joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Krokodeilopolis (Keski-Egypti)

Krokodeilopolis (usein Krokodilopolis;  eli , ) eli Shedet (; ), myöhemmin Ptolemais Euergetis () ja sitten Arsinoe (), oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Krokodeilopoliteen eli myöhemmin Arsinoiteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.

Maantiede 

Krokodeilopoliin kaupunki sijaitsi Niilin länsirannalla joen ja Moiris-järven (lat. Moeris, nyk. Qarun) välisellä alueella, lounaaseen Memfiistä. Kaupungin seutu eli nykyinen Al-Fayyumin alue oli Egyptin hedelmällisintä, ja tuotti viljan ja kasvisten lisäksi taateleita, viikunoita, ruusuja ja viiniä. Se oli myös Egyptin ainoa paikka, jossa kasvoi merkittävä määrä oliivipuita. Arsinoiteen nomos rajautui lännessä Moiris-järveen, joka sai vetensä niin kutsutusta Bahr Yussefista eli ”Joosefin kanavasta”.

Keski-Egyptin Krokodeilopolista ei tule sekoittaa toiseen Krokodeilopolis-nimiseen kaupunkiin Ylä-Egyptissä.

Historia 

Kaupungin alkuperäinen kreikkalainen nimi oli Krokodeilopolis eli ”Krokotiilikaupunki”. Hellenistisellä kaudella, jolloin alueen asutusta laajennettiin, kaupungin nimi oli lyhyen aikaa Ptolemais Euergetis. Se sai nimen Arsinoe, kun kuningas Ptolemaios II nimesi sen vaimonsa Arsinoen mukaan.

Kaupungin alkuperäisen nimen mukaisesti sen pääkultti oli omistettu krokotiilijumalalle Sobekille (kreik. Sukhos), ja sen toteemieläimenä oli krokotiili. Kaupungissa oli pyhä vesiallas, jossa pidettiin kesytettyä krokotiilia, jonka nimi oli Sukhos tai Petsukhos (”Sukhokselle kuuluva”).

Kaupunki toimi Moiriksen alueen hallinnollisena ja kulttuurisena keskuksena. Myöhäisellä roomalaisella kaudella kaupunki tuli osaksi Rooman Arcadian provinssia. Varhaiskristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimeltä Arsinoe in Arcadia.

Rakennukset ja löydökset 

Kaupungista on säilynyt laajoja raunioita. Kaupungin lähellä sijaitsi useita pyramideja sekä Labyrintti. Seudun löytöihin lukeutuu myös kaupungin hautausmaita, mukaan lukien muumioituja krokotiileja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Krokodeilopolis (Ylä-Egypti)

Krokodeilopolis (usein Krokodilopolis;  eli , ) eli Sumenu tai Smenu () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Pathyriteen (myöhemmin Hermonthiteen) nomokseen.

Krokodeilopoliin kaupunki sijaitsi Niilin länsirannalla. Kaupungista alajuoksulle eli pohjoiseen päin sijaitsivat Hermonthis ja Theba eli Diospolis Megale, ja yläjuoksulle eli etelään päin Afroditopolis eli Pathyris. Kaupunki autioitui pian vuoden 88 jaa. jälkeen.

Ylä-Egyptin Krokodeilopolista ei tule sekoittaa toiseen Krokodeilopolis-nimiseen kaupunkiin Keski-Egyptissä.

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Kynopolis (Ala-Egypti)

Kynopolis ( eli , ; ”Koirakaupunki”) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä ja kuului Busiriteen nomokseen. Kaupungin pääjumala oli koiranpäinen Anubis.

Kynopolis sijaitsi Niilin varrella Niilin suistossa lähellä nykyistä Bana Abu Siria. Joskus kaupunki on tulkittu samaksi kaupungiksi kuin Busiris. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Kynopolitēs (). Bysanttilaisella kaudella kaupungin nimeksi tuli Nova Justiniana.

Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen, merkittävämpään Kynopolikseen, joka sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa.

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Kynopolis (Keski-Egypti)

Kynopolis ( eli , ”Koirakaupunki”; ) eli Saka (, ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Kynopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli. Kaupungin pääjumala oli koiranpäinen Anubis.

Maantiede 

Kaupunki sijaitsi lähellä nykyistä Al Qaysia (Al-Qeis, El-Qeis) Niilin länsirannalla. Klaudios Ptolemaioksen mukaan kaupunki oli rakennettu joessa olleelle saarelle. Kynopoliteen nomos ulottui joen kummallekin puolelle.

Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen, vähemmän merkitykselliseen Kynopolikseen, joka sijaitsi Ala-Egyptissä.

Historia 

Kynopoliin historiasta tiedetään vain yksittäisiä mainintoja. Nubian varakuningas Pinehesy tuhosi kaupungin faarao Ramses XI:n aikana, ja sen henkiinjääneet asukkaat orjuutettiin. Myöhemmin kaupungilla oli jossakin määrin huonot välit naapureidensa kanssa. Plutarkhos kertoo, että kun eräs kynopolislainen söi oksyrhynkhoslaisen kalan, oksyrhynkhoslaiset alkoivat hyökkäillä kostoksi koiria kohtaan. Tämä johti pienimuotoiseen sisällissotaan.

Plinius vanhemmalla esiintyy kaupunki nimeltä Canum, joka oli todennäköisesti sama paikka. Kynopoliin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Kynopolitēs ().

Varhaiskristillisellä ajalla Kynopolis oli piispanistuin. Kynopoliin hiippakunta on ollut vuodesta 1933 katolinen titulaaripiispan istuin nimeltä Cynopolis in Aegypto.

Rakennukset ja löydökset 

Kynopoliihin liittyen on löydetty koirien hautausmaa joen toiselta puolelta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Latopolis

Latopolis (, myös , ; ) eli Ta-Senet tai Iunit (; ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Latopoliteen nomokseen.

Maantiede 

Latopoliin kaupunki sijaitsi Niilin länsirannalla suunnilleen pohjoisenpuoleisen Afroditopoliin eli Pathyriin ja etelänpuoleisen Eileithyiopoliin puolessa välissä. Kaupunki sijaitsi nykyisen Esnan (Esneh) kaupungin paikalla.

Latopolista ei tule sekoittaa pohjoisempaan Letopoliin kaupunkiin.

Historia 

Kaupungin nimi viittaa niilinahveneen (Lates niloticus), joka oli yleisin Niilissä elävistä kalalajeista. Kalaa kunnioitettiin kaupungissa pyhänä, ja se esiintyy veistoksissa yhtenä Neith-jumalattaren symboleista ympyröitynä kehällä, joka ilmaisee kuninkaallisuutta tai jumaluutta. Kreikkalaiset yhdistivät Neithin Atheneen. Kaupungin kultti oli omistettu triadille Khnum ja Neith (tai Menhit) ja heidän poikansa Hike (tai Heka).

Kaupunki oli olemassa edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Latopolitēs ().

Rakennukset ja löydökset 

Latopoliin Khnumin temppeli on säilynyt poikkeuksellisen hyvin. Temppeli rakennettiin 18. dynastian aikana faarao Thutmosis III:n kaudella 1400-luvun eaa. alkupuolella. Temppeli rakennettiin kokonaan uudestaan hellenistisellä eli ptolemaiolaisella ja roomalaisella kaudella, jolloin se oli maan viimeisiä suuria temppelinrakennusprojekteja.

Temppeli sijaitsee nykyisen Esnan kaupungin keskustassa. Se on tehty hiekkakivestä ja rakennettu tasolle, joka on noin yhdeksän metriä nykyisen kaupungin pintaa alempana. Temppelistä on jäljellä lähinnä sen etupiha ja hypostyylihalli. Egyptiläiseen temppeliin kuuluneet etupuolen pyloni ja takapuolen varsinainen pyhäkkö ovat tuhoutuneet. Hypostyylihallin julkisivun pituus on noin 37 metriä ja korkeus noin 15 metriä. Hallia tukee 24 pylvästä, kuusi neljän pylvään riviä, joiden kapiteelit esittävät lootuksenlehtiä.

Temppelin pihalla oli Menhit-jumalattaren patsas. Hypostyylin seinien reliefeissä oli kuvattuna Khnum ja Menhit ja muita Ylä-Egyptin jumalia sekä muun muassa Ptolemaios VI ja Ptolemaios VIII sekä Rooman keisareita faaraoiksi pukeutuneina.

Noin neljän kilometrin päässä sijaitsi toinen temppeli, joka oli omistettu samoille jumalille. Se purettiin 1800-luvulla kanavan tieltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Leontopolis (Leontopolites)

Leontopolis (, myös , ; ) eli Ta-remu () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Leontopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.

Maantiede 

Leontopolis sijaitsi Niilin suiston keskiosissa erään suuhaaran (nyk. Damiettan suuhaara) länsirannalla suunnilleen Mendeen, Thmuisin, Sebennytoksen ja Athribiksen keskellä, etelään kolmesta ensin mainitusta. Sen arkeologinen kohde ja tell eli rauniokumpu tunnetaan nimellä Tell el‐Muqdam.

Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen, juutalaisyhdyskunnastaan tunnettuun Leontopoliihin (nyk. Tell el‐Yahudiya) etelämpänä Heliopoliteen nomoksessa.

Historia 

Leontopolis oli olemassa viimeistään 19. dynastian ajalta, ja säilyi olemassa myöhäisantiikkiin saakka. Kaupungin egyptinkielinen nimi tarkoitti ”Kalojen maata”. Kreikankielisen nimensä ”Leijonakaupunki” tai ”Leijonien kaupunki” se sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana, sillä siellä kunnioitettiin leijonia. Leijona ei ollut Egyptin varsinaisten pyhien eläinten joukossa, mutta niitä kesytettiin joskus ja pidettiin temppeleissä. Varhaisin lähde, joka mainitsee kaupungin ja yleensäkään koko nomoksen on Strabon, ja tämä voi tarkoittaa sitä, että se oli suhteellisen nuori.

Myöhäisellä roomalaisella kaudella kaupunki toimi Augustamnica Secundan provinssin pääkaupunkina. Se oli myös piispanistuin. Nykyisin Leontopolis on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä Leontopolitanus in Augustamnica.

Kaupungin rauniokummulla on suoritettu arkeologisia kaivauksia 1800-luvulta lähtien.

Rakennukset ja löydökset 

Leontopoliista on säilynyt vain vähän rakennusjäänteitä, sillä ne on käytetty paljolti uudelleen. Kaupungin rauniokummun koko on noin  × 750 metriä. Kaupungin alue ulottuu myös läheiselle järvelle, joka on nykyisin katoamassa. Kaupungissa oli Osorkon II:n rakennuttama temppeli, joka oli omistettu paikalliselle leijonanhahmoiselle jumalalle Mahesille. Temppelistä on säilynyt joitakin raunioita, jotka sijaitsevat rauniokummun itäosassa. Löytöihin lukeutuu myös egyptiläis- ja roomalaiskauden rakennusten jäänteitä sekä nekropoliita. Sieltä on löydetty muun muassa kuningatar Kaman/Karomaman, Osorkon IV:n äidin, hauta.

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Lykopolis (Ala-Egypti)

Lykopolis (, myös ,  tai Lykoupolis; ; , ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Sebennyteen nomokseen.

Lykopolis, suomeksi ”Suden kaupunki”, sijaitsi lähellä Mendestä. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se on sijoitettu lähelle nykyistä Sajin al-Kumia. Kaupungin nimen perusteella arvellaan, että se oli Ylä-Egyptin tunnetummasta Lykopoliista tulleiden Osiriksen pappien perustama siirtokunta.

Ala-Egyptin Lykopolis mainitaan joskus uusplatonilaisen filosofi Plotinoksen synnyinpaikaksi, mutta useammin on tulkittu, että kyseessä olisi ollut Ylä-Egyptin Lykopolis. Suda mainitsee vain Lykopoliin ilman tarkempaa tietoa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Lykopolitēs ().

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Lykopolis (Ylä-Egypti)

Lykopolis ( eli , ”Susien kaupunki”; ) eli Saut (, ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Lykopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.

Maantiede 

Lykopolis, suomeksi ”Suden kaupunki”, sijaitsi Niilin länsirannalla eteläkaakkoon Hermopoliista. Siitä kaakkoon eli yläjuoksulle päin sijaitsivat muun muassa Hypsele, Apotheke ja Antaiopolis, ja alajuoksulle eli luoteeseen päin Kussai suunnilleen puolessa välissä Hermopoliihin mennessä. Nykyisin kaupungin paikalla sijaitsee El Syout (Assiut). Lykopoliihin päättyi Suuresta Oasiksesta (Oasis Megale/Magna, nyk. Kharga) tullut merkittävä karavaanireitti.

Historia 

Lykopolis on ollut olemassa viimeistään noin vuonna 3100 eaa. Kaupungilla on ollut historiassa vain vähäinen merkitys. Se oli alun perin Memfiin alaisuudessa ja myöhemmin Herakleopoliin tai Theban valtiaiden alaisuudessa.

Lykopolis oli suden- tai shaakalinhahmoisen, Osirikseen yhdistetyn sodanjumala Wepwawetin (Upuaut) kulttikeskus. Myytin mukaan Osiris oli tullut tässä hahmossa auttamaan Isistä ja Horusta taistelussa Tyfonia vastaan.

Lykopolis mainitaan uusplatonilaisen filosofi Plotinoksen synnyinpaikaksi, tosin tämä on myös kyseenalaistettu; ja toisaalta joskus on tulkittu, että kyseessä olisi ollut toinen Lykopolis Ala-Egyptissä. Suda mainitsee vain Lykopoliin ilman tarkempaa tietoa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Lykopolitēs ().

Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Sen piispoista muistetaan erityisesti 300-luvulla vaikuttanut Meletios, joka perusti oman marttyyriutta korostaneen lahkonsa. Samoihin aikoihin vaikutti Patrologia Graecan kirjoittajien joukossa esiintyvä Aleksanteri Lykopolislainen, joka oli myös kaupungin piispa. Ortodoksisen kirkon pyhiin lukeutuu pyhittäjä Johannes Lykopolislainen.

Vuonna 388 Lykopolis tuki usurpaattori Magnus Maximusta keisari Theodosiusta vastaan. Kerrotaan, että Theodosius uhkasi tuhota kaupungin, mutta se pelastui pyhittäjä Johanneksen toiminnan ansiosta; tämä oli nimittäin ennustanut Theodosiuksen voittavan.

Lykopolis on ollut katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä Lycopolitanus, joskin se on nykyisin lakkautettu.

Rakennukset ja löydökset 

Kaupungista ei ole säilynyt juurikaan raunioita, mutta sen läheltä on löydetty hautoja, joissa on ollut muumioituja susia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Panopolis

Panopolis (; myös ; tai ; tai vain ; myös ) eli Ipu tai Khenti-Min (, ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Panopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.

Maantiede 

Panopolis sijaitsi Niilin länsirannalla suunnilleen pohjoisemman Antaiopoliksen ja eteläisemmän Diospolis Mikran välillä. Hellenistiseltä kaudelta lähtien hieman kaupungin eteläpuolella sijaitsi Ptolemaisin kaupunki.

Historia 

Panopolis oli hyvin vanha kaupunki. Se vaikuttaa kuitenkin menettäneen merkitystä Theban noustua valtakunnan keskukseksi. Panopolis oli omistettu Min- eli Khem-jumalalle, jonka kreikkalaiset yhdistivät Paniin, tai laajemmin Ylä-Egyptin kaikille paneille ja satyyreille. Stefanos Byzantionlainen kuvaa Panopoliin Panin eli Minin ithyfalliseksi jumalaksi. Samanlainen jumala esiintyy usein myös Theban veistoksissa. Minillä oli ihmisen kasvot ja hiuslaite, kuten Amonilla, ja myös hänen vartalonsa esitys muistutti Amonia.

Panin kultin lisäksi Panopolis tunnettiin myös Perseuksen kultista. Herodotoksen mukaan doorilaiset ylimykset johtivat alkuperänsä Perseuksesta Egyptin kautta. On epäselvää, mihin egyptiläiseen jumalaan kreikkalainen Perseus liitettiin. Nimen perusteella on mahdollista, että kyseessä oli Ptah, joka yleensä yhdistettiin Hefaistokseen. Perseuksen uskottiin jopa ilmestyvän kaupungissa olleessa temppelissään silloin tällöin, ja tämä ennusti aina hyvää satovuotta.

Faarao Ay oli kotoisin Panopoliista. Ainakin kreikkalais-roomalaisella kaudella kaupungissa asui Strabonin mukaan erityisesti kivenhakkaajia ja kankaankutojia. Agathiaan mukaan se oli runoilija Nonnoksen syntymäpaikka vuonna 410. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Panopolitēs ().

Rakennukset ja löydökset 

Panopoliista on jäljellä vain vähäisiä jäännöksiä. Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa oli ainakin Perseukselle omistettu temppeli. Se oli suorakulmainen ja ympäröity palmupuilla. Temppelin adytonissa oli Perseuksen patsas. Siellä oli esillä myös hänen suurikokoinen sandaalinsa.

Kaupungin kaivauksissa on löydetty temppelin rauniot ja faarao Ramses II:n aikaan liittyviä patsaita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Apollonos Hydreuma

Apollonos Hydreuma (; ) eli Apollonopolis ( tai ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Niilin ja Punaisenmeren välisellä alueella Koptoksesta rannikon Berenikeen johtaneen tien varressa.

Apollonos Hydreuma oli veteen viittaavan lisänimensä mukaisesti alun perin karavaanien vesihuoltoasema mainittujen kahden kaupungin välillä kuljettaessa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Apollōnopolitēs ().

Kaupunkia ei tule sekoittaa Egyptin lukuisiin muihin Apollonopolis-nimisiin kaupunkeihin.

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Hatarbekhis

Hatarbekhis (, myös ; ; ) eli Afroditopolis (, ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa Prosopiteen nomoksessa, Niilin läntisimmän Kanobikos-suuhaaran eli Kanopoksen suuhaaran varrella kaakkoon Naukratiista ja myöhemmin Aleksandriasta. Kaupungin egyptinkielinen nimi tarkoittaa ”Horus-haukan temppeliä”.

Lähteet 

Muinaisen Egyptin kaupungit
Nikopolis (Egypti)

Nikopolis (, ; ”Voiton kaupunki”), mahdollisesti myös Iuliopolis ( tai Iouliopolis, ), oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa.

Maantiede 

Nikopolis sijaitsi noin 5,5 kilometriä itään Aleksandriasta ja hieman länteen Niilin varsinaisesta suistoalueesta. Kaupunki oli rakennettu Aleksandrian ja Kanopoksen välisen kanavan varrelle. Kaupungin paikka on nyky-Aleksandrian koillista esikaupunkialuetta.

Historia 

Nikopoliin perusti keisari Augustus vuonna 24 eaa. Se perustettiin paikalle, jossa hän voitti Marcus Antoniuksen viimeisen kerran, ja se kunnioitti kyseistä voittoa ja Aleksandrian antautumista nimellään. Tuohon aikaan Augustus oli vihoissaan aleksandrialaisille, ja pyrki horjuttamaan Aleksandrian poliittista ja kaupallista asemaa perustamalla aivan kaupungin läheisyyteen roomalaisen kaupungin.

Se, että Augustus oli suunnitellut kaupungille suurta tulevaisuutta, näkyy muun muassa sen asemakaavassa, jota ei kuitenkaan koskaan toteutettu loppuun saakka. Augustus rakennutti kaupunkiin muun muassa amfiteatterin ja diauloksen, ja perusti sinne Ludi Quinquennales -juhlat voittonsa kunniaksi. Kaupunki löi omaa rahaa, joiden kääntöpuolella oli kirjoitus  (Nikopolis. Sebast. ktist., ”Nikopolis, Augustuksen perustama”). Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Nikopolites (), latinaksi Nicopolitanus.

Augustus suunnitteli pystyttävänsä Nikopoliihin myös useita temppeleitä siirtääkseen Aleksandrian tärkeimmät kultit sinne. Kaupunki osoittautui kuitenkin epäonnistumiseksi, sillä Aleksandria oli luontaisesti edullisemmalla paikalla. Näin roomalainen ”Voiton kaupunki” jäi pelkäksi kilpailijansa esikaupungiksi. Kaupunki katoaa historiasta alle sadan vuoden päästä perustamisestaan.

Ainoastaan Plinius vanhempi mainitsee Juliopolis-nimisen kaupungin Egyptissä. Hän kuvaa sen sijainneen saman kanavan varrella ja suunnilleen saman etäisyyden (20–30 stadioninmittaa) päässä Aleksandriasta, ja näin kyseessä vaikuttaisi olevan Nikopolis. Erään ehdotuksen mukaan nimi Juliopolis olisi kuitenkin viitannut Aleksandrian kaupunginosaan, josta Strabon käytti nimitystä Eleusis.

Lähteet 

Antiikin Aleksandria
Antiikin Kreikan kaupungit Egyptissä
Rooman valtakunnan kaupungit
Ptolemais (Ylä-Egypti)

Ptolemais (, , ) eli Ptolemais Hermeiu (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Thebaiksessa Ylä-Egyptissä ja kuului Thiniteen nomokseen.

Maantiede 

Ptolemais sijaitsi Niilin länsirannalla luoteeseen Abydoksesta ja noin 525 kilometriä etelään nykyisestä Kairosta. Strabon kuvasi kaupungin hänen aikansa Thebaiksen eli varsinaisen Ylä-Egyptin suurimmaksi ja saman kokoiseksi kuin Memfis.

Historia 

Ptolemaisin kaupunki perustettiin hellenistisen kauden alkupuolella. Sen perusti kuningas Ptolemaios I tai toisen lähteen mukaan Ptolemaios II, josta se sai nimensä. Ptolemais perustettiin kreikkalaisen poliksen mallin mukaiseksi kaupunkivaltioksi, ja näin sillä oli omat lakinsa ja itsenäinen asema muun hallinnon ulkopuolella Egyptin muiden polisten Aleksandrian ja Naukratiin ja myöhemmin Antinoopoliin ohella. Kaupunki korvasi paikalla olleen varhaisemman egyptiläisen Souitin kylän, joka jäi uuden kaupungin egyptiläiskortteliksi.

Ptolemais oli näin lähes puhdas kreikkalaiskaupunki keskellä muutoin täysin egyptiläistä aluetta. Se toimi koko Ylä-Egyptin keskuksena hellenistisellä kaudella. Papyrusten ja piirtokirjoitusten perusteella kaupungilla oli bule eli neuvosto ja ekklesia eli kansankokous sekä valitut virkamiehet ja tuomarit, ja sen kansa oli jaettu heimoihin ja demoksiin. Näin sen hallinto muistutti tyypillistä kreikkalaista demokratiaa. Kaupunki ei lyönyt omaa rahaa.

Ptolemais säilyi luonteeltaan kreikkalaiskaupunkina edelleen roomalaisella kaudella. Tähtitieteilijä ja maantieteilijä Klaudios Ptolemaios syntyi oletettavasti Ptolemaisissa noin vuonna 90.

Rakennukset ja löydökset 

Kaupungista on säilynyt vain joitakin rauniokasoja. Siellä tiedetään olleen kreikkalaisia temppeleitä, kuten Zeuksen ja Dionysoksen pyhäköt ja Isiksen temppeli. Kaupungissa oli myös Ptolemaioksille omistettu kultti. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa on päätelty olleen teatteri.

Lähteet 

Hellenistiset kaupungit Egyptissä
Antinoopolis

Antinoopolis ( eli  tai , joskus myös ,  tai ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja kuului Antinoiteen nomokseen.

Maantiede 

Antinoopolis sijaitsi Niilin itärannalla lähes vastapäätä Hermopolis Megalen kaupunkia, noin 286 kilometriä etelään nykyisestä Kairosta. Paikka oli joko sama, jossa sijaitsi aiemmin Bessan kylä tai kaupunki, jossa palvottiin Bes-jumalaa; tai Nefrusi, jossa palvottiin Hathor-jumalatarta.

Historia 

Antinoopoliin kaupunki perustettiin roomalaisella kaudella vuonna 130. Sen rakennutti keisari Hadrianus rakastettunsa Antinooksen muistoksi. Tämä oli kuollut hukkumalla Niiliin lähellä paikkaa, johon kaupunki perustettiin.

Kaupunki perustettiin kreikkalaisen poliksen eli kaupunkivaltion mallin mukaisesti, ja sinne asutettiin muista kaupungeista siirrettyjä kreikkalaisia. Näille annettiin oikeus mennä naimisiin egyptiläisten naisten kanssa ilman kreikkalaisten kansalaisoikeuksien menettämistä. Kaupunki tunnettiin historian aikana useilla nimillä, jo aiemmin mainittujen lisäksi myös nimillä Antenon, Hadrianopolis (Hadrianupolis) ja Besantinopolis sekä arabialaisissa lähteissä Antina. Kaupungin asukkaasta käytettiin muun muassa etnonyymiä Antinoeus ().

Antinoopolis kuului alun perin Heptanomiin alueeseen eli Keski-Egyptiin, mutta siirrettiin myöhemmin osaksi varsinaista Ylä-Egyptiä eli Thebaista. Sen ympärille perustettiin oma nomos, Antinoites, joka erotettiin Hermopoliteen nomoksesta (tai aiempi Hermopoliteen nomos nimettiin uudelleen). Kaupungissa oli neuvosto (būlē) sekä prytani-virkamies. Kaupungin väestö oli jaettu heimoihin tai piireihin (fylē), ja neuvoston jäsenet valittiin näiden jäsenistä. Yhden heimon nimi, Athēnais (), tunnetaan piirtokirjoituksista. Neuvoston päätökset eivät menneet, kuten yleensä oli tapana, nomarkin (nomarkhēs) vaan Thebaiksen prefektin (epistratēgos) tarkistettaviksi. Kaupungissa kunnioitettiin Antinoosta paikallisena jumalana, ja hänen kuolemansa muistolle vietettiin vuosittaisia kisoja.

Antinoopolis kukoisti edelleen keisari Diocletianuksen aikana 200-luvun lopulla, jolloin se toimi Thebaiksen pääkaupunkina. Keisari Valensin aikana 300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla kaupungista tuli piispanistuin sekä yhdelle ortodoksipiispalle että yhdelle monofysiittipiispalle.

Rakennukset ja löydökset 

Antinoopolis oli rakennettu kreikkalais-roomalaisen mallin mukaan. Raunioiden perusteella kaupungin koko pituussuunnassa on ollut noin 2,5 kilometriä ja leveys noin 1,5 kilometriä, mikä tekee siitä jo varsin suurikokoisen kaupungin. Kaupungissa tiedetään olleen useita temppeleitä, teatteri, triumfikaari, circus ja hippodromi. Toinen kaupungin pääkaduista kulki pohjois-eteläsuunnassa, ja oli reunustettu pylväiköin jalankulkijoita varten. Toinen pääkatu kulki itä-länsisuunnassa. Rakennusten raunioita oli pystyssä vielä 1800-luvun alussa. Sittemmin rakennusten kiviä on käytetty uudelleen ja nykyisin paikalla on vain vähän raunioita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Kreikan kaupungit Egyptissä
Taposiris Megale

Taposiris Megale (, myös ; ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Niilin suiston länsipuolella kaupungista nimensä perineen nykyisen Abusirin lähellä, ja kuului Libyan nomokseen.

Maantiede 

Taposiris Megale, suomeksi ”Suuri Osiriksen hauta”, kuului Libyan nomokseen ja sijaitsi Egyptin pohjoisrannikolla eli Välimeren rannalla noin 50 kilometriä länsilounaaseen Aleksandriasta. Se oli rakennettu meren ja Mareotis (nyk. Mariout) -järven väliselle harjanteelle. Kaupunkia ei tule sekoittaa Egyptin muihin Taposiris (”Osiriksen hauta”) -nimisiin kaupunkeihin, joista tunnetuin on Taposiris Mikra.

Historia 

Taposiris Megale oli lisänimensä mukaisesti suurin ja merkittävin Taposiris-nimisistä kaupungeista. Se esitti olevansa yksi niistä paikoista, joihin paloitellun Osiriksen ruumiin osia oli haudattu. Samaa kunniaa tavoittelivat myös muut nomokset, ja siksi samannimisiä kaupunkeja oli monissa paikoissa. Strabon mainitsee, että kaupungissa vietettiin suuria juhlia Osiriksen kunniaksi.

Taposiris Megale kasvatti merkitystään hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana. Roomalaisella kaudella Aleksandrian prefekti järjesti kaupungissa Libyan nomoksen censukset. Löydösten perusteella Taposiris vaikuttaa olleen merkittävä satama ja toimineen tulli-asemana Aleksandriaan suuntautuneelle liikenteelle.

Kaupungin jäänteitä tutkittiin jo vuonna 1801 Napoleonin sotaretken aikana. Aluetta on tutkittu pitkään ja siellä ovat suorittaneet kaivauksia muun muassa ranskalaiset ja unkarilaiset arkeologit. Alueella on myös suoritettu entistystöitä.

Rakennukset ja löydökset 

Taposiriissa oli suuri Osirikselle omistettu temppeli, joka rakennettiin Ptolemaios II:n aikana. Siitä on säilynyt huomattavia raunioita. Pyhäkkoalueen koko on noin 100 × 85 metriä, ja sitä ympäröi muuri, jota on säilynyt edelleen noin kymmenen metrin korkeudelta. Itämuurissa olleesta porttirakennuksesta on säilynyt sen kaksi suurta pylonia. Pyhäkköalueen keskellä sijainnut varsinainen temppeli on suureksi osaksi tuhoutunut. Säilyneiden pylväänosien perusteella se on edustanut doorilaista tyyliä.

Temppelin alta on löydetty noin 1,3 kilometriä pitkä tunneli. Sen korkeus on noin kaksi metriä ja leveys noin metrin, ja se kulkee noin 13–20 metrin syvyydessä maan alla. Rakenteeltaan se muistuttaa Samoksen Eupalinoksen tunnelia.

Kaupungin muihin löytöihin lukeutuu sen nekropolis eli hauta-alue. Alueelta on löydetty muun muassa merkkihenkilöiden muumioita. Tällä perusteella alueelta on etsitty jopa kadoksissa olevaa Kleopatran hautaa, mutta turhaan.

Prokopioksen mukaan keisari Justinianus rakennutti kaupunkiin noin vuonna 527 jaa. kaupungintalon ja termit.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Taposiris Magna et Plinthine. Institut Français d'Archéologie Orientale du Caire. 
 Mission Française des fouilles de Taposiris Magna  

Muinaisen Egyptin kaupungit
Kentiapalmut

Kentiapalmut (Howea) on palmukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu ainoastaan kaksi lajia. Italialainen Odoardo Beccari kuvasi kentiapalmut tieteelle vuonna 1877.

Tuntomerkit 

Kentiapalmut kasvavat 10–20 metriä korkeiksi.

Levinneisyys 
Kentiapalmuja tavataan luonnonvaraisena vain subtrooppisella Lord Howen saarella, joka sijaitsee 600 kilometriä itään Australian rannikolta kohti Uuden-Seelannin pohjoiskärkeä. Saarella ne  muodostavat palmumetsiä alavilta mailta 300 metrin korkeudelle saakka. Viljeltynä kentiapalmuja tavataan myös muualta subtropiikista.

Lajit 
Kentiapalmulmuihin kuuluu kaksi lajia, sirokentiapalmu (H. belmorena) ja pikkukentiapalmu (H. forsteriana). Molemmat lajit on luokiteltu vaarantuneiksi.

Käyttö 
Kentiapalmuista tuli nopeasti niiden löytämisen jälkeen suosittuja huonekasveja. Nykyään laittoman palmukaupan hillitsemiseksi kentiapalmujen kauppa on tarkoin säädeltyä. Luonnonvaraisista palmuista kerätään siemeniä idätettäviksi myyntiin. Lord Howen saarelta viedään vuosittain miljoonia palmuntaimia.

Lähteet 
 Väre, Henry: Kentiapalmut. Teoksessa Luonnossa. Kasvit III. Toim. Piirainen, Mikko. Weilin + Göös, Helsinki 2009, s. 241–242.

Viitteet 

Palmukasvit
Huonekasvit
Katti-Matti (vuoden 1984 piirrossarja)

Katti-Matti () on ranskalais-kanadalais-yhdysvaltalainen vuosina 1984–1985 valmistunut piirrossarja. Sarja perustui George Catelyn vuonna 1973 luomaan samannimiseen sarjakuvahahmoon. Piirrossarja on jatkoa vuonna 1980 valmistuneelle Katti-Matti -piirrossarjalle. 

Sarjaa tehtiin yhteensä kaksi tuotantokautta, joka koostui 86 jaksosta. Yhdessä jaksossa oli kaksi erillistä tarinaa.

Lisäksi vuonna 1986 valmistui Katti-Matti () -niminen elokuva, joka koostui muutamista piirrossarjan tarinoista.

Katti-Matin ääntä sarjan englanninkielisessä versiossa esittää Mel Blanc.

Sarja Suomessa
Suomessa piirrossarjaa ei ole esitetty televisiossa. Sarjan jaksoja on julkaistu VHS-kasetteina ja DVD:nä 1990- ja 2000-vuosikymmenen aikana. Lisäksi vuonna 1986 ilmestynyt elokuva on julkaistu vuokratallenteena että kotitalouksille myytynä VHS-kasettina alkuperäisellä englanninkielisellä jälkiäänityksellä ja suomenkielisellä tekstityksellä sekä suomenkielisellä jälkiäänityksellä .

Suomessa ilmestyneet julkaisut 
VHS-julkaisut:
 Katti-Matti 1 (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy)
 Katti-Matti 2 (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy) 
 Katti-Matti 3 (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy)
 Katti Matti - Bambusaari (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi PVP Voice Oy)
 Katti Matti - Kissanruokaa (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi PVP Voice Oy)
 Katti Matti - Roskiskummitus (suomenkielinen puhe, dubbauksesta vastasi PVP Voice Oy)

DVD-julkaisu:
 Katti-Matti 1 - Kalatarinoita

Lähteet

1980-luvun piirrossarjat
Nickelodeonin televisio-ohjelmat
Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat
Jonathan Harris

Jonathan Harris (6. marraskuuta 1914 Bronx, New York – 3. marraskuuta 2002 Encino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli yli 500 televisio- ja elokuvaroolia, joiden lisäksi hän esiintyi kertojanäänenä ja ääninäyttelijänä. Hän näytteli myös puheteatterissa ja radiossa. Hän oli tyyppinäyttelijä perushahmonaan "pahikset", joissa on usein koominen ulottuvuus. Harris näytteli muun muassa 1960-luvun televisiosarjoissa The Third Man ja Lost in Space.

Ura 
Harris valmistui vuonna 1936 Fordhamin yliopistosta, jossa hän opiskeli farmakologiaa. Ennen näyttelijän uraansa hän työskenteli apteekeissa. Teatteriura urkeni 1942, jolloin hän sai pääroolin Broadway-tuotannossa The Heart of a City. Vuonna 1946 Harris teki roolin näytelmässä A Flag is Born Quentin Reynoldsia ja Marlon Brandoa vastaan.

Harrisin pitkä televisioura alkoi 1949 vierailijana sarjassa The Chevrolet Tele-Theatre. 1950-luvulla hän näytteli sivurooleja useissa sarjoissa, kuten Westinghouse Studio One, The Adventures of Ozzie and Harriet ja Bonanza. Vuosina 1959–1965 Harris näytteli toisen päärooleista televisiosarjassa The Third Man, jota tehtiin kaikkiaan 77 jaksoa. Vuosina 1963–1965 hänellä oli yksi päärooleista komediasarjassa The Bill Dana Show.

Televisiosarjassa Lost in Space Harris teki juonittelevan Zachary Smithin roolin. Sarjan edetessä Harris alkoi työstää roolinsa vuorosanoja oman näyttelijälaatunsa mukaisiksi, eli koomiseen suuntaan. Lopulta tohtori Smithin hahmo varasti koko shown.

1970-luvulla Harrisilla oli päärooli lapsille suunnatussa tieteissarjassa Space Academy. Lisäksi hän vieraili useissa televisiosarjoissa ja antoi äänensä Luciferin hahmolle sarjassa Taisteluplaneetta Galactica.

Uransa myöhäisvaiheessa Harris teki useita äänirooleja, kuten lelutohtori Geri animaatioelokuvassa Toy Story 2 (1999).

Jonathan Harris oli aviossa nuoruudenihastuksensa  Gertrude Bregmanin kanssa vuodesta 1938 kuolemaansa saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Battlestarwiki: Jonathan Harris

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Kent McCord

Kent Franklin McWhirter (s. 26. syyskuuta 1942 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan taiteilijanimellään Kent McCord. Hän näytteli lukuisissa toiminnallisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa 1960-luvulta 2000-luvun alkuun. Hänen pitkäaikaisin roolinsa oli pääosa poliisisarjassa Adam-12.

Ura 
Kent McCordin näyttelijän ura alkoi tilannekomediasarjassa The Adventures of Ozzie and Harriet vuonna 1962. Hän ystävystyi sarjan vakiokaartiin kuuluneen Ricky Nelsonin kanssa ja oli seuraavina vuosina mukana kaikkiaan 44 jaksossa. McCord teki sivurooleja myös kolmessa Elvis Presley -elokuvassa. Ensimmäisen pääroolinsa McCord sai 1968 television poliisisarjassa Adam-12 aisaparinaan Martin Milner. Sarja menestyi hyvin ja sitä esitettiin vuoteen 1975. McCordin seuraava päärooli oli Troy tieteissarjassa Taisteluplaneetta Galactica (1980) Barry Van Dyken rinnalla. McCordin televisionäyttelijän ura jatkui muun muassa sarjoissa UNSUB (1989) ja Seaquest DSV.

McCord näytteli useita kreditoimattomia rooleja teatterielokuvissa 1960-luvun puolessavälissä. Vuonna 1967 hän teki kreditoidun luutnantin roolin sotaelokuvassa The Young Warriors. McCordin elokuvauraa kesti 2000-luvun alkuun, hänen roolinsa olivat tyypillisesti sivurooleja toimintaelokuvissa, kuten Hei, taas me lennetään! (1982) ja Predator 2 – Saalistaja (1990). Vuonna 1993 McCordilla oli merkittävä rooli romanttisessa kauhuelokuvassa Return of the Living Dead 3.

McCord on näytellyt myös teatterissa, kuten John Kenleyn perustamassa kesäteatterissa Kenley Players.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Battlestarwiki: Kent McCord

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Duda

Duda voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
 Barbosa Valente eli Duda, portugalilainen jalkapalloilija
 Maria Eduarda Francelino da Silva eli Duda, brasilialainen jalkapalloilija

Sukunimi 

Andrzej Duda (s. 1972), Puolan presidentti 2015–
Mike Duda, yhdysvaltalainen basisti
Ondrej Duda (s. 1994), slovakialainen jalkapalloilija
Radek Duda (s. 1979), tšekkiläinen jääkiekkoilija.
Edvard Halonen

Edvard Halonen (s. 5. lokakuuta 1894 Kuopio) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli useissa sosialidemokraattisissa sanomalehdissä.

Elämä 
Halonen kirjoitti ylioppilaaksi 1914, jonka jälkeen hän työskenteli Kuopiossa ilmestyneen Savon Työmiehen toimittajana vuodesta 1915 lähtien. Vuosina 1917–1918 Halonen toimi lehden vastaavana päätoimittajana. Sisällissodan aikana Halonen vangittiin Kuopion valtauksen yhteydessä, jonka jälkeen hän oli Kuopion ja Iso-Mjölön vankileireillä.

Vuonna 1919 Halonen aloitti vastaperustetun Savon Kansan toimitussihteerinä, mutta erosi pian tehtävästään lehden siirryttyä kommunisteja kannattavalle linjalle. Vielä samana syksynä Halonen siirtyi Porissa ilmestyneen Uuden Ajan palvelukseen, jonka päätoimittaja hän oli 1921–1925. Vuonna 1921 Halonen toimi Koliahteen joukkomurhasta syytetyn Aksel Aarren oikeudenkäyntiavustajana. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai itse 6 kuukautta vankeutta Uudessa Ajassa julkaistun kirjoituksen ”Kullaan porvariston veriteot” johdosta ja kärsi tuomionsa Turun lääninvankilassa.

Vuosina 1923–1925 Halonen työskenteli myös Sosialistin toimituksessa Turussa, jonka jälkeen hän siirtyi Jyväskylässä ilmestyneen Työn Voiman toimittajaksi ja hoiti vielä Uuden Ajan päätoimittajan tehtäviä parin kuukauden ajan 1928. Vuodet 1929–1930 Halonen työskenteli Työn Voiman päätoimittajana. Hän kuului myös Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallitukseen.

Halosen puoliso oli Martta Leinonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1917.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Vuonna 1894 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Laru

Laru voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Laru, sukunimi
Jari Laru (s. 1975), yliopistonlehtori ja kaupunginvaltuutettu
Okko Laru (s. 1969), muusikko
Lauttasaari, Helsingin kaupunginosa

Täsmennyssivut
Destroyer of Worlds

Destroyer of Worlds on ruotsalaisen äärimetalliyhtye Bathoryn kymmenes studioalbumi. Albumi yhdistelee tyylissään yhtyeen aikaisempaa viikinki- sekä thrash metalia. Albumi sai ilmestyessään ristiriitaisen vastaanoton. Levy oli myös ensimmäinen, jonka Quorthon äänitti yksin.

Taustaa 

Tukholmassa vuonna 1983 perustetun Bathoryn pani alulle tuolloin 17-vuotias Thomas Forsberg, joka käytti taiteilijanimeä Quorthon. Harrastelijoista ja punkkareista koostunut bändi julkaisi 1980-luvulla uraauurtavia black metal -albumeita, ja myivät underground-julkaisujen mittapuulla hyvin. mutta yhtyeen musiikki alkoi muuttua vuoden 1988 Blood Fire Deathin paikkeilla: sanoitukset alkoivat käsitellä skandinaavista mytologiaa, ja kappaleet olivat aiempaa mahtitempoisia.  Yhtye jatkoi eeppisellä viikinkimetalli-soundilla vuoteen 1991 asti, jolloin Quorthon laittoi yhtyeen tauolle. Bathory teki paluun vuonna 1994 julkaistessaan thrash metal -albumi Requiemin. Sitä seurasi toinen thrash-albumi Octagon. jonka jälkeen yhtye teki paluun raskaan viikinkimetallin pariin vuoden 1996 Blood on Icellä.

Äänitykset & julkaisu 

Destroyer of Worlds oli ensimmäinen Bathory-albumi, jonka Quorthon äänitti yksin: laulu ja kaikki instrumentit on merkitty hänen nimiinsä. Perinteiseen tapaan hän myös kirjoitti ja sanoitti kaikki albumin kappaleet. Destroyer of Worldsin musiikki yhdistelee yhtyeen aikaisempaa viikinki- ja thrash metalia.

Quorthon kertoi Metal Rules -verkkojulkaisun haastattelussa työstäneen albumia pitkään ja halunneensa täyttää faniensa toiveet uuden albumin suhteen, ja kertoi äänittäneensä yhteensä 25 kappaletta. Hän pyrki Destroyer of Worldsillä yhdistämään tarkoituksella viikinki- ja thrash metalia, sillä hän ymmärsi fanikuntansa jakautuvan näihin kahteen leiriin.

Levyn julkaisi ruotsalainen Black Mark vinyylilevynä sekä CD-levyllä. Albumin takakannen kappalelista vaihtaa kappaleet 4 ja 5 keskenään, sekä kappaleet 8 ja 10. Artikkeli listaa kappaleet oikeassa kuuntelujärjestyksessä. Levy on omistettu yhtyeen faneille.

Vastaanotto ja jälkimaine 

Aikalaisarviossa Chronicles of Chaos -verkkolehden Vincent Eldefors kehui albumia hyväksi ja suositteli sitä yhtyeen faneille, mutta katsoi ettei se noussut yhtyeen aikaisemman tuotannon tasolle.

Encyclopaedia Metallum -tietokannassa albumin 9 käyttäjäarvioon perustuva keskimääräinen pistemäärä on 64 prosenttia.

Kappaleet

Kokoonpano 

Muusikot

 Quorthon - laulu, sähkökitara, bassokitara, rummut, sävellys ja sanoitukset, tuotanto, kannen suunnittelu ja kansitaide

Muut

 Mikael "Mimo" Moberg - äänitys

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Bathoryn albumit
Thrash metal -albumit
Viikinkimetallialbumit
Vuoden 2001 albumit
Eero Hyvönen (tietojenkäsittelytieteilijä)

Eero Antero Hyvönen (s. 19. toukokuuta 1957) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä, joka on tutkinut tekoälyä, semanttista webiä, kansallisia tietoinfrastruktuureja ja älykkäitä verkkosovelluksia. Hän on Helsingin yliopiston digitaalisten ihmistieteiden keskuksen (HELDIG) johtaja ja Aalto-yliopiston tietotekniikan laitoksen semanttisen mediatekniikan professori.

Hyvönen opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1981, tekniikan lisensiaatiksi 1984 ja tekniikan tohtoriksi 1991. Väitöskirjan nimi on Constraint reasoning with incomplete knowledge: the tolerance propagation approach.

1980- ja 1990-luvuilla Hyvönen oli käynnistämässä Suomen tekoälytutkimusta TKK:ssa ja VTT:llä. Hän oli myös järjestämässä Suomen ensimmäisiä tekoälytutkimuksen päiviä vuonna 1984. 2000-luvulla hänen tutkimuksensa on keskittynyt semanttiseen webiin. Hän johtaa semanttisen laskennan tutkimusryhmää (SeCo), jonka tuottamia sovelluksia ovat muun muassa Kirjasampo, Sotasampo ja Biografiasampo.

Hyvönen on saanut useita kansallisia ja kansainvälisiä tunnustuksia, kuten tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 2014. Hänet valittiin Vuoden Norssiksi vuonna 2017. Samalla julkaistiin sovellus ”Vanhat Norssit uudessa semanttisessa webissä”, johon on digitoitu Norssin matrikkelit ja jossa voi hakea tietoja yli 10 000 norssista vuosilta 1867–1992.

Lähteet

Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
Suomalaiset professorit
Aalto-yliopiston professorit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Milan Trajkovic

Milan Trajkovic (, , s. 17. maaliskuuta 1992 Surdulica, Serbia) on serbialaissyntyinen pika-aitajuoksija, joka muutti vanhempiensa mukana yhdeksänvuotiaana Kyprokselle. Hän on Kyproksen ensimmäinen yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestari.

Suuret arvokilpailut 
Trajkovic karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdeksas. Hän karsiutui seuraavana vuonna alkuerissä Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa ja Zürichin EM-kilpailuissa.

Trajkovic karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Gwangjun Universiadeissa hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Amsterdamin EM-kilpailuissa viidenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa seitsemänneksi. Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hän oli 60 metrin aitajuoksussa kuudes. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä. 

Trajkovic hylättiin 60 metrin aitajuoksun loppukilpailussa Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän sijoittui saman vuoden Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 ajalla 7,60. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 60 metrin aitajuoksussa seitsemäs. Hän voitti samana vuonna Oranin Välimeren kisoissa kultaa 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13,34. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa sekä karsiutui välierissä Eugenen MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa.

Muut kilpailut 
Trajkovic voitti 110 metrin aitajuoksussa kultaa Euroopan pienten valtioiden kisoissa Luxemburgissa 2013 ajalla 14,03 ja Reykjavikissa 2015 ajalla 13,86. Balkanin-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 110 metrin aitajuoksussa kultaa 2015 ja 2016 sekä sisäratojen Balkanin-mestaruuskilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa kultaa 2015 ja 2017.  

Trajkovic on voittanut Kyproksen-mestaruuden 110 metrin aitajuoksussa 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2021 ja 2022 sekä 200 metrillä 2015. Sisäradoilla hän on voittanut maan mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa 2016. Hän on parantanut Kyproksen pika-aitajuoksuennätyksiä useita kertoja vuodesta 2014 lähtien. Vuoden 2020 lopussa hänen nimissään olivat maan ennätykset sisäratojen 60 metrin aitajuoksussa 7,51 (Birmingham 2018) ja ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa 13,25 (Lontoo 2017).

Lähteet 

Kyproslaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Moderna

Moderna on yhdysvaltalainen lääketeollisuusyhtiö, joka on muun muassa kehittänyt koronavirusrokotteen. Yhtiö perustettiin vuonna 2010 ja sen päämaja sijaitsee Cambridgessa, Massachusettsissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtiön verkkosivut

Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Lääkevalmistajat
Zulfiqar

Zulfiqar (arabiaksi ذُو ٱلْفَقَار, Ḏū-l-Faqār) on miekka, joka islamilaisen perimätiedon mukaan kuului Ali ibn Abi Talibille.

Profeetta Muhammedin kerrotaan antaneen Zulfiqarin ennen Uhudin taistelua Alille. Hänen taitonsa miekan kanssa olivat niin loistavat, että muslimien leirissä alkoi kiertää sanonta "Ei ole Alin vertaista sankaria tai miestä. Ei ole Zulfiqarin vertaista miekkaa." Kyseistä sanontaa alettiin sittemmin kaiverruttaa useisiin miekkoihin..

Alkuperäisen, Alin käyttämän Zulfiqarin uskotaan tänä päivänä olevan osa kokoelmaa, joka siirtyy imaamilta imaamille.

Ulkonäkö ja merkitys 
Miekan silmiinpistävin ominaisuus on se, että se on kaksikärkinen miekka. Eri kuvauksista riippuen miekka haarautuu koko matkalta tai sitten vain kärjestä.

Zulfiqar on melko yleinen uskonnollinen symboli islamissa, etenkin šiialaisuudessa. Miekan mukaan on nimetty Iranin armeijan käyttämä panssarivaunumalli. Lisäksi bosnialainen erikoisjoukko, joka oli osallisena Trusinan verilöylyyn vuonna 1993, oli nimeltään "Zulfikar". Iranin korkea-arvoisin kunniamerkki, Zulfiqarin ritarikunta, on nimetty miekan mukaan. Ritarikunta on perustettu jo vuonna 1856. Viimeisin kunniamerkin saaja on Qassem Suleimani.

Galleria

Lähteet 

Miekat
Islam
Keijunruusu

Keijunruusu (Rosa ’Dart's Defender’) on Rosa Rugotida -ryhmään eli nukkekurtturuusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista puolikerratut, violetinpunaiset, ruusuntuoksuiset kukat. Joissakin lähteissä keijunruusu luetaan kuuluvaksi Rosa Rugosa -ryhmään eli tarhakurtturuusuihin.

Alkuperä 
Keijunruusu on Pohjois-Amerikassa luonnonvaraisena kasvavan nukkeruusun (Rosa nitida) ja hansaruusun risteytys. Se risteytettiin Hollannissa Darthuisin taimitarhassa vuonna 1971.

Kuvaus 
Keijunruusu kasvaa Suomessa 1–1,2 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen kasvutapa on aluksi nuokkuva, mutta vanhemmiten pensas muuttuu pystykasvuiseksi. Versot ovat piikkiset. Lehdet ovat pienikokoisia, kiiltäviä ja pitkänomaisen soikeita. Syksyllä ne saavat kellanpunaisen värin. Kesäkuun loppupuolella alkava melko voimakastuoksuinen kukinta kestää elokuun alkuun. Kukat ovat halkaisijaltaan 6–9 cm, puolikerrannaiset ja violetinpunaiset. Nuoret heteet ovat ruskeankeltaiset. Kukan tuoksu on miellyttävä, raikas ja pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Ruusu kukkii saman vuoden versoilla. Se muodostaa syksyllä runsaasti punaisia, naurismaisia kiulukoita. Lajike leviää juurivesoilla. Se viihtyy aurinkoisella ja puolivarjoisella paikalla, vettä läpäisevässä, keskiravinteisessa, tuoreessa maassa. Ruusu sietää hyvin auringon paahdetta ja jonkin verran myös kuivuutta. Keijunruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–IV.

Kuvia Keijunruususta

Lähteet 

Ruusulajikkeet
Ewa Swoboda

Ewa Nikola Swoboda (s. 26. heinäkuuta 1997 Żory, Sleesian voivodikunta) on puolalainen pikajuoksija, sisäratojen Euroopan-mestari.

Swoboda sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013 ja viidenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa 2014. Nanjingin nuorten olympialaisissa 2014 hänet hylättiin 100 metrin loppukilpailussa. Hän teki 60 metrin juoksun sisäratojen nuorten Euroopan ennätyksen 7,21 Toruńissa helmikuussa 2015. Hän paransi ennätyksen aikaan 7,20 sijoittuessaan kahdeksanneksi Prahan EM-hallikilpailuissa maaliskuussa 2015. Saman vuoden alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Eskilstunassa hän saavutti kultaa 100 metrillä ajalla 11,52 ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä.

Swoboda juoksi sisäratojen 60 metrin Puolan ennätyksen ja nuorten Euroopan ennätyksen 7,13 Luxemburgissa tammikuussa 2016. Hän juoksi alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen ja Puolan naisten ennätyksen 7,07 Toruńissa kaksi viikkoa myöhemmin. Hän saavutti samana vuonna 100 metrillä hopeaa Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ajalla 11,12. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Swoboda saavutti Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hopeaa 60 metrillä ajalla 7,10. Kesäkaudella hän voitti 100 metrillä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Bydgoszczissa ajalla 11,42 ja karsiutui Lontoon MM-kilpailuissa saman matkan välierissä. Vuonna 2018 hän karsiutui välierissä sekä Birminghamin MM-hallikilpailujen 60 metrillä että Berliinin EM-kilpailujen 100 metrillä.

Swoboda voitti 60 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 ajalla 7,09. Saman vuoden Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti 100 metrillä kultaa ajalla 11,15 ja 4 × 100 metrin viestissä pronssia. Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Sisäratojen MM-kilpailuissa Belgradissa 2022 hän sijoittui 60 metrillä neljänneksi ajalla 7,04. Kesällä 2022 hän karsiutui Eugenen MM-kilpailuissa 100 metrin välierissä sekä sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa 100 metrillä neljänneksi ja saavutti pikaviestissä hopeaa.

Swoboda on voittanut Puolan-mestaruuden 100 metrillä 2016–2020 ja 2022 sekä sisäradoilla 60 metrillä 2015, 2017, 2018–2019 ja 2021–2022.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt