joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö

Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (; ) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen erityisjärjestö.

Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön tehtävät on määritelty kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksessa, niin sanotussa Chicagon sopimuksessa, jonka 52 valtiota allekirjoitti 7. joulukuuta 1944. Yleissopimuksen mukaan Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön päämääränä ja tarkoituksena on kehittää kansainvälisen ilmailun periaatteita ja tekniikkaa sekä edistää kansainvälisen ilmaliikenteen suunnittelua ja kehittämistä. Järjestön tehtävänä on muun muassa edistää lentoturvallisuutta kansainvälisessä ilmailussa.

Jäsenet 
Järjestön jäseniä ovat 193 valtiota.

Järjestöllä on 36 jäsenestä koostuva ylintä päätösvaltaa käyttävä neuvosto. Venäjä jäi äänestyksessä ulos neuvostosta lokakuussa 2022 pidetyssä kokouksessa.

Päätoimipiste ja maanosakohtaiset toimistot
Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön maailmanlaajuinen pääkonttori toimii Kanadan Montrealissa. Maanosakohtaiset toimistot sijaitsevat seuraavilla paikkakunnilla:

Eurooppa ja Pohjois-Atlantti, Pariisi
Aasia ja Tyynimeri, Bangkok Aasian ja Tyynenmeren alueen sivutoimipiste: Peking
Lähi-itä, Kairo
Itä- ja Eteläinen Afrikka, Nairobi
Keski- ja Länsi-Afrikka, Dakar
Etelä-Amerikka, Lima
Pohjois- ja Keski-Amerikka ja Karibia, México

Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön lentokenttätunnukset 
Järjestön nelikirjaimisissa lentokenttätunnuksissa ensimmäinen kirjain kertoo maantieteellisen alueen ja toinen kirjain maan. Esimerkkejä:
 EF: Northern Europe, Finland – esimerkiksi EFTU: Northern Europe, Finland, Turku
 ES: Northern Europe, Sweden – esimerkiksi ESSA: Northern Europe, Sweden, Stockholm, Arlanda
 EN: Northern Europe, Norway – esimerkiksi ENAT: Northern Europe, Norway, Alta
 EE: Northern Europe, Estonia – esimerkiksi EETN: Northern Europe, Estonia, Tallinn
 LF: Southern Europe, France – esimerkiksi LFPG: Southern Europe, France, Paris–Charles de Gaulle

E merkitsee pohjoista Eurooppaa ja Välimeren ympäristöä merkitsee L.

Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön lentoyhtiötunnukset

Pääsihteerit

Katso myös 
 Euroopan lentoturvallisuusvirasto
 Liikenteen turvallisuusvirasto
 Kansainvälinen ilmakuljetusliitto (International Air Transport Association; IATA) on lentoyhtiöiden etujärjestö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön virallinen sivusto
 European Aviation Safety Agency (EASA) 
 Joint Aviation Authorities (JAA)

Siviili-ilmailu
Ilmailujärjestöt
Kansainväliset järjestöt
Yhdistyneiden kansakuntien erityisjärjestöt
Montréal
Vallankaappaus

Vallankaappaus tarkoittaa valtion johdon syrjäyttämistä äkillisellä, yleensä sotilaallisella, hankkeella. Usein tärkeimmät hallintorakennukset miehitetään, joukkotiedotusvälineistä tärkeimmät otetaan haltuun ja valtiojohto pidätetään tai ajetaan maanpakoon.

Vallankaappauksen edellytyksenä on asevoimien enemmistön ja väestön pysyminen passiivisena sekä joidenkin sotilasosastojen tuki. Joskus hallitukselle uskolliset ja vallankaappausta tukevat sotilasosastot ottavat yhteen. Monissa kehitysmaissa vallankaappaukset ovat yleisiä, lähinnä heikon demokraattisen perinteen takia. Eniten vallankaappausyrityksiä on tehty Boliviassa, 23 kappaletta, ja Argentiinassa, 20 kappaletta.

Vallankaappaukset olivat yleisiä 1960- ja 1970-luvulla. Huippuvuonna 1966 tehtiin 18 sotilasvallankaappausta tai yritystä. 1990-luvulta lähtien vallankaappauksia on tehty paljon vähemmän, vain pari kertaa vuodessa. Tämä johtuu ainakin kylmän sodan päättymisestä. Kylmän sodan aikana Yhdysvallat ja Neuvostoliitto tukivat omien ideologioidensa mukaisia vallankaappauksia. Toinen syy kaappausten vähenemiseen on, että nykyään vallankaappaus laukaisee kansainvälisiä taloudellisia pakotteita, mikä voi ajaa maan talousahdinkoon.

Katso myös
Luettelo vallankaappauksista ja vallankaappausyrityksistä
 Vallankumous

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valtion kriisit

Seulonnan keskeiset artikkelit
Anarkia

Anarkia (< kreikk. arkhos, ’johtaja’ + an, kieltosana) on yhteiskuntamuoto, jossa hallintoa ei ole. Kansankielessä anarkialla voidaan tarkoittaa myös yleisesti laittomuustilaa ja sekasortoa. Sanaa käytetään yleensä kielteisessä merkityksessä viittaamaan mellakoihin, kaaokseen tai sisällissotaan, mutta 1800-luvun puolivälin ranskalaiset anarkistit kuten Pierre-Joseph Proudhon ja Anselme Bellegarrigue käsittivät termin positiivisesti "hallituksettomuutena" sekä lopulta "yhteiskuntajärjestyksen todellisena ilmentymänä".

Katso myös 

 Anarkismi
 Liberalismi
 Avoin yhteiskunta
 Kansalaisyhteiskunta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Anarkismi
Politiikan käsitteet
Yhteiskuntafilosofia
Poliittiset järjestelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Amerikkalainen viittomakieli

Amerikkalainen viittomakieli eli ASL (American Sign Language) tai joskus myös Ameslan (American Sign Language) on Yhdysvalloissa, Kanadassa ja joissain osissa Meksikoa eniten käytetty viittomakieli. ASL on puhuttujen kielten englantia vastaava viittomakielten lingua franca. Kansainväliset sormiaakkoset on kehitetty pääosin ASL:n sormiaakkosista. 

Yhteensä ASL:n käyttäjiä arvioidaan olevan 500 000. Lukuun sisältyvät myös sellaiset, jotka käyttävät ASL:a ensisijaisena kommunikointivälineenä kuulovammaisen vanhempansa tai lapsensa kanssa. Kanadan vuoden 2006 väestölaskennan mukaan 8995 käytti amerikkalaista viittomakieltä äidinkielenään.

Historia 
Amerikkalaisen viittomakielen alkuperä on hämärän peitossa. Joidenkin teorioiden mukaan ASL perustuu ranskalaisen ja paikallisten viittomakielten Yhdysvalloissa syntyneelle sekakielelle, joka sai alkunsa jossain vaiheessa 1800-luvulla. Tätä perustellaan sillä, että merkittävä osa viittomista amerikkalaisen ja ranskalaisen viittomakielten välillä on samanlaisia, vaikka nykyään näiden käyttäjät eivät ymmärrä toisiaan.

Viittomakielten lingvistinen tutkimus alkoi William Stokoen todistaessa ASL:n olevan luonnollinen kieli.

Vuonna 2016 kaikista Yhdysvaltain 50 osavaltiosta 45 oli säätänyt jonkinlaisen lain, joka turvaa ASL:n opetuksessa tai kannustaa sen opiskelemiseen esim. vieraana kielenä. ASL:n käyttäjien oikeuksia valvoo kansallisella tasolla National Association of the Deaf, joka on perustettu vuonna 1880.

Luokitus ja suhde muihin viittomakieliin 
Amerikkalainen viittomakieli kuuluu niin sanottuihin ASL-viittomakieliin, joka on kuurojen yhteisön viittomakieliin kuuluva kieliperhe. Siihen kuuluvat viittomakielet ovat läheistä sukua keskenään ja perustuvat amerikkalaiselle viittomakielelle. Tällaisia viittomakieliä ovat mm. etiopialainen, malesialainen ja thaimaalainen viittomakieli. Brittiläistä ja amerikkalaista viittomakieltä käyttävät henkilöt eivät välttämättä ymmärrä toisiaan. 

Suomalaiseen viittomakieleen verrattuna ASL:n sanasto on saanut selvästi enemmän vaikutteita puhutusta kielestä (englannista). Useiden viittomien käsimuoto on sama kuin vastaavan englanninkielisen sanan alkukirjaimen sormiaakkonen. Myös viittomanimet muodostetaan sormittamalla henkilön etunimen alkukirjain ja koskettamalla sillä jotain kehon kohtaa, toisin kuin suomalaisessa viittomakielessä, jossa viittomanimien muodostus pohjautuu useimmiten henkilön luonteeseen, ulkonäköön tai nimen suomenkieliseen merkitykseen.

Lähteet 

Viittomakielet
Yhdysvaltain kielet
Kanadan kielet
Meksikon kielet
Piste (välimerkki)

Piste on typografinen välimerkki. Se on yksi niin kutsutuista isoista välimerkeistä, joita käytetään virkkeen päättämiseen.

Piste suomen kielessä 

Pisteellä on suomen kielessä useita käyttötarkoituksia:
 Virke päätetään pisteellä.
 Piste luvun perässä ilmaisee järjestyslukua. Esimerkiksi 1. tarkoittaa ensimmäinen.
 Piste laitetaan myös yleisesti suomen kielessä käytössä olevien katkolyhenteiden perään. Esimerkiksi jne. (ja niin edelleen), ks. (katso), yms. (ynnä muuta sellaista).
 Ajanilmauksissa tunnit, minuutit ja sekunnit erotetaan toisistaan pisteellä, esimerkiksi kello 14.15.
 Päivämäärien ilmaisussa vuorokaudet, kuukaudet ja vuodet erotetaan toisistaan pisteellä, esimerkiksi Synnyin 7.5.1950.

Pistettä käytetään usein virheellisesti numeroissa tuhansien erottimena, esimerkiksi 1.000.000 euron lottovoitto. Oikea tuhaterotin on välilyönti (1 000 000 euron lottovoitto).

Piste muissa kielissä 
 Englannin kielessä piste on desimaalien erotin, esimerkiksi 1.5 miles.

Piste tietokoneissa 
Tietokoneissa . koodataan eri merkistöissä seuraaville arvoille:

ASCII: 0x2E
Unicode: U+002E

Katso myös 
Luettelo suomen kielen lyhenteistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Välimerkit
Magna Carta

Magna Carta (latinaa, suomeksi ”suuri peruskirja”) on Britannian julkista valtaa rajoittava säädöskokoelma vuodelta 1215. Se vastaa osittain muiden maiden perustuslakeja. Magna Carta säädettiin alun perin rajoittamaan Englannin kuninkaan Juhana Maattoman valtaa. Tyytymättömät aateliset katsoivat joutuneensa kärsimään taloudellista vääryyttä kuninkaan menetettyä paljon Englannin maita Ranskassa, joten he pakottivat kuninkaan allekirjoittamaan säädökset. Magna Carta käsitti 63 lausetta, joissa kuvattiin aatelisten erioikeuksia ja oikeuksia, joita kuningas lupasi suojella ja kunnioittaa. Lauseisiin kuului muun muassa kuninkaan metsäalan pienentäminen ja tiettyjen verojen poistaminen. Lauseessa 39 todettiin, että ketään ei saa vangita ilman oikeudenkäyntiä, ja lauseessa 40, että kukaan ei voi ostaa tai evätä oikeutta. 

Magna Carta allekirjoitettiin Runnymeden niityllä lähellä Windsoria järjestetyssä kokouksessa 15. kesäkuuta 1215. Vaikka kuningas allekirjoitti Magna Cartan, hän katsoi itse senkin jälkeen olevansa kaikkien lakien lähde ja siksi myös lain yläpuolella. Juhana aloitti nopeasti sodan aatelisia vastaan, jotka saivat tukea Ranskan kuninkaalta. Hän kuoli jo seuraavana vuonna.

Juhanan kuoltua kuninkaaksi nousi hänen alaikäinen poikansa Henrik III, jonka valtakunnan aateliset hyväksyivät hallitsijakseen ja sisällissota päättyi. Henrikin nimissä toimivat sijaishallitsijat antoivat Magna Cartan uudestaan hieman heikennettynä versiona, joka palautti kuninkaalle hallitsijan oikeudet. Sijaishallitsijat antoivat vielä kolmannen, uudistetun Magna Cartan, ja Henrik itse antoi täysi-ikäiseksi tultuaan neljännen version vuonna 1225. Henrik III hallitsi Englantia 56 vuotta, jona aikana Magna Carta vakiintui osaksi Englannin valtiosääntöä. Viimeisen kerran Magna Cartan antoi Edvard I:n parlamentti vuonna 1297 vahvistamalla Henrik III:n vuoden 1225 version.

Magna Cartaa voi pitää ihmisoikeusjulistusten ja perustuslakien ensimmäisenä versiona, josta kaikki myöhemmät ovat kehittyneet. Alkuperäisen version oikeudet koskivat lähinnä vain ”vapaita miehiä”, mutta sittemmin sitä on laajennettu antamaan koko kansalle yhä laajempi suoja julkisen vallan käyttäjiä vastaan.

Magna Cartaa levitettiin tiettävästi ainakin 50 kappaletta, ja niistä on säilynyt 24. Alkuperäistä Juhana Maattoman vuonna 1215 sinetillään vahvistamaa on jäljellä neljä.

Henrik III:n vuonna 1217 allekirjoittama Charter of the Forest on Magna Cartan rinnakkaislaki, joka palauttaa aatelisille miehille valtuudet operoida kruunun mailla entiseen tapaan kuninkaan heikennettyä kyseisiä oikeuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Grand Lodge of British Columbia and Yukon: Magna Carta. Magna Cartan alkuperäinen latinankielinen teksti ja englanninkielinen käännös. 
 legislation.gov.uk: Magna Carta (1297). Magna Carta nykyisin voimassa olevilta osiltaan lisäyksineen. 

1210-luku
Perustuslait
Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Englannin keskiaika
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tesla (yksikkö)

Tesla (tunnus T) on SI-järjestelmän magneettivuon tiheyden yksikkö. Yksi tesla on magneettivuon tiheys, joka muodostuu weberin magneettivuon kulkiessa neliömetrin pinta-alan läpi. Tesla voidaan muuntaa muiksi yksiköiksi:

. 

Yksikkö on nimetty Nikola Teslan mukaan.

Joskus käytetään magneettivuon tiheyden yksikkönä myös cgs-järjestelmään perustuvaa gaussia (tunnus G tai Gs), joka ei ole SI-yksikkö. Teslan ja gaussin välinen suhde voidaan ilmaista muodossa

Esimerkkejä
Seuraavat esimerkit on listattu kasvavan magneettikentän voimakkuuden mukaan.
 3.2 × 10−5 T (31.869 μT) – Maan magneettikenttä pisteessä 0° leveyttä, 0° pituutta
 5 × 10−3 T (5 mT) – tyypillinen jääkaappimagneetti
 0.3 T – tyypillinen auringonpilkku
 1.25 T – magneettivuon tiheys neodyymimagneetin pinnalla
 1 T – 2.4 T – magneettivuon tiheys tyypillisen kaiuttimen käämin sisällä
 1.5 T – 3 T – lääketieteellisen magneettikuvauslaitteen magneettivuon tiheys normaalikäytössä; kokeellisesti jopa 17 T
 4 T – CERNissä käytetyn suprajohtavan magneetin magneettivuon tiheys
 8 T – Large Hadron Colliderin magneettien magneettikenttä
 13 T – ITER-fuusioreaktorissa käytettyjen magneettien kenttä
 14.5 T – Fermilabin kiihdyttimen ohjausmagneetin korkein mitattu kenttä
 16 T – Magneettikenttä, joka vaaditaan sammakon leijuttamiseen diamagneettisella levitaatiolla; julkaisu sai vuoden 2000 fysiikan Ig Nobel -palkinnon
 27 T – Suprajohtavien sähkömagneettien korkein magneettivuon tiheys kryogeenisissa lämpötiloissa 
 45.5 T – Suurin Maassa saavutettu jatkuva magneettikenttä
 100 T – Valkoisen kääpiön magneettikentän suuruusluokka
 108 – 1011 T (100 MT – 100 GT) – Magnetar-tyyppisen neutronitähden magneettikentän suuruusluokka

Lähteet 
 International system of units

Viitteet

Kirjallisuutta
 

Magneettivuon tiheyden yksiköt
SI-järjestelmän johdannaisyksiköt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gary Larson

Gary Larson (s. 14. elokuuta 1950) on yhdysvaltalainen sarjakuvien piirtäjä ja käsikirjoittaja. 

Hänet tunnetaan Kaukana poissa -sarjakuvan (The Far Side) luojana. Sitä julkaistiin eri sanomalehdissä Yhdysvalloissa 14 vuotta aina vuoteen 1995, jolloin Larson lopetti sen piirtämisen. Suomessa Larsonin sarjakuvia on julkaistu muun muassa Aamulehdessä ja Ilta-Sanomissa (nimellä Harhama), ja häneltä on ilmestynyt myös useita suomennettuja kokooma-albumeita.

Larsonin tapa käsitellä arkisia ilmiöitä persoonallisella tavallaan, usein eri eläinlajien näkökulmasta, on innoittanut muun muassa yhdysvaltalaisen biologin Dale H. Claytonin nimeämään löytämänsä uuden väivelajin Larsonin mukaan Strigiphilus garylarsoniksi. Eläimelle ei ole suomenkielistä nimeä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Kranaattikonekivääri

Kranaattikonekivääri on kerta- ja sarjatulta ampuva ase, joka ampuu luotien sijasta räjähtäviä kranaatteja. Kranaattikonekivääri on tavallaan pienikaliiperinen konetykki. Niitä käytetään jalkaväen tukiaseena konekiväärin lailla. Kranaattikonekivääri sopii mainiosti avoimeen maastoon suuren tulinopeutensa vuoksi, mutta peitteisessä maastossa, esimerkiksi metsäisellä alueella sen hyöty on rajallisempi. 

Yhdysvallat aloitti kranaattikonekiväärien kehityksen jo 1960-luvulla Vietnamin sodan aikana. Niillä voidaan ampua sekä suoraa, että epäsuoraa tulta. Kranaattikonekivääreitä on suosittu erityisesti entisen Varsovan liiton maissa.

Käyttö Suomessa
Suomessa neuvostoliittolaiset 30 mm AGS-17-kranaattikonekiväärit on otettu käyttöön 1993. Ne ovat Saksan liittotasavallan myymiä entisen Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijan aseita. Nykyään Suomen puolustusvoimilla on käytössään Heckler & Koch GMG -nimikkeellä 40 KRKK 2005 kaupunki-, erikois- ja rannikkojääkärikomppanioissa.

Suomessa kranaattikonekivääriä on suunniteltu käytettäväksi asutuskeskustaistelussa sen suuren tulivoiman vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Modern Firearms: Automatic grenade launchers

Konekiväärit
Ehrnrooth

Ehrnrooth ['ä:rnru:t] on suomalais-ruotsalainen aatelissuku, joka tunnetaan erityisesti sotilassukuna ja talouselämän vaikuttajina.

Sukuun kuuluvia ja muita Ehrnrooth-nimisiä on nykyään noin 250.

Suvun historia

Pommerista Turkuun
Ehrnroothin suku on perimätiedon mukaan lähtöisin Pommerista Saksasta, josta se saapui Baltian kautta Suomeen. Hans Plagman -nimisen upseerin arvellaan muuttaneen Liivinmaalta Suomeen vuoden 1600 tietämillä. Hänen poikansa Hans Plagman (k. 1679) toimi kauppiaana ja raatimiehenä Turussa.

Nimi muodossa ”Ehrenrooth” ja Ruotsin aateli
Tämän poika, Käkisalmen tuomari Johan Plagman (1623–1696) aateloitiin vuonna 1687 nimellä Ehrenrooth, mutta nimen kirjoitusasusta jäi myöhemmin yksi e-kirjain pois. Suku introdusoitiin kaksi vuotta myöhemmin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1123.

Sukuun kuulunut kenraalimajuri Carl Gustaf Ehrnrooth sai vuonna 1801 Kuninkaallisen Miekkaritarikunnan ristin ja hänet korotettiin samassa yhteydessä ritaristoon.

Suomen aateliin
Kun Suomen ritarihuone järjestäytyi vuonna 1818, Carl Gustaf Ehrnroothin jälkeläiset merkittiin sinne aatelisena sukuna numero 73 (kommendörsätten) ja muut Ehrnroothit aatelisena sukuna numero 85. Ruotsissa sukua ei asunut vuoden 1809 jälkeen, mutta vuosina 1946 ja 1978 Suomesta muuttaneille suvun jäsenille myönnettiin uudelleen edustusoikeus Ruotsin ritarihuoneella.

Suvussa on 1700-luvun alusta alkaen ollut runsaasti upseereita, ja siihen on kuulunut yhteensä seitsemän kenraalia. Suku on vuodesta 1791 omistanut Seestan kartanon Nastolassa. Suomen itsenäisyyden aikana sukuun on kuulunut myös useita vuorineuvoksia.

Talouselämän vaikuttajat

Ehrnroothin suku tunnetaan nykyisin suuresta varallisuudestaan ja merkittävistä omistuksistaan lukuisissa pörssiyhtiöissä. Heitä on 1990-luvulla kutsuttu jopa Suomen talouselämän vaikutusvaltaisimmaksi perheeksi ja ”Suomen Wallenbergeiksi”. Vaikka suvun taloudellisen mahdin onkin sittemmin sanottu hiipuneen, Ehrnrootheilla on edelleen vahva asema muun muassa Fiskarsin omistajina. Fiskarsin suurimpien osakkeenomistajien joukossa on Ehrnroothien suvun sijoitusyhtiöitä, kuten Alexander Ehrnroothin johtama Virala ja Paul Ehrnroothin Turret.

Vuoden 2015 alussa Helsingin Sanomat laski Ehrnroothien omistavan pörssiyhtiöiden osakkeita yli 1,3 miljardin euron arvosta ja olevan siten Suomen toiseksi rikkain suku Herlinien jälkeen.

Suvun jäseniä 

Jääkärikapteeni ja kirjailija Jalmari Kara (ent. Forsström) oli kenraali Johan Casimir Ehrnroothin avioton poika.

Avioliiton kautta sukuun liittyy myös: 
 Karin Birgitte Ehrnrooth (1925–2019), kreivitär, Tanskan kuningatar Ingridin hovinainen, kenraali Adolf Ehrnroothin puoliso.

Katso myös
 Kiialan kartano
 Laulu 20 perheestä

Lähteet

Kirjallisuutta
Niklas Jensen-Eriksen, Sakari Siltala & Ahto Apajalahti (toim.): Ehrnrooth – kenraali- ja liikesuku modernin Suomen synnyssä 1750–1950. Siltala, Helsinki 2017. ISBN 978-952-234-468-7

Aiheesta muualla 
 http://porssitieto.fi/nimi1972.html
 http://kauppalehti.fi/uutiset/ehrnrooth-on-goldman-sachsin-kasvatti/Sd46jajJ

Suomalaiset aatelissuvut
Ruotsin aateli
Yrityssuvut
Lordi Dunsany

Lordi Dunsany, oikealta nimeltään Edward John Moreton Drax Plunkett, Dunsanyn 18. paroni (24. heinäkuuta 1878 – 25. lokakuuta 1957) oli irlantilainen kirjailija ja runoilija. Hänen vaikutustaan nykyaikaiseen fantasiakirjallisuuteen pidetään merkittävänä. Dunsanyn kuuluisimpia teoksia on romaani Haltiamaan kuninkaantytär (1924).

Dunsanyn kuuluisimmat fantasianovellit julkaistiin kokoelmissa vuosien 1905 ja 1919 välillä. Ensimmäisen kokoelman, The Gods of Pegana, julkaisusta hänen oli maksettava itse. Dunsany kirjoitti myös paljon käsikirjoituksia näytelmiin.

H. P. Lovecraft vaikuttui suuresti Dunsanystä, kun hän näki tämän kiertueella Yhdysvalloissa. Lovecraftin varhaisimmissa teoksissa onkin havaittavissa vaikutteita Dunsanystä.

Julkaistut teokset

Suomennettu romaani

Novellikokoelmat 

 The Gods of Pegāna (1905)
 Time and the Gods (1906)
 The Sword of Welleran (1908)
 A Dreamer's Tales (1910)
 The Book of Wonder (1912)
 Fifty-one Tales, aka The Food of Death (1915)
 Tales of Wonder (1916)
 Tales of Three Hemispheres (1919)
 The Man Who Ate the Phoenix (1947)
 The Little Tales of Smethers (1952)
 The Ghosts of the Heaviside Layer and Other Fantasms (1980)

Romaanit

Fantasia 

 Don Rodriguez: Chronicles of Shadow Valley aka The Chronicles of Rodrigues (1922)
 The King of Elfland's Daughter (1924, suom. Haltiamaan kuninkaantytär)
 The Charwoman's Shadow (1926)
 The Blessing of Pan (1927)
 The Curse of the Wise Woman (1933)
 My Talks with Dean Spanley (1936)
 The Strange Journeys of Colonel Polders (1950)

Muut 

 Up in the Hills (1935)
 Rory and Bran (1936)
 The Story of Mona Sheehy (1939)
 Guerilla (1944)
 The Last Revolution (1951)
 His Fellow Men (1952)
 The Pleasures of a Futuroscope (2003)

Näytelmiä 

 Five Plays (1914)
 Plays of Gods and Men (1917)
 If (1921)
 Plays of Near and Far (1922)
 Alexander and Three Small Plays (1925)
 Seven Modern Comedies (1928)
 The Old Folk of the Centuries (1930)
 Mr Faithful (1935)
 Plays for Earth and Air (1937)
 Night at an Inn (1957, suom. Yö majatalossa)

Lyriikkaa 

 Fifty Poems (1929)
 Mirage Water (1938)
 War Poems (1941)
 Wandering Songs (1943)
 A Journey (1944)
 The Year (1946)
 The Odes of Horace (1947) (käännös)
 To Awaken Pegasus (1949)

Esseitä ja luonnoksia 

 Nowadays (1918)
 Tales of War (1918)
 Unhappy Far-Off Things (1919)
 If I Were Dictator (1934)
 My Ireland (1937)
 The Donnellan Lectures 1943 (1945)
 A Glimpse from a Watchtower (1947)
 The Jest of Hahalaba (1929)

Omaelämäkerralliset teokset 

 Patches of Sunlight (1938)
 While The Sirens Slept (1944)
 The Sirens Wake (1945)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Lord Dunsany . Kirjailijan sivut suvun virallisella sivulla. 
 Vesa Sisättö: Fantasia rönsyili ennen Tolkienia. Helsingin Sanomat 18.12.2007.

Irlantilaiset fantasiakirjailijat
Irlantilaiset kirjailijat
Irlantilaiset näytelmäkirjailijat
Irlantilaiset runoilijat
Paronit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Pronssi

Pronssi eli vaski (vanha suomalainen nimi) on metalliseos eli lejeerinki, jonka pääkomponenttina on kupari. Tavallisimmin pronssilla tarkoitetaan kuparin ja tinan seosta, mutta nimitystä käytetään myös muista kuparin metalliseoksista, paitsi kuparin ja sinkin seoksesta, jota nimitetään messingiksi.

Kuparipohjaisilla metalliseoksilla on matalampi sulamispiste kuin raudalla, ja kuparin työstö ja metallurgia ovat helpompia hallita kuin rautametalleilla. Kuparin tiheys on noin 10 % suurempi kuin raudan. Korroosio ei vahingoita pronssia samalla tavoin kuin rautaa, varsinkaan meriolosuhteissa. Pronssi myös kestää väsymistä jonkin verran rautaa paremmin.

Historia 
Pronssikaudella seos sisälsi kuparin ohella muita saatavissa olevia metalleja, yleensä tinaa ja sinkkiä, joskus myös lyijyä. Pronssia valmistettiin sulattamalla kuparia sinkkimalmin kanssa. Metallissa oli usein epäpuhtautena arseenia eli arsenikkia, joka paransi sen mekaanisia ominaisuuksia. 

Pronssi oli myös lujempaa kuin alkeellisimmat rautalaadut. Euroopassa siirryttiin kuitenkin rautakauteen merenkulun ja kaupan vaikeuduttua Välimerellä 1200–1100 eaa.

Kirkonkelloihin käytettävä pronssi sisältää 20 % tinaa. Suurin pronssista valettu kirkonkello, Tsar-Kolokol, joka painaa noin 200 tonnia ja on 6,14 m korkea, valettiin 1733–1735. Se on edelleen Moskovan Kremlissä, tosin hajonneena.

Pronssin käyttö nykyään 
Nykyisin valmistetaan hyvin monenlaisia erikoispronssilaatuja seostamalla mukaan pieniä määriä mm. piitä, mangaania, alumiinia tai telluuria. Seoskomponentit ja seossuhde vaikuttavat pronssin lujuuteen, korroosionkestävyyteen ja ulkonäköön. Esimerkiksi piipronssia käytetään hitsattaviin metalliliitoksiin, heloihin, pultteihin, nupeihin, sinkilöihin, pieniin renkaisiin, sekä enenevästi taidevaluun. Piipronssi on hyvin korroosionkestävää.
Pronssia käytetään myös symbaalien, eli peltien tai lautasten valmistamiseen, jotka ovat osana rumpuja. Ne tehdään joko b8-pronssista (seoksesta 8 prosenttia on tinaa) tai b20-pronssista (20 % tinaa). Seokseen voidaan lisätä myös muita metalleja, kuten alumiinia tai hopeaa. Kilpailuissa kolmanneksi tulleelle kilpailijalle annetaan pronssimitali.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Metalliseokset
Kuvanveiston materiaalit
Kupari
Pronssikausi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Moccamaster

Moccamaster on alankomaalaisen Technivormin omistama kahvinkeittimien ja kahvimyllyjen tuotemerkki. Ensimmäinen Moccamaster-kahvinkeitin, jonka suunnitteli Gerard C. Smit, julkistettiin vuonna 1969. Moccamaster-kahvinkeittimet valmistetaan käsityönä Alankomaissa. 

Moccamaster-kahvinkeittimissä käytetään kahden erillisen vastuksen tekniikkaa. Vastuksista tehokkaampi keittovastus kiehauttaa veden ja se on juoksuputken päässä n. 92–96-asteista. Pienempitehoinen lämpölevyn vastus pitää valmiin kahvin n. 80–85 asteen lämpötilassa. Vesisäiliön pohjassa oleva uimurinkoho ohjaa keittovastusta, mikäli säiliössä ei ole vettä ei myös keittovastus ole päällä. Tämä säästää energiaa ja lisää turvallisuutta.  

Osassa malleista on lämpölevyn-tehonsäätö, jota säädetään erillisellä kytkimellä. Lämpölevyn täyttä tehoa käytetään, kun kahvia keitetään täysipannullinen kahvia. Kun pannussa on puoli pannua tai vähemmän tulee lämpölevyn kytkin laittaa pienemmälle teholle. Lämpölevyn tehonvalintakytkimellä saadaan kahvinkeitto-tilanteessa lasipannu nopeammin säilytyslämpöön ja pystytään vaikuttamaan että kuuma kahvi ei valu "kylmään pannuun". Kahvin oikea säilytyslämpötila on yli 80 Celcius astetta.  Osassa Moccamaster-malleista mekaaninen tai automaattinen tippalukko.

Kaikissa Moccamaster-keittimissä on nykyään Euroopan unionin energiatehokkuusdirektiivin mukainen 30 minuutin automaattinen virrankatkaisu.

Moccamastereihin on saatavilla tarvikkeena lasipannut, kannet ja suppilot jälleenmyyjiltä sekä se on korjattavissa huoltoliikkeissä.

Suomessa Moccamaster-merkkiä edustaa Oy Moccamaster Nordic Ab. Vuonna 2020 Moccamaster äänestettiin Suomen 18 arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Moccamaster on listalla ainut kodinkone-brändi joka yltää TOP20 sijoitukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Moccamasterin verkkosivut.
 Heiskanen, Mia: Moccamasterin intohimona on maailman paras kahvi. Toptaste.fi 10.9.2016.

Keittiökoneet
Kahvinvalmistus
Kodinkonemerkit
Kesäpäivänseisaus

Kesäpäivänseisaus on vuoden pisin päivä. Pohjoisella pallonpuoliskolla se sijoittuu joka vuosi välille 20.–22. kesäkuuta. Silloin Aurinko paistaa keskipäivällä kohtisuoraan taivaalta Kravun kääntöpiirillä. Aurinko on pohjoisimmillaan vuotuisessa liikkeessään eli Auringon deklinaatio on suurimmillaan.

Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella Aurinko ei laske lainkaan. Kesäpäivänseisauksen jälkeen yö alkaa taas pidentyä.

Eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisaus on vastaavasti 21. tai 22. joulukuuta, jolloin pohjoisella pallonpuoliskolla on talvipäivänseisaus. 21.–22. joulukuuta on eteläisen pallonpuoliskon pisin päivä, eikä aurinko laske lainkaan eteläisen napapiirin eteläpuolella. Eteläisen pallonpuoliskon kesäpäivän seisauksen aikaan aurinko on suoraan Kauriin kääntöpiirin yläpuolella.

Kesäpäivänseisauksen juhlintaa 
Kesäpäivänseisauksena eli ”mittumaarina” (ruotsin sanasta midsommar ’keskikesä’) on Pohjoismaissa juhlittu keskikesän juhlaa. Lähelle kesäpäivän seisausta Suomessa osuu nykyinen keskikesän juhlapäivä juhannus. Vuodesta 1955 alkaen juhannusta on vietetty kesäkuun 20.–26. päivän välille sattuvana lauantaina.

Nykyisin kesäpäivänseisaus houkuttelee esimerkiksi Ison-Britannian Stonehengeen vuosittain jopa tuhansia juhlijoita odottamaan auringonnousua ja vuoden pisintä päivää. Kesäpäivänseisaus on ainoa aika vuodesta, jolloin yleisö päästetään kulkemaan Stonehengen kivien keskellä.

Kesäpäivänseisauksena on myös kansainvälinen ateistien solidaarisuuspäivä.

Eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisauksen, (21. tai 22. joulukuuta) lähelle osuu maailmanlaajuisesti tunnettu juhla, joulu.

Kesäpäivänseisaus eri vuosina Suomessa
Lähde:

2000: 21. kesäkuuta   4.48
2001: 21. kesäkuuta 10.38
2002: 21. kesäkuuta 16.24
2003: 21. kesäkuuta 22.10
2004: 21. kesäkuuta   3.57
2005: 21. kesäkuuta   9.46
2006: 21. kesäkuuta 15.26

2007: 21. kesäkuuta 21.06
2008: 21. kesäkuuta   2.59
2009: 21. kesäkuuta   8.46
2010: 21. kesäkuuta 13.28
2011: 21. kesäkuuta 20.16
2012: 21. kesäkuuta   2.09
2013: 21. kesäkuuta   8.04

2014: 21. kesäkuuta 13.51
2015: 21. kesäkuuta 19.38
2016: 21. kesäkuuta   1.34
2017: 21. kesäkuuta   7.24
2018: 21. kesäkuuta 13.07
2019: 21. kesäkuuta 18.54
2020: 21. kesäkuuta   0.44

Kellonajat ovat UTC+3-aikaa.

Päivän pituus pohjoisen kesäpäivänseisauksena
Seuraavista taulukoista käy ilmi päivän pituus eräissä kaupungeissa 20.06.2016, kun pohjoisella pallonpuoliskolla oli kesäpäivänseisaus ja eteläisellä pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus. Tiedot on kerätty Ilmatieteen laitoksen sivulta “Paikallissää” sekä eräiltä muilta nettisivuilta.

Ne on esitetty alueittain ja alueiden sisällä päivän pituuden mukaan, pisimmät päivät ensin.

Katso myös 
 Kevätpäiväntasaus
 Syyspäiväntasaus
 Talvipäivänseisaus

Lähteet 

Luonnonmaantiede
Tähtitiede
Kesä
Seulonnan keskeiset artikkelit

ar:انقلاب شمسي
fa:انقلابین
Kravun kääntöpiiri

Kravun kääntöpiiri on leveyspiiri noin 23,4 astetta pohjoista leveyttä eli sijaitsee maan akselin kaltevuuskulman etäisyydellä päiväntasaajasta. Se on pohjoisin kohta, jonne Aurinko voi paistaa kohtisuoraan ylhäältä eli zeniitistä. Tämä tapahtuu kerran vuodessa, pohjoisen pallonpuoliskon kesäpäivänseisauksen aikaan kesäkuussa.

Nimi Kravun kääntöpiiri johtuu siitä, että antiikin aikana Aurinko oli, ollessaan siihen nähden zeniitissä, Maasta katsottuna tähtitaivaalla Kravun tähdistön suunnassa.

Kravun kääntöpiirillä sijaitsevat valtiot ja meret

Kravun kääntöpiiri kulkee seuraavien valtioiden alueen ja merten kautta, lueteltuna päivämäärärajalta alkaen itään päin:

Katso myös 
 Kauriin kääntöpiiri
 Leveyspiiri

Luonnonmaantiede
Leveyspiirit
Seulonnan keskeiset artikkelit

de:Wendekreis (Breitenkreis)#Nördlicher Wendekreis
Elämä lapselle

Elämä lapselle on Lastenklinikoiden Kummit ry:n vuosittain toimeenpanema ja järjestämä hyväntekeväisyyskampanja. Sen tarkoitus on kerätä varoja Suomen lasten auttamiseksi. Kampanjan näkyvin osa on syyskuussa Helsingissä Hartwall Areenalla järjestettävä Elämä lapselle -konsertti. Konserttia on järjestetty vuodesta 1995 lähtien ja se on televisioitu MTV3:lla. Aluksi konserttia kutsuttiin nimellä "Puhdas elämä lapselle", kunnes se muutettiin nykyiseen muotoonsa. Vuoteen 2003 asti konsertit järjestettiin Helsingin Olympiastadionilla ja se on vuosien varrella saanut sivukonsertteja myös Tampereelle. 

Esiintyjät eivät saa esiintymisestään palkkiota ja konsertin aikana ruudussa pyörii lahjoitusnumero, johon soittamalla tuetaan Lastenklinikoiden Kummien toimintaa. Eri vuosina esiintymässä on ollut joukko tunnettuja kotimaisia nimiä sekä ulkomaalaisia esiintyjiä. 

Konsertin lisäksi kampanjaan kuuluvat koulujen päivätyökeräys, Elämä lapselle -tuotteet, K-Ruokakauppojen järjestämä lipaskeräys sekä Radio Novan kampanja.

Elämä lapselle -konsertti

2008

2009

2010

2011

2012

2013

2014

2015

2016

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elämä Lapselle -verkkosivut 
 Elämä Lapselle -taltiointi 2009
 Lastenklinikoiden Kummit: Kuvia menneistä konserteista
 Lastenklinikoiden Kummit: Elämä Lapselle -konsertti 2007

Musiikkitapahtumat Suomessa
Hyväntekeväisyys Suomessa
Tuotantopuolen taloustiede

Tuotantopuolen taloustiede eli tarjonnan taloustiede on taloustieteen koulukunta, joka lähtee keynesiläisen kysynnän kiihdyttämisen sijaan tarjonnan lisäämisestä talouskasvun perustana. Se  syntyi 1970-luvulla monetaristien keynesiläisen taloustieteen arvostelusta ja painotti sijoittamista jo klassisen taloustieteenkin perustana.  Klassisessa taloustieteessä sama ajatus on tiivistettynä Sayn laissa. Tarjonnan taloustieteen tekivät tunnetuksi erityisesti Robert Mundell, Arthur Laffer ja Jude Wanniski, joka antoi koulukunnalle nimen 1975.

Tarjonnan taloustieteeseen on vahvasti vaikuttanut Laffer-käyrän ajatus, jonka mukaan verotulot nousevat veroastetta nostettaessa vain tiettyyn pisteeseen asti. Jos verot ovat liian korkealla, voidaan niitä laskea ja saada suuremmat tulot nopeutuneen talouskasvun seurauksena.

Yhdysvalloissa tarjonnan taloustiede yhdistetään usein Ronald Reaganin talouspolitiikkaan, jota kutsutaan termillä "reaganomics". Hän vaihtoi 1980-luvun alussa tiukan monetaristisen politiikan huonossa taloustilanteessa tuotannon elvyttämiseen veroja alentamalla. Arvostelijoiden, kuten Paul Krugmanin, mukaan Reaganin hallinnon aikana kasvanut budjettialijäämä osoittaa, että verojen lasku ei lisää tuloja ja että Laffer-käyrä ei siten pidä paikkaansa. Kannattajat taas korostavat, että verotulot kyllä lisääntyivät, mutta hallinnon kohonnut kulutus aiheutti alijäämän.

Lähteet

Katso myös 
Valumaefekti

Taloustieteen metodologia ja koulukunnat
Laissez-faire

Laissez-faire [lesefe:´r], ransk.  on vapaan markkinatalouden suuntaus ja tunnuslause, joka on suomeksi kirjaimellisesti käännettynä antakaa tehdä.

Fraasi juontaa juurensa absolutismin ajan Ranskaan. Anekdootin mukaan Ranskan valtiovarainministeri Jean-Baptiste Colbert (1619–1683) kysyi joukolta porvareita, mitä hallitus voisi tehdä talouselämän hyväksi. Yrittäjä nimeltä Legendre vastasi ”laissez-nous faire” eli ”antakaa meidän tehdä”, jolla hän tarkoitti, että poliitikkojen ei tulisi sekaantua talouselämään vaan antaa yrittäjien pyörittää talouselämää.

Termiä käytti muun muassa klassinen liberaali taloustieteilijä ja poliitikko, paroni Anne Robert Jacques Turgot (1727–1781) kirjassaan Reflexions sur la formation et la distribution des richesses (1766).

Toinen selitys sanonnan ”laissez-faire” synnylle on, että sitä käytti M. Alpha eräässä kirjeessään kuvaillessaan François Quesnayn ja muiden fysiokraattien kannattamaa täysin vapaata markkinataloutta: Quesnayn ideologiaa luonnehdittiin sanonnalla ”laisser faire, laisser passer” eli ”antaa tehdä, antaa mennä”. Sanonta esiintyy myös versiona ”laissez-faire, laissez-passer, le monde va de lui-même!” eli ”antaa asioiden mennä omaa rataansa, maailmakin pyörii itsekseen”.

Täydellistä laissez-faire -valtiota ei ole koskaan ollut olemassa, sillä valtio on aina jossain määrin puuttunut vapaaseen markkinatalouteen.

Katso myös
Dirigismi
Markkina-anarkismi
Klassinen liberalismi
Uusliberalismi
Taloudellinen vapaus
Sosiaalidarvinismi

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 

Talousliberalismi
Kapitalismi
Oikeisto
Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Talouspolitiikka
Taloustieteen käsitteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tunnuslauseet
Olkinukke

Olkinukke tai olkiukko () on yleinen argumentointivirhe, jossa vastapuolen argumentti sivuutetaan hyökkäämällä siitä tehtyä heikompaa karikatyyria vastaan. Tällöin tavallaan pannaan sanoja toisen suuhun pyrkimättä ymmärtämään sitä, mitä toinen todella tarkoittaa, jotta tämä joutuisi huonoon valoon, tai esitetään toisen ajatus niin kärjistetyssä muodossa, että sillä mitätöidään toinen tai toisen ajatus.

Termi on suora käännös vastaavasta englanninkielisestä ilmauksesta, joka viittaa taistelutekniikoita harjoiteltaessa harjoitusvastustajana käytettävään oljilla täytettyyn nukkeen. Kuvaannollisesti olkinukkeargumentin käyttäjä siis hyökkää tällaista tekelettä vastaan sen sijaan, että kohdistaisi hyökkäyksensä todelliseen kohteeseen, mutta antaa ymmärtää, että olkinukke olisi todellinen kohde. Ilmauksen voidaan myös ymmärtää viittaavan linnunpelättimeen, joka pelotustarkoituksestaan huolimatta on todellisuudessa täysin vaaraton.

Pyrkimys rakentaa vastustajasta olkinukke on vastakkaista armeliaisuusperiaatteelle, jonka mukaan vastapuolen argumentti tulee pyrkiä ymmärtämään ja on otettava arvostelun kohteeksi mahdollisimman vahvassa muodossa.

Armeliaisuusperiaate

Olkinukkeargumentaatio rikkoo armeliaisuusperiaatetta, johon on englanninkielisissä keskusteluissa viime aikoina viitattu myös termillä “steelman” (suom. teräsukko), joka tarkoittaa karkeasti olkinuken eräänlaista vastakohtaa, mahdollisimman armeliasta tai hyväntahtoista tulkintaa vastapuolen näkemyksistä. Vastapuolen ajatus pyritään esittämään mahdollisimman vahvassa muodossa tarkoituksena päästä kiinni vastapuolen 'parhaaseen' argumenttiin ja hyökätä tätä vastaan. 

John Stuart Mill argumentoi teoksessaan Vapaudesta (On Liberty, 1859) armeliaisuusperiaatteen puolesta seuraavasti (vapaasti käännettynä)

Katso myös
 Kontekstomia
 Ekvivokaatio
Armeliaisuusperiaate

Lähteet

Viitteet 

Viestintä
Argumentaatiovirheet
Metaforat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dune (pelisarja)

Dune on reaaliaikainen strategiapelisarja, joka perustuu Frank Herbertin saman nimiseen scifi-kirjasarjaan (suomennettu nimellä Dyyni). Sarjan toista osaa pidetään yleisesti reaaliaikaisen strategiapeli -genren käynnistäjänä ja erittäin suositun Command & Conquer-sarjan edeltäjänä.

Pelejä julkaisivat vuorotellen ranskalainen Cryo Interactive ja Westwood Studios.

Pelit 

Dune (1992), Cryo Interactive
Dune II (1992), Westwood Studios
Dune 2000 (1998), Westwood Studios
Emperor: Battle for Dune (2001), Westwood Studios
Frank Herbert's Dune (2001), Cryo Interactive

Aiheesta muualla 
 Pelisarja MobyGamesissä 

Reaaliaikaiset strategiapelit
Videopelisarjat
Kirjoihin perustuvat videopelit

de:Dune (Computerspiel)
en:Dune (computer game)
fr:Dune II
nl:Dune (computerspel)
sv:Dune (datorspel)
Freeciv

Freeciv on vuoropohjainen strategiapeli. Se on kehitetty alustariippumattomaksi ja on saatavilla henkilökohtaisten tietokoneiden lisäksi lukuisille muillekin laitteille. Freeciv on ilmainen ja avoin vastine Sid Meierin kehittämälle Civilization-pelisarjalle. Freecivä kehitetään avoimen lähdekoodin projektina ja sitä levitetään GNU GPL -lisenssillä. Peli on yhteensopiva Civilization 2:n kanssa.

Erilaisten sotilasyksiköiden lisäsi pelissä on uudisraivaaja ja työläisyksiköt. Uudisraivaajat yksiköillä voidaan perustaa uusia kaupunkeja ja työläisillä rakentaa infrastruktuuria kuten teitä. Pelin alussa pelaajalla on yksi uudisraivaaja ja yksi työläisyksikkö. Useimmat yksiköt vaativat erillisen teknologian tutkimisen ennen kuin niitä voi rakentaa, tai päivittää samankaltaisista yksiköistä.

Aiheesta muualla 

Freeciv-kotisivu
Freeciv Fan-Site 

Videopelikloonit
Vuoropohjaiset strategiapelit
Linux-pelit
Windows-pelit
Freeware-pelit
World Wide Web Consortium

World Wide Web Consortium, lyhyesti W3C on kansainvälinen yritysten ja yhteisöjen yhteenliittymä (konsortio), joka ylläpitää ja kehittää World Wide Webin standardeja tai suosituksia kuten W3C niitä kutsuu. Sen perusti vuonna 1994 WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee, joka toimii nykyisinkin W3C:n johtajana. Konsortiolla on yli 400 jäsentä.

Konsortion päämaja on Massachusetts Institute of Technologyn tiloissa Yhdysvalloissa. Muut instituutit, joissa W3C:llä on tutkimusta, ovat ERCIM Ranskassa ja Keio University Japanissa. Lisäksi W3C:llä on useita aluetoimistoja eri maissa.

Versiot 
Ennen suositusta julkaistaan standardeista useita esiversioita, joita ovat

 Working Draft (WD) – työstettävä luonnos
 Last Call Working Draft – loppuluonnos
 Candidate Recommendation (CR) – suositusehdokas
 Proposed Recommendation (PR) – suositusehdotus
 W3C Recommendation (REC) – suositus

Suosituksia 
W3C:n suosituksia ovat mm.
 CSS
 MathML
 PNG
 SVG
 HTML
 HTTP
 XForms
 XHTML
 XML
 XML Schema
 OWL.

Suomen toimisto 
Suomen toimisto perustettiin vuonna 2002 ja se sijaitsee Tampereen teknillisen yliopiston Hypermedialaboratorion tiloissa Tampereella. Toimiston johtaja on Ossi Nykänen.

Katso myös 
 WHATWG

Lähteet

Aiheesta muualla 

 W3C:n kotisivut
 W3C:n Suomen toimiston kotisivut (arkistoitu)

Standardit
World Wide Web
Konsortiot
Lazarus

Lazarus on avoimen lähdekoodin graafinen ohjelmointiympäristö ja käyttöliittymäkirjasto FreePascalille.

Lazaruksessa on monialustainen käyttöliittymäkirjasto Lazarus Component Library (LCL).

Lazaruksen käyttöliittymän kielen voi vaihtaa. Valittavana on myös suomennettu käyttöliittymä.

Lazarus tukee monia tietokantoja, kuten Firebird, InterBase, MySQL ja SQLite.

Tuettuna on myös PostScript-tiedostomuoto.

Grafiikassa tuettuna on mm. seuraavat kuvatiedostomuodot: *.png, *.xpm, *.ppm, *.pgm *.bmp ja .ico sekä lisäkirjastoilla lisää (kuten DXF ja SVG).
Monipuolisten kaavioiden eli diagrammien tekoon on vakiona mukana TAChart-komponentit.

Salaus- ja tiivistealgoritmit voidaan hoitaa DCPcrypt-komponentilla.

Pelien tekoon tarjolla on mm nxPascal ja Castle Game Engine pelimoottorit.

Käyttöjärjestelmät

Lazarus toimii mm. seuraavissa käyttöjärjestelmissä:

 AmigaOS
 FreeBSD
 Linux
 Maemo
 NetBSD
 OpenBSD
 OS/2
 OS X
 Raspberry Pi
 ReactOS
 Solaris
 Windows

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lazaruksen kotisivu
 Lazaruksen imuroitavat tiedostot
 Suomenkieliset sivut wikissä
 Suomenkielinen wiki
 Lazarus-ohjelmointia Mureakuhassa 

Linux-ohjelmat
Mac OS -ohjelmat
Windows-ohjelmat
Ohjelmointiympäristöt
Käyttöliittymäkirjastot
Pascal (ohjelmointikieli)
Vapaat ohjelmistot
Maemo-sovellukset
Solaris-ohjelmat
FreeBSD-ohjelmat
Android-ohjelmointiympäristöt
Esihistoria

Esihistoria tarkoittaa ihmisen menneisyyden ajanjaksoa ennen kirjoitustaidon käyttöönottoa. Historiaksi nimitetään esihistorian jälkeistä aikaa, jota voidaan tutkia kirjallisista lähteistä. Yli 99 % ihmiskunnan olemassaolon ajasta on ollut esihistoriaa. Esihistoriaa tutkivista tieteistä merkittävin on arkeologia.

Jaottelu

Esihistoria jaetaan paleoliittiseen, neoliittiseen, pronssikauteen, kuparikauteen ja rautakauteen.

 Kivikausi
 Varhaispaleoliittinen kausi alkoi noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi nykyihmisen ilmaantumiseen 250 000 vuotta sitten.
 Keskipaleoliittinen kausi ajoitetaan vuosien 250 000 eaa. ja 30 000 eaa. välille.
 Myöhäispaleoliittinen kausi oli vuosien 30 000 eaa. ja 10 000 eaa. välillä.
 Neoliittinen kausi alkoi noin 10 000–8 000 vuotta sitten ja kesti noin vuoteen 4 000–2 300 eaa.
 Pronssikausi oli Lähi-idässä noin vuosien 4 000–1 200 eaa. välillä ja Euroopassa noin 2 300–800 eaa. välillä.
 Kuparikausi alkoi Kaakkois-Euroopassa noin vuonna 4 500 eaa. ja koko Euroopassa noin vuonna 2 800 eaa.
 Rautakausi alkoi vuosien 1 100–800 eaa. aikoihin.

Lisäksi Euroopan esihistoria jäsennetään usein seuraavasti:

 varhaispleistoseeni 1,8 Mv – 780 000 eaa.
 keskipleistoseeni 780 000–127 000 eaa.
 myöhäispleistoseeni 127 000–10 000 eaa.
 holoseeni 10 000 eaa. alkaen

Esihistorian päättyminen
Esihistorian ajasta siirryttiin varhaishistorian aikaan ensimmäisenä Mesopotamiassa ja Egyptissä, joissa syntyivät maailman ensimmäiset korkeakulttuurit sekä kirjoitustaito.

Kiinassa vanhimmat kirjoitukset tunnetaan Shang-dynastian ajalta.

Mesoamerikassa kirjoitustaidon kehittivät olmeekit 700–500 eaa. Heitä seuranneet mayat joko kehittivät itse kirjoituksensa tai luultavammin omaksuivat sen sapoteekeilta tai olmeekeilta. Myös inkojen solmukirjoitus quipu on mahdollisesti kehittynyt ennen eurooppalaisten tuloa ja sisältänyt numerotiedon ohella tavuja, äänteitä ja kertomuksia.

Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan.

Australiassa esihistoria jatkui 1700-luvulle, sillä alkuperäiset asukkaat eivät olleet kehittäneet kirjoitustaitoa ennen eurooppalaisten tuloa. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät länsimaisen määritelmän mukaisesti esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka.

Katso myös 

 Esihistoriallinen arkkitehtuuri
 Esihistoriallinen taide
 Esihistoriallinen tekniikka
 Neoliittinen vallankumous

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Matemaatikko

Matemaatikko on matematiikan tutkija tai asiantuntija. Matematiikkaa opiskelleet ovat useimmiten töissä opettajana, tutkijoina yliopistoissa, it-alalla tai teollisuuden palveluksessa, esimerkiksi vakuutusmatemaatikkoina vakuutusyhtiöissä. Puhtaat matemaatikot pyrkivät kehittämään uutta matematiikkaa aiemman pohjalle, kun taas soveltavat matemaatikot tekevät matemaattisia malleja käytännön ongelmista ja tutkivat näin saatuja malleja. Huomattava osa matematiikkaa yliopistossa opiskelevista ei päädy matemaatikoiksi, vaan aineenopettajiksi kouluihin.

Katso myös 
 Luettelo kuuluisista matemaatikoista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Tiedealan ammatit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Borland

Borland Software Corporation on vuonna 1983 perustettu yhdysvaltalainen ohjelmistoyritys, joka tarjoaa työvälineitä ohjelmistojen kehitykseen ja kehityksen tueksi. Sen liikevaihto on noin 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (2005).

Vuosina 1998-2001 yrityksen nimenä oli Inprise.

Vuonna 2003 yhtiö ilmoitti ostaneensa Starbase-yhtiön.

Vuonna 2009 Micro Focus International osti Borlandin.

Tuotteet 
Yrityksen ensimmäinen tuote oli suuren suosion saavuttanut Turbo Pascal -ohjelmointiympäristö.

Yrityksen Turbo C++ oli suunnattu kotikäyttäjille ja harrastajille kun taas Borland C++ oli suunnattu ammattikäyttöön. Vuonna 1997 Borland C++:n korvasi Borland C++ Builder.

Borlandin tuotteita ovat olleet muun muassa:
 Turbo Pascal
 Delphi
 InterBase
 JBuilder
 Kylix
 Turbo Prolog
 Turbo C → Turbo C++
 Borland C++ → Borland C++ Builder

Lähteet

Aiheesta muualla

Borlandin kotisivu
Delphi

Delphi on Borlandin tekemä Object Pascal -kieleen perustuva graafinen ohjelmankehitysympäristö ja ohjelmointikieli. Delphi mahdollisti julkaisuvuonnaan 1995 ensimmäisenä visuaalisen Windows-lomakkeiden editoinnin yhdistettynä olio-ohjelmointiin.

Linux-ympäristöön Delphistä on tehty oma versionsa, joka tunnetaan nimellä Kylix. Kylixin mukana tulee myös C++-kääntäjä Delphi-kääntäjän lisäksi.

Delphiä vastaava C++-kielinen graafinen ohjelmointiympäristö on C++ Builder.

Delphi 2006:ssa on samaan pakettiin yhdistetty Delphi, C# Builder sekä C++ Builder.

Delphi on Embarcaderon omistuksessa ja edennyt versioon 10.4 Sydney asti. Delphillä pystyy tuottamaan samalla lähdekoodipohjalla sovelluksia Windows-, Mac- OS X-, IOS ja Android-alustoille.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Virallinen kotisivu. 

Borland
Ohjelmointiympäristöt
Pascal (ohjelmointikieli)
Android-ohjelmointiympäristöt
Free Pascal

Free Pascal on avoimeen lähdekoodiin perustuva Pascal-ohjelmointikielen kääntäjä. Free Pascal toimii useissa eri käyttöjärjestelmissä ja eri suorittimilla.

Stabiili versio 2.0 julkaistiin 15. toukokuuta 2005. 
Se tukee mm. seuraavia käyttöjärjestelmiä:
 Windows
 Linux
 OS X
 Mac OS (Macin vanhempi käyttöjärjestelmä)
 MorphOS
 Netware
 FreeBSD
 SkyOS
 Solaris
 Game Boy Advance/Game Boy Advance SP
 ReactOS

ja suorittimia, kuten
 AMD64/x86 64 bit
 ARM
  intel/i386 intel/x86
 PowerPC
 SPARC 

Stabiili 1.0.x-sarja tukee seuraavia suorittimia:
 Intel 80386 
 Motorola 68000

sekä seuraavia käyttöjärjestelmiä:
 
 Linux,    (x86/m68k)
 FreeBSD, 
 NetBSD,   (x86/m68k)
 DOS (Go32V2 extender) 
 Win32, 
 OS/2 (EMX and native) 
 Classic Amiga (m68k)
 Solaris (X86)
 BeOS
 QNX

FreePascalia hyödyntävä graafinen kehitysympäristö on Lazarus.

Versiohistoria 

 Versio 2.0.0 julkaistiin 15. toukokuuta 2005
 Versio 2.0.4 ilmestyi elokuussa 2006
 Versio 2.2.0 oli valmis julkaistavaksi syyskuussa 2007
 Versio 2.2.2 julkaistiin elokuussa 2008
 Versio 2.4.0 julkaistiin tammikuussa 2010.
 Versio 2.4.2 julkaistiin marraskuussa 2010.
 Versio 2.6.0 julkaistiin tammikuussa 2012.
 Versio 2.6.2 julkaistiin helmikuussa 2013.
 Versio 2.6.4 julkaistiin maaliskuussa 2014.
 Versio 3.0.0 julkaistiin marraskuussa 2015.
 Versio 3.0.2 julkaistiin helmikuussa 2017.
 versio 3.0.4 julkaistiin 28. marraskuuta 2017.

Aiheesta muualla
 Free Pascalin kotisivu 
 FreePascal ja Lazarus wiki.
 OpenGL & FreePascal  Ohjeita OpenGL käytöstä Free Pascal:n kanssa. 
 FreePascal:lla  pelien tekoa Game Boy Advance ja Game Boy Advance SP -käsikonsoleille. 
 FreePascal Qt-kirjastolla Zaurus:lle. 
 FreePascal:n koodit  Doom -pelille. 
 PasWiki on Pascal- kieleen pohjautuva wiki-ohjelmisto. 
 FreePascal tietoa Mureakuhassa .

Linux-ohjelmat
Ohjelmointikielen kääntäjät
Pascal (ohjelmointikieli)
Vapaat ohjelmistot
FreeBSD-ohjelmat
Windows-ohjelmat
Solaris-ohjelmat
Mac OS -ohjelmat
Android-ohjelmointiympäristöt
Arabimaailma

Arabimaailma koostuu alueesta, joka käsittää useimmat Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maat. Arabimaailmaan luetaan yleensä Arabiliiton 22 jäsenmaata. Arabimaailman pääkieli on arabia ja asukkaista suurin osa arabeja. Arabimaailman väestö koostuu 300 miljoonasta ihmisestä. 

Suurin osa arabeista on muslimeja, ja islam on monessa arabimaassa virallinen uskonto. Suurimpia uskonnollisia vähemmistöjä ovat kristityt kuten koptit ja maroniitit sekä druusit ja jesidit.

Arabit eivät muodosta yhtenäistä geneettistä ryhmää. Esimerkiksi Pohjois-Afrikassa, Marokossa ja Sudanissa on beduiineihin sekoittunut negroidista ihmistyyppiä huomattavan paljon.

Luettelo arabimaista

Kirjallisuus 
 Nykyri, Ilona ja Jokisalo, Jouko (toim.): Tuhat ja yksi askelta. Arabimaat muuttuvassa maailmassa. Tammi: Helsinki 2006.

Katso myös
 Islamilainen maailma

Lähteet

Aiheesta muualla

 Taustatietoa arabimaista kartalla 
Araboo.com

Seulonnan keskeiset artikkelit