joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruosterastas

Ruosterastas (Turdus naumanni) on aasialainen rastaisiin kuuluva varpuslintu. Linnun kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 20–23 cm ja paino keskimäärin noin 77 grammaa, eli se on rastaaksi keskikokoinen, punakylki- ja laulurastaan kokoluokkaa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, jotka ovat erinäköisiä ja jotka toisinaan luokitellaan erillisiksi lajeiksi. Nimialalaji T. n. naumanni on yläpuolelta harmahtava ja alapuolelta punertavan ruskea tummemmin ruskein täplin. Sen pyrstö on punaruskea. Silmäkulmanjuova on ruskehtava. T. n. eunomus, myös ruostesiipirastaaksi sanottu, on päältä ruskea ja alapuolelta valkoinen mustin täplin. Pyrstö on tummanruskea ja silmäkulmanjuova valkoinen. Välimuotoja esiintyy runsaasti. Koiraat ovat hieman kirkkaamman värisiä kuin naaraat. Laulu muistuttaa punakylkirastaan laulua, ja siinä esiintyy maantieteellisiä murteita samoin kuin punakylkirastaalla.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla pääasiassa vain ruumiinhöyhenet käsittävä.

Esiintyminen 
T. n. naumanni pesii Keski-Aasiassa, T. n. eunomus pohjoisempana Keski-Siperiasta Kamtšatkan niemimaalle. Se on muuttolintu, joka talvehtii Kiinan eteläosissa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi kahdeksan kertaa: 23.10.1980 Hangossa, 17.5.1983 Kolarissa, 27.4.1988 Karjaalla, 19.–26.11.1994 Helsingissä, 17.–18.4.1999 Lappeenrannassa, 15.–17.11.2004 Enontekiöllä, 6.–19.12.2005 Kalajoella sekä 27.–30.12.2005 ja 15.1.2006 Raahessa.

Elinympäristö 
Ruosterastaan elinympäristöjä ovat erilaiset avoimet ja pensaikkoiset metsät ja metsiköt, myös vuoristossa.

Lisääntyminen 
Pesä on puussa ja munia on 3–5.

Ravinto 
Kaikkiruokainen. Syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.

Lähteet 
 
 Svensson, Lars 1997: Euroopan varpuslinnut - sukupuolen ja iän määritys. - Lintutieto. Jyväskylä.
 Rariteettikomitea

Viitteet 

Rastaat
Lasten Kalenat

Lasten Kalenat on kaikille lapsille avoin kulttuuritapahtuma, jonka esiintyjinä ovat lapset eri puolilta Suomea. Kalenoissa lapset voivat esittää taitojaan ja oppia uutta taiteen ammattilaisten ohjauksessa. Taiteidenvälinen ohjelma sisältää tanssia, teatteria, musiikkia ja sirkusta sekä eri taiteenalojen työpajoja. Mukana on myös kansainvälisiä vieraita.

Tapahtuman järjestävät Suomen Nuorisoseurat yhdessä Saimaan piirijärjestönsä kanssa. Aikaisemmin tapahtumaan järjestämisvastuu oli Kalevan Nuorten Liitolla, joka oli nuorisoseuraliikkeen lasten kasvatus- ja kulttuurijärjestö. Vuoden 2013 alussa tapahtuneen organisaatiouudistuksen myötä Kalevan Nuorten Liiton toiminnot yhdistettiin osaksi Suomen Nuorisoseurojen toimintaa.

Seuraavan kerran Lasten Kalenat järjestetään 2015 Lappeenrannassa.

Historia 
Ajatus Lasten Kalenoiden järjestämisestä syntyi Kalevan Nuorten Liiton toimijoiden piirissä jo 90-luvun puolivälissä, jolloin etenkin lasten kansantanssitoiminnasta vastaavat henkilöt toivat esiin tarpeen lasten valtakunnallisen tapahtuman järjestämisestä.

Pääajatus oli, että Suomeen luodaan kansainvälinen lastenkulttuuritapahtuma, joka on määrävuosin toistuva ja joka vakiinnutetaan samalle paikkakunnalle. Tapahtumasta haluttiin muodostaa merkittävä lisä suomalaiseen festivaalien kirjoon, jossa ei ole kuin muutama lasten tapahtuma.

Ensimmäinen Lasten Kalenat järjestettiin vuonna 1999.

Esiintyviä lasten kulttuuriryhmiä Lasten Kalenoihin on osallistunut Irlannista, Etelä-Koreasta, Puolasta, Virosta, Venäjältä, Unkarista ja Liettuasta. Kansainvälisiä vieraita on kussakin tapahtumassa ollut yhteensä 70-120 henkilöä.

Vuoden 2007 Kalenat pidettiin 6.-10. kesäkuuta. Sen kansainväliset vieraat olivat Tapiomente Tacegyeuttes Unkarista, Pieni Gornitsa Petroskoista, Ranferi Aguilar Guatemalasta ja Trepse Liettuasta.

Vuoden 2009 Kalenat järjestettiin 3.-7. kesäkuuta. Ulkomaisia esiintyjiä olivat teatteristudio Peremena ja tanssiryhmä Uchypi (Satakieli)Venäjältä.

Tapahtuman suojelijoina ovat toimineet eduskunnan puhemies Riitta Uosukainen vuonna 1999, tasavallan presidentti Tarja Halonen 2001, puhemies Paavo Lipponen 2003, lapsiasiavaltuutettu Maria-Kaisa Aula vuonna 2007 ja pääministeri Matti Vanhanen 2009.

Vuodesta 2013 lähtien Lasten Kalenoista vastaa Suomen Nuorisoseurat Kalevan Nuorten Liiton toiminnan loputtua.

Kalenat nimenä 

Kalenat on karjalainen sana, joka tarkoittaa nurkkatansseja. Nurkkatanssit olivat 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun nuorison ”kotibileitä”, joissa herrasväen lähdettyä nuoret tanssivat pelimannin tahdittamana tuvan lattialla tai ladossa.

Aiheesta muualla 
 http://www.lastenkalenat.fi
 http://www.nuorisoseurat.fi/

Suomen kulttuuritapahtumat
Lastenkulttuuri
Harri Viitanen

Harri Viitanen (s. 27. joulukuuta 1954 Ähtäri) on suomalainen säveltäjä ja Helsingin tuomiokirkon urkuri.  Hänen sävellystuotantonsa käsittää sinfonista ja elektronista musiikkia sekä urku-, kuoro- ja kamarimusiikkia. Hän opettaa Sibelius-Akatemiassa.

Viitanen on suorittanut urkujensoiton ja sävellyksen diplomitutkinnot professori Tauno Äikään ja professori Einojuhani Rautavaaran johdolla. Hän jatkoi sävellysopintoja professori Tristan Murailin johdolla Pariisissa vuonna 1988 ja täydensi urkuopintojaan eri mestarikursseilla. Ennen Helsingin tuomiokirkon urkuriksi siirtymistään hän toimi urkurina useissa Helsingin seurakunnissa.

Hänen sävellyksiään on levytetty, ja  BIS Records julkaisi 1997 hänen tuotantoaan levyn, jolla hän myös itse soittaa.

Sibelius-Akatemiassa vuonna 2000 tekeillä ollut Viitasen taiteellinen tohtorintutkinto käsittelee lintujen äänien käyttöä musiikin materiaalina, tietotekniikka keinonaan.

Diskografia
 Harri Viitanen - Firmamentum (Images d’oiseau pour orgue & Firmamentum — Concertum organo et orchestrae symphonicae & Voyager). BIS-CD-887. 1997.

Lähteet
Harri Viitanen :: 27 December 1954 CV. FIMIC
Urkuyö Festival

Viitteet

Aiheesta muualla
Harri Viitasen teokset FIMIC

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Einojuhani Rautavaaran sävellysoppilaat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasnäs

Kasnäs on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kasnäs kuuluu Hiittisten saaristoon ja oli aiemmin osa Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaa. Kylästä on Lövön sillan kautta autotieyhteys mantereelle. Kasnäsistä lähtevät yhteysalukset M/s Stella Vänöhön ja Finferriesin M/S Aurora Rosalaan. Kasnäsissä sijaitsi vuoteen 2017 asti Saaristomeren kansallispuiston luontokeskus Sinisimpukka. Taalintehtaan ja Kasnäsin välillä juostaan kesäkuussa puolimaraton Lövö broloppet.

Palvelut 
Kasnäsin palveluihin kuuluvat vierasvenesatama, polttoainemyynti, pesutupa, hotelli, kylpylä, ravintola, kauppa, posti, saaristolaistori, sukelluskeskus, kultasepänliike, venevuokraus, venesäilytys ja minigolf.

Lähteet 

Hiittisten kylät
Aidesios

Aidesios (k. 355) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi, joka oli syntyisin kappadokialaisesta ylhäisöperheestä. Hän muutti Syyriaan Iamblikhoksen opetuksen houkuttelemana, ja hänestä tuli tämän seuraaja. Aidesios opetti Pergamonissa, ja hänen merkittävimpiä oppilaitaan olivat Eusebios Myndoslainen ja Maksimos Efesoslainen. 

Eunapioksen mukaan Aidesioksen theurgiaa ja magiaa käsittelevät opetukset erosivat Jamblikhoksen opetuksista. Aidesios vaikuttaa muuttaneen joitakin oppejaan, koska pelkäsi keisari Konstantinus II:sta.

Lähteet 

 "Aedesius", 

Antiikin kreikkalaiset filosofit
Uusplatonistit
350-luvulla kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Lapis niger

Lapis niger (latinaa, ”musta kivi”) on antiikin Rooman aikainen pyhäkkö Roomassa, Italiassa. Se mainitaan useissa Forum Romanumin kuvauksissa Rooman tasavallan ja varhaisen keisarikauden ajoilta. Pyhäkkö on Forumin ja Comitiumin välissä. Lapis niger jäi maan alle osittain keisariaikaisen rakennustoiminnan takia, osittain Rooman valtakunnan sortumisen aiheuttaman kaaoksen seurauksena, ja sen löysi uudelleen 1900-luvulla italialainen arkeologi Giacomo Boni. Pyhäkön steelassa oleva piirtokirjoitus kuuluu vanhimpiin tunnettuihin latinankielisiin teksteihin.

Pyhäkkö on peräisin joko Rooman kuningasajalta, sillä piirtokirjoituksessa mainitaan kuningas (rex), tai sitten varhaisen tasavallan ajoilta, sillä rex saattaa tarkoittaa myös rex sacrorumia, korkeaa uskonnollista virkamiestä. Jossain vaiheessa roomalaiset unohtivat pyhäkön alkuperäisen tarkoituksen, mistä johtuvat useat ristiriitaiset tarinat pyhäköstä. Roomalaiset uskoivat, että Lapis niger oli Rooman ensimmäisen kuninkaan, Romuluksen hautamonumentti; tai Romuluksen sotapäällikön Hostus Hostiliuksen, kuningas Tullus Hostiliuksen isän hauta; tai paikka, jossa Faustulus, Romuluksen kasvatti-isä kaatui taistelussa.

Pyhäkön kuvaus
Lapis niger rakennettiin kaksi kertaa. Ensimmäinen pyhäkkö oli perinteisen tyylinen, ja se purettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Paikka päällystettiin mustalla marmorilla ja päälle rakennettiin toinen pyhäkkö.

Alkuperäinen versio pyhäköstä koostui ensinnäkin mustasta marmorista tehdystä steelasta, johon oli kirjoitettu vanhoja latinalaisia kirjoituksia, joilla pyhäkkö omistettiin rexille, kuninkaalle, ja langetettiin kirouksia niille, jotka uskaltaisivat häiritä pyhäkköä. Toiseksi pyhäkköön kuului alttari, jonka edessä oli kaksi jalustaa, joilla oli leijona-patsaat.

Steelassa olevassa piirtokirjoituksessa on useita mielenkiintoisia piirteitä. Aakkoset ovat vielä suhteellisen lähellä kreikkalaista kirjaimistoa, sillä teksti on ajallisesti lähellä sitä hetkeä, jolloin roomalaiset alun perin omaksuivat aakkoset kreikkalaisista siirtokunnista. Lisäksi piirtokirjoitus on kirjoitettu bustrofedon-tyylillä, eli vuorotellen oikealta vasemmalle ja vasemmalta oikealle. Monet vanhimmista latinalaisista kirjoituksista on kirjoitettu tällä tyylillä.

Arkeologiset kaivaukset osoittavat, että ensimmäiseen pyhäkköön oli sijoitettu lukuisia votiiviesineitä vaaseista patsaisiin. Kaikki esineet ovat erittäin varhaisen Rooman ajoilta, 600–400-luvuilta eaa.

Toinen pyhäkkö, joka rakennettiin puretun pyhäkön päälle ensimmäisellä vuosisadalla eaa., on paljon yksinkertaisempi. Alkuperäinen pyhäkkö peitettiin marmorilla ja ympärille rakennettiin matala valkoinen muuri. Pyhäkkö ei voinut viedä paljoa tilaa, sillä Forum Romanum oli kasvanut merkittävästi.

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Forum Romanum
Piirtokirjoitukset
Nurmitädyke

Nurmitädyke (Veronica chamaedrys) on pieni sinikukkainen kasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Nurmitädyke kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Sen varsi ja lehdet ovat hennon valkonukkaiset. Lehdet ovat hammaslaitaiset ja kasvavat pareittain. Kukassa on neljä sinistä terälehteä, ja voimakkaat valkoiset heteet. Kukat ovat halkaisijaltaan 3–5 mm ja voimakkaamman siniset kuin esimerkiksi metsätädykkeellä. Nurmitädyke kukkii touko-elokuussa. Nurmitädyke muistuttaa loistotädykettä.

Levinneisyys 
Nurmitädykettä kasvaa Euroopassa ja Aasian pohjoisosassa. Suomessa sitä tavataan Tornionjokilaaksossa ja Oulusta etelään koko maassa.

Käyttö 
Nurmitädykkeestä on tehty yrttiteetä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Nurmitädykkeen (Veronica chamaedrys) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nurmitädyke (Veronica chamaedrys)
 Luontoportti: Nurmitädyke (Veronica chamaedrys)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Veronica chamaedrys - nurmitädyke
 Nettikasvio: Nurmitädyke (Veronica chamaedrys)
 Valokki - nettikasvio: Nurmitädyke (Veronica chamaedrys)
 United States Department of Agriculture (USDA): Veronica chamaedrys 
 Flora of China: Veronica chamaedrys 

Tädykkeet
Vetohihna

Vetohihnat ("vetoremmit") ovat voimailijoita varten suunniteltuja apuvälineitä, jotka mahdollistavat paremman otteen tangosta. Ne helpottavat sormia koukistavien lihasten työtä ja näin auttavat keskittymistä varsinaisen liikkeen suorittamiseen, kuten maastavetoon. Ranne työnnetään hihnojen lenkistä sisään ja toinen pää pyöritetään tangon ympärille siten, että hihnojen päät jäävät käden ja tangon väliin. Hihna puristuu itsestään ja suurimman osan painosta voi laskea hihnojen varaan. Usein joissakin liikkeissä käytetään niin suuria painoja, että niiden kannatteleminen käsissä olisi lähes mahdotonta ilman hihnoja. 

Hihnat valmistetaan yleensä joko nylonista tai parkkinahasta.

Voimailu
Patrick Doherty

Patrick Doherty () on  18. heinäkuuta 1945 Glasgow'ssa Skotlannissa syntynyt irlantilainen tasavaltalaispoliitikko.

Dohertyn vanhemmat olivat kotoisin Donegalin kreivikunnasta, Irlannin tasavallasta. Doherty, joka tunnetaan "hymyilijänä"(Smiler), muutti Donegaliin 1968, hieman ennen kuin "The Trouble" puhkesi rajojen yli. Doherty oli aktiivinen PIRA:n (Provisional Irish Republican Army) jäsen vuosia ja on nykyään Sinn Féinin edustaja Ison-Britannian parlamentissa Länsi-Tyronen edustajana vuodesta 2001 lähtien, kuten myös nykyään erotetun Northern Ireland Assemblyn jäsen vuoden 1998 vaalien jälkeen. Doherty on ollut Sinn Féinin varapresidentti vuodesta 1988. Hän oli myös ehdolla Irlannin tasavallan vaaleissa Koilis-Donegalin vaalipiirissä vuonna 1989 ja Connacht-Ulsterin vaalipiirissä europarlamenttivaaleissa 1989 ja 1994. Vuonna 2001 hänet valittiin  Ison-Britannian parlamenttiin.

Maaliskuussa 2002 käyttäen parlamentin etuoikeutta David Burnside nimitti Dohertyn IRA:n sotilasneuvoston jäseneksi. Tämän veli Hugh Doherty kuului PIRA:n Balcombe Streetin jengiin, joka tappoi raa'asti lukuisia ihmisiä Englannissa, mm. Ross McWhirterin ja ne jotka kuolivat Guildfordin pommi-iskussa.

Irlantilaiset poliitikot
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Pele Koljonen

Pele Koljonen (s. 25. heinäkuuta 1988 Kuopio, Suomi) on suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja, joka edustaa pelaajavalmentajana Nelosessa pelaavaa Manhattan Project Kuopiota. Koljonen on aiemmin edustanut Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa Kuopion Palloseurassa kausilla 2006 ja 2008–2009 sekä Myllykosken Pallossa kaudella 2010. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Koljonen on esiintynyt myös nuorisomaajoukkueissa ennen kaudella 2011 sattunutta vakavaa loukkaantumista.

Pelaajaura 

Koljonen on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän teki Veikkausliiga-debyyttinsä 13. elokuuta 2006 ottelussa KuPS–HJK. Kaudella 2006 hän edusti myös KuPSin Kakkosessa pelannutta reservijoukkuetta KuPS Akatemiaa.

Koljonen vakiinnutti paikkansa KuPSin edustusjoukkueen avauksessa kaudella 2007 pelaten Ykkösessä 25 ottelussa. Koljonen oli kahdeksalla maalillaan sarjan 10. paras ja joukkueensa toiseksi paras maalintekijä KuPSin noustessa takaisin Veikkausliigaan. Kaudella 2009 Koljonen valittiin Veikkausliigan elokuun tähdistöjoukkueeseen KuPSin hyökkääjä Dickson Nwakaemen ohella.

Kaudeksi 2010 Koljonen siirtyi Myllykosken Palloon, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen. Ensimmäisellä MYPA-kaudellaan hän teki kuusi maalia 24 ottelussa. Maaliskuussa 2011 Koljonen loukkaantui taklaustilanteessa MYPAn ja Kolmosen Nokian Palloseuran välisessä Suomen cupin ottelussa. Hän ei palannut pelikentille kauden 2011 aikana, ja nilkan nivelhaarukan repeämä päätti lopulta hänen uransa pääsarjatasolla. Kaikkiaan Koljonen ehti pelata Veikkausliigassa 76 ottelussa, joissa hän teki 17 maalia.

Koljonen teki paluun kentille kaudella 2012 edustaen Nelosessa pelannutta kuopiolaista MPR:ää 13 ottelussa tehden niissä 25 maalia. Lisäksi Koljonen esiintyi kaudella 2012 myös Kolmosen SC KuFu-98:ssa neljässä ottelussa. Kaudella 2013 Koljonen toimi MPR:n pelaajavalmentajana pelaten 11 ottelussa ja tehden 17 maalia.

Seurajoukkueiden ohella Koljonen pelasi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.

Valmennusura

Koljonen on toiminut kaudesta 2013 alkaen pelaamisen ohella Manhattan Project Kuopion päävalmentajana.

Vuonna 2016 Koljonen aloitti B-junioreiden  valmentamisen Iisalmelaisessa Pallo-Kerho 37 ssä, joita hän valmenti vuoden 2017 loppuun.

Tällä hetkellä hän toimii  PK-37n edustusjoukkueen toisena valmentajana.

Yksityiselämä 
Pele ja hänen kaksoisveljensä Ali ovat jalkapalloilija Atik Ismailin poikia. Pele meni kihloihin syyskuussa 2015 Petra Kapasen kanssa, jonka entinen puoliso on jääkiekkoilija Sami Kapanen.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Suomen tataarit
Elävät henkilöt
Tvashtar Paterae

Tvashtar Paterae on Jupiterin Io-kuun tuliperäinen alue kuun pohjoisnavan lähettyvillä. Alueen nimi tulee hindujen mytologian Tvashtar-jumalasta, joka takoi jumalten aseet, muun muassa Indran salaman. Galileo-luotain tutki Ion tunnetusti vulkaanista toimintaa. Tutkimusaikana kehittyi 25 kilometrin laavavirta, ja se ulottui noin kahden kilometrin korkeuteen. Ion muutokset ovat rajuja, ja Jupiterin vaikutusta niiden kehittymiseen tutkitaan. Suurimman purkauksen aikana havaittiin kaasupurkaus jopa 385 km:n korkeuteen.

Helmikuussa 2007 Plutoon matkalla ollut New Horizons -luotain havaitsi mennessään samoilla alueilla noin 290 km korkean purkauksen, jonka kuvasi.

Jupiterin massasta johtuva voimakas gravitaatio aiheuttanee kuiden koostumukseen epävakautta.

Lähteet 

Jupiterin kuut
Aurinkokunnan tulivuoret
Meksikon ralli 2007

Meksikon ralli 2007 oli kauden neljäs MM-ralli ja se käytiin 9.–11. maaliskuuta. Rallissa ajettiin 20 erikoiskoetta yhteispituudeltaan 366 kilometriä.

Lopputulokset

Erikoiskokeet

Erikoiskoevoitot
 6 kpl: Sébastien Loeb
 5 kpl: Marcus Grönholm
 3 kpl: Petter Solberg
 2 kpl: Manfred Stohl, Mikko Hirvonen
 1 kpl: Chris Atkinson, Daniel Sordo, Matthew Wilson

Keskeyttäneitä
 Petter Solberg, tekninen vika viidennen EK:n jälkeen.
 Gareth MacHale

Lähteet 
 wrc.com

Aiheesta muualla 
 Rallin virallinen sivu

MM-rallikausi 2007
Meksikon ralli
Johan Backman

Johan Backman (1706–1768) oli suomalainen taidemaalari.
Alaveteliläinen kirkkomaalari Backman on maalannut Kruunupyyn kirkon seinämaalauksen 1755–1761 sekä Jalasjärven, Saarijärven (1756), Alavetelin ja Alavuden kirkkojen sekä Keuruun vanhan kirkon alttaritaulut. Samoin hän maalasi Saarijärven kirkon entisen alttaritaulun Ehtoollinen (1756). Kokkolan Kaarlelan kirkon alttariseinän hän maalasi 1749. Lohtajan kirkon saarnastuolin koristuksen Backman maalasi 1758.

Lähteet
Kuvataiteilijamatrikkeli
Maalausten nimiä

Viitteet

Aiheesta muualla
J. R. Aspelin: Johan Backman. Pohjalainen kirkkomaalari. Suomen museolehti 1903 :1, 20

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1706 syntyneet
Vuonna 1768 kuolleet
Pohjois-Karjala-projekti

Pohjois-Karjala-projekti oli vuosina 1972–1997 toteutettu kansanterveyden edistämishanke, jonka tavoitteena oli parantaa suomalaisten elintapoja. Kolme kartettavaa asiaa olivat tupakka, liika suola ja kovat rasvat. 1980-luvulla mukaan otettiin vielä  vähärasvainen ja -sokerinen ruokavalio, kasvisten syönnin ja liikunnan lisääminen sekä pyrkimys vähentää stressiä ja ylipainoa.  

Pohjois-Karjala-projekti käynnistettiin maaherra Esa Timosen aloitteesta. Sen oli määrä parantaa erityisesti itäsuomalaisen väestön terveyttä. Pohjois-Karjalan läänin asukkailla oli muuta maata korkeampi sydän- ja verisuonitautikuolleisuus ja sen myötä lyhyempi keskimääräinen elinikä. 

Projekti tähtäsi itäisen Suomen kansanterveyden kohentamiseen muuttamalla ihmisten elämäntapoja. Menetelmänä oli interventio, jonka perusteella muun muassa sairaalapotilaiden ruokailutottumuksia muutettiin.
 
Projektin tunnetuin johtaja on ollut lääketieteen tohtori Pekka Puska. Hän tuli projektin johtajaksi vuonna 1977. Projektin koordinoiva keskus oli aluksi Kuopion korkeakoulussa ja vuodesta 1980 lähtien Kansanterveyslaitoksessa Helsingissä. Projektin toiminta jatkuu nykyään Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskuksen alaisuudessa.

Vuonna 2009 Puska arvioi projektin pelastaneen neljännesmiljoona ihmistä. Tuloksia on kuitenkin tulkittu myös toisin. On esitetty, että yleinen elinolojen ja terveydenhuollon kohentaminen olisi voinut olla pääsyynä kuolleisuuden laskuun intervention sijasta, varsinkin kun otetaan huomioon vertailuryhmän ja interventioryhmän välinen kehitys. Projektin alussa sydän- ja verisuonitautikuolleisuus laski Pohjois-Karjalassa nopeammin kuin muualla maassa. Keskivaiheessa kuolleisuus laski enää hitaammin, ja lopussa ero muuhun maahan tasoittui. Esille on nostettu myös se, että Pohjois-Karjala-projekti oli osa WHO:n Comprehensive Cardiovascular Community Control Programme (CCCP) -tutkimusohjelmaa, mutta Unkarissa, Neuvostoliitossa, Sveitsissä, Norjassa, Italiassa, Jugoslaviassa sekä Itä- ja Länsi-Saksassa toteutetut rinnakkaishankkeet tuottivat ristiriitaisia tuloksia intervention tehosta. 

Pohjois-Karjala-projektin tavoite täyttyi, mutta on epäselvää, missä määrin ja mitkä useaan eri riskiin (esimerkiksi tupakointi, kohonnut verenpaine ja seerumin kolesteroli) kohdistetuista toimista olivat terveyden kohenemiseen vaikuttavia tekijöitä.. Yleinen terveystietoisuus kaiken kaikkiaan lisääntyi. Myös kansanterveystyöhön ja moniin ennalta ehkäiseviin menetelmiin, kuten ravitsemussuosituksiin, alettiin kiinnittää valtakunnallisesti enemmän huomiota.

Yhdeksi syyksi on esitetty suodatinkahvin yleistyminen, sillä pannukahvin sisältämät terpeenit lisäävät terveydelle haitallista LDL-kolesterolia, mutta suodatinkahvissa ne jäävät suodattimeen. Lisäksi pannukahviin oli tapana lisätä suolaa.

Pohjois-Karjala-projektin terveysseurantaa jatkettiin muun muassa MONICA-projektilla.

Katso myös
 Rasvasota

Lähteet

Aiheesta muualla
Pohjois-Karjala-projekti Duodecimin terveyskirjastossa
YLE Elävä arkisto: Kun Suomi kävi rasvasotaa
Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskuksen verkkosivut

 Kansanterveys
 Pohjois-Karjala
Nokia 770

Nokia 770 Internet Tablet oli Nokian ensimmäinen Linux-pohjainen mobiililaite. Laitetta hallitsi suuri laajakuvanäyttö, jonka tarkkuus oli 800x480 pikseliä, minkä lisäksi laitteessa oli 252 megahertsinen Texas Instrumentsin OMAP-alustaan perustuva ARM-suoritin. Nokia 770:lla pystyi liittymään WLAN-verkkoon, ja se toimi hyvin yhdessä GPRS/EDGE/UMTS-tekniikoita tukevien puhelimien kanssa.

Nokia 770:n seuraaja Nokia N800 julkaistiin tammikuussa 2007. Hinta julkaisuvuonna oli 369 euroa.

Käyttöjärjestelmät
Käyttäjä pystyi asentamaan Nokia 770:lle minkä tahansa laitteelle sopivan käyttöjärjestelmän, sillä laitteella ei ollut minkäänlaista suojausta siihen, mitä sisäiseen flash-muistiin kirjoitetaan. Laitteessa toimi siis Internet Tablet OS 2005, OS 2006 sekä uudemmista käyttöjärjestelmistä muokatut OS 2007 HE (Hacker Edition), sekä OS 2008 HE.

Ohjelmisto ja käyttöliittymän muokkaus
Koska Nokia 770:n tiedostojärjestelmä oli täysin avoin muokkaamiseen, esimerkiksi käynnistyskuvan pystyi vaihtamaan mieleisekseen (Nokian värinäytöllisissä puhelimissa tämä ei ollut mahdollista ilman tarvittavaa "flashauspakettia"). Lisäksi teema oli täysin muokattavissa ja laitteelle saattoi asentaa lukuisia sille käännettyjä ohjelmia.

Viat
Osa Nokia 770 -laitteista kärsi LCD-ajurin sirun ongelmasta, joka johtaa "White Screen of Deathiin" laitteen elinkaaren alussa yleensä 10.–20. laitteen käynnistyskerran jälkeen, minkä seurauksena sitä ei saa enää toimintakuntoon ilman asianmukaista näyttökomponenttien vaihtoa. 770:n valmistuksen loppuerissä vika oli kuitenkin pääosin korjattu.

Toinen ongelma oli muistin vahingoittumiseen johtava WLAN-bugi, jonka tosin saa korjattua korjausasennuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nokia 770 Nokian sivuilla 
 Käyttöohjeet  

Linux-pohjaiset laitteet
Kämmentietokoneet

de:Nokia Internet Tablet
Rob Hollink

Rob Hollink (s. 27. maaliskuuta 1962, Enschede) on alankomaalainen pokeriammattilainen.

Hollink on saavuttanut menestystä sekä omaha että texas hold'em -turnauksissa. Pot limit omahassa Hollink on voittanut Master Classics of Pokerissa vuonna 2001, Austrian Mastersissa 2002, Euro Finals of Pokerissa 2003 ja World Heads-Up Poker Championshipissa 2004. Hän oli World Series of Pokerin 2 500 dollarin sisäänoston pot limit omaha -turnauksessa kahdeksan vuonna 2003 ja samana vuonna WSOP:n $ 5,000 Seven Card Stud -turnauksessa kuudes.

Hollinkin uran toistaiseksi suurin voitto on European Poker Tourin Grand Finalin ykköstila Monte Carlosta maaliskuulta 2005. 211 pelaajan turnauksen voitosta Hollink ansaitsi 635 000 euroa.

World Poker Tourilla Hollink on ollut kerran finaalipöydässä: kolmannen kauden WPT Championship -turnauksessa, jossa hän oli Tuan Len voittaessa viides.

Syyskuussa 2007 Hollinkin turnausansiot ylittivät 2,2 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut (luettu 27.3.2007)
 
 WPT:n profiili (luettu 27.3.2007)

Alankomaalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Jutta Zilliacus

Jutta Armelle Zilliacus (o.s. Kingo; s. 25. heinäkuuta 1925 Helsinki) on suomalais-virolainen ruotsiksi kirjoittava journalisti, kirjailija ja entinen kansanedustaja. Zilliacus oli Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana Helsingin vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Hän toimi lisäksi Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 1968–1984.

Elämänvaiheet
Zilliacuksen vanhemmat olivat Pietarista Suomeen vallankumousta pakoon muuttaneet virolaiset pianonvirittäjä Johann Kingo ja kotirouva Jenny (o.s. Pihlak). Hänen Johann-isänsä oli muusikko ja suoritti asepalveluksensa torvensoittajana tsaarin armeijassa Pietarissa 1890-luvulla. Asepalveluksen jälkeen hän piti omaa pianokauppaa Pietarissa. Äiti Jenny työskenteli myös Pietarissa suuriruhtinattaren hovissa. Zilliacuksen vanhemmat tapasivat toisensa vasta Suomessa.

Zilliacuksen perhe asui Kaivopuistossa samassa paikassa, jossa sijaitsee nykyinen Viron suurlähetystö. Zilliacus oli Viron kansalainen 10-vuotiaaksi saakka. Hän kävi ensin ruotsinkielistä kansakoulua ja sen jälkeen Helsingin saksalaista koulua, jossa hänen paras luokkakaverinsa oli tuleva näyttelijä Kyllikki Forssell.

Myös Jutta näytteli jonkin verran, esimerkiksi elokuvissa, jolloin hän käytti nimeä Jutta Armela.

Kesäisin perhe asui Zilliacuksen sukulaisten luona Haapsalussa. Toisen maailmansodan aikana Zilliacuksen Viron-sukulaiset joko vietiin Siperiaan tai he pakenivat Saksaan.

Zilliacuksen puoliso oli toimittaja ja kirjailija Benedict Zilliacus. Koulutukseltaan Jutta Zilliacus on ylioppilas.

Jutta Zilliacukselle on myönnetty Axel Olof Freudenthal -mitali vuonna 1996.

Teoksia
 Rökringar (1970)
 Innan du vet ordet av (1975)
 En bit av Det stora äpplet (1978)
 Vägskäl (suom. Tienhaarassa) (1986)
 Annorlunda barndom (suom. Toisenlainen lapsuus) (1986)
 Vändpunkt (suom. Uusille poluille) (1987)
 Gå över gränser (suom. )
 Balansgång (suom. Tasapainoilua) (1994)
 
 Underbart är kort (1997)
 I väntan på buss nummer 16 (suom. Kuudentoista pysäkillä) (2002)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Jutta Zilliacus pakinoi hiusmuodista. Yle Elävä arkisto.

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Ruotsinkieliset kirjailijat
Suomen virolaiset
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Radek Zelenka

Radek Zelenka on kuvitteellinen hahmo scifi-sarjassa Stargate Atlantis. Hän toimii Atlantiksessa tiedemiehenä, ja häntä näyttelee kanadantšekkiläinen David Nykl.

Zelenka on Atlantis-retkikunnan tšekkiläinen tiedemies, joka on moneen otteeseen auttanut Atlantiksen henkilökuntaa tukalissa tilanteissa. Hän on ekspertti muinaisten teknologian suhteen ja toimii yleensä tiiviissä yhteistyössä Rodney McKayn kanssa, jolla on tunnetusti vaikeuksia antaa kiitosta kenellekään hyvin tehdystä työstä. Zelenka on kuitenkin jopa McKayn mielestä etevä tiedemies, ja hän jopa kehui tätä henkilökohtaisesti sen jälkeen, kun Zelenka oli haavoittunut hengenvaarallisesti voimakkaassa energiapurkauksessa. Miesten keskinäistä kinailu kuitenkin jatkuu kuten ennenkin.

Jaksossa Hot Zone ilmenee, että Zelenkaan on rokotettu muinaisten geeni, mutta hänen kehonsa hylkii geeniä eikä hän näin ollen pysty käyttämään kaikkia muinaisten laitteita.

Aiheesta muualla
Hahmokuvaus GateWorld-sivustolla 
Radek Zelenka StargateWikissa 

Tähtiportin hahmot
pl:Atlantis (Gwiezdne wrota)#Postacie z Atlantis
Aapo Junkola

Aapo Kustaa Niemi-Junkola (14. joulukuuta 1935 Helsinki – 14. marraskuuta 2017 Tampere) oli suomalainen kirjailija, joka toimi kirjailijatyön lisäksi kihlakunnansyyttäjänä. Hänen kirjailijanimensä oli Aapo Junkola.

Junkola valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1960 ja varatuomariksi 1963.

Junkolan pääteoksia ovat 1960-luvulla ilmestyneet romaanit Lintujen aika (1965) ja Varjojen aika (1966), joissa kritisoitiin tuomioistuinlaitosta. 

Junkola on tehnyt myös käännöstöitä. Hän on kääntänyt suomeksi kreikkalaisia klassikoita (Sapfo, Lukianos) ja Kreikan kansallisrunoilijan Konstantinos Kavafisin runoja sekä japanilaista kaunokirjallisuutta. 


Teokset
Kahdeksainen: Novelleja. 1961
Petos.  1962 
Kirkko keskellä kylää, näytelmä. 1963 
Uskotko näin on?, kuunnelma.  1964 
Lämmön maksimi ja minimi, kuunnelma.  1964 
Vaikka minä puhuisin ..., kuunnelma.  1965 
Masaccio paikassa nimeltä Marina di Pisa, kuunnelma.  1966  
Lintujen aika: Romaani. 1965 
Varjojen aika: Romaani. 1966
Nousevalle auringolle, matkakertomus. 1967 
Simon, näytelmä.  1968   
Oi Emma.  1969 
Vanhat keksinnöt, näytelmä. 1974
Krysanteemit, näytelmä. 1982
Neljä näytelmää, sis. Salametsästäjät, Masaccio paikassa nimeltä Marina di Pisa, Lämmön maksimi ja minimi, Linnuillakin on pesänsä.  1991
Syytettynä insestistä, eli Sammakko on sammakko, näytelmä. 1994 (yhdessä Arto Seppälän kanssa) 
Lainvartijat, näytelmä 1994, painettu 1998 
Lain mukaan, näytelmä. 1996  
Kolme näytelmää, sis. Lainvartijat, Tribunaali, Tuomari Kosken tapaus. 1998 
Sammakko on sammakko; Peipposten kutsu; Pimeys, näytelmä. 2000 (yhdessä Arto Seppälän kanssa)            
Muistelus, muistelmateos. 2001

Palkinnot
Valtion kirjallisuuspalkinto 1967
Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto 1962, 1965, 1969, 1991, 1998 
Yleisradion kuunnelmapalkinto 1965

Lähteet

Kirjallisuus
Tampereen kaupunginkirjaston sivu Aapo Junkolasta. (archive.orgin arkistoitu versio)
Aapo Junkola Kirjasampo.fi:ssä.

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset juristit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Riot-On!

Riot-On! on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Riot-E-peliyrityksen tarinan 2000-luvun käänteessä. Suuret yritykset, muun muassa Nokia, sijoittivat runsaasti riskirahaa yhtiöön, joka ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan peleillään vastinetta sijoitetuille rahoille.

Riot-On! oli ensimmäinen suomalaisen ohjaama elokuva, jonka Ison-Britannian yleisradioyhtiö BBC esitti parhaaseen katseluaikaan. Elokuva on esitetty valtakunnallisilla televisiokanavilla myös Ranskassa, Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Australiassa, Israelissa ja Virossa. Suomessa elokuva esitettiin Yle TV 2:ssa vuonna 2007. Canal+ esitti sitä muualla Skandinaviassa ja lisäksi Espanjassa.

Osa elokuvassa esiintyneistä vaati elokuvaa esityskieltoon, mutta vaatimukselle ei ollut juridisia perusteita. Tilanne elokuvantekijöiden ja yrityksen entisten työntekijöiden välillä kärjistyi niin paljon, että elokuvan ensi-iltaan jouduttiin palkkaamaan turvamiehiä.

Arvioita ja kritiikkejä 
Elokuvaa luonnehdittiin Helsingin Sanomien Nyt-liitteen arvostelussa "vähemmän pohtivaksi", ja sitä arvosteltiin vähäpukeisten naisten käytöstä kuvituksessa sekä siitä, että se on yhtiön entisten työntekijöiden tekemä. Tosin elokuvan haastattelut ja taustatutkimuksen teki brittiläinen toimittaja Peter Day. Elokuvan televisioesityksen aikoihin Helsingin Sanomien Marjatta Möttölä julkaisi elokuvasta hieman myönteisemmän arvion. MTV3:n nettisivujen arvostelija Minna Karila kuvaili elokuvaa "hyväksi viihteeksi", jonka jutut ovat "oikeasti hauskoja".

Ulkomailla elokuva sai myönteisiä arvosteluja, ja muun muassa brittilehti The Times kuvaili elokuvaa "yltäkylläisesti leikatuksi", "poikkeuksellisen rääväsuiseksi" ja "ratkiriemukkaaksi" dokumentiksi IT-buumista. Kun elokuvasta julkaistiin DVD Australiassa, se sai tiedotusvälineissä ennätyksellisen paljon huomiota, muun muassa maan johtava elokuvalehti Film Ink Magazine kirjoitti siitä värikkään artikkelin. Levitysyhtiö totesi, ettei pohjoismainen dokumentti ole koskaan saanut alueella yhtä suurta huomiota.

Palkinnot 
Elokuva sai kansainvälisiä palkintoja, muun muassa Grand Festival Awardin Berkeleyn elokuvajuhlilla vuonna 2006 sekä juryn erikoismaininnan Raindance-elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Jussi-palkinnon saajaksi. Nöjesguidenin lukijat valitsivat sen vuoden parhaaksi elokuvaksi vuonna 2005.

Lähteet 

Vuoden 2004 dokumenttielokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Aaro Pakaslahti

Aaro Antti Pakaslahti (7. kesäkuuta 1903 Oulu – 20. toukokuuta 1969 Madrid, Espanja) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Johannes Pakaslahti on hänen poikansa.

Henkilöhistoria 
Aaro Pakaslahti osallistui lukioikäisenä Oulun lyseon suojeluskuntalaisena sisällissodan aikana Oulun taisteluihin helmikuussa 1918 sekä sen jälkeen Heimosodissa Aunuksen retkeen keväällä 1919, jossa hän haavoittui. Vuosina 1926–1927 Pakaslahti toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana ja vuosina 1927–1928 Suomalaisuuden Liiton yleissihteerinä. Opiskeluaikoinaan ja työuransa alussa Pakaslahti oli aktiivinen toimija Akateemisessa Karjala-Seurassa, johon hän liittyi jo sen perustamisvaiheessa vuonna 1922. Hän oli AKS:n johtokunnan jäsen vuosina 1922–1924 ja sihteeri vuonna 1924.

Pakaslahti siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1928. Hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1939–1941 ja kansliapäällikkönä 1941–1943. Sen jälkeen hän oli Suomen lähettiläänä Vichyn Ranskassa 1943–1944. 

Jatkosodan päätyttyä ja poliittisen suhdanteen muututtua Pakaslahti joutui ensin disponibiliteettiin ja edelleen pois ulkoministeriön tehtävistä. Vuosina 1949–1956 hän oli teknisen alan järjestöjen asiamiehenä. Presidentti Urho Kekkonen palautti hänet jälleen diplomaatiksi.

Pakaslahti toimi suurlähettiläänä New Delhissä, Intiassa vuosina 1956–1959, Bangkokissa, Thaimaassa ja samalla Jakartassa, Indonesiassa 1958–1959, Ankarassa, Turkissa ja samalla Bagdadissa, Irakissa, Teheranissa, Iranissa sekä Islamabadissa, Pakistanissa 1959–1966 ja Madridissa, Espanjassa 1966–1969.

Talvisodan alla ja sen aikana Pakaslahti kuului virka-asemansa vuoksi Suomen ulkosuhteita hoitaneeseen ulkoministeriön suppeaan sisärenkaaseen esimiehinään ulkoministerit Eljas Erkko ja Väinö Tanner. Muistelmansa talvisodan ajalta Pakaslahti kirjoitti jo vuosina 1944–1945, mutta viivytti niiden julkaisua, kunnes Erkko ja Tanner olivat kuolleet. Lopullisen aiheen muistelmiensa julkaisemiseen Pakaslahti kertoi saaneensa, kun kokoomuksen ehdokas vuoden 1968 presidentinvaalissa, pankinjohtaja Matti Virkkunen oli eräässä vaalipuheessaan syksyllä 1967 väittänyt Pakaslahden vastustaneen Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä vuonna 1940. Pakaslahti täsmensi sanelleensa eriävän mielipiteensä valtioneuvoston pöytäkirjaan presidentin esittelyssä 12. maaliskuuta 1940, jolloin Moskovassa olleille suomalaisille rauhanneuvottelijoille annettiin valtuudet allekirjoittaa rauhansopimus.

Teoksia 
 Suomen politiikkaa maailmansodassa 1–2. WSOY, 1933–1934.
 Suomen itsenäisyyden tunnustaminen: Asiakirjakokoelma. Toimite. Ulkoministeriö, 1937.
 Talvisodan poliittinen näytelmä: UM:n poliittisen osaston päällikön päiviä ja öitä. WSOY, 1970.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 

Suomen sisällissodan valkoiset
Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Hyeena Hämäläinen

Erkki Juhani ”Hyeena” Hämäläinen (20. marraskuuta 1944 Helsinki – 23. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen jännityskirjailija.

Erkki Hämäläinen toimi 1970-luvun alkuvuosina lennonopettajana Helsinki-Malmin lentoasemalla ja sai innoituksen kirjoittaa romaaninsa MayDay! Mayday! näistä yhteyksistä. Osa myös muissa hänen kirjoissaan esiintyvistä nimistä ja hahmoista ovat peräisin ilmailupiireistä.

Lempinimi Hyeena on myös peräisin Helsinki-Malmin lentokentältä.

Teokset

Lähteet 
 Suomen kirjailijat -tietokanta 
 Teosluettelo, Pirkanmaankirjailijat (arkistoija: archive.org), arkistoitu myös: Archive.is

Viitteet 

Suomalaiset jännityskirjailijat
Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Arboristi

Arboristi eli puunhoitaja on puuvartisten kasvien ja puisto- ja maisemametsien hoidon ammattilainen. Tutkintonimike tulee latinankielisestä puuta tarkoittavasta sanasta, arbor. Pääsyvaatimuksena arboristin koulutukseen on metsä- tai puutarhatalouden perustutkinto, mutta riittävä työkokemus puisto- tai luonnonvara-alan töistä tai muu soveltuva työkokemus voi korvata tutkintovaatimuksen. Arboristin tulee selviytyä turvallisesti puussa kiipeilytekniikalla tehtävistä töistä eikä hän saa pelätä korkeita paikkoja (akrofobia).
Lisäksi ammatin vaativuuden takia arboristilla tulee olla erittäin hyvä psyykkinen, fyysinen terveys sekä terveet elämäntavat. Ammatissa vaaditaan laajaa luonnontieteellistä päättelykykyä. Arboristin ammattitutkinnon laajuus on 40-52 opintoviikkoa. Tutkinto suoritetaan näyttöinä. Suomessa arboristiksi voi opiskella aikuiskoulutuksena Hyrian oppilaitoksessa Hyvinkäällä, missä arboristikoulutusta on järjestetty syksystä 1998 ja Ammattiopisto Liviassa. Kaikki hakijat haastatellaan. 

Arboristin tulee tunnistaa Suomessa yleisimmin käytetyt puuvartiset puu- ja pensaslajit sekä tuntea niiden erityisominaisuudet, kasvupaikkavaatimukset ja hoitomenetelmät. 

Koulutuksen pakollisia tutkinnon osia ovat puiden istuttaminen ja istutusalueiden hoitaminen, puiden leikkaaminen ja latvustuentojen tekeminen, puiden kunnon arvioiminen, puiden poistaminen. 

Valinnaisia tutkinnon osia ovat taajamametsien hoitaminen, puiden arvon määrittäminen ja vaurioilta suojaaminen, vaativien puunpoistojen tekeminen, suurten puiden siirtäminen ja kasvualustan kunnostaminen, puulajiston lisäysarvon ylläpitäminen, puunhoitoalan työtehtäviin opastaminen sekä yrittäjänä toimiminen puunhoitoalalla.

Arboristin työkaluja ovat muun muassa kiipeilyvaljaat, kiipeilyköydet ja lukuisat muut kiipeilyvälineet, moottorisaha,  käsisaha, tankosaha, raivaussaha, voimasakset, oksasakset sekä lahonetsintämikropora puiden kunnon selvittämiseen. Arboristi saattaa myös käyttää erityistä puutomografialaitetta arvioidessaan puun terveyttä. Rakennetussa ympäristössä arboristi poistaa modernia puunhoitotekniikkaa käyttäen vaikeista paikoista mm. huonokuntoiset ja vaaraa aiheuttavat puut. Arboristit työllistyvät julkiselle sektorille ja puunhoitoon erikoistuneisiin yrityksiin tai voivat toimia itse alan yrittäjinä.

Aiheesta muualla 

Näyttötutkinnon perusteet. Arboristin ammattitutkinto 1.8.2015 , Opetushallitus: Määräykset ja ohjeet 2015:26 (pdf, 45 sivua)
Luonnonvara-alan ammatit
Toisen asteen tutkinnot
Leena Härmä

Leena Härmä (9. tammikuuta 1914 Tampere – 5. marraskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen näytelmä- ja nuortenkirjailija. Nuorempana hän harrasti yleisurheilua ja teki korkeushypyssä kaksi epävirallista Suomen ennätystä.

Kirjallinen ura 
Leena Härmä kirjoitti aluksi lasten- ja nuortenkirjoja (Tuittupää-sarja) ja myöhemmin näytelmiä. Tunnetuin Härmän näytelmistä lienee Viekää tuhkakin pesästä. Muita suosittuja Härmän näytelmiä olivat Virtaset ja Lahtiset (1957), Voi sinua Pietu (1976) ja Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlia varten kirjoitettu Rieväkylän rapsodia (1978).

Monien  Härmän nuortenkirjojen tapahtumapaikkana on Tampereen Järvensivun kaupunginosa.

Ura urheilijana 
Nuoruudessaan Härmä kilpaili yleisurheilijana. Hän teki korkeushypyssä epäviralliset Suomen ennätykset 142 cm (vuonna 1932) ja 148 cm (vuonna 1933). Hän edusti Tampereen Säkeniä ja voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1932 ja 1937 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1933.

Teokset 
 Pieni Tuittupää, nuortenromaani. 1945 
 Tuittupää ja salaperäinen Samu, nuortenromaani. 1947 
 Kuttu-Ville ja Tuittupää, nuortenromaani. 1949 
 Jukka ja linnunpoika ym. Matti-pojalle omistettuja kertoelmia. 1951 (nimellä Marjatta Silvo)
 Tuittupää ja Rantakylän Sisu, nuortenromaani. 1952 
 Tuittupää ja pikku Totsi, nuortenromaani. 1953 
 Hurrikaani, nuortenromaani. 1955
 Ruusuntippa, nuortenromaani. 1957
 Virtaset ja Lahtiset, näytelmä 1958, radiokuunnelma 1961
 Eräs Pirhonen, näytelmä. 1959  
 Pinsiön paroni, näytelmä. 1961 
 Mäkisen kenkä ja tossu, näytelmä. 1964 
 Täysi tusina Toivosia, näytelmä. 1965 
 Fagerholmin valistus, näytelmä. 1967 
 Viekää tuhkakin pesästä, näytelmä. 1971  
 Luihu-Simppa : lastennäytelmä. 1975 
 Voi sinua Pietu, näytelmä. 1976 
 Rieväkylän rapsodia, näytelmä. 1978
 Enomme on asianajaja, näytelmä. 1983
 Tuittupää, nuortenromaani. 1986 
 Sissipäällikkö : lastennäytelmä.

Leena Härmän näytelmistä tehtyjä elokuvia 
 Virtaset ja Lahtiset, ohjaus Jack Witikka.  1959
 Pinsiön parooni, ohjaus Edvin Laine.  1962

Palkinnot 
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1952, 1957
 Topelius-palkinto 1953 nuortenkirjasta Tuittupää ja Rantakylän Sisu
 Valtion näytelmäkirjailijapalkinto 1972
 Väinö Linnan rahaston palkinto 1978

Lähteet 
  Teosluettelo
 Kirjallisuutta Järvensivulta

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset korkeushyppääjät
Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Saara Pakkasvirta

Saara Tellervo Pakkasvirta (o.s. Pulkkinen, s. 23. heinäkuuta 1938 Viipuri) on suomalainen näyttelijä. Pakkasvirta näytteli MTV:n teatterissa vuosina 1965–1973, minkä jälkeen hän siirtyi vuonna 1973 Helsingin kaupunginteatteriin. Hän on myöhemmin työskennellyt KOM-teatterissa. Pakkasvirta on näytellyt useissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten pääosaa vuoden 1971 sarjassa Mummoni ja Mannerheim. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali ja vuonna 1999 Ida Aalberg -palkinto.

2010-luvulla hänet on nähty vierailevana tähtenä muutamassa televiosarjassa, kuten Salatut elämät (2010), Roba (2012) ja Syke (2014). Vuonna 2020 ensi-iltansa sai Teräsleidit-elokuva, josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussi-palkinnolla seuraavana vuonna.

Filmografia 
Sotapojan heilat (1958) – Eskon kirjeenvaihtoystävä
Voi veljet, mikä päivä! (1961) – Tipuli Niemi
Yö vai päivä (1962)
Meren juhlat (1963) – Palvelustyttö
Salomo ja Ursula. Aitiopaikka (1966) – Ursula
Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970) – Hevosrattailla ajava nainen New Yorkissa
Pilvilinna (1970) – Väkeä kahvibaarissa
Muurahaispolku (1970) – Taiteilijan vaimo
Mummoni ja Mannerheim (1971)
Kun taivas putoaa... (1972) – Kaisa, toimittaja
Ihmemies (1979) – Anneli, ravintolan baarimestari
Pedon merkki (1981) – Esimieslotta
Angelan sota (1984) – Rouva Saari
Tulee, ei tule, rakastaa, ei... (1986) – Näyttelijä
Lumikuningatar (1986) – Rosvoakka
Lain ulkopuolella (1987) – Vaatekaupan myyjä (poisleikattu rooli)
Akkaa päälle (1994) – rouva Tervonen
Pimeän hehku (1996) - Hoitokodin osastonhoitaja
Siivoton juttu (1997) – Ranen anoppi
Peilikirkas päivä (1997) – Mia
Minerva (1997) – Essi Kuusama, Vertigo-kukkakaupan omistaja
Rikos & rakkaus (1999) – Alfhild Räikkönen, Marsipaanin äiti
Vieraalla maalla (2003) – Kerttu Rinta-Perkiö
Lapsia ja aikuisia (2004) – Seija
Paha maa (2005) – Kauppiaan äiti
Joulutarina (2007) – Meeri
Salatut elämät (2010) – Elsa Toivio
Taivaan tulet (2010) – Sylvi Ström
Roba (2012) – rouva Hiltunen
Syke (2014) – Lilja
Teräsleidit (2020) – Sylvi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Zeewolde

Zeewolde on kunta Flevolandin provinssissa, keskellä Alankomaita. Pinta-alaa kunnalla on 268,97 neliökilometriä, josta vettä on 20,21 km² ja asukkaita siellä on 20 567 (30.6.2008).

Kunta sijaitsee Flevolandin polderilla, itään pieneltä järveltä, jota kutsutaan Wolderwijdiksi ja etelään suuresta Horsterwoldin lehtimetsästä. Lännessä on paljon maanviljelyä. Zeewolde on kuuluisa muun muassa maisemistaan.

Historia 

Zeewolden kunta perustettiin vuonna 1984, joten se onkin yksi Alankomaiden nuorimmista kunnista. Ennen vuotta 1984, aluetta hallinnoi Openbaar Lichaam Zuidelijke IJsselmeerpolders (OLZIJ), jonka oli perustanut Alankomaiden hallitus ennen Flevolandin provinssin perustamista.

Zeewolden ensimmäiset asukkaat olivat niin kutsuttuja "pioneereja", jotka tulivat "vanhalta maalta" vastaperustetulle polderille vuonna 1979. He olivat pääasiassa maanviljelijöitä, joiden täytyi aluksi järjestää, että mistä he saavat palveluja kuten sähköä tai vesijohtovettä. Kylä suunniteltiin pääasiassa huolehtimaan palveluista, joita maanviljelijät tarvitsevat. 
Alueelle on perustettu kaksi lomakeskusta.

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu  

Flevolandin kunnat
Erfurtin ohjelma

Erfurtin ohjelma on Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 Erfurtissa käyttöönsä hyväksymä puolueohjelma. Ohjelman kirjoitti Karl Kautsky apunaan ohjelmakomitea, johon kuului muun muassa Eduard Bernstein. Tavoitteena oli luoda ”Sosialidemokraattinen katekismus” ja tapahtuneen historian valossa teoksesta sellainen syntyikin.

Ohjelma jakaantui kahteen osaan: periaatteelliseen ja käytännölliseen. Edellisessä käsitellään sosiaalidemokratian päämääriä ja jälkimmäisessä puolueen (nyky-)yhteiskunnalle vaatimuksia päämäärien saavuttamiseksi. Ohjelman periaatteellinen osa alkaa pikkutuotannon puolustuksella, toisin sanoen sellaisen käsityöläisyyden ja yrittämisen puolustamisella, jossa
työntekijä omistaa itse työ- ja tuotantovälineensä. Ohjelman mukaan

Tavoitteena ei kuitenkaan ollut jonkun tietyn luokan etujen ajaminen, vaan luokkavallan ja luokkien poistaminen ja samanlaisten oikeuksien ja velvollisuuksien antaminen kaikille syntyperään tai sukupuoleen katsomatta. 

Suomeksi Erfurtin ohjelman periaatteellinen osuus ilmestyi ensimmäisen kerran jo 1899 J. K. Karin suomentamana. Teoksesta on otettu useita painoksia; teoksen uusittu laitos ilmestyi 1974 Tammen kustantamana.

Suomen Sosialidemokraattinen Puolue otti ohjelman käytännöllisen osan vaatimukset melkein sellaisenaan ensimmäiseksi puolueohjelmakseen Forssan puoluekokouksessa 1903. Myös monien muiden maiden sosiaalidemokraattiset puolueet omaksuivat ohjelman ohjenuorakseen.

Suomennos
 Karl Kautsky: Erfurtin ohjelma. Tammi, 1974. ISBN 951-30-2903-4.
 Karl Kautsky: Erfurtin ohjelma. Sosialismi.net, 2010.

Sosiaalidemokraattiset puolueet
Sosialismin historia
Erfurtin historia
Thait

Thait [tait] () ovat Kaakkois-Aasiassa asuva kansa  josta suurin osa asuu Thaimaassa ja muualla Aasiassa. Thait puhuvat äidinkielenään thain kieltä ja suurin osa heistä on uskonnoltaan buddhalaisia.

Lähteet

Thaimaan etniset ryhmät
Jean-Marie Pfaff

Jean-Marie Pfaff (s. 4. joulukuuta 1953 Lebbeke) on belgialainen jalkapallomaalivahti.

Pfaff liittyi KSK Beverenin vahvuuteen ja voitti seuran mukana niin Belgian mestaruuden kuin cupinkin. Vuonna 1982 hän siirtyi Bayern Müncheniin ja voitti sen kanssa kolme Bundesliigan mestaruutta ja kaksi Länsi-Saksan cupmestaruutta.

Pfaff pelasi Belgian maajoukkueessa ensi kertaa 1976 maineikkaassa Alankomaat-kohtaamisessa. Hän pelasi kahdesti sekä maailmanmestaruuskisoissa että Euroopan-mestaruuskisoissa. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1980. Kaikkiaan hän pelasi 64 maaottelua, mikä oli belgialaismaalivahdeista eniten vuoteen 2018 saakka.

Hän on nykyisin perheensä kanssa Belgian television tosi-TV -tähti.

Saavutuksia 
 Belgian cup KSK Beverenissä 1978
 Belgian Kultainen kenkä 1978 (vuoden pelaaja)
 Belgian mestaruus KSK Beverenissä 1979
 EM-kisoissa 1980 (hopeaa) ja 1984
 MM-kisoissa 1982 ja 1986 (neljäs sija)
 Saksan liittotasavallan cupvoitto Bayern Münchenissä 1984 ja 1986
 kolme Bundesliigan mestaruutta Bayern Münchenissä 1985, 1986 ja 1987
 Pelén 125 suurimman elossa olevan jalkapalloilijan listalla vuonna 2004

Lähteet 

Belgialaiset jalkapallomaalivahdit
FIFA 100
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Sari Mällinen

Sari Mällinen (s. 12. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Sari Mällinen on naimisissa näyttelijä ja ohjaaja Erkki Saarelan kanssa. Heillä on kaksi lasta.

Mällinen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta 1981 ja valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986. 

Mällinen näytteli valmistumisensa jälkeen kolmessa eri radioviihdesarjassa vuosina 1986–1988. Ryhmäteatterissa hän näytteli Timjamin roolissa Jussi Kylätaskun näytelmässä Merkonomi Blues vuonna 1986. Hän työskenteli Helsingin kaupunginteatterissa 1986–1997 ja KOM-teatterissa 1997–2008. Lisäksi Mällinen on näytellyt elokuvissa ja tv-sarjoissa.

 Mona ja palavan rakkauden aika (1983)
 Harmagedon (1986)
 Linna (1986)
 Näkemiin, hyvästi (1986)
 Älä itke Iines (1987)
 Pohjanmaa (1988)
 Katsastus (1988)
Kuhmon huumaa (1989)
 Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991)
 Uppo-Nalle (1991)
 Rikos & Rakkaus (1999)
 Lakeuden kutsu (2000)
 Eila (2003)
 Tarpeettomia ihmisiä (2005)
 Ja saapuu oikea yö (2012)
 Nuoruustango (2017)

Elokuva-alan palkinnot
 Ida Aalberg kannustuspalkinto (10 000 markkaa) 1991
Jussi-patsas 1992: Paras naissivuosa elokuvasta Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991)
 Jussi-patsas 2004: Paras naispääosa elokuvasta Eila (2003)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Yle Elävä arkisto: Turkan lapset

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1962 syntyneet