AIM-120 AMRAAM

AIM-120 AMRAAM () on yhdysvaltalainen keskimatkan ilmataisteluohjus.

AMRAAM on uuden sukupolven tutkahakuinen jokasään ohjus, joka on otettu käyttöön syyskuussa 1991. AMRAAM kehitettiin korvaamaan AIM-7 Sparrow -ohjus ja mitoitettiin tästä syystä sopimaan Sparrow’n laukaisulaitteeseen.

AIM-120 AMRAAMissa on kehittynyt kaksivaiheinen tutkajärjestelmä. Välittömästi ennen ampumista ohjus saa ampuvan koneen tutkalta tiedot maalin sijainnista, suunnasta ja nopeudesta. Ohjus lentää saamiensa tietojen perusteella kohti laskettua kohtauspistettä inertiaohjausjärjestelmänsä avustamana. Lennon aikana ohjukselle välitetään datalinkin välityksellä maalin liikkeitä koskevia tietoja, joiden perusteella se korjaa kurssiaan. Kun ohjus on riittävän lähellä maalia, sen oma tutka kytkeytyy päälle. Tästä eteenpäin ohjautuminen tapahtuu aktiivisena tutkaohjautumisena.

Jos maali on lähellä, ohjus voidaan ampua myös pelkästään aktiivisesti tutkaohjautuvana ohjuksen oman tutkan osoittamaan maaliin.

Järjestelmä mahdollistaa usean ohjuksen samanaikaisen laukaisun. Jos ohjusta häiritään, se voi hakeutua häirintälähettimeen. Suomen ilmavoimien Hornet-hävittäjän tutka voi ohjata samanaikaisesti kahdeksaa ohjusta. Järjestelmästä käytetään toisinaan sotilasslanginimitystä ”ammu ja unohda” (engl. fire-and-forget).
Ohjuksen viimeisimmässä versiossa D on kaksisuuntainen yhteys. Sen avulla ohjukselle on sen matkalennon aikana mahdollista antaa tieto uudesta maalista. Maalinosoituksen voi tehdä myös muulta kuin ohjuksen laukaisseelta koneelta.

Ohjusta kehitettäessä ongelmana oli tutkan laitteistojen tuottama hukkalämpö. Osittain ongelma ratkaistiin kehittämällä ohjuksen maatestausmenetelmät nopeiksi lämmönmuodostuksen minimoimikseksi. Tutkan käyttöaika on edelleen rajattu noin 60 sekuntiin ennen lähetinosan palamista.

Yhdysvalloissa  yritettiin kehittää kahteenkin otteeseen pinnasta laukaistava AMRAAMiin perustuvaa ilmatorjuntajärjestelmää. Yhdysvaltain merijalkaväen järjestelmän nimi oli CLAWS (Complementary Low Altitude Weapons System) ja sillä oli tarkoitus täydentää olkapäältä ammuttavien Stinger-ilmatorjuntaohjusten torjuntakykyä. Yhdysvaltain armeija puolestaan kehitti  HMMWV-maastoauton alustalle rakennettavaa SLAMRAAM-järjestelmää, joka tunnettiin myös nimellä HUMRAAM.
Tämä peruutettiin lopullisesti vuonna 2011.

AIM-120 AMRAAM -ohjusta käytetään myös norjalaisessa NASAMS-ilmatorjuntaohjusjärjestelmässä, joka perustuu MIM-23 Hawk -järjestelmän tekniikkaan.

Teknisiä tietoja 

 Tyyppi: Keskimatkan taktinen ilmataisteluohjus
 Valmistaja: Raytheon
 Voimanlähde: Kiinteäajoaineinen rakettimoottori 
 Pituus: 365,76 cm
 Laukaisupaino: noin 162 kg (356 paunaa)
 Halkaisija: 17,78 cm 
 Siipien kärkiväli: AIM-120A/B 53,34 cm (21 tuumaa), AIM-120C 31,75 cm (12,5 tuumaa)
 Nopeus: Noin 4 Machia  
 Taisteluosa: sirpaloituva
 Taisteluosan paino: 23 kg
 Sytytin: heräte-/iskusytytin
 Kappalehinta: 386 000 Yhdysvaltain dollaria
 Julkistettu: Syyskuu 1991
 Lentokoneet, joissa käytetään AMRAAM-ohjuksia:
 Yhdysvaltain merivoimat: F/A-18C/D/E/F Hornet ja Growler
 Yhdysvaltain ilmavoimat: F-15, F-16 ja F-22
 Nato: AV-8B Harrier II, Eurofighter, F-1C, F-4, F-15, F-16, F/A-18, 
 Naton liittoutumattomat rauhankumppanit: JAS 39 Gripen Ruotsi, F/A-18 C/D Suomi
 Ohjusta käyttävät ilmatorjuntajärjestelmät
 NASAMS

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset ilmataisteluohjukset
Seulonnan keskeiset artikkelit