joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kylpytynnyri

Kylpytynnyri eli hulju tai palju on yleensä puusta valmistettu tynnyri, jota käytetään ulkona kylpemiseen. Kylpytynnyrissä on yleensä mukana veden lämmittämiseen tarkoitettu kamiina, jossa polttoaineena useimmiten käytetään polttopuita. Kylpemiseen tarkoitettuja paljuja valmistetaan yleensä puusta, joka voi olla lämpökäsiteltyä, tai merialumiinista.

Materiaalit ja rakenne 
Kylpytynnyreitä valmistetaan useista eri puulajeista, joista kaikilla on omat hyvät ja huonot puolensa. Suomessa käytetään pääasiassa tavallista kuusta sekä lämpökäsiteltyä puuta. Tynnyri sidotaan teräksisillä vanteilla, kuten esimerkiksi säilytykseen käytetyt viinitynnyrit. Markkinoilla on viime vuosina siirrytty paljon käsittelemättömistä puulaaduista lämpökäsiteltyyn puuhun, jonka etuna on pienempi kosteuseläminen. Tämä vastaavasti näkyy tynnyrin huollon helpottumisena. Myös muita valmistusmateriaaleja käytetään, kuten lasikuitua, erilaisia muoveja ja metalleja, mutta näistä altaista käytetään monesti muita nimityksiä, kuten kuumakylpyallas tai pelkkä palju. Kylpytynnyrit ovat yleensä melko syviä (90–120 cm), ja niissä on sisään rakennettu penkki, jolla voi istua. Perinteisessä kylpytynnyrissä ei yleensä ole poreita tai muita teknisiä laitteita, jotka taas kuuluvat kiinteänä osana porealtaisiin. Tynnyreihin on kuitenkin yleensä liitetty ulkopuolinen kamiina veden lämmittämiseksi suoraan altaassa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Asiantuntija huolissaan paljujen riskeistä: Muista nämä neljä asiaa paljuillessasi. Yle uutiset 25.7.2018
Saako lämmittää kylpytynnyriä, vaikka naapurit valittavat silmien kirvelystä ja huulien palamisesta? Yle: Näin päätti oikeus. Yle uutiset 6.5.2016
Kylpytynnyrin lapsiturvallisuutta voi parantaa pienillä valinnoilla. MTV-uutiset 22.7.2015
Kylvetkö kutsumattomien vieraiden kanssa? Näin estät paljun muuttumisen bakteeripesäksi. Yle uutiset 1.7.2015

Kylpeminen
Puunjalostusteollisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uima-altaat
Tracy G

Tracy G (oik. Tracy Grijalva, s. 3. tammikuuta 1959 Whittier, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen heavy metal -kitaristi. Parhaiten hänet tunnetaan ollessaan kitaristina Diossa vuosina 1993–1999.

Vuonna 1959 syntyneet
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset rockmuusikot
Elävät henkilöt
Alivaltiosihteeri valvoo

Alivaltiosihteeri valvoo on suomalainen, Yleisradion tuottama vuonna 1994 valmistunut 6-osainen sketsisarja. Viihdesarjassa esiintyvät Alivaltiosihteeri-yhtyeen jäsenet  Simo Frangén, Pasi Heikura, Jyrki Liikka ja Matti Toivonen.

Sarjan jokaisessa jaksossa on oma teemansa: Yhtyeen jäsenet ovat pukeutuneet esimerkiksi poliisin, lääkärin tai huvipuiston työntekijöiden asuihin. Jäsenet katselevat työpaikkansa valvomohuoneesta kuvaruudun TV-ruuduista erilaisia sketsejä ja keskustelevat sketsien välissä.

Sarjan sketsejä 
 Heikki ja Keijo (Heikki ja Kaija-parodia)
 Käytöskoulu kossuhumalaiselle

Aiheesta muualla 
 Alivaltiosihteeri valvoo Ylen Elävässä arkistossa

1990-luvun suomalaiset sketsisarjat
Satiirisarjat
Alivaltiosihteeri
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Valentin Nikolajev (painija)

Valentin Vladimirovitš Nikolajev (s. 6. huhtikuuta 1924 Ukraina – 1. marraskuuta 2004 Venäjä) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Nikolajev voitti 87 kilogramman painoluokassa kultamitalin 1955 MM-kisoissa Karlsruhessa ja vuotta myöhemmin Melbournen olympialaisissa. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1952 ja 1954.

Nikolajev valmistui sähköinsinööriksi Rostovin rautatieinsinöörien instituutista vuonna 1948. Seuratasolla hän edusti vuosina 1948–1954 Lokomotivia ja 1954 eteenpäin VS Rostovia. Aktiiviuransa jälkeen Nikolajev toimi Neuvostoliiton juniorimaajoukkueen valmentajana.

Lähteet
 FILA:n tietokanta
 Большая олимпийская энциклопедия: НИКОЛАЕВ Валентин Владимирович 

Neuvostoliittolaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Vaasa (lehti 2021–)

Vaasa (ent. Ikkuna) on keskiviikkoisin Rannikko-Pohjanmaalla Vaasassa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Sen jakelu oli 55 582 kotitaloutta Vaasan seutukunnan alueella (vuonna 2019). Näistä 1 960 kappaletta on noutopistejakelun kautta. Julkaisija on Ilkka-Yhtymä Oyj:n tytäryhtiö I-Mediat Oy. 3.9.2021 lehti muutettiin nimeksi Vaasa, ja se otti käyttöön vanhan Vaasa-lehden logon.

Vaasan päätoimittaja on Anne Laurila.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Suomalaiset kaupunkilehdet
Vaasan media
I-Mediat
Jokikyttä

Jokikyttä on yhdysvaltalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuvan ohjasi Rowdy Herrington ja pääosissa ovat Bruce Willis ja Sarah Jessica Parker.

Tarina 

Poliisit jahtaavat murhaajaa ja takaa-ajon lopussa Tom Hardyn isä Vince Hardy menehtyy auto-onnettomuudessa. Jonkin ajan kuluttua murhaaja saadaan kiinni. Tom on varma että väärä mies on pidätetty. Ja kaksi vuotta myöhemmin Tom partioi joella ja murhaaja on aloittanut taas murhaamisen. Hän tappaa naisia jotka Tom tuntee.

Näyttelijät

Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ison rahan rutiini-actioniksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Vuoden 1993 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Rowdy Herringtonin ohjaamat elokuvat
Dede Koswara

Dede Koswara (1971 – 30. tammikuuta 2016 Badung, Indonesia) oli indonesialainen mies, joka nousi julkisuuteen sairastettuaan harvinaista ihosairautta Epidermodysplasia verruciformisia, joka aiheuttaa ympäri kehoa syylämäisiä kasvaimia. Lisäksi hänen käsiinsä ja jalkoihinsa kasvoi puumaisia rakenteita. Hänet tunnettiin tämän takia julkisuudessa nimellä "Tree man" ("Puumies").

Sairaus sai alkunsa 15-vuotiaana, kun Koswara sai haavan polveensa. Syylä kehittyi hänen sääreensä ja alkoi levitä hallitsemattomasti. Hän työskenteli rakennusmestarina ja kalastajana, mutta sairauden takia joutui luopumaan näistä töistä. Hän sai myöhemmin töitä sirkuksesta, jossa työskenteli myös muita ihmisiä, joilla oli epämuodostumia kehossa tai heidän ulkonäkönsä oli jokseekin erilainen, kuin normaalilla ihmisellä. Vuosien saatossa vaimo lopetti suhteen sairauden takia ja jätti yhteiset lapset Koswaran hoidettavaksi.  

Hänen sairaudestaan esitettiin dokumentti televisiossa. Yhdysvaltalainen ihotautilääkäri Anthony Gaspari nähtyään dokumentin päätti matkustaa Deden kotikylään tutkimaan sairautta. Gaspari tutki Koswaraa ja selvitti syylien aiheuttajaksi papilloomaviruksen. Hänellä todettiin myös harvinainen immuunijärjestelmän puutos, joka aiheutti sen, että hänen ihossaan oli poikkeuksellisen isokokoisia syyliä.

Vuoden 2008 alussa Indonesian hallitus päätti ottaa Koswaran hoitoon paikalliseen sairaalaan, jossa häneltä poistettaisiin syylät ja kasvaimet. Hänelle tehtiin muun muassa ihonsiirto-operaatio käsiin ja jalkoihin. Ihotautilääkäri Gaspari osallistui myöhemmin paikallisten lääkäreiden kanssa yhteistyöhön Koswaran hoitoon. Puolen vuoden sairaalahoidon jälkeen hän palasi kotikyläänsä. Kasvaimet kuitenkin uusiutuivat, ja hänelle jouduttiin tekemään kaksi vuosittaista leikkausta infektioiden hillitsemiseksi.

Koswara kuoli 30. tammikuuta 2016 oltuaan sairaalassa kolme kuukautta.

Lähteet

Indonesialaiset henkilöt
Tieteellisen mielenkiinnon kohteena olevat henkilöt
Vuonna 1971 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet

en:Epidermodysplasia verruciformis#Notable cases
Magnus Lönnqvist

Magnus Lönnqvist (s. 22. syyskuuta 1960) on entinen suomalainen triathlonisti.

Lönnqvist sai EM-pronssia puolimatkalla ja pitkällä matkalla 1985. Seuraavana vuonna hän voitti pitkän matkan Euroopan-mestaruuden. Vuonna 1989 hän oli pitkän matkan EM-kilpailussa neljäs ja sai joukkuekilpailussa kultaa. Hän voitti lisäksi muun muassa Suomen ensimmäisen teräsmieskilpailun Joroisissa 1983.

Lönnqvistin ennätys täydellä matkalla oli 8.40.11 vuodelta 1986.

Lähteet 

Suomalaiset triathlonistit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
K2 Sports

K2 Sports on yhdysvaltalainen urheiluvälinevalmistaja, joka valmistaa lumilautoja ja -kenkiä, polkupyöriä, rullaluistimia sekä laskettelu- ja hiihtovarusteita. Yritys perustettiin vuonna 1961 Washingtonin osavaltiossa nimellä K2. Vuonna 2003 se vaihtoi nimensä K2 Sportsiksi.

Lähteet 

Urheiluvälinevalmistajat
Yhdysvaltalaiset teollisuusyritykset
Urheiluvälinemerkit
SOKO Leipzig

SOKO Leipzig on saksalainen televisiosarja. Sarjaa on esitetty vuodesta 2001 lähtien. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Leipzigiin. Pääosia esittävät rikostutkijat: ylikomisario Hajo Trautzschke, rikoskomisario Jan Maybach, rikoskomisario Ina Zimmermann ja rikoskomisario Vincent Becker. SOKO Leipizigia Saksassa esittää ZDF.

Näyttelijät 
 Andreas Schmidt Schaller: ylikomisario Hajo Trautzschke (2001–)
 Marco Girnth: rikoskomisario Jan Maybach (2001–)
 Melanie Marschke: rikoskomisario Ina Zimmermann (2001–)
 Gabriel Merz: rikoskomisario Miguel Alvarez (2001–2006)
 Tyron Ricketts: rikoskomisario Patrick Diego Grimm (2006–2009)
 Pablo Sprungala: rikoskomisario Vincent Becker (2009–2012)
 Steffen Schroeder: rikoskomisario Tom Kowalski (2012–)

Ehdokkuudet 
German Television Award (2005)

Aiheesta muualla 

Saksalaiset rikossarjat
ZDF:n televisio-ohjelmat
Nasu–Hakolan tauti

Nasu–Hakolan tauti eli polykystinen lipomembranoottinen osteodysplasia ja sklerosoiva leukoenkefalopatia (PLOSL) on autosomissa resessiivisesti periytyvä erittäin harvinainen sairaus. Sen esiintyvyys on poikkeuksellisen korkea Suomessa. Oireet puhkeavat nuorella aikuisiällä. Tyypillisiä varhaisia oireita ovat nivelkivut sekä varsinkin jaloissa ja nilkoissa esiintyvä turvotus. Sairauden piirteisiin kuuluvat myös luukystat ja kohonnut murtumavaara. 

Sairauden edetessä on esiintynyt persoonallisuuden ja käytöksen muutoksia, dementoitumista, motorisia ongelmia ja joskus esimerkiksi epilepsiaa. Tavallisesti sairastunut kuolee alle 50-vuotiaana.

Sairaus on nimetty japanilaisen T. Nasun  ja suomalaisen Panu Hakolan mukaan.

Lähteet 
 Harvinaiset.fi: Nasu-Hakolan tauti

Viitteet

Sairaudet Suomessa
Perinnölliset sairaudet
Tor Westman

Tor Harald Selim Westman (2. helmikuuta 1897 Kirkkonummi – 19. toukokuuta 1953 Helsinki) toimi vuosina 1932–1953 Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana. 

Westman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1918. Toimittuaan jonkin aikaa liikealalla hän siirtyi opiskelemaan teologiaa ja ansaitsi elantonsa kappalaisena. Vuonna 1921 hän avioitui eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajan ja puuhamiehen T. K. Forsténin tyttären Sylvian kanssa ja tuli näin vedetyksi mukaan yhdistyksen toimintaan. Westman valittiin varapuheenjohtajaksi appensa kuoltua 1927 ja puheenjohtajaksi 1932, kun Vilho Selinheimo luopui tehtävästä.

Westman työskenteli aktiivisesti kansainvälisessä eläinsuojelutyössä. Hän oli vahvasti mukana perustamassa Eläinsuojelun Maailmanliittoa 1950 Hollannissa ja hänet valittiin myös järjestön liittohallitukseen. Hän sai Tanskan eläinsuojelun kultaisen ansiomerkin vuonna 1950.

Westmanin kuoltua 1953 äkilliseen tautiin Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajuus siirtyi Eero Corellille.

Kirjallisuutta
 

Suomen_evankelis-luterilaisen_kirkon_papit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Hakon Westermarck

Hakon Walter Westermarck (10. kesäkuuta 1912 Helsinki – 27. marraskuuta 1995 Helsinki) toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1981–1985.

Ruotsissa koulutuksensa saanut Westermarck kuului sotien jälkeen perustetun Eläinlääketieteellisen korkeakoulun ensimmäisiin opettajiin. Eläinläketieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 1952. Westermarck nimitettiin farmakologian ja toksikologian ensimmäiseksi professoriksi 1955, josta virasta hän jäi eläkkeelle 1976. Hän toimi myös Eläinlääketieteellisen korkeakoulun rehtorina 1973–1976.

Westermarck toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen hallituksessa jäsenenä vuodesta 1974, varapuheenjohtajana 1978–1981 ja puheenjohtajana neljän vuoden ajan 1981–1985. Hänen mielestään eläinsuojelu ja alan järjestöissä toimiminen kuuluivat tärkeänä osana eläinlääkärin ammattikuvaan. Hän toimi myös Pohjoismaiden Eläinsuojeluneuvoston puheenjohtajana sekä Maailman eläinsuojeluyhdistyksen WSPA:n neuvoa-antavana johtokunnan jäsenenä.

Ruotsissa olon aikana Westermarck avioitui Alma Ingridin (o.s. Lindholm; 1914–2011) kanssa. Heidän lapsensa olivat Tuomas, Jan Mikael, Eva Marina sekä Joel.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Hannu Nieminen: Sata vuotta eläinten puolesta (Ekenäs 2001)

Suomalaiset professorit
Suomalaiset eläinlääkärit
Suomalaiset toksikologit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Roe vastaan Wade

Roe vastaan Wade () on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1973 antama päätös, jonka mukaan Texasin osavaltion laki, joka kielsi abortit tapauksissa, jossa raskaus ei uhannut naisen henkeä, oli Yhdysvaltain perustuslain vastainen.

Päätöksen mukaan naisen aborttioikeus kuuluu yksityisyyden suojaan perustuslain neljännentoista lisäyksen nojalla. Päätöksen mukaan abortti on sallittu koko raskauden ajan, mutta osavaltioiden lait voivat säädellä abortin toimeenpanoa raskauden toisen ja kolmannen kolmanneksen aikana. Perustuslaillisena oikeutena aborttia ei siis voinut enää osavaltioiden tai liittovaltion lailla kieltää, vaan abortin rajat määritti oikeusistuin eikä lainsäätäjä.

Päätös tehtiin äänin 7–2. Päätöksen puolesta äänestivät tuomarit Harry Blackmun, Warren E. Burger, William O. Douglas,  William J. Brennan Jr., Potter Stewart, Thurgood Marshall ja Lewis F. Powell Jr.. Sitä vastaan äänestivät Byron White ja William Rehnquist.

Oikeustapauksen nimi tulee salanimestä Jane Roe (oikealta nimeltään Norma McCorvey), jonka puolesta alkuperäinen haaste oli tehty ja Dallasin piirikunnan piirikunnansyyttäjästä Henry B. Wadesta, joka toimi asianajajana Texasin osavaltion puolella.  Myöhemmin McCorvey alkoi vastustaa aborttia, ja hän osallistui abortinvastaisiin protesteihin. Ennen kuolemaansa vuonna 2017 hän sanoi kuitenkin vastustaneensa aborttioikeutta ainoastaan siksi, että sai [abortinvastaiselta] liikkeeltä rahaa.

Päätöksellä oli syntyessään vaikutusta 46 osavaltion lakeihin. Päätös aloitti Yhdysvalloissa laajan, edelleen käynnissä olevan väittelyn abortista ja aborttilainsäädännöstä. Tuoreemmat korkeimman oikeuden päätökset vuoden 1973 jälkeen ovat rajoittaneet alkuperäisen päätöksen ulottuvuutta, mutta ne eivät kumonneet sitä. 

Korkein oikeus kumosi päätöksen 24. kesäkuuta 2022 äänin 5–4 sillä perusteella, että perustuslaki ei voi suojella aborttioikeutta, koska sitä ei edes mainita perustuslaissa. Näin aborttioikeus palaa osavaltioiden päätettäväksi.

Tapauksesta tehtiin televisioelokuva Roe vs. Wade, joka ensiesitettiin Yhdysvalloissa 1989 ja julkaistiin 1990-luvun alkupuolella Suomessakin VHS-videona. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Holly Hunter ja Kathy Bates.

Katso myös
Abortinvastainen liike

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

1973
Raskaudenkeskeytys
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset
Richard Nixonin presidenttikausi
Australialaiset kielet

Australialaiset kielet ovat Australian alkuperäiskansojen käyttämiä kieliä, jotka kuuluvat moneen eri kielikuntaan. 1800-luvulla australialaisia kieliä oli 350–750, mutta kielien määrä on vähentynyt alle 150:n. Kaikki paitsi 20 kieltä ovat suuressa vaarassa hävitä. Mikään australialaisista kielistä ei ole kovin suuri: puhujamäärältään suurimpiin kuuluva kieli tiwillä on noin 3000 puhujaa. Suurimmalla osalla kielistä on korkeintaan parikymmentä puhujaa.

Luokittelu
Suurin australialainen kieliryhmä on Pama-Nyungan kieliryhmä, tosin siihen luokiteltavien kielten määrittelystä kiistellään. Pama-Nyungan ryhmään kuuluvat kielet kattavat valtaosan Australian mantereesta; muihin kieliryhmiin kuuluvia kieliä puhutaan lähinnä Australian pohjoisosissa. Eri kielten erot voivat olla huomattavia, mutta australialaisilla kielillä on erityisesti ääntämyksellisiä samankaltaisuuksia.

Australialaisiin kieliin luetaan joskus myös tasmanialaiset kielet, jotka hävisivät kun suurin osa tasmanialaisista menehtyi mustan sodan seurauksena.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ethnologuen lista australialaisista kielistä
Australialaisten kielten kartta

Australian alkuperäiskansat
Knaapi

Knaapi voi tarkoittaa seuraavia:

 Knaappi (myös Knaapi), etuoikeuksin varustettua sotilasta tarkoittava saksalaisperäinen nimitys Ruotsin ja Suomen historiassa
 Suomenkielinen sukunimi (aiemmin myös lisänimi). Tunnettuja nimen kantajia ovat:
Anne  Knaapi-Lamminen (o.s. Hakonen, e. Knaapi, s. 1960), suomalainen entinen kansanedustaja.
Johan Knaapi (1892–1926), suomalainen jääkärimajuri
Hintsa Knaapi (k. 1415), turkulainen porvari 1300–1400-luvuilla

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Säteriratsutila

Säteriratsutila eli säterirustholli on historiallinen nimitys, joka tarkoitti sellaista valtiolle (kruunulle) palautettua (peruutettua) säteritilaa, joka luovutettiin entiselle haltijalleen, jos tämä sitoutui ratsain suoritettavaan sotapalvelukseen. Säteriratsutilan aatelinen haltija sai muuten pitää säterivapautensa eli hänellä ei ollut velvollisuutta maksaa veroa siitä maatilasta, jossa hän itse asui.

Ruotsin hallitsijoista etenkin Kustaa II Aadolf ja Kristiina kuningatar lahjoittivat paljon maaverosta vapautettuja maatiloja aatelistolle, mikä vähensi huomattavasti valtiovallan tuloja. Kaarle XI:n aikana näitä maatiloja palautettiin takaisin valtiolle ja osasta niistä tehtiin säteriratsutiloja, joita oli mahdollista periä. Säteriratsutilat merkittiin maakirjoihin säterivapauksia nauttiviksi perintötiloiksi.

Lähteet

Aateli
Suomen sotahistoria
SAT

SAT tai Sat voi tarkoittaa seuraavia:

 SAT, yhdysvaltalainen yliopistovalmiutta mittaava koe

lyhenteenä
 SAT, Sisu Auto. suomalainen autotehdas
 SAT, Suomen Aseveljien Työjärjestö, jatkosodan aikainen propaganda- ja tiedustelujärjestö
 Sindicato Andaluz de Trabajadores (Andalusian työläisten liitto), espanjalainen ammattiliitto

henkilönnimenä
 Opan Sat (s. 1987), venäläinen vapaapainija 
 Sat, oik. Karim Haddouche (s. 1975), ranskalainen räppäri
Kongon Akseli

Kongon Akseli on Jouko Aaltosen ohjaama, vuonna 2009 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Elokuva kertoo suomalaisista laivamiehistä Kongo-joella 1900-luvun alussa. Elokuvaa kuvattiin Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Belgiassa.

Synopsis 

Kongo-joella työskenteli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa 200–300 suomalaista laivamiestä. Kongon Akseli-elokuva kertoo heistä erään, Akseli Leppäsen (1879–1938) elämäntarinan. Akseli kohtaa Suomessa epäonnea yksityiselämässään. Belgian kuninkaan Leopold II:n siirtomaahallinto pestaa Skandinaviasta konemiehiä palvelukseensa Kongo-joelle, jonne myös Akseli Leppänen lähtee työskentelemään. Saavuttuaan Belgian Kongoon hyväsydäminen Akseli kohtaa kolonialismin julman todellisuuden, joka laittaa lopulta myös Akselin omat asenteet koetukselle. Elokuva perustuu Akseli Leppäsen päiväkirjoihin, valokuviin ja vanhoihin arkistofilmeihin.

Tuotantoryhmä 

 Ohjaus: Jouko Aaltonen
 Käsikirjoitus: Jouko Aaltonen, Seppo Sivonen
 Kuvaus: Timo Peltonen
 Leikkaus: Samu Heikkilä
 Äänisuunnittelu: Martti Turunen
 Musiikki: Tapani Rinne
 Tuottaja: Pertti Veijalainen
 Tuotantoyhtiö: Illume Oy

Aiheesta muualla  

illume.fi 
Suomen Elokuvasäätiö Kongon Akseli Suomen Elokuvasäätiön verkkosivustolla

Lähteet 

Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 2009 dokumenttielokuvat
Jouko Aaltosen ohjaamat elokuvat
OSx86

OSx86 on vapaan ohjelmiston projekti, jonka tavoitteena on kääntää Applen Macintosh-tietokoneiden macOS -käyttöjärjestelmää IBM PC -yhteensopiville tietokoneille. Projekti alkoi vuoden 2005 kesäkuussa kun Worldwide Developers Conference ilmoitti, että Apple tulisi siirtymään PowerPC-prosessoreista Intel-mikroprosessoreihin. Projektin mahdollistaa se, että macOS -käyttöjärjestelmän ydinosat, Darwin ja sen XNU-ydin ovat avointa lähdekoodia.

Tietokone, joka on rakennettu toimimaan macOS:n kanssa ilman Applen lupaa on tunnettu nimellä Hackintosh, joka on sanojen hakkeroida (Hack)- ja Macintosh-yhdistelmä.

Tekniikat 
MacOS -käyttöjärjesetelmän asettamiseen ja sovittamiseen tavalliseen Windows-tietokoneeseen on käytetty erilaisia tekniikoita. Keskeisempänä teknisenä ongelmana on se, että Macintosh-tietokoneissa PC-yhteensopivien koneiden BIOS on korvaattu Extensible Firmware Interface -laiteohjelmistolla. Nykyiset menetelmät mahdollistavat käyttöjärjestelmän asennuksen suoraan vähittäiskaupassa myytävältä "Retail" asennuslevyltä.

 Darwinin XNU-ytimen uudelleenkääntäminen avoimesta lähdekoodista.
 Laitekohtaisten ajureiden eli kextien kehittäminen ei-yhteensopiville komponenteille.
 Extensible Firmware Interfacen emuloiminen, muun muassa alkulatausohjelmalla.

Kloonivalmistajia 
 Psystar
 PearC 
 Quo Computing 
 RussianMac 
 OpeniMac 
 MacIntelligent

Lähteet

Aiheesta muualla 
 OSx86
 Hackintosh.org - Thinking diffrent on a new level

MacOS
Smurffien joulu

Smurffien joulu on Smurffien albumi. Se julkaistiin vuonna 1997 Tanssihitit Vol 3:n mukana.

Kappaleet 
 Kulkuset (Jingle Bells)
 Petteri Punakuono (Rudolph the Red-Nosed Reindeer)
 Kun joulupukki suukon sai (I Saw Mommy Kissing Santa Claus)
 Valkea joulu (White Christmas)

Smurffien albumit
Vuoden 1997 albumit
Martti Poikolainen

Martti Poikolainen (1929–2012) oli suomalainen taiteilija. Hän toimi aluksi mainosgraafikon, myöhemmin mainospäällikön tehtävissä mikkeliläisessä osuuskaupassa ja sarjakuvapiirtäjänä mikkeliläisessä sanomalehdessä. Hän on kuvittanut erilaisia luontokirjoja kustannusosakeyhtiö Otavalle. Hän toimi myös vuosia paikallisessa kansanopistossa taideopettajana.

Poikolainen on myös tehnyt 1960-luvulla useina vuosina Suomen Punaiselle Ristille joulukortteja.

Hänen taiteellinen tuotantonsa on ollut hyvin laaja. Parhaiten hänet tunnetaan ehkä madonna-aiheistaan.

Viitteet 

Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Luettelo Michael Jacksonin ja The Jackson 5:n konserttikiertueista

Tämä on luettelo Michael Jacksonin ja The Jackson 5:n konserttikiertueista. The Jackson 5 oli yhdysvaltalainen yhtye, johon kuului tunnettu poptähti Michael Jackson. Yhtyeen ensimmäinen kiertue oli vuonna 1970 ja viimeinen kiertue vuonna 1984. 

Michael Jackson aloitti ensimmäisen soolokiertueensa vuonna 1987. Hänen viimeiseksi soolokiertueeksi jäi vuosina 1996-1997 kestänyt HIStory World Tour. Michael Jacksonin oli tarkoitus tehdä 50 konserttia Lontoossa usean vuoden tauon jälkeen, mutta hän kuoli sydämenpysähdykseen 25. kesäkuuta 2009.

Kiertueet

The Jackson 5

The Jacksons

Michael Jackson

Suunniteltu konserttisarja

Konsertit

Cirque du Soleil

Esiintymiset

The Jackson 5

The Jacksons

Michael Jackson

Lähteet

George, Nelson (2004). Michael Jackson: The Ultimate Collection booklet. Sony BMG.

Michael Jackson
The Jackson 5
Jacksonin ja The Jackson 5:n
Ryan Bell

Ryan Bell (s. 17. huhtikuuta 1984 Orléans) on kanadalainen koripalloilija. Hän on tällä hetkellä vapaa pelaaja.

Ura 
Bell pelasi yliopistokoripalloa Carletonin yliopistossa. Viimeisellä kaudellaan hän teki 8,7 pistettä ja antoi 3,5 syöttöä ottelua kohden. Bell aloitti ensimmäisen ammattilaiskautensa Pro A:ssa pelanneessa Schalkessa. Hän pelasi joukkueessa 12 ottelua, joiden aikana hän teki 5,7 pistettä. Kauden jälkeen hän siirtyi Espoon Honkaan. Hänen sopimuksensa Hongan kanssa päättyi tammikuussa 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Maajoukkueen pelaajaprofiili  
FIBA Americas 2009 

Kanadalaiset koripalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto Laitinen

Risto Laitinen (s. 1952) on tekniikan tohtori, epäorgaanisen kemian professori ja kemian laitoksen johtaja Oulun yliopistossa, sekä kemian tutkija. Hän toimi Professoriliiton puheenjohtajana vuosina 2007–2010. Aiemmin hän oli liiton hallituksessa vuodesta 2001 alkaen. Hän on kirjoittanut muun muassa oppikirjan Yleinen ja epäorgaaninen kemia.

Risto Laitinen on lisäksi toiminut Tuiran kamarikuoron johtajana vuodesta 1997. Hänet tunnetaan myös kuoromusiikkiin erikoistuneena säveltäjänä.

Lähteet 

Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset kemistit
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Raita Karpo

Raita Hilja Karpo (o.s. Marila; s. 12. huhtikuuta 1941 Taipalsaari) on suomalainen laulaja. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Liisa Linko-Malmion johdolla ja esiintyi Suomen Kansallisoopperassa ensi kertaa vuonna 1974 Pohjalaisten Liisana. Liisan roolin lisäksi hän on tulkinnut muun muassa karjalaisia kansanlauluja. Hän sai Pro Carelia -mitalin vuonna 2008.

Yksityiselämä
Raita Karpo on ollut naimisissa Hannu Karpon kanssa, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet 

Suomalaiset sopraanot
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Pasi Vainio

Pasi Markku Juhani Vainio (s. 6. heinäkuuta 1959 Turku) on Kustannusosakeyhtiö Otavan toimitusjohtaja vuodesta 2009. Hän on ollut Otavan palveluksessa vuodesta 1996.

Vainio valmistui ylioppilaaksi 1978 ja kauppatieteiden maisteriksi 1987. Hän työskenteli Akateemisessa Kirjakaupassa 1981–1985 ja Turku-TV:n myyntipäällikkönä 1985–1987. Vainio toimi vuosina 1987–1995 Asan, Finluxin ja Nokian kodinelektroniikka Oy:n tuotepäällikkönä, brand managerina ja markkinointipäällikkönä ja vuosina 1994–1996 Nokia Mobile Phonesin program managerina ja business line managerina ennen siirtymistään Otavalle.

Otavalla Vainio työskenteli markkinointipäällikönä 1996–2000 ja myynti- ja markkinointijohtajana 2001–2009 vastuualueinaan myös viestintä, graafinen suunnittelu sekä verkko ja uudet liiketoimintamahdollisuudet -ryhmä. Hänet nimitettiin vt. toimitusjohtajaksi Sara Mellan irtisanouduttua yllättäen marraskuussa 2009 ja toimitusjohtajaksi 16. joulukuuta 2009 alkaen. Vainio on Like Kustannuksen ja Suuren Suomalaisen Kirjakerhon hallituksen jäsen.

Vainio on myös Suomen Kustannusyhdistyksen puheenjohtaja.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Nokian henkilöstö
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Mäcit Ğafuri

Ğäbdelmäcit Nurğäni ulı Ğafurov eli Mäcit Ğafuri (ven. Габдулмажит Нурганиевич Гафуров / Мажит Гафури; 1. elokuuta 1880, Ufan kuvernementti - 28. lokakuuta 1934, Ufa) oli tataarin- ja baškiirinkielinen kirjailija. Häntä pidetään baškiirinkielisen nykykirjallisuuden perustanlaskijana. Vuonna 1923 hän sai Baškortostanin kansanrunoilijan arvonimen.

Elämä 
Mäcit Ğafuri syntyi kyläkoulun opettajan perheeseen. Hän opiskeli Troitskin, Kazanin ja Ufan koraanikouluissa. Ensimmäiset runonsa hän kirjoitti tataariksi vuonna 1902. Ensimmäinen runokokoelma Seber timer julı jäki millätneŋ xäldäre (”Siperian rautatie”) ilmestyi Orenburgissa vuonna 1904. Vuonna 1905 Ğafuri muutti Kazaniin, jossa hän osallistui opiskelijalevottomuuksiin. Sensuuriviranomaiset takavarikoivat kokoelmat  Jäš ğümerem (”Nuori elämäni”, 1906) ja Millät möxäbbäte (”Rakkaus kansaa kohtaan”, 1907). Vuonna 1906 Ğafuri palasi Ufaan, jossa hän vuodesta 1911 lähtien asui poliisin valvonnan alaisena.

Ğafurin varhaisten teosten teemoja ovat sosiaalinen ja kansallinen sorto, kansanvalistus ja vallankumousaatteet. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän laati sodanvastaisia runoja. Vuonna 1915 kirjoitetusta runosta Juqtırhıŋ da, alla! (”Ei ole sinua, Jumala”) hän sai päälleen muslimipapiston vihat. Tsaarinvallan kaatumista Ğafuri tervehti runolla Xörriät irtähe (”Vapauden aamu”, 1917).

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Ğafuri kirjoitti ajankohtaista kansalaislyriikkaa ja työskenteli Qıźıl Bašqortostan ja Kommuna -lehtien toimittajana. Runoelma Ešse (”Työläinen”, 1921), omaelämäkerrallinen pienoisromaani Šağirźeŋ altın priiskehendä (”Runoilijan kultakaivoksilla”, 1931) ja Tormoš basqıstarı (”Elämän portaat”, 1930) kuvaavat baškiirien ja tataarien elämää ennen vallankumousta. Pienoisromaani Qara jözzär (”Häväistyt”, 1927) kertoo naisen alistetusta asemasta. Näytelmän Qıźıl jondoź (”Punatähti”, 1926) aiheena on Venäjän kansalaissota. Ğafuri oli myös ensimmäisiä baškiirinkielisiä lastenkirjailijoita. Hänen tuotantoonsa on vaikuttanut baškiirien ja tataarien suullinen kansanperinne sekä klassinen itämainen runous.

Kirjailijan mukaan on nimetty Baškortostanin Gafurin piiri sekä baškiirinkielinen akateeminen draamateatteri. Ufassa toimii hänelle omistettu kotimuseo.

Kirjallisuutta
 Ramazanov, G.Z. Mažit Gafuri. Moskva, 1980.
 Ramazanov, G.Z. Tvortšestvo Mažita Gafuri. Ufa, 1970.

Lähteet

Baškiirinkieliset kirjailijat
Baškortostanilaiset henkilöt
Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Tataarinkieliset kirjailijat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Olli Reenpää

Kari Olli Reenpää (vuoteen 1935 Renqvist, s. 25. maaliskuuta 1934 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Otava-Kuvalehdet Oy:n konsernijohtajana vuosina 2000–2010 ja Kustannusyhtiö Otavan hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2014 saakka. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän toimi Otavan varatoimitusjohtajana vuosina 1968–1978 ja toimitusjohtajana vuodet 1979–1999.

Reenpää valmistui paperi-insinööriksi 1960, ja samanaikaisesti hän aloitti Otavan palveluksessa tutkimus- ja käyttöinsinöörinä ja vuodesta 1964 yhtiön teknillisenä johtajana. Hänet nimitettiin Otavan toimitusjohtajaksi 1979 Heikki A. Reenpään jälkeen. Hän oli aloittanut serkkunsa Heikki A. Reenpään kanssa Otavan kunnostamisen vakavaraiseksi yhtiöksi, kun se oli 1960-luvulta alkaen kokenut vaikeita aikoja. 1990-luvun alun yritysvaltausuhka estettiin vetämällä Otava vuonna 1991 pois pörssistä, ja siitä tuli puhtaasti sukuyhtiö. Otava-Kuvalehdet Oy:n konsernijohtajaksi hän nousi vuonna 2000, jolloin myös konserni sai nykyisen nimensä.

Reenpäälle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1996. Hän toimi Graafisen teollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja Graafisen Keskusliiton puheenjohtajana 1979–1993.

Reenpää on Kari Reenpään poika. Antti Reenpää on Reenpään poika .

Kirjallisuutta

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Otava-Kuvalehdet 
 Pilke, Helena: Seitsemän sukupolvea, 200 vuotta kustannustoimintaa. Kirja-arvostelu teoksesta Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa. Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815-2015. Otava, 2015. (Agricolan kirja-arvosteluja, 26.5.2015.)

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Vuorineuvokset
Otava
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Grigori Romanov

Grigori Vasiljevitš Romanov (, 7. helmikuuta 1923 nykyisen Novgorodin alueen Borovitšin piirin Zihnovon kylä – 3. heinäkuuta 2008 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin pitkäaikaisena puoluejohtajana.

Grigori Romanov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan Leningradin ja Baltian rintamilla. Vuonna 1944 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1953 Romanov valmistui etäopiskelijana Leningradin laivanrakennusinstituutista. Vuosina 1946–1954 hän työskenteli suunnittelijana ja osastopäällikkönä Ždanoville nimetyssä rakennusteollisuusministeriön tehtaassa Leningradissa. Vuosina 1955–1957 hän toimi tehtaan puoluekomitean johtajana ja NKP:n keskuskomitean puolueorganisaattorina.

Vuosina 1957–1961 Romanov työskenteli Leningradissa Kirovin piirin puoluekomitean ensimmäisenä sihteerinä ja vuosina 1961–1962 puolueen kaupunkikomitean sihteerinä.  Vuonna 1963 hänestä tuli NKP:n Leningradin aluekomitean toinen sihteeri. Syyskuusta 1970 aina vuoteen 1983 saakka hän toimi aluekomitean ensimmäisenä sihteerinä.

NKP:n 23. ja 24. edustajakokouksissa Romanov valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi. Vuodesta 1973 hän oli NKP:n keskuskomitean politbyroon ehdokasjäsen ja vuosina 1976–1985 sen varsinainen jäsen. Vuosina 1983–1985 hän toimi keskuskomitean sihteerinä.

Romanovia pidettiin yleisesti puolueen ”kovan linjan” miehenä. Juri Andropovin kuoltua häntä harkittiin keskuskomitean pääsihteeriksi, mutta lopulta virkaan valittiin eri ryhmittymien välisenä kompromissina sairas Konstantin Tšernenko, jota pian seurasi Mihail Gorbatšov. Heinäkuussa 1985 Gorbatšov erotti Romanovin politbyroosta ja sihteeristöstä.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Romanov toimi Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean neuvottelukunnan jäsenenä. Hänet on haudattu Kuntsevon uudelle hautausmaalle Moskovaan.

Romanov on palkittu kolmella Leninin kunniamerkillä sekä lokakuun vallankumouksen, työn punaisen lipun ja znak potšota -kunniamerkeillä. Vuonna 1983 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Ghostbusters II

Ghostbusters II (televisioesityksessä käytetty myös nimiä Ghostbusters II – haamujengi II ja Haamujengi II) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskomedia. Elokuva on jatkoa vuoden 1984 elokuvalle Ghostbusters – haamujengi. Elokuvan on ohjannut Ivan Reitman. Elokuvan pääosissa ovat Bill Murray, Dan Aykroyd, Harold Ramis, Rick Moranis, Ernie Hudson, Peter MacNicol ja Sigourney Weaver. Elokuvan menestystä esimerkiksi Suomessa siivitti Haamujengi-sarjakuvalehti, jota oli julkaistu vuodesta 1988. Elokuvan alkuperäinen nimi oli Ghostbusters II: River of Slime. Nimestä luovuttiin kuitenkin pian. Avausviikollaan elokuva tuotti 29 472 894 dollaria. Tämän tuottoennätyksen rikkoi myöhemmin Batman-elokuva Batman, jonka pääosaa esitti Michael Keaton.

Juoni 

Haamujengin liiketoimet eivät suju enää yhtä mallikkaasti, joten he joutuvat ansaitsemaan elantonsa muilla tavoilla, esimerkiksi viihdyttäjinä lastenkutsuilla tai heikkotasoisen keskusteluohjelman juontajina. Pian Danan (Weaver) vauva on kuolla oudossa onnettomuudessa, ja Haamujengi ryhtyy tutkimaan tapausta. Pian selviää, että muinainen karpatialainen hallitsija, Vigo von Homburg Deutschendorf on uudelleensyntymässä. Pian New Yorkin viemäreistä löytyy vihaa liman muodossa. Titanicin saapuessa satamaan oudot tapahtumasarjat ovat huipussaan, mutta niin on Haamujengikin.

Pääosissa

Lähteet 
 Leffatykin arvostelu elokuvasta
 
 Elokuvasarjan virallinen sivusto

Viitteet 

Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Ivan Reitmanin ohjaamat elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Elokuvat hirviöistä
Ghostbusters
Ari Paulow

Ari Paulow (s. 1954 Kajaani) on suomalainen kirjailija, jonka nykyinen kotipaikka on Kempele. Paulow tunnetaan muun muassa yksityisetsivä Jesse Hackmanin tutkimuksista kertovista rikoskirjoistaan. Hackman-dekkarit ovat pääosin kirjailijan pitkäaikaiseen kotikaupunkiin Ouluun sijoittuvia kovaotteisia toimintaromaaneja, joissa tarinan kulkua säestää hurtti huumori.  Aiemmin Paulow on kirjoittanut muun muassa Jerry Cotton Spesiaaleja sekä vuodesta 2012 alkaen nuorten seikkailuromaaneja. Paulow on toiminut kolumnistina muun muassa Kalevan omistamassa Forum24-lehdessä ja avustanut useita sanoma- ja aikakauslehtiä. Varsinaiselta koulutukseltaan Paulow on konstruktioteknikko. Paulow toimi myös ravintoloitsijana Oulussa 1980-luvun lopulta vuoteen 2010.  Paulow on  syksystä 2011 lähtien toimineen Oulun kirjailijaseuran perustajajäsen.

Teoksia 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Aavesaaren arvoitus. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-27084-3.
 Musta mamba. Helsinki: WSOY/Johnny Kniga, 2014. ISBN 978-951-0-40525-3.
 Kultainen kotka. Espoo: Mistake Media, 2015. ISBN 978-952-6-81656-2.
 Liikettä lihaksiin - kuntosaliharjoitteluopas. Helsinki: Readme.fi, 2016. ISBN 978-952-321-293-0
 Sininen enkeli. Espoo: Mistake Media 2016. ISBN 978-952-7188-00-2
 Taisteluhaukka. Espoo: Mistake Media 2017. ISBN 978-952-7188-08-8
 Väärintekijät. Espoo: Mistake Media 2019. ISBN 978-952-7188-12-5
Luurankosaari. Espoo: Mistake Media 2021. ISBN 978-952-7188-18-7

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut

Suomalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Berghia verrucicornis

Berghia verrucicornis on meressä elävä nilviäinen, joka kuuluu  vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia). Sitä tavataan Atlantissa ainakin Välimeren suulla ja Afrikan länsirannikolla., mahdollisesti myös Amerikan puoleisella rannikolla. Tällä nimellä myydään riutta-akvaarioihin nilviäisiä, jotka tehokkaasti tuhoavat kiusallisia lasiruusuja eli  Aiptasia-suvun merivuokkoja, mutta akvaarioihin  myyty laji on useimmin ilmeisesti Aeolidiella stephanieae

Berghia-kotilot kassvavat noin 2–3 cm pitkiksi. Niiden selkää peittävät värikkäät cerata-nimiset ulokkeet, joita eläin käyttää sekä hengittämiseen että muuhun aineenvaihduntaan. Niiden ruumissa elää symbioottisia zooksantelli-leviä, mutta levien yhteyttämistuotteet eivät riitä kotilon ainoaksi ravinnoksi, vaan sen on saatava säännöllisesti ravinnokseen lasiruusuja.

Lähteet 

Kotilot
Rasmus Rask

Rasmus Rask (22. marraskuuta 1787, Brændekilde, Fyn – 14. marraskuuta 1832, Kööpenhamina) oli tanskalainen kielentutkija. Hän käytti historiallis-vertailevaa metodia indoeurooppalaisten kielten (erityisesti islannin ja muiden skandinaavisten kielten) tutkimiseen ja kirjoitti kielioppeja useista kielistä.  Rask tutki myös suomalais-ugrilaisia kieliä. Hän vieraili Turussa maaliskuussa 1818. Hän opiskeli suomea ja antoi tutkijana runsaasti virikkeitä suomalaisille kollegoilleen. Rask selitti muun muassa suomen kielen historian tutkimisen tärkeyttä.  Raskin innoittamana A. J. Sjögren sovelsi ensimmäisenä suomalaisena historiallis-vertailevaa metodia suomensukuisten kielten tutkimuksessa. Rask myös vaikutti siihen, että tutkimusmatkat Venäjän suomensukuisten kansojen pariin päästiin vihdoin aloittamaan. Ensimmäisen matkan teki Sjögren vuosina 1824–1829.

Lähteet

Tanskalaiset kielitieteilijät
Eskimo-aleuttilaisten kielten tutkijat
Vuonna 1787 syntyneet
Vuonna 1832 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Liuskamerietana

Liuskamerietana (Tenellia adspersa) on meressä elävä pienikokoinen nilviäinen, joka kuuluu vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia).

Koko ja ulkonäkö 
Laji jää alle 10 mm:n pituiseksi ollen tavallisesti 4–7 mm pitkä. Väriltään ruumis on vaalean kellanruskea, läpikuultava, ja pintaa peittävät pienet mustat pisteet. Selkäpuolella on viidestä kuuteen riviä pitkiä ulokkeita, joita on kummallakin kyljellä kahdesta kolmeen ulokkeen ryhminä. Suun vieressa on pitkät tuntosarvet, jotka suuntautuvat suoraan sivuille.

Levinneisyys 
Liuskamerietana on lähes kosmopoliitti laji. Sitä tavataan Atlantissa, Välimeressä, Itämeressä myös Suomen aluevesillä sekä Tyynen valtameren pohjoisosissa. Suomessa sen levinneisyys ulottuu rannikkoa pitkin likimain Porvoosta Poriin.

Yhdysvalloissa liuskamerietana on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.

Elinympäristö ja elintavat 
Liuskamerietana viihtyy matalissa merenlahdissa, satama-altaissa, kanavissa ja jokisuiden murtovedessä. Laji sietää matalia suolapitoisuuksia aina kolmeen promilleen saakka. Ravinnokseen se saalistaa erilaisia polyyppieläimiä ja saattaa tuhota nopeasti suuriakin polyyppieläinesiintymiä.

Lähteet 

Kotilot
Slavistiikka

Slavistiikka on akateemista slaavilaisten kielten ja kulttuurien tutkimusta. Enenevässä määrin slavistiikan piiriin on alettu laskea myös slaavikansoja ja heidän asuttamiaan alueita koskevaa historiallista ja yhteiskuntatieteellistä tutkimusta.

Alasta on myös mahdollista käyttää nimitystä slaavilainen filologia, joka käsittää selkeämmin ainoastaan itse kieliä ja niihin liittyviä kulttuureita koskevan tutkimuksen.

Aiheesta muualla

Suomen slavistipiiri
Helsingin yliopisto - Slavistiikan ja baltologian laitos 

Kansatiede
Kielitiede
Lövön silta

Lövön silta () on Dragsfjärdin ja Kasnäsin väliselle yhdystielle 1830 Kemiönsaaren kuntaan, Dragsfjärdin Lövön ja Söljeholmenin saarten välille vuonna 2011 valmistunut 473 metriä pitkä, 7-aukkoinen liittopalkkisilta. Silta korvasi paikalla liikennöineen Lövön lossin. Silta avattiin yleisen liikenteen käyttöön 27.5.2011.

Sillan alitse kulkee 3,2 metrin kulkusyvyinen Biskopsö–Högsåran veneväylä. Sillan rakennustöiden ajan paikalla oli vesiliikenteelle kulkuaukko, jonka korkeus on 18 metriä ja leveys 80 metriä.

Liikenne 

Noin 400–500 vakinaista asukasta asui Lövön lossiyhteyden takana. Lövön saaren asukkaiden lisäksi lossin kautta kulkivat muun muassa Kasnäsin, Vänön, Rosalan ja Högsåran asukkaat. Vakinaisten asukkaiden lisäksi lossiyhteyden takana oli yli 1 000 vapaa-ajan asuntoa. Tieliikennettä oli vuonna 2002 keskimäärin 400 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesällä 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.

Sillan alitse kulkevalla vesiliikenneväylällä 62 prosenttia liikenteestä on huviveneitä, moottori- ja soutuveneitä ja 36 prosenttia purjeveneitä. Väylää käyttävät myös satunnaisesti laivaliikenne ja kalastusalukset. Vuoden 1998 kesällä tehdyssä viikon laskentaseurannassa väylällä kulki 962 venettä ja alusta.

Rakentaminen 

Vuonna 2001 Tiehallinto teki Lövön lossipaikan kehittämisen yleissuunnitelman. Tiesuunnitelman laatiminen aloitettiin vuonna 2006.

Hankkeen urakoitsijana toimi Skanska ja urakkasumma on noin 7,8 miljoonaa euroa. Sillan teräsrakenneurakoitsijana on Rautaruukki, joka valmisti sillalle Suomen suurimmat siltalohkot. Koko rakennusalueen pituus on 1 125 metriä. Lokakuussa 2009 aloitettiin linjansiirtötyöt ja lossin siirtoa valmistelevat toimenpiteet. Kannen viisi teräslohkoa kuljetettiin paikkalle merikuljetuksena ja nostettiin paikoilleen suurella merinosturilla. Yhden lohkon paino on 200 tonnia ja pituus noin 90 metriä. Lohkot asennettiin paikoilleen viikossa toukokuun 2010 aikana. Silta rakennettiin lossin kohdalle, ja eteläpuolisen rannan kalturi siirretään 40 metriä sivuun siltapaikalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Suomen tieliikennesillat
Dragsfjärd
Kemiönsaaren liikenne
Kemiönsaaren rakennukset ja rakennelmat
Jorunna funebris

Jorunna funebris on pienikokoinen sulkamerietanoihin kuuluva vapaakiduskotiloiden lahkon (Nudibranchia) nilviäinen. Sitä tavataan indopasifisella merialueella. Se käyttää ravinnokseen eräitä Haliclona-suvun sienieläimiä.  Jorunna funebris on pohjaväriltään valkea, siinä on tummia läikkiä ja saniaista tai hirvensarvia muistuttavat, niskasta törröttävissä kiduksissa olevat kuviot ovat myös mustat tai tummanruskeat. Etupäässä on kaksi tummapäistä tuntosarvea. Laji voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi.

Jorunna funebris -merietanoita myydään meriakvaarioihin, mutta niiden ruokkiminen oikealla sienieläinlajilla on haastavaa, ja ne usein kuolevat hitaasti nääntymällä nälkään.

Lähteet 

Kotilot
Phyllidia

Phyllidia on vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia) kuuluva merietanasuku. Siihen kuuluu ainakin neljätoista värikästä lajia. Niillä on soikea vartalo, ja voimakkaasti poimuttunut, nystypintainen vaippa. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden hajua ja makua sekä tuntoa aistivien solujen avulla kotilo etsii ruokaa. Peräaukko sijaitsee eläimen selän takaosassa. Toisin kuin monilla muilla sulkamerietanoila, tämän suvun lajeilla ei ole esillä suuria sulkamaisia kiduksia.

Lajeja 

Phyllidia babai
Phyllidia carlsonhoffi
Phyllidia coelestis
Phyllidia elegans
Phyllidia exquisita
Phyllidia flava
Phyllidia goslineri
Phyllidia madangensis
Phyllidia ocellata
Phyllidia polkadotsa
Phyllidia scottjohnsoni
Phyllidia tula
Phyllidia varicosa
Phyllidia willani
Phyllidia zebrina

Lähteet

Aiheesta muualla 
Nudipixel  Paljon valokuvia

Kotilot

fr:Phyllidie
Aku Laitinen

Matti ”Aku” Laitinen (s. 1971) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja juontaja. Hän oli mukana televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli vuosina 2009–2013 psykopaattista rikollista Heiskasta. Hän näytteli sotamies Knihtiä elokuvassa Rukajärven tie.

Laitinen on tehnyt elokuva- ja televisiotöiden lisäksi  animaatioelokuvien, dokumenttien, mainosten ja lastenohjelmien äänenä. Laitinen puhuu äidinkielensä suomen lisäksi englantia, ruotsia ja saksaa. Hän asuu Hyvinkäällä.

Laitinen on ääninäytellyt useissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten Karvinen 2, The Simpsons Movie, Räyhä-Ralf, Pirates!, Kunnon dinosaurus, Risto Reipas ja Nalle Puh, Hirveä Henri, Tuomas Veturi, Pokémon, Sherlock Koira, Willy Fog 2, Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä, Vili Vilperi, Kippurahännän kertomuksia, Pikku karhun tarinoita, Franklin, Olipa kerran löytöretket, Maalaishiiri ja kaupunkihiiri, Elmeri, Mikko Mekaanikko, Anton Siilinen ratkaisee, Tallipihan bilehileet, Madagascarin pingviinit ja Animalia. Vuodesta 2013 hän on toiminut Jokerin pääasiallisena äänenä suomeksi. Skylanders -videopelisarjassa Laitinen on ääninäytellyt mm. Glumshanksia.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aku Laitinen Speakersforumissa
 
  (nimellä Matti Laitinen)

Suomalaiset televisionäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1971 syntyneet
Praia da Luz

Praia da Luz () on kylä ja matkailukeskus noin kuuden kilometrin etäisyydellä Lagosista Portugalin Algarvessa. Matkailukeskus on kehittynyt vanhan kalastajakylän ympärille. Nykyään kalastuselinkeinon harjoittaminen rajoittuu pienelle alueelle kylän länsiosassa palveluelinkeinojen vallattua alaa.

Praia da Luzin historia juontuu roomalaisajoille asti. Paikalta on löydetty viitteitä muinaisista kylpylöistä ja kalojen suolausaltaista. Matkailu astui voimakkaasti mukaan kylän kehitykseen 1980-luvulta lähtien.

Praia da Luzinin rannat jakaantuvat hienohiekkaisiin ja toisaalta kivisiin rantoihin. Merivesi on puhdasta ja kirkasta, sen lämpötila vaihtelee voimakkaasti vuodenaikojen mukaan. Kylä on erityisen suosittu brittiläisten, irlantilaisten, portugalilaisten ja saksalaisten matkailijoiden keskuudessa.

Praia da Luz tuli erityisesti tunnetuksi siitä, että maailmanlaajuisesti uutisoitu brittiläisen Madeleine McCannin katoaminen tapahtui siellä.

Aiheesta muualla

www.traveluzion.com
www.luz-info.com
www.praiadaluz.info

Portugalin kylät
Algarve

de:Praia da Luz
Angelus Exuro pro Eternus

Angelus Exuro pro Eternus on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeral viides studioalbumi.  Albumin ensimmäinen painos sisältää bonus-DVD:n jolla on noin 55 minuuttia aiemmin julkaisematonta materiaalia joka on kuvattu yhtyeen 15-vuotisjuhlakonsertissa 2008.  
Levy on myös Dark Funeralin viimeinen  Emperor Magus Galigulan kanssa. Vuonna 2010 Summer Breeze festivaaleilla Saksassa hän ilmoitti tämän olevan viimeinen keikka jolla hänet tullaan näkemään Dark Funeralin riveissä.

Kappaleet

CD

DVD: Live at P&L Festival 
Kuvattu Borlängessa, Ruotsissa, 28. heinäkuuta 2008.

 Intro 
 King Antichrist
 Diabolis Interium
 The Secrets of The Black Arts
 The Arrival of Satan's Empire
 Goddess of Sodomy
 666 Voices Inside
 Vobiscum Satanas
 Hail Murder
 Atrum Regina
 An Apprentice of Satan

Arviot 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos:

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Dark Funeralin albumit
Ejbyn kalkki

Ejbyn kalkki (tai Särkilahden kalkki) on keskiaikainen kalkki, joka kuuluu Turun tuomiokirkon kalustoon. Se on saanut nimensä tanskalaisen Ejbyn seurakunnan mukaan. Sen jalka on valmistettu Turussa vuonna 1480 ja malja on uusittu Tanskassa vuonna 1851.

Tanskalainen merirosvo, myöhempi amiraali Otto Rud ryösti kalkin muun ryöstösaaliin ohella vuonna 1509 Turkuun tekemällään ryöstöretkellä. Myöhemmin kalkki joutui Otto Rudin sisaren miehen omistaman Turebyn kartanon alaiseen Ejbyn kirkkoon. Kalkki palautettiin Turun tuomiokirkolle vuonna 1925.

Lähteet

Viitteet 

Sakraaliesineet
Suomen keskiaika
Turun tuomiokirkko
Taideteokset (soveltavat taiteet)
Keskiajan taideteokset
Kytökylä

Kytökylä on Haapavedellä sijaitseva kylä. Kytökylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Haapaveden keskustasta kaakkoon ja 20 kilometrin päässä valtatie 4:ltä. Kytökylä muodostaa noin kolmen kilometrin mittaisen nauhamaisen asutuskeskittymän Pyhäjoen pohjoispuolella. Se on muodostunut reilun kilometrin päässä joen myötäisesti kulkevalle harjanteelle.  Joen eteläpuolella, mutta ilman siltayhteyttä, sijaitsee Vattukylä. Kylän halkaisee keskuskohdiltaan Pyhäjokeen laskeva Piipsanoja.

Kytökylässä sijaitsee Haapaveden lentokenttä ja Kuopion ortodoksisen seurakunnan rukoushuone eli tsasouna. 

Kytökylän kylätalo on maamiesseurantalo Kopsa. Pyhäjoen varressa on kesänviettopaikka ja uimaranta Kesäranta. Kytökylän urheilukenttä sijaitsee entisen Kytökylän ala-asteen kiinteistön yhteydessä, joka on nykyään yksityisomistuksessa.

Historiaa

Kytökylässä on toiminut aikoinaan kolme kauppaa ja kaksi koulua, jotka on kaikki lakkautettu. Nevalanmäen koulun ja Kytökylän ala-asteen koulurakennukset ovat edelleen olemassa.  Niitä edeltävä palanut koulu sijaitsi Lehtolanmäellä, nykyisen Lehtolantien päässä. Vanha koulupiiri ulottui kaakossa Koivikkoon Kärsämäen rajalle, etelässä Savalojalle, pohjoisessa Lehonsaareen ja kirkonkylän suunnassa Keisarinmäelle.

Kylältä on laadittu kyläkirja Kytösavut.

Aiheesta muualla 
 Haapaveden kotisivut

Kirjallisuutta
Anttila, Katariina (toim.): Kytösavut. Haapavesi: Kytökylän maamiesseura, 2004. ISBN 952-91-7889-1.

Haapaveden kylät
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan entiset taajamat