joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mustarastas (yhtye)

Mustarastas on Kari Haapalan luotsaama gospel-folk-yhtye, jonka musiikissa on havaittavissa sekä irlantilaisia että suomalaisia vaikutteita. Yhtye on julkaissut yhdeksän levyä sekä Laulut jäävät elämään -nimisen nuottikirjan.

Yhtyeen musiikille on tunnusomaista akustisten kielisoittimien, haitarin ja tinapillin käyttö. Näiden lisäksi yhtyeen levyillä voi kuulla muun muassa didgeridoota, udua ja djembeä.

Yhtyeen jäsenet
Aki Hauru – akustinen kitara ja kitaransukuiset kielisoittimet, muun muassa irlantilainen bouzouki, mandoliini, taustalaulu 
Tiro Rohkimainen – basso, taustalaulu  
Laura Airola – viulu, avainviulu, taustalaulu  
Kerttu Ahola – haitari  
Susanna Eronen – laulu, tinapilli
Kari Haapala – kitara, taustalaulu

Yhtyeessä ovat aikaisemmin musisoineet myös; Pekka Harjunkoski 1994–1997 (mandoliini, kitara), Rauno Lahti 1994–2003 (laulu), Anna Preisfreund 1994–1995 (laulu) Iris Kaimio 1994–1999 (haitari), Miska Salminen 1995–1997 (basso) Risto Blomster 1997–2000 (basso) Christina Lindberg 1995–1998 (laulu) ja Tiina Eloranta 1999–2003 (laulu). Lisäksi useasti tuuraajina ovat toimineet Juha-Matti Varvikko (basso), Hanne Jurvanen (haitari). Reetta Kaila tinapillit 1994-2020.

Levytykset
 Legenda (1994)
 Tulipatsas (1995)
 Sinetti (1997)
 Elämänpuu (1999)
 Kiveen piirretty (2001)
 Ethnic Winds From The North (2002) (kokoelma aiempien levyjen kappaleita)
 Linnuntietä (2003)
 Samaa verta (2005)
 Jouluaamuna (2006)
 Kesä on kaunis (2008) -single
 Murretut värit (2010)

Aiheesta muualla

 Mustarastas.net

Suomalaiset kristilliset yhtyeet
Jakaranda (yhtye)

Jakaranda on Pekka Simojoen vuonna 1985 perustama gospelyhtye, joka toimii Suomen Lähetysseuran yhteydessä. Se on lähinnä afrikkalaisvaikutteista rytmistä musiikkia laulava kuoro, jolla on oma yhtye. Tällä hetkellä musiikkiryhmän johtajana toimii muusikko Pekka Nyman, joka soittaa ryhmässä lyömäsoittimia. 

Yhtye on saanut nimensä trooppisesta jakaranda-puusta.

Jakaranda palkittiin Golden Gospel -palkinnolla vuonna 2010.

Aiheesta muualla

 Jakarandan kotisivut

Suomalaiset sekakuorot
Suomalaiset kristilliset yhtyeet
Suomen Lähetysseura
Alex MacLean

Alex S. MacLean (s. 1947) on yhdysvaltalainen valokuvataiteilija, joka tunnetaan näyttävistä ilmakuvistaan.

MacLean on valmistunut 1969 kandidaatiksi Harvardista ja arkkitehdiksi 1973. Hän kiinnostui ilmasta näkyvistä maisemista opiskellessaan yhdyskuntasuunnittelua ja hankki lentolupakirjan vuonna 1975. Siitä lähtien hän on hankkinut mainetta vaikuttavilla ilmakuvillaan, joita hän ottaa lennellessään ympäri Amerikkaa ja maailmaa Cessna 182:llaan. Hänen sekä luonnonmaisemia että ihmisen rakennelmia esittävistä kuvistaan on koottu useita näyttelyitä ja kirjoja.

Aiheesta muualla 
 Alex MacLeanin kotisivut 
 Chicagon nykytaiteen museon pysyvä kokoelma Alex MacLeanista  

Yhdysvaltalaiset valokuvaajat
Ilmavalokuvaus
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Karin Söder

Karin Ann-Marie Söder (o.s. Bergenfur, 30. marraskuuta 1928 Frykerud, Värmlanti – 19. joulukuuta 2015 Täby) oli ruotsalainen poliitikko. Hän toimi keskustapuolueen puheenjohtajana vuosina 1985–1987 ollen Ruotsin ensimmäinen puolueen puheenjohtajaksi valittu nainen. Söder oli myös yksi maailman ensimmäisistä naisulkoministereistä.

Tausta ja yksityiselämä 
Söder syntyi vuonna 1928. Hänen isänsä, Yngve Bergenfur, oli ammatiltaan opettaja ja äiti, Lilly Bergenfur, oli kotiäiti. Äiti sairastui rintasyöpään, mutta selvisi siitä hyvin. Tästä huolimatta Kari joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan jo varhain.

Politiikan ohella Söder toimi Ruotsin Pelastakaa lapset -järjestön puheenjohtajana vuosina 1983–1995 ja Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana vuosina 1984–1985 ja 1989–1990. Hän toimi myös muutamien yritysten, muun muassa Skandian ja Wermlandsbankenin hallituksissa, ja Kungliga tekniska högskolanin hallituksessa. 

Karin Söderin elämäkerta Centerpartist, Nordist, Idealist ilmestyi vuonna 2003.

Söder kuoli Täbyssä 19. joulukuuta 2015.

Poliittinen ura 
Söder toimi Täbyn kunnanvaltuustossa vuosina 1963–1971 ja Tukholman läänin maakäräjien jäsenenä vuosina 1969–1973. Ruotsin valtiopäivien jäseneksi hänet valittiin 1971 ja hän toimi valtiopäivillä vuoteen 1991 asti. 

Samana vuonna, kun hänet valittiin valtiopäiville, Söderistä tuli keskustapuolueen toinen varapuheenjohtaja. Kun Ruotsi sai keskustalaisen Thorbjörn Fälldinin johtaman keskustaoikeistolaisen hallituksen vuonna 1976, Söder nimettiin ulkoministeriksi, ensimmäisenä naisena Ruotsissa. Hallitus kaatui vuonna 1978 ydinvoimaa koskeviin riitoihin. Vuonna 1979 keskustapuolue palasi takaisin hallitukseen ja Söderistä tuli sosiaali- ja terveysministeri. Samana vuonna hän nousi puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Hän toimi ministerinä syksyyn 1982 asti, jolloin sosiaalidemokraattinen puolue voitti valtiopäivävaalit. Söder oli Ruotsin ensimmäinen naispuolinen ulkoministeri ja myöhemmin ensimmäinen naispuolinen sosiaaliministeri. 

Sosiaaliministerinä Söder sulki Systembolagetin myymälät jo lauantaina. Tämä johti kritiikkivyöryyn, johon Söder vastasi olemalla kiinnostuneempi kirjeistä, jotka tulivat alkoholistien vaimoilta ja lapsilta. Myymälät saivat avata ovensa lauantaisin vasta 2000. 

Vuonna 1985, kun Thorbjörn Fälldin astui syrjään puheenjohtajan paikalta tappiollisten valtiopäivävaalien jälkeen, Söder nousi puolueen johtoon. Hänen aikansa keskustapuolueen johdossa oli kuitenkin lyhyt, sillä hän joutui jättämään puheenjohtajuuden terveysongelmien vuoksi vuonna 1987 ja hänen seuraajakseen valittiin Olof Johansson.

Vuonna 2003 Söder oli allekirjoittamassa artikkelia, jossa keskustalaisia kehotettiin äänestämään ”kyllä” syksyllä järjestetyssä kansanäänestyksessä eurosta, vastoin puolueen virallista kantaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsin ulkoministerit
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsin Keskustapuolueen poliitikot
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Polydaktylia

Polydaktylialla tai hyperdaktylialla eli monisormisuudella tarkoitetaan anatomista poikkeavuutta, jossa yksilöllä on ylimääräisiä sormia tai varpaita. Länsimaissa ylimääräiset sormet ja varpaat yleensä poistetaan kirurgisesti lapsena.

Polydaktyliaa esiintyy noin kahdella lapsella tuhannesta, mutta lukumäärä voi olla suurempi joissakin ryhmissä perustajavaikutuksen vuoksi (esimerkiksi amissiyhteisöissä).

Joidenkin luonnonkansojen, esimerkiksi nenetsien, keskuudessa polydaktyliaa pidetään merkkinä noidan tai šamaanin kyvyistä.

Monivarpaisia kissoja esiintyy erityisesti maine coon -rodulla.

Kuuluisia polydaktyylisia henkilöitä 
 Antonio Alfonseca, baseball-pelaaja
 Gemma Arterton, näyttelijä
 Anna Boleyn 
 Toyotomi Hideyoshi, Japanin muinainen hallitsija
 Pacal II, mayakuningas
 Hrithik Roshan, Bollywood-näyttelijä
 Garfield Sobers, kriketinpelaaja
 Hound Dog Taylor, bluesmuusikko 
 Albert Uderzo, sarjakuvapiirtäjä

Katso myös 
 Ellis-van Creveldin oireyhtymä
 Syndaktylia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Polydactyly and Syndactyly

Alaraajat
Perinnölliset ominaisuudet
Sormet
Syndaktylia

Syndaktylia ("yhdyssormisuus" tai "yhdysvarpaisuus") tarkoittaa anatomista poikkeavuutta, jossa sormien tai varpaiden väliin on jäänyt kudosta, minkä vuoksi ne ovat kasvaneet yhteen. Sikiön normaalissa kehityksessä sormien ja varpaiden välien rusto surkastuu pois. Syndaktyliassa sen surkastuminen on jäänyt syystä tai toisesta vajaaksi. Yleensä kudos muodostuu kolmen keskimmäisen varpaan tai sormen väliin. Monilla eläinlajeilla varpaiden/sormien yhteenkasvu on normaalia, mutta ihmisillä se on harvinaista ja kudos voidaan poistaa kirurgisesti.  Syndaktyliaa esiintyy noin 1:ssä tapauksessa 2 000:sta.

Katso myös 
 Polydaktylia

Aiheesta muualla 
 Syndactyly
 Polydactyly and Syndactyly

Perinnölliset ominaisuudet
Sormet
Alaraajat
Natalie Wood

Natalie Wood, alkuperäiseltä nimeltään Natalja Nikolajevna Zaharenko, myöh. Gurdin (, ), oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Varhainen elämä 

Natalie Wood syntyi San Franciscossa Kaliforniassa venäläiseen Zaharenkon siirtolaisperheeseen. Woodin isä oli ukrainalainen. Hänen vanhempansa muuttivat sukunimen Gurdiniksi.

Ura 

Wood aloitti näyttelemisen nelivuotiaana nimellä Natasha Gurdin, ja hän oli tunnettu lapsitähti joka esiintyi muun muassa yhdessä päärooleista vuoden 1947 elokuvassa Susanin kääntymys. Woodin äiti panosti tyttärensä uraan, ja Natalie Woodista tuli pian myös suosittu aikuisnäyttelijä.

Vuonna 1955 valmistui elokuva Nuori kapinallinen, jossa Woodin vastanäyttelijänä oli James Dean. Hänen toinen tunnettu elokuvansa, elokuvamusikaali West Side Story, jossa hänellä oli pääosa, valmistui 1961. Wood olisi halunnut laulaa itse, mutta laulut dubbasi laulaja Marni Nixon. Wood oli 1960-luvulla suosittu tähti ympäri maailman, lähes Elizabeth Taylorin veroinen. 28-vuotiaana Wood oli ehtinyt olla Oscar-ehdokkaana jo kolme kertaa.

Yksityiselämä 

Wood oli naimisissa näyttelijä Robert Wagnerin kanssa. Wagnerista erottuaan hän nai Richard Gregsonin, jonka kanssa hän sai vuonna 1970 tyttären, Natashan. Woodin ja Gregsonin liitto päättyi eroon. Wood päätyi takaisin Wagnerin luo  eron jälkeen. Heille syntyi tytär Courtney vuonna 1974.

Wood katosi veneestä ja ilmeisesti hukkui epäselvissä olosuhteissa Santa Catalinan saarella vuonna 1981.

Valikoitu filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Natalie Woodin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Amerikanukrainalaiset
Amerikanvenäläiset
Thorbjörn Fälldin

Nils Olof Thorbjörn Fälldin (24. huhtikuuta 1926 – 23. heinäkuuta 2016) oli ruotsalainen poliitikko keskustapuolueesta. Hän toimi kolmen hallituksen pääministerinä vuosien 1976 ja 1982 välillä ja puolueensa puheenjohtajana vuosina 1971–1985. Fälldinin aloittaessa pääministerinä vuonna 1976 oli hän ensimmäinen muusta kuin sosiaalidemokraattisesta puolueesta valittu pääministeri Ruotsissa neljäänkymmeneen vuoteen.

Elämä 
Fälldin varttui maanviljelijäperheessä Ångermanlandissa. Hän työskenteli perheen tilalla jo teini-ikäisenä, mutta käytti kaikki opiskelumahdollisuudet hyväkseen. Hän opiskeli kauppatiedettä kirjekurssilla ja auttoi seudun tilallisia sitten kirjanpidossa maksua vastaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1945. Ruotsin valtiopäiville hän nousi vuonna 1958.

Fälldin osti perheen tilan vaimonsa kanssa vuonna 1955 ja asui siellä kaikki poliitikkovuotensa. Jopa pääministerinä ollessaan hän ajoi viikonlopuksi kotipaikkakunnalle.

Vuonna 1969 Fälldin voitti kilpailun puolueensa varapuheenjohtajuudesta Johannes Antonssonia vastaan ja vuonna 1971 hän seurasi Gunnar Hedlundia puolueen puheenjohtajana.  Fälldin ehdotti vuonna 1973 keskustapuolueen ja kansanpuolue liberaalien yhdistämistä. Ehdotus ei saanut kuitenkaan keskustapuolueen jäsenistön enemmistön tukea.

Vuosien 1973 ja 1976 vaaliväittelyissä korostui puoluejohtajien erilainen tyyli, kun vastakkain asettuivat rauhallisesti, lähes hitaasti artikuloiva Fälldin ja nopeista, terävistä repliikeistään tunnettu Olof Palme. Palme kutsui Fälldinia lammasfarmariksi.

Koska keskustapuolue oli tuolloin Ruotsin suurin ei-sosialistinen puolue, Fälldin oli porvarien pääministeriehdokas vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa. Porvarit voittivat vaalit ja keskustapuolue, kansanpuolue liberaalit ja maltillinen kokoomus muodostivat enemmistöhallituksen. Hallitusyhteistyötä leimasivat kuitenkin riidat ydinvoiman lisärakentamisesta ja Fälldin erosi pääministerin paikalta vuonna 1978. Kansanpuolue liberaalit muodosti Ola Ullstenin johtaman vähemmistöhallituksen.

Vuoden 1979 valtiopäivävaalien jälkeen Fälldin sai uudelleen pääministerin paikan ja hän muodosti toisen hallituksensa vanhalta pohjalta. Hallitus kesti kaksi vuotta, kunnes maltillinen kokoomus jätti hallituksen veropolitiikkaa koskevien erimielisyyksien vuoksi. Keskustapuolueen ja kansanpuolueen hallitus jatkoi vuoden 1982 vaaleihin asti, joissa sosiaalidemokraatit palasivat valtaan.

Vuonna 1985 tulleen toisen vaalitappionsa jälkeen Fälldin jätti keskustapuolueen puheenjohtajuuden ja myöhemmin samana vuonna myös parlamenttipaikkansa. Jätettyään politiikan hän toimi muun muassa Föreningsbankenin ja Televerketin hallitusten puheenjohtajana. Hän kuului myös Olof Palmen murhaa tutkineeseen komiteaan.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Björn Elmbrant: Fälldin (1991)
 Dick Erixon: Rikstingstalen: en studie av Thorbjörn Fälldins Budskap (1996)
 Thorbjörn Fälldin: En bonde blir statsminister (1998)

Aiheesta muualla 

 Thorbjörn Fälldinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 

Ruotsin pääministerit
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsin Keskustapuolueen poliitikot
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Etelä-Tiroli

Etelä-Tiroli (, , ladiniksi Südtirol) on Italian pohjoisin maakunta. Se muodostaa Trentinon maakunnan kanssa Trentino-Etelä-Tirolin alueen. Etelä-Tirolilla on laaja itsehallinto ja sitä kutsutaan autonomiseksi maakunnaksi (saks. autonome Provinz, ital. provincia autonoma, ladin. provinzia autonoma). Maakunnan asukasluku on noin 515 000 ja sen pääkaupunki on Bolzano (saks. Bozen).

Etelä-Tiroli sijaitsee Alpeilla ja maakunnassa vallitsee vahva paikallinen kulttuuri, joka juontaa juurensa historiallisiin baijerilais- ja ladinilaisasutuksiin sekä siteisiin saksalaiseen ja itävaltalaiseen kulttuurialueeseen. Erotuksena muista Italian maakunnista Etelä-Tiroli on pääsääntöisesti saksankielinen maakunta. Asukkaista noin 62 prosenttia on saksankielisiä, 23 prosenttia italiankielisiä ja neljä prosenttia ladininkielisiä.

Historia 
Etelä-Tirolin maakunta oli aikaisemmin osa Itävalta-Unkaria, jossa se kuului samaan hallintoalueeseen nykyään Itävaltaan kuuluvan Tirolin osan kanssa. Ensimmäisen maailmansodan loputtua alue luovutettiin Italialle italiankielisen Trenton ohella 1919. Fasistien valtaannousun jälkeen maakunnassa aloitettiin voimakkaat italialaistamistoimet. Italian antauduttua toisessa maailmansodassa alue liitettiin lyhyeksi aikaa natsi-Saksaan. Toisen maailmansodan jälkeen asukkaat pyysivät alueen palauttamista Itävallan osaksi, mutta liittoutuneet hylkäsivät tämän. Sodan jälkeen koko italialaisten dominoimalle Trentino-Etelä-Tirolille annettiin itsehallinto, mikä ei tyydyttänyt saksankielistä ja alueella toimikin 1950- ja 1960-luvuilla aktiivisia aseellisia vastarintaryhmiä. Pitkällisen vastarinnan seurauksena annettiin lopulta uusi saksalaisväestön oikeudet paremmin huomioiva itsehallintomääräys.

Hallinto ja politiikka 
Etelä-Tirolin maakuntavaalit 2013

Väestö 
Etelä-Tirolin väestö jaetaan virallisesti saksaa, italiaa ja ladinia puhuviin kieliryhmiin. Saksan- ja ladininkielisten osuus on 1960-luvulta lähtien hiljalleen noussut ja italiankielisten laskenut. Muita kieliä äidinkielenään puhuvien määrä on samalla kasvanut 10,2 prosenttiin (2011).

Väestö kieliryhmittäin väestönlaskennoissa 1880–2011

Kieliryhmien osuudet väestön antaman ilmoituksen mukaan

Etelä-Tirolissa 116 kunnasta saksankielinen enemmistö on 103 kunnassa. 81 kunnassa saksankielisiä oli yli 90 prosenttia.

Etelä-Tirolin asukkaista ulkomaiden kansalaisia oli (2011) 8,7 % (44 362 henkilöä). Suurin ulkomaalaisryhmä oli albaanit (5 558), saksalaiset (4 677) ja marokkolaiset (3 570). Ulkomaalaisten lapset menevät useimmin italiankielisiin kouluihin joissa ulkomaalaisten osuus on 21 % opiskelijoista. Ulkomaalaisten osuus saksankielisissä kouluissa on vain 6,1 % ja ladininkielisissä 4,0 %.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
Pyhäinjäännös

Pyhäinjäännös eli reliikki on uskonnollisesti merkittävä esine, jonka uskotaan olevan pyhimyksen ruumiinosa tai tälle kuulunut esine. Joissakin uskonnoissa pyhäinjäännöksillä uskotaan olevan erityisiä voimia, esimerkiksi kyky parantaa sairaita.

Pyhäinjäännöksiä tavataan monissa uskonnoissa. Erityisen tärkeitä ne ovat hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa. Myös katolisessa ja ortodoksisessa kristinuskossa sekä ainakin osassa islamin suuntauksissa kunnioitetaan pyhäinjäännöksiä. Roomalaiskatolinen kirkko kieltää kategorisesti pyhäinjäännösten myymisen, joka rinnastuu simoniaan. Protestanttinen kristinusko sen sijaan ei anna suurta arvoa pyhäinjäännöksille.

Pyhäinjäännöksiä säilytetään toisinaan erityisessä pyhäinjäännöslippaassa.

Etenkin keskiaikana monista tunnetuista kristillisistä pyhäinjäännöksistä oli liikkeellä useita kappaleita samanaikaisesti. Esimerkiksi Johannes Kastajan pääksi väitettyjä reliikkejä on yhä useita eri maissa.

Reliikkiteologia kristinuskossa 
Kristillinen reliikkiteologia perustuu ylösnousemukseen, koska Kristuksen ihmiseksi tuleminen koskettaa sekä sielua että ruumista. Kristillinen reliikkiteologia sai alkunsa jo alkuseurakunnassa.

Katso myös 
 Ikoni
 Pyhimys
 Sakramentaali

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Reliikki. Ortodoksi.net.
Relics in Islam. Islamicamagazine.com. 

Uskonnolliset esineet
Reliikki

Reliikki tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:

 muinaisjäännös
 pyhäinjäännös
 reliikki eli relikti, biologiassa eliö, jota on aiemmin ollut runsaasti laajalla alueella, mutta nyt sitä on enintään muutamalla pienellä alueella.
Ruutisalaliitto

Ruutisalaliitto () oli katolisen ryhmän vuonna 1605 toteuttama epäonnistunut yritys surmata Englannin kuningas Jaakko I, tämän perhe sekä parlamentin edustajat. Salaliiton oli määrä räjäyttää parlamenttitalo sen vuosittaisissa avajaisissa. Salaliiton päämääränä oli protestanttisen kuninkaan syrjäyttäminen ja katolisen monarkin asettaminen valtaistuimelle. Salaliiton johtajana toimi Robert Catesby.

Tausta 
Ruutisalaliitto oli vain yksi monista Jaakko I:tä vastaan suunnatuista katolisista vallastasuistamisyrityksistä; sitä edelsivät muun muassa Main Plot ja Bye Plot vuonna 1603.

Katolilaiset olivat Englannissa uskonpuhdistuksen seurauksena vainottu uskontokunta ja esimerkiksi katolisena pappina toimiminen oli kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Salaliiton taustalla oli pettymys siihen, että Jaakko I jatkoi katolilaisten vainoa.

Vuosijuhlat 
Monissa Kansainyhteisön maissa juhlitaan edelleen salaliiton epäonnistumista vuosittain 5. marraskuuta polttamalla kokkoja ja ampumalla ilotulitteita. Juhla tunnetaan nimellä kokkoyö tai Guy Fawkesin yö salaliittoon osallistuneen Guy Fawkesin mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla  

 
 
 
 
 

1605
Englannin historia
Kapinat
Salamurhayritykset
Salaliitot
Benoît Sokal

Benoît Sokal (28. kesäkuuta 1954 Bryssel – 28. toukokuuta 2021) oli belgialainen sarjakuvapiirtäjä ja tietokonepelisuunnittelija. Hän teki Tarkastaja Ankardo -sarjaa lähes 40 vuoden ajan.

Sokal aloitti vuonna 1996 Microidsin julkaiseman Amerzonen parissa. Hänestä tuli tämän jälkeen Microidsin taiteellinen ohjaaja, ja hänen toinen videopelinsä oli vuonna 2002 julkaistu Syberia. Hänen pelejään ovat myös sen jatko-osat Syberia II ja Syberia III. Sokal sai myös palkintoja peleistä.

Tuotanto

Ankardo-albumit 
Le chien debout – Koiran paluu (1980)
 La marque de Raspoutine – Rasputinin merkki (1981)
 La mort douce – Lempeä kuolema (1982)
 Noces de brume – Usvahäät (1984)
 L'Amerzone – Amerzonia (1985)
 La cadillac blanche – Valkoinen Cadillac (1990)
 L'ile noyee – Hukkunut saari (1991)
 Le canal de l'angoisse – Kauhujen kanava (1993)
 Le caniveau sans lune – Ei kuutamoa katuojaan (1995)
 La fille qui revait d'horizon – Unelma horisontista (1999)
 Un Miserable petit tas des secrets – Salaisuuksien tunkio (2001)
 La nurse aux mains sanglantes – Hoitajan veriset kädet (2002)
 Le buveur en col blanc – Valkokaulusjuomari (2003)
 Marée noire – Musta meri (2004)
 L'affaire belge – Ei ole julkaistu Suomessa (2005)
 L'ombre de la bête – Pedon varjo (2006)
 Une bourgeoise fatale – Porvarisnaisen hillitön charmi (2008)
 Une fille sans visage – Nainen ilman kasvoja (2009)
 Une bavure bien baveuse – Erään komisarion tarina (2012)
Piege de miel – Houkutuslintu (2012)
Le vieux canard et la mer – Ankkavanhus ja meri (2013)
Mort sur le lac – Kuolema järvellä (2015)
La mort aux yeux verts – Vihreäsilmäinen kuolema (2016)

Muita 
Sanguine (1988)
Silence, on tue!  – Hiljaisuus, murha! (François Rivièren kanssa 1990)
Le vieil homme qui n'écrivait plus (1996)

Videopelit 
 Amerzone (1999)
 Syberia (2002)
 Syberia II (2004)
 Paradise (2006)
 Sinking Island (2007)
 Syberia III (2017)
 Syberia: The World Before (2022)

Lähteet 

Belgialaiset sarjakuvantekijät
Videopelisuunnittelijat
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Ananias

Ananias oli Raamatun Uudessa testamentissa Apostolien tekojen viidennessä luvussa mainittu henkilö, jonka vaimon nimi oli Safira. He olivat alkuseurakunnan jäseniä. Jumala rankaisi heitä äkkikuolemalla Pyhän Hengen pilkasta.

Uudessa testamentissa on kaksi muutakin Ananiasta: ylimmäinen pappi Ananias ja Ananias, jolla oli osaltaan vaikutus Paavalin kääntymykseen Jeesuksen seuraajaksi.

Damskoksessa sijaitseva Pyhän Ananiaksen kappeli on liitetty kansanperinteessä raamatun tarinaan Ananiaksen talosta, joskin sen vanhimmat osat on ajoitettu joitakin vuosisatoja myöhemmäksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ananias Uudessa testamentissa

Uuden testamentin henkilöt

es:Ananías
Apostolien tekojen henkilöt
Transvaal

Etelä-Afrikan tasavalta eli Transvaal oli vuosina 1852–1902 itsenäinen buuritasavalta nykyisen Etelä-Afrikan pohjoisosassa. Nimi Transvaal tarkoittaa Vaal-joen ”takaista” eli pohjoispuolista aluetta.

Historia

Transvaalin asuttivat 1830- ja 1840-luvuilla Kapmaasta brittien vainoa paenneet voortrekkerit. Tätä tapahtumaa kutsutaan nimellä "Suuri vaellus". Buurit voittivat helposti paikalliset asukkaat valtataistelussa ja perustivat useita tasavaltoja brittihallinnon ulkopuolelle. 1850-luvulla britit tulivat yhteisymmärrykseen buuritasavaltojen kanssa ja myönsivät itsenäisyyden Transvaalille, josta tehtiin viralliselta nimeltä Etelä-Afrikan tasavalta (ZAK). Toinen pitkäikäisemmäksi muodostunut buuritasavalta oli Transvaalin eteläpuolella sijainnut Oranjen vapaavaltio. Ensimmäisen presidentin Marthinus Wessel Pretoriuksen yritys yhdistää Transvaal ja Oranje johti vuosina 1862–1864 käytyyn Transvaalin sisällissotaan. Britannia valloitti Transvaalin vuonna 1877. Vuonna 1880 Transvaalin buurit nousivat kapinaan koventunutta brittihallintoa vastaan. Buurien johtaja Paul Kruger vaikutti keskeisesti siihen, että ensimmäinen buurisota saatiin päätökseen ja Transvaal sai takaisin itsenäisyytensä vuonna 1881. Sittemmin Kruger valittiin Transvaalin presidentiksi.

Vuoden 1885 alun Witwatersrandin suuri kultalöydös johti ulkomaalaisten (uitlander) muuttovirtaan Transvaaliin. Pelko kasvavasta brittimallin käyttöönotosta seudulla johti buurien tekemään ennalta ehkäisevään iskuun vuonna 1899. Toinen buurisota johti lopulta Transvaalin uuteen valloitukseen vuonna 1900 ja sen muodolliseen liittämiseen Brittiläiseen imperiumiin vuonna 1902. Sen alueesta muodostettiin Transvaalin siirtokunta. Vuonna 1910 entiset buuritasavallat liittyivät yhteen Kapmaan ja Natalin siirtokuntien kanssa muodostaen Etelä-Afrikan unionin. Entisestä Transvaalin alueesta tuli tämän jälkeen Etelä-Afrikkaan kuulunut Transvaalin provinssi, joka lakkautettiin vuonna 1994.

Presidentit
Marthinus Wessel Pretorius 1857–1860 (valittiin 1860 Oranjen vapaavaltion presidentiksi)
Johannes Hermanus Grobler vt. 1860
Stephanus Schoeman vt. 1860–1862
Willem Cornelis Janse van Rensburg vt. 1862–1864
Marthinus Wessel Pretorius 1864–1871
Daniel Jacobus Erasmus vt. 1871–1872
Thomas François Burgers 1872–1877
Marthinus Wessel Pretorius, Paul Kruger ja Piet Joubert (ns. triumviraatti) 1880–1883
Paul Kruger 1883–1902 (vuodesta 1900 maanpaossa)
Schalk Burger vt. 1900–1902

Aiheesta muualla

 Transvaal public-domain artikkeli 1911 Encyclopediasta Sisältää paljon lisää tietoa Transvaalin varhaisesta historiasta ja maantiedosta. 

Afrikan entiset valtiot
Buuritasavallat
Etelä-Afrikan historia
Joseph Keter

Joseph Keter (s. 13. kesäkuuta 1969 Lessos, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva Kenian armeijan upseeri, entinen huippuestejuoksija ja olympiavoittaja.

Keterillä oli uransa aikana ainoastaan yksi ehjä kausi, joka huipentui olympiakultaan Atlantassa vuonna 1996. Atlantassa ylivoimainen voittajasuosikki oli kuitenkin pitemmän aikaa matkaa hallinnut maailmanennätysmies Moses Kiptanui. Huikaisevan jännittävässä olympiafinaalissa nämä kalenji-heimoveljekset tulivat rinta rinnan viimeiselle vesiesteelle, ja viimeisen sadan metrin aikana Keter pystyi kirikamppailussa voittamaan Kiptanuin lopulta 1,1 sekunnin erolla. Voittoaika oli 8.07,12.

Olympialaisten jälkeen Keter voitti Kiptanuin vielä toistamiseen Zürichissä juosten oman ennätyksensä 8.05,99.

Tuon voitokkaan kauden jälkeen Keter jatkoi juoksemista vielä muutaman vuoden, ja voitti vuonna 1997 IAAF Grand Prixin 3000 metrin estejuoksun.

Lähteet 

Kenialaiset olympiavoittajat
Kenialaiset estejuoksijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Nanny Still

Nanny Elisabet Still McKinney (31. heinäkuuta 1926 Helsinki – 7. toukokuuta 2009 Bryssel, Belgia) oli suomalainen lasitaiteilija. Suomen taideteollisuuden kulta-aikana 1950-luvulla Still kuului muotoilun suuriin nimiin.

Still valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta (nykyisestä korkeakoulusta) Metallitaiteen osastolta vuonna 1949. Samana vuonna hän voitti Riihimäen lasin pohjoismaisen muotoilukilpailun, jonka ansiosta hänet palkattiin töihin tehtaalle. Hänet tunnetaan parhaiten juuri näistä, Riihimäen lasille tekemistään töistä. Tehtaalla hän suunnitteli sekä taidelasi- että käyttölasiesineitä. Still työskenteli Riihimäen lasitehtaassa 1970-luvulle saakka, jolloin Riihimäen tuotanto siirtyi käsityövaltaisesta puhalluslasitekniikasta automatisoituun tuotantoon. 

Still avioitui vuonna 1958 amerikkalaisen George McKinneyn kanssa, ja he muuttivat vuonna 1959 Brysseliin. Hän jatkoi Belgiassa asuessaan edelleen taiteellista uraansa suunnittelemalla esineitä Rosenthalin tehtaan lasinpuhaltamolle.

Monipuolisen uransa aikana Still suunnitteli lähes kaikkea koruista paistinpannuihin. Pariisissa vuonna 1956 järjestettyyn näyttelyyn suunniteltu, kristallista hiottu taidelasiteos Turmaliini kuuluu hänen luonteenomaisiin töihinsä. Tunnettuja hänen Riihimäen lasille muotoilemiaan lasisarjoja ovat Harlekiini, Flindari ja Grapponia. Rosenthalille 1990-luvulla suunnitelluista töistä voi mainita esimerkiksi Samoa-sarjan maljakot.

Still sai ansioistaan Pro Finlandia -mitalin vuonna 1972.

Kuvia

Lähteet

Kirjallisuutta
 Nanny Still: Amos Adersson 10.2.–29.4.2001. Näyttelyjulkaisu.
 Koivisto, Kaisa – Still, Nanny: Sana – Szó – Word. Vammala: Suomen lasimuseo, 1998.

Aiheesta muualla 
 Rosenthal.
 

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset lasitaiteilijat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Frans Joosefin maa

Frans Joosefin maa () eli Lomonosovin maa on Venäjälle kuuluva arktinen saariryhmä Barentsinmerellä Novaja Zemljan pohjoispuolella. Se koostuu 191 jään peittämästä saaresta. Saaret löydettiin 30. elokuuta 1873.

Historiaa

Vuonna 1873 Itävalta-Unkarin naparetkikunnan löytöretkeilijät Julius von Payer ja Karl Weyprecht löysivät saaret tutkimusmatkallaan Koillisväylän etsimiseksi. Saariryhmä nimettiin Itävallan keisari Frans Joosef I:n mukaan. Fridtjof Nansen ja Hjalmar Johansen viettivät talven 1895-1896 saarilla. Norjalla oli jonkin aikaa aluevaatimus saariin, joita se kutsui nimellä "Fridtjof Nansenin maa."

Vuonna 1926 Neuvostoliitto otti saaret haltuunsa ja sinne saapuivat ensimmäiset asukkaat. Saksalainen ilmalaiva Graf Zeppelin aloitti saarten tutkimisen ilmasta heinäkuussa 1931.

Saksa perusti miehitetyn sääaseman Alexandran maalle 22.9.1943 (Operaatio Aarteenkaivaja). Sääaseman miehistö evakuoitiin 11.7.1944 eikä sitä miehitetty uudelleen. Sukellusvene U-387 evakuoi sääaseman radio- ym. laitteet lokakuussa 1944 ja vei Frans Joosefin maan miehitetyn sääaseman korvaavan automaattisen sääaseman Novaja Zemljalle. Neuvostoliittolainen tutkimusryhmä löysi aseman jäänteet vuonna 1951 ja uudestaan vuonna 2016. Samalle alueelle perustettiin tutkimusasema Nagurskaja. Kylmän sodan aikana saaret julistettiin sotilasalueeksi ja niille rakennettiin pommikonetukikohta.

Maantiede
Saaristo on tuliperäinen. Saarille pääseminen ilman jäänmurtajan apua on mahdollista vain kesällä. Saarten kokonaispinta-ala on noin 16 134 neliökilometriä.

Hallinnollisesti saaret kuuluvat Arkangelin alueen Primorjen piiriin. Saarten postinumero on 163515.Frans Joosefin maan Nagurskajassa () sijaitsee Venäjän federaation pohjoisin rajavartioasema ja lentokenttä. Se on ainoa pysyvästi asutettu paikka saariryhmällä. Lisäksi alueella on joitain hetkittäin asutettuja tutkimusasemia. 

Frans Joosefin maan saaristoon suuntautuu selvästi vähäisempi määrä arktista matkailua kuin Norjalle kuuluville Huippuvuorille. Tämän on arvioitu johtuvan osaltaan sekä Frans Joosefin maan saarten vähäisistä matkailua tukevista palveluista että matkojen kalleudesta. Kestoltaan lyhyen ja matkailijamäärältään vähäisen turismin haittoja on pidetty vähäisinä.

Saaria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Primorjen kunnallispiirin sivusto  (primadm.ru)
 Frans Joosefin maa – valokuvia
 Na pogranzastave "Nagurskaja" ljudi is medvedi živut bok o bok  (pomorie.ru)
 Poljarnaja stantsija Nagurskaja - Vuonna 1997 suljettu merisääasema, paikalla jatkaa rajavartioasema   (sevmeteo.ru)
 Synop Information for 20046 in Polargmo Im. E. T. Krenkelja, Russian Federation (eräs sääasema saarilla) 
 Spravotšnaja informatsija po o. Heisa (Zemlja Frentsa-Iosifa   (sevmeteo.ru)
 Klimat v Ostrove Heisa (ilmastotietoa eräältä saarten sääasemalta)  (pogoda.ru.net)

Venäjän saaret
Arkangelin alue
Barentsinmeri
Arktis
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lexus

Lexus on Toyota Motor Corporationin automerkki, jota myydään Pohjois-Amerikassa, Lähi-idässä, Euroopassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Japanissa.

Lexus-merkki luotiin, kun Toyota halusi päästä Pohjois-Amerikan markkinoiden kalliimpien tuontiautojen - kuten Mercedez-Benz, Volvo ja BMW - markkinoille. Toyotalla ymmärrettiin, ettei Toyota-merkillä voinut myydä kalliita autoja, koska merkki oli fokusoitunut edullisten autojen luokkaan. 

Lexuksen myyntiä Suomessa hoitaa Lexus-myyntipisteet ympäri Suomen. Lexuksen huolto onnistuu myös kaikkialla Suomessa Toyotan huoltopisteissä. Lexuksen Suomeen tuotavat mallit ovat (2022): RZ, ES, UX, LS, NX, RX ja LC. -mallit eri moottoriversioilla. Lexus on Toyotan tapaan erikoistunut hybriditekniikkaan, jota saa mm. NX, ES, LS ja RX-malleihin. Toyota/Lexus Hybridi akkujen takuut ovat jopa 300 000 km /8 vuotta. Vuonna 2022 Lexus julkaisi ensimmäisen sähköautonsa RZ:n, joka on teknillisesti sama kuin Toyotan bZ4x. Lexuksen myynti Euroopassa on vähäistä verrattuna BMW:n, Audin, MB:n ja muiden valmistajien luksusautoihin. Pohjois-Amerikassa Lexuksen myynti on suurempaa kuin millään muulla premium-merkillä.

Lexus on saanut lukuisia palkintoja eri maiden autolehdiltä kuten AutoBild ja MotorWeek. Lexus valmistaa maailman luotettavimpia autoja, ja sen lippulaiva LS onkin valittu J D Powerin pitkäaikaisen auton luotettavuustutkimuksen mukaan 15 kertaa peräkkäin maailman luotettavimmaksi autoksi.

Mallit

 Lexus CT
 Lexus ES
 Lexus GS
 Lexus GX
 Lexus HS
 Lexus IS
 Lexus LC
 Lexus LFA
 Lexus LS
 Lexus LX
 Lexus NX
 Lexus RC
 Lexus RX
 Lexus SC
 Lexus UX

Aiheesta muualla
 Lexuksen suomenkielinen kotisivu.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Göran Hägglund

Bo Göran Hägglund (s. 27. tammikuuta 1959) on ruotsalainen poliitikko kristillisdemokraattisesta puolueesta ja puolueensa entinen puheenjohtaja vuosina 2004–2015. Hägglund istui valtiopäivillä vuosina 1991–2015 ja toimi Fredrik Reinfeldtin hallituksessa sosiaaliministerinä vuosina 2006–2014.

Poliittinen ura 
Poliittisen uransa Hägglund aloitti kristillisdemokraattien nuorisojärjestössä ja työskenteli myöhemmin myös puolueen Jönköpingin läänin piirijärjestössä. Vuodesta 1982 vuoteen 1986 hän toimi Jönköpingin kunnanvaltuuston jäsenenä.

Vuoden 1985 valtiopäivävaalien jälkeen hän toimi työskenteli puolueensa eduskuntaryhmässä. Vuonna 1988 hän jätti väliaikaisesti politiikan työskennelläkseen vakuutusyhtiö WASA Livissä vakuutuskonsulttina. Vuoden 1991 valtiopäivävaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi kristillisdemokraattien historian parhaan vaalituloksen jälkeen. Vaalien jälkeen hänestä tuli puolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja hän toimi tehtävässä aina vuoteen 2002 asti. Huhtikuussa 2004 hänet valittiin yksimielisesti puolueensa puheenjohtajaksi pitkään, vuodesta 1973 puolueen johdossa toimineen Alf Svenssonin jälkeen.

Hägglundin ensimmäiset vaalit puolueensa johdossa olivat syksyn 2006 valtiopäivävaalit. Kristillisdemokraatit olivat vaaleissa osa porvarillista Ruotsin allianssia (), joka onnistui saamaan valtiopäiville enemmistön. Puolueen oma kannatus laski vaaleissa 2,5 prosenttiyksikköä syksystä 2002 ja oli 6,6 prosenttia annetuista äänistä. Lokakuussa 2006 Hägglundista tuli kokoomusjohtaja Fredrik Reinfeldtin johtaman enemmistöhallituksen sosiaaliministeri.

Yksityiselämä 
Hägglund varttui Degerforsissa Ruotsin keskiosassa, mutta muutti vuonna 1978 Jönköpingiin. Hänen vanhempansa muuttivat Ruotsiin Vaasasta, Suomesta. 

Hägglund on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Karinin kanssa kaksi lasta, vuosina 1989 ja 1991 syntyneet pojat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Göran Hägglund puolueensa verkkosivuilla  

Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Ruotsin Kristillisdemokraattien poliitikot
Ruotsin ministerit
Ruotsin kansanedustajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
IPA (täsmennyssivu)

IPA tarkoittaa esimerkiksi seuraavia

International Psychoanalytical Association
Kansainvälinen foneettinen aakkosto
2-propanoli
International Press Academy
India pale ale, pintahiivaoluen voimakkaasti humaloitu alatyyppi
Venetsialaiset

Venetsialaiset on elokuun viimeisenä lauantaina vietettävä veneily- ja mökkeilykauden päätösjuhla. Venetsialaisia pidetään myös veden, tulen ja valon juhlana. Länsi-Suomen rannikkoalueet kuten Pori, Rauma, Kalajoki, Kokkola, Pietarsaari ja Pohjanmaa ovat perinteisiä venetsialaisten viettopaikkoja. Koko ruotsinkielisellä Pohjanmaalla vietetään yleisesti huvilakauden päättäjäisiä, villaavslutning, mutta venetsialaisista (venetiansk afton) puhuttiin aiemmin lähinnä Kokkolassa, Pietarsaaressa, Uudessakaarlepyyssä ja Uudessakaupungissa. Nykyisin venetsialaisia järjestetään kuitenkin ympäri maata.

Venetsialaisten kanssa samana viikonloppuna järjestetään Itämeren rannoilla myös muinaistulien yö.

Meren rannalle keskittyvä juhlinta käsittää värikkäitä lyhtyjä, nuotioita ja ilotulituksia. Monet kaupungit ovat sallineet yksityisetkin ilotulitukset juhlailtana. Ilotulitteita ammutaan lähes koko Suomessa aina pääkaupunkiseudulta Kemin korkeudelle asti. 

Ilotulitteiden ampuminen on usein sallittua venetsialaisia viettävillä paikkakunnilla, ellei voimassa ole metsäpalovaroitusta. Sallittu ampumisaika vaihtelee pelastuslaitoksesta riippuen, mutta ajoittuu elokuun viimeisen lauantain ja sunnuntain väliseen yöhön alkaen yleensä kello 18–21 ja päättyen kello 00–02. Kunta tai pelastuslaitos voi myös asettaa erilaisia rajoituksia muun muassa sallituille ampumispaikoille. Rajoituksista tiedotetaan muun muassa näiden internet-sivuilla. Ilotulitteiden myyntiaika vaihtelee, mutta alkaa yleensä keskiviikkona kolme päivää ennen lauantaita ja loppuu lauantaina.

Historia 

Venetsiaan kulkeutuivat ensimmäisenä Euroopassa uutuus, kiinalaiset ilotulitteet, ja oletettavasti sieltä veden äärellä vietettävä valon ja tulen juhla levisi muuallekin Eurooppaan. Juhla tuli erityisen suosituksi Sveitsissä, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Merikaupan myötä venetsialaisjuhla saapui myös Suomeen, erityisesti satamakaupunkeihin, joissa venetsialaisjuhlia vietetään nykyäänkin.

Venetsialaisia on Suomessa ryhdytty juhlimaan tiettävästi 1800-luvun lopulla Pohjanlahden suurissa kaupungeissa. Venetsialaisten kanssa samaan aikaan on myös muinaistulien yö, jonka juhliminen on alkanut vasta vuonna 1992.

Aluksi juhlan viettoon kelpasi mikä tahansa elokuinen pimenevä kesäilta. Näin juhlien luonne, eli valon ja tulen leikki veden pinnalla, saatiin parhaiten esille. Venetsialaisten ajankohdaksi on sittemmin vakiintunut elokuun viimeinen viikonloppu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kokkolan Venetsialaisten viralliset nettisivut
 Maj-Britt Höglundin artikkeli Tidskriften Skärgård nr 1-lehdessä, 2005 (ruotsiksi), juhlan historiasta Suomessa ja erityisesti ruotsinkielisellä Pohjanmaalla

Suomalaiset juhlapäivät
Elokuun juhlapäivät
Maalliset juhlapäivät
Maserati

Maserati on italialainen henkilöautojen valmistaja, jonka perustivat Maseratin veljekset Alfieri, Bindo, Ettore ja Ernesto 1. joulukuuta vuonna 1914 Bolognassa. Nykyään yhtiön pääkonttori sijaitsee Modenassa, ja sen omistaa Stellantis. Maseratin tunnus pohjautuu Bolognassa sijaitsevan Neptunuksen suihkulähteen atraimen kolmikärkeen.

Maserati osallistui 1950-luvulla Formula 1 -sarjaan.

Maseratin edustajana Suomessa toimi helsinkiläinen Auto-Trident Oy jonkin aikaa 1980- ja 1990-luvuilla. Suomen ajoneuvorekisterissä oli vuoden 1999 lopussa 29 Maserati-autoa vuosimallista 1961 lähtien.

Mallit 
 Maserati A6 1500, (A6G 1500, A6G 2000, A6GCS Berlinetta)
 Maserati 3500GT, (Vignale Spyder, 3500GTI)
 Maserati 5000GT
 Maserati 2.24v, 222, 228, 228i
 Maserati 420, 420S, 420i, 420Si, 422, 425, 430, 430 4V, 4.18v, 4.24v
 Maserati 3200, (GT, GT Modena)
 Maserati 4200, (GT, Coupe)
 Maserati Barchetta Stradale
 Maserati Biturbo, (i, Si, S, II, IIS)
 Maserati Bora
 Maserati Coupe, ('124', Coupé GT & Cambiocorsa)
 Maserati Ghibli, (Spyder, Ghibli GT, Ghibli Primatist, Ghibli Cup)
 Maserati Indy
 Maserati Karif
 Maserati Khamsin
 Maserati Kyalami
 Maserati Levante
 Maserati Merak (SS, 2000)
 Maserati Mexico
 Maserati Mistral, (Coupe, Spider)
 Maserati MC12, (Corsa)
 Maserati Racing
 Maserati Royale
 Maserati Sebring
 Maserati Shamal
 Maserati Spyder, (i, i '90, Series III, GT & Cambiocorsa)
 Maserati Quattroporte
 Maserati Quattroporte I
 Maserati Quattroporte II
 Maserati Quattroporte III
 Maserati Quattroporte IV
 Maserati Quattroporte V
 Maserati Quattroporte VI
 Maserati GranTurismo
 Maserati GranCabrio
 Maserati Ghibli (2013)

Prototyypit 
 Boomerang
 Simun
 Kubang

Lähteet

Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Viralliset Maserati Racing Sivut
Viralliset palkintosivut 
Maserati keskustelualue

Seulonnan keskeiset artikkelit
Ville Komsi

Viljo ”Ville” Lauri Johannes Komsi (s. 4. toukokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1981–1988 ja vihreä kansanedustaja 1983–1987.

Komsin puoluepoliittinen toiminta alkoi Liberaalisessa kansanpuolueessa johon hän liittyi vuonna 1968 yhdessä Osmo Soininvaaran kanssa. Hän lähti kunnallispolitiikkaan "esivihreän", puolueista irrallisen Helsinki-liikkeen ehdokkaana 1976 ja pääsi valtuustoon Vuoden 1980 kunnallisvaaleissa. Helsinki-liikkeen ensimmäisen listan ehdokkaita yhdisti lähinnä kasvupolitiikan vastustaminen, ja Liikennepoliittinen yhdistys Enemmistö oli tärkeä taustaryhmä.

Ympäristöaktivismista tuli näkyvää keväällä 1979, kun joukko luonnonsuojelijoita esti Forssan Koijärven kuivaamisen. Koijärvi-liike kokosi monet pienissä piireissä toimineet ihmiset yhdeksi kansanliikkeeksi. Koijärven mielenosoitus oli lopullinen sinetti vihreiden poliittiselle yhteistyölle, jonka ensimmäinen tulos oli Komsin valtuustopaikka vuoden 1980 vaaleissa. Komsi ja Soininvaara olivat tuohon aikaan myös liikkeen valtakunnallisesti näkyvimmät henkilöt.

Nuoret vihreät järjestäytyivät 1980-luvun alussa. Suomi-lehteä julkaisseen Perusta ry:n (Heidi Hautala, Pekka Haavisto, Pekka Sauri, J.O. Mallander, Teppo Turkki ja Olli Wehkala) kanssa alkoi toimia feministejä, seksuaalivähemmistöjen edustajia sekä vammaisaktivisteja.

Komsi valittiin kansanedustajaksi vuonna 1983 Uudeltamaalta yhtä aikaa Helsingin vaalipiiristä valitun Kalle Könkkölän kanssa. Yhdessä he olivat vihreän eduskuntaryhmän ensimmäiset kansanedustajat. Komsi edusti vihreitä ympäristövaliokuntaa edeltäneessä laki- ja talousvaliokunnassa.

Vihreästä liikkeestä kehittyi asteittain muun muassa Vihreä liitto, joka rekisteröitiin puolueeksi vuonna 1988.

Ympäristöasioiden ohella Komsi on ollut aktiivinen kurdien asioissa. Hän hankki julkisuutta Turkin ja naapurimaiden kurdivähemmistöille 1970- ja 1990-luvuilla. 1990-luvun puolivälissä Komsin huomio kääntyi kurdinaisten asemaan. Hän perehtyi kurdikulttuuriin, vieraili Turkin kurdialueella ja julkaisi vuonna 2001 lehtimuotoisen raportin Kylässä Turkin kurdimaassa.

Komsi oli ehdokkaana myös vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja sai 644 ääntä. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hän sai 186 ääntä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ville Komsin kotisivut
 Vihreän liikkeen pioneerit junamatkalla parempaan Suomeen YLE elävä arkisto
 Markus Aaltonen (toim.): Miten meistä tuli kansanedustajia?, Veterator, 2007 (ISBN: 9789529982004)
 Sari Aalto: Vaihtoehtopuolue: vihreän liikkeen tie puolueeksi, Into, 2018  (ISBN 978-952-264-885-3)

Helsingin kaupunginvaltuutetut
Kansanedustajat
Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset liberaalit poliitikot
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset ympäristöaktivistit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Uma Aaltonen

Ulla-Maija ”Uma” Aaltonen (28. elokuuta 1940 Vihti – 13. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja Vihreän liiton europarlamentaarikko. Hän aloitti uransa työskennellen alkun muun muassa Yleisradiossa toimittajana ja Anna-lehden toimituksessa kirjoittajana. Tämän lisäksi hän toimi myös nuortenpalstan pitäjänä sekä kirjoitti nuorten hevos- ja tapakirjoihin artikkeita. Merkittävää oli hänen työnsä myös avustajakoirien kummijaoksessa , ja hänen muistokseen nimettiin 2010 avustajakoira Murkku-Eetu. 

Vuoden 1994 presidentinvaalissa Aaltonen toimi Elisabeth Rehnin kampanjapäällikkönä.

Aaltonen nousi Euroopan parlamenttiin vuosiksi 2003–2004 Heidi Hautalan tilalle tämän siirryttyä takaisin Suomen eduskuntaan. Hänet valittiin syksyllä 2008 Vihdin kunnanvaltuustoon.

Suomen hevospiireissä Aaltosen nimi tunnetaan lehtiartikkelien ja kirjojen ansiosta samoin kuin Aaltosen nykyisin edesmenneet hevoset sekarotuinen kantatamma Misty (joka oli puoliksi suomenhevonen) sekä sen varsat Mostly Minx (”Minkki Makkonen”) ja Cappuccino, jotka kilpailivat este- ja kenttäratsastuksessa 1970- ja 1980-luvulla. Aaltosen hevoset olivat laajalti esillä erityisesti Hevoshullu-lehdessä aina 1970-luvulta 1990-luvun alkuvuosiin saakka.

Aaltonen sairasti multippeliskleroosia eli MS-tautia, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 1993.


Teoksia

Lähteet 
 MMM – Suomalaisia kirjailijoita, s. 447. Otava 2004. ISBN 951-1-19094-6

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Uma Aaltonen. Kirjailijoita Läntisellä Uudellamaalla
 Uma Aaltonen. Ylen Elävä arkisto.
 Uma ymmärsi nuoria. Ylen Elävä arkisto.
 
 

Vihreän liiton europarlamentaarikot
Vihreän liiton poliitikot
Vihdin kunnanvaltuutetut
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
MS-tautia sairastavat henkilöt
Air Force One

Air Force One () on radiokutsutunnus Yhdysvaltain ilmavoimien lentokoneelle, joka kuljettaa Yhdysvaltain presidenttiä, armeijan ylipäällikköä.

Periaatteessa mikä tahansa ilmavoimien lentokone, joka kuljettaa ylipäällikköä, on 'Air Force One'. Yleensä Air Force One tarkoittaa kuitenkin jompaakumpaa ylipäällikön käyttöön varusteltua Boeing 747-200B -lentokonetta (ilmavoimien koodi VC-25A, rekistereiltään 28000 ja 29000).

Boeing 747 -kalusto otettiin käyttöön vuonna 1990. Sitä ennen käytettiin Boeing 707-320B -tyyppisiä muokattuja koneita vuodesta 1963 alkaen. Koneen radiokutsukoodi on ”Air Force One” pääsääntöisesti vain jos presidentti on koneessa. Koneissa on 26 hengen miehistö ja tilat 76 matkustajalle.

Koneiden lento-ominaisuudet eivät juurikaan poikkea vakiomallista. Muita erikoisominaisuuksia koneessa sensijaan on;  kone on varustettu muun muassa leikkaussalilla, ilmatankkausmahdollisuudella, elektroniikka on suojattu sähkömagneettista pulssia vastaan, suojatuin viestiyhteyksin, omasuojalaittein (silpun- / soihtujenheittimin) antaen lentokoneelle mahdollisuuden toimia liikkuvana komentokeskuksena Yhdysvaltoihin kohdistuvan hyökkäyksen sattuessa.

Kone oli tarkoitus korvata uudella Boeing-yhtiön lentokoneella (muunneltu 747-8i) vuonna 2017, mutta hanke on viivästynyt. Donald Trumpin mukaan lentokoneen hinta tulee olemaan yli 4 miljardia yhdysvaltain dollaria.

Vastaavasti varapresidentin koneesta käytetään tunnusta ”Air Force Two”. Yleensä kyseessä on Boeing 757 -koneen muunneltu versio, Boeing C-32.

Muut 'One' -lentolaitteet 
 Army One – Yhdysvaltain maavoimien lentolaite, käytännössä helikopteri, joka kuljettaa Yhdysvaltain presidenttiä.
 Navy One – Laivaston lentolaite, joka kuljettaa presidenttiä. Vain yksi lentokone (S-3 Viking -tyyppinen kuljetuskone) on saanut tämän kunnian, kuljettaessaan George W. Bushin lentotukialus USS Abraham Lincolnille.
 Marine One – merijalkaväen lentolaite, käytännössä helikopteri. Käytössä esimerkiksi silloin, kun presidentti kuljetetaan Valkoisesta talosta Andrewsin lentotukikohtaan.
 Coast Guard One – Yhdysvaltain rannikkovartioston lentolaite. Toistaiseksi tällaista radiokoodia ei ole käytetty.
 Executive One – Käytetään siviililentokoneesta, joka kuljettaa Yhdysvaltain presidenttiä. Radiokoodia käytettiin kuljetettaessa Richard Nixon United Airlinesin lentokoneella Washingtonista Los Angelesiin 26. joulukuuta 1973.

Valokuvia

Lähteet

Yksittäiset lentokoneet
Yhdysvaltain presidenttiys
Seulonnan keskeiset artikkelit

Katso myös 
 Luettelo valtionpäämiesten lentokoneista

Wikimedia Commons
Kaupunkipyöräjärjestelmä

Kaupunkipyöräjärjestelmä on kaupungin tai jonkin yksityisen tahon hallinnoima järjestelmä, jonka tarkoituksena on lainata tai vuokrata yhteiskäyttöpolkupyöriä niiden käyttäjille. Tyypillisesti järjestelmän käyttäminen on pyöräilijälle edullista, mikä kannustaa niiden käyttöön. Kaupunkipyöräjärjestelmiä on rakennettu paljon Euroopassa elinkaarimallin avulla. Tyypillisimmin yhteistyökumppanina toimii mainos-operaattori, jolloin järjestelmä voidaan rahoittaa osittain tai kokonaan mainostuloilla.

Pääperiaate järjestelmissä on, että polkupyörää käytetään lyhyisiin matkoihin kaupunkialueella, vaihtoehtona moottoriliikenteelle, vähentäen ruuhkia, päästöjä ja liikennemelua. Kaupunkipyöräjärjestelmä myös integroituu hyvin julkiseen liikenteeseen, jossa polkupyörää voidaan käyttää matkan osana mahdollistaen "ovelta ovelle" liikkumisen. 

Modernissa kaupunkipyöräjärjestelmässä käyttäjä tunnistetaan älykortin avulla, joka vähentää merkittävästi vandalismia ja varkauksia. Järjestelmä koostuu asemista ja polkupyöristä. Pyörän voi tunnistautumisen jälkeen irrottaa asemasta, ja sen voi palauttaa mille tahansa asemalle, jossa on tilaa. Esimerkiksi Barcelonan pyöräjärjestelmässä Bicingissä on käytössä internetsivusto, josta voi tarkastaa, onko asemassa tilaa tai vaihtoehtoisesti vapaana olevia polkupyöriä. Saatavilla on myös sovellus samoilla toiminnallisuuksilla älypuhelimille.

Suomessa kaupunkipyörän voi saada verottomana henkilöstöetuna.

Kaupunkeja, joissa kaupunkipyöriä on tai on ollut käytössä

Suomessa 

 Hamina
 Helsinki / Espoo
Hyvinkää (vuodesta 2020 alkaen)
 Hämeenlinna
 Iisalmi
Imatra (vuodesta 2019 alkaen)
 Joensuu (vuodesta 2020 alkaen)
 Kotka
 Kouvola
Lappeenranta (vuodesta 2019 alkaen)
Mäntsälä
 Oulu  (vuonna 2019)
 Pori
Porvoo (vuodesta 2019 alkaen)
 Raahe
 Raasepori
 Rauma
Riihimäki (vuodesta 2020 alkaen)
Seinäjoki
 Tampere
 Turku
 Kuopio  (vuodesta 2019 alkaen)
 Vantaa

Muualla Pohjoismaissa 

 Tukholma, Ruotsi
 Kööpenhamina, Tanska
 Oslo, Norja
Karlstad, Ruotsi
 Sandnes, Norja
 Trondheim, Norja

Muualla Euroopassa 

 Aschaffenburg, Saksa
 Berliini, Saksa
 Barcelona, Espanja
 Darmstadt, Saksa
 Dortmund, Saksa
 Dublin, Irlanti
 Duisburg, Saksa
 Düsseldorf, Saksa
 Frankfurt am Main, Saksa
 Hampuri, Saksa
 Karlsruhe, Saksa
 Kassel, Saksa
 Köln, Saksa
 Leipzig, Saksa
 Lüneburg, Saksa
 Lyon, Ranska
 Magdeburg, Saksa
 Mainz, Saksa
 Marburg, Saksa
 München, Saksa
 Mülheim an der Ruhr, Saksa
 Nizza, Ranska 
 Norderstedt, Saksa
 Nürnberg, Saksa 
 Offenburg, Saksa
 Pariisi, Ranska
 Rennes, Ranska
 Rostock, Saksa 
 Rüsselsheim, Saksa
 Sevilla, Espanja
 Stuttgart, Saksa
 Wiesbaden, Saksa

Muualla 
 Singapore

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pyöräily