joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Igor Girkin

Igor Vsevolodovitš Girkin (), joka tunnetaan myös nimellä Igor Ivanovitš Strelkov (, s. 17. joulukuuta 1970) on venäläinen upseeri ja nationalisti, joka johti kesällä 2014 osaltaan Itä-Ukrainan sotilaallista kapinaa.

Girkin on sotaveteraani ja äärikansallismielinen monarkisti, jonka kutsumanimi on Strelok tarkoittaa ”ampujaa” tai ”pyssymiestä”. Girkin on aiemmin taistellut vapaaehtoisena mm. Bosniassa ja Transnistriassa. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa Girkin oli sotilas, toisessa upseeri. Venäläisnationalistisen, konservatiivisen kansallisromantikko Girkinin ajatellaan lännessä vastustavan Venäjän liberaaleja poliitikkoja, joita hän pitää pettureina. Girkin on koulutukseltaan historian maisteri ja hän on harrastanut historiallisia roolipelejä.

Girkin väittää itse kuuluneensa turvallisuuspalvelu FSB:hen vuoteen 2013, Ukrainan ja lännen mielestä Girkin palveli sotilastiedustelu GRU:ssa. Kesällä 2013 Girkin esitteli abhasialaiselle uutistoimistolle uudenlaista erityisoperaatioista koostuvaa sotaa. Hän kokosi taistelujoukon Ukrainan venäläismielisistä, venäläisistä ja muualta tulleista eri sotien veteraaneista, joka osallistui helmikuussa 2014 Krimin Simferopolin parlamentin valtaukseen. Sen jälkeen he valtasivat huhtikuussa 2014 Itä-Ukrainassa Slovjanskin alueen turvallisuuspalvelun rakennuksen. Girkiniä pidetään yhtenä vastuullisena myös muihin rikoksiin, kuten teloituksiin. Hän oli määrännyt esimerkiksi teloituksen vähäisen näpistyksen perusteella, vedoten Stalinin diktatuurin aikaiseen, vanhentuneeseen toisen maailmansodan ajan neuvostolainsäädäntöön.

Girkin järjesti ja johti pitkään niin sanotun Donetskin kansantasavallan alueen venäläismielistä kapinaa Itä-Ukrainan sodassa kesällä 2014 ja toimi ”kansantasavallan” puolustusministerinä. Kun kapinallisten alue näytti romahtavan heinäkuun alussa, Girkin pyysi YouTubessa Venäjältä apua. 14. elokuuta Girkin erosi niin sanotun Donetskin kansantasavallan puolustusministerin tehtävästä ja joutui syrjään Itä-Ukrainan tapahtumista.

Myöhemmin Girkin kertoi aloittaneensa kapinatoiminnallaan Ukrainan sodan, kun venäläisaktivistien kapina oli kuivumassa kokoon. Hän oli pettynyt siihen, ettei Venäjä halunnutkaan Krimin tavoin vallata Itä-Ukrainaa. Hän lähti pois Ukrainasta, koska Venäjää ei haluttu kytkeä Ukrainan tapahtumiin. Girkinin mukaan Venäjän pääideologina pidetty Putinin neuvonantaja Vladislav Surkov ohjasi Ukrainan kapinaa.

Lähteet 

Itä-Ukrainan sota
Tšetšenian sodat
Venäläiset sotilaat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Ivan Šuvalov

Ivan Ivanovitš Šuvalov (; 12. marraskuuta (J: 1. marraskuuta) 1727 Moskova – 26. marraskuuta (J: 15. marraskuuta) 1797 Pietari) oli venäläinen poliittinen vaikuttaja, koulutuksen kehittäjä ja taiteiden ja kulttuurin suosija, joka perusti muun muassa Moskovan yliopiston ja Pietarin taideakatemian.

Ivan Šuvalov kuului Šuvalovin aatelissukuun. Šuvalov kutsuttiin paašipojaksi keisarilliseen hoviin vuonna 1742, vuotta sen jälkeen kun hänen serkkunsa Pjotr Šuvalov oli auttanut keisarinna Elisabetia nousemaan valtaan. Ivan Šuvalovista tuli vuonna 1749 Elisabetin suosikki. Hänet nimitettiin hallituskomitean (”konferenssin”) jäseneksi ja hän sai suuren vaikutusvallan Venäjän päätöksenteossa. Šuvalovia on luonnehdittu pyyteettömäksi henkilöksi juonittelujen täyttämän hovielämän keskellä. Hän sai vuonna 1760 kenraaliadjutantin arvon, mutta torjui hänelle tarjotun korotuksen kreiviksi.

Šuvalov perusti vuonna 1755 Moskovan yliopiston ja hänestä tuli sen ensimmäinen kuraattori. Hän perusti samalla myös yliopiston kirjapainon, joka alkoi julkaista Moskovskije vedomosti -lehteä. Keisarillinen taideakatemia perustettiin yliopiston yhteyteen Moskovaan vuonna 1757 ja Šuvalov toimi sen johtajana vuoteen 1763. Hänet tunnettiin muutenkin suuresta taidekokoelmastaan ja taiteilijoiden tukemisesta. Hän lainasi laajan kirjastonsa taideakatemian käyttöön, ja kun taideakatemia vuonna 1763 erotettiin yliopistosta ja siirrettiin pääkaupunkiin Pietariin, se toimi aluksi Šuvalovin palatsin tiloissa. Šuvalovin aloitteesta perustettiin myös Kazanin kymnaasi vuonna 1758. Lisäksi hän tuki Mihail Lomonosovin tieteellistä toimintaa ja antoi Voltairelle idean tämän Venäjän historiaa käsitelleeseen teokseen Histoire de l'empire de Russie sous Pierre le Grand.

Katariinan Suuren tultua Venäjän hallitsijaksi Šuvalov joutui aluksi epäsuosioon ja hän oleskeli vuosina 1763–1777 ulkomailla. Palattuaan Venäjälle hänet nimitettiin ylikamariherraksi. Myöhempinä vuosinaan hän auttoi muun muassa Jekaterina Daškovaa venäjän kielen sanakirjan laatimisessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset poliitikot
Rehtorit
Vuonna 1727 syntyneet
Vuonna 1797 kuolleet
Ivan Betskoi

Ivan Ivanovitš Betskoi (; 3. helmikuuta 1704 Tukholma, Ruotsi – 31. elokuuta 1795 Pietari) oli venäläinen hovimies, joka johti Venäjän koulutusjärjestelmän uudistamista keisarinna Katariina Suuren valtakauden alkuvuosina ja toimi Pietarin taideakatemian johtajana vuosina 1764–1794.

Betskoi oli ruhtinas ja sotamarsalkka Ivan Trubetskoin avioton poika, joka syntyi Trubetskoin ollessa sotavankeudessa Ruotsissa suuren Pohjan sodan aikana. Hänen äitinsä oli ruotsalainen aatelisnainen. Aviottoman syntyperänsä vuoksi Betskoi sai sukunimekseen vain osan isänsä nimestä. Betskoi vietti pääosan nuoruudestaan ulkomailla. Hän kävi kadettikoulun Kööpenhaminassa ja palveli jonkin aikaa Tanskan ratsuväessä, mutta jätti palveluksen loukkaannuttuaan ratsastusonnettomuudessa. Betskoi tuli vuonna 1729 Venäjän ulkoministeriön palvelukseen. Hän sai kielitaitonsa ansiosta paljon ulkomaankomennuksia ja toimi muun muassa Venäjän Pariisin-lähettilään sihteerinä. Hän oli suosiossa keisarinna Elisabetin vallan alkuvuosina, mutta siirtyi vuonna 1747 viidentoista vuoden ajaksi asumaan Ranskaan. Palattuaan Venäjälle Betskoi oli vuosina 1762–1779 Katariina Suuren yksityissihteerinä. Hän sai 1766 todellisen salaneuvoksen arvonimen.

Betskoi pyrki kehittämään Venäjän koululaitosta yleisen sivistystason nostamiseksi. Keisarinnalle vuonna 1763 esittämässään muistiossa hän ehdotti molemmille sukupuolille suunnatun laajan sisäoppilaitoksiin perustuvan opetusjärjestelmän perustamista ”uuden ihmisrodun” luomiseksi kasvatuksen avulla. Valistukseen uskonut Betskoi vastusti myös lasten ruumiillista kuritusta kouluissa. Hänen aloitteestaan perustettiin 1764 aatelisneidoille tarkoitettu Smolnan instituutti sekä monia muita oppilaitoksia. Samana vuonna Betskoista tuli Pietarin taideakatemian järjestyksessä toinen presidentti Ivan Šuvalovin jälkeen. Heti astuttuaan tehtäväänsä hän laati taideakatemialle sen ensimmäisen ohjesäännön ja perusti akatemiaan kasvattiosaston, johon otettiin viisi- ja kuusivuotiaita poikia 15 vuoden koulutusta varten. Hän pyrki lisäämään yleissivistävien aineiden opetusta taideakatemiassa. Betskoi perusti myös löytölastenkodit Moskovaan vuonna 1764 ja Pietariin 1770. Myöhempinä vuosinaan hän sokeutui ja menetti vaikutusvaltansa Katariina Suureen. Hän oli silti taideakatemian presidenttinä vuoteen 1794.

Betskoita on joskus kirjallisuudessa väitetty huhujen perusteella Katariina Suuren oikeaksi isäksi, koska hänellä oli Pariisissa oleskellessaan läheiset suhteet tämän äitiin, herttuatar Johanna Elisabetiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset aateliset
Rehtorit
Vuonna 1704 syntyneet
Vuonna 1795 kuolleet
Reima Nikkinen

Reima Vesa Aleksanteri Nikkinen (16. elokuuta 1944 Helsinki – 10. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen flamencotanssija ja romaniaktivisti. Hän oli flamencotanssin uranuurtaja Suomessa, tanssi flamencoa, teki koreografioita ja myös opetti.

Nikkinen opiskeli tanssia muun muassa Airi Säilän balettikoulussa ja Into Lätin johdolla. Hän opiskeli myös Espanjassa 1960-luvulla ja Suomen kansallisoopperan baletissa. Vuonna 1986 Nikkinen hyväksyttiin Suomen Tanssitaiteilijain Liiton jäseneksi. Aktiivisen esiintymisen hän lopetti 2000-luvun taitteessa, mutta hän jatkoi tanssin parissa koreografina. Vuonna 2006 Nikkiselle myönnettiin taiteilijaeläke, ja vuonna 2008 hänet nimettiin Suomen Flamencoyhdistyksen kunniajäseneksi.

Tanssin lisäksi Nikkinen opiskeli kuvataidetta Vapaassa taidekoulussa ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä helsinkiläisessä Galleria Pinxissä vuonna 1968. Hän myös käsikirjoitti televisiosarjoja. Vuonna 1971 Nikkinen osallistui Mustalaiskulttuurin keskuksen ja sen yhteydessä toimivan Mustalaisteatterin perustamiseen. Niiden toiminta jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi.

Vuonna 1967 Nikkinen oli perustamassa Suomen mustalaisyhdistystä. Hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1969–1975. Vuosina 1987–1992 Nikkinen oli mukana Mustalaisasiain neuvottelukunnassa.

Reima Nikkisen isä on Ferdinand Nikkinen.

Kirjoja
 Kultaiset korvarenkaat: Mustalaisten kulttuuri ja käsityöt. Otava 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Grönfors, Janette: Tanssitaide. Romanit.fi.

Suomen romanit
Suomalaiset tanssijat
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Collatia

Collatia oli antiikinaikainen kaupunki Latiumissa, noin 15 kilometriä Roomasta itään, Anienejoen ja Gabiin kaupungin välimaastossa. Sekä Vergiliuksen että Dionysioksen mukaan se oli latinalaisen Alba Longan perustama siirtokunta. Siksi on outoa, että Livius kirjoittaa sen kuuluneen alun perin sabiineille.

Tarquinius Priscuksen valtakaudella Collatia menetti itsenäisen asemansa sabiinien antauduttua roomalaisille 13. syyskuuta 585 eaa. Tarquinius perusti kaupunkiin varuskunnan ja nimitti sen kuvernööriksi veljenpoikansa Egeriuksen, joka muutti sukunimensä muotoon Collatinus nimityksen jälkeen. Myös Egeriuksen poika Tarquinius Collatinus asui Collatiassa vaimonsa Lucretian kanssa. Liviuksen mukaan kuninkaan pojan häpäistyä Lucretian kunnian kaupungista alkoi kansannousu, joka johti Rooman viimeisen etruskikuninkaan syrjäyttämiseen ja tasavallan perustamiseen 509 eaa.

Pian tämän jälkeen Collatia alkoi ilmeisesti menettää merkitystään. Ciceron elinaikana (106 eaa. – 43 eaa.) se oli enää vähäpätöinen kaupunki, jonka talot olivat jo pahoin rapistuneita. Strabonin Geografian (noin 7 eaa. – 23 jaa.) mukaan se oli pieni kylä, ja Pliniuksen Naturalis historiassa (77 jaa.) se nimetään yhdeksi Latiumin kadonneista kaupungeista. Tämän jälkeen Collatiaa ei enää mainita historian kirjoituksissa, mutta tieto kaupungin olemassaolosta on säilynyt kaupunkiin johtaneen Via Collatinan nimessä.

Collatian tarkkaa sijaintia ei ole koskaan pystytty varmuudella osoittamaan. Uskottavimpana vaihtoehtona on pidetty Anienejoen etelärannalla kohoavaa yksinäistä kukkulaa, jonka laelle rakennettiin keskiajalla Castello di Lunghezzan linnoitus. Vuodesta 2009 lähtien tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa on kuitenkin löydetty viitteitä siitä, että Collatia olisi sijainnut Rooman esikaupunkialueella, nykyisellä La Rustican asuinalueella.

Lähteet 

Rooman valtakunnan kaupungit
Pavel Tšistjakov

Pavel Petrovitš Tšistjakov (5. heinäkuuta (J: 23. kesäkuuta) 1832 Prudy, Tverin kuvernementti – 11. marraskuuta 1919 Detskoje Selo) oli venäläinen taidemaalari ja useiden muiden tunnettujen taidemaalarien opettaja.

Tšistjakov syntyi talonpoikaisperheeseen Tverin kuvernementissa. Hän opetteli nuorena piirtämään, valmistui hyvin arvosanoin koulusta ja pääsi vuonna 1849 oppilaaksi Pietarin taideakatemiaan. Tšistjakovin läpimurto oli vuonna 1861 taideakatemian lopputyöksi valmiin aiheen pohjalta tehty keskiajalle sijoittuva historiamaalaus Suuriruhtinatar Sofia Vitovtovna Vasili Sokean häissä, jossa hän näki paljon vaivaa luodakseen yksityiskohdista autenttisia ja henkilöistä uskottavia. Taideakatemia hankki maalauksen ja lähetti sen vuoden 1862 Lontoon maailmannäyttelyyn. Tšistjakov sai yhtenä kolmesta taiteilijasta kultamitalin ja oikeuden kuuden vuoden opintomatkaan ulkomaille. Hän opiskeli Roomassa ja vietti useita vuosia Italiassa, jossa hän maalasi maisemia ja henkilökuvia tavallisista ihmisistä. Palattuaan Venäjälle Tšistjakov toimi vuodesta 1872 Pietarin taideakatemian opettajana. Hän keskittyi enemmän opetustyöhönsä kuin maalaamiseen ja monet hänen maalauksistaan jäivät keskeneräisiksi. Lisäksi opiskeluvuosina alkanut toistuva sairastelu teki hänen maalaustyöstään katkonaista ja vaikeaa. Tšistjakov joutui etenevän kroonisen sairauden vuoksi vähitellen luopumaan kokonaan maalaamisesta elämänsä viimeisen neljänkymmenen vuoden ajaksi.

Tšistjakovia pidettiin koko taideakatemian parhaana opettajana ja suurena pedagogina. Hän halusi tarjota opetusta mahdollisimman monelle halukkaalle ja pyrkiä harjaannuttamaan oppilaissaan itsenäistä ”taiteilijan silmää” sekä kehittämään kunkin yksilöllisiä vahvuuksia pelkän tiukan ohjauksen tai valmiiden teosten kopioimisen sijaan. Samaan aikaan hän painotti kuitenkin myös teknisen osaamisen ja teoreettisen tiedon merkitystä maalaustaiteelle. Tšistjakov kirjoitti myös viisiosaisen opaskirjan maalaustaiteesta ja sen opettamisesta. Tšistjakovin oppilaita olivat muun muassa Viktor Vasnetsov, Mihail Nesterov, Ilja Repin, Vasili Surikov, Vasili Polenov, Andrei Rjabuškin, Valentin Serov, Mihail Vrubel ja Eero Järnefelt.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pavel Tšistjakovin kotimuseo Puškinissa   (sama sivu venäjäksi )

Venäläiset taidemaalarit
Vuonna 1832 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Viipurin postitalo

Viipurin postitalo sijaitsee kaupungin keskustassa Sovjetskaja Ulitsan (ent. Tuomiokirkonkatu) varrella. Arkkitehti Jacob Ahrenbergin suunnittelema rakennus valmistui Viipurin pääpostiksi vuonna 1914 ja se on edelleen alkuperäisessä käytössään.

Rakennuksen historiaa 
Viipurin vanha postitalo sijaitsi Katariinankadun alkupäässä 1700-luvun puolivälistä peräisin olleessa rakennuksessa, johon vuonna 1891 tehtiin muutostöitä kaupunginarkkitehti E. A. Kranckin johdolla. Uusi postitalo päätettiin 1910-luvun alussa rakentaa silloisten Katariinan- ja Possenkatujen (myöh. Linnan- ja Tuomiokirkonkadut) kulmaan vastapäätä vuonna 1893 valmistunutta Viipurin tuomiokirkkoa.

Postitalon kustannukset olivat noin 550 000 silloista markkaa, joka oli Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri summa. Ruotsin historiallisesta arkkitehtuurista kiinnostunut Ahrenberg käytti rakennuksen esikuvana Tukholmassa sijaitsevaa Drottningholmin linnaa. Uusrenessanssityylistä postitaloa pidetäänkin yhtenä hänen merkittävimmistä töistään. Pääsisäänkäynti tuli Possenkadun puolelle ja toinen Katariinankadulle. Viipurin pääpostikonttorin lisäksi rakennuksessa oli Posti- ja Lennätinlaitoksen sekä Katariinankadun puolella toimineet Viipurin tie- ja vesirakennuspiirin tilat.

Muuta 
Suomen sisällissodan aikana 29. huhtikuuta 1918 valkoiset teloittivat postitalon sisäpihalla kuusi punaisten postineuvoston jäsentä. Heidän joukossaan olivat runoilijana tunnettu Kössi Ahmala sekä Theodor Alexejeff ja Juho Valo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuvia ja rakennuspiirustuksia Viipurin postitalosta

Viipurin rakennukset ja rakennelmat
Postitalot
Vivint Solar

Vivint Solar on yhdysvaltalainen aurinkoenergiaan erikoistunut yritys, joka asentaa aurinkopaneeleita rakennusten katoille. Se toimii Yhdysvalloissa 20 osavaltiossa. Vivint Solarin liiketoimintamalli on samankaltainen kuin SolarCityllä, mutta Vivint Solar hyödyntää merkittävästi kotimyyntiä (). Vivint Solarilla ei ole omaa aurinkokennotuotantoa, vaan se ostaa aurinkokennot markkinoilta. Vivint Solar on listattu pörssiin vuonna 2014. Vivint Solar on eriytetty Vivint-yhtiöstä, jonka pääomasijoittaja Blackstone Group oli aikaisemmin ostanut. Blackstone on Vivint Solarin suurin omistaja. SunEdisonin oli tarkoitus ostaa Vivint Solar vuonna 2015, mutta yrityskauppa kariutui maaliskuussa 2016.

Katso myös
SolarCity
Sunrun

Lähteet

Aiheesta muualla
Vivint Solarin viralliset kotisivut 
Markets Insider: VSLR Stock – VIVINT SOLAR Stock Price Today 
Aurinkoenergiayhtiöt
Yhdysvaltalaiset yritykset
Oceana

Oceana Mahlmann (s. 23. tammikuuta 1982 Hampuri) on saksalainen laulaja. Hänen genreihinsä kuuluvat soul, pop, R&B, reggae ja dance-pop. Oceanan äiti on saksalainen suunnittelija ja isä martiniquelainen DJ.

Oceanan ensimmäinen albumi Love Supply julkaistiin vuonna 2009. Kappale sisälsi kolme singleä, joista ensimmäinen oli Cry Cry. Kappale on menestys ja se oli tuon vuoden myydyin kappale Puolassa. Vuonna 2012 Oceana julkaisi Embassy Musicin kanssa toisen albuminsa, My Housen. Tuo albumi sisälsi muun muassa vuoden 2012 jalkapallon EM-kisojen tunnuskappaleen Endless Summerin ja kaksi muuta singleä. Oceanan itse kirjoittamaa Endless Summeria katsottiin YouTubessa yli 60 miljoonaa kertaa ja laulu itse myi monta kertaa kultaa tai platinaa monessa Euroopan maassa.

Lähteet 

Saksalaiset laulajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2014

Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2014 12. kerran. Kilpailut käytiin Qatarin Dohassa 3.–7. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi kansainvälinen uimaliitto FINA. Kisojen menestynein maa oli kymmenen mitalia (seitsemän kultaa, yksi hopea, kaksi pronssia) saavuttanut Brasilia.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Sekajoukkueet

Mitalitaulukko

Lähteet 
Tulokset

Viitteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kisasivut 

Maailmanmestaruuskilpailut lyhyen radan
Qatarin urheilu
Doha
Lönnrotin petäjä

Lönnrotin petäjä on Kesälahdella Hummovaaran kylässä sijaitseva mänty. Ensimmäisellä runonkeruumatkallaan ollut Elias Lönnrot taltioi puun juurella kesäkuussa 1828 Juhana Kainulaisen lausumia runoja, kansanuskomuksia ja loitsuja. Lönnrot merkitsi Kainulaiselta muistiin kahden päivän aikana yhteensä 2 551 säettä ja 59 erillistä runoa, joista suurin osa oli loitsuja. Lönnrotin 1833 julkaisemasta runoelmasta Runokokous Väinämöisestä eli niin sanotusta Alku-Kalevalasta nämä runot muodostivat merkittävän osan. Niihin kuului muun muassa Sampo-runoja ja Lemminkäisen virsi.

Petäjä sijaitsi Kainulaisen kotitalon Kainulan pihapiirissä. Kerrotaan, että puun istutti Kainulaisen suvun nuorukainen kihlauduttuaan. Morsian kuitenkin kuoli, ja petäjästä tuli Kainulaisen suvun uhripuu. Metsästäjänä tunnettu Juhana Kainulainen vei kaatamiensa karhujen pääluun mäntyyn loitsuja lukien.

Lönnrotin petäjästä puoli kilometriä itään sijaitsee Pirunpöytänä tunnettu kuppikivi, joka on aikoinaan toiminut Kainulaisen suvun uhrikivenä. Lönnrotin petäjän vieressä sijaitsee 1989 valmistunut karjalaistyylinen hirsirakennus Juhanantupa, jossa on esillä muun muassa puuveistoksia.

Lähteet 
 Hummovaara - Historiaa  Hummovaaran kotisivut. Hummovaaran kyläyhdistys ry.
 Isien ”pyhä perintö”: Juhana Kainulainen  Kalevalan kulttuurihistoria. 2008. Kalevalaseura.
 Ritva Kovalainen, Sanni Seppo: Tietoja pyhistä puista Puiden kansa. 2014.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Lönnrotin petäjä Kesälahden Humuvaaralla, Suomen Kuvalehti, 25.08.1923, nro 34, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen puuyksilöt
Kesälahti
Kiteen luonto
Suomen luonnonmuistomerkit
Pohjois-Karjalan historia
Elias Lönnrot
Mänty-yksilöt
Salvadoraceae

Salvadoraceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat melko rentokasvuisia, pienilehtisiä ja kaksikotisia, sekasopuisia (polygaamisia) tai kukiltaan kaksineuvoisia pensaita tai pieniä puita. Lehdet ovat vastakkaisesti ja melko nahkeita. Kukat ovat neljälukuisia, so. kukkalehtien perusluku on neljä. Niissä on silmuasennossaan kierteinen eli kontortti verhiö, joka koostuu tavallisesti kahdesta, kolmesta tai neljästä, harvoin viidestä verholehdestä ja on tyveltään kasvanut yhteen. Myös teriö voi olla kontortti, harvoin yhdislehtinen. Kukassa on toisinaan mesirauhasia. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, ovat erillisiä paitsi tyveltään yhteen kasvaneita tai teriöön kiinnittyneitä. Sikiäin on joskus gynoforin päässä eli varrellinen ja yksi-, kaksi- tai nelilokeroinen, kahdesta emilehdestä muodostunut. Luotti on lyhyehkön vartalon päässä ja enintään hiukan liuskainen. Hedelmä on marja tai luumarja.

Salvadoraceae-kasvit ovat tanniinittomia, ja niiltä puuttuvat Brassicales-lahkolle ominaiset myrosiinisolut. Johtojänteissä on puusolukon ympäröimiä nilasaarekkeita. Kutikulan vaha on levymäisinä kiteinä. Siitepölyhiukkasessa on kolme pyöreää itureikää, ja sen pinta on verkkokuvioinen. Siemenaiheiden siitereikä eli mikropyle on joko ulomman, sisemmän tai molempien kalvojen muodostama. Ulkokalvo on 10–15 solukerroksen paksuinen, sisäkalvo kolmesta viiteen solukerrosta paksu. Siemenkuoren solukerroksista ulommaisin (eksotesta) on pylvästylppymäinen, ja sen soluseinät ovat hieman paksuuntuneet ja osittain limautuvia ja kiteitä sisältäviä; kuoren sisäosan eli tegmenin ulkokerroksen solut ovat syymäisiä mutteivät ligniinipitoisia. Alkion alkeislehdet ovat paksuja.

Levinneisyys 
Heimo kasvaa Afrikassa, Madagaskarilla, Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa.

Elinympäristö 
Salvadoraceae-heimon lajit ovat enimmäkseen kuivien kasvupaikkojen kasveja.

Luokittelu 
Läheisin sukulaisheimo on Bataceae, jonka kanssa Salvadoraceae kuuluu yhteiseen kladiin Brassicales-lahkon evoluutiopuussa.

Salvadoraceae-heimossa on kolme sukua, joissa on yhteensä 11 lajia. Niistä viisi lajia on hammastikkupuita (Salvadora). Suvut ovat:
 Azima Lam. (synonyymit: Actegeton Blume, Monebia L'Her.)
 Dobera Juss. (synonyymit: Platymitium Warb. Schizocalyx Hochst. Tomex Forssk.)
 Salvadora L. – hammastikkupuut

Lähteet 
 Stevens, P. F. 2001 -: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet 

Brassicales
Kasviheimot
Sergio Marchionne

Sergio Marchionne (17. kesäkuuta 1952 Chieti, Italia – 25. heinäkuuta 2018 Zürich, Sveitsi) oli italialainen yritysjohtaja, joka toimi Fiat Chrysler Automobilesin, Fiatin ja Chryslerin toimitusjohtajana sekä Ferrarin pääjohtajana. Hän toimi Fiatilla vuodesta 2003 alkaen, ja hänet tunnetaankin kenties parhaiten siitä, että hän teki täyskäännöksen Fiatin strategiassa sen oltua talousvaikeuksissa. Vuonna 2009 Marchionnesta tuli Chryslerin toimitusjohtaja ja Fiat Chrysler Automobilesin toimitusjohtaja vuonna 2014. Nuorempana Marchionne asui perheensä kanssa Kanadan Torontossa.

Syyskuussa 2014 selvisi, että Ferrarin pääjohtaja Luca di Montezemolo jättää tehtävänsä, ja näin Marchionne siirtyi hänen tilalleen. Hän aloitti työnsä Ferrarin pääjohtajana lokakuussa 2014. Hän oli myös sveitsiläisen SGS-logistiikkayhtiön hallituksen puheenjohtaja sekä kuului myös tupakkayhtiö Philip Morrisin johtajiin. Marchionne työskenteli pitkään johtotehtävissä myös rahoitusyhtiö UBS:n palveluksessa.

Sergio Marchionne kuoli 25. heinäkuuta 2018 Zürichin yliopistollisessa sairaalassa, jossa hänen oikea olkapäänsä oli leikattu runsas kuukausi aikaisemmin. Hän palasi sairaalaan 15. heinäkuuta leikkauksen jälkeisten komplikaatioiden vuoksi. Eräs italialaislehti kuitenkin uutisoi Marchionnen sairastaneen ketjupolttonsa takia myös keuhkosyöpää.

Lähteet 

Formula 1 -taustavaikuttajat
Italialaiset liikemiehet
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Raphaël Guerreiro

Raphaël Adelino José Guerreiro (s. 22. joulukuuta 1993 Le Blanc-Mesnil, Ranska) on portugalilais-ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Vasenjalkainen Guerreiro on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän pelaa myös Portugalin jalkapallomaajoukkueessa. Hänen isänsä on portugalilainen ja äitinsä ranskalainen.

Seurajoukkueura 
Guerreiro aloitti uransa Ranskassa. Hänen ensimmäinen ammattilaisseuransa on Ligue 2:n SM Caen, jota hän edusti kauden 2012–2013. Kesällä 2013 Guerreiro siirtyi Ligue 1 -seura FC Lorientiin, jossa hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana 34 ottelua. Avausmaali liigassa syntyi marraskuussa 2014 PSG:tä vastaan. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 102 Ranskan pääsarjaottelua, joissa teki kymmenen ja syötti kahdeksan maalia.

Guerreiro siirtyi Bundesliigan Borussia Dortmundiin 12 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2016. Bundesliigakauden 2020–2021 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 112 liigaottelua, joissa hän on tehnyt 22 ja syöttänyt 26 maalia. Kaudella 2017–2018 hän pystyi loukkaantumisten vuoksi pelaamaan ainoastaan yhdeksän liigaottelua. Hän voitti Saksan cupin kausina 2016–2017 ja 2020–2021 sekä DFL-Supercupin 2019. Mestarien liigassa hän on pelannut 31 ottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia, niista neljä kaudella 2018–2019.

Maajoukkueura 
Guerreiro olisi saanut edustaa joko Portugalia tai Ranskaa. Hän pelasi 13 ottelua Portugalin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, mukaan lukien viisi ottelua joukkueen saavuttaessa hopeaa ikäluokan EM-kilpailuissa 2015. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Guerreiron debyytti tapahtui EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan marraskuussa 2014 Farossa. Ensimmäinen maaottelumaali tuli Argentiinaa vastaan 1–0-voitossa neljä päivää myöhemmin Old Traffordilla Manchesterissa. Toisen maaottelumaalinsa hän teki toukokuussa 2016 Norjaa vastaan.

Guerreiro voitti EM-kultaa vuoden 2016 kilpailuista. Hän pelasi turnauksessa viisi ottelua, mukaan lukien loppuottelun kokonaisuudessaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Portugalin kaikki neljä ottelua. Hän oli voittamassa Kansojen liigaa 2018–2019.

Lähteet 
 
 http://www.national-football-teams.com/player/57685/Raphael_Guerreiro.html

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Euroopan mestarit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Dracula (televisiosarja)

Dracula on brittiläis-amerikkalainen draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin yhdysvaltalaisella NBC-kanavalla 25. lokakuuta 2013. Sarja perustuu Bram Stokerin klassiseen Dracula-romaaniin, vaikkakin romaanin tapahtumia seurataan vain viitteellisesti.

Sarjasta tilattiin suoraan 10-jaksoinen ensimmäinen tuotantokausi. Sarja jäikin lopulta 10 jakson mittaiseksi, sillä siitä ei tilattu toista tuotantokautta. Isossa-Britanniassa sarjan avausjakso esitettiin Sky Living -televisiokanavalla 31. lokakuuta 2013. Suomessa TV5 alkoi esittää sarjaa 1. marraskuuta 2014.

Juoni 
Sarjan tapahtumat sijoittuvat viktoriaaniseen Lontooseen eli 1800-luvun lopulle. Kreivi Dracula saapuu kaupunkiin tarkoituksenaan tehdä selvää Lohikäärmeen veljeskunnasta, joka on vuosia aiemmin surmannut hänen vaimonsa. Dracula on ottanut käyttöön salanimen Alexander Grayson ja tekeytynyt rikkaaksi amerikkalaiseksi, joka haluaa tuoda modernin tieteen viktoriaaniseen yhteiskuntaan. Suunnitelmia hankaloittaa kaunis Mina, joka muistuttaa erehdyttävän paljon hänen edesmennyttä vaimoaan.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat‎
Yhdysvaltalaiset kauhusarjat
Brittiläiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Dracula
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Pako Egyptiin

Pako Egyptiin on Matteuksen evankeliumissa kuvattu tapahtuma, jossa Joosef lähtee enkeliltä saamansa ohjeen mukaisesti Marian ja Jeesuksen kanssa Egyptiin pakoon Herodeksen järjestämää Betlehemin lastenmurhaa. Aiheesta kerrotaan laajemmin myöhemmissä apokryfisissä kristillisissä kirjoituksissa kuten Arabialainen lapsuusevankeliumi ja Tuomaan lapsuusevankeliumi. Matteuksen kertomus on ollut suosittu aihe kristillisessä taiteessa ja se esiintyy mm. useissa Jeesuksen syntymää ja Neitsyt Marian elämänvaiheita käsittelevissä teossarjoissa.

Matteuksen kuvaus tapahtumasta 

Matteuksen evankeliumin toisen luvun alussa kerrotaan kuinka Itämaan tietäjät kertovat Herodekselle, että juutalaisten kuningas on syntynyt ja Herodes tästä pelästyneenä määrää kaikki Betlehemin alle kaksivuotiaat poikalapset surmattaviksi. 	
Matteuksen kuvaus varsinaisesta pakomatkasta Egyptiin on lyhyt:

Herodeksen kuoltua enkeli ilmestyy jälleen Joosefille Egyptissä ja Joosef muuttaa perheineen Nasaretiin.

Kristillisiä tulkintoja 

Herodes oli tunnetusti julma hallitsija, eikä siis ollut yllättävää, että hän päätti surmata lapsen, josta tulisi kuningas. Betlehem oli pieni kylä ja siellä asuvien 20-30 lapsen surmaaminen oli vain pieni osa Herodeksen hallitsijakaudellaan järjestämistä surmista. Tästä Betlehemin lastenmurhaksi kutsutusta tapahtumasta ei kuitenkaan ole olemassa mitään historiallisesti luotettavaa mainintaa.	

Egypti oli luonnollinen pakopaikka, sillä useat juutalaiset olivat aiemminkin paenneet vaikeina aikoina Egyptiin ja tämän vuoksi jokaisessa Egyptin kaupungissa oli juutalainen siirtokunta. Herodeksen määräysvalta ei yltänyt Egyptin puolelle, ja Egyptin raja sijaitsi tuolloin n. 150 kilometrin päässä Betlehemstä.

Apokryfisen perinteen mukaan pako Egyptissä kesti vaihtelevasti vuodesta seitsemään vuoteen..

Hoosean kirjassa lause "Egyptistä minä kutsuin poikani" viitannee Israelin kansan historiaan eikä Jeesukseen, mutta Matteus omaan tyypilliseen tapaansa näkee pakomatkassa Hoosean profetian täyttymisen. Evankeliumissaan Matteus pyrkii kaikissa vähänkään mahdollisissa kohdissa viittaamaan Vanhaan Testamenttiin ja näin todistamaan juutalaisille, että Jeesus oli profetioissa luvattu messias.

Taideteoksia aiheesta

Lähteet 

Uusi testamentti
Jeesus
DigabiOS

DigabiOS on Suomessa sähköisissä ylioppilaskirjoituksissa käytettävä käyttöjärjestelmä. DigabiOS pohjautuu Linux-käyttöjärjestelmän Debian GNU/Linux-jakelupakettiin. Sen tarkoituksena on osaltaan taata kokelaiden tasavertaisuus ylioppilaskokeessa tarjoamalla kaikille kokelaille samanlainen tietotekninen ympäristö. Tietoturvan takaamiseksi DigabiOS ei salli ympäristöön sisältymättömien ohjelmien asentamista. Järjestelmästä on myös opintosuorituskohtaisiin kokeisiin tarkoitettu versio, Abitti. Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 2016, jolloin alkoi vaiheittainen siirtymä kohti digitaalista tutkintoa. 

Koetilanteessa osallistujien koneiden omat käyttöjärjestelmät ohitetaan käynnistämällä koneet DigabiOS:iin USB-muistilta. DigabiOS-järjestelmästä ei pääse käsiksi tietokoneella eikä USB-muistilla oleviin tietoihin, joten järjestelmä välttää lunttaamisen kokeissa tällä tavalla.

Lähteet
Mikä Abitti? | Abitti - Kohti digitaalista ylioppilaskoetta

Ylioppilastutkinto
Käyttöjärjestelmät
Tietoturva
Nässjö IF

Nässjö IF on urheiluseura Nässjöstä, Ruotsin Smoolannista. Seura perustettiin vuonna 1899, jolloin ohjelmaan otettiin niin jalkapallo kuin jääpallo. Nässjö IF on pelannut korkeimmalla sarjatasolla kaikkiaan 56 sarjakautta, joista viimeisimmän silloisessa ylimmässä sarjassa eli Allsvenskanissa kauden 2002-03. Mestaruuksia jääpallossa on tullut seuralle yksi eli vuonna 1949.

Kotiareenana Nässjö IF:llä oli kevääseen 2011 asti Skogsvallen, joka sai tekojään 1960-luvulla. Tunnettuja Skogsvallenin ajan Nässjö IF:n jääpalloilijoita ovat olleet maajoukkuemiehet Jan "Habo" Johansson, Nils "Nicke" Bergström, Arnold "Sladden" Bergström, Ola Fredriksson ja Daniel Andersson. Heistä Jan "Habo" Johansson on pelannut eniten seuran pääsarjaotteluja eli 186 ottelua ja 143 maalia.

Seuran peliolosuhteet muuttuivat merkittävästi syksyllä 2012, sillä silloin otettiin käyttöön uusi jääpalloareena, Stinsen Areena. Nässjö IF on pelannut 2010-luvulla Ruotsin toiseksi korkeinta sarjaa Allsvenskania.

Saavutukset
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
 1 mestaruus:  1949.
 2 hopeaa:  1939, 1953.

Aiheesta muualla
 Joukkueen virallinen sivu

Lähteet

Ruotsalaiset jääpalloseurat
Vuonna 1899 perustetut urheiluseurat
Nässjön kunta
IFK Rättvik Bandy

IFK Rättvik Bandy on vuonna 1906 perustetun Keski-Ruotsin Taalainmaan IFK Rättvikistä eriytynyt jääpalloseura, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.

Historia
IFK Rättvikin jääpallojoukkue nousi jo 1920-luvulla Ruotsin jääpalloeliittiin. Seura pääsi finaaliin keväällä 1938, mutta koki tappion. Seura on pelannut Ruotsin jääpallon pääsarjassa kaikkiaan 17 kautta. Seura on vuosien saatossa kasvattanut kaikkiaan 27 Ruotsin jääpalloilun maajoukkuemiestä. Tunnetuimpia heistä ovat Einar Tätting, Stor Sätra, Kjell Dahls ja Dan Hjelm.

IFK Rättvikin viime vuosien panostukset jääpalloon ovat olleet merkittävät. Seura sai syksystä 2009 alkaen käyttöönsä jääpallohallin. Seura onkin pelannut viimeiset vuodet Allsvenskanissa sen Pohjoislohkossa.

Saavutukset
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
 1 hopeaa: 1938.

Aiheesta muualla
 Joukkueen virallinen sivu

Ruotsalaiset jääpalloseurat
Rättvikin kunta
Finlands Svenska Skolungdomsförbund (FSS)

Finlands Svenska Skolungdomsförbund FSS rf on suomenruotsalaisia koululaisia edustava koululaisyhdistys. Se on perustettu 4. tammikuuta 1921. Järjestön jäsenmääräksi arvioidaan noin 2000.

Tarkoitus ja toiminta 
Finlands Svenska Skolungdomsförbundin tarkoituksena on
 toimia ruotsinkielisten oppilaiden ja opiskelijoiden etujärjestönä ja siten edistää näiden etuja, oikeuksia ja asemaa kouluissa ja yhteiskunnassa
 tukea oppilas-ja opiskelijakuntatoimintaa ja kannustaa oppilaita ja opiskelijoita ottamaan kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin
 kehittää yhteyksiä ja luoda yhteenkuuluvuutta oppilaiden ja opiskelijoiden kesken Suomessa ja ulkomailla
 edistää kestävää kehitystä kouluissa ja yhteiskunnassa 
Tarkoituksensa edistämiseksi järjestö antaa kannanottoja ja lausuntoja, kirjoittaa mielipidekirjoituksia ja osallistuu muuten yhteiskunnalliseen keskusteluun radiossa, televisiossa ja lehdissä.

FSS järjestää myös erilaisia tapahtumia, joista suurimpia on vuosittain syksyllä järjestettävä Kulturkarnevalen, jossa osallistujat osallistuvat erilaisiin työpajoihin, jotka liittyvät esimerkiksi musiikkiin, draamaan tai kuvataiteeseen.

Järjestön ylin päättävä elin on keväisin järjestettävä vuosikokous, jota kutsutaan nimellä Elevriksdagen (lyh. ERIK, kääntyy suomeksi "oppilasvaltiopäivät"). Äänioikeutettuja kokouksessa ovat kaikki järjestön jäsenet. Kokouksessa päätetään poliittisesta ohjelmasta ja toimintasuunnitelmasta sekä valitaan järjestön hallitus. Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja neljästä kahdeksaan jäsentä. Hallituksen puheenjohtajana on keväästä 2017 alkaen toiminut Bicca Olin. 

Järjestön toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Kasarmikatu 1. Jäsenilleen FSS tarjoaa palveluja, kuten opiskelijajäsenilleen opiskelijakortin, joka oikeuttaa erilaisiin alennuksiin, sekä kaikille jäsenilleen vuosittain kalenterin ja järjestön lehden, Elevbladetin.

Talous

Rahoitus

Lähteet

Aiheesta muualla 
Finlands Svenska Skolungdomsförbundin nettisivu

Suomalaiset opiskelijajärjestöt‎
Suomenruotsalaiset järjestöt
Moottoripyöräilyn Ranskan Grand Prix

Moottoripyöräilyn Ranskan Grand Prix on vuosittain järjestettävä ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan osakilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1920, vuosia ennen MM-sarjaa.

Voittajat
Vaaleanpunaisella taustalla merkityt eivät kuuluneet MM-sarjaan

Lähteet
Lasten kotisairaanhoidon yksikkö

Lasten kotisairaanhoidon yksikkö on Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin alaisuuteen kuuluva, erityishoitoa tarvitsevia lapsia hoitava yksikkö. Se aloitti toimintansa keväällä 2012, ja sen toimisto sijaitsee Espoon Jorvissa.

Lasten kotisairaanhoitoyksikkö toimi pilottihankkeena helmikuuhun 2016 saakka. Mukana olivat pääkaupunkiseudun kolme suurinta kuntaa: Helsinki, Espoo ja Vantaa. 

Hoitotyö tehdään lapsen kotona. Hoitotiimejä on noin kymmenen, joita sijaitsee ympäri pääkaupunkiseutua. Tiimeissä työskentelee lähinnä lähihoitajia, joita on palkattu yksikköön yhteensä noin 45. Hoitotiimiin pääsevät lapset, joilla on esimerkiksi trakeostomia eli henkitorviavanne. Pääasiana on, että lapset eivät vaadi varsinaista sairaalahoitoa. Tiimin kasaamiseen saattaa mennä aikaa noin muutama kuukausi. Lapset tulevat yksikköön lääkärin lähetteellä Lastenklinikan tai Jorvin päivystyksestä. 

Tiimeissä on hoitotarpeesta riippuen noin kahdesta viiteen hoitajaa. Työvuoroissa on aina hoitaja kerrallaan ja mahdollisesti toinen vanhemmista. Yksiköllä on myös oma lääkäri ja akuuttikotisairaanhoito. Akuuttikotisairaanhoidossa työskentelevät sairaanhoitajat, joiden toimipiste on Jorvissa. Sairaanhoitajat tekevät potilaskäyntejä sovitusti esimerkiksi tiimeissä. Lääkäri vastaa lapsen hoidosta ja sen toteuttamisesta.   

Ennen tiimin perustamista pidetään hoitopalaveri hoitajien, yksikön osastonhoitajan ja vanhempien kesken. Palaverissa määritellään ja sovitaan hoidon tarve sekä käytännönasiat. Huomionarvoista on, että lasten vanhemmat ovat koko ajan vahvasti toiminnassa mukana.

Tiimien tarkoituksena on tukea vanhempia vaikeina aikoina ja mahdollistaa lapsen oikeutta sairastaa kotona. Ennen yksikön perustamista lapsi saattoi joutua olemaan pitkään sairaalahoidossa. Kotisairaanhoitoyksikön toiminta laajeni vuoden 2013 alussa, kun kotihoitoa järjestetään myös äkillisesti sairastuneille lapsille. Potilaat voivat olla hoitorinkien potilaita tai aiemmin terveitä lapsia ja nuoria. 

Uuden lastensairaalan valmistuessa yksikölle tulee todennäköisesti sinne uusi toimisto.

Lähteet 

 http://www.hus.fi/sairaanhoito/sairaalat/jorvin-sairaala/lapset-ja-nuoret/lasten-kotisairaanhoito/Sivut/default.aspx 
 http://portfolio-web.ess.fi/www/Husari/2014_No1/#/30/
 http://www.hus.fi/hus-tietoa/rakennushankkeet/uusi-lastensairaala/Documents/Uuden%20lastensairaalan%20tarveselvitysraportti.pdf

Aiheesta muualla 
 http://portfolio-web.ess.fi/www/Husari/2014_No1/#/30/

lääketiede
Leading Vision


Leading Vision on ranskalaisen Gorodin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2006.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Guillaume Martinot – laulu
 Arnaud Pontaco – kitara
 Mathieu Pascal – kitara
 Benoit Claus – bassokitara
 Sandrine – rummut

+

 Sylvain Fantino – soolokitara (kappale 9)

Tuotanto 
 Mathieu Pascal – äänittäjä, miksaaja, grafiikka
 Benoit Claus – äänittäjä, miksaaja
 Scott Hull – masteroija

Arvostelut 
 The Metal Crypt: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Gorodin albumit
Process of a New Decline


Process of a New Decline on Gorodin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2009.

Kappaleet

Videokappaleet (Live@ BT59 - 2009-01-29) 
Chronicles from the Stone Age
Eternal Messiah
A Common Hope
Almighty's Murderer

Kokoonpano

Yhtye 
 Guillaume Martinot ‎– laulu
 Samuel Santiago ‎– rummut
 Benoit Claus ‎– bassokitara
 Mathieu Pascal ‎– kitara
 Arnaud Pontaco ‎– kitara

+

 Sandrine ‎– rummut (videokappaleet 12 & 13)

Tuotanto 
 Gwenperoratriz – valokuvat
 Scott Hull – masteroija
 Mathieu Pascal – äänittäjä, miksaaja, grafiikka

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Process of a New Decline discogs.com -sivustolla
 

Vuoden 2009 albumit
Gorodin albumit
A Perfect Absolution


A Perfect Absolution on Gorodin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. maaliskuuta 2012.

Kappaleesta "Elements and Spirits" kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Julien "Nutz" Deyres – laulu
 Nicolas Alberny – kitara
 Mathieu Pascal – kitara
 Benoit Claus – bassokitara
 Samuel Santiago – rummut

Vierailevat muusikot 
 Xavier Bertrand – laulu (kappaleet 1 ja 4)
 Guillaume Martinot – laulu (kappaleet 1 ja 4)
 Michael Keene – soolokitara (kappale 4)
 Christian Münzner – kitara (kappale 6)

Tuotanto 
 Frédéric Motte – äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Mathieu Pascal – äänittäjä
 Yohan Huhner – kansikuva
 David Sanchez – layout, valokuvat

Arvostelut 
 Metal Injection: 9/10
 Ultimate Guitar: 8.9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Gorodin albumit
Vuoden 2012 albumit
Konseptialbumit
Hotelli Helka

Hotelli Helka on helsinkiläinen hotelli, joka sijaitsee Etu-Töölössä lähellä Kampin keskusta. Helkan omistaa Nuorten Naisten Kristillinen Yhdistys. Helka on GreenKey-sertifioitu hotelli, joka on sitoutunut rakentamaan kestävää matkailua. Huoneita on hotellissa 151. Hotellin alakerrassa sijaitsee Helkan baari. Helkan baarissa on pysyvä Marita Kouhian taidenäyttely; työt ovat musiikin inspiroimia ja kuvaavat yleensä kuuluisia muusikoita.

Historia
Hotelli Helkan suunnittelivat arkkitehdit Wivi Lönn ja Aili-Salli Ahde-Kjäldman vuonna 1927. Rakennus valmistui vuonna 1928. Lönn asui talossa vuodesta 1928 vuoteen 1966. Lönn sai muistolaatan Helkan seinään vuonna 2016. Hotelli Helka aukesi vuonna 1969. Tätä ennen rakennus oli toiminut muun muassa naisten opiskelijakotina, virkanaisten kotina ja Hotel Hospizina. Tilassa on toiminut myös NNKY:n keskustoimisto, leipomo, leipomon myymälä, kahvila, pesula ja päiväkoti.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Hotelli Helkan viralliset sivut
 Oy NNKY:n Koti -yhtiön (Hotelli Helka) historiaa Pörssitiedossa

Helsingin hotellit
Etu-Töölö
Adam le Fondre

Glenville Adam James le Fondre (s. 2. joulukuuta 1986 Stockport) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Mestaruussarjassa pelaavaa Wolverhampton Wanderersiä lainalla saman sarjan walesilaisesta Cardiff Citystä. Pelipaikaltaan le Fondre on hyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Le Fondren kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa Stockportin Stockport County, jota hän edusti vuodet 2004-2007. 
Vuonna 2007 hän oli lainalla Kakkosliigan Rochdale AFC:ssa, jossa hän pelasi niin hyvin, että seura päätti ostaa hänet omakseen. Rochdalessa le Fondre pelasi vuodet 2007-2009 tehden 96 pelaamassaan liigapelissä 34 osumaa. 

Vuonna 2009 le Fondre siirtyi niin ikään Kakkosliigassa pelanneeseen Rotherham Unitediin. Rotherhamia le Fondre edusti myös kaksi kautta, tehden 96 pelissä nyt 54 maalia. 

Elokuussa 2011 Mestaruussarjassa pelannut Reading FC osti le Fondren. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa le Fondre ratkaisi seuralle Mestaruussarjan voiton ja paikan kaudelle 2012-2013 Valioliigassa. Valioliigassa le Fondre debytoi elokuussa 2012 tehden heti maalin Stoke Cityä vastaan. Hänen kautensa Valioliigassa oli hieno, sen aikana syntyi 12 maalia ja kaikki kilpailut mukaan lukien le Fondre osui 14 kertaa. Reading kuitenkin putosi takaisin Mestaruussarjaan. 

Pelattuaan vielä yhden kauden Mestaruussarjassa Readingin paidassa le Fondre siirtyi Valioliigasta pudonneeseen Cardiff Cityyn kesällä 2014. Hän debytoi seurassa elokuussa 2014 Blackburn Roversia vastaan. Kaudella 2014-2015 le Fondre teki 23 ottelussa kolme maalia käyden välillä lainalla myös Bolton Wanderersissä. Kauden 2015-2016 le Fondre viettää lainalla Wolverhampton Wanderersissä.

Lähteet 
 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul von Nicolay

Paul Ernst Georg von Nicolay (Venäjällä myös Pavel Nikolajevitš, Па́вел Никола́евич, 14. helmikuuta 1860 Bern – 6. lokakuuta 1919 Viipuri) oli venäläinen evankelista.

Henkilöhistoria
Paul von Nicolay syntyi Sveitsissä, jossa hänen isänsä Nicolaus Armand von Nicolay toimi diplomaattina. Nicolay opiskeli Pietarin valtionyliopistossa oikeustieteitä ja työskenteli valmistuttuaan valtioneuvoston kansliassa hengellisia asioita hoitavalla osastolla. Hän liittyi Venäjän Raamattuseuraan vuonna 1887 toimien saarnaajana venäläisissä vankiloissa. Kaksi vuotta myöhemmin Nicolay erosi virastaan valtioneuvoston kansiassa ja aloitti 1899 John R. Mottin kehotuksesta hengellisen toiminnan opiskelijoiden keskuudessa. Hän kohosi nopeasti Pietarin kristillisen opiskelijaliikkeen johtohahmoksi, ja vuonna 1917 Nicolay valittiin Opiskelijoiden kristillisen maailmanliiton WSCF:n varapuheenjohtajaksi. 

Nicolay peri 1869 isältään Viipurissa sijaitsevan Monrepos’n kartanon. Hän järjesti kartanossa kristillisiä leirejä ja luovutti korvauksetta sen maita Hiekan kaupunginosasta rukoushuoneen, koulun ja paloaseman rakentamista varten. Vuonna 1916 Nicolay luovutti yhdessä sisarensa Marien kanssa isoisoisänsä Ludwig Heinrich von Nicolayn keräämän Monrepos’n kirjaston 8 000 arvokkainta nidettä Helsingin yliopiston kirjastolle. Niitä säilytetään nykyisin Kansalliskirjaston päärakennuksen Monrepos-salissa. 

Nicolay osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1888, 1891 ja 1899.

Sydänoireista kärsinyt Nicolay kuoli kotonaan lokakuussa 1919, ja hänet haudattiin Monrepos’n puistossa sijaitsevaan Ludwigsteinin hautasaareen. Naimattomana ja lapsettomana kuollut paroni Paul von Nicolay oli aateloidun Nicolayn suvun viimeinen miespuolinen jäsen. Greta Langenskjöld kirjoitti hänen elämäkertansa, joka ilmestyi 1923.

Teokset 
Hengellisen elämän alku ja kehitys: (kaksi raamatuntutkistelua Kuopion kristillisessä ylioppilaskokouksessa kesäkuussa 1909). Tekijä 1909.
Voiko ajatteleva nykyajan ihminen uskoa Jeesuksen Kristuksen jumaluuteen. Suomentanut Ilmari Salonen. WSOY 1918.
Filippiläiskirje: opas filippiläiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun. Suomentanut Ilmari Salonen. WSOY, 1919.
Ensimmäinen Tessalonikalaiskirje : opas 1:n Tessalonikalaiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun. Suomentanut Toivo Winter. WSOY 1921.
Puheita. Suomentanut Margaretha Lehtonen. WSOY 1924.
Rakas Raamattu: tunnettujen hengenmiesten kokemuksia ja viitteitä Raamatun lukijoille. Muut kirjoittajat D. L. Moody, R. A. Torrey ja Urho Muroma. Kuva ja sana, 1946.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kansallisbiografia Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 
 Greta Langenskjöld: Paul Nicolay, Elämänkuvaus. WSOY, Porvoo, 1922. E-kirjana Gutenberg-projektissa.

Evankelistat
Venäläiset aateliset
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Fimbulwinter

Fimbulwinter on suomalaisen black metal -yhtye Satanic Warmasterin viides studioalbumi. Se julkaistiin 14. marraskuuta 2014 levymerkillä Werewolf Records.

Albumi nousi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 14.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Werwolf ‎– laulu, kitara, kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 Thaukhnifur ‎– laulu (kappale 3)
 Vitterholm ‎– rummut
 Nattravn ‎– kitara, kosketinsoitin
 Necroterror ‎– basso

Muut tekijät 
 Audioholic ‎– äänittäjä, miksaaja
 David Thiérrée ‎– kansikuva

Arvostelut 
 Kaaoszine.fi: 9.5/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Fimbulwinter discogs.com -sivustolla

Vuoden 2014 albumit
Satanic Warmasterin albumit
Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentti

Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentti () oli Ruotsi-Suomen armeijan ratsuväkirykmentti, joka muodostettiin Suomessa Uudenmaan ja Hämeen läänistä kootuista ratsukoista. Ratsumiehen palkkaaminen ja varustaminen armeijaan oli 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa aatelisten ja rikkaiden talonpoikien omistamien rusthollien vastuulla. Rusthollarit itse eivät enää nousseet sotaratsun selkään kuten aiemmin 1600-luvulla, vaan ratsumiehet olivat lähes aina palkattuja.

Historia 
Rykmentti perustettiin vuonna 1632, kun vuonna 1618 muodostettu Uudenmaan ratsuväki () nimettiin uudelleen.

Rykmentti nimettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentiksi vuonna 1721. Rykmentistä muodostettiin 1791 kahtia jakamalla Hämeenläänin sekä Uudenmaanläänin jalkaväkirykmenttiin kolmannet pataljoonat. Vuonna 1803 rykmentin uusimaalainen puolisko perustettiin uudelleen ja se sai 1805 nimekseen Uudenmaan kevyt rakuunarykmentti, millä nimellä se toimi vuoteen 1809.

Komentajat 
1625–1632 Åke Tott
1632–1644 Torsten Stålhandske
1644–1656 Henrik Horn 
1656–1669 Johan Galle 
1669– ? Claes Uggla  
 Baranoff. 
1678–1687 Otto Wellingk 
1687–1700 Johan Ribbing
1700–1701 Adrian Magnus Klingsporre
1701–1706 Didrik Fredrik Patkull 
1707–1709 Anders Torstenson (1676–1709)  
1709–1713 Anders Erich Ramsay 
1713–1724 Reinhold Johan De la Barre
1725–1728 Axel Erich Roos
1728–1739 Carl Henrik Wrangel
1739–1742 Johan Carl Ramsay
1743–1746 Gustaf Gynterfelt 
1746–1759 Lars Åkerhjelm 
1759–1762 Herman Fleming
1762–1767 Gustav Crispin Jernfeltz
1768–1769 Casimir Lewenhaupt 
1769–1772 Jakob Magnus Sprengtporten
1772–1776 Johan von Schwartzer
1776–1777 Erik Johan Stjernvall
1777–1779 Georg Gustaf Wrangel 
1779– Robert Montgomery
1792–1804 Carl Johan Adlercreutz
1805–1809 Gustaf Fredrik von Wright

Lähteet 
Arvi Korhonen: Hakkapeliittain historia I, WSOY Porvoo 1939. 
Nylands och Tavastehus läns kavalleriregemente  (1635 – 1809)  Riksarkivet

Viitteet 

Ratsuväki
Suomalaiset sotilasyksiköt Ruotsin vallan aikana
Snyder

Snyder on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Clayton Snyder (s. 1987), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Dan Snyder (1978–2003), kanadalainen jääkiekkoilija
 Dana Snyder (s. 1973), yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä
 Gary Snyder (s. 1930), yhdysvaltalainen runoilija
 Joan Snyder (s. 1940), yhdysvaltalainen taidemaalari
 John Joseph Snyder (1925–2019), yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa
 Kyle Snyder (s. 1995), yhdysvaltalainen vapaapainin maailmanmestari ja olympiavoittaja
 Margaret C. Snyder (s. 1929), yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä, YK:n naisten kehitysrahaston (UNIFEM) perustaja
 Timothy Snyder (s. 1969), yhdysvaltalainen historioitsija ja kirjailija
 Zack Snyder (s. 1966), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 tuomari Snyder, kuvitteellinen hahmo Simpsoneissa