joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sudan yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Sudan on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista eli vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhden mitalin ja kaksi pistesijaa. Omer Khalifa sijoittui 1 500 metrin juoksussa viidenneksi Roomassa 1987. Kuuban edustajana MM-hopeaa Sevillassa 1999 saavuttanut Yamilé Aldama sijoittui kolmiloikassa neljänneksi Helsingissä 2005. Abubaker Kaki Khamis saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa Daegussa 2011.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Yamilé Aldama sijoittui naisten kolmiloikan karsinnassa 13:nneksi ja jäi vain kahden senttimetrin päähän loppukilpailupaikasta. Miesten 800 metrin juoksussa sekä Abubaker Kaki Khamis että Ismail Ahmed Ismail keskeyttivät välierissä, edellinen kaatumisen vuoksi parisataa metriä ennen maalia ja jälkimmäinen omasta tahdostaan puolimatkassa.

Sudanin MM-mitalit kisoittain

Sudanin MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Taistelu Englannista (elokuva)

Taistelu Englannista, myös Taistelu Britanniasta () on brittiläis-amerikkalainen sotaelokuva vuodelta 1969. Se kertoo RAF:n ja Luftwaffen toisessa maailmansodassa Britannian yllä käymästä ilmasodasta, joka tunnetaan nimellä taistelu Britanniasta. Elokuvan käsikirjoittivat Derek Dempsterin ja Derek Woodin kirjan The Narrow Margin pohjalta James Kennaway ja Wilfred Greatorex. Taistelun Englannista ohjasi Guy Hamilton. Pääosissa nähdään muun muassa Michael Caine, Laurence Olivier, Trevor Howard, Michael Redgrave, Susannah York, Robert Shaw ja Christopher Plummer. Saksan hävittäjävoimien kenraalina toiminut kenraaliluutnantti Adolf Galland toimi elokuvassa konsulttina.

Arvioita 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi moittii näyttävien taistelukohtausten kutistuvan sen ajan televisioruuduissa ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet 

Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Guy Hamiltonin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset sotaelokuvat
Brittiläiset sotaelokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Vuoden 1969 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 1969 brittiläiset elokuvat
Somalia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Somalia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien mutta jäi pois Tokion kisoista 1991 ja Helsingin kisoista 2005. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, joista toinen on kultainen.

Somalian ainoa MM-kisojen mitalisti on Abdi Bile, joka voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa Roomassa 1987 ja saavutti pronssia Stuttgartissa 1993. Muita somalialaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.

Somalian MM-mitalit kisoittain

Somalian MM-mitalit lajeittain

Miehet

Somalian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Mike Wilds

Mike Wilds (s. 7. tammikuuta 1946 Chiswick, Lontoo) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahdeksaan F1-osakilpailuun kausilla 1974–1976. Hän karsiutui viidesti, keskeytti kahdesti ja Yhdysvaltain GP:ssä 1974 hänen sijoituksensa hylättiin. Hän ei saavuttanut pisteitä.

Wilds kilpaili myös F3-luokassa, jossa hän voitti muutaman kilpailun. Hän siirtyi F5000-sarjaan 1970-luvun alussa. Wilds kilpaili myös Le Mans -sarjassa kahdeksan kertaa ja C2-sarjassa Ecurie Ecossella voittaen sarjan mestaruuden vuonna 1986. Wilds voitti myös Britcar-kuljettajien mestaruuden vuonna 2008 yhdessä Ian Lawsonin kanssa ja Group C Enduro Trophyn Henry Pearmanin kanssa.

Nykyään Wilds toimii mainoshelikopterin pilottina ja keksijänä.

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Barbados yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Barbados on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista eli vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi mitalia ja kymmenen muuta pistesijaa. Maan ainoat mitalistit ovat Berliinissä 2009 kultaa 110 metrin aitajuoksussa voittanut Ryan Brathwaite ja Eugenessa 2022 pronssia 400 metrin juoksussa saanut Sada Williams. Obadele Thompson sijoittui Ateenassa 1997 kuudenneksi 200 metrin juoksussa ja Sevillassa 1999 neljänneksi sekä 100:lla että 200 metrillä. Andrea Blackett sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi vuonna 1997, neljänneksi vuonna 1999 sekä kuudenneksi Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005. Barbadoksen joukkueeseen kuului Daegussa 2011 neljä urheilijaa, mukaan lukien hallitseva maailmanmestari Brathwaite, mutta yksikään heistä ei selviytynyt loppukilpailuun. Samoin kävi Barbadoksen seitsenhenkiselle joukkueelle Moskovassa 2013, eikä menestystä tullut myöskään vuoden 2015 kisoista Pekingistä, jossa Barbadosta edusti kuusi urheilijaa. Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 Shane Brathwaite sijoittui kuudenneksi 110 metrin aitajuoksussa. Eugenessa 2022 Barbadoksen kolmihenkisessä joukkueessa oli pronssimitalisti Sada Williamsin lisäksi Jonathan Jones, joka sijoittui kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa, ja Shane Brathwaite, joka hylättiin 110 metrin aitajuoksun loppukilpailussa.

Barbadosin MM-mitalit kisoittain

Barbadosin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Bermuda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Bermuda on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–2001 ja 2009–2022. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa yhden hopeamitalin. Mitalin hankki kolmiloikkaaja Brian Wellman Göteborgissa 1995, ja lisäksi hän on sijoittunut kuudenneksi Tokiossa 1991, kahdeksanneksi Stuttgartissa 1993, viidenneksi Ateenassa 1997 sekä kuudenneksi Edmontonissa 2001. Hänen lisäkseen bermudalaisurheilijoista on pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt vain Nick Saunders, joka Roomassa 1987 sijoittui korkeushypyssä viidenneksi. Viimeisimmät MM-kilpailuissa esiintyneet bermudalaisurheilijat ovat pituushyppääjä Tyrone Smith, joka Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013, Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 jäi karsintaan mutta sijoittui Pekingissä 2015 loppukilpailussa kymmenenneksi, Moskovassa 2013 naisten pituushypyn karsinnassa hypännyt Arantxa King, Pekingissä 2015 200 metrin juoksun alkuerissä esiintynyt Harold Houston sekä Eugenessa 2022 miesten kolmiloikan karsinnassa hypännyt Jah-Nhai Perinchief.

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Saint Kitts ja Nevis yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Saint Kitts ja Nevis on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista yksi on kultainen.

Saint Kitts ja Nevisin menestynein yleisurheilija on Kim Collins, joka voitti kultaa 100 metrin juoksussa Pariisissa 2003. Lisäksi hän saavutti pronssia 200 metrin juoksussa Edmontonissa 2001 sekä 100 metrin juoksussa Helsingissä 2005 ja Daegussa 2011. Edmontonissa hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi. Daegussa 2011 Saint Kitts ja Nevis saavutti pronssia miesten 4 × 100 metrin viestissä.

Saint Kitts ja Nevisin MM-mitalit kisoittain

Saint Kitts ja Nevisin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Saint Kitts ja Nevisin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Saudi-Arabia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Saudi-Arabia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1991 lähtien. Toistaiseksi ainoan mitalinsa maa sai Göteborgin kisoissa 1995, kun Saad Shaddad Al-Asmari sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa pronssille. Ateenan kisoissa 1997 hän sijoittui neljänneksi. Hänen lisäkseen pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon ovat yltäneet Hadi Soua’an Al-Somaily neljänneksi 400 metrin aitajuoksussa ja Hamdan Al-Bishi viidenneksi 400 metrin juoksussa Edmontonissa 2001, Husain Tahir al-Saba’ viidenneksi pituushypyssä Pariisissa 2003, Mohammed Al-Salhi kahdeksanneksi 800 metrin juoksussa ja Ahmed Faiz Bin Marzouq kahdeksanneksi pituushypyssä Osakassa 2007, Yousef Masrahi kuudenneksi 400 metrin juoksussa Moskovassa 2013 sekä Yousef Masrahi kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa Pekingissä 2015.

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Syyria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Syyria on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Vuoden 2007 kisoihin se ei osallistunut. Maan ainoat mitalistit ovat Ghada Šu’a’, joka seitsenottelussa voitti MM-kultaa Göteborgissa 1995 sekä saavutti MM-pronssia neljä vuotta myöhemmin Sevillassa, ja Majd Eddin Ghazal, joka korkeushypyssä saavutti pronssia Lontoossa 2017.

Lähteet 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Suriname yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Suriname on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 lähtien. Stuttgartin 1993 ja Eugenen 2022 kisoista se jäi pois. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia.

Surinamen ainoa MM-kisojen mitalisti on Letitia Vriesde, joka saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa Göteborgissa 1995 ja pronssia Edmontonissa 2001. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Tokiossa 1991 ja neljänneksi Ateenassa 1997. Muita surinamelaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Aba (suku)

Aba on unkarilainen hallitsija- ja ylimyssuku Unkarin kuningaskunnan ajalta. Yksi merkittävimmistä suvun jäsenistä on Sámuel Aba, joka hallitsi Unkaria 1041-1044.

Keskiajalla noin vuonna 1200 kirjoitettu unkarilainen historiikki Gesta Hungarorum mainitsee hunnien Attilan olleen Samuel Aban esi-isä. Teoksen mukaan kreikkalaisen keisari Honoriuksen tytär synnyttyi Attilalle pojan, jonka nimi oli Csaba. Aikanaan Csaballe syntyi kaksi poikaa, Edemen ja Ed. Edemen matkasi Pannoniaan, kun Ed jäi isänsä kanssa Skyytiaan. Abat saattoivat olla yksi kolmesta suvusta, jotka muodostivat Kabar-liittovallan.

Samuel Aban jälkeläisiin lukeutui mm. Amadeus Aba (myös Amade Aba), joka hallitsi maan alueella useita linnoja ja läänejä 1200-1300-lukujen taitteessa. Amade Aban pojat nousivat kapinaan yhdessä Máté Csákin kanssa kuningas Kaarle Robertia vastaan ja ratkaiseva, tappioksi kapinallisille kääntynyt taistelu käytiin Rozhanovcessa 15. kesäkuuta 1312.

Aba-suvusta polveutuu 19 Aban klaaniin (Genus Aba) kuuluvaa aatelissukua: Athinai, Báthory, Báthory de Gagy, Berthóty, Budaméry, Csirke, Csobánka, Frichi, Gagyi, Hedry, Keczer, Kompolthi, Laczkffy de Nádasd, Lapispataky, Rhédey, Sirokay, Somosy de Somos, Vendéghy ja Vitéz.

Katso myös
Aban Lőrinc
Aban Finta

Lähteet 

Unkarin hallitsijasuvut
Unkarilaiset suvut
Epäilyksen varjo (vuoden 1943 elokuva)

Epäilyksen varjo (Shadow of a Doubt) on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuvan klassikko vuodelta 1943. Tapahtumat sijoittuvat uneliaaseen Santa Rosan pikkukaupunkiin Kaliforniassa, jonne sarjamurhista epäilty Charlie-eno (Joseph Cotten) saapuu tapaamaan sisarensa perhettä ja erityisesti sisarentytärtään Charlotta ”Charliea” (Teresa Wright).

Epäilyksen varjo on elokuva jota Hitchcock itse sanoi aina omaksi suosikikseen, yksi monista syistä tähän on että se toi murhan ja väkivallan takaisin koteihin. Sillä murha voi hyvinkin johtaa esimerkiksi petoksiin, juopotteluun tai tupakointiin. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin synkimmistä elokuvista, sillä kyynisyys ja pahuus väijyvät kaikkien henkilöiden taustalla.

Elokuva on täynnä Hitchcockin tavaramerkkinä toimivaa mustaa huumoria. Esimerkkinä Henry Traversin ja Hume Cronyn roolihahmoilla on harrastus suunnitella toistensa murhia joita heillä on tapana kertoa iltaisin toisilleen.

Elokuva oli  Oscar-ehdokkaana parhaasta alkuperäisestä tarinasta (Gordon McDonell). Vuonna 1991 Yhdysvaltain National Film Registry nimesi elokuvan kulttuurisesti, historiallisesti ja esteettisesti merkittäväksi.

Tarina 
Tylsistynyt teinityttö Charlotte ”Charlie” (Teresa Wright) saa ilouutisen kuultuaan, että hänen enonsa Charles ”Charlie” (Joseph Cotten) on tulossa vierailulle Charlotten luokse Santa Rosaan, Kaliforniaan. Charles on kuitenkin epäiltynä sarjamurhista ja vierailun tarkoituksena on karistaa etsivät hänen kannoiltaan. Charlotte alkaa kuitenkin epäillä enoaan. Hän tutustuu yhteen Charlesia jahtaavista etsivistä ja vakuuttuu yhä enemmän Charlesin syyllisyydestä. Kun sarjamurhien toinen epäilty kuolee, tutkimukset lopetetaan virallisesti. Charles on helpottunut mutta tajuaa, että Charlotte tietää totuuden. Hän yrittää murhata Charlotten kolme kertaa – kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta Charles näkee parhaaksi poistua kaupungista. Junassa hän ja Charlotte kohtaavat viimeisen kerran ja Charles yrittää vielä kerran murhata Charlotten mutta putoaakin itse junasta ja kuolee ohiajavan junan alle. Hautajaiset pidetään pikkukaupungissa ja vain Charlotte ja etsivä tietävät totuuden Charlie-enosta.

Rooleissa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Leffatykki.com: Elokuva-arvostelu

Alfred Hitchcockin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1943 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset psykologiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Sarjamurhaajaelokuvat
Rozhanovcen taistelu

Rozhanovcen taistelun  () kävi Unkarin kuningas Kaarle Robert  paikallisia ”pikkukuninkaita” Máté Csákia ja Aban veljeksiä vastaan. Csák ja Abat hallitsivat lähes itsenäisesti laajoja alueita nykyisessä Slovakiassa, joka kuului silloin Unkarin kuningaskuntaan. Vakiinnuttakseen valtansa Kaarlen oli kukistettava pikkukuninkaat.

Syksyllä 1311 Amádé Aba surmattiin Košicessa, koska hän yritti saada kaupunkia valtaansa. Kun hänen poikansa janosivat kostoa, kuningas Kaarle tarjoutui välittämään kiistassa. Tosiasiassa Kaarle ajoi sopimusta, joka olisi murtanut Aban suvun vallan alueella. Tätä he eivät voineet hyväksyä, vaan nousivat avoimeen kapinaan kuningasta vastaan. Máté Csák liittyi heihin, mutta muut pikkukuninkaat tukivat kuningasta tai pysyivät kiistan ulkopuolella.

Kuninkaan ja kapinallisten armeijat kohtasivat lopulta lähellä Rozhanovcea. Kapinallisten armeijassa, jota johti vanhin Aban veljeksistä, oli noin 4 000 miestä. Heistä 1 700 oli määriläisiä raskaan ratsuväen palkkasotilaita, jotka Máté Csák oli lähettänyt. Loput olivat enimmäkseen kevyttä ratsuväkeä. Kuninkaan armeijassa, jota Kaarle itse johti, oli noin 3 000 miestä. Armeijaan kuului kuningasta kannattavan alemman aateliston kevyttä ratsuväkeä, paikallista jalkaväkeä lähinnä Košicesta ja kuninkaan saattueen ritareita. Kuninkaan apuna oli myös johanniittojen ritareita.

Taistelu alkoi ratsuväen yhteenottona. Kapinallisilla oli enemmän miehiä ja raskaampi ratsuväki, joten he pakottivat kuninkaan joukot perääntymään. Kuninkaallinen lipunkantaja kaatui, ja Kaarle jatkoi taistelua johanniittojen lipun alla. Kun kuninkaan joukot olivat jo pahasti alakynnessä, jalkaväkijoukot hyökkäsivät kapinallisten sivustaan ja onnistuivat surmaamaan johtajat. Tämä käänsi taistelun kuninkaan eduksi. Sitä ennen kumpikin osapuoli oli käytännössä jättänyt jalkaväen huomiotta.

Rozhanovcen taistelu oli ensimmäinen kerta Unkarin sotahistoriassa, kun jalkaväki ratkaisi taistelun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Warfare in Fourteenth Century Hungary, from the Chronica de Gestis Hungarorum

Unkarin taistelut
Unkarin keskiaika
Slovakian historia
1310-luku
Gladiaattorien tulo

Gladiaattorien tulo op. 68 (tšekiksi Vjezd gladiátorů, saksaksi Einzug der Gladiatoren) on tšekkiläisen Julius Fučíkin säveltämä sotilasmarssi vuodelta 1897. Kappale on erittäin tunnettu, ja ihmiset yhdistävät sen yleensä sirkukseen, jossa sitä on käytetty paljon.

Kappaleen ensimmäinen nimi oli Grande Marche Chromatique, joka viittaa teoksen runsaaseen kromaattisen asteikon käyttöön, mutta Rooman imperiumista kiinnostunut säveltäjä vaihtoi nimen myöhemmin.

Vuonna 1910 kanadalainen säveltäjä Louis-Phillipe Laurendeau sovitti sävellyksen pienemmälle kokoonpanolle nimellä Thunder and Blazes ja saattoi tämän sovituksen myyntiin Pohjois-Amerikassa. Pian kappale sai pysyvän aseman sirkuskäytössä. Usein kappale soi klovnien saapuessa, ja kappale tunnetaan yhä etupäässä tästä yhteydestä. Sitä on käytetty myös posetiiveissa ja muissa mekaanisen musiikin laitteissa sekä esitetty konserttisaleissa.

Kappale jakautuu kolmeen jaksoon, joista ensimmäinen on tunnetuin: trumpetti soittaa kuuluisan melodian. Toisessa osassa matalat vaskipuhaltimet soittavat kromaattisia kulkuja. Viimeisessä, triomaisessa jaksossa puupuhaltimet ja matalat vasket soittavat hitaampia melodioita. Kappale on kirjoitettu 2/2-tahtilajiin, ja tempoksi on merkitty "tavanomainen marssitempo". Sirkuskäytössä kappale esitetään selvästi nopeammin.

Melodian käyttö populaarimusiikissa
 Three Dog Night – "The Show Must Go On" (1974)
 Boots Randolph – "Yakety Sax"
 Liquid Tension Experiment – "Universal Mind"
 The Dickies – "Killer Klowns"
 House of Pain – "Guess Who's Back"
 Cake – "Italian Leather Sofa"
 No Doubt – "Paulina"
 Gwen Stefani – "Don't Get it Twisted"
 Britney Spears – "Circus" 
 Kali Girls – "Beach Girl" 
 Namie Amuro – "Do Me More"

Lähteet

1890-luvun musiikkiteokset
Sirkus
Marssit
Ilmojen kotkat

Ilmojen kotkat () on yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva vuodelta 1949. Elokuvan ohjasi Henry King. Pääosissa nähdään Gregory Peck, Hugh Marlowe ja Dean Jagger. Ilmojen kotkat perustuu Beirne Lay, Jr.:n ja Sy Bartlettin novelliin. He kirjoittivat myös elokuvan käsikirjoituksen.

Elokuva oli Oscar-palkintoehdokkaana neljässä kategoriassa, joista se voitti kaksi. Dean Jagger vei parhaan miessivuosan Oscarin. Lisäksi elokuva voitti Oscarin parhaasta äänityksestä.

Vuonna 1998 Ilmojen kotkat valittiin säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. The New York Timesin kriitikot valitsivat Ilmajoen kotkat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset sotaelokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Vuoden 1949 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Henry Kingin ohjaamat elokuvat
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan äänityksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Franz Kline

Franz Kline (23. toukokuuta 1910 Wilkes-Barre, Pennsylvania – 13. toukokuuta 1962 New York City)  oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänet liitetään 1940- ja 1950-luvun abstrakteiksi ekspressionisteiksi kutsuttuun taiteilijaryhmään, joka vaikutti New Yorkin ympäristössä. Klinen maalaukset on tehty toisistaan selvästi erottuvilla harmaalla, mustalla ja valkealla värillä voimakkain vedoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.franzkline.org/
 Klinen teoksia Googlen kuvahaulla

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Jari Kujala

Jari Kujala (s. 1969 Kittilä) on suomalainen harmonikansoittaja, joka toimii muun muassa Jupiter-yhtyeen keulakuvana. Kujala osallistui vuonna 2002 Kultainen Harmonikka -kilpailuun sijoittuen toiseksi. Hän hävisi Elias Ukkoselle yhdellä pisteellä. Kujala esiintyy Lapin Tunturikeskuksien esiintymislavoilla muun muassa Eero Maggan, Kauko Simosen sekä Helena-vaimonsa kanssa. Muita säestettäviä ovat olleet muun muassa Oiva Suutari, Kari Piironen, Eino Grön, Eija-Sinikka, Oiva Kaltiokumpu, Sari Matala.

Tuotanto 

Jari Kujalalta on ilmestynyt kolme CD-levyä.

’’Talvinen Aamu’’ on instrumentaalilevy, joka ilmestyi vuonna 2004; Kujala soitti levyn nimikkokappaleen vuonna 2002 Kultainen Harmonikka -kilpailussa sijoittuen toiseksi. Levy on äänitetty Seppo Leinon studiossa. Levyllä soittavat Jartsa Karvonen, Taisto Weslin, Raimo Holappa sekä Juha Salmivuori. Jarin oma sävellys Polkka Mialle ja Henrille löytyy myös levyltä.

Vuonna 2008 ilmestyi iskelmälevy ’’Kosketin Taivasta’’, jossa laulusolistina debytoi Kujalan vaimo Helena. Hän kiertää miehensä ja Jupiter-orkesterin kanssa tanssilavoilla ja pienemmillä tanssipaikoilla.

Kaikki 12 kappaleet on sovittanut Erkki Friman joka on myös viiden laulun säveltäjä. Muita tekijöitä ovat Jukka Koivisto, Jorma Toiviainen, Vexi Salmi, Heikki Kesti, Marja Kärki, Aappo I. Piippo, Seppo ja Ulla Leino. Ainoastaan Oiva Suutarin sanoittama ja säveltämä Kaunis katse on levytetty aikaisemmin. Vivahdetta tuovat myös komppiryhmässä soittavat maan eturivin muusikot Jari Puhakka, Miri Miettinen, Jari Nieminen, Harri Rantanen, Jouko Nyqvist sekä taustalaulut Sini Heinilä, Marika Tuhkala ja Pekka Kuorikoski.

Kujalan kolmas levy ilmestyi vuonna 2012. Levyllä on 10 kappaletta, kaikki Vilho Vuomajärven sävellyksiä. Sovitukset on tehnyt Erkki Friman. Levy on kunnianosoitus Vilho Vuomajärvelle.

Muusikko, säveltäjä, sanoittaja Vilho Vuomajärvi Kittilästä sävelsi lähes 500 teosta. Hän opetti mm. hanurin, kitaran ja rumpujen soitantaa muusikoille sekä musiikin teoriaa, sovitusta, nuottien lukua ja kirjoitusta nuoremmille sekä vanhemmille musiikin harrastajille. Vilhon ensimmäiset sävellykset syntyivät jo ennen sotia esim. "Hammassärky" on kyseisiltä ajoilta.

Äänitysstudio 
Vuonna 2013 valmistui Kujalan oma äänitysstudio. Siellä hän keikkailun ohessa viettää aikaa enemmän ja enemmän tehden levyjä orkesteri-, mutta myös karaoketaustoille. Konsultointiapua Jari sai kokeneilta studio-osaajilta, muun muassa Jukka Linnalalta, Arto Kiimalaiselta sekä suurelta ”oppi-isältään” Seppo Leinolta.

Kuvia äänitysstudiosta:

Yksityiselämä 

Kujala asuu Kittilän Tepsassa Helena-vaimonsa sekä lapsiensa Mian sekä Henrin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jarin Kotisivut

Suomalaiset harmonikansoittajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Taiteilijaseura

Helsingin Taiteilijaseura (HTS) on helsinkiläisten kuvataiteilijoiden järjestö, joka perustettiin vuonna 1967. 
Seura ylläpitää taidelainaamoa Rikhardinkadun kirjaston alakerrassa ja lasten ja nuorten kuvataidekoulua sekä kurssikeskusta aikuisille Kaapelitehtaalla.
Helsingin taiteilijaseura järjestää myös näyttelyitä Suomenlinnan HAA Galleriassa, Malmitalolla ja keskustakirjasto Oodissa. Seuran puheenjohtajana on toiminut syksystä 2020 lähtien kuvataiteilija Satu Kalliokuusi.

Aiheesta muualla
Helsingin Taiteilijaseuran kotisivu
Helsingin Taiteilijaseuran Taidelainaamon nettigalleria

Suomalaiset taiteilijaseurat
Lina

Lina on monissa maissa esiintyvä naisen etunimi.  

Lina on alun perin lempinimi, joka on johdettu -lina-päätteisistä nimistä, kuten Wilhelmina, Paulina ja Karolina. On esitetty myös että se voisi olla latinalaisen miehennimen Linus naispuolinen vastine. Suomessa nimi esiintyy myös muodossa Liina. Suomenruotsalaisessa almanakassa Linan nimipäivä on 22. kesäkuuta samoin kuin Liinan suomalaisessa almanakassa. Nimipäivä on sama kuin Pauliinan.

Suomessa nimi Lina oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1499 henkilölle..

Nimi Lina on annettu myös asteroidille, 468 Lina.

Tunnettuja Linoja

 Lina Abarbanell, saksalais-yhdysvaltalainen oopperalaulaja ja näyttelijä
 Lina Andersson, ruotsalainen maastohiihtäjä
 Lina Asikanus, suomalainen näytelmäkirjailija
 Lina Axelsson Kihlbom, ruotsalainen rehtori, poliitikko ja ministeri
 Lina Bonde, suomalainen runoilija
 Lina Carstens, saksalainen näyttelijä
 Lina Cavalieri, itävaltalainen oopperalaulaja, sopraano
 Lina Domberg, ruotsalainen jalkapallomaalivahti
 Lina Enroth, suomalainen kirjailija
 Lina Gennari, italialainen näyttelijä, tanssija ja laulaja 
 Lina Grinčikaitė, liettualainen pikajuoksija
 Lina Hedlund, ruotsalainen poplaulaja 
 Lina Heydrich, saksalainen Obergruppenführer Reinhard Heydrichin puoliso
 Lina Hurtig, ruotsalainen jalkapalloilija
 Lina Kačiušytė, liettualainen uimari 
 Lina Korsgren, ruotsalainen maastohiihtäjä
 Lina Kostenko, ukrainalainen runoilija
 Lina Lehtovaara, suomalainen jalkapallotuomari
 Lina Magull, saksalainen jalkapalloilija
 Lina Medina, perulainen maailman nuorin äiti
 Lina Morgenstern, saksalainen varhainen feministi
 Līna Mūze, latvialainen keihäänheittäjä 
 Lina Neidestam, ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja
 Lina Nilsson, ruotsalainen jalkapalloilija
 Lina Olenius, suomalainen pesäpalloilija
 Lina Palmgren, suomalainen tekstiilitaiteilija 
 Lina Radke, saksalainen juoksija
 Lina Sandell, ruotsalainen runoilija, kirjailija ja virsirunoilija
 Lina Snellman, Helsingin Diakonissalaitoksen johtaja 1883–1924
 Lina Stančiūtė, liettualainen tennispelaaja
 Lina Strand, ruotsalainen suunnistuksen maailmanmestari
 Lina Tšerjazova, uzbekistanilainen entinen freestyle-hiihtäjä
 Lina Turkama, suomalainen näyttelijä 
 Lina Vekshina (Ašaĺči Oki), udmurttilainen runoilija
 Lina Wertmüller, italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja

Kuvitteellisia Linoja 

 Lina Berglund, elokuvassa Linan yökirja

Lähteet

Etunimet

da:Line
pl:Lina (ujednoznacznienie)
Talonpoikaispurjehdus

Talonpoikaispurjehdus on kauppamerenkulun muoto, jota harjoitettiin tilojen ja kylien yhteistyössä niiden tuotteiden, kuten maataloustuotteiden, eläinten nahkojen, kalan, tervan ja käsityötuotteiden viemiseksi lähikaupunkeihin ja myöhemmin myös ulkomaille. Paluurahteina tuotiin esimerkiksi suolaa ja mausteita, kankaita ja metallituotteita. Purjehdukseen käytettävien alusten omistus saattoi olla riskin pienentämiseksi jaettu osuuksiin.

Talonpoikaispurjehduksen keskuksia 1500-luvulla olivat Viipurin, Pohjan ja Helsingin pitäjät. 1540-luvulla Viipurin pitäjässä laivureita oli 39, Pohjan pitäjässä 12 ja Helsingin pitäjässä 11. Helsingin pitäjästä kauppaa käytiin varsinkin Tallinnan kanssa.  Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa alkoi rajoittaa talonpoikaispurjehdusta, koska sitä pidettiin vahingollisena kruunun ja kaupunkien eduille. Syksyllä 1547 Porvoon läänin asukkaat tekivät kaupankäynnin rajoittamisesta valituksen käymällä henkilökohtaisesti Kustaa Vaasan puheilla ja lahjomalla tätä kuivatulla silakalla (200 000 kpl). Kuningas ei kuitenkaan taipunut perumaan rajoituksia, koska hän halusi keskittää kaupankäynnin kaupunkeihin valvonnan ja veronkannon ulottuville. Tilanne johti ajatukseen perustaa kaupunki Helsingin pitäjän tienoille.

Vuosien 1765–1766 valtiopäivillä talonpoikaispurjehduksesta tuli kaikille luvallista. 1800-luvulla talonpoikaispurjehdus sai merkittävän aseman Itämeren piirin kauppamerenkulussa, ja 1850-luvun jälkeinen aika oli sen kulta-aikaa. Talonpoikaispurjehdusta ovat tutkineet mm. Gunvor Kerkkonen ja Yrjö Kaukiainen.

Lähteet

Kirjallisuutta

 
 Jokipii, Mauno: Satakunnan laivanrakennuksesta ja maalaispurjehduksesta 1500- ja 1600-luvuilla. Historica III. Studia historica Jyväskyläensia IX, 1972

Aiheesta muualla 
Hannu Konttinen: Maalaispurjehdus - Suomen Meriarkeologinen Seura ry
TALONPOIKAISPURJEHDUKSEN VAIHEITA - - taustaa Kustavin merenkulun kultakaudelle.  Wakkanet

Kauppamerenkulku
Suomen taloushistoria
Itämeren historiaSuomen historia
Perkkaan kappeli

Perkkaan kappeli oli Espoon Perkkaalla sijainnut kappeli, joka valmistui 1929 ja oli Espoon toiseksi vanhin kirkkotila. Se toimi Leppävaaran seurakunnan pääkirkkona ennen uuden Leppävaaran kirkon valmistumista 1979. Asemakaavalla suojellussa kappelissa järjestettiin paljon vihki- ja kastetilaisuuksia. Kappeli tuhoutui tulipalossa 14. huhtikuuta 2022.

Kappelirakennus 
Kappelin oli suunnitellut arkkitehti Berndt Blom, ja se rakennettiin pääosin vapaaehtoistyöllä. Tontin lahjoitti Kiinteistöosakeyhtiö M. G. Stenius, ja hirret saatiin Helsingistä Hallituskadun ja Kluuvikadun kulmasta puretusta hotellista Helsingin suomalaisen säästöpankin lahjoituksena. Alberga-Leppävaaran kirkonkannatusyhdistyksen ja Alberga svenska kyrkoföreningin omistama rakennus luovutettiin Espoon seurakuntien haltuun 1954. Kappelissa oli Anna Sahlstenin maalaama taulu Hyvä paimen vuodelta 1929.
Kirkon 6-äänikertaiset urut olivat kotoisin Tšekkoslovakiasta ja ne oli valmistanut Rieger-Kloss vuonna 1956. Tornissa oleva kello oli puolestaan kotoisin Tuusulan vanhasta venäläisestä sotilaskirkosta ja oli valettu Pietarissa vuonna 1899 pääasiassa ammusten hylsyistä ja tykinputkista.

Kappeli yritettiin sytyttää tuleen toukokuun lopulla 2009 ja juhannuksena 2009, mutta tuli saatiin molemmilla kerroilla sammumaan nopeasti.

Tuhoutuminen 
Kappeli tuhoutui täysin tulipalossa 14. huhtikuuta 2022. Pelastuslaitos sai hälytyksen noin klo 3.30. Palo oli pelastuslaitoksen ilmoituksen mukaan syttynyt rakennuksen ulkopuolelta ja levinnyt kattorakenteisiin, jotka sortuivat osittain. Aamulla kattorakenteita purettiin purkukouralla. Palosta ei aiheutunut henkilövahinkoja eikä tulipalo levinnyt viereiseen seurakuntataloon. Poliisi epäilee tulipaloa tahallaan sytytetyksi ja tutkii tapausta tuhotyönä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Leppävaaran ensimmäinen kirkko - Espoon perinneseura

Espoon kirkkorakennukset
Suomen entiset kirkkorakennukset
Leppävaara
Suomen puiset pitkäkirkot
VM-Carpet

VM-Carpet Oy on suomalainen mattojen valmistaja. Yritys sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla Lappajärven kunnan Karvalan kylässä. Vuonna 2020 yrityksellä oli noin 35 työntekijää ja liikevaihtoa 5,6 miljoonaa euroa.

Yhtiön perustivat vuonna 1973 Aila ja Arto Viita-aho. Nykyisin heidän poikansa Harri Viita-aho toimii toimitusjohtajana. 

Yritys toimitti lähes kahdenkymmenen vuoden ajan mattoja Ikealle 1970–1990-luvuilla. Tällöin yrityksen palkkalistoilla oli parhaimmillaan noin 350 työntekijää, joista iso osa työskenteli kotityöntekijöinä. Vaikka kotimarkkinoilta tulee nyt suurempi osa liikevaihdosta, on vientiä ympäri maailman yli 30 eri maahan muun muassa Iso-Britanniaan, USA:an, Australiaan, Japaniin, Etelä-koreaan, Italiaan ja Ruotsiin.

Yrityksen mattovalikoima ulottuu nukkamatoista kudottuihin villa- ja paperinarumattoihin, joita se toimittaa sekä koteihin että julkisiin tiloihin. Sopivia mattoja mallistosta löytyy niin koteihin kuin myös julkisiin tiloihin. Esimerkiksi useista Suomen suurlähetystöistä löytyy VM-Carpetin mattoja.

Julkisia tilojen lattioita sisustaessa VM-Carpet Oy toimii aputoiminimellään VMC Project.

Vastuullisuus 
VM-Carpet pyrkii hyödyntämään valmistuksessa syntyvät jätepalat omassa toiminnassaan. Yrityksen käyttämä sähköenergia tuotetaan uusiutuvilla luonnonvaroilla. Lähes kaikilla matoilla on Avainlippu-merkki.

Suomen Asiakastieto on myöntänyt VM-Carpetille Suomen Vahvimmat -sertifikaatin. Luokitus on näkyvä todiste yrityksen luottokelpoisuudesta, luotettavuudesta ja erinomaisesta maksukyvystä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yrityksen verkkosivut 

Suomalaiset teollisuusyritykset
Tekstiilivalmistajat
Lappajärvi
Matot
Sisustusalan tuotemerkit
Selfcaged



Selfcaged on ruotsalaisen thrash metal -yhtye Meshuggahin vuonna 1995 julkaistu EP-levy. Se on yhtyeen neljäs julkaisu.

Kappaleet 

 
 
 
 

Yhdysvaltain julkaisu
 
 
 
 
 

 Yhdysvaltain julkaisun kokonaiskesto 23:59

Kokoonpano 
 Jens Kidman – laulu
 Fredrik Thordendal – soolokitara, basso, syntetisaattori
 Mårten Hagström – rytmikitara
 Peter Nordin – basso
 Tomas Haake – rummut, puhelaulu

Lähteet 

Vuoden 1995 EP:t
Meshuggahin albumit
The True Human Design

The True Human Design on ruotsalaisen thrash metal -yhtye Meshuggahin vuonna 1997 julkaistu EP-levy. Albumi julkaistiin Euroopassa 19. elokuuta 1997 ja Yhdysvalloissa 25. marraskuuta 1997.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jens Kidman – laulu
 Fredrik Thordendal – soolokitara, basso, taustalaulu
 Mårten Hagström – rytmikitara, taustalaulu
 Tomas Haake – rummut, laulu "Futile Bread Machine" -kappaleessa ja puhelaulu "Sane" -kappaleessa
 Gustaf Hielm – basso "Future Breed Machine" -kappaleen liveversiossa

Lähteet 

Vuoden 1997 EP:t
Meshuggahin albumit
Giánnis Markópoulos

Giánnis Markópoulos (usein Yánnis, , 18. maaliskuuta 1939 Iraklion, Kreikka) on Kreetan saarella syntynyt kreikkalainen säveltäjä.

Markópoulos alkoi opetella soittamaan klarinettia ja viulua ierápetralaisessa yhtyeessä kahdeksanvuotiaana. Markópoulos asui Ierápetrassa Kreetalla vuoteen 1956 saakka, jolloin lähti pääkaupunki Ateenaan opiskelemaan musiikkia.

Markópouloksen isä oli kotoisin Ierápetrasta ja äiti Sfakiásta. Isä toimi muun muassa Lasíthin, Chanián, Evrytanían ja Prévezan prefektuureissa prefektinä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Markópouloksen kotisivut 

Kreikkalaiset säveltäjät
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Gabriel Ruiz

Gabriel Ruiz (s. 23. tammikuuta 1980) on argentiinalainen jalkapalloilija joka edustaa Veikkausliigaseura FC Hakaa. Ruiz on pelipaikaltaan puolustaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös keskikentällä.

Pelaajaura 
Ruiz aloitti ammattilaisuransa yhdessä Argentiinan tunnetuimmista kasvattajaseuroista, Newell's Old Boysissa vuonna 1999. 2005 Ruiz siirtyi Argentiinan toiseksi korkeimman sarjatason, Primera B:n Tiro Federaliin jossa hän pelasi yhden kauden verran. Tiro Federalin jälkeen Ruiz on edustanut paraguaylaista Club Libertadia, Unión de Santa Fe:tä sekä 2007-2008 Club Atlético Gimnasia y Esgrima de Jujuya argentiinan korkeimmalla sarjatasolla. Fc Hakaan Ruiz siirtyi toukokuussa 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
Profiili FC Hakan sivuilla
Profiili Veikkausliigan sivuilla
Football-Lineups profiili
G.Ruizin Argentiinan Primeran tilastot

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt

es:Gabriel Ruiz Galindo
David Monsalve

David Andres Monsalve  (21. lokakuuta 1988 North York, Toronto, Ontario) on kanadalainen jalkapallomaalivahti joka edusti kaudella 2014 Ykkösessä pelaavaa AC Oulua . Monsalve omaa kolumbialaiset sukujuuret, hänen molemmat vanhempansa ovat syntyneet Kolumbiassa.

Pelaajaura 
Seurajoukkueura 

Monsalve pelasi juniorina C.S. Azzurri nimisessä junioriseurassa, kunnes siirtyi ensimmäiseen aikuisten sarjan joukkueeseensa, Toronto FC:hen jossa hän teki debyyttinsä MLS sarjassa ottelussa Chicago Fireä vastaan 29. heinäkuuta. Torontossa hän pelasi esimerkiksi myös Aston Villaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa, mutta hän ei kuitenkaan saanut säännöllisesti peliaikaa. Niinpä kaudeksi 2008-2009 Monsalve siirtyi CSL:n (Canadian Soccer League) North York Astros joukkueeseen. Kausina 2009-2010 Monsalve edusti turkulaista FC Interiä jossa hän toimi pääasiassa Patrick Bantamoin varamaalivahtina. Kahden kauden aikana Monsalve pelasi yhteensä 14 liigaottelua .

Maajoukkueura 

Monsalve on edustanut Kanadan maajoukkueita alle 17-vuotiaista alle 23-vuotiaisiin saakka. Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2007 Monsalve oli osa Kanadan joukkuetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
 Pelaajakortti FC Interin sivuilla 

Monsalve, David
Monsalve, David
Monsalve, David
Vihreät (Israel)

Vihreät eli HaJerukim on vihreää liikettä Israelissa edustava poliittinen puolue. Se perustettiin vuonna 1997. Se ei ole päässyt knessetiin, mutta sillä on useita paikkoja maan kunnallisvaltuustoissa. Vuonna 2006 vihreät saivat knessetin vaaleissa reilut 1,5 % äänistä. Muuten puolueen kannatus on ollut hyvin matala, 0,4 %:n molemmin puolin.

Vihreiden johtajana toimii Pe'er Visner.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , , , 

Israelilaiset puolueet
Vihreät puolueet
Max Klinger

Max Klinger (18. helmikuuta 1857 Leipzig – 5. heinäkuuta 1920) oli saksalainen taidemaalari, graafikko ja kuvanveistäjä. Hän oli 1880−1890-lukujen symbolismin pääedustajia, jonka töissä yhdistyvät kirjallisuudesta aiheensa saanut symbolismi realistisiin yksityiskohtiin ja klassisoivaan muotokieleen. Ulkoilmamaalauksissaan Klinger liittyi myös realistisen tyylisuunnan edustajiin.

Yksi Klingerin tunnetuimmista veistoksista on Klingerin aikana kohua herättänyt Beethoven monumentti, joka paljastettiin Wienin näyttelyssä vuonna 1902 ja myytiin myöhemmin Leipzigiin. 

Asteroidi 22369 Klinger on nimetty Max Klingerin mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.max-klinger.com/

Teoksia 

Saksalaiset taidegraafikot
Saksalaiset kuvanveistäjät
Saksalaiset taidemaalarit
Symbolistiset taiteilijat
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Peter Benchley

Peter Bradford Benchley (8. toukokuuta 1940 – 12. helmikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi bestseller-romaanistaan Tappajahai ja sen elokuvaversiosta, jonka ohjasi Steven Spielberg. Benchley käsikirjoitti myös elokuvan yhdessä Carl Gottliebin kanssa. Hänen kaksi muuta tunnettua kirjaansa, The Deep ja The Island on myös käännetty elokuviksi. Benchley kuoli keuhkoparenkyymisairauksiin 12. helmikuuta 2006 ollessaan 65-vuotias.

Peter Benchleyn isä oli kirjailija Nathaniel Benchley.

Omalla nimellä julkaistut teokset

Fiktio
Tappajahai (1974)
The Deep (1976)
The Island (1979)
The Girl of the Sea of Cortez (1982)
Q Clearence (1986)
Rummies (1989)
The Beast (1991)
White Shark (1994)
Creature (1997)

Tietokirjallisuus
1994 Ocean Planet: Writings and Images of the Sea
2001 Shark Trouble: True Stories About Sharks and the Sea
2002 Shark!: True Stories and Lessons from the Deep
2005 Shark Life: True Stories About Sharks and the Sea

Elokuvakäännökset
Tappajahai (1975)
The Deep (1977)
Tappajahai 2
The Island (1980)
Jaws 3-D 
Tappajahain kosto
Dolphin Cove (1989)
The Beast (1996)
Creature (1998)
Amazon (1999)
Mrs. Parker and the Vicious Circle (1994)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Please Love Me Forever/My Elusive Dreams

Please Love Me Forever/My Elusive Dreams on Bobby Vintonin kokoelma albumi jolle on laitettu kaksi hänen alkuperäistä studioalbumia.

Kappaleet
 
 Please Love Me Forever 
 Just as Much as Ever 
 Love Me With All Your Heart 
 Young Love 
 It's All in the Game 
 P.S. I Love You 
 It's the Talk of the Town 
 Bouquet of Roses 
 Who's Sorry Now 
 After Loving You 
 My Song of Love 
 My Elusive Dreams 
 Raindrops Keep Fallin' on My Head 
 Something 
 I'll Never Fall in Love Again 
 Leaving on a Jet Plane 
 Traces 
 I Will Follow You 
 Baby Take Me in Your Arms 
 If Ever I Would Leave You 
 Baby I'm Yours 
 Perfect Woman 

Vuoden 2002 albumit
Bobby Vintonin albumit
The Incident

The Incident on brittiläisen Porcupine Treen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2009.

Kappaleet

CD1

CD2

Kokoonpano 
 Steven Wilson – kitara, laulu
 Richard Barbieri – koskettimet
 Colin Edwin – basso
 Gavin Harrison – rummut

Arvostelut 
 Metacritic: 72/100
 Allmusic: 
 Rolling Stone: 
 Imperiumi: 8-/10
 Soundi:

Lähteet 

Porcupine Treen albumit
Vuoden 2009 albumit
FC Sheriff Tiraspol

FC Sheriff Tiraspol, lyhyemmin FC Sheriff, on jalkapalloseura Tiraspolin kaupungista, Transnistrian alueelta Moldovasta. Se pelaa maan pääsarjassa, Kansallisessa divisioonassa.

Monialayritys Sheriffin omistama FC Sheriff on perustettu vuonna 1997. Seuran kotistadion on 2002 valmistunut Sheriff Stadium, jossa on 13 000 istumapaikkaa.

FC Sheriff on voittanut Moldovan mestaruuden kymmenen kertaa peräkkäin, vuosina 2001–2010. Moldovan cupin seura on voittanut 1999, 2001, 2002, 2006, 2008, 2009 ja 2010. Itsenäisten valtioiden yhteisön cupin FC Sheriff on voittanut 2003 ja 2009.

FC Sheriff pelasi UEFA Cupissa kausilla 1999–2000 ja 2000–2001 pudoten kummallakin kerralla ensimmäisellä karsintakierroksella. Mestarien liigan karsintoihin seura on osallistunut kaudesta 2001–2002. Se eteni siitä lähtien kahdeksan kertaa peräkkäin toiselle karsintakierrokselle.
 Kaudella 2009–2010 FC Sheriff eteni ensimmäisen kerran kolmannelle karsintakierrokselle pudotettuaan 2. kierroksella turkulaisen Interin jatkosta yhteismaalein 2-0. Sheriff teki molemmissa peleissä maalit rangaistuspotkuista, jotka Interin maalivahti Patrick Bantamoi aiheutti. Seuraavaksi FC Sheriff pudotti SK Slavia Prahan ja eteni play off -kierrokselle, jolla hävisi Olympiakos FC:lle.

Vuonna 2021 FC Sheriff ylsi Mestarien liigan lohkovaiheeseen, vaikka Moldovasta irtautuneen Transnistrian alueella sijaitseva Tiraspolin joukkue lasketaan moldovalaisiin joukkueisiin, se on varsin kansainvälinen niin omistukseltaan kuin pelaajahankinnoiltaan. Lohkovaiheessa joukkue voitti aluksi Ukrainan Shahtar Donetskin maalein 2−0, sen varsinainen yllätys oli voittaa espanjalainen suurseura Real Madrid sen kotikentällä Bernabeussa maalein 1−2. Maalintekijöinä Sheriffillä olivat uzbekistanilainen Džasurbek Jahsibojev ja luxemburgilainen Sébastien Thill aivan ottelun lopussa. Tuloksen jälkeen alkoi voimakas kritiikki rahalla ostettujen pelaajien merkityksestä Mestarien liigassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto  

Moldovalaiset jalkapalloseurat
Transnistria
Jerry Springer

Gerald ”Jerry” Norman Springer (s. 13. helmikuuta 1944 Lontoo, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen talk show -juontaja ja demokraattipoliitikko. Hän juonsi sensaatiohakuista ohjelmaansa The Jerry Springer Show vuosina 1991–2018 ja toimi vuosina 1977–1978 Cincinnatin pormestarina.

Springer syntyi Englannissa juutalaisille vanhemmille, jotka olivat paenneet Natsi-Saksasta. He muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1949. Springer suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Tulanen yliopistossa vuonna 1965 ja Juris Doctor -tutkinnon Nortwestern Universityssa vuonna 1968. Hän oli myös mukana Robert F. Kennedyn presidentinvaalikampanjassa vuonna 1968.

Poliittinen ura 
Springer oli ehdolla Yhdysvaltain kongressiin vuonna 1970, muttei tullut valituksi. Hänet valittiin Cincinnatin kaupunginvaltuustoon vuonna 1971, mutta hän joutui eroamaan hänen tunnustettuaan käyttäneensä prostituoidun palveluita. Hänet valittiin uudelleen vuonna 1974 ja vuonna 1977 hänet valittiin yhdeksi vuodeksi Cincinnatin pormestariksi. Hän harkitsi kongressiehdokkuutta myös vuonna 2003.

Jerry Springer Show 
Jerry Springer Show alkoi 20. syyskuuta 1991. Aiheet olivat aluksi poliittisia ja vieraina olivat muiden muassa Oliver North ja Jesse Jackson. Katsojaluvut jäivät kuitenkin alhaisiksi ja uuden tuottajan myötä ohjelmaa muutettiin radikaalisti. Myöhempi suosio perustuukin lähinnä ohjelman vieraiden väkivaltaiseen käytökseen ja jaksoissa käsiteltäviin kiistanalaisiin aiheisiin, kuten aviorikokset, homoseksuaalisuus, prostituutio ja transvestismi.

Ohjelmaa on parodioitu muun muassa Austin Powers -elokuvissa ja Simpsoneissa. Koomikko Stewart Leen ja muusikko Richard Thomasin tekemä musikaali Jerry Springer – The Opera perustuu Springerin ohjelmaan. Se sai suuren suosion Edinburghissa vuonna 2002, jonka jälkeen sitä on esitetty muun muassa Lontoon West Endissä. Ohjelma lopetettiin vuonna 2018 ja sitä ehdittiin tehdä yli 4 000 jaksoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jerry Springer Show'n viralliset sivut

Yhdysvaltalaiset juontajat
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Yhdysvaltalaiset pormestarit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Taide (kustantamo)

Kustannus Oy Taide on kustannusyhtiö, joka on perustettu vuonna 1988. Sen toimialaan kuluvat Taide-lehti sekä kirjakustannus. Yhtiön pääomistaja on Suomen Taiteilijaseura ry.

Kustannusosakeyhtiö Taide kustantaa taidealan oppi- sekä käsikirjoja, klassikoita, taiteilijakirjoja sekä muuta taidekirjallisuutta.
Parhaiten tunnetaan taiteilijamatrikkeli. Sitä on toimitettu vuodesta 1926 lähtien, nykyisin myös verkkomatrikkelina.

Aiheesta muualla
 Kustannus Oy Taiteen kotisivut

Suomalaiset kustantamot
Mr. Lonely / Country Boy

Mr. Lonely / Country Boy on Bobby Vintonin kokoelma albumi jolle on laitettu kaksi hänen alkuperäistä studioalbumia.

Kappaleet
 Mr. Lonely
 Always, Always (Yesterday's Love Song)
 Tina
 Forever Yours I Remain
 Life Goes On
 Laughing On The Outside (Crying On The Inside)
 A Thing Called Sadness
 The Grass Is Always Greener
 I'll Never Smile Again
 Someone I Used To Know
 Satin
 It's Better To Have Loved
 I'm Just A Country Boy
 Livin' In A House Full Of Love
 Gone
 Remembering
 Detour
 Riders In The Sky
 Alabam
 Crazy
 Once A Day
 Y'all Come

Vuoden 2001 albumit
Bobby Vintonin albumit
Trabzonspor Kulübü Basketbol Takımı

Trabzonspor Kulübü Basketbol Takımı on turkkilainen koripalloseura Trabzonin kaupungista.

Historia 
Alpella pelasi Turkin koripalloliigassa kaksi kautta ennen kuin se putosi Türkiye Basketbol 2. Ligiin. Vuonna 2008 joukkue muutti Trabzoniin ja vaihtoi entisen nimensä, Ülker Gençlik ve Spor Kulübünin uuteen Trabzonspor Kulübü Basketbol Takımıin. Samalla joukkue liittyi Trabzonspor-seuraan.

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu  

Turkkilaiset koripalloseurat
Trabzon
Vuonna 2008 perustetut urheiluseurat
Klínovec

Klínovec () on 1 244 metriä korkea Erzgebirgen vuoriston () korkein huippu. Se sijaitsee Tšekissä lähellä Saksan rajaa. Vuori on Karlovy Varyn läänin korkein kohta. Boží Darin (Gottesgab) kylä ja Jáchymovin (St. Joachimsthal) kaupunki sijaitsevat   Klínovecin lähellä. Vuoren huipulla on entinen turistihotelli ja lähetinmasto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin vuoret
Mogens Klitgaard

Mogens Klitgaard (23. elokuuta 1906 – 23. joulukuuta 1945) oli tanskalainen kirjailija. Hänen näkemykseltään sosialistisen proosatuotannon aiheet olivat enimmäkseen yhteiskunnallisia. Klitgaard eli viimeiset vuotensa (1943−1945) Ruotsissa ja kuoli 39-vuotiaana tuberkuloosiin.

Teoksia 

 Der sidder en mand i en sporvogn (romaani), 1937
 Gud mildner luften for de klippede får (romaani), 1938
 Ballade paa Nytorv (romaani), 1940
 De røde fjer (romaani), 1940
 Elly Petersen (romaani), 1941
 Dagen i dag : epos fra radioromanen Elly Petersen, 1942
 Den guddommelige hverdag, 1942
 Brunkul (novelli), 1946
 De sindssyges klode (romaani), julkaistu postyymisti 1968
 En søndag for to Aar siden (essee)
 Hverdagens musik (essee- ja novellikokoelma), julkaistu postyymisti 1989

Palkintoja 

 San Cataldo-legatet, 1939
 Emma Bærentzens Legat, 1940
  Otto Benzons Forfatterlegat, 1943
 Dansk Forfatterforenings legat, 1945

Lähteet 

 litteraturpriser.dk
 bibliografi.dk: international forfatterbibliografi

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Naisten Ykkönen

Naisten Ykkönen () on Suomen Palloliiton hallinnoima Suomen naisten jalkapalloilun toiseksi korkein sarjataso. Naisten Ykkösen voitti kaudella 2020 HPS ja nousi Kansalliseen liigaan.

Historia 
Naisten Ykkönen perustettiin vuonna 1984 nimellä Naisten I divisioona. Sitä olivat edeltäneet naisten toiseksi korkeimpana sarjatasona edeltäneet vuosina 1974–1980 pelattu Naisten perussarja ja 1981–1983 pelattu Naisten aluesarja.

Voittajat 

1984: HerTo
1985: ?
1986: KontU
1987: KyIF
1988: HyPS / Ilves-Pallo / KJV
1989: ?
1990: ?
1991: ?
1992: ?
1993: ?

1994: ?
1995: ?
1996: ?
1997: JyPK
1998: PU-62
1999: ?
2000: ?
2001: ?
2002: FC Honka
2003: TiPS

2004: FC Sport
2005: Åland United
2006: PuiU
2007: NiceFutis
2008: FC United
2009: PK-35 Vantaa
2010: JyPK
2011: ONS
2012: GBK
2013: Merilappi United

2014: Ilves
2015: TiPS
2016: GBK
2017: TiPS
2018: IK Myran
2019: PK-35 Vantaa
2020: HPS
2021: ONS

Sarjajärjestelmä 2021 
Naisten Ykkösessä 12 joukkuetta pelaavat kaksinkertaisen sarjan. Sarjan voittoon yltänyt joukkue nousee Kansalliseen liigaan kaudeksi 2022. Toiseksi sijoittunut joukkue karsii paikasta Kansalliseen liigaan. Naisten Ykkösen joukkuemäärä putoaa kahdestatoista kymmeneen kaudelle 2022. 10. sijalle ja sitä huonommin sijoittuneet joukkueet putoavat seuraavalle kaudelle Naisten Kakkoseen. Yhdeksänneksi sijoittunut joukkue karsii sarjapaikastaan.

Joukkueet kaudella 2021 
 EBK
 HauPa
 Ilves/2
NJS
ONS
Pallo-Iirot
 PK Keski-Uusimaa
 RoPS
TPS
 TuWe
VJS
 VIFK

Lähteet 
Naisten Ykkönen Suomen Palloliiton sivustolla
Palloverkko

Viitteet
Kljutševskaja sopka

Kljutševskaja sopka () tai Kljutševskoi () on Venäjällä Kamtšatkan niemimaalla sijaitseva kerrostulivuori. Se on niemimaan korkein vuori ja Euraasian korkein aktiivinen tulivuori. Sen ilmoitettu korkeus vaihtelee lähteestä riippuen 4 750 metristä 4 850 metriin, mutta sen pohjoispuolen kraatterin huipun korkeus on 4 750 metriä.

Kljutševskaja sopka on noin 6 000 vuotta vanha. Se on purkautunut säännöllisesti ilman pitkiä inaktiivisuusjaksoja. Viimeisten 3 000 vuoden aikana se on purkautunut yli 100 kertaa, ensimmäiset historialliset dokumentaatiot ovat 1600-luvun lopulta. 

Tulivuoren huipulle kiipesivät ensimmäisenä Daniel Guass ja kaksi Billingsin retkikunnan jäsentä vuonna 1788. Seuraavan kerran huipulle kiivettiin vasta vuonna 1931. Tämän retkikunnan jäsenistä useat kuolivat huipun lähirinteillä lenteleviin laavapalloihin.

Kljutševskaja sopka kuuluu yhtenä Kamtšatkan tulivuorista Unescon maailmanperintökohteisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Webbikamera, joka on 30 km pohjoiseen tulivuoresta
 Purkausraportti Smithsonian Instituten sivulla

Kamtšatkan tulivuoret
Kerrostulivuoret
Venäjän vuoret