joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ukiyo-e

Ukiyo-e ( eli ”kelluvan maailman kuvat”) on japanilainen puupiirrostyyli, joka kehittyi 1600-luvulla ja jota harjoitettiin 1800-luvun loppupuolelle. Sana ”ukiyo” oli aluksi buddhalainen vertaus, ”hetkellinen” tai ”maallinen” maailma tai elämä. Ukiyo-e-kuvissa se kuitenkin muuttui tarkoittamaan kevytmielisempää ”maallista elämää”, nautintojen maailmaa.

Ukiyo-e-puupiirrokset olivat tavallisen kansan taidetta ja kaupallisia kuvia, joita ei omana aikanaan pidetty taiteena. Kuvien aiheet ovat kirjankuvituksia, mainoksia ja julisteita, kabuki-teatterin näyttelijöiden tai sumopainijoiden ihailijakuvia, eroottisia kuvia, muotikuvia ja muita arkielämän kuvauksia.

Kuuluisia puupiirrosmestareita 
 Hishikawa Moronobu (työskenteli vuosina 1672–1694) oli varhaisimpia tunnettuja puupiirrosmestareita. Hän valmisti lähinnä kirjankuvituksia ja kuvasarjoja mustavalkoisella tekniikalla.
 Suzuki Harunobu (1760–1770) tunnetaan nishiki-e-moniväritekniikan mestarina. Hänen kuuluisimpia töitään ovat hienostuneet naiskuvat.
 Tōshūsai Sharaku (1794–1795) tunnetaan omintakeisista kabukinäyttelijöiden kuvista.
 Katsushika Hokusai (1760–1849) oli puupiirrosmestareista ehkä monipuolisin ja tuotteliain. Hän piirsi kaikkea maisemista ja kirjankuvituksista pilakuvamaisiin piirroksiin (manga). 
 Hiroshige Ando (1797–1858) valmisti kuuluisia maisemakuvia.
 Kobayashi Kiyochika (1847–1915) ja oppilaansa Yasuji Inoue (1864–1889) olivat ukiyo-e-kauden viimeisten edustajien joukossa.

1900-luvulla puupiirrostyyliä yritettiin elvyttää eurooppalaiseen taiteeseen liittyvissä shin hanga- ja sōsaku hanga -liikkeissä.

Ukiyo-e-teoksia

Katso myös 

 Japonismi

Lähteet 
 Honour & Fleming: Maailman Taiteen Historia, 1997, Otava
 Viewing Japanese Prints  

Taidegrafiikka
Taidesuuntaukset
Setúbal

Setúbal on kunta ja kaupunki Setúbalin piirissä, Portugalissa. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometriä Lissabonista etelään Sado-joen estuaarissa. Kunnan asukasluku oli 123 519 vuonna 2021. Setúbalin nykyinen pormestari on Maria das Dores Meira.

Setúbalin eteläpuolella sijaitsevalla Tróian niemimaalla oli Foinikialaisten asutuskeskus. Roomalaisten aikana niemimaalla sijaitsi Cetobrigan kaupunki, jonka mukaan Setúbal on saanut nimensä. Cetobriga kaupunki tuhoutui 400-luvulla, ja Lissabonin maanjäristys vuonna 1755 tuhosi suurimman osan Setúbalista. Setúbalin sijainti Sado-joen suulla on vaikuttanut kaupungin kehitykseen merkittävästi. Kaupungin satama on nykyäänkin yksi Portugalin pääsatamista. Setúbalissa on auto-, elektroniikka- ja lääketeollisuutta. Myös maataloustuotteet, kuten kalastus ja viinit ovat tärkeitä kaupungin taloudelle.

Freguesiat 

 Gâmbia-Pontes-Alto da Guerra
 Sado
 São Lourenço
 São Simão
 Setúbal (Nossa Senhora da Anunciada)
 Setúbal (Santa Maria da Graça)
 Setúbal (São Julião)
 Setúbal (São Sebastião)

Urheilu 
Setúbalista on kotoisin jalkapalloseura Vitória FC.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Portugalin kaupungit
Lissabonin alue
Slovenian jääkiekkomaajoukkue

Slovenian jääkiekkomaajoukkue edustaa Sloveniaa miesten kansianvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi keväällä 1992 Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi. Sloveniassa oli vuonna 2021 reilut 200 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja seitsemän jäähallia. Joukkue on vasta 2000-luvulla noussut pelaamaan jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailuissa. Kansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n maailmanrankigissa se on 19:s.

Historiaa 
Slovenia ei ole juuri pystynyt haastamaan niin sanottuja jääkiekon suurmaita. Eräissä turnauksissa se on kuitenkin pystynyt kamppailemaan näitä maita vastaan tasaväkisesti.

Maailmanmestaruuskilpailuissa 
Vaikka Slovenia putosi vuoden 2013 maailmanmestaruuskisojen päätteeksi korkeimmalta sarjatasolta, se pelasi kisoissa historiallisen ottelun Kanadaa vastaan: Slovenia johti peliä ensimmäinen erän päätteeksi 0–2, ja vaikka Kanada myöhemmin tasoitti pelin, ottelun voittaja selvisi vasta jatkoajalla Kanadan tehtyä 4–3-maalin.

Olympialaisissa 
Slovenia pääsi ensimmäistä kertaa olympiakarsinnoista olympialaisiin vuoden 2014 Sotšin talvikisoihin. Joukkue voitti karsintalohkonsa kaikki ottelut ja eteni turnauksessa kahdeksan parhaan joukkoon. Turnauksen aikana se onnistui voittamaan Itävallan ja Slovakian olympiajoukkueet.

Vuoden 2018 olympialaisissa suomalaisten Kari Savolaisen ja Riston Dufvan valmentama Slovenia pelasi hyvin alkusarjassa, jossa se aloitti turnauksen voittamalla Yhdysvallat jatkoajalla 2–3 ja Slovakian varsinaisella peliajalla 3–2. Joukkue ei kuitenkaan selvinnyt puolivälieriin, vaan hävisi ratkaisevan ottelun Norjalle jatkoajalla.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskilpailuissa

Olympialaisissa 
 1994 – ei osallistunut
 1998 – karsiutui
 2002 – karsiutui
 2006 – 18. (karsiutui)
 2010 – 19. (karsiutui)
 2014 – 7.
 2018 – 9.

IIHF:n ranking 
 2003 – 16.
 2004 – 16.
 2005 – 16.
 2006 – 18.
 2007 – 18.
 2008 – 15.
 2009 – 17.
 2010 – 19.
 2011 – 18.
 2012 – 18.
 2013 – 17.
 2014 – 14.
 2015 – 14.
 2016 – 15.
 2017 – 15.
2018, helmikuu – 15.
2018, toukokuu – 15.
2019 – 18.
2020 – 20.
2021 – 20.
2022, helmikuu – 19.

NHL-pelaajat 
Anže Kopitar
Greg Kuznik (s. Kanadassa)
Jan Muršak

Kokoonpanoja 
Vuoden 2008 maailmanmestaruuskisat
Vuoden 2013 maailmanmestaruuskisat
Vuoden 2017 maailmanmestaruuskisat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Slovenian jääkiekkoliiton sivut 
 Slovenia IIHF:n sivuilla 
 Slovenia nationalteamsoficehockeyssä 

Slovenian jääkiekko
Jääkiekkomaajoukkueet
Marcelo Caetano

Marcello José das Neves Alves Caetano, eli Marcello Caetano, (17. elokuuta 1906 Lissabon – 26. lokakuuta 1980 Copacabana, Rio de Janeiro), oli portugalilainen poliitikko, joka seurasi pääministerinä diktaattori António de Oliveira Salazaria tämän luovuttua tehtävästä vuonna 1968. Caetano syrjäytettiin Portugalin neilikkavallankumouksessa keväällä 1974.

Elämä 
Caetano oli oikeustieteen professori ja Lissabonin yliopiston rehtori. Hän aloitti poliittisen uransa 1930-luvulla diktaattori António de Oliveira Salazarin suojattina ja oli tämän läheisin avustaja 1950-luvun lopulta alkaen, mutta ei ollut koskaan tämän ilmeinen seuraaja. Hän johti maan Korporatiivista kamaria vuosina 1949–1955. Salazarin loukkaannuttua onnettomuudessa vuonna 1968 Caetano nostettiin pääministeriksi. Presidentti Américo Tomás, joka oli Salazarin aikana ollut melko lailla nukkehallitsijana, käytti kuitenkin Caetanon virkakaudella todellista valtaa. Caetano kuitenkin teki joitakin sosiaalipoliittisia aloitteita ja uudistuksia muun muassa maanviljelijöiden sosiaaliturvaan. Väitetään, että hän ei koskaan ymmärtänyt demokratiaa, vaan oli hämmästynyt, kun maan voimistuva oppositio ei ollut kiitollinen hänen tekemistään myönnytyksistä.

Caetano syrjäytettiin neilikkavallankumouksessa keväällä 1974. Hänet lennätettiin Madeiralle kotiarestiin. Sieltä hän muutaman päivän kuluttua pakeni Brasiliaan, missä eli kuolemaansa, vuoteen 1980 asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yle Elävä arkisto: Neilikkavallankumous Portugalissa (1974)

Portugalin pääministerit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Kokkokangas (Tornio)

Kokkokangas on Tornion kaupungissa sijaitseva omakotialue Pirkkiön saaressa noin kolme kilometriä etelään kaupungin keskustasta. 

Kokkokangas on soraharjualueena on ollut perinteisenä ulkoilualueena. 1920-luvulla Alatornion ja Tornion suojeluskunnat rakensivat alueelle hiihtomajan ja ampumaradan. Aluetta täydennettiin 1930-luvulla rakentamalla puinen hyppyrimäki. Tässä ympäristössä käytiin maaliskuisin kaksipäiväiset Alatornion hiihdot järjestäjinään Tornion Pyry ja Alatornion suojeluskunnan Urheilijat. Sodan jälkeen rakennettiin noin neljänkymmenen metrin hypyt antava uusi puumäki. Mäki uusittiin vielä kerran 1950-luvun lopulla, jolloin aina 1970-luvulle asti pystyssä ollut puumäki huonokuntoisena purettiin. Sodan jälkeisinä kisajärjestäjinä olivat Tornion Pyry ja suojeluskuntaurheilijoiden perillinen Alatornion Urheilijat.

Kokkokankaan harjualue oli ollut torniolaisten hiekanottopaikkana vuosikymmenien ajan, ja niinpä tultaessa 1970-luvulle soraharju oli käytännössä louhittu. Hiihtotoiminta siirrettiin Puuluotoon, ampumaratatoiminta Laivakankaalle, ja maa-alue otettiin laajentuvan Tornion omakotitaloasutuksen käyttöön.

Alueella sijaitsee myös Kokkokankaan ala-aste, sekä päiväkoti ja K-Market Kirsikka. 

Tornion kaupunginosat
Citroën Xsara WRC

Citroën Xsara WRC on Citroënin WRC-luokan ralliauto, jolla se kilpaili rallin MM-sarjassa vuosina 2001–2006. Auto esiteltiin vuonna 2001 Katalonian rallissa. Citroënin rallitallin johtoon oli nostettu entinen ranskalainen rallikuljettaja Guy Fréquelin. Tallin kuljettajat Philippe Bugalski ja Jesus Puras olivat erittäin nopeita, mutta mekaaniset ongelmat veivät kärkisijat. Puras ajoi uransa ainoan voiton ja Xsara WRC:n avausvoiton Korsikalla 2001. Thomas Rådström kehitti autoa soralla 2001–2002. Kaudeksi 2003 Citroën hankki Carlos Sainzin ja Colin McRaen kehittämään autoa Sébastien Loebin tallikavereina. Talli avasi kauden Monte Carlossa historiallisella kolmoisvoitolla (Loeb-McRae-Sainz) ja Sainz ajoi auton ensimmäisen sorarallivoiton kauden kolmannessa kisassa Turkissa. Menestys jatku hyvänä läpi kauden ja talli voittikin kauden 2003 merkkimestaruuden. Kausina 2004 ja 2005 Sébastien Loeb voitti Xsaralla maailmanmestaruuden ja talli voitti molempina vuosina merkkimestaruuden. Vuonna 2006 Loeb kilpaili Kronos-yksityistallissa Xsaralla, voittaen jälleen maailmanmestaruuden.

Vuonna 2007 Citroen toi ralleihin uuden Citroën C4 WRC:n ja näin menestyksekäs Xsara sai seuraajan. Kaudella 2007 Xsara nähtiin monien yksityistallien kalustona. Kaudella 2009 Petter Solberg hankki Xsaran yksityistallinsa kalustoksi ja ajoi tasaisen nopeita aikoja uudempia autoja vastaan.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Xsara WRC
Gianluigi Galli

Gianluigi "Gigi" Galli (s. 13. tammikuuta 1973) on italialainen entinen ralliautoilija.

Ura rallin MM-sarjassa

Mitsubishi (2004–2005) 
Galli vakuutti taidoillaan muun muassa N-ryhmän MM-sarjassa ja sai vuonna 2004 virallisen tallipaikan WRC Mitsubishin ohjaimista joihinkin kisoihin. Hyvien otteiden ansiosta Galli sai jatkaa Mitsubishin tehdastallissa koko kauden 2005, ja väläytteli nopeuttaan muun muassa Ruotsissa ja Turkissa, missä Galli jopa johti hetken kilpailua. Useissa kisoissa Galli oli myös nopeampi kuin kokenut tallikaverinsa Harri Rovanperä. 

Suomen rallissa Gallista tuli kuuluisa, hänen ajettua Ouninpohjan kuuluisalle "keltaisen talon hyppyrille" peräti 171 km/h. Se on hyppyrin edelleen voimassa oleva nopeusennätys. Itse hyppy kantoi 55 metriä. Samalla Galli sai lempinimen "Hullu-Galli" jota myös hänen italialaiset fanit käyttävät.

Mitsubishin vetäydyttyä ennen kauden 2006 alkua, joutui Galli työttömäksi ja eteen tuli ajopaikan hankkiminen sponsorirahoilla.

Yksityistallien kuljettajana (2006–2007) 

Galli ajoi yksityistallin Mitsubishillä Ruotsissa neljänneksi ja vaihtoi Peugeot'n talliin, jota sponsoroi italialainen Pirelli-rengasmerkki. Peugeot 307 WRC:llä Galli ajoi uransa ensimmäisen palkintokorokepaikan Argentiinan rallissa 2006. Vuoden 2006 Neste Rallissa Galli ajoi Peugeot 307 WRC:llä viidenneksi. Suomen MM-rallin jälkeen Galli ei enää ajanut kaudella 2006 osakilpailuja.

Galli teki sopimuksen Pirellin sponsoroiman italialaisen yksityistallin kanssa ja hänen tarkoituksenaan oli ajaa kahdeksan MM-rallia Citroën Xsara WRC autolla. Galli aloitti kautensa Ruotsin rallissa ja oli mukana kärkitaistossa, kunnes ajoi ulos ensimmäisen päivän puolivälissä ja menetti neljä minuuttia jääden pisteittä. Norjassa Galli otti pisteitä ajamalla kuudenneksi. Galli ajoi pisteille myös Portugalissa, mutta ilmoitti muutama viikko kisan jälkeen vetäytyvänsä kauden 2007 sarjasta rahoitusvaikeuksien vuoksi.

Stobart (2008) 
Jari-Matti Latvalan siirtyessä Marcus Grönholmin paikalle Fordin tehdastalliin, nousi Galli Latvalan paikalle Stobart -tallin kuljettajaksi. Gallin sopimus kattoi kaikki kauden 15 osakilpailua. Monte Carlossa hän ajoi pisteille, sijoittuen kuudenneksi. Ruotsin MM-rallissa Gigi ajoi kolmanneksi saavuttaen näin uransa toisen palkintokorokepaikan. 

Saksan MM-rallissa Galli ajoi rajusti ulos, seurauksenaan murtunut lonkka ja kauden loppu. Onnettomuuden jälkeen Galli ei ole tehnyt paluuta MM-sarjaan.

Muuta
Galli on 171 cm pitkä ja painaa 70 kg. Nuorempana hän harrasti muun muassa laskettelua ja pyöräilyä.

Gallin kartanlukijoina ovat toimineen muun muassa Guido D´Amore ja viimeksi Giovanni Bernacchini.

Aiheesta muualla
Gigi Gallin kotisivut
Tietoa Gallista 
 Gallin suoritukset ralleissa 

Italialaiset ralliautoilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Oscar de la Renta

Oscar de la Renta (22. heinäkuuta 1932 Santo Domingo – 20. lokakuuta 2014 Kent, Connecticut, Yhdysvallat) oli dominikaanilainen muotisuunnittelija. Häntä pidettiin yhtenä aikansa vaikutusvaltaisimmista muodin luojista.

De la Renta syntyi Dominikaanisessa tasavallassa. Hänen äitinsä oli dominikaanilainen, mutta isä puertoricolainen. 18-vuotiaana hän muutti Espanjaan, jossa opiskeli maalausta Madridin San Fernandon akatemiassa. Hän kuitenkin nopeasti vaihtoi suuntansa maalauksesta muotiin, ja toimikin pian harjoittelijana muutamissa Espanjan huippumuotitaloissa. Myöhemmin hän otti oppia lukuisten suunnittelijoiden suojattina ja avustajana Pariisissa sekä New Yorkissa.

Vuonna 1965 de la Renta alkoi työskennellä yhdysvaltalaisessa muotiyrityksessä nimeltä Jane Derby Ltd. Hänen suunnittelemansa vaatteet kantoivat nimeä Oscar de la Renta for Jane Derby. Kun Jane Derby vuonna 1969 kuoli, de la Renta otti yrityksen hallintaansa ja nimesi sen uudelleen Oscar de la Rentaksi.

De la Renta oli naimisissa kahdesti. Hänellä oli myös adoptoitu poika, Moisa de la Renta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oscar de la Renta
 Oscar de la Rentan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Muotisuunnittelijat
Dominikaanilaiset henkilöt
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Maria Fjodorovna (Sofia Dorotea)

Maria Fjodorovna () (25. lokakuuta 1759 Stettin –  5. marraskuuta 1828 Pietari) oli Venäjän keisari Paavali I:n puoliso, keisari Aleksanteri I:n ja keisari Nikolai I:n äiti. Syntyään hän oli Württembergin prinsessa Sofia Dorotea Augusta.

Maria Fjodorovna ja Paavali I:n saivat kymmenen lasta.
 Aleksanteri Pavlovitš Romanov, tuleva keisari Aleksanteri I (1777–1825)
 Konstantin Pavlovitš Romanov (1779–1831)
 Aleksandra Pavlovna Romanova (1783–1801)
 Jelena Pavlovna Romanova (1784–1803) 
 Maria Pavlovna Romanova (1786–1859)
 Jekaterina Pavlovna Romanova (1788–1819)
 Olga Pavlovna Romanova (1792–1795) 
 Anna Pavlovna Romanova (1795–1865)
 Nikolai Pavlovitš Romanov, tuleva keisari Nikolai I (1796–1855)
 Mihail Pavlovitš Romanov (1798–1849)

Helsingin Mariankatu ja Sofiankatu on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanov-suku
Venäjän keisarinnat
Vuonna 1759 syntyneet
Vuonna 1828 kuolleet
Sinooperi

Sinooperi on helakanpunainen mineraali, jota käytetään väriaineena. Sen kemiallinen nimi on elohopeasulfidi (HgS). Sinooperia esiintyy luonnossa yleensä vulkaanisilla alueilla, ja sen väri vaihtelee hehkuvan punaisesta tiilenpunaiseen.

Sinooperi muistuttaa kvartsia niin symmetrialtaan kuin optisilta ominaisuuksiltaan. Kvartsin tavoin se on optisesti kahtaistaittava. Sillä on suurempi taitekerroin kuin millään muulla tunnetulla mineraalilla. Sinooperin kovuus Mohsin asteikolla on 2–2,5 ja sen ominaispaino on 8,998.

Luonnosta saatava sinooperimalmi on tärkein elohopean lähde. Siitä valmistetaan elohopeaa kuumentamalla murskattua malmia kiertouunissa, jolloin talteen kerättävä elohopea höyrystyy.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sinooperi väriaineena

Sulfidimineraalit
Lourdes

Lourdes on kaupunki Ranskan lounaisosassa Hautes-Pyrénées-departementissa Oksitanian alueella. Kaupungin oksitaaninkielinen nimi on Lorda. Siellä on vuoden 2006 tietojen mukaan 15 265 asukasta. Lourdesin pinta-ala on 37 neliökilometriä ja sen keskusta on noin 410 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunki sijaitsee Espanjan rajan läheisyydessä Pyreneiden juurella. Se on yksi tärkeimmistä ja suosituimmista katolisen kirkon pyhiinvaelluskohteista.

Pyhä paikka  

Helmikuussa 1858 ranskalainen 14-vuotias paimentyttö Bernadette Soubirous koki Neitsyt Marian ilmestymisen Lourdesin lähellä olevassa luolassa (Grotte de Massabielle, nykyään usein vain Lourdesin luola). Kaikkiaan Bernadette koki kevään kuluessa 18 ilmestystä. Katolinen kirkko hyväksyi ilmestykset joitakin vuosia myöhemmin, 1864 paikalle pystytettiin Pyhän Neitsyen patsas ja luolasta tuli välittömästi suosittu pyhiinvaelluskohde. Bernadette Soubirous meni luostariin ja kuoli 1879 Neversissä. Hänet kanonisoitiin 1933 nimellä Pyhä Bernadette, sairaiden ja köyhien ihmisten suojeluspyhimys. Ilmestysluolan luokse pystytettiin vanhan kappelin tilalle basilika pian pyhiinvaellusten alettua. 

Lourdes on hyvin suosittu pyhiinvaelluspaikka. Vuosittain siellä käy miljoonia pyhiinvaeltajia, jotka juovat luolasta virtaavaa vettä tai peseytyvät siinä, koska uskovat vedellä olevan pyhittäviä ominaisuuksia. Lourdesin kiinnostavuutta lisäävät oletetut ihmeparantumiset mitä erilaisimmista sairauksista, joita paikalla sanotaan tapahtuneen. Paikallinen lääkäriryhmä "The Medical Bureau" ja kansainvälinen "International Medical Committee of Lourdes (C.M.I.L.)" tutkivat ilmoitettuja ihmeparanemisia. Katoliselle kirkolle esitetyistä tapauksista on kirkko hyväksynyt ihmeiksi 67 ihmeparantumista (tilanne vuonna 2005). Toisaalta luku ei ole suuri, jos sitä verrataan siihen, että Lourdesissa käy päivittäin kymmeniätuhansia pyhiinvaeltajia, monet heistä etsimässä parannusta. Liikenne Lourdesiin on vilkasta maakulkuneuvoilla, ja sillä on myös kansainvälinen lentokenttä. Hotelleja kaupungissa on yli 200. Marian ilmestyksistä Lourdes on luultavasti kuuluisin, toinen tunnettu ilmestyspaikka on Fátima Portugalissa. Vuonna 2008, kun ilmestyksistä tuli kuluneeksi 150 vuotta, odotettiin Lourdesiin vielä tavallistakin suurempaa määrää matkailijoita.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 Lourdesin kaupungin sivusto 
 Parantumisia tutkivat lääkäritoimikunnat
 Ihmeeksi julistetut parantumiset (.pdf)
 Lourdesin kartta (Mapquest) 
 The Song of Bernadette 
Lourdes Sanctuary 360 panoramas 
 Lourdes - ihmeiden kaupunki, Helsingin Sanomat, 04.03.1928, nro 63, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Lourdesin ihmeet. Parannuspaikka, jossa käy miljoona ihmistä vuosittain, Seura, 25.12.1935, nro 52, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Franz Werfel: Bernadetten laulu (alkuteos: Das Lied von Bernadette, 1941). Suom. Kyllikki Sutinen. Kustannusosakeyhtiö Fennia, 1949. Romaani Bernadette Soubirous´ta ja hänen aikansa Lourdes´ta. Kirjan pohjalta on tehty elokuva (USA, 1943).

Hautes-Pyrénées’n kunnat
Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Ranskan kaupungit
Anton Collin

Anton Johannes Collin (12. lokakuuta 1891 Pihlajavesi – 30. toukokuuta 1973 Ähtäri) oli suomalainen hiihtäjä, ”Holmenkollenin kukistaja”.

Anton Collin ei saavuttanut huomattavaa menestystä olympia- tai maailmanmestaruuskisoissa, mutta hän on yksi niistä harvoista suomalaisista, jotka ovat edustaneet Suomea sekä talvi- että kesäolympialaisissa – vieläpä samana vuonna. Vuoden 1924 Chamonix'n talviolympialaisissa Collin keskeytti 50 kilometrillä ja 18 kilometrin hiihdossa hän sijoittui sijalle 16. Saman vuoden kesänä Pariisin olympialaisissa hän osallistui 188 kilometrin maantieajoon, mutta joutui keskeyttämään puolimatkassa reisilihaksen revähdykseen.

Anton Collinin hiihtouran suurin voitto tuli jo pari vuotta ennen kuin talviolympialaisia tai hiihdon maailmanmestaruuskilpailuja oli alettu järjestää. Hänet muistetaan ”Holmen-Collinina”, ”Holmenkollenin kukistajana”, sillä hän oli vuonna 1922 ensimmäinen Norjan Holmenkollenin hiihtokilpailun (kisat järjestetty vuodesta 1892 alkaen) voittanut ei-norjalainen hiihtäjä. Matkana oli silloin 50 kilometrin murtomaahiihto, jossa Tapani Niku varmisti Suomelle kaksoisvoiton. Kerrotaan, että Norjassa ympäri maan vedettiin liput puolitankoon tämän kauhistuttavan hiihtotappion vuoksi.

Holmenkollenin kaksoisvoitolla oli myönteinen vaikutus Suomen hiihtourheilun kehittymiseen, sillä Lauri ”Tahko” Pihkalan ideoimana intouduttiin Suomeen kehittämään Holmenkollenia vastaavat jokavuotiset talviurheilukisat Lahden Salpausselälle. Lahden Hiihtoseura perustettiin ja Anton Collin houkuteltiin liittymään siihen tarjoamalla hänelle Lahdesta töitä. Ensimmäiset Salpausselän Kisat järjestettiin jo seuraavana talvena (1923). Näissä ensimmäisissä Salpausselän kisoissa Collin voitti 10 kilometrin hiihtomatkan ”satumaisena” pidetyllä ajalla 35.29, millä hän voitti toiseksi tulleen Matti Raivion yli kahdeksalla minuutilla. Järjestyksessään toiset olympialaisista erilliset hiihdon maailmanmestaruuskilpailut saatiin Salpausselälle jo vuonna 1926.

Anton Collin syntyi Pihlajavedellä, mutta perhe muutti jo 1893 Keuruun Liesjärvelle Hirvikylään Aittolampi-nimiselle metsänvartijatilalle, mikä myöhemmin rajamuutoksen seurauksena siirtyi Ähtärin kunnan puolelle. Metsänvartijaisänsä Kaarle Collinin apuna Anton tottui jo nuorena pitkiin ja raskaisiin hiihtomatkoihin. Anton Collin edusti hiihtourallaan ähtäriläisiä Myllymäen Voimistelu- ja Urheiluseuraa, Myllymäen Työntöä, Keuruun Kisailijoita 1916–1920, Ähtärin Urheilijoita 1921–1922 ja vuosina 1923–1931 Lahden Hiihtoseuraa.

Suomen-mestaruudet 
 1917: 30 km
 1919: 10 km, 60 km
 1921: 60 km
 1922: 10 km
 1924: joukkuekilpailu (LHS)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Fourth Dimension

Fourth Dimension on suomalaisen power metal -yhtye Stratovariuksen vuonna 1995 julkaistu albumi. Albumi on Stratovariuksen ensimmäinen, jolla laulaa Timo Kotipelto ja viimeinen, jolla soittavat rumpali Tuomo Lassila ja kosketinsoittaja Antti Ikonen. Vuoteen 2008 mennessä Fourth Dimension oli Stratovariuksen myydyin albumi Japanissa. Kappaleessa "Twilight Symphony" soittaa myös jousikvartetti.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kaikki sävellykset ja sanoitukset Timo Tolkki,
poikkeuksina Against the Wind, Galaxies, We Hold the Key (sanat Tolkki-Kotipelto) ja Nightfall (sanat Tolkki-Lassila).

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu
 Timo Tolkki – kitara
 Tuomo Lassila – rummut, lyömäsoittimet
 Antti Ikonen – koskettimet
 Jari Kainulainen – basso
 Taustalaulut: Timo Tolkki ja Kolme tenoria (Timo Kotipelto, Marko Vaara ja Kimmo Blom)
 Jousisoittimet Twilight Symphonyllä: "The Houdini String Quartet" (Kimmo Tullila, Marika Bister, Petteri Poijärvi ja Antero Manninen)

Tuotanto 
 Timo Tolkki – tuottaja, äänittäjä, miksaaja (Hot House -studiot, marraskuu 1994)
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Lasse Lehtiranta – kotelon valokuvat

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Stratovariuksen albumit
Vuoden 1995 albumit
Perustuslaillinen monarkia

Perustuslaillinen monarkia on valtiomuoto, jossa monarkki toimii valtionpäämiehenä perustuslain rajoittamana. Demokraattisessa järjestelmässä (parlamentaarinen monarkia) monarkin rooli on epäpoliittinen ja seremoniallinen, ja hän symboloi kansallista yhtenäisyyttä, jatkuvuutta ja perinnettä.

Monarkki nimittää hallituksen johtajan eli pääministerin, mutta ei saa itse valita tätä tai muitakaan ministereitä. Monarkki tekee nimityksiä pääministerin ja muiden hallituksen ministerien ehdotuksesta, eikä hän itse ole poliittisessa vastuussa. Pääministeri taas ei ole poliittisessa vastuussa monarkille vaan parlamentille.

Hallituksen ministerit laativat lakiehdotukset ja vastaavat hallitsemisesta, ja monarkin kuuluu vain allekirjoittaa lait, vaikka perustuslaki määritteleekin nämä lait poliittisesti neutraalin monarkin laeiksi.

Monarkilla on pääministerin nimitysoikeuden lisäksi myös oikeus hajottaa parlamentti. Hänellä on lisäksi joitain valtaoikeuksia perustuslaillisessa hätätilanteessa. Monarkki voi myös nimittää tuomareita, ohjata puolustusvoimia, julistaa sodan, tehdä sopimuksia ja ohjata virkamiehistöä. Lisäksi hänellä on etuoikeuksia, joista tärkeimpiä ovat oikeus tulla konsultoiduksi, oikeus kehottaa, ja oikeus varoittaa.

Perustuslaillinen monarkia kehittyi Euroopassa antiikin ja keskiajan monarkioiden pohjalta. Ennen demokratisoitumista Euroopassa oli kahdentyyppisiä monarkioita: aristokraattinen eli feodaalinen monarkia sekä absoluuttinen monarkia. Jälkimmäisessä monarkin valta oli suurempi, mutta siinäkin hänen valtaansa rajoitettiin joillain tavoin. Perustuslaillisen monarkian vallanjako kehittyi rinnakkain modernin valtion kehityksen kanssa 1600-luvun Ranskassa. Britanniassa perustuslaillinen monarkia kehittyi Henrik VIII:n ja Elisabet I:n aikana. Vuoden 1688 mainion vallankumouksen jälkeen monarkista tuli Britanniassa perustuslain periaatteiden rajoittama, eli parlamentin alahuone jakaa lainsäädäntövallan monarkin ja ylähuoneen kanssa. 1900-luvulla monarkkien perustuslaillista valtaa on edelleen vähennetty vaiheittain tärkeimmillä alueilla.

Nykyiset perustuslailliset monarkiat
Euroopan demokraattiset perustuslailliset monarkiat 2000-luvulla ovat Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja, Ruotsi, Tanska, Norja, Alankomaat, Belgia, Luxemburg ja Liechtenstein. Euroopan ulkopuolella perustuslaillinen monarkia on esimerkiksi Japanissa. Kansainyhteisön jäsenmaiden nimellinen valtionpäämies on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki. Eri maiden välillä on joitain historiaan perustuvia eroja siinä, kuinka paljon vaikutusvaltaa monarkilla on.

Lähteet

Monarkia
Episode

Episode on power metal -yhtye Stratovariuksen albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Sillä esiintyvät ensi kertaa uusi kosketinsoittaja Jens Johansson ja rumpali Jörg Michael. Kappaleissa ”Eternity”, ”Season of Change”, ”Babylon” ja ”Forever” on mukana myös 40 laulajan kuoro ja 30 hengen jousiorkesteri. Episode oli myös ilmestymisaikanaan kalleimmalla budjetilla tuotettu suomalainen äänite. Rumpali Tuomo Lassilan poistuttua yhtyeestä, Episode on Stratovariuksen ensimmäinen albumi, jolla ei soita yksikään sen perustajajäsenistä.

Kappaleet 
Sävellykset: Timo Tolkki, paitsi 6 Timo Kotipelto.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Bonuskappaleet:
 
 

”Father Time”- ja ”Tomorrow”-kappaleet sanoittanut Richard ”Tipe” Johnson toimi albumilla taustalaulajana ja sanoituskonsulttina.

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu
 Timo Tolkki – kitara, taustalaulu
 Jörg Michael – rummut
 Jens Johansson – kosketinsoittimet
 Jari Kainulainen – basso

Vierailijat 
 Pasi Puolakka – huilu kappaleessa ”Forever”
 Kimmo Blom, Richard Johnson ja Marko Vaara – taustalaulu
 Sibelius String Orchestra – jousisoittimet kappaleissa 3, 7, 9 ja 12
 Sibelius Choir ja Helsingin Pop & Jazz Konservatorion kuoro – kuoro kappaleissa 3, 7, 9 ja 12

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Stratovariuksen albumit
Vuoden 1996 albumit
Dysteismi

Dysteismi on usko jumalaan, joka ei ole kokonaan hyvä, ja on mahdollisesti jopa täysin paha. Dysteismin vastakohta on euteismi, joka on usko hyväntahtoiseen jumalaan (kuten kristinuskon tai islamin kuvaamaan Jumalaan). Kumpikin uskomus on teistinen, eli niissä uskotaan jumalan olevan olemassa, persoonallinen ja kaikkivoipa. 

Moni ateisti väittää pahan ongelman olevan suora todiste teismiä ja Jumalan olemassaoloa vastaan. Pahan eli teodikean ongelma ei kuitenkaan dysteismin esittämässä tapauksessa estä mahdollista Jumalan olemassaoloa.

Uskonnonfilosofia
Franz Halder

Franz Ritter Halder (30. kesäkuuta 1884 Würzburg – 2. huhtikuuta 1972 Aschau im Chiemgau, Baijeri) oli saksalainen kenraali ja armeijan yleisesikunnan päällikkö vuodesta 1938 syyskuuhun 1942 asti, jolloin Adolf Hitler nimitti Kurt Zeitzlerin hänen tilalleen. Halder oli mukana suunnitellemassa operaatio Barbarossaa ja toimi Itä-Rintaman esikunnan päällikkönä hyökkäysvaiheen alussa 1941. Hitlerin salamurhayrityksen jälkeen heinäkuussa 1944 Hitler vangitutti Halderin mahdollisena salaliittolaisena, vaikka tämä ei ollutkaan osallistunut salamurhayritykseen. Hän oli sodan loppuun Flossenburgin ja Dachaun keskitysleireillä.

Saksalaiset kenraalit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Ilja Ehrenburg

Ilja Grigorevitš Ehrenburg (, 26. tammikuuta (J: 14. tammikuuta) 1891 Kiova – 31. elokuuta 1967 Moskova) oli syntyjään ukrainanjuutalainen kirjailija, toimittaja ja propagandisti. Ehrenburg aloitti symbolistisena lyyrikkona, siirtyi sitten satiiriseen proosaan ja lopulta sosialistiseen realismiin. Hänen romaaninsa Suojasää (1954) antoi nimen Stalinin jälkeiselle Hruštšovin aikaiselle olojen vapautumiselle. 

Juutalaissyntyinen Ehrenburg osallistui jo koulupoikana poliittiseen toimintaan Venäjän keisaria vastaan. Hän pakeni maasta 1909 ja asui Pariisissa ja Berliinissä. 1930-luvulla hänet nimitettiin Izvestija-lehden ulkomaankirjeenvaihtajaksi, ja hän raportoi muun muassa Espanjan sisällissodasta.

Sodanajan propaganda 

Ehrenburg kirjoitti toisen maailmansodan aikana propagandaa muun muassa Pravda-lehteen, joskin hän ajoittain arvosteli rohkeasti Stalinia ja hänen hallintoaan. Sodan aikana Ehrenburg oli Juutalaisten antifasistisen komitean näyttävä jäsen ja kokosi sodan jälkeen Mustan kirjan (Чёрная Книга, Tšornaja Kniga) miehittäjien rikoksista juutalaisia vastaan miehitetyillä alueilla ja Puolan kuolemanleireillä. 

Ehrenburg oli yksi neuvostoliittolaisista kirjailijoista, jotka olivat mukana saksalaisiin kohdistetussa vihakampanjassa. Hänen vuonna 1942 julkaistu artikkelinsa ”Tapa” oli laajalle levinnyt esimerkki tästä kampanjasta:

”Älä laske päiviä, älä peninkulmia. Muista vain yksi asia, tappamiesi saksalaisten määrä. Tapa saksalainen, huutaa äiti. Tapa saksalainen, pyytää lapsi. Älä epäröi. Älä luovuta. Tapa!”

Artikkelissa sanottiin, että saksalaiset eivät ole ihmisiä.

Tunnustuksia 

 Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1953

Suomennettuja teoksia 

 
 
 Julio Jurenito (Необычайные похождения Хулио Хуренито и его учеников, 1921) Suomentanut Ulla-Liisa Heino, Turku, Kustannusliike Tajo 1964, 413 s.
  
 
   
Venäjä sodassa: kesäkuu 1941 - toukokuu 1942 (Война) Suomennos Matti Grönlund, Matti Rossi, Juhani Taari, Love kirjat, 1981. ISBN 951-835-045-0

Lähteet

Aiheesta muualla 

Juutalaiset kirjailijat
Ukrainalaiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset runoilijat
Neuvostoliittolaiset toimittajat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Seppo Laine (näyttelijä)

Seppo Juhani "Sämpy" Laine (1. heinäkuuta 1947 Nurmijärvi – 8. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen koomikko ja  näyttelijä. Laine valmistui vuonna 1969 Tampereen yliopiston toiselta ammattinäyttelijäkurssilta.

Laine työskenteli vuodesta 1973 lähtien Suomen Kansallisteatterissa. Lempinimensä ”Sämpy” Laine sai jo lapsuudessaan 1950-luvun alussa Sarjakuvalehti-nimisen lehden sivuilla seikkailleen ”apusheriffi Sämpylän” mukaan. Laineen uran myötä Sämpy-nimi päätyi 1970-luvulla myös nimeksi Laineen yhdessä Jyrki Kovaleffin kanssa tähdittämälle tv-sarjalle. 

Sämpy Laine näytteli myös uutisreportteri Forth Robinsonia kuunnelmasarjassa Knalli ja sateenvarjo sekä kisajärjestäjäselostajana ja toisena mieshaastattelijana Juhani Peltosen kuunnelmassa Elmo, urheilija. Lisäksi hän esitti Menninkäismikkoa Noita Nokinenä -kuunnelmasarjassa. Hänet muistetaan myös kuunnelmista Kosto, Muistileikki, Linnunradan käsikirja liftareille, Maata etsimässä, Kolme miestä mökissä ja Toivo tulee kaupunkiin, sekä lukuisista jännityskuunnelmista. Hän on kirjoittanut kuunnelman nimeltä Kiusaaja-Janson ja Loma-Liimatainen (1979) jonka on ohjannut Rauni Ranta.

Laine esitti suomen kielen unohtanutta Tossavaista elokuvissa Viu-hah hah-taja (1974) ja Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976) sekä televisiosarjassa Spede Show. Ne jäivätkin hänen suurimmiksi elokuvarooleikseen. Laine nähtiin vuosina 1974–1994 parissakymmenessä elokuvassa, joista suurin osa oli Spede Pasasen tuottamia. Laine kuoli 64-vuotiaana helsinkiläisessä sairaalassa pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Kuunnelmat

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seppo Laineen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset koomikot
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Lissabonin metropolialue

Lissabonin metropolialue () on Lissabonia ympäröivä suurkaupunkialue Portugalissa. Se käsittää kahdeksantoista kuntaa.

Lissabonin metropolialue on Portugalin suurin asutuskeskus. Vuonna 2001 sen väkiluku oli 2 641 006. NUTS II:n määrittelemä Lissabonin alue on käytännössä lähes sama kuin metropolialue. Kaikki metropolialueen kunnat kuuluvat joko Lissabonin tai Setúbalin piiriin.

Kunnat 
 Amadora
 Cascais
 Lissabon
 Loures
 Odivelas
 Oeiras
 Sintra
 Vila Franca de Xira
 Mafra
 Alcochete
 Almada
 Barreiro
 Moita
 Montijo
 Palmela
 Seixal
 Sesimbra
 Setúbal

Lähteet 
 http://www.aml.pt/aml/

Lissabon
Suurkaupunkialueet
Kari Haapala

Kari Haapala on suomalainen artisti-lauluntekijä. Hänet tunnettiin aiemmin erityisesti gospelartistina, mutta hän on kirjoittanut sekä julkaisut myös pop/rockmusiikkia. Haapala on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muun muassa Annika Eklundille, Laura Voutilaiselle, Katri Helenalle ja Einille.

Haapalan säveltämät ja sanoittamat kappaleet kuten ”Tie, totuus ja elämä”, "Kulmakivi" ja ”Minne tie vie” ja ”Tulipatsas” ovat monille rippikoulun käyneille tuttuja laulukirjoista Nuoren seurakunnan veisukirja ja Elämän siiville. 

Haapala aloitti soolouransa jo 1980-luvulla, mutta soololevytykset jäivät pikällä tauolle 1990-luvun puolivälissä Mustarastas-yhtyeen perustamisen jälkeen. Mustarastaan kappaleet ovat pääosin Haapalan käsialaa. Vuonna 2013 Haapala julkaisi 17 vuoden tauon jälkeen sooloalbumin pop/rockhenkisen Ansa. Haapalan kappaleista on julkaistu Suomen Lähetysseuran kustantama nuottikirja ''Laulut jäävät elämään. Tuorein soolojulksu on  ”Draama on taikaa” -albumi vuodelta 2022.

Albumit
Kari Haapala & Kalimba: Muut laulut (1984)
Tuhansien toiveiden kaivo (1986)
Peilin tehtävä (1988)
Outoja kuvia (1990)
Tuhannet siivet (1993)
Maasta tullut (1995)
Ansa (2013)

Lähteet
 Fono-äänitetietokanta
 Discogs - Kari Haapala

Viitteet

Aiheesta muualla
 Mustarastas-yhtyeen kotisivut
 
 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Gospelmuusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Memorial (albumi)


Memorial on Moonspellin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2006.

Memorial valittiin Metalhammer -lehdessä toukokuussa 2006 kuukauden albumiksi. Metal Heartin ja Rock Hardin arvosteluissa se sai yhdeksän pistettä kymmenestä.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet
 
 Phantom North (Portugalin version bonuskappale)

Kokoonpano

Yhtye 
 Fernando Ribeiro – laulu
 Ricardo Amorim – kitara 
 Waldemar Sorychta – bassokitara
 Mike Gaspar – rummut
 Pedro Paixão – kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 Big Boss (Root) – laulu kappaleessa "At the Image of Pain"
 Brigit Zacher – laulu kappaleissa "Luna" ja "Sanguine"
 Raimund Gitsels – viulut kappaleissa "In Memoriam", "Memento Mori", "Sanguine" ja "Once it was Ours!"

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 

Moonspellin albumit
Vuoden 2006 albumit
Peneda-Gerêsin kansallispuisto

Peneda-Gerêsin kansallispuisto (), usein myös pelkkä Gerês, on Portugalin ainoa kansallispuisto.

Peneda-Gerêsin kansallispuisto avattiin 8. toukokuuta 1971. Se sijaitsee Melgaçon, Arcos de Valdevezin, Ponte da Barcan, Terras de Bouron ja Montalegren kuntien alueilla. Puiston pinta-ala on 702,90 km².

Puisto on saanut WWF:n PAN Parks sertifikaatin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Parque Nacional da Peneda-Gerês 

Portugalin kansallispuistot
Darkness and Hope

Darkness and Hope on portugalilaisen dark metal -yhtye Moonspellin vuonna 2001 ilmestynyt viides albumi. Sen kustansi Century Media Records.

Darkness and Hopesta julkaistiin muutamia versioita, joista kukin sisälsi coverversion eri kappaleesta: Madredeuksen ”Os senhores da guerra”, Ozzy Osbournen ”Mr. Crowley” ja Joy Divisionin ”Love Will Tear Us Apart”.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2001 albumit
Moonspellin albumit
Äijälänsalmi

Äijälänsalmi on Jyväskylässä sijaitseva, noin 700 metriä pitkä salmi, joka yhdistää Jyväsjärven Päijänteeseen. Aikaisemmin paikalla oli Äijälänjoki, jota pitkin Jyväsjärvi laski Päijänteeseen, mutta vuosina 1839, 1840, 1856 ja 1859 suoritettujen ruoppausten vaikutuksesta entinen Äijälänjoki muuttui Äijälänsalmeksi ja Jyväsjärven pinta laski Päijänteen pinnan tasolle . Tästä seurasi, että Jyväskylän ja Päijänteen välille avautui laivayhteys, joka on vieläkin käytössä. Jyväskylän satama, joka oli aiottu rakentaa ulkosatamaksi Päijänteen puolelle, voitiin toteuttaa kaupungin ruutukaava-alueelle Jyväsjärven rannalle. Satama on 1990-luvulla siirretty Rantaväylän tieltä Lutakkoon. 

Äijälänsalmen yli menee kaksi siltaa. Kevyen liikenteen siltana toimii vanha, jota pitkin kulkee Tahvosentie, ja autoliikenteelle uusi, jota pitkin kulkee Kuokkalantie. Matti-elokuvassa Matti Nykänen hyppää veteen Äijälänsalmen toiselta sillalta. Autoliikenteelle tarkoitetun sillan vieressä on myös kevyenliikenteen käytössä oleva Äijälänsalmen vanha silta, joka on yksi Suomen vanhimmista teräsbetonisilloista. Äijälänsalmi oli Jyväskylän ja Jyväskylän maalaiskunnan rajana vuonna 1965 tapahtuneesta alueliitoksesta vuonna 2009 tapahtuneeseen kuntaliitokseen (Päijänteen puolelta uuteen siltaan asti).

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Päijänne
Jyväskylän luonto
Suomen salmet
H’K Sokil Kiova

H’K Sokil Kiova () on Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa pelaava jääkiekkoseura.

Historia
Neuvostoaikana Sokil pelasi vuodet 1963-1965 ja 1971-1978 Pervaja Ligassa ja vuodet 1965-1970 ja 1978-1991 Neuvostoliiton mestaruussarjassa.

Neuvostoliiton kaaduttua Sokil osallistui Kansainväliseen liigaan. Samalla Sokol pelasi myös vastaperustetussa Ukrainan pääsarjassa. Venäjän kansallistettua jääkiekkosarjansa 1996 keskittyi Sokol ainoastaan Ukrainan sarjaan.

Vuodesta 2004 eteenpäin Sokil on pelasi enimmäkseen naapurimaan Valko-Venäjän Ekstraligassa. Poikkuksia olivat kaudet 2007–2008 ja 2008–2009, jolloin joukkue pelasi ainoana ukrainalaisena seurana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa. Sokilin kakkosjoukkue Sokil-2 pelasi samaan aikaan Ukrainan pääsarjassa.

Sokil voitti myös ensimmäisen Tampere Cupin vuonna 1989.

Seura on viime aikoina kärsinyt talousvaikeuksista, eikä sen edustusjoukkuetta saatu kasaan kaudelle 2014–2015.

Aiheesta muualla
 Seuran verkkosivut
 Eurohockey.net

Sokil Kiova
Matosinhos

Matosinhos on kunta Porton piirissä, Portugalissa. Siitä tuli kaupunki 1984. Sen pinta-ala on 62,2 km² ja väkiluku noin 175 500. 

Matosinhosin nykyinen pormestari on Guilherme Pinto.

Freguesiat 
 Matosinhos
 Leça da Palmeira
 Senhora da Hora
 São Mamede de Infesta
 Leça do Balio
 Custóias
 Guifões
 Santa Cruz do Bispo
 Perafita
 Lavra

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Portugalin kaupungit
Can’t Buy Me Love

Can’t Buy Me Love on Paul McCartneyn säveltämä ja sanoittama kappale (vaikkakin sen tekijöiksi on laitettu parivaljakko Lennon-McCartney). The Beatles julkaisi kappaleen viidennen brittisinglensä A-puolella, B-puolella oli kappale "You Can’t Do That". Kappale oli äänitetty 25. helmikuuta 1964 Abbey Road -studiolla Lontoossa, mutta kappaleesta oli tehty myös aiempi äänitys Pariisissa kuukautta aiemmin, kun The Beatles esiintyi Olympia-teatterissa.

Kappaleesta tuli the Beatles -yhtyeen neljäs kappale, joka nousi brittilistan ykköseksi ja kolmas single, jota myytiin yli miljoona kappaletta Isossa-Britanniassa. Kappale nousi ykköseksi myös Yhdysvaltain listalla.

Kappale on LP-levyllä A Hard Day’s Night.

Cover-versioita 
The Chipmunks (1964)
The Eliminators (1964)
Ella Fitzgerald (1964)
Johnny Rivers (1964)
George Martin (1964)
The Supremes (1964)
Dave "Baby" Cortez (1965)
Henry Mancini (1965)
Peter Sellers (1965)
Chet Atkins (1966)
Count Basie and his Orchestra (1966)
Cathy Berberian (1967)
Phil Seaman (1968)
David Clayton-Thomas (1973)
Horst Jankowski und sein Rias-Tanzorchester (1977)
François Glorieux (1978)
Shirley Scott & Stanley Turrentine (1978)
Stanley Turrentine (1981)
The King’s Singers (1988)
The Allen Toussaint Orchestra(1989)
Paolo Nonnis (1990)
Elena Duran, Stephane Grappelli & Laurie Holloway (1991)
John Bayless (1993)
Giovanni (1993)
Shenandoah (1995)
Blackstreet (1996)
Barbara Casini Quartet (1998)
Lisa Lauren (1998)
John Pizzarelli (1998)
Gary Smart (1998)
The Band of Irish Guards (1999)
Rod McGaha (1999)
Laurence Juber (June 13, 2000)
Jive Bunny & the Mastermixers (2001)
Betty Dylan (2002)
Michael Bublé (2005)

Lähteet 

Vuoden 1964 kappaleet
The Beatlesin kappaleet
Moottoripyöräilyn Italian Grand Prix 1973

Italian TT-ajot 1973 ajettiin Autodromo Nazionale Monzan moottoriradalla 20. toukokuuta kauden 1973 neljäntenä kisaviikonloppuna. Kilpailu muistetaan ennen kaikkea Jarno Saarisen ja Renzo Pasolinin kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta.

Onnettomuus

Kahden kilpailijan kuolemaan johtanut onnettomuus sattui 250-kuutioisten kilpailun ensimmäisellä kierroksella vaarallisessa Curvonen kaarteessa. Onnettomuuspaikan kohdalla ei ollut televisiokameroita, joten tapahtumien kulkua ei tiedetä varmasti, ja siitä on erilaisia käsityksiä.

Tullessaan Curvonen kaarteeseen kaksi kilometriä lähdön jälkeen toisena ollut italialainen Renzo Pasolini kaatui, mistä seurasi ketjureaktio. Yhden selityksen mukaan Pasolinin kaatumisen olisi aiheuttanut Walter Villan pyörästä edellisessä lähdössä radalle valunut öljy. Näin arveli myös Villa heti onnettomuuden jälkeen itse, mutta vähän myöhemmin hän kiisti asian. Italialaisten lehtien mukaan Villan pyörästä mitattiin kilpailun jälkeen öljyn määrä, ja se todettiin vajaaksi. Toinen ajaja, englantilainen Chas Mortimer, sanoo nähneensä Pasolinin moottorista nousseen savua, minkä vuoksi Mortimer uskoo Pasolinin kaatuneen moottorinsa leikattua kiinni. Yamahan mekaanikko Ferry Brouwer avasi onnettomuuspyörien moottorit ja väitti Pasolinin koneen leikanneen kiinni, sillä sen vesijäähdytteiseen moottoriin oli asennettu ilmajäähdyttimen mäntä. Yamahan tallipäällikön Rod Gouldin mukaan Pasolinin mäntä oli kyllä ollut toisesta pyörästä, mutta moottorit eivät olleet leikanneet kiinni. Kolmannen teorian mukaan Pasolini kaatui ajovirheen vuoksi.

Menetettyään tasapainonsa Pasolini lensi päin radan ulkopuolisia teräskaiteita ja kuoli törmäyksessä. Pasolinin pyörä sinkoutui päin Jarno Saarista, joka sai osuman päähänsä ja lääkäreiden mukaan kuoli heti. Hän jäi radalle makaamaan, ja moni kuljettaja ajoi hänen ylitseen ehtimättä väistää.

Kun lisäksi neljäkymmentä päivää Saarisen ja Pasolinin onnettomuuden jälkeen samassa mutkassa kuoli juniorikilpailussa kolme kilpailijaa, Monzassa lopetettiin moottoripyöräkilpailut kahdeksaksi vuodeksi.

Tulokset

350cc

125cc

50cc

Pistetilanteet kilpailun jälkeen

350cc

Lähteet

 
1973
Vesa Vierikko

{{Näyttelijä
 | nimi               = Vesa Vierikko
 | kuva               = 
 | kuvankoko          = 
 | kuvateksti         = 
 | koko nimi          = Vesa Tapio Vierikko
 | syntymäaika        = 
 | syntymäpaikka      = Lappeenranta
 | kuolinaika         = 
 | kuolinpaikka       = 
 | ammatti            = näyttelijä
 | puoliso            = Kati Vierikko
 | lapset             = Helena Vierikko
 | aktiivisena        = 1977–
 | merkittävät roolit = 
 | palkinnot          = {{Lista|
 Parhaan miessivuosan Jussi-palkinto 1989
 G. Pula-aho -patsas 2001
 Näyttämötaiteen valtionpalkinto 2001
 Parhaan miespääosan Venla-palkinto 2003
 Koura-palkinto 2004
 Pro Finlandia -mitali 2011
}}
 | allekirjoitus      = 
 | kotisivu           = -
 | imdb               = 0896801
 | elonet             = 223368
 | amg                = 
 | tietokanta-os      = 
 | tietok-nimi        = 
}}Vesa Tapio Vierikko' (s. 24. toukokuuta 1956 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä. Hän oli Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professori 1. elokuuta 2002 – 31. heinäkuuta 2012.

Vierikko suoritti Teatterikorkeakoulussa näyttelijän teatteritutkinnon 16. toukokuuta 1980. Hän on esiintynyt useissa näytelmissä, elokuvissa, televisio-ohjelmissa ja kuunnelmissa. Hän on ollut pitkään Ryhmäteatterin kantavia voimia. Vuosina 1986–1987 hän näytteli Ryhmäteatterin sketsiohjelmassa Tabu.

Vierikko on näytellyt muun muassa elokuvissa Katsastus (1988), Talvisota (1989), Kummeli Kultakuume (1997), Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982), Sibelius (2003), V2 – Jäätynyt enkeli (2004), Niko – Lentäjän poika (2008) ja 21 tapaa pilata avioliitto (2013).

Vierikko on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Kivisydän, Kaverille ei jätetä, Team Ahma, Tellus ja Pakanamaan kartta. Vuonna 1993 hän näytteli Taru sormusten herrasta -trilogiaan perustuvassa Hobitit-televisiosarjassa Gandalfia. Hän on näytellyt myös ohjelmassa Hunajapupuset. Vierikko on lukenut äänikirjaksi muun muassa suomenkielisen Harry Potter -kirjasarjan. Vierikko on ääninäytellyt Potsoa Vili Vilperi'' -piirrossarjan toisella tuotantokaudella.

Vierikko näyttelee nimiosassa Timo Koivusalon Sirkuspelle Hermannista kertovassa elokuvassa. Elokuvaa on kuvattu Turussa, Porissa ja Naantalissa.

Yksityiselämä 

Vierikon puoliso on ympäristötieteen tohtori Kati Vierikko, ja heillä on kolme lasta. Hänellä on lisäksi neljä lasta aiemmasta suhteestaan. Näyttelijä Helena Vierikko on Vesa Vierikon tytär.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja lyhytelokuvat

Televisio 

Ääninäyttelijänä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Vesa Vierikko
 Ylen Elävä arkisto: Taiteilijaelämää: Vesa Vierikko

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Teatterikorkeakoulun professorit
Jussi-palkinnon saajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Lotus Notes

IBM Lotus Notes on työryhmäohjelmisto, jota on kehitetty 1980-luvulta asti. 

Ohjelmisto sisältää muun muassa asiakirjanhallinnan, sähköpostin ja kalenterin. Notesiin voi myös ohjelmoida omia sovelluksia.

Lotus Notes liitettiin IBM:n tuotevalikoimaan yrityskaupan myötä 1990-luvulla.

Muun muassa tuomioistuinlaitos käyttää ohjelmistoon pohjautuvaa ratkaisua Haldia.

Aiheesta muualla 
 Ohjelmiston verkkosivu

Lähteet 

IBM:n ohjelmistot
Ryhmätyösovellukset
Linux-ohjelmat
Windows-ohjelmat
Toinen puoliaika

Toinen puoliaika on vuonna 1989 ilmestynyt Yön kuudes studioalbumi. Singlenä siltä julkaistiin vain avausraita Kaipaan luoksesi kotiin. Levyä pidetään yhtenä Yön heikoimmista, muun muassa Olli Lindholm on sanonut sen olevan yhtyeen huonoimman ja myös pysyvän sellaisena. Albumi on viimeinen, jolla soittivat Yön alkuperäisjäsenet Juha Rauäng ja Veikko Lehtiranta, sekä myös viimeinen T. T. Oksalan tuottama yhtyeen levy. Albumi viipyi Suomen albumilistalla vain viikon ajan sijalla 33.

Taustaa 
Albumin materiaali äänitettiin kahdessa osassa. Ensimmäinen studiosessio pidettiin lokakuussa 1988 Köyliön Tuiskulassa Esa "Nätsi" Rosvallin omistamalla vanhalla kansakoululla, jossa äänitykset tehtiin MTV:n mobiilistudiolla. Lindholmin mukaan tuottaja T. T. Oksala lähinnä nukkui, yhtyeen jäsenten keskittyessä saunomiseen, television katseluun ja muuhun levyntekoon liittymättömään puuhaan. Lopputuloksena oli vain 27 minuuttia musiikkia, joka albumille tarkoitetun materiaalin lisäksi sisälsi myös singlen B-puolen.

Poko Rekordsin toimitusjohtaja Epe Helenius totesi nauhan kuultuaan sillä olevan vain yhden kelvollisen kappaleen ja päätti olla julkaisematta levyä, ennen kuin saataisiin parempaa materiaalia. Lopulta hän julkaisi singlenä kappaleen Jestas sentään, joka oli coverversio Markku Aron 1970-luvun käännöshitistä. Olli Lindholm piti sitä Heleniuksen yrityksenä herätellä yhtyettä uusien kappaleiden levyttämiseen. Toinen sessio järjestettiin lopulta maaliskuussa 1989 Lempäälässä Mika Sundqvistin studiolla. Tällä kertaa valmiiksi saatiin kolme uutta kappaletta; Kaipaan luoksesi kotiin, Palapeli ja Surullinen mies. Albumi ilmestyi vihdoin kesäkuussa 1989.

Kappaleet 
A-puoli
 
 
 
 
 
 
B-puoli

Muusikot 
Olli Lindholm – laulu
Juha Mielonen – kitara
Jani Viitanen – kitara
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut

Lähteet 
YÖ: Toinen puoliaika Finnmusic.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Toinen puoliaika discogs.com -sivustolla 

Yön albumit
T. T. Oksalan tuottamat albumit
Vuoden 1989 albumit