joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ranskan talous

Ranskan talous on markkinavetoinen sekatalous. Se on kehittynyt maatalousvaltaisesta teollisuusvaltaiseksi ja 1900-luvun jälkipuoliskolla edelleen palveluvaltaiseksi. Ranskan bruttokansantuote kasvoi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeisinä kolmena vuosikymmenenä, ja ajanjaksoa on kutsuttu termillä "trente glorieuses". Sen jälkeen kasvu on tasaantunut. Pohjois-Ranska kehittyi 1980-luvulle asti etelää nopeammin, sittemmin Etelä-Ranskan talouskasvu on ollut pohjoista pirteämpää. Ranska on Euroopan unionin johtava maatalousmaa, ja suuri osa sen pinta-alasta on viljelty. Maa tunnetaan eritoten viineistään. Teollisuuden painopiste on maan pohjoisosassa. Energiantuotannosta ydinvoiman osuus on suuri.

Ranskan bruttokansantuotteen arvo oli vuonna 2021 noin kolme biljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Ranskan palveluyhteiskunta heijastuu talouteen: 79,3 % ranskalaisista saa elantonsa palvelualalta, 18,3 % teollisuudesta ja 2,4 prosenttia maataloudesta. Ranska kuuluu G7-maihin.

Tuotanto

Maatalous 
Ranskassa tuotetaan runsaasti erilaisia elintarvikkeita. Länsimaalaisesta näkökulmasta maatilojen koko on suhteellisen pieni, mutta silti Ranska on Yhdysvaltojen jälkeen maailman toiseksi suurin maataloustuotteiden viejä. Yli puolet maan pinta-alasta on tehokkaassa viljelyksessä.

Erikoisuutena Ranskan maataloudessa on se, että Ranskan Guyanassa tuotetut tuotteet katsotaan kotimaisiksi. Niinpä Ranskassa tuotetaan mm. kotimaisia banaaneja ja sokeriruokoa.

Tärkeimmät vientituotteet ovat vehnä, maissi, ohra ja sokerijuurikas. Suuret alueet erityisesti Burgundissa ja Champagnessa, Bordeaux'n ja Rhônen laaksossa ovat viininviljelyksessä. Ranska onkin Euroopan ja maailman suurin viinintuottaja.

Teollisuus 
Suurin osa Ranskan teollisuudesta on viime vuosiin asti ollut valtion omistuksessa. Sittemmin Ranska on alkanut yksityistää valtionyhtiöitään. Merkittävimmät teollisuuskeskittymät ovat Pariisi, Lille, Nantes, Strasbourg, Lyon, Grenoble, Marseille ja Toulouse. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat teräksen tuotanto, autojen, lentokoneiden, aseiden ja erilaisten koneiden valmistus, öljynjalostus, sekä tekstiilit ja kemikaalit. Tunnettuja ranskalaisia vientimerkkejä ovat Renault, Peugeot sekä monet muoti- ja kosmetiikka-alojen tuotteet.

Mineraalivarat ovat vähäiset, mutta maasta löytyy rautamalmia, sinkkiä ja uraania. Suurin osa maan energiasta tuotetaan ydinvoimalla.. Ranska on Euroopan johtava ydinvoiman tuottaja. Suurimmat ydinvoimayhtiöt ovat Areva, EDF ja GDF Suez.

Palvelut 
Ranska on maailman suosituimpia matkailumaita. Vuonna 2019 siellä vieraili 90 miljoonaa ulkomaista matkailijaa ja matkailun osuus bruttokansantuotteesta on noin kahdeksan prosenttia. Muun muassa Etelä-Ranskan Nizza on suosittu matkailualue, mutta myös pääkaupunki Pariisi on suosittu matkailukohde. Suosittuja osia ovat myös vuoristoinen Chamonix'n seutu ja Lounais-Ranska, joka tunnetaan punaviineistään ja gastronomiastaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Observatory of Economic Complexity: France
Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä

Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä (Criss Angel Mindfreak) on yhdysvaltalainen viihde- ja tosi-tv-ohjelma, jota esittää Yhdysvalloissa A&E ja Suomessa Sub ja MTV3 Fakta. Ohjelman ensimmäinen jakso tuli vuonna 2005 ja ohjelmassa on yleensä Criss Angelin tekemiä stuntteja ja taikatemppuja.

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Villa Romana del Casale

Villa Romana del Casale on Antiikin Rooman aikainen huvila Sisiliassa Ennan maakunnassa Piazza Armerinan kunnassa. Huvila tunnetaan hienoista ja hyvin säilyneistä mosaiikeistaan. Se on Unescon maailmanperintökohde.

Huvila on rakennettu 300-luvulla vanhemman asutuksen jäänteistä. Sen paikalla asuttiin 1100-luvun maanvyöryyn asti. Sen jälkeen alue oli maanviljelyskäytössä, ja mosaiikit kaivettiin esille 1950-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englanninkielinen kotisivu

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Arkeologiset kohteet Italiassa
Ennan maakunta
Kore (kuu)

Kore on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Pasiphaë-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2003 J 14.

Kore on läpimitaltaan noin 2 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 23 239 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 723,720 päivää. Radan inklinaatio on 141° ja eksentrisyys 0,2462.

Kuu sai nykyisen nimensä kreikkalaisesta mytologiasta.

Jupiterin kuut
Benelux Tour

Benelux Tour, vuoteen 2016 Eneco Tour / Tour of Benelux, vuosina 2017–2020 BinckBankTour, on UCI World Tour -sarjaan kuuluva maantiepyöräilyn etappikilpailu. Kilpailu järjestetään elo-tai syyskuussa Alankomaiden ja Belgian alueella. Benelux Touria voidaan pitää vuoteen 2004 saakka järjestetyn Alankomaiden ympäriajon seuraajana.

Kokonaiskilpailun tulokset

Lähteet 
Tulokset Memoire du Cyclisme -tietokannassa  
Tulokset cyclingarchives.com-sivustolla 
Tulokset procyclingstats.com-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla
Tapahtuman verkkosivusto

UCI ProTour
Pyöräilykilpailut Alankomaissa
Pyöräilykilpailut Belgiassa
Autonoe (kuu)

Autonoe on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Pasiphaë-ryhmään kuuluva kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston tähtitieteilijöitä vuonna 2001. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2001 J 1.

Autonoe on halkaisijaltaan noin 4 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 24 264 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 772,168 päivää. Radan inklinaatio on 151° ja eksentrisyys 0,369.

Nykyisen nimensä kuu sai elokuussa 2003 kreikkalaisesta mytologiasta.

Jupiterin kuut
Italian Grand Prix 1982

Italian Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. syyskuuta 1982 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Renault'lla ajanut René Arnoux, jolle voitto oli kauden toinen.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Mario Andretti – 1.28,473
Nopein kierros: René Arnoux – 1.33,619 (kierroksella 25)
Keke Rosbergin uran 50. GP-startti
René Arnouxin uran kymmenes kilpailun nopein kierros
Ferrari saavutti 2000 MM-pisteen rajan

Lähteet 

Italian Grand Prix
Tripla-tupla

Tripla-tupla on koripalloon liittyvä termi. Saavuttaakseen tripla-tuplan pelaajan pitää yhdessä ottelussa päästä kaksinumeroisiin lukemiin (ts. 10 tai enemmän) kolmessa tilastokategoriassa. Nämä kategoriat ovat pisteet, levypallot, syötöt, riistot sekä torjunnat. Useimmiten tripla-tupla saavutetaan pisteiden, levypallojen ja syöttöjen avulla.

Tripla-tuplat ovat NBA:ssa selvästi yleisempiä kuin muissa sarjoissa. Syy siihen löytyy otteluiden kestosta: NBA-ottelu kestää 48 minuuttia, kun muissa sarjoissa ottelun kesto on 40 minuuttia.

NBA:n nykypelaajista erityisesti Russell Westbrook on kunnostautunut tripla-tuplien hankinnassa. Kaikkien aikojen tilaston kärjessä ovat Oscar Robertson ja Magic Johnson. Kareem Abdul-Jabbar oli ensimmäinen, joka ylitti 50 pisteen tripla-tuplan. 

James Harden iski 1. tammikuuta 2017 historillisen triplatuplan: 53 pistettä, 17 syöttöä ja 16 levypalloa. Harden on NBA-historian ensimmäinen pelaaja joka on ylittänyt 50 pistettä, 15 levypalloa ja 15 syöttöä.

Katso myös 
 Luettelo Korisliigan tripla-tuplista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 NBA:n tripla-tuplat kaudesta 1986-87 lähtien 
 Jason Kiddin tripla-tuplat
 James Hardenin historialliset lukemat

Koripallotermit

de:Double (Basketball)#Triple-double
en:Double (basketball)#Triple-double
Carlyle (Illinois)

Carlyle on kaupunki Clintonin piirikunnassa, Illinois’ssa, Yhdysvalloissa. Siellä oli 3 406 asukasta vuoden  väestönlaskennassa. Se on piirikuntansa pääkaupunki.

Lähteet 

Illinoisin kaupungit
Alfonsina Storni

Alfonsina Storni (29. toukokuuta 1892 – 25. lokakuuta 1938) oli argentiinalainen runoilija. 

Storni syntyi Sveitsissä, jossa hänen perheensä tilapäisesti eli. Myöhemmin perhe asettui Rosarioon, ja vuonna 1907 Storni liittyi kiertelevään teatteriryhmään. Hän luki itsensä opettajaksi ja kirjoitti uransa aikana useisiin lehtiin.

Stornin ensimmäinen runokokoelma La inquietud del rosal julkaistiin vuonna 1916. Hänen merkittävän uransa katkaisi itsemurha 46-vuotiaana. Postuumisti julkaistu runo ”Voy a dormir” oli hänen ”itsemurhaviestinsä”.

Ariel Ramírez ja Félix Luna kirjoittivat Stornin kuolemasta laulun nimeltä ”Alfonsina y el Mar” (Alfonsina ja meri), jota on esittänyt muun muassa Mercedes Sosa. Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet ainakin Anneli Saaristo ja Reima Helminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinalaiset runoilijat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
To Cure the Sane with Insanity

To Cure the Sane with Insanity on death metal -yhtyeen Deathboundin debyyttialbumi vuodelta 2003. Se julkaistiin 26. toukokuuta.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Pete Seikkula ja sanoittanut Kai Jaakkola.

Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet 
 Gasmask (live)
 For the Rats (live)
 Doomsday Comfort (live)
 One Mans Hell is naother Mans Heaven (live)
 Doomsday Comfort (video)

Kokoonpano 
 Kai Jaakkola – laulu
 Pete Seikkula – kitara, musiikkisamplet
 Tommi Konu – bassokitara
 Q – rummut, musiikkisamplet, layout, kansitaide

Muut tekijät 
 Prophet Hoath Wrath – biseksuaali huuto kappaleessa "The Flesh Is the Cage"
 Hansu – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 albumit
Vuoden 2003 esikoisalbumit
Deathboundin albumit
Doomsday Comfort


Doomsday Comfort on Deathboundin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2005.

Albumin äänitti Nasumin vokalisti Mieszko Talarczyk Soundlab Studiosilla, Ruotsissa. Levy jäi Talarczykin viimeiseksi ennen hänen kuolemaansa vuoden 2004 tsunamissa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kai – laulu
 Pete – kitara, musiikkisamplet
 Q – basso
 Sami – rummut, musiikkisamplet

Tuotanto 
 Mieszko Talarczyk – äänittäjä, miksaaja, huudot (kappale 11)
 Mogge Lundin – huudot (kappaleet 4 & 10)

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 albumit
Deathboundin albumit
We Deserve Much Worse


We Deserve Much Worse on Deathboundin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2007.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kai Jaakkola – laulu
 Pete Seikkula – kitara, bassokitara
 Sami Latva – rummut, bassokitara

+

 Toni Pihlaja – laulu

Tuotanto 
 Sami Koivisto – äänittäjä, tuottaja
 Ville Anger – kansitaide

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Hifimaailma: positiivinen
 Imperiumi.net: 7+/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Deathboundin albumit
Ekstrusiivikivi

Ekstrusiivikivet ovat vulkaanisia magmakiviä, jotka syntyvät, kun Maan sisästä purkautuu laavaa maanpinnalle tai merenpohjaan, jolloin purkautuva aines jäähtyy nopeasti ja jähmettyy ennen kuin siihen ehtii kasvaa suuria kiteitä. Ekstrusiivikiviä syntyy myös sellaisissa tulivuorenpurkauksissa, joissa laavaa syöksyy räjähdysmäisesti ilmakehään. Putoavasta laavasta muodostuu pyroklastista kiveä tai tuffia.

Pintakivilajit
Vulkanologia
Radisson Hotels & Resorts

Radisson Hotels & Resorts on kansainvälinen hotelliketju. Ketjuun kuuluu 435 hotellia 61 maassa. Ketjun ensimmäinen hotelli aloitti toimintansa Minneapolisissa Yhdysvalloissa vuonna 1909.

Eräissä Euroopan, Afrikan ja Aasian maissa ketjun hotellit tunnetaan Radisson Blu -nimisinä (aiemmin Radisson SAS), ja niiden toiminnasta vastaa Carlson Rezidor-hotelliyhtiö. Radisson Blu -hotelleja on noin 275, ja ne sijaitsevat 50 maassa.

Suomessa toimii kahdeksan Radisson Blu -ketjun hotellia, jotka sijaitsevat Helsingissä (neljä), Espoossa, Turussa, Oulussa ja Tampereella (yksi kussakin). Kaikilla Suomen Radisson Blu -hotelleilla on Pohjoismainen ympäristömerkki eli Joutsenmerkki.

Radisson Blu -hotellit toimivat Suomessa franchise-periaatteella, ja ne kuuluvat S-ryhmän hotelleihin (Sokotel Oy).

Ketjun hotellit Suomessa
Radisson Blu Hotel, Espoo
Radisson Blu Hotel, Oulu
Radisson Blu Aleksanteri Hotel, Helsinki
Radisson Blu Grand Hotel Tammer, Tampere
Radisson Blu Marina Palace Hotel, Turku
Radisson Blu Plaza Hotel, Helsinki
Radisson Blu Royal Hotel, Helsinki
Radisson Blu Seaside Hotel, Helsinki

Lisäksi Vaasan Royal Vaasa -hotelli on kuulunut Radisson Blu -ketjuun vuosina 1999–2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hotelliketjun sivusto. 
 Radisson Blu -ketjun suomenkielinen sivusto.

Hotelliketjut
Sam Elliott

Samuel Pack "Sam" Elliott (s. 9. elokuuta 1944, Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Elliott on näytellyt paljon lännenelokuvissa, mutta on esiintynyt myös muissa elokuvissa, muun muassa Buffalo Girls (1995) Minne tuuli kuljettaa (1998), Big Lebowski (1998), You Know My Name (1999), Kandidaatti (2000). Hänet tunnetaan myös lännensarjasta  Conagher - lännen sankari (1991).

Elliot on näytellyt vuodesta 2016 saakka Netflixissä esitettävässä lännensarjassa The Ranch, jossa hän esittää Beau Bennettiä.

Elliott esiintyi muun muassa Doug Robertina Vaarallinen tehtävä-televisiosarjassa 1970-luvun alussa sekä elokuvissa Perintö (1978), Kultainen kompassi (2007) ja Ghost Rider – aaveajaja

Hän on myös näytellyt elokuvassa Did You Hear About The Morgans.

Elliott sai 1990-luvulla yhden Emmy-ehdokkuuden ja kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.

Henkilökohtainen elämä 
Elliott syntyi Sacramentossa, Kaliforniassa, ja on ollut vuodesta 1984 naimisissa Katharine Rossin kanssa.

Palkinnot 
 Alan J. Pakula Award (2001)
 Bronze Wrangler (1992, 1999, 2000)
 Golden Boot (1990)

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Brasilian Grand Prix 1983

Brasilian Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. maaliskuuta 1983 Jacarepaguan radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet. Paalupaikalta startannut Keke Rosberg ajoi maaliin toisena, mutta hänet hylättiin kilpailun jälkeen.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Keke Rosberg – 1.34,526
Nopein kierros: Nelson Piquet – 1.39,829 (kierroksella 4)
Keke Rosberg hylättiin, koska hänen autonsa työnnettiin käyntiin varikkokäynnillä. Toista sijaa ei poikkeuksellisesti saanut kukaan.
Elio de Angelis hylättiin liian myöhäisestä auton vaihdosta. Myöskään 13. sijaa ei saanut kukaan.
Johnny Cecotton, Corrado Fabin ja Danny Sullivanin ensimmäinen Grand Prix -startti
RAM-tallin ensimmäinen GP
Williamsin kymmenes paalupaikka

Lähteet 

Brasilian Grand Prix
Anssi Rauramo

Anssi Mauno Heikki Rauramo (s. 8. heinäkuuta 1952 Lahti) on suomalainen entinen Kokoomuksen kansanedustaja ja entinen Helsingin kaupungin liikuntatoimen johtaja. Hän oli aikanaan Suomen parhaita koripalloilijoita. Kansanedustajana Rauramo toimi 1987–1998. Sotilasarvoltaan hän on yliluutnantti.
__notoc__

Koripalloura 
Rauramo pelasi koripalloa Torpan Pojissa ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1978, 1981, 1983 ja 1986. Hän oli SM-sarjan paras korintekijä kausilla 1971–1972 ja 1972–1973, ja hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi, vuonna 1977 ja 1978. Hän pelasi SM-sarjassa 492 runkosarjaottelua ja teki niissä 9 032 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 1 503 pistettä. Hän on kauden 2006–2007 jälkeen näissä kaikissa tilastoissa edelleen kaikkien aikojen kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 1989 Torpan Pojat jäädytti hänen pelipaitansa, numero 7.

Rauramo pelasi 151 maaottelua.

Poliittinen ura 
Rauramo valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 1987 vaaleissa. Hän toimi eduskunnassa vuoteen 1998 asti, jolloin hän siirtyi liikuntajohtajaksi Helsinkiin. Kansanedustajuuden aikaan hän toimi valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajana vuosina 1994−1998.  Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1996−1998.

Katso myös 
 Luettelo 5 000 pistettä saavuttaneista Korisliiga-pelaajista
 Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Lähteet

Viitteet 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Glastonbury Fayre

Glastonbury Fayre on vuoden 1971 Glastonburyn musiikkifestivaalien tiimoilta julkaistu kolmen vinyylin albumi vuodelta 1972. Vaikka kaikki albumin artistit esiintyivät kyseisillä festivaaleilla, kaikki nauhoitukset eivät ole Glastonburyssa taltioituja eivätkä live-nauhoituksia. Albumista tehtiin alun perin vain 5 000 kappaleen painos.

Vuonna 2007 Akarma julkaisi albumista kolmen lp:n sekä kahden cd:n ja dvd:n uusintapainoksen. DVD sisältää elokuvan Glastonbury Fayre – The Movie.

Kappaleet 

A-puoli:

Grateful Dead: ”Dark Star...Bury” (Lontoo, 8. huhtikuuta 1972) – 24:13

B-puoli:

Brinsley Schwarz: ”Love Song” (studioversio) – 4:11
Mighty Baby: ”A Blanket In My Muesli” – 16:00

C-puoli:

Marc Bolan: ”Sunken Rags” (studioversio) – 2:30
Pete Townshend: ”Classified” (studioversio) – 3:54
David Bowie: ”Supermen” (studioversio) – 2:45
Hawkwind: ”Silver Machine / Welcome To The Future” (Roundhouse, 13. helmikuuta 1972) – 7:27 
Skin Alley: ”Sun Music” (studioversio) – 4:50

D-puoli:

Daevid Allen and Gong: ”Glad Stoned Buried Fielding Flash And Fresh Fest Footprint In My Memory” – 23:11

E-puoli:

Pink Fairies: ”Do It” – 4:10 
Pink Fairies: ”Uncle Harry’s Last Freak-Out” – 19:48

F-puoli:

Edgar Broughton Band: ”Out Demons Out” – 20:25

B2, D-, E- ja F-puolet nauhoitettu Glastonburyssa 20.–24. kesäkuuta 1971.

Vuoden 1972 kokoelma-albumit
Brittiläiset rockalbumit
San Marinon Grand Prix 1983

San Marinon Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. toukokuuta 1983 Imolan radalla. Kilpailun voitti Patrick Tambay, jolle voitto oli uran toinen ja viimeinen.

Tulokset

Lähteet 

http://koti.mbnet.fi/janir/1983/smr-gp.html F1-ruutu

San Marinon Grand Prix
Formula 1 -kausi 1983
Pohjois-Amerikan maantiede

Pohjois-Amerikka on 25,3 miljoonaa neliökilometriä pinta-alaltaan ja siten kolmanneksi suurin manner. Manner rajoittuu idästä Atlanttiin, pohjoisesta Jäämereen ja lännestä Tyyneenmereen. Manner kapenee etelään mentäessä, ja Väli-Amerikan kannas yhdistää sen Etelä-Amerikkaan.

Pinnanmuodot 
Pohjois-Amerikassa on vanhoja ja nuoria vuoristoja. Nuorten Kordillieerien osat Pohjois-Amerikassa (mm. Kalliovuoret ja Sierra Nevada) kulkevat koko mantereen poikki sen länsipuolelta. Vuoret ovat nuoria poimuvuoria, joissa on aktiivisia tulivuoria. Vuoret nousevat yli neljän kilometrin korkeuteen, ja korkein huippu on Denali (6 194 m), joka tunnettiin nimellä Mount McKinley vuodesta 1896 vuoteen 2015. Vuorijonojen väliin jää tasankoja, altaita, kuten Mojaven aavikko, Kuolemanlaakso ja monet suolajärvet. 

Mantereen itärannikolla kulkee Appalakit, joka on vanha vuorijono. Sen korkein kohta on Mount Mitchell (2 037 m). Vuoriston ja rannikon välissä on rannikkotasanko. Mantereen sisäosa koostuu valtavista tasangoista ja alangoista, ns. preeriasta. Jääkausien aikana suuret osa mannerta oli jäätiköiden peitossa, jotka ovat tehneet Kanadan ja Yhdysvaltojen alueiden sedimenttikerrokset.

Pohjois-Amerikan suurimmat joet ovat Missouri (4 088 km pitkä), Mississippi (3 766 km), Rio Grande (3 034 km), Columbia (2 044 km) ja Saint Lawrence (3 058 km). Saint Lawrence yhdistää Suuret järvet Atlanttiin. Mantereen suurin järvi on Yläjärvi (82 100 km²).

Ilmasto 
Pohjois-Amerikan ilmasto vaihtelee alueittain. Ilmasto luonnollisesti kylmenee etelästä pohjoiseen mentäessä siten, että esimerkiksi Floridan ilmaston ollessa trooppinen, Yhdysvaltojen pohjoisosissa on jo neljän vuodenajan mannerilmasto, ja Kanadan pohjoisosissa se muuttuu arktiseksi. Etelä-Kaliforniassa vallitsee välimerenilmasto. Erityisen kuivaa on Pohjois-Meksikossa, Lounais-Yhdysvalloissa ja Kalliovuorten altaissa.

Tornadoja ilmenee laajalla alueella Keski-Yhdysvalloissa, ja mantereen eteläosiin kulkeutuu usein hurrikaaneja.

Kasvillisuus 
Erilaiset metsät peittävät laajoja alueita Pohjois-Amerikassa. Lehtipuut viihtyvät hyvin lauhkeassa ilmastossa, ja Kaliforniassa kasvaa nahkealehtistä kasvillisuutta, sekä Australiasta tuotuja eukalyptuspuita. Subboreaalisella alueella kasvaa subboreaalista metsää. Tyynenmeren rannikolla menestyvät kookkaat puulajit, kuten punapuu.

Mantereen keskiosissa kasvaa ruohokasvillisuutta. Preeriaheiniä kasvaa tasangon niillä alueilla, joissa vuotuinen sademäärä on yli 750 mm. Muualla menestyvät vain matalat heinäkasvit. Pohjoisessa subboreaalisen vyöhykkeen pohjoispuolella Kanadassa ja Alaskassa on tundrakasvillisuutta eli pääasiassa pensaita, sammalia, jäkälää ja ruohoja.

Lähteet
Foidit

Foidit ovat ryhmä ovat hohkasilikaattimineraaleja, jotka muistuttavat maasälpää, mutta joilla on toisenlainen rakenne ja jotka sisältävät paljon vähemmän piitä. Niitä esiintyy harvinaisissa ja epätavallisissa magmakivissä, yleensä emäksisissä alkalikivissä. Foideja kutsutaan toisinaan maasälvänsijaisiksi, koska ne muistuttavat maasälpää.

Foidit 
 Leusiitti
 Nefeliini
 Analsiimi
 Kankriniitti
 Hauyniitti
 Latsuriitti tai lasuriitti
 Noseaani eli noseliitti
 Sodaliitti

Silikaattimineraalit
Vihreä puolue (Yhdysvallat)

Yhdysvaltain vihreä puolue (Green Party) on ollut mukana Yhdysvaltain politiikassa 1980-luvulta saakka. Puolue sai laajempaa huomiota ensimmäisen kerran vuonna 1996, kun se asetti presidenttiehdokkaaksi Ralph Naderin. Nader oli vihreiden ehdokkaana myös vuonna 2000.

Puolue on voittanut vaaleja lähinnä paikallistasolla; suurin osa valituiksi tulleista vihreistä on valittu henkilövaaleissa, joissa puolueen tuki ei ole välttämätöntä.

Puolueella oli vuoden 2006 marraskuussa lähes 290 000 rekisteröitynyttä äänestäjää, mikä oli neljänneksi eniten Yhdysvalloissa.

Vuoden 2006 alahuoneen ja senaatin vaaleissa vihreät saivat huomattavasti vähemmän ääniä kuin Yhdysvaltain libertaaripuolue, mutta saman vuoden kuvernöörivaaleissa vihreät saivat puolestaan huomattavasti enemmän ääniä kuin libertaarit.

Puolue kannattaa ympäristönsuojelua, paikallista päätöksentekoa ja osallistuvaa demokratiaa. Puolueen ohjelmassa on monia sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyviä kohtia, ja se kannattaa esimerkiksi kansalaispalkkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolueen viralliset sivut

Vihreät puolueet
Yhdysvaltalaiset puolueet
Latsuriitti

Latsuriitti eli lasuriitti on foideihin kuuluva silikaattimineraali. Lasuriitti on sinistä, ja se muodostaa suurimman osan lapislatsulin rakenteesta. 

Koska myös lapislatsulia kutsutaan lasuriitiksi, niin mineraali sekoitetaan helposti puolijalokiveen.

Esiintyminen 

Latsuriittia esiintyy metamorfisissa kalkkikiviesiintymissä. Lapislatsulia esiintyy Afganistanissa. Muita latsuriittiesiintymiä on Italiassa, Venäjällä,
Kanadassa ja Yhdysvalloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Silikaattimineraalit
Väriaineet
Rutger Hauer

Rutger Oelsen Hauer (23. tammikuuta 1944 Breukelen, Alankomaat – 19. heinäkuuta 2019 Beetsterzwaag, Alankomaat) oli alankomaalainen näyttelijä. Hauer aloitti näyttelijänuransa Alankomaissa 1960-luvun lopulla, ja 1980-luvulta alkaen hän esiintyi useissa Hollywood-elokuvissa sekä televisiosarjoissa. Hänet nimettiin Alankomaissa ”vuosisadan hollantilaiseksi näyttelijäksi” vuonna 1999.

Elämä ja ura
Rutger Hauer syntyi 23. tammikuuta 1944 Breukelenissa Alankomaissa ja kasvoi Amsterdamissa. Hänen vanhempansa olivat taideopettajia. Nuoruudessaan Hauer kiersi maailmaa rahtilaivan kansimiehenä, palveli Hollannin armeijassa ja teki sekalaisia töitä.

Hauer kiinnostui näyttelemisestä, alkoi käydä taidetunneilla ja liittyi kokeilevan teatterin ryhmään viideksi vuodeksi. Hänen ensimmäinen menestysroolinsa oli hollantilaisessa televisiosarjassa Floris (1969) ja hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa Paul Verhoevenin ohjaamassa elokuvassa Turkkilaisia makeisia (1973). Hauerin ensimmäinen Britanniassa tehty rooli oli sivuosa elokuvassa The Wilby Conspiracy (1975). Rooli elokuvassa Gestapon vihollinen n:o 1 (1977) teki hänestä tunnetun myös Yhdysvalloissa.

Hauer alkoi esiintyä 1980-luvulla yhdysvaltalaisissa elokuvissa, joista ensimmäisiä olivat Nighthawks (1981) ja Blade Runner (1982). Niitä seurasi lisää merkittäviä rooleja Hollywood-elokuvissa sekä televisiosarjoissa. Hauer sai elokuvasta Pako Sobiborista (1987) Golden Globe -palkinnon ja elokuvasta Fatherland (1994) palkintoehdokkuuden. Alankomaissa Hauer sai useita näyttelijäpalkintoja ja tunnustuksia, kuten ”vuosisadan hollantilainen näyttelijä” vuonna 1999. Hauer sai 2000-luvulla myös useita elämäntyöpalkintoja eurooppalaisilla filmifestivaaleilla.

Hauer oli ympäristöaktivisti ja HIV/AIDS-aktivisti. Hänen omaelämäkertansa All Those Moments: Stories of Heroes, Villains, Replicants, and Blade Runners julkaistiin vuonna 2007.

Hauer kuoli sairastettuaan lyhyen aikaa 75-vuotiaana kotonaan Alankomaissa 19. heinäkuuta 2019.

Valikoitu filmografia

Turkkilaisia makeisia, 1973
Gestapon vihollinen n:o 1, 1977
Blade Runner, 1982
Ladyhawke – Legenda haukasta, 1985  
Liftari, 1986
Elävänä tai kuolleena, 1986
Pako Sobiborista, 1987
Pyhän juopon legenda, 1988
Silmitön raivo, 1989
Kuoleman Ottelu, 1989
Wedlock – kalmankihla, 1991
Split Second – Saalistaja, 1992
Fatherland – Isänmaa, 1994 (tv-elokuva)
Blast, 1997
Flying Virus, 2001
Batman Begins, 2005
Sin City, 2005
Oogverblindend (Dazzle), 2009
The Rite, 2011
Hobo with a Shotgun, 2011
Observer, 2017 (videopeli)
Kingdom Hearts III, 2019 (videopeli)

Lähteet

 

Alankomaalaiset näyttelijät
AIDS-aktivistit
Ympäristöaktivistit
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mar del Plata

Mar del Plata on kaupunki Buenos Airesin maakunnassa Argentiinassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 626 300 asukasta. Se on maan kahdeksanneksi suurin kaupunki.

Mar de Plata sijaitsee Atlantin rannikolla noin 370 kilometriä eteläkaakkoon maan pääkaupungista Buenos Airesista. Kaupunki on suosittu rantalomakohde, joka ruuhkaantuu kesäviikonloppuina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut 

Argentiinan kaupungit
Nicolas Dalayrac

Nicolas-Marie d'Alayrac, (8. kesäkuuta 1753 Muret, Ranska – 26. marraskuuta 1809 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, joka aluksi oli asianajaja, mutta isänsä kehotuksesta luopui urastaan ja omistautui kokonaan intohimolleen musiikille.

Tausta
Dalayrac sai viran Artois'n kreivin, tulevan Ranskan kuninkaan Kaarle X:n palveluksessa Versailles'n hovissa. Hän sai palkkiona 750 livreä, jota täydensi hänen isältänsä saama 450 livren korkotulo. 

Dalayracin ensimmäiset sävellykset olivat viuluduoja, jousitrioja ja kvartettoja. Hän julkaisi musiikkiaan italialaisen salanimen turvin. Hänen kvartettonsa saavuttivat suurta menestystä, ja seurauksena oli hänen todellisen henkilöllisyytensä paljastuminen. Dalayrac oli todennäköisesti vapaamuurareiden jäsen, sillä hän sävelsi vuonna 1778 musiikin tilaisuuteen, jossa Voltaire otettiin järjestön jäseneksi. Lisäksi hän sävelsi musiikin Benjamin Franklinin kunniaksi, kun hänet vastaanotettiin Anne-Catherine Helvétius'n luokse.

Dalayrac avioitui Gilberte Pétronille Sallarden kanssa. Vallankumouksen aikana hän muutti nimensä kirjoitustavan d'Alayracista Dalayraciksi. Vuonna 1798 hänen valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi. Hän sai Kunnialegioonan kunniamerkin vuonna 1904.

Le Poète et le musicien.

Kooniset oopperat 
 Le Chevalier à la mode (1781)
 Le Petit Souper (1781)
 L'Éclipse totale (1782)
 L'Amant statue (1780)
 La Dot (1785)
 Nina ou la Folle par amour (1786)
 Azémia (2 parties, 1786)
 Renaud d'Ast (1787)
 Sargines (1788)
 Fanchette (1788)
 Les Deux Petits Savoyards (1789),
 Raoul, sire de Créqui (1789)
 La Soirée orageuse (1790)
 Le Chêne patriotique (1790)
 Vert-Vert (1790)
 Camille ou le Souterrain (1791)
 Agnès et Olivier (1791)
 Philippe et Georgette (1791)
 Tout pour l'amour (1792)
 Ambroise (1793)
 Asgill (2 parties, 1793)
 La Prise de Toulon (1794)
 Le Congrès des rois (1794)
 L'Enfance de Jean-Jacques Rousseau (1794)
 Les Détenus (1794)
 Adèle et Dorsan (1795)
 Marianne (1796)
 La Maison isolée (1797)
 La Leçon (1797)
 Gulnare (1797)
 Alexis (1798)
 Léon (1798)
 Primerose (1798)
 Adolphe et Clara (1799)
 Maison à vendre (1800)
 Léhéman (1801)
 L'Antichambre (1802)
 La Boucle de cheveux (1803)
 La Jeune prude (1804)
 Une heure de mariage (1804)
 Le Pavillon du calife (1805)
 Le Pavillon des fleurs (1805)
 Gulistan (1805)
 Deux Mots (1806)
 Koulouf (1806)
 Lina (1807)
 Élise-Hortense (1808)
 Les Trois Sultanes (1809)
 Le Poète et le musicien (postuumi, 1811)

Aiheesta muualla
 Kaikki hänen teoksensä ja niiden esitykset CÉSAAR-sivustossa
 Les Deux Petits Savoyards (libretto)

Ranskalaiset säveltäjät
Vuonna 1753 syntyneet
Vuonna 1809 kuolleet
Danièle Delorme

Danièle Delorme, oikeasti Girard (9. lokakuuta 1926 Levallois-Perret – 17. lokakuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teinivuosinaan.

Delormella oli merkittäviä rooleja muiden muassa elokuvissa Gigi (1948), Tyttöjä harhateillä (1949), Minne, l’ingénue libertine (1950) ja Kurjat (1958). Hän oli vuosina 1956–2002 naimisissa Yves Robert’n kanssa.

Delorme oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1988.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
William Gambel

William Gambel (kesäkuuta 1823 Philadelphia–13. joulukuuta 1849 Rose's Bar) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä ja keräilijä. Hänen syntymäajastaan on vaihtelevaa tietoa, kesäkuu 1823 on ranskankielisessä Wikipediassa.

Gambelin vanhemmat olivat irlantilaisia. Hänen isänsä kuoli Williamin ollessa 9-vuotias ja äiti opetti itse lapsensa.

1838 Gambel teki keräysretken Pohjois-Carolinaan Thomas Nuttallin kanssa. Maaliskuussa 1841 hän lähti yksin keräämään kasveja Nuttallille. Hän vaelsi länteen ja saapui Kaliforniaan marraskuussa. Hän vietti seuraavan vuoden keräten näytteitä Tyynenmeren rannikolla ja liittyi sitten kirjuriksi Yhdysvaltain laivastoon. Gambel oli ensimmäinen ornitologi, joka järjestelmällisesti tutki Kalifornian linnustoa.

Gambel palasi Philadelphiaan elokuussa 1845. Vuonna 1848 hän valmistui lääkäriksi ja avioitui samoihin aikoihin. 1849 hän lähti takaisin länteen ja liittyi uudisasukkaiden ryhmään. Ryhmä joutui vaikeuksiin kuivuuden koettelemalla tasangolla ja menetti suurimman osan hevosistaan ja karjastaan. Ensilumen sataessa he saavuttivat Sierra Nevadan. Suurin osa väestä menehtyi vuoria ylitettäessä mutta Gambel selviytyi. He saapuivat Rose's Bar nimiseen paikka Yubajoella, missä Gambel ryhtyi parantamaan eräitä sairastuneita kullankaivajia. Hän itse sairastui lavantautiin ja kuoli. Rose's Bar ja Gambelin luut jäivät myöhemmin paikalle rakennetun kaivosaltaan alle.

Hänen kuvailemiaan ja nimeämiä uusia lintulajeja ovat muun muassa aavikkotupsuviiriäinen (Callipepla gambelii), vuoritiainen (Parus gambeli) ja kaliforniantikka (Picoides nuttallii).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset ornitologit
Vuonna 1823 syntyneet
Vuonna 1849 kuolleet
Aleksandra Petrovna

Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna (, 2. kesäkuuta 1838 Pietari – 25. huhtikuuta 1900 Kiova) oli suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin puoliso. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš oli Venäjän keisari Nikolai I:n poika ja vuonna 1855 kruunatun keisari Aleksanteri II:n veli.

Syntyjään Aleksandra oli saksalaissukuinen herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine von Oldenburg, herttua Peter von Oldenburgin tytär. Hänen isoisoisänsä oli Venäjän keisari Paavali I. Alexandra kuitenkin varttui Pietarissa. Avioituessaan pikkuserkkunsa suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin kanssa vuonna 1856 hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja otti nimen Aleksandra Petrovna.

Aleksandra ja Nikolai saivat kaksi poikaa. Avioliitto oli kuitenkin onneton. Aleksandra ei viihtynyt hovissa vaan oli pikemmin vaatimaton ja uskonnollinen ja omisti aikansa varattomien sairaanhoidon edistämiseen. Nikolai taas oli naistenmies ja ennen pitkää perusti rinnakkaisen perheen, johon vuodesta 1868 alkaen syntyi viisi lasta. 

Aleksandra Petrovna muutti Kiovaan vuonna 1880 ja myöhemmin vetäytyi luostariin, muttei suostunut viralliseen avioeroon. Hänet vihittiin nunnaksi nimellä Sisar Anastasia vuonna 1889. Hän kuoli vuonna 1900, yhdeksän vuotta miehensä jälkeen.

Lapset 

 Nikolai Nikolajevitš Romanov nuorempi (1856–1929)
 Pjotr Nikolajevitš Romanov (1864–1931)

Lähteet 

Romanov-suku
Kristityt nunnat
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Sinan Şamil Sam

Sinan Şamil Sam (23. kesäkuuta 1974 Frankfurt, Länsi-Saksa – 30. lokakuuta 2015 Istanbul, Turkki) oli turkkilainen raskaansarjan nyrkkeilijä, lempinimeltään Bosporin härkä.

Ammattilaisura 

Sam siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2000. 18 ensimmäistä ottelua sisälsivät kohtaamiset muun muassa Przemysław Saletaa, Danny Williamsia ja Julius Francisia vastaan. Vuonna 2003 hän kärsi ensimmäisen tappionsa kohdatessaan Juan Carlos Gómezin ja samaten hävisi seuraavan ottelunsa Luan Krasniqille. Vuonna 2005 hän kohtasi Lawrence Clay Beyn ottelussa, jossa oli panoksena Oleg Maskajevin kohtaaminen. Sam hävisi ottelun pistein täyden ajan jälkeen. Häviönsä jälkeen hän kohtasi Saul Montanan ja voitti tämän. Seuraavassa ottelussaan hän hävisi Oliver McCallille kesäkuussa 2007. Viimeisessä ottelussaan Sam kohtasi italialaisen Paolo Vidozin. Ottelu päättyi Samin pistevoittoon.

Uransa jälkeen alkoholisoitunut Sam kärsi maksaongelmista.

Amatööriura

Lähteet 

Boxrec.com
Boxin.de

Turkkilaiset nyrkkeilijät
Vuonna 1974 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Louise Colet

Louise Colet (o.s. Révoil; 15. elokuuta 1810 Aix-en-Provence, Ranska – 9. maaliskuuta 1876 Pariisi) oli ranskalainen runoilija. Hän avioitui muusikko Hippolyte Colet’n kanssa osaksi päästäkseen pois kotiseudultaan ja Pariisiin. 

Pariisissa Colet tarjosi teoksiaan julkaistavaksi, ja pian hän sai Ranskan akatemian kahden tuhannen frangin palkinnon, ensimmäisen neljästä akatemialta saamastaan palkinnosta. Jotkut kriitikot väittävät nykyisin hänen saaneen palkintonsa vaikutusvaltaisten ystäviensä ansiosta. Hänen salongissaan kävi Pariisin kirjallisen yhteisön edustajia, kuten Victor Hugo.

Vuonna 1840 hänelle syntyi tytär Henriette, mutta sen paremmin hänen miehensä kuin hänen rakastajansa Victor Cousin ei tunnustanut lasta omakseen. Myöhemmin Colet oli Gustave Flaubertin, Alfred de Musset’n ja Abel Villemainin rakastajatar. Miehensä kuoleman jälkeen Colet elätti itsensä ja tyttärensä kirjailijana.

Hänen veljensä oli taidemaalari Pierre Révoil.

Teokset  
Fleurs du midi (1836)
Penserosa (1839) 
La Jeunesse de Goethe (1839) 
Les Coeurs brisés (1843) 
Les Funérailles de Napoléon (1840) 
La Jeunesse de Mirabeau (1841)
Lui (1859)
Enfances Célèbres (1865)

Ranskalaiset runoilijat
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
Fran Warren

Fran Warren (4. maaliskuuta 1926 – 4. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen laulaja.

Warren syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkin Bronxissa ja saavutti alun perin menestystä muiden nimekkäiden artistien, kuten Claude Thornhillin kanssa tekemällään yhteistyöllä.

Warren aloitti soolouransa vuonna 1948. Hän sai levytyssopimuksen RCA Recordsilta ja julkaisi muun muassa dueton ”I Said My Pajamas (and Put on My Pray’rs)” (1950) Tony Martinin kanssa.

Warren siirtyi RCA Recordsilta MGM Recordsille ja nousi listoille viimeistä kertaa vuonna 1953 kappaleellaan ”It’s Anybody Heart”.

Diskografia 
 Mood Indigo (MGM, 1956)
 Hey There! Here's Fran Warren (Tops, 1957)
 Come Rain or Come Shine (Venise, 1959)
 Something's Coming (Warwick, 1960)
 Come into My World (Audio Fidelity, 1968)
 Fran Warren in Nashville (Audio Fidelity, 1969)
 The Complete Fran Warren with Claude Thornhill Orchestra (Collector's Choice, 2000)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Don Rickles

Donald Jay "Don" Rickles (8. toukokuuta 1926 Queens, New York – 6. huhtikuuta 2017 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. 

Rickles syntyi New Yorkin Queensissa juutalaiseen perheeseen. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1958 ja esiintyi The Tonight Show Starring Johnny Carsonissa ensimmäistä kertaa 1965. Hän teki myöhemmällä urallaan äänirooleja muun muassa Toy Storyssa (1995), Toy Story 2:ssa (1999) ja Toy Story 3:ssa (2010).

Ricklesillä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.

Rickles kuoli munuaisen vajaatoimintaan 90-vuotiaana 6. huhtikuuta 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Glaukofaani

Glaukofaani on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2. Nimensä se on saanut tavallisesti sinisestä väristään (kreikaksi glaucophane merkitsee ’sinistä ulkonäköä’). Glaukofaani on kidejärjestelmältään monokliininen. 

Mineraalin sininen väri auttaa sen määrittelyä huomattavasti, sillä riebekkiitin lisäksi vain glaukofaani on ainoa yleinen amfibolimineraali, joka on sininen. Glaukofaani muodostaa ferroglaukofaanin kanssa sarjan kiinteitä liuoksia; Na2(Fe,Mg)3Al2Si8O22(OH)2, jossa glaukofaani on runsasmagnesiuminen jäsen ja ferroglaukofaani runsasrautainen jäsen. Ferroglaukofaani on glaukofaanin kaltainen, mutta on tiiviimpi, väriltään yleensä tummempi ja siinä on pienentynyttä helmiäiskiiltoa. Glaukofaanin kovuus on 5–6, ja sen ominaispaino on noin 3–3.2.

Glaukofaani muodostuu metamorfisissa kivissä, joissa on joko runsaasti natriumia tai jotka ovat käyneet läpi alhainen lämpötila-korkea paine -metamorfoosin, jollaista esiintyy mm. subduktiovyöhykkeessä. Aines on kokenut suunnattoman paineen ja keskinkertaisen lämpötilan sen subduktoituessa (eli painuessa) Maan vaippaa kohti. Nimensä siniliuskefasies onkin saanut juuri glaukofaanin väristä. Glaukofaania esiintyy myös eklogiiteissä, jotka ovat kokeneet taantuvan metamorfoosin. On myös olemassa harvinainen amfiboli, holmquistiitti, jonka kemiallinen kaava on Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, jota esiintyy vain runsaslitiumisissa mantereisissa kivissä. Holmquistiitin luultiin olevan vuosien ajan glaukofaania, sillä ohuissa leikkauksissa ne näyttävät identtisiltä.

Aiheesta muualla 

Webmineral.com: Glaukofaani

Silikaattimineraalit
Sarah Major

Sarah Major (s. 22. elokuuta 1988) on uusiseelantilainen näyttelijä, joka tunnetaan uusiseelantilaisesta draamasarjasta Klaani, jossa hän esitti Patsy-nimistä tyttöä vuosina 1999–2001.

Major on myös näytellyt mm. lyhytelokuvassa Flying, Gaelan tytärtä Herculesissa sekä Emily Watsonia William Shatnerin A Twist in the Tale -sarjan jaksossa The Magician.

Filmografia

 Klaani (The Tribe) – Patsy (119 jaksoa, 1999–2001)
 Flying
 Hercules – Galean tytär
 A Twist in the Tale – Emily Watson

Aiheesta muualla

  

Uusiseelantilaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Joel Asaph Allen

Joel Asaph Allen (19. heinäkuuta 1838 Springfield, Massachusetts – 29. elokuuta 1921 Cornwall-on-Hudson, New York) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.

Hänen vanhempansa olivat Joel Allen ja Harriet Trumbull. Vuonna 1874 hän avioitui Mary Manning Clevelandin kanssa.

Allen opiskeli Wilbraham Academyssa Massachusettsissa 1858–1862 ja Harvardin yliopistossa 1862–1871 Louis Agassizin ohjauksessa. Hän osallistui yhdelle Brasiliaan suuntautuneelle tutkimumatkalle (Thayerin retkikunta) ja useisiin Yhdysvaltoihin suuntautuneille. 1873 hän johti uutta rautatielinjaa (North Pacific Railroad) kartoittavia luonnontieteilijöitä Bismarckista Pohjois-Dakotasta Yellowstoneen ja takaisin Smithsoniaan.

Allen oli Harvardin yliopiston soveltavan eläintieteen museon intendentti 1867 alkaen, Boston Society of Natural Historyn matelija-, lintu- ja nisäkäsosaston intendentti 1868–1880, Amerikan luonnonhistoriallisen museon (American Museum of Natural History New Yorkissa) ensimmäinen lintu- ja nisäkäsosaston intendentti vuodesta 1885 alkaen, myöhemmin ensimmäinen lintutieteellisen osaston johtaja, ja nisäkäsosaston intendentti 1907–1921.

Vuonna 1876 Allen äänestettiin Kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. 1886 hän oli yksi ensimmäisen Audubon Societyn perustajista New Yorkissa. 1883–1891 hän oli American Ornithologists' Unionin (AOU) puheenjohtaja ja eräs yhdistyksen perustajista 1883. Indianan yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1886. Hän toimi Linnaean Society of New Yorkin puheenjohtajana 1890–1897. 

Allenin sääntö biologiassa on nimetty hänen mukaansa. Hän muotoili säännön vuonna 1877.

Allen kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa naamioviiriäisen (Odontophorus atrifrons). Hänen kunniakseen on nimetty ainakin viiksiluura (Grallaria alleni) ja suomurintamatkija (Allenia fusca).

Hänen kirjallinen tuotantonsa oli hyvin laaja ja hän julkaisi kaikkiaan yli 1 400 kirjoitusta. Nisäkkäistä hän julkaisi noin 560 ja linnuista noin 40 kirjoitusta. Hän toimitti AOU:n lehteä The Auk 1884–1912.

Teoksia 
 Mammals and Winter Birds of Eastern Florida, (1871)
 The American Bisons, (1876)
 Monographs of North American Rodentia (yhdessä Elliott Couesin kanssa, 1877)
 History of North American Pinnipedia, (1880)
 Mammals of Patagonia, (1905)
 The Influence of Physical Conditions in the Genesis of Species, (1905)
 Ontogenetic and Other Variations in Musk-Oxen (1913).

Lähteet 
 Lyhyt elämäkerta

Yhdysvaltalaiset ornitologit
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
DJ Jokke

DJ Jokke, oikealta nimeltään Jouni Helminen (k. 19. toukokuuta 2017), oli suomalainen DJ. Hän aloitti levyjen soittamisen vuonna 1979. 1980-luvun lopulla hän oli Suomen ensimmäisen  danceklubin, Berlinin, vakituisia DJ:tä ja yksi niistä jotka tekivät acid house -musiikkia tunnetuksi maassa. Seuraavalla vuosikymmenellä Jokke siirtyi enemmän varsinaisen teknomusiikin pariin. Suomen ”teknon kummisedäksikin” sanottu mies on soittanut monissa alan tapahtumissa ja eri klubeilla (vakituisena esimerkiksi Hype-klubilla), ja hänen miksauksiaan on kuultu muun muassa Radiomafian Dancemob-ohjelmassa. DJ-uransa lisäksi Jokke toimi pitkään levykauppiaana klubimusiikkiin erikoistuneessa Street Beat -liikkeessä Helsingissä.

Lähteet 
 http://www.findance.com/phpbb/viewtopic.php?t=54
 http://www.ilosaarirock.fi/2000/bandiesittelyt/transition.html

Viitteet 

Suomalaiset DJ:t
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 2017 kuolleet
Meidän poikamme merellä

Meidän poikamme merellä on vuonna 1933 ensi-iltaan tullut Erkki Karun ohjaama suomalainen elokuva, joka on ensimmäinen Suomessa tehty musikaalielokuva. Se on puolidokumentaarinen elokuva, joka seuraa laivaston päivärutiineja sekä esittelee yleisölle Merivoimien uudet panssarilaivat ja sukellusveneet. Elokuvan pääosissa ovat Georg Malmstén ja Kati Aspelin. Siinä kuullaan muun muassa Malmsténin suosituimpiin levytyksiin kuuluva valssi Leila.

Meidän poikamme merellä on vuonna 1929 valmistuneen elokuvan Meidän poikamme itsenäinen jatko-osa. Trilogian seuraava osa Meidän poikamme ilmassa – me maassa valmistui 1934. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Helsingin Merikasarmilla, Tammisaaressa, tykkivene Uudellamaalla, panssarilaiva Väinämöisellä, sukellusvene Iku-Tursolla sekä koululaiva Suomen Joutsenella. Sisäkuvaukset on tehty Helsingissä Vironkadun studiolla.

Kesällä 1932 tehdyt kuvaukset kytkeytyvät vuotta myöhemmin paljastuneeseen suureen vakoilujuttuun, sillä kuvauksissa olivat mukana yleisesikuntaupseeri Vilho Pentikäinen ja ”johtaja Heinosena” hänen seurassaan kulkenut Einar Vähä, jotka olivat Neuvostoliiton värväämiä vakoojia.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset musiikkielokuvat
Vuoden 1933 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Erkki Karun ohjaamat elokuvat
Kompleksi (kemia)

Kompleksiyhdisteillä (myös koordinaatiokompleksi) tarkoitetaan molekyylejä, jotka ovat muodostuneita keskusatomista tai -ionista ja sitä ympäröivistä ioneista, molekyyleistä tai atomeista.

Tyypillisessä kompleksiyhdisteen rakenteessa keskusatomina toimii positiivisesti varautunut siirtymämetalleihin kuuluva metalli-ioni, johon on liittynyt koordinaatiosidoksella ligandeja. Riippuen keskusatomin koosta ja varauksesta ligandeja saattaa olla 1–12.

Kompleksiyhdisteen nimeäminen
Kompleksiyhdisteen nimessä ilmoitetaan ensin ligandit niiden aakkosjärjestyksen mukaisessa järjestyksessä. Ligandin määrä ilmoitetaan etuliitteellä di-, tri-, tetra- ja niin edelleen. Jos ligandina on moniatominen ryhmä, liitteenä käytetään liitteitä bis-, tris-, tetrakis- ja niin edelleen. Tämän jälkeen ilmoitetaan keskusatomi ja suluissa keskusatomin hapetusluku. Jos kompleksi on anioni saa keskusatomin nimi -aatti-päätteen. Joissain tapauksissa pääte lisätään alkuaineen latinankieliseen nimeen esimerkiksi kullan tapauksessa yhdiste on auraatti ja hopean tapauksessa argentaatti.

Ligandien nimiä

Isomeria
Kompleksiyhdisteillä on usein monta erilaista stereo- ja rakenneisomeeriä. Eri isomeerit voivat erota toisistaan esimerkiksi silmin nähtävän värin perusteella.

Esimerkiksi propellimaiset yhdisteet ilmentävät aksiaalista kiraalisuutta (P,M- eli Δ,Λ-stereoisomeriaa).

cis, trans, fac, mer -stereoisomeria
Alla kuvissa esimerkkejä yhdestä stereoisomerian muodosta, cis, trans, fac, mer -stereoisomeriasta, jossa kloori (vihreä) määrää sijaintiensa perusteella oktaedrisen kompleksin etuliitteen. Ryhmiä tässä isomerian muodossa tulee olla kaksi erilaista ja näiden tulee sijoittua kuten kuvissa alla. fac on lyhenne sanasta fasiaalinen (eng. facial) ja mer meridionaalinen (eng. meridional).

Tasoneliömäisissä yhdisteissä, joissa ryhmiä on kaksi, isomeerit voivat olla cis tai trans kuten kuvissa alla, joissa on esitetty sisplatiini ja transplatiini.

Metallien akvaionit
Kompleksiyhdistettä, jossa metalli-ioniin on sitoutunut ligandina yksi tai useampi vesimolekyyli, sanotaan metallin akvaioniksi. Sellaisia esiintyy varsinkin suolojen vesiliuoksissa, mutta monissa aineissa silloinkin, kun ne ovat kiteisessä muodossa, jolloin kyseessä on kidevesi.

Metallien akvaionit ovat heikkoja happoja eli niissä oleva vesiligandi voi liuoksessa luovuttaa protonin. Jos metalli-ionille, jonka varaus on +n ja vesiligandien lukumäärä m, käytetään merkintää Me(H2O)mn+, tapahtuu reaktio seuraavasti:

[Me(H2O)m]n+ + H2O  [MeOH(H2O)m−1](n−1)n+ + H3O+

Tämä reaktio tapahtuu sitä herkemmin, mitä lujemmin metalli-ioni voi sitoa veden hapen elektroneja. Esimerkiksi raudan akvaionin Fe(H2O)63+ happovakio on pKa = 3,1, joten se on heikompi happo kuin fosforihappo mutta vahvempi kuin esimerkiksi etikkahappo. Toisaalta sinkin akvaionin Zn(H2O)62+ happovakio on pKa = 0,7, joten se on varsin vahva happo.

Katso myös
Jahn-Teller vaikutus
Organometalliyhdiste

Lähteet

Yhdisteet
Serbian Superliiga

Superliiga () on Serbian jalkapallon pääsarja. 

Superliiga perustettiin vuonna 2006. Sitä edelsi vuonna 1992 perustettu Jugoslavian liittotasavallan/Serbia ja Montegron ykkösliiga, kunnes Montenegro irtautui valtioliitosta.

Sarjassa pelaa 16 joukkuetta. Joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Sarjan mestari pääsee Mestarien liigan toiselle karsintakierrokselle. Sijoille 2-4 sijoittuneet joukkueet pääsevät Konferenssiliigan toiselle karsintakierrokselle.

Joukkueet kaudella 2021–2022
Bačka Topola
FK Čukarički
FK Kolubara	
FK Metalac Gornji Milanovac
FK Mladost Lučani
FK Napredak Kruševac
FK Partizan
FK Proleter Novi Sad
Punainen tähti
FK Rad
FK Radnički 1923
FK Radnički Niš
FK Radnik Surdulica
FK Spartak Subotica
FK Vojvodina
FK Voždovac

Mitalistit

Lähteet

Aiheesta muualla
 [superliga.rs Virallinen sivu]
 Meridian Superliga

Serbian jalkapallosarjat
Dave Keon

David Michael "Dave" Keon (s. 22. maaliskuuta 1940) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaistasolla vuosina 1960–1982 tärkeimpänä joukkueenaan Toronto Maple Leafs.

Keonille on myönnetty muun muassa Calder Memorial Trophy vuonna 1961, kaksi Lady Byng Memorial Trophya vuosina 1962 ja 1963, Conn Smythe Trophy vuonna 1967 sekä kaksi Paul Deneau Trophya vuosina 1977 ja 1978.

Keon otettiin Torontossa sijaitsevaan Hockey Hall of Fameen vuonna 1986.

Katso myös 
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Hockey Hall of Fame
Calder Memorial Trophy -voittajat
Lady Byng Memorial Trophy -voittajat
Conn Smythe Trophy -voittajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Karja-aura

Karja-aura, virallisesti esteenraivaaja, on linja-ajoon rakennetuissa höyryvetureissa oleva aurarakenne. 

Karja-auran rakenne on avoin; se muodostuu ala- ja yläreunojen vaakasuuntaisesta kehyksestä jotka on yhdistetty vahvoilla terästangoilla. Joissakin rakenteissa on lisäksi paksut teräslevyt sivustoja vahvistamassa.

Rakennelmaa käytettiin erityisesti silloin, kun rataosuudet kulkivat metsäisten seutujen halki; auran tarkoituksena oli siirtää radalle mahdollisesti kaatuneet pienehköt puut ja muut vastaavat esteet sivuun; samoin se esti tällaisia joutumasta koneistoon. 

Myös radalle harhaantuneet kotieläimet tai suurempi riista, esimerkiksi peurat, olisivat voineet aiheuttaa pahojakin vaurioita osuessaan suoraan veturiin. Nyt karja-aura esti vahingot; se itsessään saattoi kylläkin vaurioitua tällaisessa törmäyksessä - usein korjaamattomaksi asti - mutta vahinko oli näin huomattavasti pienempi. 

Diesel- ja sähkövetureissa karja-auraa ei pääsääntöisesti ole. Järjestelyhöyryvetureissa se pääsääntöisesti korvattiin vaihtotyössä hyödyllisellä astinlaudalla. 

Rautatietekniikka
Höyryveturit