joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Radiodiffusion Télévision Sénégalaise

Radiodiffusion Télévision Sénégalaise  (RTS) on Senegalin kansallinen yleisradioyhtiö.

Senegalin yleisradiotoiminta on saanut alkunsa vuonna 1939 perustetusta Radio Dakarista.  Toinen radioasema perustettiin Saint-Louisiin vuonna 1952. Radio Dakar, josta 1950-luvulla tuli osa Ranskan Länsi-Afrikan Radio Inter-AOF -ketjua, oli hengeltään ja sisällöltään ranskalainen radioasema. Afrikkalaisia kieliä käytettiin lähinnä uutislähetyksissä ja historia-aiheisissa ohjelmissa. Aseman afrikkalaistuminen alkoi vuonna 1957. Malin liittovaltion aikana se kantoi nimeä Radio Mali ja Senegalin itsenäistyttyä vuonna 1960 siitä tuli Radio Sénégal. Maan hallituksen alaisuudessa toimineella radiolla oli kaksi kanavaa, Chaîne nationale ja Chaîne internationale. 

Kokeellisia televisiolähetyksiä ryhdyttiin käynnistämään Unescon tuella vuonna 1963. Vuonna 1973 perustettiin radio- ja televisiotoiminnasta vastannut valtiollinen Office de Radiodiffusion Télévision du Sénégal. Viestintäkentän vapautuessa siitä tuli kansallinen mediayhtiö Radiodiffusion Télévision Sénégalaise vuonna 1992.

RTS:llä on nykyään neljä radiokanavaa: ranskaksi, wolofiksi ja muilla kansallisilla kielillä toimiva Chaîne Nationale, vieraskielistä ohjelmaa välittävä Sénégal Internationale, alueradioista koostuva Chaîne Régionale ja Dakarissa toimiva RTS Mag FM. Kaikki radiolähettimet toimivat ULA-alueella. Valtakunnallisia televisiokanavia on kaksi. Televisio-ohjelmat tuotetaan digitaalisesti, mutta ne lähetetään maanpäällisessä verkossa analogisina. Radio- ja televisio-ohjelmia välitetään myös satelliittien kautta.

1990-luvulta lähtien Senegaliin on perustettu lukuisia kaupallisia ja yhteisöradioita sekä yksityisiä TV-asemia. Ne toimivat usein paikallisilla kielillä. Lisäksi välitetään ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Radiodiffusion Télévision Sénégalaise 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Senegalin kulttuuri
Televisioyhtiöt
Radioasemat
São Tomé ja Príncipen presidentti

São Tomé ja Príncipen presidentti on São Tomé ja Príncipen valtionpäämies.  Presidentti valitaan  suoralla kansanvaalilla, ellei kukaan ehdokkaista saa yi 50% äänistä, voidaan käydä toinen kierros. Presidenttikauden pituus on viisi vuotta, sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdelle kaudelle.

Luettelo São Tomé ja Príncipen presidenteistä

Lähteet 

Luettelot presidenteistä
Turo Kuningas

Turo Kuningas (s. 1974 ) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija. 



Teoksia 
 Työkalupakki : välineitä. WSOY 2008
 Tähtipölyä. WSOY 2012, osa kirjan esseistä julkaistu aiemmin Image-lehdessä.
 Välityö. WSOY 2018
 Kutvonen In Space. WSOY 2021

Palkinnot 
 Kalevi Jäntin palkinto 2008 kirjasta Työkalupakki

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Turo Kuningas viipaloi maailman puppugeneroidut palaset kolhuja pelkäämättä, Aamulehti 21.3.2018

Suomalaiset kirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
KJT Hockey

KJT Hockey Ry (KJT) on Keravan ja Tuusulan alueen jääkiekkoseurojen muodostama yhdistys, jonka jäseniä ovat Shakers Juniorit ry, Tuusulan Juniorikiekko ry sekä TuusKiekko ry. Tämä yhdistysten yhdistys on luotu ensisijaisesti juniorijääkiekkoilun organisoinnin helpottamiseksi jäsenseurojen toiminta-alueella. KJT on Suomen Jääkiekkoliiton jäsenseura. Seurassa on neljä päätoimista työntekijää: toiminnanjohtaja, valmennuspäällikkö, taitovalmentaja ja junioripäällikkö.

Historiaa 
Alun perin KJT (ent. Kesi-Uudenmaan Jääkiekkoilun Tuki Ry) on perustettu vuonna 1996 alueen kilpakiekon yhteistoiminnan organisoimiseksi C-, B- ja A-junioreissa. Tuolloin, Tuusulan ja Keravan jääkiekkoseurojen lisäksi, mukana yhteistyössä oli myös järvenpääläinen Jääurheiluseura Haukat ry. Toiminnan syventyessä vuonna 2009 koskemaan koko juniorijääkiekkotoimintaa, Haukat jäi yhteistyön piiristä sivuun ja organisoi toimintansa omanaan kaikissa juniori-ikäluokissa. Vuosien aikana KJT-kirjainyhdistelmää nimessään käyttäneitä aikuiskiekkojoukkueitakin on pelannut monilla eri sarjatasoilla ja kaikilla kolmella toimintapaikkakunnalla.

Toiminta nykyisin 
Nykyään KJT-nimisiä joukkueita pelaa ainoastaan lapsikiekkovaiheen ikäluokissa G-D, tyttöjen ikäluokissa sekä aikuisten harrastekiekossa. Ikäluokkien C2-A toiminta on järjestetty KJT Haukat-nimen alla. Näiden ikäluokkien pelaajaoikeudet ja sarjapaikat ovat KJT Haukat ry:n hallinnassa. Tuossa yhdistyksessä on jälleen mukana edellä mainittujen KJT-yhdistysten lisäksi myös Jääurheiluseura Haukat ry Järvenpäästä.

Seurayhteisön (KJT, Haukat, KelA) toiminta-alueella on noin 120 000 asukasta ja seitsemän jäähallia. Seura tekee tiivistä yhteistyötä Järvenpään Haukkojen kanssa ja nuorten vaiheen toiminta organisoidaan yhteistyössä KJT Haukat-joukkueissa.  

Seuran harrastustoiminnan osa-alueita ovat kilpakiekko, harrastekiekko ja tyttökiekko. KJT Hockeyn tavoitteena on tarjota jäsenilleen mahdollisuus harrastaa ja kehittyä pitkäjänteisesti aina Leijona-kiekkokoulusta aikuiskiekon sarjoihin saakka. 

Seuran Lastenkiekko-vaiheen urheilutoiminta pyritään organisoimaan siten, että E-D -ikäluokissa kärkijoukkue Blue pelaa ikäluokassaan eteläisen alueen ylimmällä sarjatasolla. Tällöin ikäluokan kärki pääsee pelaamaan koko ajan parhaita vastaan. Tämä takaa kilpailukykyisten joukkueiden muodostumisen myös kilpakiekkovaiheessa C2-junioreista ylöspäin. Tyttöpelaajille seura tarjoaa mahdollisimman pitkään mahdollisuuden harjoitella ja pelata poikajoukkueiden mukana.

Henkilögalleria

Puheenjohtajat

Toiminnanjohtajat

Valmennuspäälliköt

Taitovalmentajat

Junioripäälliköt

Aiheesta muualla 
 KJT Hockey
 https://www.youtube.com/watch?v=lDASgsjp2Fc&feature=youtu.be KJT Hockeyn tunnusbiisi: JMB - Suunnannäyttäjä - YouTube

Suomalaiset jääkiekkoseurat
Keravalaiset urheiluseurat
Tuusulalaiset urheiluseurat
Rotspon

Rotspon on Lyypekissä varastoitua ranskalaista Bordeaux-viiniä.

Hansaliiton ensimmäiset alukset purjehtivat Ranskan rannikolle ostamaan viiniä Bordeaux'sta jo 1200-luvulla. Viini varastoitiin Lyypekin viinikellareihin, mistä sitä myytiin eteenpäin. Viini tunnetaan nimellä Lübecker Rotspon. Napoleonin armeija miehitti Lyypekin kaupungin vuonna 1806. Tällöin ranskalaiset upseerit huomasivat, että Lübeckin viinikellareissa säilytetyt Bordeaux-viinit maistuivat paljon paremmin kuin Bordeaux-viinit kotona. Varastointi Lübeckin viinikellareissa oli parantanut viinin laatua.

Lähteet

Punaviinit
Lyypekin historia
ALTIUS

ALTIUS (Atmospheric Limb Tracker for Investigation of the Upcoming Stratosphere) on ESAn ja Belgian kehittämä ilmakehää tutkiva kaukokartoitussatelliitti

, joka tutkii Maan ilmakehän stratosfäärin otsonin jakaumaa ja muutoksia. 
 
Satelliitin pääurakoitsija on QinetiQ Space (Belgia). Satelliitti perustuu belgialaisen PROBA-satelliitin tekniikkaan. Sen optisen hyötykuorman päätoteuttaja on OIP Sensor Systems; laite on UV-, näkyvän valon ja lähi-infrapunan alueella toimiva spektrometri

Aiheesta muualla

.

Lähteet

ESA
Satelliitit
Ika FM

Ika FM on kaupallinen radioasema Malissa. Se toimii Bamakossa ja Niorossa.

Vuonna 2016 perustettu asema on osa toimittaja Sambi Tourén IM-SARL -ryhmää, johon kuuluu myös sanomalehti Info-Matin. Sen toimitilat sijaitsevat Djicoroni-Paran kaupunginosassa Bamakossa. Asemalla on 35 työntekijää Bamakossa ja viitisentoista Niorossa. Sen lähetyksiä voi kuunnella ULA-alueen lisäksi myös Internetissä ja matkapuhelimella.

Ika FM:n tunnuslause ”Sovinnon ja uudistumisen ääni” viittaa Malin vuoden 2012 sisällissodasta alkaneeseen kriisiin. Se haluaa edistää toiminnallaan rauhaa ja kansallista sovintoa, joka on maan kestävän kehityksen edellytys. Erityistä huomiota kiinnitetään perheiden ongelmiin. Bambaran- ja ranskankieliset ohjelmat sisältävät viihdettä, uutisia ja valistusta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ika FM

Malilaiset radioasemat
Ykseyshelluntailaisuus

Ykseyshelluntailaisuus () on kristillisen kolminaisuusopin kieltävä helluntailaisuuden suuntaus. Suuntauksen ykseysoppi on lähellä antiikin modalistista monarkianismia. Sen mukaan on olemassa yksi persoonaltaan jakamaton Jumala, joka tuo itsensä julki tai ilmentää itsensä maailmassa eri tavoin ja eri muodoissa, muun muassa Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Perinteisen kolminaisuusopin mukaan on yhtä aikaa yksi Jumala, mutta kolme persoonaa. 

Ykseyshelluntailaiset kastavat yksinomaan Jeesuksen nimeen Raamattuun vedoten.

Suuntaus muodostui helluntaiherätyksen alkuaikoina vuoden 1913 paikkeilla Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Ykseysopin aiheuttama teologinen kiista jakoi helluntailaiset ja johti uusien kirkkojen perustamiseen. Vuonna 1945 eräiden pienempien liikkeen kirkkojen yhdistymisestä syntynyt United Pentecostal Church International (UPCI) on nykyään jäsenmäärältään suurin ykseyshelluntailaisuuden yhdyskunnista. UPCI:n hallinnollinen keskus on Saint Louisin kaupungissa, Missourissa. Kirkon jumalanpalveluselämässä korostetaan armonlahjojen, muun muassa kielilläpuhumisen ja uskollaparantumisen merkitystä sekä henkilökohtaisen siveellisyyden tärkeyttä pukeutumisessa ja käyttäytymisessä. 

Ykseyshelluntailaisuuden eri yhdyskuntien jäseniä oli vuonna 2009 noin 17 miljoonaa. 

UPCI lähetti Suomeen lähetyssaarnaajia ensimmäistä kertaa vuonna 2010. Nykyään Helsingissä toimii UPCI:n alainen suomen- ja englanninkielinen Uudet Alut -seurakunta. Turun Uudet Alut -kirkko toimii Turun ja lähikaupunkien filippiiniläisyhteisön keskuudessa tagalogin ja englannin kielellä.

Lähteet

Helluntaiherätys
Kristillisperäiset liikkeet
Šeikki Lotfallahin moskeija

Šeikki Lotfallahin moskeija () on moskeija Esfahanissa Meidan Emamin aukion itälaidalla. Se valmistui vuonna 1619.

Arkkitehtuuri 

Šeikki Lotfallahin moskeija on pienikokoinen moskeija Meidan Emamin itälaidalla. Siinä ei ole pihaa, ja siihen johtaa vain yksi iwan. Sen tekee poikkeukselliseksi se, että moskeijaan ei kuulu minareetti. Tämä todennäköisesti johtuu siitä, että sitä ei oltu tarkoitettu julkiseen käyttöön. Moskeija oli rakennettu šaahin haaremin naisia varten.

Moskeijan pääsisäänkäynti, iwan on koristeltu värikkäillä mosaiikeilla, mikä tuo kontrastia aukion hiekanvärisiin tiileihin. Šeikki Lotfallahin moskeijan sisätilat ovat käytännössä 45 asteen kulmassa aukion reunaan ja pääsisäänkäyntiin nähden. Tämän ansiosta rukoussalin qibla ja sen mihrab on saatu suunnatua Mekkaan kohti. 

Moskeijan rukoussaliin johtaa sisäänkäynniltä kaksi käytävää. Sisäänkäynniltä käännytään noin 45 astetta vasempaan ja sen jälkeen 90 astetta oikeaan. Lähes käytävän päässä avautuu oikealla sisäänkäynti saliin.

Kapeneva ja pimenevä käytävä avautuu 19 metriä sivultaan olevaan kammioon, jonka yllä on kupoli. Kupolin keskustassa on aurinkoa esittävä kuvio, josta lähtee kukkamotiiveja alaspäin kupolin reunaa pitkin.

Historia 
Šeikki Lotfallahin moskeija rakennettiin 1602–1619, Abbas I:n aikakaudella. Se omistettiin Abbasin apelle Šeikki Lotfallahille, joka oli libanonilainen uskonoppinut.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin rakennukset ja rakennelmat
Moskeijat
Holomuussi

Holomuussi tai holomoossi on varsinaissuomalainen perinneruoka, joka tarkoittaa keitettyä sianlihaa ja sen keitinliemessä kypsennettyä juuressosetta. Juureksina käytetään lanttua, perunaa ja porkkanaa, ja keitetty liha paloitellaan soseen joukkoon. Holomuussi on ollut kylmien vuodenaikojen yleinen ruoka Turun saaristossa. Se on sianpotkasta tehtynä Kemiön - ja palvikinkusta tehtynä Sauvon - pitäjäruoka .

Samantapainen ruoka on Rauman seudulla tunnettu, merimiesten mukana Keski-Euroopasta tullut lapskoussi, johon käytetään sianlihan sijaan naudanlihaa.

Lähteet

Suomalainen keittiö
Liharuoat
Perunaruoat
Sauvo
Sixten Wahlroos

Karl Sixten Wahlroos (23. syyskuuta 1864 Pori – 5. joulukuuta 1937 Helsinki) oli yleisen revisiolaitoksen ylijohtaja.

Sixten Wahlroosin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Wahlroos ja Dorothée Henriette Josefine di Fehn ja puoliso vuodesta 1897 Anna Magdalena Kräki. Wahlroos tuli ylioppilaaksi 1885 ja suoritti oikeustutkinnon 1890, varatuomarin arvon hän sai 1893. Wahlroos oli Helsingin 2. kaupunginvouti vuodesta 1897, revisionikonttorin 1. reviisori vuodesta 1907, valtiokonttorin johtaja vuodesta 1917 ja yleisen revisionilaitoksen ylijohtaja 1926–1933.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
 Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
August Stråhlman

Bror August Stråhlman (10. helmikuuta 1855 Viipuri – 13. tammikuuta 1943 Helsinki) oli yleisen revisionioikeuden ylijohtaja.

August Stråhlmanin vanhemmat olivat kieltenopettaja, kirkkoherra Kasimir Konstantin Stråhlman ja Charlotta Fredrika Wilhelmina Tamelander ja puoliso vuodesta 1919 Maria Kantola. Stråhlman tuli ylioppilaaksi Viipurissa ja suoritti oikeustutkinnon 1881, varatuomarin arvon hän sai 1884. Hän oli vankeinhoitohallinnon sihteeri 1887–1890, valtiokonttorin sihteeri  1891–1900 ja yleisen revisionioikeuden ylijohtaja 1907–1926. Stråhlman toimi lisäksi useissa eri valtion komiteoissa, mukaan lukien valtion kassa- ja tililaitoksen uudelleenjärjestämiskomitean sihteerinä 1892–1896 ja revisionitoimen uudelleenjärjestämiskomitean puheenjohtajana 1910–1916.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
 Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Cryptocarpus pyriformis

Cryptocarpus pyriformis on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva pensasmaisesti kasvava kasvilaji. Sitä tavataan Keski- ja Etelä-Amerikan rannikoilla ja kuivilla alangoilla.

Kuvaus 
C. pyriformis on pystynä tai suikertavasti kasvava pensas. Sen varsi haarautuu useisiin oksiin, joissa on lyhyttä ja tahmeaa karvaa. Lehtiasento on vuorottainen, ja lehdet ovat puikeista herttamaisiin. Lehdet ovat noin 3–5 senttimetriä pitkä.

Kukat ovat tiiviissä huiskiloissa. Niiden verhiö on kellomainen ja väriltään valkoinen ja osin vihertävä. Heteitä on yleensä viisi. Hedelmä on päärynänmuotoinen pähkylä, joka on noin 1,5 millimetriä pitkä.

Levinneisyys ja elinympäristö 
C. pyriformis kasvaa Amerikan mantereella Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa ja Meksikon Oaxacan osavaltiossa sekä Galápagossaarilla. Sen elinympäristöä ovat rannikot ja kuivat alankoalueet.

Lähteet 

Ihmekukkakasvit
Sesuvium edmonstonei

Sesuvium edmonstonei on päivikkikasveihin kuuluva kasvilaji, joka kasvaa kotoperäisenä Galápagossaarilla. Se on yleinen saariston kivi- ja hiekkarannoilla, ja se kasvaa usein tiheinä mattoina.

Kuvaus 
S. edmonstonei on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa melko matalana. Varsi on mehevä ja suomujen peittämä. Lehtiasento on vastakkainen, ja mehevät lehdet ovat yleensä kolme senttimetriä pitkiä ja kapean vastapuikeita.

Kukkien verhiö on valkoinen ja viisiliuskainen. Liuskat ovat noin kuusi millimetriä pitkiä. Hedelmä on munanmuotoinen kota. Mustia siemeniä on lukuisia.

Levinneisyys ja elinympäristö 
S. edmonstonei on Galápagossaarten kotoperäinen kasvi, ja sitä kasvaa useiden saarten rantavyöhykkeellä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto pitää sitä elinvoimaisena, koska se on yleinen kautta levinneisyysalueensa.

S. edmonstonei kasvaa usein tiheinä mattoina kivi- tai hiekkamaastossa.

Lähteet 

Päivikkikasvit
Veikko Lampola

Frans Veikko Sakari Lampola (28. lokakuuta 1910 Kuorevesi – 2003 Helsinki)]] oli juristi ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja.

Veikko Lampolan vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Frans Oskar Lampola ja Naemi Bergroth ja puoliso vuodesta 1940 Alice Samuelsson. Lapset Riitta-Liisa, Sakari. Lampola tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1934. Varatuomarin arvon hän sai 1940. Hän oli nuorempi säästöpankkien tarkastaja 1939–1943 ja vanhempi 1944, valtiokonttorin ylikamreeri Lampola oli 1945–1946 ja johtaja 1947–1959. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana hän toimi vuosina 1960–1973. Lampola oli myös useiden valtion toimikuntien ja komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.SVR K, VR 3 ja 4, VR4tlk,  Majuri 68

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
 Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Fetissi vodoun-uskonnossa

Fetissi vodoun uskonnossa on tavallisesti valmistettu esine, jossa on henkiä tai  voimia, jotka liittyvät asiaankuuluviin rituaaleihin vodounissa. 

Monet fetissit koostuvat aineksista, jotka luovuttavat energiaa. Niissä on usein muun muassa tiettyjä kiviä, sarvia, tassuja, hampaita, luita, kynsiä, avaimia, pillejä, tukkaa, lukkoja, eläinten nahkaa, mutta myös maata ja vastaavia ”epäpuhtaita”, mutta vaikuttavia aineksia.

Fetissit toreilla 
Fetissejä myydään Länsi-Afrikassa usein toreilla, joissa myymälän päydän muiden tavaroiden joukossa voi olla myytävänä fetissejä, esimerkiksi kiviä, rautaesinetä, oksia tai puunpalasia. 
Fetissejä myydään myös suurilla toreilla (Le Marché aux Fétiches), kuten Lomen Akodessewan fetissitorilla tai Cotonoun Grand Marché de Dantokpalla.

Historia 
Aikoinaan asiakkaiden täytyi konsultoida kotona jumalien kanssa paikallisten fetissipappien avustuksella ja sen jälkeen matkustaa toreille ostamaan jumalien vaatimia tavaroita. Vuonna 1863 fetissimarkkina modernisoitui, kuin perustettiin uskonnollisia mietiskelypaikkoja kaupallisten myyntipöytien yhteyteen, jolloin vodoun-kauppa tuli yksivaiheiseksi. 

Nykyisin ihmiset tulevat markkinoille ja poimivat mitä tahansa kalloista ja sarvista karvoitettuihin vuotiin tai puuteroituihin liskoihin tai hyönteisiin, jotka tukevat siunauksissa ja rituaaleissa, ja auttavat ihmisiä kaikenlaisiin asioihin. Esimerkiksi Akodessewan suuri fetissitori Lomessa, Togossa tarjoaa lääkehoitoa, toiveita erityisiin voimiin, tai halua voittaa rakastettunsa puolelleen.

Kuvia fetisseistä

Lähteet 

Voodoo
Beniniläinen kulttuuri
Togolainen kulttuuri
Murha Sandhamnissa

Murha Sandhamnissa on ruotsalainen tv-sarja, joka perustuu Viveca Stenin dekkareihin. Rikossarjaa esitettiin Suomessa viimesi 2015 ja uudestaan 2018 alkaen kuudetta tuotantokautta. Pääosissa ovat Alexandra Rapaport ja Jakob Cedergren. Sarja keskuspaikkana on Tukholman saaristoon sijoitettu idyllinen Sandhamnin saari, jossa sarjan rikostarkastaja Thomas Andreasson ja juristi Nora Linde ratkovat murhia.

Juoni 
Dekkarin pääosassa Alexandra Rapaport esittää juristi Nora Lindeä. Nora Linde on saaren pitkäaikaisia kesäasukkaita. Sarjan toinen päähenkilö on nuori poliisi Thomas Andreasson (Jakob Cedergren). 
Sarjassa kuvataan Tukholman saaristoa kesällä auringon paistaessa.

Rooleissa 

 Alexandra Rapaport

 Jakob Cedergren
 Harriet Andersson
 Jonas Malmsjö
 Anki Lidén
 Sofia Pekkari

Jaksot

Lähteet 

Ruotsalaiset draamasarjat
Ruotsalaiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
TV4:n televisio-ohjelmat
Ohrakirppa

Ohrakirppa (Phyllotreta vittula) on lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon ja juovakirppojen (Phyllotreta) sukuun kuuluva viljelykasvien tuholaislaji. Ohrakirppa on kooltaan 1,8–2,3 mm ja perusväriltään musta ja keltainen, jalat keltaiset tai ruskehtavat.

Ohrakirpat ovat Suomessa kirpoista viljoille suurimpia tuhoja aiheuttava laji. Ne vioittavat viljan oraita syömällä niihin reikiä, jolloin viljan yhteyttävä lehtipinta-ala vähenee ja haihdutus lisääntyy. Ohrakirpan voi sekoittaa melko samannäköiseen aaltojuovakirppaan (Phyllotreta undulata).

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Ohrakirppa (Phyllotreta vittula)
Farmit: Kirpat viljoilla
UniProt: Taxonomy - Phyllotreta vittula 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Phyllotreta vittula 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Phyllotreta vittula (barley flea beetle) 
AgroAtlas: Phyllotreta vittula 
Coleoptera.org: Phyllotreta vittula 
Pherobase: Semiochemicals of Phyllotreta vittula, the Barley flea beetle 
University of Wrocław: Phyllotreta vittula, värikuvia lajista

Lehtikuoriaiset
Kasvien tuhohyönteiset
Kesä Balatonilla

Kesä Balatonilla (, "Hunajanaiset") on saksalainen televisiosarja, joka sijoittuu vuoteen 1986. Sarja kertoo itäsaksalaisista sisaruksista Majasta ja Catrinista, jotka matkustavat kesälomalle Balaton-järvelle Unkariin, missä he tapaavat rautaesiripun toiselta puolelta tulevia ihmisiä Länsi-Saksasta. Yle Teema esittää sarjaa vuodenvaihteessa 2018–2019.

Roolit 
 Cornelia Gröschel: Catrin Streesemann, ranskanopettaja 
 Sonja Gerhardt: Maja Streesemann, Catrinin sisar

 Anja Kling: Kirsten Streesemann, Catrinin ja Majan äiti
 Götz Schubert: Karl Streesemann, Catrinin ja Majan isä
 Dominic Raacke: Erik Waller, länsisaksalainen telttailija

 Stipe Erceg: Tamás Szabo, hotelli Balatón Residenzin johtaja
 Dorka Gryllus: Zsófia, Tamásin sisar
Franz Dinda: Rudi Hartwig, itäsaksalainen tietokone-ekspertti

Sebastian Urzendowsky: Timo, itäsaksalainen muusikko
Alice Dwyer: Lilian, länsisaksalainen telttailija
 Isolda Dychauk: Lara-Fee
 Winnie Böwe: Agnes, Streesemannien naapuri Erfurtissa
 Frederik Götz: Luis   
 Max Woelky: Tom Burmeister

Lähteet 

Saksalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Töölön seurakunta (vanha)

Töölön seurakunta oli seurakunta Helsingissä. Seurakunta kuului Helsingin hiippakunta Tuomiorovastikuntaan. Kirkkoherrana toimi Auvo Naukkarinen. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 16 404 jäsentä.  Vuoden 2019 alusta alkaen seurakunta yhdistyi Meilahden seurakunnan kanssa ja uuden seurakunnan nimeksi tuli Töölön seurakunta.

Kirkot 

 Töölön kirkko
 Temppeliaukion kirkko

Lähteet 

Helsingin entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Töölön seurakunta

Töölön seurakunta on seurakunta Helsingissä. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Tuomiorovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Hannu Ronimus. Vuoden 2019 alusta alkaen vanha Töölön seurakunta yhdistyi Meilahden seurakunnan kanssa ja uuden seurakunnan nimeksi tuli Töölön seurakunta. Seurakuntaan kuului vuoden 2021 lopulla 26 285 jäsentä, mikä oli 53,9 prosenttia alueen asukkaista. Seurakunta toimii Etu-Töölön, Taka-Töölön, Meilahden, Ruskeasuon ja Länsi-Pasilan kaupunginosien alueilla.

Kirkot 
 Meilahden kirkko
 Temppeliaukion kirkko
 Töölön kirkko

Kirkkoherrat 
 2019→: Hannu Ronimus

Lähteet 

Helsingin evankelis-luterilaiset seurakunnat
Ruotsin Vuoden museo -palkinto

Ruotsin Vuoden museo -palkinto () on Ruotsin museoliiton (Riksförbundet Sveriges museer) ja Ruotsin ICOM:n jakama museoalan palkinto.

Vuoden museo -palkinnon voittajat 

1994: Juutalainen museo, Tukholma
1995: Skaraborgin lääninmuseo, Skara
1996: Kuninkaallinen varuskamari, Tukholma
1997: Norrtäljen taidehalli
1998: Örebron lääninmuseo 
1999: Arkkitehtuurimuseo, Tukholma
2000: Boråsin tekstiilimuseo
2001: Riksutställningar
2002: Malmön museot
2003: Moderna museet, Tukholma
2004: Kulturen, Lund
2005: Värmlannin museo, Karlstad
– Palkintoa ei jaettu vuosina 2006–2008  –
2009: Maailmankulttuurin museo, Göteborg
2010: Pohjoismainen akvarellimuseo, Tjörn
2011: Flygvapenmuseum, Linköping
2012: Smålandin museo, Växjö
2013: Jamtli, Östersund
2014: Göteborgin kaupunginmuseo
2015: Merivoimien museo, Karlskrona
2016: Tekniikan museo, Tukholma
2017: Prinssi Eugenin Waldemarsudde, Tukholma
2018: Göteborgin taidemuseo
2019: Luonnosmuseo, Lund
2020: Sörmlandin museo, Nyköping

Katso myös 
 Vuoden museo -palkinto (Suomi)
 European Museum of the Year Award

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Svenska ICOM: Årets museum 

Museot
Vuoden museo -palkinto
Norjan kansanäänestys Euroopan yhteisön jäsenyydestä 1972

Norjan kansanäänestys Euroopan yhteisön jäsenyydestä pidettiin  25. syyskuuta 1972. Pitkän kuuman väittelyjen jälkeen jäsenyyden vastustajat voittivat 53,5 prosentilla äänistä. Pääministeri Trygve Bratteli erosi tappion seurauksena. Tämä oli Norjan toinen yritys tulla jäseneksi sen jälkeen, kun Ranska esti sen vuonna 1962 ja uudelleen tilapäisesti vuonna 1967, mutta ensimmäinen yritys kansanäänestyksellä jonka aikana Norjalla oli täysin neuvotellut liittymisehdot EY:n kanssa.

Vuoden 1994 kansanäänestyksessä Euroopan unioniin liittymisestä tulokseksi tuli myös jäsenyyden hylkääminen.

Tulos

Vaalipiireittäin

Lähteet

1972
Norjan vaalit
Kansanäänestykset Euroopan unionista
Alpo Silander

Alf (Alpo) Silander (14. huhtikuuta 1878 Hamina – 12. marraskuuta 1944 Tampere) oli suomalainen oppikoulun opettaja joka tutki Suomen lehdistöhistoriaa ja painovapausolojen kehitystä.

Silanderin vanhemmay olivat muurarimestari Abel Silander ja Hedvig Lovisa Blomqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan yksityislyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900. 

Silander toimi suomen kielen ja historian opettajana Säkkijärven yhteiskoulussa ja koulun johtajana 1909–1920. Hän oli sitten opettajana Rauman yhteislyseossa 1920–1924 ja Tampereen yhteiskoulussa 1924–1944. Silander oli Säkkijärven kunnanvaltuuston jäsen 1916–1920 ja puheenjohtaja 1916–1918. Tampereella hän oli Tampereen historiallisen seuran ja kasvatusopillisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä. Silander julkaisi koti- ja ulkomaista lehtihistoriaa ja paino-oloja sekä suomalaista kirjallisuutta koskevia tutkimuksia ja kirjoituksia.

Alpo Silander oli naimisissa vuodesta 1911 Ellen Matilda Maria Sormusen kanssa.

Julkaisuja 
 Snellmanin ja Suomettaren välinen oikeakielisyyskiista teoksessa Kieli- ja kansatieteellisiä tutkielmia. Juhlakirja professori E. N. Setälän kuusikymmenvuotispäiväksi 27.II.1924. Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia LII. Helsinki 1924
 Sanansaattaja Viipurissa teoksessa Kaukomieli 7. Viipurilaisen osakunnan julkaisu 1935. Viipuri 1935
 Tampereen historiallisen seuran kymmenvuotisvaiheet 1925 - 35 teoksessa Tampere. Tutkimuksia ja kuvauksia, II. Tampere 1935

Kirjallisuutta 
 Sulo Haltsonen : Alpo Silanderin kirjallista tuotantoa teoksessa Miscellanea bibliographica 8. Helsinki 1962

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sanomistomme alkuhistoriaa. Turun Viikkosanomain satavuotismuiston johdosta. Kirjoittanut Alpo Silander, Suomen Kuvalehti, 03.01.1920, nro 1, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset opettajat
Säkkijärven kunnanvaltuutetut
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe

Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe (RNSTP) on São Tomén ja Príncipen kansallinen radioyhtiö.

Yleisradiotoiminta São Tomélla ja Príncipella alkoi vuonna 1949. Keski- (MW) ja lyhytaalloilla (SW) tapahtuneista lähetyksista huolehti paikallinen Radio-Clube de São Tomé e Príncipe. 1970-luvun alussa toiminta siirtyi Portugalin kansallisen radioyhtiön vastuulle ja asema sai nimen Emissor Regional de São Tomé e Príncipe. Vuonna 1972 sillä oli viiden kilowatin keskiaaltolähetin ja yhden kilowatin lyhytaaltolähetin.

Maan itsenäistyttyä vuonna 1975 perustettiin Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe. Sen ULA- ja keskiaalloilla tapahtuvat lähetykset kattavat yli 80 prosenttia maan pinta-alasta. Lyhytaaltolähetykset loppuivat vuonna 1988. Televisiotoiminnasta huolehtii Portugalin tuella vuonna 1992 perustettu Televisão Santomense. Maassa toimii myös useita yksityisia radioasemia. Lisäksi välitetään Rádio e Televisão de Portugalin, Radio France Internationalen ja Voice  of American lähetyksiä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe  

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Radioasemat
São Tomé ja Príncipe
Älä kokeile tätä kotona

Älä kokeile tätä kotona () on norjalainen komedia-tositelevisiosarja. Norjan yleisradioyhtiö NRK:n tekemän sarjan ensimmäinen jakso näytettiin 6. tammikuuta 2011, ja siitä on tehty yhteensä kuusi tuotantokautta. Sarjan juontajat rikkovat erilaisia arjen kieltoja ja varoituksia ja ottavat selvää niiden taustalla olevista vaaroista. Sarjaa on Suomessa esittänyt Yle TV2.

Sarjan ensimmäisinä juontajina toimivat Per Olav Alvestad (kaudet 1–3) ja Rune Nilsson (kaudet 1–4), joita ovat seuranneet Torfinn Borkhus (kaudet 4–6) ja viimeisimpänä Marte Hedenstad (kaudet 5–6). Juontajien lisäksi myös räjähdeasiantuntija Roar ja kultakala Sveinung ovat esiintyneet sarjassa lukuisia kertoja.

Jokaisen kauden alussa juontajat saavat käyttöönsä omakotitalon, jossa ohjelma kuvataan. Vuosien aikana sarjassa on muun muassa ammuttu ilotulitteita sisätiloissa, täytetty kokonainen huone vedellä, räjäytetty asuntovaunu ja valmistettu olutta lämminvesivaraajassa. Tapaturmien ja onnettomuuksien varalta kuvauksissa on aina paikalla terveydenhuollon ja palokunnan edustajia. Jokainen kausi päättyy talon täydelliseen tuhoon viimeisessä jaksossa.

Jo ensimmäisen kauden aikana sarja sai kritiikkiä norjalaisilta turvallisuusviranomaisilta, joiden mukaan sarja yllytti esimerkiksi kotitekoisten pommien valmistamiseen ja räjähteiden huolimattomaan käsittelyyn. Jokaisessa jaksossa toistetuista moninaisista varoituksista huolimatta eräät psykologit olivat myös sitä mieltä, etteivät kaikki lapset välttämättä kykene ymmärtämään kaikkia sarjassa tehtyihin kokeisiin liittyviä vaaroja. Kritiikistä huolimatta sarja sai hyvän vastaanoton yleisöltä, ja ensimmäisen kauden jaksoja seurasi keskimäärin 672 000 katsojaa.

Sarjasta on tehty omia versioita Kanadassa, Saksassa, Tanskassa, Ruotsissa, Alankomaissa ja Puolassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sarjan kotisivut 

Norjalaiset televisiosarjat
NRK:n televisio-ohjelmat
Vuoden museojulkaisu -palkinto

Vuoden museojulkaisu -palkinto on Suomen museoliiton ja Kansainvälisen museoneuvoston ICOM:n Suomen-komitean myöntämä museoalan tunnustuspalkinto. Se on kunniakirja, joka jaetaan joka toinen vuosi Suomen museoliiton järjestämien museopäivien yhteydessä. 

Vuoden museojulkaisun valitsee ICOM:n Suomen-komitean ja Suomen museoliiton nimittämä lautakunta, johon kuuluu seitsemän jäsentä. Palkintokriteerien mukaan tunnustus voidaan antaa julkaisulle, joka ”tavoittaa poikkeuksellisen hyvin kohderyhmän sisällön ja esitystavan innovatiivisuudella”.

Vuoden museojulkaisu -palkinnon voittajat
 2014: Yki Hytönen, Tuomas Myrén, Riitta Pakarinen, Aki Pohjankyrö & Hilkka Vallisaari: Rasvaletti. Valokuvia 1950-luvun Helsingistä. Julkaisija Helsingin kaupunginmuseo, Helsinki 2013. ISBN 978-952-272-499-1.
 2016: Rurik Wasastjerna: Kolme tehdasta, yksi kunta. Kuusankosken kaavoitus- ja rakennusperintö 1850–1959. Julkaisija Kouvolan kaupunginmuseo, Kouvola 2015. ISBN 978-951-8990-34-8.
 2018: Inkamaija Iitiä, Hannu Häkkinen & Jaana Onatsu: Julkinen ja kätketty Suomi. Julkaisija Suomen kansallismuseo, Helsinki 2017. ISBN 978-951-616-285-3.

 2020: Päivi Fernström & Irja Satri: Pellavaliina. Tampellan damasti 1859–1977. Julkaisija Maahenki (yhteistyössä Museokeskus Vapriikin kanssa), Helsinki 2018. ISBN 978-952-301-143-4.

 2022: Kristin Ilves & Veronica Lindholm: 101 glimtar ur Ålands forntid. Julkaisija Ahvenanmaan museo, Maarianhamina 2021. ISBN 978-952-5614-74-9.

Palkintolautakunnan jäsenet

Puheenjohtajat
 Anne Sjöström, Naantalin museon museonjohtaja (2014, 2016)
 Maija Ekosaari, ICOM:n Suomen-komitean varapuheenjohtaja (2018)
 Anne Laiti, ICOM:n edustaja (2020, 2022)

Muut jäsenet
 Merja Heiskanen, Kuopion kulttuurihistoriallisen museon museonjohtaja (2014, 2016)
 Kimmo Levä, Suomen museoliiton pääsihteeri (2014, 2016)
 Liisa Lindgren, Helsingin yliopiston dosentti (2014, 2016)
 Päivi Salonen, opetus- ja kulttuuriministeriön kulttuuriasiainneuvos (2014, 2016)
 Kaisa Viljanen, Helsingin Sanomien toimittaja (2014, 2016)
 Ditte Winqvist, Kuntaliiton erityisasiantuntija (2014, 2016)
 Pirjo Hamari, Museoviraston kehittämisjohtaja (2018)
 Nelli Korpi, Suomen museoliiton viestintäpäällikkö (2018)
 Risto Kupari, Rauman kaupungin kulttuurijohtaja (2018)
 Teemu Laaksonen, Ylen toimittaja (2018)
 Johanna Selkee, Kuntaliiton erityisasiantuntija (2018)
 Pauli Sivonen, Serlachius-museoiden johtaja (2018)
 Samu Forsblom, Oulun kaupungin kulttuurijohtaja (2020, 2022)
 Toivo Haimi, Ylen toimittaja (2020, 2022)
 Elina Makkonen, ICOM:n edustaja (2020, 2022)
 Mirva Mattila, opetus- ja kulttuuriministeriön kulttuuriasiainneuvos (2020, 2022)
 Tuuli Rajavuori, Suomen museoliiton viestintäpäällikkö (2020)
 Tuulia Tuomi, Hämeenlinnan kaupunginmuseon museonjohtaja (2020, 2022)
 Sami Louekari, museonjohtaja (2022)

Katso myös
 Vuoden museo -palkinto

Lähteet

Museot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Nurmon suuralue

Nurmo on yksi Seinäjoen suuralueista. Se sijaitsee kaupungin koillislaidalla, Hyllykallion suuralueen pohjoispuolella. Siihen kuuluvat kaupunginosat ovat Nurmo (51. kaupunginosa) ja Keski-Nurmo (56. kaupunginosa), ja sen pienempiä tilastoalueita ovat Nurmonjokilaakso, Nurmon keskusta, Teppo ja Koliini. Suuralueen väkiluku oli 3 705 joulukuussa 2015. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta alue oli osa Nurmon kuntaa.

Suuralueella sijaitsee muun muassa terveyspalvelukeskus, kirkko, peruskoulu, lukio, museo, liikuntahalli ja Atrian tehdas.

Kuvia

Lähteet 

Nurmon suuralue
Haltmaagiin Battulga

Haltmaagiin Battulga (s. 3. maaliskuuta 1963) on mongolialainen liikemies ja poliitikko. Hänet valittiin maansa presidentiksi vuonna 2017.

Battulga on Genco-nimisen suuryrityksen perustaja, ja maansa judoliiton entinen puheenjohtaja.
Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2004, liikenneministeri vuosina 2008–2012 ja teollisuus- ja maatalousministeri 2012–2014. 

Vaalikampanjan aikana Battulga profiloitui Kiinan vastaisena, Venäjä-myönteisenä, ja ilmoitti pyrkivänsä kitkemään korruptiota. Häntä pidetään jossain määrin populistina. Mongolian presidentin valta keskittyy ulkopolitiikkaan, ja Battulgan toimimismahdollisuuksia rajaa pääministerin ja parlamentin enemmistön kuuluminen kilpailevaan puolueeseen. 

Judoharrastus yhdistää Battulgaa ja Vladimir Putinia.  Battulga on maailmanmestari Neuvostoliitossa kehitetyssä kamppailulajissa sambossa.

Katso myös 
 Mongolian presidentinvaali 2017

Lähteet

Mongolian presidentit
Liikenneministerit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Pokémon-elokuva: Mewtwo iskee takaisin – Kehitys

Pokémon-elokuva: Mewtwo iskee takaisin - Kehitys (, ) on kahdeskymmenestoinen kokopitkä Pokémon-elokuva. Elokuvan julkaistiin Japanissa 12. heinäkuuta 2019, Yhdysvalloissa 4. heinäkuuta 2019, ja Suomessa 27. helmikuuta 2020 eli Pokémon-päivänä.

Elokuva on oikeastaan uudelleentehty versio alkuperäisestä Mewtwon vastaisku elokuvasta, mutta toisin kuin edeltäjänsä, tämä elokuva on tehty käyttäen CGI eli tietokonegrafiikkaa.

Elokuvan suomenkieliseen versioon palaa pitkän tauon jälkeen Juha Paananen esittämään Brockia, ja Pasi Ruohonen kertojaksi, myös Jussi Lampi palasi dubbaamaan Mewtwota. Osa elokuvan rooleista ovat samojen dubbaajien dubbaamia, kuten alkuperäisessä suomenkielisessä versiossa.

Ääninäyttelijät

Pokémon-elokuvat
Vuoden 2019 elokuvat
Mod revival

Mod revival oli rockmusiikin tyylilaji ja alakulttuuri, joka kehittyi 1970-luvun lopulla Englannissa ja levisi pienemmässä mittakaavassa myös muihin maihin. 

Mod revivalin johtava yhtye oli The Jam, joka otti vaikutteita 1960-luvun mod-kulttuurista niin musiikillisesti kuin tyylillisestikin. The Jam yhdisteli punk rockin energiaa 1960-luvun yhtyeiden, esimerkiksi The Small Facesin, The Creationin, The Whon, musiikkiin. Genren suosiota lisäsivät vuonna 1979 julkaistu Quadrophenia-elokuva ja The Jamin vuotta aikaisemmin ilmestynyt All Mod Cons -albumi. The Jamin ohella muita mod revival -yhtyeitä olivat esimerkiksi The Chords, The Purple Hearts, Secret Affair, The Lambrettas, Small World, Long Tall Shorty, Back to Zero ja Squire.  Mod revivaliin kuului kiinteästi 1960-luvun tyylinen pukeutuminen, parkatakit, puvut ja skootterit. Tyylin edustajilla oli yhteenottoja esimerkiksi rockabillynuorten ja skinheadien kanssa.

Mod revivalin suosio hiipui The Jamin lopetettua vuonna 1982. Tyylillä oli kuitenkin pitkäikäinen vaikutus brittiläisen rockmusiikin kehitykseen. Mod revival ja The Jam vaikuttivat merkittävästi brittipopin syntyyn ja esimerkiksi sellaisiin yhtyeisiin kuin Blur, Oasis ja The Smiths.

Suomessa genreä edusti The Jam -tyylistä musiikkia soittanut Lola Ego, joka levytti yhden singlen Selecta-levymerkille.

Lähteet 

Rockin tyylilajit
Alakulttuurit
Nuorisokulttuuri
Eduskuntatutkimuksen keskus

Eduskuntatutkimuksen keskus on vuonna 2002 perustettu Turun yliopistossa toimiva tutkimusyksikkö, joka tutkii suomalaista parlamentarismia, eduskuntaa ja demokratiaa. Varsinaisen akateemisen tutkimuksen lisäksi keskus järjestää muun muassa yleisötilaisuuksia, antaa asiantuntijalausuntoja tiedotusvälineille ja toteuttaa tilaustöitä. Keskuksen johtajana on toiminut vuodesta 2014 lähtien professori Markku Jokisipilä. Keskuksen varajohtaja on professori Vesa Vares.

Keskus on toteuttanut muun muassa historia- ja poikkitieteellisiä hankkeita, jotka käsittelevät politiikan ja julkisuuden historiallista muutosta, sekä vaalien julkisuutta tarkastelleita tutkimus- ja kirjaprojekteja. Keskeisenä teemana on ollut vuodesta 2004 lähtien vaalidemokratian julkisuuden tutkimus.

Vuodesta 2018 lähtien keskuksessa on ollut Eurooppa-tutkimuksen alue, jonka tavoitteena on lisätä erityisesti Euroopan unioniin liittyvää tutkimusta, yhteiskunnallista vuorovaikutusta ja opetusta. Tutkimusalue koskee etenkin Euroopan integraatiota poliittisena ilmiönä. Eurooppa-tutkimus toteuttaa myös merkittävän määrän sisältöä vuosittaiseen poliittiseen keskustelutapahtuman Turun Eurooppa-foorumiin.

Hallinnollisesti Eduskuntatutkimuksen keskus kuuluu Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan filosofian, poliittisen historian ja valtio-opin laitokseen. Keskuksen entinen johtaja on Ville Pernaa. Eduskuntatutkimuksen keskuksen tunnettuja tutkijoita ovat muun muassa Mari K. Niemi ja Erkka Railo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Turun yliopisto
Politiikan tutkimus Suomessa
Parokiaalijärjestelmä

Parokiaalijärjestelmä eli parokiaalinen periaate on kirkollinen järjestäytymismuoto, jossa kirkollinen hallinto ja toiminta on järjestetty tietyn maantieteellisen alueen omaaviin seurakuntiin. Järjestelmän mukaan kirkon jäsen kuuluu siihen paikallisseurakuntaan, jonka alueella hän asuu. Parokiaalijärjestelmä on etenkin katolisten, anglikaanien, luterilaisten ja ortodoksien käyttämä hallintomuoto.

Lähteet

Kristinusko
Erik Valnes

Erik Valnes (s. 19. huhtikuuta 1996) on norjalainen maastohiihtäjä, parisprintin olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Valnes hiihti ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa 2. joulukuuta 2017 Lillehammerissa, jossa hänen sijoituksensa perinteisen hiihtotavan sprintissä oli 27:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Dresdenissä vapaan hiihtotavan sprintissä 12. tammikuuta 2019. Hän oli seuraavana talvena kolmas Planican vapaan hiihtotavan spritissä ja Oberstdorfin perinteisen sprintissä. Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui toiseksi. Kauden 2019–2020 sprintticupissa hän oli toinen. Kaudella 2021-2022 Valnes sijoittui Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä kolmanneksi. Tour de Ski-kiertueella Valnes sijoittui Oberstdorfin perinteisen hiihtotavan sprintissä toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides.

Valnes oli mukana alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018, jossa hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin ja oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 35:s. Seuraavana vuonna hän voitti saman ikäluokan maailmanmestaruuden perinteisen sprintissä. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Valnes saavutti kultaa vapaan hiihtotavan parisprintissä ja hopeaa perinteisen sprintissä. Pekingin olympialaisissa 2022 Valnes voitti kultaa perinteisen hiihtotavan parisprintissä sekä oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdestoista ja 15 kilometrin perinteisen kilpailussa viidestoista.

Skandinavia Cupissa Valnes on hiihtänyt neljästi palkintopallille sprintissä (tilanne 31.12.2019).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjalaiset maastohiihtäjät
Norjalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Hamilton (Uusi-Seelanti)

Hamilton on kaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella Waikaton alueella. Kaupungissa oli 169 300 asukasta vuonna 2018 ja se on väkiluvultaan maan neljänneksi suurin kaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uuden-Seelannin kaupungit
Janosch Brugger

Janosch Brugger (s. 6. kesäkuuta 1997) on saksalainen maastohiihtäjä. Hän on maailmancupin osakilpailuvoittaja ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestari.

Brugger hiihti ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa 8. maaliskuuta 2017 Norjan Drammenissa, jossa hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä 56:s. Ensimmäisen pistesijansa Brugger saavutti 4. tammikuuta 2018 Saksan Oberstdorfissa, kun hän oli Tour de Skihin 2017–2018 kuuluneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 23:s. Brugger saavutti ensimmäisen palkintopallisijoituksensa ja samalla ensimmäisen voittonsa 2. joulukuuta 2018 Norjan Lillehammerissa, kun hän oli kolmesta kilpailusta koostuneen kisaviikonlopun päättäneessä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajossa osuusajaltaan nopein. Maalissa hän oli 17:s, mikä oli samalla hänen sijoituksensa yhteistuloksissa.

Brugger oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Val di Fiemmessä 2014, Rasnovissa 2016 ja Soldier Hollow’ssa 2017. Hän saavutti näissä kilpailuissa yhden mitalin: MM-kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä 2017. Hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 18:nneksi Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 ja 20:nneksi Pekingin olympialaisissa 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Petri Mäkelä

Petri Mäkelä (s. 24. maaliskuuta 1977) on entinen suomalainen salibandypelaaja. Edusti viimeksi kaudella 2017-2018 Helsingin IFK:ta (HIFK). Aikaisempia seuroja muun muassa Pirkkalan Pirkat, Fosu, East City Giants, IKHTYS, Korska ja Forssan Alku. Siirtyi salibandyn ykkösdivisioonajoukkue Forssan Suuppareista (Fosu) salibandliigasta edellisenä vuonna pudonneeseen liigajoukkue Pirkkalan Pirkkoihin kaudella 2007-2008. 

Mäkelä on pelannut myös jalkapalloa ja jääkiekkoa, molempia kakkosdivisioona tasolla.

Elävät henkilöt
Vuonna 1977 syntyneet
Suomalaiset salibandyn pelaajat
Tuuloksen seurakunta

Tuuloksen seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Kanta-Hämeessä, Hämeenlinnan kaupungissa. Seurakunta kuului Tampereen hiippakunnassa Hämeenlinnan rovastikuntaan. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 1 235 jäsentä.

Kuntaliitoksen myötä vuonna 2009 seurakunta liittyi Hämeenlinnan seurakuntayhtymään.

Seurakunta liitettiin vuoden 2019 alusta alkaen Lammin seurakuntaan.

Kirkkoherrat 

 Mathias Takala
 Viktor Järvinen
 Pekka Lappalainen
 Jaakko Kauppila
 Kari Tuovinen
 Risto Blom
 Jukka Alarotu
 Petri Laine (2009–2018)

Lähteet

Katso myös 
Seurakunnan kotisivut arkistossa

Tuulos
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Jäljet päättyvät Berliiniin

Jäljet päättyvät Berliiniin () on saksalainen rikossarja, joka käsittelee Berliinin poliisissa toimivan kadonneiden ihmisten etsintään erikoistuneen ryhmän toimintaa. Sarjassa katoamisiin etsitään syitä, jotka eivät aina liity rikokseen. Toimintaa johtaa rikosylikomisario Oliver Radek (Hans Werner Meyer). Apunaan Radekilla on ryhmä, joka tutkii koko ajan uusia tulevia tapauksia. Tuotannosta vastaa ZDF (Saksa 2014–2020).

Juoni 
Berliinin poliisin erikoisyksikkö etsii kadonneita henkilöitä. Saksalaissarja kertoo yksikön neljän rikostutkijan työskentelystä. 

Kuudennella tuotantokaudella Radekin ryhmä tutkii muun muassa ryhmän vanhan tutun jäsenen etsintöjä. Toisessa jaksossa rikollisjoukon välienselvittely jatkuu, ja seuralaispalvelun nainen katoaa. Kolmannessa jaksossa romukaupan pihalta katoaa mies, joka oli mukana pakolaisten rakennusprojektissa. Neljännessa jaksossa äiti ilmoittaa 10-vuotiaan tyttärensä kadonneeksi. Viidennessä jaksossa oikeuden lautamies katoaa, ja Radekin ryhmä tutkii, liittyykö katoamiseen syytetyn miehen rikolliset taustajoukot. Kuudennessa jaksossa murhasta epäilty mies katoaa vankilasta, minkä seurauksena erikoisyksikkö joutuu tutkimaan mitä hänelle tapahtui ja onko kyseessä mahdollisesti kostoisku. Seitsemäs osa kertoo öisestä bilettäjien Berliinistä.

Rooleissa 

Yksikössä toimii ylikomisariot Oliver Radek (Hans Werner Meyer) ja Mina Amiri (Jasmin Tabatabai) sekä komisario Sandra Reiß (Susanne Bormann). Lisäksi ryhmää vahvistaa Sandran entinen poikaystävä, rikospoliisi Daniel Prinz (Florian Panzner). Viidennellä kaudella Sandran ja Danielin tilalla aloittavat rikostutkijat Mark Lohmann (Bert Tischendorf) ja Lucy Elbe (Josephin Busch). Seitsemännellä tuotantokaudella ryhmässä aloittaa Alexander von Tal (Aleksandar Radenković) Markin tilalla.

Tuotantokaudet ja jaksot 
Suomessa TV1 esitti sarjan kolmannen kauden vuodenvaihteessa 2017–2018 ja kesällä 10.6.2018 alkaen neljännen, viidennen ja kuudennen tuotantokauden uudet jaksot. Tuontantokausi kuusi alkoi TV1:sellä 2.12.2018 ja päättyi 3.2.2019. Kaudet sisältävät 12 jännittävää tarinaa.

Tuotantokausia on yhdeksän. Suomessa esitetty niistä kahdeksan, kahdeksas kesällä 2020.

Suomessa esitetyt tuotantokaudet:

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
Saksalaiset rikossarjat
ZDF:n televisio-ohjelmat
Mongolyn ündesnii olon niitiin televiz

Mongolyn ündesnii olon niitiin televiz (, ) on Mongolian kansallinen yleisradioyhtiö.

Neuvostoliitto aloitti Mongoliaan suunnatut venäjänkieliset radiolähetykset 1920-luvulla. Vuodesta 1931 lähtien voitiin toisinaan kuulla myös mongolinkielisiä uutislähetyksiä. Mongolian yleisradio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1934. Sen toiminta laajeni varsinkin 1960-luvulla. 1970-luvun puolivälissä maassa oli keski- (MW) ja lyhytaaltoasemien (SW) verkko, joka lähetti yhtä kansallista ohjelmaa ja 20 alueradion ohjelmia. Ulkomaanpalvelu Voice of Mongolia perustettiin vuonna 1964. Ulaanbaataria ja maan keskiosaa palvellut toinen radiokanava aloitti toimintansa vuonna 1994. Ensimmäiset yksityiset radioasemat perustettiin Mongoliaan vuonna 1993.

Mongolian televisio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1967. Vuonna 1970 asennettu neuvostoliittolainen Orbita-satelliittijärjestelmä mahdollisti television katsomisen myös Ulaanbaatarin ulkopuolella. Orbita aloitti päivittäiset lähetykset vuonna 1976 ja Mongolian televisio vuonna 1992. Maaseudulla televisiota alettiin katsoa vasta 1980-luvulta lähtien, jolloin myös ohjelmien sisältö alkoi monipuolistua.

Valtiollinen yleisradio muuttui julkisen palvelun yhtiöksi vuonna 2005. Se saa rahoituksensa mainonnasta, valtiolta sekä kotitalouksilta perittävistä maksuista. Laki takaa yhtiölle toimituksellisen vapauden, mutta käytännössä poliitikot vaikuttavat paljon sen toimintaan. Julkisen palvelun yleisradiotoimintaa valvoo kansallinen neuvosto, joka on kulloinkin hallitsevan puolueen määräysvallassa.

Mongolian yleisradiolla oli vuonna 2016 kaksi kansallista radiokanavaa, ULA-kanava, radion ulkomaanpalvelu, kansallinen televisiokanava, kaksi kaapelitelevisiokanavaa ja uutistoimisto. Ohjelmia välitetään mongolin lisäksi myös kazakiksi. Radiolähetykset tapahtuvat vielä suurelta osin keski- ja lyhytaalloilla. Analogisten televisiolähetysten oli määrä loppua vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mongolyn ündesnii olon niitiin
 Voice of Mongolia (ulkomaanpalvelu) 

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Mongolia
Televisioyhtiöt
Radioasemat