joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Battle at Big Rock

Battle at Big Rock on vuonna 2019 julkaistu science fiction -lyhytelokuva, jonka ohjasi Colin Trevorrow. Lyhytelokuvan päärooleissa ovat André Holland, Natalie Martinez, Melody Hurd ja Pierson Salvador. Se esitettiin ensin FX-kanavalla ja julkaistiin myöhemmin myös YouTube-videopalvelussa. Elokuva sijoittuu vuoden päähän Jurassic World: Kaatunut Valtakunta -elokuvan tapahtumista. Elokuva kestää vain noin 9 minuuttia.

Juoni 

Elokuvan alussa kerrotaan, että Yhdysvalloissa on syntynyt Nasutoceratopsin poikanen. Vuosi sen jälkeen mitä tapahtui Lockwoodin kartanolla (elokuvassa Jurassic World: Kaatunut Valtakunta), neljähenkinen perhe on lomailemassa kuvitteellisessa kansallispuistossa nimeltä Battle at Big Rock. Emo ja nuori Nasutoceratops-poikanen tunkeutuvat leirintäalueelle etsimään ruokaa. Samalla, kun perhe on ihastelemassa dinosauruksia, Allosaurus hyökkää nuoremman yksilön kimppuun. Allosaurus ei saa kumminkaan napattua tätä ja uros Nasutoceratops saapuu muiden saman lajin yksilöiden avuksi. Nasutoceratopsit pakenevat paikalta, mutta Allosaurus huomaa perheen itkevän vauvan ja hyökkää heidän matkailuautonsa kimppuun kaataen tämän nurin. Hetkiä myöhemmin perheen vanhemmat heräävät vauvansa itkuun ja Allosaurus huomaa heidät uudelleen, mutta vanhemmat onnistuvat pelastamaan hänet. Tämän jälkeen perheen nuorin tytär ampuu Allosaurusta silmään nuolella, ja Allosaurus karkaa paikalta. Lopputekstien aikana näytetään kohtauksia, joissa muun muassa kolme Compsognathusta jahtaavat nuorta tyttöä, auto suistuu tieltä Stegosauruksen takia, kalastajat näkevät Parasaurolophuksen juomassa lähellä jokea, Mosasaurus nappaa itselleen haikalan ja Pteranodon nappaa kyyhkysen ilmassa.

Tuotanto

Esituotanto 
Lyhytelokuva sai alkunsa, kun Universal Studios kysyi Colin Trevorrowilta, olisiko hän kiinnostunut potentiaalisen Jurassic World -lyhytelokuvan tekemisestä ja tämä hyväksyi projektin. Projekti pidettiin salassa muilta. Trevorrow roolitti Hollandin ja Martinezin, koska hän piti heidän näyttelemisistään.

Kuvaukset 
Kuvaukset tapahtuivat vuoden 2019 tammikuussa. Kuvauspaikkoihin kuului muun muassa Powerscourt Estate. Irlanti valittiin kuvauspaikaksi, koska punapuumetsät muistuttivat Pohjois-Kalifornian kansallispuistoja. Kuvaukset kestivät vain viisi päivää. Elokuvan budjetti ei ollut suuri. Kuvaamisen aikana käytettiin animatronista Allosaurusta.

Julkaisu 
10. syyskuuta 2019 julkistettiin, että lyhytelokuva esitetään FX-kanavalla 15. syyskuuta. Televisioesityksen jälkeen lyhytelokuva julkaistiin YouTube-videopalvelussa, JurassicWorld.com-svustolla ja NBC:n verkkosivustolla.

Elokuvan dinosaurukset 

 Allosaurus
 Nasutoceratops
 Compsognathus
 Stegosaurus
 Parasaurolophus
 Mosasaurus
 Pteranodon

Lähteet 

Jurassic Park -elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat
Willi Orbán

Willi Thomas Orbán (alk. Vilmos Thomas Orbán, s. 3.  marraskuuta 1992 Kaiserslautern, Saksa) on saksalais-unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia ja toimi joukkueen kapteenina vuosina 2017–2020.

Seurajoukkueura

1. FC Kaiserslautern 
Orbán on kotikaupunkinsa seuran 1. FC Kaiserslauternin kasvatti. Hän liittyi seuran junioriakatemiaan neljävuotiaana. Orbán nousi Kaiserslauternin edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012. Vakiokokoonpanoon hän kuului kaudesta 2013–2014 alkaen joukkueen pelatessa 2. Bundesliigaa.

RB Leipzig 
Kesällä 2015 hän siirtyi 2,5 miljoonan euron siirtosummalla RB Leipzigiin, joka kauden 2015–2016 päätteeksi nousi pääsarja Bundesliigaan. Kaksi Kaiserslauternissa pelaamaansa ottelua mukaan lukien Orbán on pelannut pääsarjatasolla kauden 2020–2021 loppuun mennessä 121 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Marraskuussa 2019 hän joutui polvileikkaukseen ja palasi kentille vasta toukokuun 2020 lopulla. 9. huhtikuuta 2021 Leipzig tiedotti tehneensä Orbánin kanssa vuoteen 2025 ulottuvan jatkosopimuksen.

Orbán voitti Leipzigin riveissä seuran ensimmäisen Saksan cupin vuonna 2022. Leipzigin ja Freiburgin välisessä turnauksen loppuottelussa Orbán antoi syötön Christopher Nkunkun tekemään tasoitusmaaliin ottelun 76. minuutilla. Ottelu ratkesi lopulta rangaistuspotkukilpailussa, jossa Orbán onnistui omassa rangaistuspotkussaan.

Maajoukkueura 
Orbán edusti Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta kahdessa ottelussa vuosina 2014–2015. Aikuisten tasolla hän on pelannut Unkarin maajoukkueessa 22 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Ensimmäisen miesten maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2018 Kreikkaa vastaan. Hän teki marraskuussa 2018 yhden maalin Kansojen liigan ottelussa Viroa vastaan, kesäkuussa 2019 kaksi maalia EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan, lokakuussa 2020 yhden maalin EM-jatkokarsinnassa Bulgariaa vastaan ja maaliskuussa 2021 yhden maalin MM-karsintaottelussa Puolaa vastaan.

Orbán pelasi kesän 2021 EM-kilpailuissa kaikki kolme ottelua Unkarin jäädessä alkulohkonsa viimeiseksi.

Yksityiselämä 
Orbánin isä on unkarilainen ja äiti puolalaistaustainen.

Lähteet 

Unkarilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Vehmaan kartano

Vehmaan kartano, joka on tunnettu myös nimillä Vehmaa, Wehmaan kartano, Wehmais, Wehmainen, Vehmaan hovi ja Rauhala, on Juvan Vehmaan kylällä sijaitseva kartano. Kartano kuuluu osana Juvan kartanoiden muodostamaan valtakunnalliseti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen kohteeseen.

Vehmaan kartanon alkuna oli kolme Vehmaan kylän taloa, joista muodostettiin 1600-luvun lopulla Rauhalan kruununratsutila. Kartanon perustajaksi mainitaan tilan isäntänä 1660-luvulta vuoteen 1685 toiminut kappalainen Sigfrid Kustaanpoika Porthanus. Vuonna 1795 ratsutilan osti Kotkalahden kartanossa (Paajalassa) syntynyt Savon jalkaväkirykmentin kapteeni Carl Herman Grotenfelt. Tällöin Grotenfelteillä oli omistuksessa useita kartanoita Joroisten–Juvan seudulta. Hänen jälkeensä tila siirtyi kahden pojan, Herman Berndtin ja Georg Erikin, omistukseen. Maata ostamalla ja peltoa raivaamalla Vehmaisten kartanosta tuli eräs Savon suurimmista tiloista. 1860-luvulla sillä oli yli 4 500 hehtaarin pinta-ala, mistä puolet oli viljelykelpoista maata.

Nykyään Vehmaan kartanon sivurakennuksessa toimii muun muassa englantilaistyylinen teehuone TeaHouse of Wehmais. Tilalla luomuviljellään ja tuotetaan maitoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Grotenfelt, Nils Gustaf: Takaisin Wehmaan kartanoon : Herraskartano sodan varjossa, WSOY 2003. ISBN 9510279013.
Kartanoiden ruokakulttuuri - Wehmaan kartano (ruokatieto.fi)
Teahouse of Wehmais (teahouse.fi)

Juvan rakennukset ja rakennelmat
Suomen kartanot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
King Shark

King Shark (esiintynyt joskus myös suomennetulla nimellä Kuningashai), oikealta nimeltä Nanaue, on kuvitteellinen superroisto, joka esiintyy DC Comicsin luomissa sarjakuvissa. Hahmo teki lyhyesti cameoesiintymisen Superboy -leheden numerossa 0 lokakuussa 1994 ennen kokonaista ensiesiintymistään saman lehden numerossa 9 marraskuussa 1994.

Hahmo

Nanaue syntyi Havajilla tavalliselle naiselle, mutta Nanauella oli syntyessään erikoinen mutaatio, joka saa hänet näyttämään puoliksi ihmiseltä, puoliksi hailta. Myöhemmin paljastui, että Nanaue on muinaisen haijumalan poika. 

Kun Nanaue kasvoi aikuiseksi, hän alkoi piinata paikallisia, tappaen ja joskus syöden näitä. Etsivä Sam Makoa ja Teräspoika pysäyttivät hänet ja Nanaue joutui vankilaan. 

Tämän jälkeen Amanda Waller värväsi Nanauen Suicide Squadiin. 

DC-universumin superroistot
Keski-Nurmo

Keski-Nurmo on yksi Seinäjoen kylistä. Se kuuluu Seinäjoen 11. suuralueeseen: Nurmoon. Alueen asukasluku oli 1 354 joulukuussa 2016.

Lähteet 

Nurmon kylät
Nurmon suuralue
Donny van de Beek

Donny van de Beek (s. 18.  huhtikuuta 1997 Nijkerkerveen) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia.

Van de Beek nousi Ajaxin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2015–2016, jolloin hän pelasi Eredivisiessä kahdeksan ottelua. Hän debytoi samalla kaudella myös Eurooppa-liigassa. Seuraavalla kaudella hän oli mukana 19 liigaottelussa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Ajaxin kaikki 34 ottelua ja teki 11 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli jälleen kentällä joukkueensa kaikissa liigaotteluissa ja teki niissä yhdeksän maalia, minkä lisäksi hän teki viidessä Alankomaiden cupin ottelussaan neljä maalia. Tuolla kaudella Ajax voitti sekä liigan että cupin. Mestarien liigan 12 ottelussa hän viimeisteli kolme maalia. Koronaviruspandemian vuoksi kesken jääneellä kaudella 2019–2020 hän pelasi 23 Eredivisien ottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Mestarien liigan viidessä ottelussa hän teki kaksi maalia.

Van de Beek siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Unitediin 39 miljoonan euron siirtosummalla syyskuussa 2020. Tulokaskaudellaan hän pelasi 19 liigaottelua, mutta oli vain neljä kertaa avauskokoonpanossa, ja teki yhden maalin, ensimmäisessä valioliigaottelussaan Crystal Palacea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ja Eurooppa-liigassa kolme ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi tammikuun loppuun mennessä kahdeksassa valioliigaottelussa vain 68 minuuttia. Mestarien liigassa hän pelasi neljä ottelua. Loppukaudeksi hän siirtyi lainasopimuksella Evertoniin, jossa teki yhden maalin pelaamissaan seitsemässä valioliigaottelussa.

Van de Beek on pelannut useissa Alankomaiden juniorimaajoukkueissa. Hän kuului vakiokokoonpanoon, kun Alankomaat saavutti hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2014. Miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2017 Romaniaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 19 miesten maaottelua, muun muassa kaksi ottelua Kansojen liigan lopputurnauksessa kesäkuussa 2019, kolme ottelua EM-karsinnoissa syksyllä 2019 ja kaksi ottelua MM-karsinnoissa keväällä 2021. Hän on tehnyt miesten maaotteluissa kolme maalia: lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Italiaa, marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Espanjaa ja maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan.

Lähteet 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Janne Ojajärvi

Janne Ojajärvi (s. 1986) on suomalainen kansanmuusikko, huuliharpisti ja pitkähuilisti. Hän toimii myös ääniteknikkona, tuottajana ja soitonopettajana. Hän on koulutukseltaan musiikin maisteri, musiikkipedagogi (amk) ja medianomi (amk).  

Ojajärvi on esiintynyt soolona sekä muun muassa yhtyeiden Trio Beoir, Yhden Penkin Pojat, Hurja Halla, Ojajärvi Blom Ojajärvi ja Paja kanssa. 

Hän on toiminut Suomen Kansanmusiikkiliitossa tuottajana ja kansanmusiikkitapahtumia järjestävän Perinnearkku ry:n puheenjohtajana.

Teokset 
Huuliharppujamivihko. Kaustinen: Kansanmusiikki-instituutti, 2015. ISBN 978-951-9268-69-9

Diskografia 
 Ojajärvi Blom Ojajärvi (2020)

 Hurja Halla: Kuura (2020), single

 FBB: Katrilli toisesta elämästä (2019)

 Trio Beoir: Trio Beoir (2018)

 The O'gees: Tune it on! (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Janne Ojajärven verkkosivut

Vuonna 1986 syntyneet
Suomalaiset huuliharpistit
Suomalaiset pitkähuilistit
Suomalaiset kansanmuusikot
Elävät henkilöt
Etinyyliestradioli

Etinyyliestradioli (C20H24O2) on steroidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ehkäisyyn ja se on vaikutukseltaan estrogeeni. Etinyyliestradioli kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.

Ominaisuudet ja käyttö
Etinyyliestradioli on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Etinyyliestradioli on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky dioksaanissa on +3,5. Etinyyliestradioli on vaikutukseltaan estrogeenihormoni ja se on vaikutukseltaan noin muutama sata kertaa tehokkaampaa kuin estradioli. Moniin muihin estrogeeneihin verrattuna etinyyliestradioli imeytyy suun kautta otettuna huomattavasti tehokkaammin ja siksi sitä käytetään ehkäisypillereissä. Ehkäisypillereissä se on tyypillisesti yhdistelmävalmisteena progestiinin kuten levonorgestreelin, desogestreelin, gestodeenin, norgestimaatin tai syproteroniasetaatin kanssa.

Haittavaikutukset
Etinyyliestradiolin haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, rintojen aristus, turvotus ja huonovointisuus. Tupakoijilla on etinyyliestradiolin todettu hieman lisäävän sydänkohtauksen riskiä.

Valmistus
Etinyyliestradiolia valmistetaan estronin ja natriumasetylidin välisellä reaktiolla. Liuottimena reaktiossa käytetään ammoniakkia tai amiineja.

Lähteet

Ehkäisy
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Alppila (ravintola)

Alppila () oli Helsingin nykyisen Alppipuiston alueella vuosina 1870–1951 toiminut ravintola. Ravintola Alppila tunnettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa siitä, että vappuna Helsingin suomenkieliset ylioppilaat kokoontuivat sinne juhlimaan.

Ravintolan rakennutti vuonna 1870 kauppaneuvos Henrik Borgström, jonka johtama yksityinen Töölön puistoyhtiö kunnosti ympäröivää seutua puistoksi. Tuolloin vielä kaukana kaupungin ulkopuolella sijainnut alue tunnettiin nimellä Alppi (Alpen) kallioisen maastonsa vuoksi. Alkuperäisen ravintolarakennuksen suunnitteli arkkitehti Hampus Dalström. Hirsirakennus sijaitsi kallion laella ulottuen osittain kielekkeen yli. Ravintola tuhoutui tulipaloissa vuosina 1875 ja 1897, mutta rakennettiin kummallakin kerralla uudelleen samalle paikalle arkkitehti Theodor Deckerin laatimien piirustusten mukaan. Uusi rakennus oli alkuperäistä suurempi ja sen sveitsiläistyylinen arkkitehtuuri koristeellisempaa. Alppila paloi kolmannen kerran 8. lokakuuta 1951, ja tällä kertaa sitä ei enää rakennettu uudelleen. Ravintolan kivijalkaan liittynyt pieni näköalatasanne on säilynyt Alppipuistossa Tivolitien lähellä.

Ravintola Alppilasta tuli suomenkielisten ylioppilaiden vapunviettopaikka 1880-luvulla, kun taas ruotsinkieliset ylioppilaat jatkoivat kokoontumista perinteisessä ravintola Kaisaniemessä. Kieliriidan vuoksi suomenkieliset eivät halunneet juhlia samassa paikassa ruotsinkielisten kanssa. Vuonna 1927 suomenkielisten ylioppilaiden vappujuhlat siirrettiin Tekniikan Ylioppilaiden aloitteesta Kaivopuistoon. Alppilan puutteita olivat teekkarien mukaan likaiset tiet, kalliit hinnat ja asiakkaiden huono kohtelu. Ravintola Alppila oli kuitenkin suosittu edustusjuhlien järjestämispaikka tasokkaan tarjoilunsa ja viereisen musiikkilavan orkesteriesitysten ansiosta.

Lähteet

Helsingin entiset ravintolat
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Alppiharju
Theodor Deckerin suunnittelemat rakennukset
Postinumerot Kreikassa

Kreikan postinumerot () ovat viisinumeroisia, ja esitetään muodossa xxx xx. Ylätasolla Kreikka jakautuu 70 postinumeroalueeseen (ταχυδρομική περιοχή, tachydromikí periochí) postinumeron kahden ensimmäisen numeron mukaan. Muut numerot ilmaisevat yksittäisiä kaupunkeja ja kyliä tai suurempien kaupunkien osia, sekä yksittäisiä postitoimistoja. Postinumerot on määritellyt ja niitä käyttää Kreikan posti (ELTA).

Postinumeroalueet 

Postinumeroalueet, jotka määrittyvät postinumeron kahden ensimmäisen numeron mukaan, vastaavat useimmissa tapauksissa aikaisempia prefektuureja, jotka on nykyisin korvattu alueyksiköillä. Suurella osalla entisiä prefektuureja (ja myös nykyisiä alueyksiköitä) on siis yksi postinumeroalue, ja postinumerot, joiden kaksi ensimmäistä numeroa ovat samat, sijaitsevat yleensä saman entisen prefektuurin alueella. Joillakin alueyksiköillä on kuitenkin kaksi tai useampia postinumeroalueita. Ateenan ja Thessalonikin metropolialueilla on useita postinumeroalueita.

Luettelo postinumeroista

1xx xx

2xx xx

3xx xx

4xx xx

5xx xx

6xx xx

7xx xx

8xx xx

Suurasiakkaat 

Eräillä suurilla asiakkailla on omia postinumeroita. Tällaisiin asiakkaisiin kuuluu muun muassa ministeriöitä, valtion viranomaisia ja muita valtion laitoksia, yliopistoja ja korkeakouluja sekä suuria yrityksiä. Suurasiakkaiden postinumerot ovat (vuonna 2019):

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kreikan postin postinumerohaku  
 Vrisko.gr postinumerohaku. 

Kreikan liikenne
Postiliikenne
Puistoseitikki

Puistoseitikki (Cortinarius balteatocumatilis) on Cortinariaceae-heimoon ja seitikkien (Cortinarius) sukuun kuuluva sienilaji. Puistoseitikki on Suomessa eteläinen, harvinaisehko laji, joka esiintyy puistoissa ja lehti- ja sekametsissä tammen, lehmuksen ja koivun seurassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Puistoseitikki (Cortinarius balteatocumatilis)

Seitikit
Ivan Puni

Ivan Puni (Jean Pougny, ; 20. helmikuuta 1892    - 28. joulukuuta 1956) oli Suomen suuriruhtinaskunnassa syntynyt venäläinen avantgardetaiteilija (suprematisti, kubofuturisti).

Elämä 
Ivan Puni syntyi italialaistaustaiseen perheeseen Kuokkalassa, joka kuului tuolloin Suomen suuriruhtinaskuntaan (nykyisin osa Pietaria). Hänen isoisänsä oli tunnettu italialainen säveltäjä Cesare Pugni. Ivanin isä Alberto (Andrej) Puni toimi Mariinski-teatterin sellistina.  

Puni opiskeli 1910-1911 Pariisissa mm. Académie Julienissa omaksuen fauvistisen tyylin. Palattuaan Venäjälle 1912 hän tutustui pietarilaisiin taiteilijoihin kuten Kazimir Malevitšiin, Vladimir Tatliniin ja Velimir Hlebnikoviin, liittyi avantgarde-ryhmään nimeltä Nuorison liitto (ven. Союз Молодежи) ja osallistui   ryhmänäyttelyihin. Hän teki toisen Pariisin-matkan 1914 palaten Pietariin 1915. Palattuaan hän alkoi suosia maalauksissaan kubistista tyyliä. Vuonna 1915 Puni perusti usean muun taiteilijan (mm. Aleksandra Ekster, Ljubov Popova, Olga Rozanova, Nadežda Udaltsova, Nina Genke ja Ksenija Boguslavskaja) kanssa ryhmän nimeltä Supremus edistämään Malevitšin perustamaa suprematistista taidesuuntausta. Puni järjesti Pietarissa 1915 kaupungin ensimmäisen futuristisen näyttelyn nimeltä Raitiovaunu 5 ja myöhemmin samana vuonna näyttelyn nimeltä 0.10. Näihin osallistuivat mm. Malevitš, Tatlin ja Popova. Mukana oli myös Punin omia maalauksia ja rakennelmia. Malevitš ja Puni kirjoittivat yhdessä vuonna 1916 julkaistun Suprematistisen manifestin, joka julisti uuden abstraktin taiteen esiinnousua. Vuosina 1915-1916 Puni työskenteli monen suprematistin kanssa Verbovkan kylän kansankeskuksessa, Ukrainassa. Vuonna 1916 Strindbergin taidesalongissa, Helsingissä, järjestettiin Venäläisen taiteen näyttely, jossa oli esillä Punin ja muiden venäläisten avantgardetaiteilijoiden töitä. Hän toimi 1918 Venäjän taideakatemiassa luennoitsijana sekä 1919 Marc Chagallin johdolla opettajana Vitebskin taidekoulussa, Valko-Venäjällä. 

Puni ja hänen vaimonsa Ksenija Boguslavskaja muuttivat Venäjältä vuonna 1919 Suomeen ja myöhemmin vuonna 1920 Berliiniin, missä järjestettiin Punin ensimmäinen yksityisnäyttely, Galerie der Sturmissa. Berliinissä Puni suunnitteli myös pukuja ja lavasteita teatteriin. Hän muutti vaimonsa kanssa 1924 Pariisiin, minkä jälkeen hänen tyylinsä sai impressionismin sävyjä. Ranskaan muuton jälkeen hän allekirjoitti teoksensa nimellä Jean Pougny tehdäkseen etäisyyttä Venäjän aikaiseen tyyliinsä. Vuonna 1946 Punista (Pougnystä) tuli Ranskan kansalainen. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1956.

Museot 
Ivan Punin töitä on mm. seuraavien museoiden kokoelmissa:

 Museum of Modern Art (New York)
 Venäläisen taiteen museo (Pietari)
 Tretjakovin galleria (Moskova)
 Pompidou-keskus (Pariisi)
 Tate Modern (Lontoo)

Lähteet 

  
Venäläiset taiteilijat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Vuonna 1956 kuolleet
Vuonna 1894 syntyneet
West End (albumi)

West End on rockyhtye The 69 Eyesin 12. studioalbumi. Se julkaistiin 13. syyskuuta 2019 levymerkillä Nuclear Blast.

Kappaleet 
 Kaikki sanoitukset Jyrki 69.

Kokoonpano 
 Jyrki 69 – laulu
 Timo-Timo – kitara
 Bazie – kitara, taustalaulu
 Archzie – basso, taustalaulu
 Jussi 69 – rummut, lyömäsoittimet

Vierailijat 

 Dani Filth
 Wednesday 13
 Calico Cooper

Arvostelut 
 Imperiumi: 6½/10
 Kaaoszine.fi: 6½/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2019 albumit
The 69 Eyesin albumit
Lime (yritys)

Lime, aiemmin LimeBike ja virallisesti Neutron Holdings, Inc., on yhdysvaltalainen liikennealan yritys. Se vuokraa ja valmistaa polkupyöriä, sähköpyöriä ja sähköpotkulautoja sekä tarjoaa erilaisia yhteiskäyttöautopalveluita eri puolilla maailmaa.

Yrityksen tarjoamat sähköpotkulaudat ovat saatavilla myös Helsingissä. Yrityksen arvoksi lasketaan yli kaksi miljardia dollaria.

Historia 
LimeBike perustettiin tammikuussa 2017. Se saavutti aluksi 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria rahoituksessa maaliskuuhun 2017 mennessä. Yrityksen ensimmäiset vuokrattavat pyörät julkistettiin kesäkuussa 2017 Pohjois-Carolinan yliopiston kampuksella Greensborossa.

Tammikuussa 2018 LimeBike ilmoitti aloittavansa kokeilut sähköpyörien vuokrauksesta. Seuraavassa kuussa se julkisti sähkökäyttöiset potkulautansa. Toukokuussa 2018 yritys kertoi aloittavansa yritysyhteistyön Segwayn kanssa uusien sähköpotkulautojen valmistamisesta sekä vaihtavansa nimensä LimeBikestä Limeksi.

Yritys on kertonut tavoitteekseen pienten itseajavien sähkökulkuneuvojen tuomisen markkinoille.

Katso myös 

 Voi
 Tier
 Uber

Lähteet

Yhdysvaltalaiset liikenneyhtiöt
Internet-yhtiöt
Alustatalous
Johanna Sipilä

Johanna Sipilä (s. 12. lokakuuta 1976 Asikkala) on helsinkiläinen kuvataiteilija ja taidemaalari. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta maisteriksi vuonna 2007 ja opiskeli sitä ennen Vapaassa taidekoulussa taidemaalariksi. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, osallistunut ryhmänäyttelyihin ja tehnyt performansseja Suomessa ja ulkomailla. Sipilä on työskennellyt vuodesta 2015 Harakan saaren taiteilijatalossa Helsingissä.

Vuosina 2010–2014 Sipilä asui ja työskenteli Tallinnassa. Sipilä on naimisissa Ismo Alangon kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Johanna Sipilän kotisivu

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Pakkotyövankina Siperiassa

Pakkotyövankina Siperiassa on Martta Piilin (oik. Martta Piilikangas, 1902–1978) vuonna 1957 julkaisema ja Kustannusliike Pohjola & kumppanin kustantama omaelämäkerrallinen muistelmateos. Teos oli ensimmäinen suomalaisen naisen sodan jälkeen kirjoittama vankileirimuistelma.

Neuvostoliittolainen sotilaspartio kaappasi Martta Piilin kotoaan syrjäisestä talosta läheltä Terijokea talvisodan sytyttyä 1939. Hänet kuljetettiin ensin Terijoelle ja sieltä takaisin nyt Neuvostoliiton hallitsemaan kotikyläänsä, missä hänet määrättiin työpalveluun muiden kylän asukkaiden tavoin. Piili työskenteli siivoojana ja keittäjänä.

2. helmikuuta 1941 Piili lähti hiihtäen pyrkimään kotiinsa. Hänet pidätettiin ja kuulusteluiden jälkeen kuljetettiin junalla Viipuriin ja edelleen Leningradiin. Leningradissa Piili oli vangittuna puoli vuotta ja häntä kuulusteltiin  useita kertoja. Hänelle langetettiin viiden vuoden vankeustuomio Siperiassa ja myöhemmin tuomiota jatkettiin "rettelöinnin" takia kymmenellä vuodella.

Elokuussa 1941 Piilin vankikuljetus oli perillä Suslovin leirissä Siperiassa. Leirin lähellä oli maatalouskolhoosi, jossa vangit työskentelivät. Suslovin leiristä hänet siirrettiin nimettömäksi jäävään sotilasvarusteita valmistavaan 5000 vangin leiriin, "joka oli kuin pieni kaupunki".

Vuonna 1943 Piilille kerrottiin valheellisesti mahdollisuudesta päästä Suomeen. Vuoden 1945 lopulla hänet siirrettiin Kemerovon kaupungin lähellä olevalle leirille. Vuonna 1950 matka jatkui Bielajan leirille samalla seudulla. Vankeja käytettiin mm. ratapihojen puhdistamiseen talvisin ja kivitöihin louhoksella välineinään kanget, hakut ja  moukarit. Jaksoa sävyttää kuvaus nälästä.

Vuoden 1952 alussa Piili siirrettiin viimeiselle leirilleen, jota hän kuvailee "verraten kauniiksi ja siistiksi" aiempiin nähden. Leiriläisten joukossa hän kertoo olleen latvialaisia, virolaisia, puolalaisia ja "eräs englantilainen nainen". Leirillä oli sekä poliittisia että rikosvankeja.  

Piilin vankeus Siperiassa kesti 14 vuotta. Hän vapautui vankilasta 6. elokuuta 1952 ja työskenteli tämän jälkeen  palvelijana. 

Suomalaisen passin Martta Piili sai joulukuussa 1955 ja viisumin Suomeen marraskuussa 1956. Passin saatuaan hän sai myös ottaa vastaan miehensä Suomesta lähettämiä kirjeitä. Teos päättyy kuvaukseen junamatkasta Viipurista Vainikkalaan ja edelleen Suomeen.

Kirja on julkaistu uutena laitoksena vuona 2021 Liken kustantamana nimellä Kohtalona Siperia: neljätoista vuotta pakkotyövankina.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 GULAG: Suomalaisia vankeustodistuksia 
Vuoden 1957 kirjat
Vuoden 2021 kirjat
Gulag
The Witcher – Noituri

The Witcher – Noituri () on yhdysvaltalainen fantasiatelevisiosarja, jonka on luonut Lauren Schmidt Hissrich. Se pohjautuu Andrzej Sapkowskin kirjoittamaan Noituri-fantasiakirjasarjaan.

Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin 20. joulukuuta 2019 Netflixissä. Toisen kauden tuotannosta ilmoitettiin 13. marraskuuta 2019. Se julkaistiin Netflixissä 17. joulukuuta 2021. Kolmas kausi vahvistettiin syyskuussa 2021.

Juoni
Noiturin tarina seuraa hirviönmetsästäjää Geralt Rivialaista, joka yrittää löytää paikkaansa maailmassa, jossa ihmiset osoittautuvat hirviöitä pahemmiksi. Kohtalo ohjaa hänet lähemmäksi voimakasta noituutta ja nuorta prinsessaa.

Kehitys 
Kirjasarjan pohjalta suunniteltiin aluksi elokuvaa, mutta Netflixin Kelly Luegenbiehl vakuutti tuottajat pitempiaikaisen sarjan kannalle lähdemateriaalin määrään perustuen. Lauren Hissrichin mukaan sarjaan on kirjojen pohjalta materiaalia seitsemäksi kaudeksi.

Näyttelijät

Päärooleissa

Sivurooleissa

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2019)

|}

Toinen tuotantokausi (2021)

|}

Vastaanotto 
Netflix ilmoitti tammikuussa 2020, että Noiturilla oli yli 76 miljoonaa katsojaa julkaisun ensimmäisen kuukauden aikana. Se oli myös Netflixin toiseksi katsotuin televisiosarja vuonna 2019. Toinen kausi nousi ilmestymisviikollaan Netflixin katsotuimmaksi sarjaksi. Sarjaa toistettiin ensimmäisen kolmen päivän aikana 142 miljoonaa tuntia.

Rotten Tomatoes -sivustolla sarjan ensimmäisen tuotantokauden arvosteluista 68 prosenttia on positiivisia, perustuen 91 arvosteluun. Metacritic-sivustolla ensimmäisen tuotantokauden pistemäärä on 54/100 perustuen 17 arvosteluun. Toisen kauden osalta Rotten Tomatoesissa 49 arviosta positiivisia oli 94 prosenttia ja Metacriticissä pistemäärä oli 22 arvion perusteella 68/100.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 The Witcher – Noituri Netflixissä

Noituri
Yhdysvaltalaiset fantasiasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Netflix-alkuperäissarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2020-luvun televisiosarjat
Viikkoraha

Viikkoraha on yleensä vanhemmalta lapselle annettu sovittu määrä rahaa, jonka voi ansaita kotitöitä tekemällä, muun muassa tiskaaminen, roskien ulosvienti ja niin edelleen.

Suomessa lapset saavat kuukausitasolla viikkorahaa 27,6 euroa. Norjassa vastaava lukema on 24,6 euroa ja Ruotsissa 22 euroa.

Lähteet 

Raha
Lastenhoito
Mu isamaa on minu arm

Mu isamaa on minu arm () on virolaisen Lydia Koidulan runo, joka ilmestyi vuonna 1866 julkaistussa runokokoelmassa Emmajöe Öpik (). Aleksander Kunileid sävelsi runon lauluksi, joka esitettiin ensimmäisen kerran Viron laulujuhlien perinteen aloittaneilla Tarton laulujuhilla vuonna 1869.

Laulujuhlien olennaiseksi osaksi on noussut runon myöhempi laulusovitus, jonka sävelsi Gustav Ernesaks vuonna 1944. Sävelmä esitettiin laulujuhlilla ensimmäisen kerran vuonna 1947, ja myöhemmin se on usein laulettu juhlien viimeisenä kappaleena. Sävelmästä kasvoi Viron epävirallinen kansallislaulu neuvostomiehityksen aikana, kun miehittäjät kielsivät Viron varsinaisen kansallislaulun Mu isamaa, mu õnn ja rõõm () esittämisen. Ernesaksin sävelmää on esitetty myös viralliseksi Viron kansallislauluksi, vaikka säveltäjä itse tiettävästi vastusti ehdotusta.

Katso myös 
 Laulava vallankumous

Lähteet 

Runot
Virolaiset musiikkikappaleet
De Doctrina Christiana (Milton)

De Doctrina Christiana (”Kristillinen oppi”) on englantilaisen runoilijan ja ajattelijan John Miltonin (1608–1674) kirjoittama teologinen tutkielma, joka sisältää systemaattisen kuvauksen hänen uskonnollisesta ajattelustaan. Latinankielinen käsikirjoitus De Doctrina löydettiin vuonna 1823 ja julkaistiin vuonna 1825. Kirjan tekijyydestä on kiistelty. Ei-aitouden puolesta puhuu se, että teos on ristiriidassa Miltonin muiden teosten kanssa, esimerkiksi runoteosten Kadotettu paratiisi ja Paradise Regained. Sen lisäksi on ollut vaikea kuvitella, että sokea henkilö voisi kirjoittaa näin monimutkaisen tekstin. Milton oli teoksen kirjoitusaikana sokea, ja hänen oletetaankin käyttäneen avustajaa. Pitkän keskustelun ja laajan tutkimustyön jälkeen on nykyään kuitenkin yleisesti hyväksyttyä, että käsikirjoitus on John Miltonin tuotantoa. Käsikirjoituksen työvaiheet, sen liikkeet kirjailijan kuoleman jälkeen sekä syyt sille, ettei sitä julkaistu kirjailijan elinaikana, ovat saaneet vakiintuneet selitykset. Nykään De Doctrina Christianaa pidetään Miltonin runojen teologisena kommentaarina.  

Charles R. Sumner ja John Carey ovat kääntäneet teoksen englanniksi. Sumnerin versio painettiin ensimmäisen kerran vuonna 1825. Se oli ainut englanninkielinen käännös ennen Careyn vuonna 1973 tekemää käännöstä. Teosta ei ole käännetty suomeksi.   

Kirjat kristillisestä teologiasta ja uskonnonfilosofiasta
Englantilaiset kirjat
Latinankieliset kirjat
1600-luvun kirjat
John Miltonin teokset
Shuanghuan Auto

Shuanghuan Auto oli kiinalainen autonvalmistaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Shijiazhuangissa, Hebein maakunnassa. Shuanghuan Auto oli toiminnassa vuosina 1988–2016, minkä jälkeen valtion hallinto lakkautti yhtiön tämän tuotteiden huonon laadun vuoksi.

Shuanghuan Auto sai kansainvälistä huomiota kopioidessaan muiden autonvalmistajien automalleja. Muun muassa Honda haastoi yhtiön oikeuteen Honda CR-V-mallin kopiomisesta Laibao SRV-automallissa.

Lähteet

Autonvalmistajat
Kiinalaiset yritykset
William Beckford

William Thomas Beckford (myös William Beckford nuorempi, 1. lokakuuta 1760 Soho Square, Lontoo – 2. toukokuuta 1844 Bath, Somerset) oli englantilainen keräilijä, poliitikko, harrastelijaorientalisti ja kirjailija.  Hän oli aikansa julkisuuden henkilö, joka tuli tunnetuksi eksentrisestä käytöksestään, suuresta peritystä omaisuudestaan sekä seksuaalisesta vapaamielisyydestään. Beckfordin kirjallinen tuotanto käsittää romaaneja, satiireja ja matkakertomuksia sekä käännöksiä arabiankielisistä teksteistä. Hänet muistetaan parhaiten itämaisesta romaanistaan Hirmuvaltias (Vathek, 1786) sekä mittavista rakennusprojekteistaan, joista kuuluisin oli uusvanha goottilainen katedraali Fonthill Abbey.

Bibliografia 
Bibliografia ei ole täydellinen.
 L’Esplendente (novelli, säilynyt katkelmallisena, kirjoitettu ennen vuotta 1777)
 The Long Story (myös The Vision, julkaisematon romaani, kirjoitettu 1777)
 Biographical Memoirs of Extraordinary Painters (satiiri, 1780)
 Dreams, Waking Thoughts and Incidents (matkakertomus, 1783)
 An Arabian Tale, from an Unpublished Manuscript: With Notes Critical and Explanatory (romaani, 1786)
 Histoire des deux Princes amis, Alasi et Firouz, enfermés dans le palais du feu souterrain (novelli, kirjoitettu 1780-luvulla, julkaistu 2001)
 Histoire du Prince Barkiarokh enfermé dans le palais du feu souterrain (novelli, kirjoitettu 1780-luvulla, julkaistu 1909–1910)
 Histoire du Prince Kalilah et de la Princesse Zulkaïs enfermés dans le palais du feu souterrain (keskeneräinen novelli, kirjoitettu 1780-luvulla, julkaistu 1912)
 Histoire du Prince Alasi et de la Princesse Firouzka (novelli, kirjoitettu 1834, julkaistu 1909–1910)
 Modern Novel Writing, or The Elegant Enthusiast; and The Interesting Emotions of Arabella Bloomville: A Rhapsodical Romance (nimellä Lady Harriet Marlow, 1796)
 Azemia: A Description and Sentimental Novel (nimellä Agneta Mariana Jenks, 1797, 2 osaa)
 The Story of Al Raoui: A Tale from the Arabic (anonyymi, kirjoittajasta ei varmuutta, 1799)
 Letters from Italy with Sketches of Spain and Portugal (kirjeitä, koottu 1835)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset kirjailijat
Eksentrikot
Vuonna 1760 syntyneet
Vuonna 1844 kuolleet
Taavi Kilpi

Taavi Kilpi (1917–2008) oli suomalainen Kustavissa Koilan kylässä Isokartanon tilalla asunut maanviljelijä ja Kustavin merenkulkuperinteen tuntija joka julkaisi aiheesta useita artikkeleita Uudenkaupungin Sanomissa. Hän oli kirjailija Volter Kilven veljenpoika.

Julkaisuja 
 Kustavin kaukomerenkulun kehitysvaiheet. Uusikaupunki 1967
 Kustavin talonpoikaisretarien reiteillä : 1. Kustavin kaukomerenkulun kehitysvaiheet ; 2. Kuunariparkki Saaren purjehdukset. Uusikaupunki 1968
 Matin kapteenin perhepiiri : elämää vuosisadan vaihteessa. Uusikaupunki 1969
 Parkki Kaitaisen rakennusvaiheita : Vanhojen tilikirjojen kertomaa. Uusikaupunki 1969
 Parrupurjehtijasta parkinpatruunaksi : Piirteitä laivuri J. S. Janssonista. Uusikaupunki 1971
 Kylä väylän varrella. Tekijä, Lypyrtti 1973
 Kustavin kunnan 100-vuotiset vaiheet : esitetty Kustavin kunnan 100-vuotisjuhlassa 1.11.1974. Kustavin kunta, Uusikaupunki 1975
 Pirtusaarron särkijät. Uusikaupunki 1976, uusi painos Areopagus, Turku 2010
 Historian kuteita : eteläisen Vakka-Suomen talonpoikaispurjehduksen vaiheita ; Uudenkaupungin Sanomissa v. 1986-87 julkaistuja kirjoituksia. Uudenkaupungin kirjapaino, Uusikaupunki 1987
 Kustavin maamiesseuran 100-vuotisjulkaisu : 1987. Kustavin maamiesseura, Kustavi 1987
 Volter Kilpi ja vanha Kustavi.  Volter Kilven seura, Uusikaupunki 1989, 2. painos 1999

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taavi Kilpi : Kustavin kaukomerenkulun kehitysvaiheet, artikkeli vuodelta 1997 

Suomalaiset maanviljelijät
Suomalaiset kotiseututyön vaikuttajat
Suomalaiset kansanperinteen kerääjät
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Pekka Vuoristo

Pekka Vuoristo on eläkkeellä oleva Helsingin Sanomien politiikan toimittaja ja kolumnisti. Hän aloitti lehden toimittajana vuonna 1990. 

Vuoriston pakinat ovat pääasiassa analyysiä poliittisista ja yhteiskunnallisista asioista. Hänen pakinoitaan on lehden lisäksi ilmestynyt kokoelmissa Karlssonin vuosi 2006, Karlssonin vuosi 2007 ja Karlssonin vuosi 2008, jotka ovat pilapiirtäjä Henrik Karlssonin kuvittamia.

Lähteet

Pakinoitsijat
Helsingin Sanomien toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Clarence Barlow

Clarence Barlow (myös Klarenz B; s. 27. joulukuuta 1945 Kalkutta) on intialaissyntyinen säveltäjä. Hänestä tuli yksi merkittävistä saksankielisen kulttuuriympäristön avantgardistisen musiikin säveltäjistä.

Barlow syntyi Intian englanninkieliseen vähemmistöön kuuluneeseen perheeseen. Hänen varhaisimmat sävellyksensä ovat vuodelta 1957. Hän opiskeli musiikillisten oppiaineiden lisäksi luonnontieteitä, jonka opinnoissa valmistui vuonna 1965 Kalkutan yliopistosta. Tämän jälkeen hän työskenteli kapellimestarina ja musiikin teorian opettajana Kalkutan musiikkikoulussa. Vuonna 1968 Barlow muutti Kölniin, jossa opiskeli vuoteen 1973 saakka sävellystä ja elektronista musiikkia Kölnin musiikkiyliopistossa. Hän suoritti vuosina 1971–1972 myös opintoja Alankomaiden Sonologian instituutissa. Hän aloitti vuonna 1971 tietokoneiden käyttämisen sävellystyönsä apuvälineinä.

Barlow oli vuonna 1986 mukana perustamassa GIMIK-järjestöä (Initiative Musik und Informatik Köln), jonka puheenjohtajana toimi vuosina 1986–1993 ja 1996–2002. Vuosina 1982–1994 hän vastasi tietokonemusiikin opetuksesta Darmstadtin uuden musiikin kesäkursseila. Hän toimi vuosina 1984–2005 luennoitsijana tietokonemusiikissa Kölnin musiikkiyliopistossa. Vuonna 1988 Barlow oli Kölnissä pidetyn 14. Kansainvälisen tietokonemusiikin konferenssin musiikillinen johtaja. Hän vieraili vuosina 1990–1991 sävellysprofessorina Essenin Folkwang-taideyliopistossa. Vuosina 1990–1994 hän toimi Alankomaissa Sonologian instituutin johtajana ja vuosina 1994–2006 saman opinahjon sävellyksen ja sonologian professorina. Vuosina 1994–2010 hän lisäksi oli Académie internationale de musique électroacoustiquen jäsenenä Bourgesissa. Vuosina 2005–2006 hän oli vierailevana sävellysprofessorina Porton ESMAE:ssa (Escola superior de música e artes do espectáculo). Vuonna 2006 hänestä tuli Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) Corwin-professori ja sävellysopetuksen johtaja.

Lähteet 

Intialaiset säveltäjät
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Henriikka Rönkkönen

Henriikka Rönkkönen (s. 1984) on suomalainen Heinolasta kotoisin oleva Helsingissä asuva kirjailija ja bloggaaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri, pääaineena suomen kieli ja kirjallisuus. Ennen oman sinkkuutta käsittelevän bloginsa aloittamista hän kirjoitti City-lehteen seksiä ja seksuaalisuutta käsittelevää blogia. Hänen pro gradunsa käsitteli suomalaista naisten pornokirjoituksia. Hän jatkoi pro gradu jälkeen seksistä kirjoittamista ja opiskeli auktorisoiduksi seksuaalineuvojaksi.

Lahden kaupunginteatterissa saa kantaesityksensä Aija Pahkalan esittämä monologi 5. marraskuuta 2020 Mielikuvituspoikaystävä K–18. Monologi perustuu Rönkkösen vuonna 2016 julkaistuun teokseen Mielikuvituspoikaystävä.

Teokset 
 Rakkausshokkihoito. Atena, 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset bloginpitäjät
Kirjailijatyngät
Elävät henkilöt
Vuonna 1984 syntyneet
Turkin ralli 2019

Turkin ralli 2019 (virallisesti 12. Rally Turkey Marmaris 2019) oli Rallin MM-sarjan kauden 2019 11. osakilpailu, joka ajettiin 12.–15. syyskuuta. Kilpailun voitti Citroënin Sébastien Ogier.

Tulokset

Lähteet 

MM-rallikausi 2019
Turkin ralli
Virmaila

Virmaila on kylä Padasjoen kunnassa Päijät-Hämeessä. Kylä sijaitsee Päijänteen saaressa, jota kutsutaan Virmailaksi tai Virmailansaareksi. Kylä käsittää saaren ja sen lähisaarten alueet.

Virmailassa eläneen ratsutilallisen, kolmikymmenvuotisen sodan ratsumiesveteraanin Heikki Pietarinpojan (n. 1586–1666) ja hänen puolisonsa Riitta Hannuntytär Rapalan jälkeläisiä on selvitetty yli 10 000. Eino Mäkelän, Uuno Pulkkilan ja Kauko Tyllilän Espoossa elokuussa 1978 perustama Virmailan rusthollin sukuyhdistys on julkaissut kaksiosaisen, liki 1 800-sivuisen sukukirjan, joka kertoo laajasti Virmailan historiasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 www.wirmaila.fi tai Virmailan rusthollin sukuyhdistys
 http://www.paijat-hamewiki.fi/wiki/Virmailan_historia,_Etukyl%C3%A4_ja_Per%C3%A4kyl%C3%A4
 http://www.paijat-hamewiki.fi/wiki/Kellosalmen,_Seitniemen_ja_Virmailan_kylien_tarina
 http://kellosalmi.net/
 https://etela-suomi.proagria.fi/hankkeet/loytoretkia-paijat-hameen-kyliin-1525 
 Virmailan suku (1400-) - Kansallisbiografia

Padasjoen kylät
Kalliojoki (Puolanka)

Kalliojoki on joki Puolangan kunnan lounaislaidalla. 

Joki saa alkunsa Puolangan Kalliojärvestä ja laskee Piltunginjärven koillisnurkkaan Kalmonsaaren lähettyvillä. Joen lähtöpiste, nimeltään Jokilampi, sijoittuu seututie 800:n ja Kalliojärven väliin. Joen pituus on noin yhdeksän kilometriä. Jokivarteen menee metsäautoteitä sekä etelän että pohjoisen puolelta, joskin jokivarsi on kokonaan asumaton.

Oulujoen vesistö
 Puolangan joet
Lari Heikkinen

Lari Nuutti Mikael Heikkinen (s. 23. toukokuuta 2000 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura

Seuraura 
Heikkinen on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti kauden 2015–2016 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kahden seuraavan kauden päätteeksi Heikkinen voitti B-nuorten SM-pronssia. Niistä jälkimmäisellä kaudellaan 2017–2018 hän toimi Kärppien varakapteenina. Kaudeksi 2018–2019 Heikkinen siirtyi Vaasan Sportin A-nuoriin. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.

Huhtikuussa 2019 Heikkinen teki Sportin kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi suurimman osan kaudesta 2019–2020 kuitenkin vielä seuran A-nuorissa, joiden varakapteenina Heikkinen toimi. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 11+21=32. Heikkinen pelasi kauden aikana SM-liigassa 13 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan kolmannella kierroksella 20. syyskuuta 2019 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Heikkinen merkittiin Sportin kolmosketjun vasempaan laitaan Antti Kalaputaan ja Jesse Paukun viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.46 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Heikkinen teki kuudennessa ottelussaan 26. helmikuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan. Henry Hietaharju valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Samassa kuussa Heikkinen teki Sportin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Marraskuussa 2020 Sport lainasi Heikkisen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Hän pelasi siellä alkukaudella 2020–2021 kaikkiaan 12 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. SM-liigan siirtotakarajalla, maaliskuussa 2021 Heikkisen vahvistettiin palaavan loppukaudeksi Sportin organisaatioon. Heikkinen pelasi siellä loppukaudella kauden kaikki yhdeksän SM-liigaotteluaan tehden yhden syöttöpisteen. Maaliskuun lopulla hän teki Sportin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Kaudella 2021–2022 Heikkinen pelasi SM-liigassa 39 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Marraskuussa 2021 Sport lainasi hänet viikon mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn paitaan, jossa Heikkinen pelasi kolme ottelua. Huhtikuussa 2022 hän teki Sportin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 
Heikkinen on pelannut yhden poikien maaottelun.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Sportin pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Kevin Jones (frisbeegolfaaja)

Kevin Jones (s. 1996) on yhdysvaltalainen frisbeegolfaaja. Syyskuussa 2019 hänen uransa kokonaispalkintorahat ovat yli 73 000 dollaria.

Jones aloitti frisbeegolfin 12-vuotiaana. Yliopistoikäisenä hän piti lajista taukoa harrastaessaan muun muassa koripalloa sekä amerikkalaista jalkapalloa. Myöhemmin hän totesi olleensa väsynyt päivittäiseen jalkapallon harrastamiseen ja aloittavansa frisbeegolfin uudelleen.

Jones oli suomalaisen Prodiscuksen sponsoroima kahden vuoden ajan. Hän teki läpimurtonsa vuonna 2018, jolloin sijoittui Pohjois-Amerikassa järjestettävällä Pro Tourilla kokonaissijoituksissa viidenneksi sekä National Tourilla neljänneksi. Joulukuussa 2018 Jones ja Prodigy Disc ilmoittivat tehneensä kolmevuotisen sopimuksen, joka alkaa kaudesta 2019. Heinäkuussa 2019 Jones osallistui ensimmäiseen kilpailuunsa Euroopassa, kun hän voitti Estonian Open -kilpailun. Lokakuussa 2020 hän voitti Disc Golf Pro Tourin.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset frisbeegolfaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Jere Jokinen

Jere Jokinen (s. 9. huhtikuuta 2000 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jokinen laukoo oikealta.

Ura

Seuraura 
Jokinen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän toimi kaudella 2015–2016 seuran C-nuorten varakapteenina. Jokinen oli C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueensa paras maalintekijä 19 osumallaan. Kaudella 2017–2018 hän voitti HPK:n B-nuorten sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 27+24=51, joilla Jokinen sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain Kärppien Eetu Ruotsalainen sekä pistepörssissä viidenneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen.

Kesäkuussa 2018 Jokinen teki 2+1-vuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän ei tehnyt liigadebyyttiään vielä kaudella 2018–2019, jonka Jokinen pelasi suurimmaksi osaksi seuran A-nuorissa. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 22+5=27. Jokinen jakoi A-nuorten SM-liigan alkusarja ja runkosarja yhteenlaskettuna maalipörssin yhdeksännen sijan Pelicansin Waltteri Merelän kanssa. Kaudella 2019–2020 hän oli tehoilla 17+15=32 HPK:n paras maalintekijä Janne Jokisen kanssa sekä kolmanneksi paras pistemies. Jokinen debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarja- ja yhden Mestarien liigan ottelun. Jokinen teki liigadebyyttinsä runkosarjan neljännellä kierroksella 20. syyskuuta 2019 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin heti HPK:n ykkösketjun oikeaan laitaan Cody Kunykin ja Philippe Cornet'n viereen. Jokinen sai ottelussa jääaikaa lopulta 5.21 minuuttia. Maaliskuussa 2020 hän teki HPK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Jokinen pelasi HPK:ssa alkukaudella 2020–2021 kolme ottelua sekä viisi ottelua seuran U20-junioreissa. Hän pelasi miesten pelejä myös kahdeksan ottelua lainalla seuran yhteistyöjoukkueessa, Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa, jonne HPK lopulta lainasi Jokisen loppukaudeksi SM-liigan siirtotakarajalla maaliskuussa 2021. Hän pelasi FPS:ssä kaikkiaan 14 runkosarjaottelua tehden neljä maalia. Myös alkukauden 2021–2022 Jokinen pelasi suurimmaksi osaksi siellä lainalla. Hän avasi HPK:ssa maalitilinsä SM-liigassa heti kahdella osumalla kauden kolmannessa ottelussaan 24. marraskuuta 2021 KooKoota vastaan. Jokisen toinen maali jäi HPK:n 4–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Ari Nurminen ja Juha Kokko valitsivat hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan Jokinen pelasi kauden aikana SM-liigassa 22 runkosarjaottelua tehopistein 4+3=7. Helmikuussa 2022 HPK lainasi hänet yhden ottelun ajaksi Tampereen Ilvekseen, kun joukkueelta oli useita pelaajia sivussa. Helmikuussa 2022 Jokinen teki HPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 
Jokinen on pelannut kuusi nuorten maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Hämeenlinnan Pallokerhon pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Patrik Siikanen

Patrik Siikanen (s. 16. huhtikuuta 2000 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Siikanen osaa pelata myös laidassa. Hän on pelityyliltään voimahyökkääjä.

Ura

Seuraura 
Siikanen on Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Siikanen voitti kauden 2016–2017 päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Edmonton Oilers varasi hänet seitsemännellä kierroksella 195. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Siikanen pelasi kauden 2018–2019 kokonaan Bluesin A-nuorissa, joiden kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 17+22=39. Pudotuspeleissä Siikanen jakoi viidellä osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Veeti Miettisen ja Petteri Villasen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa.

Huhtikuussa 2019 Siikanen teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen JYPin kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2019–2020 neljännellä kierroksella 20. syyskuuta 2019 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Siikanen merkittiin JYPin nelossentteriksi laidoilleen Oskari Kalajanniska ja Samuli Ratinen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.14 minuuttia. Siikanen keräsi myös teholukeman –1. Siikanen jäi JYPissä varsin pieneen rooliin ja hän teki 28 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Siikanen pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän teki 16 runkosarjaottelussa tehot 7+3=10.

Kauden 2020–2021 Siikanen pelasi kokonaan JYPin SM-liigajoukkueessa tehden 36 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7. Hän teki liigauransa avausmaalin 6. maaliskuuta 2021 ylivoimalla Tampereen Ilvestä vastaan. Maaliskuussa 2021 Siikanen teki JYPin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Lokakuussa hänen sopimustaan jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2024 saakka. Hän teki kaudella 2021–2022 SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+5=12, vaikka Siikasen kausi jäi vain 30 ottelun mittaiseksi leikkaushoitoa vaatineen käsivamman vuoksi.

Maajoukkueura 
Siikanen oli mukana Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmässä vuoden 2018 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Siikanen on pelannut kymmenen nuorten ja yhdeksän poikien maaottelua.

Siikanen valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2015.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
JYPin pelaajat
Edmonton Oilersin varaamat pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirsi Varhila

Kirsi Varhila (s. 1961 Pori) on suomalainen virkamies. Hän aloitti Satakunnan hyvinvointialueen johtajana 1. kesäkuuta 2022. Aiemmin hän toimi  sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä 1. lokakuuta 2019 alkaen. 

Ennen nimitystään kansliapäälliköksi Varhila toimi vuodesta 2017 sosiaali- ja terveysministeriössä sosiaali- ja terveydenhuollon ohjausosaston osastopäällikkönä ja kansliapäällikön ensimmäisenä sijaisena. Lisäksi hän toimi aiemmin ministeriön sosiaali- ja terveyspalveluosaston osastopäällikkönä ja aluehallintovirastossa johtajana. Ennen virkamiesuraa Varhila toimi järjestömaailmassa, pisimpään Suomen MS-liitossa eli nykyisessä Neuroliitossa.

Varhila opiskeli Turun yliopistossa poliittista historiaa ja on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Varhila on SDP:n jäsen.

Lähteet 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt