joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bad Wimpfen

Bad Wimpfen on historiallinen kylpyläkaupunki Saksassa, Baden-Württembergin osavaltiossa. Se sijaitsee Neckarin varrella noin 15 km Heilbronnista pohjoiseen. Kaupungissa on arviolta 7 359 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 19,4 neliökilometriä.

Paikalle rakennettiin roomalainen sotilasleiri luultavasti vuonna 98, ja se oli osa Rooman Germanian vastaista rajaa, Limes Germanicusta. Linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä, kun Limestä työnnettiin eteenpäin keisari Antoninus Piuksen aikana, mutta sen ympärille kasvanut siviilikaupunki toimi yhä ympäröivän alueen Civitas Alisinensiumin keskuksena. Kyseessä oli yksi suurimpia roomalaisajan kaupunkeja nykyisen Baden-Württembergin alueella, mutta sen latinankielistä nimeä ei tiedetä.

800-luvulla alue kuului Wormsin piispalle, ja kaupunki mainitaan dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 829 nimellä Wimpina. Vuodesta 1300 alkaen Wimpfen oli keisarin alainen valtakunnankaupunki. Kolmikymmenvuotisessa sodassa 1622 kaupungin lähellä käytiin Wimpfenin taistelu, jonka katoliset voittivat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Illinois’n yliopisto

Illinois'n yliopisto () on yhdysvaltalainen yliopistojärjestelmä, joka muodostuu kolmesta eri yliopistosta, jotka sijaitsevat Chicagossa, Springfieldissä ja Urbana-Champaignissa. Opiskelijoita kyseisen yliopistojärjestelmän yliopistoissa on yhteensä noin 70 000. Systeemin 16. eli nykyinen toimitusjohtaja B. Joseph White on toiminut virassaan vuodesta 2005 lähtien.

Illinois'n yliopisto perustettiin vuonna 1867 ja toimintansa se aloitti vuotta myöhemmin. Se oli tuolloin velvoitettu painottamaan teollista koulutusta. Laitos kasvoi ja insinööritutkimus kehittyi. Vuonna 1885 sen alkuperäinen nimi Illinois'n teollinen yliopisto muutettiin muotoon Illinois'n yliopisto.

Lähteet

Aiheesta muualla

Illinois’n yliopistot ja korkeakoulut
Pori Big Band

Pori Big Band on vuonna 1971 Porissa perustettu big band. Se toimi alun perin Pori Jazz 66 ry:n yhteydessä porilaisten jazzharrastajien orkesterina. 

Pori Big Band oli merkittävä koulutusorganisaatio 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin rytmimusiikin opetus suomalaisissa musiikkioppilaitoksissa teki vasta tuloaan. Nykyään orkesteri toimii Palmgren-konservatoriossa hallinnollisesti itsenäisenä yksikkönä. Yhteistyö Pori Jazz 66 ry:n kanssa jatkuu myös edelleen. Pori Big Bandin taiteellinen tuottaja on Juha Järvinen .

Pori Big Band on julkaissut viisi albumia. Viimeisin on kesällä 2012 ilmestynyt Luhtahuitti, jossa orkesterin solistina vierailee bassoklarinetisti Tapani Rinne. Levyn kappaleet ovat Tapani Rinteen ja Arttu Takalon sävellyksiä. Sovituksia ovat kirjoittaneet Iro Haarla ja Arttu Takalo.

Diskografia 
Live at Pori Jazz Festival (1976)
Pori Big Band & Ernie Wilkins (1977)
Pori Jazz 80 (1980)
Pori Big Band Plays Antti Sarpila (1991)
''Luhtahuitti (2012)

Lähteet 
Pori Big Bandin kotisivut

Viitteet

Suomalaiset jazzyhtyeet
Suomalaiset orkesterit
Porin musiikki
Persepolis (sarjakuva)

Persepolis on Marjane Satrapin omaelämäkerrallinen sarjakuvateos. Sarjakuvan nimi viittaa historialliseen Persepoliin kaupunkiin. Sarjakuva on suomennettu kahtena kirjana. Ensimmäinen osa Persepolis: Iranilainen lapsuuteni kuvaa tekijän lapsuutta Iranin vallankumouksen aikana ja toinen hänen opiskeluaikaansa Itävallassa. 

Kun islamilaiset fundamentalistit pääsevät valtaan, tyttöjen pitää käyttää huivia. Satrapi pelastuu vain täpärästi uskonnollisen poliisin käsistä. Hänen sukulaisiaan ja ystäviään joutuu vankilaan ja teloitetaan. Iranin ja Irakin välisen sodan kuvataan pönkittävän uskonkiihkoilijoiden hirmuhallintoa. 

Sarjakuvassa on runsaasti huumoria, joka kumpuaa esimerkiksi siitä, kuinka ihmiset vastustavat uskonnollista valtaa. Teos kuvaa myös iranilaisen kulttuurin rikkautta ja pitkää historiaa. Sitä vastoin fundamentalismin kuvaus on herättänyt kauhua ja pahoinvointia. Sarjakuvakriitikko Heikki Jokisen mukaan teoksen sanoma totalitarismin ja uskonkiihkoilun vaarasta on aina ajankohtainen. 

Sarjakuvien pohjalta on tehty myös iranilais-ranskalainen animaatioelokuva Persepolis, joka julkaistiin 2007. Elokuvan ovat ohjanneet Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi. Elokuva asetettiin Oscar-ehdokkaaksi. Islamistit ovat osoittaneet mieltään elokuvan televisioesityksiä vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Näytteitä sarjakuvasta. Random House. 
 Kalle Pusa: Persepolis avaa Iranin historiaa sisältä. Helsingin Sanomat 1.12.2007.
 Heikki Jokinen: Pää pystyyn, ei kädet. Helsingin Sanomat 23.9.2007.
 Tero Mielonen: Persepolis 2 Kotiinpaluu. Helsingin Sanomat 29.9.2007.
 Harri Römpötti: Persepolis avaa Iranin historiaa sisältä. Helsingin Sanomat 23.9.2007.
 AFP: Libanon kielsi Persepolis-animaation esittämisen. Yle Uutiset 26.3.2008.

Ranskalainen sarjakuva
Sarjakuvaromaanit
Karl Ivanainen

Karl Fredrik Ivanainen (; 20. syyskuuta 1856 Pietari – 1887 Karan pakkotyövankila, Siperia) oli suomalaissyntyinen venäläinen vallankumouksellinen.

Karl Ivanainen syntyi Savonlinnasta Pietariin muuttaneen suutarin Adam Adamsson Ivanaisen perheeseen. Hän kävi suomalaisen seurakunnan koulua, pääsi vuonna 1873 ripille ja sai passin Suomen passivirastosta Pietarissa. Sen jälkeen hän työskenteli viilaajana patruunatehtaalla ja osallistui veljensä Konstantinin kanssa tšaikovskilaisen narodnikkikerhon kokouksiin.

Lokakuussa 1874 Ivanainen matkusti laittomasti Sveitsiin, jossa hän työskenteli valajana Genevessa ja Zürichissä. Siellä hän tutustui ensimmäisen internationaalin Sveitsin osaston perustajaan Herman Greulichiin.

Palatessaan Venäjälle toukokuussa 1875 Ivanainen pidätettiin. Kesäkuusta lähtien hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa, kunnes tammikuussa 1876 hänet siirrettiin Pietarin tutkintavankilaan. Kuulusteluissa Ivanaista syytettiin osallistumisesta Aleksandr Nizovkinin järjestämiin kokouksiin, työläiskassan jäsenyydestä ja kielletyn kirjallisuuden levittämisestä. Elokuussa 1876 hänet päästettiin vapaaksi poliisin tarkkailun alaisena.

Joulukuussa 1876 Ivanainen osallistui Zemlja i voljan Kazanin katedraalin edessä järjestämään Venäjän ensimmäiseen poliittiseen mielenosoitukseen. Hän levitti propagandaa pietarilaisten työläisten keskuuteen ja oli mukana Stepan Halturinin ja Viktor Obnorskin perustaman vallankumouksellisen Severnyi sojuz russkih rabotših -järjestön toiminnassa.

Vuoden 1877 lopussa Ivanainen pidätettiin Pietarin lähellä. Tammikuussa 1879 hänet karkotettiin Aunuksen läänin Puudožiin. Sieltä Ivanainen lähetettiin Vyšni Volotšokin kautta Siperiaan, mutta Tomskiin päästyään hänen sallittiin palata Euroopan-puoleiselle Venäjälle poliisin tarkkailun alaisena.

Vuonna 1880 Ivanainen asettui Odessaan, jossa hän liittyi Mihail Trigonin johtamaan Narodnaja volja -ryhmään. Sen paljastuttua lokakuussa 1881 hän siirtyi maan alle, joutui pidätetyksi Harkovassa, mutta onnistui pakenemaan poliisilaitokselta. Joulukuussa 1881 Ivanainen pidätettiin Moskovassa, josta hänet lähetettiin Odessan vankilaan. Huhtikuussa 1883 Odessan sotaoikeus tuomitsi hänet Halturinin ja Nikolai Želvakovin tekemää kenraalimajuri Strelnikovin murhaa koskeneessa oikeudenkäynnissä 15 vuodeksi pakkotyöhön.

Vuonna 1884 Ivanainen saapui nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä sijainneeseen Karan pakkotyövankilaan, jossa hänet vuonna 1886 päästettiin vapaaseen työryhmään. Hän teki itsemurhan kesällä 1887 hukuttautumalla järveen Nižnjaja Karassa.

Lähteet

Narodnikit
Pietarinsuomalaiset
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1887 kuolleet
Larisa Šepitko

Larisa Jefimovna Šepitko (, 6. tammikuuta 1938 Artjomovsk (nykyinen Bah’mut), Donetskin alue – 2. heinäkuuta 1979 Kalininin alue) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.

Larisa Šepitko valmistui vuonna 1963 Neuvostoliiton elokuvainstituutin VGIK:n ohjaajalinjalta. Hänen diplomityönsä oli Tšingiz Aitmatovin pienoisromaaniin ”Kamelin silmä” perustuva elokuva Znoi (”Helle”, 1963). Suuri menestys oli entisestä naislentäjästä kertova Krylja (”Siivet”, 1966). Šepitkon päätyönä pidetään toiseen maailmansotaan sijoittuvaa runollista ja pateettista elokuvaa ”Nousu” (Voshoždenije, 1976), joka pohjautuu Vasil Bykaun (Bykov) pienoisromaaniin Sotnikov.

Šepitko kuoli auto-onnettomuudessa Valentin Rasputinin teokseen perustuvan ”Jäähyväiset Matjoralle” (Proštšanije) -elokuvan kuvausten aikana. Sen viimeisteli hänen aviomiehensä Elem Klimov. Ohjaaja sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon kuolemansa jälkeen vuonna 1979.

Ohjaustyöt
 Znoi (”Helle” 1963, Neuvostoliiton ja Karlovy Varyn elokuvajuhlien palkinnot 1964)
 Krylja (”Siivet” 1966)
 ”Sähkön kotimaa” (Rodina elektritšestva, lyhytelokuva, sisältyy elokuvaan Natšalo nevedomogo veka 1967)
 V trinadtsatom tšasu (”Kahdentoista jälkeen”, TV-elokuva 1968)
 ”Sinä ja minä” (Ty i ja 1972)
 ”Nousu” (Voshoždenije 1976, Neuvostoliiton ja Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnot)
 ”Jäähyväiset Matjoralle” (Proštšanije 1983)

Lähteet

Kirjallisuutta
 Piispa, Lauri: ”Viimeinen sankaritarina”, neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja Larisa Šepitko. Filmihullu 1/2017.

Neuvostoliittolaiset elokuvaohjaajat
Venäläiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Paletti (pelikone)

Paletti on Veikkauksen rahapeliautomaatti, jonka pelejä ovat Hedelmä-cocktail, Ässäkisa, Spinni, Numero-keno, Kortti-keno, Kulta-Jaska, Potti di Mare sekä Pohjantähti. Pelipanokset ovat 20, 40, 60 ja 80 senttiä sekä 1 euro.

Katso myös
Luettelo Veikkauksen raha-automaattipeleistä
Pelitietoa RAY:n peleistä 

Veikkauksen rahapeliautomaatit
The CNK

The CNK tai The Cosa Nostra Klub on ranskalainen black/industrial metal -yhtye. Alun perin yhtyeen nimi oli The Count Nosferatu Kommando, joka vaihdettiin The Cosa Nostra Klubiin vuonna 2005 Rose Hreidmarrin lähdettyä Anorexia Nervosa -yhtyeestä ja liityttyä The CNK:hon.

Jäsenet 

 Mr Hreidmarr (Nicolas St Morand) – laulu
 Mr Heinrich Von B (Jean-Sébastien Ogilvy) – kitara, laulu
 Mr Valnoir (Jean-Emmanuel Artfield-Lautrec) – basso, laulu
 HDK (Fabrizzio Volponi) – rummut

Entiset jäsenet 

 Mr Sylvicious – rummut
 Grafin Orlock – koskettimet
 Melissa De Sainte Croix – basso
 Doktor Holocausto – rummut
 Athevros – kitara
 Sir Orias – basso
 Morbus Gravis – basso
 Lord Sidragazum – rummut

Diskografia

Albumit 

 Ultraviolence Über Alles (2002)
 L'Hymne à la Joie (2007)
 Ultraviolence Über Alles – Übercharged Edition (2009)

Demot 

 Das Schwarze Order (1996)
 Soleil Noir (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset sivut
 

Ranskalaiset metalliyhtyeet
Sukiyaki (kappale)

Sukiyaki (, Ue o muite arukō) on Hachidai Nakamuran säveltämä, Rokusuke Ein sanoittama ja Kyū Sakamoton esittämä japanilainen iskelmä vuodelta 1961.

Suomeksi kappaleen ovat esittäneet Saukin eli Sauvo Puhtilan suomennoksena Brita Koivunen, Riki Sorsa ja In The Mood -yhtye.

Lähteet 

Japanilaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1961 kappaleet
Kehä V -hanke

Kehä V -hanke on projekti Hangosta Porvooseen johtavan kehätien kehittämiseksi. Tien länsiosa, valtatie 25, kulkee Hangosta Raaseporin, Lohjan, Vihdin, Nurmijärven ja Hyvinkään kautta Mäntsälään, josta se jatkuu kantatienä 55 Porvooseen. Yksi Kehä V:n keskeisistä tehtävistä on satamaliikenteen välittäminen Porvooseen ja Hankoon. Yksi projektin tavoitteista on vakiinnuttaa Kehä V -nimitys yleiseen käyttöön. Liikenteen puolesta Kehä V -vyöhykkeelle yritetään perustaa maakaasuverkkoa ja vahvistaa maakaasun asemaa Kehä V:n liikenteen polttoaineena. Tien nelikaistaistamista suunnitellaan välillä Virkkala–Lohja ja Muijala (Lohja)–Vihti sekä Hyvinkään ohittavalla osuudella.

Kehä V -vyöhykkeellä asuu noin 300 000 henkilöä.

Lähteet 
 Kehä V -sivusto (arkistoitu sivu)

Suomen kehätiet
Uusimaa
Päijät-Häme
Henrik Jansson

Henrik Jansson (s. 1955) on turkulainen kirjailija, kriitikko ja kirjoittajaryhmien ohjaaja.

Teokset
Blues för bimba, Sahlgren, 1996
Encore : en familjeroman Schildt, 1986
Godnatt treans spårvagn, Sahlgren, 2000.
Gruppen hette No C:o : (romaani), Boklaget, 1984
Isbergens tid, Schildt, 1988
Lejonhonans stillhet,  novelleja, Sahlgren, 2003.
Lit de parade,  kuvat: J-E. Andersson, Boklaget,  1981
Min dotter Näckros, Scriptum, 2005
Nattsmycken, Sahlgren, 1993
Per Olov Enquist och det inställda upproret : ett författarskap i relation till svensk debatt 1961-1986, Åbo akademis förlag, 1987. (väitöskirja)
Protokollsutdrag från subversiva möten, Scriptum, 2007
Samspelet mellan samhälleligt och privat i Per Olov Enquists symbolvärld, Åbo akademi, 1985.
Vernissage, Schildt, 1991

Suomennetut teokset
Hyvää yötä, kolmosen raitiovaunu, alkuteos: Godnatt treans spårvagn, suomentanut Torsti Lehtinen.Sahlgren, 2001.
Otteita kumouksellisista kokouksista, romaani, alkuteos: Protokollsutdrag från subversiva möten, suom. Mikko Laaksonen. Sammakko, 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kiiltomato.net

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyhän Laurin kappeli

Pyhän Laurin kappeli () on Vantaalla Helsingin pitäjän kirkonkylässä sijaitseva Pyhän Laurin kirkon viereen rakennettu siunauskappeli. Kappelin harjannostajaiset pidettiin 6. marraskuuta 2009, ja se valmistui elokuussa 2010. 

Kappelin ovat suunnitelleet arkkitehdit Anu Puustinen ja Ville Hara vuonna 2003, jolloin Puustinen oli vielä opiskelija ja Hara juuri valmistunut. He voittivat arkkitehtuurikilpailun ehdotuksella, jonka mukaan edellinen, vuonna 1976 valmistunut kappeli purettaisiin uuden alta. Vanhan purkaminen herätti vastustusta, ja valitukset viivästyttivät hanketta vuosilla.

Kappelin ulko-ovella on on suuri liuskekivillä täytetty allas, jonka ajatus on peräisin Raamatun säkeestä: "Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä." Altaassa ei kuitenkaan ole vettä. Vantaan seurakuntayhtymä on päättänyt pitää kaikki vesielementtinsä tyhjinä niiden aiheuttamien kustannusten vuoksi. 

Kuten Pyhän Laurin kirkon katossa, myös Pyhän Laurin kappelin katossa on käytetty kuparia. Kappelin sisällä on taiteilija Pertti Kukkosen patinoimia kuparilevyjä sekä salin lasiseinässä kupariverkkoa.

Kupariverkon käytännöllinen tarkoitus on suojata huonetta auringonvalolta. Sen symbolinen tarkoitus kertoo tuonpuoleisen rajasta. Verhon ulkopuolinen osa painaa 950 kiloa ja on arvoltaan yli 100 000 euroa. Se varastettiin 2022, mutta saatiin pian takaisin.

Hara ja Puustinen suunnittelivat myös rakennuksen kirkkotekstiilit.

Kappelissa on kaksi salia, iso noin 100 henkilölle ja pieni 25 henkilölle.

Rakennuksen käyttöikätavoite on 200 vuotta.

Taideteokset
Kappelin taideteoksista järjestetyn kilpailun voitti  Pertti Kukkonen ja toiseksi sijoittui Pekka Jylhä. Jylhän teoskokonaisuuden nimi on Pyhä, ja se on  kellaritiloissa sijaitsevassa vainajien näyttöhuoneessa. Teos Sielu on alas vievässä porrashuoneessa. Kukkosen teos Ristin tie koostuu tiilimuuriin kätketyistä, kulkua johdattavista valoista sekä reliefeistä, joiden materiaalina ovat erikokoiset savitiilet.

Palkinnot
Kappeli on palkittu vuoden 2010 betonirakenteena. 

Kappelille on myönnetty Vantaan kaupungin Kehäkukka-palkinto laadusta, ja Vuoden valaistuskohde -palkinto. Syyskuun 2011 lopussa Pyhän Laurin kappeli sai The European Copper in Architechture -palkinnon kuparin onnistuneesta käytöstä.

Lähteet 

Vantaan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Vuoden betonirakenne
Helsingin pitäjän kirkonkylä
Rubiinikukastaja

Rubiinikukastaja (Prionochilus percussus) on pienikokoinen kaakkoisaasialainen varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 8–9 cm. Ruumiinmuodoltaan se on töpäkkä ja lyhytpyrstöinen, käytökseltään kiukkuinen ja äänekäs. Koiras on alapuolelta keltainen, sen rinnassa on punainen viiru, myös päälaella on punaista, ja tummalla poskella on vaalea viiksijuova. Naaras on väritykseltään vihertävä, vain rinnassa on hieman keltaista. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1826.

Esiintyvyys 
Rubiinikukastaja elää Kaakkois-Aasiassa Indonesiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Myanmarissa. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä.

Elinympäristö 
Trooppiset ja subtrooppiset kosteat alankometsät.

Ravinto 
Rubiinikukastajien ruokavalioon sisältyy marjoja, varsinkin mistelinmarjoja, hyönteisiä, hämähäkkejä ja kukkien mettä, jota se imee teriöistä putkimaisella kielellään. Laji levittää tehokkaasti misteliä, koska se pyyhkii kloaakkinsa puun tai pensaan oksaan, jolloin mistelin sulamattomat siemenet tarttuvat oksaan, johon ne itävät.

Lähteet 
 Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kuva naaraasta Oriental Bird Images 

Kukastajat
Strap-on

Strap-on eli vyödildo on tavanomaisesti vyötärölle valjain puettava dildo. Valjaat pitelevät dildoa paikallaan penetraation ajan ja mahdollistaa käsien olemisen vapaana. Strap-on -dildoja valmistetaan esimerkiksi kumista, vinyylistä tai nahasta.

Strap-on mahdollistaa naisen harjoittaa anaaliyhdyntää miehen tai anaali-, emätinyhdyntää naisen kanssa. Yhtä lailla seksivälinettä voi käyttää mies biologisen peniksensä lisäksi tai sen toimivuuden korvaajana.

Lähteet

Seksivälineet
Englanninkieliset sanat ja sanonnat

de:Dildo#Strap-on
Pelastajat (draamasarja)

Pelastajat on Yle TV1:n keväällä 1998 esittämä draamasarja. Kymmenosainen sarja tapahtuu kuvitteellisen Huimalan kaupungin paloasemalla.

Sarjan käsikirjoitti Tapani Bagge ja ohjasi Ville Koivisto. Pääosia esittävät Svante Martin, Antti Seppä, Markku Tuulenkari, Sami Kojonen, Tommi Liski, Janne Virtanen, Katariina Kuisma ja Laura Elo. Sarjan tuotti Video-Match Oy, ja sarjasta tehtiin myös dokumentti Näin tehtiin Pelastajat.

Sarjan musiikin on säveltänyt Heikki Elo. Elon säveltämä kappale ”Tuleen rakkauden” toimi lopputekstien tunnusmusiikkina ja sen esitti Rami Välimäki.

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
AO Kavala

Athlitikos Omilos Kavala eli AO Kavala on jalkapalloseura Kaválan kaupungista. Seura pelaa Kreikan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Beta Ethnikissa.

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut 

Kreikkalaiset jalkapalloseurat
Kavála
Vuonna 1965 perustetut urheiluseurat
Timo Mustakallio -laulukilpailu

Timo Mustakallio -laulukilpailu on Savonlinnan Oopperajuhlien Timo Mustakallion säätiön ja Suomen kulttuurirahaston Eero Rantalan rahaston järjestämä laulukilpailu suomalaisille oopperalaulajille. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1974. Alkuun kilpailtiin joka vuosi, mutta 1990-luvun alusta lähtien kilpailu on pidetty kahden tai kolmen vuoden välein. Kilpailussa etsitään lupaavaa ja kehityskykyistä laulajaa ei niinkään teknisesti taitavinta esittäjää. 

Oopperalaulaja Timo Mustakallio perusti 1973 nimeään kantavan säätiön rohkaisemaan nuoria laulajia ja edistämään suomalaista laulutaidetta. Säätiön ja oopperajuhlien järjestämä kilpailu on avoin korkeintaan 30-vuotiaille Suomen kansalaisille. Vuodesta 2013 lähtien ikäraja on 28 vuotta. Ennen varsinaista kilpailua tehdään nauhoitusten perusteella esikarsinta. Vuonna 2015 voittajan palkinto oli 15 000 euroa, lisäksi Suomen kulttuurirahaston Eero Rantalan rahasto jakoi 10 000 euron stipendin. Vuonna 2021 palkinnot olivat samansuuruiset.

Voittajat
1974 Leena Kiilunen
1975 Walton Grönroos
1976 Raili Viljakainen
1977 Kalevi Olli
1978 Anitta Ranta
1979 Annukka Mäenpää
1980 Leena Kosola
1981 Raimo Sirkiä
1982 Jorma Silvasti
1983 Satu Sippola-Nurminen
1984 Ulla Sippola
1985 Margit Westerlund
1986 Airi Tokola
1987 Kirsi Tiihonen
1988 Ari Grönthal
1989 Päivi Nisula
1991 Pia Freund
1993 Sami Luttinen
1995 Johanna Rusanen
1998 Gabriel Suovanen
2000 Helena Juntunen
2002 Laura Pyrrö
2004 Petrus Schroderus
2006 Mika Nisula
2008 Marjukka Tepponen
2011 Miina-Liisa Värelä
2013 Tuuli Takala
2015 Markus Suihkonen
2017 Aurora Marthens
2019 Iris Candelaria
2021 Johan Krogius

Lähteet

Laulukilpailut
Klassisen musiikin tapahtumat Suomessa
Sakari Pesola

Sakari Pesola (s. 1963 Töysä) on Kolmas Nainen -yhtyeen kitaristi ja säveltäjä. Musiikkiuran ulkopuolella hän toimii historian ja yhteiskuntaopin opettajana Pohjois-Haagan Yhteiskoulun lukiossa ja yläkoulussa. Pesola on tehnyt vuonna 2003 lisensiaattitutkimuksen otsikolla ”Suomalaisen populaarimusiikin tuotanto ja julkisuus 1925–1938”.

Kolmannen Naisen tauon aikana Pesola soitti Luunelonen-yhtyeessä vuosina 1996-97.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Haastattelu Ylioppilaslehdessä
 Sakari Pesola 375 humanistia -sivustolla 1.4.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lunastuksen arkki

Lunastuksen arkki on Alastair Reynoldsin tieteisromaani vuodelta 2002. Teos on jatkoa Ilmestysten avaruudelle. Kirja ilmestyi suomeksi 2006.

Juoni 

Kirjan päätapahtumat sijoittuvat Yellowstonen ja Resurgamin aurinkokuntiin. Galiana, yhtyneiden kaukoretkeläinen, palaa Yellowstoneen ainoana selviäjänä. Muukalainen on vallannut Galianan mielen, ja Galiana laitetaan karanteeniin. Galiana kutsuu muukalaista sudeksi. Sudet ovat ikivanha galaktinen kulttuuri, joka tunnetaan myös nimellä tukahduttajat (engl. inhibitors). Yhtyneille selviää, että tukahduttajat ovat vakava uhka kaikille ihmisille maailmankaikkeudessa.

Yhtyneet tarvitsevat kaiken avun selvitäkseen uhasta, ja päättävät lähteä hakemaan Resurgamin aurinkokunnasta kauan sitten hukattuja aseita, joista voisi olla hyötyä taistelussa tukahduttajia vastaan. Nevil Clavain on yhtyneiden vanha ja menestynyt sota sankari, joka loikkaa yhtyneiden puolelta pois. Clavain yrittää hankkia hukatut aseet itselleen, koska hän ei pidä yhtyneiden suunnitelmasta paeta tukahduttajia. Clavain retkikuntineen kaappaa Ultrilta aluksen, ja lähtee yhtyneiden perään kohti Resurgamia. Kummankin osapuolen päämääränä hankkia aseet itselleen. Clavain saa tuurilla kiinni yhtyneiden aluksen, joka yritti virittää moottoreitaan aiheuttaen itselleen katastrofin. Clavain tuhoaa Skaden, vanhan liittolaisensa, aluksen.

Tukahduttajat saapuvat Resurgamiin ennen Clavainia ja yhtyneitä. Tukahduttajien missio on tuhota kaikki tähtien väliseen matkustukseen kykenevät kulttuurit. Tukahduttajat päättävät tuhota Resurgamin. Triumviraatti Ilia Volyova ja Ana Khouri yrittävät evakuoida Resurgamin kaikki kaksisataatuhatta asukasta alukselleen nimeltä Äärettömyyden kaipuu ennen kuin tukahduttajat ehtivät tuhota auringon.

Hukatut aseet ovat triumviraatin hallussa. Clavain vaatii aseita takaisin, mutta triumviraatti ei suostu luopumaan niistä. Tämää johtaa taisteluun, jossa Clavain saa aseet haltuunsa aselevon, kompromissien ja tappioiden kautta. Tämän jälkeen hän tuhoaa loput yhtyneiden retkikunnasta. Kirjan lopuksi Clavain lähtee etsimään uutta elinpaikkaa kaukaisista tähdistä.

Hahmot 
 Nevil Clavain, sittemmin loikannut yhtyneiden sotasankari
 Antoinette Bax, avaruusrahtari
 John Brannigan, Äärettömyyden kaipuun kapteeni
 Scorpio
 Remontoire
 Felka
 Skade, yhtyneiden retkikunnan johtaja, Clavainin päävastustaja
 Galiana, yhtyneiden retkeläinen, jonka mielen sudet valtasivat
 Ana Khouri
 Triumviraatti Ilia Volyova
 Thorn, toisinajattelija ja maan alle paennut mielenosoittaja Resurgamista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 M. John Harrison: Confessions of an astrophysicist. The Guardian 10.8.2002. 
 Toni Jerrman: Lunastuksen arkki. Tähtivaeltaja 19.1.2007.
 Markku Soikkeli: Avaruusoopperassa vain tähdet ovat pieniä. Turun sanomat 14.4.2007.

Brittiläiset tieteisromaanit
Vuoden 2002 kirjat
Walesilaiset romaanit
Avaruusoopperaromaanit
Alastair Reynoldsin teokset
Toivo Kareketo

Toivo Kareketo (s. 5. helmikuuta 1935 Pudasjärvi) on suomalainen Pohjois-Ruotsissa Jällivaarassa asuva kirjailija.

Karekedon esikoisteos oli omaelämäkerrallinen romaani Reijo Ventola, ruotsinsuomalainen (1971).

Teoksia 
 Reijo Ventola, ruotsinsuomalainen.   Kassiopeia, Rovaniemi 1971
 Maaseuvun tulevaisuus, romaani.   Tekijä, Rovaniemi 1976

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Juliana

Juliana on latinalaisperäinen naisen etunimi, Julia-nimen muunnelma tai Julianus-nimen naispuolinen vastine. Suomessa nimi esiintyy myös muodossa Juliaana.

Suomessa nimi Juliana on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 853:lle ja nimi Juliaana 1 226 henkilölle. Suomenkielisessä kalenterissa Juliaanan nimipäivä on 12. huhtikuuta, joka on myös suomenruotsalaisessa kalenterissa Julianan nimipäivä.

Tunnettuja nimen kantajia 

 Juliana, Alankomaiden kuningatar 1948–1980
 Juliana Cannarozzo, yhdysvaltalainen taitoluistelija ja näyttelijä
 Juliana Hatfield, yhdysvaltalainen indierock-muusikko ja kirjailija
 Juliana Hyrri, suomalainen kuva- ja sarjakuvataiteilija
 Juliana Juštšanka (o.s. Žalnjaruk), valkovenäläinen juoksija
 Juliana Nikomedeialainen, Ankyrassa 300-luvun alussa surmattu neitsytmarttyyri, pyhimys
 Juliana Norwichlainen (n. 1342–1416), englantilainen anakoreetti ja kristillinen mystikko
 Juliana Pasha, albanialainen laulaja
 Juliana Silveira, brasilialainen näyttelijä ja laulaja
 Juliana Söderborg, o.s. Malmberg, suomalainen unissasaarnaaja, yksi rukoilevaisuusliikkeen alkuunpanijoista
 Juliana von Wendt, eläinsuojelija, Juliana von Wendtin säätiön perustaja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Zur Farbenlehre

Zur Farbenlehre on Johann Wolfgang von Goethen vuonna 1810 kokonaisena ilmestynyt värioppia käsittelevä teos.

Zur Farbenlehre ilmestyi osia vuosina 1807–1809. Se perustui 20 vuoden kokeiluihin ja tutkimukseen. Goethe itse piti värioppia tärkeimpänä teoksenaan. Hänen mukaansa väriä koskevan tieteen tulisi lähteä henkilökohtaisesta kokemuksista ja havainnoista. Goethen värioppi oli kommentti Newtonin teokselle Opticks. Hän uskoi Newtonin olleen väärässä esittäessään värin olevan valon ominaisuus. 

Osin tästä syystä Goethen näkemykset saivat jo hänen elinaikanaan voimakasta vastustusta. Nykyaikaisilla tieteen kriteereillä tarkasteltuna Zur Farbenlehre -teoksessa esitetyt näkemykset värin luonteesta ja ominaisuuksista eivät perustu empiirisiin tosiasioihin.

Teoksesta on suomennettu osa nimellä Goethen värioppi. Ensimmäinen osa, Fysiologiset värit (Suomen antroposofinen liitto, 1980), sekä myöhemmin koko didaktinen osa nimellä Värioppi (Suom. Pirkko Holmberg ja Pajari Räsänen, Teos 2019).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Värioppi Teoksen sivuilla

Värioppi
Johann Wolfgang von Goethe
Salibandyn SM-sarja 1986–1987

Kausi 1986–1987 oli salibandyliigan historian ensimmäinen kausi, jolloin miehet pelasivat Suomen-mestaruudesta. Sarjasta käytettiin tuolloin nimitystä miesten mestaruussarja. Naiset pelasivat ensimmäisen kerran mestaruudesta vasta kaudella 1988–1989. 

Ensimmäinen SM-sarjakausi oli äärimmäisen tiukka. Mestaruuden voitti Manse United ennen S.C. Dalmacia. Kolmanneksi sijoittui RuRu.  Mestaruus ratkesi viimeisessä ManU:n ja Dalmacin 0-0 päättyneessä ottelussa. Sarjataulukko ja pistepörssi perustuvat liiton toiminnasta tuolloin vastanneen Pekka Mukkalan joukkueille lähettämään kirjeeseen.

Sarjasta putosivat Bolla Bolla, Helsingin Yliopiston uimaseura (HyUS) ja SaPa. Sarjapaikkansa säilyttänyt TDK-Team ei osallistunut sarjaan enää seuraavalla kaudella (1987–1988), ja sarjaa pelattiin vain kahdeksan joukkueen voimin.

Kauden 1986–1987 Sarjataulukko

Kauden 1986-1987 Pistepörssi, 20 ensimmäistä

Lähteet 

Salibandyliigan kaudet
Salibandysarjojen kausi 1986–1987
Alcenius

Alcenius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Elias Robert Alcenius (1796–1875), suomalainen pappi ja sukututkija 
 Fredrik Wilhelm Alcenius (1808–1841), suomalainen sanomalehtimies ja runoilija
 Henrik Alcenius (s. 1941), suomalainen runoilija
 Joseph Joachim Alcenius (1798–1853), suomalainen lääkäri ja luonnontutkija
 Karl Alexander Alcenius (1819–1853), suomalainen kouluhistorian tutkija ja kasvatusopin dosentti
 Maria Charlotta Alcenius (1834–1887), suomalainen opettaja ja runoilija
 Otto Alcenius (1838–1913), suomalainen opettaja, numismaatikko ja kasvitieteilijä
Silicon Fen

Silicon Fen eli Cambridge Cluster on Cambridgen yliopistoalueen teknologiapuisto Englannissa. Sen painopisteet ovat elektroniikka, ohjelmistot ja biotekniikka. Puisto sijaitsee Fenlandin eteläpuolella, joka on johtanut tällaiseen muunnokseen "laaksosta". 

Vuonna 2004 alueelle ohjautui 24% kaikista Englannin riskisijoituksista eli 9% EU:n riskisijoituksista. Cambridge-ilmiö loi ennen ei-teollistuneelle alueelle merkittävän määrän elektroniikka-alan T&K-toimintaa. Trinity College perusti alueelle tiedepuiston jo vuonna 1970 - alueen menestystä on rakennettu vuosikymmeniä. Yritykset ovat edelleen mikroyrityskokoa. Arvioidaan, että alueella on noin 2500 yritystä, niiden arvon on arvioitu olevan kuusi miljardia dollaria. Menestyksen selityksinä on pidetty korkeaa elintasoa, hyvää liikenneverkkoa, vähää rikollisuutta ja vähäistä huumeiden käyttöä ja sitä, että Cambridgesta valmistuneet ihmiset haluavat jäädä alueelle töihin. Vielä viime aikoihin asti alueella oli huokeaa asua.

Aiheesta muualla
The Cambridge Cluster Report 2007, Library House 2007, Download 
The Cambridge Phenomenon: The Growth of High Technology Industry in a University Town, Segal Quince & Partners 1985, ISBN 0-9510202-0-X 
The Cambridge Phenomenon Revisited - a synopsis of the new report by Segal Quince Wicksteed, Segal Quince & Partners 2000, Download 
The Cambridge Cluster Report 2003, Library House 2003, Download
The Cambridge Cluster Report 2004, Library House in association with Grant Thornton 2004, Download
The Cambridge Cluster Report 2006, Library House 2006, Download
The Cambridge Technopole Report 2006 An overview of the UK's leading high tech cluster, St John's Innovation Centre 2006, 
The Impact of the University of Cambridge on the UK Economy and Society A high-level study commissioned by EEDA and the Cambridge Network in 2006,  
Cambridge Corporate Gateway
SiliconFenBusiness.com
Cambridge Technopole

Tiedepuistot
Cambridgeshire
Noah Cyrus

Noah Lindsey Cyrus (s. 8. tammikuuta 2000 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on Miley Cyrusin pikkusisko.

Cyrus esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa 3-vuotiaana Gracie Herbertinä tv-sarjassa Doc. Hän on myös ollut sivuroolissa kuudessa Hannah Montana -jaksossa sekä taustatanssijana elokuvassa Hannah Montana: The Movie. Lisäksi hän oli ääninäyttelijänä japanilaisessa anime-elokuvassa Ponyo rantakalliolla.

Noahilla ja hänen serkullaan Emily Grace Reeversillä on oma YouTube-kanava nimeltään "The Noie & Ems Show", joka sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 2009.

Noah Cyrusin vanhemmat ovat Tish Cyrus (o.s. Finley) ja kantrilaulaja Billy Ray Cyrus. Isosisko Mileyn lisäksi hänellä on toinen isosisko Brandi sekä velipuolet Trace ja Christopher sekä isoveli Braison.

Noah on myös julkaissut ensimmäisen singlensä "Make Me (Cry)" yhdessä laulajan Labrinth kanssa vuonna 2016.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Puu ja lehti

Puu ja lehti () on ensi kertaa vuonna 1964 ilmestynyt J. R. R. Tolkienin kokoomateos. Teos sisältää Tolkienin tutkielman Saduista (On Fairy-Stories) vuodelta 1937 ja novellin Niukun lehti (Leaf by Niggle) vuodelta 1945. Vuoden 1988 laitos sisältää myös runon ”Mythopoeia”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jukka Halme: Puu ja lehti. Tähtivaeltaja 4/2002.

Vuoden 1964 kirjat
J. R. R. Tolkienin kirjat
Mirva

Mirva on suomalainen naisen etunimi. Alkuperältään se on muunnos Mirjamista. Mirvan nimipäivä on 30. huhtikuuta yhdessä Miian, Mirjan, Miran, Mirjamin, sekä Mirkan kanssa. Almanakkaan Mirvan nimipäivä lisättiin 1973.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Mirva on Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 3 349 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana.

Tunnettuja Mirvoja

 Mirva Brola, Ortodoksiviestin päätoimittaja
 Mirva Kuivalainen, näyttelijä
 Mirva Pynnönen (o.s. Hämäläinen), suomalainen kilpakävelijä
 Mirva Saukkola, toimittaja ja kirjailija

Kuvitteellisia Mirvoja
 Mirva, Elina Knihtilän esittämä hahmo elokuvassa Matti
 Mirva, Paula Norosen esittämä hahmo Radiomafia-radiokanavalla

Lähteet

Etunimet
Janet Afary

Janet Afary on iranilainen kirjailija, feministi ja tieteilijä. Hänen tutkimusalojaan ovat historia, uskontotiede ja naistutkimus. Afary asuu nykyään Yhdysvalloissa.

Afary tunnetaan parhaiten Iranin perustuslaillista vallankumousta koskevista tutkimuksistaan ja kirjoituksistaan. Tämän lisäksi hänen tutkimuskohteitaan ovat nyky-Iranin politiikka sekä sukupuoli ja seksuaalisuus modernissa Lähi-idässä. 

Afary toimii uskontotieteen professorina Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Hän suoritti maisterintutkinnon Teheranin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Michiganin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli modernin Lähi-idän historia.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
Janet Afaryn verkkosivut

Historioitsijat
Iranilaiset tieteilijät
Sukupuolitutkijat
Uskontotieteilijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Viisitahtimoottori

Viisitahtimoottori on neli- ja kaksitahtimoottoreiden puolia yhdistävä ottomoottori. 

Britannialaisten kehittämässä viisitahtimoottorissa on kolme sylinteriä, joista kaksi toimii tavallisen nelitahtimoottorin periaatteella. Viimeiseen, eli kolmanteen sylinteriin ohjataan näiden kahden sylinterin pakokaasut. Sylinteri siis saa kahden ensimmäisen sylinterin pakokaasuista käyttövoimansa.

Lähteet 
 http://www.wired.com/autopia/2009/08/five-stroke-engine/
 http://igs.kirjastot.fi/iGS/kysymykset/kaikki.aspx?word=&all=1 

Polttomoottorit
Raili Viljakainen

Raili Viljakainen (s. 29. tammikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen sopraano.

Raili Viljakainen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Englannissa, Saksassa sekä Luigi Riccin johdolla Roomassa. Hän voitti 1976 Timo Mustakallio -laulukilpailun ja 1977 Alankomaiden 's-Hertogenboschin kansainvälisen laulukilpailun. Viljakainen kuului Württembergin valtionoopperan solistikuntaan 1978–1988 ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan 1988–2008. Hän on myös vieraillut Savonlinnan Oopperajuhlilla sekä muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa.

Viljakaisen esittämien roolien joukossa ovat muun muassa Donna Elvira (oopperasta Don Giovanni), Fiordiligi (Così fan tutte), Kreivitär (Figaron häät), Micaëla (Carmen), Káťa (Ukonilma), Ellen Orford (Peter Grimes), Mimì (La Bohème) ja Manon Lescaut.

Viljakainen sai Beniamino Gigli -palkinnon 1995.

Suomen Kulttuurirahasto myönsi 2014 Viljakaiselle Lea Piltti -palkinnon monipuolisesta kansainvälisestä ja kotimaisesta ooppera- ja konserttilaulajan urasta.

Lähteet

Suomalaiset sopraanot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Beniamino Gigli -palkinnon saajat
Martin Prokop

Martin Prokop (s. 4. lokakuuta 1982 Jihlava) on tšekkiläinen ralliautoilija. 

Prokop voitti Citroënilla JWRC-juniorisarjan mestaruuden kaudella 2009. Sittemmin hän on ajanut pienempien luokkien lisäksi myös oman yksityistallin Ford Fiesta RS WRC -autolla.
Prokop on yltänyt MM-ralleissa parhaimmillaan kolmesti nejänneksi. Kerran Saksassa ja kaksi kertaa Argentiinassa.

Prokopin parhaat sijoitukset MM-tasolla on kaksi neljättä sijaa. Ensimmäisen EK-pohja-aikansa hän ajoi vuoden 2010 Ruotsin rallissa, ja oli historian ensimmäinen S2000-luokan autolla pohja-aikaan yltänyt kuljettaja. Kaudella 2016 Prokopin säännöllinen osallistuminen MM-sarjaan päättyi, kun hän sai tuomaristolta voimansiirtoyksikön sinetin murtamisen vuoksi viiden minuutin aikasakon Italian ralliin.

Kaudelle 2017 Prokopin tallin nimi vaihtui entisestä Jipocar Czech National Teamista uuden pääsponsorin mukaisest Onebet Jipocar WRTiksi. Kaudella 2017 Prokopp osallistui vain kahteen MM-ralliin, Kausilla 2018-2020 Prokop on kilpaillut ainoastaan Sardinian MM-rallissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Prokopin viralliset sivut

Tšekkiläiset ralliautoilijat
Nuorten rallin maailmanmestarit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Uusi Fuengirola

Kaupunkilehti Fuengirola on Espanjan Aurinkorannikolla ilmestyvä suomalainen kaupunkilehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa perjantaisin. Internetistä lehti on luettavissa jo torstaina.

Aiheesta muualla
Lehden kotisivut

Espanjalaiset lehdet
Suomalaiset lehdet
Málagan maakunta
Kalle Heiskanen

Kalle Pekka Heiskanen (s. 29. toukokuuta 1950 Siilinjärvi) on suomalainen päätoimittaja. 

Kalle Heiskanen syntyi lennonjohtaja Kalervo Heiskasen ja sääasemavirkailija Aino Konttisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on toimittaja Liisa Härmälä. Ylioppilaaksi Heiskanen tuli 1970 ja opiskeli sitten Tampereen yliopistossa. Heiskanen johtaa Turun Sanomien, Väli-Suomen lehtien ja Kalevan yhteistä Helsingin toimitusta. Heiskanen on aikaisemmin toiminut Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa ja Uudessa Suomessa. Hänet on nimitetty Pohjalaisen uudeksi päätoimittajaksi vuoden 2010 alusta. Heiskanen on entinen kokoomuslainen.

Vuonna 1981 Heiskanen oli yksi seitsemästä Tamminiemen pesänjakajat -kirjan kirjoittajasta.

Lähteet

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Andrei Stackenschneider

Andrei Ivanovitš Stackenschneider (Štakenšneider) (, 6. maaliskuuta (J: 22. helmikuuta) 1802 Hatsinan lähellä – 20. elokuuta (J: 8. elokuuta) 1865 Moskova) oli saksalaissyntyinen venäläinen  arkkitehti.

Andrei Stackenschneider opiskeli vuosina 1815–1821 Pietarin taideakatemiassa, jossa hän myöhemmin toimi opettajana ja vuodesta 1844 professorina. Stackenschneider työskenteli vuodesta 1825 lähtien Iisakin kirkon rakennustyömaalla ja vuonna 1833 hänestä tuli keisarillinen hoviarkkitehti. Vuonna 1834 hän sai akateemikon arvonimen.

Stackenschneider on eklektistisen arkkitehtuurin edustaja, joka yhdisteli etupäässä renessanssin ja barokin vaikutteita. Hänen tärkeimpiä töitään ovat Marian palatsi (1839–1844), Beloselski-Belozerskin palatsi (1846–1848), suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin palatsi (Työn palatsi, 1853–1861) ja suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin palatsi (1857–1861) Pietarissa. Arkkitehti tunnetaan myös mestarillisena sisustussuunnittelijana. Hänen kotinsa oli 1850–1860-luvuilla yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Andrei Stackenschneider Pietari-tietosanakirjassa 

Venäläiset arkkitehdit
Vuonna 1802 syntyneet
Vuonna 1865 kuolleet
Metsäkustannus

Metsäkustannus oli metsäalaan erikoistunut monikanavainen kustannusyhtiö. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta. Tämän seurauksena Metsäkustannus-brändin käyttö lakkasi.

Yhtiö
Yritys on perustettu vuonna 1982, mutta päätuotteen eli Metsälehden historia alkaa vuodesta 1933 ja Metsälehden edeltäjän Tapio-lehden vuodesta 1907. Yritys perustettiin nimellä Kustannusosakeyhtiö Metsälehti ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.

Julkaisut

Metsälehti 
Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi. Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteinen levikki on noin 41 000.

Metsäkirjat 
Tapio julkaisee vuosittain n. 35 kirjanimikettä. Tunnetuimmat kustanteet ovat Tapion taskukirja ja Metsäkoulu. Tapion taskukirja on metsäalalla käsite. Ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1907.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Metsäorganisaatiot
Yhdenvertaisuuslaki (2004)

Yhdenvertaisuuslaki oli Suomessa toteutettu Euroopan unionin rasismi- ja työsyrjintädirektiivi, jonka tarkoituksena oli edistää ja turvata kansalaisten yhdenvertaisten palvelujen toteutumista sekä tehostaa syrjinnän kohteeksi joutuneen oikeussuojaa. Se tuli voimaan 20. tammikuuta 2004 ja korvautui uudella versiolla yhdenvertaisuuslaista 1. tammikuuta 2015. Viranomaisten velvollisuus oli kaikessa toiminnassaan noudattaa yhdenvertaisuutta ja tarvittaessa poistaa yhdenvertaisuuden esteet. Laki kielsi sekä välittömän että välillisen syrjinnän ja syrjintään yllyttämisen. Syrjintä iän, etnisen tai kansallisen alkuperän, kansalaisuuden, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden, sukupuolisen suuntautumisen tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella oli kielletty. Lain mukaan viranomaiset laativat työministeriön ohjeiden mukaisen yhdenvertaisuussuunnitelman.

Katso myös
 Syrjintälautakunta
 Tasa-arvolaki
 Tasa-arvovaltuutettu
 Vähemmistövaltuutettu

Lähteet

Aiheesta muualla
 Syrjinnästä vapaa alue 
 Stop Discrimination

Suomen laki
Syrjintä Suomessa
Ateistien syrjintä

Ateistien syrjintä koskee ateistien tai uskonnottomien syrjintää historiallisesti ja nykyisin.

Islamilainen maailma
Humanists Internationalin vuonna 2013 julkaiseman raportin mukaan ainakin kolmessatoista maassa (Afganistan, Arabiemiirikunnat, Iran, Malesia, Mauritania, Malediivit, Nigeria, Pakistan, Qatar, Saudi-Arabia, Somalia, Sudan, Yemen) ateismista voidaan tuomita kuolemaan, jonka lisäksi monessa muussa maassa (kuten Egyptissä, Indonesiassa ja Kuwaitissa) on käytössä mahdollinen vankeusrangaistus.

Kirkon ja valtion ero 

Kirkon ja valtion eron kannattajien mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Valtio ja uskonto on erotettu tarkkaan toisistaan muun muassa Yhdysvalloissa ja Ranskassa.

Euroopan neuvosto antoi parlamentaarisessa yleiskokouksessaan 2007 suosituksen ”Valtio, uskonto, sekularismi, ihmisoikeudet” (suositus nro 1804). Suosituksessa Euroopan neuvosto toteaa kirkon ja valtion eron olevan Euroopan yhteisiä arvoja (artikla 4). Suosituksen pohjatekstissä ennen kokousta suositeltiin Euroopan valtioille kirkon ja valtion erottamista toisistaan. Pohjateksti muuttui Suomen aloitteesta.

Katso myös 
 Ajatuksenvapaus
 Ateistien solidaarisuuspäivä
 Laïcité
 Sekularismi
 Uskonnottomien syrjintä Suomessa
 Valtionuskonto

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Freedom of Thought 2014: A Global Report on the Rights, Legal Status and Discrimination Against Humanist, Atheist and Non-Religious (PDF) 
 Erkki Hartikainen: EU:n perustuslakiluonnos syrjii ateisteja. Vapaa ajattelija 4/2003.

Ateismi
Syrjintä
Abraham Argillander

Abraham Argillander (28. syyskuuta 1722 Kuopio – 27. toukokuuta 1800 Mäntyharju) oli suomalainen kamarikirjuri ja lantasalpietaria tuottavien salpietarikeittämöiden päällikkö.

Elämäkerta
Abraham Argillanderin vanhemmat olivat Kuopion kirkkoherra Henrik Argillander (k. Kuopiossa 83-vuotiaana 14. syyskuuta 1756) ja Margareta Eliana (k. Kuopiossa 29. toukokuuta 1763). Abraham opiskeli Lappeenrannan triviaalikoulussa ja Porvoon lukiossa. 1740 hän meni opiskelemaan Turun Akatemiaan ja 1748 Uppsalan yliopistoon, jossa hän väitteli 16. joulukuuta 1749 typen ominaisuuksista ja alkuperästä.

Vuonna 1750 Argillander sai nimityksen Tukholman tykistökonttorin ylimääräiseksi kamarikirjuriksi. 1758 hänet nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin salpietarikeittämöiden päälliköksi, missä virassa hän toimi aina vuoteen 1795 saakka, jolloin erosi. Argillander kirjoitti ja julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja kuuromykkien opetuksen kehittämisestä, ja hän oli alan pioneeri Pohjoismaissa. Anders Sparrman julkaisi vuonna 1786 Argillanderin hänelle lähettämän tiedonannon kuhankeittäjän lisääntymiskäyttäytymisestä.

Argillander oli kahdesti naimisissa, ensin Iisalmen kirkkoherran tyttären Maria Helsingiuksen kanssa, toisen kerran Vehkalahden kappalaisen tyttären Margareta Maria Petrejuksen kanssa (vihitty Vehkalahdella 2. maaliskuuta 1770). Avioliitoista syntyi ainakin kaksi lasta, tyttäret Elisabeth ja Abrahammia Emerentia.

Argillander oli perehtynyt kuurojen opetukseen ja opetti vaimonsa kuuroa veljeä Wolfgang Helsingiusta. Hän kirjoitti kokemuksensa perusteella kuurojen opetuksesta kirjoituksen ”Försökt sätt at lära dumbar läsa och tala” ja lähetti sen vuonna 1762 Ruotsin kuninkaalliselle tiedeakatemialle. Se julkaistiin vuonna 1771 arkkiatri Nils Rosén von Rosensteinin lastentautien käsikirjassa.

Julkaisu
 Försökt sätt at lära dumbar läsa och tala. Växjö: Kultursällskapet Lejonet 1994 ISBN 91-630-2905-7 (faksimilutgåva)

Lähteet 
 Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

Viitteet

Aiheesta muualla
 Karl-Gustav Jossfolk, 2.7.1. Abraham Argillander – en föregångare i Finland, teoksessa: Bildning för alla s. 69. Svenska Skolhistoriska föreningen i Finland r.f Helsingfors 2001 ISBN 952-91-3442-8

Suomalaiset kemistit
Suomalaiset ornitologit
Vuonna 1722 syntyneet
Vuonna 1800 kuolleet
Mauri Gardin

Mauri Gardin (s. 6. tammikuuta 1949 Ylitornio) on suomalainen virkamies. Gardin toimi vuosina 1978–1987 Simon kunnanjohtaja, Rovaniemen maalaiskunnan kunnanjohtajana vuosina 1987–2003 ja Rovaniemen kaupunginjohtajana vuosina 2003–2012. Gardinille myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 2012.

Koulutukseltaan Gardin on yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän toimi Ylitorniolla Kansalaisopiston rehtorina vuosina 1973–1978. Hän oli ulkoministeri Paavo Väyrysen poliittinen sihteeri vuosina 1985–1987. Poliittiselta kannaltaan Gardin on keskustalainen.

Mauri Gardinin vanhemmat olivat tiehöylänkuljettaja Niilo Edvard Gardin. (s. 1922 Ylitornio) ja hänen vaimonsa juustola-apulainen Kerttu Katariina Väätämöinen (s. 1922 Simo). Gardin on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä. Hän harrastaa maratonjuoksua, tennistä, kalastusta ja mökkeilyä.

Lähteet

Rovaniemen kaupunginjohtajat
Rovaniemen maalaiskunnan kunnanjohtajat
Simon kunnanjohtajat
Suomen Keskustan poliitikot
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Kelo (täsmennyssivu)

Kelo voi viitata seuraaviin:
kelo, pystyyn kuivunut, kuorensa pudottanut puu
Kelo, joki Intiassa
Kélo, kaupunki Tšadissa

Sukunimi
Anna Kelo, suomalainen oopperaohjaaja
Eila Kelo (s. 1948), suomalainen korkeushyppääjä ja viisiottelija
Ilmari Kelo (1904–1982), suomalainen kirjailija
Milla Kelo (s. 1978), suomalainen yleisurheilija
Niina Kelo (s. 1980), suomalainen yleisurheilija
Onni Kelo (1930–2015), suomalainen kapellimestari.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Kelo

Kelo on pystyyn kuivunut vanha puu, joka on pudottanut kuorensa. Kelo on lähes aina kierteinen, yleensä vastapäivään. Yleensä kelo on Suomessa mänty.

Kelon elinkaari

Mänty voi elää Suomessa noin 500-vuotiaaksi, ja sen keloutuminen kestää noin 35–50 vuotta. Mänty voi Suomessa seisoa kelona noin 250–700 vuotta, kunnes sen juuret ja sitten tyvi lopulta vettyvät ja lahoavat ja puu kaatuu. Myös haapa voi joskus keloutua, jos se sijaitsee avoimella paikalla. Metsässä sen tyvi lahoaa nopeammin. Haapakelo voi esimerkiksi hakkuuaukealla seistä vuosikymmeniä.

Kelojen eliöyhteisöjä
Mäntykelo vastustaa lahoamista hyvin, mutta kun puu kaatuu, sen valtaavat kelopuuhun erikoistuneet lahottajasienet. Pystykelossa sienet eivät kasva, vain sen pinnalla on rupijäkäliä. Palokärjen  keloihin tekemissä koloissa asuvat myös monet kolopesijälinnut ja näätä. Myös hevosmuurahainen voi nakertaa pesänsä keloutuneeseen mäntyyn, ja sitä seuraa uhanalainen saloihrakuoriainen. Haapakelo on yleensä aina ontto ja haavankäävän lahottama. Etenkin lahoava haapa tarjoaa elinympäristön suurelle määrälle lahopuussa eläviä hyönteislajeja. Luonnontilaisissa boreaalisissa metsissä keloja on paljon, talousmetsissä vähän.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puu
Marija Judina

Marija Veniaminovna Judina (; 9. syyskuuta (J: 28. elokuuta) 1899 Nevel – 19. marraskuuta 1970 Moskova) oli vaikutusvaltainen venäläinen pianisti.

Marija Judina syntyi  juutalaiseen perheeseen Nevelissä Venäjällä. Hän opiskeli Petrogradin konservatoriossa Anna Jesipovan ja Leonid Nikolajevin johdolla. Hän sai myös yksityisopetusta Felix Blumenfeldilta. Hänen luokkatovereihinsa lukeutuivat Dmitri Šostakovitš ja Vladimir Sofronitski. Judinaa arvostetaan erityisesti J. S. Bachin musiikin esittäjänä. Joidenkuiden mielestä Judinan Bach-soitto oli esikuvana Glenn Gouldin tyylille. Vaikka myös Judinan Beethoven-tulkinnat saivat tunnustusta, ei hän karttanut oman aikansakaan säveltäjien, kuten ystävänsä Šostakovitšin, esittämistä. Hän toimi pianonsoiton opettajana mm. Leningradin konservatoriossa, Tbilisin konservatoriossa ja Moskovan konservatoriossa.

Marija Judina oli harvoja avoimesti kommunistivaltaa vastaan asettuneita neuvostotaiteilijoita. Hän olikin useasti esiintymis- ja opetuskiellossa. Hänet luetaan myös 1900-luvun suurien venäläisten kristillisten ajattelijoiden joukkoon: hänen ystäviinsä kuuluivat filosofit Pavel Florenski ja Mihail Bahtin.

Aiheesta muualla 
 Official website

Neuvostoliittolaiset pianistit
Venäläiset pianistit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Elektromyografia

Elektromyografia eli lihassähkökäyrä (EMG) on tutkimus, jossa kuvataan lihasten ja hermojen sähköisiä ilmiöitä. Siinä rekisteröidään ja analysoidaan lihastoimintaan liittyviä sähköilmiöitä.

Yleisimpien EMG-laitteistojen avulla voidaan tutkia 1–16 eri lihasta samanaikaisesti

Katso myös 
Elektroneuromyografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sairaalatekniikka
Diagnostiset tutkimukset