joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ouidah

Ouidah, jota kutsutaan myös nimillä Whydah, Juda, Juida ranskaksi ja Ajudá portugaliksi, on kaupunki Beninin rannikolla. Kaupungin pinta-ala on 364 km2. vuonna 2013 väkiluku oli 162 000.

Historia 
Paikallisen perinnetiedon mukaan kaupungin perusti Kpase. Tämä tapahtui luultavasti kuudennentoista vuosisadan lopussa, jolloin kaupunki oli alun perin nimellä Glēxwé, kirjaimellisesti 'Maalaistalo', ja oli osa Xwédan kuningaskuntaa.

Whydahin joukot raivasivat tiensä Afrikan sisäosiin ja ottivat vangiksi miljoonia ihmisiä heimosodissa, ja myivät ne eurooppalaisille ja arabeille. Vuonna 1716, kun suuri englantilainen orjalaiva Whydah Gally saapui ostamaan 500 orjaa kuningas Haffonilta myydäkseen heidät Jamaikassa, Xwédan kuningaskunnasta oli tullut toiseksi suurin orjaportti Kolmiokauppaan.

Valtakuntaa hallitsi kuningas Haffon, joka sai kruununsa lahjaksi Portugalilta. Vuonna 1727 kuningaskunnan ja Ouidahin valtasi Dahomeyn kuningas Agajan joukot. 

Aikaisemmista Xwédan kuningaskunnan maista tuli kaupunki uudessa Dahomeyn valtakunnassa. Portugali, Englanti, Hollanti ja Ranska rakensivat linnoituksia kaupunkiin suojellakseen etujaan orjamarkkinoilla. Portugalilaiset olivat löytäneet kaupungin vuonna 1580, jonka he nimesivät Ajudáksi. Portugalin linnoitus São João Baptista de Ajudá. Se on nykyisin Ouidahin museo, jonka rakennus on vuodelta 1721. Linnoitus pysyi Portugalin hallussa 31. heinäkuuta 1961 asti.

2000-luvulla Ouidah on kasvanut voimakkaasti, samalla kun pääkaupunki Cotonoun kasvu on hidastunut. Pääkaupungin kalliit asunnot, melu ja saasteet ovat saaneet väestön hakeutumaan naapurikuntiin kuten Ouidaihiin.

Cotonousta Atlantin rantaa pitkin Ouidahiin menevä Route des pêches -tien toista vaihetta alettiin rakentamaan keväällä 2012.

Maamerkkejä 
Ouidahin nähtävyyksiä ovat Brasilian orjakauppiaide kartanomuseo Maison du Brésil, pyton temppeli, katolinen basilika 1900-luvun alusta  ja Kpassén pyhä metsä, jossa on veistoksia ja raunioita.

Orjareittiä pitkin orjia vietiin rannikolle. Sen varrella on lukuisia patsaita ja muistomerkkejä, joista suurin on rannikolla nimeltä Ovi jolta ei ole paluuta.

Ouidahin markkinapaikka, jonka partiolaiset perustivat 20 vuotta sitten, kouluttaa nuoria maanviljelystaitoihin ja vastaa näin kaupungistumisen paineisiin.

Ouidah on Vodun-uskonnon henkinen pääkaupunki, ja siellä järjestetään vuosittain suuri kansainvälinen Vodun-festivaali.

Maailmanperintökohde 
Kohdetta on ehdotettu UNESCON maailmanperintöluetteloon kulttuuri-luokkaan 31. lokakuuta 1996.

Merkittäviä henkilöitä 

 Angélique Kidjo, laulaja
Felix Couchoro, kirjailija
 Oscar Olou, jalkapalloilija
 Patrice Talon, liikemies, presidentti

Kuvia

Katso myös 
 Cyprien Tokoudagba
 Festival vodoun
 Francisco Félix de Souza
 Kaleta
 Pyhä metsä

Lähteet

Aiheesta muualla

Beninin kaupungit
Huittisten linja-autoasema

Huittisten linja-autoasema on yksi Suomen linja-autoasemista. Linja-autoasemaa käyttävät pika- ja vakiovuorot. Linja-autoasemalla on myös kahvila ja Matkahuollon asiamies.

Lähteet 

 Suomen linja-autoasemat
Huittisten liikenne
Huittisten rakennukset ja rakennelmat
Karkkilan linja-autoasema

Karkkilan linja-autoasema on yksi Suomen linja-autoasemista. Karkkilan linja-autoasema on sekä pika- että vakiovuoroliikenteen käytössä. Karkkilan linja-autoasemalla toimii myös Matkahuollon asiamies, sekä useita eri liikkeitä.

Lähteet 

 Suomen linja-autoasemat
Karkkilan liikenne
Karkkilan rakennukset ja rakennelmat
Alwar Sundell

Samuel Alwar Sundell (22. toukokuuta 1906 Koivulahti – 22. lokakuuta 1990 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Sundell toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1958–1966 edustaen ensin Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja sitten Vaasan läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Sundell toimi Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Sundell toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1962.

Sundell kävi kansakoulun ja valmistui Vaasan baptistiseminaarista 1926, Tukholman betelseminaarista 1929 ja Minnesotan St. Paulin Bethel College & Seminarysta vuonna 1949. Työelämässä hän toimi Yttermarkin baptistiseurakunnan johtajana 1929–1934, Suomen ruotsalaisen baptistilähetyksen nuorisoliiton sihteerinä 1934–1954, baptistilähetyksen sihteerinä 1954–1958, Missionsstandaret-lehden toimittajana 1936–1938 ja päätoimittajana 1938–1966, Fredspostenin toimittajana 1966–1978, Ruotsalaisen Pohjanmaan maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1967–1971 sekä tuntiopettajana eri kouluissa 1945–1969.

Sundellin vanhemmat olivat pastori Isak Alfred Sundell ja Edla Maria Näsman. Sundellin puoliso vuodesta 1950 oli Maria Elisabeth Nilsson.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Vaasan kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Sponsor

Sponsor Oy oli suomalainen kehitysyhtiö, joka osallistui 1980-luvun kasinotalouteen.

Sponsor perustettiin vuonna 1967. Perustajia olivat Suomen Pankki ja liikepankit. Yhtiön tarkoitus oli hankkia omistukseensa kehityskelpoisia suomalaisyrityksiä ja tuoteideoita. Lähtökohta oli edistää yhteistä hyvää. Tarkoitus ei ollut välttämättä tehdä voittoa, vaan pelastaa ja auttaa vaikeuksiin joutuneita mutta liikeidealtaan hyviä yrityksiä.

Sponsorin toiminta muuttui 1980-luvun alussa, kun toimitusjohtajaksi tuli Hannes Kulvik. Hänen mielestään kehitysyhtiöidea oli vanhentunut. Sponsorista piti kehittää teollinen imperiumi. Kulvikin aikana Sponsorin omistuspohja laajeni. Samalla omistajien mahdollisuus valvoa yhtiön toimintaa väheni. Kulvik alkoi keskittää valtaa itselleen pääomistajien sijasta. 

Sponsor perusti Spontel Oy:n vuonna 1984. Spontelin tarkoitus oli tehdä nopeita riskisijoituksia ja kerätä niillä voittoa Sponsorille, joka omisti Spontelin. Spontelin ja Sponsorin toiminnalle tyypillisiä pirteitä olivat yritysten haltuunotto, aggressiivinen riskinotto ja nopeus. Ne manipuloivat pörssikursseja ja käyttivät niitä hyväkseen. Toiminta vaikutti 1980-luvun kasinotalouden syntyyn ja vahvistumiseen.

Sponsorin Hannes Kulvik ja Spontelin Jan Boëthius pyrkivät pitämään Sponsorin ja Spontelin vallan omissa käsissään, ja omistajat kaukana päätöksenteosta. Tämä herätti omistajakunnassa vastustusta. Tilanne ratkaistiin 1987 ristiinomistuksella, jossa Spontel sai 55 % Sponsorin osakkeista ja Sponsor hieman alle 50 % Spontelin osakkeista. Spontelin muiksi omistajiksi tuli konsortio, johon kuuluivat Yhdyspankki, Beijerinvest, Vakuutusyhtiö Otso, Vakuutusyhtiö Sampo ja OKO yhtäsuurin osuuksin. Näytti siltä, että Sponsor ja Spontel olivat päätyneet Yhdyspankin ja sitä lähellä olevien omistajapiirien hallintaan. 

Järjestely johti Yhdyspankin ja Kansallispankin (KOP) suhteiden heikkenemiseen. KOP oli jätetty järjestelyn ulkopuolelle. Tilanteen ratkaisemiseksi ristiinomistus purettiin ja kehitysyhtiöiden omistus jaettiin niin, että KOP lähipiireineen sai Sponsorin ja Yhdyspankki lähipiireineen Spontelin. Spontelin hallituksen puheenjohtajaksi tuli Björn Wahlroos. Pian kävi ilmi, että Jan Boëthius oli ostanut Spontelille 7–8 % KOP:n osakkeista. Yhdyspankki halusi osakkeista eroon, sillä Yhdyspankissa katsottiin, ettei suurten liikepankkien pitänyt omistaa toistensa osakkeita. Osakkeet myytiin sijoittaja Pentti Kourille vuonna 1988. Tapahtumaketjusta seurannut Yhdyspankin ja Kansallispankin suhteiden huononeminen vaikutti siihen, että KOP osallistui Yhdyspankin nurkanvaltaukseen ns. Kouri-kauppojen yhteydessä.

Sponsor nimettiin uudelleen Merita Invest Oy:ksi vuonna 1997. Se sulautui Merita Pankkiin vuonna 2001.

Lähteet 
 Vihola, Teppo: Rahan ohjaaja. Yhdyspankki ja Merita 1950–2000. Jyväskylä: Merita Pankki Oyj, 2000. Sivut 297–300. ISBN 951-889-103-6

Viitteet 

Entiset suomalaiset yritykset

Aiheesta muualla 
 Yhtiön osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Kaarinanpolku

{
    "type": "ExternalData",
    "service": "geoline",
    "ids": "Q56400072"
  }

Kaarinanpolku on 60 kilometrin pituinen vaellusreitti Kangasalla. Polku kuuluu Pirkanmaan ulkoilureittiverkostoon Pirkan Taipaleeseen. Polku on avattu vuonna 2001.

Pohjoinen lähtöpiste sijaitsee Säynäjärventiellä Lihasulassa.

Reitin varrella on laavuja, joista Katajajärven laavua ylläpitää Kangasalan Latu. Vaellusreitillä on yhteys Lempäälän Birgitan polulle.

Lähteet 

Kangasala
Vaellusreitit
Wisconsinin evankelis-luterilainen synodi

Wisconsinin evankelis-luterilainen synodi (englanniksi Wisconsin Evangelical Lutheran Synod (WELS) on yhdysvaltalainen tunnustus-luterilainen kirkko. Se on teologisesti konservatiivinen ja on perustettu 1850 Wisconsinin osavaltion Milwaukeessa. Vuonna 2020 Wisconsinin synodiin kuului 1269 seurakuntaa ja 349 014 jäsentä. Se on Yhdysvaltain kolmanneksi suurin luterilainen kirkko.

Lähteet

Luterilaiset kirkot Yhdysvalloissa
Pirkan Taival

Pirkan Taival on ulkoilureitistö Tampereen pohjoispuolella Pohjois-Pirkanmaalla. Kokonaispituus on 350 kilometriä, ja sen varrella on noin kolmekymmentä laavua ja nuotiopaikkaa. Noin 150 kilometriä reitistöstä on talvella hiihtokunnossa.

Kirjallisuutta 
 Pirkan Taival, retkeilykartta, Tukholma, Calazo, 2015 ISBN 978-91-86773-71-7 (suomenkielinen)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tero Kuorikoski: Pirkan Taival vaellusreitin kuntokartoitus. Opinnäyte HAMK 2015

Vaellusreitit
Pirkanmaa
Ilmari Tiainen

Ilmari Tiainen (11. joulukuuta 1912 Parikkala – 7. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja kapteeni evp, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana Kymen läänin vaalipiiristä vuosina 1948–1951.

Tiainen suoritti maamieskoulun vuonna 1939, maasotakoulun vuonna 1943 ja ylioppilastutkinnon 1944. Hän työskenteli maanviljelijänä sekä rajavartiolaitoksen palveluksessa.

Tiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Oskar Tiainen ja Olga Maria Terävä. Tiainen oli naimisissa Fanny Aleksandra Norivaaran kansa vuodesta 1942 lähtien.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Kymen vaalipiiri
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Scott McTominay

Scott Francis McTominay (s. 8. joulukuuta 1996 Lancaster, Englanti) on skotlantilainen keskikentällä pelaava jalkapalloilija, joka edustaa Manchester Unitedia ja Skotlannin jalkapallomaajoukkuetta.

Seurajoukkueura 
McTominay on Manchester Unitedin kasvatti. Hän aloitti seuran junioriakatemiassa viiden vuoden ikäisenä. McTominay teki Valioliiga-debyyttinsä kaudella 2016–2017 Arsenalia vastaan 7. toukokuuta 2017, kun hänet vaihdettiin kentälle 84. minuutilla. Euroopan-debyyttinsä hän teki seuraavalla kaudella 18. lokakuuta 2017 Mestarien liigan ottelussa Benficaa vastaan tullen kentälle Henrikh Mkhitarjanin tilalle lisäajalla.

McTominay pelasi Valioliigassa kaksi ottelua kaudella 2016–2017, 13 ottelua kaudella 2017–2018, 16 ottelua kaudella 2018–2019 ja 27 ottelua kaudella 2019–2020. Ensimmäiset valioliigamaalinsa hän teki huhtikuussa 2019 Wolverhampton Wanderersia ja toukokuussa 2019 Huddersfield Townia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän teki neljä valioliigamaalia. Kolmen kauden (2017–2020) aikana hän pelasi sekä Mestarien liigassa että Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua ja teki jälkimmäisessä yhden maalin. 

Kesäkuussa 2020 McTominay teki vuoteen 2025 ulottuvan jatkosopimuksen Manchester Unitedin kanssa. Sopimus sisälsi myös option yhdestä lisävuodesta. 
Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 32 ottelua ja teki neljä maalia. Ottelussa Leedsiä vastaan hän teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja Eurooppa-liigassa kuusi, myös tappiollisen finaalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Valiolligassa 30 ottelua ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua.

Maajoukkueura 
McTominay syntyi Lancasterissa, Englannissa, mutta edustaa isänsä synnyinmaata Skotlantia maajoukkuetasolla. Hän pelasi Skotlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän pelasi vuoden 2018 aikana viisi maaottelua, vuonna 2019 seitsemän EM-karsintaottelua ja 2020 kaksi EM-jatkokarsintapeliä. Hän pelasi täyden ajan Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa vuonna 2021 järjestetyissä EM-kipailuissa. Hän pelasi vuonna 2021 myös viisi MM-karsintaottelua.

Tilastot
Päivitetty 4. lokakuuta 2020 pelattujen ottelujen jälkeen.

Lähteet 

Vuonna 1996 syntyneet
Englantilaiset jalkapalloilijat
Elävät henkilöt
Aleksei Bereglazov

Aleksei Aleksejevitš Bereglazov (; s. 20. huhtikuuta 1994 Magnitogorsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue Avangard Omskissa.

Ura

Seuraura
Bereglazov on Metallurg Magnitogorskin kasvatti. Seura varasi hänet KHL:ään 82. pelaajana kesällä 2011. Bereglazov siirtyi kaudeksi 2011–2012 Venäjän nuorten sarja MHL:n Stalnyje Lisy Magnitogorskiin. Hän debytoi Metallurgin KHL-joukkueessa kaudella 2013–2014, jolloin Bereglazov pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen KHL-ottelunsa 16. syyskuuta 2013 Metallurg Novokuznetskia vastaan. Bereglazov jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa KHL:ssä vasta viidennessä ottelussaan 23. tammikuuta 2014 vieraissa Metallurg Novokuznetskia vastaan. Bereglazov sai ottelussa peliaikaa 9.24 minuuttia. Hän keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä. Bereglazov keräsi ottelusta teholukeman –1. Bereglazov pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kymmenen ottelun verran VHL-joukkue Južnyi Ural Orskin vahvuudessa.

Varsinaisella KHL:n tulokaskaudellaan 2014–2015 Bereglazov teki 38 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Hän teki KHL-uransa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen osumansa 26. joulukuuta 2014 Barys Astanaa vastaan. 7. syyskuuta 2014 Bereglazov valittiin liigan viikon hyökkääjäksi. Kauden 2015–2016 päätteeksi hän voitti Gagarin Cupin. Toukokuussa 2016 Bereglazov teki Metallurgin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2016–2017 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 1+18=19.

Huhtikuussa 2017 NHL-varaamaton Bereglazov teki kaksivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän aloitti kauden 2017–2018 AHL-joukkue Hartford Wolf Packin vahvuudessa, jossa Bereglazov pelasi 13 ottelua tehopistein 1+3=4, kunnes marraskuussa 2017 Rangers lainasi hänet loppukaudeksi Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueeseen.

Maajoukkueura

Bereglazov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti pronssia. Bereglazov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän toimi Venäjän varakapteenina ja oli joukkueen paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään. Bereglazov valittiin Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi.

Venäjän A-maajoukkueessa Bereglazov on pelannut 16 ottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tourin ensimmäisessä kaksoismaaottelussa 11. helmikuuta 2016 Třinecissä Tšekkiä vastaan. Bereglazovin ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi Karjala-turnauksessa 6. marraskuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenalla Tšekkiä vastaan. Hänet valittiin vuoden 2016 alustavaan MM-joukkueeseen, mutta Bereglazovin, Sergei Andronovin, Daniil Apalkovin ja Jegor Averinin kisapassit jätettiin kuitenkin leimaamatta, kun NHL-joukkue Washington Capitalsin Dmitri Orlov, Jevgeni Kuznetsov ja Aleksandr Ovetškin liittyivät Venäjän joukkueeseen kesken turnauksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Nurmeksen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Nurmeksen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää  Nurmeksen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Nurmekseen on liitetty Nurmeksen maalaiskunta ja Valtimo.



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nurmes
Nurmes
Wendover

Wendover on pikkukaupunki Yhdysvaltain Utahin osavaltiossa, jonka suolatasangolla se sijaitsee. Tooelen piirikuntaan kuuluvassa kaupungissa on 2000-luvulla ollut 1 500–1 600 asukasta. Suuremmista kaupungeista sitä likimpänä sijainnee Salt Lake Cityn ohella Nevadan Elko. Historian valossa Wendover on tullut lähinnä eniten tunnetuksi 509. raskaan erityispommitusrykmetin harjoitteluun liittyvänä tukikohtana, tosi tuolloin vielä vasta nimellä 393. raskas pommituslaivue. Tuota ennen B-17- ja B-24-laivueet olivat Wendoverissa harjoitelleet pommikoneiden toimintaan liittyvinä harjoitteina. 393. toimi Wendoverissa syyskuun 11. 1944 ja 6. toukokuuta 1945 välisenä aikana.

Wendover tuli valituksi, koska se oli sopivalla, joskin pitkähköllä (n. 1 300 km) etäisyydellä Los Alamosin salaisista ydintutkimuslaboratorioista. Lisäksi paikka oli sopivan syrjäinen, sekä ilmasto mahdollisti lentoharjoittelun varsin hyvin. Monet Wendoverista lentäneet raskaat Boeing B-29 Superfortress-koneet pudottivat harjoituspomminsa Salton Sea:n läheisyyteen. Tukikohta oli tunnettu myös koodinimellä Kingman sekä Site K.

Muiden koneiden muassa Enola Gay ja Bockscar lennettiin Nebraskan Omahasta eli ne valmistaneelta tehtaalta (Martin) Wendoveriin, ennen kuin yksikkö: ts. sen miehistö ja kalusto siirrettiin Tinianille. Lentoyksikön vahvuus oli 15 kpl Boeing B-29 Superfortress-tyypin superraskaita (enin kapasiteetti 9 100 kg) pommikoneita. Paikkakunta ei ollut erityisemmin lentomiehistöjen taikka muunkaan henkilökunnan suosiossa, sillä paikan karuiksi ja ankeiksi koettuja olosuhteita, kuten vedettömyyttä lisäksi leimasi suuri salailu. 

Vuonna 1908 perustettua kaupunkia halkovat 40- ja 80-numeroilla varustetut maantiet.

Lähteet
 Max Morgan Witts & Gordon Thomas: Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä, WSOY, 1981. s. 16, 20–21, 27–33, 37–39, 45, 70–74, 87–90, 100–102, 111–114, 125–127, 136–141, 147–151.

Kirjallisuutta
 Herlin, Hans: Hiroshiman lentäjät. Jyväskylä: Gummerus, 1961.

Aiheesta muualla

Wendover, UT | Atomic Heritage Foundation
https://www.atomicheritage.org/location/wendover-ut

Historic Wendover Airfield Foundation – Wendover, Utah
http://www.wendoverairbase.com/world_war_2 

Wendover’s Atomic Secret | Military Aviation | Air & Space Magazine
https://www.airspacemag.com/military-aviation/wendovers-atomic-secret-78620832/

Viitteet

Utahin kaupungit
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Jevgeni Ketov

Jevgeni Nikolajevitš Ketov (; s. 17. tammikuuta 1986 Gubaha, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura

Seuraura
Ketov on Molot-Prikamje Permin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Avangard Omskiin, jonka miesten kakkosjoukkueessa Ketov debytoi Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa vain 16-vuotiaana kaudella 2002–2003. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Vysšaja Ligan TsSK VVS Samaraan. Kaudeksi 2005–2006 Ketov siirtyi Superliigan Lada Toljattiin, jossa tulokaskausi toi 41 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa, jonka Lada voitti. 

Kaudella 2006–2007 Ketov oli ladan toiseksi paras maalintekijä Igor Grigorenkon kanssa 14 osumallaan ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Kaudella 2007–2008 Ketov oli Ladan toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Dmitri Vorobjovin jälkeen tehoilla 15+11=26. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+4=5. Kaudeksi 2008–2009 Superliigan tilalle perustettiin KHL. Ketov oli siellä ensimmäisellä kaudellaan Ladan paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Aleksandr Tšernikovin kanssa tehoilla 7+17=24.

Ketov siirtyi kaudeksi 2009–2010 jatkamaan KHL-uraansa Ak Bars Kazaniin. Kesken kauden, tammikuussa 2010 hänet kaupattiin Severstal Tšerepovetsiin. Kaudella 2010–2011 Ketov oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Josef Strakan jälkeen 15 osumallaan, kuten myös seuraavalla kaudella 2011–2012 Ruslan Nurtdinovin kanssa 13 osumallaan. Kaudella 2011–2012 hän nousi Severstalin kapteeniksi. Kaudella 2012–2013 Ketov oli joukkueen toiseksi paras pistemies Vadim Šipatšovin jälkeen tehoilla 12+22=34.

Kaudeksi 2013–2014 Ketov siirtyi SKA Pietariin. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti Gagarin Cupin. Kaudella 2015–2016 Ketov toimi SKA:n varakapteenina. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti toisen Gagarin Cupinsa. Huhtikuussa 2017 Ketov teki SKA:n kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura

Ketov edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Ketov on pelannut 22 A-maaottelua tehopistein 2+1=3. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin Ketov voitti hopeaa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Luumäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Luumäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Luumäen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Itsenaisyydentie; Luumäki

Luumäki
Luumäki
Luettelo Savitaipaleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Savitaipaleen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Savitaipaleen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet

Savitaipale
Savitaipale
Verteksi (tietokonegrafiikka)

Verteksi () on kolmiulotteisessa grafiikassa pistemäinen kappale, jolla on sijainti mutta ei kokoa. 

Verteksi määritellään sijaintikoordinaateilla. Vertekseillä määritetään piirtoon käytettävät primitiivit kuten polygonit niiden äärikohdilla. Muita käytettäviä primitiivejä ovat piste () ja viiva ().

Grafiikkarajapinnoissa kuten OpenGL verteksit ovat aina kolmiulotteisia. Vertekseihin voidaan liittää attribuutteja kuten väri, orientaatio (normaalivektori) ja niin edelleen piirtotoimintoja varten.

Verteksiin voidaan x, y ja z -koordinaattien lisäksi liittää parametrina homogeeninen koordinaatti (projektiokoordinaatti), jota merkitään w-tunnuksella.

Katso myös 
 Projektiivinen geometria

Lähteet 
 

Tietokonegrafiikka
Polygoni (tietokonegrafiikka)

Polygoni () on kolmiulotteisessa grafiikassa renderöintiin käytettävä monikulmion kaltainen primitiivi. Polygoni määritellään verteksien (kulmapisteiden) joukolla. Verteksien välinen jana on polygonin reuna () ja polygonin määrittelemä taso on sen sivu (). Polygonimalli on polygonien joukosta koostuva kappale.

Polygoneilla voi olla useita kulmia, mutta renderöintiin nämä voidaan yksinkertaistaa kolmikulmaisiksi: kolmikulmaisen kappaleen kaikki pisteet ovat aina samassa tasossa, jolloin sen koko pinnan alueella on sama normaalivektori. Polygoneilla ei ole syvyyttä (paksuutta), vaan ne ovat kaksiulotteisia tasoja kolmiulotteisessa avaruudessa: kolmiulotteiset kappaleet muodostetaan polygonimalleilla (polygoniverkoilla). Polygonit voivat olla kaksipuoleisia tai vain yksipuoleisia suorituskykysyistä: menetelmällä on helppo poistaa esimerkiksi kuution piiloon jäävä sivu renderöinnistä. 

Polygonilla on rajoituksia, joita matemaattisessa määrittelyssä ei ole: renderöinti ei salli polygoneja, joissa ääriviivat leikkaavat toisiaan, jotka ovat koveria tai joissa on reikiä. Tesselaatioalgoritmi voi pilkkoa monimutkaisemmat kappaleet renderöinnissä sallittaviin yksinkertaisiin polygoneihin.

Tyypillisesti polygonit piirretään täytettyinä (sivun sisään jäävälle alueelle piirretään), mutta niin kutsutussa rautalankamallissa vain polygonien ääriviivat (reunat) piirretään.

Polygonin muodostavat verteksit voivat olla käytössä myös rinnakkaisille polygoneille, esimerkiksi kuution kaksi sivua voivat jakaa kaksi verteksiä. Monimutkaisemmissa kappaleissa samoja verteksejä voivat jakaa useammat polygonit. Tästä syystä polygoneja ei yleensä määritellä jokaista erikseen, vaan määritellään verteksit ja mitkä verteksit muodostavat polygonit. Näin tarvittavia funktiokutsuja ja saman tiedon toistamista vähennetään, joka tehostaa käsittelyä sekä vähentää mahdollisia ongelmakohtia.

Lähteet 
 

Tietokonegrafiikka
Good Behavior

Good Behavior on yhdysvaltalainen draamasarja, joka perustuu Blake Crouchin Letty Dobesh -novellikirjasarjaan.

Sarjan esittäminen aloitettiin yhdysvalloissa TNT-kanavalla 15. marraskuuta 2016. Suomessa sarjan esittäminen alkoi Foxilla 20. huhtikuuta 2017.

Rooleissa

Tuotantokaudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Good Behavior TNT.comissa 
 Good Behavior Fox-sivustolla
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
TNT:n televisio-ohjelmat
Tour de Ski 2017–2018

Tour de Ski 2017–2018 kilpaillaan 30. joulukuuta 2017 – 7. tammikuuta 2018. Se on järjestyksessään 12:s Tour de Ski -kilpailusarja. Osakilpailut käydään Sveitsin Lenzerheidessa, Saksan Oberstdorfissa sekä Italian Val di Fiemmessä.

Osakilpailut

Naisten osakilpailut

Miesten osakilpailut

Lähteet 

Hiihdon maailmancup
Vuoden 2017 hiihto
Vuoden 2018 hiihto
SpatiaLite

SpatiaLite on vapaa, kevyt paikkatiedon tallennukseen soveltuva tiedonhallintajärjestelmä, joka on rakennettu SQLite:n päälle. Se on tiedostopohjainen yhden käyttäjän relaatiotietokanta. Paikkatietokohteiden tuen osalta se on suurimmaksi osaksi OGC-SFS -yhteensopiva.

Tietolähteiden tuki
Seuraavia formaatteja voi käyttää suoraan SQL-pääsyyn
 ESRI Shapefile
 DBF Archive File
 TXT/CSV
 Excel-taulukkotiedosto (.xls)

Paikkatietoformaattien mukaisten geometrioiden tuki
SpatiaLite tukee mm. seuraavien formaattien mukaisia geometrioita
 WKT ja WKB
 PostGIS:n EWKT ja EWKB
 GML-versioita 2 ja 3
 KML
 GeoJSON
 SVG

Riippuvuudet
SpatiaLite riippuu seuraavista kirjastoista
 GNU iconv 
 GEOS 
 Proj.4 
 FreeXL

Lähteet
 Dokumentaatio, versio 4.3.0 (PDF)
 Garnett, R. ja P. Kanaroglou, 2016. Qualitative GIS: An Open Framework Using SpatiaLite and Open Source GIS. Transactions in GIS, 20(1):144-159, Wiley-Blackwell.

Aiheesta muualla
 SpatiaLite kotisivu

Paikkatieto-ohjelmistot
Väinö Nummisto

Väinö Nummisto (1912–1987) oli Köyliössä Satakunnassa vaikuttanut suomalainen taidemaalari. Nummisto kiinnostui 1960-luvulla Piispa Henrikiin ja Lalliin liittyvästä perinteestä ja keskittyi tähän myös omassa taiteessaan maalattuaan sitä ennen lähinnä realistisia maalaismaisemia. 

1960–1970-luvuilla Nummisto oli aloitteellinen Pyhän Henrikin tien keskiaikaisen pyhiinvaellusreitin merkitsemisessä retkeilyreitiksi ja useiden Piispa Henrikiin, Lalliin ja Pyhän Henrikin tiehen liittyvien muistomerkkien aikaansaamisessa sekä kotipaikkakunnallaan Köyliössä että myös reitin muilla paikkakunnilla kuten Turussa.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset taidemaalarit
Piispa Henrik ja Lalli
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Luettelo Kokemäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kokemäen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kokemäen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kokemäkeen on liitetty Kauvatsan kunta.



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet

Viitteet 

Kokemäki
Kokemäki
Nicola Walker

Nicola Walker (s. 15. touko­kuuta 1970 Stepney, Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan Ruth Evershedin roolista vakoilu­sarjassa Erikoisjoukkue (2003–2011).

Ura 

Walker voitti parhaan nais­sivu­osan Olivier-palkinnon vuonna 2013. Vuonna 2014 hän sai Bafta-ehdokkuuden Viimeinen tango Halifaxissa -sarjasta, jossa hän on näytellyt vuodesta 2012 lähtien. Vuonna 2015 alkaneessa rikos­sarjassa Minkä taakseen jättää Walker näyttelee pää­osaa, rikos­yli­komisario Cassie Stuartia.

Hän on näytellyt West Endn ja Broad­wayn teattereissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Argentiinan maatalous

Argentiinan maatalous on monella tavoin maailmanlaajuisesti merkittävä ilmiö, vaikka maan pinta-alasta vain noin kolmannes on viljelykseen sopivaa, sekin osin keinokastelun turvin. Maa on pitkään ollut maataloustuotteiden viejä, ja vienti on suuntautunut etenkin Yhdysvaltoihin, Saksaan ja Britanniaan. 1990-luvun lopulla maan viljelypinta-ala oli 272 000 neliökilometriä. Tärkeimmät maatalouden vietituotteet olivat esimerkiksi vuonna 1927 vilja, etenkin vehnä sekä liha. Argentiinan pampa-arot soveltuvat hyvin naudan- ja lampaanlihan tuotantoon. Siellä tuotetaan myös vuotia ja villaa. Maan vientituotteista elintarvikkeita tärkeämpi osa taloudellisesti on kuitenkin ollut kaivannaisteollisuus.

Argentiinan pohjoisosissa tuotetaan myös muun muassa viinejä esimerkiksi Mendozan alueella sekä sokeriruokoa sekä rehuksi sinimailasta. Kuriositeettina voi mainita, että esimerkiksi mateen tuotannossa Argentiina hallitsee noin puolta koko maailmasta. Nykyään maatalous työllistänee alle kymmenen prosenttia maan väestöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maatalous
Maatalous maittain
Juha Mäkinen

Juha Antero Mäkinen (s. 16. lokakuuta 1964 Lahti) toimi Maanpuolustuskorkeakoulun professorina vuosina 2009–2019.

Henkilöhistoria ja ammattiura
Mäkinen syntyi työnjohtaja Eero Mäkisen ja alueohjaaja Sirkka-Liisa Sipilän perheeseen. Hänen puolisonsa on tekniikan lisensiaatti, lehtori Minna Asplund. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1983, suoritti upseerin tutkinnon 1987 ja yleisesikuntaupseerin kurssin 1997. Hän oli jatko-opiskelijana Japanissa 2002–2006 ja väitteli tohtoriksi (Ph.D) vuonna 2006. Mäkinen toimi opetusupseerina Kymen jääkäripataljoonassa 1987–1989 ja Reserviupseerikoulussa 1989–1991, toimistoupseerina Hämeen rykmentissä 1992–1995, esiupseerina Itäisen maanpuolustusalueen esikunnassa 1997–2000 ja opettajana ja tutkimusryhmän johtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 2004–2009. Sotilaspedagogiikan professori Maanpuolustuskorkeakoulussa hän oli 2009–2019.

Mäkinen ylennettiin vänrikiksi 1984, luutnantiksi 1987, yliluutnantiksi 1989, kapteeniksi 1992, majuriksi 1997 ja everstiluutnantiksi 2005.

Julkaisuja
Mäkinen on julkaissut ja toimittanut alaltaan useita teoksia:
 The learning and knowledge creating school. Case of the Finnish national defence college, 2006 (väitöskirja)
 Opettajuus Maanpuolustuskorkeakoulussa ennen, nyt ja tulevaisuudessa? Opettajien tuntoja opettajuudestaan, opiskelijoistaan, vertaistaan ja korkeakoulustaan, 2008 (toim.)
 Sotilaspedagogiikka. Sotiluuden ja toimintakyvyn teoriaa ja käytäntöä, 2009 (Jarmo Toiskallion kanssa) (teoksen sähköinen kopio) 
 Toimintakykyä kehittämässä. Jarmo Toiskallion juhlakirja, 2010 (Juha Tuomisen kanssa) (teoksen sähköinen kopio)
 Thinking and Acting in Military Pedagogy, 2013 (toim.)
 Asevelvollisuuden tulevaisuus, 2013 (toim.)
Lisäksi hän on kirjoittanut useita artikkeleita eri julkaisuihin:

 Jus Post Bellum: Restraint, Stabilisation and Peace, 2020. Series: International Studies on Military Ethics, Volume: 6. Editor: Patrick Mileham.
 Akateemisuus ja upseerius: Tieteen, tutkimuksen ja johtamisen ristivetoa puolustushallinnossa, 2015. Arto Nokkala, Jan Hanska, Matti Häyry (toim.)
 Kohti turvallisempaa oppilaitosta! 2012. Eila Lindfors (toim.)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Maanpuolustuskorkeakoulun dosentit
 The International Society for Military Ethics in Europe (Euro-ISME)
 Tiede ja ase päätoimittaja
 International Association for Military Pedagogy

 Maanpuolustuskorkeakoulun professorit
 Suomalaiset professorit
 Suomalaiset everstit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Broye

Broye on joki Länsi-Sveitsissä. Joen pituus on 72 kilometriä, ja se on Sveitsin 12:nneksi pisin joki.

Sijainti 
Broyen alkupurot saavat alkunsa Les Alpettes -vuoren länsirinteeltä Bullen kaupungin lounaispuolelta noin 1 200 metrin korkeudesta. 

Joki virtaa pääosin Fribourgin ja Vaud’n kantonien alueella. Se laskee ensin Murtenseejärveen ja edelleen Neuchâtelinjärveen kohdassa, joka on neljän kantonin (Fribourg, Vaud, Bern, Neuchâtel) rajapiste. Järvien välinen osuus (noin 7 kilometriä) on kanavoitu ja siitä käytetään Canal de la Broye -nimeä. 

Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Moudon ja Payerne.

Virtaama 
Joen virtaama vaihtelee vuosien 1984–2010 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksun kanavaosuudella Sugiezissa on ollut 11 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 2001 (19 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2003 (6 m³/s).

Vesivoima 
Broyessa ei ole vesivoimalaitoksia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Fribourgin kantoni
Vaud
Cadillac Brougham

Cadillac Brougham on sarja ylellisiä full-size-luokan auto, jota yhdysvaltalainen General Motors valmisti vuosina 1987–1992 Cadillac-brändin alla. Aikaisemmin sitä oli myyty nimellä Cadillac Fleetwood Brougham. 

Broughamille tehtiin facelift vuonna 1990.

Aiheesta muualla 

Brougham
F-segmentin autot
Full-size-luokan autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot
Alter Rhein

Alter Rhein (saksaa, ) on vesiväylä Sveitsin ja Itävallan raja-alueella. Se syntyi 1900-luvun alussa, kun Alppi-Reinin alaosa oikaistiin ja joen laskukohta Bodenjärveen siirrettiin maiden rajalta Itävallan puolelle. 

Alter Rheinin alajuoksusta ja Rheintaler Binnenkanalin kanavaosuudesta muodostuvan vesiväylän pituus on 40 kilometriä, joka tekee siitä Sveitsin 24:nneksi pisimmän joen.

Sijainti 
Alter Rheinin valuma-alueen alkupurot saavat alkunsa Werdenbergvuorten itärinteeltä Sennwaldin länsipuolelta noin 1 500 metrin korkeudesta. 

Reinin alkuperäisen uoman osuus Alter Rheinistä on noin kymmenen kilometriä. Tämä osa joesta on Sveitsin ja Itävallan rajajoki. Reinin oikaisu-uoman länsipuolelle rakennetun kanavan pituus on noin 30 kilometriä. Tämä osa väylästä sijaitsee Sveitsin alueella. Alter Rhein laskee Bodenjärveen sveitsiläisen Thalin ja itävaltalaisen Gaißaun kuntien rajalla. 

Osa alkuperäisestä Reinin uomasta sijaitsee nyky-Reinin itäpuolella muodostaen jokien väliin Diepoldsaun saaren.

Historiaa 
Alppi-Reinin toistuvien suurtulvien takia jokeen rakennettiin oikaisut kahdessa vaiheessa vuosina 1896–1900 (alaosan siirto Itävallan puolelle) ja 1910–1923 (Diepoldsaun mutkan oikaisu). Suiston reuna-alueita kanavoitiin useassa vaiheessa Itävallan, Liechtensteinin ja Sveitsin alueella. Sveitsin puolella Werdenberger Binnenkanal toteutettiin vuosina 1882–1886 ja Rheintaler Binnenkanal vuosina 1895–1906. Itävallan puolella on Vorarlberger Binnenkanal. 

Alueen valtioilla ja hallintoalueilla on ollut valtio- ja yhteistyösopimuksia Alppi-Reinin vesiongelmien ratkaisemiseksi vuodesta 1847. Vuodesta 1995 yhteistyöelin on ollut Internationale Regierungskommission Alpenrhein (IRKA), johon kuuluvat alueen valtiot (Itävalta, Liechtenstein, Sveitsi) sekä hallintoalueet (Sankt Gallenin ja Graubündenin kantonit sekä Vorarlbergin osavaltio).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Itävallan joet
Itävallan ja Sveitsin raja
Rajajoet
Reinin vesistö
Sankt Gallenin kantoni
Toivo Kinnunen

Toivo Henrik (Toivo H.) Kinnunen (9. marraskuuta 1905 Pieksämäen maalaiskunta – 13. helmikuuta 1977 Pieksämäki) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallisneuvos, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä vuosina 1945–1958 ja 1962–1966.

Kinnunen kävi kaksi luokkaa oppikoulua, suoritti maamieskoulun vuonna 1924 ja kansankorkeakoulun 1932. Hän työskenteli maanviljelijänä ja Maalaisliiton järjestöneuvojana Mikkelin läänissä. Presidentin valitsijamiehenä Kinnunen toimi vuosien 1937, 1940, 1943, 1950, 1956 ja 1962 vaaleissa.

Kinnusen vanhemmat olivat maanviljelijä Aaro Vilho Kinnunen ja Fredrika Matilda Taavitsainen. Kinnunen sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1962.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Etelä-Savon vaalipiiri
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Artturi Tienari

Artturi Tienari (31. lokakuuta 1907 Kuru – 26. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Tienari toimi Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1954–1957 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Tienari toimi Pirkkalan kunnanvaltuuston ja -hallituksen sekä Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Tienari toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968.

Tienari kirjoitti ylioppilaaksi 1928, valmistui filosofian kandidaatiksi 1934 ja filosofian maisteriksi 1935. Työelämässä Tienari toimi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin valistusohjaajana 1934–1944, Tampella Oy:n sosiaalijohtajana 1945–1972 sekä Tampella tänään -lehden päätoimittajana.

Tienarin vanhemmat olivat maanviljelijä ja taloustirehtööri Juho Kustaa Tienari ja Susanna Kovesjärvi. Tienarin puoliso vuodesta 1935 oli Kerttu Helena Haahti. Tienarille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1969. Sotilasarvoltaan Tienari oli majuri.

Teoksia
 Tekojen aseveljeyttä: viisi vuotta vapaaehtoista asevelitoimintaa Tampereella 1940–1945. Johdannon kirjoittanut Lauri Santamäki. Helsinki: Otava, 1966.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Kansanpuolueen poliitikot
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Pirkkalan kunnanvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Aaltojuovakirppa

Aaltojuovakirppa (Phyllotreta undulata) on lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon ja juovakirppojen (Phyllotreta) sukuun kuuluva viljelykasvien tuholaislaji. Aaltojuovakirppa on väriltään musta, 2-2,5  milliä pitkä kovakuoriainen, jonka peitinsiivissä olevat keltaiset pitkittäisjuovat ovat keskeltä kaventuneet. Laji on Suomessa yleinen ja vakiintunut. Aaltojuovakirppa on Suomessa luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.

Kevätöljykasveilla esiintyy kahta lajia kirppoja eli aaltojuovakirppoja ja mutkajuovakirppoja (Phyllotreta striolata), joista kuitenkin aaltojuovakirppa on yleisempi. Nämä vioittavat kasvia lähinnä taimivaiheessa syömällä lehtiin reikiä. Reikäisissä lehdissä yhteyttävä pinta-ala vähenee sekä haihdutus lisääntyy. Sirkkataimivaiheessa kasvit voivat kuolla, jos haihdunta on voimakasta kuumalla ilmalla. Aaltojuovakirppa muistuttaa mutkajuovakirppaa ja niitä on vaikea tunnistaa toisistaan.

Kirppoja voidaan torjua peittaamalla viljeltävän kasvin siemenet. Aaltojuovakirppoja voidaan torjua tarvittaessa myös kemiallisesti ruiskuttamalla, jolloin torjuntaan voidaan käyttää pyretroidipohjaisia tehoaineita kuten esfenvaleraattia, tau-fluvalinaattia tai alfa-sypermetriinia.

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Aaltojuovakirppa (Phyllotreta undulata)
Kasper: Aaltojuovakirpat (Phyllotreta sp)
Farmit: Kirpat öljykasveilla
ITIS: Phyllotreta undulata 
UniProt: Taxonomy -  Phyllotreta undulata 
Coleoptera.org: Phyllotreta undulata 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Phyllotreta undulata 
Iowa State University, Bug Guide: Species Phyllotreta undulata - Small Striped Flea Beetle 
Pherobase: Semiochemicals of Phyllotreta undulata, the Turnip flea beetle 
University of Wrocław: Aaltojuovakirppa (Phyllotreta undulata), värikuva lajista
University of Wrocław: Mutkajuovakirppa (Phyllotreta striolata), värikuva lajista

Lehtikuoriaiset
Kasvien tuhohyönteiset
Läntinen suuralue (Seinäjoki)

Läntinen on yksi Seinäjoen suuralueista. Se sisältää Alakylän, Joupin, Jouppilan ja Huhtalan kaupunginosat. Joulukuussa 2016 suuralueen väkiluku oli 9 185, josta suurin osa sijoittuu Alakylän ja Joupin kaupunginosiin. Kyrönjoen sivujoki Seinäjoki erottaa Läntisen suuralueen Seinäjoen kantakaupungista. Suuralueella on rivi- ja pientaloalueiden lisäksi kerrostalolähiötäkin.

Suuralueella sijaitsee muun muassa sairaala, urheilukeskus, poliisiasema, K-Citymarket, Ideapark-kauppakeskus, peruskouluja ja yksi Seinäjoen ammattikorkeakoulun kampusalueista.

Kuvia

Lähteet 

Läntinen suuralue (Seinäjoki)
Lyon (ravintola)

Ravintola Lyon on Helsingin Taka-Töölössä toimiva, kansainvälisen ja Fennoskandian keittiön vaikutteita esiin nostava, ranskalaiseen keittiöön pohjautuvaa menua tarjoava ravintola. Vuonna 1966 perustettu ravintola palvelee asiakkaitaan Mannerheimintiellä, Suomen kansallisoopperaa vastapäätä. Suomen Gastronomien Seura valitsi Lyonin Vuoden ravintolaksi 1996. Ravintoloitsijana toimi tuolloin Marjatta Helander ja keittiöpäällikkönä Markku Solopuro (1997).

Ravintolan keittiömestareina häärivät nyttemmin Petri Niilola ja Tuomas Vierelä (vuonna 2016). He ovat näyttäneet taitonsa esimerkiksi voittamalla Vuoden Porokokki -kilpailun vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ravintola Lyon ja suurenmoinen syysmenu (11.9.2017) (kulinaari.blogspot.fi)
Reetta K. (17.6.2016) Viisikymppinen ravintola Lyon vie makumatkalle luontoon (reettak.com)
Keittiömestari Hänninen: "Omat raaka-ainelöydöt haastavat kehittymään" (17.11.2003) (ruokatieto.fi)
Tarja Salo (8.4.2000) Kastike vei voiton (is.fi)

Ravintolat Helsingissä
Suomen gastronomien seuran vuoden ravintolat
Taka-Töölö
Luettelo Vimpelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Vimpelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vimpelin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. 



Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Lähteet 

Vimpeli
Vimpeli
Salmuksen alue

Salmuksen alue on Kangasalla ja Lempäälässä sijaitseva Natura 2000 -alue. Sen laajuus on 364 hehtaaria. Salmuksen alueeseen kuuluu monipuolisesti erilaisia alueita: Kahden järviketjun muodostamalla valuma-alueellä on vanhoja metsiä, luonnontilaisia rantasoita, puroja ja lehtoja. Järvet ovat karuja ja kirkasvetisiä, osassa on humusvaikutteisia. Salmuksen alue on suosittua vaellusmaastoa.

Siellä on tavoitteena suojella pienvesiluontoa, mutta suunnitelmaan perustuvaa metsätaloutta voidaan harjoittaa, samoin siellä voi metsästää, kalastaa ja marjastaa. Luontodirektiivin liitteestä II siellä esiityy lapinsirppisammalta (Hamatocaulis lapponicus) ja hiuskoukkusammalta (Dichelyma capillaceum). Lintudirektiivin liittestä I siellä on yksi uhanalainen laji sekä 13 muuta lajia.

Eteläiset järvet ovat Salmus, Iso-Riutta, Vähä-Riutta, Särkijärvi ja Nelijärvi. Nelijärveen laskevat pohjoisesta Lammasjärvi, Iso-Salmus, Pikku-Salmus ja Lampinen. Pohjoisessa sijaitsevalla Koukkurahkalla sijaitsee erillään Koukkujärvi.

Lähteet 

Suomen Natura-alueet
Kangasalan luonto
Lempäälän luonto
Retkeilyalueet
Nokia 2115

Nokia 2115 on Nokian vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin. Puhelimesta on julkaistu myös 2115i-versio.

Ominaisuudet 
 Puhelinprofiilit
 Polyfooniset soittoäänet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nokia 2115i:n käyttöohjeet 

2115
Vermontin tasavalta

Vermontin valtio (, ) eli Vermontin tasavalta (, ) oli itsenäinen mutta tunnustamaton valtio Pohjois-Amerikassa vuosina 1777–1791. Tasavalta sai alkunsa Amerikan vallankumouksen aikaan 15. tammikuuta 1777, kun Vermontin kaupunkien edustajat julistivat alueen itsenäiseksi sekä New Yorkista että Isosta-Britanniasta. Alueen hallinta oli ollut tätä ennen jo pitkään kiistakysymys New Yorkin ja New Hampshiren siirtokuntien välillä. Valtio nimettiin alun perin Uuden-Connecticutin tasavallaksi, mutta nimi muutettiin Vermontiksi muutaman kuukauden jälkeen.

Vermontin tasavallan oma perustuslaki hyväksyttiin 8. heinäkuuta 1777. Perustuslaki oli Pohjois-Amerikan ensimmäinen orjuuden kieltänyt laki sekä ensimmäinen laki, joka salli äänioikeuden kaikille aikuisille miehille huolimatta siitä, omistivatko nämä maata. Vermont perusti oman postilaitoksen ja otti käyttöönsä myös oman valuutan.

Vermontilaiset osallistuivat taisteluihin Yhdysvaltojen puolella vapaussodassa vuosina 1775–1783, mutta hallinto ei saanut tunnustusta Yhdysvaltojen mannermaakongressilta, sillä kongressi piti aluetta osana New Yorkia. Neljäntoista vuoden itsenäisyyden jälkeen Vermontin tasavallan aika päättyi vuonna 1791, kun Vermont liittyi osaksi Yhdysvaltoja maan 14. osavaltiona. Liittyessään Vermont suostui maksamaan New Yorkille 30 000 dollaria korvauksena maa-alueista.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Republic of Vermont Vermont Historical Society

Pohjois-Amerikan entiset valtiot
Vermontin tasavalta
Vermont
Yhdysvaltain vapaussota
Kamu

Kamu voi viitata johonkin seuraavista:

Henkilöitä
 Monna Kamu, suomalainen mezzosopraano ja pianonsoiton opettaja
 Okko Kamu, suomalainen kapellimestari
 Ona Kamu, suomalainen muusikko ja näyttelijä
 Väinö Kamu, suomalainen viulunrakentaja ja taidemaalari

Muita
 kamu, varmistusväline kalliokiipeilyssä
 KaMu-kuorot, kaarinalainen kuororyhmittymä
 KAMU, Espoon kaupunginmuseon toimipiste
 Kamu, suomalaisen EasyAntiCheat-yrityksen emoyhtiö
Suomen Gastronomien Seura

Suomen Gastronomien Seura on Suomen vanhin ruokaseura. Yhdistykseen kuuluu noin 300 gastronomia ja kannatusjäsentä.

Seura on perustettu vuonna 1945. Se pyrki aluksi elvyttämään ja nostamaan Suomen ruokahuoltoa, elintarvikkeiden laatua ja ruokakulttuuria yleensä. Nyttemmin toiminnan tarkoitukseksi on linjattu gastronomian vaaliminen, korkealuokkaisen keittotaidon ylläpito ja kehittäminen, ruokakulttuurimme nostaminen ansaitsemaansa arvoon  ja sen kansainvälisen tunnettuuden lisääminen.

Seura toteuttaa tavoitettaan
 valitsemalla arvostetun Vuoden ravintolan
 luomalla gastronomisia tilaisuuksia ja yhteistyömahdollisuuksia
 tarjoamalla verkostoitumismahdollisuuksia gastronomeille
 vaalimalla hyvää ruoanlaittotaitoa sekä ravintola- ja tapakulttuuria
 lisäämällä yhteydenpitoa kansainväliseen ruokamaailmaan
 olemalla tiiviisti yhteydessä ravitsemusalan tutkimuslaitoksiin ja oppilaitoksiin.
Yhdistys on vuodesta 1985 lähtien nimennyt vuosittain Vuoden ravintolan paitsi vuosina 1995, 1997 ja 2002, jolloin valintaa ei tehty. Valinnoissa seura on usein korostanut kansainvälisen tason gourmet- eli fine dining -ravintoloita. Lisäksi yhdistys on ollut edustettuna tai vaikuttamassa Vuoden keittokirjan valintaan ainakin vuosina 1998–2008.

Yhdistyksen 70-vuotisjuhlan yhteydessä julkistettiin yhdistyksen historiikki Gastronomiaa ja ruokakulttuuria.

Gastronomit julkaisivat suomalaisuuden päivänä 12.5.2021 Syö hyvin Suomessa -karttapalvelun Vuoden ravintolan julkistamisen sijaan.

Teoksia

 Topi Törmä ja Inari Liinamaa. Suomalaista gastronomista kirjallisuutta 1735–1974. Suomen Gastronomien Seura 1975. ISBN 951-99063-6-3
 Timo Klinge ja Anna-Maija Tanttu (toim.). Vesi kielellä – Det vattnas i munnen – Suomen Gastronomien Seuran 50-vuotisjuhlakirja. Suomen Gastronomien Seura 1995. ISBN 951-50-0759-3
 Raili Koroma (toim.). Gastronomiaa ja ruokakulttuuria : Suomen Gastronomien Seura ry 1945–2015. Suomen Gastronomien Seura 2015, ISBN 978-952-93-6330-8.

Puheenjohtajia
 1945–1950 Börje Sandberg
 1951 Osmo Turpeinen
 1952–1971 Matti Viherjuuri Seuran kunniapuheenjohtaja 1973
 1972–1974 Topi Törmä 
 1975–1978 Pekka Kotkavuori 
 1979–1981 Matti Larres 
 1982–1985 Anna-Maija Tanttu. Seuran kunniapuheenjohtaja 2007 
 1986–1987 Seppo S. Jokipii 
 1988–1989 Eero Manner 
 1990–1996 Timo Klinge 
 1997 Juhani Leikola 
 1998–2000 Riitta Suominen 
 2001–2005 Eero Mäkelä 
 2006–2011 Raili Koroma. Seuran kunniapuheenjohtaja 2012 

 2012–2016 Tiina Lähteenoja-Niemelä
 2016–2020 Kim Palhus
 2020– Joni Kiiski

Lähteet

Suomalainen keittiö
Ruokajärjestöt
Kirjallisuusvuosi 1860

Kirjallisuusvuosi 1860 käsittelee vuoden 1860 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 

 Suomen vuoden 1850 kieliasetus kumottiin.

Julkaisuja 
 Jacob Burckhardt – Die Cultur der Renaissance in Italien (suom. Italian renessanssin sivistys, 1885)
 Charles Dickens – Great Expectations (suom. Loistava tulevaisuus, 1934)
 Aleksis Kivi – Kullervo (näytelmä)
 Elias Lönnrot – Flora Fennica
 Multatuli – Max Havelaar
 Narmad – Mari Hakikat (gudžaratinkielinen omaelämäkerta)
 Johan Ludvig Runeberg – Vänrikki Stoolin tarinat, toinen osa
 Carl Georg Starbäck – Berättelser ur svenska historien (populaarihistoriallinen 11-osainen teossarja, ensimmäinen osa)
 Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen – Finska språkets satslära: ett försök

Palkintoja

Lähteet 

1860