Virolahti

Virolahti () on Suomen kunta, joka sijaitsee Kymenlaakson maakunnan kaakkoiskulmassa Suomenlahden rannalla Venäjän rajalla. Siellä sijaitsee Vaalimaan raja-asema Venäjän rajalla. Kunnan asukasluku on  ja sen pinta-ala on  km2, josta  km2 on sisävesistöjä. Väestötiheys on  asukasta/km2. Virolahden naapurikunnat ovat Hamina ja Miehikkälä.

Kunnan nimi johtuu vilkkaasta kaupankäynnistä keskiajalla Viron, etenkin Virumaan asukkaiden kanssa. Virolahden vaakunan ankkuri kuvaa vanhaa satamapaikkaa, merenkulkua ja kalastusta. Apilat kuvaavat maanviljelyä. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson.

Virolahden kaavailtu yhdistyminen Haminan kanssa kariutui toistaiseksi, kun Virolahden kunnanvaltuusto 7. joulukuuta 2011 päätti äänin 18–3 hylätä kuntaliitossopimuksen ja valtuuttaa kunnanhallitus jatkamaan prosessia tavoitteena kahden kunnan mallin toteutuminen eteläisessä Kymenlaaksossa.

Historia

Esihistoria 
Kivikauden ajasta kertovat lukuisat kaivaukset. Lämpimänä kautena 5000–2000 eaa. Virolahdella oli paljon asutusta, mutta myöhemmin muinaislöydöt harvenevat ja häviävät vähitellen kokonaan. Helsingin yliopiston tutkijaryhmä teki Pihlajasta varhaisesta asutuksesta kertovia esinelöytöjä 2008. Vetelänsuonojalta löytyi kivikauden loppupuolen keramiikkaa ja kaksi isoa asuinpainannetta, joiden välissä oli vielä kulkukäytävä ja ympärillä valli. Asumusten seinät ovat olleet joko hirsisiä, joissa on ollut 4–5 hirsikertaa, tai sitten turveseinäisiä. Kuvatunlaiset yhdistetyt huonetilat yleistyivät kivikauden lopulla noin 3500 eaa. Nyt Länsikylästä löydetty painanne on Museoviraston arvion mukaan vuosilta 1700–2300 eaa., kivikauden lopulta kampakeramiikan jälkeiseltä ajalta.

Virolahti on rautakauden lopun ja keskiajan arkeologian tutkimuksen kannalta vaikea tutkimusalue. Alueen asutushistoria on tuolta ajalta hämärän peitossa. Se on voinut olla osa karjalaista kulttuuripiiriä ennen alueen päätymistä Viipurin linnan hallinnon alaisuuteen. Vuoden 1000 molemmin puolin vallitsi eräkausi, jolloin Virolahden kalaisia vesiä kävivät verottamassa virolaiset, karjalaiset, hämäläiset ja venäläiset samaan aikaan kun viikinkien laivat purjehtivat rannikkoa pitkin Novgorodiin. Myös tältä rautakautiselta ajalta on runsaasti löytöjä, erityisesti hautapaikkoja.

Virolahden pitäjä 
Virolahti oli jo Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323 liitetty osaksi Ruotsia. Ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1336, jolloin Pietari Joninpojan kirjeessä Tallinnan raadille mainitaan Viipuri, Virolahti ja Vehkalahti paikkoina, jossa hansakaupungin porvareilla oli oikeus käydä kauppaa paikallisten asukkaiden kanssa. Myöhemmin virolahtelaiset harjoittivat myös itse talonpoikaispurjehdusta muun muassa Tallinnaan.

Vuonna 1370 Virolahti mainitaan itsenäisenä seurakuntana. Virolahden emäpitäjä rajoittui lännessä Vehkalahteen, idässä Säkkijärveen ja pohjoisessa Lappeeseen. Juhana III:n Venäjän sota oli Virolahdelle hyvin ankara ja monet vanhat, keskiaikaiset talonpoikaissuvut hävisivät kokonaan. 1600-luvulla Virolahdelta läänityksiä saivat von Ritter, von Vietinghoff, von Wicken, Klick, von Gertten, Böckling, Schulman, Mellin, Paijkull, Reet ja von Ungern-Sternberg -suvut, mutta läänitykset peruutettiin isossa reduktiossa. Myöhemmin Uudenkaupungin rauhan raja kulki alueen poikki. Vuonna 1743 (Turun rauhassa) Virolahti jäi kokonaan Venäjälle ja tuli osaksi ns. Vanhaa Suomea. Suomen suuriruhtinaskuntaan Vanha Suomi palautettiin vuonna 1812. Virolahdella alkoi 1700-luvulla louhostoiminta Pietarin rakentamisen tarpeisiin. Muun muassa Iisakinkirkon pylväät ovat Virolahden Pyterlahden graniittia. Emil von Qvanten kirjoitti Suomen laulun 15-vuotiaana kadettina Harjun hovissa Virolahdella 1840-luvun alussa.

Miehikkälä itsenäistyi Virolahdesta vuonna 1887. Virolahdelle perustettiin Suomen ensimmäinen kunnallinen kansakoulu. Ennen ensimmäistä maailmansotaa tsaari Nikolai II vietti huvijahdillaan Standartilla kesiään perheineen pitäjän saaristossa.

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa siihenastisen Virolahden alueesta pysyi Suomella, mutta osa (yli 100 km²) sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin.

Kyliä vuonna 1939 
Tähdellä (*) merkityt jäivät talvisodan jälkeen kokonaan tai suurimmaksi osaksi Neuvostoliiton, nykyisen Venäjän, puolelle.

Alapihlaja, *Ala-Urpala, Eerikkälä, Hailila, Hanski, Hellä (Heligby), Hämeenkylä (Tavastby), Häppilä, Järvenkylä, Kattilainen, *Kiiskilahti, Kirkonkylä, Klamila, Koivuniemi, *Koskela, Koskelanjoki, Kotola, Kurkela, *Laitsalmi, Länsikylä (Flonckarböle), *Martinsaari, Mattila, Mustamaa, Nopala, *Orslahti, *Paatio (Båtö, Patio), Pajulahti, *Pajusaari, *Pitkäpaasi, Pyterlahti, Ravijoki, Ravijärvi, Reinikkala, Rännänen (Grennäs), Sydänkylä (Kallfjärd), Säkäjärvi (Seekeirffby), Tiilikkala, Vaalimaa (Vaderma), Vilkkilä, Virojoki, Yläpihlaja, *Ylä-Urpala.

Väestö

Väestönkehitys 
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat 
Vuoden 2018 lopussa Virolahdella oli 3 150 asukasta, joista 1 391 asui taajamissa, 1 707 haja-asutusalueilla ja 52:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Virolahden taajama-aste on 44,9 %. Virolahden taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:

Kunnan keskustaajama on lihavoitu.

Seurakunnat 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Haminan seurakunta toimii Haminan kaupungin sekä Virolahden ja Miehikkälän kuntien alueella. Entinen Virolahden seurakunta lakkautettiin ja liitettiin Haminan seurakunnan yhteyteen omana kappeliseurakuntanaan vuonna 2011.

Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Virolahden alueella toimii Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta. Virolahti kuuluu seurakunnan Kouvolan ja Haminan toiminta-alueeseen.

Maantiede 
Virolahden keskustaajama Virojoki ja kirkonkylä sijaitsevat Virolahden merenlahden ympäristössä. Muita merkittäviä kyliä ovat Klamila ja Ravijoki lännessä ja Vaalimaa idässä. Joista ovat suurimmat kunnan keskustaajaman kohdalla Virolahteen laskeva Virojoki ja Vaalimaanjoki, joka laskee Suomenlahteen Venäjän puolella. Suurimpia saaria ovat Mustamaa, Santasaari, Santio ja Ruissaari. Ulkosaaristo kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon.

Tapahtumia 
 Virolahden saarihiihto on vuodesta 2003 lähtien järjestetty laturetki, jonka reitti on ulottunut rajan yli Venäjän puolelle.
 Joka vuosi toukokuun loppupuolella lintuharrastajat ympäri Suomen kokoontuvat Virolahdelle seuraamaan arktisten lintujen muuttoa ns. arktikaa.
 Virolahti-viikko heinäkuussa sisältää monipuolisia kesätapahtumia. Viikko huipentuu hapanvellijuhlaan, joka on saanut nimensä paikallisesta perinneruoasta, hapanvellistä. Hapanvellin valmistukseen käytetään mm. ruistaikinajuurta, perunaa ja herneitä. Virolahden toiseksi pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lantusta, perunasta, siansivusta ja ruisleipätaikinasta leivottu lohkopiirakka.

Nähtävyydet 
 Pyterlahden louhos, josta on louhittu Pietarin Iisakin kirkon pylväät ja maailman suurin monoliitti Aleksanterin pylväs
 Uuno Klamin lapsuudenkoti Klamilassa
 Veli Saarisen puisto, Kain Tapperin suunnittelema olympiavoittajan kunniaksi Virojoella
 Harjun oppimiskeskus, maatalous- ja puutarhaoppilaitos. Päärakennuksen on suunnitellut Carl Ludvig Engel vuonna 1816
 Virolahden bunkkerimuseo, sotahistoriallinen museo Ylä-Pihlajassa
 Kotiseutumuseo Pyterlahdessa
 Virolahden kirkko, Tuomas Ragwaldinpoika Suikkasen suunnittelema puinen ristikirkko vuosilta 1765–1768
 Virolahden sakaristo, keskiaikainen kivisakaristo
 Tallimäki–Virojoki-tie, museotie, osa Turusta Viipuriin johtanutta 1300-luvun Suurta Rantatietä
 Vaalimaan raja-asema

Katso myös 
 Luettelo Virolahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virolahden kunnan kotisivut
 Tilastokeskus - Virolahden avainluvut
 Virolahden Sampo / Jalkapallo

 
Seulonnan keskeiset artikkelit