joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kehittyvän Suomen Nuorten Liitto

Kehittyvän Suomen Nuorten Liitto (KSNL) oli Suomen Maaseudun Puolueen nuorisojärjestö. 

KSNL perustettiin 4. helmikuuta 1972, jolloin järjestön johtoon valittiin Pauno Haapamäki (pj.), Pekka Vennamo (vpj.) ja Taisto Muittari (sihteeri). Elokuussa 1973 KSNL piti Konnevedellä liittokokouksen, jossa järjestölle hyväksyttiin ohjelma. Vuonna 1979 liittoon kuului noin sata osastoa, joissa oli yhteensä noin 3 000 jäsentä. KSNL sai 1970-luvulla nihkeästi tukea valtiolta. Järjestölle myönnettiin parhaimmillaan 5 000 markkaa ja useina vuosina se jäi kokonaan ilman avustuksia. 

KSNL:n tunnushymni oli ”Kohti huomispäivää”.

KSNL teki 1980-luvulla läheistä yhteistyötä Tanskan keskustademokraattisen nuorisoliiton (CDUN) kanssa.

Puheenjohtajat 
 Pauno Haapamäki 1972–1976
 Kari Bärlund 1976–1978 
 Matti Rutonen 1978–1982
 Kari Bärlund  1982–1984
 Timo Soini 1984–1992

Lähteet 

Suomalaisten puolueiden nuorisojärjestöt
Suomen Maaseudun Puolue
Procountor

Procountor on kattava taloushallinnon ohjelmisto, jota yrittäjä voi käyttää yksin tai yhdessä tilitoimiston kanssa hoitaakseen yritykselle elintärkeitä toimintoja. Procountor ohjelmisto on julkaistu vuonna 2001. Procountor on osa Accountor Finagon tuoteperhettä. Accountor Finago on johtava sähköisen taloushallinnon ohjelmistotalo Suomessa ja osa Accountoria. 

Procountor ohjelmiston on hankkinut käyttöönsä yli 130 000 pk-yritystä ja 1600 tilitoimistoa. Ensimmäisenä alallaan Procountor on myös laajentanut Pohjoismaihin ja ohjelmisto on saatavilla Ruotsissa.  

Ensimmäiset versiot Procountorista vaativat Java-ohjelmiston asentamista tietokoneelle. Toukokuussa 2014 tehdyssä suuressa versiopäivityksessä Java-liitännäisyys poistettiin, ja Procountoria on sen jälkeen voinut käyttää myös älypuhelimessa.

Procountor on saanut ensimmäisen palkinnon Tietoyhteiskunnan parhaat käytännöt -kilpailun sarjassa "Sähköinen liiketoiminta".

Procountor tuotteet 

 Procountor Taloushallinto - Täysin sähköisen taloushallinnon mahdollistava ohjelmisto
 Procountor Tallennus - Tilitoimiston moderni työkalu perinteisen kirjanpidon tekemiseen
 Procountor Solo - Laskutusohjelma ja kirjanpito pienyritykselle verkossa
 Procountor Tehopalkat - Automatisoitu ja monipuolinen palkanlaskentaratkaisu
 Procountor Sopimuskone - Helppokäyttöinen sopimisen palvelu, josta löydät kaikki tärkeimmät yritystoimintaan liittyvät asiakirjamallit suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi, aina juristien laatimilla ja auditoimilla sisällöillä. 
 Procountor Toiminnanohjaus - Toiminnan johtaminen, myyntityö ja asiakassuhteiden hoitaminen yhtenä kokonaisuutena

Suomalaiset yritykset
Jouko Öystilä

Jouko Öystilä (s. 25. helmikuuta 1952 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. 

Öystilä aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Oulussa Kärppien nuorten joukkueissa. Vuonna 1969 Öystilä siirtyi Helsinkiin Jokereihin, missä voitti vuonna 1971 SM-hopeaa ja kaksi vuotta myöhemmin Suomen-mestaruuden. Kauden 1973–74 hän pelasi TPS:ssä. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan liigassa pelaavan Kölner EC:n riveihin, jossa pelasi kolme vuotta. Tuona aikana hän kuitenkin käväisi tilapäisesti pelaamassa TPS:n riveissä. Öystilä voitti Kölnerin riveissä Saksan-mestaruuden vuonna 1977. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ruotsin pääsarjaan AIK Solnaan, missä oli ensimmäisellä kaudellaan voittamassa Ruotsin-mestaruushopeaa. Hän jatkoi AIK:ssa vielä toisen kauden, minkä jälkeen siirtyi lahtelaiseen KiekkoReippaaseen yhdeksi kaudeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen espoolaiseen Jäähonkaan ennen aktiiviuransa lopettamista.

Uransa aikana Öystilä kieltäytyi useista tärkeistä otteluista ja turnauksista maajoukkueessa. Hän kuitenkin osallistui muun muassa maailmanmestaruuskisoihin vuosina 1971–1975.

Öystilän poika Samu Öystilä (s.1993) pelaa Suomi-sarjan Haukoissa.

Meriitit

Saavutukset
 Suomen-mestaruus vuonna 1973 Jokereissa
 Saksan-mestaruus kaudella 1976–77 Kölner EC:ssä
 Ruotsin-mestaruushopea vuonna 1978 AIK Solnassa

Tunnustukset
 SM-liigan tähdistökentällinen kaudella 1971–72

Aiheesta muualla
 Eurohockey.net: Jouko Öystilä

 Poika Samu Öystilä Eliteprospects -sivustolla

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Kinnulanlahti

Kinnulanlahti on kylä Pohjois-Savossa Maaningalla. Kylä sijaitsee Maaningan kirkonkylän ja Käärmelahden puolivälissä. Vuoden 2018 lopussa Kinnulanlahdella asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 223 ihmistä.

Kinnulanlahdessa toimi vuoteen 2009, koulu joka lakkautettiin rakennuksen heikon yleiskunnon takia. Kinnulanlahden koulun oppilaat ja henkilöstö ohjattiin Maaningan keskustaajamaan Maaninkajärven kouluun. Kinnulanlahden koulu oli Maaningan ensimmäisiä kouluja.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kylät  (maaninka.fi)

Maaninka
Pohjois-Savon maakunnan taajamat
Putkinäkö

Putkinäkö on silmänpohjan rappeumaan liittyvä silmäsairaus, joka syntyy, kun näkökenttä alkaa supistua laidoilta kohti keskustaa. Alkuun potilaalla on käsitys, että hän näkee kuten ennenkin, sillä aivot pyrkivät hyödyntämään pienetkin rippeet näköinformaatiota.

Syyt
Verkkokalvorappeuma, glaukooma eli viherkaihi ja vakava harmaakaihi aiheuttavat putkinäköä. Migreenin auravaiheeseen liittyy putkinäköä. Putkinäköä aiheuttavat myös runsas alkoholi, jotkin huumeet ja esimerkiksi lentokoneessa hydraulinesteiden saastuttama hengitysilma.

Lähteet
Retinitis-yhdistys ry

Viitteet 

Silmätaudit
Mišo Juzmeski

Mišo Juzmeski (Misho Yuzmeski) (, 1966, Ohrid, Makedonia) on pohjoismakedonialainen kirjailija ja valokuvaaja.

Hänen tarinoitaan ja muita kirjoituksia on julkaistu sanoma- ja aikakauslehdissä Pohjois-Makedoniassa ja ulkomailla. Hän on julkaissut useita kirjoja ja muita julkaisuja. Hänen ensimmäinen kirjansa, romaani, "Läpikulun sumu"  on käännetty englanniksi, kun taas muita teoksia on käännetty bulgariaksi ja tšekiksi.

Hän on osallistunut ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin.

Hän on työskennellyt oppaana ja tulkkina: hänen äidinkielensä on makedonia, mutta hän puhuu myös bulgariaa, hollantia, englantia, ranskaa, saksaa, italiaa, serbiaa ja espanjaa). Hän on myös radio- ja sanomalehtitoimittaja. Monta vuotta hän työskenteli kulttuuri- ja maaseutumatkailun kehityksen parissa.

Teokset
 Premin vo maglata (Läpikulun sumu) - romaani (Skopje, 2005) ISBN 9989-9744-5-4
 Neka bide svetlina  (Tulkoon valkeus) - esseitä (Blagoevgrad, 2005)
 Pofalni slova (Ylistys sanoja) - esseitä (Blagoevgrad, 2006)
 Elšani – život meg`u kamenot i vodata  (Elšani - elämän välillä kivi ja vesi) - monografia (Elšani, 2009)
 Nashiot holandski prijatel A. den Dolard (Our Dutch friend A. den Doolaard) - monografia (Ohrid, 2012) ISBN 978-9989-911-41-5

Näyttelyt 
 Ohrid (Makedonia), 2000 - ryhmänäyttely
 Elšani (Makedonia), 2008 – yksityisnäyttely
 Melnik (Bulgaria), 2008 - yksityisnäyttely
 Burgas (Bulgaria), 2011 - yksityisnäyttely
 Ohrid (Makedonia), 2011 - yksityisnäyttely
 Ohrid (Makedonia), 2012 - yksityisnäyttely
 Bitola (Makedonia), 2013 - yksityisnäyttely
 Ohrid (Makedonia), 2013 - yksityisnäyttely

Lähteet 

Pohjoismakedonialaiset kirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Zambezia

Zambezia on maakunta  Mosambikin keskiosassa. Sen pinta-ala on 103 127 neliökilometriä ja väkiluku 5 428 110 vuoden 2019 tilastojen mukaan. Se on väkiluvultaan Mosambikin toiseksi suurin maakunta Nampulan maakunnan jälkeen. Maakunnan hallintokeskus Quelimane (349 842  as., 2017) sijaitsee rannikolla.

Suuri osa maakuntaa on Sambesijoen valuma-aluetta. Rannikolla on mangrovemetsää. Maakunta tunnetaan lukemattomista kookospalmuistaan ja teeviljelmistään. Siellä on myös suosittu valkohiekkainen rantalomakohde Praia de Zalala.

Zambeziassa on kuumia lähteitä Morumbalassa, Lugelassa ja Biéssä. Sambesijoen suulla sijaitseva Chinde on entinen sokerintuotannon keskus, ja ilmeisesti Zambezian vanhin asutuskeskus.

Virallisen kielen eli portugalin ohella maakunnassa puhutaan ainakin viittä paikallista kieltä: elomue, echuwabo (chuabo), cisena, lolo (eräs makuan murre), makua (emakhua).

Piirijako

Lähteet

Aiheesta muualla

Governo da Província de Zambézia (maakunnan virallinen sivusto)  (zambezia.gov.mz)

Mosambikin maakunnat
Matti Harju

Matti Olavi Harju (s. 14. heinäkuuta 1943 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi keskushyökkääjänä vuosina 1961–1970 Tampereen Ilveksessä (1961–1964), porilaisessa RU-38:ssa (1964–1967), lahtelaisessa Upon Pallossa (1967–1969) ja uransa viimeisen kauden 1969–1970 Helsingin IFK:ssa. Harju voitti Suomen mestaruuden vuosina 1962, 1967 ja 1970 sekä SM-pronssia 1963 ja 1964.

Harju pelasi myös kahdet MM-kilpailut (1967 ja 1969) ja Grenoblen olympiakisoissa 1968.

Lähteet

Sports-Referance 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Borussia-Park

Stadion im Borussia-Park on jalkapallon Bundesliigaseura Borussia Mönchengladbachin kotistadion. Stadionin kapasiteetti on 54 067.

Aiheesta muualla 
 Stadion Borussia Mönchengladbachin kotisivuilla 

Saksan jalkapallostadionit
Nordrhein-Westfalenin urheilupaikat
Nordrhein-Westfalenin jalkapallo
Bangor City FC

Bangor City Footbal Club on vuonna 1876 perustettu jalkapalloseura Walesin Bangorista. Sen joukkue pelaa Walesin valioliigassa.

Bangor City on voittanut Walesin liigamestaruuden kolmesti ja Walesin cupin kahdeksasti. Se on pelannut myös useita euro-otteluita Eurooppa-liigassa, Cup-voittajien cupissa, UEFA-cupissa ja Intertoto-cupissa.

Saavutukset 
 Walesin liiga: 1993–1994, 1994–1995, 2010–2011 (3)
 Walesin cup: 1888–1889, 1895–1896, 1961–1962, 1997–1998, 1999–2000, 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010 (8)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bangor Cityn sivusto 

Bangor
Walesilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1876 perustetut urheiluseurat
Esko Kaonpää

Esko Antero Kaonpää (4. heinäkuuta 1942 Tampere – 9. tammikuuta 2002 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1959–1972 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Vuosina 1970 ja 1971 hän voitti Itävallan mestaruuden Klagenfurtin joukkueessa. Kauden 1975–1976 hän pelasi italialaisessa HC Auronzossa. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 21 maaottelua.

Kaonpää edusti SM-sarjassa Tampereen Ilvestä vuosina 1959–1963 ja uudelleen kaudella 1971–1972, Helsingfors IFK:ta vuosina 1964–1966 ja Tampereen Tapparaa vuosina 1966–1969. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 182 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 77 + 58 = 135 ja jäähymääränsä 183 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1962 ja 1972 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.

Pelaamissaan 21 maaottelussa Kaonpää teki kuusi maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Hän edusti Suomea Innsbruckin olympialaisissa 1964.

Lähteet 
 Eurohockey.net
 Sports-Reference

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Katarina Baer


Katarina Baer (s. 1969) on suomalainen toimittaja. Baer on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hän on ollut toimittajana Helsingin Sanomissa vuodesta 1997 työskennellen muun muassa taloustoimituksessa, politiikantoimituksessa, Nyt-liitteessä ja ulkomaankirjeenvaihtajana. Baer oli lehden Berliinin-kirjeenvaihtajana vuosina 2009–2013.

Baerin esikoisteos He olivat natseja kertoo hänen omista saksalaisista isovanhemmistaan ja heidän natsismistaan.

Tunnustukset 
 Bonnierin vuoden kirja: 2016 He olivat natseja

Kirjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö

Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö (), jota kutsutaan useimmiten lyhenteellä SADC, on eteläisen Afrikan maiden kansainvälinen yhteisö, joka täydentää Afrikan unionin toimintaa. Siihen kuuluu 15 maata eteläisestä Afrikasta. Järjestön päämaja on Botswanan pääkaupungissa Gaboronessa. Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön pääsihteerinä toimii Elias Mpedi Magosi.

Järjestön tausta on epävirallisessa yhteistyössä, joka alkoi jo 1960- ja 1970-luvulla. Sen suoranainen edeltäjä Southern African Development Coordination Conference (SADCC) perustettiin muodollisesti vuonna 1980. Nykyinen SADC perustettiin SADCC:n pohjalta 17. elokuuta 1992.

Jäsemaat

Puheenjohtajat

Pääsihteerit

Lähteet 

Kansainväliset järjestöt
Afrikan valtiot
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Kauppaliitot
Sucre (rahayksikkö)

SUCRE (Sistema Único de Compensación Regional, Yhtenäinen alueellinen korvausjärjestelmä) tai sucre on alueellinen virtuaalivaluutta, joka on tarkoitus ottaa käyttöön latinalaisamerikkalaisissa ALBA-maissa. Sucren tarkoitus on korvata Yhdysvaltojen dollari vaihdon valuuttana, jotta Yhdysvaltojen poliittinen valta vähenisi Latinalaisessa Amerikassa.

Sucren suunniteltu käyttöönotto virtuaalivaluuttana rinnastuu euron käyttöön tilivaluuttana vuodesta 1999. Sucren arvo määräytyisi jäsenvaltioiden valuutoista muodostetun korin mukaisesti, jossa kunkin valuutan painoarvo riippuu kansantalouden koosta.

Sucren nimi on lyhenne, mutta viittaa samalla vapaustaistelija Antonio José de Sucreen. Sucren valuuttakoodi on XSU valuuttoja listaavassa  ISO 4217 standardissa

Historia 
Sucren käytöönotosta päätettiin heinäkuussa 2009, ja se otettiin virtuaalivaluuttana käyttöön vuoden 2010 alkupuolella Venezuelassa ja Ecuadorissa. Käyttöönotettaessa yksi sucre vastasi 1,25 Yhdysvaltojen dollaria.

Sucren käyttö oli suurinta vuonna 2012, jolloin sillä vaihdettiin miljardin dollarin edestä valuuttaa. Vuonna 2015 sucren avulla vaihdettiin enää 345 miljoonan dollarin edestä valuuttaa.

Uruguay liittyi Sucreen vuonna 2013.

Tilanne nyt 
Dominikaaninen tasavalta, Saint Vincent ja Grenadiinit ja Antigua ja Barbuda ovat mukana ALBAssa, mutta ne käyttävät Itä-Karibian dollaria maksuvälineenä ja ovat osana Karibian rahaunionia Eastern Caribbean Currency Union (ECCU). Näin ollen ne eivät ole liittyneet SUCRE-järjestelmään.

Ecuador otti käyttöön 2000 Yhdysvaltain dollarin taistellakseen oman valuuttansa Ecuadorin sucren inflaatiota vastaan. Ecuador käyttää yhä päävaluuttanaan dollaria.

Venezuela esitti Petro kryptovaluutan käyttöönottoa sucren tilalle 2018.

Lähteet

Amerikan rahayksiköt
Rahaliitot
Saarioisjärvi

Saarioisjärvi  on Pirkanmaalla Valkeakosken eteläpuolella Tarttilassa  sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Oikolanjoen valuma-alueeseen. Saarioisjärvi on osa Oikolanjoen alaosan aluetta.

Maantietoa 
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen pinta-ala on 53 hehtaaria. Järven vedenpinta on 79,4 metriä meren pinnan yläpuolella ja järven tiheän vesikasvillisuuden vuoksi avovettä esiintyy vain järven keskiosissa. Järvi on Karvastenlahden kautta yhteydessä Vanajaveden Rautunselkään. Yhteyttä voidaan kutsua joeksikin, mutta Saarioisjärven ja Vanajaveden vedenpinnat ovat samalla tasolla, jolloin yhteys olisikin salmi. Koska uomaa on rehevän kasvillisuuden vuoksi välillä perattu, kuvaa käsite joki hyvin järvien välistä yhteyttä. Järven suurin laskujoki on Oikolanjoki, joka tuo suuren osan Oikolanjoen valuma-alueen vesistä Saarioisjärven läpi. Sekä jokeen että järveen johdetaan yhdeksän muun suoalueen reuna- ja pelto-ojien kuivatusvesiä. Pajasillanojan vedet ovat peräisin kilometrien päästä ojitetulta Pyhäsuolta asti. Karvasten lahteen virtaa alle 20 metriä leveä ja alle 200 metrinen ”laskujoki”.

Saarioisjärven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa Saarioispuolen suota. Itäpuolella on Vasikkahaanrahka ja lounais- ja eteläpuolella on Santinsuo. Rantaan rajautuu peltomaata kaakkoispäässä ja järven pohjoisosissa. Kaakkoispäässä rantaan työntyy Lapinnokka, joka on lyhyen harjujakson pää. Rantaan johtaa tiet Lapinnokan lintutornille ja luoteisrannalla sijaitsevassa Päivölän Kansanopistolla. Valtatie 3 ohittaa järven 800 metriä etelässä.

Luonnonsuojelualue 
Saarioisjärvi on valtakunnallisesti arvostettu lintujärvi, joka on sisällytetty Natura 2000-ohjelmaan Vanajaveden lintualuesiin.

Historiaa 
Vuoden 1956 peruskartassa järven ympärillä viljeltiin lähes samoja palstoja kuin tänäänkin. Päivölän kansanopiston alueella toimi aikaisemmin Maamieskoulu. Vuonna 1976 Vanajaveden ylitti seututie 130 ja vuoden 1986 kartassa ei vielä näkynyt valtatietä 3.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 JärviWiki: Saarioisjärvi, viitattu 29.1.2017

Oikolanjoen valuma-alue
Valkeakosken järvet
Parhaan elokuvan Bafta-palkinto

Parhaan elokuvan Bafta-palkinto on yksi Bafta-palkintojen kategorioista.

Voittajat ja ehdokkaat 

BAFTA
Lia

Lia  on naisen etunimi. Lia esiintyy muutamissa maissa kuten Italiassa ja Kreikassa Lea-nimen muunnelmana. Toisaalta nimi on voinut syntyä myös lyhentymänä -lia -loppuisista naisennimistä, joita ovat esimerkiksi Rosalia ja Julia. Suomessa nimestä on käytössä myös muunnos Liia. 

Suomessa Liia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 410 ja Lia noin 430 naisen nimeksi. Lian nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 5. tammikuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2020.

Tunnettuja Lia-nimisiä 
 Lia Diskin (s. 1950), brasilialainen gandhilainen kansalaisaktivisti
 Lia Hinten (1942–2021), alankomaalainen yleisurheilija
 Lia Marie Johnson (s. 1996), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä
 Lia Looveer (1920–2006), australianvirolainen antikommunisti
 Lia Manoliu (1932–1998), romanialainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja
 Lia Sargent (s. 1957), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja ääniohjaaja
 Lia Williams (s. 1964), englantilainen näyttelijä
 Lia Wälti (s. 1993), sveitsiläinen jalkapalloilija

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
TTVO

TTVO eli entinen Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitos tarkoittaa nykyään Tampereen ammattikorkeakoulun Mediapoliksessa toimivaa osaa yksiköstä "Media, musiikki ja taide". Siellä opiskellaan mm. elokuvaa, kuvataidetta ja uusmediaa. 

TTVO oli vuonna 1991 perustettu koulu Tampereen keskustassa Finlaysonin alueella. Nimi muuttui, kun Tampereen ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa syksyllä 1996. Oppilaitos tunnetaan yhä puhekielessä parhaiten nimellä TTVO.

Nykyään oppilaitos TAMK:n alaisuudessa sijaitsee Mediapoliksessa. Toiminta siirrettiin sinne Finlaysonin alueelta 2014.

Nykyiset tutkinto-ohjelmat 
 Media-alan tutkinto-ohjelma (painopisteenä audiovisuaalinen sisällöntuotanto: kuvaus, leikkaus, äänisuunnittelu, tuotanto, käsikirjoittaminen)
 Degree Programme in Media and Arts (Interactive Media, Music Production, Fine Art)

Ainejärjestö TARINA 

TAMKin Mediapoliksen opiskelijoiden etuja ajaa ainejärjestö TARINA.

Aiheesta muualla 
 https://blogs.tuni.fi/tamkmediapolis/
 http://tamk-ttvo.blogspot.com/
Elonet.fi: TTVO:n elokuvatuotannot

Lähteet 

Elokuvakoulut
Tampereen oppilaitokset
Finlayson (kaupunginosa)
Suomalaiset taidekoulut
Frederick Coffin

Frederick Coffin (16. tammikuuta 1943, Detroit, Yhdysvallat – 31. heinäkuuta 2003, Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli näyttelijä Winifred Deforest Coffinin poika. Coffinin ensimmäiset roolit olivat tv-elokuvarooleja 1970-luvun alussa. Tunnetuimmat roolinsa hän teki tv-sarjoissa Murhasta tuli totta, Salaiset kansiot ja Hunter sekä elokuvassa Wayne's World. Coffin kuoli keuhkosyöpään 2003.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Sauruxet

Sauruxet oli suomalainen lapsille suunnattu heavy metal -yhtye. Yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa toukokuussa 2012.

Historia 
Vuoden 2011 alussa Mirka Rantanen ajautui välirikkoon yhtyeen levy-yhtiön Sony Musicin kanssa Hevisaurus-hahmojen tavaramerkistä. Tämän seurauksena Rantanen perusti live-kokoonpanossa toimineiden yhtyeen jäsenten kanssa Sauruxet-yhtyeen. Sauruxet päätyivät maksamaan Sony Musicille 100 000€ korvaukset ja hävisivät oikeudet hahmoihin ja nimeen.

Jäsenet 
 Herra Saurus – laulu
 Milli Pilli – kosketinsoittimet
 Komppi Momppi – rummut
 Riffi Raffi – kitara
 Muffi Puffi – basso

Diskografia

Albumit

DVD:t

Lähteet 

Suomalaiset lastenmusiikkiyhtyeet
Brittiralli

Brittiralli on vuosittain kesäkuussa järjestettävä viikonlopun kestävä motoristitapahtuma. Tapahtuma on tarkoitettu englantilaisvalmisteisille moottoripyörille, mutta osallistuminen on mahdollista myös muun merkkisillä pyörillä. Ensimmäinen kokoontumisajo pidettiin vuonna 1974, silloin kesän lopulla. Jallu A Niemisen kokoonkutsumana.Vuodesta 1975 alkaen ajankohta on ollut viikkoa ennen juhannusta.

Brittiralli paikkakunnat
Tapahtumapaikaksi pyritään valitsemaan jokin pienempi paikkakunta, jossa ei välttämättä muuten tulisi käytyä tai jossa ei ole muita tapahtumia samanaikaisesti. 

1974 Somero
1975 Vihanti, Mäntylampi
1976 Sievi, Maasydämenjärvi
1977 Sievi, Maasydämenjärvi
1978 Urjala, Kajaniemi
1979 Rautalampi, Korpijärvi
1980 Rautalampi, Korpijärvi
1981 Rautalampi, Korpijärvi
1982 Evijärvi, Sillankorva
1983 Urjala, Kajaniemi
1984 Evijärvi, Sillankorva
1985 Evijärvi, Sillankorva
1986 Pälkäne, Luikalan leirintäalue
1987 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1988 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1989 Ilomantsi, Kivilahti, Koitereen Helmi
1990 Lehtimäki, Valkealampi
1991 Pylkönmäki, Jokilahti, Baatson Erä ja Loma
1992 Kuopio, Atrain
1993 Saarijärvi, Ahvenlampi
1994 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1995 Kauhajoki, Nummijärvi
1996 Alaveteli, Lomakylä Seljes
1997 Vehmersalmi, Ritoniemi
1998 Isokyrö, Kalliojärvi
1999 Kuopio, Atrain
2000 Kauhajoki, Nummijärvi
2001 Kyyjärvi, Kallioranta
2002 Anttola, Lakeistenranta
2003 Kauhajoki, Nummijärvi (Brittiralli 30 v.)
2004 Ruovesi, Haapasaaren lomakylä
2005 Pyhäjärvi, Emolahti Camping
2006 Keuruu, Camping Nyyssänniemi
2007 Puumala, Koskenselän lomakylä
2008 Hailuoto, Marjaniemi, Rantasumppu
2009 Kauhajoki, Nummijärvi
2010 Vaasa, Vaskiluoto
2011 Juva, Juva Camping
2012 Kauhajoki, Nummijärvi
2013 Himanka, Sautinkari (Brittiralli 40 v.)
2014 Mäntyharju, Tommolansalmi
2015 Pyhäjärvi, Marjoniemen lomakylä
2016 Saarijärvi, Ahvenlampi
2017 Ruovesi, Haapasaaren lomakylä
2018 Mikkeli, Visulahti
2019 Keuruu, Camping Nyyssänniemi
2021 Saarijärvi, Ahvenlampi
2022 Ylöjärvi, Peltomäki resort

Moottoripyöräily
Suomen tapahtumat
Out of Myself

Out Of Myself on puolalaisen metalliyhtye Riversiden debyyttialbumi. Sen julkaisi Euroopassa The Laser’s Edge vuonna 2004.

Kappaleet

Tekijät 
 Mariusz Duda – laulu, kitara, basso
 Piotr Grudzinski – kitara
 Piotr Kozieradzki – rummut
 Michał Łapaj – kosketinsoittimet

Vuoden 2004 albumit
Vuoden 2004 esikoisalbumit
Riversiden albumit
Galaktosemia

Galaktosemia on peittyvästi periytyvä harvinainen sairaus. Se on aineenvaihduntahäiriö, jossa kyvyttömyys hajottaa galaktoosia aiheuttaa galaktoosikertymiä vereen, kudoksiin ja virtsaan. Tauti voi johtaa vakaviin oireisiin, kuten maksavaurioon ja kehitysvammaisuuteen. Sairauden hoitona on kaiken galaktoosia sisältävän elinikäinen välttäminen. Galaktoosin saanti on erittäin haitallista; hoitamaton galaktosemia on hengenvaarallinen sairaus. 

Galaktosemiasta tunnetaan kolme muotoa, joista ensimmäinen (klassinen) on yleisin.

Aiheesta muualla 
 Kehitysvammahuollon tietopankki: Galaktosemia 
 MedlinePlus: Galactosemia 

Perinnölliset sairaudet
Aineenvaihduntasairaudet
Maksa
Coregonus

Coregonus on lohikaloihin kuuluva siikojen suku. Suvun lajeja esiintyy laajalti halki pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosien viileissä järvivesissä. Jotkin lajit elävät myös meressä ja jokisuissa ja nousevat sisävesiin kutemaan. Suomessa katsotaan yleensä tavattavan kaksi luonnonvaraista Coregonus-lajia: siika (Coregonus lavaretus) ja muikku (Coregonus albula). Näiden lisäksi istutettuna esiintyy peledsiika (Coregonus peled).

Evoluutio ja luokittelu 
Siikojen suvussa evoluutio on usein ollut hyvin nopeaa. Erilaisia morfologisesti, ekologisesti ja lisääntymiskäyttäytymiseltään erottuvia kantoja on kehittynyt jääkauden jälkeenkin, eri järvissä ja toisaalta saman järven sisällä. Samanlaisia muotoja on myös usein syntynyt itsenäisesti eri järvissä (konvergentti evoluutio). Tämän takia siikojen luokittelu on kauan ollut vaikeaa ja kiistanalaista. Käsitykset lajien lukumäärästä vaihtelevat suuresti. Nykykirjallisuus erottelee 78 lajia. Suomessa vallitsevan luokittelutavan mukaan lajeja on kuitenkin vain kymmenkunta.

Karkeammalla tasolla Coregonus-lajit on ryhmitelty kahteen alasukuun, Coregonus ("siiat") ja Leucichthys ("muikut"). Molekyylibiologiset tutkimukset ovat viitanneet siihen, ettei alasuku Leucichthys kuitenkaan edusta luonnollista, monofyleettistä ryhmää. Toisaalta nyt omaan sukuunsa Stenodus luettava nelma kuuluisi näillä perusteilla Coregonus-sukuun.

Uhanalaisuus 
Monet suvun ns. lajeista ovat uhanalaisia tai kuolleet sukupuuttoon. Merkittäviä hävinneiden populaatioiden asuttamia alueita ovat olleet muiden muassa Yhdysvaltojen ja Kanadan alueiden Suuret järvet sekä Euroopan Alppien vuoristossa sijaitsevat järvet. Kaikki siikakalat ovat Bernin sopimuksen III liitteen perusteella suojeltuja.

Lähteet 
 Hamada, M., M. Himberg, R. A. Bodaly, J. D. Reist, and N. Okada. 1998. Monophyletic origin of the genera Stenodus and Coregonus, as inferred from an analysis of the insertion of SINEs (short interspersed repetitive elements). Arch. Hydrobiol. Spec. Issues Adv. Limnol. 50:383–389.

Viitteet 

Lohikalat
Etnologia

Etnologia eli kansatiede on ihmisyhteisön henkisen ja aineellisen kulttuurin tutkimusta.

Etnologia tutkii antropologian tapaan arkielämän kulttuuria ja sen muutosta. Etnologia kuitenkin eroaa antropologiasta siten, että se keskittyy usein kotimaisiin tai muuten kulttuurisesti läheisiin tutkimuskohteisiin.

Etnologit tulkitsevat inhimillistä kulttuuria kenttätyön menetelmin ruohonjuuritasolta käsin. Alan tutkimusmenetelmiä ovat haastattelut, osallistuva havainnointi, tekstiaineistojen analyysi, kriittinen ja holistinen lähestymistapa sekä kontekstualisointi. Tutkimuskohteita pyritään aina tarkastelemaan laajempaa kulttuurista taustaansa vasten.

Etnologit voivat tutkia etnisyyttä, uskontoja, sukupuolijärjestelmää, muistitietoa, kulttuuriperintöä ja ideologioita sekä teknologian käyttöä ja merkityksiä, maahanmuuttoa, kansainvälisiä kehityskysymyksiä ja sosiaalipalveluja. Tutkimuksen näkökulmissa voi painottua esimerkiksi tutkimuksen yhteiskunnallisuus. Etnologian ajallinen ulottuvuus on laaja: tutkimusta voi tehdä historiallisista aiheista tai keskittyä nykyaikaan.

Etnologit työllistyvät muun muassa museo- ja arkistoalalle, maahanmuuttoon liittyviin tehtäviin, kansainvälisiin ja kotimaisiin järjestöihin sekä yrityksiin. He työskentelevät esimerkiksi seuraavilla nimekkeillä: tutkija, museoamanuenssi, museotoimenjohtaja, yksilövalmentaja maahanmuuttajille, tohtorikoulutettava, toiminnanjohtaja, toimittaja, lasten osallisuussihteeri, tuottaja, asiakkuuspäällikkö (kehitysyhteistyön sektori) sekä kouluttaja (maahanmuuttajatyö).

Tutkimushistoria 
Eurooppalaisen etnologian tutkimusperinteen taustalla on aiempi kansatieteellinen traditio joka tunnettiin saksankielisessä Euroopassa nimellä Volkskunde ja Ruotsissa nimellä folklivsforskning. Amerikkalainen etnologia sen sijaan kehittyi antropologian osa-alueena. 1900-luvun loppupuolella antropologian vaikutus kuitenkin kasvoi myös eurooppalaisessa kansatieteessä ja samalla etnologia yleistyi oppiaineen nimenä.

Katso myös 
 Etnofilosofia
 Kulttuuriantropologia

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Perinteen- ja kulttuurintutkimus. Opintoluotsi.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Pop & Jazz konservatorio Lappia

Pop & Jazz konservatorio Lappia on Torniossa sijaitseva musiikkialan ammatillista koulutusta antava oppilaitos, jossa voi opiskella muusikon tai musiikkiteknologin ammattiin. Opinnot suuntautuvat rytmimusiikkiin. Hallinnollisesti Konservatorio kuuluu Ammattiopisto Lappiaan.

Aiheesta muualla
 Pop & Jazz konservatorio Lappia
 Ammattiopisto Lappia

Suomalaiset musiikkialan oppilaitokset
Tornion oppilaitokset
ENTSO-E

ENTSO-E () on 2009 toimintansa aloittanut eurooppalainen kantaverkkoyhtiöiden yhteistyöjärjestö. Sen tehtävänä on Euroopan unionin sähkömarkkinoiden kehittäminen ja kantaverkkoyhtiöiden yhteistyön parantaminen. Järjestö korvasi aiemmin Euroopassa toimineet yhteistyöjärjestöt, joita olivat NORDEL, UCTE, BALTSO, UKTSOA, ATSOI ja ETSO.

Järjestö jakautuu viiteen alueelliseen ryhmään, jotka vastaavat vanhoja järjestöjä:
 Manner-Eurooppa (ent. UCTE): Alankomaat, Belgia, Bosnia-Herzegovina, Bulgaria, Espanja, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Luxemburg, Pohjois-Makedonia, Montenegro, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Saksa, Serbia, Slovakia, Slovenia, Sveitsi, Tanska (läntiset osat), Tšekki ja Unkari
 Pohjoismaat (ent. NORDEL): Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska (itäiset osat)
 Baltia (ent. BALTSO): Latvia, Liettua ja Viro
 Iso-Britannia (ent. UKTSOA): Iso-Britannia
 Irlanti (ent. ATSOI): Irlanti ja Iso-Britannia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ENTSO-E

Kansainväliset energiajärjestöt
Hashimoton tyreoidiitti

Hashimoton tyreoidiitti eli Hashimoton tauti on autoimmuunireaktiiosta johtuva krooninen kilpirauhastulehdus eli tyreoidiitti. Se saattaa johtaa struuman syntyyn. Krooninen tulehdustila voi johtaa kilpirauhasen vajaatoimintaan. Sairaus ei aiheuta kipua kilpirauhasessa. 

Yleensä aikuisiällä puhkeava sairaus on 5–10 kertaa yleisempi naisilla kuin miehillä. Hakaru Hashimoto kuvasi mukaansa nimetyn sairauden vuonna 1912.

Äkillisesti tuhotuvasta kilpirauhaskudoksesta vapautuu verenkiertoon suuria määriä kudokseen varastoitunutta kilpirauhashormonia. Tämä johtaa sairauden aaltoiluun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hashimoto thyroiditis 
 Mayo Clinic: Hashimoto's disease 
 Mayo Clinic: Hashimoto's disease, Diagnosis 

Kilpirauhasen sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ensimmäinen piiri

Ensimmäinen piiri (В круге первом, V kruge pervom t. V pervom krugu) on Aleksandr Solženitsynin romaani vuodelta 1968. Se käsittelee neuvostoyhteiskuntaa Solženitsynille tyypillisesti vankien näkökulmasta. Kirjan konteksti poikkeaa esimerkiksi Vankileirien saaristosta siinä, että kuvauksessa keskitytään Gulagin valoisimpiin kuuluvaan paikkaan, akustiikkatutkimusta tekevään Marfinon laboratorioon Moskovan liepeillä. Teos ei ole Vankileirien saariston tavoin dokumentaristinen, vaan pääosassa ovat vankien ihmissuhteet poikkeuksellisessa ympäristössä.

Saadakseen kirjan julkaistuksi Neuvostoliitossa Solženitsyn lyhensi ja vesitti sitä. Kun sitä ei kuitenkaan julkaistu, hän luovutti sen länteen, ja se ilmestyi 1968 nimellä First Circle. Alkuperäinen lyhentämätön versio ilmestyi venäjäksi Ranskassa 1978. Englanniksi se ilmestyi lyhentämättömänä 2009. Teoksen on kääntänyt Harry T. Willetts. Lyhentämättömässä on 98 lukua, karsitussa 87. Lyhennetyssä ei ole muun muassa tärkeää lukua, jossa matemaatikko Neržin ja kielitieteilijä Rubin väittelevät sosialismin arvosta ja atomipommiin liittyvistä moraalikysymyksistä.

Suomeksi kirjan karsitun version on kustantanut Tammi, ja se ilmestyi Keltaisessa kirjastossa vuonna 1970.

Lähteet

Aleksandr Solženitsynin teokset
Vuoden 1968 kirjat
Charles Trenet

Charles Trenet (syntyjään Louis Charles Auguste Claude Trénet) (18. toukokuuta 1913 Narbonne – 19. helmikuuta 2001 Créteil) oli ranskalainen jazzlaulaja. Hänen uransa alkoi vuonna 1933, kun hän perusti Johnny Hessin kanssa lyhytaikaisen duon Charles ja Johnny, joka teki muutaman hitin. Duon hajottua Trenet siirtyi soolouralle ja vuonna 1937 ilmestyi hänen esikoislevynsä "Je chante". Toisen maailmansodan jälkeen hän asui muutaman vuoden Yhdysvalloissa. Tuolloin hän teki tunnetuimman levytyksensä "La Mer", joka nousi maailmanmaineeseen. Trenet muutti takaisin Ranskaan vuonna 1951 ja kuoli 87-vuotiaana CHU Henri-Mondorin sairaalassa Créteilissä.

Aiheesta muualla

 

Ranskalaiset laulajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Iskelmälaulajat
Nacala

Nacala on satamakaupunki Mosambikin pohjoisosassa. Se on Afrikan itärannikon syvimpiä luonnonsatamia. Nacalan käytävänä tunnettu rautatieyhteys lähtee Nacalasta kohti Niassan maakunnan Cuambaa, ja tuo edelleen esimerkiksi sisämaavaltio Malawille kuljetusväylän Nacalan satamaan.

Vuonna 2007 Nacalassa oli noin 208 000 asukasta. Se on Mosambikin kuudenneksi suurin kaupunki. Nacalan ystävyyskaupunki on Kemi.

Lähteet 
 

Mosambikin kaupungit
Millog

Millog Oy on vuoden 2009 alussa perustettu yritys, jolta Suomen maavoimat hankkii vaativat kunnossapito- ja elinkaaren tukipalvelut. Lisäksi Millog tuottaa kunnossapitopalveluja merivoimille, ilmavoimille ja puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskukselle.  Yhtiö on puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen strateginen kumppani.

Millogin pääomistajat ovat Patria ja Insta.

Historia 
Oricopa Oy on Millogin kokonaan omistama tytäryhtiö, johon on liitetty osa Insta DefSec Oy:n toiminnasta.

Vuonna 2013 Raskone Oy myi osuutensa Millogista Patrialle ja Installe, jonka jälkeen Patria omistaa 59,9 % ja Insta omistaa 37,1 % Millogista. Loput 3,0 % omistaa Millogin tytäryhtiö Oricopa.

Joulukuussa 2019 Millog sopi Virve Tuotteet ja Palvelut Oy:n koko osakekannan ostamisesta.

Lokakussa 2020 Millog sopi Western Shipyard Oy:n koko osakekannan ostamisesta.

Organisaatio
Yhtiöllä on tuotantotoimintaa 22 eri paikkakunnalla ja sen pääkonttori on Tampereella. Yhtiön palveluksessa on yli 1 000 työntekijää ja liikevaihto on noin 150 M€.

Tytäryhtiöt
 Senop Oy on Millogin tytäryhtiö, jonka toimipaikat ovat Oulussa, Lievestuoreella, Orivedellä ja Kangasalla.
 Western Shipyard Oy (Perniö)

Johto 
Millogin toimitusjohtaja on Sami Pitkänen. Senopin toimitusjohtaja on Aki Korhonen.

SA-kaupat 
Millogille kuuluu Hämeenlinnan SA-kauppa, jossa myydään Puolustusvoimien hylkäämää ja käytöstä poistettua materiaalia. Jyväskylän ja Oulun SA-kaupat lakkautettiin keväällä 2021.

Kuopion Neulaniemen SA-kauppa lakkautettiin ja sen materiaali siirrettiin Ouluun loppuvuodesta 2009. Tikkakoskella aikaisemmin sijainnut Kasinhäntä-niminen ilmavoimiin erikoistunut myymälä siirrettiin vuonna 2010 Jyväskylään avattuun kauppapaikkaan. Myös Lylyn SA-kauppa LyVi yhdistettiin loppuvuodesta 2010 Jyväskylän SA-kauppaan.

Huutokaupat
Yhtiö organisoi Puolustusvoimien ylijäämämateriaalin huutokauppoja, joita on järjestetty vuodesta 1944 lähtien.

Museo 
Myös Viestivarikon museo Lylyssä on osa yhtiötä. Museo ei ole enää yleisölle avoinna.

Katso myös
 Tervolan varikko
 Oriveden asevarikko
 Lievestuoreen varikko
 Kuopion asevarikko
 Elektroniikkalaitos
 Panssarivarikko

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Millog Oy:n verkkosivut
 Senop Oy:n verkkosivut www.senop.fi

Patria
Suomalaiset yritykset
Suomen maavoimat
Mocuba

Mocuba on kaupunki eteläisessä Mosambikissa. Se sijaitsee  Zambezian maakunnassa sisämaassa. Vuonna 2007 Mocubassa oli noin 170 000 asukasta. Se on Mosambikin kahdeksanneksi suurin kaupunki.

Lähteet 
 

Mosambikin kaupungit
Berberikielet

Berberikielet ovat ryhmä Afrikan luoteiskulmassa, varsinkin Marokossa ja Algeriassa puhuttuja, berberikansojen käyttämiä kieliä. Joitakin niistä puhutaan Afrikassa etelämpänäkin, muun muassa Malissa ja Nigerissä. Berberikieliin kuului todennäköisesti myös Kanariansaarten alkuasukkaiden kieli guanchi. Se kuoli 1500-luvulla, ja siitä tunnetaan vain yksittäisiä sanoja ja muutamia lauseita.

Berberikielet ja sen murteet muodostavat oman haaransa afroaasialaisessa kielikunnassa. Berberikieliin on paljon vaikuttaneet arabia ja hieman ranska. Nykyään tavoitellaan Marokon Atlasvuorilla puhuttujen murteiden yhdistämistä yhdeksi kirjakieleksi (vakioitu tamazight), jolla olisi arviolta 7 miljoonaa puhujaa. Kabylen ja zenatin kielillä Algeriassa on myös miljoonia puhujia. Saharan berberiä (tamasheq) puhuvia tuaregeja on noin 1,2 miljoonaa. Kolmas ryhmä on Mauritaniassa puhuttu berberin muoto (zenaga) joka on uhanalainen, sillä on vain noin 300 puhujaa. Pienillä Saharan keitailla Libyassa ja Egyptissä asuvilla yhteisöillä on omia murteitaan, jotka voivat poiketa suuresti muista berberikielten muodoista.

Vanhalla ajalla berberikielet olivat vallitsevina suurimmassa osassa Pohjois-Afrikkaa, eivät kuitenkaan Egyptissä eivätkä myöskään Karthagossa, jossa puhuttiin seemiläistä puunin kieltä. Berberikieliin kuuluneesta numidian kielestä on säilynyt lyhyitä piirtokirjoituksia. Sen jälkeen kun arabit valloittivat Pohjois-Afrikan 600-luvulla, arabian kieli on vähitellen syrjäyttänyt berberikielet suurimmasta osasta aluetta. Marokossa ja Algeriassa berberikielillä on yhä miljoonittain puhujia, mutta he ovat kummassakin maassa vähemmistönä.

Berberikieliä 

Puhujamäärältään suurimpia berberikieliä ovat:
 keskiatlaksentamazight Marokossa
 kabyyli Algeriassa
 tašelhit Marokossa
 tarifit Marokossa
 tamašek Saharassa

Tamazightin ja tamašekin puhujia sanotaan tuaregeiksi.

Lähteet 

 www.lausti.com
 www.lingvo.info

Viitteet

Aiheesta muualla
Dynamo-Kazan

Dynamo-Kazan () on venäläinen jääpalloseura Kazanista, Tatarstanista. Seura perustettiin vuonna 1958 nimellä Raketa. Nykyistä nimeä se on käyttänyt vuodesta 2008. Raketa ei koskaan pelannut neuvostoliiton mestaruussarjassa. Seura esiintyi Venäjän liigassa ensimmäistä kertaa kaudella 1996-1997, ja sijoittui heti liigan keskikastiin. Mitalisijoja ei Raketa-nimellä koskaan tullut. Kun seura otti nimekseen Dynamo-Kazan kaudelle 2008-2009, se voitti Venäjän liigan pronssia. Seura voitti ensimmäisen Venäjän mestaruutensa kaudella 2010-2011, voitettuaan loppuotteluissa Moskovan Dynamon. Viime vuodet Dynamo-Kazan on ollut yksi Venäjän menestyneimpiä jääpalloseuroja.

Suomalaisista Venäjän Superliigassa pelaavaa seuraa ovat edustaneet Sami Laakkonen viiden kauden ajan kausina 2009-2014 ja Petteri Lampinen neljän kauden ajan kausina 2007-2008, 2009-2012.

Saavutuksia 
Saavutuksia Venäjän liigassa:
1 kulta 2011
1 hopea 2012
1 pronssi 2009

Kansainvälisiä saavutuksia:
Maailmancupin voitto 2010
Jääpallon Champions Cup voitto 2009

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu

Venäläiset jääpalloseurat
Vuonna 1958 perustetut urheiluseurat
Kazanin urheilu
Portsmouth (Ohio)

Portsmouth on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Ohio-joen varrella Scioton piirikunnassa, jonka hallinnollinen keskus se myös on. Kaupungin perusti Henry Massie vuonna 1803. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2005 oli 20 101. Kaupungissa on muun muassa teräs-, kemikaali- ja tiiliteollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Portsmouthin kaupungin internetsivut 

Ohion kaupungit
Lokakuun ryhmä

Lokakuun ryhmä on suomalainen 1933 perustettu ekspressionistinen taiteilijaryhmä, joka oli marraskuun ryhmän perillinen. Ryhmän perustajajäseniä olivat jo perustusvuonna kuollut Ernst Krohn, Sven Grönvall, Eemu Myntti, Carl Wilhelms ja Sakari Tohka.

Lokakuun ryhmä syntyi hyvää palautetta saaneen reputettujen näyttelyn jälkimainingeissa. Näyttely oli ollut vastalause Suomen Taideakatemian näyttelylle. Näyttelystä reputettujen tukena oli tunnettu väritaiteilija Eemu Myntti. Lokakuun ryhmä ajoi modernismia ja vastusti niin eristäytyvää kansallismielisyyttä kuin poliittista sitoutumista ja kielellisiä vastakkainasetteluja. Lokakuun ryhmän muita nimiehdotuksia olivat olleet Uusekspressionistit, Tyko-ryhmä Sallisen mukaan, Antica nova ja Vita classica. Ryhmän ensimmäinen näyttely oli vuonna 1934.

Alkuperäisen ryhmän aktiivinen kausi jäi lyhyeksi talvisodan alkamisen vuoksi, vaikka toimintaa viriteltiinkin sodan jälkeen osin uusien taiteilijoiden voimin. Ryhmässä toimivat myös Aimo Kanerva, Mikko Laasio, Oskari Jauhiainen ja Helge Dahlman.

Kirjallisuutta
Poutasuo, Tuula (toim.): Lokakuun ryhmä, Oktobergruppen 1933–1951. Näyttelyluettelo (Porin taidemuseo, Helsingin taidehalli ja Turun taidemuseo). Helsinki: Suomen taideyhdistys, 1987. ISBN 951-99874-6-0.

Lähteet

Ekspressionismi
suomalaiset taiteilijaryhmät
Auransilta

Auransilta () on Turussa sijaitseva Aurajoen ylittävä silta. Sillalta luoteeseen johtaa Aurakatu, kaakkoon Kaskenkatu. Vuonna 1907 rakennetulla sillalla on mittaa 47 metriä ja leveyttä 12 metriä. Sillassa oli aiemmin Tuomiokirkkosillan tavoin puukansi, mutta perustukset olivat kiveä. Auransilta ylittää Aurajoen Kaupungintalon kohdalta. Sillalla kulki myös raitiovaunu liikenteen aloittamisesta 1908 vuoteen 1949 saakka, jolloin Nummenmäelle kulkeva kakkonen siirrettiin kulkemaan Tuomiokirkkosiltaa pitkin. Auransillan nimi oli vuoteen 1923 asti Alasilta Tuomiokirkkosillan ollessa Yläsilta.

Alun perin silta rakennettiin vuonna 1827 Turun palossa tuhoutuneen sillan tilalle. Sillan rakentaminen herätti vastustusta, sillä sillan paíkkaa pidettiin sillalle sopimattomana. Vastustajien mielestä mikään silta ei voinut pärjätä paikassa, jonka perustukset olivat savivelliä ja toisesta päästä nousee jyrkkä mäki.

Nykyinen Auransilta on tyyliltään jugendia. Se on kaksikaistainen ja molemmin puolin kulkee jalkakäytävä.

Sillan itäpää on Turun II ja III kaupunginosan rajalla ja lännessä ydinkeskustan eli VI ja VII kaupunginosan rajalla. Liikenne sillalla kulkee molempiin suuntiin, ja se on myös vilkkaasti jalankulkijoiden ja kevyen liikenteen käytössä.

Lähteet 

Turun sillat
VI kaupunginosa
II kaupunginosa
Suomen tieliikennesillat
Hilkka (nimi)

Hilkka on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu nimestä Hilja tai myssymäistä naisen päähinettä tarkoittavasta sanasta hilkka, joka Grimmin veljesten Punahilkka-sadun vaikutuksesta tuli 1800-luvun lopulla käyttöön ensin kutsumanimenä ja yleistyi myöhemmin virallisena etunimenäkin. Taiteilija Hilkka Finne oli alun perin Hilja, mutta hän leikki lapsena niin paljon Punahilkkaa, että hänen veljensä Jalmari Finne alkoi kutsua häntä Hilkaksi, ja myöhemmin Hilja muutti virallisen etunimensä Hilkaksi.

Hilkan nimipäivä on 27. marraskuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Hilkka on Suomessa annettu 30 518 naiselle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana.

Tunnettuja Hilkkoja 
 Hilkka Ahde, toiminnanjohtaja, ohjelmajärjestäjä ja poliitikko (SDP)
 Hilkka Ahmala, työväenlehtien toimittaja
 Hilkka-Liisa Ahola, keramiikkataiteilija
 Hilkka Finne, taiteilija, opettaja ja kuvittaja
 Hilkka Hakola, koripalloilija
 Hilkka Helinä, näyttelijä
 Hilkka Honkakangas, näytelmäkirjailija
 Hilkka Inkala, kuvittaja, piirtäjä ja pankkivirkailija
 Hilkka Kauppi, kirjastonhoitaja ja kirjastoneuvos
 Hilkka Kemppi, kansanedustaja (Keskusta)
 Hilkka Kenttämaa, kemian professori
 Hilkka Kinnunen, näyttelijä ja operettilaulaja, sopraano
 Hilkka Kivistö, pikajuoksija
 Hilkka Koiso-Kanttila, toimittaja ja lastenkirjailija
 Hilkka Koskiluoma, opettaja ja kirjallisuuden suomentaja
 Hilkka Koskinen, jalkapalloilija
 Hilkka Kotamäki, iskelmälaulaja, ensimmäinen Lotto-tyttö
 Hilkka Kuusela, Pogostan Hilkka päätoimittaja
 Hilkka-Helinä Lappalainen, runoilija, toimittaja ja pakinoitsija
 Hilkka Lehtonen, arkkitehti
 Hilkka Merikallio, kirjailija
 Hilkka Nenonen, diplomaatti
 Hilkka Nieminen, kuurosokea kirjailija
 Hilkka Norkamo, kuoronjohtaja ja kääntäjä
 Hilkka Olkinuora, pappi, tietokirjailija ja toimittaja
 Hilkka Ollikainen, näyttelijä
 Hilkka Pagánus, runoilija
 Hilkka Pietilä, Suomen YK-liiton ent. pääsihteeri, tietokirjailija
 Hilkka Rahikainen, Marimekon taiteellinen johtaja
 Hilkka Rantaseppä-Helenius, tähtitieteilijä
 Hilkka Ravilo, kirjailija
 Hilkka Riihivuori (o.s. Kuntola), hiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti
 Hilkka Ruuska, Miss Suomi 1950 ja 1951
 Hilkka Saarinen, selvittämättömän henkirikoksen ("uunisurman") uhri
 Hilkka Silanen, näyttelijä
 Hilkka Silvekoski, taiteilija, taidegraafikko ja kuvittaja
 Hilkka Soininen, lääkäri ja professori, muistisairauksien tutkija
 Hilkka Talvio (o.s. Helenius), pikajuoksija
 Hilkka Toivola, taidemaalari
 Hilkka Vitikka, tietokirjailija
 Hilkka Vuorinen, tekstiilitaiteilija

Kuvitteellisia Hilkkoja 
 Hilkka Ranta, tv-sarjassa Uusi päivä

Lähteet  

Etunimet
Vaziri

Iranilainen sukunimi Vaziri (, Vazīri) voi viitata seuraaviin henkilöihin:

 Ali-Naqi Vaziri (1887–1979), musiikintutkija, muusikko ja säveltäjä
 Amir Vaziri (s. 1979), jalkapalloilija
 Khosrow Vaziri eli Iron Sheik (s. 1943), showpainija ja näyttelijä
 Leila Vaziri (s. 1985), uimari
 Qamar-ol-Moluk Vaziri (1905–1959), laulaja.

Sukunimet
Olavi Malmberg

Olavi Enzio Wilhelm Malmberg (19. kesäkuuta 1893 Helsinki – 31. heinäkuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka käytti kirjailijanimiä Olli Malmberg ja Olli Mala.

Olavi Malmbergin vanhemmat olivat lehtori Emil Othniel Malmberg (1863–1952) ja tämän ensimmäinen puoliso kirjailija Aino Malmberg o.s. Perenius. Hänen vanhempi veljensä oli kenraaliluutnantti Lauri Malmberg.

Malmberg pääsi ylioppilaaksi 1912 ja aloitti sitten kirjailijan uransa. Hän teki useita matkoja Englantiin ja lähetti sieltä kirjoituksia useille sanomaledille Suomessa ja Amerikassa. Malmberg osallistui 1915 jääkäriliikkeen toimintaan ja joutui sitten piileskelemään väärällä nimellä Suomessa aina maaliskuun vallankumoukseen 1917 saakka. Malmberg sairasti kahdeksan vuoden ajan keuhkotautia ja kuoli heinäkuun lopulla 1920 27-vuotiaana. 

Malmbergin esikoisteos, lapsikuvaus Katupoikia käännettiin myös englannin ja venäjän kielille. Kirjassa Väärällä passilla Malmberg kertoi matkoistaan Suomessa ja Ruotsissa ensimmäisen maailmansodan aikana jääkäriliikkeen tehtävissä. Malmbergin viimeiseksi jäänyt kirja oli huomoristinen romaani Dilta Hiltunen antautuu elämänpyörteeseen, joka ilmestyi jouluksi 1919.

Teoksia 
 Katupoikia : kertomus.   Otava 1915  (nimellä Olli Malmberg)
 Väärällä passilla : muistelmia vainovuosilta. Jääkäriliikkeen vakoilutehtävissä toimineen ja santarmeja joulukuusta 1915 maaliskuuhun 1917 pakoilleen muistelmia.    Otava 1918 (nimellä Olli Mala)
 Dilta Hiltunen antautuu elämänpyörteeseen : romaani.    Otava 1919 (nimellä Olli Mala)

Lähteet 
 
 Anneli Kotisaari : Jakob Pontus Erikinpoika Tawaststjerna s. 02.08.1666 Pietarsaari ja hänen jälkeläisiään yhteensä 1138 taulua, taulu 259

Viitteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Parasta aikaa (televisiosarja)

Parasta aikaa on suomalainen komediallinen draamasarja, jonka esittäminen alkoi Yle TV2 -kanavalla 26. joulukuuta 2009. Sarjassa on yhteensä kymmenen osaa.

Sarja kertoo Heinosen opettajaperheestä, johon kuuluu äiti Satu, isä Erkki sekä lapset Eve, Otto ja Tiuku.

Näyttelijät

Jaksot

Aiheesta muualla
 Parasta aikaa -sarjan jaksokohtainen esittely Yle TV2:n sivustolla
 Parasta aikaa -sarjan esittely Filmiteollisuuden sivustolla

Suomalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Petri Kuljuntausta

Petri Kuljuntausta (s. 28. helmikuuta 1961 Tampere) on suomalainen säveltäjä, muusikko ja äänitaiteilija, jonka musiikkia on julkaistu Suomen ohella muun muassa Australiassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Hän on kirjoittanut myös kolme kirjaa elektronisesta musiikista ja äänitaiteesta, kuten On-Off, joka on ensimmäinen kokonaisesitys suomalaisen elektronisen musiikin ilmiöistä ja kehittymisestä. 

Petri Kuljuntaustalle myönnettiin taiteen valtionpalkinto vuonna 2005. Kuljuntausta käyttää teoksissaan sekä sähköisiä instrumentteja että luonnon ja urbaanin ympäristön ääniä. Hänen teoksiaan on julkaistu myös osana kokeellisia elokuvia tai yhteistyössä kuvataiteilijoiden ja tanssijoiden. Kuljuntausta on toiminut myös äänitaiteeseen erikoistuneen Äänen Lumo ry:n hallituksessa, jota hän on ollut perustamassa vuonna 1995.

Julkaisuja
On-Off, Like & Kiasma 2002.
Äänen extreme, Like 2006. 
First Wave, Like 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Petri Kuljuntausta: International Who's Who in Classical Music 2003
Petri Kuljuntausta: Aureobelin kotisivu 
Petri Kuljuntausta: äänitejulkaisut
Äänen Lumo ry

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Kokeelliset säveltäjät
Suomalaiset äänitaiteilijat