joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Soile

Soile on suomalainen naisen etunimi. Nimestä on käytössä myös muunnokset Soila ja Soili.

Nimi Soile on ollut käytössä 1800-luvulta lähtien, muut muunnelmat ovat uudempia. Nimen alkuperäisenä aiheena on saattanut olla revontulten loimua tarkoittava sana soile tai soilu, tai mahdollisesti myös veden pinnan ja aaltojen liikettä tarkoittava verbi soilua. Lisäksi nimen syntyyn on voinut vaikuttaa koristekasvin nimi soilikki.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Soile-nimen on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 5644 ihmistä. Nimi Soila on annettu 564 ja Soili noin 3500 henkilölle.

Tunnettuja Soila-, Soile- ja Soili-nimisiä

Soila 
Soila Komi, näyttelijä

Soile
Soile Isokoski, oopperalaulaja, sopraano
Soile Kalmari, jalkapalloilija
Soile Kaukoranta, sarjakuvien suomentaja
Soile Kaukovalta, kirjastonhoitaja ja kirjailija 
Soile Lahdenperä, tanssija ja koreografi, Tanssiteatteri Hurjaruuthin perustajajäsen
Soile Lautsi, Lautsi vastaan Italia -oikeusjutun alkuunpanija
Soile Malm, jalkapalloilija
Soile Ojala, jalkapalloilija
Soile Poutiainen, Korkeimman oikeuden jäsen, oikeusneuvos
Soile Veijola, sosiologi ja professori
Soile Yli-Mäyry, kuvataiteilija

Soili

Soili Huotari, viisiottelija
Soili Kajaste, psykologi ja psykoterapeutti
Soili Keskinen, kasvatustieteen professori
Soili Markkanen, näyttelijä
Soili Nystén-Haarala, kauppaoikeuden professori
Soili Perkiö, säveltäjä ja musiikkikasvatuksen lehtori
Soili Stenroos, kasvitieteilijä, jäkälätutkija, yli-intendentti ja professori
Soili Suonoja, Amica-yhtiöiden ent. toimitusjohtaja, kauppaneuvos

Lähteet

Etunimet
Edgar Julius Jung

Edgar Julius Jung (6. maaliskuuta 1894 Ludwigshafen – 1. heinäkuuta 1934 Oranienburg) oli saksalainen asianajaja ja poliitikko. Hän johti oikeistolaiskonservatiivista vallankumouksellista liikettä, joka vastusti Weimarin tasavaltaa, jonka parlamentaarista järjestelmää Jung piti rappeutuneena ja ulkomaalaisvaikutteisena. Hän vastusti lisäksi kansallissosialistista puoluetta. Kirjoittaessaan poliittisia kolumneja hän saattoi käyttää nimimerkkiä ”Tyl”.

Luutnantiksi ensimmäisen maailmansodan rintamilla noussut Jung perusti asianajajatoimiston Müncheniin 1925. Sodan jälkeisinä vuosina Jung oli aktiivisesti mukana politiikassa ja poliittisessa keskustelussa. Carl Schmittin lailla Jung piti liberaalia ja demokraattista parlamentarismia elinkelvottomana. Weimarin tasavallassa vallinnut poliittinen levottomuus osoittaisi ennen pitkää sen heikkoudet ja vallankumoukselliset liikkeet, kuten kommunistit tai natsit ottaisivat vallan maassa. Vuonna 1928 hän julkaisi kirjansa Die Herrschaft der Minderwertigen - Ihr Zerfall und ihre Ablösung durch ein neues Reich (”Alempien hallinto – heidän tappionsa ja korvaamisensa uudella vallalla”).

Vuonna 1932 Jungista tuli kansleri Franz von Papenin puheiden kirjoittaja. Natsien vuoden 1933 tammikuun valtaannousun jälkeen Jung kirjoitti puheen, jonka Papen piti Marburgin yliopistossa 17. kesäkuuta 1934. Puhe toi ilmi konservatiivien kriittisyyden kansallissosialismin väkivaltaisuutta kohtaan. Adolf Hitler raivostui kuullessaan puheesta ja antoi SS:n johtajalle Heinrich Himmlerille tehtäväksi pidättää Jungin 25. kesäkuuta. SS vangitsi hänet vielä samana päivänä ja hänet teloitettiin pitkien puukkojen yön väkivaltaisessa puhdistuksessa, jonka avulla natsihallinto pyrki pääsemään eroon poliittisista vastustajistaan. Jungin ruumis löytyi ojasta Oranienburgissa. 

Saksalaiset poliitikot
Natsivaltaa vastustaneet saksalaiset
Pitkien puukkojen yönä murhatut
Saksalaiset asianajajat
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Robert Wagner (Gauleiter)

Robert Heinrich Wagner (13. lokakuuta 1895 Lindach bei Eberbach, Saksa – 14. elokuuta 1946 Fort Ney, Ranska) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen aluejohtaja Gauleiter Badenissa ja Elsassin siviilihallinnon johtaja, kun natsi-Saksa miehitti Ranskaa toisen maailmansodan aikana.

Wagner tutustui Adolf Hitleriin jo ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän oli mukana epäonnistuneessa oluttupavallankaappauksessa 1923, josta hänet tuomittiin vankeuteen yhdessä Hitlerin kanssa.

Natsihallinnon aikana Wagner toimi aluksi Badenin Gauleiterina. Lokakuussa 1940 hän lähetti ylpeänä Hitlerille viestin: Baden ist als erster Gau judenfrei. – ”Baden on vapaa juutalaisista ensimmäisenä hallintoalueena.” Wagnerista tehtiin myös Elsassin Gauleiter, jossa hän ansaitsi nimityksen Schlächter vom Elsaß – Elsassin teurastaja.

Sodan jälkeen Wagner joutui oikeuteen rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Strasburgin sotatuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan 1946. Tuomio pantiin täytäntöön 14. elokuuta 1946 Fort Neyssa.

NSDAP:n aluejohtajat
Saksalaiset teloitetut
Sotarikoksista teloitetut
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Korpinen

Korpinen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Paikkoja 
 Korpinen, kulmakunta Pudasjärvellä samannimisen järven rannalla
 Korpinen, kylä Varpaisjärvellä

Järviä
 Korpinen, järvi Lapinlahdella
 Korpinen, järvi Pieksämäellä
 Korpinen, järvi Pudasjärvellä
 Korpinen, järvi Reisjärvellä
 Korpinen, järvi Utajärvellä
 Korpinen, järvi Varpaisjärvellä
 Iso-Korpinen, järvi Viitasaarella

Saaria
 Korpinen, saari Päijänteessä Jyväskylässä, Muuramen taajaman itäpuolella
 Vähä-Vesassalo eli Korpinen, saari Tampereella
 Korpinen, saari Vesannolla.

Henkilöitä 

 Anna-Liisa Korpinen (1929–2010), suomalainen poliitikko ja ministeri
 Arto Sakari Korpinen (s. 1937), suomalainen pianisti ja musiikkikriitikko (Etelä-Suomen Sanomat 1970–2015)
 Ella Korpinen (s. 2007), näyttelijä
 Fredrik Persson-Korpinen (1880–1935), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
 Julia Korpinen, näyttelijä
 Lauri Korpinen (1896–1975), Helsingin maalaiskunnan (nyk. Vantaa) kunnanjohtaja 1957–1961
 Lauri Korpinen (1946–2021), suomalainen diplomaatti
 Pekka Korpinen (s. 1946), Helsingin apulaiskaupunginjohtaja 1991–2007
 Rauno Korpinen (1930–1988), kansanedustaja, Kainuun maakuntaliiton hallituksen puheenjohtaja
 Timo Korpinen (s. 1967), suomalainen keskimatkojen juoksija
 Tuulikki Korpinen (1912–1998), suomalainen äidinkielen lehtori, kielitieteilijä ja Kalevalan tutkija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Korpisenjärvi

Korpisenjärvi  on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Rasinperän lähellä sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 65 hehtaaria. Se on 2,4 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 1,11 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00111 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 5,0 metriä. Järven rantaviivan pituus on 5,9 kilometriä.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Korpisenpuron valuma-alueeseen (35.438) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 158,2 metriä mpy.

Lähteet 

Ähtärinjärven alue
Soinin järvet
Valtiosopimus

Valtiosopimus on kansainvälisen oikeuden alaan luokiteltava sopimus, jonka osapuolina on kaksi tai useampia valtioita tai kansainvälistä järjestöä. Valtiosopimuksella luodaan tietty hallinnollinen, oikeudellinen, poliittinen tai taloudellinen järjestely sopimusosapuolten välille. Valtiosopimuksissa saatetaan käsitellä myös kulttuurisuhteita, liikennejärjestelyjä tai sosiaalisia kysymyksiä.

Valtiosopimusten luonne

Valtiosopimukset ovat kansainvälisen oikeuden merkittävin oikeuslähde tapaoikeuden ohella ja ne muodostavat kansainvälisen yhteistyön perustan. Valtiosopimukset voivat olla kahdenkeskisiä eli kahdenvälisiä eli bilateraalisia tai monenkeskisiä eli monenvälisiä eli multilateraalisia. Usean valtion keskinäistä sopimusta voidaan nimittää myös yleissopimukseksi eli konventioksi.

Yleissopimukset ovat joko avoimia tai suljettuja, jolloin sopijaosapuoleksi pääseminen eli sopimukseen yhtyminen vaatii jokaisen sopijapuolen hyväksynnän. Sopimusta, jolla valtio yhtyy toisten aiemmin solmimaan sopimukseen, kutsutaan adheesiosopimukseksi. Valtiosopimuksen voimassaoloaika voi olla rajoittamaton tai määräaikainen tai siinä voi olla irtisanomisehto. Sopimuksessa voi olla maininta sen purkautumisesta sopimuksen rikkomisen, yhteisen päätöksen tai uuden sopimuksen vuoksi. Myös olennainen ja odottamaton olosuhteiden muutos voi aikaansaada sopimuksen päättymisen; tällöin kyseessä on clausula rebus sic stantibus.

Valtiosopimukset tehdään kirjallisesti. Sopimusta solmittaessa voidaan käyttää yksinkertaista menettelytapaa, jolloin sanamuodosta sopineet toimielimet tekevät myös lopullisen päätöksen sopimuksen hyväksymisestä. Toinen tapa on käyttää yhdistettyä menettelyä, jolloin neuvottelijat allekirjoittavat sopimuksen, mutta lopullisen hyväksynnän tekee siihen oikeutettu valtioelin. Tällaista menettelyä kutsutaan ratifioinniksi ja tällöin sopimus saatetaan lopullisesti voimaan vaihtamalla ratifiointikirjoja tai tallettamalla ne sopimuksessa sovittuun paikkaan.

Suomen valtiosopimukset

Suomessa päätöksen valtiosopimuksen solmimisesta tekee tasavallan presidentti yhteistoiminnassa valtioneuvoston kanssa. Eduskunnan suostumuksen tarvitsevat lainsäädännön alaan luokiteltavat tai merkitykseltään tärkeät sopimukset. Eduskunnan suostumus tarvitaan esimerkiksi silloin, kun sopimus aiheuttaa pysyviä menoja tai koskee valtionrajojen muutoksia.

Suomen tekemät valtiosopimukset on saatettava erikseen valtionsisäisesti voimaan, jotta ne velvoittavat hallintoviranomaisia, tuomioistuimia ja yksittäisiä kansalaisia. Tähän käytetään blankettilakia, jos kyseessä  on lainsäädännön alaan kuuluva sopimus. Muut valtiosopimukset saatetaan voimaan asetuksella. Asetus julkaistaan Suomen säädöskokoelmassa ja valtiosopimus Suomen säädöskokoelman Sopimussarjassa.

Lähteet
 Otavan iso tietosanakirja, Otava 1965
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1966
 Iso tietosanakirja, WSOY 1997

 
Kansainvälinen oikeus
Georges Winter

Georges Winter (21. tammikuuta 1875 Pietari – 7. helmikuuta 1954 Hauho) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Winterin vanhemmat olivat kollegiasessori Gabriel Winter ja Alexandra Hantonov. Hän kävi Turun taideyhdistyksen piirustuskoulun 1895–1897 ja opiskeli sitten Roomassa vuosina 1898–1899, 1900–1902 ja 1903–1904.

Teoksia 
 Viipurin Torkkelinpuiston suihkukaivoveistos.
 Elämän palkka ja Elämän lämpö, marmoriveistoksia.  Ateneum
 Proletariaatin terve voima (Alaluokan reippautta), pronssiveistos.  1902

Palkinnot 
 Pronssimitali Pariisin maailmannäyttelyssä 1900
 II palkinto dukaattikilpailussa 1900
 II palkinto valtion kuvanveistokilpailussa 1902

Lähteet 
 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Ajatushautomo Magma

Magma on vuonna 2008 perustettu suomenruotsalainen ajatushautomo ja lobbaustoimisto. Ajatushautomo määrittelee itsensä ”puoluepolitiikasta riippumattomaksi ääneksi suomalaisessa yhteiskuntakeskustelussa”. 

Magman ylläpitäjä on  Finlands svenska tankesmedja Magma -niminen yhdistys. Sen toimintaa rahoittavat seuraavat säätiöt: Svenska Kulturfonden, Svenska folkskolans vänner, Föreningen Konstsamfundet, Stiftelsen för Åbo Akademi ja Stiftelsen Tre Smeder. Magman johtajana toimii Nils Erik Forsgård. 

Ajatushautomon hallitukseen kuuluvat puheenjohtaja ja kuusi jäsentä. Vuoden 2019 hallituksen jäsenet olivat puheenjohtaja Håkan Mattlin sekä jäsenet Elli Flén, Patrik Gayer, Mirjam Kalland, Michael Smirnoff, Peter Stenlund ja Johanna Vesikallio.

Magma tekee yhteistyötä myös pohjoismaisten ja eurooppalaisten ajatuspajojen kanssa. Vuodesta 2012 Magma on ollut European Liberal Forumin (ELF) jäsen.

Toiminta 
Ajatuspajan tehtävä on toimia suomenruotsalaisena mielipiteenmuokkaajana ja pitkällä aikavälillä turvata ruotsinkielen asemaa Suomessa. Magman tavoite on analysoida ja toimia asioissa, jotka ovat ruotsinkielisen identiteetin ja kaksikielisyyden kannalta tärkeitä. Tämä tapahtuu tekemällä aloitteita, hyödyntämällä eri asiantuntijatahojen osaamista, ylläpitämällä keskustelua ja käynnistämällä tutkimuksia.

Magma puolustaa myös monikulttuurisuutta. Magmaa kiinnostavat maahanmuuton positiiviset vaikutukset elinkeinoelämään. Erityisesti Magma puolustaa suomenruotsalaisten asemaa. Maahanmuuton vastaisuus ja vihamielisyys huolestuttavat Magmaa.

Katso myös 
 Suomenruotsalaiset
 Pakkoruotsi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Magman WWW-sivut.

Suomen kielipolitiikka
Ruotsin kieli
Suomalaiset ajatushautomot
Suomenruotsalaiset järjestöt
Rudolf Winter

Anders Rudolf Winter (24. helmikuuta 1862 Helsinki – 30. tammikuuta 1912) oli suomalainen Tampereella asunut tehtailija, kauppias ja suurlahjoittaja.

Rudolf-etunimeä käyttäneen Winterin vanhemmat olivat valaja Karl Anders Winter ja Joselina Wilhelmina Kullström. Hän kävi Helsingin reaalikoulun ja toimi Wilhelm Sandbergin rautakaupan johtajana Tampereella 1887–1897. Toiminimi W:m Sandberg siirtyi Winterin omistukseen 1897 ja vuodesta 1907 hän oli W:m Sandberg Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja.  

Winter perusti 1892 Tampereen Tapettitehdas Oy:n ja vuonna 1907 hän ja hänen veljensä Daniel Winter perustivat Tampereelle D. Winter & Co. Osakeyhtiön teknokemiallisen tehtaan, jossa valmistettiin alkuvaiheissa värejä ja lakkoja tapettitehdasta varten. Winterin tapettitehdas oli 1909 pohjoismaiden suurin ja tehtaan tuotannosta merkittävä osuus vietiin Venäjälle. Venäjän vallankumous 1917 sulki nämä markkinat ja toiminta keskittyi pian maalien valmistukseen. Winterin maalitehdas toimi Tampereen Epilässä. Tapetti- ja maalitehdas siirtyivät Rosenlew-yhtymän omistukseen vuonna 1960 ja tapettituotanto edelleen Sandudd Oy:lle seuraavalla vuosikymmenellä. Hyvin menestynyt maalinvalmistaja sulautettiin 1986 Teknos Oy:hyn. 

Rudolf Winter oli yksi Tampereen teollisuuden ja yrityselämän keskeisistä kehittäjistä 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Hän oli Pispalassa toimineen Tampereen Haulitehtaan omistaja yhdessä K. F. Hjorthin kanssa vuodesta 1888 alkaen ja yksi vuonna 1903 perustetun Galvanoimis Osakeyhtiön perustajista. Lisäksi Winter oli merkittävä osakas Suomen Trikoossa, Suomen Sahanterätehtaassa, Tampereen Hattutehtaassa ja Tampereen Sateensuoja- ja Keppitehtaassa sekä toimitusjohtaja Tampereen Saippuatehtaassa. Omistustensa ohella Winter vaikutti tamperelaiseen liike-elämään muun muassa toimimalla Tampereen Kauppaseurassa ja Tampereen Teknillisessä Seurassa. 

Winterin kuoltua 1912 kolme neljäsosaa hänen omaisuudestaan lahjoitettiin Winterin tahdon mukaisesti yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Lahjoitusvaroja hallinnoi A. R. Winterin Muistosäätiö, joka myöntää niiden vuotuisista tuotoista avustuksia muun muassa Tampereen kaupungin taideteosten hankintaan ja pienviljelyksen edistämiseen Tampereen ympäristökunnissa sekä journalistien opintomatkoihin. Lahjoitusvaroja on ohjattu esimerkiksi Pyynikin näkötornin rakentamiseen 1929 ja useiden patsaiden pystyttämiseen Tampereelle.

Winter kuoli naimattomana.

Lähteet 
 Leila Penttilä: Winter: 90 värikästä vuotta 1892-1982. Winter Oy, Tampere 1982.
 Sami Suodenjoki: Rudolf Winter: Tehdaskaupungin liikevoima ja hänen perintönsä. A. R. Winterin Muistosäätiö, Tampere 2012.
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Coloria.net: Suomalaisen väriteollisuuden historiaa (viitattu 21.1.2009)

Viitteet 

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Sotilasdiakoni

Sotilasdiakoni toimii Puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen kirkollisessa työssä. 

Sotilasdiakoni palvelee omassa sotilasarvossaan ja kantaa tehtävänsä tunnuksena kirkollisen työn koulutusmerkkiä. Heinäkuun alussa 2009 voimaan tullut yleinen palvelusohjesääntö poisti käytöstä erillisen sotilasdiakonin palvelusarvon. Ennen tätä sotilasdiakoni rinnastettiin koulutuksesta ja tehtävän vaativuudesta riippuen  sotilasvirkamieheen - sotilasmestariin, luutnanttiin tai yliluutnanttiin. 

Sotilasdiakoneina voivat toimia kirkolliseen virkaan pätevöityneet sosionomit (AMK), nuorisotyönohjaajat, diakonit ja diakonissat sekä teologit, jotka eivät ole pappeja. Työtehtäviin kuuluvat suunnilleen samat asiat kuin sotilaspastorin tehtäviin. Tehtävät, joihin tarvitaan selkeästi pappia, kuten pääosa ns. kasuaalitoimituksista kuuluu sotilaspapin tehtäviin. Monissa näistä sotilasdiakoni voi toimia avustajana tai hoitaa jotkin tehtävät itsenäisesti (esim. sielunhoito ja rippi).

Sotilasdiakoni tukee sotilaspappia ja voi toimia hänenen sijaisenaan tietyin rajoituksin sekä ennen muuta tuoda oman ammattiosaamisensa papin tueksi.

Katso myös
Puolustusvoimain kirkollinen työ
Suomen puolustusvoimat

Aiheesta muualla
Puolustusvoimain kirkollinen työ 
Yleinen palvelusohjesääntö 

Sotilasarvot
Kirkollinen työ Suomen puolustusvoimissa
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon diakonia
Peter Weirin Todistaja

Peter Weirin Todistaja (), televisiossa esitetty myös nimellä Todistaja, on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Peter Weirin ohjaama trilleri, jonka pääosissa ovat Harrison Ford, Kelly McGillis ja Lukas Haas.

Elokuvassa Ford näyttelee murhaa tutkivaa poliisia. Murhan ainut todistaja, nuori amishpoika (Haas), väittää, että murhaaja oli poliisi.

Peter Weirin Todistaja on ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva, jossa Viggo Mortensen esiintyy.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Elokuva toi tekijöilleen Oscarin parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta ja leikkauksesta sekä Bafta-palkinnon parhaasta alkuperäismusiikista. Se tuotti lisäksi kuusi muuta Oscar-, kuusi Bafta- ja kuusi Golden Globe -ehdokkuutta.

Todistajasta tuli suuri kansainvälinen menestys. Suomessa se sai 
193 130 teatterikatsojaa, mikä teki siitä vuoden 1985 ensi-iltaelokuvista yhdeksänneksi katsotuimman. Helsingissä sitä esitettiin peräti 74 viikon ajan samassa Ison Roobertinkadun Astor-teatterissa niin, että Helsingin Sanomat kirjoitti syyskuussa 1986 elokuvan ja sen mainosjulisteiden muodostuneen jo osaksi katukuvaa. Lehden elokuva-arvostelija Mikael Fränti pohti tuoreeltaan, pitäisikö Todistajaa kutsua trilleriksi, jälkiwesterniksi, farmarikuvaukseksi vai antropologiseksi elokuvaksi. Hänestä elokuva on pinnalta hyvin katsojaystävällinen, mutta ”lähempi oikoluku paljastaa teoksen merkitykset ja syvyydet”. Hänestä Peter Weir onnistuu amerikkalaisen elokuvan vanhojen mestarien tavoin kehittämään ”kirkasta, selkeää, klassista elokuvaa sen omissa joustavissa raameissaan”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo luonnehti elokuvaa erikoiseen ympäristöön sijoitetuksi tehokkaaksi perustrilleriksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat
Oscar-palkitut elokuvat
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Peter Weirin ohjaamat elokuvat
Futsal-Ykkönen

Futsal-Ykkönen on miesten futsalin toiseksi korkein sarjataso Suomessa. Se on Palloliiton alainen sarja, jota on pelattu kaudesta 2002-2003 lähtien. Sitä ennen aluesarjat olivat suoraan Futsal-liigan alapuolella.

Kaudeksi 2004-2005 lohkot laajenivat kahdeksanjoukkueisiksi. Kaudella 2008-2009 pelattiin kahdessa kymmenen joukkueen lohkossa samoin kuin seuraavalla kaudella, jonka päätteeksi etelälohkossa oli tosin vain kahdeksan joukkuetta. Kaudeksi 2010-2011 Ykkönen muuttui valtakunnalliseksi sarjaksi, johon osallistui 15 joukkuetta. Kaudesta 2011-2012 alettiin pelata nykyisen kaltaista 12 joukkueen kaksikertaista sarjaa.

Kausi 2021–2022 
Futsal-Ykkönen pelataan kahdentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Jokainen joukkue pelaa siis kaudella 22 ottelua. 

Ajan tasalla oleva sarjataulukko nähtävillä Palloliiton sivuilla

Sarjasta nouseminen ja putoaminen 
Sarjan voittaja nousee Futsal-liigaan. Sarjan toiseksi sijoittunut pääsee liigakarsintaan liigan 11. sijoittuneen joukkueen kanssa. Sarjassa sijoille 9.ja 10 sijoittuneet joukkueet karsivat sarjapaikasta kahden Futsal-Kakkosen joukkueen kanssa. Runkosarjan kaksi viimeistä putoavat Kakkoseen. .

Jos yksittäinen karsintaottelu päättyy tasan, pelataan 2 x 5 minuutin jatko-ottelu ja jos ottelu senkin jälkeen on tasan, voittaja ratkaistaan rangaistuspotkupisteestä potkaistavilla potkuilla FIFA:n futsalsääntöjen mukaan. />

Lähteet 
Suomen Palloliitto, Futsal-Ykkönen

Suomen futsalsarjat
Frisk Asker

IF Frisk Asker on norjalainen jääkiekkoseura joka pelaa maan pääsarjassa Fjordkraft-ligaenissa. Joukkue tulee Askerista ja pelaa kotiottelunsa Askerhallenissa. Joukkueen värit ovat oranssi, musta ja valkoinen.

Joukkue on voittanut Norjan mestaruuden kolme kertaa.

Joukkue

Joukkueenjohto 
 Valmentaja: Jan André Aasland 
 Valmentaja: Vidar Wold 
 Maalivahtivalmentaja: Gustaf Wesslau 
 Fysiikkavalmentaja: Martin Slåtten 
 Huoltopäällikkö: Martin Conradsson 
 Huoltopäällikkö: Tommy Granaas 
 Puheenjohtaja: Øystein Hærem 
 Toimitusjohtaja: Nicolay Sørensen 
 Urheilutoimenjohtaja: Patrick Gandolfi Hellman 

Lähde: EliteProspects

Päävalmentajat 
 Barry Smith 1984–1986
 Henri Hamberg 1996–1998
 Serge Boisvert 1998–2003
 Ulf Weinstock 2003–2004
 Jan Votruba 2004–2005
 Esa Tikkanen 2005–2006
 Patrik Ross 2006–2007
 Sune Bergman 2008–2010
 Mats Lusth 2010–2012
 Sune Bergman 2012–

NHL-pelaajat 
 Chris Allen
 Marc Chouinard
 René Corbet
 Jonas Johansson
 Jeff Norton
 Mats Zuccarello

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Asker
Fjordkraft-ligaenin seurat
John Lennon/Plastic Ono Band

John Lennon/Plastic Ono Band on John Lennonin albumi vuodelta 1970. Se oli hänen ensimmäinen albuminsa The Beatlesin hajoamisen jälkeen. Ennen The Beatlesin virallista hajoamista Lennon oli julkaissut kolme kokeellista sooloalbumia Yoko Onon kanssa ja livealbumin Live Peace In Toronto 1969. Albumi nauhoitettiin samanaikaisesti Yoko Onon sooloalbumin Yoko Ono/Plastic Ono Band kanssa. 

Albumin kappaleet käsittelevät monia eri asioita. Kappale "Mother" liittyy Lennonin vanhempien menetykseen ja "Working Class Hero" luokkajaon arvosteluun. Kappaleessa "God" Lennon luettelee runsaasti asioita, joihin hän ei usko (muun muassa Jeesus, Buddha ja Beatles), ja ilmoittaa että hän uskoo ainoastaan itseensä ja vaimoonsa Yoko Onoon. Kappale päättyy lauseeseen "The dream is over".

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on kirjoittanut John Lennon
 "Mother" - 5:34
 "Hold On" - 1:52
 "I Found Out" - 3:37
 "Working Class Hero" - 3:48
 "Isolation" - 2:51
 "Remember" - 4:33
 "Love" - 3:21
 "Well Well Well" - 5:59
 "Look At Me" - 2:53
 "God" - 4:09
 "My Mummy's Dead" - 0:49

Kokoonpano 
 John Lennon: soolokitara, piano, koskettimet, laulu, tuottaminen
 Klaus Voormann: bassokitara
 Ringo Starr: rummut
 Billy Preston: piano kappaleessa "God"
 Phil Spector: piano kappaleessa "Love", tuottaminen
 Alan White: rummut (ainoastaan CD-version bonusraidoilla)
 Yoko Ono: tuottaminen
 Mal Evans

Vuoden 1970 albumit
Vuoden 1970 esikoisalbumit
John Lennonin albumit
Päätehakkuu

Päätehakkuu eli uudistushakkuu on jaksollisen metsänkasvatuksen  viimeinen vaihe ja samalla metsän uudistamisen alku.  Päätehakkuu on uudistushakkuista viimeinen eli se, jossa vanha puusto poistetaan kokonaan tai lähes kokonaan. Päätehakkuussa kypsään ikään kasvanut puusto korjataan. Päätehakkuutyyppejä ovat esimerkiksi avohakkuu, siemenpuuhakkuu ja suojuspuuhakkuu.  

Avohakkuussa metsästä kaadetaan kaikki tai lähes kaikki puut. Tämän jälkeen metsä kylvetään tai istutetaan uudelleen. Siemenpuuhakkuussa hehtaarille jätetään 50–150 siemenpuuta, joiden siemenistä uuden metsän on tarkoitus syntyä luontaisesti hakkuun jälkeen. Suojuspuuhakkuussa hehtaarille jätetään 200-400 suojuspuuta suojaamaan taimia auringolta. Suojuspuuhakkuuta käytetään kuusimetsissä, jos on tarkoitus jatkossakin kasvattaa kuusikko. 

Suomen talousmetsistä 95 prosenttia on sertifioitu PEFC-järjestelmään (Programme for Endorsement of Certification Schemes) kuuluvalla suomalaisella PRFC-sertifikaatilla.  PEFC-metsäsertifioinnissa edellytetään 5–10 säästöpuun jättämistä kaatamatta jokaiselle avohakatulle hehtaarille. Säästöpuita ei saa viedä koskaan pois metsästä.

Lähteet 

Metsänhakkuu
Kuhmo-talo

Kuhmo-talo on Kuhmon kulttuuritalo, joka avattiin 15. heinäkuuta 1993. Se sijaitsee Kuhmon keskustassa, Lammasjärven rannalla ja Kontion koulun vieressä. Rakennuksen on suunnitellut Matti Heikkinen (Uki Arkkitehdit Oy, Oulu) ja salien akustiikan asiantuntijana toimi professori Alpo Halme.

Kuhmo-talossa on kaksi salia. Lentua-salissa on 668 istumapaikkaa (joista permannolla 425 ja parvella 243), ja pienemmässä Pajakka-salissa on 99 istumapaikkaa. Aulassa toimii kahvila Juttua. Lisäksi talossa on pieni tanssistudio ja talvisin Kuhmon musiikkiopiston käyttämiä luokkatiloja. Salien ja kahvilan nimet ovat viittauksia kuhmolaisiin vesistöihin.

Kuhmo-talon rakennustyöt alkoivat 21. marraskuuta 1991 ja peruskivi muurattiin 28. helmikuuta 1992. Talo luovutettiin rakennuttajalle 21. kesäkuuta 1993 ja avajaispäivä oli 15. heinäkuuta 1993. Kuhmo-talo on kiinteistöosakeyhtiö, jonka omistavat Kuhmon kaupunki, Kuhmon Kamarimusiikin kannatusyhdistys ry ja Kuhmon Musiikkiyhdistys ry.

Kuhmo-talossa järjestettävistä tapahtumista tärkein on Kuhmon kamarimusiikkifestivaali, jonka tarpeita palvelemaan Kuhmo-talo alkujaan suunniteltiin. Tästä syystä Lentua-sali on yksi Euroopan parhaista akustisista kamarimusiikkisaleista. Muista taloon kiinteästi liittyvistä vuosittaisista tapahtumista suurimpia ovat Musiikkijuhla Sommelo, Kuhmon Talvi ja lastentapahtuma Hilpeä Heinäkuu. Kuhmo-talossa toimii myös Kuhmon musiikkiopisto. Talvisin talon ohjelmistossa on etenkin viihdemusiikkia, tanssi- ja teatteriesityksiä sekä erilaisia kokouksia. Sali muokataan akustiikaltaan aina kuhunkin tilaisuuteen sopivaksi.

Kuhmo-talossa järjestetään vuosittain noin 250-300 tilaisuutta riippuen laskentatavasta. Luku ei sisällä musiikkiopiston tiloissa järjestettyjä harjoituksia tai ravintolatilaisuuksia. Yhteensä talossa on ensimmäisen 25 vuoden aikana käynyt noin 2.100.00 henkeä.

Katso myös
 Kuhmon kaupunginkirjasto (kirjasto- ja konserttitalo Atalante)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuhmo-talon kotisivu

Kuhmon rakennukset ja rakennelmat
Suomen konserttitalot
Janusz Onyszkiewicz

Janusz Onyszkiewicz (s. 18. joulukuuta 1937 Lviv) on puolalainen poliitikko. Hän valmistui matematiikan maisteriksi 1960, ja hänestä tuli matemaattisten tieteiden tohtori 1976. Hän sai Leedsin yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1991. Hän on tullut tunnetuksi paitsi politiikan ja matematiikan aloilta, myös vuorikiipeilystä.

Sejmissä vuosina 1989–2001 istunut Onyszkiewicz tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi vuonna 2004 ja hän oli sen jäsenennä vuoteen 2009. Hän on toiminut Puolan puolustusministerinä vuosina 1992–1993 ja 1997–2000. Hän edustaa Unia Wolnościa seurannutta Partia Demokratyczna – demokraci.pl -puoluetta. Euroopan parlamentissa hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.

Onyskiewicz sai vuonna 1999 Manfred Wörnerin mitalin. Hänelle on myönnetty myös Liettuassa Gediminas-suuriruhtinaan kunniamerkki sekä Belgiassa Leopold II -ritarikunnan suurristi. Hänestä tuli vuonna 2001 Puolan vuorikiipeily-yhdistyksen puheenjohtaja.

Kommunistisessa Puolassa Onyszkiewicz oli huomattava hallituksen vastustaja. Hän toimikin vuoteen 1989 saakka Solidaarisuus-liikkeen lehdistötiedottajana ja puheenjohtajiston jäsenenä.

Lähteet

Onyszkiewicz, Janusz
Onyszkiewicz, Janusz
Onyszkiewicz, Janusz
Onyszkiewicz, Janusz
Onyszkiewicz, Janusz
Rautalammin lukio

Rautalammin lukio on Pohjois-Savon Rautalammilla toimiva, ratsastuspainotteinen lukio. Koulussa hyödynnetään myös etäyhteydellä toimivaa virtuaaliopetusta, jolloin usean koulun opettajien ja oppilaiden yhteistyö mahdollistuu. Lukion vuonna 1954 rakennetun rakennuksen vuoden kestänyt peruskorjaus valmistui vuonna 2014.

Lukioista tuli ratsatuspainotteinen vuonna 1997. Rautalammin lukio on Suomen vanhin ja suurin ratsastuspainotteinen lukio. Opiskelijat voivat valita tavallisten lukioaineiden lisäksi erilaisia hevosiin ja ratsastukseen liittyviä kursseja. Lukion kanssa yhteistyössä ratsastus- ja hevoskurssien kanssa toimii Rautalammin Ratsastuskeskus ja Elämysten ja Ystävyyden kartano.

Ratsastuskeskus sijaitsee kävelymatkan päässä lukiolta osoitteessa Palolahdentie 25.

Hevosiin liittyviä kursseja on 17:
Ratsastuskurssit (RAT)
Valmennus- ja kilpailukurssi (VK) 
Vaellusratsastus
Hevosen fysiologia ja anatomia
Hevosen hoito (HH) 
Hevosmiestaito (HMT) 
Hevostalous
Ratsastuksen teoria (RT)
Rehut ja ruokinta (RR)

Soveltavia kursseja:
Teatteri-ilmaisu 6 kurssia
Atk-kurssit, myös yliopiston kursseja
Fysiikan ja kemian työkurssit
Kotitalous
Opiskelutekniikka
Yrittäjyyskurssit
Yhteistyö muiden maiden lukioiden kanssa

Rautalammin lukiossa on myös Satulateatteri johon pääsee valitsemalla teatteri-ilmaisun kursseja. Satulateatterissa voi myös osallistua lavastukseen, puvustukseen, maskeeraukseen sekä valo- ja äänitekniikkaan. Sen lisäksi oppilas voi päästä hyödyntämään soitto-, laulu- ja tanssitaitojaan. Halutessaan oppilas voi suorittaa myös lukion teatteridiplomin.

Lähteet

Suomen lukiot
Rautalammin oppilaitokset
Tapani Länsiö

Kari Tapani Länsiö (s. 22. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, lehtori ja kuoronjohtaja. Hän on toiminut Sibelius-Akatemian opettajana vuodesta 1980 ja lehtorina vuodesta 1994.

Länsiö johti Polyteknikkojen Kuoroa vuosina 1985–2004, Musiikkitalon Kuoroa 2011–2017 ja on johtanut Otaniemen kaiku -kuoroa vuodesta 2002. Hän on johtanut myös Kalevan Laulajia. Hän on Jyväskylä Sinfonian nimikkosäveltäjä.

Vuosina 1987–1999 Länsiö oli Helsingin Sanomien musiikkikriitikko. Hän on tehnyt myös monia radio-ohjelmia. Hänen poikansa Jaani Länsiö on musiikkitoimittaja.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Joonas Kokkosen sävellysoppilaat
Kristuksen "myöhempien aikojen pyhien" kirkko

Kristuksen "myöhempien aikojen pyhien" kirkko (engl. The Church of Christ: "Of Latter Day Saints"), aiemmin tunnettu nimillä Kristuksen myöhempien aikojen pyhien kirkko:merkit ja ihmeet (The Church of Christ of Latter Day Saints: Signs and Wonders) tai Jeesuksen Kristuksen pyhä kataarikirkko (The Holy Cathar Church of Jesus Christ) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Kirkon perustaja Abinadi Smith kertoi vuonna 2007 enkeli Johannes kastajan ilmestyneen hänelle ja luovuttaneen hänelle maan päältä välillä kadonneet pappeuden avaimet. Samalla Johannes kastaja asetti  hänet myös kirkon apostoliksi ja vanhimmaksi sekä koko kirkon profeetaksi. 

Kirkkoa johtaa nykyään Dan Smith. Sen päämaja on Indianapoliksessa Indianassa. Kirkko luonnehtii itseään fundamentalistiseksi ja karismaattiseksi sekä Joseph Smithin hengelliseen perintöön nojaavaksi. Kirkon opetuksiin kuuluu muiden muassa: 

 Moniavioisuus, mikäli "Jumala sallii sen ilmoituksessa".
 Homoseksuaalisuus on rikos Jumalaa vastaan, mikäli sen harjoittavat eivät ole solmineet iankaikkista liittoa keskenään 
 Kirkolla on käytössään oma versio Oppi ja liitot -teoksesta, sitä pidetään inspiroituna opetuksena, mutta ei pyhänä kirjoituksena 
 Käärmeiden käsittely uskonnollisissa seremonioissa hyväksytään periaatteessa, mutta sitä ei tule noudattaa, ennen kuin "Herran huone" on rakennettu 
 Suljettu ehtoollisyhteys
 Lauantain pyhittäminen sapattina
 Kasteikä 18 vuotta
 Sekä miehet että naiset voivat toimia pappeudessa

Mormonismi
Bruno Lähteenmäki

Ari ”Bruno” Lähteenmäki (s. 1962) on suomalainen muusikko, ääninäyttelijä ja Uptempo Oy:n toimitusjohtaja.

Lähteenmäki on ohjannut Winx Klubin osien 1–10 ja Kauhulan koulun osien 1–2 suomenkielisten versioiden ääninäyttelyn.

Ääniroolit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bruno Lähteenmäki Voice Chasersissa  
 Uptempo Oy:n kotisivut

Vuonna 1962 syntyneet
Ohjaajat
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset ääninäyttelijät
Elävät henkilöt
Lontoon sopimus (1867)

Lontoon sopimus, myös nimellä Lontoon toinen sopimus (, ) oli kansainvälinen sopimus, joka allekirjoitettiin 11. toukokuuta 1867. Sopimuksella oli merkittäviä seuraamuksia Luxemburgille ja tuon ajan Euroopan suurvalloille. Se takasi Luxemburgin neutraaliuden.

Sopimuksen tärkein kohta oli Alankomaiden ja Luxemburgin keskeisen liiton hyväksyminen. Sopimus selvitti Luxemburgin kriisiä, joka oli syntynyt kun keisari Napoleon III oli vaatinut Hollantia myymään Luxemburgin Ranskalle. Lisäksi Preussin täytyi vetää varuskuntansa Luxemburgista, jossa se oli ollut sitten vuoden 1815 Wienin kongressin.

Allekirjoittajamaat olivat Itävalta, Belgia, Ranska, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Preussi, Venäjä ja Yhdistynyt kuningaskunta.

Katso myös 
Lontoon sopimus (1839)

Luxemburg
1800-luvun kansainväliset sopimukset
1867
Artikla

Artikla (, pikku jäsen, nivel) on joidenkin valtioiden lain, kansainvälisen sopimuksen tai Euroopan unionin säädöksen osa, jonka avulla kirjoituksen sisältö jakaantuu jäsennystä selventäviin alaosastoihin. Suomen lainsäädännössä artiklan vastineena on pykälä. EU:n säädösten artiklat jakaantuvat yhdestä tai useammasta tekstikappaleesta muodostuviin numeroituihin kohtiin. Suomalaisten valtiosopimusten artiklat jakautuvat kappaleisiin. Artiklat numeroidaan arabialaisin- tai roomalaisin numeroin. Säädöksissä ja oikeustieteellisissä kirjoituksissa numeron yhteydessä ei käytetä pistettä.

Katso myös
 Lainkohta

Lähteet
 Iso tietosanakirja, WSOY 1995
 Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1997, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 538–539

Säädökset
Mustionjoki

Mustionjoki () eli Karjaanjoki () on joki Karjaan ja Pohjan entisissä kunnissa Uudellamaalla. Joki halkoo Mustion ruukkialuetta. Se on Suomenlahteen laskevan Karjaanjoen vesistön lasku-uoma.

Karjaan taajaman läpi kulkevasta joen osasta käytetään nimeä Landsbroström. Karjaalla on Pumppulahti, jossa joki tekee jyrkän mutkan.

Nimeä Karjaanjoki käytetään myös Karjaanjoen vesistön pohjoisesta latvahaarasta, joka saa alkunsa Karkkilan Pyhäjärvestä ja laskee Vihdin Vanjärven kautta Hiidenveteen Vihdissä. Vihdin alueella sen rinnakkaisnimenä on Vanjoki.

Suomen luonnonsuojeluliiton mukaan Mustionjoki on Etelä-Suomen tärkein simpukkajoki. Joessa elävät uhanalaiset jokihelmisimpukka ja vuollejokisimpukka. Mustionjoen simpukkakantoja alettiin elvyttää vuonna 2009 Suomen luonnonsuojeluliiton Ekoenergia-merkin sekä sähköyhtiö Fortumin tuella.

Karjaanjoen vesistön alajuoksulla, eli Lohjanjärven ja meren (Pohjanpitäjänlahden) välisessä Mustionjoessa on neljä vesivoimalaa, jotka ovat ylhäältä alajuoksulle päin mentäessä  nimeltään: Mustionkoski (Fabriksfallet), Peltokoski (Åkerfors), Billnäs (Mustionjoen museovoimala) ja Åminnefors.

Lähteet

Aiheesta muualla
Karisån/Svartån Life-projektet Luonnonsuojeluhankkeen sivusto 
Suomen luonnonsuojeluliiton ja Ekoenergian Mustionjoki-sivusto 

Mustionjoki (ymparisto.fi)
”Ekovoimala” pysäyttää lohen kutuaikeet (yle.fi)
Pato tukkii meritaimenten tien (hs.fi)

Karjaa

Raaseporin luonto
Joseph Höffner

Joseph Höffner (24. joulukuuta 1906 – 16. lokakuuta 1987) oli katolisen kirkon saksalainen pappi, joka toimi Kölnin arkkipiispana vuosina 1969–1987. Hän vetäytyi kuukautta ennen kuolemaansa, ja häntä seurasi Joachim Meisner. Hän oli kardinaali vuodesta 1969 ja osallistui siten vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän toimi Saksan piispainkonferenssin puheenjohtajana vuosina 1976–1987.

Höffner vihittiin papiksi 30. lokakuuta 1932 ja piispaksi 14. syyskuuta 1962. Hän toimi Münsterin hiippakunnan piispana vuosina 1962–1969. Hänet julistettiin vuonna 2003 postuumisti vanhurskaaksi kansakuntien joukossa.

Aiheesta muualla
Catholic-hierarchy.org: Joseph Cardinal Höffner

Viitteet 

Saksalaiset kardinaalit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Carl Wilhelms

Carl Wilhelm Wilhelms (vuoteen 1920 Svensson; 20. lokakuuta 1889 Pietari – 16. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Ura 
Carl Wlhelmsin vanhemmat olivat insinööri Johan Alfred Svensson ja Anna Lovisa Malén. Isänsä kuoltua hän joutui lopettamaan oppikoulun 4. luokalta varojen puutteen takia 1904. Wilhelms työskenteli sitten konttoriharjoittelijana ja opiskeli aluksi iltaisin ja myöhemmin kokopäiväisesti Taideteollisessa keskuskoulussa 1907–1912. Sen jälkeen hän opiskeli Möller-Jensenin koulussa Kööpenhaminassa 1912–1913 ja Antoine Bourdellen johdolla kuvanveistoa Pariisissa 1920–1921.

Wilhelms suunnitteli aluksi muun muassa huonekaluja ja ryijyjä. Kuvanveistäjän uransa hän aloitti vasta 31-vuotiaana. Wilhelmsin veistokset olivat tyyliltään naturalistisia ja klassisia, mutta 1940-luvulta alkaen niihin tuli sulavaa plastillisuutta. Wilhelms tunnetaankin erityisesti hänen 1940-luvulla tekemistään naisaiheisista pienoisveistoksista. Wilhelms alkoi saada mainetta Suomessa vasta, kun hänen teoksiaan oli ollut esillä Oslossa 1946 pidetyssä Pohjoismaisessa näyttelyssä.

Wilhelms opetti Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1915–1917. Hän toimi Suomen kuvanveistäjäliiton sihteerinä 1923–1925 ja oli liiton johtokunnan jäsen vuodesta 1944.

Carl Wilhelms oli naimisissa näyttelijä Ella Erosen kanssa 1928–1935; heillä oli yksi tytär. Liitto päättyi avioeroon.

Teoksia 

 Elinkeinoja kuvaavat korkokuvat. Eduskuntatalo, Helsinki. 1931
 Pietarin kalansaalis, kaakelireliefi. Meritullin seurakuntatalo, Kruununhaka, Helsinki. 1951
 Kuhmoisten sankaripatsas, 1949
 Espoon tuomiokirkon sankarimuistomerkki, 1950

Palkinnot 
 Tunnustuspalkinto valtion taidekilpailussa 1927
 I palkinto Aleksis Kiven patsaskilpailussa 1928

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
 
 Helsingin julkiset veistokset: Pietarin kalansaalis 
 Suomen sotamuistomerkit.  Tammenlehvän Perinneliitto.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Kivi-juhlat

Kivi-juhlat järjestetään vuosittain Nurmijärven Palojoella Suomen kansalliskirjailijan Aleksis Kiven kunniaksi. Aloitteen Kivi-juhlista teki teatteriohjaaja Vilho Siivola.

Nurmijärven Kivi-juhlat on tehnyt Aleksis Kiven tuotantoa tunnetuksi yhtäjaksoisesti vuodesta 1953. Perinteinen esityspaikka on Taaborinvuori, Kiven lapsuuden leikkipaikka. Kivi itse antoi tämän Raamatusta löytämänsä nimen mäntyiselle kalliolle, jolla hänen keinumäntynsä ja leikkikirkkonsa edelleen ovat.

Kivi-juhlat tarjoaa tunnelmallisessa museoympäristössä aitoa, sydämellä tehtyä teatteria, joka kuvaa suomalaisen ihmisluonnon sisukkuutta ja viljelee maanläheistä huumoria. Taaborinvuoren katsomoon mahtuu yli tuhat katsojaa. 

Ensimmäisen kerran Kivi-juhlat järjestettiin 12. heinäkuuta 1953, jolloin esitettiin Vilho Siivolan ohjaama Nummisuutarit. Tuolloin Eskoa esitti entinen nurmijärveläinen Juhani Nuotto. Katsomossa istui huomattavia kulttuurielämän vaikuttajia, muun muassa F. E. Sillanpää, Aku Korhonen ja Eeva-Kaarina Volanen. Väliajalla luettiin presidentti Paasikiven ja pääministeri Ralf Törngrenin lähettämät sähkeet. Jo ensimmäisten Kivi-juhlien aikana syntyi traditioita, jotka jatkuvat yhä: tervetuliaispuhe ennen esityksen alkua sekä kukitus lopussa (nykyään ensi-illassa). Väliaikakahvit kuuluvat myös asiaan. Alkuvuosina tapahtumasta käytettiin nimeä Kivi-juhla, mutta vuonna 1959 nimi vaihdettiin monikkomuotoon.

Kivi-juhlien ohjelmistossa on ollut Aleksis Kiven tuotantoa lukuisina sovituksina: Seitsemän veljestä, Nummisuutarit, Kihlaus, Vuoripeikot, Olviretki, Kullervo, Lea ja niin edelleen. Ohjaajina ovat olleet muiden muassa Vilho Siivola, Ari Laine, Mikko Majanlahti, Mikko Viherjuuri, Väinö Lahti, Arto Myllärinen, Markku Savolainen, Paavo Liski ja Katriina Honkanen.

Kesinä 2007–2009 Kivi-juhlilla esitettiin Nummisuutarit Kai Lehtisen ohjaamana. Kesällä 2010 ensi-iltansa sai Hannu Huuskan ohjaama musiikkinäytelmä Selman juonet. Kesinä 2011–2012 esitettiin Lehtisen ohjaama Seitsemän veljestä. Vuonna 2012 vietettiin Kivi-juhlien 60-vuotisjuhlavuotta. Vuosina 2013 ja 2014 vuorossa oli Veijo Meren tekstiin perustuva musiikkinäytelmä Aleksis Kivi, jonka ohjasi Samuli Reunanen. Musiikista vastasi Iiro Ollila. Kesinä 2015 ja 2016 esitettiin Atro Kahiluodon ohjaama Nummisuutarit. Kesinä 2017 ja 2018 esitettiin Kahiluodon ohjaama Kihlaus sekä Yö ja päivä. Kesällä 2018 nähtiin myös Lea Hirvasniemi-Haverisen ohjaama Paloon nallikat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kivi-juhlien sivut
 

Nurmijärven kulttuuri
Teatteritapahtumat Suomessa
McCartney (albumi)

McCartney on Paul McCartneyn studioalbumi vuodelta 1970. Se on hänen ensimmäinen albuminsa The Beatlesin hajoamisen jälkeen. McCartney soittaa albumilla itse kaikki soittimet ja laulaa; hänen vaimonsa Linda McCartney laulaa taustalla muutamassa kappaleessa. Suurin osa kappaleista on äänitetty pariskunnan kotona, ja pari kappaletta Abbey Roadin studiolla.

Musiikillisesti albumi jatkaa Get Back/Let it Be -äänityssessioiden kappaleiden selkeytettyä linjaa, vieden musiikkia vieläkin yksinkertaistetumman ilmaisun suuntaan. Poikkeuksena tästä on kokeellisenoloinen Kreen-Akrore, joka kertoo samannimisestä Brasiliassa elelevästä heimosta. Tarkoitus oli mimikoida heidän metsästysretkien ääniä, sekä luoda sen mukainen tunnelma. Paul sai idean kappaleeseen nähtyään siitä kertovan TV-dokumentin. Kappale Teddy Boy on Get Back sessioiden perua, mutta monien muiden kappaleiden tavoin se jäi tuolloin viimeistelemättä sekä julkaisematta. Junk puolestaan koki jokseenkin vastaavanlaisen kohtalon Abbey Road albumin levytyksessä. Kummatkin ovat Paulin kappaleita, jotka hän kirjoitti Beatlesin Intian reissun aikana keväällä 1968. Hot as Sun puolestaan juontaa juurensa vuoteen 1959 asti. The Lovely Linda kertoo nimensä mukaisesti McCartneyn vaimosta, ja se oli ensimmäinen levyä varten nauhoitettu kappale. Samalla Paul testasi sillä laitteistoa. Kappaleet Valentine Day, Momma Miss America and Oo You on sävelletty paikan päällä nauhoitusten lomassa.

Vaikka useimmat kriitikot eivät pitäneet albumista, se myi erittäin hyvin. McCartneyn studioperfektionismiin tottunut John Lennon oli yllättynyt "laadun puutteesta" levyllä. Tämän mielipiteen hän ilmaisi Rolling Stonen haastattelussa vuonna 1970.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on säveltänyt Paul McCartney.
  "The Lovely Linda" - 0:42
  "That Would Be Something" - 2:37
  "Valentine Day" - 1:40
  "Every Night" - 2:30
  "Hot as Sun/Glasses" - 2:06
  "Junk" - 1:54
  "Man We Was Lonely" - 2:57
  "Oo You" - 2:47
  "Momma Miss America" - 4:04
  "Teddy Boy" - 2:22
  "Singalong Junk" - 2:24
  "Maybe I'm Amazed" - 3:49
  "Kreen–Akrore" - 4:14

Kokoonpano 
 Paul McCartney: kaikki instrumentit ja laulu
 Linda McCartney: taustalaulu

Lähteet 

 
Vuoden 1970 albumit
Vuoden 1970 esikoisalbumit
Paul McCartneyn albumit
Eurooppatiedotus

Eurooppatiedotus  () on Suomen Ulkoasiainministeriön ylläpitämä palvelu, jonka tehtävänä on tuottaa ja välittää tietoa suomeksi ja ruotsiksi EU-asioista ja Suomen toiminnasta EU:ssa. Eurooppatiedotus on osa valtionhallinnon EU-kansalaistiedottamista. 

Eurooppatiedotus vastaa kysymyksiin EU:sta ja tarjoaa maksuttomia julkaisuja. Eurooppatiedotus tekee yhteistyötä maakunnallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoiden kanssa EU-asioiden kansalaisviestinnässä. Eurooppatiedotus järjestämää seminaareja ja keskustelutilaisuuksia sekä osallistuu messuille ja EU-aiheisiin tapahtumiin. Eurooppatiedotus hallinnoi kansalaisjärjestöille vuosittain myönnettävää Eurooppa-tiedottamiseen tarkoitettua valtionavustusta.

Eurooppatiedotuksen asiakaspalvelupisteet ovat aiemmin olleet osa Euroopan komission Europe Direct -tiedotusverkostoa. Yhteistyösopimus on päättynyt vuoteen 2012.

Historiaa

Eurooppatiedotus aloitti toimintansa maaliskuussa 1993 ja avasi ensimmäisen toimipisteensä Helsinkiin saman vuoden toukokuussa. Maakunnalliset asiakaspalvelupisteet sijaitsivat vuoteen 2013 saakka pääsääntöisesti maakuntakirjastoissa. Eurooppatiedotuksen uudistus tapahtui vuonna 2013, jolloin maakunnallisista toimipisteistä luovuttiin ja toiminta keskitettiin Helsinkiin Katajanokalle. Uudistuneessa Eurooppatiedotuksen ja kansalaisviestinnän yksikössä työskentelee kaikkiaan 12 työntekijää. Tiedottajia Eurooppatiedotuksella on yhteensä seitsemän. Heistä yksi työskentelee Rovaniemellä Lapin yliopiston Arktisessa keskuksessa. Uudistuksessa Eurooppatiedotuksen EU-kansalaisviestinnän painopiste siirtyi verkkoon ja sosiaaliseen mediaan.

Aiheesta muualla 

 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotuksen verkkosivusto
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotuksen Facebook-sivusto
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Twitter
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Flickr
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – SlideShare
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Storify
 Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Youtube
 Eurooppatiedotuksen julkaisuja  – UM-julkaisupalvelut

Euroopan unioni
Suomen ulkoministeriö
Antonio Cañizares Llovera

Antonio Cañizares Llovera (s. 10. lokakuuta 1945) on katolisen kirkon espanjalainen pappi. Hän on toiminut Ávilan piispana (1992–1996), Granadan arkkipiispana (1996–2002), Toledon arkkipiispana (2002–2008) ja Congregatio de Cultu Divino et Disciplina Sacramentorum -kongregaation prefektinä (2008–). Hänestä tuli kardinaali vuonna 2006.

Cañizares Llovera sai vihkimyksensä papiksi 21. kesäkuuta 1970 ja piispaksi 25. huhtikuuta 1992. Hän on Espanjan kuninkaallisen historia-akatemian jäsen.

Aiheesta muualla

Antonio Cardinal Cañizares Llovera 

Espanjalaiset kardinaalit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Heljä Heikkinen

Heljä Heikkinen (s. 29. helmikuuta 1988 Espoo) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja muusikko. Hän on näytellyt teatterissa (Lahden kaupunginteatteri,  Kouvolan teatteri) sekä televisiosarjoissa ja ollut ääninäyttelijänä lukuisissa piirrossarjoissa. Hänellä on rooleja ääninäyttelijänä Ryhmä Haussa ja Oktonauteissa. Heikkinen on valmistunut Lahden ammattikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalta vuonna 2011.

Filmografia 
 Tää ei jää tähän – Carita

Dubbaukset

Yksityiselämä 
Heikkisen isä on näyttelijä Jarmo Heikkinen ja sisko näyttelijä Mirjami Heikkinen. Hänellä on vuonna 2017 syntynyt tyttölapsi.

Lähteet 
 
 https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/tassa-ovat-uudet-muumilaakson-tarinat-aaninayttelijat-mukana-salkkarit-seppo/6304006#gs.s8ad9n

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Barycz

Barycz (, ) on Oderin sivujoki Puolassa. Se on 133 kilometriä pitkä ja saa alkunsa läheltä Ostrów Wielkopolskin kaupunkia. Barycz laskee Oderiin Wyszanówin kylässä lähellä Szlichtyngowaa.

Aiheesta muualla 

Puolan joet
Oderin vesistö
Malla Malmivaara

Malla Malmivaara, taiteilijanimiä Malla ja Belle Who, (s. 10. joulukuuta 1982 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen etunimensä oli alkujaan Laura, mutta hän on muuttanut sen myöhemmin Mallaksi välttyäkseen sekoittumasta pikkuserkkuunsa, näyttelijä-laulaja Laura Malmivaaraan. Malmivaara pääsi sisään teatterikorkeakouluun ensimmäisellä yrittämällä. Malmivaara esiintyi Putouksen kahdennellatoista kaudella vuodesta 2020 alkaen. Muusikkona Malla Malmivaara on käyttänyt taiteilijanimiä Malla ja Belle Who. Hän on julkaissut kummallakin nimellä yhden albumin.

Yksityiselämä 
Malla Malmivaaran isä on sellisti Juha Malmivaara, jonka kanssa Malla asui vanhempien erottua. Hänen kasvattiäitinsä on näyttelijä Hanna Liinoja. Hänen enonsa on näyttelijä Tapio Liinoja. Näyttelijä Miika Laakso on hänen velipuolensa, heillä on yhteinen äiti. Näyttelijä Laura Malmivaara ja jääkiekkoilija Olli Malmivaara ovat hänen pikkuserkkujaan.

Malla kuuluu suomalaiseen Malmivaaran pappissukuun. Malmivaaralla on kaksi lasta. Hänen elämänkumppaninsa on kitaristi-laulaja Boris Nordin.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Muusikkona 
Malla Malmivaara on myös muusikko. Muusikkona Malla Malmivaara on käyttänyt vuodesta 2019 lähtien taiteilijanimenään Malla. Solina Records julkaisi Mallan ensimmäisen albumin huhtikuussa 2021.

Aiemmin Malmivaara on julkaissut yhden albumin Belle Who -taiteilijanimellä. Belle Whon esikoissingle ”Tide” oli vuonna 2008 ensi-iltansa saaneen Blackout-elokuvan tunnuskappale. Esikoisalbumi Can’t Whistle When You Smile julkaistiin toukokuussa 20. toukokuuta 2009.

Malmivaara on laulanut myös Elisabeth Underground -yhtyeessä. ja laulanut myös englanniksi ja ranskaksi musiikkia tekevässä Moi non plus -nimisessä duossa yhdessä näyttelijä Pihla Viitalan kanssa.

Diskografia

Albumit

Singlet

Musiikkivideot 
 Tide (2008)
 Dice (2009 – ohj. Kaapo Kamu)
 ''Sabrina' (2019)
 Moi (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Makoto Tamada

Makoto Tamada (, s. 4. marraskuuta 1976 Matsuyama, Ehimen prefektuuri) on japanilainen ratamoottoripyöräilijä. Tamada on yksi niistä muutamista, jotka ovat voittaneet kilpailuja sekä MotoGP:n että Superbike World Championshipin puolella.

Aiheesta muualla 
 tamayangp.com – Makoto Tamadan virallinen kotisivu  

Japanilaiset ratamoottoripyöräilijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt