joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alec Aalto

Alec Mikael Aalto (24. syyskuuta 1942 Helsinki – 24. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Ulkoministeriössä hän aloitti vuonna 1979 ja toimi Suomen suurlähettiläänä Itävallassa (1991–1995), Italiassa (2003–2006) ja Ruotsissa 2006–2010 eläkkeelle jäämiseensä asti.

Aalto valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1967 Helsingin yliopistosta, ja hän opiskeli myös musiikkia Sibelius-Akatemiassa. Vuosina 1968–1970 hän opiskeli Oxfordin yliopistossa kansainvälistä oikeutta.

Vuodet 1970–1972 Aalto työskenteli Yleisradion toimittajana, minkä jälkeen hän oli vuodet 1973–1975 valtioneuvoston tiedotuspäällikkö. Hän toimi tehtävässä muun muassa Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi Etykin lehdistöpäällikkönä. Vuonna Aalto oli 1975 pääministerin sihteeri Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa ja vuosina 1976–1978 Neste Oy:n tiedotusjohtaja.

Ulkoministeriön palvelukseen Aalto siirtyi vuonna 1979. Vuoteen 1984 saakka hän toimi ministeriön lehdistö- ja kulttuurikeskuksen päällikkönä, vuonna 1985 kauppapoliittisen osaston neuvottelevana virkamiehenä ja vuosina 1986–1991 kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä.

Vuonna 1991 Aalto aloitti suurlähettiläänä Itävallassa toimien samalla Suomen edustajana Wienissä toimivissa YK:n järjestöissä ja oli akkreditoituna myös Sloveniaan. Vuosina 1995–1997 Aalto työskenteli valtioneuvoston kansliassa pääministerin erityisavustajana kansainvälisissä asioissa. Vuodet 1997–2003 hän oli Euroopan unionin asioiden valtiosihteeri ja vuosina 2000–2003 myös valtioneuvoston EU-sihteeristön päällikkö.

Vuodet 2003–2006 Aalto oli Suomen suurlähettiläs Italiassa, akkreditoituna myös Maltalle ja San Marinoon. Kesäkuussa 2006 hän aloitti viimeisen pestinsä suurlähettiläänä Ruotsissa. Aalto jäi eläkkeelle helmikuussa 2010.

Aallon vanhemmat olivat näyttelijä Märta Laurent ja varatuomari, kauppaneuvos Arvo Mikael Aalto. Hän oli kaksikielinen. Hänellä oli vaimo ja tytär. Aalto harrasti musiikkia ja viihtyi maaseudulla, saaristossa ja Lapissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Alec Aallon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Yle Arkivet: Hörspel av Alec Aalto

Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset valtiosihteerit
Suomalaiset juristit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Huntsgirl

Huntsgirl on kuvitteellinen hahmo Disneyn animaatiosarjassa Jake Long – amerikkalainen lohikäärme, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran ensimmäisessä jaksossa Vanhanaikaista koulutusta vuonna 2005. Huntsgirlia ääninäyttelee sarjan englanninkielisessä alkuperäisversiossa Mae Whitman. Huntsgirlin oikea nimi on Rose, hän opiskelee samassa koulussa kuin Jake Long. Huntsman kidnappasi Rosen vauvana joka oli saanut syntymämerkin joka esitti lohikäärmettä, Rosea alettiin opettamaan taistelemaan ja pyydystämään lohikäärmeitä. Myöhemmin kuitenkin Huntsgirlille paljastui että hänet on kidnapattu.

Jake Long – amerikkalainen lohikäärme
Piirroshahmot
Kuvitteelliset kamppailulajien harrastajat
Deicide (albumi)

Deicide on yhdysvaltalaisen Deicide -yhtyeen vuonna 1990 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. 

Roadrunner Recordsin mukaan Deicide on kaikkien aikojen eniten myynyt death metal -albumi.

Kappalelista

Kokoonpano levyllä 

 Glen Benton - laulu, basso
 Eric Hoffman - kitara
 Brian Hoffman - kitara
 Steve Asheim - rummut

Vuoden 1990 albumit
Vuoden 1990 esikoisalbumit
Deiciden albumit
Etruskien uskonto

Etruskien uskonto on jonkin verran hämärän peitossa, mutta tiedämme siitä pääpiirteet. Etruskit uskoivat useisiin jumaliin ja siihen, että heidän elämänsä oli ennalta määrätty. Kohtalonusko ei silti tehnyt heistä uskonnollisesti passiivisia. Papit saattoivat ottaa selvää ennustamistaidoilla heidän kohtaloistaan. Etruskien uskonnon tarkoituksena ei siis ollut muuttaa kohtaloa, vaan säilyttää sopusointu jumalien kanssa. Jumalia palvottiin temppeleissä tai pyhissä lehdoissa. Riittejä oli noudatettava tarkasti; sillä tavalla varmistettiin niiden toimiminen.

Uskonnolliset käytännöt

Ennustaminen 

Etruskit uskoivat, että heidän elämänsä oli ennalta määrätty.

Etruskipapit etsivät merkkejä jumalten suosiollisuudesta esimerkiksi seuraamalla lintujen lentoa taivaalla (auspicium), uhrieläinten maksasta (haruspeksit) ja salamista (fulguratura). Uhrieläinten maksa  oli jaettu 16 osioon, joiden avulla tulkittiin, mitä jumalaa on loukattu. Myös taivas oli jaettu 16 alueeseen.

Apunaan papit käyttivät pyhiä kirjojaan.

Votiivilahjat 

Uhrilupauksen antaminen ja sen täyttäminen lienee ollut yksi tavoista säilyttää tasapaino jumalien kanssa. Konkreettisemmin tämä näkyy lahjoissa, joita jumalille annettiin sairaustapauksen kohdatessa; vaivastaan parantunut antoi kiitokseksi esimerkiksi saveen valetun sairaan ruumiinosan kuvan.

Mytologia 

Etruskit olivat polyteistisiä eli heillä oli useita jumalia.

Jumalilla oli tietty hierarkia: esimerkiksi salaman jumala Tinia (kreikkalaisen mytologian Zeusta vastaava) tarvitsi toisen asteen salamoiden käyttämiseen luvan jumalkollegiolta (Dii Consentes). Ns. kolmannen asteen salamoihin sai luvan vain Verhotuilta Jumalilta (dii involuti).

Jumalia 

Osa jumalista on alkuperäisiä etruskilaisia, mutta kreikkalaisen mytologian vaikutus ulottui myös etruskien uskontoon.

Vaikutus 

Etruskien uskonto vaikutti erityisesti roomalaiseen uskontoon huomattavasti; mm. haruspeksit, auspicium ja uhrieläimen maksasta ennustaminen siirtyivät myös roomalaisten uskontoon, joka otti vaikutteita vastaan melko helposti.

Katso myös 

 Haruspeksit

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Etruskien mytologia
Uskonnot
Optiikka (täsmennyssivu)

Optiikka tarkoittaa seuraavia asioita:
 Optiikka eli valo-oppi, erityisesti valoa tutkiva fysiikan osa-alue.
 Optiikka, Eukleideen kirjoittama teos
 Optiikka, Ptolemaioksen kirjoittama teos
 Optiikan kirja, ibn al-Haithamin kirjoittama teos
 Opticks, Isaac Newtonin kirjoittama teos
Garota de Ipanema

Garota de Ipanema () on bossa nova -musiikkityylin kuuluisimpia kappaleita, jonka on säveltänyt brasilialainen Antônio Carlos Jobim vuonna 1962. Kappaleen portugalinkieliset sanat on kirjoittanut Vinícius de Moraes. Englanninkielisen käännösversion on sanoittanut Norman Gimbel. Kappaleen ehti levyttää ensimmäisenä Pery Ribeiro vuonna 1962, mutta maailmanmaineeseen laulu nousi Astrud Gilberton, João Gilberton ja Stan Getzin levytyksenä albumilla Getz/Gilberto (1963). Kappaleen englanninkielinen versio ”Girl from Ipanema” oli 1960-luvun puolivälissä maailmanlaajuinen suurmenestys, ja se sai vuoden levytyksen Grammy-palkinnon vuonna 1965. 

Laila Kinnunen on levyttänyt vuonna 1964 laulun suomeksi nimellä ”Ipaneman tyttö”, johon sanat on kirjoittanut Kari Tuomisaari. Bossa novasta innostunut Frank Sinatra levytti laulun albumille Francis Albert Sinatra & Antônio Carlos Jobim (1967) yhdessä Jobimin kanssa.

Kappaleen tarina Ipaneman tytöstä sijoittuu Rio de Janeiron kuuluisan hiekkarannan tuntumaan Brasiliaan, jonne johtavan kadun varrella sijaitsevassa Veloso-baarissa säveltäjä Jobim tapasi istuskella. Laulun päähenkilöllä on vastineensa todellisuudessa: tuolloin teini-ikäinen Ipaneman kaupunginosassa asunut Heloísa Pinheiro, joka usein käytti reittiä asioillaan.

Lähteet 

Bossa nova -kappaleet
Norman Gimbelin sanoittamat kappaleet
Jazzstandardit
Antônio Carlos Jobimin säveltämät kappaleet
Vinícius de Moraesin sanoittamat kappaleet
Vuoden 1962 kappaleet
Grammy-palkitut kappaleet
Roger Carel

Roger Blancharel (14. elokuuta 1927 – 11. syyskuuta 2020), taiteilijanimeltään Roger Carel, oli ranskalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Asterixin ääninäyttelijänä ranskankielisissä Asterix-animaatioissa, kuten Asterix – gallialaisten sankari, sekä Star Wars-elokuvien C-3PO'n ranskankielisenä ääninäyttelijänä. Hän on myös ääninäytellyt Olipa kerran... sarjassa maestroa.

Lähteet

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Heavy Horses

Heavy Horses on brittiläisen Jethro Tull-yhtyeen yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1978. Se jatkaa edellisalbumi Songs from the Woodin tyyliä, jossa yhdistyvät progressiivinen rock sekä folkrock. Levy ylsi top 20:een sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.

Albumin tyyli 

Ian Andersonin sanoitukset kertovat tällä levyllä realistisista aiheista edellislevyn metsän taruolentojen ja myyttejen sijaan. Albumin teemana ovat maaseudun elämä ja sen muutokset ja uhat nykymaailmassa. Esimerkiksi albumin nimikappale kertoo hevosen syrjäyttämisestä työjuhtana. Levyn nimi ja nimikappale viittaavat Englannin maaseudun työhevosiin. 

Musiikillisesti Heavy Horsesia on sanottu Jethro Tullin albumeista monimutkaisimmaksi. Sanoitusten ohella myös levyn sävellykset ovat melankolisia. Edellisalbumi Songs from the Woodiin verrattuna solisti Ian Andersonin äänen on sanottu kehittyneen rajumpaan ja karheampaan suuntaan. Samalla itse yhtyeen soiton on sanottu olevan ”tiukempaa” kuin Songs from the Woodilla. Mukana on vaikutteita englantilaisesta kansanmusiikista, mikä ilmenee melodioissa, akustisissa kitaroissa, mandoliineissa sekä Andersonin huilunsoitossa.

Curved Air -yhtyeen Darryl Way soittaa viulua kappaleissa ”Acres Wild” ja  ”Heavy Horses”.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson.

A-puoli
 
 
 
 
 
B-puoli

Remasteroidun painoksen (2003) bonuskappaleet

Kokoonpano

Jethro Tull
Ian Anderson – laulu, huilu, mandoliini, akustinen kitara
Martin Barre – kitara
Barriemore Barlow – rummut, lyömäsoittimet
John Evan – piano, urut
John Glascock – bassokitara
David Palmer – kirkkourut, kosketinsoittimet, orkesterisovitukset

Vierailijat
Darryl Way – viulu (kappaleissa 2 ja 8)

Lähteet 

Jethro Tullin albumit
Vuoden 1978 albumit
Bursting Out

Bursting Out on Jethro Tull -yhtyeen syyskuussa 1978 julkaistu ensimmäinen varsinainen livealbumi. Se nauhoitettiin saman vuoden kevään Euroopan-kiertueella. Albumista on julkaistu myös yhden CD:n versio, jolta puuttuu joitakin kappaleita. Vuoden 2004 remasteroitu versio on tupla-CD, joka sisältää koko albumin.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson ellei toisin mainita

Levy 1 

 

A-puoli
 
 
 
 
 
B-puoli

Levy 2 

 

A-puoli
 
 
 
 
B-puoli

Kokoonpano 

Ian Anderson – laulu, huilu, akustinen kitara
Martin Barre – kitara, mandoliini, marimba
Barriemore Barlow – rummut, kellopeli
John Evan – piano, urut, harmonikka, syntetisaattori
John Glascock – basso, kitara, laulu
David Palmer – kirkkourut, syntetisaattori

Lähteet 

Vuoden 1978 konserttitallenteet
Jethro Tullin konserttitallenteet
Studebaker

Studebaker, oik. Studebaker Corporation, oli yhdysvaltalainen autotehdas, joka sijaitsi South Bendissä Indianassa. Vuonna 1852 perustettu yhtiö valmisti alkujaan kaivosvaunuja. Vuonna 1868 se rekisteröitiin nimellä Studebaker Brothers Manufacturing Company. Kun Studebaker ryhtyi valmistamaan sähkö- ja bensiinikäyttöisiä kulkuvälineitä 1902, se toimi yhteistyössä muiden bensiinikäyttöisten kulkupelien valmistajien kanssa vuoteen 1911. Vuonna 1913 Studebaker toi markkinoille ensimmäiset bensiinikäyttöiset autot omalla ”Studebaker”-merkillään.

1910- ja 1920-luvuilla Studebaker oli Yhdysvaltojen suurimpia teollisuusyrityksiä. Vuosina 1916–1924 sen pörssiarvo määritti osaltaan Dow Jones -teollisuusindeksiä.

Studebaker Corporation valmisti myös muita automerkkejä, vuosina 1927–1930 Erskine- ja 1932–1933 Rockne-autoja. Ne olivat loistoauto Studebakeria halvempia automerkkejä.

Vuonna 1954 detroitilainen Packard Motors Company osti yhtiön, ja Studebakerista tuli Studebaker Packard Corporationin yksi osasto vuosiksi 1957–1962. Vuonna 1962 se otti jälleen käyttöön vanhan nimensä Studebaker Corporation. Studebaker luopui autonvalmistuksesta 1966, mutta yhtiö pysyi itsenäisenä sijoitusyhtiönä vuoteen 1967, jolloin se yhdistyi Worthingtoniin ja yhtiön nimeksi tuli Studebaker-Worthington Corp.

Suomessa
Ensimmäiset Studebaker-autot tuotiin Suomeen jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Maahantuojana oli Ab Walfrid Alfthan Oy, joka toi Studebakereita vuosina 1912–1913 runsaat 20 kappaletta. Vuodesta 1925 alkaen Studebakerin edustajana Suomessa toimi Korpivaara Oy siihen saakka, kunnes Studebaker luopui autojen valmistuksesta. Studebaker-henkilöautoja rekisteröitiin 1930-luvun ajan melko runsaasti: huippuvuonna 1938 lukumäärä oli 818. Kuorma- ja linja-autona Studebaker ei ollut kovin yleinen, mutta niilläkin oli Suomessa joukko uskollisia käyttäjiä. Vuonna 1939 Studebaker oli Suomen kahdeksanneksi yleisin henkilöautomerkki 3,1 prosentin osuudella rekisteröidyistä autoista.

Toisen maailmansodan jälkeen Studebaker-autojen tuonti Suomeen jäi vähäiseksi säännöstelyn vuoksi. Vuoden 1954 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 744 Studebaker-henkilöautoa ja 264 Studebaker-kuorma-autoa. Vuonna 1961 Studebaker Lark -henkilöauto maksoi Suomessa 1 430 000 markkaa (vuoden 2005 rahassa 27 170 euroa), mikä oli reilut kaksi kertaa niin paljon kuin Volkswagen Kuplan hinta (610 000 mk/11 590 €) ja hieman enemmän kuin Mercedes-Benz 180:n hinta (1 230 000 mk/23 370 €). Vuoden 1963 lopussa Studebakereita oli rekisterissä vielä noin 600 autoa, mutta tämän jälkeen sitä ei mainittu ajoneuvorekisterissä enää omana merkkinään. Viimeiseksi Suomessa esitellyksi Studebakeriksi jäi vuoden 1962 uutuus, Avanti-urheiluauto. Studebakerin tuonti Suomeen päättyi valmistajan lopettaessa toimintansa vuonna 1966.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Studebaker-Worthingtonin sivut  
 Studebaker-museo 
 Studebakerin historiaa 

Yhdysvaltalaiset automerkit
1930-luvun autot
Yhdysvaltalaiset yritykset
Viherpesu

Viherpesu () on pinnallista ympäristöystävällisyyttä, joka ei ulotu mainontaa tai retoriikkaa syvemmälle. Termi on alun perin johdettu englanninkielisestä ilmauksesta whitewash (), joka tarkoittaa "virheiden peittämistä tai salaamista".

Viherpesua harrastavat erityisesti yritykset, joilla on selkeästi haitallinen vaikutus ympäristöön. Nämä yritykset pyrkivät puhdistamaan mainettaan viestittämällä halua parantaa ympäristön tilaa. Viherpesussa tuotetaan assosiaatioita, jotka liittyvät toiminnan puhtauteen ja ekologisuuteen ilman, että toimintatapoja merkittävästi muutetaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
https://www.greenwash.earth/

Ympäristönsuojelu
Guitar Hero: On Tour

Guitar Hero: On Tour on Vicarious Visionsin kehittämä ja Activisionin julkaisema Guitar Hero -pelisarjaan kuuluva musiikkipeli. Peli julkaistiin Nintendo DS:lle vuonna 2009.

Kappaleet

1. Burnt Copies 
 OK Go – ”Do What You Want”
 Blink-182 – ”All The Small Things”
 No Doubt – ”Spiderwebs”
 Jet – ”Are You Gonna Be My Girl”
 Twisted Sister – ”We’re Not Gonna Take It”

2. Raise to the top 
 Smash Mouth – ”All Star”
 Nirvana – ”Breed”
 Rick Springfield – ”Jessie’s Girl”
 Pat Benatar – ”Hit Me With Your Best Shot”
 Maroon 5 – ”This Love”

3. Buried Treasures 
 Los Lonely Boys – ”Heaven”
 Bloc Party – ”Helicopter”
 The Doodie Brothers – ”China Grove”
 Kiss – ”Rock and Roll All Nite”
 Daughtry – ”What I Want”

4. Nefarious Visions 
 Steve Miller Band – ”Jet Airliner”
 Santana – ”Black Magic Woman”
 Stray Cats – ”Stray Cat Strut”
 ZZ Top – ”La Grange”
 Skid Row – ”Youth Gone Wild”

5. Battery Chargers 
 Ozzy Osbourne – ”I Don’t Wanna Stop”
 Incubus – ”Anna Molly”
 Red Hot Chili Peppers – ”Knock Me Down”
 Stevie Ray Vaughan – ”Pride and Joy”
 Lynyrd Skynyrd – ”I Know a Little”

Bonuskappaleet 
 Freezepop – ”I Am Not Your Gameboy”
 Guns N’ Roses – ”Welcome To The Jungle”

Aiheesta muualla 
 Suomalainen Guitar Hero yhteisö 

Guitar Hero
Vuoden 2008 videopelit
Nintendo DS -pelit
Compasso d’Oro

Compasso d’Oro on italialainen muotoilupalkinto, jonka myöntää Italian teollisen muotoilun yhdistys ADI. Kolmen vuoden välein jaettava palkinto on Italian merkittävin ja myös kansainvälisesti arvostettu. Palkittavan tuotteen on oltava Italiassa valmistettu, mutta suunnittelija voi olla ulkomaalainen. Suomalaisista Compasso d’Oron ovat saaneet Kaj Franck (elämäntyöstä 1957), Harri Koskinen (Muu-tuoli 2004) ja Eero Aarnio (Trioli-lastentuoli 2008). Palkinnon perustamisesta 1954 teki aloitteen italialainen arkkitehti Giò Ponti.

Lähteet
 "Eero Aarnio palkittiin Italiassa", Helsingin Sanomat 28.6.2008 s. C1

Aiheesta muualla

ADI homepage Associazione per il Disegno Industriale -sivusto 
DolceVita  elämäntyylin internetsivusto
San Pellegrino Artikkeli Compasso d'Oron alkuperästä.

Kirjallisuutta

Muotoilupalkinnot
Rodney Soher

Rodney Ewart Soher (27. marraskuuta 1893 – 25. tammikuuta 1983) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Soher voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83.

Aiheesta muualla
Rodney Soherin profiili DatabaseOlympics.comin sivuilla (englanniksi)

Brittiläiset rattikelkkailijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Julius Kärnä

Julius Einari Kärnä (17. kesäkuuta 1895 Nivala - 31. lokakuuta 1977 Oulu) oli suomalainen jääkärimajuri ja talouspäällikkö. 

Kärnän vanhemmat olivat vahtimestari Juho Kärnä ja Tilda Finnilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Amalia Finnilän kanssa. Kärnä on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön.

Opinnot
Kärnä kävi viisi luokkaa Raahen yhteiskoulua ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun.

Jääkäriaika

Puutavara-alalla toiminut raahelainen Kärnä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet siirrettiin sairautensa takia pataljoonan täydennysjoukkoon 17. tammikuuta 1917. Takaisin pioneerikomppaniaan hän siirtyi 20. toukokuuta 1917. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän osallistui sotakoulun B-kurssille Libaussa vuonna 1917.

Suomen sisällissota
Kärnä astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1918 adjutantiksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kärnä palveli 6. Jääkärirykmentissä ja siitä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa ensin adjutanttina ja 26. toukokuuta 1919 lähtien 1. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 17. syyskuuta 1919 ja toimi sen jälkeen Raahe oy:n konttoristina ja konttorinhoitajana vuosina 1919–1923 ja Uleå oy:n tarveaineiden ostajana vuosina 1923–1926. Oulun seudun piirimielisairaalan taloudenhoitajana hän toimi 11. toukokuuta 1926 alkaen ja aina vuoteen 1961 saakka.

Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Kärnä osallistui Erillinen Pataljoona 21:n komentajana ja oli mukana taisteluissa Uuraassa, Viipurinlahdella ja Tervajoella. Jatkosotaan hän osallistui III Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä ja komendanttina ja oli mukana taisteluissa Taivalkoskella.

Luottamustoimet
Kärnä oli Oulun reserviupseerikerhon perustajia, kerhon puheenjohtaja ja kunniajäsen vuodesta 1948 alkaen. Hän on toiminut Oulun kaupungin valtuustossa ja seurakunnan kirkkohallintokunnassa. Hän oli myös Jääkäriliiton Oulun alaosaston puheenjohtaja.

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
 Sivu 31

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue

Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue eli "Bafana Bafana" ( on Etelä-Afrikan tasavaltaa kansainvälisesti edustava jalkapallomaajoukkue. Sitä hallinnoi Etelä-Afrikan jalkapalloliitto.

FIFA erotti joukkueen apartheidin aikana, mutta se on jälleen toiminut 1990-luvun alusta. Vuonna 1996 se voitti omalla maallaan pelatut Afrikan-mestaruuskilpailut. MM-kisoihin se selvisi ensimmäistä kertaa vuonna 1998 jolloin se hävisi Ranskalle, pelasi tasapelit Tanskaa ja Saudi-Arabiaa vastaan ja jäi alkulohkoon. Neljä vuotta myöhemmin vuonna 2002 se voitti Slovenian, pelasi tasan Paraguayta vastaan ja hävisi viimeisessä kamppailussa Espanjalle. Lopulta se putosi jatkosta tehtyjen maalien perusteella (Paraguaylla 6, Etelä-Afrikalla 5).  

Vuonna 2010 Etelä-Afrikka toimi maailmanmestaruuskilpailujen isäntäjoukkueena. Kotikisoissa joukkue pelasi tasan Meksikon kanssa, hävisi Uruguaylle ja voitti Ranskan. Isännät jäivät kuitenkin alkulohkoon huonomman maalieron turvin (Meksikolla 3-2, Etelä-Afrikalla 3-5). 

Etelä-Afrikan päävalmentajaksi otettiin vuonna 2008 Joel Santana. Kotikisoihin valmistuminen sujui kehnosti ja liitto sai lopulta lokakuussa 2009 tarpeekseen ja erotti Santanan päävalmentajan tehtävistä. Lopulta Carlos Alberto Parreira valmensi maata MM-kisoissa.

Joukkueen eniten otteluita pelannut pelaaja on Aaron Mokoena; eniten maaleja on tehnyt Benni McCarthy.

Maailmanmestaruuskilpailut 

1930–1962 - Ei osallistunut
1966–1990 - FIFA:n esti osallistumisen apartheidin takia
1994 - Ei selviytynyt karsinnoista
1998 - Ensimmäinen kierros
2002 - Ensimmäinen kierros
2006 - Ei selviytynyt karsinnoista
2010 - Ensimmäinen kierros
2014 - Ei selviytynyt karsinnoista
2018 - Ei selviytynyt karsinnoista

Afrikan-mestaruuskilpailut 

 1957–1992 – CAF esti osallistumisen apartheidin takia
 1994 – Ei selvinnyt karsinnoista
 1996 - Mestaruus
 1998 - Hopeaa
 2000 - Pronssia
 2002 - Puolivälierät
 2004 – 1. kierros
 2006 – 1. kierros
 2008 – 1. kierros
 2010 – Ei selviytynyt karsinnoista
 2012 – Ei selviytynyt karsinnoista
 2013 – Puolivälierät
 2015 – 1. kierros
 2017 – Ei selviytynyt karsinnoista
 2019 – Puolivälierät

Entisiä valmentajia 
  Augusto Palacios (1992–1994)
  Philippe Troussier (1998)
  Carlos Queiroz (2000–2002)
  Stuart Baxter (2004–2005, 2017–2019)
  Carlos Alberto Parreira (2007–2008, 2009–2010)
  Joel Santana (2008–2009)
  Gordon Igesund (2012–2014)
  Molefi Ntseki (2019–2021)

Lähteet 

Maajoukkue
Jalkapallomaajoukkueet
Mike di Meglio

Mike di Meglio (s. 17. tammikuuta 1988 Toulouse) on ranskalainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2008 hän ajoi Derbi-moottoripyörällä suomalaisessa Ajo Motosport -tallissa sveitsiläisen Dominique Aegerterin tallikaverina MotoGP:n 125cc-luokassa.

Di Meglio aloitti MotoGP:ssä kaudella 2003. Ensimmäiset viisi kautta, vuoteen 2007, hän ajoi vaihtelevalla menestyksellä italialaisissa ja ranskalaisissa talleissa. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksena hän saavutti heinäkuussa 2005 Britannian GP:ssä missä hän sijoittui toiseksi. Voittoon hän ajoi ensimmäistä kertaa lokakuussa samana vuonna Turkissa.

Kaudeksi 2008 hän teki sopimuksen Ajo Motorsportin kanssa. Hän varmisti luokan mestaruuden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Australiassa otettuaan kauden neljännen voittonsa.

Aiheesta muualla
Esittely MotoGP:n sivuilla

Ranskalaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Tinkiminen

Tinkiminen on toimintaa, jossa ostaja ja myyjä neuvottelevat myytävän esineen tai palvelun hinnasta. Joissain maissa tinkiminen on tavallista, mutta esimerkiksi länsimaissa ollaan siirrytty entistä enemmän kiinteisiin hintoihin ja tinkiminen on vähentynyt. Länsimaissa yleisintä tinkiminen lienee yleisintä kalliiden tuotteiden kaupassa kuten asunnot ja moottoriajoneuvot. Tinkimistä harrastetaan yleisesti myös epämuodollisessa kaupassa, esimerkiksi kirpputoreilla, ja pitkäaikaisia sopimuksia, esimerkiksi sähkösopimuksia, solmittaessa.

Lähteet 

Kauppa
Nuorisorangaistus

Nuorisorangaistus on Suomen rikoslakiin sisältyvä, erityinen 15-17-vuotiaille rikoksentekijöille suunnattu rangaistus. Tuomioistuin voi tuomita syyllisen nuorisorangaistukseen, jos sakko katsotaan riittämättömäksi ja ehdoton vankeus liian ankaraksi rangaistukseksi. Nuorisorangaistuksella pyritään edistämään nuoren rikoksentekijän sosiaalista selviytymistä ja ehkäisemään hänen syyllistymistään uusiin rikoksiin.

Nuorisorangaistuksen pituus vaihtelee neljästä kuukaudesta yhteen vuoteen. Nuorisorangaistus koostuu valvonnasta, sosiaalista toimintakykyä edistävistä tehtävistä ja ohjelmista sekä työelämään että työhön perehtymisestä. Nuorisorangaistuksen toimeenpanosta vastaa Rikosseuraamuslaitos. Tuomitun valvojana toimii Rikosseuraamuslaitoksen virkamies.

Vuosina 1997–2004 nuorisorangaistusta käytettiin keskimäärin 50–60 kertaa vuodessa. Rangaistusmuodon käyttöä on sen jälkeen vähennetty, ja vuonna 2015 sitä käytettiin vain 11 kertaa. Eniten nuorisorangaistuksia pantiin toimeen vuonna 1998, 86 tuomiota.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nuorisorangaistus Rikosseuraamuslaitos

Rangaistusmenetelmät
Reino Karvonen

Reino Veikko Karvonen (20. marraskuuta 1932 Koivisto – 15. marraskuuta 2007) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli 3 000 metrin estejuoksu.

Kaarinan Uraa, RU-38:aa ja Porvoon Urheilijoita edustanut Karvonen saavutti SM-pronssia 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1955 edellään veljensä Pentti Karvonen sekä Sven Laine. Maaotteluissa hän edusti Suomea neljä kertaa: vuonna 1955 Tukholmassa Ruotsia vastaan sekä vuonna 1957 Tallinnassa Viroa, Helsingissä Unkaria ja Tukholmassa Ruotsia vastaan. Estejuoksuennätyksensä 8.54,0 hän juoksi vuonna 1959. Hän alitti yhdeksän minuutin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1957 kaikkien aikojen viidentenä suomalaisena.

Maastojuoksussa Karvonen saavutti SM-pronssia pitkällä matkalla vuonna 1958 ja syysmestaruuskilpailujen pitkällä matkalla vuonna 1954 (tuona vuonna järjestettiin kahdet SM-kilpailut, keväällä ja syksyllä). Porvoon Urheilijoiden riveissä hän voitti joukkuemestaruuden vuonna 1954 ja hopeaa vuonna 1955 (molemmat pitkällä matkalla) sekä RU-38:n edustajana joukkuehopeaa lyhyellä matkalla vuonna 1957 ja pitkällä matkalla vuonna 1958. Eräästä Tukholman katujuoksun voitosta hän sai erikoisen palkinnon: eturivin paikan nyrkkeilyn EM-otteluun Ingemar Johansson – Henry Cooper.


Henkilökohtaiset ennätykset
 3 000 metriä: 8.29,2
 5 000 metriä: 14.39,4
 10 000 metriä: 30.57,4
 3 000 metrin esteet: 8.54,0

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset estejuoksijat
Suomalaiset maastojuoksijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
SamSam

SamSam on lapsille tarkoitettu ranskalainen animaatiosarja. Sarja kertoo pienestä avaruuspojasta SamSamista, joka seikkailee uskollisen nallensa sekä lukuisien ystäviensä kanssa. Ohjelma perustuu Serge Blochin luomaan hahmoon. SamSam esiintyy myös sarjakuvissa ja kirjoissa. Suomessa sarjaa on esitetty Pikku Kakkosen yhteydessä.

Tarina 
SamSam on maailman nuorin ja pienin supersankari. Hän asuu avaruudessa äitinsä, isänsä sekä Nassi-nallen kanssa. Hän käy koulua ystäviensä Super-Susen (kirjoissa ja sarjakuvissa Superjuuli) ja Pikku Piin kanssa. Seikkaillessansa hän tapaa Likapossun (sarjakuvissa ja kirjoissa Sottasälli), marsilaiset ja heidän kuninkaansa Marselius ensimmäisen, avaruuden kauhun Hirmuparran miehistöineen sekä useita avaruushirviöitä.

Sarjakuvat ja kirjat 
SamSamista on myös sarjakuva, jota on julkaistu Bayard Pressen lehdissä, muun muassa StoryBoxissa (englanniksi), Pomme d’Apissa (ranskaksi) ja Leppis-lehdessä (suomeksi) lokakuussa vuonna 2000. SamSam esiintyi Suomessa aluksi nimellä Santeri. SamSam on myös esiintynyt omassa kirjasarjassaan. Kirjoissa ja sarjakuvissa joillain hahmoilla on eri nimet kuin televisiosarjassa.

Suomalaiset äänet 

 Sanna Majuri - SamSam, Opettaja
 Oskari Tamminen - Nassi-nalle
 Kiti Kokkonen - Papunen , Super-Suse
 Antti Jaakola - Isä
 Heljä Heikkinen - Äiti
 Petrus Kähkönen - Muut sivuroolit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset animaatiosarjat
2000-vuosikymmenen piirrossarjat
Pikku Kakkosen ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
France Télévisionsin televisio-ohjelmat
Garfield Todd

Sir Reginald Stephen Garfield Todd (13. heinäkuuta 1908 – 13. lokakuuta 2002) oli Etelä-Rhodesian (nyk. Zimbabwe) pääministeri vuosina 1953–1958. Hän syntyi Uudessa-Seelannissa ja lähti Afrikkaan protestanttisena lähetyssaarnaajana vuonna 1934.

Todd tuli valituksi siirtomaan parlamenttiin vuonna 1948. Hän tuli tunnetuksi tukemalla alueen mustan enemmistön oikeuksia muun muassa koulutuksen suhteen. Zimbabwen itsenäistyttyä hän istuikin vuosina 1980–1985 senaattorina.

Todd joutui jo siirtomaa-aikana ongelmiin vastustettuaan valkoista hallitusta. Hän tuki aluksi Mugaben hallitusta, mutta alkoikin pian kritisoida sitä ja ajautui tyttärensä Judithin kanssa epäsuosioon. Vuonna 2002 Garfield Toddilta poistettiin Zimbabwen kansalaisuus. Hän kuoli Bulawayossa 94-vuotiaana.

Lähteet 

Zimbabwelaiset poliitikot
Rhodesian pääministerit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Johannes Alaranta

Johannes Alaranta (14. marraskuuta 1895 Alahärmä – 15. tammikuuta 1979) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Alaranta ja Sanna Rjörkholm. Hänen puolisonsa oli Suoma Römpötti.

Opinnot
Hän kävi kansakoulun. Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin jalkaväkilinjan hän suoritti vuonna 1929.

Jääkärikausi

Tämä Alahärmäläinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 4. komppaniaan. Johannes Alaranta otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Katso myös: Suomen sisällissota
Johannes Alaranta saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin Vähänkyrön–Kauhajoen suojeluskuntakomppaniaan vähäkyröläisten joukkueenjohtajaksi. Sisällissodassa hän osallistui Ikaalisten taisteluun, jossa hän haavoittui Kilvakkalan kylässä 10. maaliskuuta 1918. Hänen haavojaan hoidettiin Vaasan sotilassairaalassa ja parannuttuaan hänet komennettiin 2. jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan koulutusaliupseeriksi.

Sisällissodan jälkeinen aika
Hänet siirrettiin 8. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. 29. marraskuuta 1918 hänet siirrettiin Panssarijuna n:o 1:een, josta hänet siirrettiin 25. huhtikuuta 1919 Pioneeripataljoona 1:een, Rautatiepataljoonaan hänet komennettiin 1. marraskuuta 1923 ja Tampereen rykmenttiin 8. syyskuuta 1927, missä hänet määrättiin ensin 8. komppaniaan ja 1. marraskuuta 1928 aliupseerikouluun koulutusaliupseeriksi.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana Talouskoulussa, osallistuen Taipaleen taisteluun. sotien välisen ajan hän toimi komppanianvääpelinä 7. prikaatin 2. pataljoonassa. Jatkosodassa hän toimi Jalkaväkirykmentti 28:ssa joukkueenjohtajana ja osallistui Tyrjän ja Ristilahden taisteluihin. Hän haavoittui Kojolanjärvellä 24. helmikuuta 1942. Haavoista parannuttuaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi jalkaväenkoulutuskeskus 19:sta. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin työleirin päälliköksi Sotavankileiri 6:een, jossa hän toimi vuodet 1942–1944. Sotavankileiri 1:n päällikkönä hän toimi vuonna 1944.

Sotien jälkeinen aika
Hän jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1945. Eläkkeellä ollessaan hän osallistui miinanraivaukseen, jossa tehtävässä haavoittui 8. heinäkuuta 1946. Haavoistaan toivuttuaan hän työskenteli Helsingissä Soinne ja K:ni Oy:n palveluksessa vuosina 1949–1967.

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Juho Alanko

Juho Iivari Alanko  (28. syyskuuta 1892 Ilmajoki – 21. maaliskuuta 1943) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Alanko ja Elisabeth Korpi-Kahma. Hänen puolisonsa oli Ida Olivia Kaukonen.

Opinnot
Juho Iivari Alanko kävi kansakoulun, kauppa-apulaiskurssin ja yhden luokan Vaasan kauppakoulua.

Jääkärikausi

Tämä Ylistarossa ja Vaasassa työskennellyt liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 12. joulukuuta 1916 haupitsipatteriin ja 18. huhtikuuta 1917 uudelleen 1. komppaniaan. Juho Iivari Alanko otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Katso myös: Suomen sisällissota
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin vääpeliksi 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa Viipurin valloitukseen.

Sisällissodan jälkeinen aika
Juho Iivari Alanko palveli sodan jälkeen vääpelinä ja joukkueenjohtajana Kajanin sissipataljoonassa, sekä lyhyen ajan myös pataljoonan aseupseerina. Enne eroaan puolustusvoimista hän toimi pataljoonan rahastonhoitajana. Puolustusvoimista eroamisensa jälkeen syksyllä 1919 hän toimi liikemiehenä Tampereella, hoitaen samalla Tampereen suojeluskunnan Pyynikin pataljoonan komentajan tehtäviä. Vuonna 1922 hän muutti Vaasaan, jossa hän työskenteli Rautakauppa oy Teräksen palveluksessa. Suojeluskuntatyötä hän ei Vaasassakaan unohtanut, vaan hoiti Vaasan suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäviä vuosina 1923 – 1924. Liikkeenharjoittajana hän toimi vuodet 1928 - 1932, Kuolemajärven jääkärikodissa hän oli vuodet 1934 - 1939.

Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Uudenkaarlepyyn koulutuskeskuksessa ja jatkosotaan jalkaväenkoulutuskeskus 18:sta sekä Huoltoupseerina Äänislinnan aluemetsätoimistossa. Juho Iivari Alanko on haudattu Vaasaan.

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Kynttilänjalka

Kynttilänjalka tai kynttelikkö on kynttilöille tarkoitettu alusta. Sen tarkoitus on pitää kynttilä pystysuorassa, jotta se voisi palaa sopivasti. Kynttilänjalan toinen tehtävä on estää sulaneen steariinin leviäminen tai tippuminen kynttilän ympärille alustaan.

Kynttilänjalkaan asetetaan kynttilä tai kynttilöitä. Kynttilä voi olla asetettu jalustassa olevan vastikeosan sisään. Lukkomekanismilla toimiviakin esiintyy. Oma keksintönsä on kynttilänjalka, johon voidaan liittää minkä hyvänsä tapainen pystykynttilä, sen vyötärömitasta riippumatta. On olemassa myös turvakynttilöitä, jotka sammuvat itsestään, kun ovat palamassa vaarallisen lyhyiksi, mikä saattaa suojella sekä palovaaralta että myös pintaa, jolle kynttilänjalka on asetettu, saamasta epätoivottuja vaurioita lämmöstä.

Kynttilänjaloissa on usein koristeita.

Juutalaisuuden yksi symboli on seitsenhaarainen kynttelikkö eli menorah.

Kynttilät
Valaistus
Oslo Nye Teater

Oslo Nye Teater on Oslossa Norjassa sijaitseva teatteri. Se on yksi Norjan suosituimmista teattereista. Teatteri perustettiin vuonna 1959, kun Det Nye Teater ja Folketeatret yhdistettiin. Se käsittää neljä näyttämöä: Oslo Nye Hovedscenen, Oslo Nye Centralteatret, Oslo Nye Trikkestallen ja Oslo Nye Caféscenen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Teatterin kotisivut 

Teatterit
Oslon rakennukset ja rakennelmat
Mirko Cvetković

Mirko Cvetković (, s. 16. elokuuta 1950, Zaječar) on serbialainen taloustieteilijä ja Serbian entinen pääministeri heinäkuusta 2008 lähtien. 

Hän on suorittanut Belgradin yliopiston taloustieteen tiedekunnassa maisterin ja tohtorin tutkinnot.

Hän on työskennellyt kaivosinstituutissa kymmenen vuotta ja talousinstituutissa kuusi vuotta, sekä CES Meconissa konsulttina. 1980-luvulla hän oli Maailmanpankin konsultti projekteissa Pakistanissa, Intiassa ja Turkissa. Vuosina 1998–2001 hän oli kaivosinstituutin talouskonsulttina.

Tammikuusta 2001 Cvetković talouden ja yksityistämisen varaministerinä Zoran Đinđićin hallituksessa ja 2003–2004 yksityistämisviraston johtaja. Hän oli Vojislav Koštunicain hallituksen talousministeri toukokuusta 2007 heinäkuuhun 2008.

Kesäkuussa presidentti Boris Tadić nimitti Cvetkovićin hallituksenmuodostajaksi. Hän ei kuulu mihinkään puolueeseen, mutta sosiaalidemokraattien ja liberaalien euromyönteinen Za evropsku Srbiju tukee häntä.

Cvetković piti tärkeimpänä tehtävänään Euroopan unionin vakaus- ja assosiaatiosopimuksen ratifiointia ja Venäjän kanssa tehdyn energiasopimuksen vahvistamista. Hän ei myöskään hyväksy Kosovon yksipuolista itsenäiseksijulistautumista.
Cvetković on ilmoittanut että Serbia anoo EU:n jäsenyyttä, vaikka lähestymissopimus ei tulisi täytäntöön.

Cvetković on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän puhuu myös englantia.

Lähteet 
Ko je Mirko Cvetković, kandidat za premijera

Viitteet 

Serbian pääministerit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Marokon dirhami

Marokon dirhami (; kansainvälinen valuuttatunnus MAD) on Marokon rahayksikkö. Se on myös Länsi-Saharan rahayksikkö.

Marokossa on käytössä 10, 50, 100 ja 200 dirhamin setelit ja 1, 5, 10, 20 santimatin kolikot ja ½, 1, 2, 5 ja 10 dirhamin kolikot. Seteleissä on kuvattu Hassan II, Muhammad VI ja Muhammad V.

Lähteet 

Afrikan rahayksiköt
Marokko
Pilpasuo

Pilpasuo on Oulun laajin, 367 hehtaarin suuruinen suoalue Sanginsuun suuralueella Lapinkankaan, Sanginsuun ja Sanginjoen kaupunginosissa.

Sijainti ja yhteydet
Pilpasuo sijaitsee Oulun kaupungissa keskustan itäpuolella, Oulujoen pohjoispuolella siihen laskevan Sanginjoen suusta viitisen kilometriä linnuntietä koilliseen. Pilpasuolle on yhteys Sanginjoen varresta Sanginjoentieltä eroavalta metsäautotieltä, johon suon länsiosassa yhtyy myös suota kiertävä luontopolku.

Luonto

Suon syntyminen ja kehitys
Pilpasuo on pääosin kehittynyt liki 3 000 vuotta vanhan merenrantaniityn, muinaisen Oulujoen suistohaaran eli jokiuoman alueelle. Suon laidalla olevan Pilpakankaan reunamilla näkyy yhä rantadyynivalleja, ja kankaalta sekä suota ympäröiviltä moreenikumpareilta purkautuu siihen  paljon pohjavettä. Suolta virtaa Suo-oja -niminen puro Sanginjokeen Vääräkosken kohdalle. Suoluonnon kehittyminen ei ole pysähtynyt, vaan osa siitä muuttuu aapasuoksi ja osa keidassuoksi ja suolle jää yhä vähemmän rimpiä. Tätä nykyä suon keskustan yleisin suotyyppi on neva, laidoilla on sekä korpia että rämeitä. Sieltä on löydetty yhteensä peräti 23 erilaista suotyyppiä, kuten isovarpuräme, tupasvillaräme, ruohokorpi, nevakorpi, keskiravinteinen saraneva, lyhytkorsineva, luhtaneva ja letto.

Suojelualue
Suon pohjoisin Pahalammen tienoon kolkka ja itäinen Pilpakankaan ja Ala-Korkiakankaan välinen alue ovat Natura-aluetta, joka on merkitty suojelualueeksi sekä Pohjois-Pohjanmaan seutukaavassa että Oulun yleiskaavassa. Suota kiertää noin seitsemän kilometrin mittainen luontopolku. Sen varrella suon länsilaidalla olevan lähteen kohdalla Pilpakankaalla on nuotiopaikka ja laavu. Telttailu alueella on kielletty, mutta laavulla yöpyminen on sallittu. Suojelualueeseen sisältyvän Pilpasuota idässä rajaavan Ala-Korkiakankaan keskellä on lapinraunio. Luontopolku ylittää suon pitkospuita Pilpakankaan ja Ala-Korkiakankaan välisen pienen Siltasaaren kautta.

Kasvit ja eläimet
Suon kasveihin kuuluvat muun muassa lapinleinikki ja lettorikko. Suolla voi nähdä lentelevän kurkia ja liroja sekä vaeltelevan hirviä.

Lähteet 

 Oulun kaupunki: Pilpasuo (Viitattu 27.3.2013)
 Ympäristökeskus (Viitattu 1.1.2009)
 Retkikartta, suon sijainti (Viitattu 1.1.2009)
 Väre, H., Ulvinen, T., Vilpa, E. & Kalleinen, L. 2005: Oulun kasvit – Piimäperältä Pilpasuolle. – Norrlinia 11:1-512. ISBN 952-10-2372-4.

Lapinkangas (Oulu)
Suomen Natura-alueet
Sanginjoki (Oulu)
Sanginsuu
Suomen suot
Oulun luonto
Pohjois-Pohjanmaan luonnonsuojelualueet
Ralph Broome

Ralph Howard Broome (5. elokuuta 1889 – 25. tammikuuta 1985) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Broome voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83.

Aiheesta muualla
Ralph Broomen profiili DatabaseOlympics.comin sivuilla (englanniksi)

Brittiläiset rattikelkkailijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Alexander Richardson

Alexander Whitmore Colquhoun Richardson (11. toukokuuta 1887 – 22. heinäkuuta 1964) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alussa.

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Richardson voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83.

Aiheesta muualla
Alexander Richardsonin profiili DatabaseOlympics.comin sivuilla (englanniksi)

Brittiläiset rattikelkkailijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Virginia City (Nevada)

Virginia City on Nevadan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva historiallinen kaivoskaupunki, jossa Mark Twain aloitti uransa lehtimiehenä vuonna 1863. Virginia City on statukseltaan epäitsenäinen unincorporated community ja Storeyn piirikunnan keskus. Virginia Cityssä on alle tuhat asukasta, ja sen kaupunkikuva, joka muodostaa Virginia City Historic Districtin, on julistettu suojelukohteeksi.

Virginia City on Nevadan vanhimpia asutuskeskuksia, joka syntyi kultaryntäyksessä lähes yhdessä yössä 1859, kun Comstockin hopea- ja kultarikas malmijuonne löydettiin. Löytö houkutteli paikalle tuhansia kaivajia, ja enimmillään kaupungin asukasluku lähenteli 30 000 ihmistä. Kaupunki kuihtui nopeasti, kun kaivostoiminta tyrehtyi Comstockin suonen ehdyttyä 1898.

Virginia City sijaitsee 1 896 metrin korkeudella merenpinnasta Mt. Davidson -vuoren kupeessa.

Bonanza-televisiosarjan keskiössä olevan kuvitteellisen Ponderosan maatilan sanotaan sijaitsevan Virginia Cityn lähistöllä.

Katso myös 
Tahoejärvi

Aiheesta muualla 

Virginia Cityn viralliset sivut

Nevadan kaupungit
Al-Hilal

Al-Hilal () on Saudi-Arabian valioliigaan kuuluva saudiarabialainen jalkapalloseura. Se toimii pääkaupunki Riadissa ja pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla. Eräs tunnettu Al-Hilalissa vaikuttanut kotimainen pelaaja on Sami Al-Jaber (1988-2007); ulkomaalaisista esimerkiksi brasilialainen Rivelino oli seurassa vuosina 1978–1981. 

Al-Hilal on voittanut maansa valioliigan mestaruuden useasti; vuosina 1977, 1979, 1985, 1986, 1988, 1990, 1996, 1998, 2002, 2005, 2008, 2010, 2011, 2017, 2020, 2021 ja 2022.

Entisiä päävalmentajia
  Sami Al-Jaber
  Gabriel Caldéron
  Thomas Doll
  Giorgos Donis
  Eric Gerets
  Ivan Hašek
  Anghel Iordănescu
  Artur Jorge
  Aad de Mos

Lähteet

Saudiarabialaiset jalkapalloseurat
Christian Clavier

Christian Clavier (s. 6. toukokuuta 1952, Pariisi) on ranskalainen näyttelijä. Hänet muistetaan Asterixin näyttelijänä elokuvissa Asterix ja Obelix vastaan Caesar, sekä Asterix ja Obelix: Tehtävä Kleopatra. Hän on myös näytellyt elokuvassa Just Visiting Jean Renon kanssa ja Napoleonia elokuvassa Napoleon Bonaparte.

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Omanin jalkapallomaajoukkue

Omanin jalkapallomaajoukkue eli Al Ahmar () on Omania kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa edustava AFC:n maajoukkue. Sitä hallinnoi Omanin jalkapalloliitto.

Joukkue ei ole selviytynyt maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen, mutta Aasian-mestaruudesta se on kamppaillut vuosina 2004, 2007 ja 2015. Kuitenkaan se ei millään kerralla ole selviytynyt pudotuspeleihin. Tunnettuja pelaajia joukkueessa ovat olleet muiden muassa Ali Al Habsi ja Amad Al Hosni. Päävalmentajana on toiminut kesäkuusta 2011 lähtien ranskalainen Paul Le Guen.

Entisiä päävalmentajia

  Paul Le Guen (2011–2015)
  Juan Ramón López Caro (2015–2016)
  Pim Verbeek (2017–2019)

Lähteet

Maajoukkue
Jalkapallomaajoukkueet
Walter Graf

Walter Graf (s. 3. maaliskuuta 1937) on entinen sveitsiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili vuosina 1960–1970. Hän voitti pronssia Grenoblen olympialaisista 1968 neljän miehen kelkasta Jean Wickin, Hans Candrianin ja Willi Hoffmannin kanssa.

Lähteet
Neljän miehen kelkan olympiamitalistit

Sveitsiläiset rattikelkkailijat
Sveitsiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Thomas Arnold

Thomas Alfred Arnold (5. huhtikuuta 1901 – 5. heinäkuuta 1986) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella. 

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Arnold voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83.

Lähteet

Brittiläiset rattikelkkailijat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Alfred Neveu

Alfred Neveu (24. joulukuuta 1890 − 20. toukokuuta 1975) oli sveitsiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.

Vuoden 1924 talviolympialaisissa Neveu voitti kultaa nelimiehiskelkkailussa ajalla 5.45,54.

Aiheesta muualla
Alfred Neveun profiili DatabaseOlympics.comin sivuilla (englanniksi)

Sveitsiläiset olympiavoittajat
Sveitsiläiset rattikelkkailijat
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Toliara

Toliara (tunnetaan myös nimellä Toliary; entinen nimi Tuléar) on 114 400 (2007) asukkaan kaupunki Madagaskarilla. Se on Atsimo-Andrefanan alueen pääkaupunki.

Kuvia

Madagaskarin kaupungit
Tyko

Tyko on suomalainen miehen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli annettu Suomessa 494 miehelle ja alle viidelle naiselle Alkuperältään nimi on lyhentymä kreikkalaisesta, Raamatussakin esiintyvästä nimestä Tykikos (), joka johtuu onnellista tarkoittavasta kreikan kielen sanasta tykikos.

Tunnettuja Tykoja

 Tyko Brahe, tanskalainen tähtitieteilijä
 Tyko Haapala, "Tykopaatti", rap-artisti
 Tyko Hagman, suomalainen toimittaja ja kirjailija
 Tyko Hedlund, suomalainen runoilija
 Tyko Isolukkari, suomalainen sisällissodan aikana Jämsän teloituksiin osallistunut maanviljelijä ja suojeluskuntalainen
 Tyko Reinikka, suomalainen poliitikko ja pankinjohtaja
 Tyko Sallinen, suomalainen taidemaalari
 Tyko Tarponen, suomalainen poliitikko, liike-elämän vaikuttaja ja päätoimittaja 
 Tyko Vanne, suomalainen pikajuoksija
 Tyko Varto, suomalainen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen aktivisti
 Tyko Vesa, suomalainen jääkärivääpeli

Lähteet
Stormwatch

Stormwatch on Jethro Tullin syyskuussa 1979 julkaistu albumi, joka täydentää yhtyeen ns. "folk-rock-trilogian". Albumin kappaleet käsittelevät ympäristön ja luonnon uhkia ja sitä kuinka ihminen omalla tavallaan tuhoaa itse maapallon. 

Albumi jäi basisti John Glascockin viimeiseksi yhtyeen riveissä. Vaikeasta sydänsairaudesta kärsinyt Glascock on mukana vain kolmella raidalla ("Flying Dutchman", "Orion" ja "Elegy"). Huolimatta pahenevasta sairaudestaan Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään, johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet, ja lopulta monien varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta ja soitti itse loput bassoraidat. Glascock kuoli marraskuussa 1979 sairauden murtamana. Hänen tilalleen tuli Fairport Convention-yhtyeen basisti Dave Pegg. 

Stormwatch-kiertueen jälkeen yhtyeessä tapahtui lisää vaihdoksia, ja jäljelle jäivät vain Anderson, Pegg ja kitaristi Martin Barre.

Kappaleet

"North Sea Oil" – 3:12 
"Orion" – 3:58 
"Home" – 2:46 
"Dark Ages" – 9:13 
"Warm Sporran" – 3:33 
"Something's on the Move" – 4:27 
"Old Ghosts" – 4:23 
"Dun Ringill" – 2:41 
"Flying Dutchman" – 7:46 
"Elegy" (David Palmer) - 3:38

Remasteroidun version (2004) bonuskappaleet
"A Stitch in Time" – 3:40 
"Crossword" – 3:38 
"Kelpie" – 3:47 
"King Henry's Madrigal" (trad. arr. Jethro Tull) – 3:01

kaikki kappaleet Ian Anderson ellei toisin mainita

Muusikot

Ian Anderson: huilu, akustinen kitara, basso, laulu
Martin Barre: kitara, mandoliini
Barriemore Barlow: rummut, perkussio
John Glascock: basso, laulu (kpl. 2,9 ja 10)
John Evan: piano, urut
David Palmer: syntetisaattori, kirkkourut, orkesterisovitukset

Francis Wilson: puhe (kpl. 8)

Lähteet

Stormwatch-albumin remasteroidun painoksen kansiliite

Viitteet 

Vuoden 1979 albumit
Jethro Tullin albumit
Mazda 323 (BD)

Mazda 323 BD on Mazda 323:n toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1980–1985. Se korvasi edeltäneen FA4-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 323 BF. Japanissa mallin nimenä oli Mazda Familia, Pohjois-Amerikassa Mazda GLC. Lisäksi muun muassa Australaasiassa myytiin malliin perustuvaa Ford Laseria ja sen sedan-versiota Meteoria.

Toisen sukupolven 323 esiteltiin vuonna 1980. Tärkein uudistus edeltäjään verrattuna oli auton muuttuminen takavetoisesta etuvetoiseksi. Lisäksi uutena korimallina oli neliovinen sedan. Uutta farmarimallia ei esitelty, vaan edellisen sukupolven farmaria myytiin uuden sukupolven rinnalla aina vuoteen 1986 saakka.

Vuoden 1983 alussa malli koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudet suuremmat puskurit. Myös takavaloja uudistettiin.

Aiheesta muualla 

323 BD
C-segmentin autot
1980-luvun autot