joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ritikka

Ritikka on Kemin kaupunginosa. Ritikan luoteisosa eli Ritikan, Haukkarin ja Nällin osa-alueet on kaupunkimaista omakotivaltaista asuinaluetta. Kaakkoisosassa Siikalahti on liikenne- ja teollisuusaluetta ja Kittilänjärvi maaseutumaista omakotialuetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ritikan historiaa

Kemin kaupunginosat
Paradise Lost (Symphony X -albumi)


Paradise Lost on Symphony X:n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2007. Albumi on ottanut vahvasti vaikutteita John Miltonin Kadotettu paratiisi -runoelmasta.

Albymu debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 123.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Russell Allen – laulu
 Michael Romeo – kitarat, kosketinsoittimet ja ohjelmointi
 Michael Pinnella – piano, kosketinsoittimet
 Michael Lepond – basso
 Jason Rullo – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen virallinen sivusto 
 yhtyeen Myspace-sivu 

Vuoden 2007 albumit
Symphony X:n albumit
Paradise Lost (täsmennyssivu)

Paradise Lost voi viitata seuraaviin asioihin:

Kirjallisuus 
 Kadotettu paratiisi (Paradise Lost), englantilaisen runoilijan John Miltonin runoelma

Heavy metal 
 Paradise Lost, brittiläinen goottimetalliyhtye
 ”Paradise Lost”, samannimisen yhtyeen kappale albumilta Lost Paradise (1990)
 Paradise Lost, Cirith Ungol -yhtyeen albumi  vuodelta 1991
 Paradise Lost, samannimisen yhtyeen albumi vuodelta 2005
 Paradise Lost, Symphony X -yhtyeen albumi vuodelta 2007

Muu musiikki 
 Paradise Lost, Krzysztof Pendereckin ooppera vuodelta 1978
 ”Paradise Lost”, japanilaisen muusikon Kayan kappale albumilta Glitter (2006)

Elokuvat 
 Paradise Lost (TV-elokuva), vuoden 1971 televisioelokuva, joka perustuu Clifford Odetsin vuoden 1935 näytelmään
 Paradise Lost: The Child Murders at Robin Hood Hills, dokumenttielokuva
 Paradise Lost 2: Revelations, jatko-osa edelliseen dokumenttielokuvaan
 Kamen Rider 555: Paradise Lost, elokuvaversio samannimisestä japanilaisesta tv-sarjasta
 Turistas (vaihtoehtoiselta nimeltään Paradise Lost), vuoden 2006 kauhuelokuva, ohjannut John Stockwell

TV-sarjojen jaksot 
 ”Paradise Lost”, Star Trek: Deep Space Nine -jakso vuodelta 1996
 ”Paradise Lost”, Stargate SG-1-jakso vuodelta 2003
 ”Paradise Lost”, Eureka Seven -animesarjan jakso vuodelta 2005
 ”Paradise Lost”, Kasvottomat sotilaat -jakso vuodelta 2007
 ”Paradise Lost”, Bionic Woman -jakso vuodelta 2007.
Susanna Thompson

Susanna Thompson (s. 27. tammikuuta 1958 San Diego) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut kuuluisaksi lukuisista televisiorooleistaan 1990-luvun alusta saakka.

Thompson esitti 1990–2000-lukujen vaihteessa Karen Sammleria sarjassa Vielä kerran. Lisäksi hän esiintyi Star Trekistä tehdyissä televisiosarjoissa. 

Thompson on vieraillut muun muassa Kova laki: Erikoisyksikössä, ja vuonna 2006 hänellä oli osa kohutussa The Book of Danielissa. Hän esiintyi myös televisioelokuvassa The Lake (1998) yhdessä Yasmine Bleethin kanssa. 

Thompson esitti Emily Darrow’ta elokuvassa Sudenkorento (2002). 

Thompson näyttelee tv-sarjassa Arrow, Moira Queenia.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
19 (luku)

19 (yhdeksäntoista) on luonnollinen luku, joka tulee luvun 18 jälkeen ja ennen lukua 20.

Matematiikassa 
 19 on kahdeksas alkuluku.
 19 on 17:n alkulukukaksonen.
 19 on 23:n alkulukuserkku.
 19 on keskitetty kolmioluku (kuva alla).
 19 on keskitetty kuusikulmioluku (kuva alla).
 19 on oktaedriluku.
 19 on Mersennen alkuluvun  eksponentti.

Alla vasemmalla on sisäkkäisiä kuusikulmioita ja oikealla sisäkkäisiä kolmioita. Kumpikin kuvio koostuu 19 pisteestä.
                     *

                     *
                  *     *
                     *
  * * *           *     *
 * * * *       *     *     *
* * * * *         *     *
 * * * *       *     *     *
  * * *     *     *     *     *

Luonnontieteissä 
 Jaksollisessa järjestelmässä kaliumin on järjestysluku on 19.
 Fluori-19 on fluorin vakaa isotooppi.

Muualla 
 K-19 oli neuvostoliittolainen ydinsukellusvene.
 Valtatie 19 kulkee Kurikan ja Uudenkaarlepyyn välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Kemin kaupunginvaltuusto

Kemin kaupunginvaltuusto on Kemin kaupungin kunnanvaltuusto ja ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuustossa on 43 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein kunnallisvaaleilla.

Kemin kaupunginvaltuustossa on pitkään ollut vahva vasemmistoenemmistö. Valtuuston suurin ryhmä on Vasemmistoliitto, joka jatkaa tässä edeltäjänsä SKDL:n perinteitä. Valtuuston toinen perinteinen suurpuolue on ollut Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, jolla on nykyisin viisi paikkaa vähemmän kuin Vasemmistoliitolla. Vuosien 2000 ja 2004 vaaleissa kaupunginvaltuustoon valittiin lisäksi kahden kommunistisen puolueen (SKP ja KTP) edustajat.

Paikkajako vaaleittain

Puheenjohtajat 
Hannu Kustaa Holck 1900-1903 
Robert Montell 1904 
Frans Junnelius 1904-1905 
Karl Eli Holmberg  1906-1907 
Frans Wilhelm Tiura 1908, 19011-1915 ja 1920-1925 
Ivan Gideon Snellman 1909-1910 
Fredrik Johan Skipper 1915-1919 
Matti Emil Huumonen 1926-1929 
Kasper Kautio 1930-1932 
Eino Karonen 1933, 1935 
Heikki Lampio 1934, 1936 
Artturi Ranta 1937-1943 
Heikki Samuli Pesonen 1944-15.5.1945 
Kustaa Halonen 15.5.1945-31.12.1945 
Heikki Roth 1946-1947 
Antero Heikkilä 1948-1949 
Urho Knuuti (SDP) 1950 
Hannes Pulkka 1951-28.4.1959 
Jaakko Jokisaari 28.4.1959-1961 
Ahti Pukema 1962–1975
Mikko Ekorre (SKDL) 1975–1988
Jorma Lammi 1989–1996
Ritva Aheinen (SDP) 1997–2004
Ritva Sonntag (Kesk.) 2005–2008
Veikko Kumpumäki (Vas.) 2009-2012 
 Matti Päkkilä 2013-2017
 Teija Jestilä 2017-

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kemin kaupunginvaltuusto

Kemi
Suomen kunnanvaltuustot
The Odyssey


The Odyssey on Symphony X:n kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2002. Neljäs kappale "Accolade II" on jatkoa yhtyeen hitille "The Accolade" levyltä The Divine Wings of Tragedy. Viides kappale "King of Terrors" perustuu Edgar Allan Poen novelliin "Kuilu ja heiluri." Kahdeksas kappale, yli 24 minuuttia pitkä ja moniosainen nimikkokappale kertoo Homeroksen Odysseiasta.

Kappaleet 

Part I - Odysseus Theme/Overture (säv. Romeo)
Part II - Journey to Ithaca (säv. Romeo, Allen)
Part III - The Eye (säv. Romeo)
Part IV - Circe (Daughter of the Sun) (säv. Romeo)
Part V - Sirens (säv. Romeo)
Part VI - Scylla and Charybdis (säv. Romeo)
a) Gulf of Doom
b) Drifting Home
Part VII - The Fate of the Suitors / Champion of Ithaca (säv. Romeo, Lepond)

Kokoonpano 
 Russell Allen – laulu
 Michael Romeo – kitarat, kosketinsoittimet ja ohjelmointi
 Michael Pinnella – piano, kosketinsoittimet
 Michael Lepond – basso
 Jason Rullo – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen sivusto 
 yhtyeen Myspace-sivu 

Vuoden 2002 albumit
Symphony X:n albumit
Pentti Auer

Pentti Uolevi Auer (21. maaliskuuta 1931 Lammi – 3. helmikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja elokuvaaja. 

Auer teki useita pieniä rooleja Aki Kaurismäen ja Mika Kaurismäen elokuvissa, kuten Arvottomat (1982), Rikos ja rangaistus (1983) ja Kauas pilvet karkaavat (1996). Auer aloitti elokuva-alalla 1940-luvulla, ja  1950-luvulta alkaen hän työskenteli kuvaajana useissa elokuvissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pentti Auerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset elokuvaajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Poing poing poing

Poing poing poing on Irwin Goodmanin vuonna 1971 julkaistu albumi. Se sisältää hitit ”Lievestuoreen Liisa” sekä albumin nimikappaleen ”Poing poing poing”, jolla Goodman voitti Syksyn sävel -laulukilpailun aiemmin samana vuonna. Myös itse albumi oli suuri menestys myyden kultaa.

Albumin CD-version kansilehtisessä Vexi Salmi (Emil von Retee) pitää Poing poing poingia mahdollisesti jopa Irwinin parhaana albumina. Levyn kansikuva otettiin Hietaniemen uimarannalla Helsingissä.

Levynkannen maastoauto on Willys Jeep, jonka Irwin oli ostanut Yhdysvaltain armeijan ylijäämähuutokaupasta. Auton on myöhemmin entisöinyt Mika Sundqvist. Kannen kuvat ovat Hannu Männynoksan käsialaa.

Kappaleet
Kulta ei syytä huoleen – 2:45
Jäi sentään valokuva – 2:35
Lievestuoreen Liisa – 3:30
Minä pidän susta - sinä pidät musta – 2:14
Kadun kasvatti – 3:25
Kööpenhaminassa vain – 2:43
Poing poing poing – 3:12
Meidän lavstoori – 2:45
Konnunsuon pikku Kaisa – 2:45
Kohtuus kaikessa – 2:24
Yksi tykkää äidistä – 3:26
Tää on maallista vain – 2:45

Tekijätiedot 
Muusikot

 Irwin Goodman - laulu
 Markku Johansson - kapellimestari
 Juhani Aaltonen, Erik Dannholm, Unto Haapa-aho, Paavo Honkanen, Pentti Lahti ja Reijo Lehtovirta - saksofoni
 Kaj Backlund, Markku Johansson ja Tauno Virtanen - trumpetti
 Eero Jantunen ja Veikko Nieminen - käyrätorvi
 Juhani Aalto, Sointu Huuskonen ja Seppo Peltola - pasuuna
 Pauli Granfelt - mandoliini ja viulu
 Untamo Korhonen - mandoliini
 Kalevi Nyqvist ja Aaro Kurkela - haitari
 Nacke Johansson ja Esa Katajavuori - piano
 Roy Rabb - steel-kitara
 Antero Jakoila, Seppo Keurulainen, Heikki Laurila, Eero Lupari, Ilpo Saastamoinen, Nono Söderberg ja Taisto Wesslin - kitara
 Matti Bergström - basso
 Ilpo Kallio, Reino Laine, Matti Oiling ja Antero Päiväläinen - rummut ja lyömäsoittimet
 Arto Alaspää, Kari Fall, Maija Hapuoja, Kai Lind, Katri Martelius, Martti Metsäketo, Kari Tamminen ja Irma Tapio - kuoro
 Keijo Aulanne, Risto Fredriksson, Erkki Inkinen, Jorma Juntunen, Mauno Järvelä, Arto Kallio, Tauno Tiikkainen ja Timo Vartiainen - jouset

Tuotanto

Sävellykset: Irwin Goodman
Sanoitukset: Emil von Retee
Sovitukset: Markku Johansson
Kansikuva: Hannu Männynoksa
Tuotanto: Markku Johansson ja Vexi Salmi
Äänitys: Ronnie Kranck

Lähteet 

Irwin Goodmanin albumit
Vuoden 1971 albumit
Ystävät, toverit

Ystävät, toverit on suomalainen elokuva vuodelta 1990. Sen on ohjannut ja tuottanut Rauni Mollberg.

Elokuva on julma tarina ahneudesta ja vallasta. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat toisen maailmansodan aikaiseen Petsamoon. Pääosassa on Arno Jurmala -niminen nikkelitehtailija, joka nöyristelee aina sitä puolta, joka vuorollaan on sodassa voitolla, eli aluksi natseja, sitten puna-armeijaa. 

Elokuva kuvattiin yhdeksässä jaksossa kesäkuun 1989 ja toukokuun 1990 välillä, kaikkiaan noin 90 kuvauspäivässä. Valtaosa kuvauksista ajoittui syksyyn ja niistä huomattava osa vietettiin Norjassa, kun Kirkenesistä löytyi elokuvaan sopiva kaivoskylä ja Hauksjöenistä hirsilinna Jurmalan talon ulkokuvia varten. Suomessa kuvattiin pääosin Vesilahdella Mollbergin kotistudiolla, johon lavastettiin Jurmalan linnan sisäkuvat. Neuvostoliitossa kuvattiin luostaria ja saastunutta luontoa.

Elokuvassa puhutaan viittä eri kieltä, suomea, englantia, ruotsia, saksaa ja venäjää. Valmistuttuaan elokuva oli siihen asti kallein suomalainen elokuva 18,5 miljoonan markan budjetillaan. Arvostelijat kuitenkin suhtautuivat elokuvaan karsaasti ja katsojia oli vähemmän kuin Mollbergin aiemmilla elokuvilla. Teattereissa katsojia oli 38 567.

Tuotannon ristiriidat
Elokuvan toinen käsikirjoittaja kirjailija Joni Skiftesvik on voimakkaasti arvostellut tuottaja-ohjaaja-käsikirjoittaja Mollbergia siitä, että tämä ”käveli hänen ylitseen” elokuvan toteutusvaiheessa. Skiftesvikin mukaan osa Suomen Elokuvasäätiön hyväksymästä käsikirjoituksesta jätettiin kuvaamatta, kokonaisia elokuvan tasoja poistettiin, tematiikkaa muutettiin ja Mollberg tuottajavaltaansa käyttäen sisällytti elokuvaan omia teemojaan neuvottelematta käsikirjoittajan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tuotannon ristiriidoista
 Joni Skiftesvik : Valkoinen Toyota vei vaimoni (WSOY 2015, romaani).

Rauni Mollbergin ohjaamat elokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Vuoden 1990 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset monikieliset elokuvat
Mitä kansa haluaa

Mitä kansa haluaa on iskelmälaulaja Jukka Kuoppamäen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1966. Sävellykset ja sanoitukset ovat Kuoppamäen lukuun ottamatta kahta Kaj Chydeniuksen sävelmää.

Kappaleet
A-puoli
 
 
 
 
 
 
B-puoli
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1966 albumit
Vuoden 1966 esikoisalbumit
Jukka Kuoppamäen albumit
Elsa Karppinen

Elsa Dagmar Karppinen (21. toukokuuta 1901 Kemi – 30. huhtikuuta 1957 Kuopio) oli suomalainen vasemmistopoliitikko. Suomen kommunistiseen puolueeseen kuulunut Karppinen vietti noin 12 vuotta vangittuna poliittisista syistä ennen vapautumistaan jatkosodan päätyttyä. Hän nousi kansanedustajaksi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton ryhmään heinäkuussa 1945 ja hän oli eduskunnassa heinäkuuhun 1948. 

Lapin läänin vaalipiiristä valittu Karppinen kuului myös Kemin kaupunginvaltuustoon. Vaaleissa 1950 Karppinen valittiin presidentin valitsijamieheksi.

Karppinen työskenteli kotikaupungissaan Kemissä myymälänhoitajana, konttoristina, puoluetoimitsijana, Suomi–Neuvostoliitto-seuran palveluksessa sekä toimittajana Kansan Tahto ja Kansan Sana -lehdissä.

Elsa avioitui vuonna 1938 Heikki Karppisen kanssa. Aviomies oli tuohon aikaan SKP:n Kemin alueen organisaattori.

Aiheesta muualla

Kansanedustajat
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Kemin kaupunginvaltuutetut
Lapin vaalipiiri
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Álvaro Colom

Álvaro Colom Caballeros (s. 15. kesäkuuta 1951 Ciudad de Guatemala) on guatemalalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 2008–2012. Hän edustaa keskustavasemmistolaista Unidad Nacional de la Esperanza -puoluetta (UNE).

Colom on Antonio Colom Arguetan ja Yolanda Caballeros Ferratén poika. Hänen setänsä Manuel Colom Argueta oli Guatemalan kaupungin pormestari, jonka sotilaat surmasivat 1979. Colomilla on poika Antonio Colom Szarata, joka soittaa bassoa guatemalalaisessa rock-yhtyeessä Viento en Contra.

Colom opiskeli Universidad de San Carlos de Guatemalassa (USAC) insinööriksi. Hän työskenteli yrittäjänä ja virkamiehenä. Hän johti järjestöä Fondo Nacional para la Paz ja toimi vuodesta 1991 varatalousministerinä. Hän omistaa tekstiilitehtaan.

Hän oli UNE:n ehdokkaana vuoden 2003 presidentinvaaleissa, joissa pääsi toiselle kierrokselle, mutta hävisi sillä Óscar Bergerille. Colom sai vuoden 2007 vaalien ensimmäiselle kierroksella 9. syyskuuta 27 prosenttia äänistä. Häntä oli vastassa oikeistolaisen Partido Patriotan ehdokas kenraali Otto Pérez Molina. Guatemalan vuoden 2007 vaalit olivat verisimmät vuosikymmeniin; jo ennen ensimmäistä kierrosta tapettiin 50 ehdokasta ja heidän kannattajaansa. Tulosten julkistusten jälkeen ainakin viidessä kunnassa turvauduttiin kyynelkaasuun.

10. toukokuuta 2009 Guatemalan pääkaupungissa ammuttiin asianajaja Rodrigo Rosenberg Marzano kesken pyöräilylenkin. Rosenberg oli jättänyt jälkeensä videoviestin, jossa hän sanoi: ”jos katsotte tätä viestiä, se johtuu siitä että presidentti Álvaro Colom murhasi minut, apunaan Gustavo Alejos.” Alejos oli presidentin yksityissihteeri. Rosenberg oli edustanut maaliskuussa 2009 murhattua liikemiestä Khali Musaa, jota presidentin hallinto oli pyytänyt Banrural-pankin johtokuntaan. Skandaali laajeni, kun syyttäjä Amílcar Velásquez nähtiin poistumassa presidentin asunnosta ja hän joutui eroamaan. Colom kiisti syytökset ja pyysi YK:lta ja FBI:lta apua tapauksen tutkimisessa. Sekä Colomia vastaa että hänen puolestaan esiintyi mielenosoituksia. Espanjalaisen tuomari Carlos Castresanan johtama kansainvälinen tutkijaryhmä tuli tammikuussa 2010 siihen lopputulokseen, että Rosenberg suunnitteli oman murhansa menetettyään ystävänsä ja tyttärensä ja päätyi syyttämään siitä presidentti Colomia ja salaliittoa.

Lähteet 
Guatemala heads for run-off vote, BBC
El socialdemócrata Álvaro Colom se proclama presidente de Guatemala, El País
Álvaro Colom, BBC

Viitteet

Aiheesta muualla 

Guatemalan presidentit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Höyryjyrä

Höyryjyrä on höyryvoimalla toimiva tiekone. Omalla koneella liikkuvat tiejyrät ovat nykyisin miltei yksinomaan dieselkäyttöisiä. Varhaisten höyryjyrien tekniikka perustui osittain höyryveturien ratkaisuihin. Esimerkiksi Henschel-yhtiö valmisti sekä vetureita että jyriä. 

Suomessa on höyryjyriä säilynyt useita.  Ajokunnossa on vuonna 2012 vain yksi entinen Helsingin kaupungille kuulunut joka on yksityisomistuksessa Jokioisilla.  Sen hiukan pienempi sisarkone on tieliikennemuseo Mobiliassa Kangasalla ja Lemminkäinen Oyj:n omistama kolmas jyrä on sijoitettu lasikaappiin Helsingin Salmisaaressa. Koneen kaapissa ei ole varsinaista selityskilpeä. 
 
Höyryjyrät ovat myös pienoismalleina kohtalaisen suosittuja; ainakin Wilesco tekee niitä pienoishöyrykoneella varustettuna sekä valmiina että rakennussarjana. Mallit voi varustaa radio-ohjauksella.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Höyryfestivaalit  

Tienrakennus
Moottorityökoneet
Tekniikan historia
Valkealan reitti

Valkealan reitti (myös Väliväylä, Kivijärven reitti tai Lakanvirta) on vesistöreitti Kymijoen vesistössä ensimmäisen ja toisen Salpausselän välissä. Reitti saa alkunsa Lemin ja Luumäen kuntien alueen pienistä lammista ja järvistä ja virtaa sieltä länteenpäin. Kymijokeen se yhtyy Kouvolassa Harjunjokena Pyhäjärven alapuolella. Reitin suurin järvi on Kivijärvi. Saimaasta reitin erottaa vain kapea kannas Lappeenrannan Rutolassa sijaitsevien Valkealan reittiin virtaavan Kärjenlammen ja Saimaaseen virtaavan Myllylammen välillä. Ennen Vuoksen syntymistä tämä oli toinen Saimaan lasku-uomista, joita pitkin Saimaan vedet virtasivat Kymijokeen. Väliväylän keskijuoksulla on runsaasti esihistoriallisia kalliomaalauksia.

Valkealan reitillä on pituutta Rutolaan 113 km ja putouskorkeutta noin 19 metriä Kivijärvestä Kymijokeen. Reitin valuma-alue on pinta-alaltaan 1 250 km² ja järvien vesipinta-ala yli 130 km².

Uitossa väylää käytettiin ennen hyväksi yhdistämään Saimaan alue Kymijokeen. Väliväylän käyttö uittoon päättyi 1960-luvun alussa. Nykyisin se on suosittu melontareitti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kartta reitistä ja palveluista

Kouvolan luonto
Cha cha cha

Cha cha cha on Irwin Goodmanin albumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Fazerin viivyttelyjen jälkeen talvella 1978, vaikka materiaali oli saatu valmiiksi jo kauan ennen sitä. Tyylillisesti albumi edustaa pääasiassa iskelmämusiikkia.

Albumilta julkaistiin kaksi singleä, Silirimpsis / Kun kantti kestää sekä Cha cha cha / Tää elämä on lyhyt. Ne molemmat ilmestyivät jo vuoden 1977 puolella. Molempien singlejen A-puolet jäivät varsin vaatimattomalle huomiolle, muiden kappaleiden jäädessä täysin pimentoon. Albumin nimikappaleella Goodman pyrki Syksyn sävel -kilpailuun, mutta ei yltänyt loppukilpailuun asti.

Goodmanin kappaleiden sanoittajan, Vexi Salmen, mukaan Goodmanin albumien työstäminen oli Cha cha chan aikoihin muuttunut ”tehtailuksi”, sillä niiden päätarkoituksena oli levy-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen edellyttämien julkaisujen nopeasti valmiiksi saaminen, ja sitä kautta sopimuksesta vapautuminen. Cha cha cha olikin viimeinen Fazer Finnlevyn julkaisema Irwin-levy.

Arvioita 

Nuortenlehti Help käsitteli albumia toukokuun 1978 numerossaan:

Irwin Goodman – Kehdosta hautaan -kirjan kirjoittajan Juha Rantalan mukaan Goodmanin levyjen taso oli vuoden 1976 Häiriköstä Cha cha chahan tultaessa laskenut jyrkästi.

Kappaleet

Lähteet 

Irwin Goodmanin albumit
Vuoden 1978 albumit
Dumas

Dumas on useiden henkilöiden sukunimi:

Taide 

 Alexandre Dumas vanhempi (1802–1870), ranskalainen kirjailija
 Alexandre Dumas nuorempi (1824–1895), ranskalainen kirjailija, edellisen poika
 Edward Canfor-Dumas (s. 1957), englantilainen käsikirjoittaja ja romaanikirjailija
 Henry Dumas (1934–1968), yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija
 Jerry Dumas (1930–2016), yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä
 Marlene Dumas (s. 1953), eteläafrikkalainen kuvataiteilija
 Steve Dumas (s. 1979), kanadalainen laulaja

Tiede 

 Jean-Baptiste Dumas (1800–1884), ranskalainen kemisti
 Frédéric Dumas (1913–1991), ranskalainen laitesukelluksen pioneeri
 Georges Dumas (1866–1946), ranskalainen psykologi
 Dumas Malone (1892–1968), yhdysvaltalainen historioitsija

Urheilu 

 Amy Dumas (s. 1975), yhdysvaltalainen showpainija
 Charles Dumas (1937–2004), yhdysvaltalainen korkeushyppääjä
 Franck Dumas (s. 1968), ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja
 Frédéric Dumas (1913–1991), ranskalainen sukeltaja
 Romain Dumas (s. 1977), ranskalainen moottoriurheilija
 Vito Dumas (1900–1965), argentiinalainen purjehtija

Politiikka 

 Joseph Dumas (1875–1950), kanadalainen poliitikko
 Maurice Dumas (1927–2015), kanadalainen professori ja poliitikko
 Roland Dumas (s. 1922), ranskalainen poliitikko
 Thomas-Alexandre Dumas (1762–1806), ranskalainen kenraali, Alexandre Dumas vanhemman isä

Kirkko 

 Pierre-André Dumas (s. 1962), haitilainen katolinen piispa

Paikannimet 

 Dumas, Arkansas
 Dumas, Mississippi
 Dumas, Texas
 Alexandre Dumas (Pariisin metro)
Cyril Norman Hinshelwood

Sir Cyril Norman Hilshelwood (19. kesäkuuta 1897 Lontoo – 9. lokakuuta 1967) oli brittiläinen fysikaalinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1956 muutamien ketjureaktioihin liittyvien ongelmien ratkaisemisesta sekä palamisteoriasta. Hinshelwood jakoi palkinnon neuvostoliittolaisen Nikolai Semjonovin kanssa.

Koulunkäyntinsä Hinshelwood aloitti Kanadassa. Hänen isänsä kuoltua vuonna 1905 perhe muutti Chelseaan, missä Hinshelwood eli lopun elämänsä. Hilshelwood opiskeli Westminsterissä ja Oxfordin yliopistossa.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Hinshelwood työskenteli kemistinä räjähdysainetehtaassa. 1921–1937 hän toimi tuutorina Oxfordissa Trinity Collegessa. Kemianprofessorina hän toimi vuodesta 1937 alkaen. Hinshelwood toimi useissa Britannian hallituksen neuvoa-antavissa tieteellisissä toimikunnissa. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1927 ja hän toimi sen puheenjohtajana vuosina 1955–1960. Hinshelwood aateloitiin vuonna 1948 ja vuodesta 1960 hän kuului ansioritarikuntaan.

Hinshelwood julkaisi useita kirjoja muun muassa molekyylien termodynamiikasta. Yhdessä Harold Warris Thompsonin kanssa hän tutki vedyn ja hapen välistä räjähdysreaktiota ja kuvaili ketjureaktiomekanismin. Myöhemmin hän tutki kemiallisia muutoksia bakteerisoluissa. Nämä tutkimukset olivat tärkeitä myöhemmille bakteereja ja antibiootteja koskeville töille.

Aiheesta muualla 
Hinshelwoodin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla

Brittiläiset kemistit
Nobelin kemianpalkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Minä Aku Ankka

Minä Aku Ankka on vuonna 1972 julkaistu 280-sivuinen Aku Ankka -jättikirja.

Aku Ankan jättikirjat saivat arvostelijoilta kielteisen vastaanoton, koska kirjojen sivutaitto ja väritys olivat epäonnistuneita.

Sarjakuvatarinat 
 Jäämaan aarre – Frozen Gold (s. 21)
 Nelikulmaiset munat – Lost in the Andes (s. 35)
 Zombi – Voodoo Hoodoo (s. 49)
 Tiikerinsyöttinä – Maharajah Donald (s. 65)
 Grönlannissa – Luck of the North (s. 81)
 Etsii yksisarvista – Trail of the Unicorn (s. 97)
 Toteemien maassa – Land of the Totem Poles (s. 111)
 Joulupukkina – A Letter to Santa (s. 125)
 Taikatiimalasi – The Magic Hourglass (s. 139)
 Atomivakoilijat – Dangerous Disguise (s. 155)
 Pelastaa Tyhjälän joulun – A Christmas for Shacktown (s. 171)
 Ovela Roope-setä – Only a Poor Old Man (s. 189)
 Kultainen kypärä – The Golden Helmet (s. 207)
 Punainen postimerkki – The Gilded Man (s. 225)
 Sunien seitsemän kaupunkia – The Seven Cities of Cibola (s. 243)
 Kultainen talja – The Golden Fleecing (s. 259)

Lähteet

Aku Ankka -sarjakuvakirjat ja -lehdet‎
Enonkosken Pyrintö

Enonkosken Pyrintö (EnPy) on lentopalloseura Enonkoskelta Etelä-Savosta. Seuran miesten edustusjoukkue nousi kaudeksi 2007–2008 Suomen toiseksi korkeimmalle sarjasolle 1-sarjaan.  Seuralla on myös menestyksekästä junioritoimintaa.

Aikaisemmin seura toimi urheilun yleisseurana. Tunnetuin Pyrinnön urheilija on juoksija Antti Loikkanen.

Kaudella 2009/2010 Pyrintö toimi 1-sarjassa Keski-Savon Paterin ja East Volleyn muodostaman uuden eteläsavolaisen SM-liigajoukkueen Saimaa Volleyn farmijoukkueena.

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu
 Etelä-Savon radion juttuarkisto: Enonkosken Pyrintö suuntaa sarja-avaukseen

Suomalaiset lentopalloseurat
Enonkoskelaiset urheiluseurat
Vuonna 1919 perustetut urheiluseurat
Edmund Allenby

Edmund Henry Hynman Allenby (23. huhtikuuta 1861 Brackenhurst, Englanti – 14. toukokuuta 1936 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen sotilas, sotamarsalkka ja hallintoviranomainen, joka tunnetaan osallistumisestaan ensimmäiseen maailmansotaan Brittiläisen siirtoarmeijan johdossa Lähi-idän taisteluissa.

Allenbyn sotilasura alkoi vuonna 1882 ratsuväessä valmistuttuaan Sandhurstin sotakorkeakoulusta. Hänen ensimmäinen palveluspaikkansa oli Etelä-Afrikka, jossa hän osallistui myös toiseen buurisotaan (1899–1901). Sodan loputtua Allenby oli ylennetty jo everstiksi.

Ensimmäisessä maailmansodassa Allenby sai komennettavakseen Brittiläisen siirtoarmeijan ratsuväkidivisioonan. Ypresin ensimmäisen taistelun jälkeen Allenby ylennettiin Britannian kolmannen armeijan komentajaksi. Kuitenkin vuonna 1917 Allenby siirrettiin Lähi-itään brittiläisten Egyptin-joukkojen komentajaksi, mikä johtui pitkälti siitä, että hänellä oli ollut erimielisyyksiä Douglas Haigin kanssa Arrasin taistelun taktiikasta.

Allenbyn tehtäväksi annettiin vallata Jerusalem turkkilaisilta jouluun 1917 mennessä. Hänen onnistuikin valloittaa Gazan kaupunki Gazan kolmannessa taistelussa marraskuussa 1917 ja joulukuussa Jerusalem. Seuraavan vuoden syyskuussa Allenbyn joukot kukistivat turkkilaiset pohjoisempana Megiddon taistelussa, minkä ansiosta hän valloitti myös Damaskoksen ja Aleppon. Vuonna 1919 Allenby nimitettiin sotamarsalkaksi ja aateloitiin.

Sodan jälkeen Allenby toimi Brittiläisen kansainyhteisön lähettiläänä Egyptissä vuodet 1919–1925. Vuonna 1925 hän jäi eläkkeelle ja siirtyi Edinburghin yliopiston rehtoriksi. Allenby kuoli vuonna 1936 ja hänet haudattiin Westminster Abbey -kirkkoon.

Allenby on esiintynyt roolihahmona monessa elokuvassa sekä kirjallisuudessa. Arabian Lawrence -elokuvassa häntä esittää Jack Hawkins.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset marsalkat
Brittiläiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Ringa ja Kaksoset

Ringa ja kaksoset oli 1960-luvun lopussa toiminut popmusiikkia esittänyt naistrio. Sen muodostivat taiteilijanimellä Ringa esiintynyt Hannele Rinne (1952–1982) sekä identtiset kaksoset Arja ja Merja Lehtimäki (s. 1951).

Ura
Ringa ja kaksoset -trion jäsenet tutustuivat toisiinsa opiskellessaan samalla luokalla Helsingin Roihuvuoren koulussa. Laajempaan julkisuuteen he nousivat vuonna 1967. Esiintyessään Haka-kerhon folk-lauluillassa Scandia-levy-yhtiön kykyjenetsijä kiinnitti huomionsa trioon ja järjesti heidät koelauluun levy-yhtiön tuotantopäällikkö Jaakko Salon luokse. Koelaulu synnyttikin tulosta ja vielä 1967 trio levytti Scandian kustantaman singlen "Kun lähden pois / Yksin". Levytys poiki myös tv-esiintymisen, jonka näki myös tuon ajan suosituimpiin suomalaisiin pop-tähtiin lukeutunut Johnny. Tämä kutsuikin trion koe-esiintymiseen ja kiinnitti heidät kiertueelleen. Trion bravuuksi muodostui The Supremes -hitti "Stop - In The Name Of Love" ja toi triolle julkisuudessa lempinimen "Puotinharjun Supremes".

Yhtyeen toinen single "Kunhat maksat kyytisi / Pitkin, poikin" ilmestyi vuonna 1968 Star-levymerkin kautta. Säestäjänä singlellä toimi Soulset-yhtye. Singlen osakseen saama huomio oli kuitenkin varsin vähäistä. Single jäikin trion lyhyen levytysuran viimeiseksi julkaisuksi.

Myös vuonna 1968 trio kiersi Johnnyn kesäkiertueella. Trio esiintyi myös Arto Sotavallan kiertueella sekä vuonna 1969 vierailijana Markku Aron kiertueella. Vuonna 1969 syntyi myös Ringan Love Recordsille levyttämä soolosingle "Huomaan maa jo elää / Suljin silmät".

Myöhemmät vuodet

Vuonna 1970 Ringa ja Kaksoset -trio lopetti toimintansa. Ringa jatkoi musiikin esittämistä Orient Express-yhtyeen kanssa ja Kaksoset, Arja ja Merja Lehtimäki, puolestaan kiersivät Georg Liemolan yhtyeen kanssa.

Myöhempinä vuosina Arja ja Merja Lehtimäki osallistuivat satunnaisesti erilaisiin musiikkiproduktioihin, ja vuonna 1979 he esiintyivät Sakari Kukon Kajastus-levyn kappaleella Kylätiellä. Ringan musiikillinen ura puolestaan hiipui ja vuonna 1982 hän joutui henkirikoksen uhriksi.

Arja Lehtimäki meni 1970-luvulla naimisiin laulaja Kristianin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pop-lehti: Ringa. helmikuu 2001 
Ringa ja Kaksoset
Kristalli (sarjakuvahahmo)

Kristalli, oikealta nimeltään Crystalia Amaquelin Maximoff on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Hän kuuluu Epäinhimillisten kuningasperheeseen. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisessa Fantastic Four -lehden numerossa 45. Kristallin loivat Stan Lee ja Jack Kirby. 

Kristallin ensiesiintyminen Suomessa tapahtui Ihmesarjan numerossa 6 (1967).

Historia 

Kristalli on yksi epäinhimillisistä, Meduusan sisar ja kuningasperheen jäsen.

Kristalli on täysin ihmisen näköinen, kaunis nainen jolla on pitkät kastanjanruskeat hiukset. Joskus hän käytti hiuksissaan erikoisen näköistä mustaa raidotusta joka muodosti takaraivolle ympyrän, josta lähtivät sivuviivat ohimoille. Koskaan ei selvinnyt, oliko kyseessä värjäys vai jonkinlainen irrallinen hiuskoriste.

Kristalli oli pitkään rakastunut Ihmenelosten Liekkiin, mutta Liekin hedonismi ja narsistisuus katkaisivat lopulta suhteen. 

Sittemmin Kristalli meni naimisiin Elohopean kanssa, ja heillä on yhteinen lapsi Luna, joka syntyi epäinhimillisten juuri muutettua Kuun siniselle alueelle Ihmenelosten avulla; synnytyslääkärinä oli sattumoisin itse Herra Fantastinen eli Reed Richards. 

Kristalli ajautui kuitenkin avioliiton ulkopuoliseen suhteeseen ja Elohopea jätti hänet.

Voimat ja varusteet 

Kristallin voima on käsitellä elementtejä ja luonnonvoimia; hän pystyy sytyttämään tulen kädenliikkeellä tai luomaan pyörremyrskyn vain ajattelemalla sitä. Hänen voimansa on pitkälti telepaattinen, mutta hän ei pysty lukemaan ajatuksia tai lähettämään ajatusviestejä.

Ultimate Kristalli

Ultimate Marvel -jatkumossa Kristallilla on samanlaiset voimat ja ulkonäkö kuin normaalijatkumonkin sarjakuvissa.

Kristalli muissa medioissa

Televisio 
 Kristalli esiintyi vuonna 1994 tuotetussa Ihmenelosten animaatiosarjassa. Hahmon osuudet dubbasi Kathy Ireland.
 Kristalli esiintyi vuonna 2017 Marvel Cinematic Universeen sijoittuvassa televisiosarjassa Inhumans, näyttelijänään Isabelle Cornish.

Videopelit 
 Kristalli esiintyy NPC-pelattavana hahmona Marvel: Ultimate Alliance -videopelissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Kristallista 

Epäinhimilliset
Marvel-universumin supersankarit
Kostajat
Ihmeneloset
Thomas Taylor

Thomas Taylor (15. toukokuuta 1758 – 1. marraskuuta 1835) oli englantilainen uusplatonilainen filosofi ja kääntäjä. Hän oli ensimmäinen, joka käänsi Platonin ja Aristoteleen teokset sekä orfilaiset katkelmat englannin kielelle.

Elämä 

Taylor syntyi Lontoossa ja opiskeli St Paul's Schoolissa. Hän omistautui klassisen kirjallisuuden ja matematiikan tutkimukselle. Hän työskenteli aluksi pankkivirkailijana. Myöhemmin hän pääsi Society for the Encouragement of Artin (Royal Society of Artsin edeltäjä) sihteeriksi, missä toimessa hän tutustui useisiin vaikutusvaltaisiin henkilöihin, ja mahdollisti käännöstensä julkaisemisen.

Taylor oli hellenistisen pakanuuden ja erityisesti Platonin ja uusplatonilaisten filosofisen järjestelmän ihailija ja kannattaja. Taylor ja hänen vaimonsa puhuivat kotona keskenään pelkästään klassista kreikkaa. Taylor oli myös aikansa kristillisyydessä näkemiensä turmeltuneisuuksien ja paheiden sekä sen pinnallisuuden, epäaitouden ja hengellisen tehottomuuden suorasanainen kriitikko. Taylorin mielipiteiden vuoksi häntä pilkattiin usein ja hänellä oli paljon vihollisia, vaikka monien muiden asioiden suhteen hän saikin hyvän vastaanoton. 

Taylorin ystäviin Lontoossa kuului muun muassa eksentrinen matkailija ja filosofi John "Walking" Stewart. Taylor otti vaimoineen teini-ikäisen Mary Wollstonecraftin asumaan luokseen.

Käännökset ja omat teokset 

Taylorin tavoitteena oli kaikkien aikaisemmin kääntämättömien antiikin filosofisten teosten kääntäminen englanniksi. Platonin ja Aristoteleen lisäksi Taylor käänsi Prokloksen, Iamblikhoksen, Porfyrioksen, Apuleiuksen, Ocellus Lucanuksen ja muiden uusplatonilaisten ja pythagoralaisten teoksia.

Taylorin käyttämiä käsikirjoituksia oli toimitettu 1500-luvulta saakka, mutta niissä oli aukkokohtia. Taylorilla oli kuitenkin laajat tiedot platonilaisesta ajattelusta ja hän täydensi aukkokohtia oppineilla arvauksilla. Kun myöhemmin löydettiin parempia käsikirjoituksia, arvaukset osoittautuivat usein oikeiksi. Taylorin käännöksillä oli vaikutusta muun muassa William Blaken, Percy Bysshe Shelleyn ja William Wordsworthin ajatteluun. Yhdysvalloissa niitä lukivat muun muassa Ralph Waldo Emerson, Bronson Alcott ja G. R. S. Mead, H. P. Blavatskyn sihteeri. 

Taylor julkaisi myös useita omaperäisiä filosofisia teoksia, erityisesti Prokloksen ja Jamblikhoksen uusplatonismista, sekä matematiikkaa käsitteleviä teoksia.

Lähteet 

 Raine, Kathleen: Thomas Taylor the Platonist; Selected Writings, 1969.
 Cousin, John William: A Short Biographical Dictionary of English Literature. London, J.M. Dent & sons; New York, E.P. Dutton, 1910.

Aiheesta muualla 

 "Thomas Taylor, the English Platonist" 

 
 Hymns of Orpheus, Thomas Taylorin käännös, 1792 
 On the Mysteries by Iamblichus, Thomas Taylorin käännös 
 Thomas Taylor, A Vindication of the Rights of Brutes, 1792 

Englantilaiset filosofit
Brittiläiset kielenkääntäjät
Uusplatonistit
Vuonna 1758 syntyneet
Vuonna 1835 kuolleet
Peltotulkku

Peltotulkku (Rhodospiza obsoleta), myös Rhodopechys obsoletus, on viherpeipon kokoa oleva peippolintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on noin 14,5 cm, siipien kärkiväli 25-27,5 cm ja paino 17,5-28 g. Kooltaan ja rakenteeltaan muistuttaa viherpeippoa mutta höyhenpuku aivan erivärinen: vaalean hiekanruskea, maha valkoinen, siivillä ja pyrstössä valkoista ja mustaa. Siipien yläpeitinhöyhenet ovat osittaiin ruusunpunaiset, koiraalla kirkkaammat. Koiraan nokka ja ohjas ovat mustat, naaraan ja nuoren linnun ruskea. Laulu muistuttaa hieman sekä viherpeipon että hempon laulua.

Lajin taksonomia on epäselvä. Se on luettu kuuluvaksi sekä Rhodospiza, Rhodopechys, Fringilla ja Bucanetes sukuihin. Lichtenstein antoi lajille alun perin nimen Fringilla obsoleta, Jean Cabanis Bucanetes obsoletus 1851 ja Richard Bowdler Sharpe nimesi lajin Rhodospiza obsoletaksi 1888. Uusin tutkimustulos, joka perustuu lajin DNA:han, osoittaa lajin olevan ennemminkin sukua viherpeipolle ja muille Carduelis-suvun lajeille.

Esiintyminen 
Peltotulkku elää Aasiassa, paikoin Turkissa, Lähi-idässä ja Arabian niemimaalla sekä niistä itään Kaspianmeren ympäristöön ja Kiinaan saakka. Lajin kanta on elinvoimainen, Euroopan puolella arvioidaan esiintyvän 6 000–12 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö 
Avoimet kuivat maat, joilla kasvaa hajanaisia puuryhmiä ja pensaita. Puutarhat, viljelymaat, tienvarret. Vaatii jonkinlaisen vesistön läheisyyttä.

Lisääntyminen 

Pesä on puun tai pensaan oksalla 1–5 m korkealla. Suosii Prunus-, Vitis- ja Pistachia-puita. Molemmat puolisot rakentavat pesää, rakentaminen kestää 5-7 päivää. Naaras munii 4-6 munaa, joiden keskipaino on 2,1 g. Haudonta-aika on 12-15 päivää ja vain naaras hautoo. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 2-viikkoisina ja ne itsenäistyvät 2 viikkoa tämän jälkeen.

Ravinto 
Peltotulkku on siemensyöjä, joka ruokailee maassa. Lisääntymisaikana syö myös selkärangattomia.

Lähteet 

Peipot
Etelänmyrskylintu

Etelänmyrskylintu (Fulmarus glacialoides) on eteläisen pallonpuoliskon valtamerilintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 45–51 cm, siipien kärkiväli 110–120 cm ja paino noin 800 g. Se muistuttaa myrskylintua.

Esiintyminen 
Pesimäalueena ovat Etelämantereen reunat sekä mannerta ympäröivät saaret. Esimerkiksi South Sandwich Islandilla pesii noin miljoonan parin yhdyskunta. Maailman populaation koko on noin 4 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Laji vaeltelee eteläisillä valtamerillä muun muassa Perun, Etelä-Afrikan, Australian ja Uudenseelannin rannikoilla. Suomessa sitä ei ole tavattu.

Elinympäristö 
Kallioiset lintusaaret ja mantereen rantajyrkänteet.

Lisääntyminen 

Pesintä tapahtuu marras-joulukuussa. Naaras munii yhden valkoisen munan, joka painaa noin 103 g. Molemmat puolisot hautovat noin 45 päivää haudontavuorojen ollessa 3–9 päivää. Poikanen on lentokykyinen noin 52 päivää vanhana. Poikasia ja munia saalistavat muun muassa kihut ja tuppinokat.

Ravinto 
Etelänmyrskylinnun pääravintoa ovat krillit ja muut äyriäiset. Se syö myös kalanperkeitä, pikkukaloja ja mustekaloja.

Lähteet 

Ulappalinnut
Keltatuppinokka

Keltatuppinokka, aikaisemmalta nimeltään valkotuppinokka (Chionis alba, syn. C. albus) on Etelämantereen tuntumassa elävä rantalintu.

Ulkonäkö ja koko 
Linnun pituus on noin 40 senttiä ja siipien kärkiväli 80 cm. Höyhenpuku on valkoinen, naama paljas ja vaaleanpunainen. Vaalean nokan kärki on musta. Siivet ovat lyhyet. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Muistuttaa suuresti sukulaistaan mustatuppinokkaa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Laji elää Etelämantereella ja sen pohjois- ja luoteispuolella olevilla saarilla, Tulimaan ja Falklandsaarten rajaamalla alueella. Maailman populaatio on kooltaan noin 20 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen. Keltatuppinokan elinympäristöä ovat lintusaaret ja mantereen lintuyhdyskunnat. Laji on riippuvainen pingviiniyhdyskunnista.

Lisääntyminen 
Keltatuppinokka pesii tavallisesti pingviiniyhdyskunnissa. Pesä on yleensä kallion- tai maankolossa. Munat muistuttavat kurmitsojen munia pohjavärin ollessa likaisen vaalea tummin täplin. Muninta alkaa joulukuun alussa ja päättyy tammikuun alkupuolella. Munia on tavallisesti 2, usein 1 tai 3 mutta harvoin 4. Munimisväli voi olla useita päiviä. Emot lämmittävät munia ensimmäisestä munasta alkaen mutta varsinainen haudonta alkaa vasta pesyeen ollessa täysilukuinen. Haudonta-aika on 28–32 päivää. Naaras yleensä hoitaa pääosan hautomisesta mutta jotkut koiraat hautovat myös taajaan. Poikaset kuoriutuvat 3–4 päivän sisällä. Molemmat emot vuorollaan lämmittävät poikasia 10-18 päivän ikäisiksi, sen jälkeen harvemmin. Emot ruokkivat poikasia pääasiassa krilleillä, joita ne varastavat pingviineiltä. Poikaset oppivat lentämään 50–60 päivän ikäisinä.

Ravinto 
Keltatuppinokka on kaikkiruokainen. Se elää syömällä raatoja, linnunpoikasia ja -munia, eläinten ulosteita sekä varastamalla ruokaa muilta linnuilta, eritoten pingviineiltä.

Lähteet 

Tuppinokat
Natalie Coughlin

Natalie Anne Coughlin (s. 23. elokuuta 1982) on yhdysvaltalainen uimari, kolminkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. 

Kaliforniassa syntynyt Coughlin opiskeli Carondelet High Schoolissa, Diablo Valley Collegessa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, josta hän valmistui vuonna 2005. Hän voitti kaksi kulta-, kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti yhden kultamitalin, kaksi hopeaa ja kolme pronssimitalia. Hän on eniten mitaleita yksittäisissä olympiakisoissa voittanut yhdysvaltalaisnainen. Lontoosta 2012 hän sai yhden pronssin.

Coughlin on olympiamenestyksensä ohella voittanut lukuisia mitaleja uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2001, 2003, 2005, 2007, 2011 sekä uinnin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 ja 2014.

Coughlin alitti ensimmäisenä naisena minuutin aikarajan (59,58) 100 metrin selkäuinnissa ja ensimmäisenä yhdysvaltalaisnaisena pitkällä radalla 54 sekuntia 100 metrin vapaauinnissa (53,99). Coughlin oli ensimmäinen uimari sitten vuoden 1978, joka voitti viisi Yhdysvaltain mestaruutta samoissa kisoissa (2002).

Coughlin ui Melbournen pitkän radan MM-kisoissa 100 metrin maailmanennätyksen 59,44. Lokakuussa 2007 hän ui myös lyhyen radan ME:n Singaporessa (56,51). Marraskuussa 2001 Coughlin ui lyhyellä radalla New Yorkissa 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksen 2.03,62. Hän oli myös uimassa 4 × 200 metrin vapaauintiviestin maailmanennätystä 7.50,09 Melbournen MM-kisoissa 2007.

Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Coughlin voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.

Lähteet 
Profiili swimrankings.net-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut
 Coughlin Yhdysvaltain olympiakomitean tietokannassa

Yhdysvaltalaiset uimarit
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Rock in Rio (albumi)

Rock In Rio on Iron Maidenin vuonna 2002 julkaisema livealbumi. Se äänitettiin vuonna 2001 Rock in Rio -festivaaleilla Brasiliassa 250 000 hengen yleisön kanssa. Konsertista taltioitiin myös live-DVD.

Kappaleet

CD 1 
 Intro: Arthur's Farewell (elokuvasta Lancelot – ensimmäinen ritari, 1995)
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta  Killers,1981)
  (albumilta Powerslave, 1984)
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta The X Factor, 1995)
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta Piece of Mind, 1983)

CD 2 
  (albumilta Brave New World, 2000)
  (albumilta Virtual XI, 1998)
  (albumilta Seventh Son of a Seventh Son, 1988)
  (albumilta Fear of the dark, 1992)
  (albumilta Iron Maiden, 1980)
  (albumilta The Number of the Beast, 1982)
  (albumilta The Number of the Beast, 1982)
  (albumilta Iron Maiden, 1980)
  (albumilta The Number of the Beast, 1982)

Kokoonpano 
 Bruce Dickinson – laulu
 Dave Murray – kitara
 Janick Gers – kitara
 Adrian Smith – kitara, taustalaulu
 Steve Harris – basso, taustalaulu
 Nicko McBrain – rummut

+

 Michael Kenney – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2002 konserttitallenteet
Iron Maidenin konserttitallenteet
Kevin Shirleyn tuottamat albumit
Saksan Grand Prix 1984

Saksan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. elokuuta 1984 Hockenheimringilla Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden neljäs.

Aika-ajo

Alain Prost otti paalupaikan ajalla 1.47,012, joka merkitsi keskinopeutta 228,658 km/h. Seuraavina olivat Elio de Angelis, Derek Warwick, Patrick Tambay ja Nelson Piquet.

Keijo Rosberg sai lähtöruudun 19. Aika-ajoa häiritsi sade, joka ei tuntunut loppuvan lainkaan. Rosberg harmitteli kiirehtineensä turhaan radalle vasta sateen jälkeen, sillä silloin siellä oli vain mahdoton tungos.

Kilpailu

Muutama minuutti ennen starttia Alain Prostin auton bensiinipumppu rikkoutui ja hän joutui ottamaan ajokikseen vara-auton. Prost otti kilpailun alussa johtopaikan. Sitten Nelson Piquet pääsi ohitse ja johti kilpailua 23. kierrokselle asti, jolloin auton vaihdelaatikko rikkoutui. Prost nousi uudelleen kilpailun johtoon ja hän pystyi pitämään sijoituksensa maaliin saakka. Kilpailussa oli mukana 26 autoa, joista vain 10 selvisi maaliin.

Kilpailun jälkeen Prost kertoi, että hänellä oli Niki Laudan kanssa sopimus, että jos McLaren-tallilla olisi kaksoisjohto kymmenen kierrosta ennen maalia, niin johdossa oleva saa ottaa voiton. Kaikki eivät sopimuksen olemassaoloon uskoneet, sillä Prost ja Lauda eivät siihen saakka olleet olleet parhaimpia ystäviä.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Alain Prost – 1.47,012
Nopein kierros: Alain Prost – 1.53,538 (kierroksella 31)
Alain Prostin uran kymmenes kilpailun nopein kierros
McLarenin 20:s paalupaikka

Lähteet 

Saksan Grand Prix
Lars Saabye Christensen

Lars Saabye Christensen (s. 21. syyskuuta 1953, Oslo) on norjalainen kirjailija, jonka julkaisuihin kuuluvat muiden muassa romaanit Velipuoli (2001) ja Malli (2007). Hänelle myönnettiin vuonna 2002 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto. 

Christensen on luonut laajan tuotannon, joka käsittää romaanien ohella novelleja, runoja, näytelmäkirjallisuutta ja lastenkirjallisuutta.

Norjalaiset kirjailijat
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Lasiavain-palkinto

Lasiavain-palkinto () on vuosittain myönnettävä palkinto parhaalle pohjoismaiselle rikosromaanille. Palkinto on myönnetty vuodesta 1992 alkaen.

Aluksi palkintoon liittyi kielivaatimus, joten palkinnosta olivat kilpailemassa ainoastaan ruotsalaiset, norjalaiset ja tanskalaiset kirjat. Suomenkieliset dekkarit hyväksyttiin mukaan palkinnon piiriin vuonna 1997 ja islantilaiset vuonna 2000. Edelleen kirja hyväksytään Lasiavain-ehdokkaaksi vain, mikäli se on luettavissa – joko alkuperäisteoksena tai käännöksenä – ruotsiksi, norjaksi tai tanskaksi. Palkinto on saanut nimensä yhdysvaltalaisen Dashiell Hammettin Lasiavain-dekkariklassikon () mukaan. 

Lasiavain-palkinnon myöntää dekkarijärjestö Skandinaviska Kriminalsällskapet (SKS).

Palkitut 

Lähde (1992–2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Korsumäki, Leena Lasiavain-voitto kruunasi pohjoismaisen dekkariviikonlopun  Suomen Dekkariseura. Ruumiin kulttuuri -lehti 2/2007.

Kirjallisuuspalkinnot
Pohjoismaat
Rikoskirjallisuus
Itävallan Grand Prix 1984

Itävallan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. elokuuta 1984 Österreichringilla Itävallassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden neljäs.

Aika-ajo

Tällä kaudella McLarenit, Lotukset, Renaultit ja toinen Brabham eli Nelson Piquet olivat muodostaneet seitsikon, joka oli aina kärjessä. Nelson Piquet kiersi 5942 metrin pituisen radan ennätysajassa 1.26,173, sillä irtosi kauden kuudes paalupaikka. Keskinopeudeksi muodostui 248,235 km/h. Alain Prost sai toisen lähtöruudun, vaikka hajotti kisa-autonsa moottorin heti aika-ajon ensimmäisellä kierroksella. Vara-autollaan hän ei pystynyt parempaan. Seuraavat sijat saivat Elio de Angelis, Niki Lauda ja Patrick Tambay.

Keijo Rosberg oli Williamsillaan yhdeksäs. Hän käytti molemmat rengaskerrat heti aika-ajon alussa, sillä jo 20 minuutin jälkeen radalla oli öljyä, eikä nopea kierros silloin enää olisi onnistunut. Öljyläikkiä radalla saivat aikaan turbomoottorit, jotka rikkoutuivat helposti 900 hevosvoimaan asti viritettyinä. Kauden aikana oli harjoituksissa ja kilpailuissa hajonnut jo noin 60 moottoria. Tässäkin aika-ajossa Andrea de Cesaris poksautti Ligierinsä moottorin. Hän jatkoi kuitenkin menoaan levittäen moottorista valuvan öljyn pitkin rataa. Öljyläikkään ajaneilla kuljettajilla ei juuri ollut mahdollisuuksia parantaa aikaansa.

Kilpailu

Kauden 12. MM-osakilpailu ajettiin pilvipoutaisessa säässä 25 asteen lämmössä. Startissa Elio de Angelis jäi seisomaan paikoilleen muiden rynnistäessä liikkeelle. Prost sai parhaan lähdön ja Piquet oli hänen kannassaan. Keijo Rosberg pujotteli onnistuneesti eteenpäin ja oli ensimmäisen kierroksen puolivälissä jo viides. Maalilinjalla heiluivat kuitenkin punaiset liput ja startti ja ensimmäinen kierros mitätöitiin. Keskeyttämisen syynä oli de Angeliksen jääminen lähtöruutuun.

Puolen tunnin tauon jälkeen kilpailu aloitettiin alusta yhdellä kierroksella lyhennettynä. Piquet starttasi kärkipaikalle ja hänen peräänsä säntäsivät Prost, Tambay ja Warwick. Prost osui kuitenkin öljyläikkään ja hän ajoi ulos 28. kierroksella. Oli Laudan vuoro alkaa ahdistella Piquet'ä. Lauda ohitti sisäkaarteen kautta Piquet'n 40. kierroksella. Piquet alkoi jäädä kierros kierrokselta. Viimeisen kymmenen kierroksen ajan Laudan autosta puuttui nelosvaihde, mutta hän pystyi pitämään johtonsa, sillä Piquet'n auton renkaat olivat aivan lopussa.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.26,173
Nopein kierros: Niki Lauda – 1.32,882 (kierroksella 23)
Gerhard Bergerin ensimmäinen Grand Prix
Niki Laudan 20:s kilpailun nopein kierros
Formula 1-sarjan historian 400. osakilpailu

Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

Lähteet 

1984
The Incredibles: Rise of the Underminer

The Incredibles: Rise of the Underminer on Heavy Iron Studiosin kehittämä ja THQ:n julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna  Nintendo GameCubelle, PlayStation 2:lle, Xbox:lle, Nintendo DS:lle, Game Boy Advancelle, Microsoft Windowsille ja Mac OS X:lle. Peli on jatkoa Walt Disney Picturesin Ihmeperhe-animaatiolle.

Hahmot 
Pelaaja voi valita hahmokseen Herra Ihmeen tai Hyytäjän.

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 videopelit
Nintendo GameCube -pelit
Game Boy Advance -pelit
Nintendo DS -pelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Windows-pelit
Mac OS -pelit
PlayStation Network -pelit
Supersankarivideopelit
Disney-videopelit