Toivo Salervo

Toivo August Salervo, sukunimi alk. Salenius (17. tammikuuta 1888 Kuopio – 30. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. 

Salervon vanhemmat olivat insinööri Johan August (Atte) Salenius ja Wilma Helena Österbladh. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1906 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1910. Aluksi hän työskenteli apulaisena arkkitehti Onni Tarjanteen arkkitehtitoimistossa. Vuonna 1913 hän otti vastaan piirustuksen opettajan viran Jyväskylän seminaarista. Jyväskylän aikoihin hänellä oli myös oma arkkitehtitoimisto, jossa harjoittelijana oli kesällä 1916 nuori ylioppilas nimeltä Alvar Aalto. Harjoittelun jälkeen Salervo antoi sanavalmiille harjoittelijalleen neuvon: 
  

Vuosina 1918–1944 Salervo toimi kouluhallituksen arkkitehtina ja tuolta ajalta ovat kaikki hänen tunnetuimmat työnsä, jotka ovat pääasiassa koulurakennuksia. Arkkitehdin ja piirustuksen opetuksen lisäksi Salervo kirjoitti paljon oppikirjoja ja oli kouluhallituksessa piirustuksen, veiston ja kaunokirjoituksen tarkastajana. Monet koululaispolvet ovat opiskelleet kaunokirjoitusta, jonka mallin Salervo kehitti 1930-luvulla. Viimeksi Salervo oli maataloushallituksessa kotiteollisuusneuvoksena ja osastopäällikkönä 1945–1955.

Eläkepäivikseen Salervo vetäytyi Nurmijärvelle, Röykässä sijaitsevan Vahaksenjärven rannalla olevaan, itse piirtämäänsä huvilaan. Eläkkeellä hän omistautui pitkälti taiteelle maalaamalla luonnonkukkia metsissä pääasiassa vesivärein. Myös muutamista kyläläisistä hän maalasi vesivärein muotokuvia. 

Monet kylässä asuneet koululaiset, jotka keräsivät kasveja Röykän metsistä, tutustuivat Salervoon. Hänellä oli aina aikaa keskustella uteliaiden lasten kanssa ja kertoa eri kasveista. Hänen vilpitön ja teeskentelemätön käytöksensä teki hänestä koko kylän epävirallisen "isosedän".
Vielä elävät vanhat kyläläiset muistavat hänet vanhan ajan herrasmiehenä. 

Nurmijärveläisten vaikuttajien keskuudessa Salervo oli suosittu hahmo, joka kutsuttiin mielellään juhlapuhujaksi ja kutsuvieraaksi pitäjän- ja muihin juhliin. Hän oli kuolemaansa asti muun muassa Kivi-juhlien vakiokutsuvieras. Myös kouluihin hänet haluttiin juhlapuhujaksi, jos suinkin mahdollista. 

Viimeiseksi hänen piirtämäkseen ja myös rakennusvalvomakseen rakennukseksi jäi omaleimainen linja-autopysäkin suojakatos Vaaksintien risteyksessä Röykässä. Rakennus tuhoutui tulipalossa arkkitehdin kuoleman jälkeen.

Töitä 
 Salervon talo, Alvar Aallon katu 1 (aik. Seminaarinkatu), Jyväskylä (1914)
 Ritikan koulu, Kemi 1921 (ei koulukäytössä vuoden 1978 jälkeen) 
 Etelänkylän koulu, Kalajoki 1923 
 Lielahden Koulu (ent. Harjuntaustan Kansakoulu), Tampere 1924 
 Harjun urheilukenttä, Jyväskylä 1926
 Kankaan koulu, Kouvola 1927
 Ylitornion kristillisen opiston päärakennus 1927 
 Hämeenlinnan yksityinen tyttökoulu 1927 
 Koivun koulu, Tervola 1928
 Oulaisten lukio 1928 
 Peltolan koulu, Lappeenranta 1930
 Pajusaaren koulu, Kemi 1930 
 Ylönkylän kansakoulu Perniö 1930
 Vääksyn Yhteiskoulu, Asikkala 1931 
 Ortelan koulun kivinen osa, Hämeenlinna 1933
 Kemin kansakoulu (nyk. Sauvosaaren koulu) 1936
 Harjun kansakoulu (nyk. Harjun koulu) Lohja 1936
 Kaipolan koulu, Sulkava 1937
 Oulaisten peruskoulun ala-aste 1937 
 Korkatin koulu (nykyisin Korkatin Kartano), Haapavesi 1946–1950

Kirjallista tuotantoa 
 Veisto-opas 1. Gummerus 1918, 4. painos 1941
 Kansakoulun piirustuksenopetuksen järjestelmä. Gummerus 1919
 Oppikoulun ja seminaarin piirustuksenopetuksen järjestelmä. Gummerus 1919
 Kotisivistys ja kauneusarvot. Kristillisen taideseuran esitelmiä 4. Otava 1921
 Matkakertomus Valtion urheilulautakunnan apurahalla keväällä 1922 tekemältä opintomatkalta Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Itävaltaan. Valtion urheilulautakunta, Helsinki 1923
 Kirjoittamisen opetus : tyyppikirjaimiston pohjalla. Otava 1932
 Nuorisomme koulutus muuttuneissa oloissamme. Otava 1943

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet