joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Seongnam

Seongnam (, hanja 城南) on kaupunki Gyeonggin provinssissa, Korean tasavallassa. Seongnamin suotuisa sijainti lähellä pääkaupunki Soulia on johtanut siihen, että kaupunkiin on muodostunut runsaasti pääasiassa asumiseen käytettyjä alueita. 

Seongnamin pinta-ala on 141,7 km2, ja vuonna 2015  asukasluku oli 974 877. Kaupungin tiheimmin asuttu alue on Bundangin kaupunginosa, jossa sijaitsee valtava määrä asuinkäyttöön tarkoitettuja pilvenpiirtäjäkomplekseja. Bundangin seutu toimii Seongnamin sydämenä ja palvelee koko kaupunkia Souliin saakka ulottuvan metrolinjansa ansiosta. 

Seongnamissa toimii K-Leaguen menestynein jalkapallojoukkue Seongnam Ilhwa Chunma.

Lähteet

Aiheesta muualla

Seongnamin kaupungin viralliset sivut  /  /  / 

Etelä-Korean kaupungit
RoboCop (televisiosarja)

RoboCop (RoboCop: The Series) on kanadalainen televisiosarja, joka perustuu samannimiseen elokuvaan RoboCop. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 18. maaliskuuta 1994. Suomessa sarjaa esitettiin Nelosella vuosina 1998–1999. RoboCopista tuotettiin yhteensä 23 jaksoa, joka kesti yhden tuotantokauden verran.

Sarjan päähahmoa näytteli kanadalainen Richard Eden ja itse sarja oli tehty enemmän lapsille ja nuorille sopivaksi, minkä myötä se ei ollut ollenkaan väkivaltainen, niin kuin elokuvat RoboCop ja RoboCop 2. RoboCop käytti usein väkivallattomia keinoja pysäyttääkseen rikolliset, mikä mahdollisti heidän paluunsa sarjan aikana.

Juoni 
Sarja seuraa Alex Murphyn alias Robocopin seikkailuja 21. vuosisadalla noin viisi vuotta ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen. Aiemmin raa'asti murhattu poliisi partioi nykyisin kyborgina Detroitin ja Delta Cityn katuja valmiina pysäyttämään kaiken rikollisuuden. Hän yrittää säilyttää inhimillisyytensä taistellessaan rikollisia vastaan Murphyn vanhojen muistojen piinaamina.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 
 TV.com

RoboCop
Kanadalaiset televisiosarjat
CTV:n televisio-ohjelmat
Makupalat

Makupalat oli suomalainen Yleisradion tekemä vuosina 1997–2005 esitetty ruoka-aiheinen televisio-ohjelma. Ohjelman kokkeina toimivat Yle Oulun toimittaja Timo Nykyri, ja keittiömestari Janne Pekkala.

Ohjelmaa kuvattiin Oulun Yleisradion sen aikaisissa tiloissa Höyhtyällä. Jaksoja kaiken kaikkiaan tehtiin yli 300. Ohjelman katsojamäärät olivat parhaimmilaan yli 800 000.

Ohjelma sai alkunsa Oulun maakuntaradiossa esitetystä Eväsreppu -radio-ohjelmasta, jossa Nykyri ja Pekkala valmistivat ruokaa. Syksyllä 1996 lähetettiin Yleisradiolle koenauhoitus ohjelmasta, ja ensimmäinen Makupalat-ohjelma esitettiin televisiossa 7. tammikuuta 1997.

Kirjat
Ohjelmaan liittyen Nykyri ja Pekkala julkaisivat kolme ruoka-aiheista kirjaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yle Elävä arkisto: Makupalat
 Yle Areena: Makupalat

1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Ruokaohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Richard Eden

Richard Eden (s. 13. helmikuuta 1959 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjan Santa Barbaran myötä 1980-luvulla. Myöhemmin Eden tunnetaan myös televisiosarjan RoboCopin myötä vuodelta 1994.

Hän on ollut naimisissa Shannon Hilen kanssa vuodesta 1993 lähtien.

Aiheesta muualla 
 TV.com

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Pikku posteljooni

Pikku posteljooni oli suomalainen Yleisradion tekemä vuosina 1993–1994 esitetty lasten makasiiniohjelma. Ohjelmaa esitettiin Yle TV2-kanavalla, ja sitä tehtiin yhteensä 81 jaksoa. Ohjelma kuvattiin Oulun Yleisradion sen aikaisissa tiloissa Höyhtyällä. Ohjelmassa pääosia näyttelivät Oulun maakuntaradion toimittaja Timo Nykyri, kokki Janne Pekkala, ja taikuri Jarmo Luttinen.

Pikku posteljoonin ohjelmaidean loi tuottaja Kirsi Sutinen. Nykyri teki suurimman osan ohjelman käsikirjoituksesta ja teki myös ohjelmaan musiikkia. Ohjelman käsikirjoituksessa oli mukana myös Eero Ainesmaa.

Ohjelmakehys
Ohjelman kehys sijoittui pieneen postitoimistoon. Nimikkohenkilö "Pikku posteljooni" on käsinukke, jota liikutti ja ääntä esitti Janne Pekkala. Isoa posteljoonia esitti Timo Nykyri. Alun perin oli tarkoitus, että Nykyri esittäisi myös Pikku posteljoonin roolia ääni muutettuna, mutta tämä ei onnistunut, ja näin Pekkala sai roolin. 

Ohjelmassa katseltiin lapsikatsojien lähettämiä valokuvia. Posteljoonit saattoivat soittaa lapsille studiosta, joiden välissä esitettiin lastenlauluja ja ohjelmaan tehtyjä ohjelmaosioita sekä muiden tuottamia lastenohjelmia, kuten piirrossarjaa Luukkoset.

Ohjelman osioita

Postman ja Leimasin

Postman ja Leimasin ovat Nykyrin ja Pekkalan esittämä supersankarikaksikko. He muistuttavat ulkoisesti Batmania ja Robinia. 

He tekivät ensiesiintymisensä sarjan erikoisjaksossa, joka oli kaksiosainen. Myöhemmässä vaiheessa he esiintyivät ohjelmassa omassa osiossa ohjelman puolivälissä. Tämän merkkinä yleensä puhelin soi ja Pikku posteljooni tokaisi: "Pitäisi lähteä seikkailemaan!" tai "Sankariainesta." Postmanin ja Leimasimen suurta herkkua ovat marsipaanileivokset, ja vaapukkamehu. Heillä oli oma sankariauto, joka oli punainen Zastava.

Viholliset:
 Ällyyttäjä. Postmanin ja Leimasimen arkivihollinen. Todennäköisesti Jokeria ja Arvuuttajaa parodioiva hahmo, joka nauraa alinomaa. Hänen tunnusmerkkinään on iso Ä-kirjain, ja hän pukeutuu aina keltaiseen trikooseen.
 Hämäheikkimies. Rauhallinen vihollinen, joka on taitava kiipeilemään ja kutomaan. Hän on todennäköisesti variaatio Hämähäkkimiehestä. Hämäheikkimies käyttää violettia trikooasua.
 Hamsterimies. Karvainen hahmo, jonka kasvoja ei nähdä. Hänellä on valtava ruokahalu, mikä lopulta oli hänen tuhonsa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yle Elävä arkisto: Pikku posteljooni - ällyytyksiä, musiikkia ja leimauksia

1990-luvun televisiosarjat
Lastenohjelmat
Oulun kulttuuri
Suomalaiset televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Jaakko Piirainen

Jaakko Piirainen (19. heinäkuuta 1871 Kuhmoniemi − 12. heinäkuuta 1917 Kajaani) oli suomalainen puutyömestari ja kansanedustaja. Eduskunnassa Piirainen toimi SDP:n ryhmässä vuosina 1908−1909. Kansanedustajaksi hänet valittiin Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä.

Torpparien Jaakko Piiraisen ja Kaisa Stiina Heikkisen poika kävi käsityökoulun ja Helsingin taideteollisuuskoulua. Työelämässä Jaakko aloitti jo pienenä, toimien paimenena ja renkinä.

Kouluja käytyään Piirainen työskenteli puuseppänä Viipurissa, Helsingissä, Turussa ja Oulussa vuosina 1892−1900, kunnes hän perusti oman puusepänliikkeen Raaheen 1900. Yritys sai jäädä, kun Piirainen siirtyi Kajaanin seminaariin puutyömestariksi 1904. Tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka.

Piirainen oli naimisissa Hilma Elisabeth Henttusen kanssa vuodesta 1900 alkaen.

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Baltic Sea Trade Union Network

Baltic Sea Trade Union Network (Bastun) on alueellinen yhteistyöjärjestö Itämeren alueella. Jäseniä on 20 miljoonaa 10 valtion alueella. Järjestö on kansainvälisen maailmanjärjestön ITUC:n ja eurooppalaisen    ETUC:n jäsenjärjestö.

Jäsenvaltiot 
Tanska
Viro
Suomi
Saksa
Liettua
Norja
Puola
Venäjä
Ruotsi

Aiheesta muualla 
 Bastunin verkkosivut

Ammattiliitot
Kansainväliset järjestöt
Simo Pipatti

Simon (Simo) Pipatti (21. huhtikuuta 1873 Jaakkima − 28. elokuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen asemamies ja kansanedustaja. Eduskunnassa Pipatti toimi SDP:n ryhmässä vuosina 1909−1910. Kansanedustajaksi hänet valittiin Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.

Maanviljelijöiden Jakob Pipatin ja Elsa Tikkasen poika kävi kansakoulun ja myöhemmin kansanopistoa. Pipatin työuran kannalta suuri käänne oli, kun hän 1901 aloitti työt Valtion rautateillä. Pipatti työskenteli rautateillä eri puolilla Karjalaa, muun muassa Jaakkimassa, Nurmeksessa, Sippolassa ja Äyräpäässä vuoteen 1933 saakka. Hän yleni vaihdemieheksi ja sittemmin asemamieheksi.

Pipatti oli naimisissa Hilja Maria Härmän kanssa vuodesta 1907 alkaen.

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Pietari Makkonen

Pietari Makkonen (1. tammikuuta 1785 Hanhijärvi, Kerimäki – 20. huhtikuuta 1851 Kerimäki) oli suomalainen kansanrunoilija.

Pietari Makkosen isä Antti Makkonen kuoli pojan ollessa vielä nuori, ja perhe joutui elämään köyhyydessä. Makkosen taloudellinen asema parani kuitenkin vähitellen, ja hän oppi myös lukemaan ja kirjoittamaan. Varsinaisen runoilun Makkonen aloitti vasta viisikymmenvuotiaana tehdessään pilkkarunon samassa pitäjässä asuneesta mylläristä ja runoniekasta Hanno Kokista, joka oli luvannut jauhaa Hanhijärven kyläläisten viljat ilmaiseksi rakentamassaan myllyssä, mutta rikkonut sitten lupauksensa.

Makkonen toimi myös kuudennusmiehenä. Kun Kerimäen kirkkoa rakennettiin, hän oli kirkon rakennuskassan hoitajana, ja kirkon valmistuttua teki kaksi runoa aiheesta, toisen itse kirkosta, toisen kirkon vihkiäisistä. Vuonna 1845 Makkonen vieraili Helsingissä kansanrunouden tutkijain luona yhdessä kahden muun kansanrunoilijan Olli Kymäläisen (1790-1855) ja Antti Puhakan (1816-1893) kanssa. Makkonen teki tästä matkasta pari runoakin. 

Makkosen runoja julkaistiin hänen eläessään Mehiläisessä 1839 (Kahviruno) ja 1840 (Sururuno Suomen kielen tilasta), kalenterissa Necken 1845 (Ilolaulu Suomen kielen kasvannasta) sekä Suomettaressa 1850 (Kerimäen kirkosta). Elias Lönnrot kävi runonkeruumatkallaan Makkosen luona ja tallensi muistiin hänen runojaan neljän päivän ajan.

Pietari Makkosen runoja 
Alkulause
Muistolaulu Porvoosta
Kiitoslaulu Helsingin herroille
Ilolaulu Suomen kielen kasvannosta
Markkinoista
Lapsentappajista
Kostomiesten reissupassi
Rakkauden laulu
Ei ou yksin elänyttä
Suomen pääkaupungista
Viinan töistä
Tehtävästä Saimaan kaivannosta
Kaipaus Mehiläisen kuolemasta
Ukkosesta
Hanno suutarista (pilkkaruno Kokista)
Vanhasta ajasta
Laulu Suomen kielestä
Kerimäen pitäjän uudesta kirkosta
Kerimäen uuden kirkon vihkimisestä

Lähteet 

 Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1785 syntyneet
Vuonna 1851 kuolleet
Mustaviiri

Mustaviiri () on saari Pyhtään kunnassa Kymenlaakson merialueella, muutaman kilometrin päässä Kotkaan johtavalta laivaväylältä. Saari kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Saarella sijaitsee yksi Struven ketjun mittauspisteistä. Pisteen koordinaatit (60°16′35 N ja 26°36′12 E) mitattiin vuonna 1833. Struven ketju houkuttelee saarelle myös ulkomaisia vieraita.

Saari kuului vuosisatojen ajan Ahvenkosken kartanolle. Saarelaiset kalastivat, ampuivat hylkeitä, kasvattivat heinää ja ottivat metsästä kotitarvepuut. Kaukaisempaa menneisyyttä ovat saaren kaksi jatulintarhaa, joista toinen on Kymenlaakson komein. Saarella on aallonmurtaja, metsähallituksen autiotupa ja telttailualue. Saaren koillispuolella on Kaiskeri-niminen pieni saari, jota kutsutaan myös Pieneksi Mustaviiriksi. Eteläpuolella on luotoja, joiden yhteinen nimi on Mustanviirinkarit.

Lähteet 

Unescon maailmanperintökohteet Suomessa
Pyhtään luonto
Suomen merialueiden saaret
Suomenlahden saaret
Retkeilyalueet
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto
Struven ketju
Loggia dei Lanzi

Loggia dei Lanzi, tunnetaan myös nimellä Loggia della Signoria, on rakennus Firenzessä. Se sijaitsee Piazza della Signorian laidalla Palazzo Vecchion oikeassa kulmassa. Loggia dei Lanzi rakennettiin 1376–1382 kokoontumisia ja julkisia seremonioita varten.

Rakennusta on kutsuttu myös nimellä Loggia dell' Orcagna, sillä sen suunnittelijana pidettiin Orcagnaa. Sen on kuitenkin suunnitelleet Benci di Cione ja Simone Talenti. Loggia dei Lanzin julkisivulla on Agnolo Gaddin tekemät allegoriset hahmot, jotka esittävät neljää klassista hyvettä. Portailla on kaksi leijonahahmoa, joista toinen on roomalaisajalta ja toinen Flaminio Vaccan suunnittelema. 1500-luvun lopulla Uffizin palatsin valmistumisen jälkeen Bernardo Buontalenti muutti Loggia dei Lanzin terassin eräänlaiseksi riippuvaksi puutarhaksi, jolla prinssit pystyivät katselemaan aukiolla pidettyjä tapahtumia.

Loggia dei Lanzissa on monia klassisia ja manieristisia veistoksia renessanssityylisten kaarien alla. Näistä manieristiset veistokset ovat erityisen merkittäviä. Niihin kuuluvat Giambolognan Sabiinitarten ryöstö ja Herkules voittamassa kentauri Nessosta. Kuuluisin rakennuksen teoksista on Benvenuto Cellinin pronssiveistos Perseus.

Lähteet 

Firenzen rakennukset ja rakennelmat
Varsovan radiomasto

Varsovan radiomasto () oli maailman korkein rakennelma ennen luhistumistaan 8. elokuuta 1991. Masto oli korkeudeltaan 646 metriä ja 38 senttimetriä. Itsesäteilevänä se oli myös ainoa koskaan rakennettu pitkien aallonpituuksien (LW) puoliaaltodipoliantenni.

Pystytys
Radiomaston suunnitteli Jan Polak. Rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 1970 ja saatiin päätökseen 18. toukokuuta 1974. Heinäkuun 30. päivänä samana vuonna radiomasto otettiin käyttöön. Suomenkielisestä kutsumanimestään huolimatta masto ei sijainnut Varsovassa vaan Konstantynówin kylässä Gąbinin kunnassa, 80 kilometriä Varsovasta länteen.

Romahdus
8. elokuuta 1991 maston ylimmän osan tukikaapelien vaihdossa tehtiin virhe, jonka seurauksena masto ensin vääntyi ja sitten katkesi suunnilleen keskeltä. Onnettomuutta tutkineen komitean mukaan syypää romahdukseen oli maston rakennuttanut ja sitä ylläpitänyt Mostostal-teräsyhtiö. Rakennusvaiheen koordinaattori tuomittiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen, ja rakennuksesta vastuussa olevan osaston johtaja Mostostalilla sai kaksi vuotta vankeutta.

Masto oli alun perin tarkoitus pystyttää uudelleen, mutta paikallisten asukkaiden vastustuksen vuoksi se korvattiin Solec Kujawskiin rakennetulla uudella radioasemalla, joka käyttää lähetyksiinsä kahta lyhyempää mastoa (330 ja 289 metriä).

Varsovan maston romahduksen jälkeen Puolan korkein rakennelma on ollut 360 metriä korkea radio- ja TV-torni Olsztynissä. Maailman korkeimmaksi rakennelmaksi tuohon aikaan palasi 628,8 metriä korkea KVLY-TV-masto, joka sijaitsee Fargossa Yhdysvaltain Pohjois-Dakotassa. Fargon masto ei kuitenkaan ole Varsovan radiomaston tapaan antenni vaan pelkkä tukirakenne. Dubaihin rakennettu Burj Khalifa syrjäytti Varsovan radiomaston korkeimpana koskaan rakennettuna rakennelmana 19. toukokuuta 2008.

Katso myös
Luettelo maailman korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista

Radiomastot
Varsovan historia
Karl von Hasenauer

Karl von Hasenauer (20. heinäkuuta 1833 Wien – 4. tammikuuta 1894 Wien) oli yksi merkittävimmistä itävaltalaisista historismin arkkitehdeista Wienissä, erityisesti Ringstraßen alueella. Von Hasenauer oli August Sicard von Sicardsburgin ja Eduard van der Nüllin oppilaita. Hänelle myönnettiin vapaaherran (Freiherr) arvo vuonna 1873.

Von Hasenauer oli Wienin vuoden 1873 maailmannäyttelyn pääarkkitehti. Yhdessä saksalaisen Gottfried Semperin kanssa von Hasenauer suunnitteli Wienin taidehistoriallisen ja luonnonhistoriallisen museon (1871–1891), Burgtheaterin (1874–1888) ja keisarillisen Hofburgin palatsin uuden osan (1881–1894). Wieniin von Hasenauer suunnitteli myös Palais Lützowin (1870) ja Hermesvillan (1882–1886).

Itävaltalaiset arkkitehdit
Vuonna 1833 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
Gestrin

Gestrin ja Gästrin ovat sukunimen eri kirjoitusmuotoja. Nimi on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Christina Gestrin (s. 1967), RKP:n varapuheenjohtaja, kansanedustaja
 Emil Teodor Gestrin (1831–1895), pappi
 Gabriel Gestrin (1763–1831), kauppias ja laivanvarustaja, kauppaneuvos
 Gisela Gästrin (1925–2014), onkologian ja radiologian erikoislääkäri
 Henrik Gestrin (1923–2017), Stockmannin pääjohtaja
 Hilja Gestrin (1882–1963), arkkitehti
 Jan Gästrin (1896–1974), psykologi, rehtori
 Kristian Gestrin (1929–1990), poliitikko
 Leonard Gestrin (1850–1929), tukkukauppias, pankinjohtaja ja kauppaneuvos
 Mauritz Gestrin (1837–1910), liikemies, konsuli ja keräilijä
 Peik Gästrin (s. 1934), suomalainen purjehtija

Entinen nimi
 Heli Parland o.s. Gestrin (1915–1963), ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija
Leipzigin hallintopiiri

Leipzigin hallintopiiri () oli yksi saksalaisen Saksin osavaltion kolmesta hallintopiiristä. Se sijaitsi osavaltionsa luoteisessa osassa. Hallintopiiri perustettiin 27. marraskuuta 1990 Saksin osavaltiohallituksessa tehdyn päätöksen nojalla 1. tammikuuta 1991. Saksi luopui hallintopiireistään vuonna 2012.

Leipzigin hallintopiirin hallintokaupunki oli Leipzig. Hallintopiiri oli pinta-alaltaan 4 387,62 neliökilometrin suuruinen ja sen alueella asui noin 1,1 miljoonaa asukasta. Väestötiheys hallintopiirissä oli 244 as./km².

Hallintopiiri koostui viidestä piirikunnasta () ja yhdestä piirittömästä kaupungista (), hallintokaupunki Leipzigista. Piirikunnat jaettiin edelleen kuntiin.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Saksan entiset hallintopiirit
Saksin historia
Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä

Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä () on australialainen lastenohjelma.

Sarjan kuvaus 
Sarjassa joukko leluja asuu pienen Mikko-pojan huoneessa ja he ratkovat arki-elämän ongelmia. Sarjan alussa leluhahmoja on kolme, mutta sarjan edetessä leluja tulee toiset kolme lisää. 

Sarja on ilmeisesti antanut vaikutteita Pixar-elokuvaan Toy Story, sillä sarjassa lelut elävät ja käyttäytyvät ihmisten lailla. Sarjassa ei esiinny ihmisiä juuri lainkaan. Muutamia sarjassa esitettyjä aiheita käytetään elokuvassa.

Sarjan hahmot
Jonttu-Fantti (Johnson) on pieni pörröinen pehmonorsu ja pienen Mikko-pojan lempilelu. Jonttu on leluista viisain ja hän onkin periaatteessa Mikon lelujen johtaja.
 Hannuli (McDuff) on keltasininen harmonikka. Hän on usein huolissaan ja varovainen kaikesta. Hän oli ensimmäinen lelu, joka uskaltautui Mikon huoneen ulkopuolelle. 
Diiseli (Diesel) on punainen leluauto, jolla on violetit renkaat ja keltainen lippalakki päässään. Diiseli on leluista kovis ja hän esittää usein kovaa ja pelotonta, mutta useimmiten tosi paikan tullen jänistää. 
Alvari (Alfred) on Mikon sängyn alla asusteleva vihreä, hiukan sammakkoa muistuttava kuumavesipullo. Häntä kutsutaan "Hepuksi". Hän majailee kertoman mukaan sängyn alla, koska hänen vasemmassa alakulmassaan on vuotava naarmu. Hänet oli määrä heittää roskiin, mutta hän piiloutui sängyn alle. Tästä merkkinä hänellä on laastari naarmun päällä. Alvarilla tiedetään olevan sukulainen, hänen iso-iso-setänsä Sir Velmu Vesipullo, joka on näyttelijä.  
Raksu (Squeaky) on hieman rikkinäinen robotti, joka ei alkuaikoina juurikaan puhunut. Erään jakson lopussa Raksu lauloi, että hänen patterinsa vuotavat. Raksu asustelee Mikon vaatekaapissa.  
Vilma (Victoria) on hidasliikkeinen dinosaurus. Sarjan mukaan hän on Mikon siskon Melissan lelu.

Katso myös 
 Luettelo televisiosarjan Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä jaksoista

Sarja Suomessa 
Suomessa sarja esitettiin vuosina 1993–1995 Yle TV2:n Pikku Kakkosen yhteydessä.

Suomenkielisessä versiossa ensimmäisissä jaksoissa Matti Pellonpää ja Maria Salo esittivät hahmojen roolit. Pellonpään kuoltua, sarjan myöhemmissä jaksoissa hänen tilalleen tulivat Risto Aaltonen ja Matti Laitinen.

Lähteet 

Pikku Kakkosen ohjelmat
Australialaiset televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat (Australia)
Orewayn rautatieasema

Orewayn rautatieasema on rautatieliikennepaikka Newfoundland ja Labradorin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Quebec North Shore and Labrador Railwayn omistaman Sept-Îles’n ja Labrador Cityn välisellä rataosalla 300 kilometriä Sept-Îles’stä pohjoiseen.

Liikennepaikka avattiin liikenteelle 1952, kun rautatie Sept-Îles’stä Scheffervilleen valmistui. Tuolloin Oreway sijaitsi rautatien puolessa välissä, ja sinne rakennettiin suurikokoinen harkkotiilinen hotelli junamiehistöjen lepopaikaksi. Hotelli suljettiin myöhemmin ja korvattiin parakkityylisellä majoituksella.

Liikennepaikalla on yksi pitkä sivuraide junien kohtaamisia varten, ja sen lisäksi kaksi kuormausraidetta sekä kolmioraide. Liikennepaikalla oli myös pieni korjauspaja kiireellistä korjaamista vaativien rautatiekaluston vikoja varten.

Sept-Îles’n ja Scheffervillen välillä liikennöivä henkilöjuna Tshiuetin pysähtyy asemalla tarvittaessa.

Lähteet

Newfoundland ja Labradorin rautatieliikennepaikat
Philip J. Fry

Philip J. Fry, usein vain Fry, on kuvitteellinen hahmo Futurama-televisiosarjassa. Fryn ääninäyttelijä on Billy West.

Elämä 
Futurama-DVD:n mukaan Fry syntyi 9. elokuuta 1974. 

Ensimmäisessä jaksossa ”Työtön avaruudessa” () Fry oli muutamat ensimmäiset sekunnit vuodessa 2000 ennen kuin joutui vahingossa vuoteen 2999. Tulevaisuudessa hän tapaa Leelan ja Benderin. He päättävät mennä Fryn sukulaisen Hubert J. Farnsworthin johtamaan Planet Expressiin töihin. Tästä sarja saa varsinaisesti alkunsa.

Jaksossa ”Roswell” () Fry ja Planet Expressin miehistö joutuvat aikaloukkuun aina Roswellin ufotapahtumiin asti. Siellä Fry yrittää suojella isoisäänsä Enusta, jotta tämä ei kuolisi ja Fry katoaisi sen seurauksena olemattomiin. Epähuomiossa hän kuitenkin aiheuttaa Enuksen kuoleman ydinräjähdyksessä viedessään tämän testialueelle, mutta Fry ei kuolekaan, sillä hän itse menee ja harrastaa seksiä oman isoäitinsä kanssa, tämän ollessa vielä nuori. Niinpä Fry teki itsestään oman isoisänsä.

Lähteet 

Futuraman hahmot
Karl Brandt

Karl Brandt (8. tammikuuta 1904 – 2. kesäkuuta 1948) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen lääkäri elokuusta 1944 ja yksi Aktion T4 -eutanasiaohjelman johtajista vuodesta 1939.  Valtakunnan terveys- ja saniteettikomission kenraalimajurina hän osallistui rikolliseen ihmiskokeiden järjestämiseen yhdessä Werner Heyden ja muiden natsilääkärien kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin rikoksista ihmisyyttä vastaan ja teloitettiin hirttämällä.

Brandt syntyi Mülhausenissa Saksan Elsass-Lothringenissa (nykyisin Ranskan Mulhouse) 1904. Hänen isänsä oli poliisi. Brandt valmistui lääketieteen tohtoriksi 1928. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen tammikuussa 1932, hänestä tuli SA:n jäsen 1933, SS:n jäsen heinäkuussa 1934 ja hänet nimitettiin Untersturmführeriksi. Vuonna 1933 natsijohto pyysi häntä tekemään psykologisen arvion Theodor Eickestä, jonka Brandt totesi tervejärkiseksi eikä epäillysti psykopaatiksi. Kesästä 1934 hän oli Hitlerin ”avustava lääkäri”. 1. syyskuuta 1939 Hitler nimitti hänet varajohtajaksi T4 -eutanasiaohjelmaan Philipp Bouhlerin kanssa. Hän yleni normaaliin tapaan SS:ssä; tammikuussa 1943 hän oli kenraalimajuri. 16. huhtikuuta 1945 sodan lähestyessä loppuaan Gestapo pidätti hänet, sillä hän oli siirtänyt perheensä pois Berliinistä, jotta he voisivat antautua yhdysvaltalaisille. Berliiniläinen oikeus tuomitsi hänet kuolemaan, mutta Karl Dönitz vapautti hänet 2. toukokuuta. Hän jäi brittien pidättämäksi 23. toukokuuta 1945.

Brandt joutui oikeuteen 22 muun natsitohtorin kanssa  Nürnbergin oikeudenkäynnissä. Oikeudenkäynti, viralliselta nimeltään Yhdysvallat vs. Karl Brandt et al., tunnetaan yleisemmin lääkärioikeudenkäyntinä. Se alkoi 9. joulukuuta 1946. Brandtia syytettiin erikoisesti vastuulliseksi osallistumisestaan vankien jäädytyskokeisiin, malaria- ja kaasukokeisiin ja moniin muihin. Häntä syytettiin myös Aktion T4 -eutanasiaohjelmaan ja SS:ään kuulumisesta. Brandt tuomittiin kuolemaan ja hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa kesäkuussa 1948.

Lähteet

Aiheesta muualla 

http://www.shoah.dk/doctors/brandt.htm
http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/biography/Brandt.html

SS-kenraalit
Saksalaiset lääkärit
Saksalaiset teloitetut
Sotarikoksista teloitetut
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Heading Northe


Heading Northe on Stormwarriorin kolmas studioalbumi. Albumi on basisti Yens Leonhardtin ensimmäinen albumi Stormwarriorissa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lars Ramcke – kitara ja laulu  
 Alex Guth –   kitara
 Yens Leonhardt – basso
 Falko Reshöft – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Stormwarriorin albumit
American Apathy

American Apathy on alternative metal -yhtye Dopen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 26. heinäkuuta 2005 levymerkillä Artemis Records.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Limited Edition CD2 
Debonair (Fuck Hollywood mix)
Now is the Time (alternate version)
Motivation (alternate version)
Spin Me Round (American Psycho mix)
Bring it on (Fuck Tomorrow mix)
Sick (Bang You're Dead mix)

Arvostelut 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 American Apathy discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Dopen albumit
Carla Rindell

Carla Rindell on suomalainen äänialan ammattilainen. Hän on tehnyt äänikirjoja, toiminut ääninäyttelijänä ja ohjannut äänidialogeja. Hänet tunnetaan myös Helsingin metron kuulutusten tekijänä.

Ylioppilaskirjoitusten jälkeen Rindell työskenteli yli kymmenen vuotta mainosalalla, minkä jälkeen hän aloitti 30-vuotiaana fonetiikan ja puheviestinnän opinnot Helsingin yliopistossa.

Vuodesta 1997 Rindell on lukenut äänikirjoiksi kaunokirjallisuutta ja satukirjoja. Helsingin metron kuulutusten lisäksi hänen ääntään voi kuulla useissa mainoksissa ja piirroselokuvissa (esimerkiksi Peter Pan ja Artturi Joulu – joulupukin poika). Hän on myös ohjannut ja tehnyt jälkiäänityksiä.

Rindell on myös ääninäyttelijänä Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan uudemmassa MTV:n dubbauksessa. Rindell on sarjassa kertojana sekä muun muassa Vilijonkan, Mymmelin, ja Noidan äänirooleissa.

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Helsingin metro
Suomalaiset ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Last Call with Carson Daly

Last Call with Carson Daly on yhdysvaltalainen myöhäisillan keskusteluohjelma, jota esitetään NBC–televisiokanavalla. Ohjelmaa juontaa entinen Music Televisionin VJ Carson Daly. Ohjelma sisältää komiikkaa, haastatteluja sekä musiikki- tai stand up-esityksiä. Last Callia esitetään Yhdysvalloissa Late Night with Jimmy Fallonin jälkeen. Ohjelmaa ei esitetä Suomessa.

Last Call nauhoitetaan Los Angelesissa ja se on puolen tunnin mittainen. Ohjelman bändiä johtaa Joe Firstman.

Historia 
Last Callin ensiesitys oli tammikuussa 2002, ohjelmaa esitettiin alun perin maanantaista torstaihin Late Friday -ohjelman lopettamiseen asti kesällä 2002.

Last Call nauhoitettiin alun perin GE Buildingin 8H -studiossa New Yorkissa, jossa sijaitsi myös Saturday Night Liven kotistudio. Vuonna 2005 Last Callia alettiin nauhoittaa Los Angelesissa.

Aiheesta muualla 
 NBC:n virallinen Last Callin kotisivut. 
 Joe Firstmanin kotisivut. 

Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Darjeeling (tee)

Darjeeling on intialaista teetä, jota tuotetaan Himalajan rinteillä. Nimensä se on saanut Darjeelingin kaupungista. Darjeeling lukeutuu maailman parhaisiin teelaatuihin.

Ensimmäiset teetarhat perustettiin 1860-luvulla. Teepensaat on jalostettu sekä Camellia sinensis var. assamica että Camellia sinensis var. sinensis -muunnoksista. Darjeeling-teestä saadaan vuodessa useita satoja:
 First Flush, kaikkein parasta ja kuuluisinta Darjeelingia. 
 Second Flush, edellistä tummempaa ja täyteläisempää 
 Autumnal Flush, miedompaa kuin Second Flush
Darjeelingin kovan kysynnän vuoksi myös monsuunikauden tee kerätään, ja se myydään pussiteenä. 

Darjeelingia kutsutaan joskus ”teen samppanjaksi”: se on erittäin runsasaromista ja vivahteikasta sekä väriltään vaaleahkoa teetä. Vaikka Darjeeling luokitellaan mustaksi teeksi, se ei ole aivan sataprosenttisesti hapetettua vaan muistuttaa joiltain ominaisuuksiltaan oolongia. 

Nepalin ja Sikkimin teet muistuttavat Darjeelingia. Intialaiset teetalot ovatkin ostaneet runsaasti edullisempaa mutta laadultaan hyvää nepalilaista teetä, sekoittaneet sitä tunnetumman Darjeelingin kanssa ja markkinoineet tuotoksiaan Darjeelingina. Joinain vuosina Darjeelingia oli markkinoilla huomattavasti koko alueen tuotantoa enemmän, eli osa teestä oli alkuperänsä osalta väärennettyä.

Lähteet 
 Pettigrew, Jane: Tea. Chartwell Books, 1999.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Barbara Dufrêne: The Inimitable Taste of Darjeeling Tea  Tea & Coffee, 6/2015, s. 42–46/56, Tea & Coffee -lehtiarkisto , viitattu 15.8.2015,  
 Darjeelingin historia 
 Darjeeling Tea. Luxurious, enigmatic and aromatic.  (teaboard.gov.in)

 

Musta tee
Intialaiset juomat
SuperTux

SuperTux on kaksiulotteinen alustariippumaton avoimen lähdekoodin tasohyppelypeli. Se on saatavilla Windowsille, Linuxille, macOS:ille ja BSD:lle. SuperTux on saatavilla 19 eri kielellä, myös suomeksi.

Pelissä on 26 kenttää, lisäksi voi ladata käyttäjien tekemiä kenttiä. Vakaassa versiossa on kenttäeditori, jolla voi tehdä omia karttoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Linux-pelit
Vapaat ohjelmistot
Tapio Furuholm

Tapio Furuholm (s. 23. helmikuuta 1952) on suomalainen toimittaja, urheiluselostaja ja entinen jalkapalloilija, joka vaikuttaa myös kunnallispolitiikassa. Varsinaiselta koulutukseltaan Furuholm on opettaja, mutta hän työskenteli vuodesta 1999 lähtien eläköitymiseensä saakka Porin kaupungin tiedottajana. Eurosport-kanavan jalkapalloselostajana Furuholm on toiminut vuodesta 1997 lähtien ja 1990-luvulla hän työskenteli myös Yleisradion selostajana.

Jalkapalloura 
Furuholm pelasi jalkapalloa Mestaruussarjassa yhden kauden ajan Porin Ässien joukkueessa, sekä useita vuosia alemmilla sarjatasoilla Ässien lisäksi myös Musan Salamassa. Kaudella 1969 hän teki pelaamissaan kolmessatoista SM-sarjan ottelussa neljä maalia. ja vuonna 1970 Furuholm saavutti Ässissä A-nuorten Suomen mestaruuden. Ässistä hän siirtyi Musan Salamaan kaudeksi 1972 ja on edelleen seuran kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä.

Politiikka 
Porin kaupunginvaltuustossa Furuholm vaikutti 1977–1986 SKDL:n valtuustoryhmässä, josta siirtyi vuosiksi 1987–1988 Demokraattiseen Vaihtoehtoon. Hän asettui jälleen Vasemmistoliiton ehdokkaaksi vuoden 2012 Kunnallisvaaleissa ja pääsi valtuustoon keräämällä yli 900 ääntä. Hän jätti valtuuston 2017. Furuholm työskenteli Porin kaupungin tiedotuspäällikkönä vuodesta 1999 lokakuun 2015 loppuun, jolloin jäi eläkkeelle. 

Furuholm oli Vasemmistoliiton ehdokkaana myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Furuholm palasi kaupunginvaltuustoon vuoden 2021 kuntavaaleissa ja hänestä tuli myös kaupunginhallituksen jäsen. Keväällä 2022 Furuholm valittiin aluevaltuustoon. Kesäkuussa 2022 hän ilmoitti luopuvansa politiikasta ikäänsä ja terveydentilaansa vedoten.

Yksityiselämä 
Tapio Furuholm on jalkapalloilija Timo Furuholmin isä. Hänen veljensä Esa Furuholm on myös entinen jalkapalloilija, joka on myöhemmin toiminut eri tehtävissä Suomen Palloliitossa.

Lähteet 

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset jalkapalloilijat
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
Demokraattisessa Vaihtoehdossa vaikuttaneet henkilöt
Vasemmistoliiton poliitikot
Porin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Hugh McElhenny

Hugh Edward McElhenny (s. 31. joulukuuta 1928) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon keskushyökkääjä. Hänen NFL-joukkueinaan olivat vuosina 1952–1964:

 San Francisco 49ers (1952–1960)
 Minnesota Vikings (1961–1962)
 New York Giants (1963)
 Detroit Lions (1964)

McElhenny on kelpuutettu sekä Pro (1970) että College Football Hall of Fameen (1981). Hän oli kuusinkertainen Pro Bowl -pelaaja ja NFL:n 1950-luvun All-Decade Teamin jäsen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Błyskawica

Błyskawica () oli konepistooli, jonka Puolan kotiarmeija kehitti vuonna 1943. Aseen suunnitteli puolalainen Wacław Zawrotny. Asetta tuotettiin Puolan vastarintaliikettä varten. Se perustuu löyhästi brittiläiseen Sten-konepistooliin. Asetta käytettiin toisessa maailmansodassa. Błyskawicaa tehtiin noin 700 kappaletta.

Aiheesta muualla 
Blyskawica: Poland’s First Successful SMG Design

Konepistoolit
Toisen maailmansodan sotilaskalusto
Pitkämönkylä

Pitkämönkylä on Kurikan kaupungissa noin 11 kilometrin päässä keskustasta sijaitseva kylä. Pitkämönkylässä on yrityksiä sekä maatiloja. Kylä sijaitsee kantatie 67:n varressa Kurikan keskustasta Kauhajoelle päin. 

Kurikan kylät
Mikko Salakari

Mikko Esa Salakari (s. 1972) on suomalainen tenori. Hän toimii  Turun Martinseurakunnan kanttorina. Mikko Salakari valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2001 Sibelius-Akatemian Kuopion osastolta ja 2005 Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolta. Hän on opiskellut Esko Jurvelinin ja Jorma Hynnisen johdolla, osallistunut eri mestarikursseille ja laulanut oratorioiden ja passioiden solistina. Hän on julkaissut seitsemän omakustanneäänitettä.

Levytykset
 Nyt kodista laulun mä laulan, 2003
 Anna valo matkalleni, 2004
 Kun joulu on, 2004
 Vaeltajan joulurukous, 2005
 Miserere mei, 2007
 Oi koti taivainen, 2008
 Laulaen kiitosta Herran, 2010

Lähteet
 Mikmusiikki Oy:n kotisivut (omakustanneäänitteiden myynti)

Suomalaiset tenorit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiuruveden seurakunta

Kiuruveden seurakunta on Kiuruveden kaupungissa Pohjois-Savossa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Iisalmen rovastikuntaan Kuopion hiippakunnassa.

Vuonna 2016 seurakunnassa oli 7 318 jäsentä, 86,7 % kaupungin asukasluvusta. Työntekijöitä seurakunnassa on 18.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seurakunnan www-sivut

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Kiuruvesi
Ultima Underworld: The Stygian Abyss

Ultima Underworld: The Stygian Abyss on Blue Sky Productionsin kehittämä ja Origin Systemsin alun perin 1992 MS-DOSille julkaisema Ultima-tietokoneroolipelisarjan videopeli. Pelin jatko-osa Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds julkaistiin seuraavana vuonna.

Pelaaminen 
Peli on kuvattu ensimmäisen persoonan näkökulmasta ja tapahtuu luolastossa, joten sitä voi pitää Dungeon Master -tyyppisten luolaseikkailuroolipelien edustajana. Grafiikkamoottori oli kuitenkin aikanaan huomattavan kehittynyt. Toisin kuin esimerkiksi vähän Underworldin jälkeen julkaistussa Wolfenstein 3D:ssä, Underworldissa myös lattiassa ja katossa oli teksturointi ja kentissä korkeuseroja. Laitevaatimukset olivat vastaavasti korkeammat.

Viholliset saattoivat lähteä pakoon haavoittuneina ja taistelun pystyi usein välttämään kokonaan.

Tarina 
Avatarin (sankarin) on pelastettava velhon kidnappaama paronin tytär. Ajallisesti peli sijoittuu Ultima VI:n ja Ultima VII:n väliin.

Vastaanotto 
Peli sai hyviä ja jopa loistavia arvosteluja, mutta ei kaupallisesti menestynyt kovinkaan hyvin. Se sai Origin Awardin vuoden 1992 parhaasta fantasia tai science fiction -pelistä. Arx Fatalis, joka sai vaikutteita tästä ja muista Looking Glass Studiosin peleistä, piti julkaista nimellä Ultima Underworld III.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1992 videopelit
DOS-pelit
Ultima
FM Towns -pelit
NEC PC-9801 -pelit
Windows-pelit
Luolastoroolipelit
Nestor Niemelä

Nestor Niemelä (12. syyskuuta 1862 Punkalaidun – 23. toukokuuta 1889 Punkalaidun) oli suomalainen kirjailija. Niemelä julkaisi teoksia myös nimimerkillä N. Niemelä.

Niemelä oli kotoisin Punkalaitumen Koskioisten kylässä sijainneesta Heinämäen torpasta.

Niemelä ei saanut mitään kouluoppia mutta hän kartutti tietojaan itseopiskelun avulla ja harjoitteli myös kirjoittamista. Hänellä oli aikaa kirjallisille harrastuksille koska hän ei heikon terveytensä takia kyennyt maatöihin. Viimeiset neljä vuotta elämästään Niemelä sairasti keuhkotautia ja hän kuoli 26-vuotiaana veljensä omistamassa torpassa.

Teoksia 
 Mäkelän veljekset : kuvaus Hämeestä.  WSOY 1887
 Takamaan torpparit.  WSOY 1889
 Syvistä riveistä. Kansankirjailijaimme novellikokoelma.  WSOY 1890 (sisältää Niemelän novellin Luisulan lapset)

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Nestor Niemelän e-kirjoja Projekti Lönnrotilta 
 Project Gutenberg: Syvistä riveistä. Kansankirjailijaimme novellikokoelma

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Uutinen Niemelän kuolemasta, Aamulehti no 63 28.05.1889 
 Uutinen Niemelän kuolemasta, Uusi Suometar no 122 26.05.1889 s.2 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)
 Punkalaitumen kylät : Koskioinen : Kylän historiaa 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1889 kuolleet
Sahan-Kalle

Kalle (Karl Fredrik) Saha (sukunimi alkuaan Oravala) eli Sahan-Kalle (24. kesäkuuta 1852, Toholampi – 31. elokuuta 1933, Toholampi) oli keskipohjalainen maanviljelijä ja kansanrunoilija.

Henkilöhistoria
Oravalan talossa syntyneen Kalle Sahan vanhemmat olivat talollinen Sakarias Mikonpoika Oravala ja Anna-Liisa Kotila. Köyhissä oloissa elänyt perhe asui useilla eri uudistiloilla. Kalle Saha piti itse elämänsä onnellisimpana aikana neljän vuoden jaksoa, jonka hän vietti renkinä. Hän meni naimisiin vuonna 1873 samassa talossa palvelleen Lohtajalta kotoisin olleen Johanna Aapantytär Luikun (alkuaan Bom; 1851–1905) kanssa.

Saha kävi Yhdysvalloissa ja asui siellä neljä vuotta, mutta ei päässyt hyviin ansioihin huonojen aikojen takia. Palattuaan Suomeen hän osti isältään Sahan kruununtorpan ja muutti sinne perheineen. Häntä alettiin kutsua Sahan-Kalleksi asuinpaikan mukaan. Perheessä oli yhdeksän lasta, mutta toimentulo oli kohtalainen ja Sahan-Kalle saattoi käyttää aikaa runojen kirjoittamiseen. Hän kirjoittikin satoja runoja eri elämän ilmiöistä ja laati niitä myös erilaisiin juhlatilaisuuksiin. Kaarle Krohn julkaisi Sahan-Kallen runoja kokoelmana, joka ilmestyi vuonna 1891.

Vuosisadan vaihteessa perheonni kuitenkin kääntyi, kun neljän vuoden sisällä seitsemän perheenjäsentä kuoli keuhko- ja sydäntauteihin. Vastoinkäymisten takia Saha joutui myymään torppansa halvalla. Hänen vaimonsa kuoli samoihin aikoihin. Kalle Saha asui sittemmin useissa eri torpissa ja meni vielä kahdesti naimisiin: vuonna 1905 Amanda Aleksintytär Lahnalammen (1864–1907) kanssa ja vuonna 1909 Anna Liisa Juhontytär Jokelan kanssa. 

Saha toimi pyhäkoulunopettajana peräti 35 vuoden ajan ja kuului Toholammin säästöpankin isännistöön sekä kirkkovaltuustoon useaan otteeseen. Hänen syntymänsä satavuotispäivänä, juhannuksena 1952 pystytettiin hänen haudalleen Toholammin hautausmaalla muistokivi.

Teoksia 
 Sahan Kallen runoja.  WSOY 1891, uusi näköispainos 1992.

Lähteet 
 Toholampi.info: elämäkertoja - Sahan-Kalle

Aiheesta muualla
 Sahan Kalle – uudisraivaaja, runoilija ja "mainosmalli", Helsingin Sanomat, 14.10.1962, s. 15.
 Sahan Kalle – kansanrunoilija. Helsingin Sanomat, 22.12.1964, s. 11.
 Kansanrunoilija Sahan Kalle: toholampilaisen Kalle Sahan 1852-1933 kirjallinen tuotanto, 2014, Viljo S. Määttälä
 Sahan Kalle. Toholampilainen kansanrunoilija, Suomen Kuvalehti, 25.06.1932, nro 26, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset runoilijat
Toholampi
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Wilho Soini

Aksel Wilho Soini (vuoteen 1877 Hoffrén; 26. joulukuuta 1854 Korpilahti – 6. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja. Soini käytti myös nimimerkkejä hr Soini, -o-i, Pii, V. Soini, W. Soini ja W.S.

Henkilötietoja
Soinin vanhemmat olivat kauppias, sahanhoitaja Anders Johan Hoffrén ja Wilhelmina Eskola-Silfvenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876. Hän opiskeli taloustieteitä Pariisissa 1881–1882. Soini oli Uuden Suomettaren toimittaja 1877–1890 ja lehden taloudenhoitaja 1891–1903. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan jäsenenä 1904–1924 ja oli mukana perustamassa Suomen Kirjailijaliittoa. Liiton rahastonhoitajana hän toimi 1897–1920, hänet kutsuttiin myös liiton kunniajäseneksi.

Soini oli naimisissa vuodesta 1889 Sigrid Ida Helena af Enehjelmin (k. 1927) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailijat Elsa ja Yrjö Soini sekä historiantutkija Katri Laine.

Kirjallinen toiminta
Soini julkaisi Suomen kirjallisuuden ensimmäiset tukkilaiskuvaukset kertomuskokoelmassaan Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta vuonna 1877. Kirjailijana Soini oli realisti. Hänen teoksiaan ovat
 Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta, kirjoittanut Pii. 1877. (Ilmestyi WSOY:n kustantamana teoksena 1907.)
 Kaupunkimme rouvat, huvinäytelmä, näytelty 1877.
 Erkki, kertonut W. S. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1882.
 Valoa kansalle! Draamallinen kuvaelma kolmessa näytöksessä. WSOY 1883.
 Kaarlo Tiira: Novelli. WSOY 1888.
 Kevään oikkuja: Huvinäytelmä yhdessä näytöksessä. Telén, Kuopio 1899. (Näytelty sitä ennen Suomalaisessa teatterissa 1877, 1878 ja 1893.)

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomen kirjailijat -tietokanta. 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Wilho Soinin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.
 Valoa kansalle! Draamallinen kuvaelma kolmessa näytöksessä. Project Gutenberg.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset pankinjohtajat
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Kronikka

Kronikka (χρονικά, kreikan sanasta χρόνος, ”aika”) on aikakirja tai historiateos, johon on kirjattu historiallisia tapahtumia aikajärjestykseen. Kronikoita on laadittu jo antiikin aikoina, mutta tunnetuimmat kronikat ovat peräisin keskiajalta, ja ne kuuluvat aikansa tärkeimpiin historialähteisiin. Sukukronikka valottaa tapahtumia tietyn suvun piirissä ja sen ympäristössä.

Nimitystä ”kronikka” käytetään myös runomittaisesta leikillisestä tapahtumien tai henkilöiden esittelystä.

Tunnettuja kronikoita 

 Anglosaksien kronikka
 Historia Regum Britanniae
 Balthasar Russow: Liivinmaan kronikka
 Eusebios Kesarealainen: Kronikka
 Hieronymus: ''Chronicon

Lähteet 
Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

Viitteet

Katso myös 
 Annaalit

Aiheesta muualla
Pietari Mansikka

Pietari Mansikka (29. heinäkuuta 1825 Kelkkala, Viipurin maalaiskunta – 20. maaliskuuta 1871) oli suomalainen kansanrunoilija.

Mansikan vanhemmat olivat tilallinen Pietari Yrjänänpoika Mansikka ja torpparin tytär Katrina Laurintytär Rapo. Isä kuoli 1829 Mansikan ollessa vasta nelivuotias. Varojen puute esti häneltä koulunkäynnin, mutta hän sai opetusta vanhemmalta veljeltään Juhanilta, joka oli käynyt Viipurin piirikoulua. 

Vuonna 1844 Mansikka lähti puoleksitoista vuodeksi siltavoudiksi Käkisalmeen ja toimi sen jälkeen puhtaaksikirjoittajana erään tuomarin palveluksessa. Palattuaan 1848 Viipuriin Mansikka toimi palovartiokorpraalina aina vuoteen 1857 saakka, jolloin hän joutui jäämään eläkkeelle heikentyneen terveytensä vuoksi. Mansikka toimi sitten ravintolanpitäjänä ja harjoitti myös asianajajan tointa.

Mansikka kirjoitti paljon runoja ja sepitti lauluja.  Niitä julkaistiin vuodesta 1856 alkaen ilmestyneessä Sanan-Lennätin -nimisessä sanomalehdessä ja painettiin myös erillisinä julkaisuina.  Mansikka laati myös hautakiviin teksteiksi tarkoitettuja uskonnollisia runonpätkiä. Mansikan runojen aiheita olivat muuna muassa raamatunhistorian ja katekismuksen tekstit, ajankohtaiset tapahtumat, valistus, rauha ja eläinten suojelu:
Merimiehen runo
Jäniksen valitus
Revon valitus
Syysruno
Tytön laulu
Mietelmiä.

Mansikan ensimmäinen puoliso vuodesta 1848 oli Anna Alexandra Kykkäinen (k. 1860) ja toinen vuodesta 1865 Johanna Karolina Åström (k. 1870), jolle avioliitto oli samoin toinen.

Lähteet 
 Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa: Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla) 
  Sivu 499.

Viitteet 

Suomalaiset runoilijat
 Vuonna 1825 syntyneet
 Vuonna 1871 kuolleet
Pentti Lyytinen

Pentti Lyytinen (18. tammikuuta 1783 Pieksämäki – 26. helmikuuta 1871 Suonenjoki) oli suomalainen kansanrunoilija ja kestikievarin pitäjä.

Elämäkerta

Lyytisen vanhemmat olivat talollinen Olli Lyytinen ja Katriina Konttinen. Hän tuli vuonna 1812 eli 30-vuotiaana kotivävyksi Toholahden kestikievaritaloon, jonka hän sittemmin sai perintönä omakseen. Lyytinen luopui kestikievarin pidosta vasta pari vuotta ennen kuolemaansa. Nuorempana hän toimi myös lautamiehenä ja kuudennusmiehenä, mutta liiallinen alkoholin käyttö pakotti hänet luopumaan näistä tehtävistä. Vuonna 1842 hän kuitenkin kävi tarkastamassa Suomen Pankin tilejä Helsingissä.  

Lyytinen osasi lukea ja kirjoittaa ja hän kirjoittikin monia runojaan itse muistiin. Tunnetuin Lyytisen runoista on Kestikievarin viran painosta. Hänen muita runojaan ovat muun muassa:
 Aikain muuttuvaisuudesta
 Lapsen virsi
 Tuohesta
 Toinen kiitossana Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle.

Lyytinen kutsuttiin Suomalaisen kirjallisuuden seuran jäseneksi vuonna 1836, ensimmäisenä rahvaan miehenä. Hän esitti näytteenä runonsa suomen kielestä ja kiitosrunon hallitukselle huolenpidosta nälkävuosina. Hänen runoissaan oli uskonnollis-siveellinen perussävy, hän oli kokenut nuorena uskonnollisen murroksen. Monet runot liittyvät perhejuhliin. 

Yhteensä runoja on säilynyt kuutisenkymmentä, useimmat niistä ovat loppusoinnillisia ja muut Kalevalan mittaisia. Lyytisen runoja merkitsi muistiin mm. Elias Lönnrot ja Carl Axel Gottlund. Sakari Topelius mainitsee hänet kirjassaan En Resa i Finland ja R.W. Ekman maalasi vuosien 1846 ja 1848 välillä hänestä kolme öljyväritaulua.

Lyytisen aviopuoliso vuodesta 1812 alkaen oli Anna Katrina Vepsäläinen (k. 1865). Hänen veljensä pojanpoika oli runoilija Optatus Lyytinen (1832–1903).

Kirjallisuutta 
 Pentti Lyytisen ja Anna Reetta Korhosen runoja, toimittanut Vihtori Laurila. Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1961.

Lähteet 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Pentti Lyytinen 
  Sivu 480.
 Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla

Aiheesta muualla
 Yrjö Teppo : Runoilijahautoja Rautalammin hautausmaalla, Suomen Kuvalehti, 29.09.1928, nro 40, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset runoilijat
 Vuonna 1783 syntyneet
 Vuonna 1871 kuolleet
Pietari Väänänen

Pietari Väänänen tai Petter Wänänen (1. tammikuuta 1764 Murtolahti, Nilsiä – 19. huhtikuuta 1846 Taipalsaari) oli suomalainen kansanrunoilija ja valtiopäivämies.

Elämäkerta 
Väänäsen vanhemmat olivat talollinen Lauri Pietarinpoika Väänänen ja Kristiina Nissanen. Pietari Väänänen peri kotitalonsa isänsä kuoltua 1791. Hän oli lautamiehenä ja osallistui myös vuonna 1800 Norrköpingin valtiopäiville. Norrköpingissä Väänänen osallistui Ruotsin kuninkaalle Kustaa IV Aadolfille järjestettyyn koskenlaskunäytökseen kahden muun suomalaisen talonpojan kanssa ja hän teki myös runon samaan aikaan tapahtuneen kuninkaan kruunauksen kunniaksi. Väänänen oli mukana myös vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä. 

Väänänen muutti 1828 Kuopioon, jossa hän toimi jonkin aikaa ruokatavarain kauppiaana ja vietti sitten loput elinvuotensa Taipalsaarella pappina toimineen poikansa luona.

Väänäsen runoja 
 Kustavi IV Aatolfin kruunauksesta.  1800
 Kustavi IV Aatolfin kotiintulosta Saksan maalta v. 1805.  1805
 Aleksnteri I:stä.  1809

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta (hakusivu) 
 Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset runoilijat
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1764 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet
Heikki Väänänen (kansanrunoilija)

Heikki (Henrik) Väänänen eli Konsa-Heikki (s. 1770-luvun lopulla) oli 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Oulussa elänyt kansanrunoilija. Konsa-Heikki oli kiertelevä työmies ja hän oli myös taitava viulunsoittaja soittaen pidoissa ja tanssipaikoissa. Konsa-Heikin kerrotaan kuolleen hänen mentyään juovuksissa liian kuumaan uuniin makaamaan.

Heikki Väänäsen runoja 

 Lystillinen runolaulu kummasta kalakukosta, arkkiveisu, painettu Vaasassa 1802, oli englanniksi käännettynä mukana myös italialaisen Giuseppe Acerbin matkakertomuksessa Suomesta.
 Kellon kylän Mariasta, julkaistu 1823 Zacharias Topelius vanhemman kokoomateoksessa Suomen kansan Wanhoja runoja 2
 Oulun piioista eli Orjaväestä, arkkiveisu vuodelta 1796, , julkaistu 1823 Zacharias Topelius vanhemman kokoomateoksessa Suomen kansan Wanhoja runoja 2
 Kahveenjuomingista

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla 
 Kirjasampo.fi: Heikki Väänänen

Suomalaiset runoilijat
1770-luvulla syntyneet
1800-luvulla kuolleet