joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Deterioration of Minds

Deterioration on Minds on ruotsalaisen teknisen death metal -yhtyeen Soreptionin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Ninetone Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Fredrik Söderberg – laulu
 Anton Svedin – kitara
 Rikard Persson – bassokitara
 Tony Westermark – rummut

+

 Tommy Rehn – tuottaja, äänittäjä, miksaaja

Arvostelut 
 Heavyblogisheavy.com: 
 The Metal Observer: 8/10 
 Global Domination: 8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 esikoisalbumit
Soreptionin albumit
Engineering the Void

Engineering the Void on ruotsalaisen teknistä death metalia soittavan Soreption-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 18. helmikuuta 2014 levymerkillä Unique Leader Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Fredrik Söderberg – laulu
 Anton Svedin – kitara
 Rikard Persson – bassokitara
 Tony Westermark – rummut

Muut tekijät 
 Tommy Rehn – äänittäjä
 Christian Rehn – äänittäjä

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Soreptionin albumit
Loputon Gehennan liekki

Loputon Gehennan liekki on Sami Kettusen ohjaama dokumenttielokuva, joka käsittelee suomalaista black metal -musiikkia. Se sai ensi-iltansa lokakuussa 2011 järjestetyllä Night Visions -kauhuelokuvafestivaalilla. Elokuvassa haastatellaan mm. Anal Blasphemy-, Azazel-, Barathrum-, Beherit-, Clandestine Blaze-, Goatmoon- ja Satanic Warmaster -yhtyeiden jäseniä.

Elokuva on kattava katsaus suomalaisen black metal -musiikin historiaan ja nykytilaan, jossa poraudutaan black metaliin elämäntapana alakulttuurin keskeisten vaikuttajien haastattelujen kautta. Dokumentti sisältää humoristisia elementtejä, ja jo elokuvan traileri sai ristiriitaisen vastaanoton black metal -piireistä.

Loputon Gehennan liekki julkaistiin DVD:llä 29. tammikuuta 2014. Sen bonusmateriaalina on Kettusen ohjaama noise-dokumentti Romua, ruisketta ja rutinaa.

Lähteet 

Vuoden 2011 dokumenttielokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Musiikkidokumenttielokuvat
Black metal
Elokuvat metallimusiikista
Liisa Kauppinen

Liisa Kauppinen (o.s. Salokorpi, s. 12. toukokuuta 1939 Nurmo) on suomalainen järjestöneuvos, joka toimii kansainvälisesti kuurojen oikeuksien puolesta. Kauppiselle myönnettiin Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuspalkinto ensimmäisenä suomalaisena ihmisoikeuksien päivänä 10. joulukuuta 2013. Hän sai palkinnon kansainvälisestä kuurojen oikeuksien puolesta tehdystä elämäntyöstä.

Kauppinen toimi vuosina 1995–2003 Kuurojen maailmanliiton (World Federation of the Deaf) puheenjohtajana ja vuosina 1976–2006 Kuurojen Liiton toiminnanjohtajana. Kauppinen on myös työskennellyt erilaisissa YK:n organisaatioissa kuten YK:n neuvonantotehtävissä vuosina 1995–2006 sekä Maailman terveysjärjestö WHO:ssa ja Unescossa.

Kauppinen on saanut kunniatohtorin arvon kolmesti: vuonna 1998 yhdysvaltalaiselta Gallaudetin yliopistolta, vuonna 2004 Jyväskylän yliopistolta ja vuonna 2013 irlantilaiselta Trinity Collegelta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Liisa Kauppinen: Hyvä yhteiskunta – hyvä elämä (viittomakielinen videoluento, Kantti.net)
 

Suomalaiset kuurot henkilöt
Kuurous
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Slovenian europarlamenttivaalit 2009

Vuoden 2009 europarlamenttivaalit järjestettiin Sloveniassa sunnuntaina 7. kesäkuuta 2009. Kyseessä oli toiset Sloveniassa järjestetyt europarlamenttivaalit. Sloveniasta valittiin europarlamenttiin seitsemän meppiä. Yhteensä parlamenttiin valittiin 736 meppiä 27 EU:n jäsenvaltiosta.

Lissabonin sopimuksen astuttua voimaan Slovenia saattoi nimittää yhden mepin lisää.

Tulokset

Lähteet 

Europarlamenttivaalit 2009
Slovenian politiikka
Kuppari (Juho Rissanen)

Kuppari on taiteilija Juho Rissasen vesivärityö vuodelta 1899. Kooltaan se on 53,5×42 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Kuppari on maalattu Kuopion maalaiskuntaan kuuluneessa Koivusaaressa Antikkalan talossa. Rissanen maalasi siellä kolmeen otteeseen vuosina 1987-1900. Alun perin hän meni tuonne kylään, jonne ei ollut lainkaan maantietä, erään tuttavansa neuvomana. Rissanen oli Koivusaaressa ainakin neljässä talossa vuorotellen majoittuneena. Kuppari- maalauksen mallista tiedetään vain etunimi Loviisa, mutta tiedetään, että hän maalasi sen Antikkalan talossa. Kuppaus aihe oli Juho Rissaselle entuudestaan tuttu. Edellisenä vuonna, 1898, Rissanen oli tehnyt suuren vesivärimaalauksen Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen- kirjan pohjalta nimeltään Rajamäen rykmentti. Rajamäen rykmentissä oli Kaisa- muori, joka "massahteli, hikoili ja kuppaamalla teki terveyttä" Aleksis Kiven mukaan. Nyt Antikkalassakin Rissanen piti humoristisena tätä tilannetta, jossa talon vanhasta emännästä, jossa muutenkin oli liian vähän verta Rissasen mukaan, Kuppari-Loviisa imi sitä lisää pois. Kuppari-taulusta syntyikin lämminsävyinen maalaus hänen käsissään.

Rissasen taiteilija kollegoista Edelfelt piti maalausta rumana, kun taas Axel Gallen piti siitä paljon. Rissanen lahjoitti sitten  aikoinaan teoksen ystävälleen Ester Hjeltille, jonka kotiväki piti sitä epäsopivan raakana nuorelle naiselle. Rissanen lahjoittikin maalauksen myöhemmin tohtori Ali Krogerukselle kiitoksena umpilisäkkeen poistosta.

Myös Kuppari- maalaus oli mukana Pariisin Syyssalongissa vuonna 1908. Muita täällä olleita Rissasen töitä olivat mm. Ruumiinpesijät, Seulojatar, Lattianpesijät, Rauta kaulassa, Pajassa, Lepäävä seppä, kaksi Paja- tutkielmaa, Sepän pää, kaksi henkilötutkielmaa Nilsiän alttaritaulumaalausta varten sekä tutkielma Lapsuuden muisto.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kuppari. 

Suomalaiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Eskopekka Mäkelä

Eskopekka Mäkelä on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari.

Mäkelä kävi Suomen Taideakatemian koulua, 1968-1970. Hän on toiminut kuvataiteen opettajana. Hän on asunut Valkeakoskella vuodesta 1997 asti ja toiminut Valkeakosken Kuvataiteilijat ry:n puheenjohtajana vuosina 2010–2012.

Lähteet

Suomalaiset kuvanveistäjät
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Löydän sinut uudestaan

Löydän sinut uudestaan on suomalaisartisti Anna Puun kappale hänen kolmannelta, Antaudun-nimiseltä studioalbumiltaan. Sony Music Entertainment julkaisi sen albumin neljäntenä singlenä 7. lokakuuta 2013. Toisin kuin Antaudun-albumin kolme ensimmäistä singleä, ”Löydän sinut uudestaan” ei päässyt lainkaan listoille.

Kappalelista

Lähteet 

Vuoden 2012 kappaleet
Anna Puun kappaleet
Kuurojen lehti

Kuurojen lehti on  Kuurojen Liiton järjestöjulkaisu ja viittomakielisten aikakaus- ja mielipidelehti.

Lehti sisältää Kuurojen Liiton uutisia, yhteisön jäsenten haastatteluja, asiantuntija-artikkeleita sekä uutisia ja kuvia koko viittomakielisen yhteisön ajankohtaisista tapahtumista. Lehti välittää viittomakielisen yhteisön mielipiteitä ja Kuurojen Liiton kannanottoja. Se on tiedonlähde myös liiton yhteistyökumppaneille ja liiton toimialasta kiinnostuneille. 

Kuurojen lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Sen painos on 1 600 kpl. Kuurojen lehti on Aikakauslehtien Liiton jäsenlehti.  Päätoimittajana on perinteisesti toiminut Kuurojen Liiton hallituksen puheenjohtaja.

Historia 
Kuurojen lehden perustivat kuurojenopettajat Ossian Wichmann ja Kosti Reponen vuonna 1896. Vuoteen 1949 saakka lehden nimi oli Kuuromykkäin Lehti. Lehti suunnattiin ensisijaisesti kuuroille, mutta myös heidän opettajilleen ja omaisilleen. Alkuvuosina erityisen tärkeitä olivat kuurojen omat kirjoitukset.

Kuurojen Liitto otti hoitaakseen Kuurojen lehden julkaisemisen kun liitto perustettiin vuonna 1905. Sen jälkeen järjestöasiat saivat entistä enemmän palstatilaa lehden sisällössä.

Lähteet 
 http://www.kl-deaf.fi/Kuurojen-lehti/
 Salmi, Eeva & Laakso, Mikko (2005) Maahan lämpimään – Suomen viittomakielisten historia. Kuurojen Liitto ry. Helsinki.

Suomalaiset järjestölehdet
Kuurous
Kansanen

Kansanen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Heikki Kansanen (1846–1913), maanviljelijä ja liike- ja valtiopäivämies
 Heikki Kansanen (1887–1932), viulutaiteilija ja viulunsoiton opettaja
 Maija Kansanen-Størseth (1887–1957), tekstiilitaiteilija
 Pertti Kansanen (s. 1940), kasvatustieteilijä ja professori
 Rakel Kansanen (s. 1949), kirjallisuuden suomentaja

Katso myös
 Erkki Kansanaho, ent. Kansanen (1915–2003), Tampereen piispa
Ikarus IK-2

Ikarus IK-2 on ylätasoinen potkurikäyttöinen hävittäjälentokone. Se suunniteltiin Kosta Sivčev:in ja Ljubomir Ilić:in toimesta ja valmistettiin Jugoslaviassa. Ensilento ja tuotannon aloitus tapahtuivat vuonna 1935. Konetyyppiä valmistettiin vain 12 kappaletta. IK-2 oli sikäli edistyksellinen, että sen ampuma-aseistuksena oli kahden 7,92 mm konekiväärin ohella, myöskin 20 mm Hispano-tykki. Tuona hävittäjälentokoneiden kehityskautena, oli tykin käyttö erittäin harvinaista. IK-2 konetyyppi vedettiin rintamapalveluksesta vuonna 1943, ja korvattiin tyypillä Rogozarski IK-3. Tuonkin tyypin tuotantomäärä jäi osapuilleen yhtä vähäiseksi.

Ikarus IK-2:n huippunopeus oli 435 km/h, ja se käytti Hispano-Suiza 12Ycrs V-moottoria, joka oli 860 hv tehoinen. Kone kykeni saavuttamaan omaan hävittäjälentokoneiden kehityksen aikakauteensa verraten: varsin huomattavan 12 000 m lakikorkeuden, jonka vain harvat - yleisimmin tiedustelulentokoneet kykenivät toisen maailmansodan syttyessä saavuttamaan. Tämä hävittäjäkone muistuttaa huomattavassa määrin, puolalaisia PZL-tyypin hävittäjiä ulkonaisesti eli muotoprofiililtaan. Konetyypin propelli oli kolmilapainen, aikakautena jolloin kahden lavan käyttö propelleissa oli vielä suhteellisen tavallista: kuten esim. Boeing P-12 -tyypin koneissa.

Vastaavia saman suorituskyvyn omanneita verrokkeja, samalta aikakaudelta
 PZL P.11
 PZL P.24

Lähteet

http://simviation.com//fsdcbainik2.htm

Hävittäjälentokoneet
Sjöblom

Sjöblom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Adi Sjöblom (1898–1968), suomenruotsalainen kirjailija
 Alice Sjöblom, Alice Babs (1924–2014), ruotsalainen laulaja ja näyttelijä
 Arthur Sjöblom (1870–1933), suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Eino Sjöblom (1900–1974), suomalainen yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Frida Sjöblom (1853–1937), suomalainen opettaja ja siveellisyystyön tekijä
 Hannes Sjöblom (1874–1944), suomalainen kirkkoherra ja lähetyssaarnaaja
 Herman Sjöblom (1894–1962), suomalainen säveltäjä, sovittaja ja musiikkiliike R. E. Westerlundin toimitusjohtaja
 Hilda Sjöblom (1873–1968), suomalainen taidemaalari
 Jarl Sjöblom (1932–1982), suomalainen kirjailija
 Johan Sjöblom (1873–1971), suomalainen kihlakunnantuomari, laamanni ja kansanedustaja (RKP)
 Juhani Sjöblom (s. 1949), suomalainen yrittäjä ja kansanedustaja
 Karl Fredrik Sjöblom (1849–1931), suomalainen nahkatehtailija ja kauppaneuvos
 Karl Sjöblom (1861–1939), suomalainen kanttoriurkuri, kapellimestari, kuoronjohtaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi
 Marianne Sjöblom (1933–2014), suomalainen miekkailija
 Nils Sjöblom (1910–1993), suomalainen miekkailija
 Ruut Sjöblom (s. 1976), suomalainen teologi, sosiaalietiikan tutkija ja Kokoomuksen kansanedustaja
 Sirkka-Liisa Sjöblom, suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
 Tekla Sjöblom (1878–1967), ruotsalainen näyttelijä
 Tom Sjöblom (s. 1965), suomalainen uskontotieteilijä
 Uuno Sjöblom (1892–1954), suomalainen jääkärivääpeli
 Veikko Sjöblom (1927–1996), suomalainen talouselämän vaikuttaja, yritysjohtaja, teollisuusneuvos ja poliitikko (Kokoomus)
 Veikko Sjöblom (1929–1989), suomalainen biologi, kalataloudentutkija ja professori
 Yrjö Sjöblom (1889–1971), amerikansuomalainen toimittaja ja musiikkimies
 Yrjö Sjöblom (1910–1979), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos.
Janne Uusitalo

Janne Uusitalo on suomalainen harmonikkataiteilija, Suomen harmonikkamestari ja konserttijuontaja. Hänen instrumenttinaan on viisirivinen harmonikka.

Uusitalo opiskeli musiikkiopistossa opettajanaan Kalevi Hautamäki vuoteen 1986 saakka. Vuonna 1986 Uusitalo aloitti sivutoimisen harmonikansoiton opettajan työt Kauhajoen musiikkiopistossa ja jatkoi opetustyötään myös Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Mauri Lehtinen perusti harmonikkaorkesterin, jossa Uusitalo oli mukana viisi vuotta. Uusitalo on esiintynyt erilaisissa tilaisuuksissa ja tapahtumissa sekä konserteissa 40 vuoden aikana useissa sadoissa eri paikoissa ja noin 200 paikkakunnalla.

Kilpailutoiminta 
Vesaisten valtakunnallinen taidetapahtumassa 1984 Uusitalo voitti nuorten sarjan mestaruuden. Vuosina 1985 ja 1986 Uusitalo osallistui Viljo Vesterinen -kilpailuun, joissa paras sijoitus oli 5. Vuosina 1978–1987 Janne Uusitalo osallistui Ikaalisissa järjestettäville Sata-Häme Soi -juhlille, jonka jälkeisen leirin Suomen Pelimannimestaruuskilpailuun Uusitalo osallistui joka vuosi. Vuonna 1987 Uusitalo voitti yleisen sarjan Suomen-mestaruuden viisirivisten sarjassa. Seuraavana vuonna 1988 Uusitalo osallistui Kultainen Harmonikka -kilpailuun, jossa sijoitus oli 4. Vuosina 1989 ja 1991 Uusitalon sijoitukset samassa kilpailussa olivat 3. ja 2.

Lähteet 

Suomalaiset harmonikansoittajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Mustanysäkolibri

Mustanysäkolibri (Ramphomicron dorsale) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Se on Kolumbian endeemiseen lajistoon kuuluva lintu ja luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.

Koko ja ulkonäkö
Kooltaan mustanysäkolibri kasvaa noin 9–10 cm pitkäksi ja nokka on lyhyt ja hieman alaspäin kaartuva. Mustanysäkolibrikoiras on Päästään ja selästään musta, siipien kyynärsulat ovat vihertävät. Kurkussa koiraalla on kellanvihreä laikku. Rinta on harmaa ja Vatsa harmaa ruskein ja vihrein pilkuin. Pitkähkö ja selvästi haarautunut pyrstö on tumman violetti. Mustanysäkolibrinaaras eroaa ulkonäöltään koiraasta ja naaraan pää ja selkä ovat vihreät, vatsa vaalea vihrein pilkuin ja pyrstön ulimmat sulat ovat valkokärkiset.

Levinneisyys ja elintavat
Mustanysäkolibria tavataan ainoastaan Kolumbian pohjoisosassa Santa Martan osavaltiossa. Sen elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät, metsien reunamat, pensaikot ja ruohomaat. Lajia tavataan tyypillisesti 2 000–4 600 metrin korkeudessa merenpinnasta. Mustanysäkolibrit ruokailevat usein ryhminä kukkien medellä, mutta ne voivat myös pyydystää hyönteisiä ilmasta tai kasvien lehdiltä.

Mustanysäkolibrikannan kokoa ei ole arvioitu, mutta sitä kuvataan harvinaiseksi. Kantaa uhkaavat sopivien metsien hakkuut polttopuiksi ja maatalousmaiksi sekä karjan laiduntaminen emtsissä ja ruohomailla. Myös ilmastonmuutos voi uhata mustanysäkolibria.

Lähteet

Kolibrit
Uhanalaiset linnut
Gonzalo Rodríguez

Gonzalo Rodríguez (22. tammikuuta 1972 – 11. syyskuuta 1999) oli uruguaylainen urheiluautoilija. Hän sijoittui International Formula 3000-sarjassa kolmanneksi kausilla 1998 ja 1999 ottaen yhteensä neljä voittoa. Kaiken kaikkiaan hän ajoi sarjassa kolme kautta. Kaudeksi 1999 Rodríguez siirtyi ajamaan USA:n CART-sarjaan Penske Racing-talliin.

Kuolema 
Rodríguez kuoli 11. syyskuuta 1999 toisen CART-kilpailunsa harjoituksissa Laguna Secassa. Hänen kaasunsa hirtti kiinni ennen kuuluisaa Korkkiruuvi-mutkaa ja hänen autonsa törmäsi rengasvalliin n.225 kilometrin tuntinopeudella. Auto lensi vallin yli ja tuli väärinpäin maahan. Rodríguez kuoli kallonmurtumaan.

Lähteet 

Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Uruguaylaiset autourheilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Somniosus

Somniosus on piikkihaikalojen lahkoon (Squaliformes) ja Somniosidae-heimoon kuuluva kalasuku.

Lajit
Sukuun kuuluu viisi lajia. 
Somniosus antarcticus Whitley, 1939
Somniosus longus (Tanaka, 1912)
Somniosus microcephalus (Bloch & Schneider, 1801) – Holkeri
Somniosus pacificus Bigelow & Schroeder, 1944
Somniosus rostratus (Risso, 1827) – Pikkuholkeri

Lähteet

Hait
Haapavalmuska

Haapavalmuska (Tricholoma populinum) on valmuskojen sukuun kuuluva laji. Sen isäntäpuita ovat haapa ja poppelit. Se kelpaa syötäväksi, mutta jos
sitä käytetään ruokasienenä, pitää varoa sekoittamasta sitä myrkyllisiin ruskeisiin valmuskalajeihin.

Ulkonäkö 

Lakki on sileäreunainen ja vaaleanruskea. Vaaleat heltat ovat kolotyvisiä. Jalka on tyveltään punaruskea.

Elinympäristö 

Haapavalmuskaa tavataan haavikoissa.

Lähteet 

Valmuskat
Erik von Kraemer

Erik Oscar von Kraemer (27. maaliskuuta 1911 Helsinki – 7. huhtikuuta 1980) oli suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston romaanisen filologian professori.

Von Kraemerin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti, kaupunginlääkäri Karl Emil Robert von Kraemer (1875–1919) ja Aino Maria Nybergh (1878–1961) . Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934, lisensiaatiksi 1944 ja tohtoriksi 1945.

Von Kraemer toimi Helsingin yliopiston kirjastossa amanuenssina 1937–1951 sekä vt. nuorempana alikirjastonhoitajana 1948. Hän oli ruotsalaisen kauppakorkeakoulun espanjan kielen lehtorina vuodesta 1951, Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosenttina 1950–1965 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1965–1977 sekä Helsingin ruotsalaisen työväenopiston ranskan kielen opettajana vuodesta 1949.

Von Kraemer oli naimisissa vuodesta 1936 filosofian kandidaatti Ingeborg Carina Malmströmin (1910–1998) kanssa ja vuodesta 1958 Svea Lovisa Nysténin (1923–1978) kanssa.

Teoksia 
 Le type du faux mendiant dans les littératures romanes depuis le moyen âge jusqu'au XVIIIe siècle, väitöskirja.  Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1944
 Les maladies désignées par le nom d'un saint. Commentationes humanarum litterarum 15,2. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1949
 Du clere qui fame espousa et puis la lessa : miracle de Gautier de Coinci publié d'après quize manuscrits. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 66,2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1950 
 De la bonne enperesis qui garda loiaument sen mariage : miracle mis en vers par Gautier de Coinci ; edition critique par Erik v. Kraemer. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 82,2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1953
 Dos versiones castellanas de la Disputa del alma y el cuerpo del siglo XIV : edición y estudio. Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki 18, 3. Helsinki 1956
 Huit miracles de Gautier de Coinci : Édités dáprès le manuscrit de Leningrad : (Bibl. publ., fr. F. v. XIV. 9). Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 119. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1960
 Les quinze signes du jugement dernier : poème anonyme de la fin du XIIe ou du début du XIIIe siècle publié d'après tous les manuscrits connus avec introduction, notes et glossaire. Commentationes humanarum litterarum 38,2. Societas scientiarum Fennica, Helsinki 1966
 Semantisk differentiering i de romanska språken : föredrag hållet vid Finska vetenskapssocietetens sammanträde den 16 november 1970. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1971
 Le jeu d'amour : Jeu d'aventure du moyen âge édité avec introduction, notes et glossaire. Commentationes humanarum litterarum 54. Societas scientiarum Fennica, Helsinki 1975

Lähteet 
 
 Geni.com : Erik Oscar von Kraemer (1911 - 1980)
 Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
 Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918-2000 : Romaaninen filologia

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset filologit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Suomalaiset professorit
David Karlsson (1981)

David Karlsson (s. 24. huhtikuuta 1981) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Villa Lidköping BKta. Hän on ollut vuosien 2012 ja 2013 maalikuningas Ruotsin Elitserienissä.

Karlsson aloitti uransa jääpalloilijana Eskilstunassa, mutta vuodet Vetlanda BK:ssa olivat hänen varsinainen huippu-uransa alku. Kolmen Vetlanda-vuoden jälkeen hän siirtyi neljäksi kaudeksi tukholmalaisen Hammarbyn riveihin. Tänä aikana alkoi myös hänen maajoukkueuransa.

Syksyllä 2006 alkoi Karlssonin kaksivuotinen jääpalloura Venäjällä. Hänen ensimmäisen vuotensa 2006-07 seura oli Pervouralskin Uralski Trubnik ja seuraavana vuonna Krasnogorskin Zorki, jossa hän pelasi niin liigajoukkueessa kuin kakkosjoukkueessa.
Ensimmäinen vuosi Venäjällä Trubnikissa meni mainiosti, sillä hän oli kauden maalintekijätilastossa 7. tehden 49 maalia. Toinen kausi Zorkissa jäi lyhyeksi syntyneiden ristiriitojen vuoksi, joten Karlsson palasi jo joulukuussa 2007 Ruotsiin Hammarbyn riveihin. 

Kaudeksi 2008 Karlsson palasi Hammarbyhyn, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Hammarbyssä hän oli voittamassa Ruotsin mestaruuden keväällä 2010. Sen jälkeen hän on pelannut kaudesta 2010-11 lähtien Villa Lidköping BK:ssa.,  Villan riveissä Karlssonista tuli kausilla 2011-12 ja 2012-13 Elitserienin maalintekijäkuningas. Samana keväänä 2012 Villa oli Ruotsin jääpallofinaalin hävinnyt osapuoli. Karlssonin ura Villasta jatkuu edelleen. Hän teki kesällä 2013 seuran kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Paras saavutus Karlssonin pelaamissa joukkueissa Ruotsin Elitserienissä on ollut Hammarbyn hopeasija kaudella 2005-06 ja Villan hopeasija kaudella 2011-12.

Karlsson on pelannut viidet MM-kisat ja saavuttanut niissä yhden maailmanmestaruuden vuonna 2005. Kaikissa pelaamissaan kisoissa Karlsson on ollut parhaimpia maalintekijöitä. Vuoden 2007 MM-kisoissa hän oli alkusarjan paras maalintekijä 15 maalilla ja kisojen lopussa toiseksi paras Sergei Obuhovin jälkeen.

Vaikka Karlssonin maajoukkue-edustukset 2010-luvulla ovat jääneet vähäisiksi, paluu kaudella 2013-14 näyttää olevan mahdollista, sillä hän on noussut takaisin maajoukkueryhmään.

Saavutukset
Maajoukkueessa
 MM-kultaa: 2005,
 4 MM-hopeaa 2006, 2007, 2008 ja 2010

Seurajoukkueissa
 Ruotsin mestaruus: 2010 Hammarbyssä
 Ruotsin mestaruushopeaa: 2006 Hammarbyssä ja 2012 Villassa

Henkilökohtaisesti
 Ruotsin Elitserienin maalikuningas: 2012 ja 2013

Lähteet 
David Karlsson - International Bandy Database 
David Karlsson - Zorkin sivuilla

Viitteet

Ruotsalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Nada Hope

Nada Hope on poliittisesti ja uskonnollisesti riippumaton suomalainen vapaaehtoisjärjestö. Järjestön toiminnan tarkoituksena on järjestää konkreettista avustusta sekä jakaa tietoa pakolaisista ja puutteen alaisista.

Historiaa
Nada Hope aloitti toimintansa vuonna 1993 nimellä Nada. Nimen järjestölle antoi Bosnian pakolainen. Nada tarkoittaa serbian ja kroatian kielellä toivoa. Vuonna 1995 järjestö jakautui kolmeen osaan ja nimeen lisättiin englanninkielinen toivo-sana, Hope.

Yhteistyökumppanit 
Nada Hope harjoittaa yhteistyötä monien yhdistysten, seurakuntien, yritysten, koulujen sekä yksityisten henkilöiden kanssa. Järjestön kaikki jäsenet työskentelevät vapaaehtoisina.

Avustuskohteet maailmalla 
Yleisön aktiivisen osallistumisen ansioista järjestö on vuosien varrella lähettänyt satoja rekkakuormia sekä kontteja ympäri maailmaa, pääasiassa Eurooppaan, mutta myös Venäjälle, Intiaan, Sri Lankaan sekä Afrikkaan.

Puheenjohtaja ja perustaja 
Järjestön puheenjohtajana toimii perustaja Nytte Ekman. Ekman työskenteli 1990-luvun vaihteessa Zimbabwessa vapaaehtoisena vuoden. Palattuaan Suomeen hän huomasi ihmisoikeuksien rikkeitä myös kotimaassaan, erityisesti kohdistuen pakolaisiin.

Tarve tehdä asialle jotain sai Ekmanin perustamaan järjestön ja aloittamaan työnsä ihmisoikeuksien parissa. Hän auttaa pakolaisia Suomessa opastaen ja neuvoen sekä konkreettisesti avustamalla. 

Ekman myös järjestää avustustavaran kuljetukset maailmalle. Hän kontaktoi avustus- ja ihmisoikeusjärjestöt vastaanottokohteessa, sopii ja järjestää rahdit, lähetyksen purkamisen, varastoinnin sekä kuljetukset kohdemaassa. Hän kerää varoja, vastaanottaa ja varastoi lahjoitustavarat Suomessa. Usein hän matkaa itse rekkojen kyydissä toimittamaan lähetyksen perille. 

Nytte Ekman on koulutukseltaan sairaanhoitaja, ja hänelle on tärkeää toimittaa kohteisiin myös lääketarvikkeita ja sairaalavarusteita. Lisäksi järjestö toimittaa avustuskohteisiin esimerkiksi vaatteita, kenkiä, astioita, peittoja ja muita vuodevaatteita, pyyhkeitä, patjoja, vaippoja, pesuaineita, kuivamuonaa sekä leluja.

Viimeaikainen toiminta ja tulevaisuuden näkymät 

Vuonna 2013 kaksi kontillista ja rekka-autollinen lahjoitustavaraa on toimitettu Irakin ja Turkin kautta Syyrian pakolaisille sekä kohdemaan omille puutteenalaisille. Lisäksi yksi kontti toimitettiin Zimbabween.

Nada Hopen varasto Kauniaisissa suljettiin vuoden 2014 alusta puoleksi vuodeksi.

Lähteet
 http://www.nadahope.org

Aiheesta muualla 
 http://www.ts.fi/teemat/sunnuntai/1074089012/Aitojen+pakolaisten+auttaja 
 http://fifi.voima.fi/artikkeli/2013/huhtikuu/kontillinen-kestovaippoja-syyriaan 
 http://www.maailmankuvalehti.fi/node/2691/ 

Vapaaehtoistyö
Hyväntekeväisyysjärjestöt
Håkan Bäck

Håkan Johannes Bäck (28. heinäkuuta 1911 Vöyri – 20. kesäkuuta 2000 Vöyri) oli suomalainen kirkkoherra ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Bäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Alfred Johannes Bäck (1872–1952) ja Bertha Helena Pesonius (1874–1959).

Bäck toimi Vöyrin kirkkoherrana. Hän kirjoitti kristillistä lyriikkaa ja sanoitti myös ruotsinkielisen virsikirjan virren 490.

Teoksia 
 Den hälsosamma läran. Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, Helsingfors 1961
 Nådens medel. Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, Helsingfors 1963
 Ner från läktaren : predikningar, artiklar och föredrag. Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, Helsingfors 1966
 Den allmänna rättfärdiggörelsen. Evangeliföreningens småskrifter 1. Svenska lutherska evangeliföreningen i Finland, Helsingfors 1974
 Nåd på nära håll : runoja. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland 1978
 Tala Herre. En bok för meditation ; kuvitus Nelly Jurvelius. Församlingsförbundet, Helsingfors 1982
 Du är mer än regnet  : runoja. Församlingsförbundet, Helsingfors 1986
 Någon andas bakom väggen : paikallishistoriaa. Författarnas andelslag, Vörå 1994

Lähteet 
 
 Svenskösterbottniska författare : Håkan Bäck 
 Författarnas Österbotten del 2, KulturÖsterbotten - Svenska Österbottens förbund för utbildning och kultur 2010, Håkan Bäckista s. 16 
 Find A Grave : Håkan Johannes Bäck
 Kirjasampo.fi : Håkan Bäck

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Europarlamenttivaalit 2014

Europarlamenttivaalit järjestettiin 22.–25. toukokuuta 2014 kaikissa Euroopan unionin 28 jäsenmaassa. Vaaleissa valittiin Euroopan parlamenttiin yhteensä 751 meppiä seuraavaksi viisivuotiskaudeksi. Vaalien äänestysprosentti oli 42,54%.

Vaalipäivä oli Alankomaissa ja Britanniassa 22. toukokuuta, Tšekissä 23.–24. toukokuuta, Latviassa, Maltalla ja Slovakiassa 24. toukokuuta, Italiassa 24.–25. toukokuuta ja muissa jäsenmaissa 25. toukokuuta.

Ehdokkaiden alaikäraja Italiassa, Kyproksella ja Kreikassa oli 25 vuotta, Romaniassa 23 vuotta, Belgiassa, Bulgariassa, Tšekissä, Virossa, Irlannissa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa ja Slovakiassa 21 vuotta ja muissa jäsenmaissa 18 vuotta.

Vaalipäivät 
22. toukokuuta: Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta
23. toukokuuta: Irlanti
23.-24. toukokuuta: Tšekki
24. toukokuuta: Latvia, Malta, Slovakia
25. toukokuuta: Belgia, Bulgaria, Espanja, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Liettua, Luxemburg, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Unkari, Viro

Tulokset 
Vaalien jälkeen europarlamentin suurimpana ryhmänä säilyi Euroopan kansanpuolueen ryhmä (EPP) 221 paikalla. Toiseksi suurimmaksi ryhmäksi muodostui sosialistien ja demokraattien ryhmä (S&D) 191 paikalla ja kolmanneksi Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä 70 paikalla. Neljänneksi putosi liberaalidemokraattien liiton ryhmä (ALDE) 67 paikalla. Vasemmistoryhmä (EUL-NGL) sai 52 paikkaa, Vihreät 50 paikkaa, eurokriittinen Vapaa ja demokraattinen Eurooppa 48 paikkaa ja sitoutumattomat 51 paikkaa. Parlamenttiin valittiin 60 edustajaa, joiden puolueet eivät olleet parlamentissa edelliskaudella.

Katso myös 
 Europarlamenttivaalit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Euroopan parlamentin vaalien 2014 verkkosivut

Seulonnan keskeiset artikkelit
Aarno Karhilo

Aarno Eino Karhilo (vuoteen 1936 Grönlund; 22. marraskuuta 1927 Helsinki – 3. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä vuodesta 1971. Hän on koulutukseltaan lainopin kandidaatti.

Karhilo oli Suomen suurlähettiläs Tokiossa ja Manilassa 1971–1972, pysyvä edustaja YK:ssa New Yorkissa 1971–1977, suurlähettiläs Pariisissa ja pysyvä edustaja Unescossa 1977–1982, suurlähettiläs Moskovassa 1983–1988 sekä ulkoasiainministeriön poliittinen alivaltiosihteeri 1988–1992.

Lähteet 

Suomalaiset alivaltiosihteerit
Suomen Neuvostoliiton suurlähettiläät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Euroopan pankkiunioni

Euroopan pankkiunioni on euroalueen maiden suunnitelma yhteisestä pankkien valvonnasta, joka käynnistyisi vuonna 2014. Pankkiunioni tiivistyisi sääntökirjaan, joka sisältää EU:n vaatimukset pankkien pääomasta, yhdenmukaisesta talletussuojasta sekä uusista elvytys- ja kriisinratkaisusäännöistä.

EU-komission mukaan pankkiunioni tarvitaan, jotta vältytään euroalueen velkakriisin kaltaisilta ongelmilta. Se vakauttaa euroalueen taloutta ja rahoitusoloja muun muassa seuraavin perustein:

 Pankkiunioni edistää euroalueen rahoitusmarkkinoiden integraatiota eli helpottaa pankkien toimimista koko rahaliiton alueella eikä vain kotimaassaan.

 Pankkiunioni katkaisee pankkien ja valtioiden keskinäisen kohtalonyhteyden eli estää valtioiden rahoitusongelmia ajamasta pankkeja pulaan tai pankkien rahoitusongelmia ajamasta valtioita pulaan. Komission esitysten mukaan pankkiunionin toinen osa on pankkikriisien taltuttamiseen ja kriisipankkien pelastamiseen tarkoitettu kriisinhallintavirasto.

Kriitikot ovat arvostelleet pankkiunionia askeleeksi kohti liittovaltiota. On epäilty sen mahdollisuuksia seuraavan talouskuplan tai kriisin havaitsemiseen ajoissa.  Ajatuksen puolustajat katsovat, että pankkiunioni riittää ilman liittovaltiotakin.

On vielä avoinna, kuinka suuren roolin Euroopan keskuspankki (EKP) saa uudessa järjestelmässä esimerkiksi talletussuojan takaajana.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Etenemissuunnitelma kohti pankkiunionia. Euroopan komissio. PDF
 Kohti pankkiunionia. EU:n päätöksiä asiasta. 
Euroopan unioni
Pankkitoimi
Kansainvälinen talous
Sergei Solntsev

Sergei Solntsev (17. heinäkuuta 1867 Ilomantsi – 17. maaliskuuta 1933 Sortavala) oli Suomen ortodoksisen kirkon pappi ja opettaja. 

Solntsevin vanhemmat olivat lukkari Feodor Solntsev ja Anna Sotikov ja puoliso vuodesta 1889 Anna Tihomirov (k. 1951). Hän kävi Pietarin hengellisen seminaarin, toimi 1890–1896 Vaasan ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1897 Sortavalan seminaarin ortodoksinen uskonnon lehtorina. Solntsev oli Suomen ortodoksisen kirkon näkyviä kansallismielisiä henkilöitä. Hän kuului useisiin kirkollisiin komiteoihin ja lähetystöön, joka kävi 1923 Konstantinopolin patriarkan luona, hankkiakseen hyväksymisen Suomen ortodoksisen kirkon asemalle. Vuodesta 1925 Solntsev toimi ortodoksisen kirkollishallituksen varapuheenjohtajana. 1903–1924 hän julkaisi joukon teoksia, muun muassa Suomen ortodoksisen kirkon vaiheista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Paakkanen, Pertti 1974. Joensuun seudun merkkihenkilöitä: Sergei Solntsev Ilomantsista. Karjalan maa, 8.12.1974.

 Suomen ortodoksisen kirkon papit
Suomalaiset opettajat
Suomen venäläiset
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Konkurssi Records

Konkurssi Records on helsinkiläinen indie-levy-yhtiö. Yhtiön perustivat vuonna 2011 Jaana Karila ja J Salonen.   Vuodesta 2012 lähtien Karila on hallinnoinut yrityksen liiketoimintaa yksin. 

Konkurssi Recordsin julkaisema The Irrationals -yhtyeen albumi Hold Your Horses voitti Funky Awardsin Vuoden Levy -palkinnon vuonna 2011.

Vuonna 2012 ilmestyneen, kaikkien aikojen viimeisen City-lehden kanteen kuvattiin Konkurssi Recordsin artisti, MIAU-yhtye.

Vuonna 2013 Konkurssi Recordsin kiinnitys MIAU osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa kilpailtiin pääsystä vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuun Kööpenhaminassa. Yhtye sijoittui lopputuloksissa kolmanneksi.

Artistit 

 MIAU
 Color Dolor
 Johannes Raitjoki
 The Irrationals
 Rinaldi Luhtala Jazz Project
 Kaarina Salonen Band

Konkurssi Recordsin julkaisut

Singlet 

 KONKKA001: The Irrationals: Worthy Girl (2011)
 KONKKA002: The Irrationals: My Baby (2011)
 KONKKA005: MIAU: Nightwalkers (2012)
 KONKKA007: The Irrationals: Years Rollin''' (2012)
 KONKKA010: Color Dolor: What Is Left? (2013)
 KONKKA012: MIAU: Pet Sematary (2013)
 KONKKA013: Color Dolor: Ones in the Woods (Single edit) (2013)
 KONKKA014: MIAU: Yes Means No (2013)
 KONKKA015: MIAU: God/Drug (2014)
 KONKKA011: Johannes Raitjoki: Ohikiitävä elämä (2014)
 KONKKA017: MIAU: Enemies (2014)
 KONKKA021: MIAU: War of Hearts (2014)
 KONKKA022: Color Dolor: Last Night (Radio edit) (2014)
 KONKKA024: Color Dolor: Owl & Rat (2015)
 KONKKA025: Color Dolor: Wonderchild (Radio Edit) (2015)
 KONKKA027: Johannes Raitjoki: Musta sade (2015)
 KONKKA030: Johannes Raitjoki: Tiet paratiisiin (2016)
 EP:t 

 KONKKA004: Kaarina Salonen Band: Aika lähteä – Lauluja Kaarina Saloselta (2011)
 KONKKA006: MIAU: Miau (2012)
 KONKKA028: Johannes Raitjoki: Oleva, tuleva, mennyt (2016)

 Albumit 

 KONKKA003: The Irrationals: Hold Your Horses (2011)
 KONKKA008: Rinaldi Luhtala Jazz Project: Terranova (2012)
 KONKKA009: Color Dolor: Cuckoo in a Clock (2013)
 KONKKA019: MIAU: Trinity (2014)
 KONKKA023: Color Dolor: Wonderchild (2015)

 Digitaaliset albumit 

 KONKKA016: Color Dolor: Cuckoo in a Clock (Instrumental) (2014)
 KONKKA020: MIAU: Trinity (Instrumental) (2014)
 KONKKA026: Color Dolor: Wonderchild (Instrumental) (2015)
 KONKKA029: Johannes Raitjoki: Oleva, tuleva, mennyt Instrumental'' (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Konkurssi Recordsin verkkosivut

Suomalaiset levy-yhtiöt
Mikalai Statkevitš

Mikalai Viktaravitš Statkevitš (, , syntynyt 12. elokuuta 1956 Ljadnon kylä, Slutskin piiri, Minskin alue) on valkovenäläinen, Valko-Venäjän oppositioon kuuluva poliittinen vanki. Hän valmistui insinööriksi pääaineenaan sotilaselektroniikka vuonna 1978 Minskistä, minkä jälkeen jatkoi sotilasuralla. 

Statkevitš on työskennellyt tutkijana (yli 60 julkaisua) ja opettajana sotilaskorkeakoulussa Minskissä ja oli tuolloin sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, mutta erosi siitä neuvostojoukkojen Liettuassa vuonna 1991 käyttämien voimatoimien seurauksena. Vuonna 1993 hän vastusti kotimaansa liittoutumista niin, että valkovenäläiset sotilaat voisivat joutua ulkomaille sotaan. Tämän seurauksena hänet erotettiin armeijasta hieman ennen kuin hän ehti puolustaa tekniikan jatkotutkintoaan (kandydat tehnitšnyh navuk). Hän on ollut Valko-Venäjän oppositioon kuuluvan sosiaalidemokraattisen puolueen () puheenjohtaja vuodesta 1995.

Mikalai Statkevitš oli yksi presidentti Aljaksandr Lukašenkan vastaehdokkaista joulukuun 2010 vaaleissa. Pian vaalien jälkeen hänet pidätettiin useimpien istuvaa presidenttiä vaalikampanjansa aikana arvostelleiden ja perustuslain mukaista sananvapautta muun muassa rauhanomaisessa mielenosoituksessa vaatineiden presidenttiehdokkaiden tavoin. Toukokuussa 2011 Statkevitš tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Vielä joulukuussa 2013 hän oli vangittuna.

Aiemmin, vuonna 2005 Statkevitš tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen vuoden 2004 parlamenttivaalien yhteydessä järjestettyä kansanäänestystä mielenosoitusten järjestämiseen osallistumisesta.  Amnesty International piti Statkevitšia mielipidevankina. Hänet armahdettiin noin kahden vuoden vankeusrangaistuksen jälkeen 2007. Vuoden 2004 kansanäänestyksessä äänestäjiltä kysyttiin sallivatko he presidentti Lukašenkan asettautua uudelleen ehdokkaaksi presidentinvaaleissa. Tässä yhteydessä diktatuuria  vastustanut mielenilmaus hiljennettiin voimatoimin, ja useita oppositiojohtajia pidätettiin. Lukašenkalla oli tässä vaiheessa täyttymässä presidentille perustuslaissa säädetty presidenttikausien enimmäismäärä eli kaksi virka-kautta. Valko-Venäjän vaalilaki myös kielsi vaaleihin liittyvien kysymysten viemisen kansanäänestykseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mikalai Statkevitšisin sivusto  (statkevich.org)  
International Federation for Human Rights (FIDH): Belarus : Political prisoners in critical situation and restricted freedom for 40 activists (Oct/2013)  (fidh.org)
Support political prisoners in Belarus: List of the accused and convicted in Belarus. (sis. linkin lyhytfilmiin Mikalai Statkevitšista/ Den norske Helsingforskomité)  (nhc.no)
Vjasna: List of political prisoners  (spring96.org)
Ein Sozialdemokrat widersteht Diktator Lukaschenko (1/2013)  (zeit.de)
Belarus urged to free prisoners of conscience held after post-election protest (1/2011)  (amnesty.org)
Freedom House report 2013: Belarus - Not Free  (freedomhouse.org)

Valkovenäläiset poliitikot
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Ihmisoikeudet Valko-Venäjällä
Theódoros Kerkézos

Theódoros Kerkézos (, kansainvälisesti usein Theodore Kerkezos) on kreikkalainen saksofonisti. Hän valmistui Ateenan konservatoriosta ja jatkoi opintojaan Bordeaux'ssa sekä Pariisissa. Kerkézos sai Papaïoánnou-palkinnon vuosina 1992 ja 1993. Hän on esiintynyt muiden muassa Lontoon filharmonikkojen, Philharmonia-orkesterin, Pietarin filharmonikkojen, Ateenan valtionorkesterin ja Ateenan radion sinfoniaorkesterin kanssa. Kerkézos on tehnyt esiintymisiä Wigmore Hallissa, Carnegie Hallissa ja muissa huomattavissa konserttisaleissa. Hänelle ovat omistaneet teoksia muiden muassa Iánnis Xenákis, Míkis Theodorákis ja Theódoros Antoníou. Hän on Ateenan konservatorion professori ja on lisäksi järjestänyt mestarikursseja useissa muissa maissa.

Kerkézos on julkaissut Naxokselle levyt Ballades for Saxophone and Orchestra, Impressions for Saxophone and Orchestra ja Music for Saxophone and Orchestra. Helmikuussa 2005 saksalainen Fono Forum -lehti nimesi Ballades for Saxophone and Orchestra -albumin yhdeksi kymmenestä parhaasta saatavilla olevasta klassisesta saksofonialbumista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , 

Elävät henkilöt
Kreikkalaiset muusikot
Saksofonistit
Syntymävuosi puuttuu
SRG SSR

SRG SSR  (, , , ) on Sveitsin yleisradioyhtiö.  

Juridisesti SRG SSR on yhdistys (), jonka toiminta tapahtuu viidessä liiketoimintayksikössä (virallisesti ):
 SRF, Schweizer Radio und Fernsehen (saksankielinen radio- ja televisiotoiminta)
 RTS, Radio Télévision Suisse (ranskankielinen radio- ja televisiotoiminta)
 RSI, Radiotelevisione svizzera (italiankielinen radio- ja televisiotoiminta)
 RTR, Radiotelevisiun Svizra Rumantscha (retoromaaninkielinen radio- ja televisiotoiminta)
 swissinfo, kansainvälinen uutis- ja tiedotustoiminta, muun muassa web-palvelut.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Hopeinen kuu (kappale)

”Hopeinen kuu” on Olavi Virran vuonna 1960 levyttämä kappale. Kappaleen on säveltänyt ja alkuperäiset sanat kirjoittanut Gualtiero Malgoni. Kappaleen alkuperäinen nimi on ”Guarda che luna”.

Lähteet

Reino Helismaan sanoittamat kappaleet
Vuoden 1960 kappaleet
Suomalaiset käännöskappaleet
No Lifeguard at the Gene Pool

No Lifeguard at the Gene Pool on yhdysvaltalaisen teknisen death metalin yhtyeen Pilloryn ensimmäinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Unique Leader Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Adam Time – laulu
 Dan Sanchez – kitara
 Marcos Solorzano – kitara
 Chris Danecek – bassokitara, laulu
 Darren Cesca – rummut, laulu
 Ian Jacyszyn – rummut

Arvostelut 
 Maelstromzine.com: 9.1/10 
 Metal Storm: 8/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Pilloryn albumit
A Notion of Causality

A Notion of Causality on ranskalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Dysmorphicin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Unique Leader Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Baptiste Boudoux – laulu
 Jules "Julio" Martinez – kitara, laulu, äänittäjä, miksaaja
 Eric H-T – kitara, miksaaja
 Johann Sadok – bassokitara
 Quentin Regnault – rummut, miksaaja

Muut tekijät 
 Mobo – tuottaja, äänittäjä (rummut), masteroija
 Stan-W Decker – grafiikka

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset death metal -albumit
Brutaalit death metal -albumit
Philip Miller

Philip Miller (1691 Lontoo – 1771 18. joulukuuta Chelsea, Lontoo, Englanti) oli skotlantilaista syntyperää oleva kasvitieteilijä ja Chelsea Physic Gardenin ylipuutarhuri. Miller myös antoi tieteellisen nimen lukuisille kasveille ja piti yhteyttä monien aikansa kuuluisien kasvitieteilijöiden, kuten Carl von Linnén kanssa.

Miller nimeämiensä kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Mill..

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset kasvitieteilijät
Vuonna 1691 syntyneet
Vuonna 1771 kuolleet
Marko Koiranen

Marko Koiranen on suomalaisen Koiranen Motorsport, myöhemmin Koiranen GP, -autourheilutallin tallipäällikkö ja perustaja. Hänen tallinsa on kilpaillut muun muassa GP3-, Eurocup Formula Renault- ja Formula Renault Alps -sarjoissa erittäin menestyksekkäästi. Koiranen perusti tallin vuonna 1997 veljensä Jari Koirasen kanssa. Koirasen pyörittämässä tallissa on  kilpaillut muun muassa Atte Mustonen, Valtteri Bottas, Kevin Korjus, Daniil Kvyat, Carlos Sainz, John Bryant-Meisner, Hans Villemi, Aaro Vainio, Nyck De Vries, Ignazio D’Agosto, George Russell, Dean Stoneman, Jack Aitken ja Jake Hughes.    

Koiranen on toiminut promoottorin asemassa Pohjois-Euroopan Formula 4 -sarjassa eli SMP F4 NEZ Championshipissa vuosina 2015-2018, ja Espanjan Formula 4 -sarjassa vuosina 2016-2017. 

Tällä hetkellä Marko Koiranen toimii Suomeen vuonna 2018 perustetun kansallisen Formula 4 -sarjan, Formula Academy Finlandin promoottorina.

Lähteet 

Suomalaiset henkilöt
Kilpa-autoilun taustahenkilöstö
Syntymävuosi puuttuu
 Elävät henkilöt
Karhunseitikki

Karhunseitikki (Cortinarius brunneus) on seitikkien sukuun kuuluva lajiryhmä. Siihen kuuluvat seitikit ovat jotakuinkin samannäköisiä. Sienet eivät ole myrkyllisiä, mutta eivät myöskään hyviä ruokasieniä.

Ulkonäkö 
Karhunseitikkien lakki ja heltat ovat joko suklaanruskeita tai karhun turkin lailla ruskeita. Lakki on tavallisesti laakea ja keskuskohoumallinen. Jalka on vaalea tai
lakinvärinen. Sienet ovat kooltaan suurehkoja tai keskikokoisia.

Elinympäristö 
Karhunseitikkiä tavataan kuusimetsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
UniProt, Taxonomy: Cortinarius brunneus 
Laji.fi karhunseitikki (Cortinarius brunneus)
Karhunseitikki, Cortinarius brunneus , kuvia.

Seitikit
Markku Mylly

Markku Olavi Mylly (s. 2. joulukuuta 1951 Kemi) on Euroopan meriturvallisuusviraston johtaja vuodesta 2012 alkaneen viisivuotiskauden ajan. Tätä ennen hän toimi Suomen Merenkulkulaitoksen pääjohtajana. Tämä on ensimmäinen kerta, kun suomalainen on valittu EU:n liikennealan viraston pääjohtajaksi.

Hän lähti merille 1973 ja työskenteli aluksi puolimatruusina ja matruusina useilla suomalaisilla kauppa-aluksilla. Hän suoritti merikapteenin tutkinnon Raumalla 1980 ja toimi sen jälkeen useiden alusten päällikkönä. Vuonna 1987 hän siirtyi Merenkulkuhallituksen palvelukseen luotsiksi Tankarin luotsiasemalle, josta siirtyi Utöön. Tämän jälkeen hän toimi projektipäällikkönä Saaristomeren merenkulkupiirissä, jossa hän johti Nauvossa sijaitsevan meriliikenteen ohjauskeskuksen  Archipelago VTS:n rakennustyötä. Ohjauskeskuksen toiminta alkoi 1993 ensimmäisenä alallaan.

Toimittuaan tämän jälkeen Pohjanlahden merenkulkupiirissä hänet nimitettiin 1999 apulaisjohtajaksi Merenkulkulaitoksen pääkonttoriin, jossa hänen tehtäviinsä kuuluivat muun muassa valtakunnallisen luotsaus- ja VTS-toiminnan johtaminen ja kehittäminen.

Vuonna 2000 hänestä tuli Merenkulkulaitoksen liikenneosaston osastopäällikkö. Tässä tehtävässä hän johti Suomenlahden yhteisen meriliikenteen ohjausjärjestelmän valmistelua yhteistyössä Venäjän ja Viron viranomaisten kanssa. Toimittuaan tämän jälkeen vielä projektipäällikkönä perustamassa Varustamoliikelaitosta ja oltuaan sen väliaikaisena toimitusjohtajana Mylly nimitettiin vuonna 2004 Merenkulkulaitoksen pääjohtajaksi. Hän oli tässä tehtävässä viimeinen merikapteeni ja viran viimeinen haltija, sillä vuonna 2009 Merenkulkulaitos yhdistettiin Tiehallinnon ja Ratahallintokeskuksen kanssa Liikennevirastoksi 
Mylly toimi pari kuukautta Liikenneviraston merenkulkuosaston ylijohtajana ja siirtyi Suomen Satamaliiton toimitusjohtajaksi 2010. Tästä tehtävästä hänet valittiin EMSAn pääjohtajaksi. Viraston pääkonttori sijaitsee Lissabonissa. Pääjohtajan toimikausi on viisivuotinen.

Hänellä on ollut luottamustehtäviä Hätäkeskuslaitoksen, Suomen Meripelastusseuran ja  monien muiden merenkulkualan järjestöjen hallituksissa ja organisaatioissa. Hän on ollut myös kehittämässä merenkulkualan koulutusta ja vetänyt hankkeita, joissa valmisteltiin Euroopan unioniin liittyneiden Viron, Bulgarian ja Kroatian merenkulkulainsäädäntöä ja muita hankkeita.

Hän sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 2012.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset merikapteenit
Suomalaiset EU-virkamiehet
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Engelbrekt Engelbrektinpoika

Engelbrekt Engelbrektinpoika (1390-luku—4. toukokuuta 1436) oli ruotsalainen kapinanjohtaja ja valtakunnan päämies. Hän aloitti vuonna 1434 ns. Engelbrektin kapinan Kalmarin unionia hallinnutta kuningas Eerik Pommerilaista vastaan.

Engelbrekt Engelbrektinpoika kuului rälssisukuun ja omisti kaivoksia  Ruotsin Taalainmaan maakunnan Bergslagenin alueella. Hänen perheensä, joka oli alun perin kotoisin Saksasta, oli siirtynyt Ruotsiin 1360-luvulla. Perheen vaakunassa kolme puoli-liljaa muodosti kolmion. Engelbrektin puolisona oli Kaarina Laurintytär, jonka isä oli ilmeisesti rikas maanomistaja Lauri Peterinpoika Ramsta. Tämä omisti paljon maita Västmanlannissa ja Uplannissa. Avioliitto lienee solmittu noin vuonna 1428. Pariskunnalla ei tiedetä olleen ainakaan aikuiseksi eläneitä lapsia.

Vuoden 1434 kesäkuussa puhjenneen Engelbrektin kapinan syynä olivat tanskalaisten voutien mielivaltainen hallinto ja raskas verotus. Kapina levisi nopeasti koko Ruotsiin ja vuoden 1434 lopulla Eerik Pommerilainen joutui tekemään kapinallisten kanssa aselevon. Tammikuussa vuonna 1435 Engelbrekt nimitettiin Ruotsin valtakunnan päämieheksi (rikshövitsman) Arbogan valtiopäivillä. Lokakuussa 1435 uudistuksiin sitoutunut Eerik Pommerilainen tunnustettiin uudelleen Ruotsin kuninkaaksi, mutta Engelbrekt säilytti edelleen valtakunnan päämiehen asemansa.

Kuninkaan rikottua lupauksensa kapina alkoi uudelleen vuoden 1436 alussa. Engelbrekt onnistui taas valtaamaan muutamassa kuukaudessa lähes koko Ruotsin. Ylhäisaateliston vaatimuksesta hän joutui kuitenkin jakamaan valtansa Kaarle Knuutinpoika Bonden kanssa.

4. toukokuuta 1436 Engelbrektin murhasi henkilökohtaisista syistä Hjälmaren-järven saarella Natt och Dag -sukuun kuuluva Maunu Pentinpoika. Hänet haudattiin Örebron kirkkoon.

Seuraavien vuosikymmenten aikana Engelbrektiä alettiin pitää Ruotsin kansallissankarina. Hänen panoksensa Eerik Pommerilaisen itsevaltaisten pyrkimysten torjujana olikin epäilemättä ratkaiseva, vaikka kansallismielisellä historiankirjoituksella onkin ollut taipumusta ylikorostaa hänen asemaansa.

Kuvanveistäjä Carl Gustaf Qvarnströmin (1810–1867) pronssipatsas Engelbrektistä paljastettiin Örebrossa vuonna 1865. Engelbrektiä esittäviä patsaita on myös Tukholmassa, Arbogassa ja Falunissa. Säveltäjä Nathaniel Berg (1879–1957) laati vuonna 1928 Engelbrektiä kuvaavan oopperan.

Lähteet 

Keskiajan henkilöt
Ruotsalaiset kapinajohtajat
Ruotsalaiset henkirikosten uhrit
1390-luvulla syntyneet
Vuonna 1436 kuolleet
Nicole Kiil-Nielsen

Nicole Kiil-Nielsen (s. 21. elokuuta 1949 Larchamp, Mayenne, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut Europe Écologien edustajana Euroopan parlamentissa vuodesta 2009. Parlamentissa hän on EU:n ja Kazakstanin, EU:n ja Kirgisian sekä EU:n ja Uzbekistanin parlamentaarisissa yhteistyövaliokunnissa toimivan ja suhteista Tadžikistaniin, Turkmenistaniin ja Mongoliaan vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtaja. Hän on myös ulkoasiainvaliokunnan jäsen.

Kiil-Nielsen toimi Rennesin apulaiskaupunginjohtajana 2001–2008 vastuualueenaan hajautettu yhteistyö ja kansainvälinen solidaarisuus.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nicole Kiil-Nielsenin verkkosivut 
 Nicole Kiil-Nielsen Euroopan parlamentin sivuilla

Ranskalaiset europarlamentaarikot
Ranskalaiset vihreät poliitikot
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Peplum-helma

Peplum-helma on paidan, takin, hameen tai leningin leveä, kellotettu helma, joka kiinnitetään vyötärölinjaan ja päättyy selvästi varsinaisen hameenhelman yläpuolelle. Peplum voi olla samaa kangasta kuin asun yläosa tai alaosa tai kokonaan eri materiaalia.

Peplum tuli muotiin vuonna 2012. Yksi ensimmäisistä sitä käyttäneistä julkisuuden henkilöistä oli Kim Kardashian.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Peplum-galleria NY Times

2010-luvun muoti
Hameet