joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Troijan puuhevonen

Troijan puuhevonen on kreikkalaisessa mytologiassa Troijan sodassa käytetty sotajuoni. Kreikkalaiset onnistuivat tunkeutumaan piirittämäänsä Troijaan kätkeytymällä onton hevosen sisään, jonka troijalaiset itse veivät kaupunginmuurien sisäpuolelle luullen sitä lahjaksi. Tunnetuin kuvaus puuhevosesta on Vergiliuksen Aeneis-eepoksen 2. laulussa, minkä lisäksi se mainitaan esimerkiksi Homeroksen Odysseiassa (VIII.493–).

Kreikkalaiset olivat hyökänneet Troijaan pelastaakseen troijalaisten kaappaaman Helenan, joka oli Menelaoksen, kreikkalaisten johtajan puoliso. Piiritys oli jatkunut jo kauan, ja kreikkalaiset olivat häviämässä. Jopa eräs heidän puolikuolematon sankarinsa, Akhilleus, oli surmattu, ja kreikkalaiset olivat epätoivoisia.

Lopulta Odysseus keksi rakentaa puusta mahtavan onton hevosen, jonka sisään osa sotilaista, muiden muassa Odysseus itse, voisivat piiloutua. Tehtävä annettiin Epeiokselle, ja hevosen valmistuttua se jätettiin Troijan edustalle samalla kun muut kreikkalaiset purjehtivat läheisen saaren taakse piiloon, niin että troijalaiset luulivat heidän luovuttaneen ja purjehtineen pois. Troijalaiset pitivät hevosta lahjana ja voitonmerkkinä ja päättivät viedä hevosen kaupunkiin Troijan torille, vaikka he joutuivat tuhoamaan osan muurista, koska hevonen oli niin suuri, ettei se mahtunut portista. 

Illalla iloiset troijalaiset juhlivat kreikkalaisten antautumista. Pappi Laokoon kuitenkin epäili jotain, mutta merestä nousi kaksi käärmettä, jotka tappoivat hänet ja hänen poikansa, koska jumalat olivat päättäneet Troijan tuhosta. Keskellä yötä sotilaat ja Odysseus tulivat ulos hevosesta, tappoivat vartijat ja avasivat kaupungin portit muille sotilaille, jotka olivat purjehtineet huomaamatta takaisin Troijan lähelle. Kreikkalaiset kävivät yhdessä troijalaisten kimppuun, ja juhlimisesta väsyneet Troijan asukkaat tapettiin nopeasti.

Sanontana Troijan hevonen tarkoittaa vertauskuvallisesti mitä tahansa juonta, jossa uhri houkutellaan vapaaehtoisesti päästämään vihollinen luokseen. Siitä ovat saaneet nimensä myös troijalaiset eli viattomiksi naamioidut tietokoneen haittaohjelmat.

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Troijan sota
Ajan Suunta

Ajan Suunta oli Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) julkaisema päivälehti 1932–1944. Lehti tunnettiin muun muassa kuuluisan Tattarisuon tapauksen virheellisestä uutisoinnista.

Historia 
Ajan Suuntaa edelsi Ajan Sana -niminen lehti muutaman vuoden ajan. Molempien päätoimittajana oli Arne Somersalo, entinen ilmavoimien komentaja. Ajan Suunta ilmestyi kuutena päivänä viikossa iltapäivisin. Se edelsi siis tässä suhteessa nykyisiä iltapäivälehtiä, mutta se oli uutislehti.

Ajan Suunta lakkasi ilmestymästä 4. lokakuuta 1944, puolitoista viikkoa IKL:n lakkauttamisen jälkeen. Liittoutuneiden valvontakomission poliittinen neuvonantaja Pavel Orlov oli vaatinut Suomen hallitukselta lehden välitöntä lopettamista, ja hallituksesta otettiin yhteyttä lehden johtoon. Painokoneet pysäytettiin vapaaehtoisesti hallituksen varoitettua, että muuten edessä saattaisi olla voimatoimia koko Suomen lehdistöä vastaan.

Päätoimittajat 
 everstiluutnantti Arne Somersalo 1932–1935
 varatuomari Rauno Kallia 1935–1939
 toimittaja Niilo Vapaavuori 1940–1944

Lähteet 

Isänmaallinen kansanliike
Suomalaiset puoluelehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Andronikos IV Palaiologos

Andronikos IV Palaiologos (1348–1385) oli Bysantin keisari vuosina 1376–1379.

Andronikos IV oli keisari Johannes V:nen poika. Hän kapinoi isäänsä vastaan osmannien sulttaani Murad I pakotettua Johannes V:nen vasallikseen vuonna 1373. Andronikos IV oli liitossa Murad I:sen pojan kanssa, joka hänkin kapinoi omaa isäänsä vastaan. Kummankin kapina epäonnistui. Murad I antoi sokaista oman poikansa ja vaati alaistaan Johannes V:ttä menettelemään samoin. Johannes V ei kuitenkaan sokaissut kun toisen Andronikos IV:nen silmistä.

Vuonna 1376 genovalaiset auttoivat Andronikos IV:ttä kaappaamaan vallan. Mutta Genovan suurin vihollinen Venetsia hyökkäsi heti häntä vastaan. Vuonna 1379 venetsialaisten onnistui syrjäyttää Andronikos IV ja asettaa hänen isänsä Johannes V takaisin valtaistuimelle. Andronikos IV kapinoi vielä kertaalleen vuonna 1385, mutta kuoli pian tämän jälkeen.

Kirjallisuutta

Lähteet 

Bysantin keisarit
Vuonna 1348 syntyneet
Vuonna 1385 kuolleet
Henrik IV (Ranska)

Henrik IV (13. joulukuuta 1553 – 14. toukokuuta 1610) oli ensimmäinen Bourbon-sukuinen Ranskan kuningas. Hän hallitsi vuosina 1589–1610. Hän oli Navarran kuningas Henrik III vuodesta 1572. Hänen vanhempansa olivat Vendômen herttua Anton Bourbonilainen ja Navarran kuningatar Jeanne d’Albret.

Elämäkerta 

Henrik IV oli alun perin protestantti Henrik Navarralainen, joka nuoruudessaan vältti katolilaisena esiintymällä täpärästi joutumasta Pärttylinyön verilöylyn uhriksi. Hänestä tuli Ranskan laillinen kruununperijä Anjoun herttuan kuoltua vuonna 1584, koska hän oli Ludvig IX:n jälkeläinen ja Kapetingien dynastian viimeinen  miespuolinen perillinen. Hän joutui kuitenkin taistelemaan kruunusta katolista liigaa vastaan, joka ei hyväksynyt protestanttista kuningasta. Aiempi kuningas Henrik III liittyi lopulta Henrik IV:n joukkoihin, mutta hänet murhattiin pian. Henrik IV oli Henrik III:n kuoltua nimellisesti kuningas vuodesta 1589, mutta katolinen liiga vastusti häntä yhä.

Henrik IV löi katolisen liigan joukot vuonna 1589 Arquesin ja vuonna 1590 Ivryn taistelussa, mutta joutui luopumaan Pariisin piirityksestä, kun katolinen liiga liittoutui espanjalaisten kanssa. Lopulta Henrik suostui ainakin nimellisesti luopumaan protestanttisuudesta – hänen kerrotaan sanoneen ”Pariisi on aina yhden messun arvoinen” – ja hän tuli käytännössäkin kuninkaaksi vuonna 1594. Hän antoi Nantesin ediktin, joka lisäsi protestanttien uskonnonvapautta huomattavasti ja käytännössä lopetti Ranskan uskonsodat. Henrik IV kävi menestyksekkään sodan Espanjaa vastaan vuosina 1595–1598, lisäsi ulkomaankauppaa kauppasopimuksilla osmanien Turkin, Englannin ja Espanjan kanssa sekä rohkaisi Kanadan uudisasuttamista. François Ravaillac -niminen fanaatikko murhasi Henrik IV:n vuonna 1610.

Henrik IV oli aikaansa nähden suvaitsevan ja kansasta välittävän asenteensa sekä ulkopoliittisen menestyksensä takia varsin pidetty, mistä syystä hän on saanut lempinimiä kuten Suuri ja Hyvä kuningas.

Puolisot ja lapset
Henrik IV:n ensimmäinen puoliso oli Valois’n Margareta (), mutta lapseton avioliitto mitätöitiin vuonna 1599. Toinen puoliso oli Maria de’ Medici. Henrik suunnitteli avioliittoa myös rakastajattarensa Gabrielle d’Estrées’n kanssa, mutta tämä kuoli vuonna 1599 ennen kuin avioliittoa ehdittiin solmia.

Avioliitosta Maria de’ Medicin kanssa syntyivät lapset:
Ludvig XIII (1601–1643), Ranskan kuningas
Élisabet (1602–1644), Espanjan kuningatar, kuningas Filip IV:n puoliso
Christine (1606–1663), Savoijin herttuatar, herttua Viktor Amadeus I:n puoliso
Nicolas (1607–1611), nuorena kuollut vammainen lapsi
Gaston (1608–1660), Orléansin herttua
Henriette-Marie (1609–1669), Englannin kuningatar, kuningas Kaarle I:n puoliso.

Suhteesta Gabrielle d’Estrées’n kanssa syntyi kolme aviotonta lasta, jotka Henrik tunnusti:
César (1594–1665), Vendômen herttua
Catherine-Henriette (1596–1663), d’Elbeufin herttuatar
Alexandre (1598–1629), Vendômen ritari (Chevalier de Vendôme)

Lähteet

Ranskan hallitsijat
Ranskalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1553 syntyneet
Vuonna 1610 kuolleet
Hyllykallio

Hyllykallio on kaupunginosa Seinäjoella, joka sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään päin. Sen väkiluku oli 4 237 joulukuussa 2016. Kaupunginosa on osa Hyllykallion suuraluetta. 

Hyllykalliolla on kerros-, rivi- ja omakotitaloja. Se on myös suuri liiketoiminnallinen keskus, joka alkoi kehittyä 1960-luvulta alkaen silloisen Nurmon ja Seinäjoen rajan lähelle noin kolmen kilometrin päähän Seinäjoen keskustasta. Hyllykallion alueella sijaitsevat Nurmon vesitorni sekä Prisma. Hyllykallion vieressä sijaitsevalla Pohjan asuinalueella on Päivölän kauppakeskittymä, jossa sijaitsevat K-Citymarket, Biltema, Minimani, Puuilo ja Tokmanni.

Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Hyllykallio kuului Nurmon kuntaan. Hyllykallio on kuitenkin rakennettu niin kiinni Seinäjokeen, että osa piti sitä enemmän Seinäjoen kuin Nurmon asuinalueena.

Palvelut

Kunnalliset palvelut 

 Hammashoitola
 Hyllykallion koulu
 Hyllykallion päiväkoti
 Hyllykallion nuoppari
 Skaala-areena

Kaupalliset palvelut
 Prisma
 K-Citymarket
 Minimani
 Biltema
 Tokmanni
 Hankkija
 Lantmännen Agro
 R-kioski

Seurakunnalliset palvelut 
 Hyllykallion seurakuntakoti

Kuvia

Lähteet 

Seinäjoen kaupunginosat
Savon Sanomat

Savon Sanomat on Kuopiossa ilmestyvä seitsenpäiväinen sitoutumaton sanomalehti, jonka päälevikkialuetta ovat Pohjois-Savo ja Etelä-Savon pohjoisosat. Lehti perustettiin vuonna 1907 Maalaisliiton äänenkannattajaksi ja vaalilehdeksi.

Lehteä kustantaa Savon Media Oy, jonka omistaa Keskisuomalainen Oyj. Vuonna 2020 painetun lehden levikki oli 34 738. Vuonna 2021 painetun lehden lukijamäärä oli 99 000. Parhaimmillaan levikki oli 1990-luvun alussa, jolloin se oli noin 90 000. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.

Päätoimittajat
 Juhani Ahtiluoto 1907–1908
 Jaakko Kivi 1908–1912
 Iivo Härkönen 1913
 Mikko Jortikka 1913–1914
 Santeri Haapanen 1914–1917
 Lassi Hiekkala 1918–1929
 Eero Hiekkala 1929–1942
 Martti Suhonen 1942–1943
 Tauno Lautamatti 1943
 Eero Lappalainen 1944–1960
 Mauri Auvinen 1960–1987
 Reino Myöhänen 1987–1991
 Tapani Lepola  1991–2006
 Jari Tourunen 2006–2015
 Seppo Rönkkö 2015–

Toimittajia
Simo Puupponen (Aapeli)
Väinö Immonen
Elina Karjalainen
Seppo Kononen
Paavo Lipponen
Jouko Tyyri

Savon Sanomien jakamia palkintoja 
Savon Sanomien miespuolinen henkilöstö on 1970-luvun alusta asti vuosittain palkinnut Hilmanpäivänä 21. marraskuuta ”savolaisen naisen, joka on töillään ja toimillaan osoittanut esimerkillistä taitavuutta, tietävyyttä ja aikaansaavuutta”.

Lehti jakoi vuonna 2011 kolmannen Savon Sanomien vuoden väitöskirjapalkinnon parhaasta Kuopion yliopistossa hyväksytystä väitöksestä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Savon Sanomien verkkosivut

Kirjallisuutta
Aarre Huuskonen: Savolaisen sanapajan vaiheilta. Jyväskylä 1990.
Matti Kinnunen: Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa. Kuopion sanomalehdistön historia I, 1844-1917. Kuopio 1982. ISBN 951-657-102-6
Kaija Piironen: Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa. Kuopion sanomalehdistön historia II, 1918-1979. Kuopio 1982. ISBN 951-657-103-4
Kaija Vuorio: Savossa Savon Sanomat. Sanomalehti Savon Sanomat 100 vuotta 1907–2007. Savon Sanomat 2007. ISBN 978-951-98619-9-9.

Suomalaiset sanomalehdet
Kuopion media
T. S. Eliot

Thomas Stearns Eliot (26. syyskuuta 1888 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1965 Lontoo, Britannia) oli englantilais-amerikkalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja kriitikko. Eliot oli 1900-luvun merkittävimpiä englanninkielisiä kirjailijoita. Nobelin kirjallisuuspalkinnon hän sai vuonna 1948. Eliotin tuotanto voidaan jakaa kolmeen kauteen, Aution maan (1922) modernismiin, Neljän kvarteton (1943) uskonnollissävyiseen runouteen sekä näytelmäteoksiin, kuten Murha katedraalissa (1935).

Tuotanto 
Eliotin runoelma Autio maa (The Waste Land, 1922) nousi ensimmäisen maailmansodan jälkeisen sukupolven tunnukseksi, koska se kuvasi pettymystä, kulttuuripessimismiä ja maailmantuskaa. Itse Eliot piti pääteoksenaan neljän pitkän runon kokoelmaa Neljä kvartettoa (Four Quartets, 1943). Siinä näkyy Eliotin myöhemmän iän taipumus uskonnollisuuteen. Teoksen osat Burnt Norton, East Coker, The Dry Salvages ja Little Gidding olivat ilmestyneet itsenäisinä teoksina jo vuosina 1935–1942. Runot ovat Eliotin varhaiskauden runouteen verrattuna tyyliltään vuolaampia ja mietteliäämpiä. Kaikessa tuotannossaan hän sekä tähdensi klassistina perinteen merkitystä että modernistina rikkoi vanhoja kaavoja. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat vanhat myytit, 1600-luvun englantilaiset metafyysiset runoilijat ja 1800-luvun ranskalaiset symbolistit.

Eliot käytti runonäytelmässään Murha katedraalissa (Murder in the Cathedral, 1935) lähtökohtanaan antiikin tragedioita ja keskiaikaisia kristillisiä opetusnäytelmiä. Useissa näytelmissään, kuten Cocktailkutsut (The Cocktail Party, 1950) ja Yksityissihteeri (The Confidential Clerk, 1953) Eliot kuvasi arvostelevasti yläluokan elämää komedian muodossa.

Eliot tunnetaan myös Kissojen kielen kompasanakirjassa (Old Possum's Book of Practical Cats, 1939) julkaistuista lasten kissarunoistaan, jotka jatkoivat englantilaista nonsense-perinnettä.. Andrew Lloyd Webber sävelsi vuonna 1981 runoista suositun musikaalin Cats.

Teokset

Suomennetut teokset 
  3. painos (1. painos 1949). Delfiinikirjat 
 J. Alfred Prufrockin lemmenlaulu; Autio maa; Little Gidding. Teoksessa

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 T. S. Eliotin teoksia Gutenberg-projektissa 
 Hannu Niklander: Muistiinpanoja Uudesta Englannista. Kolmelta mantereelta. Robustos 2017.

Bloomsburyn ryhmä
Kristilliset mystikot
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Yhdysvaltalaiset kriitikot
Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Tony-palkinnon saajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
AK-74

AK-74 () on AK-47:n varsinaisen massatuotantomallin AKM:n (Avtomat Kalašnikova Modernizirovannyi) pohjalta suunniteltu, monilla uudistuksilla toteutettu 5,45x39 millimetrin patruunaa käyttävä rynnäkkökivääri, joka on tällä hetkellä käytössä muun muassa Venäjän armeijalla.

Nimensä mukaan suunnittelu saatettiin loppuun vuonna 1973. AK-74:n uudemmissa versioissa on laminoidun puutukin ja kahvan sijasta mustat polymeerista valmistetut muotoilultaan hieman parannellut osat. Aseen kompaktissa versiossa AKS-74N on umpiperä korvattu luurankomallisella taittoperällä ja ase on varustettu optisen/yötähtäimen kiinnityskiskolla. Vuonna 1979 kehitettiin laskuvarjojoukkoja ja panssarivaunujen miehistölle AKS-74u-karbiiniversio taittotukilla ja lyhennetyllä piipulla varustettuna.

Pääasiallisia uudistuksia AK-47-mallista ovat kevyempi ja helpommin valmistettava levyprässätty runko, suuri suujarru joka helpottaa varsinkin sarjatulen ampumista huomattavasti, uudelleen suunnitellut tukit, uuden patruunan vuoksi suoremmat lippaat, jotka on valmistettu joko bakeliitista tai muoviseoksesta.
Uuden patruunan hyötyjä vanhaan nähden ovat pienempi rekyyli, suurempi lähtönopeus, suorempi lentorata sekä valmistuskustannukset, haittapuolena on pienempi pysäytysteho.

AK-74 voidaan varustaa erilaisilla lisävarusteilla, esimerkiksi PBS-äänenvaimentimella, piipun alle kiinnittyvällä GP-25/GP-30 -kranaatinheittimellä ja sen sivukiskoon voidaan pikalukituksella kiinnittää erilaisia tähtäinlaitteita, kuten kiikari-, yö- ja punapistetähtäimiä.

Aseesta on tehty lisensoimattomia kopioita Bulgariassa (AK-74 ja AKS-74U), Itä-Saksassa (MPi-AK-74N, MPi-AKS-74N ja MPi-AKS-74NK) ja Romaniassa (PA md. 86)

Tekniset tiedot  
74-sarja yleisesti
Kaliiperi: 5,45x39 mm
Lippaat: 30, 45, 60 tankolipas (hyvin harvinainen), 75 patruunan rumpulipas (hyvin harvinainen)

AK-74
Pituus tukki auki/taitettuna: 943 mm/690 mm
Piipun pituus: 415 mm
Paino ladattuna: 3,6 kg  
Teoreettinen tulinopeus: 600 - 650 laukausta/min 

AKS-74u
Pituus tukki auki/taitettuna: 735mm/490mm
Piipun pituus: 210mm
Paino tyhjällä lippaalla: 2.71kg
Teoreettinen tulinopeus: 650–735 laukausta/min

Lähteet 
McNab Chris: Suuri Asekirja. Kiina: Gummerus 2008. ISBN 978-951-20-6890-6.

Viitteet

Aiheesta muualla 

AK-74:n kuva
Aks-74 

Rynnäkkökiväärit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mick Foley

Mick Foley (s. 7. kesäkuuta 1965 Bloomington, Indiana) on yhdysvaltalainen showpainija. Hänet tunnetaan myös nimillä Cactus Jack, Mankind ja Dude Love. Foley tunnetaan erityisen hyvin uhkarohkeista ja usein hyvin verisistä hardcore-otteluistaan, mistä johtuen hän on saanut lisänimen "Hardcore Legend".

Ura

Foley on urallaan paininut lähes kaikissa tunnetuimmissa showpainipromootioissa, kuten ECW:ssä, WCW:ssä, TNA:ssa ja WWE:ssä. Foleyn uran tunnetuimmat vuodet ajoittuvat WWE:n (silloisen WWF:n) niin kutsuttuun Attitude Eraan 1990-luvun puolivälistä 2000-luvun alkuun. Foley lopetti uransa vuonna 2012 ja hänet valittiin WWE Hall of Fame -kunniagallerian jäseneksi vuonna 2013.

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiehimänjoki

Kiehimänjoki on lyhyt mutta vuolas joki Paltamon kunnan alueella Kainuussa, Kajaanin pohjoispuolella. 

Joki alkaa Ristijärven ja Paltamon kuntien alueella sijaitsevasta Iijärvestä ja päättyy noin 16 kilometriä etelämpänä Oulujärveen. Virtaamaltaan se on Suomen 13. suurin joki ja syvimmiltä kohdiltaan noin 20 metriä syvä. Kiehimänjoen kokonaispudotus on 11,5 metriä, mikä sijoittuu suurimmaksi osaksi Leppikosken voimalapatoon. 

Kiehimänjokea käytetään uittoväylänä, ja joessa sijaitseva Uurajärvi on merkittävä virkistyskalastuspaikka. Joen rannalla sijaitsee useita kulttuurihistoriallisesti arvokkaita asuinympäristöjä ja muinaismuistokohteita. Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö suunnitteli paperitehdasta Kiehimänjoen varrelle 1910-luvulla.

Hyrynsalmen reitin alaosan alue
Paltamon luonto
Ristijärven luonto
Suomen joet
Hetteenmäki

Hetteenmäki on nimensä mukainen mäkinen kaupunginosa Kajaanissa. Se sijaitsee Nakertajan ja Suvantolan vieressä. Sitä ympäröi Pöllyvaaran urheilumaastot luontopolkuineen. Keskellä Hetteenmäkeä sijaitsee nuorison suosima puisto, jossa on talvisin myös pulkkamäki. Hetteenmäen kadut on nimetty Kajaani Oy:n entisten johtajien nimien mukaan.

Kajaanin kaupunginosat
Hugo Gernsback

Hugo Gernsback (16. elokuuta 1884 – 19. elokuuta 1967) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän keksi ”science fiction” -termin ja  perusti Amazing Stories -lehden. Gernsbackia pidetään myös modernin tieteiskirjallisuuden perustajana.

Gernsback oli kotoisin Luxemburgista, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1905. Hän oli naimisissa kolmesti, ja solmi avioliiton Rose Harveyn kanssa vuonna 1906, Dorothy Kantrowitzin kanssa vuonna 1921 ja Mary Hancherin kanssa vuonna 1951.

Gernsback julkaisi vuodesta 1909 alkaen tieteisiin ja keksintöihin perustuvaa Modern Electrics -lehteä. Vuonna 1926 Gernsback perusti uuden lehden, Amazing Stories, joka oli ensimmäinen tieteiskirjallisuuteen erikoistunut lehti. Gernsback alkoi kutsua lehdessään julkaistuja tarinoita ”scientifictioniksi. Sana muuttui lopulta nykyään tutumpaan asuunsa science fiction. 

Gernsback kirjoitti tieteistarinoita myös itse. Vuonna 1911 ilmestyi Ralph 124C 41+. Ultimate World ilmestyi vasta 1971.

World Science Fiction Society jakaa vuosittain Hugo Gernsbackin mukaan nimettyjä Hugo-palkintoja.

Lähde 
 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Wimme Saari

Wimme Saari (s. 1959 Kelottijärvi, Enontekiö) on uudenlaisen joikaustekniikan kehittänyt saamelaisartisti. Hänen tyylissään perinteiseen joikaukseen yhdistyy erilaisia äänenmuodostustapoja ja monipuolisia melodioita.

Varhaisvaiheet ja koulutus
Saari syntyi ja kasvoi Enontekiön Kelottijärvellä. Hän joutui käymään koulua sisäoppilaitoksissa, joista pääsi kotiin vain viikonlopuksi. Hän kouluttautui sähköasentajaksi ja äänitarkkailijaksi.

Ura
Työssään äänitarkkailijana Yleisradiossa hän löysi sukunsa vanhoja joikunauhoja, joilla joikasivat hänen enonsa sekä hänen äitinsä serkku. ”Nehän avasivat minulle ovet vanhaan Saamenmaahan ja tähän uraan. Kovasti innostuneena yritin opetella heidän joikunsa – kun kerran ensi kertaa kuulin.” Saari tunsi halua ryhtyä joikaamaan, mutta asiassa oli kahdenlaisia esteitä. Ensinnäkin hänen kasvuympäristössään oli joikaamista pidetty syntinä, ja toisaalta hän ajatteli, että oma lähestymistapa joikaamiseen pilaisi perinteen. Hän joikasi ensin perinteisellä tavalla, mutta sanoo, että se “alkoi tympäistä ja tuntua lopulta vankilalta. Sitten päätin karata ja hypätä kielekkeeltä. Katsoa, että kantavatko ne siivet.”

Musiikkiuransa Saari aloitti trubaduurina kitaran kanssa ja toimi Tallari-, Pohjantahti- ja Hedningarna-yhtyeiden laulusolistina.

Yhteistyö Tapani Rinteen kanssa alkoi vuonna 1990, jolloin Saari esiintyi Rinneradion albumilla Dance And Vision. Saari kehitti uuden joikutyylin yhdistämällä joikuun ambient-vaikutteita.

Myöhemmin muun muassa muusikot Matti Wallenius sekä Jari Kokkonen ovat luoneet hänen kanssaan akustisesta elektroniseen ulottuvaa äänimaisemaa joikaamisen taustalle.

2000-luvulla Saari piti noin kuuden vuoden levytystauon Gapmu-levyn jälkeen. Vuonna 2009 levyllä Mun Wimme palasi yhteistyöhön uransa alkuvaiheen kumppanin Tapani Rinteen kanssa. Rinne tuotti levyn, ja hänen lisäkseen levyllä vierailevat muun muassa Ulla Pirttijärvi, Pekka Lehti, Iro Haarla, Pekka Kuusisto ja Teho Majamäki.

Vuonna 2019 Saaren ympärille syntyi pienimuotoinen kohu, kun Kouvolassa Anjalankosken seurakunnan kirkkoherra kielsi häntä esiintymästä Sippolan kirkossa. Saari oli kuitenkin jo 25 vuoden ajan esiintynyt kirkoissa, ja asiassa saatiin aikaan sopuratkaisu ja Saari sai esiintyä suunnitellusti.

Yksityiselämä
Saari on ollut naimisissa muusikko Tellu Turkan kanssa, ja asui Liperissä. Saarella on neljä lasta ensimmäisestä avioliitostaan ennen Turkkaa. Saari oli parinkymmenen vuoden ajan koti-isänä ja hoiti alkuvaiheessa kaikki lapset itse, sillä omat lapsuuden kokemukset ovat saaneet hänet kammoksumaan kaikenlaisia laitoksia. Saari on puhunut lapsilleen pohjoissaamea. Nyttemmin hän on eronnut ja asuu Joensuussa.

Palkintoja
Vuoden kansanmuusikko 1995
Teosto-palkinto 2011

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wimme Saari joikasi itsensä maailmalle. Ylen Elävä arkisto.
 Perkkiö, Tanja: Saamelaismuusikko Wimme Saari: Koti-ikävä tuntureille helpottaa järven jäällä Yle Uutiset 2.4.2017

Saamelaiset laulajat
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset maailmanmusiikkiyhtyeet
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Áillohaš-musiikkipalkinnon saajat
Dodoma

Dodoma on Tansanian ja Dodoman alueen pääkaupunki. Vuonna 2012 sen asukasluku oli 410 956.  Pääkaupungin siirtoa Dodomaan Dar es Salaamista on suunniteltu 1970-luvulta lähtien. Tansanian valtiopäivät siirtyi Dodomaan helmikuussa 1996, mutta monet virastot sekä diplomaattiset edustustot sijaitsevat edelleen vanhassa pääkaupungissa.

Dodoma oli alkujaan paikka, jossa karavaanit pysähtyivät matkallaan Tanganjikajärven ja Intian valtameren rannikon välillä. Se sijaitsee eteläisen ylängön itäreunalla keskellä viljavia maanviljelysalueita. Kaupunki alkoi kasvaa, kun sen läpi rakennettiin rautatie maataloustuotteiden kuljetusta varten 1900-luvun alussa.

Ilmasto 
Dodomassa on puolikuiva eli semiaridi ilmasto, jonka päivälämpötilat ovat melko korkeat ympäri vuoden. Yölämpötilat laskevat kuitenkin 13 °C heinäkuussa. Ilmastossa on havaittavissa selkeä kuivakausi ja sadekausi. Sadekausi ajoittuu marraskuusta huhtikuuhun ja kuivakausi toukokuusta lokakuuhun.

Kaupunginosat 
Dodoman piirikunta jakaantuu 30 hallinnolliseen osa-alueeseen tai kaupunginosaan, joita ovat Chamwino, Chihanga, Dodoma Makulu, Hazina, Hombolo, Ipala, Kikombo, Kikuyu North, Kikuyu South, Kilimani, Kiwanja cha Ndege, Kizota, Madukani, Majengo, Makole, Makutupora, Mbabala, Mbalawala, Miyuji, Mkonze, Mpunguzi, Msalato, Mtumba, Nala, Ng'ong'ona, Nzuguni, Tambukareli, Uhuru, Viwandani ja Zuzu.

Palvelut

Koulutus 
Kaupungissa toimii kaksi virallisesti vuonna 2007 avattua yliopistoa, jotka ovat University of Dodoma ja St John’s University of Tanzania.

Liikenne 
Morogoron alueen kautta kulkeva moottoritie idässä yhdistää Dodoman Dar es Salaamiin. Dodoman kautta kulkee lännessä tieyhteydet Mwanzaan ja Kigomaan, Taboran kautta. The Great North Road -tie yhdistää pohjoisessa Dodoman ja Arushan. Dodomassa sijaitsee valtiollisen rautatien, Tanzania Railwaysin juna-asema. Kaupungissa sijaitsee myös lentokenttä, joka on tällä hetkellä rajoitettu vain pienkoneiden käyttöön.

Nähtävyydet 

 Tansanian parlamenttirakennukset eli Bunge
 Gaddafin moskeija
 Dodoman viinitilat

Elinkeinoelämä 
Alueen merkittävimmät luonnovarat ovat natriumkarbonaatti, kulta, suola ja kala. Dodoman tärkeimmät maataloustuotteet ovat viinirypäleet, durra, maapähkinät, hirssi, risiiniöljy ja maissi. Alueella harjoitetaan myös merkittävässä määrin karjataloutta. Keskeisiä teollisuuden toimintoja alueella ovat jalokivien louhinta, elintarvikkeiden prosessointi, puunjalostus, lamppujen valmistus, keramiikkateollisuus ja viinintuotanto.

Kulttuuri ja urheilu

Jalkapallo 
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Vodacom Premier Leaguessa, Dodomaa edustaa joukkue JKT Ruvu. Dodomassa sijaitsee vuonna 1978 rakennettu, lähinnä jalkapallon pelaamiseen tarkoitettu areena, Jamhuri Stadium, jonka katsojakapasiteetti on 25 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Afrikan pääkaupungit
Tansanian kaupungit
Nallikari

Nallikari on julkinen virkistys- ja matkailualue Oulun Hietasaaressa. Hietasaari erottaa kaupungin keskustan ja Oulujokisuiston Perämerestä. Oulun kauppatorin ja Hietasaaren välillä kulkee kevyen liikenteen saaristoreitti siltoineen ja Pikisaaren puutaloineen. Tätä reittiä pitkin matkaa Nallikariin kertyy kauppatorilta noin kolme kilometriä. Autolla matkaa Oulun keskustasta Nallikariin on 4–5 kilometriä ja valtatieltä 4 noin 5 kilometriä.

Nallikari sijaitsee Hietasaaren merenpuoleisella länsirannalla. Alue on tunnettu kilometrin pituisesta hiekkarannastaan, joka on sekä paikallisten että matkailijoiden suosiossa. 1970- ja 1980-luvuilla rannalla järjestettiin purjehdus- ja purjelautakilpailuja. 

Majoituspalveluja alueella tarjoaa muun muassa Nallikari Lomakylä, jonka alueelta löytyy huviloita, lomamökkejä sekä matkailuajoneuvoalue. Alueelta löytyvät myös palloiluhalli Nallisport, ratagolf-rata, lapsille suunnattu huvipuisto Vauhtipuisto sekä  ponipiha sekä ympäri vuoden auki oleva Ravintola Nallikari.

Nallikarin alueella on käytettävissä ilmainen langaton verkko PanOULU.

Urheilu ja liikuntaharrastukset 
Kesäaikana Nallikarin edustan vesialueella on purjelautailijoita, leijapurjehtijoita, kilpapurjehtijoita. Nallikarin edustalle on Oulun Merenkävijät kaupungin liikuntaviraston avustuksella merkinnyt poijuilla kaikkien kilpapurjehtijoiden käytössä olevan harjoitusalueen. Harjoittelualueen halkaisija on noin yksi meripeninkulma. Nallikarin hiekkaranta soveltuu myös rantafutikseen.

Rakennukset 

Rannan alueella on muutamia rakennuksia, joista vanhimmat ovat 1970-luvulta. 

Tunnettu nallikarilainen rakennus on vuonna 1988 valmistunut Nallikarin "Majakka". Aallonmurtajan päässä sijaitseva maamerkki lukeutuu arkkitehtuuriltaan postmoderniin tyyliin. "Majakan" on suunnitellut Arkkitehtitoimisto NVØ. 1970-luvulla rakennuttu rantapaviljonki oli ennen "Majakan" rakentamista rannan merkittävin rakennus.

Historiaa 
Hiekkarantojen virkistyskäyttö yleistyi 1930-luvulla. Oulussa oli yleisiä rantoja muun muassa Nuottasaaressa, Oritkarissa ja muualla Hietasaaressa. Osa noista rannoista joutui kuitenkin teollisuuden käyttöön. Kun Nallikari "löydettiin", sen pitkät hiekkarannat alkoivat vetää sinne tuhatmäärin kävijöitä. Ennen kesää 1939 valtuusto ja terveydenhoitolautakunta antoivat kaupunginhallitukselle tehtäväksi selvittää, miten Nallikariin saataisiin pukusuojia ja käymälöitä.

Sotien takia Nallikarin muuttaminen yleiseksi uimarannaksi siirtyi vuoteen 1946, jolloin 2. huhtikuuta valtuusto antoi Sotainvalidien veljesliiton Oulun osastolle oikeuden harjoittaa alueella uimarantaa tukevaa liiketoimintaa kymmenen vuotta. Ravintolarakennus alueelle valmistui saman kesän aikana. Kaupunki lunasti kuitenkin Sotainvalidien veljesliitolta rakennukset jo vuonna 1950, ja näin uimaranta siirtyi kokonaan kaupungin vastuulle. Nallikarin kunnostus ja remontti valmistui vuonna 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nallikarin alueen palvelut
Nallikari Lomakylä-Camping
Oulun kaupunki – Matkailupalvelut
Nallikarin sääkamera
Oulun arkkitehtuurin opaskartta Nallikarin majakka kohdenumero 93.
Vauhtipuisto

Hietasaari
Oulun nähtävyydet
Suomen uimarannat
Mikko Lindström

Mikko Viljami ”Linde” Lindström, s. 12. elokuuta 1976 Klaukkala) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan HIM- ja Daniel Lioneye -yhtyeiden kitaristina. Lindström on soittanut kaikilla HIMin kahdeksalla studioalbumilla. Hänen tuorein yhtyeensä on Flat Earth. 

Lindström on soittanut myös yhdessä silloisen appensa Tony Iommin ja Ian Gillanin kanssa WhoCares-nimisessä projektissa, jossa olivat mukana myös Jason Newsted ja Nicko McBrain. Yhtyeen ensimmäinen single ”Out of my Mind” ilmestyi toukokuussa 2011.

Lindström on maininnut ihailevansa erittäin paljon Jimi Hendrixiä, joka on vaikuttanut hänen soundiinsa ja soittotyyliinsä runsaasti. Hän myös ihailee muun muassa Steve Vaita, John Lee Hookeria, Devin Townsendia ja Tony Iommia. Hän on sanonut suurimman sankarinsa olevan Iggy Pop.

Mikko Lindströmin ex-puoliso on keväällä 2007 debyyttilevynsä julkaissut laulaja Manna ja heillä on yhteinen tytär Olivia. Vuosina 2010–2013 Lindström oli kihloissa Tony Iommin tyttären Toni-Marie Iommin kanssa. Hän ja Toni-Marie asuivat yhdessä viisi vuotta Kirkkonummella.

Instrumentit 
Gibson SG Standard
Gibson SG Alpine White (Keikoilla)
Gibson SG Special (Funeral of Heartsin videolla, kitara nimettiin Kyyläksi)
Gibson SG 61 Reissue
Gibson EDS-1275
Gibson Les Paul Standard
Gibson Flying V (Razorblade Romancen musiikkivideoilla)
Epiphone SG G-400 Alpine white
Laney VH100R
Laney L20H
Dunlop Bass Wah pedal
D'Addrion kielet
Jackson Soloist (Uran alussa)
Fender Telecaster (Pääosin levytyksessä)

Diskografia

HIMin kanssa 
 666 Ways to Love (EP) - 1996
 Greatest Lovesongs Vol. 666 - 1997
 Razorblade Romance - 2000
 Deep Shadows and Brilliant Highlights - 2001
 Love Metal - 2003
 Dark Light - 2005
 Venus Doom - 2007
 Screamworks: Love in Theory and Practice, Chapters 1-13 - 2010
 Tears on Tape - 2013

Daniel Lioneyen kanssa
 The King of Rock'n Roll – 2001
 Vol. II – 2010
 Vol. III – 2016

Flat Earthin kanssa
 None for One - 2018

Lähteet

Aiheesta muualla

 HIMzone666 Saksalainen HIM-fanisivusto 
 HIMzone666.forum Saksalainen HIM-faniforumi 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
HIMin jäsenet
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Géza Szilvay

Géza Ellák Jenő Szilvay (s. 13. syyskuuta 1943 Budapest, Unkari) on unkarilaissyntyinen viulunsoitonopettaja ja suomalainen musiikkivaikuttaja. Hän on entinen Itä-Helsingin musiikkiopiston rehtori ja Kuhmon Prima Nota -kurssin pääkouluttaja.

Géza Szilvay opiskeli Budapestissa musiikkia ja musiikkipedagogiikkaa sekä valtio-oppia ja oikeustiedettä. Hän on opettanut Itä-Helsingin musiikkiopistossa vuodesta 1971 ja toiminut opiston rehtorina vuodesta 1984 lähtien. Szilvay tuli suuren yleisön tuntemaksi 1970-luvulla tv-sarjasta Viuluviikarit musiikkimaassa, jossa sovellettiin unkarilaista musiikkipedagogiikkaa suomalaisiin lapsiin. Unkarilaisen Zoltán Kodályn periaatteiden pohjalta Géza ja hänen vanhempi veljensä Csaba Szilvay ovat kehittäneet kansainvälisesti menestyneen värikieli-menetelmän (Colourstrings), jota käytetään Helsingin Lapsi- ja Juniorijousten kasvatuksessa sekä myös muissa oppilaitoksissa ympäri maailman. Juniorijousten jäsenet soittivat vuorollaan viulun ”lintukielellä, äitikielellä, isäkielellä ja karhukielellä” eri väreillä merkityistä nuoteista. Silloisista Colourstrings-lapsista musiikkimaailman tähdiksi ovat nousseet muiden muassa Réka Szilvay, Pekka Kuusisto ja Linda Lampenius.

Veljeksille on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki 1981, Suomen Valtion kulttuuripalkinto 1983, Unkarin valtion kunniamerkki 1990, Helsingin kaupungin kulttuuripalkinto 1995, Pro Musica -palkinto 1999 ja Kansainvälinen Kodály-palkinto 2007.

Szilvay esiintyi yhdessä Lapsijousten kanssa NBC:n joulushow’ssa, jota isännöi Andy Williams. Jakso kuvattiin Suomessa 1980-luvulla.

Szilvaylle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Helsingin Juniorijouset. 
 Colourstrings continues to inspire.
 
 

Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset viulistit
Unkarilaiset viulistit
Suomenunkarilaiset henkilöt
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarasjoki

Kaarasjoki (, ) on pinta-alaltaan Norjan toiseksi suurin kunta Ruijan eli Finnmarkin sisämaassa. Kunnan asukkaista noin 80 % on saamenkielisiä. Kaarasjoella sijaitsee Norjan Sámediggi eli saamelaiskäräjien keskuspaikka. Paikkakunnalla mitattiin 1. tammikuuta 1886 Norjan alin lämpötila −51,4 °C.

Kaarasjoen kunta rajoittuu pohjoisessa Porsangin kuntaan, koillisessa Tenon kuntaan, idässä Suomen Utsjoen kuntaan, kaakossa Suomen Inarin kuntaan, etelässä ja lännessä Koutokeinon kuntaan, sekä luoteessa Alattion kuntaan.

Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Kaarasjoen kunnassa oli 2 721 asukasta.

Kyliä ja paikkoja 
 Levajoki (, )
 Päiväskenttä ()

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaarasjoki
Öölanti

Öölanti () on saari Ruotsissa Smålandin rannikolla ja yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Öölannin pinta-ala on 1 341,6 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 24 760 asukasta, joten väestötiheys oli 18,5 asukasta neliökilometriä kohti.

Öölanti on Ruotsin toiseksi suurin saari Gotlannin jälkeen, ja sijaitsee etelämpänä ja lähempänä rannikkoa kuin Gotlanti. Öölantiin on päässyt vuodesta 1972 alkaen autolla 6,07 kilometriä pitkää Öölannin siltaa pitkin Kalmarista.

Öölannin tärkeimpiä elinkeinoja ovat kalastus, lampaankasvatus, kalkkikivenlouhinta ja matkailu. Saaren ainoa kaupunki on Borgholm.

Maantieto 
Öölanti on pitkä, kapea ja alava saari Ruotsin kaakkoisrannikolla. Se on 137 kilometriä pitkä ja leveimmillään 16 kilometriä leveä. Saaren korkein kohta on Högsrum (55 metriä) ja suurin järvi Möckelmossen.

Nähtävyyksiä 
Öölannissa on kuninkaallisen perheen kesäpalatsi Solliden sekä useita arkeologisia nähtävyyksiä, kuten kivikautinen kylä. Matkailijat tulevat saarelle usein kauniin sään, kukkean luonnon (etenkin muuttolintujen ja kämmeköiden) tai muinaismuistojen perässä. Öölannissa on myös eläinpuisto. Alun perin 2 000 tuulimyllystä on vielä 400 jäljellä. Etelä-Öölannin viljelyseutu, johon kuuluu laaja kalkkikiviylänkö eli alvari (), on UNESCOn maailmanperintökohde.

Kunnat
Öölanti on jakautunut Ruotsin 1970-luvun alun kuntauudistuksista lähtien kahteen kuntaan.
 Borgholmin kunta
 Mörbylångan kunta

Väestönkehitys

Väestö lääneittäin
Öölannissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 24 760 asukasta, jotka asuivat kaikki Kalmarin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 VisitSweden – Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Smoolanti ja Öölanti
22-Pistepirkko

22-Pistepirkko on vuonna 1980 Utajärvellä perustettu pop/rockyhtye. 22-Pistepirkon musiikilliset juuret ovat 1960-luvun brittiläisessä ja amerikkalaisessa garage rockissa ja psykedeelisessä rockissa. Yhtyeen sävellys- ja sanoitustyyliä sekä sointia pidetään hyvin omaperäisinä ja helposti tunnistettavina. 22-Pistepirkko kuuluukin kriitikkopiireissä arvostetuimpiin suomalaisiin rockyhtyeisiin.

Vuonna 1982 22-Pistepirkko voitti Rockin SM-kilpailut. Pian tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen EP. Vuoden 1984 debyyttilevy Piano, rumpu ja kukka oli vielä pääosin suomenkielinen. EP Ou Wee! oli jo englanninkielinen, kuten seuraava albumikin The Kings of Hong Kong (1987). Tämä levy ja sen seuraaja Bare Bone Nest (1990) saivat osakseen hyvin myönteiset arvostelut.

22-Pistepirkon tunnetuin laulu ”Birdy” on vuoden 1992 Big Lupu -albumilta. Yhtyeen menestynein levy on vuonna 1994 ilmestynyt Rumble City, LaLa Land. Yhtye on säilyttänyt kulttimaineensa, ja 2000-luvulla ilmestyneistä albumeista varsinkin Drops and Kicks (2005) ja Lime Green Delorean (2011) ovat saaneet varsin myönteisen vastaanoton.

Yhtye esiintyy myös nimellä The Others soittaen lainakappaleita pääasiassa -50, -60 ja -70 luvun rock'n'rollista, garage rockista ja countrystä. Vuonna 2006 yhtye julkaisi levyn Monochromeset The Others -nimellä.

Yhtyeen nimi on leppäkerttuihin kuuluvan ahopirkon (Psyllobora vigintiduopunctata) toinen nimi. Yhtyeen nimi esiintyy sen ensimmäisillä levyillä muodossa 22 Pistepirkko. Levyjen tekijätiedoissa se on lyhennetty toisinaan muotoon 22-P tai 22-PP. 

Kesäkuussa 2015 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle. Yhtye valmisteli tätä ennen albumia, jolla olisi ollut mukana Yari tuottajana, säveltäjänä, sovittajana ja muusikkona. Syksyllä 2019 yhtye teki jälleen keikkoja ja 22. helmikuuta 2022 se julkaisi uuden singlen.

Kokoonpano 

 P-K Keränen – laulu, kitara, koskettimet ja ohjelmointi
 Espe Haverinen – rummut ja laulu
 Asko Keränen – basso, koskettimet, ohjelmointi ja laulu
Lisäksi kitaristi ja tuottaja Riku Mattila on ollut mukana levyillä The Kings Of Hong Kong, Bare Bone Nest ja Big Lupu, vaikkakaan ei koskaan kokoonpanoon virallisesti kuulunutkaan.

Albumit 

Piano, rumpu ja kukka (1984)
The Kings of Hong Kong (1987)
Bare Bone Nest (1989)
Big Lupu (1992)
Rumble City, LaLa Land (1994)
Zipcode (1996)
Eleven (1998)
Downhill City (1999)
Rally of Love (2001)
The Nature of 22 Pistepirkko (2002)
Drops & Kicks (2005)
The Others aka 22PP: Monochromeset (2006)
(Well You Know) Stuff Is Like We Yeah! (2008)
Lime Green DeLorean (2011)
The Singles (2012)
Kind Hearts Have a Run Run (2022)

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko – Jealouse ja Joey
 Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko – Birdy
 Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko uskoi kokeellisuuteen ja nöyryyteen

Suomalaiset alternative rock -yhtyeet
Suomalaiset psykedeeliset rockyhtyeet
Suomalaiset garage rock -yhtyeet
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Emma-palkinnon saajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuolemattomuus

Kuolemattomuus tarkoittaa olemassaoloa, jonka oletetaan kestävän ikuisesti. Yleisimmin kuolemattomuudella käsitetään sielun tai persoonallisuuden ikuista olemassaoloa biologisen kuoleman jälkeen. Kuolemattomuuden voi käsittää myös siten, että yksilön maailmalle jättämä perintö (maine, teot tai jälkeläisten ketju) elää ikuisesti hänen jälkeensä. Jotkut mystikot taas ovat pyrkineet voittamaan kuoleman hengellisen muutoksen kautta.

Biologinen kuolemattomuus tarkoittaa ikääntymisestä johtuvan hitaan kuolemisen poissaoloa, joka voidaan mahdollisesti saavuttaa bioteknologian tai molekulaarisen nanoteknologian avulla (teknologinen kuolemattomuus). Yleisesti fyysinen kuolemattomuus voidaan jakaa 1) rajattuun kuolemattomuuteen, jolloin henkilö ei vanhene, mutta voi kuolla esimerkiksi onnettomuuden seurauksena, ja 2) rajattomaan kuolemattomuuteen, joka tarkoittaa täydellistä vahingoittumattomuutta, vaatien siten myös elinympäristön eli maailmankaikkeuden ikuista olemassaoloa. Esimerkki biologisesti kuolemattomasta lajista on Turritopsis dohrnii.

2045 Initiative -hankkeen tutkijat uskovat ihmisten saavuttavan ikuisen elämän robottiavattarena vuoteen 2045 mennessä.

Uskonnossa
Kuolemattomuuden tavoittelu on taolaisen uskonnon tärkeimpiä osia. Sitä edistetään esimerkiksi joogalla ja mietiskelyllä, oikeanlaisella ruokavaliolla sekä pidättyvyydellä.

Myös Jehovan todistajat uskovat säilyvänsä ikuisesti elossa jos Harmageddonin taistelu tulee heidän elinaikanaan.

Fiktiossa

Myytit kuolemattomista ihmisistä, hengistä ja jumalista ovat tuttuja historian alkuhämäristä asti. Mytologiset olennot, kuten vampyyrit ja demonit, on usein kuvattu kuolemattomiksi. Fantasiatarinoissa velhojen ja haltijoiden kerrotaan olevan kuolemattomia. Joskus kuolemattomuus nähdään kirouksena (esimerkiksi Highlander, Gulliverin retket), joskus taas palkintona (Gilgameš, nuoruuden lähde, viisasten kivi).

Katso myös 
Biologinen kuolemattomuus:

 Biogerontologia
 Aubrey de Grey
 Hayflickin raja
 Hydrozoa
 Kryoniikka
 Kyborgi
 Turritopsis nutricula

Kuolemattomuus mytologioissa ja uskonnoissa:

 Ambrosia
 Elävä kuollut
 Feenikslintu
 Graalin malja
 Kuolemanjälkeinen elämä
 Reinkarnaatio
 Viisasten kivi
 Ylösnousemus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 Philosophy of Death -luento  - Filosofian professori Shelley Kaganin luentosarja Yalen Yliopistosta (flash video, 24 luentoa).
 Immortality Institute 

Kuolema
Kuvitteellinen
Transhumanismi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hegemonia

Hegemonia on tosiasiallinen, ilman sopimusta muodostunut ylivalta. Alun perin hegemonialla on tarkoitettu poliittista hallitsemista tai ylivaltaa erityisesti valtioiden välisissä suhteissa. Sittemmin sillä on tarkoitettu myös Antonio Gramscin määrittelemänä hallitsevien yhteiskuntaryhmien kulttuurista ylivaltaa. Eliitit hallitsevat kansalaisia ideologioiden avulla, eivät nojaamalla fyysiseen väkivaltaan. Laajemmin hegemonia merkitsee monimutkaista kokonaisuutta, joka yhdistää toisiinsa poliittiset, sosiaaliset ja kulttuuriset voimat, tai ne aktiiviset sosiaaliset ja kulttuuriset voimat, jotka ovat kokonaisuuden kannalta välttämättömiä elementtejä.

Katso myös
Supervalta

Lähteet 
 Raymond Williams. Marxismi, kulttuuri ja kirjallisuus. Jyväskylä 1988, 125, 129; Raymond Williams. 
 Keywords. A Vocabulary of Culture and Society. Glasgow 1976, 117-118

Viitteet 

Politiikan käsitteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nuoruuden lähde

Nuoruuden lähde on myyttinen vesilähde, josta juomisen tai jossa kylpemisen sanotaan antavan ihmiselle ikuisen nuoruuden. Eri puolilta maailmaa tunnetaan tarinoita, joiden mukaan iäkkäät ihmiset saisivat uuden nuoruuden näistä ”neitokaivoista”. 

Monet renessanssin taiteilijat kuvasivat kylpemistä ikuisen nuoruuden lähteessä. Aihe rinnastuu myös kristinuskon kasteeseen.

Nuoruuden lähde on joskus sijoitettu Floridaan, Bimini-saarelle. Espanjalaisen tutkimusmatkailijan Juan Ponce de León väitettiin etsineen nuoruuden lähdettä, kun hän matkasi Floridaan vuonna 1513. Espanjalainen historioitsija Antonio de Herrera y Tordesillas kirjoitti 1601, että lähde palauttaa ikääntyvän miehen nuoruuden ja potenssin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Fountain of Youth. Web Archive. PDF. 

Mytologia
Koraali

Koraali on luterilaisessa kirkossa koko seurakunnan laulama virsisävelmä. Koraalit ovat yleensä yksinkertaisia ja helposti laulettavia sävelmiä. Koraaleihin liittyvien virsien tekstit ovat usein loppusoinnullisia ja useita säkeistöjä käsittäviä runoja, jotka lauletaan samalla melodialla. Koraali ei kuitenkaan ole ainoa virsisävelmän muoto.

Koraali on vokaalinen ja sidottu tekstiin. Siten se eroaa esimerkiksi tanssimusiikista.  Koraalilla on voimakas lineaarinen piirre. Koraalissa kaikki pohjautuu yhteen äänilinjaan, ja se on helppo laulaa myös ilman soitinsäestystä. Se on lauluettua Jumalan sanaa ja rukoista, tarkoitettu ensisijaisesti jumalanpalveluskäyttöön ja se on sävyltään objektiivinen, riippumaton tunnetilojen vaihelusta.

Koraali kehittyi 1500-luvulla reformaation myötä, kun seurakunta alkoi yhtyä jumalanpalveluksissa lauluihin, virsiin. Martti Luther on säveltänyt joitain koraalimelodioita (muun muassa virren Jumala ompi linnamme).Tunnetuimpia koraaleja ovat Phipill Nicolain säveltämät koraalit "Wie schön leuchtet der Morgenstern", joka  Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi "On kirkas aamutähti nyt" numerolla 43 ja "Wachet auf, ruft uns die Stimme" ,”Herätkää”! niin huuto kaikaa" numerolla 163. Koraalia Wachtet auf on usein nimitetty "koraalien kuninkaaksi" ja Wie schön-koraalia koraalien kuningattareksi. Kummallakin sävelmällä lauletaan useita eri virsiteksejä.

Koraalit olivat alun perin yksiäänisiä, mutta monet säveltäjät ovat tehneet niistä moniäänisiä sovituksia. Johann Sebastian Bach teki useita koraalisovituksia neliääniselle kuorolle, joita hän käytti kantaattien ja passioiden osina.

Koraalimelodioita on käytetty myös koraalialkusoitoissa, yleensä uruille sävelletyissä instrumentaalikappaleissa, joita esitettiin johdantona ennen varsinaisen koraalin laulamista. Koraalialkusoitto sisältää sitä seuraavan koraalin melodian.

Lähteet

Kirkkomusiikki
Luterilaiset kirkot
Jouni Inkala

Jouni Mikael Inkala (s. 15. huhtikuuta 1966 Kemi) on suomalainen runoilija.

Inkala kirjoitti ylioppilaaksi Muhoksen lukiosta 1985 ja opiskeli Limingan taidekoulussa 1985–1986. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1991 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hän työskenteli Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen opettajana 1991–1994 ja on toiminut vuodesta 1994 lähtien vapaana kirjailijana.

Inkalalta on ilmestynyt useita runokokoelmia. Hänen esikoisteoksensa Tässä sen reuna (1992) sai ilmestymisvuonnaan J. H. Erkon palkinnon. Inkalan aiempi kustantaja oli WSOY, mutta hän siirtyi eräiden muiden kirjailijoiden tavoin vuonna 2010 Siltalalle, joka julkaisi hänen runokokoelmansa Kemosynteesi helmikuussa 2011.

Teokset

Palkinnot 
 J. H. Erkon palkinto 1992
 Einari Vuorela -runopalkinto 2005
 Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2021

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jouni Inkalan runoja Electric Verses -verkkoantologiassa

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Anagrammi

Anagrammilla tarkoitetaan sanan tai sanajoukon kirjainten uudelleen ryhmittelyä siten, että niistä muodostetaan yksi tai useampi uusi sana. Esimerkiksi sanan vaali eräs anagrammi on laiva. Anagrammi voidaan määritellä myös merkkijonon merkkien bijektiona itselleen. Tämä tarkoittaa, että alkuperäisen sanan jokaista kirjainta  on käytettävä täsmälleen  kertaa uutta sanaa muodostettaessa, missä  tarkoittaa kirjaimen  lukumäärää alkuperäisessä sanassa. Anagrammi toimii sanaleikkinä parhaiten silloin, kun uuden sanan avulla pystytään jollakin tavoin antamaan vihje alkuperäisestä sanasta. 

Eräs kaunokirjallisuuden tunnetuimpia anagrammeja on ollut Giovanni Guareschin kirjassa Isä Camillon kylä, jossa toinen päähenkilö, Peppone, voitti arpajaisissa nimellä "Pepito Sbezzeguti". Nimi oli anagrammi hänen oikeasta nimestään, Giuseppe Bottazzi.

Anagrammi on eräs piilosanojen vihjetyyppi.

Esimerkkejä anagrammeista

Suomenkielisiä anagrammeja 
talouspolitiikka — tulo pois kaikilta
kesälomasuunnitelma — Suomenselän-matkailu
Mauno Henrik Koivisto — arvoitus koko ihminen
Iivo Niskanen — sonni vaikeni 
Koskenkorvan viina — nokikansan virvoke
Hannele Pokka — Pekka Halonen
Tuuli Matinsalo — Niilo Lauttamus
Ivalo — loiva — Olavi – Valio — Viola
lavitsa — salviat — silavat — slaavit — valtias — vislata
hanhi – hihna
Toinen, kolmas ja neljäs esimerkki ovat Yle Radio Suomen Sanasepot-ohjelman kuuntelijoiden keksimiä.

Musiikkituottaja Rauli Eskolin löysi taiteilijanimensä Illusion Rake anagrammikoneen avulla. Yleisradion toimitusjohtaja Lauri Kivinen soittaa ja laulaa Åttopojat-yhtyeessä nimellä Ilari Vinkuen, joka on anagrammi hänen nimestään.

Englanninkielisiä anagrammeja 
Clint Eastwood — Old West action
Jim Morrison — Mr. Mojo Risin’ (Tätä toistetaan Morrisonin The Doors -yhtyeen kappaleessa ”L.A. Woman”.)
Talking Heads — King’s Lead Hat (Kyseessä on Brian Enon albumin Before and After Science sisältämä kappale. Eno on työskennellyt paljon Talking Heads -yhtyeen kanssa.)
Imogen Heap — iMegaphone (Laulajattaren esikoisalbumin nimi on anagrammi hänen nimestään.)
Caster Semenya — Yes, a secret man (Eteläafrikkalaisen juoksijattaren sukupuolta epäiltiin.)
Eleven plus two — Twelve plus one

Ruotsinkielisiä anagrammeja 
 Henrik Schyffert — Fin tysk herrchef

Muita  
Carpi – Capri (molemmat Italiassa) 
Tokio – Kioto (molemmat Japanissa)

Katso myös 
Palindromi
Sananmuunnos
Permutaatio

Aiheesta muualla 

Ansa-anagrammisanasto

Internet Anagram Server – I, Rearrangement Servant Englanninkielinen anagrammien etsintätyökalu

Sanaleikit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pulmatehtävät