Nikolai Gogol

Nikolai Vasiljevitš Gogol (; , 31. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1809 Sorotšintsi – 4. maaliskuuta (J: 21. helmikuuta) 1852 Moskova) oli ukrainalaissyntyinen, Venäjällä vaikuttanut ja venäjäksi kirjoittanut kirjailija. Häntä pidetään merkittävänä novellikirjallisuuden uudistajana.

Elämä 
Gogol syntyi perheensä maatilalla Sorotšintsin lähellä Ukrainassa. Hänen isänsä oli näytelmäkirjailija ja maanomistaja Vasyl Hohol-Janovskyi.

Gogol sairasteli lapsena paljon. 12-vuotiaana hän aloitti seitsemän vuotta kestäneet opinnot Nežinin sisäoppilaitoksessa. Gogol oli kouluaikoinaan kiinnostunut kirjallisuudesta ja teatterista, ja hän näytteli ja ohjasi itsekin. Valmistuttuaan vuonna 1828 Gogol julkaisi Pietarissa pitkän runonsa ”Hans Küchelgarten”. Runon saaman kielteisen kritiikin jälkeen Gogol ei enää koskaan julkaissut runoja.

Isänsä kuoltua Gogol otti työn virkamiehenä ja kirjoitteli vapaa-ajallaan Ukrainasta kertovia kertomuksia, joita julkaistiin pietarilaisessa lehdessä. Muun muassa tunnettu venäläinen runoilija Aleksandr Puškin arvosti Gogolin töitä. Gogolin varhaiset kertomukset julkaistiin vuosina 1831–1832 kahdessa kokoelmassa, ja ne saivat Pietarissa ja Moskovassa paljon myönteisiä arvosteluja. Realismia ja fantasiaa yhdistelevissä novelleissaan Gogol yhdistää ukrainalaisia kansantarinoita saksalaisen romantiikan kirjalliseen ja filosofiseen mielikuvitukseen.

Gogol sai vuonna 1834 historianopettajan paikan Pietarin yliopistosta. Hän luennoi yliopistossa vain vuoden ajan, kunnes häntä pyydettiin lähtemään. Gogolin esseitä taiteesta, historiasta ja kirjallisuudesta julkaistiin vuonna 1835 kokoelmassa Arabeski. Kokoelmaan kuului myös kolme uutta ja merkittävää novellia, ”Muotokuva”, ”Nevan valtakatu” ja ”Mielipuolen päiväkirja”. Seuraavina vuosina Gogol julkaisi niin ikään arvostetut novellinsa ”Nenä” (1836) ja ”Päällysviitta” (1839). Gogolin novelleissa on usein ironista yhteiskuntakritiikkiä. Niiden kerronta on suoraviivaista, vaikka juoni onkin fantastinen.

Gogolin muita merkittäviä teoksia ovat satiirinen näytelmä Reviisori (1836) ja romaani Kuolleet sielut (1842 ja 1855). Reviisori aiheutti suuren kohun ja jonkinmoisen skandaalin satiirisuutensa vuoksi. Tunteellinen Gogol järkyttyi tästä ja lähti maanpakoon Eurooppaan.

Gogol kuoli vuonna 1852 tuhottuaan ensin suuren osan Kuolleiden sielujen kakkososan käsikirjoituksesta.

Vaikka nuorena kuolleen Gogolin tuotanto ei ole kovinkaan laaja, häntä pidetään Venäjällä ja ulkomailla hyvin merkittävänä novellikirjallisuuden uudistajana.

Kirjallinen tyyli 

Gogolin tuotanto osuu aikakauteen, jolloin Venäjällä vallitsi kamppailu länsimielisten uudistajaliberaalien ja slavofiilisten konservatiivien välillä. Liberaalit hyödynsivät Gogolin teoksia niiden satiirisuuden vuoksi, mutta Gogolia itseään ei pidetty välttämättä reformistina. Loppuvuosien Gogolia monet reformistit pitivät jo kiihkouskonnollisena vanhoillisena.

Gogolin arvostelijoiden mielestä hän ei pitänyt moniakaan asioita tekstissään pyhänä. Gogol itse sen sijaan näki suhtautumisensa Venäjän kansaan sentimentaalisena eli tunteellisena. Pääteoksessaan Kuolleet sielut hän aloittaakin erään kappaleen kuvaamalla syvää kiintymystään tavallisiin venäläisiin ja selittäen hellittelevää suhtautumistaan henkilöhahmoihinsa ”maailmalle näkymättöminä kyyneleinä näkyväisen naurun alta”. Dostojevski siteeraakin kyseistä lausetta rienaavaan sävyyn Riivaajat -teoksessaan.

Poliittisilta ja yhteiskunnallisilta mielipiteiltään Gogolin on usein jälkikäteen arvioitu olevan konservatiivinen eli vanhoillinen. Gogolin eräs kirjeenvaihto arvostelijoittensa kanssa on julkaistu kirjanakin. Kyseinen teos eittämättä selittäisi, että jopa kapinallisenkin pintansa alla Gogolilla oli varsin konservatiivinen arvomaailma. Useimmiten hänen perinteisiä arvoja ja tabuja kunnioittamaton tyylinsä vain leimattiin kapinalliseksi tai jopa rienaavaksi.

Teokset

Näytelmät 

 Vladimir tretjei stepeni (Владимир третьей степени, keskeneräinen, julkaistiin 1889, ei julkaistu suomeksi)
 Reviisori (Ревизор, 1836)
 Naimahankkeet (myös Naimapuuhat tai Naimahommat, Женитьба, 1842)
 Igroki (Игроки, 1842, ei julkaistu suomeksi, tunnetaan mm. suomenkielisillä nimillä Pelurit ja Huijarit)

Romaanit 
 Taras Bulba (Тарас Бульба, 1835, lopullisessa muodossaan 1842)
 Kuolleet sielut (Мертвые души, 1842)
 Rim (Рим, keskeneräinen, ei suomennettu)

Novellit 
 Päällystakki (myös Päällysviitta tai Viitta, Шинель, 1842)
 Nenä (Нос, 1836)
 Vaunut (Коляска, 1836)
 Dikankan iltoja (Вечера на хуторе близ Диканьки, Osa 1, 1831, novellikokoelma)
 esipuhe
 Sorotšinin markkinat (myös Sorotsinskin markkinat) 
 Ivan Kupalon yö (myös Juhannusyö tai Juhannusaatto)
 Toukokuun yö eli hukuttautunut tyttö (myös Toukokuun yö, eli, Hukkunut)
 Kadonnut kirje
 Dikankan iltoja (Osa 2, 1832, novellikokoelma)
 esipuhe II
 Jouluyö 
 Kauhea kosto
 Ivan Fjodorovits Sponka ja hänen tätinsä
 Noiduttu paikka (myös Lumottu paikka)
 Mirgorod (Миргород, 1835, novellikokoelma, julkaistu kahdessa osassa, ei suomennettu kokonaisena)
Vanhanajan tilanomistajat
 Taras Bulba 
 Maahisten valtiatar (myös Demonien ruhtinatar)
 Kertomus siitä miten Ivan Ivanovits ja Ivan Nikiforovits riitaantuivat keskenään (myös Riita, Kaksi hupaisaa naapurusta tai Kertomus siitä, kuinka Ivan Ivanovitsh ja Ivan Nikiforovitsh riitaantuivat)
 Arabeski (Арабески, 1835, kaksiosainen kokoelma novelleja, esseitä ja tekstikatkelmia, ei suomennettu kokonaisena)
 sisältää muun muassa novellit:
 Muotokuva
 Nevan valtakatu
 Mielipuolen päiväkirja (myös Hullun päiväkirja, Записки сумасшедшего)
 kaksi lukua keskeneräisestä historiallisesta romaanista Getman (ei suomennettu)

Muut 
 valikoitua kirjeenvaihtoa (1847, ei suomennettu)
 Ajatuksia jumalallisesta liturgiasta
 Lisäksi muun muassa runoja ja tekstikatkelmia.

Suomennetut teokset (valikoima) 

 
 
 
 
 Sisällys: Nenä (Nos, 1836), Päällystakki (Sinel, 1842), Hullun päiväkirja (Zapiski sumasšedšego, 1835).
  2. painos teoksessa 
 
 
 
 Sisällys: Jouluyö (Notš pered Roždestvom, 1832); Maahisten valtiatar (Vi, 1835); Taras Bulba (Taras Bulba, 1835); Vanhanajan tilanomistajat (Starosvetskie pomeštšiki, 1835,); Riita: kertomus siitä, kuinka Ivan Ivanovits ja Ivan Nikiforovitsh riitaantuivat (Povest o tom, kak possorilsja Ivan Ivanovitš s Ivanom Nikiforovitšem, 1835); Nevan valtakatu (Nevski prospekt, 1835); Mielipuolen päiväkirja (Zapiski sumasšedšego, 1835); Vaunut (Koljaska, 1836); Nenä (Nos, 1836); Naimahankkeet (Ženitba, 1842); Päällysviitta (Sinel, 1842).
 
 Sisällys: Reviisori (Revizor, 1836); Kuolleet sielut (Mjortvye duši, 1842).

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Vladimir Nabokov: Nikolai Gogol. Gummerus, 1963.

Aiheesta muualla 

 
 Vapaasti ladattavia Nikolai Gogolin e-kirjoja Projekti Lönnrotista sekä Project Gutenbergilsä
 Nikolai Gogolin kaikki teokset 
 Viitta Päällystakkina paremmin tunnettu novelli M. W:n suomennoksena vuodelta 1883 Valvoja-lehdessä. 
 Jouko Grönholm: Venäjän kummallisin venäläinen. Turun sanomat 26.8.1997.

Nikolai Gogol
Venäläiset novellikirjailijat
Maaginen realismi
Vuonna 1809 syntyneet
Vuonna 1852 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit