Suomen väestö

Suomen väestö koostuu Suomen asukkaista, joiden määrä, eli Suomen väkiluku 31. tammikuuta 2022 oli 5 549 807 henkeä. Pääosa väestöstä on etnisesti suomalaisia. Väestöstä 86,9 % puhui vuoden 2020 lopussa äidinkielenään suomea ja 5,2 % ruotsia. Vieraskielisten osuus oli 7,8 % ja ulkomaalaistaustaisten 8,0 %. Samaan aikaan maassa asui noin 279 000 ulkomaan kansalaista ja heidän osuutensa väestöstä oli 5,0 %. Suurimmat ulkomaalaisten ryhmät olivat virolaiset, venäläiset, irakilaiset sekä kiinalaiset.

Suomi on yksi Euroopan harvimmin asutuista maista; väestötiheys on suhteellisen alhainen, noin 18 ihmistä neliökilometrillä. Väestö on jakaantunut maantieteellisesti hyvin epätasaisesti – suurin osa väestöstä elää rannikon tuntumassa, maan etelä- ja lounaisosissa. Yli miljoona henkeä asuu pääkaupunkiseudulla. Lapissa asuu keskimäärin vain kaksi ihmistä neliökilometrillä.

Suomi on uskonnon ja äidinkielen suhteen varsin homogeeninen maa, sillä 86,9 prosenttia maan kansalaisista on suomenkielisiä ja 67,8 prosenttia kuuluu evankelisluterilaiseen kirkkoon. Suurimman kielivähemmistön muodostavat suomenruotsalaiset, joita asuu etenkin Uudellamaalla, Ahvenanmaalla ja Pohjanmaan rannikolla.

Suomen väestö on verrattain korkeasti koulutettua. Vuonna 2020 Suomen 15 vuotta täyttäneestä väestöstä 74 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jälkeisen tutkinnon.

Väestön rakenne 

Vuoden 2021 lopussa Suomessa oli yhteensä 5 549 599 asukasta, joista 2 744 158 oli miehiä ja 2 805 441 naisia. Väkiluku kasvoi 15 806 henkilöllä. Elävänä syntyneitä oli 49 583, kuolleita 57 343, uusia maahanmuuttajia 34 445 ja maastamuuttajia 12 140. Suomen kansalaisuuden sai yhteensä 7 816 henkeä vuonna 2020.

Suomen suuret ikäluokat ovat vuosina 1945–1949 syntyneitä. Tuolloin syntyi vuosittain yli 100 000 lasta. Seuraavien viidenkymmenen vuoden aikana Suomen väestörakenne muuttuu ennusteiden mukaan merkittävästi. Vuoden 2021 väestöennusteen mukaan 65 vuotta täyttäneitä on vuonna 2070 jo 32,8 prosenttia väestöstä, kun vastaava väestöosuus vuoden 2022 tammikuussa oli 23,1 prosenttia.

Asuinpaikat ja asumismuodot 
Väestötiheys on Suomessa korkeinta Uudellamaalla: 187,1 henkilöä neliökilometrillä. Matalinta väestötiheys on Lapin maakunnassa, vain 1,9 henkilöä neliökilometrillä.

Omakotitaloissa asuu 49 prosenttia suomalaisista.

Taajamat 

Vuoden 2020 lopussa 85,5 prosenttia väestöstä asui taajamissa. Taajamia oli yhteensä 723, ja niiden maapinta-ala oli yhteensä 6 950,12 neilökilometriä. Yli viisi kuudesta suomalaisesta asui siis alueella, joka on ainoastaan 2,3 prosenttia koko maan maapinta-alasta.

Suurimmat kaupungit 

Suomessa on yhdeksän yli sadantuhannen asukkaan kaupunkia. Viidestä yli 200 000 asukkaan kaupungista kolme, Helsinki, Espoo ja Vantaa, muodostavat noin 1,2 miljoonan asukkaan pääkaupunkiseudun.

Kieliryhmät

Kielten asema 

Suomen kansalliskieliä ovat suomi ja ruotsi. Kansalliskieliä on oikeus käyttää valtion ja kaksikielisten kuntien viranomaisten kanssa asioidessa. Saamenkielisillä on oikeus käyttää saamen kieltä tuomioistuimissa sekä asioidessaan saamelaisalueen viranomaisten ja eräiden valtion viranomaisten kanssa.

Suomen kielilain mukaan kunnat voivat olla yksi- tai kaksikielisiä – määritelmä riippuu kielten puhujamääristä kunnassa. Useimmat kunnat ovat suomenkielisiä. Vuoteen 2014 asti manner-Suomessa oli kolme yksikielisesti ruotsinkielistä kuntaa, mutta valtionosuusjärjestelmän muutosten rohkaisemana nämäkin kunnat muuttuivat kaksikielisiksi. Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan kaikki ahvenanmaalaiset kunnat ovat ruotsinkielisiä, vaikka Ahvenanmaalla asuvista äidinkieleltään suomenkielisiä on vajaat viisi prosenttia (2020).

Äidinkielten puhujamäärät 
Suomen väestö äidinkielittäin vuonna 2020:

Suomenkieliset
Suomessa puhuttava suomi jakautuu useisiin murteisiin. Niiden pääryhmät ovat itä- ja länsimurteet. Ne voi erottaa toisistaan kirjakielen d:n avulla: länsimurteissa sen korvaa r tai l.

Suomenruotsalaiset

Suurin osa Suomen ruotsinkielisistä asuu Uudellamaalla ja Pohjanmaan rannikolla, Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa. Esimerkiksi Pohjanmaalla sijaitsevan Luodon – ruotsiksi Larsmon – kunnassa asukkaista 92 prosenttia on ruotsinkielisiä.

Muut viralliset kielivähemmistöt
Suomen laissa mainitut kielivähemmistöt ovat suomenruotsalaisten lisäksi saamelaiset, karjalaiset, romanit ja viittomakieliset. Suomessa käytetään sekä suomalaista viittomakieltä että suomenruotsalaista viittomakieltä. Vuoden 2020 väestötilaston mukaan saamenkielisiä oli 2008. Romanien lukumäärää ei voi arvioida kielitiedoista, koska useimpien romanien äidinkieleksi on merkitty suomi tai ruotsi.

Venäjänkieliset
Venäjänkielisistä erotetaan joskus omaksi ryhmäkseen ”vanhavenäläiset”, eli niiden venäläissukujen edustajat, jotka ovat asuneet Suomessa useiden sukupolvien ajan. Suomen Venäjänkielisten Yhdistysten Liitto on kritisoinut jakoa ”vanhavenäläisiin” ja ”uusvenäläisiin” perusteettomana ja harhaanjohtavana, sillä näillä käsitteillä ei ole selkeitä määritelmiä. THL arvioi vuonna 2012 Suomen 62 554 venäjänkielisestä (vuonna 2012) vanhavenäläisiin kuuluvan noin 5 000.

Tilastokeskuksen mukaan liki puolet Suomen venäjänkielisistä on Inkerin alueen suomalaisia eli inkeriläisiä tai suomensukuisten kansojen edustajia. Näin on siksi, että inkeriläisiä on pakolla venäläistetty Neuvostoliitossa ja Venäjällä, josta he ovat muuttaneet Suomeen.

Vuoden 2015 lopussa Uudenmaan, Varsinais-Suomen, Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Ahvenanmaan maakunnissa ruotsinkielisiä oli enemmän kuin venäjänkielisiä. Muissa maakunnissa asui enemmän venäjän- kuin ruotsinkielisiä.

Etnisyys ja kansalaisuus

Etniset ryhmät
Suomessa ei tilastoida etniseen ryhmään kuulumista, mutta väestötilastossa on eräitä etnistä taustaa kuvaavia muuttujia, kuten äidinkieli ja syntymämaa. Kansainvälisen väestölaskentasuosituksen mukaan etnisyys perustuu etnisen ryhmän omaan käsitykseen historiallisesta ja alueellisesta tai valtiollisesta alkuperästä, ja etnisyystiedon tulisi aina perustua henkilön omaan ilmoitukseen. Koska Suomessa väestölaskenta tehdään rekistereiden pohjalta, Suomi ei voi tuottaa virallista tilastoa etnisistä ryhmistä.

Suomessa on selvitetty etnistä taustaa viimeksi vuoden 1970 väestönlaskennassa, jolloin laskettiin romanien ja saamelaisten määrä. Silloin saamelaisena pidettiin henkilöä, jonka ensiksi oppima kieli oli saame. Tämän lisäksi saamelaisiksi luettiin ne, joiden vanhemmista tai isovanhemmista jollakin ”on tai on ollut saamenkieli ensimmäisenä kielenään”. Lisäksi tutkimuksessa hyväksyttiin saamelaisiksi joitakin ”yleisen käsityksen mukaan saamelaisia henkilöitä”, vaikka yksikään vanhemmista tai isovanhemmista ei ollut saamenkielinen. Näillä perusteilla saamelaisia oli vuonna 1970 kaikkiaan 3 936.

1990-luvun puolivälissä tehtyjen arvioiden mukaan saamelaisia oli noin 5 800, romaneja 6 000–7 000, juutalaisia 1 400 ja tataareja noin 900. Arvio saamelaisten määrästä poikkeaa selvästi Tilastokeskusken lukemista (yllä), muista ryhmistä ei ole Tilastokeskuksen arvioita. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2015 julkaiseman arvion mukaan romaneja oli 10 000–12 000, saamelaisia noin 6 000–10 000 ja tataareja noin 900.

Ulkomaalaiset
Vuonna 2019 Suomessa asui 267 629 ihmistä, joilla oli jonkun muun maan kansalaisuus kuin Suomen. Heistä viidesosa oli virolaisia ja 11 prosenttia venäläisiä. Yli viisituhatta kansalaista oli Irakista, Kiinasta, Ruotsista, Thaimaasta, Intiasta, Afganistanista, Syyriasta, Somaliasta, Vietnamista, Turkista ja Ukrainasta. Suomen kansalaisuuden vuonna 2019 saaneiden kansallisuuksista yleisimmät olivat Venäjä, Viro, Irak, Somalia ja Afganistan. Vuonna 1997 syntyneistä Suomessa asuvista nuorista aikuisista noin 7 prosentilla toinen tai molemmat vanhemmista olivat syntyneet ulkomailla. Marraskuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan 0–17-vuotiaista lapsista joka kymmenes oli ulkomaalaistaustainen.

Maahanmuuttajaryhmät joista yli 5 000: (Luvut perustuvat kansalaisuuteen, syntymämaahaan ja syntyperään. Mukana sekä Tilastokeskuksen että Yhdistyneiden kansakuntien tuottamia lukuja)
  1,52 prosenttia (83 675)
  0,95 prosenttia (52 424)
  0,77 prosenttia (42 210)
  0,60 prosenttia (32 778)
  0,36 prosenttia (19 807)
  0,22 prosenttia (12 229)
  0,21 prosenttia (11 814)
  0,21 prosenttia (11 553)
  0,20 prosenttia (10 817)
  0,16 prosenttia (8 963)
  0,16 prosenttia (8 930)
  0,16 prosenttia (8 918)
  0,15 prosenttia (8 434)
  0,15 prosenttia (8 114)
  0,13 prosenttia (7 055)
  0,13 prosenttia (7 010)
  0,11 prosenttia (6 232)
  0,11 prosenttia (5 951)
  0,10 prosenttia (5 180)

Uskonnot 

Suomalaisista kuului evankelisluterilaiseen kirkkoon 67,8 prosenttia vuonna 2020. Ortodokseja oli 1,1 prosenttia. Luterilaisten määrä on laskenut kasvavalla vauhdilla: vuonna 1900 luterilaisia oli 98 prosenttia, vuonna 1950 95 prosenttia ja vuonna 2000 85 prosenttia. Ortodoksien osuus on pysynyt samana 1990-luvulta asti. Kirkkoon kuuluvista suomalaisista kuusi prosenttia käy kirkossa vähintään kerran kuukaudessa. Kirkossa käyminen on vähentynyt 2000-luvulla.

Kolmanneksi suurin uskonnollinen ryhmä on helluntaiherätys, johon kuuluu noin 45 000 jäsentä ja joka on siten Suomen vapaakristillisistä yhteisöistä suurin. Perinteisesti Suomen helluntaiherätys on toiminut yhdistyspohjaisena, eikä siksi näy uskonnollisten yhdyskuntien jäsenmääriä vertailevissa tilastoissa. Vuonna 2002 helluntailaisille rekisteröitiin uskonnollinen yhdyskunta, Suomen Helluntaikirkko, mutta siihen kuuluu edelleen vain vähemmistö helluntailaisista.

Rekisteröityneet yli tuhannen jäsenen uskonnolliset yhdyskunnat vuoden 2018 lopussa:

 Jehovan todistajat 17 303
 Suomen Vapaakirkko 15 067
 Katolinen kirkko Suomessa 14 354
 Suomen Helluntaikirkko 11 237
Ortodoksinen Pyhän Nikolauksen seurakunta 3 374
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko 3 275
 Suomen Adventtikirkko 3 071
Helsinki Islam Keskus 2 888
Suomen Islamilainen Yhdyskunta 1 772
Tampereen Islamin Yhdyskunta 1 604
 Suomen Baptistikirkko 1 568
Pohjois-Suomen Islamilainen Yhdyskunta 1 028

Koulutus 

Suomen väestö on verrattain korkeasti koulutettua. Vuoden 2020 lopussa Suomen 15 vuotta täyttäneestä väestöstä 74,2 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jälkeisen tutkinnon: 41,6 prosenttia keskiasteen, 31,6 prosenttia korkeakouluasteen ja 1,1 prosenttia tutkijakoulutusasteen.

Kansanterveys 
Suomessa kroonisiksi kansantaudeiksi katsotaan sydän- ja verisuonitaudit, diabetes, astma ja allergia, krooniset keuhkosairaudet, syöpäsairaudet, muistisairaudet, tuki- ja liikuntaelimistön sairaudet ja mielenterveyden ongelmat.

Miesten elinajanodote on edelleen lyhyempi kuin Euroopan unionin maissa keskimäärin mutta naisten on lähellä Euroopan unionin keskiarvoa (vuonna 2004). Suomalaisten miesten ylikuolleisuus johtuu suurelta osin verenkiertoelinten sairauksista ja väkivaltaisista syistä. Verenkiertoelinten sairauksien vähenemisestä huolimatta miesten kuolleisuus niihin on Euroopan unionin suurin. Miesten ja naisten välinen kuolleisuusero on Suomessa suuri verrattuna useimpiin muihin läntisen Euroopan maihin.. Vuoden 2018 tietojen mukaan suomalaisten elinajanodote on edelleen jatkanut nousuaan ja oli 81,7 vuotta. Se oli 2018 korkeampi kuin esim. Belgiassa, Itävallassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Tanskassa.  Miesten elinajanodote 79,2 vuotta oli 2019 noin kaksi vuotta lyhyempi kuin Ruotsissa ja Norjassa ja toisaalta sama kuin Tanskassa .

Suomalaisten yleisimmät kuolinsyyt ovat

 Verenkiertoelinten sairaudet (34 prosenttia)
 Kasvaimet (25 prosenttia)
 Dementia, Alzheimerin tauti (19 prosenttia)
 Tapaturmat (pl. alkoholimyrkytykset) (4 prosenttia)
 Hengityselinten sairaudet (4 prosenttia)
 Alkoholiperäiset taudit ja tapaturmainen alkoholimyrkytys (3 prosenttia)
 Itsemurhat (1 prosentti)

Väestön kehitys

Esihistoriallinen aika 
Jääkausi päättyi Suomessa noin 11 000 vuotta sitten, minkä jälkeen alueen asutus alkoi. Saamelaisten esivanhemmat muodostivat todennäköisesti Suomen alkuperäisen väestön. Kivi- ja pronssikaudella Suomen asukasluku oli vielä hyvin pieni, ja rautakaudellakin se on luultavasti ollut vain joitakin kymmeniä tuhansia.

Keskiajalta 1700-luvulle 
Keskiajalla väestö kasvoi ja ensimmäiset kaupungit syntyivät etelän rannikkoseuduille. 1500-luvun lopulla Suomen alueella eli arvioiden mukaan noin 300 000–350 000 ihmistä. 1770-luvulla asukasluku oli 580 000 ja vuonna 1810 runsaat 860 000 henkeä. Kaupungeissa asui heistä 48 000, aatelistoon kuului 2 500 ja papistoon noin 5 000 henkeä. Nopeasti kasvavaan aatelittomaan säätyläisväestöön kuului virkamiehiä, maanmittareita ja tilanomistajia – heitä oli yhteensä 15 000 henkeä. Talonpoikaistaloja oli runsaat 58 000 ja torppia 24 000. Itselliset ja muut tilattomat muodostivat noin 19 000 hengen ryhmän.

Venäjän vallan ajasta nykyaikaan 
1800-luvulla väestö alkoi kasvaa ennennäkemättömän voimakkaasti, mutta toisaalta väestönkasvua hillitsivät tartuntataudit, kuten kolera, 1860-luvun katovuodet ja 1900-luvulle siirryttäessä myös siirtolaisuus. Suurin väestötappiovuosi oli vuosi 1868, jolloin väestö väheni 96 000 henkilöllä nälänhädän takia. Viimeisimmät väestötappiovuodet ovat olleet 1969 ja 1970, jolloin suomalaisia muutti joukoittain Ruotsiin.

Muiden teollisuusmaiden tavoin syntyvyys ja kuolleisuus kääntyivät laskuun 1900-luvun puolivälin jälkeen, mikä on johtanut väestön nopeaan ikääntymiseen. Maahanmuuttajien osuus väestöstä on Suomessa Euroopan unionin maiden pienimpiä, vaikka se onkin noussut merkittävästi viimeisen 20 vuoden aikana. 4,84 Euroopan unionin maassa asuvista ihmisistä on muiden maiden kansalaisia. Tilastokeskuksen väestötietojen mukaan Suomen luonnollinen väestönlisäys kääntyi vuositasolla negatiiviseksi vuonna 2016. Nettomaahanmuuton oletetaan kuitenkin pitävän väestönkasvua yllä vielä tämänkin jälkeen. Esimerkiksi vuoden 2022 alkupuoliskolla Suomen väestö kasvoi pääosin maahanmuuton takia.

Tilastokeskuksen vuoden 2021 ennusteen mukaan suomen väestön lukumäärä kääntyy laskuun vuonna 2034.

Maastamuutto 
Viimeisen sadan vuoden aikana noin miljoona suomalaista on muuttanut ulkomaille. Yhdysvaltoihin lähdettiin jo 1600-luvulla, myöhemmin houkuttelivat myös Kanada, Australia, Venäjä, Ruotsi ja Norja. Ruotsiin lähdettiin parempipalkkaisiin töihin etenkin 1960- ja 1970-luvuilla. Vasta 1980-luvulta alkaen Suomeen on muuttanut enemmän ihmisiä kuin Suomesta pois.

Kirjallisuutta 
 
 
 Aunesluoma, Juhana; Heikkonen, Esko; Ojakoski, Matti (2006). Lukiolaisen yhteiskuntatieto. WSOY.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen väestöä koskevat tilastot Tilastokeskuksen sivuilla
 Findikaattori – Väestön ikärakenne
 Findikaattori – Väestön ikärakenteen kehitys vuodesta 1865
Yhteenveto suomalaisten mm. koulutus- ja tulotasoista 1940-2000 Yle, 2016

Seulonnan keskeiset artikkelit