Terra nullius

Terra nullius (monikko terrae nullius) on latinankielinen ilmaus, joka juontuu roomalaisen oikeuden termistä "ei kenenkään maa". Sitä käytetään kansainvälisessä oikeudessa kuvaamaan aluetta, joka ei ole koskaan kuulunut itsenäiseen valtioon tai jonka määräämisoikeudesta muu itsenäinen valtio on nimenomaisesti tai epäsuorasti luopunut. Alueeseen, joka on terra nullius, voidaan hankkia hallintaoikeus sotilaallisella miehityksellä,<ref>{{Verkkoviite|author=|title=New Jersey v. New York, 523 US 767 (1998)|publisher=US Supreme Court|url=http://openjurist.org/523/us/767/new-jersey-v-new-york|date=26 May 1998|accessdate=29 January 2010|quote=Even as to terra nullius, like a volcanic island or territory abandoned by its former sovereign, a claimant by right as against all others has more to do than planting a flag or rearing a monument. From the 19th century the most generous settled view has been that discovery accompanied by symbolic acts give no more than "an inchoate title, an option, as against other states, to consolidate the first steps by proceeding to effective occupation within a reasonable time.8 I. Brownlie, Principles of Public International Law 146 (4th ed.1990); see also 1 C. Hyde, International Law 329 (rev.2d ed.1945); 1 L. Oppenheim International Law §§222-223, pp. 439–441 (H. Lauterpacht 5th ed.1937); Hall A Treatise on International Law, at 102–103; 1 J. Moore, International Law 258 (1906); R. Phillimore, International Law 273 (2d ed. 1871); E. Vattel, Law of Nations, §208, p. 99 (J. Chitty 6th Am. ed. 1844).}}</ref> vaikkakin joissakin tapauksissa tämä rikkoo kansainvälisiä lakeja tai sopimuksia. Käsite terra nullius on johdettu paavi Urbanus II:n vuonna 1095 antamasta Terra Nullius -bullasta, joka antoi Kristillisen Euroopan valtioille luvan tehdä vaateita maihin, joissa asui ei-kristittyjä. Sen oli selvästi tarkoitus luoda oikeudelliset puitteet ensimmäiselle ristiretkelle, joka käynnistyi muutamaa vuotta myöhemmin, ja muslimimaiden valloitukselle ja ristiretkivaltioiden perustamiselle niihin. 

 Australia 
Australian alkuperäisasukkaat olivat asuttaneet Australiaa yli 50 000 vuotta ennen eurooppalaisia uudisasukkaita, jotka saapuivat vuonna 1788. Alkuperäiskansojen tavat, rituaalit ja lait olivat kirjoittamattomia ja niiden sosiaalinen ja poliittinen organisaatio oli tuntematon tai eurooppalaisten ymmärsivät sen olevan niiden omien toimielinten alainen, eivätkä britit voineet löytää tunnustettuja johtajia, joiden kanssa he voisivat solmia sopimuksia.

 Muita terra nullius -vaateita 

 Huippuvuoret 
Huippuvuoria pidettiin terra nulliuksena ennen 9. helmikuuta 1920 solmittua Svalbard-sopimusta, jolla tunnustettiin Norjan hallitsevan saaria. Skotlanti, Hollanti, ja Tanska–Norja vaativat kaikki aluetta 1700-luvulla, mutta yksikään ei miehittänyt saaria pysyvästi. Tutkimusmatkoja tehtiin kustakin osapuolesta, pääasiassa kesällä valaanpyynnin takia.

 Grönlanti 
Norja miehitti ja vaati osia silloin asumattomasta Itä-Grönlannista 1920-luvulla, väittäen, että se oli terra nullius. Asiasta päätti Pysyvä kansainvälinen rikostuomioistuin Norjaa vastaan. Norjalaiset hyväksyivät päätöksen ja peruuttivat vaatimuksensa.

 Antarktis 
Toinen esimerkki terra nulliuksesta on ollut Etelämanner. Useat valtiot ovat vaatineet osia mantereesta 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla, kun taas jotkut alueet jäävät vaateetta.

 Scarboroughin matalikko 
Sekä Filippiinit että Kiina vaativat Scarboroughin matalikkoa (myös Panatagin matalikko tai Huangyanin saari), lähinnä Luzonin saarta, joka sijaitsee Etelä-Kiinan merellä. Filippiinit vaatii sitä terra nulliuksen ja EEZ:n (Exclusive Economic Zone) periaatteiden mukaan. Kiinan vaade nojaa siihen, että kiinalaiset kalastajat löysivät saaret 1400-luvulla. Entinen manner-Kiinan nationalistinen hallitus on myös vaatinut aluetta perustettuaan Kiinan tasavallan vuonna 1911.

 Uusi-Seelanti 
Vuonna 1840 luutnantti William Hobson julisti Ison-Britannian hallituksen ohjeita seuraten, ettei Uuden-Seelannin Eteläsaarella asu sivistyneitä kansoja, joten maa on käypä terra nulliukseksi ja siksi sopii miehitettäväksi. Hobsonin päätökseen vaikutti myös pieni ranskalaisten uudisasukkaiden joukko, joka suunnisti kohti Akaroaa Banksin niemimaalla vuonna 1840.

 Bir Tawil 

Bir Tawil on Egyptin ja Sudanin rajalla sijaitseva pieni alue, jota kumpikaan valtio ei pidä alueeseensa kuuluvana. Kun mikään muukaan valtio ei ole sitä vaatinut, se on käytännössä terra nullius''. Alueen erikoinen asema johtuu siitä, että brittihallinto veti aikoinaan Egyptin ja silloisen Angloegyptiläisen Sudanin välille kaksi rajaa, ensin vuonna 1899 "poliittisen rajan", joka kulkee kauttaaltaan pitkin 22. pohjoista leveyspiiriä, mutta myöhemmin vuonna 1902 siitä itäosaltaan poikkeavan "hallinnollisen rajan". Sen jälkeen kun Sudan vuonna 1956 itsenäistyi, Egypti on vaatinut maiden väliseksi rajaksi vuoden 1899 "poliittista rajaa", Sudan sen sijaan vuoden 1902 "hallinnollista rajaa." Näiden väliin jäävät Punaisenmeren rannalla oleva Hala'ibin kolmio, jota molemmat maat ovat vaatineet itselleen, sekä lännempänä oleva pienempi ja asumaton Bir Tawilin alue, jonka kumpikin katsoo toiselleen kuuluvaksi.

Lähteet

Kolonialismi
Kansainvälinen oikeus
Latinankieliset fraasit