joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Makeisvero

Makeisvero on valmistevero. Sitä kerätiin Suomessa viimeksi 2011–2016. Veron kohteena olivat Suomessa valmistettavat ja Suomeen tuotavat makeiset, jäätelöt ja virvoitusjuomat. Aiemmin vero oli käytössä vuosina 1926–1999.

Valmisteveroa sääteli laki makeisten, jäätelön ja virvoitusjuomien valmisteverosta (1127/2010). Veron määrä oli 1.1.2012 alkaen 95 senttiä kilogrammalta ja 11 senttiä litralta.

Vanha makeisvero
Aikaisempi makeisvero oli kulutusvero, jota kerättiin Suomessa myytävistä tuotteista. Euroopan unioni antoi Suomelle huomautuksen ksylitolin verottomuudesta. Eduskunta ratkaisi asian luopumalla makeisverosta 1. tammikuuta 2000.

Vuosina 1987–1999 makeisveron määrä oli 3,50 markkaa kilolta makeisia. Veron tuotto oli 154 milj. mk (1990), 152 milj. mk (1995), 155 milj. mk (1996) ja 157 milj. mk (1997).

Suomen Hammaslääkäriliitto vaati jo vuonna 2003 makeisveroa takaisin, sillä makeisten kulutus oli lisääntynyt merkittävästi. Vuonna 1985 makeisia syötiin henkeä kohden 7,2 kg, vuonna 2001 12,5 kg ja vuonna 2005 14 kg.

Vaikutus kulutukseen
Kaupan ja makeisvalmistajien mukaan makeisveron myötä makeiskauppa notkahti vuonna 2011 viidellä prosentilla, mutta makeisten myynti kasvoi vuonna 2012 kolme prosenttia vuoteen 2010 nähden. Fazer Makeisten mukaan makeisvero vähensi sokerimakeisten myyntiä, mutta suklaan myynti kasvoi.

Kritiikki 
Makeisveroa kritisoitiin muun muassa siitä, että se jätti keksit veron ulkopuolelle, mutta verotti toisaalta esimerkiksi kivennäisvesiä. Vero johti muun muassa siihen, että valmistajat kehittävät makeistenomaisia tuotteita, mutta luokittelevat ne kekseiksi.

Makeisten kulutus ei juurikaan vähentynyt veron astuttua voimaan. Tutkijoiden mukaan kansanterveyttä edistäisikin enemmän ruokien sokeripitoisuuksiin pohjaava verotus tai arvonlisäverotus, jolla voitaisiin alentaa terveellisten ja korottaa epäterveellisten ruoka-aineiden hintaa.

Vuonna 2015 Euroopan komissio linjasi Suomen makeisveron valtiontukisääntöjen vastaiseksi ja kilpailua vääristäväksi, minkä vuoksi hallitus päätti lakkauttaa veron vuoden 2017 alussa makeisten ja jäätelön osalta.

Lähteet

Verotus Suomessa
Terveysperusteiset verot
Päivikki Palosaari

Päivikki Palosaari (s. 31. joulukuuta 1956 Kittilä) on suomalainen yrittäjäneuvos ja hotelli- ja ravintola-alan yrittäjä, jonka yritykset sijaitsevat Kittilän Levillä ja Kemissä.

Elämä ja ura 

Päivikki Palosaaren isä oli sekatyömies ja äiti kätilö. Palosaaret asuivat vaatimattomissa oloissa pientilalla. 16-vuotiaana Palosaari lähti opiskelemaan suurtalouskokiksi ja avasi ensimmäisen yrityksensä Porogrillin 24-vuotiaana. Palosaari avasi ensimmäisen ravintolansa Wanhan Hullun Poron vuonna 1988. Hullu Poro Oy sai Suomen yrittäjien palkinnon vuonna 2002. Yritys on suorittanut Laatutonni-ohjelman vuonna 2008. Yritys sai Suomen vahvimmat -sertifikaatin vuonna 2008.

Hullu Poro -yhtiöön kuuluu 15 ravintolaa, hotelli ja muita majoitustiloja sekä vaatekauppa ja kauneushoitola. Yhtiön liikevaihto on noin 12 miljoonaa euroa, josta yli 9 miljoonaa tulee ravintoloista. Yritys työllistää keskimäärin 75 ja sesonkiaikoina parisataa työntekijää.

Yksityiselämä 

Palosaarella on kaksi tytärtä, jotka molemmat työskentelevät Hullussa Porossa. Hän on naimisissa Mika Latvan kanssa. Päivikki Palosaari on Jouni Palosaaren sisko.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Yrittäjäneuvos, 2008
 Prix Veuve Clicquot, vuoden liikenainen 2004

Kaatopaikkajupakka 
Päivikki Palosaaren tiluksilta löytyi vuonna 2015 Hullu Poro Oy:n laiton kaatopaikka. Paikalta on sittemmin viety 44 tonnia jätettä jäteasemalle. Palosaari itse on pitänyt jupakkaa kiusantekona. Jupakasta huolimatta Hullu Poro sai vuonna 2016 ympäristösertifikaatin; sertifikaatin antanut Inspecta ei tiennyt kaatopaikkaongelmasta.

Rovaniemen hovioikeus antoi 2021 asiassa tuomion, jonka mukaan Päivikki Palosaari sai ympäristön turmelemisesta kolme kuukautta ehdollista vankeutta, ravintolaketjun työntekijä avunannosta ympäristön turmelemiseen 30 päiväsakkoa ja Hullu Poro 10 000 euron yhteisösakon. Hovioikeus katsoi, että vuodesta 2003 vuoteen 2015 jatkunut luvaton menettely liittyi yritystoimintaan, oli ammattimaista, jatkuvaa ja pitkäkestoista.

Lähteet 
 Helsingin Sanomat 30.12.2006 s. C8 Syntymäpäivähaastattelu

Viitteet 

Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Badlandsin kansallispuisto

Badlands National Park ( , Makȟóšiča ) on kansallispuisto, joka sijaitsee Etelä-Dakotassa Yhdysvalloissa. Puiston koko on 982 km².   

Puiston maasto on preeriaa ja eroosion luomia jyrkkäreunaisia kallioharjanteita. Sen eläinlajeihin kuuluvat biisoni ja erittäin uhanalainen mustajalkahilleri.

Varhaiset intiaanit ovat käyttäneet aluetta metsästysmainaan jo 11 000 vuotta sitten. Lakotat ja muut siouxit syrjäyttivät muut heimot 1800-luvun jälkipuolella. Eurooppalaiset valtasivat alueen 1800-luvun lopulta alkaen, varsinkin 1900-luvun puolella. Kuivuus ja heinäsirkat tekivät maanviljelystä kannattamatonta, ja monet viljelijät lähtivät. Toisen maailmansodan aikana alueelle prustettiin ampuma-alueita.

Alueella on 23–35 miljoonaa vuotta vanhoja fossiileja.. Puistosta löytyi myös hirmulisko Tyrannosaurus rexin fossiili.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Associated Tribes of Badlands National Park

Etelä-Dakotan kansallispuistot
Richie Rosenberg

Richie ”LaBamba” Rosenberg on yhdysvaltalainen pasunisti.

Rosenberg tunnetaan Late Night with Conan O’Brienin house-yhtyeestä The Max Weinberg 7. Hän osallistui ohjelmassa myös In the Year 2000 -sketsin tekemiseen. Rosenberg on myös Southside Johnny and the Asbury Jukesin jäsen, minkä lisäksi hänellä on oma yhtye LaBamba and the Hubcaps sekä big band 18 Pieces of Soul. Hän on esiintynyt muun muassa Bruce Springsteenin, Bon Jovin ja Ricky Martinin albumeilla.

Rosenberg syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa ja kävi George Washington High Schoolin. Conan O’Brien vihjasi vitseissään usein Rosenbergin olevan homoseksuaali, mutta todellisuudessa hän on naimisissa ja viiden lapsen isä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 LaBamba and the Hubcaps 

Yhdysvaltalaiset pasunistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Napadynamo

Napadynamo on sähkövirtaa tuottava generaattori, joka on sijoitettu polkupyörän etunapaan. 

Sen yleisin käyttötarkoitus on tuottaa sähköenergiaa valoja varten.

Historia 
Perinteisesti dynamo on ollut laite, joka sijaitsee renkaan lähellä pyörän haarukkaan kiinnitettynä. Tällöin dynamo saa pyörimisliikkeensä rengasta vasten pyörivän rullan välityksellä. Napadynamoon verrattuna tällainen dynamo on edullisempi ja helpompi asentaa, mutta toimintavarmuus etenkin lumi- ja räntäkelillä heikompi ja liikevastus dynamon päällä ollessa suurempi.

Polkupyörät
Generaattorit
Ahopäivänkakkara

Ahopäivänkakkara eli päivänkakkara (Leucanthemum vulgare) on valko-keltakukkainen mykerökukkaiskasvi. Se on läheistä sukua krysanteemeille, joihin se on aiemmin sijoitettu nimellä Chrysanthemum leucanthemum. Päivänkakkara on Keski-Suomen maakuntakukka.

Ulkonäkö ja koko 
Ahopäivänkakkara kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen mykerökukinnossa on valkoteräiset laitakukat ja heleänkeltaiset kehräkukat. Alhaalla on pitkäruotisia liuskahampaisia lehtiä, varsilehdet ovat pienempiä, eikä niillä ole ruotia.

Ahopäivänkakkara muistuttaa etenkin kukintojensa perusteella paljolti peltosauniota (Tripleurospermum inodorum), merisauniota (Tripleurospermum maritimum) sekä kamomillasauniota (Matricaria chamomilla), mutta ahopäivänkakkara on erotettavissa saunioista muun muassa lehtien ulkonäön perusteella.

Levinneisyys 
Ahopäivänkakkaraa tavataan koko Euroopassa sekä Siperian ja Pohjois-Amerikan keskiosissa lauhkealla vyöhykkeellä.

Suomessa ahopäivänkakkara on yleinen Kemin eteläpuolella, Lapissa tulokaskasvi. Sitä viljellään koristekasvina.

Elinympäristö 
Ahopäivänkakkara kasvaa kuivilla, valoisilla paikoilla: niityillä, kallioilla ja kivikoissa. Liian rehevässä maassa se ei pärjää muille kasveille.

Ahopäivänkakkaraa ravinnokseen käyttäviä hyönteisiä ovat ainakin päivänkakkarakärsäkäs (Cyphocleonus trisulcatus), piennarkenttäkääriäinen (Dichrorampha aeratana), Dichrorampha baixerasana, päivänkakkarakenttäkääriäinen (Dichrorampha consortana), päivänkakkaranirppu (Diplapion stolidum) ja Tephritis neesii.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Ahopäivänkakkara (Leucanthemum vulgare)
 Kasviatlas 2020: Ahopäivänkakkaran (Leucanthemum vulgare) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ahopäivänkakkara (Leucanthemum vulgare)
 Luontoportti: Päivänkakkara (Leucanthemum vulgare)
 Den virtuella floran: Prästkrage (Leucanthemum vulgare) 
 ITIS: Leucanthemum vulgare 
 United States Department of Agriculture (USDA): Leucanthemum vulgare 
 Flora of China: Leucanthemum vulgare 

Asterikasvit
Suomen maakuntakukat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Keltakurjenmiekka

Keltakurjenmiekka eli kurjenmiekka (Iris pseudacorus) on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa yleinen, näyttäväkukkainen kosteiden paikkojen kasvi. Suomessa laji on tavanomainen Etelä- ja Keski-Suomessa, entisten Oulun ja Lapin läänien alueella laji on rauhoitettu. Keltakurjenmiekka on myrkyllinen.

Keltakurjenmiekka on Kymenlaakson maakuntakukka.

Ulkonäkö ja koko 
Paksujuurakkoinen keltakurjenmiekka kasvaa 60–120 cm korkeaksi. Sen miekkamaiset, varren tyveltä kasvavat lehdet ovat 50–90 cm pitkiä ja 2–4 cm leveitä. Kukat ovat kirkkaankeltaiset ja leveydeltään 7–10 cm. Kukan ulkokehälehdet ovat isoja ja taakäänteisiä, sisäkehälehdet pienempiä ja pystyjä. Keltakurjenmiekka kukkii kesä-heinäkuussa.

Kukkimattomien keltakurjenmiekkojen lehdet voi sekoittaa rohtokalmojuureen (Acorus calamus).

Levinneisyys 
Keltakurjenmiekka on yleinen koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi sitä tavataan Välimeren etelärannikolta Marokosta, Algeriasta ja Tunisiasta sekä Turkista ja Kaukasukselta. Pohjois-Amerikkaan ja Uuteen-Seelantiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Keltakurjenmiekkaa tavataan yleisesti Etelä- ja Keski-Suomessa, paikoin pohjoisempanakin Oulun korkeudelle asti. Pohjoisimmat esiintymät ovat Etelä-Lapissa.

Elinympäristö 
Keltakurjenmiekat kasvavat ravinteikkaissa, märissä paikoissa: järvien, jokien, ojien ja purojen savi-, lieju- ja mutarannoilla matalassa vedessä sekä tervaleppäkorvissa. Lajia kasvatetaan koristekasvina ja se saattaa levitä lähiympäristöön viljelykarkulaisena.

Käyttö 
Keltakurjenmiekka on puutarhakasvi, josta on olemassa useita eri viljelylajikkeita. Viljeltyjä lajikkeita ovat mm.: 'Alba' (valkokukkainen), 'Variegata' (kirjavalehtinen keltakukkainen, lehtien kirjavuus katoaa kesän edetessä), 'Berlin Tiger' (ruskeakeltakukkainen). Keltakurjenmiekasta on olemassa myös kerrattu muoto.

Kasvin juurta on käytetty rohtona esimerkiksi haavojen hoitoon. Juuri sisältää paljon parkkihappoja, minkä vuoksi sitä on käytetty myös nahkojen parkitsemiseen.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Tampere 1982.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus)
 Kasviatlas 2020: Keltakurjenmiekan levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus)
 Luontoportti: Keltakurjenmiekka (Iris pseudacorus)
 ITIS: Iris pseudacorus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Iris pseudacorus 
 Flora of North America: Iris pseudacorus 
 Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)

Kurjenmiekat
Suomen maakuntakukat
Hannu Väisänen (jääkiekkoilija)

Hannu Väisänen (s. 7. kesäkuuta 1978 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut SM-liigaa Hämeenlinnan Pallokerhossa, HIFK:ssa ja Rauman Lukossa.

Väisänen siirtyi Kiekko-Vantaasta HIFK:n riveihin jo B-juniorina ja jo silloin mies tunnettiin taitavana maalintekijänä. Kaudella 1997–1998 mies pääsi ensimmäistä kertaa HIFK:n liigajoukkueen mukaan ja pelasi viisi ottelua ilman tehomerkintöjä.

Esimmäisen liigamaalin Väisänen pääsi laukomaan kaudella 1999–2000, kun hän teki 36 ottelussa kolme maalia. Hänellä on kokemusta myös EHL-otteluista.

Väisäsen ura näytti kuitenkin kulkevan laskuun ja HIFK antoi Väisäsen takaisin Kiekko-Vantaan miehistöön. Siellä mies palasi taas totutulle tasolle ja kaudella 2002–2003 hän sai jälleen mahdollisuuden SM-liigassa, tällä kertaa Rauman Lukossa, mutta sielläkin vierailu jäi vain kahdeksan ottelun mittaiseksi. Väisäsellä oli edessä jälleen paluu Vantaalle.

Kaudella 2003–2004 oli jälleen vuoro käydä näytillä liigajoukkueelle, nyt vuorossa oli HPK. Hämeenlinnalaiset tarjosivat laiturille try-out-sopimusta vain yhdeksän päivää ennen sarjan alkua. Sopimus Kerhon kanssa syntyi hyvien otteiden jälkeen ja sillä tiellä Väisänen on edelleen.

2005–2006 Väisänen voitti HPK:ssa Suomen-mestaruuden.

Seurat
 Kiekko-Vantaa, Mestis
 HIFK, SM-liiga
 Rauman Lukko, SM-liiga
 HPK, SM-liiga

Aiheesta muualla
Jatkoaika.com 
European Hockey.Net

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Karjalanruusu

Karjalanruusu (Rosa acicularis) on Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava ruusulaji. Suomessa sitä tavataan luonnonvaraisena erityisesti Itä-Suomessa. Karjalanruusu on Pohjois-Karjalan maakuntakasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Karjalanruusu on puolesta puoleentoista metriä korkeaksi kasvava pensas, jossa on paljon juurivesoja. Varret ovat punaruskeita ja tiheäpiikkisiä. Piikit ovat suoria, neulamaisia ja ne eivät sijaitse pareittain nivelissä, toisin kuin karjalanruusua läheisesti muistuttavalla metsäruusulla (R. majalis). Lehti on kerrannaislehti. Lehden korvakkeet ovat tavallisesti kapeakärkisiä. Lehdykät ovat 1,5–5 cm pitkiä, päältä kaljuja ja vaaleanvihreitä, alta harvakarvaisia ja harmahtavanvihreitä. Lehdykän laita on leveähampainen. Punaiset kukat ovat yksittäin. Karjalanruusu kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pitkänomainen tai päärynänmuotoinen, noin 1,5 cm pitkä punainen kiulukka.

Levinneisyys 
Karjalanruusua tavataan erittäin laajalla alueella Pohjois-Euraasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosissa. Lajin läntisimmät esiintymät ovat Pohjois-Ruotsissa ja Suomessa. Suomessa karjalanruusun esiintymät painottuvat Keski- ja Itä-Suomeen. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista. Yleinen laji on Pohjois-Karjalassa ja Savossa.

Elinympäristö 
Karjalanruusun tyypillistä kasvuympäristöä ovat lehdot, rehevät korvet, puronvarret ja tuoreet rinnemetsät. Lajia saattaa tavata myös puutarhakarkulaisena pihoilla ja pientareilla.

Käyttö 
Karjalanruusua viljellään myös puutarhakasvina.

Lähteet 
 Koulun biologia: Metsät ja suot. Toim. Leinonen, Matti, Nyberg, Teuvo & Veistola, Simo. Otava, 2007.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Karjalanruusun levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Karjalanruusu (Rosa acicularis)
 Luontoportti: Karjalanruusu (Rosa acicularis)
 Den virtuella floran: Finnros (Rosa acicularis) 
 ITIS: Rosa acicularis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Rosa acicularis 
 Flora of China: Rosa acicularis 
 Yrttitarha: Ruusut 

Ruusulajit
Suomen maakuntakukat
Matti Varjo

Matti Varjo (2. huhtikuuta 1925 Naantali – 25. joulukuuta 2006 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän näytteli paljon Suomen Kansallisteatterissa. 

Nuorena Varjo soitti klarinettia tanssiorkesterissa. Hän suoritti lasimestarin kisällikirjan. Näyttelijänura alkoi 1950-luvun Turussa harrastajateatterin kautta. Ammattiteatteriin hän otti kiinnityksen Jyväskylässä 1950-luvulla, josta siirtyi 1961 Tampereen Työväen Teatteriin. Hän esitti muun muassa Pyynikin kesäteatterin Tuntemattomassa sotilaassa Hietasen roolia. 1970-luvulla hän työskenteli Helsingissä, mutta oli osan aikaa teatterielämän ulkopuolella, kunnes KOM-teatteri innosti hänet taas näyttämölle 1978. Varjo esiintyi myös kahdeksassa elokuvassa, kuten Pölösen Kivenpyörittäjän kylässä ja Kivikosken Kesyttömissä veljeksissä sekä useissa tv- ja lyhytelokuvissa. Hänet muistetaan erityisesti televisiosarjan Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja nimiosasta (1967-1968). Matti Varjo kuoli 81-vuotiaana joulupäivänä 2006 lyhyeen sairauteen turkulaisessa vanhainkodissa.

Filmografia

Pitkät elokuvat 
Kesyttömät veljekset (1969)
Kreivi (1971)
Espanjankävijät (1980)
Kehvelit (1981)
Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus (1982)
Kivenpyörittäjän kylä (1995)

Televisioelokuvat ja -sarjat 
Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (1967–1968)
Sujut (1974)
Rauhanranta 12 (1979-1980)

Ohjaustyöt 
Islanti - erilainen Pohjoismaa (1990)

Palkinnot ja tunnustukset

Jussi-palkinto kaksi kertaa, 1970 (Kesyttömät veljekset) ja 1996 (Kivenpyörittäjän kylä).

Aiheesta muualla
 Matti Varjon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Al MacInnis

Allan ”Al” MacInnis (s. 11. heinäkuuta 1963 Port Hood, Nova Scotia, Kanada) on entinen jääkiekkoilija sekä Stanley Cup -voittaja, Kanada-cupin voittaja ja olympiakultamitalisti. Puolustaja MacInnis pelasi 23 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Calgary Flames ja St. Louis Blues. Hän pelasi NHL:n runkosarjassa 1 416 ottelua, joissa MacInnis teki 340 maalia ja antoi 934 maaliin johtanutta syöttöä. 1 274 tehopisteellään hän on koko NHL:n historian tehokkaimpia puolustajia. Al MacInnisille tuomittiin 1 501 jäähyminuuttia NHL:n runkosarjaotteluissa. Pudotuspeleissä hän kokosi 177 ottelussa 39 maalia ja jakoi 121 syöttöä, kaikkiaan siis 160 tehopistettä. NHL:n historiassa vain neljä puolustajaa on tehnyt häntä enemmän tehopisteitä pudotuspeleissä. Jäähyjä MacInnisille tuomittiin pudotuspeleissä 255 minuuttia.

MacInnis tunnettiin lujasta lyöntilaukauksestaan. NHL:n tähdistöottelussa hän voitti seitsemän kertaa laukauskisan, jossa kiekon nopeus mitataan tutkalla.

Saavutuksia 

 Max Kaminsky Trophy (Ontario Hockey Leaguen paras puolustaja), vuonna 1983 
 15 kertaa NHL:n tähdistöottelussa: vuosina 1985, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001 ja 2003
 NHL:n kakkostähdistössä vuosina 1987, 1989, 1994, 1996, 1997, 1998, 2001 ja 2002
 NHL:n ykköstähdistössä vuosina 1990, 1991, 1999 ja 2003
 Conn Smythe Trophy (NHL:n pudotuspelien arvokkain pelaaja), vuonna 1989 
 Stanley Cup, vuonna 1989
 Maailmanmestaruuskisoissa vuonna 1990
 Kanada-cupin voitto, vuonna 1991
 Talviolympialaisissa vuonna 1998
 James Norris Memorial Trophy (NHL:n paras puolustaja), vuonna 1999 
 Olympiakultaa vuonna 2002
 St. Louis Bluesin kapteeni vuosina 2003–2005
 St. Louis Blues jäädytti 9. huhtikuuta 2006 MacInnisin pelinumeron #2. 
 MacInnis nimettin Hockey Hall of Fameen 12. marraskuuta 2007.

Tilastot

Katso myös 

 Luettelo 1 000 tehopistettä saavuttaneista NHL-pelaajista

Lähteet

Aiheesta muualla 
MacInnis Legends of Hockey -tietokannassa 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
James Norris Memorial Trophy -voittajat
Conn Smythe Trophy -voittajat
Hockey Hall of Fame
Calgary Flamesin varaamat pelaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Sinut minä tahdon

Sinut minä tahdon on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1949. Elokuva pohjautuu löyhästi Denys Astonin romaaniin Voitto- ja tappiotili (Otava, 1943).

Tuotanto
Nimimerkki Denys Astonin takana on tuottelias suomalainen viihdekirjailija Anna Inkeri Relander. Musiikin on säveltänyt muutoin näyttämö- ja balettimusiikkiin keskittynyt Nils Lerche (1905–1986). Elokuvassa on käytetty taustaprojisointia ensi kerran Suomessa.

Juoni
Rakkaudessa pettynyt helsinkiläinen Katri Vesa (Hillevi Lagerstam) lähtee maalle tätinsä luokse. Naapurissa asuu rikas, sokea kemisti Kari Tuulos (Tapio Rautavaara), jonka tueksi hän ryhtyy pitämällä tälle seuraa ja lukemalla.

Näyttelijät

Arviot 
Aikalaisarvioissa elokuva sai laimean vastaanoton: ”kevyt, tyhjänpuoleinen komedia”, ”Voisi Suomi-Filmi Valentin Vaalalla parempaakin teettää”. Näyttelijätkin saivat osansa: ”useimmat näyttelijät eivät hallitse vivahduksellista ja luontevaa keskustelutaitoa”. Toisenlaisen näkemyksen kiteyttää arviossaan Olavi Veistäjä: ”komedian kevyt sävy on tavoitettu hyvin”.

Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa luonnehditaan kankean kirjalliseksi ja tahattoman koomiseksi, ja sitä on pidetty Vaalan heikoimpana elokuvana.

Lähteet

Vuoden 1949 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romanttiset komediat
Aurora (nimi)

Aurora on naisen etunimi, joka johtuu latinan aamuruskoa tarkoittavasta sanasta aurora. 

Suomessa nimi Aurora on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 22 152 naiselle, joista enemmistö on 2000-luvulla syntyneitä. Auroran nimipäivä on 10. maaliskuuta.

Tunnettuja Auroroja 
 Aurora, oik. Laura Julku (s. 1985), suomalainen reggae- ja poplaulaja
 Aurora Aksnes (s. 1996), norjalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja
 Aurora Aspegren (1844–1911), suomalainen näyttelijä
 Aurora Galli (s. 1996), italialainen jalkapalloilija
 Aurora Fredrika Järnefelt (1800–1866), Järnefeltin suvun ”isoäiti”
 Aurora Karamzin (1808–1902), suomalainen diakoniatyön uranuurtaja
 Aurora Marthens (s. 1992), suomalainen oopperalaulaja
 Aurora Mira (1863–1939), chileläinen taidemaalari
 Aurora von Qvanten (1816–1907), ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä
 Aurora Reinhard (s. 1975), suomalainen kuvataiteilija

Kuvitteellisia Auroroja 

 Aurora oli Prinsessa Ruususen nimi Walt Disneyn elokuvan mukaan, tai hänen tyttärensä nimi Charles Perrault'n versiossa sadusta
 Aurora, Marvel Comicsin sarjakuvahahmo
 Aurora Sinistra, Tylypahkan tähtitieteen opettaja J. K. Rowlingin  Harry Potter -kirjasarjassa.

Lähteet 

Etunimet
Linja-autoasema

Linja-autoasema on kaupungissa tai taajamassa sijaitseva linja-autoliikenteen, erityisesti kauko- ja pikavuoroliikenteen solmukohta. Asema-alueeseen kuuluu yleensä myös päärakennus, jossa sijaitsevat matkatavarapalvelu-, lipunmyynti- ja odotustilat, sekä mahdollisesti myös kauppaliikkeitä ja ravintoloita. Rahtiliikenteen toimitilat saattavat sijaita päärakennuksessa tai erillisessä rakennuksessa. Päärakennuksen ulkopuolella on varsinainen laiturialue, jossa sijaitsevat lähtölaiturit sekä odotuskatokset. Linja-autoasemat sijaitsevat yleensä liikenteellisesti merkittävällä paikalla, josta on vaivaton vaihtoyhteys juniin, metroon, raitiovaunuihin, laivoihin tai lentokoneisiin.

Euroopan suurin linja-autoasema on Helsingin linja-autoasema Kampin keskus, joka valmistui 2006. Se maksoi sata miljoonaa euroa ja suunnittelu ja rakentaminen kestivät kolme vuotta. Sen pinta-ala on 25 000 neliömetriä, ja se on Suomen vilkkain linja-autoasema. Päivittäin sieltä lähtee 700 linja-autoa ja noin 170 000 matkustajaa.

Katso myös
Linja-autopysäkki

Lähteet

Aiheesta muualla

Kampin keskuksen www-sivut

Seulonnan keskeiset artikkelit
Oulu (täsmennyssivu)

Oulu voi viitata seuraaviin:

 Oulu, Suomen kaupunki
 Oulu, Wisconsinissa Yhdysvalloissa sijaitseva kylä
 Oulu, entinen FSN Kustaanmiekka, moottorialus
 Oulu II, höyryhinaaja joka katosi Hailuodon ja Kalajoen välillä marraskuussa 1943
 Ohjusvene Oulu, entinen Suomen merivoimien ohjusvene, nykyisin Kroatian laivaston käytössä
 Oulu 1, Oulu 2 ja Oulu 3, Oulun satamaan johtavan laivaväylän majakat
 Oulu Oy, Oulussa selluloosaa tuottanut teollisuusyritys, nykyisin osa Stora-Ensoa
 Oulu-lehti, Oulussa ilmestyvä paikallislehti
 AC Oulu, oululainen Ykkösessä pelaava jalkapalloseura
 1512 Oulu, asteroidi

Katso myös 
 Oulujoki
 Oulujärvi
Altti

Altti on suomalainen miehen etunimi, Albert-nimen suomalainen mukaelma. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1 564 miehelle sekä muutamalle naiselle. Nimi oli suosituimmillaan 1920–1950-luvuilla.

Tunnettuja Altteja
 Altti Alarotu, Jämin Janne, seiväshyppääjä
 Altti Havas, runoilija
 Altti Holmroos, kirjailija 
 Altti Järvinen, taiteilijaprofessori ja kuoronjohtaja
 Altti Kuusamo, taidehistorioitsija, semiootikko
 Altti Laiho, harmonikkataiteilija, Laiho Trion jäsen
 Altti Mäkinen, jalkapallomaalivahti
 Altti Seikkula, kunnan- ja maakuntajohtaja
 Altti Uhlenius, säveltäjä
 Altti Veteläinen, metallimusiikin laulaja ja kitaristi

Lähteet 

Etunimet
Skywalker Ranch

Skywalker Ranch on elokuvaohjaaja ja -tuottaja George Lucasin työskentelytila Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Yleisöltä suljettu tila sijaitsee Lucas Valley Road'in varrella, joskaan tien nimellä ei ole mitään tekemistä George Lucasin kanssa. Tila on tullut maksamaan Wall Street Journal -lehden mukaan Lucasille yli 100 miljoonaa dollaria. Sillä on kokoa 19 km², josta ainoastaan 60 000 m² kokoinen alue on hyödynnetty rakentamalla.

Tilalla on viini- ja hedelmätarhat, kasvimaa, eläintalli, ravintola, ulkouima-allas, kuntoilukeskus, Lake Ewok -tekojärvi ja vuorenrinteeltä havaintoasema, jossa on myös 300-paikkainen elokuvateatteri "The Stag" ja muita katseluhuoneita. Tilalle on sijoitettu myös Skywalker Sound -äänistudiot ja oma paloasema sekä päärakennukset.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Tilalla vierailleen toimittajan kuvaus kierroksesta (eng)
Skywalker Ranchin kartta (CLUI)

Kalifornian rakennukset ja rakennelmat
Marinin piirikunta
Kartanot
Lucasfilm
Charles Carroll

Charles Carroll (eng. Charles Carroll of Carrollton) (19. syyskuuta 1737 – 14. marraskuuta 1832)  oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Charles Carroll oli kotoisin Marylandin osavaltiosta. Charles Carroll  on yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaneista. Charles Carroll oli ainoa katolilainen ja pisimpään elänyt itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaja. Puoluejärjestelmän syntymisen jälkeen Carroll liittyi federalistiseen puolueeseen.

Carroll toimi siirtokuntien siirtokuntien kongressissa vuosina 1776-78 ja oli merkittävässä asemassa siirtokuntien sodankäyntiä pohtineessa lautakunnassa. Carroll valittiin uudelleen siirtokuntien kongressiin vuonna 1780, mutta ei ottanut paikkaa vastaan. Siirtokuntien kongressin lisäksi Carroll toimi Marylandin osavaltionkongressissa vuosina 1777-1800 ja Marylandin edustajana Yhdysvaltain kongressissa vuodesta 1789 vuoteen 1792, jolloin toimiminen yhtä aikaa sekä osavaltion että Yhdysvaltain kongressissa kiellettiin. Carroll jätti politiikan vuonna 1800 ja vietti viimeiset vuosikymmenensä melko hiljaista elämää, jonka aikana hän tosin osallistui Baltimore & Ohio Railroad Company -rautatieyhtiön perustamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajat
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Vuonna 1737 syntyneet
Vuonna 1832 kuolleet
Dv

Dv tarkoittaa seuraavia:

 
 Dagblaðið Vísir, DV, islantilainen sanomalehti
 
 Digital Video, DV, digitaalinen videon pakkausformaatti
 
 
 .

Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Dv12, VR:n vetokalustosarjan tunnus
 Dv15, VR:n vetokalustosarjan tunnus
 Dv16, VR:n vetokalustosarjan tunnus.
Spiritual Black Dimensions

Spiritual Black Dimensions on Dimmu Borgirin vuonna 1999 julkaistu neljäs studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Shagrath – laulu
 Silenoz – kitara
 Astennu – soolokitara
 Tjodalv – rummut ja lyömäsoittimet
 Nagash – bassokitara
 Mustis – syntetisaattori, piano

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1999 albumit
Dimmu Borgirin albumit
Alive in Torment

Alive in Torment on Dimmu Borgirin vuonna 2001 julkaistu EP.

Kappaleet
Tormentor of Christian Souls
The Blazing Monoliths of Defiance
The Insight and the Catharsis
Puritania
The Maelstrom Mephisto

Kokoonpano
Shagrath - laulu
Silenoz - kitara
Galder - soolokitara
Nicholas Barker - rummut & lyömäsoittimet
ICS Vortex - basso
Mustis - syntetisaattorit & piano

Vuoden 2001 EP:t
Vuoden 2001 konserttitallenteet
Dimmu Borgirin albumit
Linden Ashby

Linden Ashby (s. 23. toukokuuta 1960 Atlantic Beach, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Cameron Kirstenin roolista saippuaoopperassa Tunteita ja tuoksuja. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Melrose Placessa ja Johnny Cagen roolissa Mortal Kombatissa.

Ashby valmistui Jacksonvillessä sijaitsevasta Bolles Schoolista.

Ashby on naimisissa näyttelijä Susan Waltersin kanssa. Heillä on vuosina 1991 ja 1992 syntyneet tyttäret.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Tk

Tk tarkoittaa seuraavia:

Kielet 
 
 tätä kuuta, tämän kuun, tk., suomen kielen ajanilmaus

Paikat ja alueet 
 
 Tervajoen rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Tk, rautatieliikennepaikka

Tiede 
 
 teologian kandidaatti, TK tai teol. kand., yliopistotutkinto

Tekniikka 
 Tk, käyttöliittymäkirjasto
 Tk, tavarajunakäyttöön tarkoitettu akselipainoltaan kevyt höyryveturi, rautatiekaluston kalustosarjatunnus
 Tk3, tavarajunakäyttöön tarkoitettu akselipainoltaan kevyt höyryveturi, rautatiekaluston kalustosarja
 tuulikaappi, TK, tila asunnossa

Instituutiot 
 terveyskeskus, tk., terveyspalveluja tarjoava laitos
 Tilastokeskus, TK, tilastotieteen asiantuntemusta tarjoava Suomen valtion laitos
 TK, "teekoo", tiedotuskomppania, sodanajan Puolustusvoimien propagandaosasto
Taistelukoulu, TK, Puolustusvoimien upseerioppilaitos 1927–1992

Musiikki 
 Terveet Kädet, TK, suomalainen hardcore punk -yhtye
 Turmion Kätilöt, TK, suomalainen industrial metal -yhtye.

Fiktio 
 Telekineettinen mutantti
Nahkakolo

Nahkakolo () on Mikael Niemen vuonna 2004 julkaistu tieteiskirja. Teos koostuu useista erillisistä tarinoista, muun muassa Nahkakolosta. Kirjan mielikuvitukselliset tarinat ovat tyyliltään parodisia hieman Douglas Adamsin kirjojen tyyliin.

Aiheesta muualla 

 Kimmo Rantanen: Maalaispoika avaruudessa. Turun sanomat.

Ruotsalaiset romaanit
Tieteisnovellikokoelmat
Vuoden 2004 kirjat
Monogrammi

Monogrammi (kreikan sanoista μόνος, monos, yksittäinen ja γράμμα, grámma, kirjain) eli nimikirjainsommitelma on kirjaimia yhdistelemällä luotu symboli. Kirjaimet liitetään yhteen siten, että ne ikään kuin näyttävät yhdeltä kirjaimelta. Monet hallitsijat ovat käyttäneet rahoissa ja mitaleissa monogrammeja kasvokuvan sijaan. Tunnettu monogrammi on esimerkiksi Χ- ja P-kirjaimet yhdistävä Kristus-monogrammi. 

Erään teorian mukaan dollarin symboli $ on alun perin ollut Yhdysvaltojen (United States) monogrammi, eli kirjaimet U ja S kirjoitettuna päällekkäin. Myös muista valuutoista on käytetty monogrammia tai monogrammimaista lyhennettä, valuuttatunnusta.

Katso myös 
 Signeeraus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Runebergin tietosanakirja (monogrammit) Viitattu 12.7.2020.

Symbolit
Ornamentit
Outi Pakkanen

Outi Pakkanen (s. 27. tammikuuta 1946 Kokkola) on suomalainen kirjailija. Koulutukseltaan Pakkanen on ekonomi. Hän työskenteli yli 35 vuotta markkinointi- ja mainosalalla. Pakkanen toimi Uudet Kirjat -kirjakerhon päätoimittajana vuosina 1987–2004. Nykyisin hän on vapaa kirjailija. Hän on osuuskuntamuotoisen kustantamon Crime Timen perustajajäsen.

Outi Pakkasen äiti oli kirjailija Kaija Pakkanen ja kirjailija Jukka Pakkanen ja joulupukki Timo Pakkanen ovat hänen veljiään.

Stadin Slangi ry. valitsi hänet vuoden 2010 Stadin Friiduksi.

Tuotanto
Pakkanen on tunnettu etenkin Helsinkiin sijoittuvista jännitysromaaneista, joiden tapahtumat sijoittuvat sukujuhliin, luokkakokouksiin ja seminaareihin. Hän ei halua tehdä kirjoissaan poliisista sankaria, koska ei tunne näiden maailmaa tarpeeksi hyvin. Neljässä ensimmäisessä kirjassa rikostutkijana on komisario Antti Viitala, ja hänen jälkeensä tutkijaksi vaihtuu Matti Martikka. Kolmannesta kirjasta lähtien tapahtumissa on mukana myös mainosgraafikko Anna Laine, joka auttaa rikosten ratkaisuissa. Dekkareiden lisäksi Pakkanen on kirjoittanut elämäkertateokset Emmi Jurkasta ja Aino Acktésta.

Pakkasen ensimmäinen Martikka-dekkari Katso naamion taa on sovitettu myös kolmiosaiseksi televisiosarjaksi. Vuonna 1989 ensi-esitetyn sarjan on ohjannut ja käsikirjoittanut Taisto-Bertil Orsmaa. Martikkana näyttelee Esko Pesonen. Romaani tapahtuu Helsingissä, mutta TV2:lla esitetyssä televisiosarjassa tapahtumapaikkana on Tampere.

Teokset

Jännitysromaanit 
 
 
 
 
  
 
 
 
 
  
   
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  
   
 Rakastaja. Otava, 2013  
 Marius. Crime Time, 2014.
 Helle. Helsinki: Otava, 2015. ISBN 978-951-1-29068-1
 Peili. Helsinki: Otava, 2016. ISBN 978-951-1-30437-1
 Linna, Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32608-3
 Helmimies, Otava, 2019. ISBN 978-951-1-34639-5
 Naistenkutsut, Otava, 2020. ISBN 978-951-1-37162-5

Muita teoksia 
 
 
 
 

 Toimitus yhdessä Antero Raevuoren kanssa
 Elämäni vuodet -kirjasarja (1986–1987)
 Kotimaamme kuva 1–3 (1998)

Lähteet 
 Outi Pakkanen, Otava.fi
 Outi Pakkanen DekkariNetissä

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Outi Pakkanen, Kirjasampo (sivun ulkoiset linkit osin vanhentuneet)
 Kirjailijaesittely Outi Pakkanen, Kirjasampo
 Outi Pakkanen,  Lukukeskus
 Outi Pakkanen, Crimetime

Keittokirjailijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Simple Mind Condition


Simple Mind Condition on Troublen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. maaliskuuta 2007.

Kappaleet 
 Seven
 Mind Bender
 Goin’ Home
 Pictures
 After the Rain
 Arthur Brown’s Whiskey Bar
 Trouble Maker
 Bad Situation
 Beginning of Sorrows
 Reasons
 Ride the Sky (bonusraita)

Kokoonpano 
 Eric Wagner – ­laulu
 Rick Wartell –­ kitara
 Bruce Franklin –­ kitara
 Chuck Robinson –­ basso
 Jeff Olson –­ rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Troublen albumit
Del Shannon

Del Shannon (oikealta nimeltään Charles Weedon Westover, 30. joulukuuta 1934 – 8. helmikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen rock-muusikko, joka nousi maineeseen singlellään "Runaway". Se pääsi vuonna 1961 sekä Yhdysvaltain että Britannian listojen kärkeen. Kappaleen erikoisuuksia ovat sekä Shannonin falsettilaulu että claviolinen (eräänlaisen syntetisaattorin esi-isän) käyttö välisoitoissa. 

Michiganilaissyntyinen Shannon esitti vuonna 1963 cover-version The Beatlesin laulusta "From Me to You". Hän julkaisi 1964 singlen Keep Searchin'''.

Shannon levytti uudelleen osan laulusta "Runaway" (uusilla sanoituksilla) televisiosarja Crime Storya varten. Samaa laulua on käytetty myös monissa elokuvissa. Shannon levytti vuonna 1990 comeback-albumin Jeff Lynnen kanssa, ja häntä harkittiin jopa Roy Orbisonin seuraajaksi The Traveling Wilburys -yhtyeeseen. 

Shannon ampui itsensä Santa Claritassa, Kaliforniassa .22-kaliiperin kiväärillä vuonna 1990. Hänen vaimonsa arveli, että tällä saattaisi olla tekemistä äskettäin aloitetun fluoksetiinin käytön kanssa. Viimeinen albumi Rock On!'' julkaistiin postuumisti. Shannon pääsi Rock and Roll Hall of Fameen 1999. Hän on myös vuonna 1997 perustetussa Rockabilly Hall of Famessa.

Itsemurhan tehneet
Rock and Roll Hall of Fame
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Heikki S. Eskelinen

Heikki Samuli Eskelinen (1. joulukuuta 1927 Jyväskylä – 2012) oli filosofian lisensiaatti ja kirjastonhoitaja. Eskelinen toimi Turun yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitajana 1974–1991. Ennen ylikirjastonhoitajan tehtävään siirtymistään hän toimi yliopiston kirjaston kirjastonhoitajana 1968–1974.

Eskelinen oli Porthan-Seuran sihteeri 1979–2005.

Julkaisut
Ihmisläheistä ja rakentavaa yhteistoimintaa 50-vuotta : Turun seudun osuuskassa - Turun seudun osuuspankki 1922–1972 / Heikki S. Eskelinen, 1972
Keski-Suomi : Keski-Suomea käsittelevä kirjallisuus vuoteen 1955. 6 / Heikki S. Eskelinen. 1962.
Piirteitä Lions Club Turku/Linnan toiminnasta neljännesvuosisadan ajalta 1969–1994 / Heikki Eskelinen, Lauri Niemi. 1995
Suomen kirjastojen yhteiset luettelointisäännöt : (Ehdotus) / (Toimikunta: Puheenjohtaja: Dolly Ölander & Heikki Eskelinen...). 1970.

Lähteet 
WSOY:n Iso tietosanakirja

Viitteet

Aiheesta muualla
Haastattelu Turun Sanomissa, toimimaton linkki
Kadonneet valkolakit löytyivät

Suomalaiset kirjastonjohtajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Sudeettialueet

Sudeettialueet olivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen uuteen Tšekkoslovakian valtioon liitettyjä, pääosin saksankielisiä alueita. Nimitys johtuu Tšekin pohjoisrajan tienoilla sijaitsevasta Sudeettien vuoristosta. 

Ennen ensimmäistä maailmansotaa Sudeettialueet kuuluivat Itävalta-Unkariin ja muodostivat osan Böömiä ja Määriä, joihin kumpaankin kuului sekä saksan- että tšekinkielisiä alueita. Sodan jälkeen vanhat Böömin ja Määrin alueet tulivat kokonaisuudessaan, myös saksankielisten alueiden osalta, kuulumaan uuteen Tšekkoslovakian valtioon, mikä vahvistettiin Saint-Germainin rauhassa vuonna 1919.

Alueen saksankielisen väestön keskuudessa kuuluminen Tšekkoslovakiaan herätti alusta lähtien tyytymättömyyttä, mitä Adolf Hitlerin oli myöhemmin helppo käyttää hyväksi. Saksa vaati ja sai Tšekkoslovakialta Sudeettialueet vuonna 1938 Münchenin sopimuksella. Vuonna 1939 alueen asukasluku oli 2 943 187 ja pinta-ala 22 587 km². Tšekkoslovakian alueella asui huomattava saksalaisvähemmistö. Sudeetti­kriisin seurauksena Tšekkoslovakia luovutti natsi-Saksan vaatimuksesta Sudeettialueensa sen hallintaan Münchenin sopimuksen mukaisesti vuonna 1938. Saksa muodosti alueesta Sudetenland-nimisen Reichsgau-alueen ja miehitti puoli vuotta myöhemmin koko Tšekkoslovakian. 

Saksalaismiehityksestä maa vapautui 1945 ja sudeettialue palautettiin Tšekkoslovakialle samana vuonna. Sodan jälkeen vuosina 1945–1947 alueen noin 2,6 miljoonaa saksalaista karkotettiin presidentti Edvard Benešin säätämillä laeilla maasta. Tšekit tekivät jonkin verran kostoiskuja Saksaan siirtyviä saksalaisia, etenkin aseensa luovuttaneita sotilaita kohtaan. Arviolta 30 000 sudeettisaksalaista teloitettiin. 

Vuonna 1996 Saksa ja Tšekki antoivat sovintojulistuksen, jossa tšekit valittivat syyttömien karkotettujen kärsimyksistä. Karkotettujen Sudeettiliitto () ei hyväksy sopimusta edelleenkään.

Vuonna 2015 Sudeettiliitto luopui vaatimuksesta karkotettujen sudeettisaksalaisten omaisuuden palauttamisesta Tšekin tasavallalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tähtinen, Risto K.: Sudeettisaksalaiset eristävät tšekkejä, Turun Sanomat 3.3.2002
 Vihervuori, Marita: Sodan jälkeen Tšekistä karkotetuista valtaosa lapsia, Turun Sanomat 3.3.2002

Tšekki
Tšekkoslovakia
Itävalta-Unkari
Saksan siviilihallinto liitetyillä alueilla toisen maailmansodan aikana
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vo

Vo tarkoittaa seuraavia:

 
 hyvin vanha, V.O., englannin sanoista very old, konjakin ikämerkintä
 
 Vo', kunta Italiassa
 voice-over, V.O., englannin sanoista voice over, radiolähetyksen, televisiolähetyksen, videotallenteen tai teatteriesityksen tuotantotekniikka, jossa käytetään pelkkää näyttelijän ääntä tarinan kerronnassa
 voimistelunopettaja, VO tai voim.op., ammatti
 .

Katso myös 

 Võ, vietnamilainen sukunimi
CENTO

CENTO (lyhenne englannin kielen sanoista Central Treaty Organization) tai Middle East Treaty Organization (METO) tai Baghdad Pact eli Bagdadin sopimus) oli vuonna 1955  Irakin, Turkin, Pakistanin, Iranin ja Britannian välillä solmittu puolustusliitto. Vaikka liitto oli Yhdys­valtain ajama, se ei liittynyt järjestöön ollenkaan. CENTO oli kylmän sodan sotilasliitoista epäonnistunein.

Liitto lähti liikkeelle Turkin helmikuussa 1954 solmimasta liittosopimuksesta Pakistanin kanssa. 24. helmikuuta 1955 Bagdadissa solmittiin sopimus Irakin ja Turkin kesken. Iran, Pakistan ja Britannia liittyivät siihen myöhemmin.

Sopimus oli samanlainen kuin Pohjois-Atlantin sopimus. Sen päämääränä oli rajoittaa Neuvosto­liiton vaikutusvaltaa Lähi-idässä. CENTOlla ei ollut kuitenkaan pysyvää komentorakennetta, eikä länsivalloilla ollut juurikaan pysyviä sotilastukikohtia maissa. Yhdysvalloilla oli signaalitiedusteluasema Iranissa ja se teki U-2-lentoja Pakistanista käsin. Britannialla oli tukikohta Irakissa ja Pakistanissa.

Liitto rakoili, kun Irakin kuningas Faisal II syöstiin vallasta, ja tasavaltalainen arabinationalistinen uusi hallitus erosi maaliskuussa 1959 sotilasliitosta. Tuolloin nimen Bagdadin sopimus käyttö lopetettiin. Vuosina 1965 ja 1971 Pakistan yritti saada apua sotiinsa Intiaa vastaan, mutta liittolaisten mukaan liitto oli tehty Neuvosto­liittoa, ei Intiaa vastaan. Myöskään sen patoamistarkoitus ei toiminut, kun Neuvostoliitto solmi suhteet Egyptin, Syyrian, Irakin, Etelä-Jemenin, Libyan ja Somalian kanssa.

Vuonna 1974 Turkki miehitti Kyproksen, mikä sai Britannian vetämään joukkonsa. Iranissa taas šaahi Mohammad Reza Pahlavi syöstiin vallasta 1979, jolloin maa vetäytyi liitosta ja liitto lakkautettiin.

Pääsihteerit

Katso myös 
 SEATO

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antikommunismi
Kylmä sota
Lakkautetut kansainväliset järjestöt
Sotilasliitot
Tomi Maanoja

Tomi Maanoja (s. 12. syyskuuta 1986 Espoo) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Kakkosessa pelaavaa Vantaan Jalkapalloseuraa. Veikkausliigassa hän on edustanut kuutta eri seuraa ja on pelannut myös Ruotsin ja Norjan pääsarjoissa.

Maanoja aloitti uransa pääsarjatasolla Vantaan AC Allianssissa, jonka riveissä hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2005. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi espoolaiseen FC Honkaan, jonka riveissä hän pelasi kaudella 2006 kakkosmaalivahtina kolme ottelua Tuomas Peltosen loukkaannuttua. Kauden 2007 Maanoja aloitti ykkösmaalivahtina, mutta Maanojan kausi keskeytyi hänen murrettua kätensä. Kuntouduttuaan Maanoja sai loppukaudesta jälleen vastuuta ja tilille kertyi Veikkausliigassa lopulta 14 ottelua, joista Honka ei hävinnyt yhtään.

Maanoja siirtyi Allsvenskaniin AIK:n riveihin kaudella 2008. Debyyttinsä solnalaisten riveissä hän teki 14. elokuuta 2008 GIF Sundsvallin vieraana ottelussa joka päättyi 1–1-tasapeliin. Helmikuussa 2009 pelatussa AIK:n harjoitusottelussa Maanojalta katkesi sääriluu, minkä vuoksi hän joutui olemaan poissa pelikentiltä koko kauden ja jäämään pois alle 21-vuotiaiden EM-lopputurnauksesta. Tammikuussa 2011 Maanoja teki sopimuksen vanhan seuransa FC Hongan kanssa.

Maanoja teki helmikuussa 2012 alkavan kauden kattavan sopimuksen Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Adeccoligaenissa pelaavan Sandefjordin kanssa. Yhden ulkomailla vietetyn kauden jälkeen hän solmi vuoden sopimuksen Rovaniemen Palloseuran kanssa helmikuussa 2013. Sittemmin hän edusti Kuopion Palloseuraa, FC Lahtea ja Helsingin IFK:ta.

Maanoja kuului myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Itävaltaa vastaan pelattu ratkaiseva karsintaottelu ikäluokan vuoden 2009 EM-kilpailuihin ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Maanoja torjui kaksi itävaltalaisten yritystä. Ainoan ottelunsa A-maajoukkueessa hän pelasi 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.

Saavutukset 

AIK
 Allsvenskan: 2009
 Ruotsin cup: 2009
 Ruotsin supercup: 2010

Honka
 Liigacup: 2011

RoPS
 Suomen Cup: 2013

FC Lahti
 Liigacup: 2016

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Woody Harrelson

Woodrow Tracy ”Woody” Harrelson (s. 23. heinäkuuta 1961 Midland, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu muun muassa Primetime Emmyllä sekä kahdella SAG-palkinnolla, jonka lisäksi hän on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta ja neljä Golden Globe -ehdokkuutta.

Harrelson tuli tunnetuksi roolistaan Woody Boydina tilannekomediasarjassa Terveydeksi (1985–1993), josta hänet palkittiin parhaan komediasarjan miessivuosan Primetime Emmyllä. Roolistaan elokuvassa Larry Flynt – Minulla on oikeus hän oli ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkintoon rooleistaan elokuvissa The Messenger (2009) ja Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017). Harrelson oli myös ehdolla parhaan draamasarjan miespääosan Primetime Emmy -palkintoon roolistaan Marty Hartina rikosdraamasarjassa True Detective (2014).

Harrelsonin muita rooleja ovat muun muassa Billy Hoyle komediaelokuvassa Mustat donkkaa tykimmin (1992), Mickey Knox rikoselokuvassa Syntyneet tappajiksi (1994), kersantti William Keck sotaelokuvassa Veteen piirretty viiva (1998), Carson Wells jännityselokuvassa Menetetty maa (2007), Tallahassee kauhukomedioissa Zombieland (2009) ja Zombieland: Double Tap (2019), Charlie Costello rikoskomediassa Seitsemän psykopaattia (2012), Haymitch Abernathy Nälkäpeli-elokuvasarjassa (2012–2015), herra Burner draamakomediassa The Edge of Seventeen (2016), Tobias Beckett avaruuswesternissä Solo: A Star Wars Story (2018) sekä kapteeni Thomas Smith Kultainen palmu -palkitussa komediaelokuvassa Triangle of Sadness (2022).

Yksityiselämä 
Harrelsonin isä oli palkkamurhaaja Charles Harrelson, joka kuoli 15. maaliskuuta 2007 sydänkohtaukseen ADX Florence -vankilassa. Harrelson kasvoi lapsuutensa Ohiossa. Hänellä on kaksi veljeä, Jordan ja Brett.

Vuonna 1985 Harrelson meni naimisiin Nancy Simonin kanssa, mutta pari erosi seuraavana päivänä. Ero virallistettiin vasta 10 kuukauden jälkeen. Vuonna 1990 Harrelson alkoi seurustella Laura Louien kanssa ja avioitui tämän kanssa vuonna 2008. Parilla on kolme lasta (s. 1993, 1996 ja 2006).

Harrelson on ympäristöaktivisti ja sodanvastainen aktivisti, joka esimerkiksi vastustaa Irakin sotaa. Harrelson on myös vegaani, ja hän kannattaa hampun kasvattamisen laillistamista Yhdysvalloissa.

Valikoitu filmografia

Elokuvat 
 Mustat donkkaa tykimmin (1992)
 Syntyneet tappajiksi (1994)
 Larry Flynt – Minulla on oikeus (1996)
 Veteen piirretty viiva (1998)
 Menetetty maa (2007)
 The Messenger (2009)
 Zombieland (2009)
 Seitsemän psykopaattia (2012)
 Nälkäpeli (2012)
 Nälkäpeli – Vihan liekit (2013)
 Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1 (2014)
 Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2 (2015)
 The Edge of Seventeen (2016)
 Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017)
 Solo: A Star Wars Story (2018)
 Zombieland: Double Tap (2019)
 Triangle of Sadness (2022)

Televisiosarjat 
 Terveydeksi (1985–1993)
 True Detective (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Primetime Emmy -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bradley Whitford

Bradley Whitford (s. 10. lokakuuta 1959 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka parhaiten tunnetaan roolistaan televisiosarjassa West Wing. Whitford on voittanut myös Emmy-palkinnon vuonna 2001. Vuosina 2006–2007 Whitford näytteli televisiosarjassa Studio 60 on the Sunset Strip, jota esitettiin Suomessa nimellä Studio 60.

Whitford on naimisissa näyttelijä Jane Kaczmarekin kanssa ja heillä on kolme lasta (s. 1997, 1999 ja 2002). Perhe asuu San Marinossa, Kaliforniassa.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Al-Awja

Al-Awja (, tunnetaan myös nimillä Al-Auja ja Al-Ouja) on kylä 13 kilometrin päässä itään Tikritistä Irakissa. Kylä oli Irakin entisen presidentin, Saddam Husseinin, syntymäkylä vuonna 1937. Hussein myös haudattiin kylään ennen 31. päivän aamua 2006, noudattaen muslimien perinnettä haudata vainaja 24 tunnin sisällä hänen kuolemastaan.

Irakin maantiede
Paul Nurse

Sir Paul M. Nurse (s. 25. tammikuuta 1949) on brittiläinen biokemisti. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2001 yhdessä Leland H. Hartwellin ja Tim Huntin kanssa. He selvittivät, miten solusyklin eli solun jakautumisen säätelystä vastaavat sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit toimivat.

Nurse on opiskellut Birminghamin ja East Anglian yliopistoissa. Valmistuttuaan hän on työskennellyt erilaisissa syöpään erikoistuneissa huippututkimusyksiköissä Lontoon seudulla ja Oxfordin yliopistossa. Vuodesta 2003 alkaen hän on ollut Rockefeller-yliopistossa New Yorkissa, missä hän jatkaa solusyklin tutkimista.

Nurse on Royal Societyn puheenjohtaja 1. joulukuuta 2010 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 CV Nobel-komitean sivulla 

Brittiläiset kemistit
Royal Societyn jäsenet
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Amanda Pilke

Amanda Pilke (s. 2. toukokuuta 1990 Joensuu) on suomalainen näyttelijä.

Pilke näytteli yhtä Helmiä ja sikoja -elokuvan (2003) päärooleista. Hänen roolihahmonsa oli tenavatähti Saara. Pilke oli myös Jonnan roolissa Karjalan kunnailla -televisiosarjassa, joka alkoi marraskuussa 2007 Yle TV2:ssa. Aleksi Mäkelän Älä unta nää -televisioelokuvassa hän oli yhdessä pääosista, kuten myös Dome Karukosken Kielletty hedelmä -elokuvassa. Hänellä on Millan rooli Aku Louhimiehen ohjaamassa elokuvassa Vuosaari (2012). Lisäksi Pilke esiintyy Zaran roolissa Puhdistus-elokuvassa (2012).

Pilke voitti osastaan Kielletyssä hedelmässä Parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2010.

Filmografia

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi-palkinnon saajat