joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jämsän rautatieasema

Jämsän rautatieasema () on rautatieasema Jämsän kaupungissa rataosalla Orivesi-Jyväskylä, 56 kilometrin päässä Orivedeltä. Rakennukset rakennettiin arkkitehti Jarl Ungernin tyyppipiirustuksien mukaan.

1930-luvulla Jämsään suunniteltiin rautatieyhteyttä Mäntästä sekä myöhemmin myös Riihimäen ja Hämeenlinnan suunnasta, mutta nämä jäivät toteutumatta. Asema avattiin lopulta vuonna 1950 Orivedeltä rakennetun radan valmistuessa. Seuraavana vuonna rataa jatkettiin Jämsänkoskelle, josta tuli radan pääteasema 1970-luvun lopulle saakka. Radalla oli harvakseltaan lättähattuliikennettä ja alkuvuosina myös makuuvaunuyhteys, mutta henkilöliikenne lopetettiin kokonaan vuonna 1969. Liikenne tosin aloitettiin uudelleen toukokuussa 1978, kun henkilöjunat alkoivat kulkea uutta Jämsänkoski–Jyväskylä-rataa. Jämsästä tuli nyt matkustajajunien ainoa pysähdyspaikka Oriveden ja Jyväskylän välillä.

Jämsän alkuperäistä ratapihaa pidennettiin 1970-luvulla Orivesi–Jämsä-rataosan perusparannuksen yhteydessä. Ratapihalle valmistui lokakuussa 2009 lisäraide ja korkea henkilöliikenteen laituri. Aseman lipunmyynti lakkautettiin vuoden 2008 lopussa. Kaikki matkustajajunat käyttävät tällä hetkellä raidetta 2. Asemarakennus ja joukko alueen muita rakennuksia siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla
Museo24.fi, Jämsän rautatieasema

Keski-Suomen henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Rautatieasema
Jämsän liikenne
Change (Agnes Pihlavan kappale)

Change on Agnes Pihlavan single vuodelta 2007. Se on kolmas ja viimeinen singlejulkaisu hänen When the Night Falls-albumiltaan.

Kappaleet 
Change

Vuoden 2006 kappaleet
Agnes Pihlavan kappaleet
Calvin Davis

Calvin Davis (s. 2. huhtikuuta 1972 Eutan, Alabama) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin aitajuoksu. Davis voitti pronssia Atlantan kesäolympialaisissa 1996 400 metrin aitajuoksussa. Davisin ennätys aidatulla ratakierroksella on 47,91 ja sileällä matkalla 45,04.

Lähteet 
http://www.usatf.org/athletes/bios/oldBios/2002/Davis_Calvin.asp 

Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Yusuf

Yusuf (, ) on Koraanin 12. suura. Se sisältää 111 jaetta. Joosefin suura on Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin pisin yhtämittainen kertomus. Yleensä Koraanin tekstit ovat katkelmallisia ja aiheetkin vaihtuvat nopeasti. Vaikka lähes kaikki muut suurat koostuvat irrallisista osista, Joosefin suura on yhtenäinen kokonaisuus.

Sisältö 
Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:

 Alif. Laam. Raa. Nämä ovat selvän Kirjan säkeistöjä.
 Olemme totisesti lähettänyt ylhäältä tämän arabialaisen Koraanin, jotta te voisitte ymmärtää.
 Me aiomme kertoa sinulle erään kertomuksista parhaimpia ilmaisten sen sinulle tällä Koraanilla, sillä tätä ennen sinä kuuluit niiden joukkoon, jotka olivat tietämättömiä.
 Kun Joosef lausui isälleen: »Oi isäni, olen totisesti nähnyt yksitoista kiertotähteä sekä auringon ja kuun; olen nähnyt niiden kumartuvan edessäni», 
 niin tämä sanoi: »Oi poikani! Älä kerro näkyäsi veljillesi, muuten he ryhtyvät salahankkeisiin sinua vastaan. Saatana on totisesti ihmissuvun ilmeinen vihollinen.
 Tällä tavoin on Herrasi valitseva sinut ja opettava sinulle näiden tapahtumien selityksen, ja Hän on täysin käsin siunaava sinut ja Jaakobin lapset, niin kuin Hän tätä ennen siunasi esi-isäsi Aabrahamin ja Iisakin. Totisesti, sinun Herrasi on tietävä, viisas.
Koko suura käsittelee Joosefin tarinaa. Useissa kohdissa se poikkeaa Raamatussa kerrotusta. 

Jakeet 102–111 ovat loppupäätelmiä, joissa puhutaan Jumalan merkeistä, puhutaan uskottomista sekä uskovien palkasta tuonpuoleisessa.

Lähteet 

 Hämeen-Anttila, Jaakko: Koraanin selitysteos. Helsinki: Basam Books, 2008. ISBN 952-9842-15-5.
 Koraani - opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen. Z.I. Ahsen Böre, 1942. Teoksen verkkoversio.

Viitteet 

Koraani
Pathfinder (roolipeli)

Pathfinder RPG on Paizo Publishingin julkaisema roolipeli, joka perustuu Dungeons & Dragons 3.5 -roolipeliin. Pathfinder pyrkii parantamaan 3.5-sääntökokoelmaa, pysyen silti yhteensopivana aiemmin julkaistun materiaalin kanssa. Maaliskuussa 2008 Paizo julkaisi Pathfinder Alpha -pelitestausversion ilmaiseksi verkkosivuillaan. Elokuussa 2008 myös Pathfinder Beta julkaistiin ilmaiseksi pelitestausta varten. Pathfinder RPG julkaistiin elokuussa 2009.

Suunnittelun periaatteet
Vuoden 2000 ja 2003 Dungeons & Dragons 3.0 ja 3.5 sisältävät Open Gaming License -lisenssin alaista materiaalia, jota muut julkaisijat voivat käyttää tuotteissaan. Pathfinder käyttää tätä materiaalia pohjanaan ja julkaisee lisenssin mukaisesti Pathfinder RPG:n OGL:n alaisuuteen. Suunnittelussa noudatetaan seuraavia periaatteita:

 Pelimekaniikan parantaminen: Pathfinder selkeyttää 3.5:n ongelmakohtia, kuten hankalien loitsujen tulkintaa tai vaikeasti mallinnettujen taistelutoimenpiteiden ratkaisemista
 Vaihtoehtojen lisääminen: Hahmoluokkien monipuolistaminen ja sääntölisäykset fysiikan parempaan mallintamiseen
 Yhteensopivuus: Pathfinder RPG on yhteensopiva kaiken 3.5-materiaalin kanssa

Heinäkuussa 2008 Paizo Publishingin toimitusjohtaja Eric Mona kuvaili Pathfinderin kanssa tehtyä valintaa pysyä 3.5 -laitoksessa kesäkuussa 2008 julkaistun Dungeons & Dragons 4th editionin sijaan onnistuneeksi. Pathfinder Alpha voitti ENnie Awards palkinnon vuonna 2008 ilmaisten roolipelituotteiden sarjassa.

Pathfinder-tuotelinja
Pathfinder RPG -roolipelin lisäksi Paizo julkaisee Pathfinder Chronicles -maailmankuvauksia, jossa julkaistaan Paizon Golarion-maailmaan liittyvää materiaalia, sekä Pathfinder-nimistä, GameMastery Adventure Module -sarjaan kuuluvaa seikkailumoduulia, joka ilmestyy kuukausittain.

Pathfinder
Pathfinder-seikkailumoduulit ovat kuusiosaisia kampanjoita, jotka sijoittuvat Pathfinder RPG:n Golarion-maailmaan. Ensimmäinen Pathfinder-seikkailu #1 Burnt Offerings julkaistiin elokuussa 2008 Rise of the Runelords -kampanjaan. Muita kampanjoita ovat Curse of the Crimson Thorne, Second Darkness ja Legacy of Fire. Rise of the Runelords voitti ENnie Awards -palkinnon vuonna 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pathfinder Wiki 
 How Paizo Fixed D&D  
 Pathfinder RPG Alpha – arvostelu RPGnetissä 
 Suomenkielisen Patfinder-kampanjan kotisivu
 Pathfinder Society Finland -foorumi

Dungeons & Dragons
Churandy Martina

Churandy Martina (s. 3. heinäkuuta 1984 Curaçao, Alankomaiden Antillit) on Alankomaita edustava pikajuoksija. Hän edusti Alankomaiden Antilleja vuoteen 2010 asti, jolloin Antillien autonominen asema lakkautettiin.

Ura
Martina juoksee päämatkoinaan 100 ja 200 metriä. Hänen ennätyksensä 100 metrillä on 9,91, jonka hän juoksi Lontoon olympialaisten 2012 finaalissa, jossa hän sijoittui Tyson Gayn dopinghylkäyksen jälkeen viidenneksi. Vuoden 2008 kesäolympialaisten finaalissa hän oli neljäs ajalla 9,93. Martinan 200 metrin ennätys on vuonna 2016 juostu 19,81. Hän juoksi Pekingin olympialaisten 200 metrin finaalissa ajan 19,82 ja sijoittui hopealle, mutta hänet hylättiin noin pari tuntia kilpailun jälkeen. Yhdysvallat teki protestin juoksusta, sillä Martina oli tehnyt ratarikon. Protesti meni läpi ja hänet hylättiin, jolloin Ateenan kultamitalisti Shawn Crawford nousi hopealle ja Walter Dix pronssille. Kolmantena maaliin tullut Wallace Spearmon hylättiin heti juoksun jälkeen samasta syystä. Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa Martina oli 200 metrillä viides. 

Martina voitti 200 metrin Euroopan-mestaruuden Helsingissä 2012 ajalla 20,42. Hän voitti Helsingin EM-kilpailuista toisenkin kullan, kun hän juoksi toisen osuuden Alankomaiden 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Alankomaiden voittoaika oli 38,34. Yleisurheilun EM-kisoissa 2016 hän voitti 100 metrin kultaa. Hän myös oli nopein 200 metrin finaalissa, mutta hänet hylättiin ratarikon vuoksi. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä.

400 metriä Martina on juossut aikaan 46,13 El Pasossa vuonna 2007.

Martina kantoi Alankomaiden Antillien lippua vuosien 2004 ja 2008 kesäolympialaisten avajaisissa.

Saavutukset

Ennätykset
Lähde: Tilastopaja

Ulkoradat
100 m – 9,91 (2012) – Alankomaiden ennätys
200 m – 19,81 (2016) – Alankomaiden ennätys
400 m – 46,13 (2007) – Alankomaiden Antillien ennätys

Martina on myös juossut 100 metriä tuulituloksena 9,76 El Pasossa, Teksasissa 13.5.2006. Tuulta oli 6,1 m/s.100 metrillä Martinalla on nimissään myös Alankomaiden Antillien ennätys 9,93 vuodelta 2008.200 metrillä Martinalla on nimissään myös Alankomaiden Antillien ennätys 20,08 vuodelta 2010.

Sisäradat
60 m – 6,58 (2010) – Alankomaiden Antillien ennätys
200 m – 21,54 (2006)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Alankomaalaiset pikajuoksijat
Alankomaiden Antillien urheilu
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Stor-Elvdal

Stor-Elvdal on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Stor-Elvdalin kunta (silloinen Store Elvedalen) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Sollian kunta yhdistettiin Stor-Elvdaliin 1. tammikuuta 1965. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Stor-Elvdalin kunnassa oli 2 641 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Sør-Odal

Sør-Odal on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Sør-Odalin kunta (silloinen Søndre Odalen) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan  kunnassa oli 7 806 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Tolga

Tolga on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Tolgan kunta (silloinen Tolgen) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Os erotettiin Tolgasta omaksi kunnakseen 1. heinäkuuta 1926. Kunnat yhdistettiin vuonna 1966 yhdeksi kunnaksi Tolga-Os, mutta erotettiin jälleen omiksi kunnikseen vuonna 1976. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Tolgan kunnassa oli 1 681 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Trysil

Trysil on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Trysilin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Trysilin kunnassa oli 6 689 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Tynset

Tynset on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Tynsetin kunta (silloinen Tønsæt) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Alvdalin kunta erotettiin Tynsetistä vuonna 1864, ja Kviknen kunta yhdistettiin siihen vuonna 1966. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Tynsetin kunnassa oli 5 570 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Våler (Hedmark)

Våler on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Vålerin kunta syntyi, kun Åsnes og Vålerin kunta jaettiin omiksi kunnikseen, Åsnesiksi ja Våleriksi. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Vålerin kunnassa oli 3 826 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hedmarkin läänin kunnat
Åmot

Åmot on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Åmotin kunta (silloinen Aamot) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Åmotin kunnassa oli 4 387 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Åsnes

Åsnes on kunta Hedmarkin läänissä Norjassa. Åsnesin kunta syntyi, kun Åsnes og Våler jaettiin omiksi kunnikseen, Åsnesiksi ja Våleriksi. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Åsnesin kunnassa oli 7 600 asukasta.

Lähteet 

Hedmarkin läänin kunnat
Bibionomorpha

{{Taksonomia/eläimet
| nimi = Bibionomorpha| kuva = Bibio.ferruginatus.jpg
| kuvateksti = Bibio ferruginatus| kunta = Eläinkunta Animalia
| pääjakso = Niveljalkaiset Arthropoda
| alajakso = Kuusijalkaiset Hexapoda
| luokka = Hyönteiset Insecta
| alaluokka = Pterygota
| osaluokka = Uussiipiset Neoptera
| lahko = Kaksisiipiset Diptera
| alalahko = Sääsket Nematocera
| osalahko = Bibionomorpha
| osalahko_auktori = Hennig, 1954
| jako = Heimot 
| jaot =
 Karvasääsket Bibionidae
 Bolithophilidae
 Äkämäsääsket Cecidomyiidae
 Diadociidae
 Ditomyiidae
 Hesperinidae
 Petosienisääsket Keroplatidae
 Lygistorrhinidae
 Sienisääsket Mycetophilidae
 Pleciidae
 Harsosääsket Sciaridae
| wikispecies = Bibionomorpha
| commonscat = Bibionomorpha 
}}
Bibionomorpha (”karvasääskimäiset”) on sääskiin kuuluva kaksisiipisten osalahkohttp://bugguide.net/node/view/97796. Useimpien lajien toukat elävät maaperässä ja ovat saprotrofeja tai syövät sienirihmastoa. Cecidomyiidae''-heimon äkämäsääsket aiheuttavat äkämiä kasveihin. Sciaridae-heimon harsosääskien toukat muodostavat joskus käärmemäisiä massaesiintymiä, joista käytetään nimitystä aarremato.

Lähteet 

Sääsket
Harjavalta (Inkeri)

Harjavalta () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Harjavallanjärven itärannalla 14 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on 401 asukasta (vuonna 2015).

Historia
 
Harjavalta-nimellä on aiemmin tarkoitettu nykyistä laajempaa aluetta. Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostaan kuuluneet kolme Harjavallan kylää mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa esiintyy myös Harjavallan vieressä sijainnut Achuola.

1700-luvulla Aleksandr Menšikovin maaomaisuutta jaettaessa Harjavalta jaettiin kahtia. Järven pohjoisrannan hiekkaharjulla sijainnut Harjavalta eli Harmaala annettiin kenraalimajuri Stepan Šepeljoville, kun taas toinen Harjavalta eli Agvaly sekä Pulkkala ja Mustalahti lahjoitettiin keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille. Jälkimmäisen perilliset myivät Harjavallanjärven itärannalla sijainneen kylän vuonna 1822 valtioneuvos Dmitri Dobržanskille, joka perusti sinne pienen Aljutinan kartanon.

Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Harjavallassa asui 70 Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan kuulunutta inkerikkoa ja 20 Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuulunutta äyrämöistä. Vuonna 1862 kylässä oli 14 taloa ja 89 asukasta ja kartanossa 10 asukasta. Talonpojat olivat kartanonomistajan maaorjia.

Harjavallan kartanon omistanut kauppias Ivan Voronin rakennutti lähikylien talonpoikia varten vuonna 1903 valmistuneen ortodoksisen Pyhän Kolminaisuuden kirkon. Venäläistyylisen yksikupolisen kirkon on suunnitellut Vasilli Kosjakov. Maisemasta kaukaa erottuva juhlava kirkko, kartanon puinen päärakennus ja puistoalue ovat säilyneet.

Nimenä Harjavalta saattaa olla tullut Harmaalan sijainnista Suomenlahden ja Harjavallanjärven väliin jäävällä hiekkaharjukannaksella, siis osista harja ja valta. Valta-sanan merkitys olisi tällöin vastaava kuin viron kielen vald-sanalla: 'kunta'. Kyseessä olisi tällöin harjulla sijainnut asuinpaikka tai hallintoalue. Suomen Harjavallan nimeä on selvitetty laajemmin.

Nykyaika
Nykyinen Harjavallan kylä sijaitsee sotilasalueella, mutta sen rakennukset on siirretty kunnanhallinnolle. Se koostuu osin kerrostaloista ja matalista asuintaloista, joissa on vesijohto ja keskuslämmitys. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie, jolta on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kauppa. Lähistöllä sijaitsee pieni lomakylä sekä entinen rannikkopatteri Seraja Lošad.

Lähteet

Viitteet

Kaprion kylät
Lomonosovin piiri
Austevoll

Austevoll on kunta Hordalandin läänissä Norjassa. Austevollin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1886, kun se erotettiin Sundin kunnasta. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Austevollin kunnassa oli 4 838 asukasta.

Lähteet 

Austevoll
Austrheim

Austrheim on kunta Hordalandin läänissä Norjassa. Austheimin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1910, kun se erotettiin Lindåsin kunnasta. Fedjen kunta erotettiin Austrheimistä 1. tammikuuta 1947. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Austrheimin kunnassa oli 2 833 asukasta.

Lähteet 

Austrheim
Bømlo

Bømlo on Hordalandin läänissä Norjassa sijaitseva kunta, joka koostuu noin tuhannesta saaresta, joista suurimmat ovat Bømlo (171 km²), Goddo (16 km²) ja Moster (12 km²).

Bømlon kunta perustettiin 1. heinäkuuta 1916, kun Finnåsin kunta jaettiin kolmeksi kunnaksi; Bømloksi, Bremnesiksi ja Mosteriksi. Bremnes ja Moster yhdistettiin Bømloon 1. tammikuuta 1963. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 11 638 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Eidfjord

Eidfjord on kunta Hordalandin läänissä Norjassa. Eidfjordin kunta perustettiin 1. toukokuuta 1891, kun se erotettiin Ulvikin kunnasta. Eidfjordin ja Ullensvangin kunnat yhdistettiin 1. tammikuuta 1964 ja erotettiin jälleen omiksi kunnikseen 1. tammikuuta 1977. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Eidfjordin kunnassa oli 952 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Soutu ja suomalaiset

Tämä artikkeli kertoo kilpasoudusta suomalaisten näkökulmasta.

Historiaa 
Vanhin edelleen järjestettävä suomalainen soutukilpailu on Turussa pidettävä Aurasoutu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1927.

Suomalaiset ovat saavuttaneet soudussa yhteensä seitsemän olympiamitalia, joista kolme on kultaisia. 1950-luvulla suomalaiset sousivat olympiamitaleja erityisesti neloskilpailuista. Pertti Karppinen sai peräti kolme kultaa vuosien 1976, 1980 ja 1984 olympialaisissa, ja nämä ovat edelleen Suomen ainoat kultamitalit lajista. Karppinen sai myös useita mitaleja MM-kisoista. Kun hän oli lopettanut uransa, suomalainen soutu vietti hiljaiseloa, kunnes 24 vuoden tauon jälkeen Minna Nieminen ja Sanna Stén palauttivat Suomen olympiamitalikantaan hopeamitalilla 2000 metrin kevyen pariairokaksikon kilpailussa Pekingin olympialaisissa 2008 .

Soutu on toiminut myös joidenkin suomalaisten hiihtäjien sivulajina varsinkin 1950- 1960-luvuilla. Muun muassa Jorma Kortelainen ja Väinö Huhtala olivat tunnettuja sekä soudussa että hiihdossa.

Puuvenesoutu 

Suomessa järjestetään maailman suurimmaksi mainostettu soututapahtuma, puuveneillä käytävät Sulkavan Suursoudut. Tapahtuma ollaan järjestetty jo 41 kertaa, ja vuonna 2008 siihen osallistui lähes 8 000 soutajaa. Puuvenesoudussa järjestetään myös SM-kilpailuja, joissa kilpaillaan neljässä eri sarjassa, joiden matkat vaihtelevat kahden ja 58 kilometrin välillä.

Lähteet 

Suomen soutu
Berliner Elektronenspeicherring-Gesellschaft für Synchrotronstrahlung

Berliner Elektronenspeicherring-Gesellschaft für Synchrotronstrahlung m. b. H. (BESSY) on synkrotroni Berliinissä. Se aloitti toimintansa tutkimusyrityksenä, joka tuotti synkrotronisäteilyä tieteen ja teollisuuden tutkimuskäyttöön. Yritys perustettiin 5. maaliskuuta 1979 synkrotronin rakentamista ja ylläpitämistä varten, ja se yhdistyi Hahn Meitner -instituutin kanssa 1. tammikuuta 2009 muodostaen uuden Helmholtz-Zentrum Berlin -instituutin.

Nimi BESSY yhdistettiin yleensä BESSYn ylläpitämään synkrotroniin pikemminkin kuin itse yritykseen. Ensimmäinen BESSYn rakennuttama synkrotroni, BESSY I, aloitti toimintansa 19. joulukuuta 1981 Wilmersdorfin kaupunginosassa Berliinissä. Synkrotroni tuotti ultravioletti- ja röntgensäteilyä. Sen ympärysmitta oli noin 60 metriä. Se jatkoi toimintaansa vuoteen 1999, jolloin se kustannussyistä lopetettiin, kun BESSYn uusi synkrotroni Berliinin Adlershofin kaupunginosassa oli aloittanut toimintansa. Suuri osa BESSY I:stä purettiin ja lahjoitettiin vuonna 2001 SESAME-projektille (Synchrotron-light for Experimental Science and Applications in the Middle East), joka rakentaa UNESCO-projektin osana Lähi-idän ensimmäisen synkrotronin Jordaniaan.

BESSY II -synkrotronisäteilylähteen rakentaminen Adlershofiin aloitettiin 1993, ja ensimmäiset tieteelliset kokeet sen tuottamalla synkrotronisäteilyllä tehtiin lokakuussa 1998. Se on niin sanottu kolmannen sukupolven synkrotroni. BESSY II:n ympärysmitta on 240 metriä,  ja sitä käyttää noin 50 sädelinjaa. Vuosittain synkrotronilla vierailee yli 2500 tutkijaa. BESSY II:n toiminnasta vastaa Helmholtz-Zentrum Berlin.

Lähteet
BESSY kotisivut

Viitteet

Synkrotronisäteilytutkimuslaitokset
Berliini
Forssan yhteislyseo

Forssan yhteislyseo on Forssan kaupungissa toimiva Forssan seutukunnan ainoa lukio. Oppilaitos on Suomen ensimmäinen maaseudulle perustettu oppikoulu. Yhteislyseo on perustettu vuonna 1899 nimellä Forssan yhteiskoulu, ja keisarillisen senaatin toimiluvan se sai tammikuussa 1900. Vuonna 2009 Forssan yhteislyseo vietti 110-vuotisjuhlia.

Vuonna 1948 Forssan (suomalaisesta) yhteiskoulusta tuli valtion oppilaitos, ja samalla se otti käyttöön nimen Forssan yhteislyseo. Lukion nimi ehti muuttua pariin otteeseen, mutta yhteislyseon vanha nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1998 silloisten Linikkalan lukion ja Kuhalan lukion yhdistymisen myötä.

Lyseota hallinnoi seutukunnallinen johtokunta. Sopimuskuntia ovat Forssa, Humppila, Jokioinen ja Tammela. Lyseossa on oppilaita myös Ypäjältä, josta monet käyvät kuitenkin Loimaan lukiota. Lyseolla suorittaa kaksois- ja kolmoistutkintoa Ypäjän Hevosopiston ja Forssan ammatti-instituutin opiskelijoita. Lukiossa toimii Urheiluakatemia ja Kuvataide- ja muotoilulinja. Lukiolla on 2000-luvun alussa monia kansainvälisiä yhteistyötahoja, esimerkiksi Saksassa ja Keniassa.  

Lukion rehtorina on toiminut keväästä 2001 alkaen FT Simo Veistola. Lukiosta valmistuneita ylioppilaita ovat muun muassa säveltäjä Kalevi Aho ja 2010-luvulla ministerinä toiminut Sanni Grahn-Laasonen.

Koulurakennus
Aluksi lyseo toimi väliaikaistiloissa, kunnes se vuonna 1906 sai ensimmäisen oman toimitalonsa, jonka on suunnitellut arkkitehti Yrjö Sadeniemi. Jugend-osana tunnettuun rakennukseen Sadeniemi suunnitteli samaan tyyliin laajennusosan, joka valmistui 1923. Ensimmäinen rakennus oli alun perin suunniteltu kokonaan hirsiseksi, mutta keskustelujen perusteella alakerroksen materiaaliksi päätettiin tiiliSisäosissa oli väreiksi alun perin valittu tummahkoja ajan henkisiä värejä, punaista, ruskeaa ja vihreää, mutta vuonna 1928 kaikki peitettiin vaalealla maalilla.

Arkkitehti Einari Wennervirran suunnittelema lyseorakennuksen kivinen funkkis-osa rakennettiin jugend-osan jatkoksi vuonna 1958. Rakennuksiin tehtiin peruskorjaus vuosina 2010–2011, jonka jälkeen sekä jugend- että funkkis-osat ovat olleet lukion käytössä. Ennen peruskorjausta jugend-osassa toimi Linikkalan ala-aste.

Lähteet
 Forssan yhteislyseo: Tietoa lyseosta

Viitteet

Aiheesta muualla
 Forssan Vanhan Koulun Kilta 

Forssan oppilaitokset
Suomen lukiot
Marie-France Dufour

Marie-France Dufour (8. elokuuta 1949 Nancy – 18. lokakuuta 1990) oli ranskalainen laulaja. Hän teki ensimmäisen menestyslaulunsa Sun vuonna 1971. Marie edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1973 kappaleella Un Train Qui Part ja sijoittui 9. sijalle.

Marie kuoli leukemiaan 41-vuotiaana vuonna 1990.

Lähteet

Ranskalaiset laulajat
Monacon euroviisuedustajat
Vuoden 1973 euroviisuedustajat
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Sosialistinen vasemmistopuolue

Sosialistinen vasemmistopuolue () on norjalainen vasemmistopuolue.

Historia 
Puolue perustettiin Norjan EU-kiistojen yhteydessä Sosialistisen kansanpuolueen (Sosialistisk Folkeparti, SF), Norjan kommunistisen puolueen (Norges Kommunistiske Parti, NKP) ja Demokraattisten sosialistien (Demokratiske Sosialister, AIK) ja useiden riippumattomien sosialistien yhteenliittymänä, joka vuoden 1973 vaaleissa esiintyi nimellä Sosialistinen vaaliliitto (Sosialistisk Valgforbund). Se sai ensimmäisissä vaaleissa 16 paikkaa. Puolueen perustamiskokouksessa Trondheimissa 1975 kommunistinen puolue jäi pois puolueesta, mutta muut muodostivat kyseisessä kokouksessa Sosialistisen vasemmistopuolueen.

Vuoden 2005 suurkäräjävaaleissa Sosialistinen vasemmistopuolue sai 8,8 % äänistä ja 15 edustajapaikkaa. Vaalitappiosta huolimatta puolue lähti ensimmäistä kertaa mukaan hallitukseen. Sosialistisen vasemmistopuolueen puheenjohtajasta Kristin Halvorsenista tuli valtiovarainministeri ja puolue sai viisi muutakin ministeripaikkaa Työväenpuolueen johtamaan hallitukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sosialistinen vasemmistopuolue 

Norjalaiset puolueet
Sosialistiset puolueet
Keskustapuolue (Norja)

Keskustapuolue () on norjalainen puolue, jonka perustana ovat norjalaiset talonpoikais- ja kalastajaliikkeet. Puolue perustettiin Norges Bondelagin kokouksessa 1920 nimellä Bondepartiet. Siitä tuli siten maan toinen "luokkapuolue" Työväenpuolueen jälkeen. Puolue erottautui talonpoikaisliikkeestä jo vuonna 1922 ja vuonna 1959 se vaihtoi nimensä Senterpartietiksi.

Norjan keskustapuolueen puheenjohtaja Per Borten muodosti maahan neljän porvarillisen puolueen kokoomushallituksen 12. lokakuuta 1965.

Keskustapuolueella on vuoden 2013 vaalien jälkeen kymmenen paikkaa Norjan parlamentissa Suurkäräjillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Keskustapuolue 

Norjalaiset puolueet
Carl I. Hagen

Carl Ivar Hagen (6. toukokuuta 1944 Oslo) on norjalainen poliitikko. Hän toimi Edistyspuolueen pitkäaikaisena puheenjohtajana 1978–2006, jolloin hän nosti puolueensa pienpuolueesta erääksi maan suurimmista puolueista. Hagen on osallistunut 30 Stortingetin kokouskauteen. Hän on maansa toiseksi kokenein kansanedustaja Per-Kristian Fossin jälkeen ja Stortingetin varapuheenjohtaja vaalikaudella 2005–2009.

Tausta ja koulutus 
Carl Ivar Hagenin vanhemmat ovat Ragnar Hagen ja Gerd Gamborg. Hagen suoritti ylioppilastutkinnon () 1963 ja taloustieteellisen tutkinnon, Higher National Diploma in Business Studies, 1968, sekä markkinointitutkinnon Institute of Marketingissa, Lontoossa, niin ikään 1968. Ennen poliittista uraansa hän toimi johtajana Tate & Lyle -sokeriyhtiössä Norjassa 1970–74, konsulttina Finansanalyse A/S-yhtiössä 1977–79 sekä elinkeinopoliittisena konsulttina 1979. Hänellä on ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta ja hän on ollut toisessa avioliitossa Eli Engum Hagenin kanssa vuodesta 1983.

Poliittinen ura 

Hagen aloitti Edistyspuolueen edeltäjän, Anders Langes Parti:n (ALP), puoluesihteerinä 1973–74. Puolue kannatti voimakkaita verojen ja julkisten maksujen alennuksia, sekä kannatti julkisen sektorin roolin leikkauksia yhteiskunnassa yleisemminkin. Hän nousi varasijalta puolueen kansanedustajaksi Stortingetiin 18. lokakuuta 1974 Anders Langen itsensä kuoltua. Hagen oli irtautunut jo heinäkuussa 1974 ALP:stä perustamansa Reformpartiet -puolueen kanssa, joka myöhemmin pääosin palasi ALP:hen. Ensimmäinen Stortinget-kausi kesti vuoteen 1977. Samana vuonna puolueen nimi vaihdettiin Fremskrittpartietiksi (Edistyspuolue). Hän toimi Edistyspuolueen puheenjohtajana vuodet 1978–2006, jolloin häntä seurasi Siv Jensen. Hän on myös toiminut Oslon kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Hagenin puheenjohtaja-aikana Edistyspuolueen kannatus kasvoi voimakkaasti, mutta puolue ei päässyt koskaan hallitusvastuuseen.

Hagen toimii useissa Stortingetin valiokunnissa, kuten Kontroll- og konstitusjonskomiteen:issa sekä Fullmaktskomiteen:issa vaalikaudella 2005–09. Samalla vaalikaudella hänet valittiin myös Stortingetin varapuheenjohtajaksi ().

Hagen rakensi Edistyspuolueen pienpuolueesta suureksi valtakunnantason puolueeksi. Hänen kuvailtiin tavoittavan kansan keskuudessa olevia virtauksia sekä opetelleen television hyödyntämisen politiikan tärkeänä mediana jo varhain. Hagenin väistymistä kuvailtiin erään aikakauden vaihtumisena maan politiikassa. Hänen siirtolaispolitiikkaansa kritisoitiin voimakkaasti konfliktien luomisesta etnisten norjalaisten ja siirtolaistaustaisten kansanryhmien välille.

Carl I. Hagen ilmoitti 30. huhtikuuta 2008 vetäytyvänsä politiikasta, eikä osallistunut vuoden 2009 storting-vaaleihin.

Kirjallinen tuotanto

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjalaiset poliitikot
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Åslaug Haga

Åslaug Marie Haga (21. lokakuuta 1959 Nes) on norjalainen poliitikko ja maan entinen öljy- ja energiaministeri. Hänet valittiin Stortingetiin Akershusista 2001. Hän toimi 19. kesäkuuta 2008 saakka Keskustapuolueen puheenjohtajana. Hän toimi myös kulttuuriministerinä 1999–2000.

Haga ilmoitti 11. huhtikuuta 2008 puolueensa johtoryhmäkokouksessa luopuvansa puoluejohtajan paikastaan vuoden 2009 puoluekokouksessa sekä jättäytyvänsä asettumasta ehdolle Stortingetiin. Hän oli vuonna 2005 perustetun Norjan työväenpuolueen ja Sosialistisen vasemmistopuolueen kanssa perustetun enemmistöhallituksen arkkitehteja. 19. kesäkuuta 2008 Haga ilmoitti luopuvansa ministerin- ja puoluejohtajapaikoistaan terveydellisistä syistä.

Norjan kulttuuriministerit
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Triathlon kesäolympialaisissa 2008

2008 kesäolympialaisten triathlonin kilpailut käytiin 18. (naiset) ja 19. elokuuta (miehet). Kilpailupaikkana toimi Ming Tomb Reservoir lähimaastoineen. Olympiatriathlon käytiin ns. sprinttimatkoilla, jotka ovat neljäsosan alkuperäisen triathlonin pituudesta.

Mitalistit

Lähteet

 Tulokset kisajärjestäjän sivuilla

Aiheesta muualla
 Karsinnat: Miehet, Naiset

Kesäolympialaiset 2008
Triathlon olympialaisissa
Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto

Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto (EUSPA, ) on Euroopan unionin (EU) erillisvirasto, joka vastaa EU:n avaruusohjelmasta. Se perustettiin vuonna 2004 Galileo- ja EGNOS-satelliittipaikannusjärjestelmien hallinnointia varten. Vuonna 2021 uudistettu virasto sai vastuulleen muutkin osat EU:n avaruusohjelmasta, kuten Copernicus- ja GOVSATCOM-ohjelmat. 

EUSPA:n toiminta perustuu EU:n avaruusohjelma-asetukseen. Viraston sijaintipaikka on Tšekin pääkaupunki Praha, ja sen nykyinen pääjohtaja on Rodrigo da Costa.

EUSPA:n toiminta 
EUSPA:n tarkoituksena on toteuttaa EU:n avaruusohjelmaa ja tarjota kansalaisille ja yrityksille luotettavia ja turvallisia avaruuspalveluita.

Viraston vastuihin kuuluu EU:n satelliittipaikannusjärjestelmien (GNSS) eli Galileo-satelliittijärjestelmän sekä satelliittipohjaisen parannusjärjestelmä EGNOS:n kehittäminen ja ylläpito. Lisäksi EUSPA:n vastuulle kuuluu EU:n Copernicus-maanseurantaohjelma ja GOVSATCOM-satelliittiviestintäohjelma.

Tausta

Virastoa edelsi Euroopan komission ja Euroopan avaruusjärjestön ESA:n yhteisyritys GALILEO Joint Undertaking (GJU), joka perustettiin toukokuussa 2002. Sen toiminta oli tehotonta, ja se lakkautettiin 1. tammikuuta 2007. Heinäkuussa 2004 EU:n neuvosto päätti perustaa erillisviraston nimellä Euroopan GNSS-valvontaviranomainen (, GSA). Syyskuussa 2010 se päätettiin muuttaa Euroopan GNSS-virastoksi (, GSA). Nykyinen Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto pohjautuu 28. huhtikuuta 2021 annettuun neuvoston ja parlamentin avaruusohjelma-asetukseen.

Katso myös 

 Euroopan unionin erillisvirastot

Lähteet

Aiheesta muualla
 EUSPA:n sivusto

avaruusohjelmavirasto
Avaruusohjelmat
Praha
Rebecca Adlington

Rebecca Adlington (s. 17. helmikuuta 1989 Mansfield, Nottinghamshire) on entinen englantilainen vapaauimari, kaksinkertainen olympiavoittaja.

Adlington voitti junioreiden Euroopan mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa vuonna 2004. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai oltuaan Budapestin EM-kilpailuissa 2006 samalla matkalla toinen ajalla 8.27,88. Lyhyen radan MM-kisoissa Manchesterissa 2008 hän voitti 800 metrin mestaruuden ajalla 8.08,25 ja kuului hopeaa saavuttaneeseen Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Adlington voitti Pekingin olympialaisissa 2008 kultaa sekä 400 että 800 metrin vapaauinnissa. 400 metrillä hänen aikansa oli 4.03,22. 800 metrillä hän teki maailmanennätyksen 8.14,10 rikkoen Janet Evansin lähes 19 vuotta aiemmin uiman entisen ME:n 2,12 sekunnilla. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti pronssia sekä 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.00,79 että 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui ankkuriosuuden brittien joukkueessa.

Adlington voitti Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2010 Euroopan-mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.04,55 ja saavutti jälleen pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Delhin Kansainyhteisön kisoissa kultaa 400 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän voitti mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.17,51 ja oli toinen 400 metrin vapaauinnissa.

Adlington sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 400 ja 800 metrin vapaauinnissa. Adlington ilmoitti lopettavansa uintiuransa 5. helmikuuta 2013 järjestetyssä tiedotustilaisuudessa.

Lähteet 
Profiili Britannian uimaliiton sivustolla 
Saavutukset swimrankings.net-sivustolla

Viitteet 

Brittiläiset uimarit
Brittiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Hyvinkään Ilmailukerho

Hyvinkään ilmailukerho on vuonna 1948 perustettu ilmailukerho. 

Kerho toimii Hyvinkään lentokentällä. Seurassa on noin 200 jäsentä, joista lentää noin kolmannes. Kerhossa voi harrastaa purjelentoa ja moottoripurjelentoa. Kenttä sijaitsee Helsingin lähestymisalueella, purjelentoalueella D119.

Seuran kalustoon kuuluvat vuonna 2022
 moottoripurjelentokoneet OH-426X Pilatus B4-M ja OH-1025 Super Dimona
 purjelentokoneet OH-270 K-8b, OH-657 Astir, OH-678 ASK 21, OH-796 LS-7WL, OH-853 Janus CT, OH-925 LS-8, OH-992 Astir

Aiheesta muualla
 Hyvinkään ilmailukerhon sivusto

 Suomalaiset ilmailukerhot
Monacon merimuseo

Monacon merimuseo () on meritieteeseen keskittyvä museo Monaco-Villessa Monacossa. Museon perusti Monacon prinssi Albert I vuonna 1910. Se rakennettiin meren rannalle, ja museorakennus kohoaa suoraan merestä 85 metrin korkeuteen. Rakennusta tehtiin 11 vuotta, ja siihen käytettiin 100 000 tonnia kiviä La Turbiesta.

Albert I oli merkittävä merenkävijä ja -tutkija. Osa museosta on omistettu hänen tutkimuksilleen. Museossa on Albertin keräämiä eläinnäytteitä, mm. 20-metrinen valaan luuranko, ja malleja hänen tutkimusaluksistaan. Rakennuksen kellarikerroksessa sijaitsee akvaario, jossa on yli 4000 kalalajia ja selkärangattomia 200 heimosta. Akvaarion keskusosan muodostaa vuonna 2001 valmistunut haiallas.

Ensimmäisessä kerroksessa on monia vaihtuvia näyttelyitä, ja ylimmän kerroksen terassilta on näkymä Monacoon ja Rivieralle. Rakennuksessa on myös museomyymälä.

Jacques-Yves Cousteau oli museon johtaja vuodesta 1957 lähtien usean vuosikymmenen ajan.

Lähteet

,Aiheesta muualla 

Museon kotisivut 

Tiedemuseot
Monacon rakennukset ja rakennelmat
Sotakollegio

Sotakollegio oli 1634–1865 toiminut Ruotsin maavoimia johtanut keskusvirasto. Sen tehtävistä annettiin ensimmäiset säädökset vuoden 1634 hallitusmuodossa, jossa sitä kutsuttiin sotaneuvostoksi. Sotakollegio-nimitys vakiintui kuitenkin pian käyttöön.

Sotakollegion tehtävänä oli huolehtia värväyksestä, katselmuksista, sotilasrakennuksista ja linnoituksista. Se valvoi myös ylimpänä virastona sotaväkeä ja sen varustuksia sekä toimi ylisotaoikeutena. Valtakunnan marski toimi sotakollegion presidenttinä ja kollegion jäseninä oli kaksi valtaneuvoston sotilasjäsentä sekä neljä muuta upseeria.

Vuonna 1782 tehdyssä organisaatiouudistuksessa sotakollegio jaettiin viiteen departementtiin. Myöhemmin kollegion komentoasiat annettiin kenraaliadjutantille ja muiden kuin taloudellisten asioiden tuomiovalta siirrettiin sotaoikeudelle. Sotakollegion organisaatiota ja työtapoja järjesteltiin useilla 1800-luvulla annetuilla johtosäännöillä. Virasto lakkautettiin 1865 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle keskusvirastolle, armeijahallitukselle.

Kirjallisuutta
 Birger Steckzén: Krigskollegii historia, 3 osaa, Stockholm 1930–1937

Lähteet
 Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916
 Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1964

Ruotsin sotahistoria
British Touring Car Championship

British Touring Car Championship eli BTCC on brittiläinen vakioautosarja. Se perustettiin vuonna 1958 nimellä British Saloon Car Championship, ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1987. Vaikka sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 1958, sen ensimmäinen kilpailu ajettiin Tapaninpäivänä 1957. Sarjan hallitseva mestari (2016) on englantilainen Gordon Shedden.

Pistejärjestelmä
Pisteitä jaetaan nykyään kilpailun päätteeksi kymmenelle ensimmäiselle seuraavasti: 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Lisäksi kilpailun nopeimman kierroksen ajaneelle annetaan yksi piste. Jokaiselle, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan, saa yhden ylimääräisen pisteen (enimmillään yksi piste kuljettaja kohti per kilpailu). Näiden lisäksi aika-ajoissa paalupaikalle yltänyt kuljettaja saa yhden pisteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sarjan viralliset sivut 
 SuperTouring.co.uk 
 SuperTouringRegister.com 
 SuperTouringCars.net 
 FIA STC Article 262  

Vakioautosarjat
Yhdistyneen kuningaskunnan moottoriurheilu
Päivi Tapola

Päivi Tuulikki Tapola (s. 8. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän asuu Helsingin Oulunkylässä.  Hänen vanhempansa ovat rehtori Tuomas Tapola ja opettaja Tuulikki Schreck. Myös sisar Katri Tapola on kirjailija. Tapolan aviopuoliso on Ylen uutis- ja ajankohtaistuotannon päällikkö Mika Lavonen. 

Tapola on toiminut myös lehtikirjoittajana ja kirjoittanut yli 200 esseetä, novellia, kolumnia, lehtiartikkelia ja haastattelua eri julkaisuihin. Tapola on toiminut Uusi Nainen -lehden vakituisena avustajana vuosina 1985–2000. 

Yhteistyössä filosofi Sara Heinämaan kanssa syntyneissä teoksissa sekä omissa esseekokoelmissaan Tapola on keskittynyt naiskirjallisuuden perinteen esiintuomiseen. Naiskirjallisuuden lisäksi Tapola on käsitellyt henkilöhistorian ohella Suomen poliittista ja valtiollista historiaa sekä sotahistoriaa kirjoittamassaan isoisänsä Kustaa Tapolan elämäkerrassa Ajan paino – Jalkaväenkenraali K. A. Tapolan elämä sekä teoksissaan Kenraalien kirjeet, Marsalkan kotiinpaluu, Mannerheimin haastaja. Kenraali Harald Öhquist ja Sodista, suvusta, sotilaista.

Bibliografia 
 Kesän kohtaaminen, ntamo, 2016, ISBN 978-952-215-631-0 
 Sodista, suvusta, sotilaista, ntamo, 2015, ISBN 9789522156013 
 Rouva Ramsayn kutsut. Naisista ja kirjallisuudesta, ntamo, 2015, ISBN 978-952-215-582-5
 Näytösten välillä, ntamo, 2014, ISBN 978-952-215-502-3
 Mannerheimin haastaja. Kenraali Harald Öhquist, Päivi Tapola ja Mikko Karjalainen, Otava, 2013, ISBN 978-951-12-6880-2.
 Rakentajan elämä - Georg W. I. Schreck, Moreeni, 2011, ISBN 978-952-25-40546 
 Marsalkan kotiinpaluu, Gummerus, 2010, 112 s. ISBN 978-951-20-8250-6
 Kenraalien kirjeet, Tammi, 2007, 302 s. ISBN 978-951-31-4012-0
 Ajan paino - Jalkaväenkenraali K. A. Tapolan elämä, Tammi, 2004, 368 s. ISBN 951-31-3037-1                                  
 Isät ja tyttäret (toim. yhdessä Sara Heinämaan kanssa), Tammi, 2004, 162 s. ISBN 951-31-2927-6
 Äitini puutarhassa - Polkuja naiskirjallisuuteen, Kääntöpiiri/Like, 2002, 333 s. ISBN 951-8989-61-3
 
 Loputtomat hunnut (toim. yhdessä Sara Heinämaan kanssa), WSOY, 1988, 205 s. ISBN 951-0-15162-9
 Kuilu, WSOY, 1985, 95 s. ISBN 951-0-12946-1

Päivi Tapolan teoksia on saatavissa myös äänikirjoina.

Aiheesta muualla 
 kaupunginosat.net: Oulunkyläläinen kirjailija Päivi Tapola
 Päivi Tapolan esittely Otavan verkkosivuilla
 Päivi Tapolan facebook sivu

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Jenni Lättilä

Jenni Lättilä on suomalainen sopraano. Hän suoritti laulun A-tutkinnon Sibelius-Akatemian oopperaluokalla helmikuussa 2008, valmistuttuaan tätä ennen kanttoriksi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osastolta.

Lättilä sai vuonna 2006 erikoispalkinnon Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa ja vuonna 2008 naistensarjan kolmannen palkinnon. Kesäkuussa 2008 hänelle myönnettiin Wilhelm Stenhammarin kansainvälisessä laulukilpailussa Ruotsissa palkinto parhaasta uuden musiikin esityksestä. Marraskuussa 2010 hän voitti kolmannen palkinnon Lauritz Melchiorin mukaan nimetyssä Wagner-ääniin keskittyvässä kansainvälisessä laulukilpailussa Tanskassa ja maaliskuussa 2013 kolmannen palkinnon New Yorkin kansainvälisten Gerda Lissner -laulukilpailujen Wagner-sarjassa .

Jenni Lättilän esittämiin rooleihin kuuluvat muun muassa Lady Billows Benjamin Brittenin oopperassa Albert Herring, Lady Macbeth Giuseppe Verdin oopperassa Macbeth, Amelia Giuseppe Verdin oopperassa Naamiohuvit, Gerhilde Richard Wagnerin oopperassa Valkyyria, Gutrune ja Kolmas Norna Richard Wagnerin oopperassa Jumalten tuho, nimetön Nainen Arnold Schönbergin monologioopperassa Erwartung sekä Donna Anna Mozartin oopperassa Don Giovanni.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jenni Lättilän kotisivut 

Suomalaiset sopraanot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Skanlaatio

Skanlaatio () tarkoittaa sarjakuvan muuntamista paperilta sähköiseen muotoon. Termiin törmää useimmiten japanilaisen sarjakuvan mangan yhteydessä, mutta käytännössä sillä voidaan tarkoittaa mitä tahansa (ulkolaista) julkaisua. Termi skanlaatio voidaan purkaa osiin "skannaus" (jäljennös) ja "translaatio" (käännös). 

Skanlaatioita levitetään verkon välityksellä yleensä ilmaiseksi suorina latauslähteinä tai IRC:n, Bittorrentin tai muiden vertaisverkko- tai tiedostonsiirto-ohjelmien välityksellä. Lisäksi on olemassa tiettyjä verkkosivuja (kuten Onemanga), jotka ovat  erikoistuneet skanlaatioiden levittämiseen. 

Skanlaation vaiheita ovat muun muassa skannaaminen, käännöstyö, editoiminen ja julkaisu sähköisessä muodossa. Koska skanlaatioiden julkaisijat eivät pyydä lupaa toimilleen, kyseessä on rikkomus tekijänoikeuslakia vastaan. 

Sarjakuva
Marty Isenberg

Marty Isenberg on Humanitas Prize -ehdokkuuden saanut yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi Beast Machinesin myötä. Sittemmin hän on ollut mukana muun muassa Marveliin perustuvissa animaatiosarjoissa, kuten X-Men, Hämähäkkimies, sekä muutamissa DC Comicsin animaatioissa Batman, Legion of Super Heroes ja  Teräsmies. Lisäksi hän on yhdessä Michael Ryanin kanssa käsikirjoittanut suurimman osan vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjan jaksoista. Nykyisin Isenberg on työskennellyt enimmäkseen Transformers: Animatedin parissa.

Aiheesta muualla
 
 Marty Isenberg TV.comissa  

Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Amanda (palkinto)

Amanda-palkinto () on norjalainen televisio- ja elokuva-alan palkinto. Palkintoa on jaettu vuodesta 1985 alkaen, ja vuodesta 2005 alkaen palkinto on keskittynyt elokuvaan.

Nimensä palkinto on saanut laulusta "Amanda fra Haugesund". Patsaan muoto sai vuonna 1985 järjestetyssä yleisökilpailussa, joka järjestettiin erään paikallisen lehden kanssa. Kilpailun voitti Kristian Kvakland.

Suomalainen Anni-Kristiina Juuso on palkittu vuonna 2008 Parhaan naisosan palkinnolla roolistaan Kautokeinon kapinassa.

Historia
Amandaa alettiin jakamaan vuonna 1985 osana Norjan kansainvälistä elokuvajuhlaa nostattamaan norjalaisen elokuvan tason ja mielenkiinnon nostamiseksi. Vuonna 1993 poikkeukselliseti jaettiin "Nordic Amanda", johon sai osallistua kaikkialta Pohjoismaista. Vuodesta 2005 alkaen TV-draama ei ole ollut edustettuna kategorioissa, televisio-ohjelmat palkittiin tästä edespäin Gullruten-palkinnolla.

Palkinnot

Vuonna 2008 jaettiin palkinnot 14. eri kategoriassa:

Kansan Amanda (äänestys)
Paras elokuva (norjalainen)
Paras ohjaaja
Paras mies- ja naispääosanesittäjä
Paras mies- ja naissivuosanesittäjä
Paras lastenelokuva
Paras alkuperäinen käsikirjoitus
Paras lyhytelokuva
Paras dokumentti
Paras elokuva (kansainvälinen)
Amanda-komitean Kultainen klaffi (tekniikan palkinto)
Amanda-komitean Kunniapalkinto

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto (vuoden 2008 palkintojuhla)

Elokuvapalkinnot
Norjalaiset palkinnot
Norjan elokuva
Chilen lippu

Chilen lippu, joka tunnetaan myös nimellä La estrella solitaria (yksinäinen tähti), on Chilen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan lipuksi 18. lokakuuta 1811. Se koostuu neljästä osasta. Lipun vasemmassa yläkulmassa on sinisellä pohjalla valkoinen tähti. Tähti johdattaa Chilen edistykseen ja kunniaan. Se kuvaa myös tasavallan yhtenäisyyttä. Sininen kuvaa kirkasta taivasta ja Tyyntämerta. Valkoinen vaakaraita kuvaa Andien lunta. Punainen vaakaraita puolestaan kuvaa vapauden puolesta vuodatettua verta. Chilen lipun suunnitteli yhdysvaltalainen Charles Wood. Aluksi tähti oli mukana vain valtiolipussa, mutta jo 1800-luvulla se alettiin merkitä myös kansallislippuun.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden liput
Lippu
Itsekuri

Itsekuri tarkoittaa oman käytöksensä hallitsemista ja päämäärätietoista työskentelyä tavoitteiden saavuttamiseksi. Itsekuria harjoittava ihminen pystyy kieltäytymään hetkellisistä haluista ja mielihyvän hankkimisesta korkeamman päämäärän vuoksi, mitä kutsutaan lykätyksi tarpeiden tyydytykseksi. Itsekurista on löydettävissä monia yhtymäkohtia itsehillintään, jota usein vaaditaan yksilöltä sosiaalisessa kanssakäymisessä tämän haluaman lopputuleman saavuttamiseksi, ja joka on näin eräs itsekurin tyyppi. Persoonallisuuspsykologiaan kuuluvassa piirreteoriassa tunnollisuutta ja itsekuria pidetään oleellisena ihmisluonnetta määrittävänä tekijänä.

Äärimmäiseen itsekuriin pyrkivää elämäntapaa kutsutaan asketismiksi. Monet maailman uskonnoista painottavat itsekurin merkitystä paheiden välttämisessä, ja itsekurin ihannoimisella ja asketismilla on ollut sijansa lähes kaikissa kulttuuripiireissä aina antiikin Kreikasta kristinuskoon ja sen luostaritoimintaan. 

Antiikin maailmassa Spartan kaupunkivaltiossa kansalaisista koulittiin ns. spartalaisen kasvatuksen avulla sotureita. Itsekuri oli yhteiskuntaa määrittävä piirre, mistä kertoo tunnettu legenda ketun varastaneesta spartalaisnuorukaisesta, joka piilottaa eläimen vaippaansa muita sotureita tavatessaan ja antaa sen raadella sisäelimensä välttääkseen kasvojenmenetyksen ja säilyttääkseen kunniansa. Myöhemmin historiassa itsekuri on ollut arvossaan esimerkiksi brittiläisessä kulttuurissa viktoriaanisena aikakautena.

Hyveet
Psykologinen elämänhallinta
Sosiaalipsykologia
Otfried Preußler

Otfried Preußler [proisler] (20. lokakuuta 1923 Liberec, Tšekkoslovakia – 18. helmikuuta 2013 Prien am Chiemsee, Saksa) oli saksalainen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat suomeksi käännetyt teoksensa ovat Mustan myllyn mestari () ja Pikkunoita ().

Preußler taisteli toisessa maailmansodassa itärintamalla Saksan armeijan luutnanttina. Hän jäi Neuvostoliiton puna-armeijan vangiksi 1944 ja joutui olemaan viisi vuotta useilla vankileireillä Tatarstanissa, muun muassa Jelabugassa. Vapauduttuaan Preußler palasi Saksaan ja onnistui löytämään Rosenheimin kaupungista Baijerista sukulaisiaan sekä kihlattunsa Annelies Kindin, jonka kanssa hän avioitui samana vuonna.

Preußler työskenteli Rosenheimissa ensin peruskoulun opettajana ja sitten rehtorina 1953–1970. Hänen satusedänlahjansa pantiin nopeasti merkille, ja useat Preußlerin oppilailleen kertomat tarinat päätyivät myöhemmin hänen kirjoihinsa. Aluksi Preußler kirjoitti vain osa-aikaisesti lastenkuunnelmia. Ensimmäisen lastenkirjansa Pienen vesimiehen hän julkaisi 1956.

Preußler kirjoitti yhteensä 32 lasten- ja nuortenkirjaa, joita on myyty saksaksi yli 15,2 miljoonaa kappaletta. Kirjoista on tehty kaikkiaan noin 275 käännöstä.

Preußler työskenteli vapaana kirjailijana ja asui Haidholzenissa lähellä Rosenheimia.

Suomennetut teokset
Julkaistu nimellä Otfried Preussler
 Pieni vesimies (Der kleine Wassermann, 1956), kuvittanut Winnie Gayler, suomentanut Eeva-Liisa Manner. WSOY 1958.
 Mustan myllyn mestari (Krabat, 1971), suomentanut Mikko Kilpi, WSOY 1978.
 Pikkunoita (Die kleine Hexe, 1957), kuvittanut Winnie Gabhardt-Gayler, suomentanut Kaarina Helakisa. WSOY 1978.
 Hörpykkä Heinähattu (Hörbe mit dem grossen Hut, 1981), suomentanut Risto Kautto. WSOY 1983.
 Ryöväri Hurjahanka (Der Räuber Hotzenplotz, 1962), kuvittanut F. J. Tripp, suomentanut Ulla Ropponen. Weilin + Göös 1987.
 Ryöväri Hurjahangan seikkailut (Neues vom Räuber Hotzenplotz, 1969), kuvittanut F. J. Tripp, suomentanut Ulla Ropponen. Weilin + Göös 1988.
Satuja kokoelmissa
 Eläköön August, suom. Ritva-Liisa Pilhjerta, kokoelmassa: Merirosvolaivassa, Weilin + Göös 1997 Sarja: Satumaassa 8 ISBN
 Ihmekukkia: teoksesta Pikkunoita, kokoelmassa: Oma lisälukemisto, Helsinki: WSOY 1981 ISBN 951-0-09776-4 
 Vuoden vaihtuessa, kokoelmassa: Oma lukutaito. 6,  Helsinki: WSOY 1982 ISBN 951-0-11008-6
 Lumiukko, lumiukko, kelpo ukko tuttu!, teoksessa: Aapiskukko kertoo: satuja ja tarinoita, toim. Markku Töllinen ym., Espoo: Weilin + Göös 1983 ISBN 951-35-2874-X
 Pikkunoitaa kiukuttaa, teoksessa: Hyvä suomi. 2, Lukukirja, Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-14709-5
 Vesimiehen kelkkamäki, teoksessa: Lukemisen avain. 3, toim.: Hannele Lemmetty, 8. uud. p., Espoo: Weilin+Göös 1989 ISBN 951-35-4675-6

Aiheesta muualla 
 Otfried Preußler , Otfried Preußler 
 Gesamter Bestand – Katalog der Deutschen Nationalbibliothek 

Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Saksalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Saksalaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet