joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lastenlinna

Lastenlinna on entinen lastensairaala Helsingin Taka-Töölössä Lastenklinikan lähellä. Se on kuulunut Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirille HUS:ille.

Historiaa 

Lastenlinnan sairaalan toiminta alkoi 1917 Helsingin Kalliossa. Se oli vuosina 1921–1967 Manner­heimin Lasten­suojelu­liiton hallinnassa, kunnes se vuoden 1968 alussa siirtyi Helsingin Lasten­linnan kuntain­liitolle, jossa oli jäseninä 105 kuntaa. Lastenlinnan kuntainliitto pysyi itsenäisenä lähes 30 vuotta, kunnes se vuoden 1997 alussa siirtyi HYKS:ille, osaksi Lasten ja nuorten sairaalaa. 

Lastenlinnan nykyinen rakennus valmistui Taka-Töölöön 1948. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Elsi Borg, Otto Flodin ja Olavi Sortta. Siihen liittyvä sivu­rakennus valmistui vuonna 1959.

Arkkiatri Arvo Ylppö toimi Lastenlinnan ylilääkärinä vuodesta 1920 vuoteen 1963 saakka.

Uusi lastensairaala 
Lastenlinnan ja viereisen Lastenklinikan toiminnot siirrettiin syyskuussa 2018 avattuun Uuteen lastensairaalaan. Samalla Lastenlinnan rakennus poistui sairaalakäytöstä. HUS on suunnitellut rakennuksen myyntiä, koska sitä ei enää tarvita sairaalana. Vanhat, 1930- ja 1940-luvuilla rakennetut sairaalat ovat ahtaita ja jatkuvasti jostain osistaan korjauksessa, mikä on vaikeuttanut merkittävästi niiden toimintaa.

Lähteet 
 www.hus.fi 
 www.lastenlinnansaatio.fi

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Holmila, Paula, Tyhjänä odottava Lastenlinna, Helsingin Sanomat 27.9.2021 (maksullinen artikkeli)

Helsingin entiset sairaalat
Helsingin tornitalot
Taka-Töölö
Helsingin suojellut rakennukset
Imperiex

Imperiex on kuvitteellinen hahmo, jonka loivat Jeph Loeb ja Ian Churchill. Hahmo esiintyi ensi kerran DC Comicsin kustantamassa sarjakuvassa Superman #153 helmikuussa 2000.

Historia
Imperiex on puhdasta energiaa, joka käyttää humanoidimaisen näköistä jättiläismäistä haarniskaa. Hänet tunnetaan galaksien tuhoajana, ja Imperiex tuhosi muun muassa sotamaailman, jonka jälkeen Mongulin poika tuli varoittamaan maaplaneettaa Imperiexin tulosta. Mongul sai suostuteltua Teräsmiehen taistelemaan rinnallaan Imperiexiä vastaan, jonka he myös voittivat, saadakseen vain selville, että kyseessä oli klooni. Alkuperäinen Imperiex puolestaan on huomattavasti suurempi ja voimakkaampi olento, joka väittää huomanneensa epätäydellisyyttä maailmankaikkeuden rakenteessa ja suunnittelee sen tuhoamista luodakseen uuden ja täydellisen maailman. Tehdäkseen tämän hän suuntaa kohti maaplaneettaa, joka pitää maailmankaikkeutta koossa. Tuhotakseen maailmankaikkeuden Imperiex pyrki aiheuttamaan uuden alkuräjähdyksen. Tuolloin presidenttinä toiminut Lex Luthor kokosi maailman kaikki supersankarit yhteen mukaan lukien Yhdysvaltain armeijan taistellakseen Imperiexiä ja hänen joukkojaan vastaan. Huolimatta voitosta Imperiexin tuhoaminen ei säästänyt maaplaneettaa tappiolta, sillä sodan aikana kuoli noin kahdeksan miljoonaa ihmistä, sekä useita supersankareita, kuten Hippolyta, Maxima, kenraali Sam Lane, Vesimies, Tuomiopäivä, Guy Gardner ja Teräs.

Imperiex muissa medioissa

Animaatio
Imperiex esiintyi ensi kerran televisiossa animaatiosarjan Legion of Super Heroesin toisella tuotantokaudella, jossa hahmon äänenä toimi Phil Morris. Imperiex oli muukalaisten orja, josta kehittyi voittamaton gladiaattori noin 3900-4000-luvulla ja vuosien ajan hänen loukkaantuessa pahasti hänen kehonsa osia korvattiin voimakkailla teknisillä osilla, jotka loi todella nuori tiedemies Abel. Prosessin päätteeksi ainoastaan Imperiexin aivot olivat jäljellä tämän orgaanisista elimistä. 4000-luvun alussa hän oli tuhonnut suurimman osan galakseista, jonka seurauksena eräs tiedemies K3NT loi Teräsmies-X:n tuhotakseen Imperiexin. Epäonnistuessaan tehtävässään hän palasi ajassa taaksepäin pyytääkseen apua 3000-luvun Avaruussankarien legioonalta, jonka seurauksena Imperiex oletti Teräsmies-X:n olleen kuollut ja varasti hänen aika-avaimen, jolla Imperiex matkasi myös 3000-luvulle. Tämän seurauksena Teräsmies-X yhdessä legioonalaisten ja alkuperäisen Teräsmiehen kanssa saivat taistella uudelleen Imperiexiä vastaan.

Lähteet

DC-universumin superroistot
DC-universumin avaruusolennot
DC-universumin kosmiset olennot
Kuvitteelliset diktaattorit
Geoff Platt

Geoffrey Joseph Platt (s. 10. heinäkuuta 1985 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalaissyntyinen jääkiekkohyökkääjä, jolla on ollut vuodesta 2012 myös Valko-Venäjän kansalaisuus. Hän edustaa SM-liigajoukkue JYPiä.

Platt meni naimisiin tamperelaisen Mian kanssa kesäkuussa 2015, ja he asuvat kesät Tampereella.

Pelaajaura
Platt pelasi juniorina OHL-liigan North Bay Centennialsin, Saginaw Spiritin ja Erie Ottersin joukkueissa. Hän teki hyvin pisteitä OHL:ssä, mutta häntä ei kuitenkaan ole koskaan varattu NHL:ään. Hockey's Future -sivuston arvion mukaan NHL:n kykyjenetsijät pitivät häntä liian pienikokoisena.

NHL-kokemusta Plattilla on 41 ottelun verran Columbus Blue Jacketsista ja 5 ottelun verran Anaheim Ducksista. Blue Jacketsissa hän teki neljä maalia ja antoi kymmenen maalisyöttöä; tuolloin hän pelasi muun muassa Rick Nashin ja David Výbornýn keskushyökkääjänä. Ducksissa Platt jäi pisteittä.

Platt pelasi kauden 2008–2009 SM-liigassa Tampereen Ilveksessä. Verotusteknisistä syistä Platt liittyi joukkueeseen vasta lokakuussa ja pelasi alkukauden valkovenäläisessä Dinamo Minskissä KHL-liigassa. Plattia paikkasi alkukauden Ilveksessä Colby Genoway, joka siirtyi lokakuussa Allsvenskanin Mora IK:hon.

Ilveksessä pelatun kauden jälkeen Platt palasi vuonna 2009 Dinamo Minskiin. Platt siirtyi joulukuussa 2013 Minskistä Lokomotiv Jaroslavliin kevääseen 2016 jatkuvalla sopimuksella. 

Kaudeksi 2014–2015 Platt siirtyi KHL-joukkue TsSKA Moskovaan, jossa vietti aina kevääseen 2016 asti. Kesällä 2016 Platt solmi vuoden mittaisen sopimuksen SHL-seura Växjö Lakersin kanssa, mutta palasi takaisin TsSKA:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella joulukuussa 2016. 

Heinäkuussa 2018 Platt solmi vuoden mittaisen sopimuksen KHL-seura Jokereiden kanssa.

Kaudeksi 2022–2023 Platt palasi SM-Liigaan tekemällä vuoden mittaisen sopimuksen JYPiin.

Maajoukkuepelit 

Platt edusti Kanadaa vuoden 2003 U18 MM-turnauksessa, jossa teki pelaamassaan seitsemässä ottelussa kolme maalia. Pelattuaan useita vuosia Dinamo Minskissä, Platt sai Valko-Venäjän kansalaisuuden ja edusti ensimmäistä kertaa uutta kotimaataan vuoden 2014 MM-kotikisoissa.

Tilastot

Lähteet 

Jatkoaika.comin uutinen Ilves-sopimuksesta
Arvio Plattista Hockey's Future -sivustolla

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Valkovenäläiset jääkiekkoilijat
JYPin pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Haapavesi (lehti)

Haapavesi on lokakuussa 1997 perustettu Haapavedellä kerran viikossa torstaisin ilmestyvä paikallislehti. Lehteä julkaisee Hilla Group Oyj.

Lehden päätoimittajana toimii Katariina Anttila. Haapavesi-lehden levikki oli 3 435 vuonna 2014. Lehden toimitus sijaitsee Haapavedellä.

Päätoimittajat 
 Paula Villa 1997-2000
 Kimmo Rauatmaa
 Laura Seppä
 Seppo Kangasniemi
 Suvi Hyttinen
 Katariina Anttila

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lehden kotisivut
 KPK Yhtiöt Oyj

Suomalaiset paikallislehdet
Haapavesi
Lemmikkikauppa

Lemmikkikauppa (tai eläinkauppa) on liike, jossa myydään pääsääntöisesti lemmikkieläimiä. Lemmikkieläimiä ovat esimerkiksi eksoottiset linnut, akvaariokalat ja matelijat. Kaupassa myydään myös niiden ruokaa ja tarvikkeita eläinten hoitoon sekä häkkejä. Eläinkaupoista saa myös tietoa ja opastusta eläinten hoidosta, ruokinnasta ja eläinten sairauksista.

Eläinkaupoissa myydään eläimille usein myös leikkikaluja sekä muita eläimille tarkoitettuja hoitotarvikkeita.

Lemmikkikauppoja Suomessa 
 Faunatar
 Musti ja Mirri
 Elaintarvikekauppa.fi
 4pets

Vähittäiskauppa
Lemmikkieläinten hoito
M/S Aura

M/S Aura (IMO 8959867) on suomalainen lautta. Aura liikennöi Kustavin Heponiemen ja Iniön saaren välillä. Aluksen omistaa Suomen Lauttaliikenne, jolle se päätyi valtion liikelaitoksen Finstashipin Saaristovarustamolta. Aura on rakennettu vuonna 1994 Olkiluodon telakalla Eurajoella. Sen pituus on 53,8 metriä ja leveys 12 metriä. Alukselle mahtuu 197 matkustajaa ja 52 henkilöautoa. Alus on M/S Auroran sisaralus.

Aiheesta muualla
 Auran aikataulu- ja reittitiedot FinFerriesin sivuilla 

Aura
Concorde-sopimus

Concorde-sopimus on Kansainvälisen autourheiluliiton (FIA), Formula 1 -tallien ja FOA:n välinen sopimus, joka määrittelee ehdot, joilla tallit kilpailevat ja miten televisiotulot ja palkintorahat jaetaan. Sopimus on nimetty Pariisin Concorde-aukion mukaan, jossa ensimmäinen sopimus allekirjoitettiin vuonna 1981. 

Sopimuksen tarkoitus on edistää ammattimaisuutta ja Formula 1:n kaupallista menestystä. Tärkein tekijä tämän saavuttamisessa on tallien velvollisuus osallistua jokaiseen kilpailuun, mikä tekee urheilusta entistä luotettavamman lähetystoiminnan harjoittajille, joiden odotetaan investoivan voimakkaasti televisiolähetysoikeuksien hankkimiseen. Vastineeksi talleille taataan prosenttiosuus urheilun kaupallisista tuloista. 

Concorde-sopimuksia on ollut kahdeksan: ensimmäinen solmittiin vuonna 1981, muut vuonna 1987, 1992, 1997, 1998, 2009, 2013 ja nykyinen sopimus vuonna 2020. Uusin sopimus on voimassa vuoteen 2025 asti. 

Sopimusten sisältö on ollut salainen kunnes vuoden 2005 lopulla tunnettu kilpaurheilutoimittaja Forrest Bond julkaisi vuoden 1997 sopimuksen.

Viitteet 

Formula 1
Sivut, joissa on tarkistamattomia käännöksiä
Asim Ferhatović Hase Stadium

Asim Ferhatović Hase Stadium (ent. Olimpijski Stadion Koševo) on monikäyttöinen stadion Sarajevossa Bosnia ja Hertsegovinassa. Se muistetaan ehkä parhaiten vuoden 1984 talviolympialaisten olympiastadionina. Stadion avattiin vuonna 1952, ja sitä remontoitiin ja laajennettiin vuonna 1984 olympialaisia varten.

Nykyään stadionia käytetään enimmäkseen jalkapallossa, sillä se toimii sekä Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueen että FK Sarajevon kotikenttänä.

Stadion on nimetty Asim Ferhatovićin, jugoslavialaisen jalkapalloilijan mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Olympiastadionit
Talviolympialaiset 1984
Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallostadionit
Annie-gaala 1975

Annie-gaala 1975 oli neljättä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1975 parhaille animaatioiden tekijöille.

Voittajat
Voittajat lihavoituna:

Winsor McCay -palkinto
Walt Disney
Faith Hubley
John Hubley
Norman McLaren

1975
Annie-gaalat
Talvijuurekas

Talvijuurekas (Flammulina velutipes) on lehtipuiden rungoilla kasvava sienilaji, joka kestää hyvin pakkasia. Talvijuurekas suosii raitaa ja muita pajuja (Salix), joskus myös lehmusta. Sieni esiintyy myöhäissyksystä kevääseen saakka. Sienen lakki on kellanruskea, noin 2-5 cm kokoinen, usein hyvin limainen, jalka 5–10 cm pitkä ja heltat kellanvalkoiset. Talvijuurekas on hyvä ruokasieni. Talvijuurekas kuuluu lahottajiin, ja sen voi sekoittaa muihin lahopuulla kimppuina kasvaviin sieniin, kuten lahokoihin (Hypholoma) ja helokoihin (Pholiota).

Talvijuurekas kuuluu talvijuurekkaiden sukuun (Flammulina). Vielä 2000-luvulle asti ajateltiin, että se on sukunsa ainoa edustaja Suomessa. Myöhemmin on kuitenkin paljastunut, että Suomessa on useita talvijuurekaslajeja, joiden erot ovat pääosin mikroskooppisia. Itä-Aasiassa suosittu enokitake luokiteltiin vuoteen 2018 samaksi lajiksi talvijuurekkaan kanssa, mutta nykyään se tunnetaan lajina Flammulina filiformis.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Talvijuurekas (Flammulina velutipes)
 Luontoportti: Talvijuurekas (Flammulina velutipes)
 Suomen luonto: Japanilaisten herkku – Suomessa lähes tuntematon
 Talvijuurekas s. 20 UPM:n Metsiemme ruokasieniä -opasvihkossa
 Encyclopedia of Life (EOL): Flammulina velutipes 
 Mushroom Expert: Flammulina velutipes 

Physalacriaceae
Suomalaiset ruokasienet
Kuusenherkkusieni

Kuusenherkkusieni eli kuusiherkkusieni (Agaricus essettei) on valkoinen kuusen seurassa viihtyvä herkkusienilaji. Sienen lakki on silkinvalkoinen, ja kosketettaessa siihen muodostuu keltaisia täpliä. Sienen jalka on valkoinen. Heltat ovat aluksi punertavat, myöhemmin tummanruskeat. Se kasvaa melko yleisenä koko Suomessa kuusimetsissä.  

Sieni on hyvä ruokasieni, mutta se kerää itseensä niin paljon ympäristömyrkkyjä, esimerkiksi elohopeaa, ettei säännöllistä pitkäaikaista käyttöä suositella, eikä sitä pidä kerätä alueilta, joilla liikenne ja teollisuus päästävät paljon raskasmetalleita. 

Kokemattoman sienestäjän ei tule kerätä tätä sientä, koska se muistuttaa tappavan myrkyllistä valkokärpässientä. Nämä sienet voi erottaa siitä, että valkokärpässienen heltat ovat pysyvän valkoiset, kuusiherkkusienellä ne tummuvat myöhemmällä iällä tumman itiöpölynsä vuoksi. Valkokärpässienen itiöpöly on valkoista. Ne voi kokenut erottaa myös hajusta: valkokärpässieni tuoksuu raa'alta perunalta, kuusenherkkusieni anikselta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
MushroomExpert: Agaricus silvicola 
Rogers Mushrooms: Agaricus silvicola 

Herkkusienet
Suomalaiset ruokasienet
Anisherkkusieni

Anisherkkusieni (Agaricus silvicola) on valkoinen tai kellertyvä herkkusienilaji. Sen jalka on iso ja renkaallinen, heltat ovat aluksi punertavat ja myöhemmin ruskeat. Sieni viihtyy melko yleisenä seka- ja havumetsissä koko Suomessa. Anisherkkusieni on hyvän makuinen ja siten herkullinen ruokasieni.

Lähteet 

Herkkusienet
Siroherkkusieni

Siroherkkusieni (Agaricus semotus) on valkoinen tai viininpunanvärinen, pienten violettien suomujen peittämä herkkusienilaji. Sen heltat ovat ensin vaaleat, myöhemmin lihanpunaiset ja lopulta mustat. Jalka on valkoinen ja siinä on kaksinkertainen rengas. Sieni kasvaa havu- ja lehtipuiden seurassa metsissä ja metsänreunoissa kohtalaisen harvinaisena koko Suomessa. Se on hyvä ruokasieni.

Lähteet 

Herkkusienet
KKS Lech Poznań

KKS Lech Poznań on puolalainen, 19 maaliskuuta vuonna 1922 perustettu jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Poznańin kaupunki. Se pelaa kaudella 2018–2019 maansa pääsarjassa Ekstraklasassa. Seura on voittanut maansa mestaruuden seitsemän kertaa, viimeksi vuosina 2010 ja 2015.

Vuodesta 1933 vuoteen 1994 seura oli Puolan rautatieyhtiö PKP:n tukema, ja seuran nimilyhenne KKS tarkoittaakin "rautatieläistä urheiluseuraa" (Kolejowy Klub Sportowy, Lech puolestaan on Puolan legendaarinen perustaja). Vuonna 2006 Lech Poznań sai tukijakseen kodinkoneita valmistavan Amica-tehtaan ja yhdistyi samalla tehtaan oman Amica Wronki -pääsarjaseuran kanssa. Uusi joukkue koostettiin molempien seurojen parhaista pelaajista ja Amica Wronki siirtyi Lechin reservijoukkueeksi alasarjoihin. Lech pelasi kotiottelunsa Wronkissa stadionremontin aikana vuonna 2009.

Saavutukset 
 Puolan mestaruus (7): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015.
 Puolan cupin voitto (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009.
 Puolan supercupin voitto (6): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015, 2016.

Pelaajat

Edustusjoukkueen kokoonpano 
Tilanne 22.06.2017.''

Entisiä pelaajia 
  Teodor Anioła
  Paulus Arajuuri
  Jacek Bąk
  Edmund Białas
  Bartosz Bosacki
  Jimmy Conrad
  Henryk Czapczyk 
  Jacek Dembiński
  Dariusz Dudka]
  Kasper Hämäläinen
  Roman Jakóbczak
  Czesław Jakołcewicz 
  Andrzej Juskowiak
  Janusz Kupcewicz
  Mirosław Okoński
  Krzysztof Pawlak
  Arkadiusz Radomski
  Piotr Reiss
  Ivan Đurđević
  Artjoms Rudņevs
  Piotr Świerczewski
  Artur Wichniarek
  Maciej Żurawski
  Robert Lewandowski

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 Lech Poznań On-Line (epävirallinen sivu) 
 KKS Lech Poznań on-line (epävirallinen sivu) 
 Lech Poznań (90minut.pl) 

Puolalaiset jalkapalloseurat
Poznań
New Joys

New Joys oli vuosina 1965 – 1973 toiminut suomalainen popyhtye. Helsinkiläisen yhtyeen managerina toimi Ykä Reinikainen ja ensilevynsä tekemisen aikoina 1967 yhtyeen jäsenet olivat vielä koululaisia. Yhtyeessä lauloivat Benno (Nils Blumme) ja Tarro (Tapio Mäkinen) sekä soittivat Jori Auvinen (kitara), Hannu Peltonen (basso) ja Haraldo Bergqvist (rummut). Yhtyeen ensilevy oli käännös The Turtlesin hitistä Happy Together eli Mikset mua huomaa, josta tuli varsin suosittu. Singlen B–puolen Kevät oli yhtyeen omaa tuotantoa.

Toinen single Kuuluthan mulle Windy menestyi niin ikään hyvin. Vuonna 1968 yhtye levytti vielä The Lemon Pipersin kappaleesta Green Tambourine hittikäännöksen Tamburiinin soittaja, mutta suuntautuivat sitten soul–musiikkiin päin ja saman vuoden syyskuussa mukaan tulivat entinen Soulset-jäsen Matti Bergström (basso), Juha Rislakki (kitara), Kaj (Sakke) Nuorivaara (saksofoni) ja Julius Heikkilä (saksofoni).

Kesällä 1969 yhtye teki kiertueen Soul 69, jolla olivat mukana myös saksofonisti  Stanley Lindroos sekä laulaja Sirkka Keiski ja Risto Kurrosen tanssiryhmä Villikissat.

Soulmusiikin mentyä pois muodista yhtye siirtyi suoraviivaiseen rock & rolliin, mutta hajosi vuodenvaihteessa 1972 – 1973.

Diskografia 

Mikset mua huomaa / Kevät (1967)
Kuuluthan mulle Windy / Luotin valheisiin (1967)
Tamburiinin soittaja / Hän jääköön (1968)
En maata tallaa koskaan / Sinun unesi (1969)

Kokoonpanot 

Alkuperäinen 1965 – 1968

Benno = laulu
Tarro = laulu
Jori Auvinen = kitara 
Hannu Peltonen = basso
Haraldo Bergqvist = rummut

Toinen

Benno = laulu
Tarro = laulu
Juha Rislakki = kitara
Matti Bergström = basso
Kaj (Sakke) Nuorivaara = saksofoni
Haraldo Bergqvist = rummut

Kokoonpano kesällä 1969 (Soul 69 konsertti)

Benno = laulu
Tarro = laulu
Juha Rislakki = kitara
Matti Bergström = basso
Stanley Lindroos = saksofoni
Haraldo Bergqvist = rummut
Risto Kurrosen tanssiryhmä

Aiheesta muualla
 YLE Elävä arkisto: Benno ja Tarro & New Joys

Suomalaiset popyhtyeet
Pyörätuolirugby

Pyörätuolirugby on vammaisurheilulaji, jota pelaavat pyörätuolia käyttävät henkilöt, joilla on  neliraajahalvaus tai muu sekä ylä- että alaraajoihin vaikuttava vamma.

Säännöt lyhyesti

Pyörätuolirugbya pelataan koripallokentällä, ja pelivälineenä on lentopallo. Kenttäpelaajia on neljä per joukkue. Pyrkimyksenä on saada maali koskettamalla tai ylittämällä vastustajan maaliviiva pitäen samalla palloa hallussaan. Maalista saa yhden pisteen. Enemmän pisteitä saanut joukkue on voittaja. Pallon liikuttelu on sallittua ojentamalla, heittämällä, lyömällä, vierittämällä, pompottamalla tai kantamalla mihin suuntaan tahansa. Peliaika on 4 × 8 minuuttia, ensimmäinen ja kolmas tauko ovat yhden, ja keskimmäinen tauko viiden minuutin mittaisia. Joukkueessa saa olla yhteensä 12 pelaajaa.

Historia

Pyörätuolirugby kehitettiin 1970-luvun lopulla Kanadassa lajiksi neliraajahalvauspotilaille, jotka eivät kyenneet pelaamaan varsin suosittua, mutta taitavia ja tarkkoja käsien liikkeitä vaativaa pyörätuolikoripalloa. Alun perin pyörätuolirugbya kutsuttiin nimellä murderball (murhapallo), koska se on luonteeltaan varsin raju ja aggressiivinen. Nimi muutettiin pyörätuolirugbyksi 1980-luvun lopulla, jolloin järjestettiin myös ensimmäiset kansainväliset kilpailut Torontossa.

Kansainvälinen lajiliitto IWRF (International Wheelchair Rugby Federation) perustettiin vuonna 1993 ja ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 1995 Zürichissä. Laji oli paralympialaisissa näytöslajina Atlantassa 1996 ja kuului ensimmäistä kertaa viralliseen ohjelmaan seuraavissa paralympialaisissa Sydneyssä 2000. Nykyisin kansainvälisellä lajiliitolla on 23 jäsenmaata.

Katso myös 
 Murderball, yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 2005

Lähteet

Aiheesta muualla

http://www.pyoratuolirugby.com/
International Wheelchair Rugby Federation
Pyörätuolirugby paralympialaisten sivuilla 

Vammaisurheilu
Richard Eyre

Sir Richard Charles Hastings Eyre CBE (s. 28. maaliskuuta 1943) on brittiläinen elokuva-, teatteri- ja televisio-ohjaaja. Hän on saanut useita palkintoja, kuten useamman Laurence Olivier Awardin. Hän oli ehdolla myös Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi. Hän on ohjannut myös oopperaa.

Eyre tunnetaan kansainvälisesti muun muassa Iris Murdochia käsittelevästä elokuvasta Iris (2001).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Oopperaohjaajat
Olivier-palkinnon saajat‎
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Georg Dolivo

Georg Dolivo (alk. Georgij Dolivo-Dobrovolskij, s. 9. helmikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen laulaja ja kulttuurialan vaikuttaja. Dolivo tunnetaan muun muassa viihdekvartetti Kivikasvojen entisenä jäsenenä, ja hän on sanoittanut kappaleita ryhmälle sekä Fredille ja Ilkka Hemmingille. Nuorena Dolivo esiintyi myös Kukonpojat-lauluyhtyeessä.

Dolivo toimi Svenska Teaternin johtajana 1987−1996. Vuosina 1996–2001 hän oli Helsinki – Euroopan kulttuurikaupunki 2000 -säätiön johtaja. Vuosina 2001–2012 Dolivo työskenteli Espoon kulttuurijohtajana. Hänelle myönnettiin Espoo-mitali vuonna 2007. Dolivo on toiminut Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtajana kausina 2011–2013. ja 2014–2016

Dolivon isoisä oli valkoinen kenraali Severin Dobrovolski, joka luovutettiin 1945 "Leinon vankina" Neuvostoliittoon, jossa hänet teloitettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomen venäläiset
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Terry Eagleton

Terence Francis ”Terry” Eagleton (s. 22. helmikuuta 1943 Salford, Lancashire, Britannia) on brittiläinen kirjallisuudentutkija, jota on luonnehdittu maailman tunnetuimmaksi intellektuelliksi.

Eagleton hoiti englantilaisen kirjallisuuden Thomas Wharton -professuuria Oxfordin yliopistossa vuosina 1992–2001. Sen jälkeen hän on ollut saman tieteenalan John Edward Taylor -professorina Manchesterin yliopistossa. Hän on kirjoittanut yli 40 teosta, kuten kirjat Literary Theory: An Introduction (1983), The Ideology of the Aesthetic (1990) ja The Illusions of Postmodernism (1996).

Teoksessaan Why Marx Was Right (Yale University Press) Eagleton on esittänyt, että Marx olisi ollut oikeassa. Hän kumoaa kriitikoiden väitteet ja sanoo, että nykyisin ”työväenluokka” on suurempi ihmisjoukko kuin Marxin aikana. Marxismin epäonnistuminen Neuvostoliitossa johtui hänen näkemyksensä mukaan siitä, että järjestelmän onnistuminen olisi edellyttänyt kehittynyttä kansainvälistä taloutta. Köyhässä feodaalisessa Neuvostoliitossa se oli itsensä parodia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kylmänen, Marjo & Mäkelä, Tapio: Terry Eagletonin haastattelu. Niin & näin 2/1994, 52–57.

Brittiläiset tieteilijät
Kirjallisuudentutkijat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Alessandro Fiorio

Alessandro Fiorio (s. 1965) on italialainen ralliautoilija. Hän ajoi rallin MM-sarjaa 1980-luvulla. Hän ajoi ensimmäiset rallinsa MM-tasolla Jolly Clubin Fiat Ritmolla vuonna 1986. Vuonna 1988 hän oli MM-sarjan kolmas ja vuonna 1989 toinen Jolly Clubin Lancia Delta Integralella. Sittemmin Fiorio on kilpaillut vain Italian ja Euroopan rallisarjoissa. 
Vuosina 2000-2002 Fiorio osallistui vielä seitsemään MM-osakilpailuun Ralliart Italian ajattamalla N-ryhmän Mitsubishillä.

Alex Fiorion isä on entinen Lancia-kilpatallin päällikkö Cesare Fiorio.

Lähteet 

Italialaiset ralliautoilijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Time Machine (Axxisin albumi)

Time Machine on power metal -yhtye Axxisin vuonna 2004 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet
	

Circus of Love (bonuskappale)		
River of Love (bonuskappale)

Kokoonpano
Bernhard Weiß – laulu, kitara
Harry Öllers – kosketinsoittimet, kitara
Udo 'Kuno' Niemeyer – basso
Kosta Zafiriou – rummut
Guido Wehmeyer – kitara
Burkhard Lipps – kitara

Axxisin albumit
Vuoden 2004 albumit
Tuuli Petäjä-Sirén

Tuuli Pauliina Petäjä-Sirén (o.s. Petäjä, s. 9. marraskuuta 1983 Espoo) on suomalainen kilpapurjehtija, joka kilpailee purjelautailun RS:X-olympialuokassa. Petäjä-Sirén sai Lontoon olympialaisissa 2012 luokassaan hopeaa. Hän edustaa Helsingfors Segelklubbia, ja hänen valmentajansa on Curro Manchón.

Tammikuussa 2013 Petäjä-Sirén valittiin Vuoden urheilijaksi.

Ura 
Ennen siirtymistään purjelautailuun Petäjä-Sirén purjehti optimistijollalla (1993–1998), 420-luokassa (1998–1999) ja 470-luokassa (1999–2003). Purjelautailun RS:X-luokkaan Petäjä-Sirén siirtyi vuonna 2006, ja jo seuraavana vuonna hän saavutti paikan Pekingin olympialaisiin sijoittumalla MM-kilpailuissa sijalle 32. Hän oli olympialaisissa 16:s.

Vuonna 2011 Petäjä-Sirén sijoittui EM-kilpailuissa 11:ksi ja MM-kilpailuissa 16:ksi. Samalla hän saavutti Suomelle maapaikan Lontoon 2012 olympialaisiin. Vuonna 2012 hän voitti Madeiralla EM-pronssia. Lontoon olympialaisissa Petäjä-Sirén saavutti hopeaa. Suomen urheilugaalassa tammikuussa 2013 hänet valittiin Vuoden urheilijaksi.

Rion olympialaisissa 2016 Petäjä-Sirén sijoittui kymmenenneksi. Hän toimi Rion olympialaisten avajaisissa Suomen lipunkantajana. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Petäjä-Siren sijoittui 14:nneksi.

Yksityiselämä 
Petäjä meni naimisiin 29. syyskuuta 2012 ja otti sukunimekseen Petäjä-Sirénin. Hän opiskeli arkkitehtuuria Aalto-yliopistossa ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 2016.

Petäjän isoisä on arkkitehti Keijo Petäjä.

Saavutukset

Olympialaiset 
16. sija 2008
Olympiahopeaa 2012
Kymmenes 2016
14. sija 2020

MM-kilpailut 
50. sija 2006
32. sija 2007
34. sija 2008
30. sija 2009
35. sija 2010
16. sija 2011
11. sija 2012
4. sija 2013
15. sija 2014
28. sija 2015
32. sija 2016
Hopeaa 2017 (raceboard-luokassa)
21. sija 2017
47. sija 2018
26. sija 2019
23. sija 2020
13. sija 2021

EM-kilpailut 
31. sija 2007
12. sija 2008
19. sija 2010
11. sija 2011
Pronssia 2012
7. sija 2014
16. sija 2015
13. sija 2016
26. sija 2018
15. sija 2020
14. sija 2021

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Norjan jääpallomaajoukkue

Norjan miesten jääpallomaajoukkue edustaa Norjaa jääpallon miesten maajoukkuekilpailuissa. MM-kisoissa Norja on aina säilyttänyt paikkansa A-ryhmässä, vaikka kuuluukin sen heikoimpiin joukkueisiin. Joukkue on saavuttanut kaksi MM-mitalia: hopeaa 1965 Neuvostoliiton kisoista ja pronssia 1993 kotikisoista.

Katso myös
Norjan naisten jääpallomaajoukkue 

Jääpallomaajoukkueet
Maajoukkue
Ravintoverkko

Ravintoverkko on eliöyhteisön saalistus- ja ravintosuhteita kuvaava ravintoketjujen muodostama kokonaisuus. Ravintoverkossa eliö voi olla useammalla eri tasolla, koska se voi saalistaa eri tasoilla olevia eliöitä ja olla eri tasoilla olevien eliöiden ruokaa.

Lähteet

Ekologia
Snillfjord

Snillfjord on kunta Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Snillfjordin kunta syntyi, kun se erotettiin Hemnen kunnasta 1. heinäkuuta 1924. Itäinen osa Heimistä yhdistettiin Snillfjordiin 1. tammikuuta 1964. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Snillfjordin kunnassa oli 985 asukasta.

Lähteet 

Etelä-Trøndelagin läänin kunnat
Veikko Takala

Veikko Armas Takala (1. marraskuuta 1923 Vaasa – 1. elokuuta 2008 Vaasa) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari, taidegraafikko ja valokuvaaja. Uransa alkuvaiheessa hän oli mainosgraafikko.

Veikko Takala opiskeli Vaasan taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1945-1949 ja debytoi Vaasassa vuonna 1951. Hän osallistui aktiivisesti muun muassa Suomen taiteilijaseuran näyttelyihin ja oli mukana Taidemaalariliiton 40-vuotisnäyttelyssä 1969. Takala oli Taidemaalariliiton lisäksi muun muassa Kuvataiteilijaseniorien ja taiteilijaryhmä TS Botnian jäsen.

Veikko Takalan teoksia on muun muassa Tampereen ja Oulun taidemuseoiden sekä Wäinö Aaltosen museon, Suomen valtion ja Malmö Museumin kokoelmissa. Takalan julkisia teoksia on "Maaliskuu" reliefimaalaus vuodelta 1985 Yleisradiolle (Vaasa) ja "Verkot" Vaasan seurakunnalle.

Takala sai mitalin Pohjanlahden biennaalissa ja kunniapalkinnon suomalaisen meriaiheisen taidegrafiikan näyttelyssä vuonna 1977.

Taide 

Veikko Takala teki realistisia ja abstrakteja piirustuksia ja maalauksia sekä serigrafioita ja kollaaseja. Takalan taidesuuntausta määrittelee surrealismi, informalismi ja ekspressionistisen abstrakti ilmaisu. Hänen töissään on nähtävissä selkeää pinnanjakorytmiikkaa. Takalan taiteelle on tunnusomaista dramaattiset tunnelmat ja melankolia.

Luottamustehtävät 

Takala toimi aktiivisesti yhdistyksissä ja taiteilijoiden ammattiliitoissa. Hän oli muun muassa Suomen Taiteilijaseuran hallituksessa ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton hallituksessa. Lisäksi hän oli Pohjanmaan museon hallituksen jäsen 1970-luvulla ja pohjalaisten taideyhdistysten hallituksissa sekä Vaasan kaupungin kuvataidetoimikunnan, Valtion taideteostoimikunnan ja Vaasan läänin taidetoimikunnan jäsenenä. 
Veikko Takala oli Kuntsin säätiön hallituksen pitkäaikainen jäsen ja myöhemmin kunniajäsen.

Lähteet 
 Kuvataiteilijat -taiteilijahakemisto 1991 (Suomen taiteilijaseura, ISBN 951-608-000-6)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomen Kuvataiteilijat -matrikkeli
Veikko Takala Taide Salmelan kokoelmissa
Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Veikko Takala

Vaasapedia, Toisenlainen taiteilija - Veikko Takala
 Uneni maisemat : Veikko Takala; kirjoittajat: Maaria Niemi, Anne-Maj Salin, Päivi Vuolijärvi; ISBN: 952-5149-74-9

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Issam Trabelsi

Issam Trabelsi (s. 18. syyskuuta 1977) on tunisialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa tällä hetkellä Ligue Professionnelle 2:ssa pelaavaa Stade Gabésienia. Hän aloitti uransa Stade Tunisienissa ja on sen jälkeen edustanut AS Marsaa ja EGS Gafsaa.

Saavutukset 
 Tunisian cup: 2003
 Arabian Cup-voittajien cup: 2002
 Tunisian liigacup: 2000, 2002

Aiheesta muualla
 National Football Teams 

Tunisialaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Ørland

Ørland on kunta Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Ørlandin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Siitä on erotettu Bjugnin kunta vuonna 1953 ja Agdenesin kunta vuonna 1896. Kunnan alueella sijaitsee  Ørlandin lentoasema, mikä on Norjan ilmavoimien sotilaslentoasema, millä on F-35A -hävittäjiä.

Lähteet 

Örland
Philadelphia Eagles

Philadelphia Eagles on yhdysvaltalainen NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencessa itäisessä divisioonassa. Seuran kotipaikka on Philadelphia Pennsylvanian osavaltiossa ja sen kotikenttä on Lincoln Financial Field. Eagles on voittanut neljä NFL-mestaruutta, vuosina 1948, 1949, 1960 ja 2017, sekä ollut häviävä osapuoli Super Bowlissa kaksi kertaa, vuonna 1980 se hävisi Oakland Raidersille ja vuonna 2004 New England Patriotsille. Kauden 2017 päätteeksi pelatussa Super Bowlissa joukkue voitti Patriotsin luvuin 41-33. Seurassa on pelannut esimerkiksi Steve Van Buren, Chuck Bednarik ja John Madden.

Jäähdytetyt numerot
15 Steve Van Buren (joukkueessa 1944-1951)
40 Tom Brookshier (1953-1961)
44 Pete Retzlaff (1956-1966)
60 Chuck Bednarik (1949-1962)
70 Al Wistert (1943-1951)
92 Reggie White (1985-1992)
99 Jerome Brown (1986-1992)

Lähteet

Aiheesta muualla 

National Football League -seurat
Philadelphian urheilu
Vuonna 1933 perustetut urheiluseurat
Aksiaalilaakeri

Aksiaalilaakeri on koneenelin, joka kestää kuormitusta akselin suuntaisesti. Aksiaalilaakereita kutsutaan joskus myös painelaakereiksi.

On myös laakereita, jotka ottavat vastaan sekä aksiaali- että radiaalikuormia. Sellaisia ovat esimerkiksi rullalaakerit, joissa laakerielementteinä toimivat lieriöt eivät ole samansuuntaisia kuormittavan akselin suhteen.

Laakerit

de:Lager (Maschinenelement)#Axiallager
Siirtoistutus

Siirtoistutus on prosessi, jossa eliö siirretään sille täysin uudelle alueelle ja sen toivotaan muodostavan luonnollisesti lisääntyvän kannan. Siirrettävät eliöt (eläimet, kasvit) voivat olla joko tarhassa kasvatettuja tai muualla luonnosta pyydettyjä tai kerättyjä yksilöitä. Siirretty kanta on uudella alueellaan vieraslaji, jos sitä ei ole esiintynyt alueella aiemmin.

Eläinten siirtoistutuksia tehdään
 vähentyneen tai sukupuuttoon kuolleen kannan korvaamiseksi samalla (esimerkiksi lumileopardi, metsäpeura) tai sukulaislajilla  (euroopanmajava); tällöin kyseessä on palautusistutus
 riistakannan tai kalaston monipuolistamiseksi tai lisäämiseksi (fasaani, valkohäntäpeura, piisami)
 tuhoeläimeksi luokiteltavan lajin kannan rajoittamiseksi biologisessa torjunnassa

Eläinten siirtoistutukset olivat suosittuja 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Nykyisin niitä tehdään vähän, sillä vieraslajit horjuttavat usein kohdealueen ekologista tasapainoa. Tällaiset ongelmat ovat olleet suurimpia Uudessa-Seelannissa sekä Australiassa, jonka luonto on järkkynyt muun muassa kettujen ja kaniinien takia.

Lähteet 

Ekologia
Luonnonsuojelu
Vieraslajit
Fosforipentoksidi

Fosforipentoksidi on fosforin ja hapen muodostama kemiallinen yhdiste, P2O5. Sitä muodostuu fosforin palaessa, jolloin se yhtyy happeen seuraavasti:

P4 + 5 O2 → 2 P2O5. 

Fosforipentoksidi on tavallisissa lämpötiloissa kiinteää valkoista ainetta, joka yleensä esiintyy jauheena. Se sublimoituu 360 °C:n lämpötilassa. Sillä on useita kidemuotoja. Tavallisimmassa kidemuodossa se on dimeerisenä, jolloin sen kemiallinen kaava olisi oikeastaan kirjoitettava muotoon P4O10. Se voi muodostaa myös polymeerejä.

Fosforipentoksidi on vahvasti hygroskooppinen aine ja erityisen tehokas kuivausaine. Se reagoi veden kanssa muodostaen fosforihappoa seuraavasti:

P2O5 + 3 H2O → 2 H3PO4.

Fosforipentoksidi on siis fosforihapon anhydridi. Jos vettä on vain niukasti, voi tavallisen fosforihapon eli ortofosforihapon ohella syntyä myös metafosforihappoa HPO3.

Aiheesta muualla 

Fosforiyhdisteet
Oksidit
Finnish Hot Rod Association

Finnish Hot Rod Association ry (lyh.FHRA) on vuonna 1972 perustettu suomalainen harrasteajoneuvojärjestö ja kiihdytysajon virallinen lajijärjestö Suomessa. FHRA on tunnettu etenkin hot rod- ja amerikanautoyhdistysten kattojärjestönä.

Tapahtumat ja toiminta 
FHRA:n tunnetuin tapahtuma on vuodesta 1978 alkaen järjestetty American Car Show, joka pidetään vuosittain Helsingin Messukeskuksessa. 1990-luvulta alkaen tapahtuman ajankohdaksi on vakiintunut pääsiäisviikonloppu. Aiemmin nelipäiväinen tapahtuma muuttui kolmepäiväiseksi vuonna 2017. Pääsiäisen suurnäyttelyn ohella yhdistys on järjestänyt aiemmin kokoontumisajoja Alahärmässä ja nykyisin järjestää harrasteajoneuvotapaamisia kesäaikaan Malmin lentökentällä Helsingissä. Lisäksi FHRA järjestä perinteisesti jokamiehen kiihdytystapahtumia.

Vuonna 2004 autorekisterikeskus hyväksyi FHRA:n viralliseksi museoajoneuvotarkastuksen tekijäksi ja lausunnonantajaksi. FHRA on myös liikenneministeriön virallinen lausunnonantaja liittyen uusiin lakiesityksiin jotka koskevat harrasteajoneuvojen rakentelu- ja verouudistuksia.

Historiaa 
FHRA piti Suomen ensimmäiset kiihdytyskilpailut Keimolan moottoriradalla 1975

Lähteet 
 FHRA ry:n sivut

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomen moottoriurheilu
Suomalaiset urheilujärjestöt
Linda Hardy

Linda Hardy (s. 11. lokakuuta 1973) on ranskalainen missi ja näyttelijä. Hän voitti Miss France -kilpailun vuonna 1992. Hän on sittemmin esiintynyt lukuisissa elokuvissa, kuten vuoden 2004 tieteiselokuvassa Immortal.

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Missit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Vestby

Vestby on kunta Akershusin läänissä Norjassa. Vestbyn kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Hølenin kunta yhdistettiin siihen vuonna 1943 ja Sonin kunta vuonna 1964. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Vestbyn kunnassa oli 15 605 asukasta.

Lähteet 

Akershusin läänin kunnat
Kommunikatiivinen rationalismi

Kommunikatiivinen rationalismi on teoria tai joukko teorioita joka pyrkii selittämään inhimillistä järjellisyyttä onnistuneen kommunikaation tuloksena. Teoriat yhdistetään Karl-Otto Apeliin ja Jürgen Habermasiin, heidän kehittämäänsä universaalipragmatiikkaan sekä johdannaisteorioihin diskurssietiikasta ja järjellisestä jälleenrakennuksesta. 

Näiden teorioiden mukaan järjellisyyden mahdollisuus on sisäänrakennettuna kommunikaatiossa. Tämän väitteen mukaisesti Habermas on muodostanut käsityksen kommunikatiivisesta järjellisyydestä, joka johtuu tästä epäsuorasta potentiaalista ja muotoutuu selkeäksi tiedoksi. Tavoitteena on muuntaa epäsuora taitotieto suoraksi tietotaidoksi. Ilmiöt, joita pyritään selventämään, ovat intuitiiviseti hallittuja sääntöjä ymmärryksen saavuttamiseksi ja keskustelun käymiseksi. Lopputulos on monimuotoinen konsepti perusteista, jotka Habermasin mukaan pätevät suurimpaan osaan 1900 -luvun merkittävistä filosofisista suuntauksista, samalla välttäen postmodernismille luonteenomaisen suhteellisuuden ja jotka tuottavat normeja kriittiselle arvioinnille. (Habermas, 1992)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Information, Éthique Rationnelle et Intelligence Collective 

Yhteiskuntafilosofia
Suomuvyöseitikki

Suomuvyöseitikki (Cortinarius pholideus, aikaisemmin "suomuvöinen seitikki") on tummanruskea, lakistaan pienisuomuinen seitikkilaji. Lakki on leveydeltään 2–9 senttimetriä. Heltat ovat melko tiheät, aluksi vaaleanruskeat ja muuttuvat sienen iän myötä kanelinruskeiksi ja saavat violetin sävyjä. Malto on kellanvalkeaa tai harmaanruskeaa. Jalka on 5–12 senttimetriä pitkä, tasapaksu tai nuijamainen ja suomuinen. Väriltään se on aluksi violetti ja myöhemmin vaalea. Jalassa olevista seittivöistä ylin on usein niin paksu, että sitä voidaan pitää renkaana. Suomuvyöseitikki ei ole ruokasieneksi. Se on yleinen koko Suomessa, ja se kasvaa soiden laidoilla, kangasmetsissä ja lehdoissa usein koivun seuralaisena. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Suomuvyöseitikki (Cortinarius pholideus)
MycoBank.org: Cortinarius pholideus 
BioLib.cz: Cortinarius pholideus 

Seitikit
Helokkaseitikki

Helokkaseitikki (Cortinarius humicola) on kellertävä, pyökin seurassa viihtyvä seitikkilaji. Sen lakki on selvän kartiomainen. Heltat ovat aluksi vaaleat, ja muuttuvat sienen vanhetessa ruskeiksi. Sienen jalka on kellertävä ja ruskeasuomuinen. Laji ei ole ruokasieni. Helokkaseitikki on keskieurooppalainen laji, eikä sitä ole löydetty Suomesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Valokuva (nuoria sieniä)
Valokuva (vanha sieni)

Seitikit
Koivuseitikki

Koivuseitikki (Cortinarius anomalus) on harmaanruskea tai violetinsävyinen seitikkilaji. Heltat ovat aluksi violetit ja muuttuvat sienen vanhetessa ruosteenruskeiksi. Jalka on latvasta violetti, alempaa vaalea, ja siinä on rengas. Sieni kasvaa havumetsissä yleisenä koko Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kainuun Luontokuvat: Koivuseitikki, Variable Webcap, Cortinarius anomalus 

Seitikit
Violettiseitikki

Violettiseitikki (Cortinarius violaceus) on nimensä mukaisesti tummanvioletti seitikkilaji. Sienen heltat ovat aluksi violetit, ja muuttuvat myöhemmin ruosteenruskeiksi. Se on melko harvinainen, mutta joskus sitä löytyy enemmänkin. Sitä on käytetty värjäykseen.

Ulkonäkö ja koko 
Violettiseitikki on erittäin violetti ja sen perusteella helppo tunnistaa. Sen lakki on noin 5-12 cm leveä, kupera tai kuperanlaakea, pinnassa on hienoja suomuja. Heltat ovat harvassa, ja nuorena syvän violetit, vanhemmiten muuttuvat ruskeaksi. Jalka on 6-12 c pitkä, 1-2 cm paksu, nuijamainen, violetin- tai harmaansininen. Malto violettia ja tuoksuu männyltä.

Levinneisyys ja kasvupaikka 
Sieni kasvaa havu- ja sekametsissä harvakseltaan koko Suomessa. Oulusta pohjoisempana sitä ei juurikaan tavata. Violettiseitikki on haavan, koivun ja kuusen mykorritsa eli juurisieni.

Käyttö 
Sientä on käytetty lankojen värjäämiseen siniharmaaksi ja violetiksi. Ruokasieneksi seitikki ei kuitenkaan kelpaa.

Kuvia

Sieni yleisesti

Violettiseitikin helttoja

Lähteet

Aiheesta muualla 
Coloria.net: Värjäys: Cortinarius Seitikit
Cortinarius violaceus, violettiseitikki @ Natural Fungi in Finland

Seitikit
Trofiataso

Trofiataso tarkoittaa ravintoketjun tasoa eli eliön trofiataso on sen paikka ravintoverkossa. Ravintoverkossa eliöt syövät toisia eliöitä ja tulevat itse syödyiksi. Energia siirtyy trofiatasojen välillä. Eliön trofiataso voidaan määritellä sen perusteella, montako askelta ravintoketjun alusta sen paikka on. Raymong Lindeman kehitti trofiatason käsitteen kehitti vuonna 1942 August Thienemannin (1926) termistöön pohjautuen.

Yleisesti
Eliöt voidaan jakaa karkeasti kolmeen ryhmään sen perusteella, kuinka ne saavat ravintonsa: tuottajat, kuluttajat ja hajottajat. Monimuotoisissa eliöyhteisöissä on useampia trofiatasoja kuin yksinkertaisissa eliöyhteisöissä. Tuottajien ja kuluttajien trofiatasot voivat muodostua esimerkiksi seuraavasti:

 Taso 1: tuottajat
 Taso 2: tuottajia syövät kasvinsyöjät (primäärinen kuluttaja)
 Taso 3: kasvinsyöjiä syövät lihansyöjät (sekundäärinen kuluttaja)
 Taso 4: lihansyöjiä syövät lihansyöjät (tertiäärinen kuluttaja)

Ensimmäinen trofiataso koostuu tuottajista eli omavaraisista eliöistä, yleisimmin kasveista tai levistä. Tuottajat voivat tuottavat tarvitsemansa ravinnon yhteyttämällä fotosynteesin tai kemosynteesin avulla. Tästä syystä tuottajia kutsutaan myös autotrofeiksi. Fotoautotrofi on yhteyttämiskykyinen eliö, joka osaa käyttää auringonvaloa energianlähteenä ja tuottaa monimutkaisia kemiallisia yhdisteitä. Kemoautotrofit kykenevät käyttämään pelkistettyjä inorgaanisiä yhdisteitä yhteyttämiseen vaadittavana enrgianlähteenä. Autotrofeja ovat lähes kaikki kasvit ja levät sekä merkittävä osa bakteereista ja arkeoneista.

Toinen trofiataso koostuu kuluttajista eli toisenvaraisista eliöistä, esimerkiksi eläimistä. Kuluttajia kutsutaan myös heterotrofeiksi. Eläimet ja muut kuluttajat voivat käyttää ravintonaan joko tuottajia tai muita kuluttajia. Kuluttajia, jotka syövät tuottajia, kutsutaan kasvinsyöjiksi (herbivoreiksi). Kuluttajia, jotka syövät muita kuluttajia kutsutaan lihansyöjiksi (karnivoreiksi), kun taas sekä tuottajia että muita kuluttajia syöviä kuluttajia kutsutaan kaikkiruokaisiksi (omnivoreiksi). Ravintoketjussa voi olla useita kuluttajien trofiatasoja. Korkeimmalla tasolla ovat huippupedot, jotka ovat ravintoketjun korkeimmalla tasolla olevia eivätkä muut pedot käytä niitä ravintonaan.

Kolmas trofiataso koostuu hajottajista, jotka hajottavat tuottajista ja kuluttajista muodostuvaa kuollutta materiaalia ja vapauttavat energiaa ja ravinteita takaisin ekosysteemiin. Hajottajia ovat esimerkiksi bakteerit ja sienet.

Eliön kuuluminen tietylle trofiatasolle ei kuitenkaan aina ole yksiselitteistä, koska yksi eliö saattaa samanaikasesti olla esimerkiksi sekä primäärinen että tertiäärinen kuluttaja (omnivori).

Lähteet

Ekologia
Adaptiivinen maisema

Adaptiivinen maisema on ajatus siitä, että eri geenien yhdistelmät koostavat ikään kuin kartan. Jos geeniyhdistelmä auttaa eliötä sopeutumaan hyvin ympäristöönsä, säilymään hengissä siinä ja tuottamaan jälkeläisiä, geeniyhdistelmä on adaptiivisessa kartassa korkealla. Jos geeniyhdistelmä on eliön kannalta huono, se on adaptiivisessa kartassa matalalla.

Monien lajien ekologiset lokerot ovat adaptiivisen maiseman huippuja. Yhdensuuntaisevoluutio liittyy lajien sopeutumiseen ympäristöön. Voidaan ajatella, että tavallinen hyppyrotta ja pussihyppyrotta ovat samoissa adaptiivisen maiseman paikoissa, vaikka ovatkin alkujaan hyvin erityyppisiä nisäkkäitä. Pienikokoiselle hyönteissyöjälle ja suurikokoiselle pedolle on laadittava erilainen adaptiivinen maisema. Ympäristönmuutos muuttaa adaptiivista maisemaa. Käytännössä adaptiiviset maisemat ovat hyvin moniulotteisia, koska eliöissä on lukuisia geenejä. Näin niitä on vaikea visualisoida.

Adaptiivisessa maisemassa on monia kaukana toisistaan olevia huippuja. Lajien kehityksen uskotaan olevan siirtymistä taspainotilasta toiselle.
Uskotaan, että vain suhteellisen pienet populaatiot voivat vaihtaa paikkaa adaptiivisen maiseman huipulta toiselle. Adaptiivisen maiseman ja vaihtuvien taspainotilojen ajatuksen toi Sewall Wright vuonna 1932.

Oletetaan esimerkiksi, että on savanni, jossa kirahvit elävät syömällä puiden lehtiä. Pitkäkaulainen ja pitkäjalkainen kirahvi ylettyy syömään parhaiten puiden lehtiä, ja pysyy parhaiten hengissä, ja tuottaa parhaiten jälkeläisiä. Näin sen kelpoisuus eli sopeutuneisuus ympäristöönsä on suuri. Esimerkissämme kirahvilla on pitkäkaulaisuutta säätelevä geeni ja pitkäjalkaisuutta säätelevä geeni. Adaptiivinen huippu (tai toisessa tarkastelussa laakso) on pitkäkaulaisen, pitkäjalkaisen kirahvin kohdalla. Hyvin lyhytkaulainen kirahvi ei pärjää savannilla ja kuolee pian sukupuuttoon. Mutta tässä geenitarkastelussa on kolmaskin tekijä: jos kirahvi on hyvin suuri, se on vaarassa kuolla nälkään.

Katso myös 
Kelpoisuus
Luonnonvalinta

Lähteet 

Evoluutio
Populaatiogenetiikka
Kanjinchō

Kanjinchō () on kabuki-näytelmä, joka pohjautuu nō-näytelmään Ataka. Se on yksi kabuki jūhachibanista, ”kahdeksastatoista parhaasta kabuki-näytelmästä” ja matsuba memono -kabukityypin edelläkävijä. 

Ichikawa Danjūrō I esitti Atakan kabuki-tyyliin ensimmäisenä vuoden 1702 helmikuussa nimellä Hoshiawase jūnidan. Varsinaiseen Kanjinchōhon vuorosanat teki Namiki Gohei III ja musiikin Kineya Rokusaburō IV, ja se sai ensiesityksensä 7. huhtikuuta 1840 Edon Kawarasakizassa. Ensiesityksessä Musashibō Benkein roolin esitti Ichikawa Ebizō (Ichikawa Danjūrō VII), Minamoto no Yoshitsunen osan Ichikawa Danjūrō VIII ja Togashi Saemonin roolin Ichikawa Kuzō (Ichikawa Danzō VI). Siitä lähtien Kanjinchōn päähahmoja ovat esittäneet useat kuuluisat näyttelijät. Erityisesti ennen toista maailmaansotaa edeltävä Matsumoto Kōshirō VII:n (Benkei), Onoe Kikugorō VIn (Yoshitsune) ja Ichimura Uzaemon XV:n (Saemon) esitys on jäänyt elämään filmille tallennettuna.

Juoni

Tarina tapahtuu Kagan provinssin Atakanosekissä (nyk. Ishikawan prefektuurin Komatsu), jonne Minamoto no Yoritomon vihastuttanut Minamoto no Yoshitsune joukkioineen saapuu paetessaan halki Hokurikun Ōshūhun. Yoshitsunen joukkio Musashibō Benkei etunenässä matkaa tekeytyneenä yamabushi-soturimunkeiksi. Pahaksi onneksi portinvartija Togashi Saemonin korviin on jo kantautunut tieto Yoshitsunen valeasusta. Benkei kertoo heidän matkaavan kerätäkseen varoja palossa tuhoutuneen Tōdai-jin jälleenrakennukseen, jolloin Togashi määrää hänet lukemaan listan lahjoituksista (”kanjinchō”). Benkei ottaa esille sattumalta mukanaan olleen käärön ja alkaa lukea sitä ääneen kuin se olisi oikea lista (kanjinchō yomiage). Yhä epäileväinen Togashi esittää Benkeille kysymyksiä yamabushien tidoista ja salaisista loitsuista, joihin Benkei vastaa hetkeäkään miettimättä(yamabushi kaitō). Togashi päästää joukkion kulkemaan eteenpäin, mutta alkaa epäillä yhden Benkein seuraajista olevan Yoshitsune. Benkei hälventää epäilykset lyömällä todellista herraansa Yoshitsunea pyhiinvaellussauvallaan. Pälkähästä päässeelle joukolle Togashi tarjoaa töykeytensä hyvitykseksi sakea, jolloin Benkei esittää tanssin (Ennen no mai). Tanssin aikana Yoshitsune ja muut pakenevat, ja Benkei kiirehtii heidän peräänsä kumarrettuaan Togashille kiitokseksi (Tobiroppō). 

Vanhastaan Togashi esitettiin taitavasti hämättynä kyvyiltään tavallisena miehenä, mutta myöhemmissä versioissa hyvänä hahmona, joka tunteidensa ohjaamana päästää Yoshitsunen kulkemaan vain esittäen tulevansa hämätyksi.

Aiheesta muualla 

 Tarinan tapahtumapaikalla, Akatan portilla olevan museon kotisivut  

Kabuki
Näytelmät
Maud Olofsson

Maud Elisabeth Olofsson (s. 9. elokuuta 1955) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi keskustapuolueen johdossa Lennart Daléuksen seuraajana vuodesta 2001. Hänestä tuli vuonna 2006 maansa elinkeino- ja energiaministeri sekä varapääministeri. Varapääministerin tehtävät hän jätti 2010. Kesäkuussa 2011 hän ilmoitti eroavansa syksyllä puolueen johdosta. Uudeksi puoluejohtajaksi valittiin Annie Lööf, josta tuli myös uusi elinkeinoministeri Olofssonin jättäessä hallituksen.

Lähteet 

Ruotsin Keskustapuolueen poliitikot
Ruotsin ministerit
Ruotsin kansanedustajat
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt