joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kiinteistöliitto

Suomen Kiinteistöliitto ry on vuonna 1907 perustettu kiinteistönomistajien etuja valvova järjestö. Siihen kuuluu asunto-osakeyhtiöitä, kiinteistöosakeyhtiöitä, asuinvuokratalojen omistajia sekä vuokranantajia. Asunto-osakeyhtiöt ovat suurin jäsenryhmä Kiinteistöliitossa.

Kiinteistöliitto tarjoaa jäsenilleen kiinteistöjuridiikan, talous- ja veroasioiden sekä kiinteistönpidon neuvontaa. Neuvontapalvelujen lisäksi Kiinteistöliitto tuottaa tutkimus- ja kehitystoimintaa, viestintää sekä edunvalvontaa ja koulutusta. Kiinteistöliitto ja sen alueelliset yhdistykset järjestävät koulutusta sekä alan ammattilaisille että taloyhtiön luottamushenkilöille. 

Kiinteistöliiton muodostavat 23 alueellista yhdistystä ja 1 valtakunnallinen toimialajärjestö Suomen Vuokranantajat ry. Kiinteistöliiton jäsenyhdistyksiin kuuluu noin 27 000 asunto-osakeyhtiötä, vuokrataloyhtiöitä ja muita kiinteistönomistajia sekä noin 13 000 yksityistä vuokranantajaa. Kiinteistöliittoon kuuluvissa taloissa asuu lähes kaksi miljoonaa ihmistä. Kiinteistöliitto-yhteisöön kuuluvat myös liiton osakkuusyhtiöt eli Kiinteistömedia Oy, Kiinteistöalan Koulutuskeskus Oy, Talokeskus Yhtiöt Oy ja Suomen Kiinteistöliitto ry:n Palvelu Oy. Liitto on osakkaana myös KTI Kiinteistötieto Oy:ssa ja Suomen Tilaajavastuu Oy:ssa.

Kiinteistöliitto osallistuu eurooppalaisten kiinteistöomistajien yhteistyöhön ja edunvalvontaan osallistumalla European Property Federationin (EPF) toimintaan.

Lähteet 
https://www.kiinteistoliitto.fi/kiinteistoliitto/

Kiinteistöala
Suomalaiset järjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Hugo Valvanne

Hugo Valvanne, sukunimi vuoteen 1906 Wegelius (18. heinäkuuta 1894 Pietarsaaren maalaiskunta – 25. heinäkuuta 1961 Fyen, Tanska) oli suomalainen suurlähettiläs sekä teosofinen kirjailija ja teosofisen kirjallisuuden suomentaja.

Valvanteen vanhemmat olivat lääninrovasti, valtiopäivämies Henrik Eliel Wegelius ja tämän ensimmäinen puoliso Johanna Elisabeth Häggman. Hän oli naimisissa kaksi kertaa : 1929–1945 Eva Arokallion kanssa (liitto päättyi avioeroon) ja vuodesta 1947 Gulpager Birgitten kanssa. Teosofi ja kirjailija Väinö Valvanne oli Hugo Valvanteen nuorempi veli.

Valvanne toimi Suomen ensimmäisenä Intian suurlähettiläänä 1949–1956. Hän oli Suomen lähettiläänä ja suurlähettiläänä Bernissä Sveitsissä 1956–1959.

Valvanne oli Suomen Teosofisen Seuran julkaiseman Teosofi-aikakauslehden päätoimittaja 1949.

Teoksia 
 Pyramidin rakentajat : näky viidessä kuvaelmassa ;   kirj. H. V.       Teosofinen kirjakauppa, Helsinki 1912, uusi näköispainos Kesävuori, Purujärvi 1985
 "Viekää hänet poltettavaksi!" : ajatuksia kaksinaismoraalista ; kirj. H. V.      Kristillisen työväen nuorisoliitto, Tampere 1928

Suomennoksia 
 C. Jinarajadasa : Hänen nimessään ; englanninkielestä suomentanut H. V.         Teosofinen Kirjakauppa ja Kustannusliike, Tampere 1913
 C. Jinarajadasa : Kristus ja Buddha sekä muita kertomuksia ; englanninkielestä suomentanut H. V.         Teosofinen Kirjakauppa, Tampere 1913
 Annie Besant ja C.  W.  Leadbeater :  Ihminen: mistä ja miten? : selvänäköisiin tutkimuksiin perustuva kuvaus ; suomentaneet H. V. ja V. H. V.     Teosofinen Kirjakauppa, Tampere 1913
 G. R. S. Mead : Apollonios Tyanalainen : ajanlaskumme ensimmäisen vuosisadan filosofi-uskonpuhdistaja.       Teosofinen kirjakauppa, Helsinki 1914
 C. W. Leadbeater : Selvänäköisyys.      Teosofinen kirjakauppa, Helsinki 1914
 Oscar Busch : Suuret ihmeet : kirjeitä tyttärentyttärelleni.         Teosofinen Kirjakauppa, Tampere 1914, 2. painos Kustannus Oy Tietäjä, Oulunkylä 1920, 3. painos Tietäjä, Viipuri 1924, 4. painos Mystica, Helsinki 1936, 5. korjattu painos Blavatsky-looshi / Teosofinen seura, Helsinki 1957, 6. korjattu painos Biokustannus/ Blavatsky-looshi, Helsinki 2001
 Dhammapada : hyveen sanoja ; paalinkielestä suom. Hugo Valvanne.       WSOY 1953, 2. painos 1958

Lähteet 
 
 Juhani Kerkkonen : Wegelius/Valvanne-suku, taulu 25
 Suomen suurlähetystö, Delhi : historiaa
 Suomen suurlähetystö, Bern : historiaa
 Teokset Fennica-tietokannasta

Suomen suurlähettiläät
Suomentajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Sinilehtimittari

Sinilehtimittari (Scopula decorata) on keskikokoinen, Suomessa luonnonsuojeluasetuksella rauhoitettu perhoslaji. Vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa se arvioitiin äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomesta hävinneeksi.

Koko ja ulkonäkö 
Siipien pohjaväri on valkoinen. Etusiivessä on kaksi ohutta, tummaa poikkiviirua, joista sisempi erottuu huonommin. Takasiivessä vain yksi poikkiviiru sekä tumma diskoidaalitäplä. Molempien siipiparien kärkiosassa on leveä, siniharmaista ja ruskeista täplistä muodostuva vyö jonka sisäreunassa on ohut musta viiru. Etusiiven ulkoreunan etuosassa on lisäksi neljä mustaa pilkkua. Siipiväli 22–25 mm.

Samankaltainen laji on valkolehtimittari (Scopula ornata).

Levinneisyys ja lentoaika 
Sinilehtimittaria tavataan Länsi-Euroopasta Keski-Aasian poikki Mongoliaan. Suomesta laji hävisi 1970-luvun alussa, minkä jälkeen sitä on tavattu harhailijana. Levinneisyys rajoittuu etelärannikolle. Perhosia tavataan heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Sinilehtimittari elää kuivilla ja hiekkaisilla alueilla, etenkin rannikolla. Kasvillisuudeltaan paikan on oltava avoin tai korkeintaan harvakasvustoinen. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle. Toukka talvehtii ja koteloituu maahan, kasvillisuuden alle.

Suomessa sinilehtimittari on rauhoitettu. Yhden perhosyksilön ohjeellinen korvaushinta on 1682 euroa.

Ravintokasvi 
Toukka syö kangasajuruohoa (Thymus serpyllum).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta

Lehtimittarit
Suomesta hävinneet lajit
Lehvämittari

Lehvämittari (Hemithea aestivaria) on vihermittareihin kuuluva keskikokoinen vihreä perhoslaji. Sitä tavataan sekä Euraasiassa että Pohjois-Amerikassa. Suomessa lehvämittari on harvinainen, eikä siitä ole tavattu 1940- ja 1950-lukujen vaihteen pysyvämmän kannan jälkeen kuin satunnaisia yksilöitä. Lajia tavataan kesä-heinäkuussa, tyypillisesti pensaikkoisissa lehti- ja sekametsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Lehvämittarin toukat käyttävät ravinnokseen useita eri laijsia pensaita ja pieniä puita; pieni toukka talvehtii.

Koko ja ulkonäkö 

Lehvämittari on keskikokoinen mittariperhonen, jonka siipien kärkiväli on noin 26–34 millimetriä. Siipien väri on heikosti sinertävän vihreä, alapinnalta väri on vaaleampi. Siipien ripset ovat vaaleat ja niissä on rusehtavia laikkuja. Siipien poikkiviirut mutkittelevat heikosti, ja erotukseksi vihermittarista on niiden väli tasaleveä. Lehvämittarin takajalat ovat myös väriltään kirkkaan punaiset, toisin kuin edellä mainitulla lajilla. Lähes etusiipien pituisten takasiipien reunan selvä uloke on lehvämittarin paras lajituntomerkki, jonka avulla sen voi erottaa niin vihermittarista kuin laikku- ja pilkkupussimittaristakin. Lehvämittarin koiraan tuntosarvet ovat sahahampaiset.

Levinneisyys 

Lehvämittari on levinnyt sekä Euraasiaan että Pohjois-Amerikkaan. Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Euroopassa, jossa sen levinneisyysalue ulottuu lännessä Portugaliin, Irlantiin Englantiin ja Walesiin. Idässä levinneisyysalue kattaa muun muassa Kaukasuksen, Iranin, Amurin Korean niemimaan, Kiinan ja Japanin sekä osia Pohjois-Amerikasta.

Suomessa lehvämittari on harvinainen laji, jota on tavattu pääasiassa Suomenlahden ja Lounais-Suomen rannikolla. Lajilla katsotaan olleen Suomen eteläisellä rannikolla vakituinen kanta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, mutta sen jälkeen lajia on tavattu maassa vain satunnaisesti ja yksitellen. Nämä yksilöt ovat todennäköisesti olleet harhailijoita, jotka ovat saapuneet maahan etelästä. Sittemmin laji on tehnyt paluuta ja vuoteen 2007 mennessä se oli jo levittäytynyt koko etelärannikolle. Vuonna 2009 siitä ilmoitettiin Paraisilta Pyhtäälle jo 80 havaintoa, mutta havaittu yksilömäärä lienee huomattavasti suurempi.

Elinympäristö ja elintavat 

Lehvämittari on pensaikkoisten lehti- ja sekametsien sekä puistojen ja puutarhojen perhonen. Britanniassa lajia tavataan yleisesti myös pensasaitojen tuntumassa. Laji lentää Britanniassa ja Keski-Euroopassa kesä-heinäkuussa, Suomessa sen pääasiallista lentoaikaa on heinäkuun loppupuoli. Maan äärihavainnot ovat heinäkuun alusta ja elokuun alkupuolelta. Laji on pääasiallisella levinneisyysalueellaan lennossa yleensä iltahämärissä, mutta suomalaiset yksilöt on tavattu yöllä.

Toukan ravintokasveja ovat Suomessa olleet pihlaja ja punaherukka, mutta lajia tavataan elinalueellaan useilla eri pensailla ja nuorilla lehtipuilla. Esimerkkejä ravintokasveista ovat ainakin koivut, pajut, orapihlajat ja ruusut sekä tammi, lehmukset, oratuomi ja pajuista erityisesti raita. Lehvämittari talvehtii pienenä toukkana.

Lähteet

Viitteet 

Vihermittarit
Sairaanhoitajapäivät

Sairaanhoitajapäivät on Suomen suurin sairaanhoitajien täydennyskoulutustapahtuma, jonka Suomen Sairaanhoitajat järjestää Helsingin Messukeskuksessa. Sairaanhoitajapäivien koulutusohjelmasta vastaa Suomen sairaanhoitajaliitto. Ensimmäiset sairaanhoitajapäivät järjestettiin vuonna 1931. Tapahtuma on tarkoitettu alan ammattilaisille ja opiskelijoille. Sairaanhoitajapäiville osallistui 5 279 kävijää vuonna 2011.

Sairaanhoitajapäivien kanssa samaan aikaan järjestettävässä Sairaanhoitajapäivien näyttelyssä on esillä terveydenhuollon tuotteita ja palveluita. Näyttelystä vastaa Suomen Messut. 

Sairaanhoitajapäivillä julkistetaan vuoden Venny, joka on tarkastaja Venny Snellmanin mukaan nimetty tunnustus. Vuonna 2011 valituksi tuli Paula Risikko.

Lähteet 

 Sairaanhoitajapäivät 2012 Sairaanhoitajaliitto

Aiheesta muualla 
Sairaanhoitajapäivien verkkosivut
Sairaanhoitajapäivien näyttelyn verkkosivut 

Helsingin tapahtumat
Sairaanhoitajat
Adolf Heusinger

Adolf Heusinger (4. elokuuta 1897 Holzminden, Saksa - 30. lokakuuta 1982 Köln, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen upseeri joka selvisi Adolf Hitleriä vastaan tehdystä salamurhayrityksestä. Heusinger oli sotilasarvoltaan korkeimmillaan kenraali.

Nuoruusvaiheet
Adolf Heusinger syntyi Holzmindenissä elokuussa 1897. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1915. Heinäkuussa 1916 hänet ylennettiin luutnantiksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Heusinger värväytyi Reichswehriin. Vuonna 1925 Heusinger ylennettiin yliluutnantiksi ja vuonna 1932 kapteeniksi.

Toinen maailmansota 
Toisen maailmansodan alussa Heusinger oli mukana suunnittelemassa Puolan, Tanskan, Norjan ja Ranskan valloitusta. Elokuussa 1940 hänet ylennettiin everstiksi. Lokakuussa 1940 hän suunnitteli lisää operaatioita yhdessä Franz Halderin ja Friedrich Paulusin kanssa. Ensimmäisen kenraaliksi ylennyksen Heusinger sai vuonna 1942, jolloin hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.

Operaatio Valkyrie
Heusinger haavoittui heinäkuussa 1944 tehdyssä salaliittoon kuuluvassa pommi-iskussa, jossa oli tarkoitus salamurhata Adolf Hitler. Heusinger selvisi kohtalaisen pienin vammoin. Gestapo vangitsi kuitenkin Heusingerin epäiltynä osallisuudestaan salaliittoon, mutta virallista näyttöä siitä ei ollut, joten hänet vapautettiin.

Myöhemmät vaiheet
Heusinger toimi toisen maailmansodan jälkeen Bundeswehrin johdossa ja vuodesta 1961 Naton yleisesikuntakomitean puheenjohtajana. Hän kuoli Kölnissä lokakuun lopussa vuonna 1982.

Lähteet

Saksalaiset kenraalit
Bundeswehrin kenraalit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
MSK Plast

MSK Plast Oy on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva muoviosien valmistaja. Yritys valmistaa esimerkiksi konepeittoja maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin. Yritys on aloittanut toimintansa vuonna 1983.

MSK Plast on osa MSK Group -konsernia. Muut konserniyhtiöt ovat MSK Cabins Oy, MSK Matec GmbH/s.r.o., Junkkari Oy ja Juncar Oy.

Aiheesta muualla 

 MSK Plastin kotisivut
 Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3

Suomalaiset yritykset
Raskas Kalusto

Raskas Kalusto on ammattilehti kuljetus-, maanrakennus- ja metsäalalla työskenteleville sekä alasta kiinnostuneille. Lehden artikkeleissa seurataan ammattilaisten arkea sekä uusien hankkeiden valmistumista. Lehdessä julkaistaan lisäksi alan uutisia ja uuden kaluston koeajoja.

Lähteet

Suomalaiset autolehdet
Suomalaiset ammattilehdet
Nightwish (kirja)

Nightwish on musiikkitoimittaja Mape Ollilan vuonna 2005 kirjoittama kirja Nightwish-yhtyeestä. Teoksen julkaisi Like vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jarkko Jokelainen: Cabuleita Nightwishin rattaissa. Helsingin Sanomat 12.5.2006.

Kirjat musiikista
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2006 kirjat
Nightwish
Tom Dillmann

Tom Dillmann (s. 6. huhtikuuta 1989 Mulhouse, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija.

Ura 

Dillmann aloitti uransa karting-sarjoissa ja voitti Alsace soap box championship -tittelin vuonna 1999. Hän jatkoi karting-sarjoissa vuoteen 2004 saakka, jolloin hän siirtyi Formula Renault 1.6 Belgium -sarjaan, jossa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavana vuonna Dillmann siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan, jossa hän kilpaili vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2007 Dillmann siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan. Hän loukkaantui Naganon kilpailussa, mutta toipui nopeasti ja sijoittui debyyttivuonnaan yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Italian F3-mestaruussarjassa saavuttaen neljä palkintosijaa.

Vuonna 2009 Dillmann palasi F3 Eurosarjaan saavuttaen kolme voittoa. Vuonna 2010 Dillmann kilpaili Saksan F3 Mestaruussarjassa ja voitti sarjan mestaruuden ensimmäisenä ranskalaisena. Vuonna 2011 Dillman kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän ajoi heti paalupaikalle avauskilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Sprinttikilpailussa hän oli yhdeksäs. Tämän jälkeen Dillman jätti väliin kaksi seuraavaa kilpailua kunnes hän palasi takaisin Valencian kilpailuun Addax-tallissa. Dillmann sijoittui pisteissä sijalle 14. Kauden jälkeen hän pääsi ajamaan GP2-sarjan kuulumattomaan finalliin Abu Dhabissa.

Vuonna 2012 Dillmann debytoi GP2-sarjassa Rapax-tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Bahrainin toisen viikonlopun sprinttikisassa. Hänet korvattiin Britannianssa Daniël de Jongilla. Dillmann palasi vielä mukaan Saksan kilpailuihin, mutta luovutti paikan sen jälkeen jälleen de Jongille. Dillmann ehti saavuttaa kauden aikana yhden voiton ja 29 pistettä. Vuonna 2013 Dillmann jatkoi GP2-sarjassa siirtyen uuden Russian Time-tallin kuljettajaksi. Hän ajoi yhden paalupaikan ja saavutti kaksi kolmossijaa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2014 Dillmann ajoi vain kaksi kilpailua GP2:ssa Arden International -tallissa saavuttaen yhden kolmossijan. Myöhemmin samana vuonna Dillmann teki paluun sarjaan korvaten Alexander Rossin Caterham Racing -tallissa. Hänet korvattiin puolestaan Monzasta lähtien Pierre Gaslylla. Samana vuonna Dillmann ajoi yhden kilpailun Porsche Supercup -sarjassa.

Vuonna 2015 Dillmann kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa Carlin -tallissa. Hän saavutti yhden paalupaikan, kaksi kolmossijaa ja 122 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2016 Dillmann jatkoi uudeelleennimetyssä Formula 3.5 V8 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden.

GP3-tulokset

GP2-tulokset 

Ranskalaiset autourheilijat
Formula E -kuljettajat
Formula Renault 3.5 -kuljettajat
GP2-kuljettajat
GP3-kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Annabeth Chase

Annabeth Chase on Rick Riordanin luoma kuvitteellinen hahmo, joka on päähenkilö sekä Percy Jackson että Olympoksen sankarit -nuortenkirjasarjoissa. Annabeth on puolijumala. Hänen äitinsä on kreikkalainen viisauden ja sotataidon jumalatar Athene. Annabethin isä on ilmatieteen professori Frederick Chase.

Annabethilla on vaaleat hiukset ja myrskynharmaat silmät. Athenen tyttärenä hän on luonnostaan älykäs ja hänellä on erityisiä lahjoja arkkitehtuuriin sekä strategiaan. Salamavarkaassa paljastettiin, että Annabeth kammoksuu hämähäkkejä, koska hänen äitinsä Athene muutti Arakhnen hämähäkiksi tämän hävittyä kutomiskilpailun Athenelle.

Annabethin parhaisiin ystäviin kuuluu Percy Jackson, Grover Underwood, Thaleia Grace ja Luke Castellan. Hänen serkkunsa Magnus Chase on Rick Riordanin skandinaavisesta mytologiasta kertovan kirjasarjan Magnus Chasen päähenkilö. Annabethista tulee myöhemmin Percy Jacksonin tyttöystävä.

Annabeth esiintyy kirjoissa Salamavaras, Hirviöidenmeri, Titaanien kirous, Labyrinttitaistelu, Jumalten sota, Eksynyt sankari, Athenen merkki, Haadeksen talo jaOlympoksen veri. Hän esiintyy myös lyhyesti Magnus Chase -kirjasarjan kirjoissa Kesän miekka, Thorin vasara ja Kuolleiden laiva sekä Apollo-kirjasarjan kirjoissa Neron torni. Hänet mainitaan myös Vaiennut oraakkeli -kirjassa.Percy Jackson -kirjasarjaan perustuvissa elokuvissa Percy Jackson: Salamavaras ja Percy Jackson: Hirviöidenmeri Annabethia näyttelee Alexandra Daddario. The Lightning Thief'' -musikaalissa häntä esittää Kristin Stokes.

Lähteet

Viitteet 

Lasten- ja nuortenkirjallisuuden henkilöhahmot
Fantasiakirjallisuuden henkilöhahmot
Elokuvahahmot
Percy Jackson
Hadouken!

Hadouken! on brittiläinen elektronista musiikkia soittava yhtye. Se on perustettu Leedsissä vuoden 2006 lokakuussa. Yhtyeen muodostavat James Smith (laulu), Alice Spooner (syntetisaattori, koskettimet), Daniel "Pilau" Rice (kitara, syntetisaattori, taustalaulu), Christopher Purcell (basso, syntetisaattori, taustalaulu) ja Nick Rice (rummut).

Yhtyeen nimi tulee Street Fighter -pelin 'hadouken' -liikkeestä.

Diskografia

Albumit
 Music for an Accelerated Culture (2008)
 For the Masses (2010)
 Every Weekend (2013)

EP:t
 Not Here to Please You (2007)

Singlet
 "That Boy That Girl" (2007)
 "Liquid Lives" (2007)
 "Bounce" (2007)
 "Leap of Faith" (2007)
 "Love, Sweat and Beer" (2007)
 "Get Smashed Gate Crash" (2008)
 "Declaration of War" (2008)
 "Crank It Up" (2008)
 "M.A.D." (2009)
 "Turn the Lights Out" (2010)
 "Mic Check" (2010)
 "House is Falling" (2010)
 "Mecha Love" (2010)
 "Oxygen" (2010)
 "Parasite" (2012)
 "Bad Signal" (2012)
 "Daylight" (2012)
 "Levitate" (2013)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 
 Hadouken! Twitter -sivustolla
 Hadouken! Facebook -sivustolla

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Live Without Sense

Live Without Sense on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin livealbumi.

Kappaleet

Kokoonpano
 Marcel "Schmier" Schirmer – basso & laulu
 Mike Sifringer – kitarat
 Harry Wilkens – kitarat
 Oliver "Olli" Kaiser – rummut

Vuoden 1989 konserttitallenteet
Destructionin albumit
Pikku suutari seikkailee

Pikku suutari seikkailee (; ) on vuonna 1997 tehty elokuva. Vuonna 2000 on tehty myös lasten animaatiosarja Lapitch ja taikasaappaat.

Elokuvan päähahmot 

Vuoden 1997 saksalaiset elokuvat

Saksalaiset fantasiaelokuvat
Saksalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Saksalaiset animaatioelokuvat
Misa Lommi

Misa Milushka Lommi on suomenruotsalainen näyttelijä ja tanssija. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 2013.

Filmografiaa 
 Pikkuveli – Liina, 2009
 Vares – Pahan suudelma – Kerttu, 2011
 Elokuu – nainen baarissa, 2011
 Miss Farkku-Suomi – Anki, 2012
 Elämää suurempaa, 2012
 Roba, 2012
 Toiset tytöt, 2015
 Viulisti, 2018
 Koukussa, 2018
 Mädät omenat, 2021

Teatteritöitä 
 Ryhmäteatteri: Rikos ja rangaistus – Sonja, 2011
 Tukholman kaupunginteatteri: Ronja Ryövärintytär – Ronja, 2014
 Svenska Teatern: Förvandlingen – Grete Samsa, 2015
 Svenska Teatern: Aarresaari – Jim Hawkins, 2016
 Espoon kaupunginteatteri: Kultainen Vasikka – Lahja, Aliina, 2021

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Sara Welling

Sara Welling (s. 15. huhtikuuta 1983) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi kesäkuussa 2012.

Hän esittää pääosaa syksyllä 2012 ensi-iltaan tulevassa Helsingin kaupunginteatterin näytelmässä Kapteeninkadun tyttö.

Filmografia 
 Sunnuntailounas – Raija, 2019
 Roba – hoitaja, 2016
 Alvin ja pikkuoravat – Claire (ääni), 2007
 Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat – Lani (ääni), 2007
 Pikkuveli – Annika, 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Ale Riipinen

Heikki Aleksi ”Ale” Riipinen (28. toukokuuta 1883 Laukaa – 13. helmikuuta 1957 Leppävaara, Espoo) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti.

Riipinen voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.

Hänen vaimonsa oli kansanedustaja Hilja Riipinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset voimistelijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Janica Rauma

Janica Johanna Rauma (o.s. Mäkelä, s. 24. kesäkuuta 1986 Forssa) on suomalainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja estejuoksija. Hän edusti vuoteen 2019 asti Forssan Salamaa ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensi aiemmin Ari Ketola, vuosina 2008–2015 Pekka J. Lehtinen ja vuodesta 2016 lähtien hän on valmentanut itse itseään. Koulutukseltaan Rauma on filosofian (biokemia) ja humanististen tieteiden (suomen kieli) maisteri. Hän työskentelee opettajana Turun yliopistossa ja on lisäksi toiminut aiemmin projektitutkijana.

Rauma kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Göteborgissa 2009. Hän on sijoittunut maaotteluissa parhaimmillaan toiseksi 3 000 metrin estejuoksussa 2010, 2018 ja 2019 sekä 10 000 metrillä vuonna 2014. Kalevan kisoissa Rauma voitti Suomen-mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 2020. 5 000 metrillä hän on voittanut hopeaa 2010, 2014, 2018 ja 2022 sekä pronssia 2009, 2011 ja 2020, 10 000 metrillä hän sai hopeaa 2017 ja pronssia 2011 sekä 3 000 metrin estejuoksussa hopeaa 2010, 2011, 2017 ja 2019 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut SM-hopeaa 3 000 metrillä 2019. Maastojuoksun SM-kisoista hän on saavuttanut 10 kilometrin kilpailussa hopeaa vuonna 2020 ja 6 kilometrin kilpailussa pronssia vuosina 2015, 2017, 2018 ja 2019 sekä lisäksi joukkuekilpailussa kolme kultaa, neljä hopeaa ja yhden pronssin.

Rauma karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Suomalaiset estejuoksijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Carnival Is Forever

Carnival Is Forever on Decapitatedin viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. heinäkuuta 2011.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rafał Piotrowski – laulu
 Vogg – kitarat, tuotanto
 Heinrich – basso
 Krimh – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 MetalSucks: 
 Imperiumi: 7½/10

Lähteet 

Decapitatedin albumit
Vuoden 2011 albumit
Salla Paajanen

Salla Paajanen (s. 17. lokakuuta 1964 Kouvola) on suomalainen toimittaja, joka toimi vuosina 1996–2015 Yle TV2:n ajankohtaisohjelman Ajankohtainen kakkonen toimittajana ja juontajana. Hän toimi syksystä 2015 kevääseen 2022 Ylen alueellisten tv-uutisten yhtenä juontajana. Yle poisti alueellisten tv-uutisten juontajat ja irtisanoi Paajasen huhtikuussa 2022. Ylen Paajaselle tarjoama sopimus olisi ollut edellistä huonompi, jonka seurauksena Paajanen valitsi irtisanoutumisen.

Ennen kaksi vuosikymmentä kestänyttä rupeamaansa Ajankohtaisessa kakkosessa Paajanen työskenteli kahdeksan vuotta Mainostelevision uutis- ja ajankohtaisohjelmissa, muun muassa ohjelmassa Huomenta Suomi. Hän on työskennellyt myös muun muassa Kouvolan Sanomissa ja Radio 957:ssa. 1980-luvun alkupuolella hän kirjoitti paikallisuutisia Eteenpäin-lehteen ja avusti Yleisradion radion nuortenohjelmia.

Paajanen kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan Lyseon lukiosta vuonna 1983, minkä jälkeen hän muutti Tampereelle opiskellakseen toimittajatutkintoa. Hän ei kuitenkaan suorittanut tutkintoaan loppuun tuolloin, vaan vasta myöhemmin 2000 luvulla. Hän on myös opiskellut shiatsuterapeutiksi.

Yksityiselämä 
Paajanen on naimisissa Teivon raviradan toimitusjohtajan Kimmo Thunebergin kanssa ja hänellä on kolme omaa lasta sekä tytärpuoli.

Paajasen 22-vuotias Lauri-poika kuoli elokuussa 2012 tapahtuneessa onnettomuudessa jäätyään pohjoisesta kohti Tamperetta matkalla olleen junan alle Ylöjärvellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset televisiotoimittajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Kari Mokko

Kari Mokko (s. 26. joulukuuta 1966 Oulu ) on suomalainen toimittaja, diplomaatti, kehitys- ja viestintäjohtaja sekä kuvataiteilija. Hän toimi maaliskuusta 2012 lokakuuhun 2014 pääministeri Jyrki Kataisen hallituksessa valtioneuvoston viestintäjohtajana.

Mokko työskentelee kehitysjohtajana ilmastonmuutokseen yrityslähtöisiä ratkaisuja kehittävässä Climate Leadership Coalitionissa. Mokon vastuulla on suomalaisten suuryritysten ja kaupunkien perustaman CLC:n yritys- ja yhteistyöverkosto sekä viestintä. 

Vuosina 2015−2019 Mokko oli yksityiseen omaisuudenhoitoon keskittyvän Juha Hulkko Family Officen neuvonantaja vastuualueenaan yhteiskuntasuhteet ja viestintä. Mokko oli myös IT-yritys Elektrobitin perustajana tunnetun Juha Hulkon johdolla kootun Äly On Tekoja -projektin projektipäällikkö . Äly On Tekoja -projekti osallistui yhteiskunnallisten keskustelutilaisuuksien järjestämisen ja yrittäjien sparraamisen kautta ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja tekoälyn vastuullisen käytön edistämiseen  .

Ennen siirtymistään valtioneuvoston viestintäjohtajaksi Mokko työskenteli vuodesta 2007 lehdistöneuvoksena Suomen suurlähetystössä Washingtonissa. Washingtonissa ollessaan Mokko perusti Yhdysvaltain hallinnon virkamiesten, poliitikkojen ja toimittajien lobbaamiseen keskittyneen suurlähetystön saunaseuran - Diplomatic Finnish Sauna Societyn. Lähes 300-jäsenisen saunaseuran toiminnasta raportoi mm The Washington Post. 

Mokko oli vuosina 1990−1998 tv-toimittajana TV2:n Ajankohtaisessa kakkosessa. Syksystä 1998 kevääseen 2007 hän juonsi TV2:n ajankohtaisohjelmaa Silminnäkijä. Hän toimi myös ohjelman tuottajana, aluksi ulkomaan raporttien osalta vuosina 1998–2002 ja vuodesta 2002 koko ohjelman. Mokko erikoistui toimittamaan ajankohtaisraportteja maailman eri sota- ja kriisialueilta muun muassa Afganistanissa, Ruandassa ja Sudanin Darfurissa.ef. Hänet on palkittu työstään Silminnäkijässä. Yhdysvaltain armeijan School of the Americas -koulutuskeskuksesta kertova raportti Kuoleman korkeakoulu, jonka hän teki vuonna 1998, sai Koura-palkinnon.

Mokko on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli vuosina 1986–1989 Oulun yliopistossa.

Mokko piti ensimmäisen oman taidenäyttelynsä espoolaisessa Galleria Aarnissa syyskuussa 2016

Mokko elää avoliitossa kansanedustaja Maria Guzeninan kanssa.

Tunnustukset 
 Lumilapio-palkinto 1997, Uusi vankileirien saaristo, TV2.

Lähteet 

Suomalaiset diplomaatit
Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset tiedottajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Tommy Ford

Tommy Ford (s. 20. maaliskuuta 1989) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Mt. Bachelor Sports Education Foundationia.

Nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2009 Ford voitti pujottelussa hopeaa. Maansa mestaruuskisoissa hän on saavuttanut viisi kultamitalia vuosien 2010 ja 2012 aikana. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli suurpujottelussa 26:s. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Ford sijoittui supersuurpujottelussa 14:nneksi ja Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 suurpujottelussa 19:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurpujottelussa 20:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli suurpujottelussa 12:s. kuten myös Pekingin olympialaisissa 2022.

Fordin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Söldenin suurpujottelussa 25. lokakuuta 2009. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti joulukuussa 2009 Alta Badian suurpujottelussa oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti voitettuaan Beaver Creekin suurpujottelun joulukuussa 2019. Hän oli samalla kaudella kolmas Naeban suurpujottelussa ja viides suurpujottelucupissa. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui toiseksi Santa Caterinan jälkimmäisessä suurpujottelussa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Vogel

Markus Vogel (s. 12. tammikuuta 1984) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka kilpailee tekniikkalajeissa.

Maansa mestaruuskisoissa Vogel voitti kultaa pujottelussa vuonna 2010. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Vogel sijoittui pujottelussa 27:nneksi.

Vogelin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin pujottelussa 6. tammikuuta 2008. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti tammikuussa 2009 Kitzbühelin pujottelussa oltuaan 19:s. Parhaimmillaan Vogel on sijoittunut maailmancupissa kuudenneksi Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Markus Vogelin kotisivut

Sveitsiläiset alppihiihtäjät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Junkkari (yritys)

Junkkari Oy on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva maatalous- ja metsäkoneiden valmistaja. Yritys valmistaa esimerkiksi kylvökoneita ja hakkureita. Yritys on aloittanut toimintansa vuonna 1950.

Junkkari on osa MSK Group -konsernia. Muut konserniyhtiöt ovat MSK Cabins Oy, MSK Matec GmbH/s.r.o., MSK Plast Oy ja Juncar Oy.

Aiheesta muualla 
 Junkkarin kotisivut
 Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3

Suomalaiset yritykset
Vehkalahti (Joensuu)

Vehkalahti on Joensuun Penttilän kaupunginosan pienalue Pyhäselän rannalla. Vehkalahti rajoittuu Penttilään ja Karjalan rataan, jonka toisella puolella on Hukanhaudan alue.

Alueella on paljon uutta omakotitaloasutusta. Lisäksi on korkeita kerrostaloja. Rannalla on vanhoja suuria omakotitaloalueita ja vanhimmalla asuinalueella, Vehkaniemessä, myös huviloita.  Alueella on S-market ja kioski. Niinivaaran palvelut ovat kävelymatkan päässä. 

Lähin koulu on Nepenmäen koulu. 
 
Vehkalahden asukkailla on käytössään runsaasti virkistysmahdollisuuksia: Pyhäselän ranta, Pyhäselän jääladut, Koivuniemen ja Vehkalahden uimarannat, Jääkarhujen avantouintipaikka ja Kuhasalon luontoalue.

Vehkalahden lähellä on Joensuun syväsatama sekä Penttilän suunnalla John Deeren Joensuun tehdas ja Riveria-ammattioppilaitos.

Asukasyhdistys
Vehkalahtelaiset kuuluvat Hukanhaudan asukasyhdistyksen alueeseen, johon kuuluvat myös Petäikkölä ja Opotta.

Lähteet

 
Joensuun kaupunginosat
Vertebrae

Vertebrae on norjalaisen progressiivista black metallia soittavan Enslavedin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2008. Samana vuonna Terrorizer -lehti valitsi sen vuoden albumiksi. Albumi myi noin 1100 kappaletta ensimmäisellä julkaisuviikollaan, sijoittuen sijalle 49 Billboardin Top Heatseekers -taulukkoon.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Grutle Kjellson – basso & laulu
 Ivar Bjornson – soolo- ja rytmikitara
 Arve Isdal – soolo- ja rytmikitara
 Herbrand Larsen – koskettimet, syntetisaattorit, laulu
 Cato Bekkevold – rummut, lyömäsoittimet

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 9/10
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Enslavedin albumit
Vuoden 2008 albumit
Axioma Ethica Odini

Axioma Ethica Odini on Enslavedin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2010.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

7" vinyylin bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Grutle Kjellson – basso, laulu, 
 Ivar Bjornson – soolo- ja rytmikitara
 Arve Isdal – soolo- ja rytmikitara
 Herbrand Larsen – koskettimet, syntetisaattori, laulu
 Cato Bekkevold – rummut, lyömäsoittimet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Enslavedin albumit
Vuoden 2010 albumit
Pertti Ansakorpi

Pertti Ansakorpi (s. 21. elokuuta 1945 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1963–1978 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta.

Ansakorpi edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 376 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 156 + 114 = 270 ja jäähymääränsä 316 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 5 + 1 = 6 ja jäähyminuutteja 20. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.

Ansakorpi pelasi Suomen maajoukkueessa neljä maaottelua, joissa hän sai yhteensä yhden syöttöpisteen.

Vuonna 2018 Ansakorpi valittiin Tapparan kunniagalleriaan, Tappara Hall of Fameen.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Oiva Oijennus

Oiva Oijennus (s. 31. tammikuuta 1953 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1971–1984 ja voitti viisi Suomen-mestaruutta.

Oijennus edusti pääsarjatasolla Tampereen Koo-Vee:ta  ja Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 456 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 171 + 115 = 286 ja jäähymääränsä 173 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 64 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 22 + 14 = 36 ja jäähyminuutteja 41. Hän voitti viisi Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi neljä SM-hopeaa.

Oijennus pelasi Suomen maajoukkueessa 13 maaottelua, joissa hän teki yhteensä kaksi maalia. Hän edusti Suomea yksissä MM-kilpailuissa.

Oijennuksen veljenpoika Markus on myös jääkiekkoilija. Hänkin edusti pelaajaurallaan Tapparaa.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesa Lehtoranta

Vesa Lehtoranta (s. 1. helmikuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1977 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.

Lehtoranta edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 175 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 28 = 60 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 10 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 1 + 2 = 3. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
NBA:n finaalien arvokkain pelaaja

NBA:n finaalien arvokkain pelaaja on NBA:n finaalien arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävä palkinto. Palkinnon saajan valitsee median jäsenistä koostuva paneeli. Eniten valintoja on saavuttanut Michael Jordan, joka on saanut palkinnon kuusi kertaa.

Valinnat

Lähteet

Aiheesta muualla 
NBA 

Luettelot NBA:sta
NBA-palkinnot
Erkki Hytönen

Erkki Olavi Hytönen (27. toukokuuta 1933 Tampere – 22. joulukuuta 2020) oli suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi 39 maaottelua Suomen miesten maajoukkueessa ja osallistui 18-vuotiaana Oslon talviolympialaisiin 1952 sekä vuosina 1954–1958 neljiin MM-kilpailuihin.

”Ekku” Hytönen edusti kotimaassa Tampereen Tapparaa (aik. Tammerfors Bollklubb) ja Tampereen Hilparaa. Hän pelasi SM-sarjassa 110 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 62 + 32 = 94. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953,  1954, 1955 ja 1959 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Vuosina 1962–1965 hän toimi Tapparan ykkösvalmentajana ja saavutti mestaruuden vuonna 1964.

Hytönen kuoli 87-vuotiaana 22. joulukuuta 2020.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Kiulu

Kiulu on astia, josta heitetään saunassa vettä kiukaalle. Se on perinteisesti puusta valmistettu pienehkö kimpiastia, jonka kimpilaudoista yksi on muita pidempi siten, että laudan yläpää muodostaa kädensijan. Toisaalta jotkin kiulut on valmistettu metallista, paitsi kädensija puusta.

Ennen lypsykoneiden yleistymistä kiuluja käytettiin myös lehmiä lypsäessä, jolloin maito suihkusi utareista lypsinkiuluun.

Katso myös
Löyly

Sauna
Astiat
Lauri Silván

Lauri Johannes Silván (s. 13. maaliskuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi 22 maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952 ja Tukholman MM-kilpailuihin 1954.

"Late" Silván edusti kotimaassa Tammerfors Bollklubbia. Hän pelasi SM-sarjassa 43 ottelua vuosina 1950–1955 ja kokosi tehopisteitä 23 + 23 = 46. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953,  1954 ja 1955 sekä saavutti SM-pronssia vuonna 1951. Pituudeltaan Silván oli 185 senttimetriä.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1932 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Pekka Myllylä

Pekka Aleksander Myllylä (s. 7. heinäkuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi viisi maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952.

Myllylä edusti kotimaassa Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 53 ottelua vuosina 1950–1958 ja voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1951, 1952 ja 1957.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1932 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Matti Holma

Matti Holma, alkuaan Suorsholma (19. syyskuuta 1817 Alahärmä – 11. joulukuuta 1900 Alahärmä) oli suomalainen maanviljelijä, lautamies ja valtiopäivämies. 

Holman vanhemmat olivat  Johan ja Elisabeth Margareta Andersdotter Tyni ja puoliso Maria Yrjöntytär Holma. Holma syntyi torpparin poikana, mutta oli sittemmin Suorsholman eli Holman talon isäntä. Hän toimi Alahärmässä kihlakunnanoikeuden puukkojunkkarien aikaan, toimien nimismiehen ja varanimismiehen apuna ”häjyjä” vangittaessa. Lautamiehen tehtävässään hän osallistui muun muassa Matti Haapojan vangitsemiseen. Holma toimi myös seurakunnan köyhäinhoitolautakunnan jäsenenä. 45 vuoden ikäisenä Holma valittiin talonpoikaissäädyn edustajana valtiopäiville 1863 Pohjanmaan keskisestä alisesta kihlakunnasta. Kaksikielisestä vaalipiiristä hänet valittiin suomenkielisen vähemmistön ehdokkaana manttaaliäänten enemmistöllä.  Holman puheenvuorot valtiopäivillä osoittavat hänen kantansa ja käsitystensä pohjautuneen oman kotipaikkakuntansa oloihin. Maatalouden kehittäminen oli hänelle ensisijaista. Valtiopäivätyöskentelyn aikana Holma lisäksi oppi arvostamaan erityisesti kansakouluhankkeen merkitystä. Marras-joulukuun vaihteessa 1863 hänet nimettiin talonpoikaissäädyn talousvaliokunnan varajäseneksi.

Matti Holmalle on pystytetty muistomerkki vuonna 2001 Alahärmän kirkonkylään kunnantalon eteen.

Lähteet
 Eero Kojonen: Alahärmän historia I, Vaasa 1993 s. 517–523
 Eteläpohjalaisia elämäkertoja A-L. Vaasa 1963
 Hillevi Tyni (toim.): Matti ja Maria Holman suku. Saarijärvi 2003 ISBN 952-91-5980-3

Viitteet

Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset maanviljelijät
Etelä-Pohjanmaan historia
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Dangerous (Michael Jacksonin albumi)

Dangerous on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1991. Albumilta julkaistiin yhteensä yhdeksän singleä. Dangerousin nauhoittaminen aloitettiin Los Angelesin Ocean Way- ja Record One -studioilla kesäkuussa 1990 ja lopetettiin Larrabee North- sekä Ocean Way -studioilla lokakuussa 1991, mikä teki albumin levytyssessiosta Jacksonin uran siihen asti pisimmän.

Dangerousin kannen suunnitteli yhdysvaltalainen taidemaalari Mark Ryden. Albumin julkaisua odotettiin maltamattomasti, ja Los Angelesin kansainvälisellä lentoasemalla varastettiin aseellisen ryöstön yhteydessä 30 000 kappaletta ennen julkaisupäivää.

Dangerousista julkaistiin remix-versio Dangerous Remix vuonna 1993. Albumista julkaistiin samana vuonna myös kahden CD-levyn keräilyversio Dangerous – Collector’s Edition, joka sisältää alkuperäisen albumijulkaisun kaikki kappaleet sekä remix-versioita Jacksonin kappaleista.

Levymyynti ja menestys 
Dangerousia on myyty maailmanlaajuisesti 32 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä kaikkien aikojen myydyimmän new jack swing -tyylisen albumin. Dangerous kapusi listaykköseksi sekä Yhdysvalloissa että Isossa-Britanniassa. Albumi myi ensimmäisen viikkonsa aikana 326 500 kopiota Yhdysvalloissa ja pysyi listaykkösenä neljän viikon ajan. Dangerous jatkoi Yhdysvaltain kymmenen myydyimmän levyn joukossa 17 viikkoa ja Ison-Britannian kymmenen parhaan kärjessä 23 viikkoa. Albumi vietti Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla yhteensä 117 viikkoa. Yhdysvaltain ääniteteollisuusjärjestö RIAA on myöntänyt Dangerousille seitsenkertaisen platinalevyn sen myytyä seitsemän miljoonaa kopiota Yhdysvalloissa. Dangerous myi Isossa-Britanniassa hieman yli kaksi miljoonaa kopiota, mikä tekee siitä yhden Britannian myydyimmistä albumeista 1990-luvulla.

Kappaleet

Dangerous – Collector’s Edition (1993)

Sertifikaatit

Listahistoria

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dangerous Discogsissa 

Vuoden 1991 albumit
Michael Jacksonin albumit
James Calado

James John Calado (s. 13. kesäkuuta 1989 Cropthorne, Worcestershire) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura 
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 1999 voittaen British Cadet Championship tittelin vuonna 2001 ja KF2 European Championship tittelin vuonna 2005. Hän kilpaili lukuisissa muissa karting-sarjoissa vuoteen 2007 saakka sijoittuen toistuvasti viiden parhaan joukkoon tai toiseksi. 

Vuonna 2008 Calado siirtyi Britannian Formula Renault-sarjaan. Hän sijoittui seitsemänneksi pääsarjassa. Lisäksi hän voitti BRF Winter Series luokan mestaruuden ja Portugalin FR Winter Series mestaruuden. Calado jatkoi pääsarjassa vuonna 2009 sijoittuen toiseksi. Vuonna 2010 Calado kilpaili Britannian F3 mestaruussarjassa sijoittuen toiseksi. Vuonna 2011 Calado kilpaili GP3-sarjassa ART-tallissa. Hän otti yhden voiton Valencian sprinttikisassa. Calado taisteli sarjan mestaruudesta loppuun asti tiimikaverin Valtteri Bottaksen kanssa. Hän sijoittui lopulta sarjan toiseksi ja keräsi 55 pistettä. 

Vuonna 2012 Calado siirtyi GP2-sarjaan jatkaen edelleen Lotus ART-tallissa. Hän ajoi voittoon Malesian ja Saksan sprinttikilpailuissa. Hän saavutti myös kaksi paalupaikkaa ja yhden kilpailun nopeimman kierroksen sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2013 Calado jatkoi GP2:ssa. Hän voitti kaksi kilpailua ja saavutti yhteensä seitsemän palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi.

Jäätyään ilman F1-paikkaa Calado siirtyi vuonna 2014 FIA World Endurance Championship -sarjaan, jossa hän kilpailee Ferrarilla GTE Pro -luokassa.

Formula 1 -ura 
Vuonna 2013 Calado pääsi testaamaan heinäkuussa Force Indian Formula 1 -autoa Silverstonen nuorten kuljettajien testeissä. Hän ajoi heti aamun ensimmäisellä testiosiolla Kärkiajan. Myöhemmin talli vahvisti Caladon heidän viralliseksi testi- ja varakuljettajakseen. Hän osallistui Italian Monzassa perjantain vapaisiin harjoituksiin. Hän oli ajamassa myös Korean, Intian, Abu Dhabin ja Brasilian vapaissa harjoituksissa.

Formula 1 -tulokset

GP2-tulokset

GP3-tulokset

Lähteet 

 

GP3-kuljettajat
GP2-kuljettajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Brittiläiset autourheilijat
Savon Kansa (1930–1958)

Savon Kansa (1930–1944 Savon Työmies) oli Kuopiossa vuosina 1930–1958 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.

Kommunistisen Savon Työn lakkauttamisen jälkeen sen kustannusyhtiö Savon Kansan Kirjapaino Oy joutui sosiaalidemokraattien haltuun ja alkoi julkaista SDP:n uutta piirilehteä Savon Työmiestä. Vuonna 1944 se sai nimen Savon Kansa. Lehden taloudellinen tilanne oli alusta lähtien heikko ja muuttui 1950-luvulla täysin kestämättömäksi. Myös lehden journalistinen taso oli vaatimaton, ja SDP:n hajaannus 1950-luvun lopulla vähensi ennestään sen kannatusta. Syksyllä 1958 Savon Kansa lopetettiin taloudellisten vaikeuksien vuoksi.

Lehti ilmestyi aluksi kolme ja vuodesta 1942 lähtien neljä kertaa viikossa. Vuonna 1950 kokeiltiin kuusipäiväisyyttä, mutta jo samana vuonna jouduttiin palaamaan neljään ja seuraavana vuonna kolmeen viikoittaiseen ilmestymiskertaan. Levikki nousi vuonna 1939 kolmeen ja vuonna 1946 neljään tuhanteen kappaleeseen. Vuonna 1957 se oli 5 100 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Eero Kaukinen (1931–1934), Eino Heinonen (1934–1942), Kalle Lampinen (1943–1949), Viljo Hyvönen (1949–1950), Sulo Jokela (1950–1951), Mauno Ojamo (1951), Tuomo Salo (1951–1953), Erkki Virtanen (1953–1955), Aimo Siltari (1955–1956) ja Eino Kyyhkynen (1956–1958).

Lähteet

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Kuopion media
SDP:n lehdet
Kuluttajakasvatus

Kuluttajakasvatus on osa kestävään tulevaisuuteen tähtäävää yhteiskunnallista kasvatusta. Kuluttajakasvatukseen sisältyy Brundtlandin komission määrittelemät kestävän kehityksen neljä ulottuvuutta; taloudellinen kestävyys, sosiaalinen kestävyys, kulttuurinen kestävyys ja ekologinen kestävyys osa-alueineen. Kuluttajakasvatuksella tarkoitetaan elämäntaitojen opettamista, arkisen elämänpiirin ja sen ilmiöiden avaamista ja selittämistä kasvatuksellisella otteella. Tavoitteena on arjen taitojen oppiminen, joilla menestytään omassa elämässä ja globaalin yhteiskunnan aktiivisena jäsenenä.

Kuluttajatietojen ja taitojen oppiminen on tarkemmin esitelty strategia-asiakirjassa Kuluttajakompetenssien oppiminen - kuluttajakasvatuksen stategia. 

Kuluttajakasvatuksen tavoitteet perustuvat kahteen eheyttävään avainteemaan:
 kestävä kulutus
 media- ja teknologialukutaito.

Nämä avainteemat ovat tärkeitä kuluttajakasvatuksen painopisteitä, jotka integroidaan kaikkiin kuluttajakasvatuksen neljään osa-alueeseen:
 kotitalouden hallinta ja osallisuus
 kuluttajakauppa
 yksityistalous
 markkinointi ja kaupallinen media.

Kuluttajakasvatuksella on monia toteuttajia, sillä yhteisiä sisältöjä löytyy tulevaisuuskasvatuksesta, mediakasvatuksesta, ympäristökasvatuksesta, talouskasvatuksesta,  oikeuskasvatuksesta, terveyskasvatuksesta, ravitsemus- ja ruokakasvatuksesta, turvallisuuskasvatuksesta, eettisyyskasvatuksesta ja kansalaisuuskasvatuksesta. Kestäviin kulutustottumuksiin ja kuluttajakansalaisuuteen kasvattamisessa keskeistä on arjen taitojen tavoitteellinen käsittely kasvatus- ja opetustyössä sekä ikäkaudelle sopivien pedagogisten menetelmien käyttäminen.

Kouluopetuksessa kuluttajatietoja ja -taitoja opitaan esimerkiksi kotitalouden, historian ja yhteiskuntaopin, biologian ja kemian, matematiikan, äidinkielen sekä taiteen ja käsityön oppiaineissa. Perusopetuksen valinnaisaineet sekä lukion syventävät ja soveltavat kurssit ovat koulujen luonteva mahdollisuus käsitellä kuluttamista ja kuluttajuutta eri näkökulmista. Kuluttaja- ja elämäntapa-asioita käsitellään myös opetussuunnitelman aihekokonaisuuksien yhteydessä.

Varhaiskasvatuksessa ja esiopetuksessa kuluttajakasvatus on osa jokapäiväistä toimintaa. Leikillä ja oppimisympäristöllä ja kasvatuskumppanuudella on keskeinen merkitys. Ensimmäisten vuosien tavoitteena on sellaisten välineiden ja valmiuksien hankkiminen, joiden avulla oppija vähitellen pystyy ymmärtämään ja kokemaan kuluttajuuden ja markkinoiden monimuotoisia ilmiöitä. Myöhemmin opetuksessa ja toiminnassa otetaan huomioon arkielämän käytännön tiedot ja – taidot, aktiivisen kuluttajakansalaisen rooli sekä kuluttajanäkökulman sisältävä asenne yrittäjyyteen. Kuluttajakasvattaminen on myös tärkeä osa nykyajan vastuullista ja välittävää vanhemmuutta ja kotien kasvatuskulttuuria.

Katso myös 
 Eettiset elämäntavat

Lähteet

Aiheesta muualla

Kasvatus
Taloustiedon opetus
Rain of a Thousand Flames

Rain of a Thousand Flames on italialaisen heavy metal-yhtye Rhapsody Of Firen ensimmäinen EP, joka julkaistiin 2001. Nimikkokappaletta soitetaan edelleen yhtyeen konserteissa ja siitä on julkaistu musiikkivideo. Alessandro Lotta soittaa äänitteellä viimeistä kertaa bassoa yhtyeen jäsenenä, ja rumpali Thunderforce ensikertaa. Myöhemmin Rhapsodyyn liittynyt rumpali Alex Holzwarth ei soita EP:llä, vaikka tämä soitti vakinaisesti yhtyeen livekokoonpanossa vuodesta 2000 alkaen ja mainittiin levyn muusikoissa.

Vaikka esimerkiksi yhtyeen kotisivulla levyä sanotaan täyspitkäksi albumiksi , lasketaan se yleensä EP:ksi muun muassa lyhyytensä vuoksi ja siksi, että levyn tarina kuulu Emerald Sword-saagaan, vaan on siihen liittyvä oma tarinansa. Lisäksi kappaleista vain 1, 2, 4 ja 6 ovat kokonaan yhtyeen kirjoittamia. Queen of the Dark Horizons pohjautuu kauhuelokuva Phenomenan tunnusmusiikkiin, Elnor’s Magic Valley on muunnelma irlantilaisesta kansanlaulusta Cooley’s Reel, ja The Wizard’s Last Rhymes pohjautuu  Antonín Dvořákin yhdeksännen sinfonian neljänteen osaan Allegro con fuoco.

Kappaleet

Kokoonpano
 Fabio Lione – laulu
 Luca Turilli – kitarat
 Alex Staropoli – kosketinsoitin
 Alessandro Lotta – basso
 Thunderforce – rummut

Vierailevat muusikot
 Tobias Sammet, Olaf Hayer ja Oliver Hartmann – kuoro
 Dana Lurie – viulu
 Sir Jay Lansford – kertoja
 Nadja Bellir – kertoja

Lähteet

Vuoden 2001 EP:t
Rhapsody of Firen albumit