joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nuoruustango (jännitysromaani)

Nuoruustango on Reijo Mäen kirjoittama jännitysromaani, joka sijoittuu osittain Jussi Vareksen nuoruuteen 1970-luvulle.

Juoni 

Ensimmäisessä persoonassa kerrotun romaanin prologissa kerrotaan nuoren Jussi Vareksen matkasta kotoaan Merikarvialta tansseihin Siikaisiin. Mustasukkaisuuskohtaus johtaa henkirikokseen. Romaanin muissa osissa Vares oppii yllättäviä asioita nuoruudenystävistään, jotka ovat päätyneet eri teitä rikollisuuden pariin.

I osassa Vares jäljittää uskottomaksi epäillyn aviomiehen yhteyttä salaperäiseen Susannaan. Aviomies paljastuu Vareksen nuoruudenystäväksi, jolla on huonoa seuraa. Hänen kumppaneistaan toisella on mielestään Varekselle kostettavaa.

II osassa Vares tapaa naisen, puhuu tälle harkitsemattomia ja löytää naisen asunnolta nuoruudenrakastettunsa Emilian. Vareksen varjostama nuoruudenystävä katoaa.

III osassa Vares jäljittää kadonnutta ystäväänsä, joutuu ansaan, pelastetaan ja kätkeytyy Pastorin antikvariaattiin.

IV osassa Vares aseistautuu ja yrittää omaksua kovan kundin imagoa. Pieni mies löytää ruumiita ja saa kohtelustaan hyvityksen. Vares käy vakavan keskustelun Emilian kanssa. Loppuluvussa Vares kohottaa maljan vähiin käyneille ystäville.

Yhteydet kirjailijan nuoruuteen 
Mäki on lapsuudessaan ja nuoruudessaan asunut Siikaisten Saarikoskella, joka on tunnistettavissa kirjan prologin tapahtumapaikaksi. Hän on kertonut jalkapalloharrastuksestaan, jolla on myös merkittävä osa Jussi Vareksen tarinassa.

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien Antti Majanderin mukaan kirjassa parasta on menneisyyden vihlomisen kuvaus. Siitä syntyy enemmän kuin rikosliemen taustamauste. Muuten kirja tarjoaa lisää samaa, joten fanit eivät pety. Nuoruustango oli ilmestymisvuonnaan neljänneksi myydyin kotimainen kirja ja sitä myytiin 68 700 kappaletta.

Lähteet 

Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 2005 kirjat
Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Torsten Hartman

Torsten Edvard Hartman (19. lokakuuta 1867 Kitee – 31. toukokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja toimittaja. 

Hartmanin vanhemmat olivat insinööri Edvard Hartman ja Ida Pehrmand. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1891. Vuonna 1898 hänestä tuli valtionarkiston aktuaari ja 1905 arkiston hoitaja. Hartman julkais tutkimukset Raseborgs slotts historia (1896), De tre gustavianerna G.M. Armfelt, J.F. Aminoff och. J.A. Ehrström (1899), Bårgå stads historia (1907) ja Då Helsingfros blev huvudstad (1912), samoin kuin asiakirjakokoelman Utdrag ur Åbo stads dombok 1635-38 (1891-1898). Hän myös toimitti teoksen Fänrik Ståls män (1901, suomennettiin), johon hän laati itse useita elämäkertoja, kuten myös teokseen Finsk Biografisk Handbook. Hartman oli sanomalehtimies, joka toimi 1894-1897 Nya Pressen -lehden pakinoitsijana ja vuodesta 1897 alkaen aina kuolemaansa saakka Hufvudstadsbladetin toimittajana, joka muun muassa laati lehteen pääkirjoituksia. Kaiken kaikkiaan hän lienee kirjoittanut noin kymmenen tuhatta lehtiartikkelia.

Hartmanin ensimmäinen puoliso vuodesta 1904 oli Hilja Maria Emilia von Essen (k. 1919) ja toinen vuodesta 1922 Helga Elisabet Tallqvist.

Lähteet 
  Sivu 276. 

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto

Petšora–Ilytšin luonnonpuisto tai Petšora–Ilytšin biosfäärialue () on laaja, 7213,2 neliökilometrin kokoinen biosfäärialueen tasoinen luonnonpuisto Venäjän Komin tasavallan kaakkoisosassa, Troitsko-Petšorskin piirissä. Alue on nimetty Petšorajoen ja sen oikeanpuoleisen sivuhaaran Ilytšin mukaan; joet toimivat osaltaan suojelualueen etelä- ja länsirajoina. Lännessä puisto rajoittuu Uralin huippuihin, jossa kulkee samalla Komin tasavallan ja maantieteellisen Euroopan itäraja. Luonnonpuisto muodostaa keskeisen osan vuonna 1995 UNESCOn maailmanperintöluetteloon hyväksyttyjä Komin aarniometsiä. Luonnonpuiston pohjoispuolella aarniometsäalue jatkuu laajana Jogyd van kansallispuistona.

Luonnonpuisto on kaksiosainen: 
 Suurempi Uralin osa (Уральский): 7055,22 km2 laajuinen metsäosa Uralin länsipuolella ja -rinteellä.
 * Tämän laajan aarnimetsäalueen nähtävyyksiin sisältyvät Petšora-joen alun lähellä sijaitsevat, Venäjän 7 ihmeen joukkoon vuonna 2008 nimetyt, noin 30-42 metriä korkeat, mansien aiemmin pyhänä pitämän Man-Pupu-njorin (Мань-Пупу-нёр) vuorenhuipulla seisovat hahmoja muistuttavat kalliopaadet.

 Pienempi Jakšan osa (Якшинский): 158,00 km2 laajuinen alavampi alue Petšora-joen rannalla sijaitsevan Jakšan kylän lähistöllä. 
 * Alueella vuodesta 1949 tutkittu hirvien laiduntamista. Eräänä ajatuksena neuvostotiedemiehillä oli etsiä mahdollisuuksia laajojen taiga-alueiden käyttämiseen osin kesytettyjen eläinten laidunmaina. Joku vuosi sitten (2007) hirvitarhassa kasvoi jo seitsemäs tarhattu hirvisukupolvi.  Tarhatuista hirvinaaraista lypsetään maitoa. Tutkimustyön tuloksista on julkaistu monia tieteellisiä julkaisuja. Nykyään jäljellä on vain osa tästä aiemmin laajastakin hirvitarhauksesta.

Kulttuuridokumenttiin Suomensukuiset 30 päivässä liittyen Ville Haapasalo kävi toukokuussa 2012 kuvausryhmineen tutustumassa luonnonpuistoon ja sen nähtävyyksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Petšora–Ilytšin luonnonpuiston kotisivut ,  (pechora-reserve.ru)
UNESCO: Virgin Komi Forests  (whc.unesco.org)
Manpupuner Rock Formations  (tourism-komi.ru)

Komin tasavallan luonnonsuojelualueet
Karjukalat

Karjukalat (Caproidae) on pietarinkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä. Toisinaan karjukalojen katsotaan kuuluvan ahvenkalojen (Perciformes) tai jäykkäleukakalojen (Tetraodontiformes) lahkoon.

Lajit ja anatomia 
Varhaisimmat karjukalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 8–11 lajia. Karjukalat ovat kooltaan pienehköjä tai keskikokoisia kaloja ja saavuttavat suurimmillaan noin 30 cm:n pituuden. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat litteä ja korkeahko ruumis, pienikokoinen pää ja suu, kookkaat silmät ja pitkät selkä- ja peräevät. Selkä- ja peräevän etuosassa on piikkejä, pieni pyrstöevä on suora tai pyöristynyt. Väritykseltään karjukalalajit ovat tyypillisesti vaaleanpunaisia tai punaisia ruumiin yläosasta ja vatsastaan vaalean hopeanharmaita.

Levinneisyys ja elintavat 
Karjukalalajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista Välimeri mukaan lukien, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Pohjoisimmillaan ne elävät Norjassa.  Ne elävät tyypillisesti lähellä kivikkoisia pohjia 40–600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Heimon kalojen ravintoa ovat äyriäiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.

Lähteet 

Pietarinkalat
Puukala

Puukala () on japanilainen lyömäsoitin, jota käytetään usein buddhalaisessa perinteessä ja rituaaleissa. Puukala on kokopuuta, ja sitä soitetaan puisella nuijalla tai kartulla. 

Alun perin puukala on ollut oikeasti kalan muotoinen lyömäsoitin. Sittemmin se on tyylitelty pienemmäksi, ja sitä säilytetään omalla tyynyllään.

Lähteet 

Rummut
Japanilaiset soittimet
Lain varjossa

Lain varjossa () on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo Los Angelesissa toimivasta peiteoperaatin johtajasta ja tämän ryhmästä. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa TNT:llä vuosina 2009–2010. Suomessa sarjaa esitti Sub.

Sarjan päähenkilö Carter Shaw on poliisi, joka on päättänyt omistaa elämänsä saadakseen julmimmat rikolliset kiinni Shaw’n ryhmään kuuluvat Ty Curtis, joka kamppailee oman työnsä ja elämänsä välillä, Dean Bendis, joka on niin syvällä peiterooleissaan, että tiimi ei ole enää varma kummalla puolella hän on sekä Jaimie Allen, joka värvättiin peiteoperaatioihin menneisyytensä ja rikollisten taitojensa takia.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
TNT 
TV.com 
 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
TNT:n televisio-ohjelmat
V For Violence

V For Violence on vuonna 2007 perustettu helsinkiläinen metalliyhtye. Yhtyeen perustivat Jay Tan, J. Salò sekä Mr. Kunt, jonka jälkeen toinen kitaristi Mr. Kock liittyi kokoonpanoon ja  kitaraa soittanut Jay Tan aloitti yhtyeen laulajana.

Jäsenet
J. Lähderanta: Laulu (2007–)
J. Salo: Kitara (2007–)
Riku Vuorio: Kitara (2013–)
Miikki Kunttu: Rummut (2007–)
Jani Rahkonen: Basso (2010–)

Entiset jäsenet
Base: Basso (2008–2009)
Varjo: Basso (2009–2010)
Mr. Kock: Kitara (2007–2013)

Diskografia

Albumit

The Book Of V aka Vol.2: The Book Of V (2015)

Singlet

The Hated Saint (2015)
The Downfall Pt. II: Amourageddon (2015)

Demot

Musiikkivideot
 Boy Called Fucker (2008)
 Constant Of Death (2009)
 The Hated Saint (2015)
 The Downfall Pt. II: Amourageddon (2015)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset metalliyhtyeet
Gnisvärdin laivalatomukset

Gnisvärdin laivalatomukset sijaitsevat Toftassa Länsi-Gotlannissa Ruotsissa. Alueella, joka johtaa Gnisvärdin kalasatamaan, on useita laivalatomuksia ja hautaröykkiöitä. Ne ovat erinomaisesti säilyneitä, vaikka ne ajoitetaan nuorempaan Skandinaviseen pronssikauteen, millä tarkoitetaan Monteliuksen periodeja IV–VI eli 1100–500 eaa.

Alueen haudat ja laivalatomukset 
Gotlannin suurin latomus, joka on 47 metriä pitkä ja 7 metriä leveä, tunnetaan Gnisvärdin laivalatomuksen nimellä. Se on rakennettu noin 100 kivestä, jotka on nostettu pystyyn reunakivetystä rakennettaessa. Keula- ja peräkivet ovat 1,3 metriä pitkiä ja ovat muita kiviä pitempiä. Laivaa reunustaa kaksi pienempää kehäkivetystä.

Vajaa 100 metriä etelään edellisestä sijaitsee toinen laivalatomus, joka on 36 metriä pitkä ja 4 metriä leveä. Sen lähelle on kasattu myös hautaröykkiö eli hiidenkiuas ja kaksi pienempiä ja pyöreitä kehäkivetyksiä. Hiidenkiukaan leveys on 16 metriä. Viereinen laivalatomus on hiidenkiuasta pienempi ja osittain tuhoutunut. 

Noin 200 metriä itään sijaitsee kalmisto, jossa on hautaröykkiö ja kahdeksan pyöreää kehäkivetystä. Myös kalasataman ja laivalatomusten välissä on hautaröykkiö, jonka halkaisija 23 metriä ja korkeus 2,7 metriä.

Valokuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Guteinfo.com 
 Segotland.se  

Ruotsin kehäkivetykset
Skandinavian pronssikausi
Gotlanti
MagnumLive

MagnumLive Oy on suomalainen ohjelma- ja tapahtumatuotantotalo. Yhtiö jakaa toimintansa neljään lohkoon; tapahtumatuotantoon, tekniseen toteutukseen, messuosastojen toteutukseen sekä esiintyjä- ja ohjelmapalveluun. 

Vuonna 2016 MagnumLiven liikevaihto oli 11,3 miljoonaa euroa. 

MagnumLive Oy on enemmistöosakas konsernissa, jonka se muodostaa yhdessä tekniseen toteutukseen keskittyneiden yhtiöiden RMC Light & Sound Oy:n ja Lakeus Sound Oy:n kanssa. Konsernin palveluksessa on lähes 50 kokopäiväistä alan ammattilaista ja sen toimipisteet sijaitsevat Vantaalla, Turussa sekä Seinäjoella. Vuonna 2016 konsernin liikevaihto oli 14,3 miljoonaa euroa.

MagnumLiveen on fuusioitunut useita alalla pitkään toimineita yhtiötä: Extra Viihde Oy (artisti- ja ohjelmapalvelut), Magnum Music Oy (levy-yhtiö), Musiikkimyynti Oy (artistipalvelut), Promosystems Oy (tekninen toteutus ja videotuotanto), Manari Oy (musiikki- ja komiikkateatterituotannot), Viihdekeskus Oy (Viihdekeskusten ja hotellien ohjelmapalvelut) sekä Formaatti Oy (messuosastojen suunnittelu ja toteutus). 

Yritysfuusioiden ansiosta MagnumLive on 100 % omavarainen tapahtumatuotantojen toteuttaja. MagnumLiven palvelukonseptiin kuuluu yhden luukun periaate: asiakas saa kaikki alan palvelut yhdeltä toimijalta.

Historia 
MagnumLive Oy toimi aiemmin nimellä Extra Viihde Oy. MagnumLive-nimisenä yhtiö on toiminut vuodesta 2012 alkaen. Yhtiön historia ulottuu vuoteen 1969, jolloin Extra Viihdepalvelut Suomi Ky perustettiin. Vuonna 1991 se muutettiin osakeyhtiöksi. 

Promosystems Oy (perustettu 1984), joka toteutti yleisö- ja yritystapahtumien tekniikkaa kotimaassa ja Euroopassa, fuusioitiin Extra Viihteeseen vuonna 2012. Pääkaupunkiseudulla toimineet viihdetoimistot Musiikkimyynti Oy (perustettu 1978) ja Manari Oy (perustettu 1984) sulautettiin vuonna 2009 ja 2011 osaksi Extra Viihdettä. Vuonna 2010 Viihdekeskus Oy:n liiketoiminta liitettiin osaksi Extra Viihdettä, jolloin yhtiön toiminta laajeni myös Lapin hiihtokeskusten sekä Etelä-Suomen yökerhojen viihdetarjontaan.

Vuonna 1987 perustettu messu- ja suunnittelutoimisto Formaatti Oy:n liiketoiminta fuusioitui MagnumLiveen kesällä 2015. Vuonna 2003 perustettu levy-yhtiö Magnum Music Oy on nykyään MagnumLiven levymerkki, joka julkaisee kotimaista viihdettä.

MagnumLive-konserniin kuuluu kaksi itsenäistä teknistä toteutusta harjoittavaa sisaryhtiötä, RMC Light & Sound Oy (perustettu 1980, konsernissa vuodesta 2011) ja Lakeus Sound Oy (perustettu 2008, konsernissa vuodesta 2015). MagnumLive ja RMC Light & Sound kuuluvat myös KOKO Tapahtumaan, joka on alalla toimivien yritysten yhteismarkkinointiryhmä.

Toiminta 
Yritys toteuttaa monipuolisena alihankkijana yleisö- ja yritystapahtumapalveluja, messuosastoja sekä tilaratkaisuja Suomessa ja ulkomailla. MagnumLive tarjoaa myös kattavat esiintyjä-, elämys- ja ohjelmapalvelut.

Yhtiö huolehtii vuosittain yli 4 000 esiintyjä- ja tapahtumatoimeksiannosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MagnumLive Oy
 RMC Light & Sound Oy
 Lakeus Sound Oy
 Magnum Musicin sivusto
 MagnumShop

Viihde
Suomalaiset yritykset
Lahdenvuoren rautatietunneli

Lahdenvuoren tunneli on Jyväskylän Korpilahdella sijaitseva rautatietunneli Orivesi–Jyväskylä-rataosalla. Sen pituus on 4 293 metriä ja se rakennettiin vuosina 1974–1976. Tunnelin louhintatyöt saatiin valmiiksi vuoden 1975 alussa ja lujitustyöt 2. marraskuuta 1976. Tunnelin leveys on 5,2 m ja korkeus 7,5 m. Louhintatöiden urakkamäärittelyssä käytettiin kattavasti kallioluokitusmäärittelyä, jossa kallio jaettiin neljään luokkaan lujitustarpeen mukaan. Vähäisen lujitustarpeen I ja II -kallioluokkaa oli yhteensä 76 % tutkitusta pituudesta. Aikanaan tunneli oli Suomen pisin liikennetunneli, ja valmistumisestaan vuoteen 2008 se oli pisin rautatietunneli. Sittemmin siitä tuli Suomen kolmanneksi pisin rautatietunneli Vuosaaren satamaradan 13,5 kilometrin pituisen Savion tunnelin (2008) ja Kehäradan 8,2 kilometrin pituisen tunnelin (2015) jälkeen.

Tunnelin turvallisuutta on parannettu 2000-luvulla rakentamalla sinne kaksi hätäpoistumissuojatilaa (Km 309+580 ja 311+093). Vuonna 2005 läntiselle suuaukolle tehtiin teräsbetoninen suuaukkorakenne ja itäpäässä avarruslouhintatöitä. Tunnelissa on 160 km/h nopeusrajoitus.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vaunut.org -sivuston kuvia Lahdenvuoren tunnelista

Suomen rautatietunnelit
Jyväskylän liikenne
Korpilahti
Jay Kortehisto

Juha Jay Kortehisto (28. joulukuuta 1972) on suomalainen muusikko, laulaja ja sovittaja. Hänen instrumentteinaan on pasuuna ja didgeridoo. 

Juha Kortehisto on kotoisin Seinäjoelta. Vuonna 1994 hän muutti Helsinkiin ja aloitti opiskelunsa Oulunkylän Pop & Jazz konservatoriossa. Kortehisto toimii 1950-luvun rhythm and bluesia soittavan Screaming Jay & The Bonesin yhtyeen laulajana ja pasunistina. Pasunistina hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Ricky Tick Big Band, Dallapé, Boston Promenade, Nu Spirit Helsinki, Jean S., Sunrise Avenue ja Leningrad Cowboys sekä Sami Saaren, Jimi Tenorin yhtyeissä ja Popedassa. 

Hän on myös paljon käytetty studiomuusikko ja hän on soittanut yli 200 albumilla. 

Vuonna 2018 hän julkaisi sooloalbumin Jay Kortehisto. Levyn kappaleet on sävelletty yhdessä saksofonisti Pope Puolitaipaleen kanssa.                   Jay Kortehisto -bändin muusikkoina toimivat: Jay Kortehisto laulu ja pasuuna, Pope Puolitaival saksofoni, Mikael jakobsson piano, Antti lötjönen basso sekä Jaska Lukkarinen rummut. Albumin kappaleet ovat jazzia suomeksi laulettuna.

Hän on tehnyt sovituksia muun muassa albumeille Nu Spirit Helsinki ja Nicole Willis / Be it sekä musikaaliin Smokkijätkät. 

Hänen ääntänsä voi kuulla muun muassa sarjassa Paavo Pesusieni (Jalmari Kalmari ja ranskalainen kertoja) sekä sivurooleina elokuvassa Kaksin karkuteillä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Jazzpasunistit
Suomalaiset pasunistit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Osa-alue


Osa-alue () tarkoittaa aluetta, joka on muodostettu jakamalla kunta pienempiin osiin tilastointia varten. Suomen kunnat on jaettu osa-alueisiin joko yhdellä, kahdella, kolmella tai neljällä eri hierarkiatasolla. Kolmitasoisessa aluejaotuksessa hierarkiatasojen nimitykset suurimmasta pienimpään ovat suuralue, tilastoalue ja pienalue. Suomessa on noin 11 000 pienaluetta. Ruotsin kielellä vastaavat nimitykset ovat storområde, statistikområde ja småområde.

Esimerkkejä 
Suomessa esimerkiksi Turku on jaettu kolmitasoisesti suur-, tilasto- ja pienalueisiin. Osa-alueiden tunnusnumeroiden pituudet ovat vastaavasti 1, 3 ja 6 numeroa. Koodin ensimmäinen numero yksilöi suuralueen, seuraavat kaksi tilastoalueen ja viimeiset kolme pienalueen. Turussa on 9 suuraluetta ja 134 pienaluetta. Aluejakokartan luettelon perusteella tilastoalueita on 53 kappaletta.

Helsingissä piirijakojärjestelmään kuuluu marraskuussa 2012 tehdyn päätöksen mukaan 8 suurpiiriä, 34 peruspiiriä, 148 osa-aluetta ja 404 pienaluetta.

Kouvola puolestaan on jaettu kuuteen suuralueeseen, 43 tilastoalueeseen eli kaupunginosaan ja 193 pienalueeseen. Kouvolassa suuralueet käsittävät Kouvolan seudun vuoden 2009 kuntaliitosta edeltäneen kuuden kunnan alueet.

Ruotsi
Ruotsissa kuntien osa-alueita kutsutaan nimellä NYKO-delområde, missä "NYKO" tulee sanasta nyckelkodsystemet.

Norja
Norjassa kuntien osa-alueiden nimitys on grunnkrets.

Katso myös
 Kylä
 Luettelo Jyväskylän tilastoalueista
 Luettelo Jyväskylän pienalueista
 Luettelo Tampereen tilastoalueista

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomi
 Tilastokeskus: Esimerkki 2. Helsingin osa-aluejaot: pienalue-, tilastoalue- ja suuraluetasot 
 Aluesarjat: Helsingin, Espoon ja Vantaan aluejakokarttoja
 Espoon aluejakokartat
 Suur-, tilasto- ja pienalueet Jyväskylän kaupungin karttapalvelussa
 Kylät ja kaupunginosat Torniossa
 Lappeenrannan Uutiset 1.3.2013: Imatrankoskella vähiten asukaskatoa

Ruotsi
 Basområdelistan 2012  (Tietoa Tukholman osa-aluejaosta)

Norja
 Standard for delområde- og grunnkretsinndeling   (Luettelo Norjan kuntien osa-alueista vuodesta 2002 lähtien)

Ruotsin maantiede
Norjan maantiede
Dashi Namdakov

Dashi Namdakov (s. 1967 Transbaikal) on venäläinen kuvanveistäjä ja burjattikulttuurin uomo universale.

Elämä 
Dashi Namdakov kasvoi yhdeksänlapsisessa perheessä Ukurikin kylässä Transbaikalissa. Hänen isänsä oli talonrakentaja, joka rakensi myös buddhalaisia temppeleitä ja rituaalipatsaita. Buddhalaisuus ja burjaattipaimentolaisten maailmankuva tarinoineen loivat pohjan hänen omaperäiselle taiteelleen.

Vuosina 1986-1988 Namdakov opiskeli Krasnojarskin Valtiollisessa kuvataidekoulussa kuvanveistäjäksi. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Siperiassa vuonna 2000. Vuonna 2005 hän avasi Moskovaan Dashi Art Studion. Kuvanveiston lisäksi hän on vaikuttanut myös muulla taiteen saralla. Hän oli muun muassa Sergei Bodrovin ohjaamassa elokuvassa Mongol tuotantoassistenttina.

Nimityksiä 
2001 Venäjän taiteilijaliiton jäsen
2006 Burjatin tasavallan kunniataiteilija
2007 Venäjän elokuvataiteen akatemian jäsen

Aiheesta muualla 
Tampereen Taidemuseo

Lähteet 

Venäläiset kuvanveistäjät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Animal (Def Leppardin kappale)

{{Musiikkisingle
 | single            = Animal
 | kansi             = Def Leppard Animal.jpg
 | leveys            = 260
 | kuvateksti        = 
 | artisti           = Def Leppard
 | albumilta         = Hysteria (1987) | b-puoli           = Yhdysvaltain painos;"I Wanna Be Your Hero"Ison-Britannian painos;"Tear It Down
 | julkaistu         =  heinäkuussa 1987 syyskuussa 1987
 | formaatti         = 7"- ja 12" vinyyli
 | tekijä            = Joe Elliott, Rick Savage, Steve Clark, Phil Collen, Robert John "Mutt" Lange
 | tuottaja          = Robert John "Mutt" Lange
 | nauhoitettu       = 1984
 | genre             = hard rock, glam rock, glam metal
 | minuutit          = 4
 | sekunnit          = 02
 | levy-yhtiö        = Mercury
 | muut kannet       = 
 | listasijoitukset  =  Suomen virallinen lista: 19.
 | piilota julkaisut = 
 | artistin          = Def Leppardin
 | edellinen         = Women
 | tämä              = Animal
 | seuraava          = Hysteria
 | vuosie            = 1987
 | vuosit            = 1987
 | vuosis            = 1987
}}"Animal"''' on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kappale vuodelta 1987. 

"Animal" on kolmas raita yhtyeen vuonna 1987 ilmestyneellä studioalbumilla Hysteria. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Joe Elliott, kitaristit Steve Clark ja Phil Collen, basisti Rick Savage ja albumin tuottanut Robert John "Mutt" Lange. Yhtyeen kotimaassa "Animal" julkaistiin Hysterian ensimmäisenä singlenä vuoden 1987 heinäkuussa, kun taas Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa "Animal" ilmestyi singlenä vuoden 1987 syyskuussa Hysterian toisena singlenä "Womenin" jälkeen. 

Yhtyeen kotimaassa "Animal" menestyi singlelistoilla kiitettävästi saavuttaen Ison-Britannian singlelistalla sijan 6, ja Yhdysvalloissa kappale nousi Billboardin singlelistalla sijalle 19. Suomessa kappale nousi virallisen singlelistan sijalle 19. Se oli ensimmäinen neljänkymmenen parhaan joukkoon Billboardin singlelistalla yltänyt Def Leppardin kappale, ja menestyksensä johdosta se vakiinnutti nopeasti paikkansa yhtyeen konserttien ohjelmistossa.

Ison-Britannian painoksella "Animalin" b-puolelle päätyi kappale "Tear It Down", joka sai b-puoleksi yllättävänkin paljon radiosoittoa ja siitä muodostui jopa pienoinen hitti; yhtye muun muassa esitti kappaleen vuoden 1989 MTV Video Music Awards-tapahtumassa ja myöhemmin se nauhoitettiin uudelleen yhtyeen seuraavalle studioalbumille, vuoden 1992 Adrenalizelle''. Yhdysvalloissa "Animalin" b-puolena oli puolestaan "I Wanna Be Your Hero", joka esiintyi vielä samana vuonna yhtyeen "Pour Some Sugar on Me"-hittisinglen b-puolella Ison-Britannian painoksella.

Kappaleet

Yhdysvaltain painos

Ison-Britannian painos

Lähteet 

Def Leppardin kappaleet
Vuoden 1987 kappaleet
The Sound of Zen

The Sound of Zen on Atsuya Okuda vuonna 2002 julkaisema solo-albumi jossa on hochikulla tulkittua huilumusiikkia. The Sound of Zen albumilla Okuda soittaa kuusi japanilaista Zen-munkkien säveltämää honkyoku sävellystä.   

Okuda on soittanut shakuhachia vuodesta 1985 mutta myöntyi soittonsa nauhoittamiseen vasta 2000-luvulla. Syy Okudan pidättyvyyteen on että hän uskoo ainoastaa aidon elävän soittotilanteen kokemisen mahdollistavan hochikulla soitettavan jinashi shakuhachi musiikin ymmärtämisen.

Kappaleet 
 Honte Shirabe (), – 4:56 34 
 Tsuru no Sugomori (), – 9:52 
 Shin Kyorei (), – 12:03 
 Ôshû Sashi (), – 7:40 
 Tamuke (), – 5:53 
 Kokû (), – 17:09

Lähteet

Aiheesta muualla 
 AtsuyaOkuda.com

Atsuya Okudan albumit
Vuoden 2002 esikoisalbumit
Virkkala (täsmennyssivu)

Virkkala, Wirkkala tarkoittaa seuraavia:

 Virkkala, Lohjan kaupunginosa

Sukunimi
 Anneli Virkkala (s. 1947), keihäänheittäjä
 Ilmari Wirkkala (1890–1973), taiteilija ja hautausmaa-arkkitehti
 Kalevi Virkkala (1914–2001), geologi, professori ja tietokirjailija
 Maaria Wirkkala (s. 1954), kuvataiteilija
 Merja Wirkkala (s. 1954), oopperalaulaja
 Oscar Wirkkala (1880–1959), amerikansuomalainen metsuri ja keksijä
 Seija Virkkala (s. 1953), aluetieteilijä
 Stina Virkkala (s. 2000), jalkapalloilija
 Tapio Wirkkala (1915–1985), muotoilija ja kuvanveistäjä
 Teemu Wirkkala (s. 1984), keihäänheittäjä
 Timo-Jaakko Virkkala (1943–2015), pikajuoksija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Blodsvept


Blodsvept on Finntrollin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 2013.

Kappaleet 
(Verta imetty)
(Kirottu kansa)
(Kun jättiläiset marssivat)
(Murhamuistot)
(Hautakummun kuningas)
(Ryöstäjien kuolema)
(Metsän tytär)
 (Noidan luuta)
(Kaksi käärmettä)
(Pirullinen)
(Keskitalven lohikäärme)

Kokoonpano 
 Mathias ”Vreth” Lillmåns – laulu
 Samuli ”Skrymer” Ponsimaa – kitara
 Mikael ”Routa” Karlbom – kitara
 Sami ”Tundra” Uusitalo – basso
 Samu ”Beast Dominator” Ruotsalainen – rummut
 Henri ”Trollhorn” Sorvali – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Kaaoszine.fi: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic: 3.6/5

Lähteet 

Vuoden 2013 albumit
Finntrollin albumit
Markus Laitinen

Markus ”Uku” Laitinen (s. 1979 Pieksämäki) on kirjailija ja muusikko. Hän on julkaissut kirjan Katujen zen (Like, 2013).

Elämä ja toiminta 
Laitinen on harjoittanut zazenia vuodesta 1996. Hän sai zenbuddhalaisen vihkimyksen (jap. jukai) Japanissa vuonna 2009 zenopettaja Peter Roccalta, Gudo Wafu Nishijiman oppilaalta. Laitinen perusti vuonna 2009 sōtō-zenbuddhalaisen ryhmän Kajo Zendon (ent. Dogen Sangha Finland). Laitinen on haastanut buddhalaisia puolustamaan syrjäytyneitä.

Laitinen on tehnyt musiikkia 1990-luvun alkupuolelta asti. Hän on mukana duoissa The Fishkillers ja Radio TV. Vuonna 2004 Metrotraks Records julkaisi hänen ja Mikko ”Rammu” Ramulan elektroduo Telefunkerin albumin Elektroakustik.

Laitisella on (ensimmäisestä) avioliitostaan kolme lasta.

Laitinen aiheutti kohun vuonna 2019 keksimällä kuvitteelisen hahmon "Venla Olsen" ja esiintymällä kyseisenä hahmona somepalvelu Twitterissä. Laitinen esitti nuorta naista joka päätyi ihmisten järkytykseksi tekemään itsemurhan. Tämä aiheutti useita puhelinsoittoja hätäkeskukseen. Laitinen paljasti myöhemmin keksineensä hahmon osana psykiatrista kuntoutumistaan ja pyysi anteeksi aiheuttamaansa kohua.

Teos

Lähteet

Aiheesta muualla
 Markus Uku Laitinen 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Murzuqin hiekkameri

Murzuqin hiekkameri (myös Idehan Murzuq, Idhan Murzuq, Murzaq, Murzuk, ja Murzak) on hiekka-aavikko Lounais-Libyassa. Sitä pidetään osana Saharan autiomaata, joskin Tibestivuoristo sekä Tassili n'Ajjer erottavat sen eteläisestä Saharasta.

Afrikan aavikot
Libyan maantiede
Z (lehti)

Z (aiemmin Seta, myös Z-lehti tai Seta-lehti) oli Setan julkaisema aikakauslehti. Lehti ilmestyi vuodesta 1975 vuoteen 2007.

Päätoimittajat

 Pirjo Kivistö 1975
 Reijo Härkönen 1975–1976
 Veli-Pekka Hämäläinen 1976
 Olli Stålström 1976–1977
 Kimmo Kahra 1977–1978
 Vesa Tapio Valo 1978–1980
 Eva Isaksson 1980–1982
 Reijo Härkönen 1982–1991
 Jukka Nurmi ja Hannele Schlizewski 1991
 Pia-Livia Hekanaho 1992
 Kari Koivumäki (vt.) 1993
 Kalle-Ville Lahtinen 1993–1995
 Jussi Etto 1996–1997
 Jaakko Kangosjärvi 1998–1999
 Pauli Löija 1999–2000
 K. Johanna Viitanen 2000–2001
 Jorma Hentilä 2001
 Sari Virtanen 2001–2007

Lähteet

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Suomalaiset järjestölehdet
Suomalaiset kulttuurilehdet
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen lehdet
Kassala (osavaltio)

Kassala on yksi Sudanin 15 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on Kassala. Osavaltion pinta-ala on 36 710 km² ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2008 olevan 1 789 806.

Lähteet

Sudanin osavaltiot
Pohjois-Darfur

Pohjois-Darfur on yksi Sudanin 15 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on Al-Fashir. Osavaltion pinta-ala on 296 420 km² ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2008 olevan 2 113 626.

Lähteet

Sudanin osavaltiot
Etelä-Darfur

Etelä-Darfur on yksi Sudanin 15 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on Nyala. Osavaltion pinta-ala on 127 300 km² ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2008 olevan 4 093 594.

Lähteet

Sudanin osavaltiot
Länsi-Darfur

Länsi-Darfur on yksi Sudanin 15 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on Geneina. Osavaltion pinta-ala on 79 460 km² ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2008 olevan 1 308 225.

Lähteet

Sudanin osavaltiot
Hayashi

Hayashi () on japanilainen orkesteri, joka tavallisesti säestää japanilaisia Nō- ja Kabuki-näytelmiä teatteri- () ja ()-esityksissä sekä japanilaisilla festivaaleilla. Yhtyeen jäsentä kutsutaan hayashikataksi ja hän soittaa joko kōtsuzumia, ōtsuzumia, huilua tai shime-daikoa.

Kabukiperinteessä yhtyeessä on lisäksi shamisen soittaja ja taiko-rumpuja voi olla useita eri kokoisia.

Soittajien koulukunnat 
Nō-teatteri perinteessä on kunkin instrumentin soitolle on yhä elossa olevia koulukuntia. Huilisteille kolme, shime-daikolle kaksi, kōtsuzumille neljä ja ōtsuzumille viisi.

Lähteet

Viitteet 

Japanin musiikki
Bamboo Zen

Bamboo Zen on Atsuya Okudan vuonna 2010 julkaistu toinen sooloalbumi, jolla on hochikulla tulkittua huilumusiikkia. Albumilla Okuda soittaa seitsemän japanilaista zenmunkkien säveltämää honkyoku-tyylistä sävellystä.

Kappaleet 
 Shoganken Reibo 
 Sokkan 
 Betsuden Shika no Tone 
 Shinkyorei
 Tori Kadotsuke Hachigaeshi 
 Nerisaji
 Futaiken Reibo

Aiheesta muualla 
 AtsuyaOkuda.com

Atsuya Okudan albumit
Vuoden 2010 albumit
Pegasus Airlines

Pegasus Airlines () on turkkilainen, vuonna 1990 perustettu halpalentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Istanbulissa, Turkissa.

Historia 
Yhtiö on perustettu 1. joulukuuta 1989 ja lennot alkoivat 15. huhtikuuta 1990.
Yhtiön omisti Aer Lingus, mutta yhtiö myi sen vuonna 1994. Nykyään yhtiön omistaa Esa Holdings (85%) ja Silkair (15%).

Turmat 
Kyseisen yhtiön Boeing 737-800 oli tulossa myöhään lauantai-iltana 13. tammikuuta 2018 Ankarasta. Kone oli laskeutumassa sateisessa säässä Trabon lentoaseman kiitotielle 11/29. Kone kuitenkin suistui kiitotieltä ja lopulta päätyi jyrkälle, mereen vievälle rinteelle. Koneen evakuointi kuitenkin onnistui ja kukaan ei loukkaantunut. Koneessa oli 162 matkustajaa.

Yhtiön matkustajalentokone suistui 5.2.2020 kiitotieltä Sabiha Gokcenin kansainvälisellä lentokentällä (Istanbulissa). Kone oli tullut Istanbuliin Izmiristä, länsi-Turkista. Onnettomuudessa koneen runko katkesi ja osa rungosta syttyi palamaan. Turma sattui kun kone oli juuri laskeutumassa lentokentälle. Koneessa oli viranomaisten mukaan 177 matkustajaa.

Kohteet

Kohteet joulukuussa 2012

 Adana, Turkki
 Almaty, Kazakstan
 Amsterdam, Alankomaat
 Amman, Jordania (Lennot alkavat 1.4.13)
 Ankara, Turkki
 Antalya, Turkki
 Ateena, Kreikka
 Basel, Saksa
 Mulhouse, Ranska
 Freiburg im Breisgau, Saksa
 Batumi, Adžaria
 Beirut, Libanon
 Belgrad, Serbia
 Bergamo, Italia
 Berliini, Saksa
 Bodrum, Turkki
 Bryssel, Belgia
 Bukarest, Romania
 Bydgoszcz, Puola (Lennot alkavat 15.6.13)
 Köln, Saksa
 Kööpenhamina, Tanska
 Dalaman, Turkki
 Diyarbakır, Turkki
 Donetsk, Ukraina
 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat
 Dublin, Irlanti
 Düsseldorf, Saksa
 Elazığ, Turkki
 Arbil, Irak
 Frankfurt, Saksa
 Gaziantep, Turkki
 Hatayn maakunta, Turkki
 Helsinki, Suomi
 Istanbul, Turkki
 Izmir, Turkki
 Kayseri, Turkki
 Harkova, Ukraina
 Konya, Turkki
 Krasnodar, Venäjä
 Lontoo, Iso-Britannia
 Lviv, Ukraina
 Malatya, Turkki
 Manchester, Iso-Britannia
 Marseille, Ranska
 München, Saksa
 Nikosia, Kypros
 Omsk, Venäjä
 Pariisi, Ranska
 Pristina, Kosovo
 Rooma, Italia
 Saint-Étienne, Ranska
 Samsun, Turkki
 Sarajevo, Bosnia-Hertsegovina
 Sivas, Turkki
 Skopje, Makedonia
 Tukholma, Ruotsi
 Stuttgart, Saksa
 Tbilisi, Georgia
 Teheran, Iran
 Tel Aviv, Israel
 Trabzon, Turkki
 Van, Turkki
 Wien, Itävalta
 Zürich, Sveitsi
 Zweibrücken, Saksa

Laivasto 
Yhtiön laivasto tammikuussa 2018.
 44 Boeing 737-800
 1   Boeing 737-400
 12 Airbus A320-200
 10 Airbus A320-200neo

Aiheesta muualla 
Yhtiön kotisivut

Lähteet

Turkkilaiset lentoyhtiöt
X (Def Leppardin albumi)

X on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kahdeksas studioalbumi.

X julkaistiin 30. heinäkuuta 2002 Island Records -levymerkillä ja se sijoittui ilmestyessään 11. sijalle Yhdysvalloissa Billboardin albumilistalla, ja yhtyeen kotimaassa Britannian albumilista albumi saavutti sijan 14. Albumin kappaleista "Now", "Long, Long Way to Go" ja "Four Letter Word" julkaistiin singleinä tehostamaan albumin myyntiä, mutta yksikään edellä mainituista singleistä ei onnistunut tavoitteissaan kovinkaan mainittavasti; yksikään niistä ei päässyt varsinaiselle Billboardin singlelistalle, ja parhaan listasijoituksen saavuttanut "Now" oli Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks -listan sijalla vasta 26. Yhtyeen kotimaan varsinaisella singlelistalla "Now" päätyi sijalle 23 ja "Long, Long Way to Go" vasta sijalle 40, joten myös singlemenestys kotimaassa jäi laihanpuoleiseksi.

Suurimmalta osin albumin tuottajana toimi myös yhtyeen kaksi aiempaa studioalbumia, vuoden 1996 kokeellisen Slangin ja vuoden 1999 rock-henkisemmän Euphorian tuottanut Pete Woodroffe yhdessä yhtyeen kanssa. Myös Marti Frederiksen, Per Aldeheim ja Andreas Carlsson toimivat kukin albumilla tuottajan roolissa ja sävelsivät albumille myös kappalemateriaalia, mikä vaikutti paljolti albumin popmusiikkia lähentelevään tyyliin. Kokonaisuudeltaan albumia pidetään yhtenä Def Leppardin uran epäonnistuneimmista albumeista yhdessä alternative rockista vaikutteita imeneen Slangin ohella, ja monien kohdalla albumi osoittautui pettymykseksi lupaavan ja hyvän vastaanoton saaneen Euphoria-albumin jälkeen.

Kappaleet

Lähteet 

Def Leppardin albumit
Vuoden 2002 albumit
Grand Slam (pommi)

Grand Slam oli brittien toisessa maailmansodassa käyttämä erikoisraskas lentopommi. Tallboysta kehitetty pommi painoi 9 979 kiloa eli 22 000 paunaa (lbs).

Tämän tyypin superraskaita ilmapommeja luonnehdittiin ”maanjäristyspommeiksi”, koska pommin tuhovaikutus oli miltei yhtä suuri kohteen läheisyyteen osuttaessa kuin suoraan kohteeseen osuttaessa. Pommit olivat hyvin aerodynaamisia, joten ne kiihtyivät lähelle 1 Machia. Miinapommien nopeuden liike-energia muodosti suuren törmäysenergian, minkä turvin ne upposivat syvälle maahan ennen räjähtämistä. Pommien suunnittelija oli Barnes Wallis.

Avro Lancaster -pommikoneesta kehitettiin Grand Slamia varten oma erikoistyyppi B.Mk I Special, jota valmistettiin 33 kappaletta. Specialissa pommiruuman ovet oli poistettu ja pommi kiinnitetty varmuusketjulla alapuolitse. Torjunta-aseistus oli vain taka-ampumossa, eikä siinä ollut ylä- eikä etuampumoa. Syynä tähän menettelyyn oli sekä ilmanvastuksen väheneminen että lentopainon keventyminen. Avro Lancaster -pommikone ei ollutkaan alun perin suunniteltu näin järeän pommityypin käyttämiseen. Erikoismallilla operoi RAF:n 617. raskas erityispommilaivue. Pommituslaivue pudotti menestyksekkäästi 41 Grand Slamia, muun muassa Saksan sukellusvenetukikohtiin ja liikenteen solmukohtiin. 617. erikoispommilaivueen eräitä johtajia olivat Guy Gibson, Harold Brownlow Martin sekä Leonard Cheshire.

Asetyyppi oli aktiivissa käytössä vasta maaliskuusta 1945 lähtien, minkä takia sitä käytettiinkin vain vähän. Grand Slam -miinapommia käytettiin ensi kertaa hyökkäyksessä Bielefeldin siltaa vastaan, jonka kaaren se murskasi. Saksa oli tuolloin jo muutoinkin luhistumassa, ja se antautui liittoutuneille 8. toukokuuta 1945.

Nimi grand slam tarkoittaa kirjaimellisesti suurta jysäystä, mutta se viittaa myös bridgessä peliin, jossa otetaan kaikki tikit kotiin.

Lähteet
Chant, Chris: II maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 35)
Holmes, Harry: Combat Legend – Avro Lancaster, Airlife Publishing, 2002, Shrewsbury England, ISBN 1-84037-376-8 (englanniksi, s. 33, 57, 65, 72–73 ja 80)
Humble, Richard: Toisen maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 24–25)

Viitteet

Lentopommit
Lev Lagorio

Lev Feliksovitš Lagorio (; 16. kesäkuuta 1828 Feodosija – 17. marraskuuta 1905 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, joka on erityisen tunnettu merimaalauksistaan.

Lev Lagorio syntyi Feodosijassa Krimillä (nykyään Ukrainassa) ja opiskeli myöhemmin Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa. Hänen opettajiaan olivat Maksim Vorobjov ja Bogdan Willewalde. Feodosijassa asuessaan sai vaikutteita Ivan Aivazovskilta. Vuonna 1845 Lagorio lähti merimatkalle sotalaiva Grozjaštšilla oppiakseen laivan rakennetta. Lagorio vietti kahdeksan vuotta Italiassa. Hänen siellä maalaamansa teokset toivat hänelle professorin aseman Venäjälle palattuaan. Myöhempinä vuosinaan hän maalasi rannikkonäkymiä Suomessa ja Norjassa. Hän myös maalasi Venäjän-Turkin sodan aiheita.

Lagorion teoksia on nähtävillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.

Teoksia

Venäläiset taidemaalarit
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Kenpä tietäis sen

”Kenpä tietäis sen” () on Jay Livingstonin säveltämä musiikkikappale vuoden 1956 elokuvasta Mies joka tiesi liikaa. Alkuperäiset sanat kirjoitti Ray Evans ja suomeksi kappaleen sanoitti Sauvo Puhtila. Kappaleen lauloi elokuvassa Doris Day. Dayn nauhoitus nousi Your Hit Paraden listan kärkeen ja se palkittiin seuraavan vuoden Oscar-gaalassa parhaan laulun Oscarilla. American Film Institute sijoitti kappaleen vuonna 2004 julkaistun sadan hienoimman elokuvalaulun listallaan sijalle 48.

Laulun otsikko (suomeksi käännettynä ”mikä tulee olemaan, tulee olemaan”) oli ollut erikielisinä versioina käytössä jo vuosisatoja ennen Evansin sanoitusta. Christopher Marlowe käytti fraasia ranskaa ja italiaa sekoittaen 1500-luvun näytelmässään The Tragical History of Doctor Faustus: ”Che sera sera, what will be shall be”. Francis Beaumontin ja John Fletcherin näytelmässä The Scornful Lady (1616) todetaan englanniksi ”What must be must be”.

Kappaleen ovat nauhoittaneet lukuisat artistit. Englanninkielisiä cover-versioita ovat tehneet muun muassa Mary Hopkin, Normie Rowe, Earl Royce, The High Keys ja The Lords. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet muun muassa Seija Lampila, Metro-tytöt, Olavi Virta, Berit ja Teuvo Valo.

Lähteet 

Vuoden 1956 kappaleet
Sauvo Puhtilan sanoittamat kappaleet
Oscar-palkitut kappaleet
Jääkiekon SM-sarjakausi 1949–1950

Vuonna 1950 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana, jonka voittaja voitti mestaruuden. Mestaruuden voitti Tampereen Ilves.

Sarjataulukko

Hämeenlinnan Pallokerho ja Turun Pallokerho putosivat Suomensarjaan. Tilalle nousivat Tampereen Pallo-Veikot, Tampereen Kilpa-Veljet, Rauman Lukko ja Karhu-Kissat Helsingistä.

Pistepörssi 

O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.

Lähteet

Jääkiekon SM-sarja
Vuoden 1949 jääkiekko
Vuoden 1950 jääkiekko
Vespot

Vespot (Grammicolepididae) on pietarinkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä.

Lajit ja anatomia
Vespojen heimoon kuuluu 3 sukua ja 3 lajia. Heimo jaetaan 2 alaheimoon, jotka ovat Grammicolepidinae ja Macrurocyttinae. Vespolajit ovat piikkivespo (Grammicolepis brachiusculus), piikkipietari (Macrurocyttus acanthopodus) ja täplävespo (Xenolepidichthys dalgleishi). Kooltaan heimon kalat ovat pieniä tai keskikokoisia, suurimmat niistä voivat saavuttaa 65 cm:n pituuden. Ruumis on kaloilla usein litteä ja korkea ja muodoltaan nelikulmainen. Tyypillisiä piirteitä ovat myös  5–7 selkäevän ja 2 tai 3 peräevän piikkiä, jotka ovat selkeitä erityisesti piikkipietarilla, pienikokoinen suu sekä korkeat ja kapeat suomut. Nuorten vespojen toinen selkäevän ruodoista ja ensimmäinen peräevän ruodoista ovat hyvin pitkät, jopa pidemmät kuin kalan kokonaispituus. Väritykseltään vespot ovat hopeanharmaita ja ruumissa voi olla tummempia täpliä erityisesti nuorilla kaloilla.

Levinneisyys
Vespolajeja tavataan laikuttaisesti lämpimiltä alueilta Atlnatista ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvänveden kaloja, jotka elävät tyypillisesti lähellä pohjaa 100–800 metrin syvyydessä.

Lähteet

Pietarinkalat
Runo-Kaarina-palkinto

Runo-Kaarina on vuosittainen, valtakunnallinen runokokoelmakilpailu esikoisrunoilijoille. Kilpailu on avoin kaikille suomenkielisille runoille ja runojen aihe on vapaa. Kilpailuaika on marras-helmikuussa. Kaarinan kaupunki julkaisee kustannuksellaan kilpailun voittaneen runoteoksen Turun kirjamessuilla.

Vuonna 1994 ensimmäisen kerran järjestetty Runo-Kaarina on vakiinnuttanut asemansa merkittävänä runokilpailuna Suomessa. Vuosina 1994 ja 1996 se järjestettiin kutsukilpailuna, mutta muutoin kuka tahansa on voinut osallistua. Ainoa vaatimus on, ettei osallistuja ole aiemmin julkaissut runokokoelmaa.

Kilpailun suojelija on tasavallan presidentin puoliso, runoilija Jenni Haukio, joka sai itse palkinnon 1999. Valintaraadin puheenjohtajana on kirjailija Kari Levola. Aiemmin valintaraatia johti kilpailun perustajajäsen Harri Raitis.

Voittoteosten lisäksi Kaarinan kaupungin runokirjojen sarjassa on ilmestynyt juhlajulkaisu Runoa, Kaarina, Runoa! Runo-Kaarinan 20 ensimmäistä vuotta (2013).

Runo-Kaarinan voittajat

Lähteet

Kaarina
Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Harry Hopkins

Harry Lloyd Hopkins (27. elokuuta 1890 – 29. tammikuuta 1946) oli yhdysvaltalainen poliittinen taustavaikuttaja ja presidentti Franklin D. Rooseveltin monivuotinen läheinen avustaja. Hän oli yksi New Dealin pääarkkitehdeistä. Toisen maailmansodan aikana Hopkins toimi Rooseveltin ehkä tärkeimpänä neuvonantajana. Hän kävi useita neuvotteluja Winston Churchillin ja Josef Stalinin kanssa Rooseveltin edustajana. Hopkins toimi monta vuotta Rooseveltin kabinetissa ilman ministerin salkkua ja sai siksi lempinimekseen ”avustava presidentti”. Hän työskenteli lyhyen ajan elinkeinoministerinä (Secretary of Commerce) vuosina 1938-1940. Ammattitaustaltaan Hopkins oli sosiaalityöntekijä. Hän oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisessä avioliitossa syntyi kolme lasta. Hopkins kärsi pitkään mahasyövästä ja siihen liittyvään leikkauksen komplikaatioista. Hän kuoli 55-vuotiaana.

Lähteet 
 McJimsey, George. "Hopkins, Harry Lloyd" The Biographical Dictionary of Iowa. University of Iowa Press, 2009.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Franklin D. Rooseveltin hallituksen jäsenet
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Hopkins

Hopkins on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anthony Hopkins (s. 1937), walesilais-yhdysvaltalainen näyttelijä
 Bernard Hopkins (s. 1965), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
 Bo Hopkins (1938–2022), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Bryan Hopkins (s. 1983), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Budd Hopkins (1931–2011), yhdysvaltalainen ufotutkija ja taiteilija
 Cathy Hopkins (s. 1953), brittiläinen nuortenkirjailija
 DeAndre Hopkins (s. 1992), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Frances Anne Hopkins (1838–1919), brittiläinen taidemaalari
 Frank Hopkins (1865–1951), yhdysvaltalainen cowboy ja kilparatsastaja
 Frederick Hopkins (1861–1945), brittiläinen biokemisti, vitamiinien löytäjä, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Garcia Hopkins (s. 1958), yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija
 Gaynor Hopkins, Bonnie Tyler (s. 1951), walesilainen laulaja
 Gerard Manley Hopkins (1844–1899), brittiläinen katolinen pappi, kreikan kirjallisuuden professori ja runoilija
 Harry Hopkins (1890–1946), yhdysvaltalainen poliitikko ja ministeri
 John Hopkins (s. 1974), englantilainen näyttelijä
 John Hopkins, yhdysvaltalainen valokuvaaja, media- ja äänitaiteilija
 Johns Hopkins (1795–1873), yhdysvaltalainen liikemies ja filantrooppi, jonka lahjoitusvaroilla  perustettiin Johns Hopkinsin yliopisto
 Jonathan Julian Hopkins, Jon Hopkins (s. 1979), englantilainen elektronisen musiikin artisti
 Josh Hopkins (s. 1970), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Linda Hopkins (1924–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
 Matthew Hopkins (k. 1647), englantilainen noitavainojen toimeenpanija
 Michael Hopkins (s. 1935), englantilainen arkkitehti
 Michael J. Hopkins (s. 1958), yhdysvaltalainen matemaatikko
 Michael S. Hopkins (s. 1968), yhdysvaltalainen astronautti
 Mike Hopkins (1872–1952), skotlantilais-yhdysvaltalainen baseballin pelaaja
 Mike Hopkins (s. 1970), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Mike Hopkins (äänileikkaaja) (1959–2012), uusiseelantilainen äänileikkaaja
 Miriam Hopkins (1902–1972), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Nick Hopkins, brittiläinen tutkiva journalisti
 Nicky Hopkins (1944–1994), englantilainen kosketinsoittaja
 Rob Hopkins (s. 1968), englantilainen tietokirjailija, opettaja ja ympäristöaktivisti
 Ryan Nugent-Hopkins (s. 1993), kanadalainen jääkiekkoilija
 Sam Hopkins, Lightnin' Hopkins (1912–1982), yhdysvaltalainen blues-kitaristi ja laulaja
 Shawn Hopkins (s. 1995), suomalainen koripalloilija
 Shirley Knight Hopkins (1936–2020), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Stephen Hopkins (1707–1785), Rhode Islandin kuvernööri, yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen laatijoista
 Thelma Hopkins (s. 1936), brittiläinen korkeushyppääjä.

en:Hopkins
Pentti Savolainen (raviohjastaja)

Pentti Savolainen (6. maaliskuuta 1930 Nurmijärvi – 28. heinäkuuta 2019 Mäntsälä) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja, jota pidetään kaikkien aikojen menestyksekkäimpänä suomenhevoskasvattajana. Savolaisen kasvatit saavuttivat ennätykselliset kolmetoista ravikuninkaallisen titteliä, joista hän ohjasti ja valmensi itse kahdeksan.

Elämä ja ura 
Savolaisen ura hevosten parissa alkoi Toivo Partasen tallipoikana Iitissä sijaitsevassa Marlebäckin kartanossa. 1950-luvun vaihteessa Savolainen opiskeli Salon maamieskoulussa ja toimi aluksi vuokraviljelijänä, kunnes hankki 1960-luvun puolivälissä oman maatilan Mäntsälän Ohkolasta. Hevoskasvatus käynnistyi, kun Savolainen osti Kärkölästa Vekkuli-nimisen siitostamman.

Savolainen muistetaan erityisesti 1970- ja 1980-lukujen menestyshevosistaan Vekseli ja Vekkuliina, joilla hän ohjasti kahdeksan ravikuninkaallisen titteliä. Vekselillä Savolainen saavutti ravikuninkuuden viidesti (1979–1982, 1984) ja Vekkuliinalla kolmasti (1984–1986). Vuonna 1984 hän voitti molemmat tittelit, johon ei Kuninkuusravien historiassa ole pystynyt kukaan muu. Vuonna 1988 Savolainen olisi voittanut kuningatartittelin myös Myrskylinnulla ilman maililla tullutta hylkäystä, joka hänen mukaansa oli aiheeton. Lisäksi Savolaisen kasvattama Vieteri saavutti viisi ravikuninkuutta Kaarlo Partasen ohjastamana ja valmentajana. 1990-luvulle tultaessa Savolainen lopetti vähitellen suomenhevosten jalostamisen ja keskittyi lämminverisiin.

Vuonna 1977 alkaneen Suomen Hippoksen tilastoinnin mukaan Savolainen ohjasti 328 voittoa, mutta todellinen lukumäärä on suurempi. Savolainen päätti ohjastajan uransa vuonna 2002.

Lähteet

Suomalaiset raviohjastajat
Suomalaiset ravivalmentajat
Ravihevosten kasvattajat ja omistajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Nässjan laivalatomus

Nässjan laivalatomus sijaitsee Nässjassa Vadstenan kunnassa Itä-Götanmaalla Ruotsissa. Laivalatomus on osa suurempaa kalmistoa Vätterniin pistävässä Nässjön niemessä. Se löydettiin ja kaivettiin esille vuonna 1953.

Latomus on soikea, eikä siihen kuulu "keula- tai peräkiviä", mikä saattaa johtua kivenotosta. Se on 44 metriä pitkä ja 18 metriä leveä ja muodostuu 24 suuresta ja harvaan asetellusta kivestä. Kivistä 10 on pystyyn nostettuja. Kiviä yhdistää matala valli, joka on paikoin 2−3 metriä leveä, mutta vain 10−20 senttimetriä korkea. Nässjön latomus muistuttaa Askebergan laivalatomusta, joka on Skövden kunnassa noin 50 kilometriä Nässjasta länteen. Siinäkin on 24 kiveä, ja sen muotokin on samanlainen.

Nässjön kalmiston muut hautarakenteet 
Kalmistossa tunnetaan 23 kiinteää muinaisjäännöstä, ja sen mitat ovat 110 × 70 metriä. Laivalatomuksen lisäksi siellä on kaksi hautakumpua, 17 pyöreää kehäkivetystä, yksi nelikulmainen kehäkivetys (6 × 6 metriä), yhdet käräjäkivet keskuskivellä ja lisäksi yksi pystyyn nostettu kivi (vertaa Laitilan Kalvan viikatekivi). Käräjäympyrässä on 6 kiveä, ja se on halkaisijaltaan 6 metriä. Myös se on ladottu maasta kohoavalle matalalle vallille.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Bengans Historiasidor: Nässja, 2008
 Nässjan kivikehät: Panoraamaanimaatio, valokuvia
 Megalithic.co.uk: Nässja

Ruotsin kehäkivetykset
Vadstenan kunta
Vadstenan historia
Gold

Gold voi viitata johonkin seuraavista:

 Gold, Bob Marley & The Wailersin kokoelma-albumi vuodelta 2005
 Gold, KISS-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 2005
 Gold, Tom Jonesin kokoelma-albumi vuodelta 2005
 Gold, Sandhjan esikoisalbumi vuodelta 2014
 Gold, Septemberin albumi vuodelta 2008
 "Gold", Kiaaran kappale vuodelta 2015
 "Gold", W&W:n kappale vuodelta 2020
 Gold, elokuva vuodelta 1974 
 Gold, elokuva vuodelta 2016

Henkilöitä 
 Bernard Gold (1923–2005), yhdysvaltalainen digitaalisen signaalinkäsittelyn kehittäjä
 Jamie Gold (s. 1969), yhdysvaltalainen pokerinpelaaja ja televisiotuottaja
 Käthe Gold (1907–1997), itävaltalainen näyttelijä
 Marian Gold (oik. Hartwig Schierbaum, s. 1954), saksalainen laulaja ja kitaristi
 Murray Gold (s. 1969), englantilainen säveltäjä ja dramaturgi 
 Thomas Gold (1920–2004), itävaltalainen astrofyysikko ja kosmologi
 Tracey Gold (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Booster Gold, DC Comicsin sarjakuvasankari
 Ethan Gold, roolihenkilö televisiosarjassa Älä kerro äidille.