joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ragnhild Peitsalo

Ragnhild Karolina Axa Peitsalo (o.s. Linnanheimo, vuoteen 1924 Leino; 10. elokuuta 1896 – 19. marraskuuta  1931 Viipuri) oli suomalainen näyttelijä. Hän syntyi Aksa Johanna ja Johan Gustaf Leinon (vuodesta 1924 Linnanheimo) seitsenlapsisen perheen esikoiseksi. Helsingin suomalaista tyttökoulua käynyt Peitsalo halusi jo varhain näyttelijäksi. Hän opiskeli lausuntaa Olga Salon ja Mimmi Lähteenojan johdolla, he myös kannustivat häntä eteenpäin näyttelijänuralla. Johan Leino oli jyrkästi aietta vastaan, sillä näyttelijöiden katsottiin edustavan turmelusta ja huonoa elämää.

Ammattiuransa Peitsalo aloitti Joensuun Teatterissa syksyllä 1919. Muutaman vuoden päästä hän siirtyi Kuopion kautta Turun Työväen Teatteriin. Tuolloin hänellä oli jo takanaan yksi avioliitto. Turussa hän solmi toisen avioliittonsa Ilmari Peitsalon kanssa. Hän oli mukana useilla teatterikiertueilla ympäri Suomea. Pornaisissa ja Mäntsälässä kiertueilla olivat avustajina ja näyttelijöinä hänen 1930-luvulla kuuluisuuteen nousseet sisarensa Regina ja Rakel Linnanheimo.

Turusta Ragnhild ja Ilmari Peitsalo muuttivat Viipuriin. Avioliitto rapistui pian, mutta näyttelijänurallaan Ragnhild Peitsalo menestyi hyvin. Ragnhild Peitsalo näytteli Viipurin Näyttämöllä ja vuodesta 1928 alkaen Viipurin Työväen Teatterissa. Kriitikot luonnehtivat häntä "suurilahjaiseksi". Hänen tumman ja taipuisan äänensä sointia kuvattiin pronssinkaltaiseksi. Peitsalon roolivalikoima oli monipuolinen; Tukkijoella-näytelmässä hän oli Pölhö-Kustaa, Kuolemantanssissa hän näytteli Alicen osan. Hänen tulkintaansa Lisasta näytelmässä Elävä ruumis luonnehdittiin sielukkaaksi. Vuonna 1926 hän oli mukana Jules Romainsin menestyksekkäässä farssissa Knock eli lääketieteen riemuvoitto. Peitsalo juhli kymmenvuotistaiteilijajuhlaansa keväällä 1929. Näytelmä oli Elinan surma, jossa hän tulkitsi Kirstin roolin ja sai loistavat arvostelut. 

Talvikiertueet kuuluivat työhön, ja ne panivat näyttelijät koetukselle. Talvella 1931 kiertue oli erityisen raskas. Eräänä päivänä auto teki tenän ja muiden mukana Peitsalonkin piti mennä pikkukengissään työntämään sitä ylös jäätynyttä mäkeä. Hän vilustui kohtalokkaasti ja sai keuhkokuumeen. Kolmen päivän kuluttua Ragnhild Peitsalo menehtyi. Häneltä jäi Virosta adoptoitu tytär Liisa, joka siirtyi Johan Linnanheimon perheen hoiviin.

Lähteet
Nikula, Jaana: Polttava katse, Helsinki; Like 2000. ISBN 951-57879-5-5.

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Aldabra

Aldabra on Seychelleihin kuuluva atolli Intian valtameressä. Sen eläimistö on ainutlaatuinen. Atollilla elää muun muassa maailman suurin jättiläiskilpikonnien (Geochelone gigantea) populaatio, noin 152 000 yksilöä. Siellä elää myös Intian valtameren viimeinen lentokyvytön lintu, sepelmetsähuitti (Dryolimnas cuvieri), joita on jäljellä noin viisi tuhatta yksilöä. 

Atolli on 34 km pitkä ja leveimmillään vajaat viisitoista kilometriä leveä.Se muodostuu neljästä korallisaaresta, joiden välissä on kapeat salmet, ja keskellä matala laguuni. Saariryhmää kiertää ulompi riutta. Saari on vaikeapääsyinen, eikä siellä ole pysyvää ihmisasutusta. 

Alue on UNESCOn maailmanperintökohde.

Lähteet 

Afrikan saaret
Seychellien maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Seychelleillä
Valleé de Main luonnonsuojelualue

Valleé de Main luonnonsuojelualue sijaitsee Seychelleihin kuuluvalla Praslinin saarella. Se käsittää hyvin säilynyttä palmumetsää, jossa kasvaa kuutta lajia palmuja, joista  seychellienpalmu eli coco-de-mer, Lodoicea maldivica on endeeminen Seychellien laji. Näiden palmujen siemenet ovat kasvikunnan suurimmat. Lehdet ovat kuusi metriä leveitä ja 14 metriä pitkiä. Myös puiston eläimistöön kuuluu harvinaisia ja endeemisiä lajeja.

Valleé de Main luonnonsuojelualueen pinta-ala on vain  19.5 ha. Sitä ympäröi 300 hehtaarin Praslinin kansallispuisto.

Alueen metsät muistuttavat ikimetsiä, ja niissä kasvaa täysikokoisia puita. Palmulajeja ovat seychellienpalmun lisäksi kotoperäinen Deckenia nobilis,  Phoenicophorium borsigianum, paalupalmu (Verschaffeltia splendida), Nephrosperma vanhoutteanum ja  Roscheria melanochaetes. Palmujen joukossa kasvaa myös kairapalmuja ja lehtipuita. Metsässä elää endeemisiä lintulajeja, liskoja, sammakoita ja selkärangattomia.

Alue on UNESCOn maailmanperintökohde.

Lähteet 
UNESCO
UNDP WCMC

Viitteet

Aiheesta muualla 

Seychellien maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Seychelleillä
Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg

Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg (lyh. FAU) on julkinen yliopisto Baijerissa, Saksassa. Se koostuu viidestä eri tiedekunnasta ja on yli 26 000 opiskelijallaan Baijerin toiseksi suurin yliopisto. Sillä on Erlangenin ja Nürnbergin lisäksi toimintaa myös Fürthin kaupungissa.

Historia 
Yliopiston perusti Brandenburg-Bayreuthin rajakreivi Friedrich vuonna 1742 Bayreuthissa nimellä Friedrichs-Universität. Se oli tuolloin Altdorfin ja Würzburgin yliopistojen jälkeen kolmas yliopisto Frankenin alueella. Yliopisto siirrettiin Erlangeniin vuonna 1743. Alexander-nimi yliopiston nimeen lisättiin vuonna 1769 Brandenburg-Bayreuthin ja Brandenburg-Ansbachin rajakreivin Karl Alexanderin kunniaksi. 

Vuonna 1961 yliopistoon liitettiin vuonna 1919 perustettu Hochschule für Wirtschafts- und Sozialwissenschaften Nürnberg, jolloin yliopiston nimi sai uuden osan Erlangen-Nürnberg. Vuonna 1972 yliopistoon liitettiin lisäksi Nürnbergin pedagoginen korkeakoulu.

Tiedekunnat 
Yliopisto on 1. lokakuuta 2007 lähtien koostunut seuraavista tiedekunnista:

 Filosofis-teologinen tiedekunta
 Oikeus- ja taloustieteellinen tiedekunta
 Lääketieteellinen tiedekunta
 Luonnontieteellinen tiedekunta
 Teknillinen tiedekunta

Aiheesta muualla 
 Yliopiston viralliset Internet-sivut

Nürnberg
Saksan yliopistot
S/S Hohenhörn

S/S Hohenhörn oli Saksan laivaston kuljetusalus, joka kuljetti vuonna 1942 Suomen Saksalle luovuttamat kahdeksan juutalaista ja muita sotavankeja. Laivan mukaan nimesi tutkija Elina Sana Suomen juutalaisluovutuksista Saksaan kertovan kirjansa Kuolemanlaiva S/S Hohenhörn – juutalaispakolaisten kohtalo Suomessa.

Valmistus 
Laivan rakensi vuonna 1924 Ranskassa Le Havressa Ateliers & Chantiers de la Seine Maritime, ja se sai nimekseen Vaccares.

Palvelus 
Alus kuului Société de Navigation à Vapeur Daherille, jonka kotisatamana oli Marseille. Aluksen osti 1929 Société de Gérance et d'Armement (SAGA), jonka kotisatamana oli Dunkerque. Se myytiin edelleen maaliskuussa 1937 Panamaan rekisteröidylle Hanseatica Aschpurwis & Veltjens S.A.:lle, joka antoi alukselle nimen Colon.

Alus sai maaliskuussa 1939 Espanjan liikenteessä ollessaan peitenimen Maravi siihen asti, kunnes Hanseatica Aschpurwis & Veltjens nimesi aluksensa Hohenhörniksi. Samalla aluksen kotipaikaksi vaihtui Hampuri. Alus oli 20.–22. elokuuta Danzigin ja Riian välillä.

Toinen maailmansota 
Alus kuljetti 6. syyskuuta 1939 joukkoja Norjaan. Alus oli 16. huhtikuuta 1940 Oslossa, josta se lähti 20. huhtikuuta ja palasi viikkoa myöhemmin. Alus oli 5. toukokuuta 1. M-laivueen ja kahden 2. M-laivueen aluksen suojaamassa Aalborgista Osloon matkanneessa saattueessa, jonka muut alukset olivat Muansa, Westsee ja Wiegand. Saattue saapui Osloon seuraavana päivänä. Paluumatkalle Hohenhörn lähti 7. toukokuuta.

Elokuussa alus liitettiin osaksi operaatio Merileijonan kuljetusosastoa A16. Alus teki useita matkoja Norjan rannikkokaupunkeihin, kunnes se lokakuussa 1943 siirrettiin Itämerelle. Alus lähti Tallinnasta 11. lokakuuta Helsinkiin ja palasi 13. lokakuuta. Se teki vastaavan matkan 19.–20. lokakuuta. 6. marraskuuta Hohenhörn lähti Helsingistä Tallinnaan mukanaan kahdeksan juutalaista luovutettavaksi Saksaan. Joulukuussa alus oli jälleen Norjan rannikolla.

Ollessaan matkalla 21. lokakuuta Narvikista Emdeniin alus osui Britannian ilmavoimien pudottamaan miinaan. Se upposi Göteborgin edustalle ().

Katso myös
 Suomen juutalaisluovutukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
vrag.dk

Höyrylaivat
Bunsenin paristo

Bunsenin paristo on galvaaninen paristo, jota käytettiin aikoinaan eri tarkoituksiin. Laite oli tavallisimmin koottu lasiastiaan. Paristo oli hyvin samantyyppinen kuin Leclanchén paristo, mutta siinä käytetyn sinkki salmiakkiliuoksessa -yhdistelmän sijasta Bunsenin paristossa toimivina aineina oli hiili typpihapossa. 

Paristo koottiin lasiastiaan ja sen elementtejä erotti toisistaan huokoinen savilieriö. Pariston teho riippui elementtien koosta. 

Bunsen-paristoa ei voinut säilyttää asuintiloissa, koska siitä kohosi myrkyllisiä kaasuja. 

Nykyaikaiset tehoakut ja paristot ovat käytännössä syrjäyttäneet tämän vaikeasti valmistettavan ja monin tavoin hankalan virtalähteen.

Lähteet
 Taitokirja, toim. Vilho Setälä. 3. painos 1957

Sähkön ja elektroniikan historia
Sähkökemia

fr:Pile électrique#Piles à dépolarisation
Rubberduck Jones

Rubberduck Jones (oik. Nisse Tapani Rikama, entiseltä sukunimeltään Poutanen, s. 13. maaliskuuta 1960) on suomalainen rock-kitaristi ja lauluntekijä, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Trash, Pelle Miljoona & 1980 (1978-1979, 2004-2007), Sehr Schnell, Problems?, Pelle Miljoona Oy, Suspenders, Hurmos ja Los Hermos Band. Jones soittaa kitarasoolon muun muassa "Tahdon rakastella sinua" -klassikkokappaleessa. Hänen säveltämiään kappaleita ovat muiden muassa Pelle Miljoona & 1980 -yhtyeen levyttämät kappaleet ”Ajassa tapahtuu”, ”Juosten kohti elämää”, ”Mua valvotaan”, ”Rakastava voima”, ”Tämä sukupolvi” ja ”Vallankumous kulttuuriin”.

Rubberduck Jones on toiminut myös tuottajana muun muassa Ratsian ensimmäisellä albumilla ja Widowsin ensimmäisellä singlellä.

Yksityiselämä 
Jones sairastui 1980-luvulla skitsofreniaan.

Lähteet 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset lauluntekijät
Pelle Miljoona
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Liisa Pakarinen

Liisa Aino Pakarinen, oik. Kartto (16. marraskuuta 1911 Joensuu – 2. joulukuuta 1973) oli suomalainen näyttelijä. Pakarinen näytteli useissa teattereissa, muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa.

Pakarinen näytteli kaikkiaan kahdeksassa elokuvassa. Hänet nähtiin naispääosassa Jussi Snellmanin elokuvassa Seikkailu jalkamatkalla (1936). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Opri (1954) ja Pojat (1962).

Hänen puolisonsa oli näyttelijä, käsikirjoittaja Turo Kartto.

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Arvo Siikamäki

Arvo Siikamäki (s. 21. toukokuuta 1943 Saarijärvi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän käyttää kiveä, pronssia ja alumiinia, viime vuosina myös kotimaisia puulajeja kuten tervaleppää. Nuorempana hän aloitti uransa esittävillä teoksilla, siirtyi kantaa ottaviin protestiaiheisiin ja on vanhemmiten päätynyt luontoa lähelle harmoonisiin, materiaalin tuntua korostaviin figuureihin.

Siikamäki sai Pro Finlandia -mitalin 2007.

Kuvia teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Arvo Siikamäestä Saarijärven kaupungin sivustolla (PDF)

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Timothy Olyphant

Timothy David Olyphant (s. 20. toukokuuta 1968 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Olyphant on näytellyt niin elokuvissa ja televisiossa kuin näyttämölläkin. Olyphant on naimisissa Alexis Kniefin kanssa, ja heillä on kolme lasta. 

Deadwoodissa Olyphant näyttelee Seth Bullockia ja vuoden 2007 elokuvassa Hitman Agentti 47:ää.

Filmografia 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Davis

Carl Davis (s. 28. lokakuuta 1936 New York Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka on asunut Britanniassa vuodesta 1961. Hän on naimisissa brittiläisen näyttelijän Jean Bohtin kanssa.

Musiikillinen tuotanto
Davis on säveltänyt musiikkia yli sataan televisio-ohjelmaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan mykkäelokuviin luodusta musiikista. Hän on myös avustanut Paul McCartneyn sinfonisten sävellysten orkestroinnissa. Davis on säveltänyt muun muassa BBC:n Ylpeys ja ennakkoluulo -televisiosarjan ja Ranskalaisen luutnantin nainen -elokuvan tunnusmelodiat. Lisäksi Davis on säveltänyt paljon nykytanssi- ja balettimusiikkia Englannin kansallisbaletin, Skotlannin baletin ja Birminghamin kuninkaallisen baletin näytäntöihin.

Muu toiminta
Davis on toiminut taiteellisena johtajana ja kapellimestarina Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin Summer Pops -konserttisarjassa. BBC Proms -festivaalilla hän johti elokuvamusiikkikonsertin 1999 ja yhteistyö festivaalin kanssa on jatkunut siitä lähtien. Davis on levyttänyt omaa tuotantoaan ja muiden elokuvamusiikkia useiden brittiläisten orkestereiden kanssa, kuten Lontoon kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Lontoon filharmonikoiden, Englantilaisen kamariorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. 

Suomessa Davis johti lokakuussa 2007 Radion sinfoniaorkesteria, joka soitti hänen sovittamansa musiikin Charlie Chaplinin Kaupungin valot -elokuvan esityksen taustamusiikiksi.

Palkinnot
Vuonna 2003 Davis sai arvostetun BAFTA-palkinnon elämäntyöstään elokuvamusiikin alalla, ja 2005 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle korkea-arvoisen kunnianosoituksen (CBE honorary) hänen ansioistaan säveltäjänä ja kapellimestarina.

Yhdysvaltalaiset kapellimestarit
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Žodzina

Žodzina (, IPA: [ˈʐodzʲina]) eli Žodino (, , ) on keskikokoinen Valko-Venäjän teollisuuskaupunki, joka sijaitsee Minskin alueella, maanteitse vain 57 kilometriä Minskin keskustasta koilliseen.  Žodzinaa voi pitää yhtenä miljoonakaupunki Minskin esikaupungeista. Žodzinan pinta-ala on 19 km² ja asukasluku 61 724 (10/2009). Žodzina on Valko-Venäjän kaupungeista uusimpia, se sai kaupunkioikeudet 1963. Hallinnollisesti Žodzina on suoraan Minskin alueen keskushallinnon alainen kaupunki, vaikka maantieteellisesti se sijaitsee Smaljavitšyn piirin sisällä.

Žodzinan työnantajiin kuuluu on raskaiden maansiirtokoneiden ja kaivoskoneiden valmistaja BelAZ, jolla on noin 11 000 työntekijää. Toinen tärkeä teollisuuslaitos on vaatevalmistaja "SVITANAK".

Žodzinassa on ammattikorkeakoulu muttei korkeampia oppilaitoksia. Kaksi Valko-Venäjän maatalouden tutkimuskeskuksesta toimii kaupungissa. 

Liikenneyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu kantatie P53, jota pitkin Minskin keskustaan on 57 ja Barysaun keskustaan 18 kilometrin matka. Valko-Venäjän suurin valtatie – moottoritie M1 eli eurooppatie E30 – kulkee 11 km Žodzinan keskustan eteläpuolitse tuoden yhteyden niin Moskovaan kuin Varsovankin suuntaan. Kaupunki sijaitsee myös maan päärataverkon äärellä (rataosuus Minsk–Žodzina–Barysau–Orša).

Lähteet

Aiheesta muualla  

 Lyhyt kuvaus kaupungista  (BYcity.org)
 Kantakaupungin kartta  (BYcity.org)
Wikimapia satelliittikuva kaupungista, kohteiden selitys pääosin  tai 
 Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Žodzina aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) 
Eräs kaupunkiportaali  ja 
Toinen kaupallinen kaupunkiportaali 
Zoomattava kaupunkikartta  
työkonevalmistaja BelAZ 
 Valko-Venäjän juna-aikatauluja  

Minskin alueen kaupungit
Yehuda Bauer

Yehuda Bauer (1926 Praha, Tšekkoslovakia) on israelilainen professori emeritus, joka on tehnyt mittavan kansainvälisen uran holokaustin historian tutkijana.

Tausta 
Bauer varttui Prahassa ja puhuu sujuvasti tšekkiä, slovakkia ja saksaa. Hänen isänsä oli sionisti, jonka tavoitteena oli viedä perheensä Palestiinaan. Muutto vaati tuhat puntaa, jonka perhe sai koottua. 15. maaliskuuta 1939, samana päivänä, kun Saksa otti haltuunsa Böömin ja Määrin. Perhe matkusti välittömästi Palestiinaan. Bauer meni Haifan lukiotasoiseen kouluun, jossa hänen historianopettajansa Rachel Krulik kannusti erityisesti häntä opiskelemaan historioitsijaksi. Kouluaikoinaan hän liittyi Palmahiin, Haganahin sotilaalliseen ja maanalaiseen osajärjestöön, josta myöhemmin tuli Israelin armeijan ydin.

Koulutus 
Saatuaan brittiläisen stipendin, Bauer aloitti opiskelut Walesissa, Cardiffin yliopistossa. Hän palasi taistelemaan Israelin itsenäistymissodassa 1948–1949, minkä jälkeen hän palasi Cardiffiin jatkamaan opiskelujaan.

Palattuaan Israeliin hän liittyi Shovalin kibbutziin ja aloitti samalla jatko-opinnot Heprealaisessa yliopistossa. Hän sai tohtorinarvon 1960, aiheenaan Palestiinan brittiläinen mandaattialue.

Ura 
Aloitettuaan luennoitsijana Heprealaisessa yliopistossa Jerusalemissa hän tapasi Abba Kovnerin, holokaustista selvinneen runoilijan ja sionistin. Tämän innoittamana Bauer suuntasi tutkimuksensa holokaustiin. Havaittuaan pian kielitaidon merkityksen tutkimusaiheelle, Bauer opiskeli lyhyessä ajassa riittävästi jiddišiä, ranskaa ja puolaa kyetäkseen etenemään aiheessa.

Aluksi hänen tutkimustyönsä keskittyi eloonjääneiden kokemuksiin, minkä jälkeen hän tutki yhdysvaltalaisten suhdetta aiheeseen. Myöhäisemmässä vaiheessa hän tutki juutalaisten ja natsien vuorovaikutusta juutalaisten pelastumisessa.

1970-luvulla hän toimi Institute for Contemporary Jewryn johtajana ja hänestä tuli Heprealaisen yliopiston professori 1977. Vuonna 1980 hänet nimitettiin pysyväksi akateemiseksi johtajaksi edellä mainitussa instituutissa. Samana vuonna hän perusti the Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism nimisen tutkimusyksikön. Hän on toiminut vierailevana professorina muun muassa Yalen yliopistossa, Brandeisin yliopistossa, Havaijin yliopistossa ja Berliinissä.

Julkaisuja 
 They Chose Life (1968)
 My Brother’s Keeper (1974)
  					Flight and Rescue (1975)
 American Jewry and the Holocaust (1982)
 Jews for Sale (1994)
 Rethinking the  					Holocaust (2001)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laaja selostus Bauerin elämästä ja tutkimuksesta  

Juutalaiset historioitsijat
Israelilaiset historioitsijat
Vuonna 1926 syntyneet
Elävät henkilöt
Jelsk

Jelsk (valkoven. ja , , ) on kaupunki ja samanniminen piiri Valko-Venäjän Homelin alueen eteläosissa Ukrainan rajalla. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 9 725 asukasta ja piirissä 17 839 ihmistä.

Liikenneyhteydet 
Liikenneyhteyksistä tärkeimpiä ovat pohjoisessa sijaitsevasta naapurikaupunki Mazyristä (noin 35 km) saapuva ja Ukrainan rajalle (noin 25 km) vievä P31-kantatie sekä samansuuntainen rautatie. Toinen kantatie (P126) luo yhteyden idässä sijaitsevaan Narouljaan ja kolmas (P148 + P36) läntiseen naapurikaupunkiin  Leltšytsyyn.

Tšernobylin vaikutuksia 

Vuoden 1986 ydinonnettomuuden seurauksena Tšernobylin luoteispuolella sijaitsevan Jelskin piirin alueelle levisi radioaktiivista saastetta ja alue saastui pääosin lievästi. Pahimmin saastuneilta alueilta kuitenkin yhdeksän kylää, joissa asui 2 123 ihmistä, asutettiin uudestaan toisaalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) 
Kaupunkikartta (BYcity.org) 
WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin  tai 
Valokuvia Jelskin kaupungista 
Kuvausta kaupungista  
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta 

Homelin alueen kaupungit
Bob Bergen

Robert Bergen (s. 8. maaliskuuta 1964 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Putte Possun ääniroolista useista animaatioista ja videopeleistä.

Elämäkerta
Bergen halusi olla jo 5-vuotiaana Putte Possun äänenä ja vuosia myöhemmin hänen haaveensa toteutui. Bergen muutti Cincinnatista Los Angelesiin 14-vuotiaana, kun hänen isänsä uusi työpaikka sijaitsi kyseisessä kaupungissa. Se ei kuitenkaan ollut nuorelle Bergenille ongelma sillä hänen idolinsa Mel Blanc työskenteli myös Los Angelesissa. Bergenin unelmana oli tulla ääninäyttelijäksi ja erityisesti oppia imitoimaan Putte Possua. Hän harjoitteli hahmon ääntä päivittäin ja loi samalla omia hahmoja. Bergenin koulun käynti jäi yhä vähemmäksi, kun hän alkoi tutkia ja kysellä useilta animaatio studioilta siitä miten pääsisi ääninäyttelijäksi piirrettyihin. Lopulta Hanna-Barbera -yhtiö ilmoitti asiasta Bob Lloydille, joka omisti silloin ainoan ääniroolittaja yhtiön Los Angelesissa nimeltä The Voicecaster. Lloyd puolestaan ilmoitti Daws Butlerille, joka on yksi tunnetuimmista ääninäyttelijöistä. Pian Bergen pääsi itse mestarin oppiin ääninäyttelemisessä muiden oppilaiden kanssa.

Ollessaan 18-vuotias Bergenin perheen hyvä ystävä Casey Kasem lähetti nimikirjoituksella varustetun kuvan high schoolin päättäjäisistä. Bergen lähetti takaisin kiitos viestin ja kertoi samalla haluavansa ääninäyttelijäksi piirretyihin ja liitti viestiin puhelinnumeronsa. Myöhemmin Bergen sai yllättävän puhelun Kasemilta, joka pyysi häntä tekemään kotitekoisen demokasetin, jossa olisi kaikki Bergenin osaamat äänet. Hän lähetti kasetin, jossa oli yhteensä 85 eri ääntä. Kasem puolestaan antoi demon ääninäyttelijä agentille Don Pittsille, joka otti Bergenin asiakkaakseen. Pian hän saikin ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1982 animaatiosarjassa Spider-Man and His Amazing Friends. Samalla Bergen opiskeli vielä seuraavat 5 vuotta Daws Butlerin alaisuudessa ja täytettyään 23 vuotta hän valmistui täysiaikaiseksi ääninäyttelijäksi. Tämän myötä Bergenillä oli enemmän aikaa tehdä äänirooleja animaatiosarjoihin, mainoksiin ja videopeleihin.

Bergen teki ensimmäisen Putte Possun ääniroolin vuonna 1996 lyhytanimaatioon Superior Duck. Seuraavan kerran hänet kuultiin elokuvissa Looney Tunes: Reality Check ja Looney Tunes: Taas kehissä vuonna 2003. Samalla Bergen oli Putte Possun ääniroolissa animaatiosarjassa Duck Dodgers, josta hän sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2004.

Aiheesta muualla
 Bob Bergen Voice Chasersissa  
 Bob Bergen TV.comissa  

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Prinsessa Jasmine

Prinsessa Jasmine on kuvitteellinen arabialainen prinsessa, joka ilmestyi ensimmäistä kertaa elokuvassa Aladdin (1992). Sen jälkeen hahmo on esiintynyt myös elokuvissa Jafarin paluu ja Aladdin ja varkaiden kuningas sekä Aladdin-piirrossarjassa. Prinsessa Jasmine ja Aladdin seikkailevat myös PlayStationin Kingdom Hearts -peleissä. Alkuperäisessä dubbauksessa hänen ääniroolissaan on Linda Larkin (puhe) ja Lea Salonga (laulu). Suomenkielisen version esittää Ulla Renko.

Hahmo 
Prinsessa Jasmine asuu isänsä sulttaanin kanssa hulppeassa palatsissa Agrabassa. Jasminen isä on rikas ja heillä on kaikkea mitä voisi toivoa. Jasminella on jopa lemmikkinään oma tiikeri Rajah. Prinsessa Jasmine on temperamenttinen ja älykäs. Sulttaani painostaa Jasminea valitsemaan pian itselleen puolison, sillä lain mukaan hänen pitää mennä naimisiin ennen seuraavaa syntymäpäiväänsä. Jasmine kuitenkin antaa kaikille sulhasille rukkaset, sillä hän haluaa mennä naimisiin rakkaudesta. Isänsä painostettua tytärtään liikaa Jasmine karkaa palatsista ja tapaa köyhän katupojan Aladdinin. He rakastuvat toisiinsa, mutta sulttaani ilmoittaa, että hän on valinnut tyttärelleen puolisoksi sulttaanin neuvonantajan Jafarin, jota Jasmine inhoaa. Jafarin otettua valtansa käsiin hän toivoo Lampun Hengeltä, että Jasmine rakastuu häneen. Aladdinin kukistettua Jafarin he saavat toisensa.

Kuvitteelliset prinsessat
Disneyn hahmot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pohjois-Saksan liitto

Pohjois-Saksan liitto () oli vuonna 1866 perustettu sotilasliitto, josta vuonna 1867 muodostettiin federatiivinen valtio. Siihen kuului 22 pohjoisen Saksan valtiota. Preussin kuningaskunnalla oli liitossa johtavan valtion asema. Pohjois-Saksan liiton muodostaminen merkitsi samalla piensaksalaisen ratkaisun läpiviemistä eli sitä, että Itävallan keisarikunta suljettiin lopullisesti pois saksalaisen kansallisvaltion luomisesta. Pohjois-Saksan liiton pinta-ala oli 415 150 km² ja alueella asui lähes 30 miljoonaa ihmistä.

Historia
Pohjois-Saksan liitto muodostettiin Preussin lyötyä Itävallan ja muut Saksan liittoon tuolloin kuuluneet maat Preussin–Itävallan sodassa vuonna 1866. Otto von Bismarck loi liitolle perustuslain, joka astui voimaan 1. heinäkuuta 1867, ja sen nojalla liiton presidentiksi nousi Preussin kuningas Vilhelm I ja kansleriksi von Bismarck. Liiton jäsenvaltiot olivat edustettuina 43-paikkaisessa liittoneuvostossa (). Preussilla oli neuvoston paikoista hallussaan 17. 

Pohjois-Saksan liitto ja sen eteläsaksalaiset liittolaiset muodostivat vuonna 1871 Saksan keisarikunnan Saksan–Ranskan sodan Pariisin-piirityksen aikana. Keisarikunnan keisariksi valittiin 18. tammikuuta vuonna 1871 Versailles’n palatsin peilisalissa Preussin kuningas Vilhelm I.

Osavaltiot
Liitto koostui seuraavista osavaltioista (tuolloisessa virkasaksassa Bundesstaaten):

 Preussin kuningaskunta
 Saksin kuningaskunta
 Mecklenburg-Schwerinin suurherttuakunta
 Mecklenburg-Strelitzin suurherttuakunta
 Oldenburgin suurherttuakunta
 Sachsen-Weimar-Eisenachin suurherttuakunta
 Hessenin suurherttuakunnan pohjoisosa eli Oberhessen Main-joen pohjoispuolella
 Braunschweigin herttuakunta
 Sachsen-Meiningenin herttuakunta
 Sachsen-Altenburgin herttuakunta
 Sachsen-Coburg-Gothan herttuakunta
 Anhaltin herttuakunta
 Schwarzburg-Rudolstadtin ruhtinaskunta
 Schwarzburg-Sondershausenin ruhtinaskunta
 Waldeckin ruhtinaskunta
 Reuss-Greizin ruhtinaskunta
 Reuss-Geran ruhtinaskunta
 Schaumburg-Lippen ruhtinaskunta
 Lippen ruhtinaskunta
 Hampurin vapaakaupunki
 Lyypekin vapaakaupunki
 Bremenin vapaakaupunki

Aiheesta muualla
Hemmo Kallio

Herman ”Hemmo” Kallio (vuoteen 1906 Puttonen; 19. huhtikuuta 1863 Jyväskylän pitäjä – 8. syyskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.

Hemmo Kallio aloitti ammattinäyttelijänä vuonna 1890 Suomalaisessa Teatterissa alias Suomen Kansallisteatterissa, missä hän näytteli eläkeikäänsä saakka. Kansallisteatterissa hän näytteli pitkäaikaisesti Nummisuutareiden Eskona, ja siitä tulikin Kallion suosituin rooli ja hänet muistetaan Suomen tunnetuimpana Eskona.

Vuosina 1920–1936 Kallio näytteli useissa kotimaisissa elokuvissa, yleensä isän roolissa. Hän näytteli mm. elokuvissa Anna-Liisa (1922), Tukkipojan morsian (1931) sekä nimiroolissa elokuvassa Rovastin häämatkat (1931). Hän kuoli vuonna 1940.

Teoksia 
 Hyvästijättö vanhalle kodille: Runomuotoinen näytelmä yhdessä näytöksessä. Tekijän kustannuksella, Helsinki 1902.
 Pärttylin yö: Kuvaelma kahdessa osassa lauluineen, leikkineen ja tanssineen. Vanhoja itä-suomalaisia kansantapoja J. Häyhän kokoelman mukaan. Näytelmäkirjasto n:o 2. Yrjö Weilin: Helsinki, 1903; 2. painos 1910.
 Seitsemän veljestä: 4-näytöksinen huvinäytelmä kuudessa kuvaelmassa. Aleksis Kiven romaanista näyttämöä varten mukaeltu. Näytelmäkirjasto n:o 18. Yrjö Weilin: Helsinki, 1905; 2. korj. painos 1912; 3. korj. painos Kirja: Helsinki 1921: 4. painos 1923.

Lähteet 
 Hemmo Kallio Elonetissä
 
 Teokset Fennica-tietokanta

Aiheesta muualla 
72-vuotias näyttelijä - Hemmo Kallio. 4000 kertaa teatterin parrasvalossa, Seura, 25.12.1935, nro 52, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Harry Seeley

Harry Govier Seeley (18. helmikuuta 1839 – 8. tammikuuta 1909) oli brittiläinen paleontologi, joka jaotteli vuonna 1888 julkaisemassaan tutkimuksessa dinosaurukset liskon- ja linnunlantioisiin. 

Brittiläiset paleontologit
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Alusliikennepalvelu

Alusliikennepalvelu (, lyh. VTS) on nimitys toiminnoille, jotka pyrkivät parantamaan meriliikenteen tehokkuutta ja sujuvuutta sekä merenkulun turvallisuutta. Palvelun avulla pyritään ennalta ehkäisemään onnettomuuksia vesialueilla sekä ympäristöhaittoja, joita mahdollisiset onnettomuudet voisivat aiheuttaa.

Maailmanlaajuisesti alusliikennepalvelu on käytössä yli 25 rannikkovaltiossa. VTS-palvelu on käytössä ainakin jossain mitassa kaikissa Itämeren maissa. Usein VTS-keskus on sijoitettu lennonjohtotornia muistuttavaan korkeaan rakennukseen, josta on hyvä näkyvyys keskeiselle satama-alueelle tai muulle keskeiselle meriteiden osalle kuten vilkasliikenteiseen salmeen (esimerkiksi Iso-Belt, Englannin kanaali, Malakansalmi Singaporen edustalla).

VTS-palvelukeskuksissa työskentelevät alusliikenneohjaajat ylläpitävät ajantasaista liikennetilannekuvaa kameroiden, AIS- ja tutkainformaation sekä meri-VHF-radioilla lähetettyjen ilmoitusten avulla. Alusliikenneohjaajat seuraavat myös alusliikennettä vastuualueillaan, antavat tietoa muun muassa turvalaitteiden ja väylien käytettävyydestä ja kunnosta sekä liikenteestä VTS-alueella. VTS:n antamiin palveluihin kuuluu navigointiapu, tiedonannot ja alusliikenteen järjestely. Aluksille saatetaan välittää tietoa myös merisäästä, vuorovedestä ja jäätilanteesta.

VTS-järjestelmä Suomessa
Suomessa VTS-palvelusta vastaa Traffic Management Finland. Suomessa alukset, joiden suurin pituus on vähintään 24 metriä, ovat velvollisia osallistumaan alusliikennepalveluun.

Suomessa toimi vuoden 2012 syksyllä kaikkiaan viisi VTS-keskusta. Kaikkia Suomen rannikon keskeisimpiä kauppamerenkulun väyliä suurimpiin satamiin valvotaan Helsingin ja Turun VTS-keskuksista. Lisäksi Saimaalla on Saimaa VTS (Lappeenranta), joka seuraa Saimaan syväväylän liikennettä. Vuonna 2011 päätettyä kolmen Länsi-Suomen VTS-keskuksen yhdistämistä Turkuun ei oltu toteutettu ainakaan vuoden 2012 syksyyn mennessä. VTS-keskusten vastuualueet ja alusten menettelytavat näillä alueilla liikuttaessa on kuvattu alusten päällystölle tarkoitetuissa ohjeissa.

Alusliikennepalvelu on käytössä periaatteessa vuorokauden ympäri vuoden jokaisena päivänä. Saimaa VTS suljetaan kuitenkin talvisin Saimaan kanavan kiinniollessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Merenkulkulaitos: VTS – Vessel Traffic Service
Venäjän Itämeren alueen VTS-palvelun sivusto  (rosmorport.ru)

Merenkulku
Edward Everett

Edward Everett (11. huhtikuuta 1794 Dorchester, Massachusetts – 15. tammikuuta 1865 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen professori ja Whig-puoluetta edustanut poliitikko. Hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen, joka väitteli filosofian tohtoriksi.

Everett edusti Massachusettsia Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1825–1835. Hän toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1836–1840 ja Yhdysvaltain suurlähettiläänä Englantiin 1841–1845.

Everett, joka aiemmin oli ollut kreikkalaisen kirjallisuuden professorina Harvardin yliopistossa, toimi yliopiston rehtorina 1846–1849. Vuonna 1852 presidentti Millard Fillmore nimitti hänet ulkoministeriksi Daniel Websterin kuoltua. Fillmoren presidenttikauden loputtua, Everett valittiin senaattiin, jossa hän istui maaliskuusta 1853 kesäkuuhun 1854. Vuoden 1860 presidentinvaaleissa Everett oli Perustuslaillinen liittovaltio -puolueen varapresidenttiehdokas, mutta ei tullut valituksi.

Yksi Everettin pojista oli William Everett, joka oli myös mukana politiikassa.

Lähteet 

Massachusettsin kuvernöörit
Yhdysvaltain ulkoministerit
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Vuonna 1794 syntyneet
Vuonna 1865 kuolleet
Jukka Itkonen

Jukka Olavi Itkonen (7. lokakuuta 1951 Varkaus – 13. joulukuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija, sanoittaja ja muusikko.

Itkosen kirjallinen tuotanto sisältää runoja, novelleja, lastenromaaneja, näytelmiä, tv-näytelmiä ja kuunnelmia. Hän työskenteli myös suomentajana ja käänsi muun muassa ruotsalaisten Sören Olssonin ja Anders Jacobssonin nuortenromaaneja. Lisäksi Itkonen kuvitti kirjoja ja suunnitteli kirjankansia. Kolme Itkosen teosta on ollut Finlandia Junior -palkintoehdokkaana: Be & POP (1997), Käpälämäki (2002) ja Taikuri Into Kiemura (2007).

Itkonen oli tunnettu myös musiikintekijänä. Hän oli lastenmusiikkiyhtye Z.Z. Topeliuksen perustajajäsen, ja hän kirjoitti satoja lauluntekstejä eri taiteilijoille ja yhtyeille, muun muassa Magyarille, Harri Marstiolle, Paula Koivuniemelle, Kari Tapiolle, Taljankalle, Solistiyhtye Suomelle ja Topi Sorsakoski & Agentsille. Itkosen musiikkinäytelmä Astoria sai ensi-iltansa syyskuussa 2003 Lahden kaupunginteatterissa. Vuonna 2007 ilmestyi Itkosen sooloalbumi Joko teitä on rakastettu?.

Itkonen kuoli 13. joulukuuta 2021. Muutama päivä ennen hänen kuolemaansa oli sovittu uuden lasten seikkailuromaanin julkaisemisesta. Kirja ilmestyy postuumisti vuonna 2022.

Kirjallinen tuotanto 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Salamanterin muistelmat - tuokiokuvia kirjailija Ville Piirakaisen elämänpolulta. Helsinki: LampLite, 2010.
 
Neljän tuulen risteys. Helsinki: Lamplite, 2011.
Kasvopuu. Helsinki: Lamplite, 2011.

Diskografia

Omat albumit 
 
Omena on puu (LampLite, 2011)

Muut albumit 
 Jukka Itkonen & Jaku Havukainen: 
 Jukka Itkonen & Jukka Linkola: 
 Jukka Itkonen & Daniel Helakorpi (lukija) Avoimella mielellä (2013)

Palkinnot 
 Arvid Lydecken -palkinto 1999
 Kaarina Helakisa -palkinto 2000
 Vuoden runoilija 2002
 Anni Swan -mitali 2006
 Tirlittan-kirjallisuuspalkinto 2007
 Savonia-kirjallisuuspalkinto 2010
 Kirsi Kunnas -palkinto 2022 (postuumisti)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jukka Itkonen Otavan sivuilla
 Kaarsalo, Juha: Jukka Itkonen kirjoittaa monella saralla (Selvis 3/2000)
 Kaivanto, Petri: Kuukauden tekijä Jukka Itkonen: Kirjoittamisessa tärkeintä on oppia kuuntelemaan 
 Jukka Itkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset runoilijat
Anni Swan -mitalin saajat
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Coz I Luv You (albumi)

Coz I Luv You on Sladen vuonna 1972 julkaistu albumi, joka julkaistiin ainoastaan Saksassa ja Alankomaissa. Osa albumin kappaleista on julkaistu alun perin yhtyeen aiemmalla, vuonna 1970 julkaistulla Play It Loud -albumilla. Osa taas on vuoden 1972 alussa julkaistujen singlejen a- ja b-puolia.

Kappaleet
Coz I Luv You (Noddy Holder/Jim Lea)
Dapple Rose (Lea/Don Powell) 
My Life Is Natural (Holder)
Angelina (Innes) 
Candidate (Lea/Powell)
Sweet Box (Lea/Powell) 
Look Wot You Dun (Holder/Lea)
Could I (Griffin/Royer) 
Raven (Holder/Lea/Powell)
Gospel According to Rasputin
The Shape of Things to Come (Mann/Weil) 
Get Down And Get With It (Marchan)

Kokoonpano
Noddy Holder
Jim Lea
Dave Hill
Don Powell

Sladen albumit
Vuoden 1972 albumit
Torsofuck

Torsofuck on suomalainen brutaali death metal ja goregrindia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1995 Harjavallassa. Yhtye julkaisi ensilevynsä Erotic Diarrhea Fantasy vuonna 2004 ja on sen jälkeen keikkaillut Suomessa ja ulkomailla, muun muassa Itävallassa. Yhtye oli yksi Maryland Deathfest -underground-metallifestivaalin esiintyjistä vuonna 2008, ainoana suomalaisyhtyeenä.

Yhtyeessä vaikuttaa tai on vaikuttanut muusikoita alan yhtyeistä kuten Torture Killeristä, Demigodista, Archgoatista, Funeral Feastista ja Slugathorista.

Kokoonpano 
 Mikko Friberg – laulu
 Antti Oinonen – kitara
 Tuomas Karppinen – basso
 Tuomo Latvala – rummut

Entiset jäsenet
 Åke Andersson – kitara
 Jarkko Rännäli – kitara
 Jaazer – rummut
 Tero – basso
 Valtteri ”Mömmö” Salén – kitara
 Hans – laulu
 Jarkko Haapala – rummut, rumpuohjelmointi, kitara, basso

Diskografia 
Studioalbumit
 

Split-albumit
 

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen foorumi 
 
 Encyclopaedia Metallumin Torsofuck-artikkeli 

Suomalaiset death metal -yhtyeet
Adrienne Barbeau

Adrienne Jo Barbeau (s. 11. kesäkuuta 1945 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut televisiosarjasta Maude. Hän sai sarjan aikana Golden Globe -ehdokkuuden.

Ura
Sacramentossa syntynyt Barbeau kävi Del Mar High Schoolin San Joséssa, Kaliforniassa. Pian hän muutti 1960-luvulla New Yorkiin esiintymään Broadway (teatteri)Broadwayn teatterinäytelmiin ja sai muun muassa Tony Award -ehdokkuuden. 1970-luvulla Barbeau teki televisiodebyyttinsä sarjassa Maude, jonka jälkeen hän on esiintynyt lukuisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Suuret Houdinit, Lemmenlaiva, Pako New Yorkista, Kanuunankuularalli, Viiltäjä-Jackin paluu ja Salaiset arkistot.

Barbeau on tehnyt myös äänirooleja muutaman kerran 1980-luvulla, mutta varsinaisesti häntä kuultiin enemmän 1990-luvun jälkeen animaatiosarjoissa, kuten Batman, Angry Beavers, Batman of the Future ja Spies-tytöt.

Aiheesta muualla
 Adrienne Barbeau Internet Broadway Databasessa (IBDb.com) 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1945 syntyneet
Amerikanarmenialaiset
Elävät henkilöt
Kondoa

Kondoa on Dodoman alueen osa-alue Tansaniassa lähellä Dodomaa. Alueen pääkaupunki on myös nimeltään Kondoa;  kaupungissa on noin 20 000 asukasta. Kondoan alue tunnetaan runsaista kalliomaalauksistaan, joita on yli 150 luolassa. Niistä vanhimmat ovat kolmen tuhannen vuoden ikäisiä, uusimmilla on ikää vain joitakin satoja vuosia. Kondoan kalliomaalausalue on UNESCOn maailmanperintökohde.

Lähteet 
UNESCO
Kondoa Travel Guide

Tansanian maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Tansaniassa
Kivikaupunki

Kivikaupunki () on Sansibarin kaupungin vanhin osa. Se on rakennettu kolmionmuotoiselle niemimaalle Sansibarin saarella Tansaniassa. Sen omaleimaista rakennuskantaa leimaa arabien arkkitehtuuri, joka on ottanut vaikutteita eurooppalaisten ja intialaisten arkkitehtuurista. Niemimaalla on ollut asutusta vuosisatojen ajan, mutta vanhimmat kivitalot ovat 1830-luvulta. Vuosina 1840-1856 Kivikaupunki oli aluetta hallinneiden omanilaisten pääkaupunki. Se oli vuosikymmenien ajan merkittävä orjakaupan keskus. Alue on Unescon maailmanperintökohde.

Queen-yhtyeen keulahahmo Freddie Mercury syntyi Kivikaupungissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

UNESCO
Zanzibar-Web

Tansanian maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Tansaniassa
Roy Meadow

Sir Samuel Roy Meadow (s. 9. kesäkuuta 1933) on brittiläinen lastenlääkäri, joka on tullut tunnetuksi lapsiin kohdistuvan väkivallan vastaisella työllään. Hän kuvasi vuonna 1977 välillisen Münchhausenin oireyhtymän.

Meadow'n teorioita on käytetty useissa oikeustapauksissa, joissa on käsitelty välilliseen Münchhausenin oireyhtymään viittaavia väkivallantekoja. 

Brittiläiset lääkärit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Kun maailma elää (Kasevan albumi)

Kun maailma elää on suomalaisen Kaseva-yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1976. Levystä ilmestyi remasteroitu CD-versio vuonna 2002.

Albumi tehtiin Otto Donnerin johdolla Tukholman Marcus Music -studiossa. Yleisradion Pekka Laine kehui albumia vuonna 2009: ”Upeasti laulettua ja orkestroitua kokonaisuutta voi pitää paitsi Kasevan myös suomalaisen melodisen popin historian huippuhetkenä.” Myös Jake Nyman kehui sitä muun muassa Soundi-lehdessä: ”Upeimmillaan [Kasevan] tyyli hehkuu Otto Donnerin tuottaman, nerokkaita sovituksia väläyttelevän kakkosalbumin Kun maailma elää (1976) lauluissa. Nyman otti albumin mukaan myös suomenkieliseen laitokseen alun perin englanninkielisestä kirjasta 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään (2010), johon valittiin 80 suomalaisalbumia.

Kappaleet 
 Sipuli-Sanni (Mikko Jokela / Asko Raivio) – 2:16
 Joku jota rakastan (Mikko Jokela) – 3:17
 Naula läpi pään (Asko Raivio) – 3:10
 Kevät (Mikko Jokela / Nils Jokela-Mikko Jokela) – 5:31
 Syksy (Asko Raivio) – 4:52
 Turhaan mua huudat (Mikko Jokela / Asko Raivio) – 2:02
 Et voi jäädä nukkumaan (Mikko Jokela / Asko Raivio) – 3:34
 Hän tulee taas (Asko Raivio) – 1:39
 Kun maailma elää (Mikko Jokela / Asko Raivio) – 2:59
 Pena (Asko Raivio) – 2:15
 Monen vuoden jälkeen (Asko Raivio) – 3:08

CD-bonukset 
 "Ujo" (Asko Raivio) - 2:22 (single LRS 2232 A, 1978)
 "Ikävä" (Mikko Jokela / Asko Raivio) - 3:14 (single LRS 2232 B, 1978)
 "Turhaan mua huudat" (Mikko Jokela / Asko Raivio) - 1:54 (Live, TV1 Pop Liisa, 13.9.1976)
 "Pena" (Asko Raivio) - 2:39 (Live, TV1 Pop Liisa, 13.9.1976)

Sovitukset Mikko Jokela ja Asko Raivio.

Kokoonpano 
 Nils Jokela – lyömäsoittimet
 Jouko Järvinen – sähköbasso
 Mikko Jokela – 12-kielinen akustinen kitara, laulu
 Asko Raivio – 6-kielinen akustinen kitara, laulu
 Tapio Rauma – 6-kielinen sähkökitara, laulu

Mukana on myös muusikkoja Ruotsin radion sinfoniaorkesterista (kappale 14) sekä:
 Kalevi Nyqvist – haitari
 Timo Ronkainen – käyrätorvi

Muut 
 Tuottaja: Henrik Otto Donner
 14., 15. äänitys: Christer Berg, Leif Måses / Marcus Music, Tukholma; Reino Aaltonen / TV1 13.9.1976
 Kiitos: Yle Export / Riku Tanninen
 CD 24-bittinen uudelleen masterointi: Pauli Saastamoinen / Finnvox 9 / 2002
 Kannen suunnittelu ja valokuvat: Heikki Uusitupa / SAFTRA
 Sisäkannen kuvat: Soundin arkisto
 CD layout: Japa Mattila

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Vuoden 1976 albumit
Kasevan albumit
Love Recordsin albumit
Henrik Otto Donnerin tuottamat albumit
Meidän huoneessa

Meidän huoneessa on suomalaisen Kaseva -yhtyeen kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1982. Levystä ilmestyi remasteroitu CD-versio vuonna 2000.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Asko Raivio, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Asko Raivio – akustinen kitara, laulu, sähkökitara
 Mikko Jokela – 12-kielinen akustinen kitara, laulu, sähkökitara
 Tapio Rauma – sähkökitara, laulu
 Jouko Järvinen – sähköbasso
 Nils Jokela – rummut, perkussiot

Tuotanto 
 Markus Wikstedt – äänittäjä
 Markus Heikkerö – kannen kuvitus, design
 Jukka Vatanen – takakannen kuva
 Otto Donner – tuottaja
 Mika Jussila – 24–bit digitaalinen remasterointi (Finnvox, 22. maaliskuuta 2000)

Lähteet 

Vuoden 1982 albumit
Kasevan albumit
Henrik Otto Donnerin tuottamat albumit
Leila Lyytikäinen

Leila Lyytikäinen (s. 1977) on suomalainen elokuvatuottaja. Hänen tuottamiaan elokuvia ovat muun muassa Lordin ideoima lyhytelokuva The Kin (2004) sekä pitkät elokuvat Onnen varjot (2005), Suden arvoitus (2006 ja Colorado Avenue (2007). Aiemmin hän on työskennellyt tuotantoassistenttina elokuvissa Leijat Helsingin yllä (2001), Kahlekuningas (2002) ja Näkymätön Elina (2003).

Lyytikäinen opiskeli televisiotuottajaksi Arcada-ammattikorkeakoulussa Helsingissä. Lyytikäinen on osakkaana tuotantoyhtiö Citizen Jane Productions Oy:ssä, joka tuottaa sekä pitkiä elokuvia että draamasarjoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Pentti Koskimies

Pentti Ylermi Koskimies (16. maaliskuuta 1922 Helsinki – 3. tammikuuta 1990 Lappeenranta) oli suomalainen pianisti. Hän oli erikoistunut liedmusiikkiin ja työskenteli useiden tunnettujen suomalaisten laulajien kanssa. Koskimies soitti myös muita kosketinsoittimia.

Pentti Koskimies valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1949 ja opiskeli samaan aikaan pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Martti Paavolan johdolla. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1952. Koskimies toimi musiikkitoimittajana Yleisradiossa vuosina 1953−1956, musiikkikriitikkona Helsingin Sanomissa vuosina 1953−1957 sekä Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton opettajana vuosina 1957−1964, liedseminaarin johtajana vuodesta 1964 ja liedkoulutuksen lehtorina vuodesta 1974. Tämän ohella hän toimi Sivistysjärjestöjen Kansankonservatorion johtajana vuosina 1957−1960. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.

Pentti Koskimies sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1960, säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1974 ja professorin arvonimen vuonna 1985.

Pentti Koskimiehen ensimmäinen puoliso vuosina 1944−1961 oli laulaja (sopraano) Kerttu Siviä (Tii) Niemelä (1917–2018). Koskimies ja Niemelä tekivät 1950-luvulla esiintymismatkoja useisiin Euroopan maihin. Koskimiehen toinen puoliso vuodesta 1962 oli pianisti ja toimittaja, filosofian maisteri Anna-Liisa Koskimies o.s. Mäki (s. 1929). Pentti Koskimiehen isä oli viulisti Eero Koskimies (alk. Forsman) ja sisarpuoli kirjailija ja kirjallisuustoimittaja Satu Koskimies. 

Pentti Koskimiehen muistoksi järjestetään pohjoismainen Kokkolan liedkilpailu.


Lähteet

Kirjallisuus
 Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja (2. painos). Helsinki: Otava, 1957.
 Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto, s. 199. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5

Viitteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset pianistit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Annibale de Gasparis

Annibale de Gasparis (9. marraskuuta 1819 Bugnara – 21. maaliskuuta 1892 Napoli) oli italialainen tähtitieteilijä. Hän johti vuosina 1864–1889 Capodimonten observatoriota Napolissa.

Gasparisille myönnettiin vuonna 1851 Royal Astronomical Societyn kultamitali.

Asteroidit 
Gasparis löysi uransa aikana yhdeksän asteroidia. Hänen tekemänsä havainnot sijoittuvat aikavälille 12. huhtikuuta 1849 – 26. huhtikuuta 1865. 

 10 Hygiea
 11 Parthenope
 13 Egeria
 15 Eunomia 
 16 Psyche
 20 Massalia
 24 Themis
 63 Ausonia
 83 Beatrix

Lähteet 

Gasparis, Annibale de
Gasparis, Annibale de
Gasparis, Annibale de
Pohjois-Makedonian lippu

Pohjois-Makedonian lippu () on Pohjois-Makedonian tunnus. Lipussa on punaisella pohjalla keltainen nouseva aurinko, jonka kahdeksan sädettä ulottuvat lipun reunoille asti. Aurinko edustaa "uutta vapauden aurinkoa", joka esiintyy maan kansallislaulussa Denes nad Makedonijassa: 

{| border="0"
|-----
! 
!
|-----
|
Денес над Македонија се раѓа,
| Tänään Makedonian yllä syntyy,
|-----
|
ново сонце на слободата !
| uusi vapauden aurinko!
|-----
|
Македонците се борат,
| Makedonialaiset taistelevat
|-----
|
за своите правдини !
| oikeuksiensa puolesta!
|}

Aiemmat liput 

Ennen vuotta 1995 lipussa oli Verginan aurinko, mikä johti Kreikan esittämiin protesteihin symbolin alkuperän vuoksi. Aurinko jouduttiin vaihtamaan. 

Vuoteen 1992 asti, kun Makedonian sosialistinen tasavalta oli osa Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa, maalla oli käytössä punainen lippu, jonka yläkulmassa oli kultareunainen tähti.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 My Macedonia: Macedonian flag 
 Flags of the World: Macedonia

Pohjois-Makedonia
Valtioiden liput
Nikolai Kardašov

Nikolai Semjonovitš Kardašov (; 25. huhtikuuta 1932 Moskova – 3. elokuuta 2019) oli venäläinen astrofyysikko.
 Hän opiskeli Moskovassa muiden muassa Iosif Šklovskin johdolla.

Kardašovista tuli Venäjän tiedeakatemian täysjäsen 21. maaliskuuta 1994. Hän kehitti Kardašovin asteikon (1964).

Lähteet

Venäläiset tähtitieteilijät
Astrofyysikot
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Fernando J. Corbató

Fernando José ”Corby” Corbató (1. heinäkuuta 1926 Oakland, Kalifornia – 19. heinäkuuta 2019 Newburyport, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän valmistui California Institute of Technologystä vuonna 1950 sekä Massachusetts Institute of Technologystä (MIT) 1956. Hänestä tuli jälkimmäisen professori vuonna 1965, ja hän työskenteli siellä eläkkeelle vetäytymiseensä saakka. Hän johti 1960-luvun alussa MIT:llä Compatible Time-Sharing System (CTSS) ja Multics-käyttöjärjestelmien kehitystyötä. Corbató otti CTSS-järjestelmässä ensimmäisenä käyttöön käyttäjien salasanat.

Corbatólle myönnettiin vuonna 1990 arvostettu Turing-palkinto.

Fernando J. Corbató kuoli 93-vuotiaana heinäkuussa 2019 Newburyportissa Massachusettsissa diabeteksen aiheuttamiin komplikaatioihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fernando J. Corbatón tietokoneiden osituskäyttöön liittyvä haastattelu 9. toukokuuta 1963 : Timesharing: A Solution to Computer Bottlenecks, Computer History Museum (Youtube)

Yhdysvaltalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
Massachusetts Institute of Technologyn professorit
Yhdysvaltalaiset professorit
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Turing-palkinnon saajat