäkuussa 2008 Blochin pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,7 miljoonaa dollaria. Hän edustaa Full Tilt Poker -pokerihuonetta.

Pokerin lisäsi Bloch on menestynyt blackjackissa. Hän on mukana blackjack-dokumentissa The Hot Shoe (2005) ja on julkaissut oman opetus-DVD:n Beating Blackjack. Bloch kuului MIT:ssä opiskelleeseen blackjack-ryhmään "MIT Blackjack Team", josta kertoo kirja Bringing Down the House.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 Full Tilt Pokerin sivu
 

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Lempäälän kanava

Lempäälän kanava on Lempäälän keskustassa sijaitseva Pyhäjärven ja Vanajaveden yhdistävä kanava, jonka pituus on 1 275 metriä ja putouskorkeus 2,20–2,40 metriä.  Kanavassa on yksi 160 metriä pitkä ja kahdeksan metriä leveä sulku. Kanavan ylittää kaksi maantiesiltaa ja yksi rautatiesilta. Suurimmat sallitut alusten mitat ovat 145,0 × 7,5 × 1,8 × 5,5 metriä (pituus × leveys × syväys × korkeus). Aluksen maston korkeus voi siltojen takia olla enintään 5,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat sektoriportteja joiden koneistot ovat sähkömekaaniset.

Lempäälään yritettiin rakentaa kanavaa 1700-luvun loppupuolella, mutta työ jäi kesken noin kymmenen vuoden yrittämisen jälkeen. Kanavatyömaa sijaitsi Rikalassa, nykyisen kanavan eteläpuolella, missä kaivannot ovat vieläkin nähtävissä.

Nykyinen Lempäälän kanava rakennettiin vuosina 1867–1874 hätäaputöinä. Aluksi kanavan läpi kulki vilkas matkustajaliikenne, mutta sen jälkeen kun Tampere–Hämeenlinna-rautatie valmistui 1876, kanavaa käytettiin lähinnä tavarankuljetuksiin.

Vuosina 1958–1961 kanava uusittiin uittoja varten. Tällöin kanavan sulku suurennettiin nykyiseen kokoonsa ja yläkanavaa syvennettiin. Kanavan nykyinen ulkoasu onkin peräisin tältä ajalta. Kanava palvelee nykyisin lähinnä matkailua, ja sen kautta kulkee Suomen Hopealinjan laivareitti Tampereelta Hämeenlinnaan.  

Kanavassa on ajoittain vesistön säännöstelyjuoksutusta, joka aiheuttaa siinä vaarallisen voimakkaan virtauksen. Kanavassa sattui vuonna 1988 vakava onnettomuus, jossa neljä ihmistä hukkui veneen kaaduttua virtauksessa. Tämän vuoksi kanavalle on asennettu varoitusvalot sekä rautatiesillan yhteyteen turvaportti, joka estää veneiden ajautumisen sulkuun tulvajuoksutusten aikana. 

Kanava on itsepalvelusulku jonka valvonta suoritetaan Muroleen kanavalta käsin. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet
 Suomen kanavat – Lempäälä

Aiheesta muualla

Väyläviraston sivu Lempäälän kanavasta
Lempäälän kunnan sivu kanavasta

Suomen kanavat
Kanava
Pyhäjärven alue (Tampere)
Andy Black

Andrew "Andy" Black (s. 20. heinäkuuta 1965) on irlantilainen pokeriammattilainen. Hän on syntynyt Belfastissa, Pohjois-Irlannissa ja asuu nykyisin Dublinissa. Blackin lempinimi on "The Monk" ("munkki").

Black pelasi korttia äitinsä kanssa nuorempana ja alkoi pelata vakavammin vuonna 1986 ollessaan opiskelemassa lakia Trinity Collegessa Dublinissa. Hän oli pitkäikäisen pokerikoulun Junior Common Roomin (The JCR) jäsen, koulusta oli aiemmin tullut pelaajia kuten Donnacha O'Dea ja Padraig Parkinson. Hän alkoi pelata myös Griffinin kasinolla Dublinissa.

Blackin pudotti vuoden 1997 World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksessa sen lopulta voittanut Stu Ungar. Aikoinaan liikkui huhuja, että Ungar oli onnekas ja voitti Blackin AK-käden AQ-kädellä. Black itse kertoi lokakuussa 2006 Full Tilt Pokerilla, että AK/AQ-käsitarina ei ole totta ja Ungar vain pelasi häntä paremmin.

Blackin seuraavan vuoden WSOP-matkasta tehtiin John Hurtin juontama dokumentti Million Dollar Deal. Hävittyään "miljoonan dollarin diilin" Black matkusti Englantiin ja eli luostarinomaisessa buddhalaisyhteisössä seuraavat viisi vuotta.

Black palasi pokerin pariin menestyksellisesti vuonna 2004 halliten Irlannin turnauksia ja sijoittuen viidenneksi vuoden 2005 WSOP:n pääturnauksessa. Hän johti finaalipöytää jossain vaiheessa ja hänellä oli parhaimmillaan kolmasosa kaikista pelimerkeistä. Hän kuitenkin kärsi huonosta onnesta ja vastustajien kyseenalaisista maksuista ja voitti lopulta viitossijastaan 1,75 miljoonaa dollaria.

Vuonna 2005 Black esiintyi keskusteluohjelmassa Heads Up with Richard Herring kertoen uskostaan ja pokeriurastaan.

Vuoden 2005 WSOP:n jälkeen Black on ollut rahasijoilla sekä European Poker Tourilla että World Poker Tourilla. Vuonna 2006 hän oli World Series of Poker Tournament of Champions -turnauksen finaalipöydässä johtaen selvästi. Hän kuitenkin hävisi ylipelattuaan AK-kätensä, jota vastassa oli Daniel Negreanun kuningaspari. Viides tila toi 100 000 dollaria. Alkuvuodesta 2007 Black oli Aussie Millions -tapahtuman pot limit omaha -turnauksen kakkonen ja no limit texas hold'em -pääturnauksen kolmas. European Poker Tourin vuoden 2007 Grand Finalessa Monte Carlossa Black johti pitkään turnausta, mutta jäi lopulta seitsemänneksi. Saman vuoden kesällä Black oli kahdessa WSOP-turnauksessa finaalipöydässä.

Black edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Tammikuussa 2008 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 3,4 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Poker with heart - Andy Black

 Full Tilt Pokerin sivu

Irlantilaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Ole Wasz-Höckert

Bror Ole Wasz-Höckert [uːle vas'hökkärt] (28. elokuuta 1918 Helsinki – 23. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen lastenlääkäri, professori ja kansanedustaja. Hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta Helsingin vaalipiiristä 1983–1991. Presidentin valitsijamies Ole Wasz-Höckert oli 1988. Lastentautien lääkärinä uransa tehnyt Wasz-Höckert toimi Oulun yliopiston lastentautiopin professorina vuosina 1964–1972 ja Helsingin yliopiston lastentautiopin ruotsinkielisenä professorina vuosina 1972–1985.

Elämä ja ura 
Ole Wasz-Höckertin äiti oli Maria Marcella Schmidt ja isä eläinlääkäri, jääkärieläinlääkintäluutnantti Arne Höckert, joka hukkui pian Olen syntymän jälkeen matkalla Dresdeniin laivan ajettua miinaan Viron rannikolla. Arne Höckert oli kaksikielisestä (suomi ja ruotsi) kodista. Hän oli avioitunut Dresdenissä eläinlääketieteellisessä opiskellessaan saksalaisen Schmidtin kanssa ja aviopari oli saanut jo yhden pojan ennen Olen syntymää vuonna 1914. Sotaorvoksi jääneen Olen adoptoivat vuonna 1920 Dresdenistä valmistunut eläinlääkäri Hugo Wasz ja hänen vaimonsa Dagmar Tyyne Lukander, joka oli Helsingin poliisipäällikön tytär. Ole Wasz-Höckert varttui Uudessakaupungissa.

Wasz-Höckert pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1937, aloitti lääketieteen opinnot Helsingin yliopistossa 1938 ja liittyi lääkintäsuojeluskuntaan. Jo heti talvisodan ensimmäisenä päivänä hänet nimitettiin Väestönsuojelun paikallisen ensiapuryhmän johtajaksi. Seuraavien sotavuosien aikana hän toimi yhteensä neljän vuoden ajan lääkintäupseerina etulinjassa. Hänen sotilasarvonsa oli lääkintäluutnantti (1943).

Sodan jälkeen 1950-luvulla Wasz-Höckert uudisti lasten tuberkuloosihoidon Suomessa. Sittemmin hän toimi lastentautiopin ja lastenklinikan organisoijana. 1980-luvun alun rauhanliikkeessä Ole Wasz-Höckert tuli tunnetuksi Lääkärit ydinsotaa vastaan -järjestön Suomen toimikunnan puheenjohtajana 1981–1995. WHO:n ja UNICEFin asiantuntijatehtäviä hänellä on ollut vuodesta 1949. Wasz-Höckert toimi YK:n 2. aseidenriisunnan erikoisistunnon kokousedustajana New Yorkissa 1982.

Wasz-Höckert väitteli tohtoriksi vuonna 1950 ja sai lastentautien erikoislääkärin pätevyyden 1951. Hän julkaisi useita lukuja käsi- ja oppikirjoissa, monografioita sekä yli 250 tieteellistä alkuperäisartikkelia, kongressireferaattia ja muuta kirjoitusta kansainvälisissä sarjoissa.

Waz-Höckertin puoliso vuodesta 1940 oli hammaslääkäri Nina Gorbatow, perheeseen syntyi neljä lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Ole Wasz-Höckertin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset lääkärit
Oulun yliopiston professorit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
The Red Shoes (albumi)

The Red Shoes on Kate Bushin seitsemäs studioalbumi vuodelta 1993. Sitä seurasi hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa 44-minuuttinen elokuva The Line, the Cross and the Curve. Albumin nimiraita sekä kappaleet ”And So Is Love” ja ”Rubberband Girl” esitetään kolmen muun laulun ohella elokuvassa kokonaisuudessaan.

Kate Bush teki levyllä yhteistyötä muun muassa Eric Claptonin, Michael Kamenin, Jeff Beckin ja Princen kanssa. Monet fanit ovat kuitenkin pitäneet levyä artistin heikoimpana.

Albumin nimi ja kannen aihe ovat peräisin Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin balettiaiheisesta elokuvasta Punaiset kengät vuodelta 1948. Elokuvan tarina käsittelee sen innoittajana toimineen H. C. Andersenin sadun tavoin taiteensa vallassa olevaa tanssijaa, joka ei pysty ravistamaan punakenkiä jaloistaan ja löytämään rauhaa. 

Levyllä oleva kappale ”The Song of Solomon” juhlistaa Raamatun eroottisesta rakkaudesta kertovaa kirjaa Laulujen laulu. ”Eat the Music” puolestaan  yhdistelee calypsoa ja muita karibialaisia kansanmusiikkityylejä.

Albumi on omistettu Kate Bushin äidin Hannahin muistolle.

Kappaleet

Singlet
 Rubberband Girl
 Eat the Music
 The Moments of Pleasure
 The Red Shoes
 And So Is Love

Lähteet

Red Shoes, The
Red Shoes, The
Nord-Aurdal

Nord-Aurdal on yksi Norjan kunnista. Se sijaitsee Opplandin läänissä. Kunnan keskustaajama on Fagernes. Kunta on pinta-alaltaan noin 908 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys on 7 as./km². Kunnan korkein kohta on Duptjernkampen, joka kohoaa 1 325 metrin korkeuteen.  Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Nord-Aurdalin kunnassa oli 6 396 asukasta.

Nord-Aurdalin vaakunassa on tunturikatkeron kukkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
VAV-yhtymä

VAV-yhtymä Oy on Vantaan kaupungin täysin omistama yleishyödyllinen asuntoyhtiö, joka tehtävänä rakennuttaa, omistaa ja hallinnoida vuokra-asuntoja. Yhtiö määrittelee tavoitteekseen laadukkaiden ja kohtuuhintaisten kotien tarjoamisen vantaalaisille.

Historia 
VAV-konserni aloitti toimintansa vuonna 1986. Yhtiön perustamisen yhteydessä fuusioitiin lähes kaikki Vantaan kaupungin kokonaan omistamat asunnot yhden yrityksen alle helpommin hallittavaksi kokonaisuudeksi. 1990-luvun alun jälkeinen uusien asuntojen rakentaminen on rahoitettu kokonaan lainarahalla.

Tytäryhtiöt 

VAV Asunnot Oy:n tytäryhtiö VAV Kiinteistöt Oy sulautui emoyhtöön vuonna 2010. VAV:n asumisoikeusasunnot omistanut tytäryhtiö VAV Asumisoikeus Oy myytiin vuonna 2011 TA-Asumisoikeus Oy:lle, minkä jälkeen VAV Asunnot Oy on keskittynyt pelkästään vuokra-asuntotoimintaan. Vuonna 2011 yhtiölle perustettiin uusi tytäryhtiö VAV Palvelukodit Oy, joka hallinnoi VAV:n palvelutaloja. Tämä siirrettiin vuonna 2015 uuden tytäryhtiön VAV Hoivakiinteistöt Oy:n alaisuuteen tytäryhtiönä.

Asuntojen määrä 
Vuoden 2015 lopussa yhtilöllä oli 10 187 vuokra-asuntoa, joissa asui noin 20 000 asukasta, mikä vastaa lähes 10 prosenttia vantaalaisista. Asuntojen käyttöaste oli 99,1 prosenttia (2015). Vuokra-asunnon hakijoita yhtiöllä oli toimintavuoden lopussa jonossa noin 4 500. Vuoden 2015 aikana vuokrattavaksi vapautui vanhoja tai uusia asuntoja ynteensä 1 394 kappaletta.

Talous 
VAV Asunnot Oy on voittoa tuottamaton yleishyödyllinen yhtiö. Yhtiön perimät vuokrat määräytyvät omakustannusperiaatteella. Asuntojen vuokriin sisällytetään pääomakulut, jotka muodostuvat lainojen lyhennyksistä ja koroista.

1.3.2016 lähtien keskimääräinen vuokra on yhtiöllä ollut 11,90 €/m² kuukaudessa (vaihteluväli 9,33–15,02 €/m²).

VAV Asunnot Oy:llä on suuri lainamäärä, mutta, koska lainat ovat aravan vuosimaksu- ja korkotukilainoja, korkoriski on pieni. Vuoden 2015 lopussa yhtiöllä oli pitkäaikaista lainaa 468 miljoonaa euroa. VAV:ssa vuoden 2004 jälkeen valmistuneiden asuntojen poistoajaksi on budjetoitu 40 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Company Overview of VAV Asunnot Oy  (bloomberg.com)
 Elämänmakuista asumista Vantaalla: Vantaan asunto-ohjelma 2009–2017 , Vantaan kaupunki 2009.

Vantaan kaupungin yhtiöt
Asuntopolitiikka
Suomalaiset rakennuttajat
Suomalaiset kiinteistöomistajat
Pertti Weckström

Pertti Mikko Juhani Weckström (24. tammikuuta 1933 Riihimäki – 19. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja lääkäri.

Henkilöhistoria
Weckström syntyi teatterinjohtaja Eino Werner Weckströmin ja näyttelijä Maija Aino Rauha Leppäsen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Jo 1950-luvulla Weckström näytteli opintojensa ohella monissa elokuvissa. Hän esiintyi useimmiten pienissä sivurooleissa, kuten humalaisena vänrikkinä Edvin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955). Weckströmin ainoa päärooli oli Roland af Hällströmin elokuvassa Poika eli kesäänsä (1955), joka on elokuvaversio F. E. Sillanpään esikoisromaanista Elämä ja aurinko (1916). Hän esiintyi myös lääkärinä useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Akseli ja Elina (1970), Kahdeksan surmanluotia (1972) ja Punaiset (1981).

Myöhemmin Weckström vähensi näyttelemistä keskittyen lääkärinammattiinsa. Hän teki pääasiallisen elämäntyönsä lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston ylilääkärinä ja epidemiologina. Hän toimi myös Puolustusvoimien lääkärinä ja opetti virusoppia Helsingin yliopistossa. Lääkärinura päättyi vakavan sairauden aiheuttamaan sydämensiirtoon vuonna 1994. Hän ei kuitenkaan lopettanut kokonaan näyttelemistä, vaan esiintyi elokuvien ja teatterin lisäksi myös televisiossa ja radiossa. Hänen äänensä on kuultavissa ainakin jännityskuunnelmissa Kosto, Sokeripyssy ja Luottokorttihait. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi oikeuslääkäri Simpasen rooli televisiosarjassa Raid (2000).

Weckströmin puoliso vuodesta 1955 oli Eila Ragnhild Gabriella Hytönen, näyttelijä Tiina Weckström (s. 1956) on heidän tyttärensä.

Filmografia 
 Olemme kaikki syyllisiä (1954)
 Herrojen Eeva (1954)
 Tuntematon sotilas (1955)
 Sankarialokas (1955)
 Poika eli kesäänsä (1955)
 Kihlaus (1955)
 Tyttö lähtee kasarmiin (1956)
 Evakko (1956)
 Rintamalotta (1956)
 Pää pystyyn Helena (1957)
 Kuriton sukupolvi (1957)
 Sotapojan heilat (1958)
 Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
 Akseli ja Elina (1970)
 Kujanjuoksu (1971) (kertoja)
 Kahdeksan surmanluotia (1972)
 Pohjantähti (1973)
 Mumindalen (1973) (kertoja)
 Sujut (1974) (TV)
 Punaiset (1981)
 Koomikko (1983)

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Tekninen death metal

Tekninen death metal (; joskus lyhennetty tech death tai techdeath) on death metalista eriytynyt musiikkityyli, jossa korostuu virtuoosimainen musisointi. Termiä käytetään yleensä kuvaamaan yhtyeitä, jotka etsivät genren rajoja kokeilemalla laajasti erilaisia eri musiikkityyleistä, kuten fuusiojazzista, lainattuja kappalerakenteita, tempoja ja soittotekniikoita. Esimerkiksi yhtyeiden Cynic ja Cryptopsy kokeellisten julkaisujen tuloksena tekninen death metal sai maineen monimutkaisena tyylilajina.

Teknistä death metalia pidetään usein yllättävänä, vaikeasti soitettavana ja vaikeasti ymmärrettävänä musiikkina. Kappaleet on yleensä kirjoitettu ilman selkeitä kertosäkeitä, ja ne sisältävät monimutkaisia tai päällekkäisiä tahtilajeja sekä joskus riitasointuisia ja atonaalisia kitarariffejä. Teknisessä death metalissa äänimaailma on usein kaoottinen, mutta sitä seuraa tai ympäröi jykevä groove. Tyypillinen tyylin piirre on myös hyvin hiottu äänituotanto. Tekninen death metal ei kaoottisuudesta huolimatta ole useinkaan erityisen brutaalia, vaikka jotkut yhtyeet, kuten Dying Fetus, Suffocation, Spawn of Possession ja Hate Eternal, liikkuvatkin monien mielestä brutaalin death metalin ja teknisen death metalin välimaastossa.

Tyylin vaiheet
Death metal -yhtyeiden kokeellisuus alkoi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa joillakin Deathin, Morbid Angelin, Suffocationin, Monstrosityn ja Vital Remainsin albumeilla.

Tyylin varsinaisena ensimuotoina pidetään Atheist-yhtyeen debyyttialbumia Piece of Time (1989) ja Nocturnus-yhtyeen The Key -albumia (1990). Muita varhaisia teknisiä death metal -julkaisuja ovat Gorgutsin Considered Dead (1991), Demilichin Nespithe (1993), Cynicin Focus (1993) ja Deathin Individual Thought Patterns (1993). 

Vaikka Cynic tuli tunnetuksi teknisyydestään, sitä ei täysin ymmärretty, kunnes 1990-luvun puolessa välissä toiset yhtyeet alkoivat luoda musiikkia, joka laajensi sitä, mitä pidettiin death metalin rajana. Cryptopsyn julkaistessa albuminsa None So Vile vuonna 1996 tunnistettiin, että jotkut yhtyeet loivat musiikkia, joka on liian monipuolista ja teknistä luokiteltavaksi pelkäksi death metaliksi.

Yhtyeitä

 Atheist
 Amoral
 Brain Drill
 Beneath the Massacre 
 Cynic
 Cryptopsy 
 Death
 Decapitated

 Dying Fetus
 Fleshgod Apocalypse
 Gorod
 Hour of Penance
 Hate Eternal
 Necrophagist 
 Nile
 Obscura

 Pestilence
 Polluted Inheritance
 Psycroptic 
 Pyuria 
 Soreption
 Sadist
 The Faceless
 Wretched

Viitteet

Katso myös
 progressiivinen metalli

Death metal
Extreme metal
V-lehti

V oli suomalainen kerran kuussa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Sanoma-konserniin kuulunutta V-lehteä jaettiin 320 jakelupisteessä pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Turussa. Sen jaettava painosmäärä pk-seudulla on 85 000, Tampereella 20 000 ja Turussa 20 000 kappaletta.

V-lehti perustui Medianorth Group Oyn aikaisemmin julkaisemaan Nöjesguiden-lehteen jonka Sanoma Kaupunkilehdet Oy osti vuonna 2005. Lehden nimi vaihdettiin V-lehdeksi ja ensimmäinen numero ilmestyi keväällä 2006. V-lehden viimeinen numero ilmestyi toukokuun 2007 lopussa. V-lehden korvasi 7. syyskuuta 2007 alkaen Metro-lehden viikkoliite nimeltä Metro Live.

Muuta
Sanoma Kaupunkilehdet hyllytti maaliskuussa 2007 päätoimittaja Saila-Mari Kohtalan V-lehdessä 2/2007 julkaistun päihteiden käytöstä kertovan artikkelin vuoksi. Vastaava päätoimittaja Janne Kaijärvi piti artikkelia liian huumemyönteisenä ja hänen määräyksestään painos vedettiin pois jakelusta. Artikkeli korvattiin toisella, minkä jälkeen numero julkaistiin uudestaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
V-lehden sivusto
Lehdestä poistettu artikkeli

Sanoma
Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Akçakoca

Akçakoca on kaupunki Düzcen maakunnassa Turkissa. Se on myös yksi Düzcen maakunnan piirikunnista. 

Akçakoca sijaitsee Mustanmeren rannalla, 200 kilometriä Istanbulista. Akçakoca Beyn patsas ja moderni moskeija Akçakocan keskustassa ovat kaupungin epätavallista arkkitehtuuria.

Aiheesta muualla 

Turkin piirikunnat
Turkin kaupungit
Dallasin kansainvälinen lentoasema

Dallas-Fort Worthin kansainvälinen lentoasema ()  on lentoasema Dallasissa, Texasin osavaltiossa.
Se on Yhdysvaltain toiseksi suurin lentoasema ja kolmanneksi suurin koko maailmassa.

Vuonna 2007 Dallasin lentoaseman kautta kulki 59 784 876 matkustajaa. Suurin lentoasemaa käyttävä lentoyhtiö on Envoy Air (entinen American Eagle Airlines). Dallasin lentoasemalta lennetään matkustajalentoja 129 eri kohteeseen. Lisäksi asemalta lennetään myös rahtilentoja.

Dallasin lentoasemalla on käytössä seitsemän kiitotietä, joista viisi on keskenään samansuuntaisia.
Lentoaseman pysäköintihallissa on 8 100 autopaikkaa. Lennonjohtotorneja on kolme.

Lentoyhtiöt 

 Air Canada Jazz
 AirTran Airways
 Alaska Airlines
 American Airlines
 Envoy Air (entinen American Eagle Airlines)
 British Airways
 Continental Airlines
 Continental Express

 Delta Air Lines
 Delta Connection
 Finnair
 Frontier Airlines
 KLM
 Korean Air
 Lufthansa
 Qantas
 Spirit Airlines

 Sun Country Airlines
 Grupo TACA
 United Airlines
 United Express
 US Airways
 US Airways Express
 Virgin America

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lentoaseman kotisivu 
 

Dallasin rakennukset ja rakennelmat
Texasin lentoasemat
Sanni Koivuranta

Sanni Maaria Koivuranta (o.s. Leinonen s. 8. marraskuuta 1989 Siilinjärvi) on suomalainen entinen alppihiihtäjä.  Leinonen edusti Tampereen Slalomseuraa (TSS).

Koulutus ja työura 

Koivuranta kävi kaksi luokkaa Nilsiän alppilukiota (Tahkon alppikoulu), valmistuen kuitenkin ylioppilaaksi Tampereen Sammon urheilulukiosta 2009. Häntä on hyödynnetty sittemmin Nilsiän Tahkon matkailukeskuksen markkinoinnissa. Koivuranta on koulutukseltaan liikunnanohjaaja ja valmistunut Lapin ammattikorkeakoulusta. Hän aloitti keväällä 2015 työt Hiihtoliiton mäkihypyn ja yhdistetyn lajikoordinaattorin sijaisena.

Urheilu-ura 

Koivuranta osallistui ensimmäisen kerran maailmancupiin kaudella 2005–2006, ja toisella kaudellaan hän sai ensimmäiset pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Semmeringin pujottelukisassa joulukuussa 2006. Parhaimmillaan hän oli seitsemäs Mariborin pujottelussa tammikuussa 2010. Kaudella 2006–2007 hän oli yhteistilastoissa cupissa 63. ja pujottelussa 23.

Åren maailmanmestaruuskisoissa 2007 Leinonen osallistui kahteen henkilökohtaiseen lajiin: pujottelussa hän oli 30:s ja suurpujottelussa 31:s. Joukkuekilpailussa hän oli mukana Suomen neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui suurpujottelussa 21:nneksi ja pujottelussa sijalle 11.

Koivuranta solmi 15. toukokuuta 2010 varustesopimuksen Fischerin kanssa. Viisi edellistä vuotta hän laski Völklin, ja sitä aikaisemmin Fischerin välineillä.

19. huhtikuuta 2010 Koivuranta laski Pyhätunturilla pujottelun SM-kultaa katkaisten Tanja Poutiaisen kolmen vuoden voittoputken. Leinonen ilmoitti elokuussa 2012 lopettavansa uransa.

Perhe 

Sanni Koivurannan kaksoisveli Kalle Leinonen on menestynyt freestylehiihtäjä. Koivuranta on seurustellut Anssi Koivurannan kanssa vuodesta 2009, ja heille syntyi poikalapsi 25. toukokuuta 2016 ja toinen poika 25. kesäkuuta 2018.

Koivurannan urheilu-uran aikaiset mitat olivat 165 senttiä ja 58 kiloa.

Lähteet 
Sanni Leinosen nettisivut
Sanni Leinonen Suomen Hiihtoliiton sivuilla
Sanni Leinosen tilastot

Viitteet 

Suomalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt