joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista

Tämä on luettelo pelaajista, jotka ovat tehneet vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa. Vain 46 pelaajaa on onnistunut tässä. Kaikkiaan viisi maalia on saman pelaajan nimiin mennyt NHL-ottelussa 62 kertaa. 

Pudotuspeleissä on viidesti tehty viisi maalia yhdessä ottelussa. Tässä ovat onnistuneet Newsy Lalonde, Maurice Richard, Darryl Sittler, Reggie Leach ja Mario Lemieux.

NHL:n yhden ottelun maaliennätystä pitää hallussaan Quebec Bulldogsissa pelannut Joe Malone, joka on tehnyt seitsemän maalia yhdessä ottelussa. Malonella on eniten viiden maalin otteluita, sillä hän teki viisi maalia kolmesti, ja lisäksi vielä kerran kuusi maalia.  Vain kaksi pelaajaa on tehnyt kuusi maalia vuoden 1967 jälkeen. 

Wayne Gretzky ja Mario Lemieux tekivät viisi maalia ottelussa neljästi, ja viidellä muullakin pelaajalla on viiden maalin otteluita enemmän kuin yksi. Mario Lemieux on ainoa pelaaja, joka on tehnyt viisi maalia viidellä eri tavalla pelin aikana. Hän teki 31. joulukuuta 1988 maalin tasakentällisillä, ylivoimamaalin, alivoimamaalin, rangaistuslaukausmaalin ja vielä maalin tyhjään maaliin. Viimeksi viisi maalia NHL-ottelussa on tehnyt San Jose Sharksin sveitsiläishyökkääjä Timo Meier. Hän onnistui viiden maalin teossa kotiottelussa Los Angeles Kingsiä vastaan 17. tammikuuta 2022. Meierista tuli samalla sekä ensimmäinen sveitsiläinen, että myös ensimmäinen Sharksin pelaaja, joka onnistui tekemään viisi maalia NHL-ottelussa.

Eniten viiden maalin otteluita

Viiden maalin ottelut

 
Pelaaja

Lähteet

Viitteet

5 maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista
Dead by April

Dead by April on Göteborgista kotoisin oleva ruotsalainen yhtye, joka sekoittaa kappaleissaan popmusiikkia, metalcorea, melodista death metallia ja industrialia. Yhtye itse ilmoittaa Myspace-sivuillaan soittavansa popmetallia.

Dead by April solmi vuonna 2009 sopimuksen levy-yhtiö Universal Musicin kanssa. Dead by April palkittiin ”The Best Newcomer 2008” -palkinnolla vuoden 2009 alussa. 6. maaliskuuta 2009 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Losing You”, ja kyseisestä kappaleesta julkaistiin myöhemmin musiikkivideo.

Yhtye julkaisi ensimmäisen täysmittaisen albuminsa 13. toukokuuta 2009. Universal Musicin kautta julkaistu albumi kantaa nimeä Dead by April.

Dead by April ilmoitti uuden albuminsa Incomparable julkaisupäiväksi 21. syyskuuta. Kahta päivää ennen julkaisua yhtye julkaisi toisen singlen nimeltä ”Calling”. Incomparable levisi vahingossa internetiin jo 3. syyskuuta 2011, vaikka yhtye aikoi julkaista sen vasta 21. syyskuuta.

18. maaliskuuta 2013 Dead By April ilmoitti vokalisti Jimmie Strimmelin eronneen. Zandro Santiago erosi yhtyeestä 9. marraskuuta 2014.

Julkaisut

Albumit
 Dead by April (2009)
 Stronger (kokoelma-albumi, 2011)
 Incomparable (2011)
 Let The World Know  (2014)
 Worlds Collide (2017)

Aiheesta muualla
  Dead by Aprilin viralliset kotisivut 
 
 

Ruotsalaiset rockyhtyeet
Ruotsalaiset metalcore-yhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Erkki Kivinen

Erkki Oskari Kivinen (11. huhtikuuta 1903 Pälkjärvi – 4. lokakuuta 1985) oli suomalainen maanviljelyskemian ja -fysiikan professori ja Helsingin yliopiston rehtori.

Erkki Kivinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1922. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1927 ja tohtoriksi 1933. Suurin osa Kivisen tutkimuksesta käsitteli suokasveja, soita ja turvetta, mutta hän teki myös kivennäis- ja liejumaita koskevaa tutkimusta.

Kivinen nimitettiin Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja -fysiikan professoriksi 1942. Vuosina 1943–1945 hän johti Suomen viljelykelpoisen maan inventointia. Yliopiston hallintotehtävissä Kivinen toimi maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1945–1954, yliopiston vararehtorina 1954–1962 ja rehtorina 1962–1971. Yliopisto asetti hänet ensimmäiselle ehdokassijalle yliopiston kansleriksi 1968, mutta presidentti Kekkonen jätti hänet nimittämättä. Helsingin Viikissä on Kivisen mukaan nimetty Erkki Kivisen kuja.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset maataloustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Helsingin yliopiston rehtorit
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Suomalaiset professorit
Vito Bratta

Vito Bratta (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on kitaristina kopioinut soittotyyliänsä Eddie Van Halenilta. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita Remembering White Lion (1999) ja Return of the Pride (2008).

Diskografia

White Lion
Fight to Survive, 1985
Pride, 1987
Big Game, 1989
Mane Attraction, 1991
The Best of White Lion, 1992, kokoelma
Anthology 83–89, 2004, kokoelma
The Definitive Rock Collection, 2007, kokoelma

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Läntinen Pitkäkatu 20

Läntinen Pitkäkatu 20 on Alvar Aallon vuonna 1928 piirtämä kerrostalo Turussa Läntisen Pitkäkadun varrella. Se tunnetaan myös Standardivuokratalona ja Tapani-talona. Se on Helena Soiri-Snellmanin mukaan maan ensimmäinen funktionalistinen rakennus ja mielenkiintoinen myös rakennustekniikkansa takia. Läntinen Pitkäkatu 20 kuuluu Aallon Turun vuosiin (1927–1933), jolloin hän suunnitteli myös Lounais-Suomen Maalaistentalon, Turun Sanomien toimitalon, Paimion parantolan ja Viipurin kirjaston.

Tässä seurassa Läntinen Pitkäkatu 20 vaikuttaa välityöltä. Sitä se ei kuitenkaan ollut, sillä tekijöillä oli visionsa. Talo muurattiin rakennusmestari Juho Tapanin kehittämistä standardoiduista, valetuista betonielementeistä, niin sanotuista tapanintiilistä, joista odotettiin rakennusteknistä läpimurtoa. Standardoituja olivat myös talon ikkunat, ovet ja kaiteet. Aalto puolestaan halusi luoda kuohuvan 1920-luvun kaupunkilaisille uuden aikakauden koteja ja pyrki samalla määräämään, miten ihmiset kodeissaan eläisivät. Tarkoituksena oli, että asukkaat jopa hankkisivat koteihinsa Aallon piirtämät huonekalut. Talon piti olla mallina kokonaiselle sarjalle samanlaisia. Jatkohankkeet kuitenkin raukesivat, kun maailmanpula vei rakentajan konkurssiin.

Julkisivu 

Katujulkisivussa Aalto käytti funktionalismia vain vaakasuuntaan käännetyissä ikkuna-aukoissa, muilta osin hän pitäytyi vielä klassismiin. Pihajulkisivu nauhaikkunoineen, parvekkeineen ja korostettuine savupiippuineen on sen sijaan puhdasta funktionalismia ja Aaltoa etevimmillään; se näkyy parhaiten Puolalanpuiston läntiseltä laelta.

Huoneistot 

Kolmiportaisessa talossa on viisi liikehuoneistoa ja 34 asuinhuoneistoa. Yleisin huoneistotyyppi on kaksi huonetta, halli ja keittiö, mutta keskimmäisessä portaassa on kahdeksan herrasväen asuntoa: kolme huonetta, halli, keittiö ja apulaisen huone. Kaikki ovat läpitalon-huoneistoja. Talossa on myös neljä yksiötä, joiden ikkunalliset makuualkovit olivat aikoinaan erikoisuuksia. Erikoisia ovat myös ylimmät huoneistot, koska Aalto joutui rakennusmääräysten takia taittamaan kuudennen kerroksen pelkästään pihanpuoliseksi. Tämän takia näihin huoneen ja keittiön asuntoihin muodostui ylisuuri, ikkunaton halli, joka toki soveltui olohuoneeksi. Asuntopulan aikana 1940- ja 1950-luvulla nämä asukkaat välttyivät viranomaisten määräämiltä pakollisilta alivuokralaisilta, koska hallia ei laskettu huoneeksi.

Poika- ja nuoruusvuotensa talossa asunut kirjailija Lasse Raustela on ikuistanut sen palkitussa Taivaansavut-sarjassaan.

Kirjallisuutta 
 Lasse Raustela: Auringonlaskun katu – Poika elää maisemaansa. Turku: omakustanne, 2011.

Lähteet 
 
 
 Maistraatin rakennuspiirustukset, Turun kaupunginarkisto .
 Carola Rosengren: Asumisen uusi elementti – Alvar Aallon Standardivuokratalo Läntinen Pitkäkatu 20. Taidehistorian proseminaari, Turun yliopisto 2.3.1998.

Viitteet 

Turun asuinrakennukset
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
VII kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Pauliina Miettinen

Pauliina Miettinen (s. 20. toukokuuta 1972 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Tikkurilan Palloseuran päävalmentajana Kansallinen Liigassa. Miettinen edusti pelaajana Suomen maajoukkuetta ja hän on voittanut Suomen mestaruuksia sekä pelaajana että valmentajana.

Pelaajaura 

Miettinen pelasi urallaan maalivahtina, puolustajana ja Yhdysvalloissa myös hyökkääjänä. Hän on yksi harvoista jalkapalloilijoista, joka on pelannut maajoukkuetasolla sekä maalivahtina (9 ottelua) että kenttäpelaajana (17 ottelua). Miettisen ensimmäinen seura oli kuopiolainen KMF. Sittemmin hän pelasi Kontulan Urheilijoissa, Turun Pyrkivässä, Malmin Palloseurassa ja Helsingin Jalkapalloklubissa. Miettinen pelasi myös Yhdysvalloissa Franklin Pierce Collegen joukkueessa ja oli seuran kapteeni kolmen vuoden ajan. Franklin Piercessa on pelannut Suomen naisten maajoukkuepelaajista myös Minna Mustonen. Miettinen voitti Suomen mestaruuden HJK:ssa 2001 sekä Suomen Cupin Turun Pyrkivässä 1994 ja HJK:ssa 2002. 

Maajoukkueessa Miettinen pelasi yhteensä 26 maaottelua vuosina 1992–2004.

Valmentajaura 
Miettisen valmennusura alkoi hänen pelatessa Yhdysvalloissa. Hän toimi ensin Franklin Pierce Collegen ja sitten Barryn yliopiston apuvalmentajana. Pelaajauran jälkeen Miettinen valmensi ensin FC Kontua ja sitten PK-35 Vantaata, jonka hän nosti pääsarjatasolle. Kaudeksi 2010 Miettinen palkattiin päävalmentajaksi yhdysvaltalaiseen Sky Blue FC:hen, joka oli maan naisten jalkapalloliigan hallitseva mestari. Kausi ei kuitenkaan sujunut odotetusti ja heinäkuussa 2010 Miettinen ja apuvalmentaja Anne Parnila erotettiin tehtävistään. 

Miettinen palasi PK-35 Vantaan valmentajaksi ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 2011 ja 2012 sekä Suomen Cupin vuosina 2011–2013. hän johdatti PK-35 Vantaan myös Mestarien liigassa kolmesti pudotuspeleihin. Vuonna 2013 Miettinen vetäytyi tehtävästään, mutta jatkoi valmentamista muun muassa oman potkutekniikkavalmennusta tarjoavassa yrityksessä. Vuonna 2016 hän valmensi Hongan B-tytöt SM-hopealle. Kaudeksi 2019 Miettinen palasi aikuisten päävalmentajaksi Nurmijärven Jalkapalloseurassa ja oli nostamassa naisten joukkueen Ykköseen vaikka pesti päättyikin kesken kauden erimielisyyksiin seurajohdon kanssa. Kansallisen liigan Tikkurilan Palloseura palkkasi Miettisen päävalmentajakseen joulukuussa 2019.

Miettinen toimii liikunnan ja terveystiedon opettajana Nurmijärvellä.

Koulutus
YTK (B.Sc.), varhaiskasvatus ja psykologia, Franklin Pierce College, (1999)
YTM (M.Sc.), luokanopettaja, Barry University (2005)

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Oi ihana toukokuu

Oi ihana toukokuu on H. E. Batesin kirjoittama kirjasarja. Se käsittää kolme teosta, Oi ihana toukokuu (Darling buds of May), Larkinit Ranskassa (A Breath of French Air) ja Jälleen kotona (When The Green Woods Laugh). Sarja seuraa omalaatuisen Larkinien maalaisperheen elämää.

Televisiosarjat

1990-luvun sarja 
Vuosina 1991–1993 kirjasarjan pohjalta tehtiin televisiosarja, jossa pääosissa nähtiin mm. David Jason Pop Larkinina, Pam Ferris Ma Larkinina ja Catherine Zeta-Jones Mariettena. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, ja sen tuotti Yorkshire Television -yhtiö ITV Network-kanavalle. Sarja on esitetty myös Suomessa Ylen kanavilla.

2020-luvun sarja 
Vuonna 2021 kirjojen pohjalta julkaistiin kuuden jakson mittainen Larkinin perhe -sarja (The Larkins), jota on ollut käsikirjoittamassa mm. Simon Nye. Sarjan pääosissa nähdään mm. Bradley Walsh (Pa' Larkin), Joanna Scanlan (Ma' Larkin) ja Sabrina Bartlett perheen vanhimpana tyttärenä. Sarjaa Suomessa on esittänyt Yle.

Henkilöt 

 Pappa Larkin Henkilö, jonka ympärille juoni rakentuu. Noin 50-vuotias, viriili mies. Ovela ja hauska, itsepäinen.
 Mamma Larkin Papan vaimo, lihava ja hervoton nainen. Loistava kokki.
 Mariette Larkin Papan ja Mamman vanhin lapsi, todella kaunis. Erittäin kiinnostunut hevosista.
 Herra Charlton Toimii kirjan alussa verotoimistossa, mutta ajan kuluessa menee naimisiin Marieten kanssa. Sivistynyt.
 Prikaatikenraali Köyhtynyt vanhus, joka on Papan ja Mamman hyvä ystävä ja naapuri. Rakastuu Angle Snow'hun.
 Angela Snow Kaunis, verevä nainen, joka on alussa rakastunut Pappaan mutta rakastuukin sitten Prikaatikenraaliin.
 Mademoiselle Dupont Ranskalaisen hotellin omistaja ja johtaja, perheen hyvä ystävä. Rakastunut Pappaan Ranskan-matkan aikana. Papan ja Mamman nuorimman lapsen, Oscarin, kummitäti.

Lähteet 

 
Romaanisarjat
Brittiläiset romaanit
Limakotilot

Limakotilot (Lymnaeidae) on vesikeuhkokotiloihin luettava sisävesissä elävä nilviäisheimo. Sen jäsenet elävät etupäässä lammissa ja muualla hidasliikkeisessä makeassa vedessä. Ne sietävät kuitenkin usein myös laimeaa murtovettä. Kaikki Suomen limakotilolajit tulevat toimeen Itämeren rantavesissä , ja ovat siellä niin tyypillisiä, että Itämeren viimeistä vähäsuolaista kehitysvaihetta on kutsuttu Limneamereksi.

Limakotiloilla on kaksi tuntosarvea, ja niiden silmät sijaitsevat tuntosarvien tyvessä. Suurimmat limakotilot kasvavat 7 cm pitkiksi.

Suomessa eläviä lajeja 
Piippolimakotilo (Lymnaea stagnalis)
Lymnaea palustris
Muunnoslimakotilo (Radix peregra)
Pikkulimakotilo (Galba truncatula)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Animal Diversity Web Kuvia ja lajiesimerkkejä

Kotilot
Hiukan pesäpallostadion

Hiukan pesäpallostadion, sponsorinimeltään Marjex Stadion sijaitsee Sotkamon kunnassa, Sapsojärven rannalla. Se toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Sotkamon Jymyn kotiotteluiden pelikenttänä. Stadionin ensimmäinen tekonurmi oli väriltään vihreä, mutta se vaihdettiin kesällä 2009 violettiin. Vuokatin matkailusivuilla arvellaan, että tämä on maailman ainoa violetti tekonurmi. Kenttä toimii kotikenttänä Sotkamon Jymylle, joka on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden jo 19 kertaa historian saatossa. Sotkamon pesäpallostadionilla on tehty lukuisia kertoja suomalaista urheiluhistoriaa. Kentän vieressä sijaitseva Sapsojärvi tunnetaan jymyläisten kultakylpypaikkana. Stadionin yleisöennätys on 6 987 katsojaa vuoden 1998 Itä–Länsi-ottelussa. Yleisöennätys Jymyn otteluissa on 6 374 katsojaa vuoden 1993 toisessa finaalissa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan.

Historia 
Talvi- ja jatkosodan jälkeen Sotkamon kirkonkylään, Sapsojärven rannalle, Hiukkaan, alettiin rakentaa urheilukenttää. Kenttä rakennettiin talkootyönä ja rakentamiseen osallistui 176 kyläläistä, joista jotkut saattoivat tehdä töitä jopa 100 tuntia. Kentälle kuljetettiin kuorma-autoilla 212 kuormaa savea ja lisäksi rakentamiseen tarvittiin hiekkaa, sahanpuruja ja hiilimurskaa pinnoitteeksi. Kentälle rakennettiin astettain ylöspäin kohoava katsomo, jonka yhdeksässä penkkirivissä oli tilaa 300 katsojalle. Kentälle tarvittava puutavara saatiin suurimmaksi osaksi lahjoituksina sotkamolaisilta yrityksiltä. 1980-luvun lopulla Hiukkaan rakennettiin nykyaikainen katsomo joka oli katsojakapasiteetiltaan selvästi isompi ja vuonna 1994 kentälle saatiin myös hiekkatekonurmi.

Syksyllä 2021 aloitettiin stadionin katsomon purkutyöt ja uusi katettu katsomo valmistui kesällä 2022.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Pesäpallostadionit
Sotkamon rakennukset ja rakennelmat
Sotkamon urheilu
Help Me, Rhonda

Help Me, Rhonda on The Beach Boysin hittisävelmä vuodelta 1965. Sen on säveltänyt Brian Wilson ja sanoittanut Mike Love. Kappaleesta on olemassa kaksi hieman erilaista versiota, albumilla The Beach Boys Today! julkaistu versio (jossa Rhonda kirjoitetaan muodossa Ronda) ja suosittu singleversio. Kappale ylsi listaykköseksi Yhdysvaltain listalla.

The Beach Boysin kappaleet
Vuoden 1965 kappaleet
I Get Around

I Get Around on The Beach Boysin kappale vuodelta 1964. Sen ovat kirjoittaneet Brian Wilson ja Mike Love. Kappale julkaistiin singlenä (B-puolenaan Don't Worry Baby) ja siitä tuli yhtyeen ensimmäinen listaykkönen Yhdysvalloissa. Se julkaistiin myös albumilla All Summer Long.

I Get Around on siitä epätavallinen popkappale, että se alkaa suoraan kertosäkeestä. Siinä on kaksi lyhyttä säkeistöä. Säkeet laulaa Mike Love ja kertosäkeet Brian Wilson. Yhtyeen muut jäsenet laulavat myös stemmaa. Vuonna 1976 New Musical Express -lehti valitsi I Get Aroundin kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi singleksi.

Lähteet

The Beach Boysin kappaleet
Vuoden 1964 kappaleet
Adam Deadmarsh

Adam Deadmarsh (s. 10. toukokuuta 1975 Trail, Brittiläinen Kolumbia) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, jonka ura päättyi loukkaantumisiin.

Ura 
Deadmarsh on Beaver Valley Nite Hawksin kasvatti. Junioriuransa hän edusti WHL-liigan Portland Winter Hawksia. Neljän WHL-kauden aikana Deadmarsh teki 220 ottelussa yhteensä 276 pistettä. Hän edusti Kanadan nuorten maajoukkuetta kahdesti vuonna 1992 ja seuraavalla kaudella Quebec Nordiques varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden 1993 ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana. Kausi 1993–1994 oli Deadmarshin todellinen läpimurto, sillä hän teki kauden aikana 99 pistettä. Seuraavana vuonna kesken kauden hän siirtyi NHL:ään.

Nordiques oli hankkinut Deadmarshiin käytetyn varausoikeuden 20. kesäkuuta 1993 käydyssä kaupassa, jossa seura vaihtoi ensimmäisen kierroksen varausoikeukset päikseen New York Islandersin kanssa. Lisäksi Quebec sai vaihtokaupassa Mark Fitzpatrickin ja Islanders Ron Hextallin. Deadmarshin tulokaskauden jälkeisenä kesänä Nordiques muutti Coloradoon ja vaihtoi nimekseen Colorado Avalanche. Toisella kaudellaan  Deadmarsh voitti Stanley Cupin Avalanchen riveissä. Alun perin hänet oli kirjoitettu Stanley Cupiin väärällä nimellä Adam Deadmarch. Jälkeenpäin se korjattiin, mikä oli ensimmäinen kerta kun kirjoitusvirhe korjattiin Stanley Cupissa.

Deadmarsh pelasi Coloradossa vajaan 50 pisteen kausia, poikkeuksena kausi , jolloin hän teki 60 pistettä, voittaen joukkueen sisäisen maalipörssin. Deadmarshin NHL-uraa värittivät loukkaantumiset, hän pelasi vain kahdesti täyden kauden. "Deader" oli tyypillinen voimahyökkääjä, lähes joka kausi hän keräsi yli 100 jäähyminuuttia. Muutamaa kuukautta ennen Coloradon toista mestaruutta Deadmarsh myytiin helmikuussa 2001 Los Angeles Kingsiin isossa kaupassa, jossa olivat osallisena muun muassa Rob Blake, Aaron Miller ja Steve Reinprecht.

Deadmarsh oli sivussa suurimman osan kaudesta  sekä koko kauden  kahden aivotärähdyksen takia. Hän ilmoitti lopettavansa uransa 22. syyskuuta 2005, vedoten hänen edelliseen aivotärähdykseen jonka johdosta hän ei pystynyt enää pelaamaan jääkiekkoa. Kaudella 2009–2010 hänet valittiin Avalanche Alumniin.

Maajoukkueura

Deadmarshilla oli kaksoiskansalaisuus sillä hänen äitinsä oli yhdysvaltalainen. Niinpä Deadmarsh sai edustaa Yhdysvaltojen maajoukkuetta. Deadmarsh pelasi nuorten MM-kisoissa 1993, 1994 ja 1995. Lisäksi hän pelasi aikuisten tasolla Jääkiekon maailmancupissa 1996 ja olympialaisissa 1998 ja 2002.

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Quebec Nordiquesin varaamat pelaajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Lauri Toivonen

Lauri Adolf Toivonen (Käytti Saksassa peitenimeä Vaara), () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa joukkueen varajohtajana ratsuväessä.

Perhetausta ja koulutus
Toivosen vanhemmat olivat kauppias Adolf Toivonen ja Hilma Amalia Kortman. Toivonen kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista lyseota.

Jääkärikausi

Toivonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonaan perustettuun ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Toivonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavahtimestariksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonan täydennysjoukkueeseen.

Sisällissodan jälkeinen aika 
Toivonen palveli sisällissodan jälkeen Karjalan ratsujääkärirykmentin (tunnettiin myöhemmin nimellä Hämeen ratsurykmentti) 4. eskadroonassa. Hämeen ratsurykmentistä hänet siirrettiin 26. kesäkuuta 1920 lähettiupseeriksi 3. Divisioonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1920 toimistoupseeriksi Sotaministeriön sota–asiainosastoon. Sotaministeriöstä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1922 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan liikekannallepanotoimistoon. Toivonen kuoli hieman ali kolmekymmenvuotiaana 31. joulukuuta 1922 ja hänet haudattiin Helsinkiin.

Lähteet
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Best of Beach Boys

Best of Beach Boys on The Beach Boysin hittikokoelma vuodelta 1966. Se sisältää joitakin yhtyeen suosituimpia lauluja vuoteen 1965 mennessä. Mukana ovat esimerkiksi Surfin' USA, Fun Fun Fun ja In My Room. Kokoelmasarjan toiseen osaan Best of Beach Boys vol 2 on kuitenkin jätetty suurempia hittejä, kuten California Girls, I Get Around ja Help Me, Rhonda.

Kokoelmalla ei ole ainuttakaan aikaisemmin samana vuonna julkaistun, kuuluisan Pet Sounds -levyn kappaletta. Kokoelma keskittyy siis Beach Boysin varhaisen uran hitteihin, kuten myös Best of Beach Boys Vol 2.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli 

 
 
 
 
 

Vuoden 1966 kokoelma-albumit
The Beach Boysin albumit
Costello (yhtye)

Costello on muusikko Costello Hautamäen soololevytyksillä ja -kiertueilla esiintyvä yhtye.

Hautamäen ensimmäisellä sooloalbumilla, vuoden 1988 A Little Bit Crazylla esiintyivät hänen lisäkseen pääpainotteisesti myös basisti Sami Ruusukallio sekä rumpali Janne Haavisto. Koska Hautamäen ura on painottunut suurimmaksi osaksi Popeda-yhtyeeseen, hän on levyttänyt omaa tuotantoaan vain muutamaan otteeseen. Vuonna 2003 Hautamäki julkaisi pitkän tauon jälkeen uuden studioalbuminsa 13 Reasons to Rockin, joka puolestaan sai jatkoa vuonna 2013 ilmestyneen Kun mies unelmoi-albumin myötä. Hautamäki on vuosien varrella esiintynyt sekä yhtyeensä säestyksellä että yksin tehdessään omia esiintymisiään sooloartistina, ja toisinaan myös hänen poikansa Jimi ja Alex ovat vaikuttaneet hänen taustayhtyeessään.

Julkaisuilla 
A Little Bit Crazy (1988)
13 Reasons To Rock (2003)
Kun mies unelmoi (2013)

Costello Hautamäki
Suomalaiset rockyhtyeet
Monster

Monster on englannin kielen sana, joka tarkoittaa hirviötä, taruolentoa, jota pidetään pelottavana ja vaarallisena.  

Monsterilla saatetaan myös viitata:

Elokuvissa 
 The Monster, vuonna 1925 valmistunut yhdysvaltalainen mykkä kauhuelokuva
 The Monster, vuonna 1925 valmistunut 1994 italialainen komedia
 Monsters, Inc., vuonna 2001 valmistunut Pixarin/Disneyn animaatioelokuva
 Monster, vuonna 2003 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, joka kertoo sarjamurhaaja Aileen Wuornosista
 Monster (2018), Anthony Mandlerin ohjaama draamaelokuva

Televisiossa 
 Monster (anime), Naoki Urasawan manga ja sen animeversio
 Monster, norjalainen rikossarja vuodelta 2017
 The Monster, savuhahmo yhdysvaltalaisessa Lost-televisiosarjassa

Musiikissa 
 Monster, ruotsalainen ska soul -yhtye
 Monster, Steppenwolfin albumi
"Monster", Steppenwolfin kappale
 Monster, Herbie Hancockin albumi
 Monster, KISSin albumi
 Monster, R.E.M:n albumi
 Monster, Killer Miken albumi
 Monsters, American band Meat Puppetsin albumi
 Monster, OOMPH!:in albumi
 "Monster", Kanye Westin kappale
 "Monster", Disturbedin kappale
 "Monster", Eminemin kappale, jossa mukana Rihanna
 "Monster", Lady Gagan kappale
 "Monster", Paramoren kappale
 "Monsters", Funeral for a Friendin single
 "Monsters", Matchbook Romancen kappale
 "Monster", Skilletin kappale
 "Monster", Big Bangin kappale
 "Monster", Saara Aallon kappale

Tietotekniikassa 
  VMS Monster, vanha MUD-tyylinen peli

Maantieteessä 
Monster, asutuskeskus Westlandin kunnassa Alankomaissa

Muuta 
Monster Energy, energiajuoma
Monster.fi, työnhakusivusto
Monster truck, monsteriauto, isokokoinen ja isopyöräinen auto
UFO: Afterlight

UFO: Afterlight on vuonna  julkaistu strategiapeli ja kolmas ALTAR interactiven UFO-peleistä. Kuten edeltäjänsä UFO: Aftermath ja UFO: Aftershock, se yhdistää joukkotason taktisen kamppailun ja strategiset alkeet.

Asetelma 

Aftermathissa avaruusolentojen hyökkäyksestä muutama ihmisselviytyjä pakotettiin sopimukseen suojella ihmisrotua ja hylätä Maa tunkeutujille. Vastapalvelukseksi jotkut ihmiskunnasta siirtyivät pois planeetalta kiertoradan yhdyskuntiin ja Marsin siirtokuntaan. Aftershockin tapahtumat seuraavat Aftermathin tapahtumia puoli vuosisataa myöhemmin kiertoradan yhdyskunnissa. Afterlight keskittyy samaan aikaan tapahtumiin Marsin siirtokunnassa.

Marsin melko alkeellisessa hi-tech siirtokunnassa ollaan valmistautumassa yli 10 000 syväjäädytetyn ihmisen herättämiseen kunhan ensin saadaan Mars heille elinkelpoiseksi. Marsin hereillä olevien alle 30 ihmisen ryhmä on saavuttanut kolmannen sukupolven ja vain vanhimmat enää muistavat Maan. Yhteydet autoritääriseen Maan neuvostoon ovat pikkuhiljaa katkenneet. Marsin maankaltaistamisen aloittaminen on jo varsin lähellä edistyneen automaation ja teknisen kehityksen johdosta, kunnes eräällä arkeologisella kaivauksella häiritään jotain, mitä ei olisi pitänyt häiritä..

Aiheesta muualla 
 

2050-luvulle sijoittuvat videopelit
Scifipelit
Vuoden 2007 videopelit
Vuoropohjaiset strategiapelit
Windows-pelit
Tšekissä kehitetyt videopelit
Laura Iacovache-Pana

Laura Vänttinen, omaa sukua Iacovache-pana (s. 23. tammikuuta 1990 Pori, Suomi) on suomalainen pianisti. Hänen perheensä on romanialais-unkarilainen muusikkoperhe. Vänttinen on opiskellut pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa vuodesta 2005 lähtien. 

Vänttinen sijoittui toiseksi ja voitti yleisöäänestyksen Damaskoksen kansainvälisillä nuorten pianistien kilpailussa vuonna 2008. Hän sijoittui toiseksi myös kansainvälisen Viardo-pianokilpailun 12-17-vuotiaiden sarjassa Tarrytownissa, New Yorkissa vuonna 2006.

Lähteet 
Sibelius-Akatemia, Laura Iacovache-Pana menestyi Syyrian pianokilpailussa
Sibelius-Akatemia, Laura Iacovache-Pana palkittiin pianokilpailuissa Yhdysvalloissa

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Lähdesara

Lähdesara (Carex paniculata) on sarakasvien heimoon ja sarojen sukuun kuuluva, Euroopassa laajalle levinnyt kasvi. Lähdesaran tieteellinen nimi "paniculata" tulee latinan kielen sanasta "paniculus". Lähdesara on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu laji.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen lähdesara on sarojen joukossa suurikokoinen laji. Tiivis- ja korkeamättäinen kasvi saattaa kasvaa jopa 1,5 metriä korkeaksi. Varret ovat kolmisärmäisiä. Kasvin lehdet ovat noin 0,5 cm leveitä, harmaanvihreitä ja vartta lyhyempiä. Lähdesaran kukinto on röyhymäinen, monitähkäinen ja kasvaa 5–15 cm pitkäksi. Emikukat sijaitsevat ruskean tähkän tyvessä, hedekukat sen kärjessä. Lähdesara kukkii kesä-heinäkuussa.

Suomessa tavattavista saroista lähdesara muistuttaa läheisesti röyhysaraa (Carex appropinquata). Toisistaan lajit erottaa niiden lehdistä. Lähdesaralla lehdet ovat hieman kouruisia ja röyhysaralla puolestaan litteitä.

Levinneisyys 
Lähdesara on tavallinen laji Länsi- ja Itä-Euroopassa, jossa sitä tavataan aina Volgalle saakka. Sitä tavataan myös Italiassa, Portugalissa, Pohjois-Espanjassa ja Balkanilla. Pohjoismaissa lähdesara on yleinen vain Tanskassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se sen sijaan on hyvin harvinainen.

Suomessa lähdesaraa tavataan lounais- ja länsiosassa maata sijaitsevien harjujen reunoilla olevista lähteiköistä. Pääasiassa kasvin kasvupaikat sijaitsevat Pohjankankaan ja Hämeenkankaan harjualueilla Karvialla, Kankaanpäässä ja Ikaalisissa. Suomen suurin, satojen lähdesarayksilöiden esiintymä on Oripään Myllylähteellä. Lajin pohjoisimmat kasvupaikat Suomessa sijaitsevat Kauhajoella ja Isojoella.

Elinympäristö 
Lähdesara kasvaa harjujen reunoilla olevissa lähteiköissä, lähdepurojen varsilla sekä suurien, talviaikaankin sulana pysyvien lähteiden rannoilla. Lähdesara on kokonaan riippuvainen lähteiköistä. Vedenpinnan on pysyttävä aina lähes samalla tasolla. Kasvin juuret eivät kestä jäätymistä.

Kasvi on kadonnut monilta kasvupaikoiltaan muun muassa ojitusten, patoamisten, kala-altaiden rakentamisen ja erityisesti vedenottamoiden rakentamisen takia. Nämä ovat muuttaneet merkittävästi lähteiden tilaa ja näin hävittäneet lähdesaran kasvupaikkoja.

Lähteet 
 Laine, Unto: Lähdesara. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 106–107.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
Laji.fi: lähdesara (Carex paniculata)
Den virtuella floran: Vippstarr 

Sarat
Suomen erittäin uhanalaiset kasvit
Slummien miljonääri

Slummien miljonääri () on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Danny Boylen ohjaama brittiläinen draamaelokuva. Se pohjautuu Vikas Swarupin esikoisromaaniin Tyhjentävä vastaus eli Kuka voittaa miljardin?. Elokuvan pääosissa ovat Dev Patel ja Freida Pinto. Elokuva oli kansainvälinen menestys ja sai runsaasti palkintoja, muun muassa kahdeksan Oscar-palkintoa, seitsemän Baftaa ja viisi Golden Globea. Elokuva perustuu television Haluatko miljonääriksi? -tietokilpailuun.

Näyttelijät

Palkinnot ja ehdokkuudet

Oscar-palkinnot 
 Parhaan elokuvan Oscar-palkinto – Christian Colson
 Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto – Danny Boyle 
 Parhaan musiikin Oscar-palkinto – A. R. Rahman
 Parhaan laulun Oscar-palkinto – ”Jai Ho”, tekijät: A. R. Rahman (musiikki), Gulzar (sanat) 
 Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinto – Simon Beaufoy
 Parhaan kuvauksen Oscar-palkinto – Anthony Dod Mantle
 Parhaan leikkauksen Oscar-palkinto – Chris Dickens
 Parhaan äänityksen Oscar-palkinto – Resul Pookutty, Richard Pryke, Ian Tapp

Oscar-ehdokkuudet 
 Parhaiden äänitehosteiden Oscar-palkinto – Tom Sayers
 Parhaan laulun Oscar-palkinto – ”O... Saya”, tekijät: A. R. Rahman (musiikki) & M.I.A. (sanat)

Bafta-palkinnot 
 Parhaan elokuvan Bafta
 Paras ohjaaja – Danny Boyle 
 Paras sovitettu käsikirjoitus – Simon Beaufoy 
 Paras musiikki – A.R. Rahman 
 Paras kuvaus – Anthony Dod Mantle 
 Paras leikkaus – Chris Dickens 
 Paras äänitys – Glenn Freemantle, Resul Pookutty, Richard Pryke, Tom Sayers, Ian Tapp

Bafta-ehdokkuudet 
 Outstanding British Film 
 Paras miespääosa – Dev Patel 
 Paras naissivuosa – Freida Pinto 
 Paras tuotannon suunnittelu – Mark Digby, Michelle Day

Golden Globe -palkinnot 
 Parhaan draamaelokuvan Golden Globe
 Parhaan ohjauksen Golden Globe – Danny Boyle 
 Parhaan käsikirjoituksen Golden Globe – Simon Beaufoy 
 Parhaan musiikin Golden Globe – A. R. Rahman 
 Parhaan laulun Golden Globe – A. R. Rahman

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Slummien miljonääri Box Office Mojossa 
 Slummien miljonääri Rotten Tomatoesissa 
 Slummien miljonääri Metacriticissä 

Vuoden 2008 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset draamaelokuvat
Elokuvat orvoista
Danny Boylen ohjaamat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan laulun Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan äänityksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
BAFTA Film Award -palkitut elokuvat
SAG-palkitut elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ahmoon koulu

Ahmoon koulu on Karkkilassa 4 km Karkkilan keskustasta. Koulussa on noin sata oppilasta ja kuusi opettajaa. Sen yhteydessä toimii iltapäiväkerho ja esikoulu.

Koulu täytti toukokuussa 2008 sata vuotta.

Lähteet 
Ahmoon koulun sivusto

Viitteet 

Suomen peruskoulut
Karkkilan rakennukset ja rakennelmat
Työpaikkaliikunta

Työpaikkaliikunnalla tarkoitetaan työnantajan järjestämiä tai tukemia liikuntamahdollisuuksia. Työnantaja voi esimerkiksi palkata työntekijöille liikunnanohjaajan tai ostaa työntekijöille ulkopuolisen palveluntuottajan liikuntapalveluita.

Liikuntapalvelujen tarjoaminen on työnantajalle kannattavaa, sillä hyvä kunto vaikuttaa myönteisesti terveyteen ja työkykyyn. Liikunta-aktiivisuuden ja etenkin liikunnan kuormittavuuden on havaittu olevan yhteydessä vähäisempiin sairauspoissaoloihin. Työpaikan liikuntaohjelma myös vaikuttaa positiivisesti työpaikan ilmapiiriin ja toimii houkuttimena rekrytoinnissa. Välillisesti työpaikkaliikunnalla voidaan vaikuttaa myös yrityksen julkisuuskuvaan ja ulkopuolisten kanssa tehtävään yhteistyöhön. 

Työnantajan järjestämä liikuntatoiminta sekä työnantajan tarjoama, työntekijän omaehtoinen liikuntatoiminta ovat verovapaita etuja. Verovapauden edellytyksenä on edun tavanomaisuus ja kohtuullisuus. Edun on myös oltava kaikkien työntekijöiden käytössä. Lisäksi etu on tarkoitettu vain työntekijän henkilökohtaiseen käyttöön, ja etua käytettäessä työntekijä on voitava tunnistaa.

Työpaikkaliikunta Suomessa

Suomen Kuntoliikuntaliiton työpaikkaliikuntabarometrin 2007 mukaan lähes kaikki yritykset investoivat työpaikkaliikuntaan. Henkilöstön liikuntaetuihin käytetään yhteensä noin 300 miljoonaa euroa vuodessa. Tutkimuksen mukaan etenkin suurimmilla työpaikoilla ja julkisella sektorilla liikuntainvestoinnit näyttävät olevan kasvussa. Viidessä vuodessa liikuntainvestoinnit henkilöä kohden ovat lähes kaksinkertaistuneet.

Barometrin vastaajat arvioivat, että työnantajan tukemaan liikuntaan osallistuu säännöllisesti alle 40 % henkilöstöstä. Joskus liikuntaan osallistuu heidän arvionsa mukaan 57 %.

Tutkimuksen mukaan eniten liikuntapalveluita ostetaan kuntosalilta. Tuetuista liikuntamuodoista toiseksi suosituimpia ovat uimahallipalvelut.

Tapahtumia

Suomen suurin työpaikkaliikuntatapahtuma on vuodesta 1995 lähtien järjestetty Työpaikkaliikunnan Kuntofestivaali.

Verkossa työyhteisöjen liikuntaan kannustavat Askeleet- ja go30 –pelit.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen Kuntoliikuntaliitto, työpaikkaliikunta
Työpaikkaliikunnan kuntofestivaali 
Askeleet 
Yritysliikunta Suomessa 
Go30 

Liikunta
Agrologien liitto

Agrologien Liitto on vuonna 1925 perustettu koulukuntajärjestö, jonka tehtävänä on agrologien etujen valvominen yleisellä tasolla sekä hyvän yhteishengen ja yhteistoiminnan kehittäminen agrologikunnassa.

Agrologien Liitto edistää agrologien yhteenkuuluvuutta ja työssä jaksamista, huolehtii agrologien koulutuksen kehittämisestä, valvoo jäsentensä yhteiskunnallisia etuja yleisellä tasolla sekä tarjoaa jäsenkuntaa hyödyttäviä jäsenetuja.

Agrologien Liitto julkaisee maatalousalan lehtiä Käytännön Maamies ja KMVET yhdessä ProAgrian kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Agrologien Liitto

Suomalaiset järjestöt
RB-93

RB-93 on vuonna 1987 perustettu kaukalopalloseura Lappeenrannasta. Seuran joukkue pelasi kaudella 2012-2013 Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kaukalopalloliigassa. Se nousi sarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 2002, ja sen paras saavutus on SM-kulta kaudelta 2010–2011. Kotiottelunsa joukkue pelasi Kisapuistossa. Joukkue joutui luopumaan Kaukalopalloliigan sarjapaikastaan syksyllä 2013.

Seura on aikaisemmin tunnettu myös nimellä RinkeliBallo, ja sen virallinen rekisteröity nimi on edelleen RinkeliBallo-93 LPR ry.

Saavutukset 

 SM-kulta: 2010–2011
 SM-hopea: 2012–2013
 SM-pronssi: 2004–2005, 2009–2010

Lähteet

Aiheesta muualla 

 RB-93:n sivusto

Lappeenrantalaiset urheiluseurat
Suomalaiset kaukalopalloseurat
Arbetartidningen Enhet

Arbetartidningen Enhet () oli vuosina 1973–1988 julkaistu suomalainen vasemmistolainen viikkolehti. Enhet oli Suomen kommunistisen puolueen vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten ruotsinkielinen äänenkannattaja, ja sitä julkaisi Tiedonantajayhdistys. Lehden päätoimittajia olivat muun muassa Nils Torvalds (1974–1975) ja Thomas Micklin.

Enhet perustettiin, koska ruotsinkieliset taistolaiset eivät saaneet ääntään kuuluville enemmistöläisten toimittamassa Folktidningen Ny Tid -lehdessä. Ensimmäinen näytenumero ilmestyi keväällä 1973, ja lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti helmikuussa 1974. Julkaisijaksi tuli Tiedonantajayhdistys, ja Enhet seurasi Tiedonantajan poliittisia linjauksia. Enhet julkaisi säännöllisesti käännettyä materiaalia Tiedonantajasta ja Neuvostoliiton APN:ltä. Lehti käytti samaa Marxin, Engelsin ja Leninin kuvat sisältänyttä logoa kuin Tiedonantaja.

Enhetin ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin hankkeen puuhamies Nils Torvalds, jota pidettiin ruotsinkielisten taistolaisten johtavana ideologina. Thomas Micklin otti vastuun, kun Torvalds lähti Moskovaan puoluekouluun vuonna 1975. Micklin luopui tehtävästä mennessään suorittamaan asevelvollisuutta vuonna 1977.

Enhet julkaisi Tiedonantajan tavoin vapputervehdyksiä. Parhaimmillaan lehdessä julkaistiin 1 600 tukijan nimet vuonna 1976. Nimiä kerättiin muun muassa mielenosoituksissa, eikä tervehtijöillä välttämättä ollut muuta yhteyttä liikkeeseen.

Enhetillä oli parhaimmillaan noin 1 000–2 000 tilaajaa. Vuonna 1976 lehteä painettiin 1 951 kappaletta ja 1981 painos oli 962. Enhetiä painettiin Vaasassa Palosaaren järjestötalon kellarissa (Agit Graf) ja myöhemmin Finlaysonin vanhassa tehtaassa (Polyprint). Lehteä toimitettiin muun muassa Pitäjänmäellä samassa huoneistossa Tiedonantajan kanssa. Enhetissä oli hyvin vähän mainoksia. Lehteä rahoitettiin muun muassa keräyksillä ja talkoilla. Monet yksityishenkilöt ja samanhenkiset järjestöt tukivat lehteä säännöllisesti. Enhet sai taloudellista tukea myös Neuvostoliitosta. Pimeä idäntuki kulki TA-yhdistyksen ja Christian Blomin kautta.

Enhetin viimeinen numero julkaistiin 18. elokuuta 1988. Osa lehden toimittajista siirtyi lakkauttamisen yhteydessä Tiedonantajan palvelukseen. Enhetin seuraaja oli Magasinet PRO (1988–?).

Lähteet

Viitteet

Demokraattinen vaihtoehto
Kansandemokraattiset lehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset ruotsinkieliset sanomalehdet
Taistolaisuus
Fastrax

Fastrax Oy on suomalainen satelliittipaikannustekniikan yritys, joka on perustettu vuonna 1999. Sen toimipaikka on Vantaalla ja yhtiössä toimii noin 40 työntekijää. 

Fastrax suunnittelee ja toteuttaa GPS-paikannuspiirejä eri laitteisiin ja liikkuvan kaluston ja kuljetusten seurantasovelletuksia.

Fastrax myytiin lokakuussa 2012 Sveitsiläiselle u-blox AG:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen kotisivu 
http://www.u-blox.com

Suomalaiset yritykset
Paikannus
Turpaan ruutitehdas

Turpaan ruutitehdas toimi Sippolan Hirvelässä (nyk. Kouvola), Summanjoen Turpaankosken itärannalla vuosina 1877–1890. Tehtaan omisti Turpa Krutbruk Ab – Turpaan Ruutitehdas Oy ja se valmisti kanuuna-, metsästys- ja porausruutia yhteensä 318 000 tonnia. Tehdas oli toiminnassa ympäri vuoden. Tuotteita kuljetettiin Venäjälle Kaipiaisten aseman ja Haminan sataman kautta. Tehdas tuhoutui räjähdyksenomaisessa tulipalossa, niin kutsutussa "Turpaan pamauksessa" 19. toukokuuta 1890 (toisen lähteen mukaan jo huhtikuussa). Räjähdys ei vaatinut kuolonuhreja, koska se sattui tehtaan ruokatauon aikana. Myös suurimmat ruutivarastot saatiin pelastettua. Aluksi suunniteltiin tehtaan rakentamista uudelleen, mutta hanke ei koskaan toteutunut.

Ruutitehtaan perustajina olivat kamariherra Constantin Linder, kapteeni Karl Gustaf Sanmark, vuorineuvos Fredrik Idestam ja kauppias Karl Gustaf Lydmark. Rakentamista valvoi ja tehtaan ensimmäisenä johtajana toimi insinööri Knut August Palmberg (1844–1914), joka perusti myöhemmin Tirvan tehtaat.

Entinen ruutitehtaan alue on nykyisin Stora Enson omistuksessa. Tehtaasta on jäljellä Summanjoessa olevat patolaitteet sekä rakennusten raunioita ja korkeita kivimuureja ja maavalleja, joista osa on jäänyt kasvillisuuden peittoon. Alueella on järjestetty muutamia kotiseutujuhlia ja suunnistuskipailuja.

Padon yhteyteen rakennettiin vuonna 1890 Turpaan vesimylly, joka on kunnostettu vuosina 2004–2006. Lähistöllä sijaitsee myös vuonna 1890 perustettu, nyttemmin lakkautettu Keisarinkosken saha.

Turpaan ohella Suomessa toimi 1800-luvulla myös Östermyran ruutitehdas Seinäjoella vuodesta 1828 aina 1890-luvulle.

Lähteet 
 
 Rakennusperinto.fi 10.7.2006: Rakennustutkija ja Urban Explorer ruutitehtaan raunioilla 
 Museoviraston rekisteriportaali
 Kymenlaakson liiton virkistys- ja ulkoilualueselvitys 2008, s. 70 (pdf-tiedosto)
 GTK tietoaineistot: Suomen kaivosteollisuus:teollisuusmineraalien tuotanto 
 Kymenlaaksolaisia vaikuttajia: Knut August Palmberg 
 Alueella olevan geokätkön tietosivu (galleriassa myös kuva tehtaasta)

Suomen teollisuushistoria
Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Räjähdysonnettomuudet Suomessa
Saveron lasitehdas

Saveron lasitehdas oli silloisen Sippolan kunnan Saveron kylässä sijaitseva lasitehdas, joka oli toiminnassa vuosina 1858–1899. Tehtaan perusti Sippolan kartanon omistanut kapteeni Aleksander von Daehn. Lasitehdasta kutsuttiin mustaksi ruukiksi siellä valmistettujen lasipullojen tumman värin vuoksi. Saveron kylä kuuluu nykyisin Kouvolaan, ja vuosina 1975-2008 se kuului Anjalankoskeen. 

Tehtaan perustajalla von Daehnilla oli aluksi pietarilainen liikekumppani, joka hankkii tehtaan tuotteille ostajia Venäjältä. Tehdas tuotti aluksi talouslasia ja apteekkipulloja, mutta se kärsi tuotteiden laatuongelmista. Vuonna 1860 valmistui tehtaalle uusi hytti, jossa alettiin valmistaa tummia pulloja. Von Daehn hankki tehtaalle Saksasta ammattitaitoisia lasinpuhaltajia, ja pian myös tuotteiden laatu parani niin, että tehtaan valmistamat pullot saivat kunniakirjan Moskovassa pidetyssä näyttelyssä.

Saveron lasitehdas myytiin vuonna 1899 kotkalaiselle Halla-yhtiölle, joka lopetti tehtaan toiminnan jo samana vuonna.

Lähteet 

 Heli Mäki: Ruulut suuret, sano lasimestari – lasiteollisuus Kymenlaaksossa
 

Suomen lasitehtaat
Suomen teollisuushistoria
Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Kouvolan historia
Sippola
Tilauslentoyhtiö

Tilauslentoyhtiö eli charter-lentoyhtiö on lentoyhtiö, joka vuokraa matkustajalentokoneita etenkin matkatoimistoille. 

Usein tilauslentoyhtiö lentää jatkuvasti kiinteitä reittejä esimerkiksi Euroopan suuremmista kaupungeista Espanjan, Italian ja Kreikan turistikohteisiin, mutta yhtiön matkustajat ovat lomamatkalaisia siinäkin tapauksessa, että lento ei ole osa myös hotellin kattavasta lomapaketista. Lentolippu ostetaan tällöin aina matkatoimistosta eikä lentoyhtiöltä. Myös reittilentoyhtiöt vuokraavat ylimääräistä konekapasiteettiaan tällaiseen palveluun. 

Palvelut lennoilla ovat olleet halpalentoyhtiöiden tasolla jo vuosikymmeniä. Alkoholin ym. myynti on osa tilauslentoyhtiön liiketoimintaa.

Tilauslentopalveluita välittävät yritykset (Air Charter Broker) toimivat lentoyhtiön ja asiakkaan välikätenä. Välittävän yrityksen toimenkuvaan kuuluu usein tilauslentojen kilpailutus ja asiantuntijapalvelun antaminen vuokraavalle taholle. Suomalainen tilauslentopalveluita välittävä yritys on esimerkiksi Private Skies Oy.

Lentoyhtiöt
Naantalin rautatieasema

Naantalin rautatieasema (lyh. Nnl, ruots. Nådendals järnvägsstation) oli Suomen rataverkon liikennepaikka Naantalin kaupungissa. Asema valmistui alun perin vuonna 1923, mutta se siirtyi ensin uusiin tiloihin Luostarinkadulle vuonna 1936 ja uudelleen takaisin kaupungin ulkopuolelle vuonna 1967. Paikallisjunaliikenne lopetettiin vuonna 1972 ja asema purettiin kerrostalojen tieltä vuonna 2006.

Historia

Kolme eri asemaa 

Thure Hellströmin suunnittelema klassistinen aumakattoinen asema valmistui Naantalin radan yhteydessä vuonna 1923. Tämä asemarakennus sijaitsi kaupungin koillispuolella. Vuonna 1936 asema siirtyi lähemmäs keskustaa, kun sen toiminnot siirtyivät entiseen asuinrakennukseen Luostarinkadun päähän. Tyhjilleen jäänyt vanha asemarakennus siirrettiin kaksi vuotta myöhemmin Karjalan Matkaselkään ravintolaksi.

Naantalin asema siirtyi toisen kerran vuonna 1967, jolloin rakennettiin kolmas asemarakennus, suurin piirtein ensimmäisen asemarakennuksen sijoille. Tämä asema palveli myös henkilöliikennettä, mutta sen pääasiallinen toiminta painottui tavara- ja tulliaseman puolelle. Asema muodostui yksikerroksisesta, tiilisestä toimisto- ja henkilöasemarakennuksesta, varastorakennuksesta ja samana vuonna aloitetun junalauttaliikenteen siirtokuormauslaiturihallista.

Junaliikenne hiipuu 

Paikallisjunaliikenne Naantalin asemalle lopetettiin vuonna 1972. Junalauttaliikenne puolestaan lopetettiin kannattamattomana vuonna 1975. Naantalin satamaan liikenne radalla jatkui vuoteen 1984 asti ja uudelleen vuosina 1989–1990, mutta nämä junat eivät kulkeneet asemalle johtavalla rataosalla. Liikenteen hiivuttua lipunmyynti asemalla loppui vuonna 1993, yli 20 vuotta henkilöliikenteen lakkauttamisen jälkeen. Asemarakennus siirtyi VR-yhtymän haltuun vuonna 1995 ja suurin osa aseman tiloista vuokrattiin yksityiskäyttöön. Naantalin asemalle ajettiin viimeisiä kertoja vielä vuosien 1998 ja 1999 kesinä, kun vanhoilla Dm7-kiskobusseilla eli lättähatuilla ajettiin erikoisjunavuoroja Muumimaailmaan. Nämä vuorot kuitenkin lopetettiin niiden kannattamattomuuden vuoksi.

Asema nykyään 

Naantalin asema poistui kartalta 2000-vuosikymmenen puolivälissä. Ensin Naantalin sataman liikennepaikka yhdistettiin Naantalin liikennepaikkaan vuonna 2005 ja itse asemarakennus purettiin uusien kerrostalojen alta seuraavana vuonna. Tällöin muutettiin myös asemapaikan sijaintimetrit. Viimeisenä asemarakennuksista katosi paikalla seissyt alkuperäinen tavaramakasiini, joka purettiin vuonna 2007. Tammikuussa 2021 Vihreät esittivät hallituspuolueena lähijunaliikenteen kehittämistä myös Helsingin ulkopuolella. Ehdotuksen mukaan junaliikenne Turun ja Naantalin välile palaisi tunnin vuoroväleillä vuodesta 2023 eteenpäin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuvia Naantalin rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla

Varsinais-Suomen rautatieliikennepaikat
Naantalin entiset rakennukset ja rakennelmat
Rautatieasema
Liike-elämän etiikka

Liike-elämän etiikka on osa soveltavaa etiikkaa. 

Etiikka eli moraalin tutkimus jakautuu useisiin alakohtiin joista yksi on soveltava etiikka. Soveltava etiikka on normatiivisen etiikan teorioiden soveltamista käytäntöön. Liike-elämän etiikka on juuri tätä, eli oikean ja väärän, hyvän ja pahan, tutkimusta liike-elämässä.

Aiheesta muualla 
Kopperi, Marjaana. Liike-elämän etiikka . niin & näin 1/1999.

Etiikka.fi. Kirjoituksia etiikasta, erityisesti median, viestinnän ja päätöksenteon eettisistä kysymyksistä.