OK Computer

OK Computer on englantilaisen Radiohead-yhtyeen vuonna 1997 julkaisema albumi. Albumia on vuoteen 2007 mennessä myyty Britanniassa kolminkertaiseen platinalevyyn ja Yhdysvalloissa kaksinkertaiseen platinalevyyn oikeuttava määrä. Monet Radioheadin ihailijat pitävät albumia yhtyeen tuotannon kohokohtana varsinkin sen monipuolisuuden takia. Se sisältää klassikoiksi muodostuneet kappaleet "Paranoid Android", "Karma Police" ja "No Surprises", jotka julkaistiin myös singleinä. Niistä tehtiin myös musiikkivideot.

Albumi äänitettiin maaseudulla Oxfordshiressä ja Bathissa Englannissa tuottaja Nigel Godrichin kanssa. Hän on tuottanut myös yhtyeen kaiken myöhemmän materiaalin. OK Computerin äänimaailmaa dominoi kitara, mutta se eroaa selvästi 1990-luvun brittipopista ja vaihtoehtorockista. Albumi rakensi pohjaa yhtyeen myöhemmälle kokeelliselle musiikkityylille. Albumin kannen ovat suunnitelleet yhtyeen laulaja Thom Yorke ja taiteilija Stanley Donwood. Kansikuvituksen teemoja ovat konsumerismi, sosiaalinen erakoituminen ja poliittinen pysähtyneisyys, vaikka OK Computer ei olekaan varsinaisesti konseptialbumi. 

Kriitikot ovat arvioineet OK Computeria yleensä erittäin myönteisesti. Albumia on usein kutsuttu Radioheadin parhaaksi ja sitä on pidetty joskus jopa 1990-luvun tärkeimpänä populaarimusiikin albumina. Levy valittiin vuonna 1998 Grammy-palkintogaalassa parhaaksi vaihtoehtomusiikkialbumiksi, ja se oli ehdolla myös vuoden albumiksi.

Tausta
Radioheadin edellinen albumi The Bends oli menestys, joten levy-yhtiö EMI antoi yhtyeelle vapaat kädet seuraavan albumin nauhoittamiseen ja hyväksyi tuottajaksi tuolloin vielä tuntemattoman Nigel Godrichin. Godrich oli auttanut John Leckietä, The Bendsin tuottajaa. Lisäksi hän oli jo tuottanut muutamia Radioheadin singlejen B-puolia sekä vuoden 1995 singlen "Luckyn", jonka tuotto meni hyväntekeväisyyteen. Yhtye oli alkanut vihata tavallisia äänitysstudioita, joten basisti Colin Greenwood kertoi, että yhtye halusi äänittää albuminsa itse kaupungin ulkopuolella. 

Radiohead ei uskonut, että seuraava albumi voisi menestyä paremmin kuin The Bends. Kitaristi Jonny Greenwood kertoi yhtyeen tehneen jo toisen albuminsa tavalla, jolla itse halusi, ja se viehätti suurta yleisöä. Siksi yhtye halusi tehdä niin toistekin. Yhtye halusi kuitenkin muuttaa musiikkityyliään ja sanoituksiaan. Rumpali Phil Selwayn mukaan "The Bends oli itsetutkistelua  ... Sitä oli hirveän paljon. Olisi ollut erittäin pitkästyttävää tehdä samalla tavalla toisen kerran."

Nauhoitus
Alkuvuodesta 1996 "Canned Applause", entinen omenavaja lähellä Didcotia, Oxfordshirea, oli kunnostettu harjoittelua ja nauhoitusta varten. Se oli ensimmäinen kerta, kun Radiohead yritti äänittää muualla kuin studiossa. Colin Greenwood kertoi yhtyeen ostaneen 140 000 dollarin edestä välineitä, joilla he nauhoittaisivat albumin. Noin 35 prosenttia albumista nauhoitettiin harjoitustilassa, jossa ei ollut käymälää tai juoksevaa vettä. Canned Applause sijaitsee keskellä maaseutua, ja yhtyeen piti ajaa kaupunkiin löytääkseen edes syötävää. Neljä siellä äänitettyä kappaletta julkaistiin albumin lopullisessa versiossa: "Subterranean Homesick Alien", "Electioneering", "No Surprises" ja "The Tourist".

Radiohead piti nauhoituksessa lyhyen tauon heinäkuussa ja elokuussa 1996 ja lähti kiertueelle. He esiintyivät monilla Euroopan festivaaleilla ja soittivat uusia kappaleita ensimmäistä kertaa yleisölle, esimerkiksi "Airbagin". Yhtye soitti myös varhaisia versioita sellaisista kappaleista kuin "Paranoid Android", "Let Down", "Climbing Up the Walls" ja "Karma Police", kun se oli Alanis Morissetten lämmittelijänä Pohjois-Amerikassa. "Paranoid Androidin" huhuttiin kehittyneen "14-minuuttisesta, pitkän urkusoolon sisältävästä kappaleesta" lyhyemmäksi, albumilla kuultavaksi versioksi kesän 1996 aikana. Yorke kertoi, että kun he esiintyivät eräällä keikalla 10 000 hengen yleisölle, ihmiset eivät tuntuneet kovin kiinnostuneilta. Sen takia kappaleita piti tiivistää. Kappaleisiin vaikutti myös se, että niitä soitettiin valtavissa, steriileissä betonirakennuksissa.

Radiohead palasi nauhoittamaan Godrichin kanssa syyskuussa. Yhtye muutti St. Catherine's Courtiin, vanhaan kartanoon Bathin lähellä. Kartanon omisti näyttelijä Jane Seymour, ja siellä OK Computer saatiin valmiiksi ilman levy-yhtiön painostusta. Yksi ensimmäistä valmiiksi saaduista kappaleista oli "Exit Music (For a Film)", jonka oli tilannut ohjaaja Baz Luhrmann myöhemmin samana vuonna ilmestyneeseen elokuvaansa Romeo + Juliet. Jonny Greenwood sanoi, että studiokokemus oli mahtava. Yhtye oli kasvanut yhteen, ja he olivat tekemässä levyä syrjäseudulla keskenään, ilman studiotyöntekijöitä.

Yhtye käytti hyväkseen talon eri huoneita, ja eristyksissä ulkomaailmasta he saattoivat työskennellä joustavasti ja spontaanisti mihin aikaan tahansa. Kitaristi Ed O'Brien kertoi:  Yhtye halusi kuitenkin uuden levyn ilmestyvän kesällä. Nauhoitukset valmistuivatkin tammikuussa 1997, ja maaliskuuhun 1997 mennessä levy oli myös miksattu Abbey Roadin studioilla.

Singlet ja julkaisu

Rumpali Selway on kertonut, että kun Radiohead toimitti albumin materiaalin Capitolille, levy-yhtiössä ei ensiksi pidetty siitä ja sen ajateltiin olevan "kaupallinen itsemurha". Myös yhtyettä itseään huolestutti, miten levy otetaan vastaan. Jonny Greenwoodin mukaan levy-yhtiössä oli arvioitu etukäteen, kuinka paljon levyä voitaisiin myydä. "Kun he olivat kuulleet sen, luulen että he leikkasivat arvion puoleen tai neljäsosaan."

Levy-yhtiön mielestä albumilla ei ollut mitään singleksi kelpaavaa kappaletta, mutta Radiohead valitsi kuusi- ja puoliminuuttisen "Paranoid Androidin" ensimmäiseksi singleksi. Se sijoittui Britanniassa kolmanneksi, mikä oli Radioheadin parhain listasijoitus siihen mennessä. Toisaalta radiossa ei soitettu kappaletta juurikaan, koska se on pitkä eikä siitä ole erillistä radiosoittoon tarkoitettua versiota.

Myöhemmät singlet "Karma Police" ja "No Surprises" eivät sijoittuneet listoilla yhtä korkealle, mutta nekin olivat Britanniassa kymmenen parhaan joukossa. "Karma Policesta" tuli hitti Yhdysvalloissa alternative- ja modern rock -radiokanavilla. Se on yksi yhtyeen suurimmista hiteistä Amerikassa "Creepin" jälkeen. Kaikista albumin singleistä tehtiin myös musiikkivideot.

Yhtye antoi tunnustusta levy-yhtiölle albumin markkinoinnista. Parlophone teki epätavallisen mainoskampanjan, sillä se julkaisi tärkeissä brittiläisissä sanomalehdissä kokosivun mainoksia ja teki suuria ulkomainoksia metroasemille. Mainoksissa oli kirjoitettu kappaleen "Fitter Happier" sanat suurin mustin kirjaimin valkoiselle taustalle. Amerikassa Capitol Recordsin johtaja Gary Gersh kertoi albumin mainoskampanjasta: "Me emme luovuta ennen kuin he ovat maailman suurin yhtye."

Radiohead piti albumista vielä nauhoitusvaiheen alussa, mutta ajan mittaan yhtye tuli epävarmaksi. Kun nauhat sitten lähetettiin levy-yhtiöille, joilta tuli kritiikkiä, yhtye hermostui. Yhtyeen kitaristi Ed O'Brien on jälkikäteen sanonut, että albumin suosio todistaa sen, että myös valtavirran musiikki voi olla "vaikeaa".

Musiikkityyli

Äänimaailma ja vaikutteet

Levyn äänimaailmassa orgaanisuus ja synteettisyys yhdistyvät omintakeisella tavalla. Yleistunnelma on alakuloinen ja eteerinen, jopa hypnoottinen. Samalla tilaa jää kuitenkin välillä jopa huolettoman kuuloisille riffeille ja maanisille kitarapyörteille.

Yorke sanoi, että kun yhtye teki OK Computeria, se halusi saada levylle tietyn tunnelman. 

Noihin aikoihin Radioheadiin vaikuttivat suuresti sellaiset säveltäjät kuin Morricone ja Penderecki ja DJ Shadow. Albumi tuotettiin samaan tapaan kuin Phil Spector teki käyttäessään "wall of sound" -tekniikkaa. Albumin rakenne on erilainen kuin Radioheadin aikaisemmilla leyillä, ja tyyli on aikuistunut. Lehdistössä OK Computeria verrattiin Pink Floydin albumiin Dark Side of the Mooniin vuodelta 1973. Jonny Greenwood ylisti Pink Floydin Meddle-albumia (1971), mutta kritisoi yhtyeen myöhäisempiä albumeja ja "progressiivista rockia" yleensäkin, väittäen että kaikki musiikilliset yhtymäkohdat siihen olivat tahattomia.

Sanoitukset
Kun yhtyeen musiikillinen suunta muuttui, muuttuivat myös sanoitukset. Sanoitukset ovat vainoharhaisempia kuin ennen, mikä käy hyvin ilmi kappaleessa "Fitter Happier". Yorke sanoi kappaleen sanoituksen olevan 1990-luvun sloganien "muistilista". Kappaleen "laulaja" on MacinTalk Pro -ohjelman oletusääni; ohjelma on tehty Power Macintosh -tietokoneelle ja se muuttaa tekstin puheeksi. Kun Yorke kirjoitti laulun sanat, hän aikoi laulaa ne itse, mutta hän kertoi sanojen kuulostavan tunteellisemmilta, kun tietokone lukee ne. 

Yorke kuvaili sanoitustensa muuttuneen henkilökohtaisemmiksi vuoden 1995 The Bendsin jälkeen. Hän on kertonut Noam Chomskyn kirjoituksien antaneen pääinspiraation "Electioneeringin" sanoitukseen. William Shakespearen "Exit Music (For a Film)", Beatlesin "Happiness Is a Warm Gun" ja Douglas Adamsin Linnunradan käsikirja liftareille antoivat taas virikkeen "Paranoid Androidin" sanoituksiin. "Paranoid Androidia" on verrattu Queenin "Bohemian Rhapsodyyn" sen kolmeosaisuuden takia, mutta Jonny Greenwood sanoi, että "se ei ole oikeastaan tarpeeksi monimutkainen ollakseen 'Bohemian Rhapsody'."

Albumin kappaleilla on myös paljon yhtymäkohtia Thom Yorken omiin kokemuksiin. "Airbag" kertoo auto-onnettomuudesta, jossa Yorken tyttöystävänsä sai niskan retkahdusvamman. "Subterranean Homesick Alien" leikittelee Bob Dylanin kappaleen "Subterranean Homesick Blues" nimellä. Kappaleessa on otteita Yorken kouluaineesta, jossa hänen piti kertoa mitä tapahtuisi, jos takapihalle ilmestyisi avaruusolento. "Climbing Up the Walls" on albumin kenties synkin kappale, ja se kertoo skitsofreniasta.

Radiohead pyrki siihen, että kappaleet kertovat samoista teemoista, kuten teknologiasta, globalisaatiosta ja modernista elämäntyylistä Britanniassa. Tarkoituksena ei kuitenkaan ollut, että albumissa olisi mikään selkeä tarina, eikä yhtye itse pidä OK Computeria teema-albumina. Yorke on kiistänyt sen, että OK Computer kertoisi vain hänen omista kokemuksistaan. Hänen mukaansa jokainen kappale kertoo tarinan eri ihmisen näkökulmasta, ja tämä jopa inspiroi häntä muuttamaan laulutyyliään jokaisessa kappaleessa. Yhtye halusi, että albumi kuunneltaisiin kokonaisena. O'Brien sanoi:

Teema
OK Computeria on usein pidetty dystopiana, epätoivottavan tulevaisuuden kuvauksena, ja sen kansitaide sisältääkin viittauksia George Orwellin kirjoihin, erityisesti romaaniin Vuonna 1984. Yhtye on viitannut Orwelliin useita kertoja uransa aikana. 

Yorke sanoi haastattelussa: "OK Computerin musiikissa on paljon sellaista, mikä parantaa mielialaa. Mutta kun lukee sanoja, voi tulla toisiin ajatuksiin." Albumia voi pitää eräänlaisena kertomuksena. Avauskappaleessa "Airbag" joku selviää pahasta kolarista. Viimeisessä kappaleessa "The Touristissa" lauletaan "they ask me where the hell I'm going / at a thousand feet per second" (suom. "he kysyivät minulta, mihin helvettiin olen menossa / tuhat jalkaa sekunnissa"), ja kappaleen lopussa on kertosäe "hey man, slow down" (suom. "hei mies, hidasta"). Yhtyeen jäsenten mukaan tämä yhteys ei ole tahallinen, mutta he olivat huomanneet sen viimeisen kappaleen viimeistelyn jälkeen.

Yorke selitti levyn nimeä seuraavasti:  "OK Computer" oli alun perin erään kappaleen nimi, mutta tämä kappale ei jäänyt levyn lopulliseen versioon. Myöhemmin sille annettiin uusi nimi "Palo Alto", ja se julkaistiin singlen B-puolena ja EP:llä Airbag/How Am I Driving?.

Kansitaide

Albumin kansikuva on kollaasi Stanley Donwoodin tekemistä kuvista ja teksteistä. Yorke on tehnyt osan kuvista tietokoneella, ja muut ovat Donwoodin piirtämiä. Donwood on tehnyt Yorken kanssa myös useiden muiden Radioheadin albumien kannet. Osa kannen tekstistä on piilotettu, ja monet lauseet on kirjoitettu esperantoksi. Yorke selitti kansikuvia seuraavasti:

Kappalevalikoima
Monet albumin kappaleista olivat vuonna 1996 vielä viimeistelyvaiheessa, ja monien nimiä muutettiin. Esimerkiksi "Airbagin" nimi oli alun perin "Last Night an Airbag Saved My Life", ja se viittasi vanhaan klubihittiin "Last Night a DJ Saved My Life". "Lucky" julkaistiin Help -nimisellä hyväntekeväisyyslevyllä ja otettiin mukaan OK Computerille viime tingassa, kuten myös "The Tourist". Alun perin albumin viimeisenä kappaleena piti olla "No Suprises".

Vastaanotto

Suosio
OK Computer on ollut yksi 1990-luvun ylistetyimmistä albumeista, ja se on menestynyt monilla kriitikoiden tekemillä listoilla ja kuuntelijoiden äänestyksissä. Esimerkkejä: 

Se oli ehdokkaana vuoden 1997 Mercury Prizen saajaksi.
Vuonna 2001 TV-kanava VH1 sijoitti sen parhaiden albumien listalle 94:nneksi.
Vuonna 2003 NME nimesi sen kaikkien aikojen 16:nneksi parhaaksi albumiksi.
Vuonna 2003 se sijoittui ensimmäiseksi Pitchfork Median listalla "Sata 1990-luvun parasta albumia".
Vuonna 2003 se sijoittui 162:seksi Rolling Stone -lehden listalla "500 kaikkien aikojen parasta albumia".
Vuonna 2005 Spin-lehti valitsi sen kahden viime vuosikymmenen parhaaksi albumiksi.
Vuonna 2006 se valittiin TIME-lehden listalle sadasta kaikkien aikojen parhaasta albumista.
Vuonna 2006 se oli ensimmäinen Q-lehden listalla "sata kaikkien aikojen parasta albumia".

Kritiikki
 All Music Guide () linkki
 The A.V. Club (suositeltava) 2002
 Pitchfork Media (10.0/10) linkki
 Rolling Stone () 1997
 Slant Magazine () linkki

Vaikka albumi on saanut lähes yksinomaan kehuja julkaisunsa aikana ja sen jälkeen, sitä on myös kritisoitu. Robert Christgau myönsi OK Computerille arvosanan B- ja vertasi sitä negatiivisesti Pink Floydin Dark Side of the Mooniin: "Se ei ole niin laaja-alainen, mutta aivan yhtä kuiva." Andy Gill kirjoitti The Independent -lehteen muuten positiivisen arvion, mutta lisäsi: "Kaikessa kunnianhimoisuudessaan OK Computer ei lopulta ole yhtä vaikuttava kuin The Bends, joka käsitteli paljolti samantapaisia tunne-elämän ongelmia, mutta jossa oli paremmat melodiat. On helppoa olla vaikuttunut albumista, joka nauttii epätoivosta niin ylellisesti, mutta sitä on erittäin vaikea rakastaa".

Vaikutukset musiikkiin
OK Computerin julkaisemisen aikoihin suosittu brittipop oli menettämässä parhaan teränsä, ja Britannia kävi läpi poliittista muutosta. Kriitikoiden mielestä albumin teema heijasti ajan henkeä, ja sitä pidettiin myös selityksenä albumin menestykselle. Kun albumi ilmestyi kesäkuussa 1997, sen ajateltiin olevan suunnitelma seuraavan vuosisadan rock'n'rollista. 
Yorke on sanonut, että hänen sanoituksiinsa vaikuttivat ajatukset konservatiivipuolueen kahdesta vuosikymmenestä, tehomaataloudesta ja globalisaatiosta. Hän myös kertoi uskovansa, että asiat voisivat muuttua, jos Tony Blairin johtama "New Labour" (työväenpuolue) pääsisi hallitukseen. 

Jotkut kriitikot ovat kutsuneet OK Computeria 1990-luvun brittipopin "tappajaksi". Muutamia vuosia albumin julkaisun jälkeen Britannian kitarapopin hallitseva tyyli olikin muuttunut hitaammaksi ja melankolisemmaksi. Monet albumin jälkeen perustetut yhtyeet ovat käyttäneet samantyylisiä monimutkaisia sovituksia. Yhtye nimeltä Travis työskenteli Radioheadin tuottajan Nigel Godrichin kanssa, ja teki rauhallisen rakenteen albumilleen The Man Who. Siitä tuli vuoden 1999 myydyin albumi Britanniassa. Radioheadille on annettu tunnustusta progressiivisen rockin ja kunnianhimoisen teema-albumin tuomisesta valtavirtaan, vaikka yhtyeen jäsenet itse kielsivätkin yhteyden progressiiviseen rockiin. Itse asiassa heidän mielestään monet yhtyeet kuulostivat liikaa Radioheadilta, mikä vaikutti osaksi siihen, että yhtye vaihtoi tyyliään albumilla Kid A.

Monet rockyhtyeet, jotka tulivat myöhemmin tunnetuiksi, kuten Coldplay, Muse, Bloc Party ja TV on the Radio, ovat maininneet OK Computerin vaikuttajakseen. Siihen ovat myös viitanneet myös jotkut elektronisen musiikin, jazzin ja klassisen musiikin artistit. Albumin kappaleista on tehty paljon uusia versioita, ja jopa koko albumi on tehty uudelleen eri tyyleillä. Esimerkiksi vuonna 2006 siitä tehtiin reggae ja dub -tribuutti Radiodread, ja vuonna 2007 indie rock -versio OKX.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet ovat tehneet Thom Yorke, Jonny Greenwood, Ed O'Brien, Colin Greenwood ja Phil Selway.

Kokoonpano
 Thom Yorke – laulu, kitara
 Jonny Greenwood – soolokitara, urut, syntetisaattorit, piano
 Ed O'Brien – rytmikitara, taustalaulu
 Colin Greenwood – basso
 Phil Selway – rummut

Julkaisuhistoria
OK Computer julkaistiin monissa eri maissa vuonna 1997.

Lähteet

Kirjallisuutta
Tim Footman. Welcome to the Machine: OK Computer and the Death of the Classic Album (Chrome Dreams, 2007). 288 sivua. 
Dai Griffiths. OK Computer (33 1/3 Series, Continuum International Publishing Group, 2004). 123 sivua.

Aiheesta muualla
 Albumi, kappale kappaleelta – yhtyeen haastattelu vuodelta 1997
 OK Computerin ja 1984:n vertailua

Vuoden 1997 albumit
Radioheadin albumit
Nigel Godrichin tuottamat albumit