joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Donetskin kansallinen lääketieteellinen yliopisto

Donetskin kansallinen lääketieteellinen yliopisto (DonNMU) (, ) on Itä-Ukrainassa, Donetskin kaupungissa toimiva, vuonna 1930 perustettu lääketieteellinen yliopisto.  Itä-Ukrainan sotatilan ja alueen yhteiskuntarauhaa häiritsevien, aluetta kontrolloivien aseellisten separatistijoukkioiden takia muun muassa yliopiston keskushallinto on siirretty syystalvella 2014 Krasnyi Lymaniin.

Donetskin kansallinen lääketieteellinen yliopiston pohjana on 12. kesäkuuta 1930 Ukrainan SNT:n keskuskomitean tekemä päätös Stalinon lääketieteellisen instituutin perustamisesta. Stalino oli nykyisen Donetskin tuonaikainen nimi. Opetus alkoi saman vuoden marraskuussa; ensimmäiselle vuosikurssille oli valittu 200 opiskelijaa. Vuonna 1994 instituutti sai yliopiston aseman ja vuonna 2007 se nimettiin kansalliseksi lääketieteelliseksi yliopistoksi. Se on nimetty Maksim Gorkin mukaan. 

Yliopistossa on nykyään seitsemän tiedekuntaa sekä (ulkomaalaisille hakijoille tarkoitettu) valmistava laitos. Opetusta annetaan venäjäksi, ukrainaksi ja englanniksi. Yliopistossa opiskelee noin 4 200 opiskelijaa, joista moni tulee ulkomailta. Vuosien 2013 ja 2014 kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa Donetskin lääketieteellinen yliopisto pisteytettiin Ukrainan 23. parhaaksi yliopistoksi. Maan lääketieteellisistä yliopistoista se oli tässä luokittelussa 2. paras. Kun huomioon otettiin muitakin yliopistoluokitteluja (eli Scopus siteeraukset ja espanjalainen Webometrics-rankin), pärjäsi DonNMU näissä vuonna 2014 muita lääketieteellisiä yliopistoja paremmin.On huomattava, että lääketieteen yliopisto-opetusta annetaan Ukrainassa lisäksi joidenkin klassillisten yliopistojen lääketieteellisissä tiedekunnissa tai instituuteissa; lääketieteellinen instituutti on esimerkiksi Sumyn valtionyliopistossa.

Marraskuussa 2014 yliopiston rehtori ilmoitti yliopistohallinnon siirtyneen poikkeuksellisesti Donetskin alueen pohjoisosan Krasnyi Lymanin kaupunkiin, eikä ole enää pääkampuksensa alueella Donetskissa. Itäisimmässä Ukrainassa oli tässä vaiheessa vallalla laiton separatistihallinto (itseään Donetskin kansantasavallaksi kutsuva separatistiryhmä sekä muita venäläismielisiä vahvasti aseistettuja taistelijaryhmiä) ja osin rosvovaltio Venäjän sotilaallisella osallistumisella ja tuella ylläpidetty Donetsin laakion sotatila, tuhansia kuolonuhreja vaatinut Donbassin sota. Yliopiston johto viestitti osoitemuutoksellaan halusta pysyä osana Ukrainan yliopistojärjestelmää. Toimella pyrittiin takaamaan myös henkilökunnan palkkojen, opiskelijastipendien ja yliopiston budjettiin liittyvien maksujen saaminen, jotka Ukraina oli muuten kertonut lopettavansa kapinallisalueelle.

Lähteet

Aiheesta muualla
 DonNMU:n sivusto  (donetsknmu.com)
 Ranking web of universities - Ukraine (webometrics.info) (Huom. linkki ei toiminut 7.11.2014 illalla klo 20-24) 

Ukrainan yliopistot ja korkeakoulut
Donetsk
Here Come the Brides

Here Come the Brides on yhdysvaltalainen komediallinen lännensarja, joka alkoi ABC-kanavalla vuonna 1968 ja päättyi 1970. Here Come the Brides kertoo Boltin veljesten seikkailuista 1870-luvun Washingtonin Seattlessa, jonne he ovat tuoneet sata mahdollista morsianta, jotta miesvaltainen kylä ei menetä metsänhakkuussa työskenteleviä miehiään.

Here Come the Bridesia tuotettiin kaksi tuotantokautta ja 52 jaksoa. Here Come the Bridesin pääosia näyttelevät Robert Brown, Bobby Sherman, David Soul, Mark Lenard, Bridget Hanley ja Joan Blondell, joka sai molemmista tuotantokausista Primetime Emmy -ehdokkuudet parhaasta naispääosasta vuosina 1969 ja 1970.

Here Come the Bridesin tuottajina olivat Paul Junger Witt ja Stan Schwimmer, ja Screen Gems Television oli televisiosarjan tuotantoyhtiönä. Televisiosarjan tuottajat ovat sanoneet elokuvan Seitsemän veljeksen morsiamet (1954) olleen esikuvana Here Come the Bridesin tekemiselle. Televisiosarja kuvattiin lähinnä studioilla Kalifornian Los Angelesissa ja Burbankissa. Sony Pictures Home Entertainment julkaisi Here Come the Bridesin ensimmäisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille 16. toukokuuta 2006. Shout! Factory -yhtiö julkaisi toisen tuotantokauden DVD:nä Yhdysvalloissa 28. helmikuuta 2012.

Rooleissa

Päärooleissa

Sivurooleissa

Vierailevia tähtiä
 Bruce Lee
 Edward Asner
 Majel Barrett
 Robert Cummings
 Daniel J. Travanti
 Bill Mumy

Tuotantokaudet ja jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (1968–1969)

Toinen tuotantokausi (1969–1970)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Here Come the Brides TV.comissa 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Lännensarjat
1960-luvun televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Aumismi

Aumismi on Gilbert Bourdinin vuonna 1969 perustama uskonto. Bourdin tunnettiin sittemmin nimellä Hamsah Manarah. Oman kuvailunsa mukaan uskonto on eri uskontojen ja uskonnollisten liikkeiden synteesi. Aumismilla oli 1990-luvulla yhteenottoja Ranskan viranomaisten kanssa.

Aumisteja on useampia tuhansia, ja heitä on Ranskan ohella suurimmassa osassa Eurooppaa, ranskankielisessä Afrikassa, Oseaniassa ja Kanadassa, joista jälkimmäisessä on suurehko yhteisö.

Historia
Bourdin suntyi roomalaiskatolilaiseen perheeseen ja hän kiinnostui mystiikasta ja okkultismista jo nuorena. Sittemmin hän tutkiskeli muun muassa Kabbalaa, alkemiaa ja vapaamurariutta. Hän asui aikanaan myös Intiassa tunnetun joogailia Swami Sivanandan luona. Tältä hän sai myös hänen sittemmin käyttämän nimensä Hamsah Manarah. Matkoillaan Manarah tutustui myös jainismiin, suufilaisuuteen, buddhalaisuuteen ja hindulaisuuteen. Kierreltyään maailmaa Hamsah Manarah asettui vuonna 1969 pieneen ranskalaiseen Castellanen kylään Provencen vuoristoseudulle. Hänen läsnäolonsa houkutteli paikalle vierailijoita, joista osa jäi vuorille. Yhteisö alkoi rakentaa paikalle "kaupunkia", joka tuli tunnetuksi nimellä Mandarom Shambhasalem. Siihen kuuluu useita eri uskontojen temppeleitä ja patsaita.Vuonna 1990 Manarah julistautui kaikkien uskontojen odottamaksi messiaaksi. Ongelmia alkoi Ranskan hallinnon taholta tulla vuoden 1994 jälkeen, jolloin Auringon temppeli kultin jäsenien rituaali-itsemurhien takia pieniä uusia uskonlahkoja vainottiin. Hamsah Manarah kuoli vuonna 1998. Vuonna 2001 Ranskan poliisi purki 33-metrisen Hamsah Manarahin patsaan Mandarom Schambhasalemissa. Aumistit vertasivat tätä talebanien räjäyttämiin Bamiyanin laakson Buddha-patsaisiin Afganistanissa.

Uskonnon piirteet
Aumismin mukaan uskossa on kyse eri uskontojen synteesistä ja sen harjoittajat rukoilevat niin Buddhan, Allahin, Jeesuksen kuin luontoäidinkin nimeen. Näinpä uskon jäsenien ei tarvitse myöskään hylätä aiempaa uskontoaan, vaikkakin aumismin opetukset niistä eroavatkin. Nimenä aumismi on johdettu äänteestä Om. Omin toistamisella ääneen uskotaan olevan erilaisia hyödyllisiä vaikutuksia. Aumistit uskovat myös uudelleensyntymiseen ja kasvisruokavaliota kannustetaan, muttei vaadita.

Aumistien päämaja on Mandarom Shambhasalemissa, jossa asuu noin 50 munkkia ja nunnaa. He ovat järjestäytyneet kirkon tavoin papeiksi ja piispoiksi. Aumistit uskovat Hamsah Manarahin syntyvän uudelleen samalla tavalla kuin lamalaiset buddhalaiset uskovat dalai-laman syntyvän uudelleen aina edellisen kuoltua. Sillä välin kun Manarah ei vielä ole ilmestynyt, johtajuus vaihtelee ylipappien joukkion kesken.

Lähteet

Uudet uskonnolliset liikkeet
Bilal ibn Rabah

Bilal ibn Rabah (k. 641) oli abessinialaistaustainen orja, joka tuli sittemmin tunnetuksi yhtenä Muhammadin seuraajista. Hänestä tuli ensimmäinen muessin, kun Muhammed valitsi hänet antamaan islamin mukaiset rukouskutsut Medinassa.

Bilal Ibn Hishamin elämäkerrassa
Bilal ibn Rabah oli abessianalaistaustainen, mutta hän syntyi orjana Mekassa. Bilalin isä oli Rabah ja äiti Hamama. Hänen omistajansa kuului samaan Quraiš-heimoon Muhammadin kanssa, tosin eri klaanin kautta. Bilalista kerrotaan ensimmäisen kerran Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerrassa 800-luvun alussa. 

Hisham kirjoittaa, että kun islam alkoi Muhammedin vaikutuksesta levitä Mekassa asuvat quraišlaiset alkoivat ahdistaa niitä, jotka kääntyivät islamiin. "Jokainen alaheimo kävi omien muslimiensa kimppuun. He vangitsivat heikkoja muslimeita ja pieksivät heitä, pitivät nälässä ja janossa ja piinasivat Mekan keskipäivän helteellä."    

Ibn Hisham kertoo, että Bilal oli Jumah -heimolle kuuluva orja, vilpitön islamissaan ja puhdassydäminen. Hänet vietiin usein keskipäivän kuumuudessa Mekan laaksoon ja pantiin makaamaan selällään suuri kivi rinnallaan.   

Bilalille sanottiin: "Tässä sinun on oltava, kunnes kuolet tai kiellät Muhammedin ja palvot Allatia ja al-Uzzaa"   

Bilal vastaasi ahdingossaankin: "Yksi! Yksi!"  

Abu Bakr, varakas kauppias ja Muhammedin seuraaja, kulki eräänä päivänä Bilalin ohi kun häntä piinattiin. Abu Bakr sanoi Bilalin omistajalle: "Minulla on musta orja, Bilalia vankempi ja vahvempi. Hän noudattaa sinun uskontoasi; saat hänet jos annat Bilalin minulle."  Näin tapahtui, Abu Bakr vapautti Bilalin orjan asemasta.  

Ibn Hisham kertoo toisenkin tarinan Bilalista, missä tapahtumapaikkana on nyt Medina. Muhammed antoi Bilalin tehtäväksi esittää rukouskutsut, kun niitä koskeva ilmestys oli saapunut, sillä Bilalilla oli Muhammedin mukaan kantava ääni.  Myöhemmin on lisätty, että Bilal sai tehtävänsä ilmeisesti myös melodisen äänensä ansiosta. Sittemmin hän otti osaa muslimien Syyrian valloitukseen ja eli siellä lopun ikänsä. Hänellä on oma pyhättönsä hautausmaalla Damaskoksessa.

Merkitys
Bilalia on luonnehdittu tunnetuimmaksi afrikkalaiseksi muslimiksi. Hänen mukaansa on nimetty esimerkiksi useita järjestöjä. Yhdysvalloissa lähinnä afroamerikkalaisten keskuudessa toimivan Nation of Islamin johdossa vuoteen 2008 toiminut Warith Din Muhammad kutsui järjestön jäseniä "Bilalisteiksi" () ja vaihtoi järjestön julkaiseman lehden nimeksi Bilalian News.

Historiallisuus 
Bilalin historiallisuus perustuu ainoastaan Ibn Hishamin elämäkertaan, jossa hänestä kerrotaan edellä esitetyt kaksi tarinaa. Aikalaistietojen täydellisen puuttumisen takia häntä on muiden Muhammedin seuralaisten tavoin pidetty myös arabien tarinaperinteen luomana fiktiivisenä hahmona.

Katso myös 

 Muhammedin historiallisuus

Lähteet

Muhammed
Vuonna 641 kuolleet
Verkosto (taideteos)

Verkosto on Annikki Luukelan tekemä tilateos Helsingin yliopiston metroasemalla Helsingissä. Teos alkaa aseman ylätasanteen lasikaapista ja jatkuu laituritasolle liukuportaiden seinämää pitkin. Lisäksi siihen kuuluvat neon- ja hologrammiteokset laituritason vitriineissä. Verkosto on tehty värillisestä neonvaloputkesta, jota on käytetty yhteensä yli sata metriä. Teos on valmistunut vuonna 1995, jolloin asema avattiin nimellä Kaisaniemen metroasema.

Lähteet 
 

Helsingin metron taideteokset
Cygnaeus-palkinto

Cygnaeus-palkinto on vuodesta 1981 jaettu palkinto opetuksen ja kasvatuksen saralla ansioituneille suomalaisille henkilöille ja yhteisöille.

Kansakoulun isäksi kutsutun Uno Cygnaeuksen elämäntyötä kunnioittavan palkinnon perusti kouluhallitus, nykyinen opetushallitus, vuonna 1981. Sitä on jaettu lähes joka vuosi, ja se saajia ovat olleet muiden muassa opetusneuvos Matti Kangasoja, rehtorit Jorma Lempinen, Eira Kasper ja Markku Suortamo, kansanmusiikkipedagogi Mauno Järvelä, tietokirjailija ja opettaja Kirsti Mäkinen, Espoon kuvataidekoulu, luokanopettaja Mervi Wäre – von Hedenberg, kirjailija Aleksanteri Ahola-Valo, Koululiikuntaliitto, Kerhokeskus - koulutyön tuki ry ja Oy Yleisradio Ab.

Lähteet

Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Henry Chauvel

Sir Henry George Chauvel (tunnetaan yleisemmin Harry Chauvel; 16. huhtikuuta 1865 – 4. maaliskuuta 1945) oli australialainen sotilaskomentaja ja myöhemmin kenraali, joka taisteli toisessa buurisodassa ja Lähi-idän näyttämöllä ensimmäisessä maailmansodassa.

Chauvelin tytär oli tunnettu australialainen lastenkirjailija Elyne Mitchell.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Australialaiset kenraalit
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Jarabulus

Jarabulus () on Aleppon maakunnassa sijaitseva kaupunki Syyriassa. Sen asukasluku oli 11 570 vuoden 2004 väestönlaskennassa. Kaupunki sijaitsee Eufratjoen rannalla Assadjärven pohjoispuolella Syyrian ja Turkin raja-alueen eteläpuolella.

Lähteet 

Syyrian kaupungit
Juli Kolosov

Juli Mihailovitš Kolosov (, 18. joulukuuta 1892 Jekaterinburg, Venäjä – 1943) oli venäläinen hyönteistieteilijä. 

Kolosov oli jo nuorena kiinnostunut hyönteisistä, joiden tutkimiseen häntä kannusti myös yksi Uralin luonnontieteellisen seuran perustajista Jegor Kler. Kolosov pääsi vuonna 1911 opiskelemaan matematiikan ja fysiikan tiedekuntaan Pietarin yliopistoon, jossa hänen päätutkimuskohteekseen valikoitui entomologia. Ensimmäiset artikkelinsa hän julkaisi vuosina 1914–1915. 

Sodanvastaisten puheidensa takia Kolosov kuitenkin pidätettiin ja karkotettiin kaupungista vuonna 1915. Hän muutti siksi Kazaniin ja viimeisteli siellä opintonsa. Vuonna 1917 hän valmistui ja palasi Jekaterinburgiin, jossa hän aloitti työt Uralin valtionyliopistossa. Sen entomologian professoriksi hänet nimettiin vuonna 1924. Tämän lisäksi 1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa Kolosov työskenteli useissa paikoissa, kuten professorina Valko-Venäjän maatalousakatemiassa. Kolosov tutki Uralin alueen hyönteisfaunaa. Kollegoidensa kanssa hän keräsi mittavan hyönteiskokoelman, joka on talletettuna Jekaterinburgin (silloisen Sverdlovskin) luonnontieteelliseen museoon.

Kolosovia pidettiin erittäin hyvänä luennoijana. Aikalaiset kuvasivat häntä älykkääksi ja sujuvaksi latinan, ranskan ja sakasan puhujaksi. Kolosov hyökkäsi voimakkaasti joitakin tieteilijöitä vastaan, joden hän katsoi esimerkiksi plagioineen töitään. Kenties hankkimiensa vihamiesten ilmiantamana Kolosov pidätettiin vuonna 1937 nimettömän vihjeen perusteella Stalinin vainojen yhteydessä. Pidätyksen jälkeen hänet kuljetettiin vankileireille Kolymaan. Neuvostoliiton sisäministeriön arkistojen mukaan Kolosov kaatui jollakin toisen maailmansodan rintamalla vuonna 1943 ja hänen kunniansa palautettiin kuoleman jälkeen.

Lähteet 

Entomologit
Venäläiset professorit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Riihivaaran mäkikeskus

Riihivaaran mäkikeskus on kuuden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Lieksassa.

Historia
Vuonna 1972 parannetiin mäkikeskuksen valaistusta. Järjestäytynyt mäkihyppytoiminta loppui vuonna 1979. Vuonna 1990 K55-mäki remontoitiin hyppykuntoiseksi, lisäksi mäkikeskukseen rakennettiin hissi. Kesällä 1991 K55-mäen hyppyrin keulaa madallettiin 22 senttimetrillä jotta hyppyjen lentorata olisi matalampi, lisäksi lähtölavat korvattiin seitsemällä lähtöpuomilla. Vuonna 1993 K15-mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Vuonna 1996 K28-mäki purettiin ja tilalle rakennettiin K35-mäki. Kesällä 1999 K55-mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Nykyisin muovitus on K55-, K35-, K23- ja K15-mäissä.

Vuodesta 2000 asti on järjestetty heinäkuussa Vaskiyhdistettykilpailut, joihin on osallistunut muun muassa Bernhard Gruber, Marco Pichlmayer ja kaikki Suomen ja Viron kansainvälisen tason yhdistetyn kilpailijat. Mäkiosuus hypätään Riihivaaran hyppyrimäestä ja hiihto-osuus kilpaillaan Pielisentiellä.

Riihivaaran hyppyrimäki
Mäen K-piste on 55 metrissä, mäessä on muovitus.

Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 61,5 metriä on hypännyt Kalle Keituri.

Kesämäkiennätyksen kehittyminen
Kesämäkiennätyksen 60,5 metriä ovat hypänneet Jaakko Tallus ja Ilkka Herola.

K35
Mäen K-piste on 35 metrissä, mäessä on muovitus.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 42,0 metriä on hypännyt Lauri Asikainen.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 16,5 metriä on hypännyt Sanna Louhelainen.

K23
Mäen K-piste on 23 metrissä, mäessä on muovitus.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 21,0 metriä on hypännyt Lauri Leppänen.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 11,0 metriä on hypännyt Sonja Ryynänen.

Lähteet
Lieksa Skisprungschanzen.com   
Riihivaaran mäkikeskus
Lieksan hiihtoseura

Viitteet

Suomen hyppyrimäet
Lieksan urheilu
Lieksan rakennukset ja rakennelmat
FUN Tampere

FUN Tampere oli tamperelainen kaupallinen radioasema, jonka tominta päättyi syyskuussa 2021.

FUN Tampere voitti 22. maaliskuuta 2019 RadioMedian Radio Gaalassa kategorian Vuoden paikallinen radio-ohjelma 2018.

1. syyskuuta 2021 alkaen kanavan korvasi Tampereen Kiakkoradio.

Lähteet 

Suomalaiset radioasemat
Tampereen media
Jarmo Heikkinen (muusikko)

Jarmo Heikkinen on suomalainen muusikko Oulusta. Hän soitti bassoa, kitaraa ja saksofonia Ramblers-yhtyeessä ja siirtyi sen jälkeen kitaristiksi Kauko Röyhkän Narttu-yhtyeeseen. Vuonna 1986 hän muutti Tampereelle ja alkoi innostua omien biisien tekemisestä sekä oman bändin perustamisesta. Lopputulos oli trio The Boots, johon liittyivät veli Pete Heikkinen (basso) ja Raimo Raappana (rummut).

Suomalaiset muusikot
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Jumžagijn Tsedenbal

Jumžagijn Tsedenbal, (17. syyskuuta 1916 – 20. huhtikuuta 1991) oli mongolialainen poliitikko, joka valtakaudellaan 1952–1984 toimi maan pääministerinä ja Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtajana.

Tsedenbal syntyi köyhän karjapaimenen poikana, mutta pääsi kouluun ja suoritti 1938 talousalan korkeakoulututkinnon Moskovassa. Vuosina 1939–1940 hän toimi Mongolian valtiovarainministerinä ja 1940–1954 kansan vallankumouspuolueen pääsihteerinä. Kun Mongolian vallankumousjohtaja Horloogijn Tšoibalsan kuoli 1952, Tsedenbalista tuli hänen seuraajansa.

Valtakaudellaan Tsedenbal kehitti ympärilleen vahvan henkilökultin ja piti yllä hyviä suhteita Moskovaan varoen kuitenkin, ettei Mongolia luisuisi yhdeksi monista neuvostotasavalloista. Tämän takia hän kohtasi voimakasta kritiikkiä Kiinan suunnalta etenkin kulttuurivallankumouksen aikana.

Tsedenbal vetäytyi eläkkeelle 1984 heikentyvän terveyden takia. Hänen puolisonsa Anastasia Filatova oli myös vahvalla otteella mukana maan politiikassa ja piti yllä hyviä suhteita Leonid Brežneviin.

Lähteet

Mongolian pääministerit
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Hannu Rauhala

Hannu Tapani Rauhala (s. 1934) on suomalainen kasvatustieteen dosentti, joka herätti 1990-luvulla huomiota voodoo-harrastuksillaan.

Rauhala opiskeli psykologiaa ja kasvatustiedettä Jyväskylän yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi 1983 Greifswaldin yliopistossa DDR:ssä. Rauhala toimi Helsingin yliopiston erityispedagogiikan ja kuntouttavan kasvatuksen dosenttina 1985–1999.

Rauhala kertoi 1990-luvulla tv-haastattelussa olleensa Nigeriassa perehtymässä voodoon salaisuuksiin. Rauhala oli vihitty voodoohon seremoniassa, johon kuului kanan uhraaminen, ja lisäksi hän oli juonut vihkimisen tehneen nigerialaisen voodoopapittaren eli mambon virtsaa.

Vuonna 1999 Rauhala julkaisi Ultra-lehdessä ilmoituksen, jossa hän tarjosi "laser klitoris stimulaatiota" ja hypnoosia hoitomuodoksi frigiditeetistä kärsineille nuorille tytöille ja naisille.

Rauhala esiintyi 1990-luvun alussa Leo Mellerin videodokumentissa "Enkeliruhtinas nyt!". Dokumentissa Rauhala kertoi musiikin maagillisista vaikutuksista, muun muassa Pjotr Tšaikovskin Pateettisen sinfonian ja Richard Wagnerin musiikin negatiivisista vaikutuksista ihmisiin sekä esitteli myös lyhyesti voodoota. Rauhala kertoi voodoosta myös Keskisuomalainen-lehdessä 4. tammikuuta 1999 ilmestyneessä artkkelissa Kaikki lähtee voodoosta.

Kirjallista tuotantoa 
 Musiikin vaikutuksesta tunne-elämältään häiriintyneiden lasten vegetatiivisiin funktioihin, pro gradu-tutkielma. Jyväskylän yliopiston erityspedagogiikan laitos 1971
 Musiikkiterapia : teoria ja metodinen mallisto. Gummerus 1973
 Helmut Breuer, Walther Gehler : Leikistä todellisuuteen : esikouluikäisten sosiaalisen harjaannuttamisen perusteita ; käänt. ja suomal. oloihin soveltanut Hannu Rauhala. Gummerus 1976
 Das finnische Arbeiterkampflied im Klassenkampf : eine inhaltsanalytische Untersuchung, väitöskirja. Universität Greifswald, Greifswald 1983
 Voodoota käsitelleen tietokirjan käsikirjoitus, kirjaa ei tiettävästi julkaistu

Lähteet 
 Mesikämmen blogi 5.11.2011 : Missä on voodoo-mies Hannu Rauhala? 
 40100.net - blogi Jyväskylästä 6.1.2006 : Huuhaata ja haalistuneita sivuja

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Enkeliruhtinas Nyt! dokumentti heikkolaatuisena kopiona Youtubessa (4 osassa)
 Hannu Lauerman Vaihtoehtoiset hoitomuodot - uskomuslääkintä sairaanhoidossa -luento Youtubessa, Lauerma kertoo Rauhalasta nimeä mainitsematta kohdasta 23:40 alkaen

Suomalaiset kasvatustieteilijät
Näennäistieteilijät
Voodoo
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Roy Welensky

Sir Raphael ”Roy” Welensky, KCMG (20. tammikuuta 1907 – 5. joulukuuta 1991) oli rhodesialainen poliitikko, joka toimi lyhytikäisen Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion (1953–1963) toisena ja viimeisenä pääministerinä 1956–1963.

Welensky kasvoi Pohjois-Rhodesian Salisburyn (nyk. Harare) slummikortteleissa liettuanjuutalaisen isän poikana ja toimi nuorena muun muassa kauppiaana ja rautateillä. Hän oli myös huipputason nyrkkeilijä. Walensky oli mukana ammattiyhdistysliikkeessä ja kiinnostui sitä kautta politiikasta.

Pääministerinä Walensky vastusti brittien ajamaa mustan enemmistön valtaa. Walensky oli vakaumuksellinen apartheidin kannattaja, mutta muistutti puheissaan, että mustien perustarpeet on tyydytettävä niin he pysyvät poissa politiikasta.

Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion hajottua 1963 Sambiaksi, Malawiksi ja Rhodesiaksi Walensky vetäytyi politiikasta. Rhodesiankin muututtua mustien vallanpitäjien Zimbabweksi 1980 Walensky muutti Lontooseen. Hän kuoli 1991.

Lähteet

Zimbabwelaiset poliitikot
Rhodesian pääministerit
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Lepolan hautausmaa

Lepolan hautausmaa voi tarkoittaa seuraavia hautausmaita:

Lepolan hautausmaa, Kouvola
Lepolan hautausmaa, Lappeenranta
Lepolan hautausmaa, Viipuri
Gizmodo

Gizmodo on yhdysvaltalainen vuonna 2002 aloittanut tunnettu teknologia-aiheinen teknologiablogi. Se ilmestyy kaikkiaan yhdeksällä kielellä.

Aiheesta muualla
 Gizmodo.com

Blogit
Lvivin kansallinen lääketieteellinen yliopisto

Lvivin kansallinen lääketieteellinen yliopisto (LNMU) () on Länsi-Ukrainassa, Lvivin kaupungissa toimiva, vuonna 1784 alkanutta lääketieteen opetuksen perinnettä jatkava lääketieteellinen yliopisto. Se on nimetty Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan hallitsijan, Danylo Halytskyin eli Galitsian kuningas Danielin mukaan.

Yliopistossa on noin 5 600 opiskelijaa, joista noin 1 000 on ulkomailta (lähes 50 eri maasta).

Vuoden 2014 kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa Lvivin lääketieteellinen yliopisto pisteytettiin Ukrainan 57. parhaaksi yliopistoksi (vuonna 2013 sijalla 59). Kun huomioon otettiin muitakin yliopistoluokitteluja (eli Scopus-siteeraukset ja espanjalainen Webometrics-ranking), sijoittui LNMU vuonna 2014 maansa 33 parhaaksi yliopistoksi ja lääketieteellisissä yliopistoissa neljännelle sijalle. Pelkästään Scopus-viittauksia tarkasteltaessa LNMU sijoittui maansa 12. parhaaksi yliopistoksi ja lääketieteellisistä yliopistoista toiselle sijalle.

Lähteet

Aiheesta muualla

LNMU, Lvivin kansallinen lääketieteellinen yliopisto  (lnmu.com.ua)

Ukrainan yliopistot ja korkeakoulut
Lviv
Volvo Ocean 65

Volvo Ocean 65 on Volvo Ocean Race -purjehduskilpailuun kehitetty yksityyppiluokka. Vene on Volvo Open 70 -luokan seuraaja ja sillä on tarkoitus kilpailla ainakin 2014–15 kilpailu. Uudistuksen myötä kaikki joukkueet kilpailevat lähes identtisillä veneillä. Veneen on suunnitellut yhdysvaltalainen Farr Yacht Design Veneiden valmistajat ovat Green Marine, Decision, Persico ja Multiplast. 

Edellisten kisojen veneprojektien hintojen kasvaminen, joka uhkasi kilpailua osaanottajakadolla, oli yksi suurimmista uudistukseen johtaneista syistä. Järjestäjän mukaan uusi, viisi jalkaa lyhyempi vene ei ole paljoa hitaampi, kuin edeltäjänsä VO70.

Veneet on varustettu muun muassa viidellä etäkäyttöisellä kameralla

Luokan mitat

Lähteet

Purjehdus
Volvo Ocean Race
Maurice Duverger

Maurice Duverger (5. kesäkuuta 1917 – 16. joulukuuta 2014) oli ranskalainen juristi, sosiologi ja poliitikko.

Aloitettuaan työn Bordeaux'n yliopistossa hän syventyi poliitiikan tutkimukseen ja vuonna 1948 perusti yhden ensimmäisistä politiikan tutkimuksen tiedekunnista Bordeaux'hon. Pariisin yliopiston emeritusprofessorina ja FNSP:n jäsenenä hän on julkaissut monta kirjaa ja artikkelia Corriere della Sera, la Repubblica, El País, ja varsinkin Le Monde.

Duverger opiskeli poliittisten järjestelmien ja eri maissa toimivien instituutioiden kehitystä antaen etusijan mieluummin tutkimuksen empiirisille menetelmille kuin filosofiselle päättelylle.

Hän keksi teorian, joka tuli tunnetuksi Duvergerin lakina. Se määrittää korrelaation enemmistövaalissa käytettävän niin sanotun first-past-the-post-vaalitavan ja kaksipuoluejärjestelmän muotoutumisen välillä. Vuonna 1978 analysoidessaan Ranskan poliittista järjestelmää hän keksi käsitteen semipresidentialismi.

Vuosina 1989–1994 hän oli Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän jäsen. 

Vuonna 1981 hänet valittiin Serbian tiede- ja taideakatemian jäseneksi.

Työura 
Hän liittyi fasistiseen Parti Populaire Français -puolueeseen 20vuotiaana. Hän lopetti lakitieteelliset opintonsa opintonsa Bordeaux'ssa ja alkoi pitää lakiaiheisia luentoja Poitiersissa vuonna 1942 ja Bordeaux'ssa seuraavana vuonna. Vuonna 1948 hän perusti Bordeaux'ssa Institut d'Études Politiquesin. Hän työskenteli myös Institut d'Études Corporatives et Socialesissa.

Ensimmäisessä julkaisussaan vuonna 1944 hän selosti Ranskan vuoden 1940 hallintomuotoa. Sodan lopulla hän lähentyi vastarintaliikettä ja selosti Ranskan uuden hallituksen legitimiteettiä Libération-sanomalehdessä ja syventyi sosiaalitieteelliseen teoriaan.

Sodan jälkeen hän opetti laki- ja taloustieteiden laitoksella Pariisissa ja palveli sanomalehtiä Libération ja Le Monde.

Lähteet 

Ranskalaiset poliitikot
Politiikan tutkijat
Ranskalaiset sosiologit
Italialaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Nicolas Gilsoul

Nicolas Gilsoul (s. 5. helmikuuta 1982) on belgialainen autourheilija. Hän on ollut vuodesta 2011 lähtien Thierry Neuvillen kartanlukijana ja Hyundain tehdastallissa kaudesta 2014 lähtien.

Gilsoulin ensimmäinen ralli oli Monte Carlo -ralli vuonna 2007. Ensimmäisen MM-rallivoittonsa Gilsoul saavutti Neuvillen kanssa vuoden 2014 Saksan rallissa. Voitto oli ensimmäinen myös Hyundaille ja Neuvillelle. Erikoiskoevoittoja Gilsoulilla on yhteensä 39 kappaletta.

Lähteet 
 http://www.ewrc-results.com/coprofile.php?p=896&sct=1

Aiheesta muualla 

Vuonna 1982 syntyneet
Belgialaiset kartanlukijat
Elävät henkilöt
Erkki Elorinne

Erkki Veli Elorinne (20. heinäkuuta 1935 Mikkelin maalaiskunta – 4. lokakuuta 2021 Hirvensalmi) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 
 Ystäväni Kristian : romaani. Karas-sana, Helsinki 1976

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Ristimäen hautausmaa (Viipuri)

Ristimäen hautausmaa sijaitsee Viipurin keskustan itäpuolella entisen Ristimäen kaupunginosan alueella. Vuonna 1798 perustettu hautausmaa jäi pois käytöstä, kun kaupunki menetettiin Neuvostoliitolle jatkosodan jälkeen. Nykyään siitä on jäljellä enää pieni alue hautausmaan läntisimmästä osasta, joka sekin on hoidon puutteessa pahoin villiintynyt. Lisäksi lukuisia muistomerkkejä on vuosikymmenten kuluessa vaurioitunut ja hävitetty.

Historia 
Ristimäen hautausmaa sijaitsee pari kilometriä Viipurin keskustan itäpuolella Pietariin johtavan maantien A125 varrella. Se syntyi Sorvalin hautausmaan tapaan, kun Venäjän senaatti oli 1772 kieltänyt kirkkoihin hautaamisen. Molemmat uudet hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1798, mutta joidenkin lähteiden mukaan ensimmäiset hautaukset olisi Ristimäelle tehty jo yhdeksän vuotta aikaisemmin.

Sekä Sorvalissa että Ristimäellä oli katolisia lukuun ottamatta omat alueet kaikille Viipurin eri kansallisuuksia ja uskontokuntia edustaneille asukkaille. Lähimpänä kaupunkia oli ruotsalais-saksalaisen seurakunnan alue ja sen jälkeen tulivat ortodoksien sekä maaseurakunnan hautausmaat. Itäisimpänä oli kaupunkiseurakunnan alue. Myös juutalaisella seurakunnalla ja islaminuskoisilla oli Ristimäessä omat pienemmät hautausmaansa. Vuonna 1936 hautausmaalle valmistui ortodoksinen Kaikkien pyhien kirkko, jonka olivat suunnitelleet arkkitehdit Uno Ullberg ja N. A. Nikulin. Se tuhoutui talvisodan aikana vuonna 1940 neuvostojoukkojen tykistötulessa.

Viipurin taistelun yhteydessä 20. kesäkuuta 1944 hautausmaan ympäristössä käytiin taisteluja kaupunkiin tunkeutuvia neuvostojoukkoja vastaan. Karjalan kannakselle rakennettu sisin puolustuslinja eli VKT-linja kulki Ristimäen hautausmaan keskiosan kautta läheiselle Kelkkalan raviradalle.

Ristimäen hautausmaan läheisyydessä sijaitsee Suomalaisten punakaartilaisten muistomerkki, joka on pystytetty sisällissodan aikana teloitettujen punaisten hautapaikalle.

Ristimäkeen haudattuja 
Ristimäen hautausmaalle on haudattu lukuisia tunnettuja viipurilaisia, kuten suomenkielisen kirjallisuuden isänä pidetty Jaakko Juteini, suurliikemies Juho Lallukka, kirjojenkeräilijä Matti Pohto, keksijä Kyösti Kylälä, aktivisti Artturi Salovaara sekä kauppaneuvos Feodor Sergejeff. Hautausmaalla oli myös useiden varakkaiden kauppiassukujen, kuten Alenevien, Zhavaronkovien, Moskvinien ja Tshusovien, näyttävät sukuhaudat. Monet Ristimäen haudoista ovat aikojen kuluessa hävinneet, eikä esimerkiksi Juteinin hautaa ole etsinnöistä huolimatta löydetty. Joitakin hautamuistomerkkejä on siirretty Suomeen, kuvanveistäjä Emil Wikströmin tekemä Juho ja Maria Lallukan muistomerkki siirretiin Lappeenrannan Vanhalle hautausmaalle vuonna 1986 ja Matti Pohdon hautamuistomerkki Kansalliskirjaston puistikkoon Helsinkiin vuonna 1988.

Katso myös 
Lepolan hautausmaa
Sorvalin hautausmaa

Lähteet 

Viipurin hautausmaat
Suolakkokasvi

Suolakkokasvi eli halofyytti on kasvilaji, joka pystyy kestämään suolaisia elinympäistöjä. Suolakkokasvit voivat erittää ylimääräisen suolan suolarauhasten tai takkokarvojen avulla tai laimentaa solujen suolapitoisuutta korkealla vesipitoisuudella. Suolakkokasvit voidaan jakaa kahteen ryhmään, ehdolliset suolakkokasvit vain sietävät suolaisuutta, mutta ehdottomat suolakkokasvit vaativat suolan tietyn vähimmäispitoisuuden.

Suolakkokasvien lajimäärää on vaikea arvioida, koska varsinaista rajanvetoa suolapitoisuudelle, jonka jälkeen kasvi luokitellaan suolakkokasviksi, on vaikea tehdä. Lajeja kuitenkin on suhteellisen vähän, ehkä noin 5 000–6 000, eli kaksi prosenttia kaikista koppisiemenisistä. Eniten suolakkokasveja löytyy savikkakasveista. Lisäksi heinä-, herne- ja asterikasveissa on runsaasti suolakkokasvilajeja. Suomen rannikoiden suolakkokasvoja ovat esimerkiksi meriratamo, suola-arho ja merisuolake.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasviekologia
Kasvimorfologia
Kasvianatomia
Pauli Kojo

Pauli Kojo (s. 14. elokuuta 1935 Simpele) on suomalainen kirjallisuustoimittaja, kääntäjä ja kirjailija.

Kojo toimi Otavan julkaiseman Mitä Missä Milloin -vuosikirjan päätoimittajana 1971–1984.

Teoksia 
 Virmaojan vintiöt : nuorisoromaani. Otava 1961
 Herrankukkaro : nuorisonromaani. Otava 1963
 Kissa Seppälä ja Hiiri Heiskanen etsivät kotia ; kuv. Julia Vuori. Otava 1990

Toimitustöitä 
 The face of Finland ; text by Antti Tuuri ; ed. by Pauli Kojo ; English transl. by Tim Steffa. Otava 1983
 Facts about Finland ; ed. by Riitta da Costa and Pauli Kojo. Otava 1984
 Assim é a Finlândia ; ed. por Riitta da Costa e Pauli Kojo ; trad. por Eva Jarne-Kautto. Otava 1985

Suomennoksia 
 Carl M:son Mannerfelt : Mietteitä metsäpolulta ; suom. Pauli Kojo ; piirrokset Bertil Kumlien. Otava 1979
 Ville Vallgren : Pariisin Villen ruokasaarna ; suomentanut Kyllikki Villa ; runot suomentanut Pauli Kojo. Taide, Helsinki 1994

Palkinnot 
 Suomen nuorisokirjailijain Otavan palkinto 1962
 Topelius-palkinto 1964
 Alvar Renqvist -palkinto 1999

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Pauli Kojo

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Muhammed Zafrulla Khan

Muhammed Zafrulla Khan 6. helmikuuta 1893 – 1. syyskuuta 1985) oli yksi Pakistanin valtion perustajiin (ns. Founding Fathers) kuulunut diplomaatti, lakimies, poliitikko ja islamin tuntija. Hän oli Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri ja toimi puheenjohtajana YK:n yleiskokouksessa  ja Haagin kansainvälisessä tuomioistuimessa.

Zafrulla opiskeli lakia Intiassa ja Lontoossa. Ennen Pakistanin itsenäistymistä hän työskenteli erilaisissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa tehtävissä ja valittiin Intian islamilaisen liiton (All-India Muslim League) johtoon 1931. Vuonna 1939 hän johti Intian valtuuskuntaa Kansainliitossa ja 1941–1947 toimi tuomarina Intian liittovaltion tuomioistuimessa. Vuonna 1947 Zafrullasta tuli itsenäisen Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri vuoteen 1954 saakka, jolloin hän siirtyi Kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi Haagiin vuoteen 1961 asti. Vuosina 1962–1963 Zafrulla johti puhetta YK:n 17. yleiskokouksessa. Jo ulkoministerintoimensa ohessa hän oli johtanut Pakistanin valtuuskuntaa YK:ssa, ja palasi tehtävään vuosiksi 1961–1964. Sen jälkeen hän palasi Haagiin 1964 ja toimi kansainvälisen tuomioistuimen presidenttinä 1970–1973.

Lähteet

Aiheesta muualla
Columbian yliopiston 280-sivuinen pdf-dokumentti Zafrullan haastatteluista (englanniksi)

Pakistanilaiset poliitikot
Ulkoministerit
Diplomaatit
Oikeustieteilijät
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Pakistanin ulkopolitiikka
Extant

Extant on yhdysvaltalainen scifi-draamasarja, jonka on luonut Mickey Fisher. Sarjan yhtenä tuottajana toimii Steven Spielberg, ja Spielbergin  Amblin-yhtiö myös tuottaa televisiosarjaa.

Sarjaa alettiin esittää Yhdysvalloissa CBS-televisiokanavalla 9. heinäkuuta 2014. Kanava tilasi sarjasta suoraan 13-jaksoisen ensimmäisen tuotantokauden ilman yleensä pakollista pilottijaksoa. Sarjaan on tilattu toinen tuotantokausi, joka alkoi Yhdysvalloissa 1. heinäkuuta 2015 ja päättyi 9. syyskuuta 2015. 9. lokakuuta 2015, CBS julisti Extantin lopetetuksi.

Suomessa ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 20. marraskuuta 2014 – 12. helmikuuta 2015. Toinen tuotantokausi alkoi Suomessa 14. lokakuuta 2015 ja päättyi 6. tammikuuta 2016.

Juoni 

Sarja kertoo astronautti Molly Woodsista (Halle Berry), joka on ollut 13 kuukauden mittaisella komennuksella Seraphim-avaruusasemalla. Hän palaa takaisin Maahan miehensä Johnin (Goran Višnjić) ja poikansa Ethanin (Pierce Gagnon) luokse, joka on Johnin suunnittelema "humanikoksi" kutsuttu prototyyppiandroidi. Kun Molly huomaa olevansa salaperäisesti raskaana, hän päättää alkaa tutkia asiaa.

Näyttelijät

Päärooleissa

Sivurooleissa

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2014)

Toinen tuotantokausi (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sarjan viralliset kotisivut 
 Sarjan suomalaiset kotisivut 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Miroslav Hroch

Miroslav Hroch (s. 1932 Praha) on tšekkiläinen historiantutkija ja Prahan yliopiston professori, joka tunnetaan kansainvälisesti parhaiten kansallisten liikkeiden kehitystä koskevasta teoriastaan.

Hroch opiskeli vuodesta 1951 Kaarlen yliopistossa Prahassa, valmistui maisteriksi 1956 ja väitteli tohtoriksi 1962. Hän on ollut Kaarlen yliopistossa yleisen historian apulaisprofessorina 1956–1968, dosenttina 1968–1989 ja professorina vuodesta 1989. Hän on ollut vierailevana luennoitsijana monissa ulkomaisissa yliopistoissa.

Hrochin tärkeimmät nationalismia ja kansakuntien syntyä koskeneet tutkimukset ilmestyivät jo 1960-luvulla saksan ja tšekin kielellä, mutta englanninkielisen lukijakunnan ulottuville ne tulivat vasta 1980-luvulla tehtyjen käännösten myötä. Hroch tutki varsinkin kansallisten liikkeiden syntyä Itä- ja Kaakkois-Euroopassa 1800-luvun lopulla. Parhaiten Hrochin analyysista tunnetaan hänen teoriansa kansallisten liikkeiden kolmesta kehitysvaiheesta. Vaiheessa A pieni joukko aktivisteja ryhtyy tekemään akateemista tutkimusta oman etnisen ryhmänsä kielellisistä, historiallisista ja kulttuurisista ominaisuuksista. Vaiheessa B aktivistien seuraava sukupolvi pyrkii houkuttelemaan mahdollisimman paljon etnisen ryhmänsä jäseniä mukaan kansakunnan rakentamiseen. Vaiheessa C kansallinen tietoisuus leviää suurten joukkojen keskuuteen ja kansallinen liike muuttuu todelliseksi joukkoliikkeeksi. Hrochin mallin avulla voidaan luokitella eurooppalaisia kansallisia liikkeitä ja vertailla niiden kehitysvaiheita. Hroch esitteli mallin vuonna 1968 julkaistussa tutkimuksessaan Die Vorkampfer der nationalen Bewegungen bei den kleinen Völkern Europas, jossa hän käytti yhtenä esimerkkimaana myös Suomea. Suomalaisen Osmo Jussilan mukaan Hrochin malli sopii kuvaamaan myös Suomen historiaa, mutta Hroch sijoitti Suomen tapauksessa kaikki vaiheet liian aikaisiksi, esimerkiksi vaiheen C jo 1860-luvulle, kun Jussilan mukaan oikea ajankohta olisi vasta 1900-luvun alussa.

Lähteet

Tšekkiläiset historioitsijat
Tšekkiläiset professorit
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Jukka Lindström (koomikko)

Jukka Lindström (s. 1977 Lappeenranta) on suomalainen tv-esiintyjä, stand up -koomikko ja toimittaja. Hän juonsi ja käsikirjoitti vuosina 2014–2017 Yle TV2 -kanavalla esitettyä Noin viikon uutiset -ajankohtaissatiiria. Ohjelman lopettamisen syynä oli muutto ulkomaille. Huhtikuussa 2022 Yle TV1:llä alkaa Lindströmin juontama ja käsikirjoittama Jukka Lindströmin Sivuhistoria -niminen satiiri. 

Televisiotyön lisäksi Lindström esiintyy stand up -koomikkona. Hän on yksi Paukutusjengi-nimisen stand up -ryhmän perustajajäsenistä, ja syksyllä 2006 suomalaiset koomikot valitsivat hänet vuoden nousevaksi kyvyksi. 

Aiemmin Lindström työskenteli Yleisradiossa muun muassa YleX-radiokanavan Etusivu-ohjelmassa toimittajana ja tuottajana. Syksyllä 2014 hän esiintyi kymmenen jakson ajan Ylen YleLeaks-sarjassa. 

Koulutukseltaan Lindström on valtiotieteen maisteri.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Jukka Lindströmin verkkosivut
 Paukutusjengin verkkosivut 

Suomalaiset stand up -koomikot
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack Cork

Jack Frank Porteous Cork (s. 25. kesäkuuta 1989 Carshalton, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa mestaruussarjassa pelaavaa Burnleyä. Oikeajalkainen Cork on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on 183 senttimetriä pitkä.

Seurajoukkueura 
Cork aloitti uransa Chelsean junioriakatemioissa, mutta hän ei kuitenkaan noussut seuran ykkösjoukkueeseen. Pääosan Chelsea-ajastaan Cork vietti lainalla Bournemouthissa, Scunthorpe Unitedissa, Southamptonissa, Watfordissa, Coventry Cityssä ja Burnleyssä, joista viimeksi mainitussa Cork teki myös valioliigadebyyttinsä. Kesällä 2011 Cork siirtyi Chelseasta entiseen lainaseuraansa Southamptoniin, joka pelasi tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Cork oli kauden 2011–2012 aikana ainoa Pyhimysten pelaaja, joka pelasi kauden kaikki ottelut, kun Southampton nousi Valioliigaan. Ensimmäisen liigamaalinsa Cork teki syyskuussa 2014 Newcastle Unitedia vastaan. Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Cork siirtyi Valioliigan Swansea Cityyn ja vuonna 2017 Burnleyhin. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut Valioliigassa 264 ottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia, ja mestaruussarjassa 183 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.

Maajoukkueura 
Cork on pelannut monissa Englannin nuorten maajoukkueissa, kaikissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2012 hän kuului Ison-Britannian jalkapallomaajoukkueeseen vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Cork pelasi turnauksessa kolmessa ottelussa, kun Iso-Britannia sijoittui viidenneksi. Englannin A-maajoukkueessa hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Saksaa vastaan.

Lähteet 
 
 http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/co/jack-cork-1.html

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Jyri Järvinen

Jyri Järvinen (s. 12. kesäkuuta 1993 Tampere) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Sveitsin salibandyliigassa pelaavaa UHC Usteria. Hän laukoo oikealta.

Järvisen lähtökohtainen pelipaikka on puolustaja, mutta hän on pelannut myös hyökkääjänä. Tamperelaisen Classicin kasvatti Järvinen debytoi Salibandyliigassa kasvattajaseuransa paidassa kaudella 2011–2012. Aikaisemmin hän oli pelannut otteluita Divarissa farmisopimuksen turvin Tampereen Ilveksessä. Maaliskuussa 2013 hän teki uransa ensimmäisen Salibandyliigamaalin NST:tä vastaan. Vuonna 2014 Järvinen siirtyi niin ikään liigassa pelanneeseen Kooveen joukkueeseen. Hän ei kuitenkaan pelannut seurassa kauaa, vaan siirtyi jo syksyllä 2014 Divarin SB Vaasaan saatuaan kaupungista opiskelupaikan. Kaudeksi 2015–2016 Järvinen teki sopimuksen sveitsiläisen UHC Usterin kanssa.

Lähteet 
 https://fi-fi.facebook.com/salibandyliiga/posts/10151861398689215
 http://www.kooveesalibandy.fi/uutiset.html?1572
 http://www.sbvaasa.fi/pelaajakortit/item/1127-.html 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö

Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö (, lyhyemmin HM Treasury) on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan ministeriöistä. Se on vastuussa Yhdistyneen kuningaskunnan talouspolitiikasta. Ministeriö sijaitsee Westminsterissä, Lontoossa.

Historia 
Englannin valtiovarainministerön historia juontaa Henry the Treasureriksi nimitettyyn henkilöön, joka oli Englannin kuningas Vilhelm Valloittajan alainen.

Nykyinen Britannian valtiovarainministeriö onkin Englannin kuningaskunnan valtiovarainministeriön seuraaja. Englannin valtiovarainministerö muodostui Englannin hovista Henrik I:n aikakaudella vuonna 1126. Kuninkaan rahastonhoitajan roolista on muodostunut Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin (virallisesti First Lord of the Treasury),  valtiovarainministerin (Chancellor of the Exchequer, Second Lord of the Treasury), sekä toisen ja kolmannen valtiovarainministerin roolit. Pääministeri on valtiovarainministeriön virallinen pää ja ylin ministeri, mutta käytännössä ministeriöstä vastaa valtio­varain­ministeri.

Ministeriön nimi vaihdetaan His Majesty's Treasuryksi, jos vallassa oleva monarkki on mies.

Valtiovarainministeriön ministerit 
Valtiovarainministeriön ministerit Cameronin hallituksessa:

Lähteet

Aiheesta muualla
 HM Treasuryn verkkosivut 

Valtiovarainministeriö
Valtiovarainministeriö
Ministeriöt
Liisa Rentola

Liisa Annikki Rentola, o. s. Ollikainen (s. 17. syyskuuta 1935 Sonkajärvi) on suomalainen opettaja ja kirjailija.

Rentolan vanhemmat olivat sekatyömies Aleksi Ollikainen ja Hilja Johanna Kumpulainen. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1960 peruskoulunopettaja Heikki Rentolan kanssa.

Rentola opiskeli kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa 1958–1959 ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistossa 1971–1973. Hän on asunut vuodesta 1960 alkaen Haapavedellä ja toimi ennen eläkkeelle jäämistään englannin kielen opettajana.

Rentola on kirjoittanut lastenkirjoja, runokokoelman sekä yhdessä Aulis Ritolan kanssa kirjan ja näytelmän haapaveteläisestä kansanrunoilijasta Matti Viinamaasta eli Viina-Matista.

Teoksia 
 Hevostyttö Sirpa Kesäperällä ; kuvitus Riitta Berczeli. Pohjoinen, Oulu 1979
 Maalasin majani auringoksi : runoja. Kirjoittajaseulasarja 14. Pohjoinen, Oulu 1980
 Saarelan lapset ja metsärosvot ; kuvitus Tuula Petäjäniemi. Tammi, Helsinki 1981
 Wiina-Matti viisas mies... ; kirj. Liisa Rentola, Aulis Ritola. Pohjoinen, Oulu 1984
 30 vuotta kaukolämpöä Haapavedellä ; teksti Väinö Lappeteläinen, Liisa Rentola. Haapaveden energia, Haapavesi 1992
 Wiina-Matti : näytelmä ; kirj. Liisa Rentola, Aulis Ritola. 1995

Toimitustöitä 
 Veneet palo, airot jäi : Kärsämäen kunnan Venetpalon kyläkirja ; toimittaja Liisa Rentola ; julkaisijat Haapaveden kansalaisopiston Kärsämäen osaston piiri, Venetpalon kylätoimikunta, Hautajoen kylätoimikunta, Venetpalon nuorisoseura. Kärsämäki 1994
 Mukana sodan myrskyissä : 1918-1945 : Kärsämäen sotaveteraanimatrikkeli ; julkaisijat kansalaisopiston perinnepiiri Muistojen poluilla, matrikkelitoimikunta, Kärsämäki-seura ; toimittaja Liisa Rentola. Kärsämäen sotaveteraanit, Kärsämäki 1995
 Joki virtaa : Rannankylän, Alarannan, Ylärannan, Luonuanojan, Ruhankankaan, Kokonperän, Luonuanperän ja Hallanperän kylälukemisto ; toimittaja ja Kärsäkkäät-piirin ohjaaja Liisa Rentola. Kärsämäen Rannan kyläyhdistys, Kärsämäki 1997
 Ihme ja kumma : runoja, proosaa : antologia ; vastaava toimittaja Liisa Rentola. Haapaveden kriivarit - Haapaveden kansalaisopiston piiri, Luovat kirjoittajat, Kärsämäki 2001
 Me jokivartiset : kylälukemisto : Aittokylä, Koirikivi, Käräjäoja, Metsonperä, osa Ojalehtoa ; toimittaja Liisa Rentola ; korjausluku Heikki Rentola. Jokivarren kyläyhdistys, Haapavesi 2003
 Rata Keskeltä kylää : Sonkajärven paikallishistoriaa : Ollikainen Väinö (1926 - 2010) ; Kielen ja asiatietojen tarkistus Liisa Rentola; piirrokset/kansi Tuula Ollikainen; taitto yms. Martti Pulakka. Kopijyvä Oy, Jyväskylä 2004

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Liisa Rentola
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Liisa Rentola 

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Kevin Volland

Kevin Volland (s. 30. heinäkuuta 1992 Marktoberdorf) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa AS Monacoa. Vasenjalkainen Volland on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Saksan jalkapallomaajoukkueessa.

Ura

Seurajoukkueura 
Volland on 1860 Münchenin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa 2. Bundesliigassa syyskuussa 2010. Tammikuussa 2011 Volland siirtyi Bundesliigan TSG Hoffenheimiin, mutta palasi heti takaisin vanhaan seuraansa lainalle. Laina kesti kauden 2011–2012 loppuun, johon mennessä Volland oli tehnyt lainajaksollaan 20 maalia 50 ottelussa. Ensimmäisellä kaudellaan Hoffenheimissä Vollandista tuli avauskokoonpanon pelaaja. Kauden 2012–2013 aikana Volland teki kuusi maalia ja syötti 12. Kaudella 2013–2014 hän teki yhdeksän maalia. Maalisyöttöjä kertyi kahdeksan. Kaudella 2014–2015 teki 32 ottelussa kahdeksan maalia. Kausina 2017–2018 ja 2018–2019 Volland teki Bundesliigassa 14 maalia, ja ensin mainitulla kaudella hän oli koko sarjan maalintekijätilastossa jaetulla kolmannella sijalla. Kaudella 2019–2020 hän teki Bundesliigassa kymmenen maalia. Mestarien liigassa Volland on tehnyt maalin marraskuussa 2016 TsSKA Moskovaa ja marraskuussa 2019 Atlético Madridia vastaan.

Maajoukkueura 
Volland on pelannut Saksan kaikissa nuorten maajoukkueissa alle 17-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuoden 2015 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa Volland teki kaksi maalia ollen turnauksen toiseksi paras maalintekijä ja tullen nimetyksi myös tähdistöjoukkueeseen.

Saksan jalkapallomaajoukkueessa Volland debytoi toukokuussa 2014 Puolaa vastaan. Maajoukkueen päävalmentaja Joachim Löw otti Vollandin mukaan alustavalle 30-miehiselle listalle mutta jätti tämän lopullisen 23 miehen kokoonpanon ulkopuolelle. Ainoan A-maaottelumaalinsa Volland on tehnyt marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Hän pelasi marraskuussa 2016 vielä ystävyysottelussa Italiaa vastaan mutta oli sen jälkeen 4,5 vuotta poissa maajoukkueesta.

Vollandin isä Andreas Volland on entinen maajoukkuetason jääkiekkoilija.

Saavutukset 
Henkilökohtainen
 Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuiden toiseksi parhaan maalintekijän Silver Boot -palkinto: 2015
 Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuiden tähdistöjoukkue: 2015

Lähteet 
 
 http://www.national-football-teams.com/player/55297/Kevin_Volland.html

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Timo Koivisto

Timo Ville Sakari Koivisto (s. 2. tammikuuta 1970  Pirkkala) on suomalainen virkamies ja Jyväskylän kaupunginjohtaja. Hän on toiminut tehtävässä 1. toukokuuta 2015 lähtien. Aiemmin (2005–2015) Koivisto oli Jyväskylän apulaiskaupunginjohtaja päävastuualueenaan kaupunkirakennepalveluiden johto. 10. marraskuuta 2014 Koivisto valittiin Jyväskylän uudeksi kaupunginjohtajaksi.

Ura
Koivisto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1989 ja oikeustieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1995. Hän on työskennellyt Porissa Satakuntaliiton hallintosihteerinä (1996–1997) ja hallintopäällikkönä (1997–2000). Lisäksi hän on ollut kauppa- ja teollisuusministeri Sinikka Mönkäreen (2000–2002), pääministeri Paavo Lipposen (2002–2003) ja valtiovarainministeri Antti Kalliomäen (2003–2005) erityisavustajana.

Puoluetaustaltaan Koivisto on sosiaalidemokraatti. Vuosina 1993–1996 hän oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen.

Yksityiselämä
Koiviston puoliso on SDP:n kansanedustaja Susanna Huovinen. Perhe asuu Säynätsalossa ja siihen kuuluu kaksi lasta. Koiviston isä on Pirkkalan entinen kunnanjohtaja Risto Koivisto.
Koivisto on sotilasarvoltaan luutnantti (2002).

Lähteet

Jyväskylän pormestarit ja kaupunginjohtajat
Pirkkalan kunnanvaltuutetut
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt