joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
STOL

STOL-lentokone (engl. Short Take-Off and Landing) on lyhyeltä kiitotieltä lentoon lähtevä ja lyhyelle matkaa laskeutuva lentokone. STOL on  ilmailun kielessä käytetty termi.

Määritelmä

STOL-lentokoneita

Kuuluisia STOL-koneita ovat mm.

 Fieseler Storch
 Pilatus Porter, joka kehitettiin Sveitsin vuoristoalueiden käyttöön
 Lockheed C-130 Hercules
 Lockheed F-35 Lightning II
 De Havilland Twin Otter DHC-6
 Britten Norman Islander
 Piper Supercub
 Cessna 120, Cessna 152, Cessna 172, Cessna 182, Cessna 206	
 Dornier Do 28 & 27

Tunnetuimpia STOL-lentokenttiä (liikennelentokentät) ovat muun muassa:
Juancho E. Yrausquin TNCS/SABA (396 m pitkä kiitotie), Saba Island (Ainoa operoiva lentoyhtiö Winair, DHC-6-300)
Gustaf III TFFJ (650 m pitkä kiitotie), St. Barthelemy Island

STOL-tyypin koneita listattuna:

Lähteet

Aiheesta muualla

Anatomy of a STOL Aircraft: Designing a Modern Short Take-Off and Landing Aircraft by Chris Heintz
Markus Halsti

Markus Halsti (s. 19. maaliskuuta 1984 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Helsingin Jalkapalloklubia. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.

Halsti aloitti jalkapallon FC Viikingeissä, mutta siirtyi jo nuorena Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2003.

Syksyllä 2006 Halsti oli italialaisen Serie A -joukkue Atalantan testattavana. Myös norjalainen IK Start ja jotkut muut norjalaiset ja tanskalaiset liigaseurat olivat kiinnostuneet Halstista, mutta HJK:n vaatima korkea siirtokorvaus ja myöhemmin pahat loukkaantumiset veivät siirtotoiveet. 

Halsti kuului myös Suomen B-maajoukkueeseen, joka voitti Vietnamissa pelatun BV Cupin 2006. A-maajoukkueessa Halsti debytoi 6. helmikuuta 2008 Kreikkaa vastaan. Hän on pelannut niin keskuspuolustaja kuin myös laitapuolustajanakin maajoukkueessa.

Loppuvuodesta 2007 Halsti siirtyi göteborgilaiseen GAIS:iin. Muutamat muutkin seurat olivat hänestä kiinnostuneita kuten norjalainen Molde IF sekä englantilainen Leeds United joissa hän kävi tutustumassa mutta Leeds Unitedin harjoituksissa tapahtunut loukkaantuminen esti jälleen kerran suunnitelmat ja hän siirtyi lopulta Göteborgiin.  Hän ei kuitenkaan ehtinyt pelata yhtään sarjaottelua GAIS:n riveissä, sillä hän siirtyi aivan 2008 Allsvenskan-kauden alussa toiseen ruotsalaisseuraan Malmö FF:iin.

Ensimmäisellä kaudellaan Malmössä Halsti pelasi 15 Allsvenskan-ottelua, ollen taas loukkaantuneena pitkän tovin. 

Elokuussa 2020 Halsti teki kauden loppuun asti ulottuvan sopimuksen HJK:n kanssa.

Syksyllä 2022 Halsti pelasi Kolmosta espoolaisessa SexyPöxyissä, nousten joukkueen kanssa Kakkoseen ja voittaen Region's Cupin.

Yksityiselämä 
Halsti on naimisissa urheilutoimittaja ja juontaja Taina Halstin (os. Nyberg) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä (s. 2014 ja 2016).

Saavutukset 
 HJK
 Veikkausliigan mestaruus: 2003, 2020, 2021
 Suomen cupin mestaruus: 2003, 2006, 2020
 Malmö FF
 Allsvenskanin mestaruus: 2010, 2013, 2014
 Ruotsin supercup: 2013
 FC Midtjylland
 Tanskan Superliigan mestaruus: 2017–2018

Lähteet

Tilastot

Viitteet

Aiheesta muualla
 Pelaajakortti HJK:n sivuilla
Urheiluviikko: Haastattelussa Markus Halsti
Aftenbladet.net: "Start katsasti Halstin"
Halsti Malmön sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Heinrich Neuhaus

Heinrich Neuhaus [noi-] ( = Genrih Gustavovitš Neigauz, 12. huhtikuuta 1888 Jelisavetgrad, Ukraina – 10. lokakuuta 1964 Moskova) oli venäläinen, sittemmin neuvostoliittolainen pianisti ja pianonsoitonopettaja Moskovan konservatoriossa. Hänen oppilaitaan olivat mm. Emil Gilels, Radu Lupu, Svjatoslav Richter ja Erik Tawaststjerna.

Teoksia 

 

Neuvostoliittolaiset pianistit
Venäläiset pianistit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Samuel Taylor Coleridge

Samuel Taylor Coleridge (21. lokakuuta 1772 Ottery St. Mary, Devon, Englanti – 25. heinäkuuta 1834 Highgate, Englanti) oli englantilainen runoilija, kirjallisuuskriitikko ja filosofi, joka oli ystävänsä William Wordsworthin kanssa yksi englantilaisen romantiikan perustajia. Lisäksi hän oli yksi niin kutsutuista Englannin järvialueen runoilijoista. Hänet tunnetaan parhaiten runoistaan Kublai-kaani sekä Vanhan merimiehen tarina (The Rime of the Ancient Mariner) sekä merkittävimmästä proosateoksestaan Biographia Literaria.

Coleridgen isä oli pappi, ja poikakin oli vanhemmiten vakaumukseltaan uskonnollinen, vaikka hän nuorempana oli äärimmäisen radikaali ja vastusti dogmiuskoa. Hänen ihanteensa oli John Milton. Opiskellessaan Cambridgen yliopistossa hän tutustui Robert Southeyhin, joka sai hänet radikalisoitumaan. Yhdessä he kirjoittivat näytelmän The Fall of Robespierre (1794) ja suunnittelivat kahdentoista avioparin yhteistä kommuunia Pennsylvaniaan. Tätä tarkoitusta varten he itse valitsivat aviopuolisoikseen sisarukset. Tämä pienyhteisö sai sittemmin nimen lakistit (lakists), johon kuului kolme järvikoulun runoilijaa, Southey, Coleridge ja Wordsworth. Nimi Järvikoulu juontuu siitä, että he kaikki viettivät osan elämästään Cumberlandin järvien rannoilla. Yhteistä heille oli myös se, että he nuoruudessaan ihailivat Ranskan vallankumouksen aatteita. Coleridgen runoelmat ovat haaveellisia kuvauksia täynnä hehkuvaa tunnetta ja mystillistä luonnonihailua. 

Coleridgen pääteokset ovat runoelmat Christabel ja The Ancient Mariner. Lisäksi on hänen runotuotteistaan mainittava romanssi "Genevieve", rajun ylevä rapsodia "Fire, Famine and Slaughter" ja draama Remorse. Pienet runonsa hän on julkaissut kolmena kokoelmana: Juvenile poems, Sibylline Leaves ja Miscellanous Poems. Elämäänsä ja kirjallista toimintaansa Coleridge on kuvannut teoksessa Biographical sketches of my literary life and opinions. Coleridge opiskeli vuosina 1798–1800 Göttingenissä saksalaista kirjallisuutta ja välitti sen tuntemusta englantilaisille. Hän käänsi Friedrich Schilleriä englanniksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Samuel Taylor Coleridge Wikiaineistossa 
Samuel Taylor Coleridge Wikisitaatiteissa 

Englantilaiset filosofit
Englantilaiset runoilijat
Vuonna 1772 syntyneet
Vuonna 1834 kuolleet
Romantiikan kirjailijat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Thaye Dorje

Trinley Thaye Dorje (s. 6. toukokuuta, 1983 Lhasa, Tiibet´) on monien seuraajiensa tunnustama 17. karmapa ja johtaa Karma Kagyu -koulukuntaa, joka on yksi Tiibetin buddhalaisuuden neljästä pääkoulukunnasta.

Trinlay Thaye Dorje syntyi Mipham Rinpochen ja Dechen Wangmon pojaksi. Mipham Rinpoche on eräs Nyingmapa-linjan tärkeä lama ja Dechen Wangmo on Lingin kuningas Gesarista periytyvän aatelisen perheen tytär. Poika alkoi 1½-vuotiaana kertoa ihmisille olevansa Karmapa. (17. Karmapan tunnistuksesta on erimielisyyksiä. Katso Karmapa-konflikti)

Maaliskuussa 1994, Thaye Dorje ja hänen perheensä pakenivat Tiibetistä Nepaliin ja sitten Intiaan, jossa Shamar Rinpoche tunnisti hänet virallisesti 17. Karmapaksi.

Seuraavaksi Thaye Dorje aloitti intensiivisen monastisen koulutuksen. Hän sai harjoitusta ja välityksiä buddhalaiseen filosofiaan ja harjoituksiin eräiltä parhaimmilta eläviltä tiibetiläisen ja intialaisen buddhalaisuuden oppineilta ja mestareilta. Hänen opettajiinsa on kuulunut 14. Shamar Rinpoche, professori Sempa Dorje ja Khenpo Chödrak Tenphel. Sen jälkeen 14. Shamarpa julisti Thaye Dorjen Vidhyaharaksi (tiedon haltijaksi) joulukuussa 2003 Karmapa International Buddhist Institutessa.

Perinteisen buddhalaisen koulutuksen lisäksi Thaye Dorje on saanut länsimaista koulutusta englantilaisilta ja australialaisilta opettajilta ja intensiivisen johdatuksen länsimaiseen filosofiaan Washingtonin ja Leen yliopiston professorilta Harrison Pembertonilta Yhdysvalloissa.

Thaye Dorje asuu nykyisin Kalimpongissa Intiassa, jossa hän jatkaa perusteellista perinteistä koulutusta, joka vaaditaan Karmapa-tittelin haltijalta. 17. toukokuuta 2006 Thaye Dorje nimitettiin virallisesti 16. Karmapan, Ranjung Rigpe Dorjen, lailliseksi ja hallinnolliseksi perijäksi, ja hän voi siten käyttää Rumtekin luostaria Sikkimissä. Koska poliittinen ilmapiiri on edelleen epävakaa, keskuspaikka pysyy toistaiseksi Intiassa.

Thaye Dorje kävi Helsingissä 11.-13. heinäkuuta 2007. Hän tapasi Helsingin kaupunginjohtajan ja opetusministeriön edustajia sekä paikallisia buddhalaisia.

Aiheesta muualla 
 Karmapa.fi

Lamat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiibetiläiset henkilöt
Manu Larcenet

Emmanuel (Manu) Larcenet (s. 6. toukokuuta 1969 Issy-les-Moulineaux) on ranskalainen sarjakuvapiirtäjä. Häneltä on suomennettu Maallemuuttajat-sarjaa (2002–), , neliosainen Pieniä voittoja -sarja (2003–2008) sekä albumi Robin Hood – metsien ikämies (2005). Pieniä voittoja palkittiin vuonna 2004 Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla parhaana albumina. Larcenet vieraili Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuonna 2006.

Suomennetut albumit 

Une aventure rocambolesque de...:
 

Maallemuuttajat (Le retour à la terre):
 
 
 

Pieniä voittoja (Le combat ordinaire):
 
 
 
 

Blast:

Aiheesta muualla 
 WSOY:n esittely.
 Epävirallinen Manu Larcenet -sivusto. 
 Jerrman, Toni: Robin Hood: Metsien ikämies . Tähtivaeltaja 21.10.2005.

Ranskalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Colony (In Flamesin albumi)

Colony on metalliyhtye In Flamesin vuonna 1999 julkaisema albumi. Se on myös In Flamesin albumeista ensimmäinen, jolla soittavat basisti Peter Iwers ja rumpali Daniel Svensson.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27. Kappale Embody the Invisible on myös pelissä Tony Hawk's Underground.

Kappaleet 
Sävellykset: Björn Gelotte ja Jesper Strömblad, sanoitukset: Anders Fridén, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Anders Fridén – laulu
 Jesper Strömblad – kitara
 Björn Gelotte – kitara
 Peter Iwers – basso
 Daniel Svensson – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2000 albumit
In Flamesin albumit
Euroopan tutkimusyliopistojen liitto

Euroopan tutkimusyliopistojen liitto (League of European Research Universities, LERU) on vuonna 2002 perustettu organisaatio, johon kuului alun perin kaksitoista tutkimuspainotteista yliopistoa. Vuonna 2006 liittoon liittyi kahdeksan uutta yliopistoa, joten määrä nousi kahteenkymmeneen. Vuodesta 2017 lähtien on mukana ollut yhteensä 23 yliopistoa. LERU pyrkii edistämään perustutkimuksen asemaa Euroopassa, ja tärkeänä osatavoitteena on kehittää kansainvälisiä kahden- ja monenvälisiä tutkijakoulutusohjelmia.

Liiton päämaja on Leuvenissa, Belgiassa. Suomesta liittoon kuuluu Helsingin yliopisto.

Jäsenet

 Amsterdamin yliopisto (Universiteit van Amsterdam)
 Leidenin yliopisto (Universiteit Leiden)
 Utrechtin yliopisto (Universiteit Utrecht)

 Leuvenin katolinen yliopisto (Katholieke Universiteit Leuven)

 Barcelonan yliopisto (Universitat de Barcelona)

 Trinity College Dublin

 Milanon yliopisto (Università degli Studi di Milano)

 Strasbourgin yliopisto (Université de Strasbourg)
 Université Pierre et Marie Curie
 Université Paris-Sud 11

 Lundin yliopisto (Lunds universitet)

 Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
 Ludwig-Maximilians-Universität München
 Albert-Ludwigs-Universität Freiburg

 Helsingin yliopisto

 Geneven yliopisto (Université de Genève)
 Zürichin yliopisto (Universität Zürich)

 Kööpenhaminan yliopisto (Københavns Universitet)

 Cambridgen yliopisto (University of Cambridge)
 Edinburghin yliopisto (University of Edinburgh)
 Imperial College London
 University College London
 Oxfordin yliopisto (University of Oxford )

Katso myös
 IDEA league

Lähteet

Aiheesta muualla
 LERU:n virallinen sivusto
 e-LERU

Yliopisto
Kulaani

Kulaani (Equus hemionus hemionus) on aasianvilliaasin nimialalaji.

Ulkonäkö ja koko 
Kulaani on hieman onageria (E. h. onager) isompi ja tummempi. Kulaanilla ei useimpien muiden aasianvilliaasien tapaan ole lapojen kohdalla poikkiristiä. Väriltään kulaani on keltaharmaa ja selän kuvio on vain heikosti havaittavissa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Kulaania tavataan Mongoliassa ja Kiinassa. Yhteensä niiden lukumääräksi arvoidaan 23 000, ja vaikka lajin populaatiot ovat vakaat, Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen silmälläpidettäväksi lajiksi.

Ravinto ja elintavat 
Kulaanin elintavoista tiedetään suhteellisen paljon niiltä ajoilta kun se oli vielä yleinen. Kulaani ei koskaan vietä koko vuotta samoilla alueilla. Sääolosuhteet ja ruoan loppuminen pakottavat lauman vaeltamaan ruoan perässä. Pienemmät perhekunnat yhdistyvät talven kynnyksellä ja vaeltavat jopa tuhatpäisinä laumoina etsimään parempia laidunmaita. Eläimet pysyttelevät koko talven isoissa laumoissa ja lumen sulaessa ne vaeltavat takaisin kesälaitumilleen. Suurimmat vaellukset ovat syksyllä, jolloin kevään varsat jaksavat jo pysyä isompien mukana nopeassa vauhdissa. Syyskuun lopulla sukukypsyyden saavuttaneet orivarsat lähtevät, tai pakotetaan lähtemään, laumasta ja lähtevät yksikseen vuoristoseuduille etsimään omaa laumaa.

Nuori ori voi seisoa vuoren rinteellä pitkäänkin haistelemassa ilmaa ja etsien sopivaa laumaa, ja jos tällainen löytyy, hyökkää nuori ori lauman johtajana toimivan oriin kimppuun. Vanhempi ori tuntee kuitenkin nuorten tavat ja nujertaa kilpailijansa yleensä helposti. Tappelut ovat kuitenkin kiivaita, ja usein aaseista irtoaa nahanpalasia tai niiden häntä katkeaa. Joskus nuori ori onnistuu syrjäyttämään vanhemman ja ottaa lauman haltuunsa.

Yhden oriin tammamäärä vaihtelee paikan ja tilaisuuksien mukaan tavallisesti kolmesta kahteenkymmeneen, mutta on nähty myös yli 50 yksilön laumoja. Joskus saattaa kesälläkin liittyä yhteen pienempiä laumoja, jolloin samassa laumassa saattaa olla useita satoja kulaaneita. Lopulta laumat taas eroavat ja jokaista laumaa johtaa yksi ehdottoman itsevaltias ori. Tammat hakeutuvat vahvan ja itsevarman orin ympärille, jotta jälkikasvu saisi mahdollisimman vahvat geenit.

Kulaanit saattavat elää samassa laumassa myös muiden eläinlajien kanssa. Kerrotaan niitä joskus nähdyn korkealla vuoristoissa villilampaiden, tiibetingasellien ja villien nautojen seurassa samaan tapaan kuin seeprat ja antiloopit laiduntavat Afrikassa yhdessä. Alatasangoilla kulaanit ovat yhdessä saiga-antilooppien kanssa. Tällaiset yhteiset laumat lisäävät eläinten turvallisuutta, koska laumassa on silloin enemmän valppaita silmäpareja tarkkailemassa vihollisia. Kaikille myös riittää ruokaa, koska hevosensukuiset eläimet syövät erilaista heinää kuin märehtijät.

Lähteet 

Hevoseläimet
Leo Falcam

Leo Amy Falcam (s. 20. marraskuuta 1935 Pohnpei, Mikronesia) on mikronesialainen poliitikko ja maansa entinen presidentti. Hän toimi Pohnpein kuvernöörinä 1979–1983 ja Mikronesian liittovaltion varapresidenttinä 1997–1999. Hän seurasi toukokuussa 1999 Jacob Nenaa maansa presidenttinä. Hänet korvasi vuonna 2003 Joseph Urusemal.

Lähteet 

Mikronesian liittovaltion presidentit
Mikronesian liittovaltion varapresidentit
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Reroute to Remain


Reroute to Remain on In Flamesin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 3. syyskuuta 2002. Vaikka In Flamesin nykyisempi soundi oli jo selkeämmin tunnistettavissa suunnilleen Whoracle -albumilta lähtien, viimeistään Reroute to Remainissa voi havaita yhtyeen äänimaailmaan muuttuneen yhä kokeilevampaan tyyliin jossa tekno-elementtejä käytettiin yhä enemmän. Levy on In Flamesin ensimmäinen, jossa on kokopuhtaita kappaleita kuten ”Dawn of a New Day” ja ”Metaphor”.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.

Kappaleet 
Sävellykset: Björn Gelotte, Jesper Strömblad ja Anders Fridén, sanoitukset: Anders Fridén, ellei toisin mainita.

Japanin ja Korean painos

Japanin ja Korean painos

Kokoonpano 
 Anders Fridén – laulu
 Björn Gelotte – kitara
 Peter Iwers – basso
 Jesper Strömblad – kitara
 Daniel Svensson – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

In Flamesin albumit
Vuoden 2000 albumit
Ramfis Trujillo

Rafael "Ramfis" Leonidas Trujillo Martínez (s. 5. kesäkuuta 1929 − 27. joulukuuta 1969) oli diktaattori Rafael Leónidas Trujillon poika ja Dominikaanisen tasavallan lyhytaikainen valtionpäämies. Isänsä kuoltua salamurhan seurauksena hän julistautui Dominikaanisen tasavallan presidentiksi. Hän kuitenkin osoittautui heikoksi hallitsijaksi, ja pian ympäri maata puhkesi väkivaltaisia mielenosoituksia, joissa vaadittiin hänen eroaan.

Kuusi kuukautta kestäneen valtakautensa aikana hän ehti muuttaa suuren osan sukunsa varallisuudesta käteiseksi. Trujillo pakeni ulkomaille  Yhdysvaltain avustuksella ja asettui asumaan perheineen Espanjaan. Hän vietti ylellistä elämää, kunnes menehtyi Madridissa kun oli joutunut vakavaan auto-onnettomuuteen Ferrarillaan. Trujillon leski Lila Milan, entinen filmitähti, sai perinnöksi noin 466 miljoonaa puntaa.

Lähteet 

Diktaattorit
Dominikaanisen tasavallan presidentit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Salongan kansallispuisto

Salongan kansallispuisto on Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitseva Afrikan suurin trooppisen sademetsän suojelualue. 

Se sijaitsee Kongo-joen keskialueella, minkä seurauksena vesi pääsee tälle eristyneelle alueelle tarjoten suojapaikan monille kotoperäisille ja uhanalaisille lajeille. Tällaisia ovat mm. bonobot (kääpiösimpanssit), Zairen riikinkukot, panssarikrokotiilit sekä metsänorsut. Esimerkiksi erittäin uhanalaisia bonoboja elää ainoastaan Kongossa ja tämä kansallipuisto on ainoa suojelualue, missä niitä elää.

Tämä trooppinen metsä listattiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1984.

Muita Kongossa sijaitsevia suojelukohteita
 Virungan kansallispuisto
 Garamban kansallispuisto
 Kahuzi-Biegan kansallispuisto
 Okapin eläintensuojelualue

Lähteet

Aiheesta muualla
 Salongan luonnonpuisto Unescon sivuilla
 WWF:n esittely alueesta ja eläimistä

Kongon demokraattisen tasavallan kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Kongon demokraattisessa tasavallassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Plutino

Plutinot ovat tähtitieteellisen määritelmän mukaan transneptunisia kohteita, jotka ovat 3:2 rataresonanssissa Neptunus-planeetan kanssa. Ne on nimetty kääpiöplaneetta 134340 Pluton mukaan. IAU:n määritelmän mukaan planeetta on taivaankappale, joka on puhdistanut ratansa lähiympäristön muista kappaleista, siis plutino ei ole oikea planeetta. Myös Pluto itse ja sen kuu Kharon ovat plutinoja. Noin neljäsosa Kuiperin vyöhykkeen kohteista on plutinoja.

Pluton lisäksi suurimmat tunnetut plutinot ovat 90482 Orcus, 28978 Ixion ja 38628 Huya. Ensimmäinen Pluton ja Kharonin jälkeen löydetty plutino oli (385185) 1993 RO. Myös 38083 Rhadamanthusia pidettiin ennen yhtenä suurimmista plutinoista, mutta nykyään se luetaan muunlaiseksi Kuiperin vyöhykkeen kohteeksi.

Lähteet 

Kuiperin vyöhyke
Neptunus
Brașov

Brașov (, ) on kaupunki Keski-Romaniassa Transilvanian alueella, noin 166 kilometriä Bukarestista luoteeseen.  Se on Brașovin piirikunnan pääkaupunki ja 284 596 asukkaalla (2002) väkikuvultaan piirikunnan suurin kaupunki. Kaupunkia ympäröivät Etelä-Karpaatit.

Historia
Kaupungin alueella on ollut asutusta jo myöhemmällä kivikaudella. Keskiajasta alkaen Brașov oli Transilvanian saksien tärkeimpiä keskuksia. Kaupungin nimi on saksaksi yhä Kronstadt ("kruunukaupunki"), ja 1200-luvulta se on tunnettu myös latinalaisella nimellä Corona. Romanian- ja unkarinkielinen nimi tulee petsenegin kielestä sanasta barasu, joka tarkoittaa linnoitusta. Kaupungin virallinen nimi oli 1950-luvulla Orașul Stalin ("Stalinin kaupunki").

Väestö  
Asukkaista 90,66 % oli romanialaisia, 8,54 % unkarilaisia, 0,60 % saksalaisia, 0,26 % romaneita ja loput muita kansanryhmiä, kuten venäläisiä, kreikkalaisia ja italialaisia. Vielä vuonna 1910 etnisiä unkarilaisia oli 43,4 % väestöstä.

Nähtävyydet
Brașovin tunnetuimpia nähtävyyksiä on goottilaistyylinen Musta kirkko, Biserica Neagră.

Urheilu
Brașovissa toimii jalkapallojoukkue FC Brașov. Kaupungissa järjestetään myös vuosittainen Golden Stag Festival.

Ystävyyskaupungit
Brașovin ystävyyskaupunkeja ovat Cleveland  ja Tampere .

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Webcam

Romanian kaupungit
Brașovin piirikunta
Restonomi

Restonomi (AMK) on matkailu- ja ravitsemisalan ammattikorkeakoulututkinto, jonka laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinnon suorittaneilla on laaja asiantuntemus matkailu-, ravitsemis- ja talousalasta ja niihin kuuluvien palveluiden toiminnan kehittämisestä. Restonomin koulutus antaa valmiudet toimia muun muassa ravitsemispalvelujen esimiestehtävissä, elintarvikkeiden markkinointi- ja myyntitehtävissä, matkailualan asiantuntijatehtävissä, yrittäjänä ja palveluiden kehitystehtävissä.

Jatko-opinnot ammattikorkeakoulussa  ylempien ammattikorkeakoulututkintojen koulutusohjelmissa tuottavat tutkinnon Restonomi (ylempi AMK). Opinnot ovat on laajuudeltaan 90 opintopistettä.

Koulutusohjelmat 
Restonomin tutkintoon johtavaa koulutusta voi suorittaa useissa koulutusohjelmissa, joita ovat esimerkiksi.

Suomen kielisiä koulutusohjelmia:
 Hotelli- ja ravintola-alan liikkeenjohto
 Matkailu- ja palveluliiketoiminta
 Matkailu- ja ravitsemisalan kehittäminen ja johtaminen
 Matkailu- ja tapahtumaliiketoiminta
 Palveluelämysten tuottamisen ja kehittämisen koulutus
 Palveluliiketoiminta
 Ravitsemispalvelujen koulutus
 Ruokatuotannon johtaminen
Englannin kielisiä koulutusohjelmia:
 Hospitality, Tourism and Experience Management
 Tourism
 Tourism Management

Tutkinnon tuottama kelpoisuus 
Julkiseen virkaan tai tehtävään vaadittaessa korkeakoulututkintoa, antaa ammattikorkeakoulussa suoritettu tutkinto saman kelpoisuuden kuin yliopistossa suoritettu tutkinto. Jos vaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, niin ammattikorkeakoulussa suoritettu ylempi ammattikorkeakoulututkinto tuottaa saman kelpoisuuden kuin yliopistossa suoritettu vastaava.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Restonomit ry
Suomen Restonomit ry @ Facebook
Ylempien ammattikorkeakoulututkintojen kehittämisverkosto 
Restonomi (ylempi AMK) -ohjelman sivusto

Ammattikorkeakoulututkinnot
Falsa demonstratio non nocet

Falsa demonstratio non nocet on latinaa ja tarkoittaa oikeustieteessä käytettävää periaatetta, jonka mukaan väärä nimike ei muuta asian oikeudellista luonnetta. Käytännön oikeuselämässä periaatteen soveltaminen näkyy mm. siinä, että asiakirjan sisältö määrää sen luonteen. Jos asiakirjan sisältö osoittaa asiakirjan olevan velkakirja, kyseessä on velkakirja, vaikka se olisi otsikoitu muulla nimikkeellä.

Esimerkkinä periaatteen soveltamisesta on käytetty mm. EU:n perustuslaillista sopimusta. Uusittavan perussopimuksen oikeudellinen luonne määräytyy sen sisällön eikä nimikkeen perusteella. Kyse on siis "vain" kansainvälisestä sopimuksesta, vaikka se onkin otsikoitu "Sopimus Euroopan perustuslaista". Toisena esimerkkinä voidaan mainita testamentti. Testamentiksi tarkoitetun asiakirjan otsikointi esimerkiksi "lahjakirjaksi" ei muuta sen oikeudellista luonnetta testamenttina, jos se muutoin on sellaiseksi kelpaava.

Oikeusfilosofia
Latinankieliset fraasit
Asko Kallonen

Asko Kallonen (s. 1960, Lempäälä) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja.

Ura 
Vuosina 1982-1984 Kallonen soitti kitaraa Päät-yhtyeessä. 1984-1987 hän vaikutti Keba-yhtyeessä, jonka hän oli perustanut yhdessä Aarno Alikosken kanssa. Kallonen soitti kitaraa ja toimi myös yhtyeen lauluntekijänä. Yhtye sijoittui kolmanneksi Rockin SM-kilpailuissa.

Yhtyeen hajottua Kallonen tuli isäksi ja "ajatteli aikuistua". Hän aloitti opiskelut ja työskenteli viikonloppuisin M/S Bruvikilla. Toimiessaan klubilla dj:nä muusikko Aki Sirkesalo kehotti Kallosta hakeutumaan radioon.

Kallonen aloitti radiotyöt vuonna 1989 työskennellen juontajana ja radiotoimittajana ensin Yleisradion Rockradio-ohjelmassa ja myöhemmin Radiomafiassa. Tuotantopuolelle hän siirtyi vuonna 1993, jolloin hänelle tarjottiin musiikkimakunsa vuoksi töitä vasta perustetulta BMG Music Finlandilta.

Kallonen työskenteli BMG Finlandin tuotantopäällikkönä vuosina 1993-1999 ja general managerina 2000-2004. Vuodesta 2005 lähtien Kallonen on toiminut puoliksi omistamansa Helsinki Music Company -levy-yhtiön hallituksen puheenjohtajana ja vastaa sen artistikiinnityksistä. Hän aloitti työt Warner Music Finlandin tuotantopäällikkönä vuonna 2007.

Kallonen on työskennellyt muun muassa HIMin, Anssi Kelan, Samuli Edelmannin ja Lordin kanssa. Hän on kymmenkertainen vuoden tuotantopäällikkö -palkinnon voittaja Musiikki & Media -tapahtumassa. Suurelle yleisölle Kallonen on tullut tutuksi Idols-ohjelman päätuomarina vuosina 2003 ja 2007.

Yksityiselämä 
Koulutukseltaan Kallonen on ylioppilas ja restonomi. Sen lisäksi hän on opiskellut valtiotieteitä Helsingin yliopistossa.

Asko Kallonen on naimisissa kirjailija Katja Kallion kanssa ja heillä on tyttäret Elsa ja Ester. Kallosen ensimmäinen puoliso oli kirjailija-toimittaja Nina Honkanen ja heillä on pojat Ville (s. 1987) ja Aku (s. 1989).

Lähteet
 http://www.hmc.fi/henkilokunta.php 
 YLE/Elävä arkisto: Idols-tuomari kuultavana
 Talouselämä 13/2007: "Uratie: Asko Kallonen tekee tähtiä"
 TV-lehti Numero: ??? Tietoa Asko Kallosesta (esimerkiksi s. 1960)

Viitteet 

Suomen Idols
Suomalaiset musiikkivaikuttajat
Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Keba

Keba oli suomalainen 1980-luvun rock-yhtye.

Keba tuli julkisuuteen vuonna 1984 rockin SM-kilpailuissa, joissa monien etukäteen varmana voittajana pitämä Keba sijoittui kolmanneksi. Toiseksi tuli Kolmas nainen ja ensimmäiseksi Peer Günt. Kitaristi Asko Kallonen ja basisti J. P. Pulkkinen olivat aiemmin olleet Päät-yhtyeessä. Yhtye aloitti uransa katusoitolla. Alkuaikoina Keban keikoissa oli Sielun veljet -tyylistä energiaa yhdistettynä pop-herkkyyteen. Toisen albumin, Koko ajan go-go, aikaan yhtye kutsui tyyliään "herkäksi betoniksi". Toinen levy sijoittui Soundin vuoden 2005 kaikkien aikojen parhaiden suomalaisten albumien äänestyksessä sijalle 29. Yhtyeen kuuluisimmat kappaleet ovat "Kesä Espalla" ,"Piilopaikka", "Intiaanit ratsastaa" ja "Ota minut nyt".

Keban jälkeen 

Laulaja Ali Alikoski on myöhemmin tehnyt useita soolo-levyjä. Kallonen on toiminut musiikkibisneksessä ja Pulkkinen on ollut toimittajana Yleisradiossa ja julkaissut proosaa. Pete Parkkonen oli Keban jälkeen ensin Toni Rossi ja Sinitaivas -yhtyeessä ja sitten Zen Caféssa.

Jäsenet  

 Asko Kallonen, kitara
 Peter "Pete" Parkkonen, rummut
 Aarno "Ali" Alikoski, laulu
 Juha Pekka "J. P." Pulkkinen, bassokitara (1. albumi)
 Pasi "Panda" Nikander, bassokitara (2. albumi)
 Antti "Ana" Nyrhinen, bassokitara (2. albumi)

Julkaisut

Albumit
 Keba (WISH 9 (lp), WISHC 9 (mc), Amulet 1985)
 Koko ajan go-go (KRÄLP 31 (lp), KRÄMK 31 (mc), KRÄK! 1987)

Singlet
 Intiaanit ratsastaa / Kokoajan go-go (Hope 18, Amulet 1985)
 Nana / Nainen tummissa (KRÄKS 75, KRÄK! 1986)
 Poikaressu / Älä luovuta (KRÄKS 79, KRÄK! 1986)
 Piilopaikka / Tee mitä vaan (KRÄKS 97, KRÄK!)
 Kesä Espalla / Liian kauan (KRÄKS 105, KRÄK! 1987)
 Ruskeatukkainen / Tervetuloa (KRÄKS 117, KRÄK! 1987)

Kokoelmat
 20 suosikkia – Kesä Espalla (3984-24097-2, Warner Music Finland Oy 1998)
 Herkkää betonia – koko uran go-go (TWIN 126, Stupido Records 2011)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Ylen Elävä arkisto: Keba – Ota minut nyt

Suomalaiset rockyhtyeet
Peräkamaripojat

Peräkamaripojat on Yle TV2:ssa nähty Maalaiskomedian toinen osa. Sarja kuvattiin kesällä 1999. Samojen tekijöiden Matkalaukkukostaja-sarjassa aiemmin esiintyneet Kari Sorvalin ja Pertti Sveholmin esittämät hahmot ovat samoja. Sarja esitettiin ensimmäistä kertaa televisiossa vuoden 2001 alussa ja ensimmäinen osa keräsi noin 1 053 000 katsojaa.  Sarja esitettiin uusintana vuosina 2009-2010 ja 2020.

Juoni

Ilta-tähti lehdessä julkaistaan Suvi Pohdon juttu Kuusniemen poikamiehistä, joiden pyyntö maailmalle on "naisia, naisia, naisia!" Tämän seurauksena Veera Keto, Aulis Närhi ja matkalaukkukostaja sarjasta tuttu Heimo Hujanen (aiemmin Hemmo Hujander) lähtevät Kuusniemelle kuvaamaan dokumenttia. Samaan aikaan kuntaan saapuu myös Piiparisen tuuraaja ja Turpeisen uusi baariapulainen. Kuusniemen elinkeinoasiamies Ave Sulander (aiemmin Auvo Sulonen) yrittää kunnan kautta huijata Fräntilän matkailuyritystä itselleen, jotta voisi perustaa Kuusniemelle nudistikylän, mutta tämän ongelmaksi muodostuu Oskari Fräntilän jäänti Kuusniemelle, jolloin Sulander yrittää lavastaa Oskaria syylliseksi Turpeisen huoltoaseman ryöstöön. 

Viimeisessä jaksossa Sulander ryöstää Turpeisen huoltoasemalta kassakaapin. Valtsun tutkiessa asemaa, Sulander lyö hänet tajuihin. Juurikkala ja Virpi saapuvat huoltoasemalle tutkimaan ryöstöä, josta löytyy Oskarin lippalakki, jolloin he epäilevät Oskaria. Sulander saapuu Oskarin mökille juuri kun Oskari lähtee Veneellä liikkeelle. Sulanderin avatessa kassakaapin hän löytää ainoastaan työkäsineet. Hän jättää tarvikkeet ja kassakaapin mökille lavastaen Oskarin syylliseksi ryöstöön. 

Juurikkala ja Virpi saapuvat Oskarin mökille ja pidättävät Oskarin ryöstöstä epäiltynä. Samana päivänä Sulanderin luona järjestetään allekirjoitustilaisuus, jossa tarkoituksena on myydä Fräntilän matkailuyritys Sulanderille. Juurikkala käy tapaamassa Sulanderia ja kyselemässä viime yönä tapahtunutta. Juurikkala pistää pölykapselin hänen renkaaseen, jonka Matias Pohto löysi aikaisemmin. Juurikkala palaa takaisin asemalle, jossa Oskari vapautetaan ja palaavat takaisin Sulanderille pidättämään hänet. Sulander pääsee kuitenkin karkuun ja pakenee paikalta. Hänet saadaan kiinni metsästä, missä Late, Paukku ja Topi ovat. 

Lopussa Veera jättää toimittajan työt, jolloin Oskari ja Veera saavat toisinsa. Toivo palaa takaisin Hillevin kaupalle aloittamaan alusta. Närhi aloittaa oman rikosdokumenttinsa, kun tämä sai potkut Heimon työpaikasta.

Jaksot

Rooleissa

Näyttelijät

Lähteet 
 Virallinen sivusto 
 Yle Elävä arkisto − Peräkamaripojat 
 
  
 Yle Areena - Peräkamaripojat

Viitteet 

Maalaiskomedia
Suomalaiset komediasarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Turvetta ja timantteja

Turvetta ja timantteja on Yle TV2:ssa esitetty Maalaiskomedian neljäs osa. Sarja kuvattiin kesällä 2006. Mukana ovat kaikki Mooseksen perinnön vakionäyttelijät tuolloin jo edesmenneitä Marja-Leena Syvästä ja Matti Tuomista lukuun ottamatta. Mukana on myös uusia hahmoja. Tuomisen tilalla uutena näyttelijänä on Matti Nurminen, joka esittää Urmas Hakkaraisen veljeä Armasta.  Armaksella on liiketoimia aivan kuten velivainaallakin, ja Hakkaraisen kakkosmieheksi yritystoimintaan pestautuu vanha tuttu, Ahti Kiiski. Turvetta ja timantteja esitettiin uusintana vuonna 2010 ja 2020.

Juoni

Armas Hakkarainen aloittaa vesibisnekset Kuusniemellä ja ottaa kumppanikseen Ahti Kiisken. Yrityksen toimintaa varten Armas ostaa P. A. Turpeiselta palan maata. Maapalalta löytyy kimberliittiä, ja molemmat tahot (P. A. Turpeinen - Armas Hakkarainen) tekevät valtaukset. Lopulta Kylmälehto räjäyttää vahingossa Hakkaraisen vesilähteet dynamiitilla, ja maat siirtyvät Turpeiselle. Piiparinen voittaa lopuksi Kultainen Harmonikka -kilpailun.

Jaksot

Tuotantotiimi

Näyttelijät

Käsikirjoitus
Heikki Luoma

Ohjaus
Jukka Mäkinen

DVD-julkaisu
Turvetta ja timantteja -sarja on julkaistu DVD:llä. Kaikki jaksot ovat samalla levyllä, eikä levy sisällä lisämateriaaleja.
 DVD julkaistiin 9. toukokuuta 2007

Lähteet 
Ohjaaja Jukka Mäkisen kirjoitus Kouvolan kirjaston sivuilla
Turvetta ja timantteja YLE:n sivuilla
Turvetta ja timantteja Yle Areenassa

 
 Vesilahti.fi − Turvetta ja timantteja

Viitteet 

Suomalaiset draamasarjat
Maalaiskomedia
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Polyandria

Polyandria on tarkempi määritelmä polygamialle eli moniavioisuudelle. Polyandria tarkoittaa tilannetta, jossa yhdellä naisella on suhde useaan mieheen samanaikaisesti.

Sosiaaliset suhteet
Mikko Virto

Mikko Virto (s. 17. tammikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko. Mikko Virto syntyi 1953 Helsingissä. Virton isä on Alpo Virto (1918–2000), joka oli tuuban- ja kontrabassonsoittaja. Virton isä Alpo oli Helsingin poliisisoittokunnan perustajajäseniä. Mikko Virton vanhempi veli Ilkka on pasunisti.

Mikko Virto toimi vuosia rummunsoiton sekä musiikkiteknologian opettajana. Virto jäi eläkkeelle Pohjois-Helsingin musiikkiopistosta, jossa toimi rumpujensoiton opettajana sekä intendenttinä. Virto on aloittanut uransa 1970-luvun alussa pasunistina, jolloin hän oli muun muassa Tapiolan Yhteiskoulun Big Bandissa sekä Tapani Kansan ja Katri-Helenan taustabändeissä. Myöhemmin pasuunansoiton jättänyt Virto on tehnyt tuhansia keikkoja rumpalina pääasiassa erilaisissa tanssi- ja klassisen jazzin orkestereissa. Mikko Virto on ollut Polaris Celebration Bandin (PCB) rumpali yhtyeen perustamisesta lähtien.

Virto aloitti rummunsoiton opiskelun 10-vuotiaana Suomipojat ry:n poikasoittokunnassa. 1968 syksyllä hän meni soitto-oppilaaksi Tammisaareen Dragsvikin varuskuntasoittokuntaan, jossa soittimeksi tuli vetopasuuna. Syksyllä 1969 hän aloitti opinnot Puolustusvoimain Soittajakoulussa Helsingissä, joka oli myös Sibelius-Akatemian sotilasmusiikkiosasto. 1970 Virto siirtyi Sibelius-Akatemian yleiselle osastolle, mutta jatkoi 1971 musiikinteorian ja pasuunansoiton opiskelua Helsingin konservatoriossa. Virto kirjoitti ylioppilaaksi vasta myöhään aikuisiällä (2018) Eiran aikuislukiosta.

Mikko Virto oli vuosia ravintola- ja laivamuusikkona ja toimi 1970-luvulla aktiivisesti myös muusikkojen ammattiyhdistystoiminnassa. Ravintola- ja tanssimusiikin lisäksi Virto on soittanut myös rock- ja jazz-yhtyeissä, esimerkiksi Pearly Cat yhtyeessä, jossa soitti bassoa ja lauloi Kati Virto.

Muusikon työn lisäksi Mikko Virto on ollut 1990-luvulla Atari-tietokone käyttäjien ST-Klubin hallituksessa sekä toimitusjohtajana MidiMusic oy:ssa. 1990 luvulla hän toimi mm ATK-suunnittelijana Helsingin kaupungin rakennusvirastossa erityisesti multimediaan erikoistuneena.

Suomalaiset rumpalit
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Miika Koppinen

Miika Johannes Koppinen (s. 5. heinäkuuta 1978 Kokkola) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Suurimman osan ammattilaisurastaan Norjassa pelannut Koppinen tuli tunnetuksi Tromsø IL:ssä, jota hän edusti kahdentoista kauden ajan yli 250 sarjaottelussa.

Jalkapalloura
Koppinen on Kokkolan Palloseuran kasvatti. Seurassa pelasi aiemmin myös hänen isänsä Kai Koppinen. Miesten tasolla Miika Koppinen on edustanut Suomessa Kokkolan Pallo-Veikkoja ja FF Jaroa. Pelatessaan Jarossa Koppinen oli mukana Suomen Cupin loppuottelussa vuonna 1999, joka jäi hänen viimeiseksi ottelukseen ennen siirtoaan ulkomaille.

Jarosta Koppinen siirtyi pelaamaan Norjaan Tromsø IL:n joukkueeseen. Viiden kauden aikana hän kuului seuran avainpelaajiin. Koppinen siirtyi saman sarjan Rosenborg BK:iin yhdessä Lars Hirschfeldin kanssa vuonna 2005 ilmaisella siirrolla Tromsøstä. Kaudella 2007 hän pääsi seurajoukkueineen vierailemaan Suomessa Mestareiden liigan kolmannella karsintakierroksella, kun vastaan asettui Tampere United. Koppinen puski sisään Tampereella pelatun osaottelun ensimmäisen maalin, mikä jäi lopulta voittomaaliksi Rosenborgin voittaessa 0-3. Lohkovaiheeseen edennyt Rosenborg kohtasi avauskierroksella Chelsean. Koppinen onnistui Stamford Bridgella pelatussa ottelussa maalinteossa ensimmäisellä puoliajalla. Lopulta norjalaisjoukkue ylsi sensaatiomaiseen 1–1-tasapeliin englantilaisjättiä vastaan. Chelsean päävalmentaja José Mourinho erosi tehtävästään seuraavana päivänä.

Koppinen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta yhteensä 18 kertaa vuosina 2000–2006. Hän teki debyyttinsä 16. elokuuta pelatussa ottelussa Norjaa vastaan, tullen vaihdosta Simo Valakarin tilalle 56. minuutilla. Koppinen pelasi myös Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuessa neljä ottelua vuonna 1999. Urallaan hänellä ei ole yhtään Veikkausliigaottelua, sillä Suomessa hänen edustamansa seurat pelasivat 1990-luvun lopulla Ykköstä.

Jalkapallouran jälkeen
Uransa jälkeen Miika Koppinen asuu yhä Tromssassa. Viimeiset kaksi pelaajavuotta hänen teki seuralleen markkinointityötä. Aiemmin hän oli tehnyt Tromsassa lohimyynti- ja automyyntitöitä. Hän toimii 2020-luvun alussa BMW:n automyynnin johtajana Tromssan seudulla.

Viitteet

Lähteet 
 Kopsin Kollit -verkkosivusto.
 Miika Koppinen Palloliiton sivuilla.

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaupunkityyppinen taajama

Kaupunkityyppinen taajama (, , lyhenne  ja ) oli virallinen termi tietyin perustein määritellylle kaupunkimaiselle taajamalle tai asutuskeskukselle Neuvostoliitossa. Nykyään se on käytössä 10 entisessä neuvostotasavallassa sekä Puolassa ja Bulgariassa.

Käsite kaupunkityyppinen taajama syntyi Neuvostoliiton kaupunkisuunnittelun tuloksena, kun haluttiin luoda välimuoto kaupungin ja maaseututaajaman välille.

Kooltaan kaupunkityyppiset taajamat eivät juurikaan eroa kylistä, mutta niiden infrastruktuuri on kaupunkimainen. Yleensä ne ovat keskittyneet yhteen teollisuuden- tai muuhun tuotantoalaan.

Katso myös
 Kaupunkimaiset taajamat Valko-Venäjällä

Lähteet

Aluesuunnittelu

Bulgarian maantiede
Puolan maantiede
Jakob Liiv

Jakob Liiv (28. helmikuuta 1859 Alatskivi, Viro – 17. tammikuuta 1938) oli virolainen runoilija ja kirjailija. Liiv oli vuosina 1919–1921 Rakveren kaupunginjohtaja.Runoilija Juhan Liiv oli hänen veljensä.

Teokset

 Wiru-Kannel (I: 1886, 1902, II: 1891, III: 1900)
 Leina-lilled (1894)
 Kõrbelõvi (1898)
 Musti lell (1899)
 Puujala Mats (1899)
 Jakob Liiv'i kirjatööd (I: 1906, II: 1910)
 Lüürilised laulud (1929)
 Päikese veerul (1933)
 Elu ja mälestusi (muistelmat, 1936)
 Valitud teosed (1960)

Lähteet
Jakob Liiv
Jakob Liiv
Jakob Liiv

Virolaiset kirjailijat
Viron kunnanjohtajat
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Finn Kydland

Finn Erling Kydland (s. 1. joulukuuta 1943 Ålgård) on norjalainen ekonomisti, joka sai vuoden 2004 Nobelin taloustieteen palkinnon makrotaloustieteen dynaamisten ongelmien tutkimukseen liittyvästä työstään yhdessä Edward Prescottin kanssa.

Kydland suoritti perusopintonsa Norjan kauppakorkeakoulussa (, NHH) valmistuen vuonna 1968. Vuonna 1969 Kydland siirtyi Yhdysvaltoihin ja suoritti tohtorintutkinnon Carnegie Mellon -yliopistossa vuonna 1973. Vuosina 1973–1978 Kydland toimi apulaisprofessorina NHH:ssa ja vuosina 1978–2004 Carnegie Mellonissa. Vuodesta 2004 Kydland on toiminut professorina Kalifornian yliopiston Santa Barbaran kampuksella. Nykyisin Kydland toimii lisäksi Dallasin, Minneapoliksen ja Clevelandin Federal Reserve Bankin konsulttina. 

Kydlandin tunnetuimmat tutkimukset ovat vuonna 1977 julkaistu Rules Rather than Discretion: The Inconsistency of Optimal Plans ja vuonna 1982 julkaistu Time to Build and Aggregate Fluctuations. Lisäksi Kydland on julkaissut laajalti työn taloustieteeseen sekä raha- ja finanssipolitiikkaan liittyviä tutkimuksia.

Kydland on valittu Econometric Societyn fellow’ksi vuonna 1992.

Teoksia 
 Kydland, Finn ja Edward Prescott (1977) "Rules Rather than Discretion: The Inconsistency of Optimal Plans", Journal of Political Economy, vol. 85, no. 3, pp. 473–91
 Kydland, Finn ja Edward Prescott (1982) "Time to Build and Aggregate Fluctuations ", Econometrica, vol. 50, no. 6, pp. 1345–1370

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kydland Kalifornian yliopiston verkkosivuilla  
 Kydland Carnegie Mellon yliopiston verkkosivuilla 
 Kydland Nobel-säätiön verkkosivuilla 

Norjalaiset taloustieteilijät
Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
San Marinon kommunistinen puolue (marxilais-leniniläinen)

San Marinon kommunistinen puolue (marxilais-leniniläinen) (ital. Partito Comunista (Marxista-Leninista) di San Marino) oli sanmarinolainen maolainen kommunistinen puolue, joka perustettiin vuonna 1968. Puolue osallistui vuoden 1969 parlamenttivaaleihin (1,24 %), mutta ei saanut yhtään edustajaa parlamenttiin. Puolue yritti uudestaan vuoden 1974 vaaleissa, mutta sai vain 0,8 prosenttia äänistä eikä taaskaan päässyt parlamenttiin. 

Kommunistiset puolueet
Maolaisuus
Sanmarinolaiset puolueet
Ilmari Kivinen

Kaarlo Ilmari Kivinen (pakinoitsijanimimerkki Tiitus, 9. syyskuuta 1883 Pornainen –  14. helmikuuta 1940 Helsinki) oli ensimmäisiä huomattavia suomenkielisiä pakinoitsijoita ja teki pitkän uran Helsingin Sanomien pakinoitsijana vuosina 1914–1940. Sanomalehtiuransa ohessa hän myös julkaisi humoristisia romaaneja ja kertomuskokoelmia.

Henkilöhistoria
Ilmari Kivisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Kaarlo Konstantin Kivinen (alkujaan Stenholm) ja Amanda Vilhelmiina Peltonen. Hänen veljensä oli vuorineuvos  Lauri Kivinen. Ilmari Kivinen tuli ylioppilaaksi 1903 ja toimi sitten sanomalehtimiehenä. Mikkelin Sanomien aputoimittaja Kivinen oli 1904 ja Karjalattaren aputoimittaja 1904-1905 ja päätoimittaja 1906. Turun Lehden toimitussihteerinä hän työskenteli 1907 ja Turun Sanomien aputoimittajana 1908–1914. Tämän jälkeen Kivinen työskenteli Helsingin Sanomissa.   

Kivisen puoliso vuodesta 1914 oli Ellen Koskinen. Kivisen muistokivi (Veikko Jalava, 1962) on pystytetty Liperin Viinijärvelle, jossa hän on asunut.

Kirjallinen tuotanto
Tiitus oli Helsingin Sanomien suosikkipakinoitsija vuodesta 1914 sotavuosiin. Muistettavin osa niistä on Herra Kenosesta kirjoitetut seikkailut. Herra Kenonen on sodanaikaisella keinottelulla rikastunut liikemies. Komiikkaa syntyy herra Kenosen äkkiväärästä luonteesta ja yhteentörmäyksistä eri ihmisten kanssa. Teksteissä kuvastuu myös aikakauden Helsingin katumiljöö. Oma ulottuvuutensa ovat Pöllölän kommunisteista kirjoitetut jutut, joista on julkaistu kokoelmakin. Kivinen julkaisi Tiituksen pakinoita vuodesta 1918 lähtien myös kokoelmina, mutta jo sitä ennen hän oli julkaissut useita muita teoksia.

Tiituksen pakinoita kuvittivat Helsingin Sanomissa Rafael Rindell ja tämän kuoltua Akseli Halonen.

Teokset
 Poliisikoira (1915)
 Tee työ ja opi pelaamaan (1915)
 Siitä nousi hirmuinen prosessi (1916)
 Herra Kenonen. Hänen elämänsä ja mielipiteensä (1917)
 Sen pitkää, tämän lyhyttä (1918)
 Ole, sielun’, iloinen (1919)
 Suu syyhyy, parta kutajaa (1919)
 Mittee mies on pahollaan (1920)
 Rykimällähän yskä lähtee (1920) 
 Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1920)
 Hra Kenosen harha-askel (1922)
 Kommunistien kokous Pöllölässä (1922)
 Hra Kenonen matkoilla (1923)
 Vanha konsti parempi kuin pussillinen uusia (1926)
 Kenraali Ponomarevin päiväkirja (1928) 
 Valitut teokset I–V (1928)
 Tiituksen parhaat (1964, uusintapainos 1991)

Uusintapainoksia
 Tiituksen parhaat WSOY (1964), sisältää Herra Kenonen. Hänen elämänsä ja mielipiteensä, Kommunistien kokous Pöllölässä, Poliisikoira, Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin sekä valittuja pakinoita.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Asiasta muualla 

 Vapaasti ladattavia Ilmari Kivisen (Tiituksen) e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta

 Suomalaiset kirjailijat
 Suomalaiset novellikirjailijat
 Pakinoitsijat
 Suomalaiset toimittajat
 Suomalaiset päätoimittajat
 Vuonna 1883 syntyneet
 Vuonna 1940 kuolleet
Itä–Länsi-ottelu

Itä–Länsi-ottelu on perinteinen pesäpallon arvo-ottelu, joka pelataan vuosittain Suomen itä- ja länsipuoliskon seurojen parhaista pelaajista koottujen joukkueiden kesken. Ensimmäinen Itä–Länsi-ottelu pelattiin vuonna 1932, ja ensimmäinen naisten Itä–Länsi vuonna 1961. Tapahtumaa ei järjestetty sotavuosina 1941, 1942 ja 1944 eikä koronaviruspandemian vuoksi vuonna 2020. Nykyisin pelataan neljä eri Itä–Länsi-ottelua: miesten ja naisten otteluiden lisäksi B-poikien sekä B-tyttöjen Itä–Länsi.

Miehissä Itä johtaa Länttä lukemin 40–37 vuoden 2022 ottelun jälkeen. 10 peliä on päättynyt tasan. Naisissa Länsi johtaa Itää lukemin 32–25. Kolmesti on pelattu tasan.

Itä–Länsi-tulokset ja -ottelupaikat

Miehet 

1 Suomen suurkisojen ottelu.

Naiset 

2 Etelä-Pohjoinen -ottelu

Ykköspesiksen Itä–Länsi-ottelut 
Ykköspesiksessä järjestettiin omat Itä-Länsi ottelut muutaman kerran 1990-luvun alussa. Sen jälkeen ottelu nähtiin yhdesti vuonna 2004, ja sen jälkeen perinnettä on jatkettu vuodesta 2014.

Miehet

Naiset 

Aikoinaan myös Suomensarjassa pelattiin Itä–Länsi-otteluita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Itä–Länsi 2010, kuvagalleriat
 Yle Elävä arkisto: Pesäpallon Itä–Länsi-historiaa
 Naisten Itä–Länsi 1962–1987
 Itä-Länsi historiaa PPL
 Itä-Länsi historiaa

Tähdistöottelut
Rjazan

Rjazan () on kaupunki Venäjällä Rjazanin alueella, jonka pääkaupunki se on. Kaupunki sijaitsee Okajoen varrella noin 200 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupungin väkiluku on 524 927 (2010).

Väitetään, että Rjazanin ovat perustaneet 1095 venäläiset asuttajat. Nykyiseen paikkaansa se siirrettiin 1237 mongolihyökkäyksen jälkeen, ja vanha Rjazan (Staraja Rjazan) sijaitsee 50 kilometrin päässä nykyisestä kaupungista, joka ennen tunnettiin nimellä Pereslavl-Rjazanski. Rjazan liitettiin 1521 Moskovan ruhtinaskuntaan.

Rjazanin ystävyyskaupunkeja ovat muun muassa Münster Saksassa ja Lovetš Bulgariassa.

Väestö

Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 ja Venäjän federaatiossa 2002 ja 2010.

Kuuluisia rjazanilaisia
 Sergei Jesenin (1895–1925), venäläinen runoilija
 Andrei Markov (1856–1922), venäläinen matemaatikko
 Ivan Pavlov (1849–1936), venäläinen fysiologian tutkija, joka tunnetaan erityisesti kokeistaan koirilla
 Kirill Sosunov (1975), venäläinen pituushyppääjä
 Konstantin Tsiolkovski (1857–1935), venäläinen lukion opettaja

Ystävyyskaupungit 

 Bressuire Ranska
 Kruševac Serbia
 Lovetš Bulgaria
 Münster Saksa
 Novyi Afon Abhasia
 Omiš Kroatia
 Ostrów Mazowiecka Puola
 Xuzhou Kiina

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kaupunkikuva – Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski (1912)

Rjazanin alueen kaupungit
Sardiinit

Sardiini on nimitys useille eri puolilla maailmaa eläville sillien heimoon kuuluville kalalajeille, erityisesti suvuista Sardina, Sardinella sekä Sardinops. Nimeä käytetään purkitettuina myös muista silleistä tai sillimäisistä kaloista. Sardiinit ovat pieniä ja öljyisiä ja ne kalastetaan 14–25 senttimetrin mittaisina. Kalastetut sardiinit yleensä purkitetaan ja säilötään öljyyn.

Etymologia  
Sana sardiini () tulee kreikan kielen sanasta sardine tai sardinos viitaten Sardinian saareen.

Käyttö 

Sardiineja kalastetaan kaupallisesti pääasiassa ihmiskäyttöön, ja ne ovatkin monille kansoille tärkeä ravinnonlähde. Niitä käytetään, paitsi säilykkeinä, myös kuivattuina, suolattuina ja savustettuina. Erityisen tärkeää sardiini on monien muiden lajien tavoin portugalilaisessa ruokakulttuurissa. Sardiineista saadaan myös sardiiniöljyä, jota käytetään muun muassa maalin, lakan, linoleumin ja jopa margariinin valmistukseen. Sardiineista valmistettua kalajauhoa käytetään ravintona eläimille.

Käyttö kielikuvissa 
Sardinien säilönnästä on tullut kielikuva muutamissa ilmauksissa, joilla pyritään kuvaamaan suurta ihmismäärää pienessä tilassa. Suomessa tämä ilmaus on "sillit suolassa", vaikkakin sardiinit ovat osa sillien heimoa.

Italiasta lähtöisin oleva poliittinen liike otti nimekseen Sardiiniliike johtuen kalojen tiiviistä pakkaamisesta säilykepurkkeihin.

Myös englannin kielessä väkijoukon tiiviyttä kuvataan sardiinipurkkiin viittaavalla ilmauksella "packed like sardines."

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Raholan syötäviä sanoja: sardiini
Ravintoarvo: Sardiini keskiarvo, öljyssä ja tomaattikastikkeessa  Fineli

Kala- ja äyriäistuotteet
Sillit
Sardiini

Sardiini (Sardina pilchardus) on sillikalojen lahkoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa ainoa laji. Sardiinia tavataan Atlantin rannikolla Espanjassa, Portugalissa, Ranskassa ja Britanniassa, sekä Välimerellä ja Mustallamerellä. Sardiineiksi kutsutaan myös muita, lähisukuihin kuuluvia lajeja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Sillit
Oulun Työväen Pursiseura

Oulun Työväen Pursiseura ry on vuonna 1912 perustettu oululainen pursiseura, jonka tarkoitus on kehittää harrastusta järjestämällä alan harrastajille suunnattuja yhteisiä tapahtumia merellisten perinteiden puitteissa. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 400, ja seuran venerekisterissä on noin 65 moottorivenettä, 60 purjevenettä sekä 30 kevytvenettä. Seura omistaa kevytveneistä 23, ja ne on varattu aloittelevien alan harrastajien käyttöön. Seuran kotisatama on Seelari Oulun Hietasaaressa, ja seuralla on saaristomajat Saapaskarin ja Iin Röytän saarissa.

Lähteet 

Työväen Pursiseura
Suomalaiset pursiseurat