joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kütahya

Kütahya on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Länsi-Turkissa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa siellä oli noin  166 665 asukasta, arvio vuodelle 2018 on 246 315.

Maantiede ja historia 
Kaupunki sijaitsee Porsuk-joen varrella. Sen viereisen kukkulan laella on keskiaikaisen linnan rauniot. Sen kautta kulkee kauppareitti Marmaran aleelta Mesopotamian tasangoille, ja kaupungin merkitys on vaihdellut vuosisatojen varrella kauppareittien suosion myötä. 1800-luvulla se jäi läheisen Eskişehirin kaupungin varjoon.

Keskiajalla Kütahya kuului Bysanttiin. Seljukit valtasivat sen 1000-luvun lopulla. Se oli itsenäisen ruhtinaskunnan pääkaupunki vuodesta 1302 vuoteen 1429, jolloin ottimaanit valtasivat sen. Joukko unkarilaisia pakolaisia, joiden joukossa oli  vapaustaistelija Lajos Kossuth, piti kaupunkia turvapaikkanaan vuosina 1849-1951.

Kütahyan korkeus merenpinnasta on 1200 m. Eğrigöz-vuoren rinteillä on kuumia lähteitä, joihin on tehty kylpylöitä.

Talous ja liikenne 
Kütahyaa ympäröivällä maaseudulla viljellään viljaa, hedelmiä ja sokerijuurikasta, ja harjoitetaan karjanhoitoa. Lähistöllä on merkittävät ruskohiilivarat, joita louhitaan Tunçbilekissa ja Değirmisazissa, ja merenvahaa, josta tehdään piippuja ja muita esineitä.

Kütahyan alueella on keramiikan tekoon soveltuvaa savea, josta on tuotettu laattoja ja astioita vuosisatojen ajan. Vanhimmat laatat, joiden valmistusaika tunnetaan, ovat Kurşunlun moskeijassa vuodelta 1377. Keramiikan kukoistuskausi oli 1600- ja 1700-luvulla. Uutuusjuoma kahvin suosio loi tarvetta uudelnlaisten kuppien tuotannolle. Armenialaisten kauppareittien varrella sijaitsevan Kütahyan keramiikasta tuli kuuluisaa Euraasian alueella. Monivärisiin keramiikan kuvioihin saatiin vaikutteita intialaisista tekstiileistä. 1700-luvun puolivälissä Kütahyan keramiikka sai kuitenkin kilpailijoita Meissenistä ja muualta Keski-Euroopasta, ja Liverpoolissa 1755 keksitty painokuvien käyttäminen koristeluun teki kuviollisista esineistä paljon entistä halvempia. 

Kütahya Zaferin lentoasemalle on sekä kansainvälisiä että kotimaan lentoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit
Petrus Sild

Petrus Sild (Sildh) (n. 1490 – viim. 1541) oli suomalainen pappi ja Turun tuomiokapitulin arkkiteini. 

Sild opiskeli Rostockin yliopistossa vuodesta 1510 ja valmistui sieltä maisteriksi 1513. Pappina Suomessa hän työskenteli vuodesta 1515. Vuonna 1526 hän oli luultavasti jo kaniikki, osallistuen muun muassa tuomiorovasti Jaakko Johanneksenpojan testamentin toimeenpanoon Pietari Särkilahden kanssa. Sildin oletetaan tulleen arkkiteiniksi juuri Särkilahden jälkeen, Kustaa Vaasa vahvisti Turun tuomiokapitulin toimenpiteen  kesällä 1529. Hän oli myös viran varsinaisista haltijoista viimeinen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Petrus Sild Kansallisbiografiassa (Maksullinen artikkeli, Viitattu 17.11.2019)

Kristinuskon historia Suomessa
Suomalaiset papit
Suomen keskiajan henkilöt
Turun historia
Vuonna 1490 syntyneet
Vuonna 1541 kuolleet
Lohikääpä

Lohikääpä (Aurantiporus priscus) on erittäin uhanalaiseksi lajiksi luokiteltu kääpä. Sitä on tavattu Suomessa Pohjois-Karjalasta, Kainuusta ja Koillismaalta, mutta ei eteläisestä Suomesta vaikka esimerkiksi Puolan aarniometsistä sitä on löydetty. Aiemmin lohikääpä on usein sekoitettu samaksi Erastia salmonicolor -lajiksi oranssikäävän (nykyään Erastia aurantica) kanssa.

Lohikääpä kasvaa yksivuotisena alustanmyötäisesti erittäin pehmeiksi lahonneissa männyissä. Itiöemä voi olla kämmenalaa suurempi. Nuorena se on valkoinen ja kalpean liilahko, täysikasvuisena nimensä mukaisesti kylmän lohenpunainen ja vahamaisen mehukas. Kuivuessaan kääpä kutistuu ja voi keriytyä rullalle, lisäksi sen värit samenevat. Pillit ovat suistaan huopamaisia, kulmikkaita ja niitä 2-4 millimetrillä. Pohjamalto on tuoreena pehmeä ja okrankeltainen, kuivana kova ja nahanruskea tai mustanpunainen. Pohjamallon ja pillien värikontrasti on selvä, joka on hyvä tuntomerkki verrattaessa samannäköiseen istukkakääpään. Lohikääpä on varsin tuoksuton ja mauton.

Katso myös 
Käävät metsien suojeluarvon indikaattoreina

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Lohikääpä (Aurantiporus priscus)

Sahramikäävät
Valkolahosienet
Real Academia Galega

Real Academia Galega ("Galician kuninkaallinen akatemia") on tutkimuslaitos A Coruñassa. Sen tärkein tehtävä on tukea galician kielen kehitystä ja opetusta. Akatemian yhteistyökumppanit ovat Espanjan hallitus ja Galician paikallishallitus.

Historia 
Galician kielen puolesta tehtävä työ alkoi 1905 Kuubassa paikallisten galicialaisten keskuudessa.  

Espanjan demokratian palauduttua säädettiin 1983 laki ns. kielellisestä normalisaatiosta (), jonka pyrkimyksenä on takaamaan galicialaisten kielelliset oikeidet.  Näihin kuuluvat mm. galician tunnustamisen Galician alueelliseksi kieleksi, jota kaikki galicialaiset saavat käyttää. Kielellä on myös virallinen asema espanjan rinnalla.

Toiminta nykyään 
Akatemian täysistuntoon kuului parhaimillaan 40 jäsentä, mutta sen nykyinen koko on 30 jäsentä.  Täysistunnon puheenjohtaja on vuodesta 2017 toiminnot kirjailija ja journalisti Víctor Fernández Freixanes.  

Akatemian toimintaan kuuluu arkiston ja kirjaston ylläpito sekä julkaisutoiminta. Yksi säännöllisistä julkaisuista on vuosittain ilmestyvä Boletín da Real Academia Galega, joka on vuodesta 2000 alkaen ollut yksinomaan galiciankielinen.

Lähteet

Kielitieteelliset tutkimuslaitokset
Espanjalaiset järjestöt
Iberoromaaniset kielet

Iberoromaaniset kielet ovat romaanisten kielten läntinen haara. Kieliryhmän alkuperäinen puhuma-alue on Pyreneiden niemimaa, mutta 1400-luvulla alkaneet tutkimusmatkat levittivät kieliä muun muassa Amerikan mantereelle. Myös näihin kieliin perustuvat kreolikielet voidaan toisinaan laskea mukaan: esim. papiamentu.  

Poliittisessa mielessä iberoromaanisia kieliä on neljä: espanja, portugali, katalaani ja galego. Tämä luokittelu perustuu lähinnä Espanjan ja Portugalin harjoittamaan kielipolitiikkaan.

Kielet 
Iberoromaanisiin kieliin kuuluu 13 kieltä, jotka jaetaan vielä edelleen alaryhmiin alueellisen sijoittumisen perusteella.  

 Itäiset 
 Katalaani 
 Oc
 Oksitaani 
 Shuadit 
 Läntiset 
 Asturia-leonilaiset
 Asturia 
 Mirandeesi 
 Kastillialaiset  
 Extremadura 
 Ladino
 Espanja 
 Charapan espanja 
 Gallego-portugalilaiset 
 Fala 
 Galicia
 Minderico
 Portugali

Lähteet 

Romaaniset kielet
Eesti Keele Instituut

Eesti Keele Instituut (”Viron kielen instituutti”) on viron kielen kielihuollosta vastaava toimija ja instituutti, joka toimii Tallinnassa.

Toiminnan muodot  
Instituutti toimittaa erilaisia vieraskielisiä sanakirjoja (englanti-viro ja venäjä-viro). Lisäksi instituutin tehtävä on kehittää ja ylläpitää viron kielen selkokielistä muotoa (vir. selge keel), jota tehdään yrityksille, yhdistyksille ja toisille valtion instituutioille tarjottavilla koulutuksilla.

Yhdessä Tallinnan ja Tarton yliopistojen kanssa instituutilla on tutkijankoulutusohjelma, jossa yhdistyvät kielitiede, filosofia ja semiotiikka. Koulutusohjelma kesti aluksi 2009–2014, mutta alkoi uudelleen vuonna 2016, jolloin mukaan saatiin myös Viron kirjallisuusinstituutti.

Lähteet 

Kielitieteelliset tutkimuslaitokset
Viron kieli
Viron tutkimuslaitokset
Jennifer Foehner Wells

Jennifer Foehner Wells on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän snytyi ja kasvoi Highlandissa Illinoisissa. Wells on suorittanut Bachelor of Arts -tutkinnon biologiasta Monmouth Collegessa. 

Wells on kertonut käyttävänsä luultavasti yhtä paljon aikaa tutkimukseen kuin kirjoittamiseen pitääkseen teoksessa olevan tieteen uskottavana.

Teoksia

Confluence -sarja 
 Fluency (2014) 
 Remanence (2016) 
 Inheritance (2016)  (aiemmin nimellä The Druid Gene)
 Valence (2017) 
 Vengeance (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Goodreads-sivustolla 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jun’ya Itō

Jun’ya Itō (; s. 9. maaliskuuta 1993 Yokosuka) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue 
Itō debytoi Japanin A-maajoukkueessa joulukuussa 2017. Hän saavutti AM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut 17 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Soccerway

Japanilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Takehiro Tomiyasu

Takehiro Tomiyasu (; s. 5. marraskuuta 1998 Fukuoka) on japanilainen jalkapalloilija.

Tomiyasu siirtyi kotimaastaan belgialaisseura Sint-Truideniin tammikuussa 2018. Hän pelasi Belgian liigassa 38 ottelua ja teki yhden maalin marraskuussa 2018 Anderlechtia vastaan. Kesällä 2019 hän siirtyi italialaisseura Bolognaan, jossa hän pelasi 29 Serie A -ottelua kaudella 2019–2020 ja 31 ottelua seuraavalla kaudella. Maaleja hän teki avauskaudellaan yhden ja toisella kaudella kaksi. Kesällä 2021 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Arsenaliin ehdittyään elokuussa pelata vielä yhden liigaottelun Bolognassa.

Tomiyasu debytoi Japanin A-maajoukkueessa lokakuussa 2018. Hän saavutti hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019. Hän on pelannut 24 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Soccerway

Japanilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Ritsu Dōan

Ritsu Dōan (; s. 16. kesäkuuta 1998 Amagasaki) on japanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Dōan siirtyi kotimaansa Gamba Osakasta kesällä 2017 alankomaalaisseura FC Groningeniin, aluksi lainasopimuksella. Elokuussa 2019 hän siirtyi PSV Eindhoveniin. Kauden 2020–2021 hän pelasi Saksassa lainalla Arminia Bielefeldissä, ja kesällä 2022 hän siirtyi saksalaisseura SC Freiburgin omistukseen. Hän pelasi Alankomaiden Eredivisiessä 104 ottelua ja teki niissä 25 maalia, joista yhdeksän maalia kaudella 2017–2018 ja kahdeksan maalia kaudella 2021–2022. Arminia Bielefeldin joukkueessa hän pelasi kaikki yhden kauden 34 bundesliigaottelua ja yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa ja teki niissä viisi maalia.

Dōan debytoi Japanin A-maajoukkueessa syyskuussa 2018. Hän saavutti hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019. Hän on pelannut lokakuun 2022 loppuun mennessä 28 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia: lokakuussa 2018 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan sekä tammikuussa 2019 Aasian-mestaruuskilpailuissa alkulohko-ottelussa Turkmenistania ja puolivälierässä Vietnamia vastaan. Kesällä 2021 pelatuissa Tokion olympialaisissa hän oli avauskokoonpanossa neljänneksi sijoittuneen Japanin kaikissa kuudessa ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Meksikoa vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Soccerway

Japanilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja

Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja on Joni Skiftesvikin vuonna 1983 julkaistu esikoisteos. Neljätoista novellia sisältävä kirja palkittiin vuoden parhaana esikoisteoksena 1983 saaden J.H. Erkon esikoiskirjapalkinnon. Kirja oli lukijoiden mieleen ja sai erinomaiset kritiikit.

Erityisesti kirjan niminovelli on saanut jopa klassikon aseman. Novelli kertoo kahden pikkupojan hukkumisesta heikkoihin jäihin. Pohjoisen karu luonto ja ihmisten hiljainen alistuminen kuoleman edessä antavat novellille oman, erikoisen sävynsä, jota takaumina kuvatut poikien kesäiset leikit pehmentävät. Novellikokoelma kohosi myyntimenestykseksi. Kirjaa on käytetty runsaasti mm. koulujen lukemistona.

Rakenteiltaan Skiftesvikin novellit poikkeavat valtavirrasta. Hän käyttää nopeita elokuvamaisia leikkauksia. Kerronta on tiivistä, mutta värikästä. Osuvat repliikit värittävät tekstiä. Sävyt vaihtelevat alakulosta hersyvään iloon. Tarinoiden äkkinäiset käänteet yllättävät.

Skiftesvikin esikoiskirjan novelleista on tehty myös sovituksia. Matti Ijäksen ohjaama televisioelokuva Katsastus (1988) pohjautuu Skiftesvikin kolmeen novelliin, joista Vanha mies ja Näprääjä, julkaistiin esikoisteoksessa. Yle Teema -kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuva menestyi Suomen edustajana Prix Italia- ja Kultainen Praha-kilpailuissa saaden Prahassa lehdistön palkinnon.

Raimo O. Niemi ohjasi Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja -novellista samannimisen TV-elokuvan, joka sai Nordisk Panoraman palkinnon vuoden parhaana pohjoismaisena lyhytelokuvana 2003 ja Odense Film Festival -kunniamaininnan 2004.

Pauli Räsänen ohjasi MTV-teatterille novellista Valtuuskunta samannimisen elokuvan 1984 sekä novellista Yö Helsingissä samannimisen elokuvan 1985. Pauli Huotari ohjasi novelleista Ensimmäinen työpäivä ja Peilinki yhteensovitetun elokuvan Kenraalin poika TV1:lle 1985.

Skiftesvikin esikoisteoksen useita novelleja on sovitettu näyttämölle ja esimerkiksi Katsastus on esitetty parissakymmenessä teatterissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joni Skiftesvik Kirjasampo.fi:ssä
 Pohjoista kirjallisuutta: Joni Skiftesvik Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjaston
 Joni Skiftesvik: Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja – Eläydy jälleenrakentuvaan Suomeen Yle.fi. 3.1.2017.

Suomalaiset novellikokoelmat
Michael Stuhlbarg

Michael Stewart Stuhlbarg (s. 5. heinäkuuta 1968 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Vuonna 2009 Stuhlbarg tähditti Coenin veljesten elokuvaa A Serious Man, josta hän sai parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden.

Stuhlbarg on myös esiintynyt monissa tositapahtumiin perustuvissa elokuvissa ja sarjoissa, kuten Lincoln (2012), Hitchcock (2012), Steve Jobs (2015), Trumbo (2015), The Post (2017) ja HBO-sarja Boardwalk Empire (2010–2013).

Hän on myös näytellyt sivurooleja elokuvissa Men in Black 3 (2012), Blue Jasmine (2013), Arrival (2016) ja Doctor Strange (2016), sekä televisiosarja Fargon (2017) kolmannella tuotantokaudella.

Vuonna 2017 Stuhlbarg näytteli kriitikoiden ylistämissä elokuvissa Call Me by Your Name, The Shape of Water ja The Post, jotka kaikki olivat ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Saarion voimalaitosmuseo

Saarion voimalaitosmuseo sijaitsee käytöstä poistetussa vesivoimalassa Tohmajärvellä Jänisjoessa. Saarion voimalaitos on yksi Suomen vanhimmista alkuperäisillä koneistoillaan pysäyttämiseensä saakka toimineista voimalaitoksista. Sen suurjännitegeneraattorit ovat Kymijoen Loosarinkosken voimalaitoksen ohella ensimmäisiä Suomessa.

Vuonna 1908 valmistuneen voimalan punatiilisessä rakennuksessa on satulakatto ja yläosiltaan kaarevat, moniruutuiset ikkunat. Korotetut päätyfasadit ja muuraukset edustavat korkeatasoista teollisuusarkkitehtuuria, jollaista on säilynyt vain Kotkan Korkeakosken (1906) koneasemalla. Rakennuksen sisätilat muodostuvat konesalista ja katkaisijahuoneesta. Suurikehäiset generaattorit ja turbiininsäätäjät ovat konesalin vaikuttavin elementti. Alkuperäiset marmoriset ohjaustaulut ovat paikoillaan.

Historia 
Laatokkaan laskevan Jänisjoen vesivoima otettiin jo varhain voimatalouden käyttöön. Siihen oli syynä Jänisjokivarren voimakas kaivos- ja rautateollisuus. Alueen vanhimmat laitokset, jotka toisen maailmansodan päätyttyä jäivät rajan taakse, olivat Läskelä (1899), Hämekoski (1900) ja Leppäkoski (1906). Ne olivat eri teollisuusyrityksien rakennuttamia. Varhain oltiin liikkeellä myös voimansiirron kehittämisessä. Suuri pietarilainen Putilovin tehdas rakennutti Läskelän voimalaitoksen ja Välimäen kaivoksen välille 6 kV:n johdon, joka oli maamme toiseksi vanhin suurjännitelinja.

Jänisjoen vesivoima kiinnosti myös Ab Wärtsilää, jolla oli lähistöllä masuuni ja valssilaitos. Läheisistä Jänisjoen putouksista Wärtsilä hankki omistukseensa Saarionkosken ja Vääräkosken vuonna 1907. Samana vuonna yhtiö haki lupaa läänin kuvernööriltä Saarionkosken rakentamista ja vesivoiman käyttöä varten. Suunnittelutyössä näkyy viipurilaisen arkkitehti Eduard Dippellin kädenjälki. Suunnittelutyöhön osallistunut ja voimalaitoksen rakennustyötä johtamaan valmistautunut insinööri Nils Nestor Norell kuoli yllättäen heinäkuussa 1907. Voimalaitostyö jatkui rakennusmestari Pekka Wetterstrandin johdolla yhtiön omana työnä vuosina 1907–1908. Aluksi asennettiin paikoilleen kaksi 10 kV:n koneistoa, joiden kehittämä sähkö siirrettiin suurjännitteisenä Wärtsilän rautatehtaille. Voimalaitokseen asennettiin kolmas koneyksikkö vuonna 1935. Wärtsilän raudanjalostustoiminta loppui sodan aikana tehtaan jäätyä luovutetulle alueelle.

Tohmajärvellä Uusi-Wärtsilässä jatkettiin raudanjalostusta vuoteen 1967, jonka jälkeen Saarion voimalaitos tuotti sähköä paikallisverkkoon. Wärtsilä  rakennutti uuden voimalaitoksen Saarionkoskeen vuonna 1984, jolloin vanha laitos pysäytettiin. Paikallisen kyläyhdistyksen ehdotuksesta Wärtsilä suostui laitoksen säilyttämiseen ja on myöhemmin myös myynyt laitoksen laitteineen Tohmajärvi-Seura ry:lle. Useiden yhteistyötahojen myötävaikutuksella Saarion voimalaitos on kunnostettu museoksi vuonna 1991.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Museon kotisivut

Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Tohmajärven rakennukset ja rakennelmat
Pohjois-Karjalan nähtävyydet
Suomen museot
One Vanderbilt

One Vanderbilt (myös nimellä One Vanderbilt Place) on rakenteilla oleva pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee New Yorkin Manhattanilla. Valmistuttuaan vuonna 2020, rakennus on New Yorkin neljänneksi korkein rakennus. One Vanderbilt sijoittuu Grand Central Terminal -pääteaseman länsipuolelle.

Vuonna 2015 aloitettiin tontilla sijaitsevien vanhojen rakennusten purkutyöt. Syyskuussa projekti sai yhteensä 1,5 miljardin dollarin rakennuslainan Wells Fargo, Bank of New York Mellon, JPMorgan Chase, Toronto-Dominion Bank, Bank of China ja Landesbank Baden-Württemberg pankeilta. Helmikuussa 2017 rakennuksen perustustyöt aloitettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Manhattanin pilvenpiirtäjät
Midtown (Manhattan)
Gotabaya Rajapaksa

Gotabaya Rajapaksa (s. 20. kesäkuuta 1949) on srilankalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 2019–2022. Aikaisemmin hän toimi puolustusministerinä, jonka osalta hänet muistetaan tamilikapinallisten kukistamisesta vuonna 2009.

Hän sai vuoden 2019 presidentinvaalissa 52 prosenttia äänistä. Rajapaksan suosio oli suurinta singaleesien keskuudessa, uskonnolliset vähemmistöt ja tamilit äänestivät enemmän vastaehdokasta Sajith Premadasaa. Singaleesikannattajiensa silmissä Rajapaksa on sotasankari, vastustajiensa mielestä sotarikollinen. Rajapaksa itse on kiistänyt väitteet sotarikollisuudesta perusteettomina. 

Rajapaksan armeija-ura alkoi vuonna 1971 ja kesti vuoteen 1992, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ja muutti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloista hän palasi vuonna 2005 auttamaan veljeään Mahinda Rajapaksaa tämän presidentinvaalikampanjassa. Vuonna 2019 hän luopui Yhdysvaltain kansalaisuudesta, koska Sri Lankan laki ei salli presidentille kaksoiskansalaisuutta.

Vaalilupauksenaan Rajapaksa lupasi puuttuvansa islamistiseen radikalismiin. Hän syytti edeltänyttä hallintoa perustamiensa tiedustelujärjestelmien purkamisesta, joka hänen mukaansa mahdollisti huhtikuussa 2019 tapahtuneet pommi-iskut.

Marraskuussa 2019 uusi presidentti Gotabaya Rajapaksa nimitti astuttuaan virkaansa veljensä, presidenttinä vuosina 2005–2015 toimineen Mahinda Rajapaksan  pääministeriksi. Pääministeri Mahinda Rajapaksan  puolue Sri Lanka Podujana Peramuna (SLPP) sai elokuussa 2020 suuren vaalivoiton maan parlamenttivaaleissa. 

Rajapaksa lupasi vuoden 2019 vaalikampanjassaan kestävää kehitystä ja maan siirtymistä luomumaanviljelyyn kymmenen vuoden kuluessa. Idean takana oli pitkälti 2016 perustettu yhteiskunnan kokonaisvaltaista parantamista ajanut kansalaisliike Viyathmaga, jonka ajamat ideat Rajapaksa omaksui. Hän nimitti myös Viyathmagan jäseniä hallitukseensa.
Huhtikuussa 2021 Rajapaksan hallitus toteutti lupauksen ja kielsi synteettiset lannoitteet ja torjunta-aineet ja määräsi maan maanviljelijät siirtymään luomuviljelyyn. Vakuutteluista huolimatta maan riisintuotanto romahti viidenneksellä kuuden kuukauden kuluessa. Pitkään ruoan suhteen omavarainen maa joutui käyttämään riisin tuontiin lähes puoli miljardia dollaria, ja sen hinta nousi puolella. Siirtymä tuhosi myös maan teentuotannon, joka oli sen merkittävin vientituote ja valuutan lähde. Maan hallitus perui määräykset osittain marraskuussa 2021 ja inflaation, valuutan romahduksen ja protestien vuoksi teeltä, kumilta ja kookokselta helmikuussa 2022.

Heinäkuussa 2022 presidentti Rajapaksa pakeni Malediiveille. Pääministerinä toiminut Ranil Wickremesinghe nimitettiin virkaatekeväksi presidentiksi.

Lähteet

Sri Lankan presidentit
Puolustusministerit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Mirka Tuovinen

Mirka Tuovinen  (s. 23. helmikuuta 1987 Espoo) on suomalainen tietokirjailija sekä terveys- ja ruoka-alan vaikuttaja. Tuovinen tunnetaan Kasviksilla, kiitos -kirjastaan.

Mirka Tuovinen on opiskellut diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisessä yliopistossa, ravintovalmentajaksi Precision Nutrition -instituutissa sekä syventänyt opintojaan urheiluravitsemuksesta ja valmentamisesta Itä-Suomen yliopistossa.

Tuovinen tunnetaan ravitsevaa ruokaa, terveyttä tukevaa ruokavaliota, työhyvinvointia, ruokahävikin vähentämistä sekä kokonaisvaltaista hyvinvointia käsittelevistä aiheista.

Ura 
Tuovinen tunnetaan ravitsevan, maukkaan ruoan ja kokonaisvaltaisesti, monipuolisesti ravitsevan ruokavalion puolestapuhujana. Tuovinen aloitti ruokaa ja terveyttä käsittelevän bloginsa vuonna 2017. Vuodesta 2014 lähtien hän on toiminut sosiaalisen median parissa.

Tuovinen on luonut uraansa pitkäjännitteisesti ja työskennellyt sittemmin terveyden edistämisen ja sairauksia ennaltaehkäisevien palveluiden parissa, sekä markkinointiviestinnän ja sisältömarkkinoinnin asiantuntijana.

Vuonna 2019 Tuovinen julkaisi esikoisteoksensa Kasviksilla, kiitos – Kaikki irti kasviproteiineista yhdessä toimintaterapeutti Lotta Lahden kanssa. Kirja käsittelee terveyttä edistävää ja ilmastoystävällistä kasvispainotteista ruokavaliota. Kirja opettaa kasviperäisten proteiinien käyttöä ohjeiden ja reseptien myötä. Kirja sisältää myös zero waste -ohjeita ruokahävikin vähentämiseksi kotitalouksissa. Kirjassa on ohjeet muun muassa itse tehtyyn kauramaitoon sekä susheihin ja karjalanpiirakoihin, jotka on täytetty riisin sijaan kvinoalla. Kirjan reseptit sopivat monelle erityisruokavaliolle. Kirja soveltuu myös vegaaniseen sekä gluteenittomaan ruokavalioon ja maitoallergikolle.

Loppuvuodesta 2019 Mirka Tuovinen aloitti toimintansa terveyspalveluja tuottavan Puhdin palveluksessa. Puhdilla hän vastaa viestinnästä ja palvelun jatkuvasta kehittämisestä. Erityisosaamista Tuovisella on hyvinvoivasta mielestä, erityisruokavalioista ja työhyvinvoinnista.

Teokset 

 Lahti, Lotta – Tuovinen ,Mirka: Kasviksilla, kiitos – Kaikki irti kasviproteiineista. Cozy Publishing, 2019. ISBN 978-952-7054-89-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mirka Tuovisen kotisivu
 Kasviksilla, kiitos -kirjan verkkosivu 

Suomalaiset bloginpitäjät
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Omaolo

Omaolo-palvelulla tuetaan asukkaan itse- ja omahoitoa ja se on jo nykytilanteessa 2,5 miljoonan asukkaan saatavilla. Netissä toimivalla omaolo.fi-palvelulla on tällä hetkellä noin 4000 päivittäistä käyttäjää.

Esimerkiksi Helsingissä 24:llä terveysasemalla käyttöönotetun palvelun avulla asukas voi tehdä kotoaan käsin (paikkariippumattomasti) sähköisen oirearvion, saada itsehoito-ohjeet tai pyytää ammattilaisen palautteen antamiensa tietojen pohjalta. Näin säästetään käyntejä vastaanotolla ja vapautetaan resursseja asiakkaille, jotka niitä eniten tarvitsevat.

Omaolo-palvelun kehittäminen on käynnistynyt 2016 alussa valtion avustushankkeena. Silloin hankkeen kokonaiskustannukseksi arvioitiin 13,6 miljoonaa euroa (josta puolet valtionavustuksena).

Summa jaettiin kolmeen osaan:

 ODA1 (Duodecim-SaaS-palvelu) 8 milj. euroa,
 ODA2 (Omaolo) 6 milj. euroa ja
 ODA3 (käyttöpalvelu) 7,5 milj. euroa.

ODA2-kilpailutus 
02/2019 mennessä kustannukset ovat olleet yhteensä '. 7 miljoonaa euroa. Kehittämistyön uudelleen kilpailuttaminen on ajankohtaista ODA2-sopimukseen liittyvien maksimiostorajojen täyttymisen vuoksi. Ilmeisesti suurin osa 02/2019 mennessä kertyneistä 7 miljoonan euron kuluista on siis kohdistunut ODA2-kehittämiseen.

ODA2-kokonaisuus ollaan kilpailuttamassa uudestaan nimellä "MDR-pohjaiset tietotekniset palvelut". Uuden kilpailutuksen arvo on 34 miljoonaa euroa. Tätä merkittävää kustannusten nousua on perusteltu mm. näin: "Palvelukokonaisuuden uutuudesta, vahvoista riippuvuuksista kansallisiin palveluihin sekä uudesta toteutustavasta johtuen hankinnan arvon määrittäminen oli kilpailutuksen aikana haasteellista. Hankinnan arvo ja hankintaan liittyvät tarpeet ovat sopimuksen aikana osoittautuneet huolellisesta ennakkovalmistelusta huolimatta arvioitua laajemmiksi."

Omaolo-palvelun kehittämis- ja käyttöpalvelut siirrettiin sopimuksilla ODA-konsortiolta SoteDigille elokuussa 2018. SoteDigi vastaa palvelun toimivuudesta ja on rakentanut laatujärjestelmän (ISO 9001 ja ISO 13485) ja valmistautunut toimimaan lääkinnällisen laitteen valmistajana. Kunnat vastaavat palvelun ylläpitokustannuksista suoraan käyttöpalvelutoimittajalle. SoteDigi Oy vastaa palvelun kehittämisen kustannuksista, jotka ovat olleet n. 406 000 euroa kuukaudessa sisältäen sekä omat että toimittajien kustannukset.

Lähteet

Terveydenhoito Suomessa
Osamu Yamaji

Osamu Yamaji (; s. 31. elokuuta 1929 Hyogo) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
Yamaji debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1954.

Lähteet

Aiheesta muualla
National Football Teams

Japanilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1929 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Yasukazu Tanaka

Yasukazu Tanaka (; s. 15. kesäkuuta 1933) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
Tanaka debytoi Japanin maajoukkueessa tammikuussa 1955. Hän on pelannut neljä maaottelua.

Lähteet

Aiheesta muualla
National Football Teams

Japanilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Suomen suurimmista hiihtohisseistä

Tämä on luettelo korkeuseron perusteella Suomen suurimmista hiihtohisseistä. Listattuna ovat kaikki Suomen hiihtohissit, joiden korkeusero on vähintään 200 metriä. Hissikapasiteetiltaan Suomen suurin hissi on Rukalla 3200 henkilöä tunnissa nostava 6 hengen tuolihissi VuosseliExpress.

Lähteet 

Suomen hiihto
São Tomé ja Príncipe kesäolympialaisissa 2020

São Tomé ja Príncipe osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020. Kyseessä olisi seitsemäs kerta, kun São Tomé ja Príncipe osallistuu olympialaisiin. Sãotomépríncipeläiset urheilijat ovat saavuttaneet yhden paikan (kaksi urheilijaa) yhdessä lajissa (tilanne 19. marraskuuta 2019).

Mitalistit 
Ei mitalisteja

Joukkue

Melonta 

São Tomé ja Príncipe on varmistanut paikan miesten ratamelonnan 1 000 metrin kanadalaiskaksikkoon.

Lähteet 

Valtiot kesäolympialaisissa 2020
Kesäolympialaisissa 2020
Central Park Tower

Central Park Tower (myös nimellä Nordstrom Tower) on rakenteilla oleva pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee New Yorkin Manhattanilla, Central Parkin laidalla. Valmistuttuaan vuonna 2020, 472 metriä korkea rakennus on toiseksi korkein pilvenpiirtäjä Yhdysvalloissa, One World Trade Centerin (541 m) jälkeen. Rakennus on myös maailman korkein asuinrakennus. Lokakuussa 2018 luksustavaratalo ketju Nordstrom, avasi rakennukseen ensimmäisen New Yorkissa sijaitsevan tavaratalonsa ja toimii seitsemässä kerroksessa.   

Vuonna 2011 rakennustyöt aloitettiin purkamalla vuonna 1909 rakennettu rakennus 225 West 57th Street -kadun tontilta.  Seuraavana vuonna purettiin B. F. Goodrich Companyn käytössä toiminut, 1780 Broadway -kadulla sijainnut rakennus, josta täytyi säilyttää julkisivu osana uudisrakentamista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Manhattanin pilvenpiirtäjät
Midtown (Manhattan)
Claudia Letizia

Claudia Letizia (s. 22. maaliskuuta 1979 Pompei) on italialainen malli, juontaja ja näyttelijä.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 

Italialaiset mallit
Italialaiset näyttelijät
Missit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Mutti (yritys)

Mutti S.p.A. on vuonna 1899 perustettu italialainen yritys, jonka on perustanut veljekset Callisto Mutti ja Marcellino Mutti. Yritys tuottaa erilaisia tomaatista valmistettuja tuotteita kuten tomaattimurskaa ja pyreitä. Mutti Polpa -tomaattimurska kehitettiin vuonna 1971. Vuodesta 2010 Mutti on tehnyt yhteistyötä kansainvälisen ympäristöjärjestö WWF Italian kanssa, vähentääkseen tomaattien tuotannossa syntyviä hiilidioksidipäästöjä ja vedenkulutusta.

Historia 
Callisto ja Marcellino Mutti perustavat yrityksen vuonna 1899 Parman maakunnassa. Vuonna 1911 yrityksen kahden leijonan tuotemerkki rekisteröidään. Vuonna 1922 yritys aloittaa kahdenkertaisen pyreen valmistuksen. Vuonna 1927 Mutti laajentaa liiketoimintaa Parmassa ja ostaa tölkitystehtaita.

Lähteet

Italialaiset teollisuusyritykset
Italialaiset elintarvikeyhtiöt
Lolita Flores

Lolita Flores (s. 6. toukokuuta 1958 Madrid) on espanjalainen laulaja, näyttelijä ja televisioesiintyjä.

Ensimmäinen studioalbumi Amor, amor (1975) myi platinaa. Albumit Abrázame, Mi carta, Espérame ja Seguir soñando menestyivät myös hyvin. Floresin isän ”El Pescaíllan” kappaleen ”Sarandonga” cover-versiosta tuli suosittu.

Flores on näytellyt elokuvien lisäksi televisiosarjoissa, kuten Hostal Royal Manzanares ja La sopa boba ja juontanut äitinsä kanssa ohjelmaa Sabor a Lolas.

Floresille myönnettiin parhaan uuden naisnäyttelijän Goya-palkinto elokuvasta Rencor vuonna 2003 ja kultamitali taiteen ja kulttuurin hyväksi tehdystä työstä vuonna 2019.

Filmografia (valikoima)
 La gitana y el charro (1964)
 Haz la loca... no la guerra (1976)
 Rencor (2002)
 Fuerte Apache (2007)
 El libro de las aguas (2008)
 Luz de soledad (2016)

Diskografia (valikoima)
 Amor, amor (1975)
 Abrázame (1976)
 Mi carta (1977)
 Espérame (1978)
 Seguir soñando (1980)
 Atrévete (1982)
 Águila real (1983)
 Para volver (1985)
 Locura de amor (1987)
 12 grandes éxitos (1990)
 Madrugada (1990)
 Con sabor a menta (1992)
 Lolita y la vida pasa (1994)
 Quién lo va a detener (1995)
 2 en 1 (1996)
 Atrasar el reloj (1997)
 Lolita (1999)
 Lola, Lolita, Lola (2001)
 Lola, Lolita, Dolores (2002)
 Y ahora Lola, un regalo a mí madre (2005)
 Sigue caminando (2007)
  De Lolita a Lola (2010)
 Grandes éxitos (2010)
  Mis recuerdos (2013)

Lähteet
 IMDb
  losnostalgicos.com

Viitteet 

Espanjalaiset näyttelijät
Espanjalaiset laulajat
Romanitaustaiset henkilöt
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Peret

Pere Pubill Calaf (24. maaliskuuta 1935 – 27. elokuuta 2014) oli espanjalainen kitaristi, laulaja ja säveltäjä. 

Peret oli yksi merkittävimmistä katalonialaisen rumban kehittäjistä. Katalonialainen rumba kehittyi romaniyhteisöissä Barcelonassa 1950–1960-luvuilta lähtien. Peret piti itseään katalonialaisen rumban luojana. Peretin mukaan rumba catalana oli sekoitus Elviksen esittämää rockia ja karibialaisia rytmejä, etenkin kuubalaisen Pérez Pradon musiikkia. 

Peret aloitti esiintymisen serkkunsa kanssa taiteilijanimellä ”Hermanos Montenegro” Tívoli-teatterissa Barcelonassa. Myöhemmin hän esiintyi Barcelonan ja Madridin tablao-paikoissa ja yökerhoissa.

Kappale ”Borriquito como tύ” (1968) julkaistiin vuonna 1971 ja siitä tuli suosittu Espanjassa ja muualla Euroopassa.

Peret sävelsi noin 300 kappaletta mukaan lukien uudet versiot.

Peret osallistui Espanjan edustajana Eurovision laulukilpailuun kappaleella ”Canta y sé feliz” vuonna 1974. Espanjan valtiollinen televisio määräsi Peretin osallistumaan, koska hän ei ollut suorittanut asepalvelusta.

Paloma Zapatan elämäkertadokumentti Peret, yo soy la rumba esitettiin maaliskuussa 2019 Espanjassa.

Diskografia (valikoima)

LP
 Peret 1967 (1967)
 Rumba pa'ti (1968)
 Una lágrima 1968 (1968)
 Lamento gitano 1969 (1969)
 Gipsy Rhumbas (1969)
 Canta para el cine (1970)
 Borriquito (1971)
 Una lágrima 1972 (1972)
 Mi Santa (1973)
 Lo mejor de Peret (1974)
 Peret y sus gitanos (1974)
 Canta y sé feliz (1974)
 Saboreando (1978)
 Lágrimas negras (1978)
 El joven Peret (1979)
 El jilguero (1980)
 De cap a la palla (1981)
 De coco a la paja (1981)

CD
 No se pué aguantar (1991)
 Gitana hechicera (1992)
 Rumbas de la clausura (1992, Los Manolosin ja Los Amayan kanssa)
 Cómo me gusta (1993)
 Que disparen flores (1995)
 Jesús de Nazareth (1996)
 Rey de la rumba (2000).
 Que levante el dedo (2007).
 De los cobardes nunca se ha escrito nada (2009)
 Des del respecte/Desde el respeto (2014)

Lähteet
 Discogs

Viitteet 

Espanjalaiset laulajat
Espanjalaiset kitaristit
Espanjalaiset säveltäjät
Romanitaustaiset henkilöt
Espanjan euroviisuedustajat
Vuoden 1974 euroviisuedustajat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Tea Holm

Tea Holm on suomalainen tutkija. Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi ja valmistunut teologian maisteriksi aloinaan uskontotiede ja systemaattinen teologia. Holmin aatehistoriallinen väitöskirja on nimeltään Spiritualismin muotoutuminen Suomessa (2016). 

Holm on julkaissut tietokirjan Perhosvaikutus (Basam Books, 2019) spiritualismista ja sen historiasta. Esille tulevia teemoja ovat muun muassa jatkosota, pakolaisuus, parapsykologia ja tietoisuustutkimus sekä yliluonnollisina pidetyt ja oudot kokemukset. Sukunsa kokemuksia käsittelemällä Holm tuo aiheen myös lähelle tavallisen lukijaa.

Holm on kirjoittanut myös tietokirjan Magian lumo.

Holm on alan uranuurtajia Suomessa ja hän on tutkinut spiritualismia uskontotieteen näkökulmasta vuodesta 2004 lähtien. Hän on tutkinut spiritualismia Suomessa ja ulkomailla ja ollut haastateltavana esimerkiksi Perttu Häkkisen ja Sari Valton aihetta käsittelevissä radio-ohjelmissa.

Holm on kirjoittanut myös Ultra-lehden erikoisnumeron Yhteydessä henkimaailmaan – Spiritualistinen Seura 70 vuotta (2016).

Tea Holm on ammatiltaan uskonnon aineenopettaja ja tutkija sekä tietokirjailija, joka ei teoksissaan ota kantaa tutkimiensa ilmiöiden totuusarvoon sinänsä, mikä on hyvän tieteellisen käytännön mukaista. Hän pitää kursseja mm. maailmanuskonnoista. Uskontotieteilijänä hän tutkii eri uskontoja ja kulttuureja sekä perinteitä.

Julkaistut teokset 
 Perhosvaikutus. Kuinka spiritualismin siivenisku muutti maailmaa. Basam Books, 2019. ISBN 9789527240564.
 Magian lumo. Basam Books, 2021. ISBN 9789523790179.

Lähteet 

 Tea Holm: Spiritualismin muotoutuminen Suomessa – Aatehistoriallinen tutkimus. Lectio praecursoria 25.11.2016

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset teologit
Suomalaiset uskontotieteilijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Christina Koch

Christina Koch (s. 29. tammikuuta 1979) on yhdysvaltalainen Nasan avaruuslentäjä.

Henkilöhistoria 
Christina Hammock Koch syntyi Michiganissa ja muutti myöhemmin Pohjois-Carolinaan. Hän kävi matemaattis-tieteellistä koulua, ja hänen lapsuuden unelmansa oli ryhtyä avaruuslentäjäksi. Pohjois-Carolinan osavaltionyliopistossa hän suoritti sähkötekniikan tutkinnon (M.Sc.) vuonna 2002, myös fysiikasta hänellä on tutkinto (B.Sc.). 

Koch harrastaa patikointia, vuoristokiipeilyä, melontaa, surfausta, juoksua, joogaa, valokuvausta ja matkustelua. Hän asuu Texasissa aviomiehensä Robert Kochin kanssa.

Työura 
Koch aloitti opiskelun ja työn Goddardin avaruuskeskuksessa vuonna 2001. Yhdysvaltojen Etelämantereen ohjelmaan hän osallistui tutkijana vuosina 2004–2007. Yhden talven hän vietti Amundsen–Scottin asemalla, jossa lämpötila laski -79 °C asteeseen. Hän kuvasi oleskeluaan hyvin haastavaksi sekä psyykkisesti että fyysisesti. Vuosina 2007–2009 hän työskenteli Johns Hopkinsin yliopiston fysiikan laboratoriossa keskittyen avaruusinstrumenttien kehittelyyn. Ennen siirtymistään avaruuslentäjän uralle hän palveli Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatiossa (NOAA) Alaskassa ja Amerikan Samoalla.

Avaruuslentäjän ura 
Vuonna 2013 Christina Koch valittiin astronauttikoulutukseen osana NASA Astronaut Group 21 -ryhmää, josta hän valmistui vuonna 2015. Kansainväliselle avaruusasemalle hänet lähetettiin 14. maaliskuuta 2019 Baikonurin avaruuskeskuksesta Sojuz-kantoraketilla. Yhdessä Jessica Meirin kanssa hän suoritti 18. lokakuuta 2019 ensimmäisen avaruuskävelyn, johon osallistui vain naisia. Hänellä oli sen jälkeen vielä kaksi avaruuskävelyä Jessica Meirin kanssa. Avaruuskävelyjä hänellä on kaikkiaan kuusi. Kochin oleskelua avaruudessa jatkettiin helmikuuhun 2020 saakka, joten hänestä tuli pisimpään yhtäjaksoisesti avaruudessa oleskellut nainen (328 vuorokautta). 

Koch on valittu Nasan Artemis-avaruusohjelmaan, jonka tarkoitus on lähettää ensimmäinen nainen ja seuraava mies Kuuhun vuonna 2024. 

Time-lehti on valinnut Kochin yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmista ihmisistä.

Lentohistoria 

|}

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Kellokääpä

Kellokääpä (Postia ceriflua) on Suomessa hyvin harvinainen kääpälaji. Sitä tavataan lähinnä  vanhoissa metsissä ja sen isäntäpuita ovat kuusi ja mänty.

Kellokäävän yksivuotinen itiöemä on pileaattinen tai puoliresupinaattinen ja muodoltaan hyvin tunnistettavan kellomainen. Kiinnityskohta puuhun on napamainen ja itiöemäryhmä kasvaa siitä alaspäin kiertäen. Itiöemien yläpinnat ovat väriltään (kerman)valkoisia ja vanhemmiten niihin voi tulla hunajan tai pihkan värisiä täpliä tai vöitä. Alapinta (eli kellon kovera sisus) on sekin valkoinen, pillejä 3–5 millimetrillä ja niiden suut hampaisia. Malto on valkoista, sitkeää ja säteensuuntaisesti repeävää. Tuoreena kellokääpä on sitkeä, kuivana taas pahvimainen, toisin kuin samannäköinen puuterikääpä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kellokääpä (Postia ceriflua)

Haprakäävät
Ruskolahosienet
Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2019–2020

Jääkiekon Mestarien liigan kausi 2019–2020 on Mestarien liigan kuudes kausi, joka alkoi 29. elokuuta 2019. Turnaukseen osallistuu 32 joukkuetta 13 maasta. Hallitsevana mestarina kauteen lähti ruotsalainen Frölunda.

Joukkueet 

Kauteen osallistuu 32 joukkuetta 13 eri maan pääsarjasta; Suomesta, Itävallasta, Sveitsistä, Norjasta, Tšekistä, Tanskasta, Saksasta, Iso-Britanniasta, Valko-Venäjältä, Ranskasta, Puolasta, Slovakiasta ja Ruotsista.

Ruotsista ja Sveitsistä on mukana viisi joukkuetta, Tšekistä neljä, Saksasta ja Itävallan liigasta kolme joukkuetta. Lisäksi mukana ovat kahdeksan maan pääsarjan mestarijoukkueet.

Lohkovaihe 

Lohkovaiheessa joukkueet jaetaan 8 lohkoon, joissa jokaisessa on 4 joukkuetta. Jokainen joukkue pelaa kotona ja vieressä kaikkia muita lohkon joukkueita vastaan yhteensä 6 peliä.

Lohkon 2 parasta joukkuetta jatkavat pudotuspeleihin.

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Lohko F

Lohko G

Lohko H

Lähteet 

Jääkiekkosarjojen kausi 2019–2020
Mash Group

Mash Group Oyj on vuonna 2008 perustettu suomalainen finanssiteknologiayhtiö. Mash Group on Privanet Groupin toiseksi suurin osakkeenomistaja 20,13 prosentin osuudella.

Mash Group ajatui maksukyvyttömäksi marraskuussa 2019. 

15.3.2021 Mash Group Oyj on asetettu konkurssiin Helsingin käräjäoikeuden päätöksellä.

Johtoryhmä 

Gaëtan Van Wynsberghe
Toimitusjohtaja (CEO)

Jérôme Dave
Operatiivinen johtaja (COO)

Tomas Marty
Myyntijohtaja (CSO)

Joachim von Schantz
Tietohallintojohtaja (CIO)

Juho Wallenius
Markkinointijohtaja (CMO)

Laura Aarnio
Talousjohtaja (CFO)

Dominika Klichowicz
Group Head People & Culture

Arnaud Jouanneau
Group CRO

Javier Pimentel
Group CLO

Hallitus 

Tommi Lindfors
Hallituksen puheenjohtaja

Risto Illukka
Hallituksen jäsen

Samuli Korpinen
Hallituksen jäsen

Martin Dobbins
Hallituksen jäsen

Jonas Lindholm
Hallituksen jäsen

John Matthews
Hallituksen jäsen

Riitta Salonen
Hallituksen jäsen

Ronald Latenstein
Hallituksen jäsen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mash Group 

Suomalaiset yritykset
Keltiäiskääpä

Keltiäiskääpä (Postia hibernica), vanhalta nimeltään keltahaprakääpä, on koko Suomessa harvinaisena tavattava kääpälaji. Se viihtyy niin vanhoissa metsissä kuin talousmetsissä, kunhan tarjolla on kuoretonta maapuuta. Isäntäpuita ovat kuusi ja mänty.

Keltiäiskäävän itiöemä on yksivuotinen, resupinaattinen ja sen pinnalla usein pisaroiden jättämiä kuoppia. Väritykseltään se on nuorena valkoinen, ikääntyessään ja kuivuessaan yhä keltasävytteisempi. Itiöemän reuna on selvärajainen ja reunus aina valkoinen. Pillit ovat hauraita ja niitä 3–4 millimetrillä. Keltiäiskääpä on rakenteeltaan pehmeän hauras ja ohut (kokonaispaksuus 2–6 mm), mikä auttaa erottamaan sen erakkokäävästä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Keltiäiskääpä (Postia hibernica)

Haprakäävät
Ruskolahosienet
Tšornaja (Pljussa)

Tšornaja () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Strugi-Krasnyjen- ja Pljussan piirissä virtaava joki, joka on Pljussajoen sivujoki.

Joen kulku 
Tšornaja alkaa Strugi-Krasnyjen piirissä sijaitsevasta Štširskojeen järvestä. Se virtaa aluksi pohjoiseen Medvedkan (Медведка) nimisenä ja laskee sitten Tšornojeen järveen. Järven jälkeen joki jatkaa eteenpäin, nyt Tšornajan nimellä, jatkaen ensin pohjoiseen ja sitten itään päin. Joki yhtyy valuma-alueen pääuomaan Pljussaan 194 kilometriä Pljussan joensuusta yläjuoksulle päin, eli kuusi kilometriä Paguban alapuolelle ja 12 kilometriä Vjordugan yläpuolelle. Joella tulee 52 kilometrin matkallaan pudotusta 89 metriä. Ensin järvien välillä on pudotusta 24 metriä ja alas laaksoon virratessa 65 metriä. Joen varrella sijaitsee kaksi kylää: Bolšoje Zahonje (Большое Захонье) ja Posolodino (Посолодино).

Valuma-alue ja sen sivujoet 
Tšornaja sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussajoen sivujoki se on.
Sen valuma-alueen pinta-alan suuruus on 389 neliökilometriä. Joen pääuomaan yhtyy sivujokia, joista kolme tärkeintä on koottu alle taulukkoon.

Lähteet: 1 = 

Valuma-alueella sijaitsee paljon lampia ja järviä, mutta niistä merkittävimmät ovat Štširskoje (8,2 km²), Tšornoje (8,8 km²), Skovorodka, Bitinckoje (8,4 km², Korytnja) ja Dolgoje (1,7 km²).

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen joet
Harmokääpä

Harmokääpä (Postia tephroleuca), joskus myös harmohaprakääpä, on yleensä kuusella elävä kääpälaji, mutta sitä on tavattu myös muilla havu- ja lehtipuilla. Itiöemät kasvavat vielä kuorellisilla maapuilla.

On epäselvää, onko harmokääpä oma lajinsa vai vain erilainen kasvumuoto maitokäävästä. Maitokääpään verrattuna harmokääpä on selkeämmin puoliresupinaattinen ja sen lakit hennompia. Tuoreena itiöemä on pehmeä, kuivana harmokäävästä tulee säikeisen hauras. Yläpinnassa on tuoreena heikko savunruskea sävy, joka kuivuessaan muuttuu harmaaksi. Tasainen tai hieman kovera alapinta on tuoreena valkoinen ja kuivuessaan kellertyvä. Kulmikkaita pillejä on 3–5 millimetrillä. Malto valkoinen tai yläpinnan puolelta harmahtavaa, mallossa voi olla myös harmaita kasvukaaria. Maultaan harmokääpä on nuorena makeahko ja vanhana hapahko.

Harmokäävän voi sekoittaa myös kanadankääpään tai tulvakääpään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Harmokääpä (Postia tephroleuca)

Haprakäävät
Ruskolahosienet
NCO

NCO (oikealta nimeltään Nino Ensio Mofu) on turkulainen artisti.

Ura 
NCO on julkaissut kaksi sooloalbumia, yhden EP:n, sekä Pajafellan kanssa tehty yhteisprojektin. Hän aloitti uransa julkaisemalla kappaleita SoundCloud-musiikkipalveluun. NCO kuuluu turkulaiseen Mauno Gang -kollektiiviin, jossa vaikuttavat myös Musta hanhi, FETTI, Dizzy ja Rosvo.

NCO julkaisi uuden levynsä 7741 marraskuussa 2019. Levyllä vierailevat TIPPA, Eevil Stöö, IBE, OPA, FETTI ja LIL YAYO.

Diskografia

Albumit/EP:t 
 Duuniin Ilman Cveet (Pajafellan kanssa, 2017)
 Väsyttää (2017)
 Poliittisesti Correcti EP (Kuben kanssa, 2018)
 ROADLYFE (2018)
 7741 (2019)
 Mul on tylsää (2021)
 Addikti (2022)

Singlet 
 PC (mukana Kube, 2018)
 Hotbox (mukana Kube, 2018)
 Sininen / Hotlas (mukana Bizi, 2019)
 SILTI (2019)
 Veitola (mukana Ibe, 2019)
 Mania (mukana Pyhimys, 2020)
 Nada (2020)
 Mietin meit (2021)
 itsekäs (mukana Ibe ja Sebastian Noto, 2021)
 Heidi (2022)
 Lisää (2022)

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset muusikot
GoodJobLarry

GoodJobLarry (tunnetaan myös nimellä Yung Larry, oikealta nimeltään Lauri Moilanen) on suomalainen musiikkituottaja, jonka tuotantoon kuuluu pää asiassa trap- ja emo-tyyli. Moilanen on tuottanut kappaleita muun muassa Pajafellalle, Tipalle ja DJ Ibusalille. Larry on ollut tuottamassa Tipan Satutat Mua -kappaletta. Hän julkaisi lokakuussa 2019 ensimmäisen tuottaja-EP:nsä. EP:llä vierailivat seuraavat artistit: Tippa, Fetti, Le Fvbelos, NCO, Slušhher, Pajafella ja Musta Hanhi.

Ura 
Lauri Moilanen aloitti musiikkiuransa nuorena punkbändissä, johon kuuluivat myös rap-artistit Hurjamayn ja Musta Hanhi. 2010-luvun alkupuolella Moilanen tutustui Tippaan (silloiseen Tippa-T:hen) ja Vuahimaynyyn. Tippa näytti Moilaselle miten FL Studiolla tehdään biittejä. Aluksi Larry räppäsi, mutta on siirtynyt myöhemmin pelkäksi tuottajaksi.

Diskografia

EP:t 

 EP (2019)

Singlet 

 Karkuun (2019)
 Medusa (2019)

Tuotettuja kappaleita: 

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset musiikkituottajat
Beabadoobee

Beatrice Kristi Laus (s. 3. kesäkuuta 2000, Filippiinit), tai Bea Kristi, on brittiläis-filippiiniläinen muusikko ja lauluntekijä, joka muutti lapsena vanhempiensa kanssa Lontooseen.

Hän alkoi kirjoittamaan lauluja 13-vuotiaana ja julkaisi ensimmäiset kappaleensa Youtubessa ollessaan 17-vuotias. Hänet oli tuolloin erotettu koulusta huonojen avosanojen ja käytöksen vuoksi, ja hänen isänsä toi hänelle kitaran alkoi aikansa kuluksi sottamaan ja tekemään kappaleita.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 2000 syntyneet
Brittiläiset laulaja-lauluntekijät
Filippiiniläiset muusikot
Harzhornin taistelu

Harzhornin taistelu käytiin muinaisessa Germaniassa Rooman valtakunnan, Roomalaisten palkkasotureiden ja germaaninen välillä vuonna 235 jaa. Taistelu on saanut nimensä läheisen Harzhornin kukkulan mukaan. Roomalaisia, 9000 hengen suuruisia joukkoja johti Maximinus Thrax. Taistelukenttä löydettiin vuonna 2008 ja se on arkeologien mielenkiinnon kohteena. Taistelun ajankohta on saatu selville taistelupaikalta löydettyjen kolikoiden mukaan, joissa on Severus Alexanterin ja Maximinus Thraxin jokin?

Tutkijoiden hypoteesi on, että roomalaiset olivat palaamassa Pohjois-saksasta talvileiriinsä, kun he joutuivat Germaanien yllättämiksi. Roomalaisten onnistui voittaa taistelu raskaan kenttäaseistuksen - Clhreoballistojen avulla, sekä miesylivoimallaan.

Taistelukentän löytyminen. 

Taistelukenttä löytyi vuonna 2000 kun kaksi harrastaja-arkeologia tutki aluetta metallinpaljastimella. Harrastaja-arkeologit olivat etsimässä paikalta keskiaikaista linnoitusta kun he löysivät roomalaisen Hippo-sandaalin. Löytäjät ilmoittivat löydöksestään paikallisille arkeologeille. 

Taistelukenttä sijaitsee harzin kukkulaketjun itäisessä päässä. Pohjois-eteläsuunnassa sen voi ylittää ainoastaan kapeaa solaa pitkin. Kohdassa sijaitsi muinainen kauppareitti ja nykyään Bundesautobahn 7. Taistelusta kertovista muinaisjäänteitä ei ole löydetty itse solasta vaan Harzin kukkuloilta, jotka sijaitsevat suoraan länteen kys.kohdasta. Solan pohjoispuolella sijaitsevat jyrkänteet ovat mahdottomia kiivetä, muodostaen paikasta ihanteellisen väijytykseen.

Lähteet 
 Tieteen kuvalehti 16/2018 sivu 23

Taistelut
200-luvun kriisi
Arkeologiset kohteet Saksassa
Vanamo-kirjastot

Vanamo-kirjastot on kolmen Kanta-Hämeen maakuntaan kuuluvan kunnan yhteinen kirjastokimppa. Mukana ovat Hämeenlinnan kaupunginkirjasto, Janakkalan kunnankirjasto ja Hattulan kunnankirjasto.

Toimipisteet

Vanamo-kirjastoihin kuului kesäkuussa 2021 kymmenen kiinteää toimipistettä ja neljä kirjastoautoa:

Katso myös 
 Louna-kirjastot
 Ratamo-kirjastot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset nettisivut

Suomen kirjastokimpat
Kanta-Häme
Matkaopas-lehti

Matka-lehti (entinen Matkaopas ja ET Matkaopas) on perustettu vuonna 1999. Se sisältää juttuja valmismatkoista, kotimaan reissuista, risteilyistä ja kaukomatkoista. Tammikuusta 2018 alkaen lehden päätoimittajana on toiminut Katriina Palo-Närhinen. Vuodesta 2020 alkaen Matkaopas ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Lehden ydinlukija on 45+-vuotias matkailun harrastaja. Matkaopas-lehteä kustantaa Sanoma Media Finland.

Toukokuusta 2021 lehden nimi on ollut Matka-lehti.

Lähteet 

Matkailu
Suomalaiset aikakauslehdet
Sanoma Media Finland