joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bromarvin kirkko

Bromarvin kirkko () on Carl-Johan Slotten ja André Schützin arkkitehtitoimiston suunnittelema kirkkorakennus Bromarvissa Raaseporissa Uudellamaalla. Kirkon vihki käyttöön 23. elokuuta 1981 Porvoon piispa John Vikström. Bromarv oli tuolloin osa Tenholan kuntaa. Bromarvista tuli Tenholan seurakunnan kappeliseurakunta 1677 ja itsenäinen seurakunta 1881.

Kirkko on vanhan kirkon replika Se on tasavartinen ristikirkko, jonka keskustan katonharja on sivusakaroita korkeammalla. Sivusakaroissa on sakasti, eteistilat sekä muita tiloja. Päähuoneessa on kirkkosali. Kirkon päädyissä sekä sakaroiden ja kirkkosalin yhtymäkohdissa on korkeat ikkunat.

Tulipalo

Bromarvin edellinen kirkko paloi helmikuussa 1979 eli kaksi vuotta Bromarvin ja Tenholan kuntaliitoksen jälkeen. Se oli rakennettu puusta 1753. Vanha kellotapuli säilyi tulelta.

Sisätilat
Kirkon urut ovat Kangasalan urkutehtaan rakentamat, niissä on 19 äänikertaa ja ne ovat vuodelta 1981. Kirkossa on myös Steinway-flyygeli, malli A-188, vuodelta 1956. Flyygeli on ostettu vuoden 2003 kesällä ja sen vihki käyttöön pianotaiteilija Folke Gräsbeck Gräsbeckin perheen konsertissa kesäkuussa 2004.

Alttaritaulun on tehnyt vaasalainen tekstiilitaiteilija Kaarina Heikinheimo. Karjaalainen tekstiilitaiteilija Barbro Gardberg on tehnyt kirkon kuultokudokset, alttarin edustan peittävän liinan eli antependiumin, messukasukat ja stolat. Pienen, alle 600-jäsenisen seurakunnan kirkossa on hyvin paljon lahjoitettua esineistöä.

Hautausmaa
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on paljastettu vuonna 1946 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken. Sankarihautojen välittömässä läheisyydessä on Aminoff-suvun hautakappeli.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Raaseporin kirkkorakennukset
Bromarv
Suomen puiset pitkäkirkot
Futura – Tuntematon

Futura – Tuntematon on Martti Aihan vuonna 1986 valama valkobetoninen veistos. Veistoksen mitat ovat 363 cm × 290 cm × 112 cm.

Futura – Tuntematon oli ensimmäisen kerran esillä vuonna 1986 Helsingin Juhlaviikkojen ja Helsingin taiteilijaseuran järjestämässä ympäristötaidetapahtumassa Concrete, Experimental Environment, johon näyttelytoimikunta oli kutsunut viisi ulkomaalaista ja viisi suomalaista taiteilijaa. Taiteilijoille oli arvottu teospaikat eri puolilta Helsingin kantakaupunkia. Betoniteollisuus toimi tapahtuman sponsorina, ja siksi teokset oli toteutettava betonista. Martti Aiha sai arvonnassa Rautatieaseman ja Hotelli Vaakunan välisen liikennekolmion. Martti Aiha luonnehti Taide-lehdessä 6/1986 tähän paikkaan toteuttamaansa teosta seuraavasti:
”Alue on Helsingin perusrytmin ehkä keskeisin paikka. Liikenne, ihmisten kävely, valot, äänet, vuorokauden aikoihin sitoutunutta tietoista ja tiedostamatonta liikettä. Veistos on koottu tästä liikkeen ja rytmin perusmassasta ja on saanut nimensä: ”Futura – Tuntematon.”

Veistos oli toisen kerran esillä Oulun veistoskatu -näyttelyssä kävelykatu Rotuaarilla 18.7.–20.9.1987, josta se hankittiin Oulun kaupungin kokoelmiin. Muut vuoden 1987 Oulun veistoskatu -näyttelyyn kutsutut kuvanveistäjät olivat: Radoslav Gryta, Veikko Hirvimäki, Kari Huhtamo, Pekka Kauhanen, Laila Pullinen, Terho Sakki, Hannu Siren, Ossi Somma ja Nina Terno.

Veistoksen sijoituspaikaksi suunniteltiin kävelykatu Rotuaaria, mutta kuvataidelautakunta ja kaavoitusosasto siirsivät sen Oulun linja-autoasemalle Vaaran kaupunginosaan tammikuussa 1988. Sekä taiteilija että veistoskatutoimikunta valittivat päätöksestä, mutta kaupunginhallitus päätti syksyllä 1989, että veistos jää linja-autoaseman tuntumaan.

Kirjallisuutta
 Heikinheimo, Risto: 10 betonista viestiä. Taide 6/1986, s. 18–25.
 Helaakoski Anne: Futuran kolme vuosikymmentä. Kaleva 30.10.2016  K2, s. 34–35.
 Veistoskatu Sculpture Street. Näyttelyluettelo, Oulu 1987.

Lähteet 

Oulun patsaat ja veistokset
Vaara
Oulun linja-autoasema

Oulun linja-autoasema sijaitsee Oulun keskustassa, Vaaran kaupunginosassa lähellä Raksilaa. Linja-autoasemalta on kävely-yhteys rautatien alikulkutunnelin kautta Oulun rautatieasemalle ja asemalaiturille. Asemarakennuksessa ei ole enää lipunmyyntiä, lipunmyynti on sijoitettu Matkahuollon pakettipalveluiden kanssa samaan rakennukseen. Rakennuksessa toimii kuitenkin kahvila.

Linja-autoasema on Oulun kautta kulkevan kauko- ja seutuliikenteen solmukohta. Lähtölaitureita on kolmetoista, joista laiturit 2–10 ovat käytössä. Useat paikallisliikenteen linja-autot kulkevat linja-autoaseman edustan linja-autopysäkin Keskusasema kautta.

Oulun linja-autoasema rakennettiin alun perin Torinrantaan nykyisen Autorannan pysäköintialueen paikalle vuonna 1937. Oulun kaupunginhallitus päätti jo vuonna 1963 uuden aseman rakentamisesta, mutta uusi nykyinen linja-autoasema otettiin käyttöön vasta marraskuussa 1983. Nykyään linja-autoasema on saanut paljon arvostelua osakseen sen vanhasta, rappeutuneesta kunnosta, johon ei ole enää luvassa peruskorjausta.

Linja-autoasemarakennuksen vierellä sijaitsee Martti Aihan veistos Futura – Tuntematon.

Katso myös
Oulun matkakeskus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen linja-autoasemat
Linja-autoasema
Linja-autoasema
Vaara
Pyhä lehmä

Lehmä on hindulaisuudessa pyhä eläin, yltäkylläisyyden ja hedelmällisyyden symboli. Useimmat hindut kunnioittavat lehmää matriarkaalisena hahmona ja yhdistävät sen Äiti Maahan. Lehmä ei ole varsinaisesti palvonnan kohde, mutta sitä kohdellaan kunnioittavasti. Naudanlihaa ei syödä ollenkaan.

Ei tiedetä varmasti pidettiinkö lehmää pyhänä jo Veda-kaudella. Tiettävästi tällöin kuitenkin uhrattiin nautoja, jonka jälkeen uhrieläimen liha syötiin. Lehmän kunnioitus johtuu luultavasti sen keskeisestä asemasta tuon ajan ihmisten elinkeinossa. Lehmä tarjosi maitotuotteita ja lantaa pelloille, minkä vuoksi se nähtiin eräänlaisena äitihahmona. Vaikka lehmän pyhyyden alkuperästä ollaan erimielisiä, sitä kunnioittavia mainintoja löytyy kaikkialta hindujen pyhistä teksteistä. Erityisesti Krishnan katsotaan suojelleen lehmiä.

Hinduvaltaisissa valtioissa kuten Intiassa ja Nepalissa lehmän maidolla on edelleen tärkeä osa uskonnollisissa rituaaleissa. Lehmät saavat yleensä kuljeskella vapaina. Niiden maidolla uskotaan olevan puhdistavia vaikutuksia, ja lehmän eri tuotteita – maito, juusto, voi, virtsa ja lanta – käytetään uskonnollisissa seremonioissa. Lehmän virtsaa käytetään myös lääkinnällisiin tarkoituksiin. Lehmää pidetään kaikista lahjoista arvostetuimpana.

Bos-sukuun kuuluvan eläimen tappaminen oli aiemmin laitonta Intiassa ja on sitä edelleen suurimmassa osassa maata, mutta tästä huolimatta Intiassa toimii nykyään useita teurastamoja. Paikoissa, joissa lehmän teurastaminen on kiellettyä, sen vahingoittamisesta tai tappamisesta saattaa seurata vankeustuomio. Laillisia teurastamoja toimii Intiassa noin 3 600, mutta laittomia arvioidaan olevan huomattavasti enemmän (yli miljoona). Teuraseläimiä kohdellaan hyvin julmasti: Ne saatetaan muun muassa pahoinpidellä raajarikoiksi ennen teurastusta, koska terveen nuoren eläimen tappaminen ei ole sallittua. Yritykset laittomien teurastamojen sulkemiseksi ovat olleet epäonnistuneita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Cows in Hinduism 
 Hinduism Today: Sacred Cow, Divine Mother – otteita Rigvedasta ja Gandhin ajatuksia 
 Cow urine products 
 The International Society for Cow Protection 
 Tony Mathews: Rise In Animal Slaughter in India 

Hindulaisuus
Uskonto Intiassa
Rakvere

Rakvere () on kaupunki Länsi-Virumaan maakunnassa, Virossa. Se on Länsi-Virumaan maakuntakeskus ja kulttuurinen ja koulutuksellinen keskuspaikka. Kaupungissa on runsaat 15 000 asukasta.

Sijainti 
Rakvere on sisämaakaupunki parikymmentä kilometriä Suomenlahdelta etelään ja 100 kilometriä Tallinnasta itään. Valtatie 1 Tallinnasta Narvaan ohittaa kaupungin pohjoispuolitse. Rakvere on Pärnuun johtavan valtatie 5:n pohjoinen päätepiste. Tallinna–Narva-rautatie kulkee Rakveren kautta.

Kaupunki rajoittuu etelässä Vinnin kuntaan, lännessä, pohjoisessa ja idässä Rakveren kuntaan.

Historiaa 
Rakvere sai kaupunkioikeudet 12. kesäkuuta 1302.

Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Rakveren kaupungissa oli 15 264 asukasta, joista 13 443 (88,1 %) oli virolaisia, 1 371 (9,0 %) venäläisiä ja 441 (2,9 %) muita kansallisuuksia.

Nähtävyyksiä

Rakveren linna 
Rakveren näyttävin nähtävyys on historiallinen, ennen vuotta 1226 rakennettu kivilinna Vallimägi-kukkulalla. Linna on museo, jossa voi tutustua keskiaikaiseen elämään monella tavalla.

Tarvas-patsas 
Rakvere tunnetaan myös pronssisesta Tarvas-patsaastaan, joka on virolaisen kuvanveistäjän Tauno Kangron käsialaa. Sitä pidetään Baltian maiden suurimpana eläintä kuvaavana patsaana. Se sijaitsee Vallimägi-kukkulan reunalla, ja se pystytettiin kaupungin 700-vuotisjuhlia varten. Aiheena on alkuhärkä, viroksi tarvas.

Yhdessä sen graniittisen jalustan kanssa patsas on seitsemän metriä pitkä, neljä metriä korkea ja se painaa noin seitsemän tonnia. Patsashanketta taloudellisesti tukeneiden henkilöiden nimet on kaiverrettu patsaan jalustalle.

Tunnettuja rakvereläisiä 
Säveltäjä Arvo Pärt vietti nuoruutensa Rakveressa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Paul Satterfield

Paul Satterfield (s. 19. elokuuta 1960 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat) on amerikkalainen näyttelijä, joka on 1/4-cherokeeintiaani.

Ura
Satterfield aloitti uransa pienissä rooleissa elokuvissa ja televisiossa, kuten teinidraamassa Beverly Hills 90210. Hän aloitti 1991 ABC:n saippuasarjassa General Hospital, jossa hän näytteli Paul Hornsbyn roolia vuoteen 1994. Sitten hän näytteli Jennifer Lopezin kanssa lyhyeksi jäänessä sarjassa Hotel Malibu. Saippuasarjassa Savannah Satterfield näytteli 1996.

Näyteltyään muutamissa elokuvissa Satterfield palasi saippuamaailmaan tohtori Pierce Pettersonin rooliin tv-sarjaan Kauniit ja rohkeat, jossa hän näytteli 1998–1999. Sen jälkeen hänellä oli vierailuroolit komediasarjassa Will & Grace ja brittiläisessä tapakomediassa Coupling. Myöhemmin hän näytteli Jim Carreyn elokuvassa Bruce-taivaan lahja.

Sen jälkeen Satterfield on näytellyt tohtori Spencer Trumania ABC:n saippuasarjassa One Life to Live.

Hän on laulaja Rita Coolidgen sisarenpoika. Hän on ollut naimisissa Elizabeth Wellsin kanssa vuodesta 1996 lähtien ja pariskunnalla on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Alain Tanner

Alain Tanner (6. joulukuuta 1929 Geneve – 11. syyskuuta 2022 Geneve) oli sveitsiläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli 1960-luvulta lähtien maansa elokuvan johtava ohjaaja. Tanner kuvasi hyvinvointiyhteiskunnan turhautuneita, kapinallisia ja vaihtoehtoa etsiviä ihmisiä ja toteutti kerronnassaan usein brechtiläisiä vieraannuttamisefektejä.

Elokuvakriitikko Sakari Toiviainen näki 1980-luvun alussa Tannerin tyylissä pohdintaa 1960-luvun aatteiden ja Pariisin vuoden 1968 opiskelijamellakoiden teemoista: ”Ahdistuneiden ja turhautuneiden henkilöidensä lailla Tanner kyselee, mikä meni vikaan ennen sitä ja sen jälkeen, mitä me nyt teemme ja voimme tehdä, mitä älymystö ja työläiset voivat tehdä yhdessä ja erikseen.” Elokuvassaan Jonas täyttää 25 vuonna 2000 Alain Tanner lähestyy Toiviaisen mukaan myös ekologian ja henkilökohtaisen moraalin ja vastuun kysymyksiä: miten kasvattaa lapsia, miten säilyttää elinympäristö puhtaana, miten rakentaa maailmankatsomuksensa ja elää sen mukaan?

Tanner oli 1970-luvulla uuden sveitsiläisen elokuvan keskeisiä tekijöitä ja kuului Michel Soutterin, Jean-Louis Royn, Jean-Jacques Lagrangen ja Claude Gorettan kanssa niin kutsuttuun viiden ryhmään. Tannerin elokuva Charles mort ou vif (1970) oli käytännössä aloittamassa uutta sveitsiläistä elokuvaa ja Sveitsin elokuva-alan uutta kukoistuskautta. Elokuva palkittiin Locarnon elokuvajuhlien Kultaisella leopardilla. Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix’n hän sai elokuvasta Valovuosien päässä ja parhaan ohjauksen César-palkinnon elokuvasta Valkoisessa kaupungissa.

Tanner teki käsikirjoitusyhteistyötä brittiläisen kirjailija-kuvataidekriitikko John Bergerin kanssa elokuvissaan Salamanteri (1971), Hetki naisen elämässä (1974) ja Jonas täyttää 25 vuonna 2000 (1976).

Elokuvia
Une Ville à Chandigarh (1966)
Charles mort ou vif (1969)
Salamanteri (La Salamandre, 1971)
Le Retour d'Afrique (1972)
Hetki naisen elämässä (Le Milieu du monde, 1974)
Jonas täyttää 25 vuonna 2000 (Jonas qui aura 25 ans en l'an 2000, 1976)
Messidor – seikkailu alkaa... (Messidor, 1978)
Valovuosien päässä (Les Années lumière, 1981)
Dans la ville blanche (1983)
Ei kenenkään maalla (No Man's Land, 1985)
Une Flamme dans mon coeur (1987)
La Vallée fantôme (1987)
Morsian kaukomailta (La Femme de Rose Hill, 1989)
L' homme qui a perdu son ombre (1991)
Le Journal del Lady M (1993)
Kaaos (Frobi, 1995)
Les Hommes du port (1995)
Requiem (1998)
Jonas et Lila, à demain (1999) 
Fleurs de sang (2002) 
Paul s'en va (2004)

Lähteet
http://www.kolumbus.fi/ranska/ranska/elokuva/tanner.html
WSOY facta. Suuri tietosanakirja

Sveitsiläiset elokuvaohjaajat
Sveitsiläiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Herrat pitävät vaaleaveriköistä

Herrat pitävät vaaleaveriköistä () on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut elokuvamusikaali, jossa pääosissa ovat Jane Russell ja Marilyn Monroe ja sivuosissa muiden muassa Charles Coburn sekä Tommy Noonan. Elokuvan ohjasi Howard Hawks ja se oli 20th Century Fox -yhtiön tuottama. Suomessa elokuvaa on levitetty myös nimellä Herrat pitävät vaaleaverisistä.

Marilyn Monroen itseironista roolityötä rikasta miestä tavoittelevana Lorelei Leenä on pidetty yhtenä hänen parhaistaan. Myös Jane Russellin suoritusta on kiitetty. Elokuvan ehkä kuuluisin kohtaus on Monroen Diamonds Are a Girl's Best Friend -laulunumero, jota ovat myöhemmin kopioineet esimerkiksi Madonna, Kylie Minogue, Anna Nicole Smith ja Nicole Kidman, jonka versio nähdään elokuvassa Moulin Rouge!

Elokuvan katsotaan vaikuttaneen merkittävästi musiikkivideoihin ja populaarikulttuuriin. 

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsivat sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Juoni 

Ystävykset Dorothy Shaw (Jane Russell) ja Lorelei Lee (Marilyn Monroe) laulavat revyyssä. Komeista miehistä pitävä Dorothy tavoittelee rakkautta, Lorelei rahaa. Lorelei on kihloissa rikkaan Gus Esmondin kanssa. Esmondin isä ei hyväksy liittoa, sillä hän pitää Loreleita rahanahneena. 

Lorelei ja Gus aikovat matkustaa Pariisiin ja mennä siellä naimisiin. Gus ei pääse matkalle "työkiireiden" takia, joten Lorelei ja Dorothy purjehtivat Pariisiin kaksin. Laivaan astuu myös Ernie Malone (Elliott Reid), Gusin isän palkkaama vakooja, jonka tehtävänä on hankkia todisteita Lorelein säädyttömyydestä. Laivassa on myös olympiajoukkue, jonka jäsenten kanssa Dorothy flirttailee. 

Myöhemmin Dorothy ihastuu Maloneen ja Lorelei kiinnostuu Francis Beekmanista, iäkkäästä miljonääristä, jonka vaimon timanttitiaraa Lorelei himoitsee. Malonen oikeat tarkoitusperät paljastuvat Dorothylle, kun hän näkee tämän ottavan kuvia Loreleista ja Beekmanista. 

Dorothy ja Lorelei hankkivat kuvat haltuunsa. He eivät tiedä, että Malone on salaa nauhoittanut heidän keskustelujaan. Kun naiset saapuvat Pariisiin, on Esmondin heille tarkoittama tili jäädytetty. 

Rahattomat Lorelei ja Dorothy vaeltelevat onnettomana kaupungilla ja hankkiutuvat lopulta laulajiksi pariisilaiseen yökerhoon. Lopulta he saavuttavat haluamansa. Takaisin Yhdysvaltoihin menevällä laivalla juhlitaan tuplahäitä. Lorelei menee naimisiin Gusin kanssa, Dorothyn uusi aviomies on Ernie Malone.

Elokuvan lauluja 
 Two Little Girls from Little Rock (Jane Russell ja Marilyn Monroe) 
 Bye Bye Baby (Jane Russell, Marilyn Monroe ja kuoro) 
 Ain't There Anyone Here for Love? (Jane Russell) 
 When Love Goes Wrong (Jane Russell ja Marilyn Monroe) 
 Diamonds Are a Girl's Best Friend (Marilyn Monroe ja mieskuoro)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 Memorable Quotes

Howard Hawksin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1953 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Musikaaleihin perustuvat elokuvat
IO Interactive

IO Interactive (IOI) on tanskalainen syyskuussa 1998 aloittanut pelitalo. 

Pelitalo on ollut Eidos Interactiven ja Square Enixin omistuksessa. Square Enix osti Eidosin vuonna 2009 ja myi IO Interactiven vuonna 2017.

Historia 
IO Interactive aloitti itsenäisenä yrityksenä vuonna 1998.

IO Interactive astui ensimmäisen kerran pelimarkkinoille vuonna 2000, kun Eidos Interactive julkaisi suhteellisen menestyneen Hitman: Codename 47 Windowsille. Se myi yli 600 000 kappaletta maailmanlaajuisesti. Peli sai kahden vuoden kuluttua jatko-osan Hitman 2: Silent Assassin, joka julkaistiin lokakuussa 2002 ja tällä kertaa Windowsin lisäksi myös PlayStation 2:lle ja Xboxille. Ensimmäisen osan tapaan Hitman 2 oli menestys; se myi yli 3 miljoonaa kappaletta.

Eidos Interactive osti yrityksen vuonna 2003.

Lokakuussa 2003 julkaistiin ammuntapeli Freedom Fighters, joka syntyi yhteistyössä Electronic Artsin kanssa. Peli on myynyt tähän mennessä yli miljoona kappaletta.

Hitman-pelisarja sai jälleen jatkoa huhtikuussa 2004, kun pelisarjan kolmas osa Hitman: Contracts julkaistiin. Tähän mennessä peli on myynyt yli 1,6 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2006 pelisarja koki jälleen perheen lisäyksen, kun Hitman: Blood Money julkaistiin Windowsille, PlayStation 2:lle, Xboxille ja Xbox 360:lle.

IO Interactive on myös kehittänyt pelimoottorin nimeltä Glacier, jota käytetään muun muassa peleissä Hitman 2: Silent Assassin ja Hitman: Contracts. Pelimoottorin uudempi versio Glacier 2 on käytössä Hitman: Absolutionissa.

Hitman-pelisarjaan perustuen on julkaistu kaksi elokuvaa.

Vuonna 2017 Square Enixin ilmoitettua irtautuvansa IO Interactivesta yrityksen johto ilmoitti sopineensa yhtiön ostamisesta ja että yhtiö jatkaa itsenäisenä yhtiönä.

Square Enixin toimitusjohtaja Yosuke Matsuda on sanonut, että ”Hitman ei olisi Hitman jos se ei olisi IO:n tekemä” päätöksestä jättää pelisarjan oikeudet IO Interactivelle.

Marraskuussa 2020 IO Interactive ilmoitti Project 007 -pelin kehittämisestä, joka keskittyy James Bondin taustatarinaan. Pelin on kehitettävänä eikä sille ole vielä julkaisuaikataulua.

Pelit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Profiili MobyGamesissä 
 Viralliset kotisivut  

Tanskalaiset videopeliyritykset
Square Enix
Sappikivitauti

Sappikivitauti on Suomessa yleisin sappivaiva, sillä noin neljä viidesosaa Suomessa esiintyvistä sappivaivoista liittyy siihen: Yli 300 000 ihmistä sairastaa sitä Suomessa. Sairaus on yleisempi naisilla kuin miehillä. Sappikivitaudissa sappirakkoon tai sappiteihin muodostuu sappikiviä, erilaisia kivettymiä sapesta. Sappikivitautiin liittyy sappikoliikki eli sappikivikohtaus, joka on usein erittäin kivulias. Sappikoliikki syntyy kiven kiilautuessa sappirakon kaulaan tai sappirakon tiehyeen. Kyseisessä kohtauksessa oikean kylkikaaren tuntumassa tuntuu kouristavan tapaista kipua, joka mahdollisesti lisäksi säteilee selkään tai lavan seutuun. Kohtaus voi olla lyhyt, noin pari minuuttia, tai hyvinkin pitkä, jopa useita tunteja. Sairauden yhteydessä voi ilmetä myös lisätauteja kuten sappirakkotulehdus, sappitiekivet tai haimatulehdus.

Oireet 
 ylävatsakivut
 kivuliaat kohtaukset
 komplikaatiot
 mahdollinen lisätauti
 keltaisuus (vain, jos kivi tukkii sappitiehyen suun)
 turvotus
 närästys
 röyhtäily
 ilmavaivat
 kuumeilua
 nälättömyys

Hoito 
Sappikivet todetaan kaikututkimuksella. Sappikivitaudin hoito aloitetaan laboratoriotutkimuksilla. Myös ultraäänitutkimus on mahdollinen. Lisäksi käytetään sappi- ja haimatiehyiden ERCP-tähystyskuvausta, tietokonekuvausta ja magneetti-tietokonekuvausta. Jos sairaus ei aiheuta oireita, pelkkä seuranta riittää. Terveellinen ateriointi on myös osa hoitoa. Sappikivikohtaukset hoidetaan lääkkeillä, jotka lieventävät särkyä. Liuotushoitoakin voidaan käyttää. Siinä sappikivet pyritään hävittämään liuottamalla kolesteroli irti kivistä. Murskaushoidossa taas sappikivet murskataan pienoisvalokaarella iskuaaltoja apuna käyttäen. Vaihtoehtona on myös sappirakon poistaminen leikkaamalla. Silloin katkaistaan sappirakon ja sappitiehyen välinen yhteys, ja rakko poistetaan.

Ehkäisy 
Sappikiviä voi ehkäistä sopivalla ruokavaliolla. Myös liikunta on todettu tehokkaaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruoansulatuselinten sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Champ Car

Champ Car (entiseltä nimeltä CART eli Championship Auto Racing Teams) oli Pohjois-Amerikassa ajettava kilpasarja. Champ Carissa ajettiin sekä katuradoilla ja ovaaleilla. Sarja yhdistettiin IndyCar Seriesin kanssa ennen kauden 2008 alkua.

CART-sarja ajautui taloudellisiin vaikeuksiin 2000-luvun alussa. Lopullisesti sarja meni konkurssiin vuonna 2003 ja vuonna 2004 sarja ajettiin uuden omistajan alla Champ Car World Series -nimellä.

Champ Car World Series -sarjassa on ajanut kolme suomalaista. Tero Palmroth ajoi 12 kisaa vuosina 1988–1992 ja saavutti yhden pisteen. Jyrki Järvilehto ajoi CART-sarjaa vuonna 1998, jolloin hän oli kahdeskymmenes. Hänen paras osakilpailusijoituksensa oli 5. Vuonna 2003 Mika Salo ajoi neljä kisaa ja oli kuudestoista. Hän ylsi kerran palkintokorokkeelle.

Mestarit

Lähteet

Aiheesta muualla
Olli Kosonen

Olavi "Olli" Kosonen (4. tammikuuta 1938 – 11. heinäkuuta 2004) oli suomalainen kontrabasisti ja pedagogi.

Kosonen aloitti muusikonuransa viulistina, opiskellen Sibelius-Akatemiassa Gustaf Thiemen ja Erik Cronvallin johdolla. 18-vuotiaana hän alkoi opiskella kontrabassonsoittoa Oiva Nummelinin johdolla ja vaihtoi pian kontrabasson pääaineekseen. Kontrabassodiplomin hän suoritti vuonna 1964. Tämän jälkeen hän aloitti jatko-opintonsa samana vuonna Pariisissa Gaston Logerot´n oppilaana (1964–1970). Ensikonserttinsa Kosonen piti Helsingissä vuonna 1969.

Kosonen toimi vuosina 1961–1964 Helsingin kaupunginorkesterin kontrabasistina; Radion sinfoniaorkesterin kontrabassoryhmän äänenjohtajana hän aloitti vuonna 1964 ja jatkoi aina eläkkeelle siirtymiseensä, vuoteen 1998 asti. Sibelius-Akatemian kontrabassonsoiton lehtorina hän toimi vuosina 1971–1998.

Kosonen esiintyi useimpien suomalaisorkestereiden solistina. Hänet tunnetaan myös Einojuhani Rautavaaran kontrabassokonserton Angel of Dusk kantaesittäjänä (ensiesitys toukokuussa 1981).

Lähteet
 Suomen kontrabassoklubi ry:n julkaisema Kontra-C -lehti 3/2004 , ISSN 1459–7527

Aiheesta muualla
 Olli Kososen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Olli Kosonen – bassonsoiton Grand Old Man

Suomalaiset kontrabasistit
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Ylen henkilöstö
World Poker Tour

World Poker Tour (WPT) on pokerikiertue, joka kiertää pääasiassa Yhdysvalloissa. Kiertueella on mukana ammattilaispokerin pelaajia ympäri maailmaa. Kiertue sai alkunsa asianajaja ja televisiotuottaja Stephen Lipscombin ideasta.

Ensimmäinen WPT-kausi järjestettiin vuoden 2002 loppupuolella ja päättyi 2003 alkupuolella, eli se järjestettiin ns. talvikautena. Loppuhuipentumana WPT-mestaruuskilpailut huhtikuussa 2003 Bellagion kasinolla Las Vegasissa. Ensimmäisen kauden jälkeen, yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava Travel Channel alkoi keväästä 2003 lähtien televisioida kiertuetta. Heti ensimmäiseksi se televisioi 1. helmikuuta järjestetyn spesiaalijakson "Battle Of Champions" turnauksen, mistä tuli Super Bowlin ohella sen vuoden suurin urheilutapahtuma Yhdysvalloissa.

World Poker Tour -turnauksissa pelataan texas hold 'emiä no limit -muodossa. Turnaukset käydään pääosin Yhdysvalloissa. Yhdysvaltojen lisäksi niitä on järjestetty Pariisissa ja Karibialla. Nykyisin ohjelmaa juontavat pokeriammattilainen Mike Sexton sekä Vincent Van Patten. Studioemäntänä toimi kolmella ensimmäisellä kaudella Shana Hiatt, neljännellä Courtney Friel ja viidennellä kaudella Sabina Gadecki. Kuudennen tuotantokauden studioemännäksi on valittu Layla Kayleigh.

WPT:n toistaiseksi suurimman ykköspalkinnon voitti espanjalainen Carlos Mortensen WPT World Championship -turnauksessa huhtikuussa 2007. Palkinnon suuruus oli 3 970 415 dollaria.

Vuonna 2004 julkistettiin World Poker Tour Walk of Fame, johon valittiin pokerilegendat yhdysvaltalainen Doyle Brunson ja tanskalainen Gus Hansen sekä näyttelijä James Garner.
Tällä hetkellä World Poker Tourin kolme ensimmäistä kautta on DVD:llä.

Maailmanmestarit

WPT-kauden päättää mestaruusturnaus, jonka voittaja on World Poker Tourin -maailmanmestari. Turnauksen voittajat ovat olleet:

 kausi:  Alan Goehring
 kausi:  Martin De Knijff
 kausi:  Tuan Le
 kausi:  Joe Bartholdi Jr
 kausi:  Carlos Mortensen
 kausi:  David Chiu

Vuoden pelaaja 

WPT-mestaruusturnauksen jälkeen valitaan vuoden paras pelaaja. Vuoden parhaaksi pelaajaksi on valittu seuraavat:

 kausi:  Howard Lederer
 kausi:  Erick Lindgren
 kausi:  Daniel Negreanu
 kausi:  Gavin Smith
 kausi:  J.C. Tran
 kausi:  Jonathan Little

Pelaaja valitaan seuraavan pisteytyksen mukaan:
 saa 1000 pistettä
 saa 700 pistettä
 saa 600 pistettä
 saa 500 pistettä 
 saa 400 pistettä
 saa 300 pistettä
 saa 200 pistettä (ensimmäinen televisioidusta finaalipöydästä ulos pudonnut)

Eniten WPT-voittoja 

Useamman kuin yhden WPT-turnauksen voittaneet pelaajat. Tilanne 2. toukokuuta 2007:

Katso myös
World Series of Poker

Lähde 

Pokerikilpailut
Kansainväliset kilpailut
Tulli Lum

Tulli Lum (Kuuma Lumi) on 1999 perustettu liiviläis-virolainen folk rockia soittava yhtye, joka käyttää sanoituksissaan liivin kieltä. 

Yhtyeen nimi tarkoittaa kuumaa lunta. Kuuma lumi syntyi lämpötilavastakohtansa, virolaisen Jääboiler-yhtyeen pohjalta. Vuonna 1998 Viljandin kansanmusiikkifestivaaleilla virolaisista kansanlauluista instrumentaaliversioita esittänyt Jääboiler sai kutsun festivaalille seuraavaksi vuodeksi. Yhtyeessä syntyi idea pyytää joku vanha mies laulamaan mukana liivin kielellä. Laulajaksi löytyi kuitenkin parikymppinen Julgi Stalte, joka opiskeli kansanmusiikkia Viljandin kulttuurikorkeakoulussa. 

Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1999. Huomattavaa on se että yhtyeen laulaja Julgī Stalte on yksi kymmenestä liivin kieltä äidinkielenään puhuvasta. Stalte esiintyi pienestä pitäen vanhempiensa vuonna 1976 perustamassa Skaldinieki-yhtyeessä, joka soittaa liiviläisiä ja latvialaisia kansanlauluja. Stalte on kertonut, että liivin kielen ja kulttuurin vaaliminen on hänelle sydämenasia. 

Ensimmäisellä konsertin jälkeen yhtyettä pyydettiin esiintymään muun muassa Pohjoismaihin. Suomessa yhtye esiintyi  Savoy-teatterissa Värttinän kanssa vuonna 2000. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Tulli Lum valmistui samana vuonna.  Yhtyeen jäseniä ovat laulaja Julgi Stalten lisäksi Alari Piispea (basso), Tiit Kikas (viulu), Meelis Unt (saksofoni), Tiit Kevad (rummut) ja Toomas Rull(lyömäsoittimet). Yhtye yhdistää musiikissaan vanhoja liiviläislauluja, etnoa, jazzia ja rockia

Julkaisut
Tulli Lum 2000

Kappaleet

Līgõ (Anna olla)
Tōţi broutšõb Rīgõ (Isä meni Riikaan)
Mäd sizār (Meidän sisaremme)
Astā, veļ, tȫlpa pǟl (Veli, puhalla torveesi)
Joutõmlaps loul (Orpolapsen laulu)
Ōra um (Se on niin harvinaista)
Lōla izā, lōla pūoga (Laula, isä, laula, poika)
 Jōņ loul (Juhannusyön laulu)
Ni kīlmiz (Pakkanen on tullut)
Sov (Savu)
Eijõ (Kehtolaulu)

Lähteet

Virolaiset rockyhtyeet
Sonja Lumme

Sonja Lumme (s. 6. lokakuuta 1961 Kristiinankaupunki) on suomalainen iskelmälaulaja, juontaja ja käsikirjoittaja. Lumpeen levytysura alkoi 1970-luvun lopulla, jolloin Hi-Hat julkaisi hänen debyyttisinglensä. Toden teolla ura käynnistyi 1980-luvulla, jolloin Lumme solmi levytyssopimuksen JP-Musiikin kanssa. JP-Musiikin kautta ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa Anna olla vapaa vuonna 1983. Seuraava albumi Päivä ja yö ilmestyi vuonna 1984 ja vuonna 1985 siitä julkaistiin englanninkielinen versio Easy Life. Vuonna 1985 Sonja Lumme edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa kappaleella Eläköön elämä.

1980-luvun puolivälin jälkeen Lumpeen levytysvauhti hiljeni ja seuraava albumi Sonja ilmestyi Finnlevyn kustantamana vuonna 1990. Seuraava albumi Sonja ja Timo ilmestyi puolestaan vuonna 1998. Tämä sekä sen jälkeen ilmestyneet albumit Kissanainen sekä Meri ja tuuli on julkaissut artistin oma levymerkki Inmusic.

Lumme on myös käsikirjoittanut ja juontanut MTV3-kanavan Ihana piha -puutarhaohjelmaa, jota on esitetty vuodesta 2008. Lumme on toimittanut vuonna 2011 Radio Novalla puutarhaohjelmaa Vihreä hetki. Lumme on naimisissa näyttelijä, oopperalaulaja Arne Nylanderin kanssa; heillä ei ole lapsia. Aiemmin Lumme oli naimisissa vuodesta 1992 vuoteen 2003 bändinsä kitaristin Matti Aurasen kanssa.

Sonja Lumpeella on kuusi sisarusta. Yksi heistä, veli Stefan, katosi Ahvenanmerellä lokakuussa 1968 tapahtuneessa M/S Irman haaksirikossa.

Diskografia

Kokoelmat

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sonja Lumpeen kotisivut
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomen euroviisuedustajat
Vuoden 1985 euroviisuedustajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lea (nimi)

Lea on naisen etunimi.

Lea on heprealaisperäinen nimi ja tarkoittaa 'lehmää'. Näin ollen se ei ole Leon sisarnimi, vaikka nimen asun perusteella niin voisi päätellä. Raamatussa Lea (Leea) oli Laabanin tytär, patriarkka Jaakobin ensimmäinen puoliso ja Raakelin vanhempi sisar.  Euroopassa nimi yleistyi vasta uskonpuhdistuksen jälkeisinä vuosina.

Suomen almanakassa Lea esiintyi väliaikaisesti 1738 päivällä 22. maaliskuuta Pyhän Lean päivänä. Pysyvän paikan nimi sai 1908 nykyiseltä päivältään, 5. tammikuuta. Suosituimmillaan Lea on ollut 1930–1950-luvuilla. Nimestä on käytössä myös muunnos Leea.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 19 358 naista ja alle 15 miestä saanut nimekseen Lea.

Tunnettuja Lea-nimisiä 

 Lea Ahlborn, ruotsalainen kaivertaja ja mitalitaiteilija
 Léa Caurla, ranskalainen pikajuoksija
 Lea De Mae, tšekkiläinen pornonäyttelijä
 Lea Einfalt, slovenialainen maastohiihtäjä
 Lea Foli, kanadalainen viulisti
 Lea Giunchi, italialainen elokuvanäyttelijä
 Lea Hakala, suomalainen koripalloilija
 Lea Hilokoski, suomalainen keilaaja
 Lea Hyvönen, suomalainen eläinlääkäri ja elintarviketeknologian professori
 Lea Ignatius, suomalainen taidegraafikko
 Lea Joutseno, suomalainen näyttelijä
 Lea Kauppi, limnologi, Suomen ympäristökeskuksen ent. pääjohtaja
 Lea Kauppi, suomalainen naivistinen taidemaalari
 Lea Kärhä, suomalainen poliitikko (Kokoomus)
 Lea Laitinen, suomen kielen professori
 Lea Lampila, ruotsinsuomalainen muistelmakirjailija
 Lea Laven, suomalainen iskelmälaulaja
 Léa Lemare, ranskalainen mäkihyppääjä
 Lea Lumme, suomalainen agronomi ja järjestöjohtaja
 Lea Lyytikäinen, Lea Leksi, suomalainen kirjailija
 Lea Massari, italialainen näyttelijä
 Lea Michele, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
 Lea Müller, sveitsiläinen suunnistaja
 Lea Mäkipää, suomalainen poliitikko (Sininen tulevaisuus)
 Lea Nikel, israelilainen nykytaiteilija
 Lea Padovani, italialainen näyttelijä
 Lea Pennanen, suomalainen lastenkirjailija ja radiotoimittaja
 Lea Piltti, suomalainen oopperalaulaja
 Lea Pulkkinen, suomalainen psykologian professori
 Lea Pyykkö, suomalainen venäläisen kirjallisuuden suomentaja
 Lea Salonga, filippiiniläinen näyttelijä ja laulaja
 Lea Sarasto, suomalainen kirjailija
 Lea Saukkonen, suomalainen meteorologi
 Lea Savolainen, suomalainen poliitikko (SDP)
 Lea Schüller, saksalainen jalkapalloilija
 Léa Seydoux, ranskalainen näyttelijä
 Lea Sirk, slovenialainen laulaja ja lauluntekijä
 Lea Sistonen, solu- ja molekyylibiologian professori
 Lea Sutinen, suomalainen poliitikko (Keskustapuolue)
 Lea Sölkner, itävaltalainen alppihiihtäjä
 Lea Thompson, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Lia Wälti (s. 1993), sveitsiläinen jalkapalloilija
 Lea Whittington, yhdysvaltalainen kuvataiteilija

Kuvitteellisia Lea-nimisiä 

 Lea, Aleksis Kiven samannimisen näytelmän päähenkilö

Lea salanimenä 

 Lea Helo, kirjailija Topias Huttarin salanimi
 Lea Karvonen, useiden kustannusosakeyhtiö Tammen kääntäjien yhteinen salanimi

Nimen muita merkityksiä 

 Lea, Lea Lavenin albumi
 Lea, Mäntyluodon edustalle vuonna 1999 uponnut troolari

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Esko Rahkonen

Esko Rahkonen (1. elokuuta 1936 Alatornio – 4. toukokuuta 2007 Tampere) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän teki noin 400 levytystä, ja hän keikkaili vielä elämänsä viime kuukausina.

Laulajan alkuvaiheet

Esko Rahkosen löysi säveltäjä Unto Mononen Rovaniemeltä eräällä pohjoiseen suuntautuneista matkoistaan 1960-luvulla. Rahkonen nousi kuuluisuuteen Monosen mittatilaustyönä säveltämällä tangolla Syvä kuin meri (1965). Kappale ponnahti heti Suomen listojen kärkisijoille ja kilpaili tasapäisesti Beatlesin sekä Rolling Stonesin levytysten kanssa. Sitä seurasivat Toivo Kärjen Odotin pitkän illan, Rakasta, kärsi ja unhoita sekä monet muut Kärjen ja Monosen sävellykset, joista Rahkonen teki omat, suosituksi tulleet versionsa.

Monet asiantuntijat ovat pitäneet Rahkosen 1960-luvun klassikkolevytyksiä kaikkein aidoimpiin suomalaisen tangon tulkintoihin kuuluvina. Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo ovat kuvanneet Rahkosta "yhtä suomalaiseksi kuin lasi maitoa ja puolikas ruisleipää".

"Se oli yhtä rallia", Rahkonen toteaa 1960-luvun puolivälin keikkaelämästään. "Keikka-auto kiisi vanteet soikeina Suomen teitä lavalta toiselle. Syvä kuin meri alkoi soida maaliskuussa 1965. Sinä keväänä viikonpäivät oli buukattu ihan täyteen. Ja lavoilla tanssittiin. Tango veti väkeä samaan tahtiin kuin Danny-show'kin. Tanssikansaa riitti kaikille lavoille."

Rahkonen muutti 1965 Rovaniemeltä Kouvolaan ja sieltä orkestereineen 1967 Lahteen, jossa hän asui Launeen kaupunginosassa. Musiikin ohella hänen intohimonaan olivat vanhat autot, joita hän keräsi mittavan kokoelman.

Esko Rahkonen sai valtion taiteilijaeläkkeen 2002. Ikäisekseen terveenä ollut Rahkonen sai yllättäen toukokuussa 2007 sydänkohtauksen ja kuoli sydämen ohitusleikkauksen jälkeen Tampereen yliopistollisessa sairaalassa 70-vuotiaana.

Domino-yhtyeen kokoonpano 
 Olli Vermas, (vibrafoni), (klarinetti) 
 Arvo Sallila, (hanuri) 
 Taisto Alakunnas, (rummut) 
 Unto Alakunnas, (basso) 
 Raimo Hast, (kitara)

Myöhemmät soittajat 
 Kauko Heikinmatti, (hanuri) 
 Kalle Kouvolalainen, (hanuri)
 Tatu Heikkinen, (hanuri) 
 Eero Kylmämaa, (hanuri)

Diskografia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Esko Rahkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 
 Esko Rahkosen kotisivut
 
 Pomus.net tietokanta
 Artikkeli Iltalehdessä 
 Esko Rahkonen YLEn Elävässä arkistossa

Vuonna 1936 syntyneet
Suomalaiset tangolaulajat
Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 2007 kuolleet
GCC

GNU Compiler Collection (yleensä GCC) on GNU-projektin kääntäjien kokoelma. Se on Free Software Foundationin vapaata ohjelmistoa, ja julkaistu GNU GPL:n ja osin LGPL:n alaisuudessa. GCC on GNUn kehitysympäristön tärkein osa ja vapaiden Unixin kaltaisten käyttöjärjestelmien vakiokääntäjä ja usein hyödynnetty myös kaupallisten kehitysympäristöjen kanssa.

GCC:n alkuperäinen nimi oli GNU C Compiler ja se osasi kääntää vain C:tä. Nyttemmin GCC osaa kääntää myös C++:a, Fortrania, Adaa, Objective-C:tä, Go:ta ja D:tä. Java-kääntäjä on poistettu GCC:stä versiosta 7 alkaen.

GCC:tä voidaan käyttää ristiinkääntäjänä, jolloin käännösympäristönä voi olla eri alusta kuin varsinainen kohdealusta. Kohde voi olla esimerkiksi pelikonsoli (kuten PlayStation 2).

Historia 
Richard Stallman aloitti GCC:n kehityksen. GCC oli aluksi kirjoitettu Pastel-kielellä, joka oli Pascal-kielen murre. Jotta kääntäjä saatiin kevyemmäksi ja helpommin käännettäväksi Len Tower ja Stallman kirjoittivat sen uudelleen C-kielellä. Ensimmäinen beetaversio julkaistiin 22. maaliskuuta 1987 ja 1.0 julkaistiin 23. toukokuuta. Ensimmäinen C++:aa kääntänyt versio, 1.15.3, julkaistiin 18. joulukuuta samana vuonna.

Vuonna 1997 ryhmä kehittäjiä, jotka kyllästyivät GCC:n hitaaseen kehitykseen ja suljettuun kehitysryhmään, muodosti projektin nimeltä EGCS (Experimental/Enhanced GNU Compiler System), joka otti mukaan ominaisuuksia eräistä GCC:n epävirallisista muunnoksista, kuten Fortran 77 -kääntäjän, IBM:n kehittämän Haifa-optimoijan ja Pentium-optimoinnin. Myöhemmin Free Software Foundation lopetti oman GCC 2.x:n kehityksensä ja EGCS:sta tuli virallinen GCC huhtikuussa 1999.

GCC:n versio 4.2.1 oli viimeinen, joka julkaistiin GPL-lisenssin versiolla 2. Myöhemmät versiot käyttävät lisenssin versiota 3.

GCC:n toteutusta on muutettu C-kielestä C++:n alijoukolle: tavoitteena on säilyttää yhteensopivuus edeltävään versioon sekä mahdollisuus kääntää GCC muilla kääntäjillä.

Versio 7.1 lisää tuen C++17-standardin kaikille ominaisuuksille.

Arkkitehtuurit 
GCC:n kohdesuorittimet versiosta 4.3 lähtien:

 Alpha
 ARM
 AVR
 Blackfin
 Epiphany (GCC 4.8)
 H8/300
 HC12
 IA-32 (x86)
 IA-64 (Intel Itanium)
 MIPS
 Motorola 68000 -sarja
 PA-RISC
 PDP-11
 PowerPC
 R8C / M16C / M32C
 SPARC
 SPU
 SuperH
 System/390 / zSeries
 VAX
 x86-64

Vähemmän tunnettuja suorittimia joita tuetaan vakiojulkaisussa:

 68HC11
 AMD Am29000 (A29K)
 CR16
 C6x
 D30V
 DSP16xx
 ETRAX CRIS
 FR-30
 FR-V
 Intel i960
 IP2000
 M32R
 MCORE
 MIL-STD-1750A
 MMIX
 MN10200
 MN10300
 Motorola 88000
 NS32K
 IBM ROMP
 RL78
 Stormy16
 V850
 Xtensa

Lisää suorittimia tuetaan versioissa, joita ylläpidetään erillään GNU-projektin versiosta:

 Cortus APS3
 ARC
 AVR32
 C166 ja C167
 D10V
 EISC
 eSi-RISC
 Hexagon
 LatticeMico32
 LatticeMico8
 MeP
 MicroBlaze
 Motorola 6809
 MSP430
 NEC SX
 Nios II ja Nios
 OpenRISC
 PDP-10
 PIC24/dsPIC
 PIC32
 Propeller
 RISC-V
 Saturn (HP48XGCC)
 System/370
 TIGCC (m68k-muunnos)
 TriCore
 Z8000
 ZPU

Lähteet

Aiheesta muualla
 https://gcc.gnu.org/ – GCC:n kotisivu

GNU-projektin ohjelmat
Ohjelmointikielen kääntäjät
C-kielen kääntäjät
Neljäs vuosituhat eaa.

3000-luvulla eaa. kirjoitus ja ensimmäiset korkeakulttuurit syntyivät.

Sivilisaatioita 
Afrikka
Esidynastinen Egypti

Aasia
Mesopotamia
Sumer
Intian niemimaa
Mehrgarh

Neoliittinen Eurooppa
Vinčan kulttuuri
Yamna

Tapahtumia 
 3761 eaa. – Juutalaisen uskon mukaan maailma luotiin. Juutalainen ajanlasku alkaa tästä vuodesta.
 Stonehengen rakentaminen alkoi n. 3100 eaa.

-96
Mikko Jokela (jääkiekkoilija)

Mikko Jokela (s. 4. maaliskuuta 1980 Lappeenranta) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.

Ura
Lappeenrannassa syntyneen Jokelan kiekkoura lähti käyntiin Kuopiossa. KalPan junioreista lupaava puolustaja siirtyi 17-vuotiaana Helsinkiin pelaamaan SM-liigaa HIFK:n riveihin. Helsingissä liigaura ei kuitenkaan vielä lähtenyt kunnolla käyntiin, ja edessä olikin paluu Itä-Suomeen.

Syntymäkaupungissaan Lappeenrannassa Jokela pääsi vakiokokoonpanoon SaiPan liigajoukkueessa. Kaudeksi 2001–2002 Jokela sai yllättävän tarjouksen New Jersey Devilsiltä ja siirtyi Pohjois-Amerikkaan. Pelejä kertyi kuitenkin vain farmijoukkue Albany River Ratsin kokoonpanossa. Seuraavalla kaudella Jokela kaupattiin Vancouver Canucksin organisaatioon, jossa hän sai pelata yhden NHL-ottelun 18. helmikuuta 2003 Detroit Red Wingsiä vastaan. Kausi 2003–2004 kului kuitenkin kokonaan Manitoba Moosen AHL-joukkueessa.

Ensimmäisellä HPK-kaudellaan Jokela nousi SM-liigan puolustavien puolustajien eliittiin. Kaudeksi 2005–2006 Jokela valittiin HPK:n kapteeniksi. Hän johdatti joukkueensa seurahistorian ensimmäiseen Suomen mestaruuteen, muttei päässyt pelikiellon takia jäälle ratkaisuottelussa.

Kolmen HPK-kauden jälkeen Jokela siirtyi keväällä 2007 Helsingin Jokereihin . Jokereissa Jokela pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudellaan hän oli Jokereiden tehokkain puolustaja pisteillä 8+20. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi KHL-liigan Dynamo Minskiin. Minskissä Jokelan kausi meni pilalle loukkaantumisten takia. Hän ei pystynyt pelaamaan kuin 18 ottelua. Kauden jälkeen Ruotsin Elitserienissä pelaava Timrå IK ilmoitti tehneensä kahden vuoden sopimuksen Jokelan kanssa. Kaudeksi 2011–2012 Jokela palasi takaisin HIFK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella.

Jokela teki kesällä 2014 paluun kasvattajaseuraansa KalPaan. Kauden 2016–2017 Jokela aloitti Itävallassa Villacher SV:ssä, mutta siirtyi marraskuussa SM-liigaan KooKooseen. Kauden 2017–2018 edellä Jokela yllättäen ilmoitti lopettavansa uransa.

Jokela kuului juniorivuosinaan maajoukkueen vakiokokoonpanoon. Raamikas puolustaja edusti Suomea 18-vuotiaiden EM-kisoissa vuosina 1997 ja 1998. Jälkimmäisenä vuonna Jokela valittiin kisojen parhaaksi puolustajaksi, sekä all-stars-kentälliseen. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Jokela pelasi kahtena seuraavana vuonna. Jokela kuului myös pronssia voittaneeseen miesten maajoukkueeseen MM-kisoissa 2008.

Tilastot

Saavutukset ja palkinnot
1 Suomen mestaruus (2006)
2 SM-pronssia (2005, 2007)
18-vuotiaiden EM-kilpailujen paras puolustaja (1998)
18-vuotiaiden EM-kilpailujen tähdistökentällisessä (1998)
 MM-pronssi 2008

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Mikko Jokela nhlfinns.com:ssa
 Mikko Jokela Jatkoaika.comissa
 Mikko Jokela European Hockey.netissä
 HPK.fi 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
New Jersey Devilsin varaamat pelaajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Jarmo Korhonen (professori)

Jarmo Antero Korhonen (s. 26. toukokuuta 1946 Oulu) on suomalainen kielentutkija. Korhonen oli Suomen Akatemian tutkijana 1977–1979, ja työskennellyt germaanisen filologian professorina Oulun yliopistossa 1979–1988, Turun yliopistossa 1988–1993 ja Helsingin yliopistossa 1993–2014.

Korhonen on kehittänyt fraseologiatutkimusta Suomessa ja julkaissut uuden saksalais-suomalaisen idiomisanakirjan Alles im Griff sekä johdatus Fraseologia: Kiinteiden sanayhtymien tutkimus. Hän on toimittanut monta kokoomateosta sekä Saksa-suomi suursanakirjan, joka ilmestyi vuonna 2008.

Teoksia 
 Alles im Griff / Homma hanskassa: saksa-suomi-idiomisanakirja / Idiomwörterbuch Deutsch-Finnisch. Helsinki: WSOY 2001. ISBN 951-0-25396-0.
 Fraseologia: Kiinteiden sanayhtymien tutkimus. Helsinki: Finn Lectura 2018. ISBN 978-951-792-894-6.
 Saksa-suomi suursanakirja / Großwörterbuch Deutsch-Finnisch. Helsinki : WSOY 2008. ISBN 978-951-0-22424-3.

Juhlakirjat Jarmo Korhoselle 
 Breuer, Ulrich / Hyvärinen, Irma (toim.): Wörter - Verbindungen. Festschrift für Jarmo Korhonen zum 60. Geburtstag. Frankfurt am Main: Peter Lang 2006.ISBN 3-631-54387-5.
 Prinz, Michael / Richter-Vapaatalo, Ulrike  (toim.): Idiome, Konstruktionen, "verblümte rede". Beiträge zur Geschichte der germanistischen Phraseologieforschung. Festschrift für Jarmo Korhonen. Stuttgart: Hirzel  2012. ISBN 978-3-7776-2144-9.

Lähteet
 Prof. Dr. Jarmo Korhonen Lebenslauf
 Research Portal of the University of Helsinki

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kuukauden humanisti 7-8/2008 Helsingin yliopisto
 Jarmo Korhonen 375 humanistia -sivustolla 23.1.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta

Suomalaiset filologit
Oulun yliopiston professorit
Turun yliopiston professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Pääkköset

Pääkköset oli turkulainen rap-musiikkia esittänyt yhtye. Yhtye oli oletettavasti ensimmäinen albumin tehnyt suomalainen rap-yhtye. Yhtyeen imago ja logo oli lainattu amerikkalaiselta Beastie Boys -yhtyeeltä. Yhtyeen jäsenet pukeutuivat musiikista huolimatta kuin kasarihevarit. Yhtyeen nimi otettiin yhtyeen jäsenten kaverin sukunimestä.

Pääkköset nousi pinnalle humoristisella hitillään "Eläinrääkkäystä". Yhtye oli suosionsa huipulla Suomessa vuonna 1989. Yhtye lopetti 120 keikkaa sisältäneen uransa Pitkätukat hirteen -singlen jälkeen vuonna 1990 ja soitti viimeisen keikkansa elokuussa 1990. Yhtyeen ainoaa albumia Pääkköset myytiin 23 000 kappaletta. Yhtyeen jäseniä on Pääkkösten jälkeen kuultu matalamman profiilin yhtyeissä EKV:ssä ja Rapidossa.

Diskografia

Albumit 
 Pääkköset (1989)

Singlet 
 Eläinrääkkäystä / Pääkköset on taas kaupungissa (1989)
 Turpa kii palikka ja bailaa / Joo joo (1990)
 Pitkätukat hirteen / Johannes 1990 (1990)
 Turpa kii palikka ja bailaa - Pitkätukat hirteen - Eläinrääkkäystä (Antihistamiinimix) - Eläinrääkkäystä (Jungle Mix) (1993)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Eläinrääkkäystä

Suomalaiset hip hop -yhtyeet
Suomalaiset huumoriyhtyeet
Rapcore-yhtyeet
1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
The Oprah Winfrey Show

The Oprah Winfrey Show oli yhdysvaltalainen keskusteluohjelma, jota juonsi Oprah Winfrey. Ohjelman ensimmäinen jakso lähetettiin 8. syyskuuta 1986, ja se oli pitkäikäisin päiväsaikaan lähetettävä keskusteluohjelma Yhdysvalloissa. Ohjelma päättyi 25. toukokuuta 2011. Ohjelma oli erityisesti naisten suosiossa.

Oprah Winfrey alkoi tehdä ohjelmaa televisioyhtiö ABC:lle vuonna 1983. Oma show alkoi ensin parinvalintatyylillä, mutta siirtyi myöhemmin vakavampiin aiheisiin kuten rasismi ja seksuaalinen hyväksikäyttö.

Suomessa sarjaa on esittänyt televisiokanava Nelonen.

Aiheesta muualla 
 Oprah.com. 
 

Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Japanin jalkapallomaajoukkue

Japanin jalkapallomaajoukkue () on Japanin jalkapalloliiton hallinnoima Japania kansainvälisissä otteluissa edustava joukkue. Japanin taso on noussut sen jälkeen, kun Japanin ammattilaisliiga J. League perustettiin vuonna 1993. Se selvisi ensimmäisen kerran MM-kisoihin vuonna 1998, jolloin jäi alkulohkoon. Etelä-Korean kanssa isännöimissään kisoissa vuonna 2002 se selvisi toiselle kierrokselle mutta putosi häviämällä lopulta pronssia saavuttaneelle Turkille.

Aasian-mestaruuskilpailuissa Japani on menestynyt paremmin. Se on voittanut neljä mestaruutta kahdeksasta viimeksi pidetystä turnauksesta ja sijoittunut kerran hopealle.

Viime vuosikymmeninä Japani on luottanut valmennuksessa ulkomaiseen osaamiseen. Vuosina 1998–2002 valmentajana toimi ranskalainen Philippe Troussier, vuosina 2002–2006 brasilialainen Zico ja vuoden 2006 MM-kisojen jälkeen bosnialainen Ivica Osim. Osimin jouduttua jättämään tehtävänsä terveydentilansa vuoksi valmennusvastuu siirtyi takaisin japanilaiselle Takeshi Okadalle. Hänen johdollaan Japani eteni neljännesvälieriin 2010 MM-kisoissa, mikä on Japanin paras MM-sijoitus oman maan ulkopuolella. Samaan tulokseen Japani ylsi Akira Nishinon johdolla vuoden 2018 MM-kisoissa, joiden neljännesvälierissä se hävisi Belgialle johdettuaan vielä puoli tuntia ennen loppua kahdella maalilla. Aiemmin 2010-luvulla Japanilla oli ulkomaalaisvalmentajina italialainen Alberto Zaccheroni vuosina 2010–2014, meksikolainen Javier Aguirre vuosina 2014–2015 ja bosniahertsegovinalainen Vahid Halilhodžić vuosina 2015–2018.

Japani pelasi Etelä-Amerikan ulkopuolelta kutsuttuna joukkueena Copa Américassa vuosina 1999 ja 2019 mutta ei menestynyt. Maanosaliittojen cupissa Japani ylsi hopealle vuonna 2001 toimiessaan Etelä-Korean kanssa isäntämaana.

Olympialaisissa Japani saavutti pronssia Méxicossa 1968. Uudemmalla aikakaudella, jolloin olympialaisissa ovat pelanneet lähinnä alle 23-vuotiaiden maajoukkueet, on Japani sijoittunut neljänneksi Lontoossa 2012 ja kotikisoissaan vuonna 2021.

Sijoitukset arvokilpailuissa

Maailmanmestaruuskilpailut 

Selitykset:
 O = Ottelut
 V = Voitto
 T = Tasapeli 
 H = Tappio
 TM = Tehdyt maalit
 PM = Päästetyt maalit
 ME = Maaliero

Aasian-mestaruuskilpailut

Pelaajat

Ennätykset 
Kaikkien pelaajien ottelut ja maalit, katso Luettelo Japanin maajoukkueessa A-maaotteluita pelanneista jalkapalloilijoista‎.

Päivitetty 2. marraskuuta 2022

Entisiä päävalmentajia 

  Hans Ooft (1992–1993)
  Falcão (1994)
  Takeshi Okada (1997–1998, 2007–2010)
  Philippe Troussier (1998–2002)
  Zico (2002–2006)
  Ivica Osim (2006–2007)
  Alberto Zaccheroni (2010–2014)
  Javier Aguirre (2014–2015)
  Vahid Halilhodžić (2015–2018)
  Akira Nishino (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jalkapallomaajoukkueet
Japanin jalkapallo