joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bandar Seri Begawan

Bandar Seri Begawan on Brunein sulttaanikunnan pääkaupunki. Vuoden 2001 väestönlaskennassa kaupungissa oli 27 285 asukasta; Sen pinta-ala kasvoi vuoden 2007 kuntaliitoksilla lähes kymmenkertaiseksi, joten väkiluvun kasvukin vaikuttaa todella nopealta. Vuonna 2011 pinta-ala oli noin 100 km2, ja asukkaita 393 000.

Maantiede 
Bandar Seri Begawan sijaitsee Bruneijoen varrella lähellä paikkaa jossa joki laskee Bruneinlahteen Borneon saaren pohjoisreunalla.

Ilmasto 
Bandar Seri Begawanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen sademetsäilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa ja sateista. Vuoden keskilämpötila on noin 28 °C ja keskimääräinen sademäärä 3 150 millimetriä. Toukokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 27 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 370 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 162 millimetriä.

Historia
Paikalla sijaitsevan paalujen varaan rakennetun Kampong Ayerin historia ulottuu kiinalaisten lähteiden mukaan 500-luvulle saakka. Paikka mainitaan myös portugalilaisissa lähteissä 1500-luvulta. Ennen toista maailmansotaa Bandar Seri Begawan oli lähinnä maatalouden kauppakeskus ja jokisatama. Japani miehitti kaupunkia toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1945, jonka jälkeen sen miehittivät Australian joukot. Sodan aikana suuri osa kaupungista tuhoutui liittoutuneiden ilmapommituksissa. Sen jälleenrakentamisen myötä sodan jälkeen siitä kehittyi Brunein taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Kaupunki tunnettiin aluksi nimellä Brunei Town, ja nykyisen nimensä se on saanut sulttaani Omar Ali Saifuddien III:n mukaan, joka luopuessaan sulttaanin asemastaan vuonna 1967 otti arvonimen Seri Begawan Sultan. Häntä pidetään usein nykyisen Brunei Darussalamin isänä.

Liikenne
Bandar Seri Begawan sijaitsee rannikkoa pitkin Serian ja Kuala Belaitin kaupunkeihin kulkevan tien varrella. Kaupungissa sijaitseva Brunein kansainvälinen lentoasema on maan ainoa kansainvälinen lentoasema. Kaupungista on lisäksi lauttaliikennettä lähialueen satamiin.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Kampong Ayer (Kelluva kylä) on Bandar Seri Begawanissa sijaitseva paalujen päälle Brunei-jokeen rakennettu kaupunginosa. Se on tuhansia vuosia vanha ja siellä on noin 30 000 asukasta. Kylään pääsee venetakseilla tai puusiltoja pitkin. Kelluva kylä koostuu neljästäkymmenestä yhteen liittyneestä kylästä, joista kullakin on oma päällikkönsä. Lähellä sijaitsee vuonna 1958 valmistunut Omar Ali Saifuddinin moskeija, joka on nimetty Omar Ali Saifuddien III:n mukaan. Moskeijan yhteydessä sitä miltei kokonaan ympäröivässä laguunissa on 1500-luvun kuninkaallisen proomun rekonstruktio. Istana Nurul Iman on joen varteen kukkulalle vuonna 1984 rakennettu 1 788-huoneinen palatsi, joka lukeutuu maailman suurimpiin valtionpäämiehen virka-asuntoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen kotisivu 

Brunein kaupungit
Aasian pääkaupungit
Nizzan sopimus

Nizzan sopimus on Eurooppa-neuvoston Nizzassa omaksuma sopimus kahden Euroopan unionin perustamissopimuksen uudistamiseksi. Perustamissopimukset olivat Maastrichtin sopimus ja Euroopan talousyhteisön ja atomienergiayhteisön perustanut Rooman sopimus. Nizzan sopimus astui voimaan 1. helmikuuta 2003.

Sopimuksen pääasiallisena tarkoituksena oli uudistaa toimielinten rakennetta kestämään Euroopan unionin laajentuminen. Jo Amsterdamin sopimuksen (1997) oli määrä täyttää tuo tehtävä, mutta se epäonnistui useimpien kysymysten käsittelyssä.

Eurooppa-neuvoston hyväksymä sopimus joutui monien hyökkäyksien kohteeksi. Saksa vaati sen suuren väkiluvun heijastumista suurempana määränä ääniä neuvostossa. Ranska puolestaan vastusti vaatien Ranskan ja Saksan välisen symbolisen yhdenmukaisuuden 
säilyttämistä.

Aiheesta muualla 

 Nizzan sopimus 

Euroopan unionin sopimukset
Ouagadougou

Ouagadougou (mooreksi , ranskaksi ) on Burkina Fason (aiemmin Ylä-Volta) pääkaupunki ja maan suurin kaupunki sekä kulttuurinen, hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Sen asukasluku on noin 2,7 miljoonaa. Kaupunki sijaitsee Burkina Fason keskiosassa. Ouagadougoussa on mm. kansainvälinen lentokenttä  ja Ouagadougoun yliopisto.  Ouagadougoun tärkeimmät teollisuudenalat ovat ruoan ja tekstiilien tuotanto. Rautatie kulkee Abidjaniin sekä Kayaan ja moottoritie Niameyhyn.

Historia 

Ouagadougou oli 1000-luvulla perustettu valtio, jonka pääpaikkaa kutsuttiin nimellä Kombemtinga. Paikasta tuli vuonna 1441 moose-kansan valtakunnan pääkaupunki. Tästä ja kolmesta muusta valtiosta muodostui Ranskan vallattua alueen 1896 Ylä-Volta (). Vuonna 1919 Kombemtingasta tuli uudelleennimettynä Ouagadougouksi Ylä-Voltan pääkaupunki. Kaupunki sai rautatieyhteyden Norsunluurannikkoon vuonna 1954. Vuonna 1956 kaupungissa pidettiin sen historian ensimmäiset kunnallisvaalit.

Ouagadougoun väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1954- 1960 välisenä aikana. Viralliseksi väkiluvuksi ilmoitettiin vuonna 1960 59 126 henkilöä. Koko itsenäisyyden ajan on kaupungin väkiluku kasvanut nopeasti.

Ylä-Volta itsenäistyi 1960 ja muutti nimensä Burkina Fasoksi 1984. Ouagadougou nimettiin uuden valtion pääkaupungiksi. Ylä-Voltan yliopisto avattiin Ouagadougoussa vuonna 1974.

Islamismia kannattaneet terroristit hyökkäsivät 15. tammikuuta 2016 kaupungissa olevaan Hotel Splendidiin. Hyökkäyksessä sai surmansa 28 henkilöä. Hallituksen joukot valtasivat hotellin ja vapauttivat terroristeilta 176 panttivankia.

Ilmasto 

Ouagadougoussa on läpi vuoden melko kuuma. Keskimääräinen sademäärä on 750 mm vuodessa. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Sadekauden aikana keskilämpötila on noin 30 °C. Viileä kausi puolestaan kestää joulukuusta tammikuuhun, ja tällöin alin lämpötila on 17 °C:n paikkeilla. Korkein lämpötila huhtikuusta toukokuuhun kestävän kuuman kauden aikana on lähes 40 °C.

Matkailu 

Viime aikoina Ouagadougoun hotellien ja ravintoloiden laatu on parantunut paljon, ja kaupungissa onkin jo monia laadukkaita hotelleja. Vuosittain Ouagadougoussa järjestetään FESPACO () -elokuvafestivaalit.

Liikenne 

Monet kaupunkilaiset käyttävät liikkumiseensa joko mopoa tai moottoripyörää. Suurin paikallinen yksityinen jälleenmyyjä, JC Megamonde, myy vuosittain 50 000 ajoneuvoa. Ouagadougousta on kapearaiteinen rautatieyhteys naapurivaltioon  Norsunluurannikkoon ja Burkina Fason pohjoisosiin Kayaan. Norsunluurannikolle on sekä henkilö- että rahtiliikennettä. Vuonna 2016 avattiin rautatieyhteys Tambaon kaivoksille. Tällä linjalla ei ole henkilöliikennettä.

Ouagadougoun lentokentältä on lentoreittejä paitsi Afrikkaan, myös Länsi-Eurooppaan. Lentokenttä sijaitsee nykyään keskellä kaupunkiasutusta. Sen pääkiitotien pituus on yli kolme kilometriä.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Ouagadougoun virallinen sivu 
 Mark Moxonin kirjoitelma matkasta Ouagadougouhun 
 Ouagadougoun kartta 
 Ouagadougoun yliopisto 
 Ouagadougoun sää 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Oulun ammattikorkeakoulu

Oulun ammattikorkeakoulu (Oamk) on Oulun seudulla toimiva ammattikorkeakoulu. Oamkissa on noin 9 000 opiskelijaa ja 460 työntekijää. Oamkin toimipisteet sijaitsevat Oulussa ja Oulaisissa. Lisäksi projektiluonteista toimintaa on useilla paikkakunnilla Pohjois-Suomessa.

Opiskelijakuntana toimii Oulun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta eli OSAKO.

Koulutus

Tutkintoon johtava koulutus 
Oamkissa koulutusta järjestetään kuudella koulutusalalla:

 informaatioteknologia
kulttuuri
 liiketalous
 luonnonvara-ala
 sosiaali- ja terveysala
 tekniikka

Oamkissa on tarjolla ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta 28:ssa tutkinto-ohjelmassa, joista kahdessa opetus on kokonaan englanniksi. Tarjolla on myös 23 ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa tutkinto-ohjelmaa, joista viidessä opetus on kokonaan englanniksi.

Ammatillinen opettajankoulutus 
Oamkin Ammatillinen opettajankoulutus (lempinimeltään Amok) on Suomen pohjoisin ammatillisten opettajien, opinto-ohjaajien ja erityisopettajien kouluttaja. Opetusta järjestetään Oulussa, Rovaniemellä, Kajaanissa ja Kemi-Tornion alueella. Verkko-opiskeluryhmissä voi opiskella maantietellisestä sijainnista riippumatta. Ammatillinen opettajankoulutus järjestää opettajan ammattiin pätevöittäviä 60 opintopisteen (ects) laajuisia opettajan pedagogisia opintoja, ammatillisen erityisopettajan opintoja, opinto-ohjaajan opintoja sekä opetus- ja koulutusalan täydennyskoulutusta sekä kehittämispalveluita.

Opettajankoulutusta on saatavilla suomeksi ja englanniksi.

Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö 
Opetuksen lisäksi Oamkin toinen perustehtävä on tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö (tki-työ). Tki-työllä tuetaan Oulun seudun ja koko Pohjois-Suomen kehitystä. Tki-työtä ohjaavat Oamkin strategiassa 2020–2030 määritellyt painoalat ja yhteiset kehittämiskohteet.

Lisäksi tki-työtä ohjaa Oulun kaupungin, Oulun yliopiston, VTT:n ja Technopoliksen kanssa solmittu sopimus, Oulun innovaatioallianssi. Muiden perustajajäsenten tavoin Oamk on sitoutunut kehittämään toimintaansa sovituille innovaatioaloille, investoimaan sovittuihin infrastruktuureihin ja kehittämään mekanismeja yhteiseen käyttöön.

Oulun ammattikorkeakoulu Oy 
Oamk oli vuoden 2013 loppuun asti osa Oulun seudun koulutuskuntayhtymää. Vuoden 2014 alusta Oamkin ylläpitomalliksi tuli osakeyhtiö. Tätä varten on perustettu Oulun ammattikorkeakoulu Oy.

Oulun seudun ammattikorkeakoulun nimi vaihtui vuoden 2014 alusta Oulun ammattikorkeakouluksi, mutta lyhenne Oamk pysyi samana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oulun ammattikorkeakoulu

Oulun oppilaitokset
Oulaisten oppilaitokset
Suomen ammattikorkeakoulut
Suomen marsalkka

Suomen marsalkka on arvonimi, jonka eduskunta 4. kesäkuuta 1942 myönsi ylipäällikkö, sotamarsalkka  Gustaf Mannerheimille tämän 75-vuotissyntymäpäivänä. Esikuvana olivat muun muassa historialliset ja arvostetut Ranskan marsalkan ja Ruotsin marsalkan arvot, sekä Saksassa Hermann Göringille myönnetty valtakunnanmarsalkan arvo. Käytännön mukaan valtioon viittaava marsalkan arvonimi tai sotilasarvo on korkea-arvoisempi kuin sotamarsalkka tai kenraalisotamarsalkka.

Mannerheimille oli jo 1933 myönnetty sotamarsalkan arvonimi. Päätöksen vielä korkeamman arvonimen antamisesta teki Rangellin hallitus toukokuussa 1942. ”Loistavat sotilaalliset tekonne asettavat Teidät kunniapaikalle historiamme suurimpana sotilaana”, hallituksen luovuttamassa asiakirjassa todettiin. Siinä myös määrättiin Mannerheimin syntymäpäivä puolustusvoimain lippujuhlan päiväksi.

Arvonimeä ei ole myönnetty muille.

Lähteet

Carl Gustaf Emil Mannerheim
Sotilasarvot
Suomalaiset arvonimet
Suomalaiset arvonimet jotka on myönnetty vain kerran

ro:Mareșal al Finlandei
sv:Marskalk av Finland
Bujumbura

Bujumbura on Burundin entinen pääkaupunki ja maan suurin kaupunki sekä hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Sillä on maakunnan asema, ja tässä merkityksessä kaupungista voidaan käyttää maakuntanimeä (, suom. Bujumburan kaupungintalo).

Aluehallinnollisesti provinssitasoisen pääkaupungin pinta-ala on 87 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 497 166 henkeä. Vuoden 2013 väestöarvio oli 581 534.

Maantiede ja ilmasto 
Bujumbura sijaitsee Burundin länsiosassa Tanganjikajärven rannalla, ja on maan tärkein vientisatama.

Bujumburassa on kuumaa koko vuoden, keskimääräinen lämpötila on 28 °C. Syyskuu on yleensä kuukausista kuumin. Kuiva kausi kestää kesäkuusta elokuuhun. Vuodessa on kaksi sadekautta, helmikuusta huhtikuuhun ja marras-joulukuussa.
 
Aluehallinnon toisella tasolla kaupunki jakautuu 13 kuntaan:
 Buterere (28 371 as.)
 Buyenzi (47 363 as.)
 Bwiza (37 688 as.)
 Cibitoke (50 899 as.)
 Gihosha (39 503 as.)
 Kamenge (50 070 as.)
 Kanyosha (59 181 as.)
 Kinama (49 776 as.)
 Kinindo (21 920 as.)
 Musaga (43 735 as.)
 Ngagara (30 296 as.)
 Nyakabiga (20 883 as.)
 Rohero (17 481 as.)

Historia 
Bujumbura alkoi kasvaa pienestä kylästä sen tultua Saksan Itä-Afrikan sotilastukikohdaksi vuonna 1889. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen siitä tuli Belgian Ruanda-Urundin hallinnollinen keskus. Kaupungin nimi vaihdettiin Usumburasta Bujumburaksi kun Burundi itsenäistyi vuonna 1962. Itsenäistymisen jälkeen Bujumbura on ollut toistuvien taisteluiden näyttämönä hutu-joukkojen taistelessa tutsien hallitsemaa Burundin armeijaa vastaan.

Koulutus, liikenne, palvelut 
Kaupungissa on Bujumburan yliopisto  ja Bujumburan kansainvälinen lentoasema. Siellä on myös katedraali, moskeija, kansallismuseo ja geologinen museo. Tanganjika-järven rannalla on hiekkaranta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Seulonnan keskeiset artikkelit
Burundin provinssit
Artek

Artek oy ab on vuonna 1935 perustettu modernin muotoilun myynti- ja markkinointiorganisaatio. Artekin perustivat Maire Gullichsen, Alvar Aalto, Aino Aalto ja Nils-Gustav Hahl. Ensisijaisesti Artek perustettiin Aallon huonekalujen markkinointiin ja myyntiin, mutta muiden valmistajien, kuten Knollin, Vitran ja Fritz Hansenin tuotteet otettiin jo varhain valikoimaan. Sittemmin yrityksen omaan mallistoon on otettu useiden muidenkin suunnittelijoiden huonekaluja ja muita esineitä.

Artek siirtyi ruotsalaisen sijoitusyhtiö Proventuksen omistukseen vuonna 1992. Sveitsiläinen huonekaluyritys Vitra AG osti yhtiön Proventukselta vuonna 2013.

Tuotanto ja myynti 

Artek osti sen huonekaluja Suomessa vuosikymmeniä valmistaneen Huonekalutehdas Korhosen liiketoiminnan itselleen vuonna 2014. Valaisimet valmisti vuosina 1953–1975 Valaistustyö Viljo Hirvonen / Valaistustyö Ky ja sittemmin Valaisinpaja sekä Cariitti Oy. Nykyään osa valaisimista valmistetaan ulkomailla, osa Suomessa, jossa niitä valmistaa Laaksonen & Poika. Artekilla oli tehdas Ruotsin Hedemorassa osoitteessa Callerholmsgatan 3. Tehdas aloitti toiminnan vuonna 1945. Rakennuksessa toimii nyt Österling Bygg Ab.

Artekin lippulaivamyymälä sijaitsee Helsingin Keskuskadulla, minkä lisäksi yrityksellä on Helsingissä käytettyjen Artek-huonekalujen myyntiin keskittynyt 2nd Cycle -myymälä Pienellä Roobertinkadulla. Kotimaan ulkopuolella Artekilla on myymälät Tokiossa ja Antwerpenissä.

Artekin uustuotannossa olevia huonekaluja 
Alkuperäiset valmistajat Avarte ym.
 Nojatuoli Crinolette, Ilmari Tapiovaara 1962.
 Nojatuoli Domus, Ilmari Tapiovaara 1946.
 Nojatuoli ja rahi Karuselli, Yrjö Kukkapuro 1965.
 Sohva, lepotuoli ja penkki Kiki, Ilmari Tapiovaara 1960. 
 Nojatuoli ja keinutuoli Mademoiselle, Ilmari Tapiovaara 1956.

Suunnittelijoita 
Artekin suunnittelijoita yrityksen historian aikana:

 Alvar Aalto
 Aino Aalto
 Elissa Aalto
 Eero Aarnio
 Ronan & Erwan Bouroullec
 Konstantin Grcic
 Ville Kokkonen

 Harri Koskinen
 Yrjö Kukkapuro
 Juha Leiviskä
 Ben af Schultén
 Ilmari Tapiovaara
 Tapio Wirkkala

Lähteet 
 
 
 Artek kuvasto No 2. (1939) Keskuskirjapaino.
 Finmar Limited kuvasto (1936) AB F. Tilgmann Oy. Helsinki.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Artek 

Huonekaluvalmistajat
Alvar Aalto
Sisustusalan tuotemerkit
San José (Costa Rica)

San José on Costa Rican pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Se sijaitsee vuoristotasangolla 1 160 metriä merenpinnan yläpuolella.

Vuonna 2011 itse kaupungissa oli 288 000 asukasta, metropolialueella 1,2 miljoonaa.

Koska San José on perustettu vasta 1700-luvun loppupuolella, sieltä puuttuu espanjalainen kolonialistiajan arkkitehtuuri, joka on yleistä useimmissa muissa Latinalaisen Amerikan pääkaupungeissa. Sen kaupunkikuvaa hallitsevat betonikolossit, ostoskeskukset ja pikaruokapaikat.

Historiaa 
San José oli pieni mitätön kylä aina vuoteen 1824. Silloin Costa Rican ensimmäinen vaaleilla valittu valtionpäämies Juan Mora Fernández päätti siirtää hallituksen pois vanhasta Espanjan kolonialistiajan pääkaupungista Cartagosta. 1840-luvulla San Josesta tuli yksi kahvintuotannon keskeisistä paikoista.

Kaupunki kasvoi nopeasti 1900-luvulla. Keskustan ympärille kaavoitettiin alueita shakkilauta-asemakaavaan. 1950-luvulta alkaen kaupunkiin on tullut myös teollisuutta. Viime vuosikymmeninä kasvu on käynyt hallitsemattomaksi, kun sekä costaricalaiset että maahanmuuttajat etenkin Nicaraguasta ja Panamasta tulvivat kaupunkiin paremman elintason toivossa. Kaupungin ympärille on kasvanut slummeja ja rikollisuus on lisääntynyt.

Ilmasto

Liikenne 
San Jose sijaitsee Panamericana-valtatien varrella. Se on Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilta tulevien valtateiden risteyspaikka.

Kaupunkia palvelee kaksi lentoasemaa, Aeropuerto Internacional Juan Santamaría on kansainvälisten lentojen kohde kun taas Aeropuerto Tobías Bolaños hoitaa kotimaan liikennettä.

Yliopistot 
Costa Rican yliopisto perustettiin San Joséen vuonna 1940. San Joséssa sijaitsee myös YK:n perustama Rauhanyliopisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Costa Rican kaupungit
Pohjois-Amerikan pääkaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sitsit

Sitsit (, sitz tai erityisesti Ruotsissa sittning; , sitz tai sittning) on pohjoismainen akateeminen opiskelijatapahtuma, joissa syödään ja lauletaan juomalauluja muita opiskelijalauluja sekä joissain tapauksissa seurataan ohjelmaa ja myös pidetään puheita. Sitsien pitoa eli sitsaamista harrastavat pääosin yliopisto-opiskelijat. Sitseillä on yleensä jokin aihe tai teema, jonka mukaan voi tai pitää pukeutua.

Historia 
Sitsien alkuperästä ei ole varmuutta: yhden arvion mukaan perinne olisi lähtenyt liikkeelle brittiläisestä ratsuväkiosastosta, jossa raskaiden työpäivien jälkeen olisi syöty ja juotu. Sieltä tapa olisi sitten siirtynyt Ruotsiin ja lopulta Suomeen. Suomessa sitsikulttuuri alkoi kukoistaa maanlaajuisesti 1990–2000-luvuilla.

Eurooppalaisessa opiskelijakulttuurissa tunnetaan useita sitsejä muistuttavia pöytäjuhlia, kuten cantus, Keski- ja Itä-Euroopan yliopistojen tableround ja sitä hieman muodollisempi Keski- ja Pohjois-Euroopan yliopistojen commercium, kuten myös Yhdysvaltain ja Britannian asevoimissa (engl. Dining in).

Sitsikulttuuri Suomessa 
Sitsitavoissa on hyvin merkittäviä eroja eri kaupunkien välillä ja tavoissa on usein eroja myös saman yliopiston ainejärjestöjen välillä.

Ruokailun ja juomien osalta joissain paikoissa tarjolla on pääruoka ja juomat. Joissain paikoissa nautitaan kolmen ruokalajin illallinen, jonka päätteeksi tarjoillaan kahvi ja jaloviinaryyppy tai punssi. Joillain sitseilla juomat ja toisinaan myös ruoat tuodaan itse, jolloin sitseistä tulee halvemmat osallistujalle. Laulujen ja joillain sitseillä yleisten puheiden päätteeksi yleensä nostetaan malja joko snapsia tai mietoa juomaa. Laulusta riippuen lasi joko tyhjennetään yhdellä kertaa tai siitä vain otetaan pitkä siemaus (ruotsalainen tapa on juoda esimerkiksi snapsi kolmella huikalla). Maljaa kohotetaan määrätyllä tavalla, joka on useimmiten ensin oman pöytäseuralaisen kanssa (miehet oikealle, naiset vasemmalle), seuraavaksi toiselle puolelle ja lopuksi vastapäätä istuvan henkilön kanssa.

Sitsien pukeutumisohje vaihtelee eri opiskelijajärjestöissä. Puvuksi valitaan esimerkiksi haalarit, siisti asu, sitsien teeman mukainen naamiaisasu tai miehillä tumma puku ja naisilla cocktail-asu.

Juhlijoille on yleensä nimikoitu istumapaikat pöydistä. Perinteisesti miehet ja naiset pyritään sijoittamaan istumaan vuorotellen siten, että sitsaajan vierustoverit ja vastapäätä istuva ovat vastakkaista sukupuolta. Seuralaiset ovat normaalin etiketin mukaan vierekkäin (nainen oikealla ja mies vasemmalla) tai etenkin Otaniemessä vastapäätä toisiaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Opas alkoholittomiin sitsijuomiin. Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta. (PDF)
 

Akateemiset juhlat
Opiskelijoiden juhlat
Teekkarikulttuuri
Henri Dunant

Jean Henri Dunant  (usein tunnettu myös nimellä Henry Dunant tai Henri Dunant) (8. toukokuuta 1828 – 30. lokakuuta 1910) oli sveitsiläinen liikemies, filantrooppi ja humanitääri. Hän perusti Kansainvälisen Punaisen Ristin ja sai ensimmäisen Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1901 (samana vuonna palkinto annettiin myös Frederic Passylle).

Punaisen Ristin perustaja 
Henri Dunant oli kesällä 1859 matkalla nykyisessä Pohjois-Italiassa, jossa hän joutui Solferinon taistelun silminnäkijäksi. Dunant järjesti yhdessä lähiseutujen asukkaiden kanssa apua taistelussa haavoittuneille sotilaille. Kokemuksistaan Dunant kirjoitti vuonna 1862 kirjan Solferinon muisto, jossa hän ehdotti kahta asiaa. Ensinnäkin hän toivoi, että perustettaisiin vapaaehtoisjärjestö auttamaan sodan uhreja. Toiseksi hän halusi, että haavoittuneiden sotilaiden hoito turvattaisiin kansainvälisin sopimuksin.

Dunant’n ajatukset levisivät nopeasti eri puolille Eurooppaa ja maailmaa. Vuonna 1863 Dunant oli itse perustamassa Genevessä toimikuntaa, josta kehittyi Punaisen Ristin kansainvälinen komitea. Vuonna 1864 solmittiin ensimmäinen Geneven sopimus, joka loi perustan sodan lakeja käsittelevälle humanitaariselle oikeudelle. Punaisen Ristin liike levisi nopeasti moniin maihin, esimerkiksi Suomen Punainen Risti perustettiin jo vuonna 1877.

Perhetausta 
Jean-Henri Dunant syntyi vuonna 1828 Sveitsin ranskankielisellä alueella Genevessä, jossa hänen isänsä, kauppias Jean-Jacques Dunant toimi orpokodin johtajana ja vankilan ylivalvojana. Perheen äiti Anne-Antoinette Colladon oli Ranskasta aikoinaan paenneiden protestanttisten hugenottien jälkeläisiä. Henri oli perheen vanhin lapsi, ja hänellä oli kaksi sisarta ja kaksi veljeä, Sophie-Anne, Daniel, Marie ja Pierre-Louis.

Katso myös 
 Hugenotit

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nobelin rauhanpalkinnon saajat
Punainen Risti
Sveitsiläiset liikemiehet
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Uutela

Uutela () on ulkoilupuisto Vuosaaressa Itä-Helsingissä. Alue sijaitsee Vuosaaren kaakkoisnurkassa ja on kolmelta suunnalta meren ympäröimä. Uutela on Helsingin tärkeimpiä yhtenäisiä luonnontilaisia virkistysalueita ja on hyvien liikenneyhteyksien (mm. metron) ansiosta suosittu ulkoilukohde kauempanakin asuvien keskuudessa.

Uutelan läpi kulkee noin neljä kilometriä pitkä luontopolku, jonka varrella on muun muassa hyvin monipuolista kasvillisuutta ja maastoa: rantakallioita, erilaisia metsätyyppejä, niittyjä ja lehmien laitumia sekä Särkkäniemen luonnonsuojelualue, jossa on mm. kluuveja ja rantaniitty. Uutelassa sijaitsee Helsingin kaupungin omistama Skatan tila, joka on vuokrattuna Setlementtisäätiölle. Tilan aikaisempi vuokralainen Miina Äkkijyrkkä häädettiin vuonna 2010. Äkkijyrkkä tunnettiin itäsuomenkarjan, eli kyyttöjen kasvatuksesta.

Uutela on Helsingin aluejaossa Vuosaaren osa-alue, jolla on 15 asukasta (1.1.2005) ja neljä työpaikkaa (31.12.2003).

Lähteet 
 Helsinki alueittain 2005. Vuosaaren peruspiiri (pdf)

Aiheesta muualla 

 Uutelan luontopolku
 Uutelan luontopolun esite ja kartta
 Kaupunkisuunnitteluviraston Uutela-sivu 
 Rakennusviraston sivu: Uutelan luontopolku
 Pro Uutela -kansanliike

Vuosaari
Suomen niemet
Helsingin osa-alueet
Dance Dance Revolution

Dance Dance Revolution (DDR) on Konamin kolikkotanssipelisarja, joka käytännössä aloitti koko tanssipeligenren. Ensimmäinen arcade-peli julkaistiin vuonna 1998. Sarjassa on Japanissa ilmestynyt kymmenen versiota. DDR-julkaisut Euroopan markkinoille tunnetaan nimellä Dancing Stage. Dancing Stage -arcade-pelejä on tähän mennessä ilmestynyt kolme,  kolmas osa Dancing Stage Fusion julkaistiin keväällä 2005. DDR:stä on arcade-pelien lisäksi ilmestynyt myös lukuisia konsoliversioita.

Pelin idea
Peli perustuu nuoliin, jotka tulevat ruudun alalaidasta musiikin tahtiin. Nuolet liikkuvat koko ajan ylöspäin ja kohtaavat ruudun ylälaidassa olevien staattisen nuolten kanssa. Nuolten liikkumisen nopeus vaihtelee kappaleen iskutahdin mukaan. Samalla hetkellä kun nuolet kohtaavat, pelaajan pitää painaa vastaavaa nuolipainiketta jalallaan tanssimatolla. Single-moodissa yksi pelaaja pelaa neljällä nuolipaneelilla, Versus-moodissa kaksi pelaajaa pelaavat kummatkin neljällä nuolipaneelilla ja Double-moodissa yksi pelaaja pelaa kahdeksalla paneelilla. Peli arvostelee jokaisen askeleen tai hypyn erikseen. Nuolen osumisen tarkkuuden perusteella annetaan arvosana Perfect, Great, boo O.K tai miss. Dance Dance Revolutionin pisteytys kasautuu loppua kohden niin, että kappaleen lopussa olevista nuolista saa huomattavasti enemmän pisteitä kun alussa olevista. Pisteiden lisäksi kone antaa myös arvosanan pelaamisesta. Arvosanat ovat parhaimmasta huonompaan AAA, AA, A, B, C, D ja E. AAA vaatii kaikkien nuolten osumistarkkuudeksi perfectin. E-arvosana taas tarkoittaa, että kappaletta ei päästy läpi.

Konsoli

Dance Dance Revolution on julkaistu sekä PlayStation- että PlayStation 2 -konsoleille. Pelistä on myös versioita Game Boylle ja Nintendo GameCubelle. Muille konsoleille löytyy erilaisia klooneja. Jotta konsolipelaaminen tuntuisi mahdollisimman aidolta, pelaamiseen käytetään yleensä tanssimattoa.

PC

Suosituin DDR -klooni tietokoneelle on ilmainen Stepmania. Ohjelman lisäksi tarvitaan musiikkikappaleet, joita voi ladata internetistä, sekä tanssimatto. Yleensä tanssimaton kytkeminen tietokoneeseen tapahtuu adapterilla, joka muuttaa PlayStation -ohjaimen liittimen USB -liittimeksi. Adaptereita voi ostaa lukuisista nettikaupoista. Peliä voi pelata myös näppäimistöllä.

.dwi 
.dwi-formaatti on Dance With Intensityn käyttämä ja yleisesti Dance Dance Revolution -tanssipeliin pohjautuvien emulaattoreiden käyttämä dataformaatti koreografioille ja askeleille. Suurin puute .dwi-formaatissa on puuttuva tuki miinoille sekä tuki muille tanssipeleille, jotka ovat tuettuina StepManian .sm-formaatissa. Kuten .bms- ja .sm-tiedostotkin, .dwi-tiedostot voidaan luoda missä tahansa tekstieditorissa.

Katso myös 
 Tanssipeli
 Tanssimatto
 StepMania

Tanssipelit
Konami
Tanssipeli

Tanssipeli on yksi musiikkipelien alalaji, videopeli jota pelataan yleensä peliä varta vasten suunnitellun peliohjaimen avulla lukien ohjeet ruudulta. Tanssipeligenren katsotaan alkaneen Konamin Dance Dance Revolution -kolikkopelistä (arcade). Uudempia tanssipelejä edustaa muun muassa Roxor gamesin In The Groove -pelisarja sekä käsillä ohjattava myös Konamin valmistama Para Para Paradise.

Itsessään sana ”tanssipeli” on usein hyvin harhaanjohtava. Esimerkiksi Dance Dance Revolution -pelissä sana on syntynyt lähinnä kuvaamaan pelitapaa; peliä ”tanssitaan” (astutaan) jaloille suunnitellun peliohjaimen avulla ruudulla esitettyjen ”tanssiaskeleiden” mukaan. Askelien vaikeustasoskaala vaihtelee.

Tanssipelien pääpaino on pelien arcade-versioissa (kolikkopeli), joita pelataan pelihalleissa. Tietokoneille kaupallisia pelejä ei ole juurikaan In the Grooven lisäksi, mutta harrastajat ovat kehittäneet omia pelejä, kuten avoimen lähdekoodin tanssipelisimulaattorin StepManian. Konsoleille ja Windowsille onkin saatavissa erilaisia tanssiohjaimia (tanssimattoja) joiden avulla kotipelaaminen on mahdollista. Liiketunnistusta käyttävien pelikonsolien myötä markkinoille on tullut ilman tanssimattoa pelattavia tanssipelejä, kuten Just Dance -sarja.

Tanssipeli on rekisteröity urheilulaji Suomessa, Suomen Tanssiurheiluliiton alaisuudessa. Norjassa tanssipelaamista hallinnoi Norske Danssportförbundet.  

Tanssipelaamisen vuoden 2010 naisten maailmanmestaruuden voitti suomalainen Mea-Maria Ekroos.

Tanssipelejä 

 3DDX
 Dance Dance Revolution
 EZ2 Dancer
 In The Groove
 Just Dance
 Mungyodance
 Pump It Up
 Para Para Paradise
 StepMania

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Tanssipelaajat RY - Suomalaisen tanssipeliyhdistyksen sivusto.
 Trix Games  - tanssipelien jälleenmyyjä.
Maailmojen sota

Maailmojen sota () on H. G. Wellsin vuonna 1898 julkaistu tieteisromaani, joka kertoo marsilaisten hyökkäyksestä Maahan.

Tarina 

Suurissa metallilieriöissä maahan laskeutuvat marsilaiset osoittautuvat valloittajiksi, jotka pyrkivät valtaamaan Maan uudeksi asuinplaneetakseen asumakelvottomaksi käyneen Marsin tilalle. Wellsin kertojapäähenkilö vertaa marsilaisten suhtautumista ihmisten suhtautumiseen eläimiin tai jopa omiin lajikumppaneihinsa. Maan aseet osoittautuvat tehottomiksi marsilaisten sotakoneita, jättimäisiä kolmijalkakulkijoita eli tripodeja, ja niiden polttosäteitä vastaan. Ihmiskunta näyttää jo tuhoontuomitulta, kun marsilaiset yllättäen alkavatkin kuolla Maan bakteereihin, joita vastaan niillä ei ole vastustuskykyä.

Sovitukset

Kuunnelma 

Orson Wellesin 30. lokakuuta 1938 Yhdysvalloissa lähetetty kirjan pohjalta tehty, mutta esitysajankohtaansa siirretty radiokuunnelma aiheutti suurta huomiota. Vaikka kuunnelman alussa kerrottiin, että ohjelma on kuvitteellinen, moni kuuntelija joutui paniikkiin luultuaan sitä aidoksi uutislähetykseksi. Vielä suurempaa kaaosta syntyi Santiagossa Chilessä vuonna 1944 ja 12. helmikuuta 1949 Quitossa Ecuadorissa.

Elokuvat 

Kirja on filmattu elokuvaksi vuosina 1953 ja 2005. Vuonna 2019 sen pohjalta kuvattiin televisiosarja.

Independence Day – Maailmojen sota -elokuvalla ei nimisuomennoksestaan huolimatta ole perusideansa lisäksi muuta tekemistä kirjan kanssa.

Suomennos 

Ensimmäinen suomenkielinen painos Maailmojen sodasta ilmestyi vuonna 1979. Se julkaistiin yhteisniteenä Aikakoneen, toisen Wellsin romaanin, kanssa.

Aiheesta muualla 

 The War of the Worlds luettavissa Project Gutenbergin sivuilla . 
 Kirjan pohjalta tehty ilmainen sarjakuva . 
 Marsilaiset hyökkäävät (Peter von Baghin radio-ohjelma v. 1973. Ylen Elävä arkisto.
 Morgan, Cheryl: The War of the Worlds. Emerald City joulukuu 1997.
Orion (mytologia)

Orion oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläiskokoinen metsästäjä ja Poseidonin ja Euryalen poika.

Orionin saapui Khioksen saarelle, jossa hän ihastui Oinopionin tyttäreen – tai puolisoon – Meropeen. Toiset versiot esittävät asian sitten, että Orion yritti humalapäissään vietellä Meropen, mutta lopulta päätyneen makaamaan tämän väkisin. Hänen nukahdettuaan Oinopion kosti tyttärensä kohtalon puhkaisemalla Orionin silmät ja karkottamalla hänet pois saarelta. Toiset runoilijat kertoivat Orionin pyytäneen Meropen – tai Aeron – kättä, ja ehdoksi tälle Oinopion asetti saaren villipetojen hävittämisen. Vaikka Orion näin tekikin, Oinopion inhoten ajatustakin Orionista hänen tyttärensä aviomiehenä vain lykkäsi aina uudelleen hääpäivää eteenpäin. Eräänä päivänä Orion humaltuneena yritti ottaa Meropen väkisin, jolloin Oinopion hyökkäsi hänen kimppuunsa ja sokaisi hänet palavalla oksalla.

Orion vaelsi sokeutettuna Lemnokselle Hefaistoksen luo, ja täällä joko Hefaistos antoi hänelle Kedalionin oppaaksi tai vaihtoehtoisesti Orion sieppasi pojan, jonka hän istutti oppaakseen olkapäilleen. Oppaansa avulla Orion pääsi katsomaan nousevaa aurinkoa, joka palautti hänen näkönsä ennalleen. Tämän jälkeen hän palasi kiireesti takaisin Khiokselle kostamaan Oinopionille, mutta tämän ystävät olivat kätkeneet tämän.
Epäonnistuneen kostoretkensä jälkeen hän palasi Kreetalle, jossa hän eli metsästäjänä Artemiin seurassa. Orionin kohtalosta on tästä eteenpäin olemassa useita versioita. Erään mukaan Eos, joka ihastui Orionin komeuteen, sieppasi metsästäjän mukaansa, mutta Artemis surmasi tämän nuolellaan estääkseen Eosta ottamasta Orionia puolisokseen. Toisen mukaan Apollon närkästyneenä sisarensa Orionia kohtaan osoittamasta huomiosta väitti sisarelleen tämän olevan kykenemätön osumaan jousella hänen mereltä osoittamaansa maaliin. Kun Artemis osoitti väitteen perättömäksi, selvisi, että kohde oli ollut merellä uimassa ollut Orion. Kolmannen mukaan Artemis tappoi Orionin tämän haastettua hänen kiekonheittokilpailuun tai maattuaan Opiksen, Artemiin neitsyen kanssa. Neljännen mukaan Orion kerskui voivansa voittaa minkä tahansa villieläimen, jolloin maasta nousi suunnaton skorpioni, joka surmasi hänet.

Kuoleman jälkeen Orion korotettiin tähtitaivaalle, jossa on nähtävissä myös hänen metsästyskoiransa Sirius. Tämä on luultavasti varhaisin kreikkalaisesta mytologiasta tunnettu katasterismi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalainen mytologia
Antonio Saca

Elías Antonio Saca González, myös Tony Saca, (s. 9. maaliskuuta 1965) on entinen El Salvadorin presidentti. Hänet valittiin presidentiksi 21. maaliskuuta 2004 ja astui virkaansa 1. kesäkuuta. Hän oli oikeistopuolue Alianza Republicana Nacionalistan (Arena) ehdokas. 

Hänen perheensä juuret ovat Palestiinassa, josta hänen vanhempansa muuttivat El Salvadoriin 1900-luvun alkupuolella. Poliittisen uransa lisäksi hän on liikemies ja radiotoimittaja. 

Saca voitti presidentinvaaleissa FMLN:n Schafik Handalin. Saca piti presidenttikaudellaan Yhdysvaltain-myönteistä linjaa. El Salvadorin joukot pysyivät Irakissa aina helmikuuhun 2009 asti.

Maata kaksi vuosikymmentä hallinneen Arena-puolueen hävittyä vuoden 2009 vaalit Sacan kauden jälkeen puolueessa nousi ristiriitoja ja Saca erotettiin puolueesta petoksesta syytettynä.

Vuoden 2014 vaaleissa hän oli Unidad-puolueen ehdokkaana ja sai ensimmäisellä kierroksella 11 prosenttia äänistä. 

Saca tuomittiin syyskuussa 2018 kymmenen vuoden vankeuteen kavalluksesta ja rahanpesusta. Hän oli tuomion mukaan kavaltanut valtion varoja 300 miljoonaa dollaria. Rahat menivät hänelle itselleen ja hänen entiselle puolueelleen Arenalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Presidentin kotisivut

El Salvadorin presidentit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
588



Tapahtumia 
 Kiinan maaseudulla kuolee 10 ihmistä meteoriitin törmäyksessä.

Syntyneitä

Kuolleita 
 Aelle, Deiran kuningas.

500-luku
FireWire

FireWire tai i.Link (IEEE-standardi numero 1394) on tietokoneen ulkoisten oheislaitteiden liitäntästandardi, joka mahdollistaa nopean tiedonsiirron. FireWire on Applen tavaramerkki ja i.Link Sonyn. 

FireWire 400 (IEEE 1394) mahdollistaa tiedonsiirron maksimissaan 400 megabittiä sekunnissa. FireWire 800:n (IEEE 1394b) maksimitiedonsiirtonopeus on noin 800 megabittiä sekunnissa.

SBP-2 (Serial Bus Protocol 2) on protokolla, jonka avulla FireWire-laitteet osaavat kommunikoida keskenään; esimerkiksi tietokoneen videoeditointiohjelmalla voi ohjata digitaalivideokameraa.

Samaan FireWire-väylään voi liittää 63 laitetta samaan aikaan, jotka ovat vaihdettavissa käytön aikana (). Kaapeli voi olla 4,5 metriä pitkä ja se voi siirtää virtaa 1,5 ampeeria (enintään 30 volttia).

Historia 
Väylän kehittivät Apple, IBM ja Sony, jonka tavoitteena oli olla yhteinen sarjaliikenneväylä, joka korvaisi muun muassa SCSI:n.

Väylän pääarkkitehti oli Michael Johas Teener. Markkinoille oli tulossa kolme väylää (VME, NuBus 2 ja Futurebus), jolloin ehdotettiin yhteistyötä yhteiselle sarjaliikenneväylälle. David James Hewlett-Packardilta halusi kytkeä väylään myös hitaita laitteita kuten näppäimistöjä ja levykeasemia. Teener liittyi Applelle vuonna 1988, jolloin Apple halusi korvata Apple Desktop Bus (ADB) väylän uudella, joka välittäisi myös äänisignaalia. Väylä oli aluksi liian hidas (12 megabittiä sekunnissa), mutta Teener ja James kehittivät isokronisen siirtomenetelmän. Roger Van Brunt ja Florin Oprescu kehittivät fyysisen kerroksen (johdot ja sähköiset signaalit) ja välttivät optisen linkin käyttämisen parikaapelin käytöllä.

IBM liittyi tuolloin mukaan etsiessään korvaajaa SCSI:lle ja halusi nopeampaa väylää, jolloin mukaan otettiin STMicroelectronicsin kehittämä kellomekanismi. Liitin perustui Game Boyn käyttämään linkkikaapeliin. IEEE 1394 standardi ratifioitiin vuonna 1995. Sonyn Industrial Division näki väylässä potentiaalia digitaalisen videon tarpeisiin kehittäessään Digital Video -tekniikkaa ja kutsui mukaan Philipsin sekä Applen, jonka jälkeen väylä ilmestyi DV-kameroihin. Intel liittyi mukaan vuonna 1996 ja suunnitteli sen käyttöä tuotteissaan. Apple lisäsi tuen vuonna 1999, jota ennen tuki oli erillisellä PCI-kortilla. Applen talous oli heikossa tilassa ja FireWiren lisensointi muutettiin porttien määrän mukaiseksi, josta elektroniikkateollisuus raivostui ja Intel veti pois tukensa.

FireWire (IEEE 1394) oli nopeampi kuin USB USB:n ollessa uusi, mutta FireWire oli myös kalliimpi toteuttaa sekä nimen käyttö vaati lisenssimaksun maksamista Applelle. Tästä johtuen FireWiren standardi hajaantui ja eri ratkaisut tarvitsivat eri kaapeleita. Väylä tarvitsi myös ohjainpiirit sekä tietokoneeseen että oheislaitteisiin, joka nosti sen kustannuksia. Kun Apple lopetti sen käytön tuotteissaan vuonna 2008 tuki liitännälle loppui.

Katso myös 
 USB

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Firewire — Digivideo 

IEEE-standardit
Tietoliikenneprotokollat
Väylät ja liitännät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luonnonuskonto

Luonnonuskonto on luonnonpalvontaan perustuva uskonto. Luonnonuskontojen kannattajat katsovat edustavansa henkilökohtaiseen kokemukseen perustuvia uskontoja ja elämäntapoja. Suurimpana yhteisenä tekijänä eri luonnonuskontojen välillä pidetään kunnioitusta luontoa ja sen kiertokulkua kohtaan. Ihminen nähdään osana tätä kiertokulkua: ihminen ei ole luonnosta erillinen eikä sitä ylempänä tai alempana.

Suurin osa luonnonuskonnoista perustuu vanhoihin, kristinuskoa edeltäviin uskontoihin kansanperinteen tai ennallistamisen kautta. Luonnonuskonnoiksi luetaan esimerkiksi aasainusko, wicca, uussamanismi, druidismi ja perinteisen suomalaisen uskonnon harjoittaminen. Luonnonuskovaisten keskuudessa on yleistä panteismi eli kaikkeuden pitäminen pyhänä tai animismi eli käsitys kaiken sielullisuudesta. Kolmas näkemys on polyteismi, usko että jumalalla on useita ilmenemismuotoja tai että on useita eri jumalia, jotka edustavat luonnon ja elämän eri puolia, kuten miehisiä ja naisellisia. 

Luonnonuskonnon käsite ei ole yksiselitteinen, eivätkä kaikki uuspakanalliset uskonnot ole luontokeskeisiä. Esimerkiksi germaanisiin ja skandinaavisiin perinteisiin pohjautuvissa suuntauksissa uskonnon muut merkitykset saattavat olla ulkoista
luontoa keskeisempiä.

Luonnonuskonnot Itä-Euroopassa 

Baltian ja Venäjän luonnonuskontojen edustajat saattavat kutsua uskontojaan omauskoksi tai maauskoksi. Viron väestöstä yksitoista prosenttia on valtion teettämässä kyselyssä kertonut harjoittavansa maavaldia. Valtio on rauhoittanut useita satoja pyhiä luonnonkohteita, jotka ovat yleensä puita tai lähteitä. Maavalla Kodan edustamassa maauskossa keskeisiä juhlapäiviä ovat auringonkiertoon liittyvät tasaus- ja seisauspäivät.

Luonnonuskonnot Suomessa 

Suomessa toimii vuonna 1998 perustettu Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry, joka on tarkoitettu luonnonuskovaisille ja luonnonuskonnoista kiinnostuneille. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia yhdistävänä tekijänä luonnonuskontojen harjoittajien välillä sekä parantaa luonnonuskontojen tuntemusta ja yhteiskunnallista asemaa Suomessa. Yhdistys haluaa myös tukea luontoa kunnioittavaa elämäntapaa. 

Vuonna 2007 perustettu Taivaannaula ry on suomalais-karjalaista luonnonuskoista kansanperinnettä ja elämäntapaa jatkava ja edistävä järjestö. Taivaannaulan tavoitteena on luonnonuskoisten tapojen, juhlien ja perinnetaitojen elvyttäminen eläväksi osaksi suomalaista yhteiskuntaa sekä tietouden lisääminen kansanperinteestä. Yhdistys tekee läheistä yhteistyötä suomalaisten perinnejärjestöjen sekä suomensukuisia etnisiä uskontoja edustavien järjestöjen kanssa.

Katso myös 

 Animismi
 Auringonpalvonta
 Kansanusko
 Pakanuus
 Panteismi
 Polyteismi
 Samanismi
 Tulenpalvonta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys.
 Luonnonuskontojen maailmankuva. Thuleian tupa.
 Marko Grönroos: Metsola .

Uskonnot
Lauantaiseura

Lauantaiseura () oli Helsingin yliopiston opiskelijoiden ja nuorten opettajien keväällä 1830 perustama seura, joka kokoontui lauantai-iltaisin jonkun jäsenensä luo. Yhteisillä varoilla ostettiin kirjallisuutta ja innokkaat keskustelut niistä venyivät usein myöhäiseen yöhön. Aluksi keskustelut koskivat kirjallisuutta ja filosofiaa, mutta myöhemmin pyrkimykseksi tuli kansallisen Suomen luominen. 

Topelius kuvaa "Päiväkirjoissaan", kuinka Lauantaiseuran iltojen aikana pääsi tutustumaan "Runebergin tyyneen huumoriin, Snellmanin säälimättömään logiikkaan, Nervanderin purevaan ivaan ja Nordströmin kompapuheisiin, jotka olivat teräviä kuin silmäneulat."

Pikku Jättiläinen ilmoittaa seuran perustajiksi kuusi nuorukaista, jotka olivat  J. L. Runeberg,  J. J. Nervander, A. A. Laurell ja tämän veli G. Laurell, Bengt Olof Lille, ja J. J. Nordström.

Seuran johtohahmona toimi aluksi Johan Jakob Nervander ja myöhemmin Johan Ludvig Runeberg. Lauantaiseuran loppuaikoina Johan Vilhelm Snellman oli piirin johtava, keskustelun kulkuun ratkaisevasti vaikuttava henkilö. Runebergistä tuli kuitenkin vähitellen seuran kantava voima ja hänen muuttonsa Porvooseen vuonna 1837 aiheutti seuran säännöllisen toiminnan loppumisen.

Lauantaiseuran edeltäjiä olivat 1800-luvun alussa kokoontunut Aura-seura ja 1700-luvun loppupuoliskolla Suomen kulttuurielämään vaikuttanut Aurora-seura.

Lauantaiseuran toiminta

Lauantaiseuran merkitys suomenkielisen sivistyksen ja kulttuurin kehittymiselle oli merkittävä. Sen vaikutuksesta syntyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja ensimmäinen uudenaikainen yksityisoppikoulu Helsingfors lyceum () vuonna 1831. Lisäksi seura alkoi julkaista omaa Helsingfors Morgonblad -sanomalehteä. 

Lauantaiseuran epävirallisena äänenkannattajana voidaan pitää Runebergin vuonna 1832 perustamaa sanomalehteä, Helsingfors Morgonbladia, sillä useat seuran jäsenet avustivat sitä. Lehti oli kirjallis-filosofinen ja elitistinen ja se keräsi ympärilleen noin 400-päisen lukijakunnan.

Lauantaiseuran jäseniä 
 Lars Isak Ahlstubbe
 Karl Backman
 Matthias Alexander Castrén
 Gabriel Geitlin
 Fredrik Cygnaeus
 Fredrik August Ehrström
 Fabian Langenskiöld
 Axel Adolf Laurell (teologi)
 G. F. Laurell
 Bengt Olof Lille
 M. J. Lindfors
 Elias Lönnrot
 Johan Jakob Nervander
 Johan Jakob Nordström
 Nils Henrik Pinello
 Gabriel Rein
 Carolina Runeberg
 Fredrika Runeberg
 Johan Ludvig Runeberg
 Karl Henrik Ståhlberg
 R. S. Sjöman
 Johan Vilhelm Snellman
 Fredrik Tengström
 Johan Magnus af Tengström
 Zachris Topelius

Lähteet 
 
 Yrjö Karilas (toim.): Pikku Jättiläinen, Suomenmaa, Historiamme kuuluisia yhdistyksiä, s. 555, 8. painos. WSOY, 1958.

Viitteet 

Suomalaiset kirjallisuusseurat
Suomen suuriruhtinaskunta
1830-luku
Dynamiikka (musiikki)

Musiikissa dynamiikalla tarkoitetaan äänenvoimakkuutta ja erityisesti sen eri vaihteluita.

Nuottikirjoituksessa käytetään yleisesti seuraavia merkkejä:

Merkit fff ja ppp ovat yleisiä nuottikirjoituksessa, mutta merkit, joissa on näitä enemmän f tai p -merkkejä ovat melko harvinaisia.

Lisäksi on olemassa merkkejä, jotka ilmoittavat voimakkuuden tasaista nousua tai laskua. Yleisimmät sellaiset ovat crescendo (lyhennys cresc.) ja decrescendo (lyhennys decresc.), jonka synonyymi on diminuendo (lyhennys dim.). Crescendo tarkoittaa äänenvoimakkuuden tasaista nousua ja decrescendo äänenvoimakkuuden tasaista laskua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Musiikin teoria
Musiikkitermit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Keisarinviitta

Keisarinviitta (Argynnis paphia) on täpläperhosiin (Nymphalidae) kuuluva päiväperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Keisarinviitan siipien kärkiväli on noin 5–7 cm. Keisarinviitan siipien yläpinta on kullankeltainen ja mustien täplien kirjoma. Naaras on yleensä hiukan tummempi pohjaväriltään kuin koiras ja siltä puuttuu koiraalle tyypilliset pitkät mustat viirut. Muista hopeatäplistä poiketen keisarinviitan takasiipien alapinnassa ei ole hopeanhohtoisia täpliä, vaan pitkiä helmiäisviiruja kuparinvihreällä pohjalla. Välillä keisarinviitan naaraissa tavataan erittäin harvinaista värimuotoa, f. valesinaa (ks. kuva). Sen yläpinnan pohjaväri ei ole kullanvärinen, vaan metallisen siniharmaa.

Levinneisyys ja lentoaika 
Keisarinviitta on pääsääntöisesti Etelä-Suomen laji, kannan painottuessa voimakkaimmin Kaakkois-Suomeen. Vielä kymmenen vuotta sitten laji oli paikallinen ja harvinainen, mutta se on viime aikoina laajentanut elinpiiriään ja myös yksilömäärät ovat kasvaneet.

Keisarinviitan lentoaika on heinäkuun lopulta elokuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Keisarinviitta elää joutomailla ja metsän reunojen niityillä. Keisarinviitta on nopea ja voimakas lentäjä ja pystyy periaatteessa liikkumaan pitkiäkin matkoja. Lajille on kuitenkin tyypillistä reviirikäyttäytyminen. On todettu, että f. valesina suosii hieman pimeämpiä alueita kuin keisarinviitat keskimäärin. Laji talvehtii toukkana.

Ravintokasvi 
Keisarinviitan toukat ovat oligofageja mutta keskittyvät syömään orvokkeja (Viola). Aikuinen yksilö syö kukkien mettä, esimerkiksi pietaryrtin ja ohdakkeiden kukat vetävät niitä puoleensa.

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Keisarinviitta (Argynnis paphia)
Suomen Perhoset: Keisarinviitta
Keskisuomalainen: Keisarinviitta
Iltalehti: Keisarinviitta (Argynnis paphia) 
UniProt, Taxonomy: Argynnis paphia 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Luettelo Suomen rautatieliikennepaikoista

Tämä on osittainen luettelo Suomen rautateillä, sekä valtion että yksityisten omistamilla, sijaitsevista liikennepaikoista.

Lähteet 
 
 http://vaunut.org/haku/liikennepaikat 
 https://julkaisut.liikennevirasto.fi/pdf8/paatos_2014_ohjeen_junakulkutien_web.pdf

Rautatieliikennepaikoista
Suomi
Kunnallisvaalit 2004

Vuoden 2004 kunnallisvaalit järjestettiin sunnuntaina 24. lokakuuta 2004. Ennakkoäänestys järjestettiin Suomessa 13.–19. lokakuuta ja ulkomailla 13.–16. lokakuuta. 

Kunnallisvaaleissa oli 39 906 ehdokasta 416 kunnassa. Ehdokkaista 8 668 oli entisiä valtuutettuja. Yli 700 ehdokasta oli eri listalla kuin edellisvaaleissa. Naisia oli 39,9 prosenttia ehdokkaista. Vihreillä, VSL:llä ja KA:lla oli enemmän nais- kuin miesehdokkaita. Nuoria ehdokkaista oli 11,3 prosenttia, mikä on lähes prosenttiyksikön enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Ehdokkaiden keski-ikä oli 46,7 vuotta.

Vaalikamppailu pääsi kunnolla vauhtiin vasta vaalipäivää edeltäneen viikon aikana. Väittelyn keskeiseksi aiheeksi muodostuivat kunnalliset palvelut. SDP:n puheenjohtaja, silloinen eduskunnan puhemies Paavo Lipponen arvosteli Kokoomusta palvelujen liiasta yksityistämisestä. Kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen vastasi, ettei Lipponen tuntenut kuntien tilannetta ja huomautti, että palveluja oli yksityistetty myös sellaisissa kunnissa, joissa SDP oli suurin puolue.   

Äänioikeutettuja oli 4 099 864, joista EU:n, Islannin tai Norjan kansalaisia 29 634 sekä muista maista 45 410. Kunnallisvaaleissa saa äänestää kunnassa kaksi vuotta asunut kansallisuudesta riippumatta.

Vuoden 2005 alussa astui voimaan kymmenen kuntaliitosta (liitettyjen/lakkautettujen kuntien nimet ovat suluissa), ja valtuustot uusiin yhdistyviin kuntiin valittiin Joensuussa (Kiihtelysvaara ja Tuupovaara), Kangasalla (Sahalahti), Kuopiossa (Vehmersalmi), Loimaalla (Loimaan kunta), Parikkalassa (Saari ja Uukuniemi), Pöytyällä (Karinainen), Seinäjoella (Peräseinäjoki), Tohmajärvellä (Värtsilä), Ulvilassa (Kullaa) ja Varkaudessa (Kangaslampi). Nämä olivat ainoat kunnallisvaalit, jotka järjestettiin lyhytikäisessä Pieksänmaan kunnassa.

Tulokset 
Vaalien koko maan äänestysprosenttien keskiarvo oli 58,6, ja aktiivisuus nousi edellisvaaleista 2,7 prosenttiyksikköä. Kunnista korkein äänestysprosentti oli Iniössä (89,5 %) ja matalin Vantaalla (50,8 %).

Ennakkoon äänesti 940 743 eli 22,9 prosenttia äänioikeutetuista. Lestijärven kunnassa ennakkoäänestys oli innokkainta (49,4 %). Vaalipäivänä äänensä antoi 35,6 prosenttia äänioikeutetuista.

Valtuustoon valittujen naisten osuus kasvoi 2 prosenttiyksikköä vuoden 2000 vaaleista ja oli nyt 36,4 prosenttia.

Ääniharavat

Kuvia vaalityöstä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kunnallisvaalit 2004 Oikeusministeriö
 Kunnallisvaalit 2004 Tilastokeskus
 Vaalimaatti 2004 – Ohjelmapankki Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto. Puolueiden tavoiteohjelmat ja kunnallisvaaliohjelmat vuodelta 2004.
 Doria.fi − Kunnallisvaalit 2004 tilastokeskuksen julkaisu

Vuoden 2004 vaalit
Kunnallisvaalit
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto

Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin Karoliininen instituutti myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille lääketieteen tai fysiologian edustajille. Palkintoa ei jaettu vuosina 1915, 1916, 1917, 1918, 1921, 1925, 1940, 1941 eikä 1942. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan takia Nobelin palkintoja jätettiin jakamatta. Lisäksi säännöt sanovat, että jos kyseisenä vuonna kukaan ehdokkaista ei täytä ehtoja, palkintosumma tulee säästää seuraavalle vuodelle.

Kaikkien aikojen nuorin palkinnon saaja oli 32-vuotias Frederick Banting vuonna 1923.

Palkintoon kuuluu mitali, diplomi ja huomattava rahapalkinto. Vuonna 2019 palkintosumma oli 9 miljoonaa Ruotsin kruunua. Mitalin on suunnitellut Erik Lindberg. Siinä on kaksi naishahmoa: lääketieteen henki kerää kalliosta pulppuavaa vettä ja tarjoaa sen sairaalle tytölle. Mitaliin on kaiverrettu teksti Inventas vitam iuvat excoluisse per artes, palkinnon saajan nimi sekä sen myöntäjän, Karoliinisen instituutin latinankielinen nimi muodossa REG. UNIVERSITAS MED. CHIR. CAROL. Mitalin toisella puolella on Alfred Nobelin kasvokuva ja hänen syntymä- ja kuolinvuotensa.


Katso myös
Luettelo Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saaneista

Lähteet
Nobelprize.org – All Nobel Laureates in Medicine 
Nobel Prize Winners in Physiology or Medicine

Viitteet

Aiheesta muualla 

Biologian palkinnot
Lääketieteen palkinnot
Nobel-palkinto
Seulonnan keskeiset artikkelit