joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jussi Vares

Jussi Valtteri Vares on kirjailija Reijo Mäen luoma kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy Vares-jännitysromaaneissa ja niiden pohjalta tehdyissä elokuvissa.

Hahmo 
Vares toimii yksityisetsivänä Turussa. Vareksella on ystäviä lain molemmilta puolilta ja hän toimii usein molempien puolien edustajien palveluksessa, turhia kyselemättä, kunhan palkka on hyvä. Jussi Vareksen heikkouksiin kuuluvat kylmä olut ja kauniit naiset, joista hänellä ei ole yleensä tapana kieltäytyä.

Vares on kotoisin Merikarvialta ja kasvanut maatilalla. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen ylioppilas. Viiden opiskeluvuotensa aikana Vares suoritti viisi tenttiä.

Asevelvollisuutensa Vares on suorittanut Säkylän Huovinrinteellä. Sotilasarvoltaan hän on vänrikki. Kertausharjoituksissa sinisten joukoissa Vares joutui vastapuolen partion vangiksi. Vares on kirjasarjan alussa 28-vuotias, ja hän vanhenee sarjan edetessä  44-vuotiaaksi. Mäki on kertonut pysäyttäneensä Vareksen ja tämän lähipiirin vanhenemisen. Poikkeuksellisesti tulevaisuuteen sijoittuvassa kirjassa Hard Luck Cafe Vares on jo vanha mies.

Vareksella on tai on ollut kissa nimeltään Jeesus.

Vareksen lempijuomiin kuuluvat muun muassa olut, sekä miehen itsensä nimittämä drinkki, Talonmiehen vapaapäivä, joka yksinkertaisesti on jallukola ilman kolaa. Vareksen eri drinkeistä on koottu kirja Jussi Vareksen drinkkiopas (2003). Vares on yksityisetsivän tehtävistään useimmiten selvinnyt hengissä enemmänkin hyvällä tuurilla kuin omalla nokkeluudellaan, ja joskus rikoksen motiivi tai alkuperä on jäänyt jopa ratkaisematta. Esimerkiksi romaanissa Jäätynyt enkeli rikoksen alkuperä paljastuu vain lukijalle itselleen.

Vareksen pahin vihamies oli rikollinen Veikko Hopea (es. Jussi Lampi).

Vares-kirjat 

Ensimmäinen Vares-romaani Moukanpeli ilmestyi vuonna 1986. Sittemmin uusia romaaneja on ilmestynyt lähes vuosittain, ja vuonna 2018 ilmestynyt Tolvana on sarjan 30. kirja. Sheriffistä (2012) Mäki sai Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon.

Vares elokuvissa 

Ensimmäisen Vares-elokuvan Vares – yksityisetsivä ensi-ilta oli vuonna 2004. Sen ohjasi Aleksi Mäkelä ja tuotti Solar Films. Jussi Varesta esittää Juha Veijonen. Elokuvan menestyksen jälkeen tehtiin V2 – Jäätynyt enkeli, jonka ensi-ilta oli 2007. Veijonen jatkoi Vareksen roolissa ja Mäkelä ohjaajana.

Vareksesta suunniteltiin mittavaa hanketta, kun Solar Films ryhtyi yhteistyössä Turun kaupungin kanssa tuottamaan kuuden pitkän Vares-elokuvan sarjaa. Vuosina 2011–2012 ilmestyneiden elokuvien menestys ei kuitenkaan ensimmäistä (Vares – Pahan suudelma) lukuun ottamatta noussut aiempien tasolle. Myöhemmin 2015 sarjalle tehtiin vielä jatko-osa Vares – Sheriffi. Pääosaa kaikissa 2010-luvulla tehdyissä Vares-elokuvissa esitti Antti Reini.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vares elokuvien virallinen sivusto  

Kuvitteelliset etsivät
Rikoskirjallisuuden henkilöhahmot
Elokuvahahmot
Kill City (kortteli)

Kill City oli lempinimi puutalokorttelille, joka sijaitsi nykyisen Kuntatalon paikalla Helsingin Kalliossa. Siellä toimi 1970-luvun lopussa aktiivinen punk- ja rockyhteisö, jossa olivat mukana muun muassa Ralf Örn, Maukka Perusjätkä, Pete Malmi, Andy McCoy, Mike Monroe, Pelle Miljoona, Tumppi Varonen ja Widows.

Puutalot oli rakennettu vuonna 1897 Raajarikkoisten auttamisyhdistyksen ylläpitämää Raajarikkoisten työkoulua varten. Koulu muutti vuonna 1952 Ruskeasuolle. Koko kortteli purettiin vuonna 1980 Kuntatalon rakennustöiden tieltä.

Ennen purkamistaan Kill City paloi. Kill Cityn purkamisen jälkeen siellä ollut yhteisö siirtyi Lepakkoluolaan.

Kill City populaarikulttuurissa 
Kill City mainitaan Havana Blackin kappaleessa ”Kill City Blues” ja Hanoi Rocksin kappaleessa ”Kill City Kills”. Lisäksi Brother Firetribe -yhtyeen levyllä False Metal on kappale ”Kill City Kid”.

Tapio Suomisen nuorisoelokuvassa Täältä tullaan elämä! (1980) on Kill Cityssä kuvattuja kohtauksia. Peter Lindholm ohjasi vuonna 1986 kaupunginosan elämästä kertovan elokuvan Kill City.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Helsingin korttelit
Kallio
Populaarikulttuuri
Timo Järvilahti

Timo Juhani Järvilahti (s. 5. huhtikuuta 1943 Turku) on suomalainen aiempi kansanedustaja ja Euroopan parlamentin jäsen, nykyinen pappi. Järvilahti oli Keskustan kansanedustajana Turun eteläisestä vaalipiiristä 1991–1994 ja 1996–1999. Järvilahti oli Europarlamentissa 1. tammikuuta 1995 – 10. marraskuuta 1996. Järvilahti on toiminut Halikon kunnanvaltuustossa vuosina 1977–1996 sekä kunnanhallituksessa vuosina 1973–1976.

Järvilahti työskenteli Kemira Oy:ssa 1969–1981, maa- ja metsätalousministerin poliittisena sihteerinä 1981–1983 ja maatilahallituksen esittelijänä, toimistopäällikkönä ja apulaisjohtajana 1982–1991. Kansanedustajakautensa jälkeen Järvilahti toimi maatalousylitarkastajana vuodesta 1999.

Eduskunnassa Järvilahti oli molempina kausinaan hallintovaliokunnan jäsen. Euroopan parlamentissa hän oli jäsenenä maatalousvaliokunnassa ja kuului muiden keskustalaisten tavoin ELDR-puolueen parlamenttiryhmään. 

Järvilahti herätti kohua, kun hänen väitettiin lausuneen yöllä naiskollegalleen Erika Mannille europarlamentissa: "your man go, we go my room". Itse hän perusteli lausumiaan varsinaissuomalaisella huumorilla. 

Järvilahti on myös hoitanut Maisilan sikatilaa Halikossa. Koulutukseltaan Järvilahti on agronomi, mutta poliittisen uransa jälkeen hän opiskeli papiksi ja toimi sittemmin turistipappina Gran Canarialla sekä Teneriffalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Kansanedustajat
Halikon kunnanvaltuutetut
Suomen Keskustan europarlamentaarikot
Suomen Keskustan poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Eric Close

Eric Close (s. 24. toukokuuta 1967, Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hänen isänsä on ortopedi ja Eric on vanhin kolmesta veljeksestä. Hänen perheensä muutti ensin Indianaan, sitten Michiganiin ja lopulta Ericin ollessa 7-vuotias San Diegoon Kaliforniaan. Hän valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta vuonna 1989. Hän meni naimisiin vuonna 1995 ja hänellä on avioliitosta kaksi tytärtä. Hän oli kiinnostunut näyttelemisestä jo nuorena, mutta päätti alkaa näyttelijäksi vasta collegen jälkeen. Hän ehti luoda uraa teatterissa, elokuvissa sekä vierailla useissa televisiosarjoissa, ennen kuin sai pääosat sarjoissa Dark Skies (1996), Seitsemän rohkeaa miestä (1998) sekä Hyvin salainen agentti (1999). Hän näytteli FBI-agentti Martin Fitzgeraldia CBS-kanavan televisiosarjassa Ilman johtolankaa, jota tehtiin vuosina 2002-2009. Eric Close näytteli vuonna 2002 myös Takenissa.

Aiheesta muualla

Eric Close-fanisivusto 
Toinen fanisivusto 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Marianne Jean-Baptiste

Marianne Raigipcien Jean-Baptiste (s. 26. huhtikuuta  1967 Lontoo, Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hänellä karibialaiset (antigualais-saintlucialaiset) sukujuuret. Hänen läpimurtoroolinsa vuonna 1996 oli kansainvälisessä menestyselokuvassa Salaisuuksia ja valheita, jonka ansiosta hän oli ensimmäinen musta brittiläinen naisnäyttelijä, joka on ollut ehdolla Oscarin saajaksi, ja samasta roolista hän sai myös Golden Globe -ehdokkuuden. Jean-Baptiste on myös säveltänyt ja sanoittanut sekä levyttänyt albumin bluesia.

Hän näytteli vuodesta 2002 alkaen yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Ilman johtolankaa FBI-agentti Vivian Johnsonia, jolla on vakava sydänsairaus ja pieni poika. Ilman johtolankaa lopetettiin 2009. Jean-Baptiste näytteli brittiläisen rikossarjan Broadchurch toisella kaudella vuonna 2015.

Baptiste on naimisissa brittiläisen balettitanssijan Evan Williamsin kanssa, jonka kanssa hänellä on tytär.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jean-Baptiste, Marianne
Jean-Baptiste, Marianne
Jean-Baptiste, Marianne
Poppy Montgomery

Poppy Montgomery (synt. Poppy Petal Emma Elizabeth Deveraux Donahue, s. 15. kesäkuuta 1972 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen näyttelijätär.

Poppy Montgomery lähti Australiasta 16-vuotiaana silloisen poikaystävänsä kanssa. Hän matkusti Floridaan 18-vuotiaana, ja sieltä Hollywoodiin aikomuksenaan ryhtyä näyttelijäksi. Hän otti taiteilijanimekseen äitinsä tyttönimen Montgomery.

Parhaiten hänet tunnetaan amerikkalaisesta televisiosarjasta Ilman johtolankaa, jossa hän näytteli Samantha Spadea vuosina 2002–2009. Montgomery on näytellyt myös Marilyn Monroeta vuonna 2001 CBS:n Suomessakin nähdyssä minisarjassa Blonde, joka perustui Joyce Carol Oatesin romaaniin. Montgomery on näytellyt myös yhdysvaltalaisessa poliisisarjassa Muistin vanki.

Montgomerylla on vuonna 2007 syntynyt poika. Lapsen isä on Montgomeryn miesystävä, näyttelijä Adam Kaufman.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 TV.com: Poppy Montgomery 

Australialaiset näyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Roselyn Sánchez

Roselyn Sánchez (s. 2. huhtikuuta 1973 San Juan, Puerto Rico) on puertoricolaissyntyinen yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. 

Sánchez on nuorin neljästä sisaruksesta ja hänellä on kolme vanhempaa veljeä. Jo nuorena hän osoitti kiinnostusta niin näyttelemistä kuin tanssiakin kohtaan. Hän opiskeli markkinointia kolme vuotta Puerto Ricon yliopistossa.

Vuonna 1991 18-vuotias Sánchez muutti New Yorkiin, jossa hän otti laulu-, tanssi- ja näyttelemistunteja. Hän palasi Puerto Ricoon vuonna 1992 ja teki samana vuonna elokuvadebyyttinsä. Hän menestyi 1990-luvun alussa hyvin myös kauneuskilpailuissa. Sánchez palasi New Yorkiin ja näytteli saippuasarjassa As the World Turns vuosina 1996–1997. 

Vuodesta 2005 alkaen Sánchez näytteli Elena Delgadon roolia sarjassa Ilman johtolankaa aina sarjan päättymiseen vuonna 2009 asti. Hän on näytellyt myös neiti Lopezia elokuvassa Koulukyttä (Underclassman).

Sánchez oli vuosina 1998–2001 naimisissa Gary Stretchin kanssa. Vuonna 2008 hän avioitui näyttelijä Eric Winterin kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi, vuonna 2012 syntynyt tytär.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Bad Girls

Bad Girls on ITV-kanavan esittämä englantilainen draamasarja, jota Suomessa esitettiin Nelosella.
Sarja kertoo kuvitteellisen Larkhallin naisvankilan arjesta vankien ja vanginvartijoiden näkökulmasta. Sarjaa esitettiin 1999–2006.

Kaikki kahdeksan Bad Girls -kautta ovat saatavilla DVD:nä. Lisäksi suomeksi tekstitettynä ovat kaudet 1 & 2.

Näyttelijät
(sisältää juonipaljastuksia)
Helen Fraser - Sylvia "Ruumissäkki" Hollamby, hieman iäkäs vanginvartija
Victoria Alcock - Julie Saunders, vankilan keittiössä työskentelevä vanki
Kika Mirylees - Julie Johnston, vankilan keittiössä työskentelevä vanki
Jack Ellis - Jim Fenner, miesvanginvartija, joka on käyttänyt salaa hyväksi monia naisvankeja
Simone Lahbib - Helen Stewart, vanginvartija, rakastui Nikki Wadeen ja heillä oli suhde. Näytteli tuotantokausissa 1-3
Antonia Okonma - Darlene Cake, jamaikalainen tumma naisvanki
Mandana Jones - Nikki Wade, vanki, näytteli tuotantokausissa 1-3.
Tracey Wilkinson - Di Barker, naisvanginvartija, oli naimisissa vanginvartija Jim Fennerin kanssa
Victoria Bush - Tina Purvis, vanki vankilan keittiön apulaisena
James Gaddas - Neil Grayling, miesvanginvartija
Liz May Brice - Pat Kerrigan
Debra Stephenson - Shell Dockley, vanki, jolla oli suhde Jim Fennerin kanssa. Näytteli tuotantokausissa 1-5.
Tristan Sturrock - Colin Hedges, miesvanginvartija, käytti huumeita avioerosta lähtien, rakastui Yvonneen (vanki) ja heillä oli suhde. Näytteli tuotantokausissa 5-7.
Alicya Eyo - Denny Blood, vanki, siirrettiin avovankilaan 5. tuotantokauden viimeisessä jaksossa. Rakastui Shaz Wylieen ja heillä oli läheinen suhde. Näytteli tuotantokausissa 1-5.
Lindsey Fawcett - Shaz Wylie, vanki, kuoli kirjaston räjähdyksen aiheuttamaan tulipaloon. Näytteli tuotantokausissa 2-4.
Amanda Barrie - Bev Tull, vanki
Stephanie Beacham - Phyl Oswyn, vanki
Rebecca Hazlewood - Arun Parmar, vanki
Dannielle Brent - Natalie Buxton, muiden vankien silmäterä, Natalie yrittää komennella kaikkia vankeja
Jane Lowe - Monica Lindsay
Linda Henry - Yvonne Atkins, poistunut sarjasta. Viimeisessä jaksossaan "kuoli", kun vanginvartija Fenner lukitsi hänet vanhan hirttosellin umpitunneliin.
Joanne Froggatt - Rachel Hicks, huumeiden hallussapidosta vuodeksi tuomittu vanki. Hän teki itsemurhan kuultuaan lapsensa adoptiosta.
Luisa Bradshaw-White - Lorna Rose, vanginvartijaupseeri, joka erotettiin virasta vankien kiristettyä häntä.
Lara Cazalet - Zandra Plackett, luottokorttikavalluksesta tuomittu vanki. Hän kuoli vankilassa aivokasvaimeen.
Sharon Duncan-Brewster - Crystal Gordon, vanki, jolla oli suhde vankilan huoltomiehen kanssa ja eli hetken vapaudessa, kunnes päätyi Shellin vuoksi takaisin vankilaan.
Claire King - Karen Betts, vankilan G-siiven johtaja, jolla oli suhde Fennerin kanssa.
Kellie Bright - Cassie Tyler, vanki, joka sai vapautuksen pelastettuaan Graylingin tulipalo-onnettomuudesta.
Nicola Stapleton - Janine Nabeski, luottokorttihuijauksista tuomittu vanki, joka käytti huumeita ja synnytti lapsen vankilassa.

Lähteet 

Brittiläiset rikossarjat
Brittiläiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Coleco Telstar

Telstar on Colecon kehittämä ensimmäisen sukupolven pelikonsoli, joka tuli markkinoille 1976. Alun perin laite oli Pong-klooni, mutta myöhemmin markkinoille tuli laitteesta useita eri variaatioita. Telstar perustuu General Instrumentin AY-3-8500-mikropiiriin.

Mallit

Telstar - (6040, 1976)
Telstar Classic - (6045, 1976)
Telstar Deluxe - (1977) 
Telstar Ranger - (6046, 1977) 
Telstar Alpha - (6030, 1977)
Telstar Colormatic - (6130, 1977)
Telstar Regent - (6036, 1977)
Telstar Combat - (6065, 1977)
Telstar Sportsman - (1978) 
Telstar Colortron - (6135, 1978) 
Telstar Marksman - (6136, 1978)
Telstar Galaxy - 
Telstar Gemini - (1978)
Telstar Arcade -

Lähteet

Pelikonsolit
Helen Fraser

Helen Fraser (s. 15.6.1942 Oldham, Lancashire) on brittiläinen näyttelijä. Hänen tunnetuin televisioroolinsa on sarjassa Bad Girls, jossa hän esitti Sylvia Hollambya. Muita rooleja hän on tehnyt muun muassa sarjoissa Z-Cards, Dixon of Dock Green ja Doctor in the House.

Aiheesta muualla
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-Pierre Kusela

Jean-Pierre Kusela on Vesa-Matti Loirin esittämä ja Spede Pasasen kehittämä  kuvitteellinen hahmo, joka oli mukana Spede Show -sketsisarjassa 1985−1987. Kuselan hahmo esiintyi myös Vesku Showssa, jota esitettiin vuosina 1988–1991. Hahmo on parodia tyypillisistä ranskalaisista pehmeä-äänisistä chanson-laulajista, nimenomaan Jean-Claude Pascalista, jonka sukunimi − kuten Kuselankin − vivahtaa ruumiintoimintoon.

Jean-Pierre Kusela on isonenäinen, tummahiuksinen ja -partainen hieman murtaen suomea puhunut yökerholaulaja. Tyypillisessä Kusela-sketsissä tämä esitti laulujaan tupakoiden ja alkoholia naukkaillen ruotsalaispianisti Puppen (Olli Ahvenlahti) säestäessä. 

Jean-Pierre Kuselan nosti tunnetuksi erityisesti hänen esittämänsä kappale ”Naurava kulkuri”. Kappaleesta tuli niin suosittu, että Vesa-Matti Loiri levytti Kuselan nimellä vuonna 1986 albumin Naurava kulkuri. Albumia myytiin peräti 92 000 kappaletta. Se sai platinalevyn vuonna 1987, ja se on Suomen 60 myydyimmän kotimaisen albumin joukossa. Vuonna 1987 tehtiin toinen albumi, Voi hyvä tavaton, joka myi vielä kultalevyyn oikeuttavan 25 000 kappaletta. Vuonna 1988 Kusela vieraili Tyynen albumilla Pim peli pom. Yhdessä he levyttivät laulun ”Tahdon olla sulle hellä”. Vuonna 1995 julkaistiin CD-single ”Nauravan kulkurin paluu”, joka sisälsi remiksatun version alkuperäisestä vuonna 1986 levytetystä kappaleesta. 

Debyyttialbumi Naurava kulkuri julkaistiin artistinimellä Kusela ja levyn etiketeissä esittäjäksi kerrotaan Kusela & Puppe ja tunnelbana pojkar. Myöhemmissä levytyksissä artistinimi kirjoitettiin muodoissa Jean-Pierre Kusela ja Jean Pierre Kusela.

Jean-Pierre Kusela esiintyi marraskuussa 2001 Spede Pasasen muistokonsertissa Hartwall Areenalla. Konsertti esitettiin MTV3:lla joulukuussa 2001. Kuselan viimeinen esiintyminen oli elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).

Albumit 
 Naurava kulkuri (1986)
 Voi hyvä tavaton (1987)

Single
 Nauravan kulkurin paluu (1995)

Lähteet 

Televisiohahmot
Suomalainen huumorimusiikki
Vesa-Matti Loiri
Spede Pasanen
Teppo Hauta-aho

Teppo Olavi Hauta-aho (27. toukokuuta 1941 Janakkala – 26. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kontrabasisti ja säveltäjä.

Ura
Hauta-ahon muusikon ura alkoi Helsingin maalaiskunnan Korsossa, jossa vastapäiseen taloon muuttanut Seppo ”Paroni” Paakkunainen innosti hänet jazzmusiikkiin. Basson hankkiessaan Hauta-aho oli melko iäkäs, mutta soittotaito kehittyi nopeasti. Hän soitti Paakkunaisen kanssa jazzin ohella tanssimusiikkia. Hauta-aho oli 1960-luvulla keskittynyt paljolti moderniin jazziin, mutta opiskeli Sibelius-Akatemiassa myös muuta. Hänen bassonsoitonopettajansa Oiva Nummelin kehotti kerran hakeutumaan Helsingin kaupunginorkesterin koesoittoon.

Orkesterimuusikon uransa Hauta-aho aloitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuonna 1965, ja päätettyään opintonsa Sibelius-Akatemiassa hän jatkoi František Poštan opissa Prahassa. Jätettyään kaupunginorkesterin vuonna 1972 hän siirtyi Suomen Kansallisoopperan orkesteriin kolme vuotta myöhemmin vuonna 1975, josta hän 1999 siirtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Hauta-aho sävelsi paljon orkesteri- ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantonsa kontrabassolle on huomattavan laaja, esimerkiksi soolobassoteos Kadenza on monien kansainvälisten kontrabassokilpailuiden pakollinen kappale. Vuonna 1986 hän voitti Reine Marie-José -palkinnon teoksellaan Fantasy for Trumpet and Orchestra.

Myös jazzpiireissä Hauta-aho oli tunnustettu muusikko. Hän teki yhteistyötä monien merkittävien kansainvälisten muusikkojen kanssa; heitä ovat Cecil Taylor, Anthony Braxton, Evan Parker, Marilyn Crispell ja Yoko Miura. Suomalaismuusikoista Hauta-aho työskenteli muun muassa Eero Ojasen, Pekka Pöyryn, Seppo ”Paroni” Paakkunaisen ja Heikki Sarmannon kanssa. Kolmen viimeksi mainitun kanssa perustettu Tuohi Quartet voitti EBU:n jazzyhtyekilpailun vuonna 1971 Montreux’ssä.

Teppo Hauta-ahon yhtyeitä
Tuohi Quartet
Kalmisto-kvartetti
Ensemble Braxtonia
Helsinki Express
Quintet Moderne
Trio Nueva Finlandia
Harri Sjöström Quartet
Cecil Taylor Quartet
Töölö Bass Trio
Kellari trio
Olavi trio 
Kalle Kalima & K-18

Lähteet

Aiheesta muualla
 Teppo Hauta-aho livenä 1970. Ylen Elävä arkisto.
 http://jazzfinland.fi/artisti/teppo-hauta-aho/biografia
 https://www.liben.com/teppo.html
 http://www.spartanpress.co.uk/spweb/creators.php?creatorid=30690
 Teppo Hauta-ahon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset kontrabasistit
Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Suomalaiset jazzmuusikot
Jazzkontrabasistit
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Krista

Krista on naisen etunimi. Se on alun perin saksalainen lyhentymä nimestä Kristina. Kristina on Kristianin sisarnimi ja tarkoittaa kristittyä.  Kristan nimipäivä on ollut vuodesta 1984 lähtien Suomen almanakassa 24. heinäkuuta.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi on annettu Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 6 883 naiselle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana. Nimen variaatioita eri kielissä ovat muiden muassa Crista ja Christa.

Tunnettuja Krista-nimisiä  

 Krista Allen, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Krista Berg, suomalainen ampumahiihtäjä
 Krista Gross, yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija
 Krista Guloien, kanadalainen soutaja
 Krista Hakala, suomalainen jalkapalloilija
 Krista Hannula, näyttelijä ja käsikirjoittaja
 Krista Kelly, kanadalainen malli ja näyttelijä
 Krista Kiuru, suomalainen SDP:n kansanedustaja ja ministeri
 Krista Kosonen, suomalainen näyttelijä
 Krista Laurila, pesäpalloilija
 Krista Mikkonen, suomalainen vihreiden kansanedustaja ja ministeri
 Krista Moisio, suomalainen jalkapallomaalivahti
 Krista Nieminen, suomalainen salibandymaalivahti
 Krista Niiranen, suomalainen ampumahiihtäjä
 Krista Putkonen-Örn, suomalainen freelancenäyttelijä
 Krista Pärmäkoski (o.s. Lähteenmäki), maastohiihtäjä ja olympiamitalisti 
 Krista Pöllänen (o.s. Ylönen), suomalainen keilaaja
 Krista Ranta-Pere, suomalainen kilpakävelijä
 Krista Siegfrids, Suomen euroviisuedustaja kappaleellaan Marry Me vuonna 2013
 Krista Tervo, suomalainen moukarinheittäjä
 Krista Tesreau, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Krista Uusi-Kinnala, suomalainen kiekonheittäjä
 Krista Varantola, suomalainen kielitieteilijä

Kuvitteellisia Kristoja 

 Krista Kortelainen, televisiosarjassa Uusi päivä
 Krista Luokkanen, Isabella Holmin sisar tv-sarjassa Salatut elämät

Lähteet 

Etunimet
Mutya Buena

Rosa Isabel Mutya Buena (s. 21. toukokuuta 1985 Lontoo) on englantilainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan Sugababes-yhtyeestä, jonka jäsen hän oli vuosina 1998–2005.


Ura 

Mutya ja hänen läheinen lapsuuden ystävänsä, laulaja Keisha Buchanan tutustuivat juhlissa 1998 Siobhan Donaghyyn, joka perusti myöhemmin heidän kanssaan Sugababes-trion. Mutya on laulanut levyillä One Touch (2000), Angels with Dirty Faces (2002), Three (2003) ja Taller in More Ways (2005). Siobhan jätti yhtyeen vuonna 2001 ja siirtyi soolouralle. Tilalle tuli Heidi Range.

Maaliskuun 23. päivä vuonna 2005 Mutya synnytti Tahlia Maya-tyttären poikaystävälleen Jaylle. He asuvat Lontoossa.

Joulukuun lopussa 2005 "Ugly"-menestyksen jälkeen Mutya päätti lähteä pois yhtyeestä henkilökohtaisten syiden vuoksi. Hänen tilalleen tuli Amelle Berrabah. Mutya on kertonut olevansa hyvissä väleissä Heidin ja Keishan kanssa ja toivoo Sugababesin jatkavan hänen jälkeensäkin. Mutya kertoi vuonna 2006 siirtyvänsä soolouralle.

Mutyan ensimmäinen sooloalbumi, Real Girl, julkaistiin kesäkuussa 2007. Albumilta on julkaistu kolme singleä: levyn nimikappale "Real Girl", "Song 4 Mutya (Out Of Control)", jonka Mutya levytti yhdessä Groove Armadan kanssa sekä "Just a Little Bit".

Mutya Buena on myös esiintynyt Suomessa Elämä Lapselle -konsertissa.

Diskografia 

Real Girl (2007)
Song 4 Mutya (with Groove Armada) (2007)
Just A Little Bit (2007)
B Boy Baby (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla
Sugababesin virallinen sivusto

Englantilaiset laulajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Leonardo Bruni

Leonardo Bruni (noin 1370–1444) oli Firenzen kansleri sekä merkittävä humanisti ja historioitsija. Häntä on kutsuttu ensimmäiseksi moderniksi historiantutkijaksi, koska hän ensimmäisenä jakoi menneen ajan antiikkiin, keskiaikaan ja nykyaikaan. Hänen pääteoksensa on nimeltään Firenzen kansan historia.

Bruni syntyi Arezzossa Toscanassa. Hän nousi Firenzen kansleriksi 1410. Hänen aikanaan kanslerin valta ei ollut kovin suuri, sillä Medicin suku ja ennen heitä Albizzin suku pitivät monia lankoja käsissään.

Brunin käsitys historian kolmijaosta perustuu Francesco Petrarcan teksteihin, joissa tämä nimitti Pimeäksi ajaksi vuosia Rooman valtakunnan tuhosta omaan aikaansa asti. Bruni ja hänen aikalaisensa päättelivät pimeän ajan (jota Flavio Biondo alkoi kutsua keskiajaksi) päättyneen.

Bruni käytti fraasia studia humanitatis kuvaamaan ihmisen toimien tutkimista (erotukseksi teologiasta ja metafysiikasta); sana humanismi on peräisin tästä.

Muiden renessanssifilosofien tavoin Bruni käänsi monia Aristoteleen ja Platonin teoksia. Hän kirjoitti latinaksi elämäkerrat Cicerosta ja Aristoteleestä, ja italiaksi Dantesta ja Petrarcasta.

Bruni on haudattu Firenzeen Santa Crocen hautausmaalle. Jälkipolvet kunnioittivat hänen elämäntyötään pystyttämällä kuusimetrisen Bernardo Rossellinon veistämän marmorisen hautakammion.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Renessanssifilosofit
Keskiajan henkilöt
Italialaiset filosofit
Italialaiset historioitsijat
1370-luvulla syntyneet
Vuonna 1444 kuolleet
Mongolian ylänkö

Mongolian ylänkö on osa laajempaa Keski-Aasian ylänköä ja kooltaan noin 2 600 000 neliökilometriä. Sen pohjoisosa on Mongoliassa ja eteläosa Kiinassa Sisä-Mongolian autonomisella alueella. Ylänköön kuuluu Gobin autiomaan lisäksi kuivaa ruohoaroa. Sen korkeus vaihtelee suunnilleen 915 metristä 1 525 metriin. Alueella sataa vuosittain noin 200 millimetriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Kiinan maantiede
Mongolian maantiede
Ylängöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Johannes Bessarion

Basilius Bessarion (noin 1403–1472), joka käännösvirheen takia tunnetaan paremmin nimellä Johannes Bessarion, oli katolinen kardinaali, piispa ja Konstantinopolin latinalainen titulaaripatriarkka. Hän oli yksi niistä kreikkalaisista oppineista, jotka osallistuivat klassisten filosofien teosten kääntämiseen latinaksi 1400-luvulla.

Bessarion syntyi Trebizondissa eri lähteiden mukaan joko vuonna 1389, 1395, 1400 tai 1403. Hänet lähetettiin Konstantinopoliin kouluun; vuonna 1423 hän teki munkkilupauksen ja vuonna 1426 hänestä tuli ortodoksisen kirkon diakoni. Vuonna 1437 keisari lähetti hänet Firenzeen osana ortodoksien valtuuskuntaa, joka neuvotteli roomalaiskatolisen kirkon kanssa yhdistymisestä. Samana vuonna hänestä tuli Nikean metropoliitta. 

Kokouksen aikana Bessarion liittyi roomalaiskatoliseen kirkkoon; häntä syytettiin lahjusten vastaanottamisesta, sillä hänestä tuli kokouksen jälkeen kardinaali. Kääntymyksen takia Bessarionin asema Firenzen kirkolliskokouksessa herättää yhä epämiellyttäviä ajatuksia joissakin ortodoksisissa tutkijoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bysanttilaiset filosofit
Renessanssifilosofit
Trabzonin historia
Putulankulma

Putulankulma on kolmen Hämeenkosken kylän, Hyrkkälä, Putula ja Järvenpää muodostama yhteenliittymä. Niistä yhdessä tuli 2003 seitsemäs Päijät-Hämeen vuoden kylä, Putulankulma.

Aiheesta muualla
Kartta 
Putunkulman verkkosivut
Kuvia

Hämeenkosken kylät 
Päijät-Hämeen vuoden kylät
Lauri Eriksson

Lauri Eriksson (s. 1965) on suomalainen valokuvaaja. Lauri Erikssonin teoksissa vuorottelevat maisemat, muotokuvat ja arkistodokumentit. Hän on kuvannut muotokuvia sekä kotimaisiin että ulkomaisiin aikakaus- ja sanomalehtiin. Lauri Eriksson on myös julkaissut kirjoja ja pitänyt valokuvanäyttelyitä. Hänen viimeaikaisista yksityisnäyttelyistään tunnetuin on 22 tapausta asunnottomuudesta. Pitkään asunnottamana olleet miehet vastasivat näyttelyn muotokuvissa heidän elämäänsä koskeviin kysymyksiin. Lauri Eriksson esitti miehille kymmenen kysymystä, liittyen heidän elämäntilanteeseensa ja toiveisiinsa. Hän selvitti, miten he arvioivat omaa elämäänsä, kykyjään ja mahdollisuuksiaan, sekä onko heillä muun muassa sosiaalisia verkostoja. 22 tapausta asunnottomuudesta valittiin 2016 Fotofinlandia-finalistiksi.

Lauri Eriksson on opiskellut Helsingin yliopistossa yhteiskuntapolitiikkaa ja taidehistoriaa. Eriksson on valmistunut Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi, ja hän valmistelee parhaillaan väitöskirjaa Helsingin yliopiston Historian ja kulttuuriperinnön tohtoriohjelmassa.  Eriksson on toiminut vierailevana luennoitsijana valokuva-alan oppilaitoksissa muun muassa Aalto-yliopistossa ja Lahden ammattikorkeakoulussa. 

Lauri Erikssonin isä oli filosofian tohtori Kalervo Eriksson ja hän on heraldikko Olof Erikssonin pojanpoika.)

Julkaisut
Eriksson, Lauri (2021) Sumunhimmeä maisema – Polaroideja lähiluonnosta. Parvs: Helsinki
Hirvenvasa ja kerjäläinen – Ihminen ja eläin Suomen muinaisesineissä, Lauri Eriksson, Visa Immonen ja Markus Hiekkanen, Kustannusosakeyhtiö Nemo, 2017
Eriksson, Lauri (2006) Bitter & Sweet. Nemo: Helsinki
Eriksson, Lauri (2001) Suomi Pictures. Nemo: Helsinki
Hundred Portraits In Alphabetical Order - Cristoph Merian Verlag –  (yksi kuvaajista) 2002
Muodin Ikuistajat - Taideteollinen Korkeakoulu, Tekijä; Merja Salo - (yksi kuvaajista) 2005
Ich habe einen Traum - Die Zeit (yksi kuvaajista) 2012
Joukkoliikenteen kasvot 2013 - (Vuosikirjatyön kuvitus Vuoden huiput -palkinto)

Lähteet 
 www.fotofinlandia.fi

Viitteet

Aiheesta muualla 
Valokuvaaja Lauri Eriksson. Yle, Miten minusta tuli minä
Valokuvaaja Lauri Eriksson kuvasi 22 koditonta: "Asunnottomuus ei ole oma vika" . HS 23.9.2015 (tilaajille)
Valokuvanäyttelyn karuus totta myös tänään: Osa asunnottomana lapsesta asti. MTV 23.9.2015
https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/lauri-eriksson
https://parvs.fi/kirjat/lauri-eriksson/
https://otava.fi/kirjailijat/lauri-eriksson/

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
John Denver

John Denver (syntyjään Henry John Deutschendorf, Jr., 31. joulukuuta 1943 Roswell, New Mexico – 12. lokakuuta 1997 Montereynlahti, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen folkmuusikko ja lauluntekijä. Denverin albumeja on myyty yli 60 miljoonaa kappaletta.

Urallaan Denver levytti ja julkaisi 294 laulua, joista 142 oli hänen itse kirjoittamiaan. Denverin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Take Me Home, Country Roads”, ”Annie’s Song”, ”Leaving On A Jet Plane”, ”Thank God I’m A Country Boy” ja ”Rocky Mountain High”.

Denverin suosion huippu osui 1970-luvulle ja alkoi hiipua 1980-luvun alussa. Sen jälkeisinä vuosina hän piti musiikissa matalampaa profiilia ja keskittyi humanitääriseen työhön. Denver kävi kiertueella Neuvostoliitossa vuonna 1985 ja palasi kaksi vuotta myöhemmin esiintymään Tšernobylin uhrien hyväntekeväisyyskonsertissa. 

Vuonna 1994 Denver julkaisi omaelämäkertansa Take Me Home, ja vuonna 1996 hänet valittiin lauluntekijöiden Hall of Fameen.

Denver kuoli lokakuussa 1997, kun hänen ohjaamansa Rutan Long-EZ -lentokone putosi polttoaineen loputtua. Hän ilmeisesti menetti koneensa hallinnan yrittäessään käsitellä polttoainetankin valintakahvaa. Denver oli juuri ostanut koneen ja oli lentänyt vain yhden puolen tunnin tutustumislennon päivää ennen onnettomuutta.

Diskografia 

Yhdysvalloissa julkaistut albumit:

RCA Records

Rhymes & Reasons - 1969 
Take Me To Tomorrow - 1970
Whose Garden Was This? - 1970
Poems, Prayers, and Promises - 1971 
Aerie - 1972
Rocky Mountain High - 1972 
Farewell Andromeda - 1973
Greatest Hits - 1973 (albumi sisälsi uusia versioita monista Denverin hiteistä)
Back Home Again - 1974 
An Evening with John Denver (live) - 1975
Windsong - 1975 
Rocky Mountain Christmas - 1975 
Spirit - 1976
Greatest Hits Vol. 2 - 1977
I Want To Live - 1977
John Denver (JD) - 1978
A Christmas Together (Muppettien kanssa) - 1979
Autograph - 1980
Some Days Are Diamonds - 1981
Seasons of the Heart - 1982
It's About Time - 1983
Rocky Mountain Holiday (Muppettien kanssa) - 1983
Greatest Hits Vol. 3 - 1984
Dreamland Express - 1985
One World - 1986

Windstar Records
Higher Ground - 1989
Earth Songs - 1990
The Flower That Shattered the Stone - 1990
Christmas, Like a Lullaby - 1990
Different Directions - 1991

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Martini, James: John Denver, Rocky Mountain Wonderboy. Lontoo, 1977. 148 sivua.

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu
 John Denver Fan Club
 

Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Songwriters Hall of Fame
Svenska Privatskolan i Uleåborg

Svenska Privatskolan i Uleåborg on yksityinen 12-luokkainen ruotsinkielinen koulu Oulun kaupungissa Vanhatullin kaupunginosassa. Lukiossa oli 18 aloituspaikkaa syksyllä 2010. Lukio on yleislukio, jolla on kuitenkin yhteistyötä Oulun seudun urheiluakatemian kanssa. Peruskoulussa ja lukiossa on yhteensä 200 oppilasta ja 25 opettajaa.

Koulun omistaa Skolgarantiföreningen r.f. Yhdistys sai koulua varten valtionosuutta 539 465 euroa vuodelle 2010.

Historiaa 
Koulun perusti Marie Junnelius alun perin yksityisenä kaksiluokkaisena tyttökouluna 1850-luvun puolivälissä, mutta taloudellisten syiden takia valtio otti koulun haltuunsa vuonna 1859. Koulun nimeksi tuli Svenska fruntimmersskolan i Uleåborg. Kun Oulun ruotsinkielisen poikalyseon oppilasmäärä laski, yhdistettiin koulut vuonna 1904 Realläroverket för gossar och flickor i Uleåborg -nimiseksi kouluksi. Kouluun perustettiin vuonna 1907 kolme yliopistoon johtavaa yksityistä jatkoluokkaa. Vuosina 1914–1933 koulu toimi keskikouluna nimellä Svenska mellanskolan i Uleåborg. Eduskunta päätti, että keskikoulun valtionapu loppuisi vuonna 1933. 

Samana vuonna 1. syyskuuta Svenska Privatskolan i Uleåborg, yksityinen yliopistoon johtava oppikoulu perustettiin. Vuonna 1974 Oulun ruotsalainen kansakoulu ja oppikoulu yhdistettiin ja nimeksi otettiin Svenska Privatskolan i Uleåborg. 

Jatkosodan pommituksissa 21. helmikuuta vuonna 1944 tuhoutui Privatskolanin koulutalo. Uuden koulutalon suunnitteli arkkitehti Gustav Strandberg, ja opetus pääsi alkuun uusissa tiloissa syyslukukaudella vuonna 1946. Myöhemmin samalle tontille Torikadun ja Sepänkadun kulmalle on rakennettu lisärakennuksia vuosina 1951 ja 1998. Niin sanottu Weckmanin talo Kirkkokadun ja Sepänkadun kulmassa remontoitiin ja otettiin käyttöön vuonna 2009, koulun täyttäessä 150 vuotta. Vuotta aikaisemmin Svenska Kulturens Vänner i Uleåborg r.f. oli ostanut kiinteistön Stora Ensolta hieman alle kolmella miljoonalla eurolla ja päätti keskittää siihen koulun kaikki toiminnot. Uusituissa tiloissa toimii myös Oulun ruotsinkielinen päiväkoti, Svenska barnträdgården i Uleåborg.

Koulun johtajat ja rehtorit

Tunnettuja oppilaita

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Koulun viralliset sivut
 Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli

Oulun lukiot
Oulun peruskoulut
Suomen ruotsinkieliset lukiot
Suomen ruotsinkieliset peruskoulut
Vanhatulli
Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä

Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä () on yhdysvaltalainen yliopisto, joka sijaitsee Chapel Hillin kaupungissa Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Se on Yhdysvaltojen arvostetuimpia yliopistoja. Yliopisto on osa Pohjois-Carolinan yliopistojärjestelmää, johon kuuluu kaikkiaan kuusitoista julkista paikallisyliopistoa.

Yliopistossa opiskelee yli 31 500 opiskelijaa, joista runsas 19 700 opiskeli alempaa korkeakoulututkintoa ja noin 11 800 maisteri- tai tohtoritutkintoa.  Opiskelijat ovat Pohjois-Carolinan kaikista sadasta piirikunnasta, muusta osavaltiosta ja noin 50 muusta maasta. Henkilökuntaan kuuluu kaikkiaan runsas 9000 ihmistä, joista runsas 4000 kuuluu vakituiseen opettajakuntaan (faculty).

Koska yliopisto on osavaltion rahoittama, osavaltion lain mukaan yliopiston opiskelijoista on oltava pohjoiscarolinalaisia vähintään 82 prosenttia.

Yliopistorankingeissa Chapel Hill on pärjännyt hyvin. Esimerkiksi tieteellisiin saavutuksiin pohjautuvassa kiinalaisessa ARWU-vertailussa Chapel Hill sijoittui vuonna 2021 sijalle 29 maailman parhaimpien yliopistojen joukossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä 
Virallinen urheilusivu

Pohjois-Carolinan yliopistot ja korkeakoulut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ravi Varma

Ravi Varma (29. huhtikuuta 1848 Kilimanoor, Travancore – 5. lokakuuta 1906 Attingal, Travancore) oli radža ja intialainen taidemaalari, joka saavutti tunnustusta maalaamalla tauluja Mahabharatasta ja Ramayanasta. Hänen töitään pidetään yhtenä parhaimmista esimerkeistä intialaisten perinteiden sulautumisesta eurooppalaisen akateemisen taiteen tekniikoiden kanssa.

Varmaa pidetään nykyisin ristiriitaisena hahmona, jonka elämäntyöstä on esitetty kriittisiä arvioita. Hän oli paitsi lahjakas, myös varakas, ja vaikutusvaltansa ansiosta hän elvytti muotokuvamaalaustyylin, joka Euroopassa oli jo jäänyt syrjään.

Elämäkerta 
Ravi Varman vanhemmat olivat Umayamba Thamburatty ja Ezhumavil Neelakanthan Bhattatiripad. Hänen kotipaikkansa oli Kilimanoorin kuninkaallinen palatsi, joka sijaitsee 20 kilometriä nykyisen Keralan osavaltion pääkaupungista Thiruvananthapuramista (Trivandrum). Hän osoitti lahjoja nuorena. Hän sai apua 14-vuotiaana, ja häntä alkoi opettaa palatsin taiteilija Rama Swami Naidu. 

Myöhemmin hänelle opetti öljyvärimaalausta brittiläinen taiteilija Theodore Jensen.

Valikoima teoksia 
 Village Belle
 Lady Lost in Thought
 Damayanti Talking to a Swan
 The Orchestra
 Arjuna and Subhadra
 Lady with Fruit
 The Heartbroken
 Swarbat Player
 Shakuntala
 Lord Krishna as Ambassador
 Jatayu, a bird devotee of Lord Rama is mauled by Rawana
 Victory of Meghanada
 A Family of Beggars
 A Lady Playing Swarbat
 Lady Giving Alms at the Temple
 Lord Rama Conquers Varuna
 Romancing Couple
 Draupadi Dreading to Meet Kichaka
 Shantanu and Matsyagandha
 Shakuntala Composing a Love Letter to King Dushyanta
 Girl in Sage Kanwa’s Hermitage (Rishi-Kanya)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Intialaiset taiteilijat
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1906 kuolleet
Desibelimittari

Desibelimittari (äänitasomittari, äänenpainemittari) on laite, jolla mitataan äänen voimakkuutta.

Toiminta ja komponentit

Desibelimittari muuntaa ääniaallot sähköisiksi signaaleiksi ja näyttää käyttäjälle mitatun voimakkuuden lukeman. Laite koostuu kuudesta perusosasesta: 

 Mikrofoni havaitsee äänen paineaallot ja muuntaa painevaihtelut sähköisiksi jännitteiksi.
 Syötevahvistin kasvattaa äänen aiheuttaman sähköisen signaalin voimakkuutta.
 Painotusympäristö (A, B, C ja D), jolla voidaan määritellä laitteen ominaistaajuus.
 Ulostulovahvistin.
 Tasasuuntaajalla määritellään rms-arvo.
 Asteikko, jonka näyttämä esittää mitatun äänen voimakkuuden.

Käyttö

Mittaria käytetään meluntorjunnan tutkimiseen ja sitä kautta kuulovaurioiden ennaltaehkäisyyn, esimerkiksi mitataan työntekijän melualtistusta työpaikalla, ja myös tapahtumien lupaehtoihin kuten mittaamaan ulkoilmatapahtumien häiriövaikutusta lähialueille. 

Yksittäisten laitteiden aiheuttaman melun mittauksessa käytetään nykyään ns. A-suodinta (=taajuuspainotus, vanhemmat suotimet C ja Z) kuvaamaan ihmiskorvan toimintaa. Normaali mittausetäisyys on 1 m laitteesta.

Katso myös 
 Äänenpainetaso
 Äänitaso

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Desibeli- ja VU-mittarit 
 Korva.net, kuulovauriot ja niiltä suojautuminen

Mittalaitteet
Rakennusmittaus
Melu
Autopommi

Autopommi on autoon asetettu pommi, joka voidaan laukaista kauko-ohjaimella tai ajamalla räjähteillä täyteen lastattu auto haluttua kohdetta päin riittävällä nopeudella. Autopommi voi olla myös säädetty laukeamaan tietyssä ajonopeudessa tai ajastetusti.

Ensimmäinen autopommia muistuttava laite räjähti 16. syyskuuta 1920 Manhattanilla. 30 ihmistä kuoli räjähdyksessä ja kymmenen vammoihinsa myöhemmin. Vakavasti loukkaantuneita oli 143 ja uhreja kaiken kaikkiaan satoja. Pommi oli asetettu hevosvaunuihin lähelle J.P. Morgan -pankin toimitaloa osoitteessa 23 Wall Street.
Syyllistä ei saatu selville, mutta pommin asettajana pidetään italialaista anarkistia Mario Budaa (1883–1963).

Autopommi-iskuja käytetään usein salamurhien, terrorismin tai sissisodankäynnin välineenä. Tavoitteena voi olla ajoneuvossa tai lähellä olijoiden surmaaminen tai vahingon aiheuttaminen rakennuksille ja muulle omaisuudelle. Autopommi toimii itse omana kuljetusmekanisminaan, ja siihen voi sijoittaa suuren määrän räjähteitä sen herättämättä epäilyksiä.

Autopommeja
Beirutin autopommi-isku 1983
Oklahoma Cityn pommi-isku 1995  
Kampin autopommi 2002
Mogadishun isku 2017

Lähteet

Viitteet

Terrorismi
Pommit
Portia Simpson-Miller

Portia Lucretia Simpson-Miller (s. 12. joulukuuta 1945 Wood Hall) on ollut Jamaikan pääministeri vuosina 2012-2016. Hän toimi maansa pääministerinä myös 2006–2007 ollen maansa ensimmäinen naispääministeri.

Simpson-Miller on ollut  keskusta-vasemmistolaisen People's National Partyn (PNP) johdossa. 2007 hän seurasi pääministerinä saman puolueen P. J. Pattersonia. Tätä ennen hän toimi ministerinä vuodesta 1989 lähinnä työvoima-, hyvinvointi-, matkailu-, ja urheiluministerinä.

3. syyskuuta 2007 järjestetyissä vaaleissa hänen puolueensa sai 27 paikkaa Jamaikan keskusta-oikeistolaisen työväenpuolueen 33 paikkaa vastaan, mikä oli työväenpuolueen ensimmäinen vaalivoitto sitten vuoden 1983.

Joulukuun 2011 vaaleissa People's National Party sai 42 paikkaa ja työvenpuolue 21 paikkaa. Tammikuussa 2012 Simpson-Milleristä tuli pääministeri.

Simpson-Millerillä on julkishallinnon BA-tutkinto ohiolaisesta Union Institute & Universitysta.

Parlamenttivaaleissa helmikuussa 2016 PNP kärsi niukan vaalitappion, joten maaliskuussa 2016 JLP:n johtaja Andrew Holness aloitti Simpson-Millerin seuraajana Jamaikan uutena pääministerinä.

Maaliskuussa 2017 Simpson-Millerin tilalle PNP-puolueen uudeksi johtajaksi valittiin Peter Phillips.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elämäkerta Jamaica Information Servicen verkkosivuilla 
 Portia Simpson Miller - Heart, soul and guts  

Jamaikan pääministerit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Sinikka Luja-Penttilä

Sinikka Marjatta Luja-Penttilä (o.s. Luja, vuosina 1971–1977 Luja-Vepsä; s. 9. kesäkuuta 1924 Antrea) on suomalainen poliitikko, joka sai 1988 sosiaalineuvoksen arvon. Luja-Penttilä edustaa Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta, ja hän oli kansanedustaja vuosina 1966–1983 sekä sosiaali- ja terveysministeri 1979–1982. Luja-Penttilä oli eduskunnan sosiaalivaliokunnan puheenjohtaja 1978–1979.

Ura
Sinikka Luja syntyi Karjalankannaksella Antreassa 1924. Hänen vanhempansa olivat varastomies Erkki Luja ja Venla Salome Kallio. Hän valmistui ylioppilaaksi 1945 ja työskenteli tämän jälkeen julkaisualalla. Luja oli Tammen kustannustoimittajana lähes kaksi vuosikymmentä vuodesta 1947 aina kansanedustajuutensa alkuun saakka. Luja meni mukaan SDP:n toimintaan ja Espoon kunnallispolitiikkaan ja oli Espoon valtuuston jäsen vuodet 1957–1982. Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton johtajistossa hän oli 1961 alkaen, ensin varapuheenjohtajana ja 1972–1978 pääsihteerinä. Hän oli järjestössä keskeisessä asemassa lähes koko Suomen sosialidemokraattisen naisliikkeen hajaannuksen ajan. 

Luja valittiin kansanedustajaksi vuoden 1966 vaaleissa Uudenmaan läänin vaalipiiristä, ja hän istui eduskunnassa viisi peräkkäistä kautta. Eduskunnassa hän oli sosiaalivaliokunnan jäsen 1970–1979, tästä viimeisen vuoden sen puheenjohtajana. Vuonna 1979 Mauno Koivisto nousi pääministeriksi ja sosiaalipolitiikan asiantuntija Luja-Penttilästä tuli sosiaali- ja terveysministeri Koiviston II hallitukseen. Hänen poliittisena sihteerinään oli Leena Luhtanen. Koiviston hallitus erosi pääministerin tultua valituksi presidentiksi. Vuonna 1983 Luja-Penttilä jätti eduskunnan. 

Poliittisen uransa jälkeen Sinikka Luja-Penttilä on toiminut eläkeläisjärjestöissä, ja hän oli Eläkkeensaajien keskusliiton puheenjohtaja 1987–1993.

Vuonna 1983 Luja-Penttilä julkaisi romaanin Venla, jonka aiheena ovat hänen isoäitinsä ja äitinsä, ja kirjoitti 1989 Uudenmaan sosialidemokraattisen naispiirin 25-vuotishistoriikin. Luja-Penttilä on vanhin elossa oleva suomalainen, joka on toiminut valtioneuvoston jäsenenä ja kansanedustajana.

Luja-Penttilä oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Torsti Vepsän 1971–1976 ja sitten Metalliliiton puheenjohtajan Sulo Penttilän 1977–1994 kanssa.

Teoksia

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla  
  
 
 Esittely Lounakirjailijoiden sivuilla  
 Luja-Penttilän haastattelu sosiaalidemokraattisen naisliikkeen hajaannuksesta.

Suomalaiset kustannustoimittajat
Kansanedustajat
Espoon kaupunginvaltuutetut
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen sosiaali- ja terveysministerit
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Rodrigo Pessoa

Rodrigo Pessoa (s. 29. marraskuuta 1972 Pariisi) on brasilialainen esteratsastaja. Hän voitti esteratsastuksen henkilökohtaisen kilpailun vuoden 2004 kesäolympialaisissa. Vuosien 1996 ja 2000 kesäolympialaisissa Pessoa sai joukkuekilpailussa pronssimitalin. Hänen nykyinen ratsunsa on nimeltään Baloubet du Rouet. Hänen muita hevosiaan ovat Oasis, Couer, Rufus, Palouchin ja Cantate 2. Pessoan isä Nelson Pessoa oli ennen mestari esteillä, mutta iän painaessa hän tuli valmentajaksi. Rodrigo aloitti ratsastuksen 11–12-vuotiaana ja voitti juniorimestaruuksia. Euroopan mestaruuden voitettaessa hänelle ei myönnetty palkintoa, koska ei ollut virallisesti eurooppalainen.

Aiheesta muualla

http://www.rodrigopessoa.com

Brasilialaiset esteratsastajat
Brasilialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Filmtown

Video Filmtown Oy on vuonna 1991 perustettu videovuokraamoketju. Sen ensimmäinen liike perustettiin Turun ydinkeskustaan Eerikinkadulle, missä se toimi huhtikuuhun 2018 saakka. Myös yhtiön pääkonttori sijaitsee Turussa. Sen toimitusjohtaja on Tero Nurminen.

Filmtownilla oli vuonna 2012 noin 350 työntekijää ja 70 myymälää sekä lisäksi pienempiä vuokrauspisteitä muiden liikkeiden, kuten huoltoasemien ja kioskien, yhteydessä. Yhtiön liikevaihto oli tuolloin noin 14,9 miljoonaa euroa. Oheismyynnin kuten irtokarkkien osuus myynnistä on noin 40 prosenttia. 

Makeiskonseptin laajentamiseksi Filmtown Oy avasi maaliskuussa 2011 ensimmäiset myymälät uudelle omistamalleen CandyTown-makeismyymäläketjulle. Filmtowniin kuuluu myös Unileverin franchising-periaatteella toimivia Spice Ice-jäätelöbaareja. Vuoden 2018 lopulla Filmtownilla oli kolmisenkymmentä Filmtown-videovuokraamoa ja lisäksi parikymmentä karkki- ja jäätelöpistettä ilman elokuvavuokrausta.

Tampereen viimeinen Filmtown suljettiin tammikuussa 2022, Turun ja koko Varsinais-Suomen viimeinen maaliskuussa 2022. Helsinkiin jäi vielä kaksi vuokrauspistettä, mutta koko ketjun liikevaihdosta enää pari prosenttia tulee videovuokrauksesta, loppu makeismyynnistä.

Katso myös
Makuuni

Lähteet

Aiheesta muualla 

Filmtownin kotisivu
Talouselämä: Leffavuokraamot sinnittelevät karkkimyynnillä 

Suomalaiset kauppaketjut
Peter Collins

Peter John Collins (6. marraskuuta 1931 Kidderminster, Englanti, Iso-Britannia – 3. elokuuta 1958 Bonn, Nordrhein-Westfalen, Saksa) oli brittiläinen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.

Collins aloitti F1-uransa 1952, mutta kilpailukyvyttömällä kalustolla ilman menestystä. Hän alkoi voittaa kisoja päästyään Ferrarin rattiin kaudella 1956. Hän saavutti kaikkiaan kolme GP-voittoa ja yhdeksän muuta palkintosijaa sekä 47 MM-pistettä. 

Lähimpänä maailmanmestaruutta Collins oli kaudella 1956. Viimeisessä, ratkaisevassa Italian GP:ssä Collinsin tallitoverin Juan Manuel Fangion Ferrari hajosi jo kisan alkuvaiheessa. Collins luovutti oman autonsa Fangion käyttöön, mikä 1950-luvun sääntöjen mukaan oli mahdollista. Fangio ajoi Stirling Mossin jälkeen toiseksi, ja Fangio sekä Collins saivat kumpikin puolet pisteistä, jotka jaettiin kakkossijasta. Näiden pisteiden turvin Fangio nousi maailmanmestariksi täpärästi ohi Mossin. Jos Collins ei olisi antanut autoaan Fangiolle, hänestä olisi tullut maailmanmestari yhden pisteen marginaalilla, nyt hän jäi kolmanneksi. Hänestä olisi tullut siihen aikaan nuorin maailmanmestari vain 24-vuotiaana.

Collins ajoi 43 MM-sarjan ulkopuolista kilpailua, joista voitti neljä.

Kuolema

Collinsia pidettiin etukäteen vahvana ehdokkaana vuoden 1958 maailmanmestariksi, mutta hän sai surmansa ajettuaan rajusti ulos Nürburgringin GP:ssä, Vanwallia kuljettanutta Tony Brooksia vastaan kilpaillessaan. Hän olisi tuskin yltänyt mestaruuteen ilman kohtalokasta onnettomuuttakaan, sillä Mike Hawthorn, joka lopulta ajoi maailmanmestariksi, ja Stirling Moss hallitsivat kautta vahvoin ottein.

Collinsin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui oikealle kaartuvassa mutkassa. Hänen autonsa syöksyi radan vasemmalle puolelle ja kulki kahdella pyörällä ojassa pitkän matkaa. Auto palasi takaisin radalle pyörien useita kertoja ympäri pudoten lopulta täysin romuttuneena radalle. Collins viskautui ilmalennon aikana ulos autostaan, pää edellä puuta vasten.

Collins vietiin ensiavun jälkeen Adenaun sairaalaan, josta hänet kuljetettiin helikopterilla Bonnin yliopiston sairaalaan. Hän oli saanut kallonmurtuman ja aivot olivat pahasti vioittuneet. Parhaat aivospesialistit yrittivät pelastaa Collinsin hengen, mutta hän kuoli samana päivänä.

Autot, pisteet, sijoitukset
  (HWM): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa –
  (HWM): 0 pistettä, sijoitus –
  (Vanwall): 0 pistettä, sijoitus –
  (Maserati): 0 pistettä, sijoitus –
  (Ferrari): 25 pistettä, sijoitus 3:s
  (Ferrari): 8 pistettä, sijoitus 7:s
  (Ferrari): 14 pistettä, sijoitus 5:s

Lähteet
 Helsingin Sanomat 4.8.1958 (kuolema)

Viitteet

Aiheesta muualla
 Grand Prix Racing / Collins (englanniksi)
 Stats F1 / Collins (ranskaksi)

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Formula 1 -autoilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet