joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lilla Karlsö

Lilla Karlsö on Itämeren saari, joka sijaitsee noin kolme kilometriä Gotlannista länteen ja 4,5 kilometrin päässä Stora Karlsöstä. Hallinnollisesti se kuuluu Gotlannin lääniin. Lilla Karlsö ja Stora Karlsö ovat Itämeren ainoita lintusaaria. Lilla Karlsöllä kävi ainakin 1980-luvun alkupuolella vain 3 000 kävijää vuosittain.

Lilla Karlsön pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Suurin osa saaresta on kalkkikiviylänköä. Korkein kohta on noin 66 metriä merenpinnan yläpuolella. Nimestään huolimatta saari on siis keskimäärin korkeampi kuin Stora Karlsö, pinta-alaltaan se tosin on pienempi. Saarella on meren tekemiä luolia, joista suurimmat ovat 30 metriä syviä. 

Suurella osalla saaresta ei ole puita ja pensaita, koska siellä on ollut vuosisatojen ajan lampaita. Saarella on laiduntanut kerrallaan jopa sata lammasta karitsoineen. Vain pienellä alueella on satoja vuosia vanhoja jalavia, tammia ja saarnia. Muita kasveja on monipuolisesti, esimerkiksi kangasajuruohoa ja tähkätädykettä, harvinaisiakin kasveja löytyy. Stora Karlsön tapaan myös Lilla Karlsöllä on monipuolinen lintulajisto. Siellä on esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Esimerkiksi harmaalokkeja on Gotlannin suurin populaatio.

Lilla Karlsö on luonnonsuojelualue. Vuonna 1955 siitä tuli luonnonmuistomerkki ja 1964 luonnonsuojelualue. Se on Natura 2000 -alue. Saarella on myös useita muinaisjäänteitä pronssi- ja rautakaudelta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut

Ruotsin Natura-alueet
Gotlanti
Konstanz

Konstanz on yliopistokaupunki Etelä-Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa, Bodenjärven rannalla. Kaupungissa on arviolta 84 760 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 54,1 neliökilometriä. Konstanz sijaitsee aivan Sveitsin rajalla Kreuzlingenin kaupungin naapurina Reinin varrella.

Historiaa 
Konstanzin kirkolliskokous pidettiin vuosina 1414–1418.

Konstanz ja Kreuzlingen muodostavat käytännössä yhteisen kaupunkialueen. Toisen maailmansodan aikana jätettiin kaupungissa valot päälle yöajaksi. Siksi liittoutuneet luulivat kaupunkia osaksi Sveitsiä, eikä kaupunkia siten pommitettu.

Liikenne 
Konstanzista pääsee junalla sekä Saksaan että Sveitsiin. Lähin lentoasema sijaitsee Friedrichshafenissa Saksassa, jonne pääsee nopeimmin Bodenjärven ylittävällä lautalla. Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Stuttgartin, Baselin ja Zürichin lentoasemat.

Muuta 
Zeppeliiniin keksijä Ferdinand von Zeppelin syntyi Konstanzissa.

Konstanzen ystävyyskaupungit ovat:
 Fontainebleau Ranskassa
 Richmond-upon-Thames Englannissa
 Lodi Italiassa
 Tábor Tšekissä
 Suzhou Kiinan kansantasavallassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin viralliset internetsivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Monokokki

Monokokki eli itsekantava kori on yksiosainen rakennetyyppi, jossa rakenteen kuori kantaa suuren osan kuormasta. Sana ”monokokki” tulee ranskankielisestä sanasta monocoque, ’yksikuorinen’.

Vastakkainen rakennetyyppi on erillisrunkoinen rakenne, jossa on sisäinen runko, esimerkiksi putkikehikko, jonka päällä oleva kuori ei kanna rakenteen kuormaa.

Monokokin käyttökohteet 
Monokokkia alettiin 1930-luvulta lähtien käyttää lentokoneiden runkorakenteena. Corradino D’Ascanio keksi käyttää rakennetta suunnittelemassaan skootterissa, Vespassa.

Lähes kaikki henkilöautot ovat myös nykyään rakenteeltaan monokokki-tyyppisiä, jolloin peltinen korirakenne kestää yksin koko kuormituksen, eikä erillistä runkoa ole. Eri autourheiluluokkien, kuten esimerkiksi Formula 1 -luokan autoissa, käytetään hiilikuidusta valmistettua monokokkirunkoa, johon auton kaikki muut osat kuten moottori ja pyöränripustus kiinnitetään suoraan.

Hyödyt ajoneuvokäytössä 
Itsekantavan korin etuina ovat nykyisillä, paremmilla teräslaaduilla sen keveys, edullisemmat valmistuskustannukset sekä oikein suunniteltuna parempi kolariturvallisuus. Jäykemmillä teräslaaduilla ja tietokoneavusteisella suunnittelulla korin muodonmuutokset kolaritilanteessa voidaan optimoida ja tämä antaa myös mahdollisuuden kevyempään rakenteeseen, kun metalliosien paksuutta ei tarvitse lisätä paremman kiertojäykkyyden toivossa.

Haitat ajoneuvokäytössä 
Itsekantavan korirakenteen suurimpana haittana on sen vaikea korjattavuus vakavan kolarin jäljiltä. Samoin ruostuminen on ongelma, sillä ruoste kotelorakenteissa heikentää auton rakennetta ja siten myös kolariturvallisuutta. Tämä oli itsekantavan korirakenteen suurin ongelma 1990-luvulle asti, jolloin autonvalmistajat alkoivat suunnitella yhä parempia valmistuksenaikaisia ruosteenestomenetelmiä, kuten korin osien tai koko rakenteen galvanointi.

Lähteet 

Auton rakenne
1900-luvun keksinnöt
Biarritz

Biarritz  (  tai Miarritze,  ) on kaupunki Biskajanlahden rannalla Etelä-Ranskassa. Biarritz kuuluu Pyrénées-Atlantiquesin departementtiin Akvitanian provinssissa. Kaupunki sijaitsee Ranskan Baskimaassa 25 kilometrin päässä Espanjan rajalta. Biarritzissa on 25 330 asukasta (2012), mutta kesäisin asukasluku nousee 110 000:een..  

Biarritziin pääsee Pariisista TGV-suurnopeusjunalla. Biarritzissa sijaitsee Biarritz-Anglet-Bayonnen lentoasema, joka on neljän kilometrin päässä kaupungista sisämaahan. Lentoasema palvelee lisäksi Anglet'ta ja Bayonnea.

Biarritz on tunnettu ja turistien suosima lomakaupunki. Alueella on mahdollista harrastaa talvisin hiihtoa, sillä Pyreneiden vuoristo sijaitsee kahden tunnin ajomatkan päässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan kaupungit
Pyrénées-Atlantiquesin kunnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ethandunin taistelu

Ethandunin taistelu oli nykyisin Lounais-Englannissa Wiltshiren kreivikunnassa sijainneessa Ethandunissa vuonna 878 käyty taistelu, jossa Alfred Suuren johtamat anglosaksit löivät Guthrumin tanskalaiset. Edingtonin voiton ansiosta Wessex säilyi viimeisenä vapaana englantilaisena kuningaskuntana ja tanskalaiset (viikingit) pysyivät Danelagenissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 britainexpress.com, The Battle of Edington 

800-luku
Anglosaksien taistelut
Viikinkiaika
Ramsar

Ramsar () on kunta ja kaupunki Kaspianmeren rannalla Iranin Mazandaranin maakunnassa. Se on suosittu iranilainen lomakaupunki ja kuuluisa mm. kuumista lähteistään. Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti 27 194 (1996), 28 954 (2001), 32 085 (2006) ja 32 294 (2011).

Radioaktiivisuus 

Kaupungin alueella esiintyy paikoitellen maailman korkeimpiin luettavia luonnollisen radioaktiivisen säteilyn pitoisuuksia, jotka liittyvät kuumiin lähteisiin. Säteilymäärä on paikoin jopa 55–200 kertainen normaaliin taustasäteilyyn verrattuna.

Ramsarin sopimus 

Ramsarin sopimus on kansainvälinen sopimus vesistöalueiden ja kosteikkojen suojelemisesta. Se solmittiin Ramsarissa vuonna 1971. Ramsarin sopimus oli ensimmäinen nykyaikaisista, valtioidenvälisistä luonnonsuojelun ja luonnonvarojen kestävän käytön sopimuksista. Sen on allekirjoittanut 158 valtiota ja siihen kuuluu 1 752 kohdetta, joiden yhteispinta-ala on noin 161 miljoonaa hehtaaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ramsar Iranin matkatoimistojen yhdistyksen sivuilla 
 Ramsarin sopimuksen sivut 

Iranin kaupungit
James Reipas

James Reipas on suomalainen elektronista musiikkia esittävä trio. Tyyliltään yhtyeen musiikki on yhdistelmä koneellista, suomisaundi-tyylistä dance/trance-musiikkia yhdistettynä live-instrumentteihin. Yhtye on keikkaillut ahkerasti Suomessa, ja se on tunnettu vauhdikkaista lavaesiintymisistään.

Yhtyeen jäsenet ovat Kolmas Vasemmalta (kitara, laulu), Oskari Olevainen (lyömäsoittimet, laulu), Kayab (koskettimet, haitari) sekä Aki Himanen (trumpetti).

Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto This Is Not In Fashion julkaistiin australialaisella Demon Tea -levymerkillä vuonna 2001. Kotimainen Freakdance Records julkaisi yhtyeen toisen albumin Uwaga joulukuussa 2005. Keväällä 2008 orkesterin kolmas albumi, Personal Trainer ilmestyi hongkongilaiselta Faerie Dragon -levymerkiltä. Neljäs albumi, Super Life, julkaistiin joulukuussa 2010.

Diskografia
This Is Not In Fashion (Demon Tea Recordings, 2001)
Uwaga (Freakdance Records, 2005)
Personal Trainer (Faerie Dragon Records, 2008)
Super Life (Exogenic, 2010)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen viralliset kotisivut 
 

Suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Targa Florio

Targa Florio oli vuosittainen Palermon seudulla Sisiliassa vuosina 1906–1977 järjestetty urheiluautojen kestävyyskilpailu.

Historia
Ensimmäinen Targa Florio järjestettiin vuonna 1906. Ajatuksen isä oli Vincenzo Florio, rikas kilpa-autoilija ja moottoriurheilufanaatikko, joka oli jo vuonna 1900 järjestänyt Lombardian Bresciassa Coppa Florio -ajot. Ensimmäinen Targa Florio oli 446 kilometrin mittainen kilpailu mutkaisilla vuoristoteillä. Kilpailun voitti Alessandro Cagno keskinopeuden ollessa 50 kilometriä tunnissa. 1920-luvulle tultaessa Targa Florio oli lunastanut paikkansa yhtenä Euroopan merkittävimmistä autokilpailuista Mille Miglian ja Le Mansin 24 tunnin ajon rinnalla, kun vielä varsinaista Grand Prix -sarjaa ei ollut.

Muun muassa Mercedeksen, joka tuolloin ei vielä ollut yhdistynyt Benzin kanssa, saavuttamat voitot 1920-luvulla toivat automerkille huomattavaa mainetta Saksassa, erityisesti Christian Wernerin voitto vuoden 1924 kilpailusta. Ensimmäinen nainen joka osallistui Targa Florioon oli Eliška Junková vuonna 1926. Vuonna 1953 kansainvälinen autoliitto FIA järjesti ensi kertaa urheiluautojen maailmanmestaruussarjan, ja Targa otettiin sen osakilpailuksi vuonna 1955. Vuosien varrella kilpailuun osallistui lukuisia ulkomaalaisia legendaarisia GP-tähtia kuten Juan Manuel Fangio, Olivier Gendebien ja Stirling Moss sekä italialaisia mestareita kuten Tazio Nuvolari, Alfieri Maserati, Achille Varzi sekä paikallinen suuruus Nino Vaccarella.

Historian varrella kilpailu käytiin hyvin monenlaisilla radoilla. Alkuaikoina käytettiin 148 kilometrin mittaista kierrosta, joka myöhäisempinä vuosina lyhennettiin 72 kilometriin ja kierrosmäärä lisättiin kymmeneen. Lähtö- ja maaliviiva sijaitsivat Cerdassa ja vastapäivään kierretty rata kulki Caltavuturon ja Collessanon kautta yli 600 metrin korkeuteen merenpinnasta, mistä matka jatkui Campofelice di Roccellan kautta rannikolle Buonfornelloon. Autot lähtivät liikkellee väliaikalähdöllä, koska yhteislähtö ei ollut kapeilla teillä mahdollinen. Rataennätys on Helmut Markon nimissä vuodelta 1972, kun hän kiersi Alfa Romeolla radan ajassa 33 minuuttia ja 41 sekuntia keskinopeudella 128,23 kilometriä tunnissa, tosin vuonna 1970 Leo Kinnunen kiersi radan vieläkin nopeammin hänen kierrettyä radan Porsche 908:llaan 33 minuuttiin ja 36 sekuntiin keskinopeudella 128,571 km/h. Kuljettajilla oli usein tapana harjoitella pitkällä radalla jo viikkoja ennen kilpailua yleisen liikenteen seassa. Viimeisen kerran Targa oli mukana MM-sarjassa vuonna 1973. Se jatkui vielä muutaman vuoden ajan kansallisena kilpailuna, mutta lopulta lopetettiin kokonaan vuonna 1977 tapahtuneen kuolemantapauksen seurauksena.

Voittajat

Aiheesta muualla 

Targa Florio 1906/1977
 

Italian moottoriurheilu
Moottoriurheilun kestävyyskilpailut
Palermo
Suomen arkkitehtuurimuseo

Arkkitehtuurimuseo eli Suomen arkkitehtuurimuseo (vuoteen 2012 asti Suomen rakennustaiteen museo, ) on Helsingissä toimiva arkkitehtuurin valtakunnallinen vastuumuseo. Museo on perustettu vuonna 1956, ja se on maailman toiseksi vanhin arkkitehtuurimuseo. Museota ylläpitää Suomen arkkitehtuurimuseon säätiö. Museo järjestää näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Sen toimintaan kuuluu suomalaisen arkkitehtuurin kokoelman ylläpitäminen, arkiston ja kirjaston ylläpito, tutkimus, julkaiseminen ja tietopalvelut.

Arkkitehtuurimuseossa vieraili vuonna 2017 yhteensä noin 19 000 ihmistä.

Rakennus 

Arkkitehtuurimuseo sijaitsee Helsingissä Kasarmikadulla. Samalla tontilla sijaitsee myös Designmuseo.

Uusrenessanssi-tyyliä edustava rakennus on Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, ja se valmistui vuonna 1899 Tieteellisten seurain taloksi. Rakennustaiteen museo muutti rakennukseen vuonna 1981 Kaivopuistossa sijaitsevasta huvilasta, joka säilyi museon omistuksessa vuoteen 2020 asti. Kasarmikadun rakennus valmistui tieteellisten seurojen käyttöön, ja se on ollut aiemmin myös Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen käytössä. 

Museolla on yleisötiloja kolmessa kerroksessa. Pohjakerroksessa ovat asiakaspalvelupiste, museokauppa, kirjasto, lasten A&O-huone ja maksuton näyttelytila Studio. Toisessa kerroksessa ovat vaihtuvien näyttelyiden tilat. Kolmannessa kerroksessa sijaitsee suomalaisen arkkitehtuurin historiaa esittelevä pysyvä näyttely, arkisto ja museon hallinnon tilat. Museota ylläpitää Suomen arkkitehtuurimuseon säätiö, joka saa museon toimintaan rahoituksen pääosin valtionapuina.

Kerrallaan museossa on yleensä kaksi näyttelyä. Museon näyttelyt ovat esitelleet tunnettujen arkkitehtien töitä, kaupunkisuunnittelua, arkkitehtikilpailujen voittajia jne.

Museon johtaja Juulia Kauste irtisanottiin maaliskuun lopulla 2018, ja hänen työsuhteensa päättyi toukokuun lopussa 2018. Sen jälkeen väliaikaisena johtajana toimi Reetta Heiskanen. Vuonna 2021 museon johtajana aloitti filosofian maisteri Carina Jaatinen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Museon sivusto.
 Helsinkiopas.
 

Arkkitehtuurimuseot
Helsingin museot
Suomalainen arkkitehtuuri
Rakennusperinne
Kaartinkaupunki
Arkkitehtuuri
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Helsingin suojellut rakennukset
Portsmouth

Portsmouth on noin  asukkaan katedraalikaupunki (city) ja itsenäinen yhtenäishallintopiiri Hampshiren muodollisessa kreivikunnassa Englannissa. South Hampshiren metropolialueella, johon kuuluvat Portsmouthin lisäksi Southampton, Eastleigh, Fareham ja Winchester, asuu noin 1,1 miljoonaa ihmistä. Portsmouth on ollut merkittävä sotilassatama ja laivastotukikohta, vaikka viime vuosinasen merkitys on pienentynyt. Monet kaupungin matkailukohteet liittyvät sen merihistoriaan: Portsmouthissa on telakkamuseo, HMS Victory ja muita museolaivoja sekä Normandian maihinnousun museo.

Kaupungin jalkapallojoukkue Portsmouth FC pelaa nykyään ykkösliigassa, jonne se putosi vuonna 2012. Joukkue pelasi Valioliigassa 2003–2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Portsmouth City Council
Official Portsmouth City Guide 
University of Portsmouth
Agadez (alue)

Agadez on yksi Nigerin seitsemästä alueesta (région). Siellä on vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 487 620 asukasta ja sen pinta-ala on 634 209 neliökilometriä. Pinta-alaltaan Agadez on Nigerin alueista suurin. Sen pääkaupunki on Agadez.

Alue rajoittuu pohjoisessa Algeriaan ja Libyaan sekä idässä Tšadiin. Naapurialueet ovat Diffa, Maradi, Tahoua ja Zinder. Alue jaetaan edelleen kolmeen departementtiin (Arlit, Bilma, Tchirozérine).

Lähteet

Aiheesta muualla
Tahoua (alue)

Tahoua on yksi Nigerin alueista (région). Sen pohjoisosa kuuluu Saharan autiomaahan sekä keski- ja eteläosat Sahelin vyöhykkeeseen. Alueen pinta-ala on 113 371 neliökilometriä. Asukkaita on 2,7 miljoonaa henkeä (vuonna 2010, arvio).

Tahouan alue rajoittuu pohjoisessa Agadezin ja idässä Maradin alueisiin, etelässä Nigeriaan sekä lännessä Dosson ja Tillabérin alueisiin sekä Maliin. Alueeseen kuuluu 8 departementtia: Abalak, Birni N’Konni, Bouza, Illéla, Keita, Madaoua, Tahoua ja Tchintabaraden. Ne käsittävät yhteensä 9 kaupunkikuntaa ja 35 maalaiskuntaa. Hallinnollinen keskus on Tahouan kaupunki. 

Asukkaista 78,2 % on hausoja, 17,5 % tuaregeja, 2,5 % fulbeja, 0,8 % djermoja ja 0,7 % arabeja. Tärkeimmät kielet ovat hausa, berberikieli tamašek ja fulani. Noin 90 % väestöstä on muslimeja, loput animisteja ja kristittyjä. Keskimääräinen asukastiheys on 23,4 henkeä neliökilometrillä ja kaupunkiväestön osuus 12,5 %.

Alueen keski- ja eteläosien pääelinkeino on maanviljely ja karjanhoito. Pohjoisessa harjoitetaan paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja sipuli. Kotieläimiin kuuluvat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset ja aasit. Tärkeä merkitys on myös käsityöammateilla. Alueen kaikkein pohjoisin osa on täysin asumatonta autiomaata.

Lähteet

Aiheesta muualla
Dalasi

Dalasi (tunnus GMD, lyhenne D) on Gambian valuutta, joka jakautuu 100 bututuun. Dalasi otettiin käyttöön 1971. Se korvasi aiemmin käytössä olleen Gambian punnan vaihtosuhteessa 1 Gambian punta = 5 dalasia.

Setelit

Vaihtokurssi
 9. heinäkuuta 2006 yhdellä eurolla sai 35,6753 dalasia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Central Bank of Gambia 

Afrikan rahayksiköt
Gambian talous
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus

Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen (EFES) vastuualueena oli Suomen lentotiedotusalueen (ICAO-koodi EFIN) eteläosa, joka kattoi Etelä- ja Keski-Suomen Oulun läänin etelärajaan saakka. Tällä alueella tapahtuvien lentojen lennonvarmistuspalveluita (lennonjohto-, lentotiedotus- ja hälytyspalvelu) varten lennonvarmistuskeskuksessa toimi aluelennonjohto (, lyh. ACC). Lyhenne EFES tulee sanoista Europe, Finland ja Etelä-Suomi.

Organisaatio ja toiminta
Lennonvarmistuskeskuksessa toimi myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (, lyh. RCC).

Vuosittain Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen vastuualueella tapahtui noin 220 000 mittarilentosääntöjen ( lyh. IFR) mukaan suoritettua lentoa, joka oli noin 95% IFR-lentojen kokonaismäärästä Suomen alueella. 

Keskus sijaitsi vuodesta 1966 lukien Tampereen Aitolahden Olkahisissa Aitovuoressa.

Pohjois-Suomen lennonvarmistuspalveluita hoiti Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskus (EFPS), joka on toiminut Rovaniemellä Rovaniemen lentoaseman alueella vuodesta 1976 alkaen. Finavia päätti kuitenkin huhtikuussa 2009 keskittää koko Suomen lennonvarmistustehtävät Tampereelle ja lakkauttaa EFPS:n. Kyseinen uusi toimintamalli tuli käyttöön marraskuussa 2010, jolloin Etelä- ja Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskukset lakkautettiin ja tilalle perustettiin Suomen aluelennonjohto.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen kotisivu
 Lennonvarmistuskeskus Googlen satelliittikuvassa 

Suomen ilmailu
Olkahinen
Tšerkasy

Tšerkasy () on kaupunki Keski-Ukrainassa Dneprin länsirannalla, noin kaksisataa kilometriä Kiovasta etelään. Se on Tšerkasyn alueen ja sen Tšerkasyn piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2013 siellä oli runsas 285 000 asukasta.

Rautatie Moskovasta Odessaan kulkee Tšerkasyn kautta ja ylittää siellä Dneprjoen 12 km pitkää yhdistettyä rautatie- ja maantiesiltaa pitkin.

Tšerkasyssa on Bohdan H’melnytskyin kansallinen yliopisto ja Tšerkasyn valtion teknillinen yliopisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupunkiin keskittynyt sivusto  (ckrada.com/)

Tšerkasyn alueen kaupungit
Eco (valuutta)

Eco on suunnitteilla oleva eräiden Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) jäsenvaltioiden rahayksikkö. Viisi maata, Gambia, Ghana, Nigeria, Sierra Leone ja Guinea ovat muodostaneet West African Monetary Zonen (WAMZ), joiden lisäksi myös Liberia saattaa liittyä mukaan yhteisvaluuttaan. Lopullisena tarkoituksena on yhdistää eco ja CFA-frangit ja siten luoda yhteisvaluutta kaikille läntisen ja keskisen Afrikan maille. 

Valuutan käyttöönottoa valmistelee West African Monetary Institute, joka sijaitsee Accrassa Ghanassa. Eco-valuutta on pitänyt ottaa käyttöön jo useita kertoja, mutta sen käyttöönottoa on aina lykätty. Viimeksi vuonna 2009 ECOWAS asetti tavoitteeksi, että Eco pitäisi saada käyttöön vuoteen 2020 mennessä.

CFA-frangi on tarkoitus korvata ECO-valuutalla vuoden 2020 lopulla. Valuutan arvo olisi sidottu euroon, mutta muut yksityiskohdat ovat vielä syyskuussa 2020 auki.

Lähteet

Aiheesta muualla
West African Monetary Institute 

Afrikan talous
Afrikan rahayksiköt
Rahaliitot
Alanko

Alanko tarkoittaa maantieteessä laajaa aluetta, joka pinnanmuodostuksesta riippumatta on muuta maan pinnan korkeutta alempana, 0–200 metriä merenpinnan yläpuolella. Alankoja korkeammalla olevia alueita kutsutaan ylängöiksi.

Suomen pinta-alasta 80 prosenttia on määriteltävissä alangoksi. Tanska on korkeimmillaan 170 metriä merenpintaa ylempänä ja on siten kokonaan alankoa.

Maantieteellisiä alankoja 
 Länsi-Siperian alanko
 Itä-Euroopan alanko

Lähteet 

Topografia
Lahti Energia

Lahti Energia Oy on lahtelainen energia-alan yritys.
Lahti Energian päätuotteita ovat sähkö, kaukolämpö ja kivihiilellä tuotettuina. Jakeluverkkoon kuuluu Lahden lisäksi Nastola ja Hollola sekä osin Iitti, Hämeenkoski ja Asikkala. Lahti Energia on Fennovoimaa suomalaisittain omistavan Voimaosakeyhtiö SF:n osakas. 

Lahti Energia Oy luopui maakaasuliiketoiminnastaan 2018. Lahti Energian entisten noin kolmensadan maakaasuasiakkaan maakaasun jakelu siirtyi Auris Kaasunjakelu Oy:lle ja myynti Suomen Kaasuenergia Oy:lle.

Historia 

Lahden kaupungin sähkölaitos perustettiin vuonna 1907. Ensimmäiset katuvalot syttyivät 8. joulukuuta. Kolme päivää myöhemmin yksityisasuntoihinkin oli sähköä saatavilla. Tasavirrasta vaihtovirtaan vaihdettiin 1922. Kaukolämmitys alkoi Lahdessa 1962.

Tuulivoiman tuotanto alkoi vuonna 1999. Vuotta myöhemmin Salpakankaan Lämpö Oy sulautui Lahti Energia Oy:n kanssa.

Energiantuotanto

Lauhdevoima
Kymijärven voimalaitos

Tuulivoima
Suomen Hyötytuuli Oy

Yhteiskuntasuhteet

Lahti Energialla on Lahden radiomäellä kahdessa kuuluisassa Lahden vertauskuvaksi muodostuneessa radiomastossa väriä illalla ja yöllä vaihtava valaistus sekä Pikku-Vesijärven lammella soivat vesiurut, joita soitetaan kesäisin.

Aiheesta muualla
 Lahti Energian Kotisivut

Lähteet

Suomalaiset energiayhtiöt
Tasauspyörästö

Tasauspyörästö on autoissa ja muissa pyörillä liikkuvissa laitteissa voimansiirron osa, jonka tehtävänä on antaa yhtä paljon vääntöä kummallekin vetävälle pyörälle, vaikka ne pyörisivätkin eri nopeudella. Tasauspyörästöä tarvitaan siksi, että laitteen samalla akselilla olevat pyörät pyörivät kaarteessa eri nopeudella. Tavanomaisen tasauspyörästön heikkoutena on se, että jos yksi pyörä on liukkaalla ja toinen pitävällä pinnalla, niin vain liukkaalla oleva pyörä pyörii ja laite jää sutimaan paikalleen. Laitteissa, joissa tällainen ominaisuus häiritsee liikaa, kuten maastoautoissa, työkoneissa ja kilpa-autoissa, käytetään tasauspyörästön lukkoa tai luistonestoa.

Toiminta 
Tasauspyörästö toimii siten, että molemmilla pyörillä on oma akselinsa, joiden sisemmät päät menevät pienten kartiopyörien kanssa hammaskosketuksessa olevien suurempien kartiopyörien sisään. Suoraan ajettaessa molemmat pyörät pyörivät samalla nopeudella, jolloin pienet kartiopyörät eivät pyöri akselillaan, vaan muodostavat ikään kuin kiinteän yhteyden akselien välille. Kaarrettaessa sisäkaarteen puoleisella pyörällä on lyhyempi matka kuljettavanaan kuin ulkokaarteen pyörällä, josta seuraa pyörimisnopeusero pyörien välille. Tällöin pienet kartiopyörät joutuvat pyörimään ja koska ne ovat hammaskosketuksessa kumpaisenkin akselin päissä olevien suurempien kartiopyörien kanssa, pyörittävät ne ulkokaarteen puolesta pyörää nopeammin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://www.wimp.com/how-a-differential-gear-works/

Autotekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hans Laine

Hans Laine (25. huhtikuuta 1945 Helsinki – 30. toukokuuta 1970 Adenau, Länsi-Saksa) oli suomalainen autourheilija, joka sai surmansa Nürburgringin moottoriradalla harjoitusajoissa.

Kilpailu-ura 
Hans Laineen ura autourheilijana oli kodin perintöä, sillä hänen isänsä Holger Laine oli Eläintarhan ajojen kantavia voimia niin radalla kuin sen ulkopuolellakin. Päivätyökseen Holger Laine toimi autokauppiaana Helsingin Ruskeasuolla. Sosiaalisesti lahjakas, ulospäin suuntautunut ja luonteeltaan huoleton Hans oli niin kova automies, että Hannu Karpo pestasi hänet vuonna 1965 koekaniiniksi TV1:lle kuvaamaansa Tietoiskuun, jossa lavastettiin kahden auton risteyskolari keskelle Porin keskustaa. 

Hans Laine aloitti autourheilu-uransa ralliautoilun parissa. Kansainvälistäkin mainetta hän alkoi saavuttaa kun hän osallistui setänsä Henryn kanssa Akropolis-ralliin vuonna 1967, sijoittuen seitsemänneksi. Vuoden 1969 Jyväskylän suurajoissa hän johti rallia, Hannu Mikkolan ollessa toisena, ennen keskeytystään vaihteistovian vuoksi. Samana vuonna Laine osallistui ensimmäistä kertaa urheiluautojen sarjaan Nürburgringillä Porsche 906 -autolla yhdessä ruotsalaisen Sten Axelssonin kanssa.

Vuonna 1970 Laine liittyi Antti Aarnio-Wihurin omistamaan AAW-kilpatalliin, jonka kalustoksi oli hankittu Porsche 908/2 -urheiluauto. Hans Laineen kumppanina ajoi hollantilainen Gijs van Lennep. Pari saavutti heti kauden alussa menestystä Isossa-Britanniassa BOAC 500 -kilpailussa Brands Hatchissa vaikeissa olosuhteissa. Parin menestyksekäs kausi sai jatkoa Italian Targa Florio -kilpailussa, jossa he sijoittuivat neljänneksi Porsche 908 -autolla.

Onnettomuus 

AAW-talli ilmoitti Nürburgringin ADAC 1000 km kilpailuun kaksi autoa, Porsche 917:n, jonka kuljettajina olivat Pauli Toivonen ja Sten Axelsson, sekä Porsche 908/2:n kuljettajina Hans Laine ja Gijs van Lennep. Aika-ajoissa pari oli saavuttanut ajan 8 min 14 s, joka olisi oikeuttanut 8. sijaan lähtöruudukossa. Vapaissa harjoituksissa Laineen auto nousi ilmaan Nordschleifen Dottinger Höhe -suoran hyppyrissä auton menetettyä downforcen jolloin se kierähti ympäri, syttyen tuleen. Paikalle tulleet pelastusmiehet ja kanssakilpailijat yrittivät menestyksettä saada tulen sammumaan. Hans Laine menehtyi saamiinsa vammoihin.

Hans Laineesta oli tullut suuri autourheiluyleisön suosikki ja hänen kuolemansa oli valtava järkytys niin yleisölle kuin hänen kilpakumppaneilleenkin. Laine siunattiin Espoon kirkossa ja hänen arkkuaan olivat kantamassa Holger ja Henry Laineen lisäksi muiden muassa Timo Mäkinen, Hannu Mikkola ja Gijs van Lennep.

Tulokset ratakilpailuissa

Tulokset rallikilpailuissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
Complete results of Hans Laine 

Suomalaiset ralliautoilijat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Kertš

Kertš (, , ) on kaupunki Krimin autonomisessa tasavallassa Kertšin niemimaan kärjessä. Kertš on merkittävä satamakaupunki ja teollinen keskus, jossa on terästehtaita, telakoita ja kalastus- sekä elintarviketeollisuutta. Lähialueella sijaitsee myös rauta- ja vanadiinikaivoksia. Vuonna 1989 kaupungin väkiluku oli 174 000. Vuoden 2013 väkiluvuksi arvioitiin 145 265 henkeä.

Maantiede 

Kertšiin johtaa Ukrainan päärataverkkoihin kuuluva rautatieyhteys ja valtatie M17 (osa eurooppatietä 97). Kertšin satama on eräs Krimin niemimaan tärkeimmistä rahtisatamista. Kertšin lauttasatama puolestaan tuo sujuvan yhteyden Venäjän puolella sijaitsevaan Kavkazin satamaan liikkuville henkilö- ja automatkustajille. Lauttamatka Kertšinsalmen yli Venäjän Krasnodarin aluepiiriin on alle viisi kilometriä.

Historia

Antiikki 

Antiikin aikana Kertšin paikalla sijaitsi Pantikapaionin (lat. Panticapaeum) kaupunki. Se oli kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin 500-luvun eaa. alkupuolella. 400-luvulta eaa. lähtien Pantikapaion toimi Bosporoksen valtakunnan pääkaupunkina, ja se tunnettiin myös nimellä Bosporos. Pantikapaion oli seudun tärkein kreikkalaiskaupunki ja satama, ja pitkään tärkeä viljanviennin keskus Välimeren kreikkalaisille pääalueille.

Myöhempi historia 

Kaupunki toimi linnoituksena myös Bysantin valtakunnan aikana. 1400-luvulla se oli genovalainen Cercon satamakaupunki, ja vuonna 1475 sen valloittivat turkkilaiset. Kaupunki liitettiin vuonna 1771 Venäjän keisarikuntaan. Kaupunki kärsi pahoja vaurioita Krimin sodassa ja oli saksalaisten miehittämä toisen maailmansodan aikana toukokuusta 1942 huhtikuuhun 1944.

Nähtävyydet 

Kaupungissa sijaitsee vuonna 1826 perustettu arkeologinen museo, joka on tunnettu kreikkalais-skyyttiläisistä esineistään. Kaupungin pyhän Johannes Kastajan kirkko on rakennettu 900-luvulla.

Katso myös
Krimin silta

Lähteet

Aiheesta muualla

Kerch (Toronton yliopiston Ukraina-tietosanakirjan artikkeli (alkujaan 1993))  (encyclopediaofukraine.com)
 Webkameroita Kertšissä  (live.kerch.net) (Kertšin autolauttasataman kamera "sumeni" to 6.3.2014, mitä ennen tarkastuspistettä vartioivien sotilaiden lukumäärä oli noussut edellispäivien/öiden 2–3:sta 6.4. päivällä 4–6:een. Kamera käännetty osoittamaan taivaalle. Lenininaukion kamerassa näkyi ainakin 7.3.2014 Krimin AT:n lipun ohella vieraan valtion, eli Venäjän lippu.)
 Kertšin lauttasataman sivusto aikatauluineen ja hintoineen   (ukrport.org.ua) 
 Perustietoja Kertšin satamasta  (pereprava.com.ua) 
 Kertšenski morskoi torgovyi port (Kertšin sataman kotisivut)  (kerchport.com) 

Krimin autonomisen tasavallan kaupungit
H’rustalnyi

H’rustalnyi (,  ), 12. toukokuuta 2016 asti Krasnyi Lutš (, ) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Luhanskin alueella, maanteitse 62 kilometriä Luhanskista. Vuoden 2017 alussa kaupungissa arvioitiin olevan 81 389. Koko Krasnyi Lutšin kaupunkipiirissä asukkaita oli 120 675, mihin sisältyi neljä eri kaupunkia, kahdeksan kaupunkityyppistä taajamaa ja joitain maaseutukyliä.

Paikkakunta perustettiin Venäjän keisarikunnan aikana vuonna 1895 kaivostaajamaksi nimellä Krindatševka () seutua hallinneen Krindatš-suvun (Криндач) nimen mukaan. Ideologista syistä paikkakunnan nimeksi vaihdettiin Krasnyi Lutšiksi vuonna 1920. Osana Ukrainan laajempaa pyrkimystä luopua kommunistisen ja kansallis-sosialistisen (natsiajan) mukaisista paikannimistä, kaupungin nimi vaihdettiin toukokuussa 2016 muotoon H’rustalnyi.  

H’rustalnyi (Krasnyi Lutš) on Donetsin laakion hiilikaivospaikkakunta, siellä on toiminut viisi hiilikaivosta. Kaupunkipiirissä valmistetaan myös rakennusmateriaaleja, kalusteita, vaatteita, lihatuotteita ja konepajateollisuuden tuotteita.

Lähteet

Aiheesta muualla

Luhanskin alueen kaupungit
Kryvyi Rih

Kryvyi Rih () on kaupunki Ukrainan keskiosassa. Dneprin oikeanpuolinen sivujoki Inhulets virtaa kaupungin kautta. Vuoden 2013 alussa siellä oli 656 478 asukasta. Kaupunki on koko Itä-Euroopan suurimpia teräksen tuotantoalueita. Sen malmivarojen ja teollisuuslaitosten yksityistämisestä on käyty kovia poliittisia kiistoja.

Kryvyi Rihin taajama perustettiin rautamalmiesiintymän lähistölle alkujaan vuonna 1775. Kaupungin aseman kasvava kaivos- ja teollisuustaajama sai 1919. Kaupungin rakennukset ja teollisuuslaitokset muodostavat nykyään pitkän kapean nauhan, joka noudattelee maastossa 2–7 kilometriä leveän ja noin 70 kilometriä pitkän malmiesiintymän muotoja. Alueella liikkumista varten kaupungissa on pikaraitiotievaunu- ja johdinautolinjoja. Rakennukset ja kadut peittyvät kaivostoiminnan seurauksena pienistä tuulen kuljettamista kaivospölyhiukkasista keltaoranssin sävyisiksi, tai sateen seurauksena punertavan ruskeaksi.

Ankeiden kaivosmaisemien ja kaivuujätekasojen vastapainoksi Kryvyi Rihin keskustan katujen varsille on istutettu runsaasti puita, ja asuintalot on järjestetty suljettujen korttelipihojen ympärille. Kaupungissa on kaksi teatteria, sirkus, kotiseutumuseo ja malmimuseo (kaivosmuseo), kasvitieteellinen puutarha ja muistomerkkejä. 

Kaupungissa sijaitsee vuoritekninen ja pedagoginen instituutti, metallurginen haaraosasto ja lentotekninen oppilaitos. Kaivos-, metalli- ja kemianteollisuuden lisäksi kaupungissa on konepaja, sementtitehdas, rakennustarvikkeiden valmistusta ja kevyttä teollisuutta.

Kryvyi Rih on Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyin syntymäkaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Vinnytsja

Vinnytsja (, ) on kaupunki läntisessä Ukrainassa sekä Vinnytsjan alueen ja sen Vinnytsjan piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2012 Vinnytsjan kaupungissa oli 370 814 asukasta. Vinnytsjassa asui ukrainalainen kirjailija Myh’ailo Kotsjubynskyi (k. 1913), jonka kotitalosta tuli 1934 museo. 

Kaupungissa on ollut suuri ilmavoimien tukikohta toisesta maailmansodasta alkaen, ja nykyisin Ukrainan ilmavoimien esikunta on siellä. Vinnytsjassa on 354 metriä korkea televisiotorni.

Historia

Varhainen historia 
Ensimmäinen tunnettu maininta Vinnytsjasta on vuodelta 1363, jolloin paikalla oli liettualainen linnoitus. Pienestä etuvartioasemasta kehittyi vähitellen ensin maanviljelyyn keskittynyt kylä, ja myöhemmin kauppapaikka. Jo 1500-luvulla Vinnytsja tunnettiin vilkkaana kaupan keskuksena. Vuosien 1400 ja 1569 välisenä aikana rajakaupunkiin hyökättiin ainakin 30 kertaa.   

Seuraavien vuosisatojen aikana Vinnytsja oli Liettuan suuriruhtinaskunnan, Puolan kuningaskunnan, Puola-Liettuan ja Osmanien valtakunnan osa. Vuoden 1793 Puolan jaossa Vinnytsjasta tuli osa Venäjän keisarikuntaa.

1900-luvun sodat 
Ukrainan vapaustaistelun aikana 1917-1921 Vinnytsja oli molempien osapuolten päämajakaupunki. Nikolai Ježovin johdolla Neuvostoliiton NKVD teloitti Vinnytsjassa 1937–1938 tuhansia ukrainalaisia. Toisen maailmansodan aikana natsi-Saksa valloitti kaupungin. Kesäkuusta 1942 helmikuuhun 1943 saksalainen Führerhauptquartier Werwolf sijaitsi kaupungin lähellä, ja Adolf Hitler vietti siellä useita viikkoja. Natsien tuhoamisryhmät tappoivat tai siirsivät alueelta keskitysleireille eri arvioiden mukaan 28 000–35 000 juutalaista.

Suljettu vakoilukaupunki 
Kylmän sodan vuosina, keväällä 1959 ruotsalainen sotilaslehti Kontakt med krigsmakten julkaisi majuri Per Lindgrenin artikkelin, jonka mukaan Vinnytsjassa toimi tuolloin suuri neuvostovakoilijoiden koulutuskeskus. Ulkopuolisilta tarkoin suljettu kaupunki oli hänen mukaansa erikoistunut Yhdysvaltoihin solutettavien vakoilijoiden koulutukseen, ja tarkoitusta varten kaupungissa jäljiteltiin amerikkalaista elämänmuotoa sieltä tuotuine autoineen, muine tuotteineen ja televisio-ohjelmineen. Vuosittain tuhatkunta neuvostokoulujen ylioppilaiden parhaimmistoa valittiin Vinnytsjan vakoilukoulutukseen, joka saattoi kestää jopa 13 vuotta.

Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 
Venäjä ampui sukellusveneestä aamulla 14. heinäkuuta 2022 kolme Kalibr-ohjusta kaupungin keskustaan. Iskussa kuoli ainakin 23 ja loukkaantui ainakin 66 ihmistä. Ukraina tuomitsi sen terroritekona, Venäjä puolestaan väitti tuhonneensa sotilaallisen kokouksen jäsenet iskussa. Kansainvälinen yhteisö tuomitsi sen jyrkästi.

Venäjä iski 11. lokakuuta 2022 kahdella Shaded-droonilla Ladyžynskan voimalaitokseen.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla

Vinnytsjan alueen kaupungit
Mazyr

Mazyr (, IPA [ma'zɨr]) eli Mozyr (, ) on keskikokoinen kaupunki ja hallintopiirin keskus Valko-Venäjän kaakkoisosassa Homelin alueella. Idempänä sijaitsevaan maakuntakeskus Homeliin on maanteitse 131 kilometriä. Pinskiin lännessä on matkaa noin 250 km ja Ukrainan Tšernobyliin kaakossa noin 110 km. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Mazyrin kaupungissa asui 108 792 ihmistä. Myös ympäröivän maaseudun sisältävän Mazyrin hallintopiirin () asukasluku oli 128 817.

Mazyrissä on öljynjalostus-, konepaja- ja elintarviketeollisuutta. N. K. Krupskajan mukaan nimetty Mazyrin valtiollinen pedagoginen instituutti kouluttaa paikkakunnalla opettajia.     

Venäjältä saapuva Družba-öljyputki haarautuu Mazyrissä kahtia: toinen haara jatkaa Ukrainaan, toinen Puolaan. Myös yksi Valko-Venäjältä Ukrainaan johtavista rautateistä kulkee Mazyrin kautta. Valko-Venäjän eteläosia yhdistävä valtatie M10 (Brest–Kobryn–Pinsk–Homel) kulkee yhdeksän kilometrin päässä Mazyrin keskustan pohjoispuolella. 

Dneprin läntinen sivuhaara Pripetjoki kulkee kaupungin koillisosien halki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mozyr. Summary  
 Tiivis kaupunkikuvaus  (BYcity.org)
 Kaupunkikartta  (BYcity.org)
 WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin  tai  
 Mazurin valtiollinen pedagoginen instituutti   
 Portaali My Mozyr  
 Mozyr aiheinen sivusto 
 freemazyr portaali 
 Valokuvia Mozyrista Radzima.org 

Mazyr
Pienimünsterinseisoja

Pienimünsterinseisoja (Kleiner Münsterländer) on keskikokoinen, seurallinen ja pitkäkarvainen koirarotu, jota alun perin hyödynnettiin linnunmetsästyksessä.

Ulkonäkö 
Pienimünsterinseisoja on keskikokoinen, pitkäkarvainen ja seisova lintukoira. Se on ruumiinrakenteeltaan tasapainoinen ja tyylikäs. Ulkonäölle tyypillistä ovat kevyet, elegantit liikkeet sekä tunnusomainen, hieman surumielinen ilme. Se soveltuu ruumiinrakenteeltaan metsästyssuorituksiin. Väriltään se on ruskea-valkoinen tai ruskea päistärikkö.

Tyypillisiä piirteitä ovat pitkähapsuinen viirihäntä sekä hapsut korvissa, jaloissa ja mahan alla. Pienimünsterinseisojalla on hieman eripituiset karvat; esimerkiksi raajojen takapuolella on pitkät karvat ja etupuolella lyhyet. Korvat riippuvat ja silmät ovat ruskeat. Ominaista rodulle lisäksi ovat pääosin ruskeat ikenet, huulet ja kirsu sekä mustat kynnet. Säkäkorkeus on uroksilla 52–56 cm ja nartuilla 50–54 cm.

Luonne 

Pienimünsterinseisojan riistavietti on vahva ja liikunnan tarve suuri. Rotu on nuorena erittäin vilkas, vanhempana vilkkaus vähenee.  Koulutus on aloitettava varhain. Pienimünsterinseisojan vainu on yleensä erinomainen.

Pienimünsterinseisoja on sosiaalinen ja valpas. Vaikka se tarvittaessa reagoi nopeasti hyökkäykseen, ei se milloinkaan ole hanakka puremaan. Sen sijaan hyvin monella pienimünsterinseisojalla on tapana kanniskella kaikenlaista suussaan.

Metsästys 

Pienimünsterinseisoja on metsästäjän monitoimikoira. Vuosisatojen kuluessa rodun seisontaominaisuudet vakiinnutettiin ankaralla jalostusvalinnalla. Päätoimisesti se on siis seisova lintukoira, joka etsii ja paikantaa riistan maastosta vainunsa avulla. Löydettyään riistan pienimünsterinseisoja jähmettyy paikalleen, minkä jälkeen se käskystä ajaa seisonnan kohteen ylös ja pysähtyy ammunnan ajaksi käskystä paikalleen. Luvan saatuaan se noutaa saaliin talteen.

Pienimünsterinseisojan vahvuuksia ovat luontainen noutohalukkuus, suostuvaisuus vesityöskentelyyn sekä hyvät jäljestystaipumukset. Se on tehokas sorsastuksessa ja opetettavissa myös jäljestäjäksi. Pohjoismaissa pienimünsterinseisojaa on opetettu pienpetoeläinten ja pienien hirvieläinten metsästykseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
Pienimünsterinseisoja Suomen Münsterikerhon sivulla
Pienimünsterinseisoja Saksanseisojakerhon sivulla

FCI 7 Seisovat lintukoirat
Seisojat
Spanielit
Saksalaiset koirarodut
Lutsk

Lutsk (, , ) on kaupunki luoteisessa Ukrainassa. Vuonna 2012 siellä oli noin 213 000 asukasta. Se on Volynin alueen ja sen Lutskin piirin hallinnollinen keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lutsk (puolaksi Łuck) liitettiin Puolaan. Vuonna 1939 Lutsk liitettiin Molotov–Ribbentrop-sopimuksen perusteella Neuvostoliittoon. Puolalaisia surmattiin, karkotettiin ja lähetettiin työleireille.

Lähteet 

Volynian alueen kaupungit
Lysytšansk

Lysytšansk (, , Lisitšansk) on kaupunki Donetsjoen varrella Luhanskin alueella Ukrainassa noin 70 kilometriä Luhanskista luoteeseen. Vuonna 2013 Lysytšanskin kaupunkipiirissä asui noin 104 000 asukasta.

Kaupunki tai sitä edeltävä kylä on perustettu vuonna 1710. Vuonna 1721 siellä aloitettiin hiilikaivostoiminta ensimmäisenä koko Donetsin laakion alueella. Vuonna 1917 alue siirtyi Neuvostoliitolle, ja vuonna 1938 se sai kaupunkioikeudet. Nykyisin kaupungin elinkeinoihin kuuluvat hiilikaivosten lisäksi hiilen muuttaminen kaasuksi maan alla, kemianteollisuus ja lasinvalmistus. Öljynjalostamo Linos avattiin 1970-luvulla. Venäläinen TNK osti sen vuonna 2000. Vuonna 2001 se tuotti kolmanneksen Ukrainassa jalostetusta öljysta.

Lähteet

Luhanskin alueen kaupungit
Sjevjerodonetskin piiri
Jaap de Hoop Scheffer

Jakob (Jaap) Gijsbert de Hoop Scheffer (s. 3. huhtikuuta 1948 Amsterdam) on hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 2004−2009 Naton 11. pääsihteerinä.

Opinnot ja työura 
Amsterdamissa syntynyt de Hoop Scheffer opiskeli lakia Leidenin yliopistossa ja valmistui vuonna 1974. Suoritettuaan asepalveluksensa 1974–1976 ilmavoimissa hän aloitti työt Alankomaiden ulkoministeriössä. Ministeriön palveluksessa de Hoop Scheffer työskenteli vuosina 1976–1986. Ensimmäiset kaksi vuotta de Hoop Scheffer oli töissä Alankomaiden suurlähetystössä Ghanan pääkaupungissa Accrassa, minkä jälkeen hän toimi Alankomaiden delegaatiossa Naton päämajassa Brysselissä vuoteen 1980.

Poliittinen ura 
Alun perin de Hoop Scheffer vaikutti Demokraatit 66 -puolueessa (Democraten 66), mutta liittyi vuonna 1982 kristillisdemokraattiseen puolueeseen (CDA). Vuoden 1986 vaaleissa de Hoop Scheffer tuli valituksi parlamenttiin. Vuosina 1997−2001 hän toimi oppositiossa olleen CDA:n puheenjohtajana.

Kun vuonna 2002 vaalien ehdokkaita valittiin, de Hoop Schefferin puheenjohtajuudesta tuli epävakaa, minkä seurauksena hän erosi tehtävästään. Häntä seurasi puheenjohtajana Jan Peter Balkenende, jonka johdolla kristillisdemokraatit voitti vaalit ja uusi pääministeri Balkenende nimitti de Hoop Schefferin ulkoministeriksi. Hallitus joutui kuitenkin pian eroamaan, mutta de Hoop Scheffer sai jatkaa ja toimi ulkoministerinä vuoden 2003 loppuun. Alankomaat piti vuonna 2003 hallussaan Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) puheenjohtajan tehtävää, jolloin de Hoop Scheffer toimi järjestön puheenjohtajana.

De Hoop Scheffer seurasi brittiläistä George Robertsonia Naton pääsihteerinä vuoden 2004 alusta. Aloittaessaan pääsihteerinä de Hoop Scheffer kertoi pitävänsä tärkeimpinä tehtävinään muun muassa järjestön seitsemän uuden jäsenmaan sulavan liittymisen varmistamista ja Euroopan ja Pohjois-Amerikan välisen dialogin kehittämistä. Hän nosti esille myös Afganistanin Naton päähaasteena. Kansainvälisellä yhteisöllä ja Natolla ei hänen mukaansa ollut varaa epäonnistua maan vakauttamisessa. Naton kumppanuudet ja järjestön suhteet Euroopan unionin kanssa olivat myös de Hoop Schefferin mukaan tärkeitä.

De Hoop Schefferin nelivuotisen toimikauden jälkeen hänen seuraajakseen valittiin 4. huhtikuuta 2009 tanskalainen Anders Fogh Rasmussen.

Yksityiselämä 
De Hoop Scheffer puhuu hollannin lisäksi englantia, saksaa ja ranskaa. Hänen puolisonsa Jeannine de Hoop Scheffer-van Oorschot on ranskanopettaja. Yhdessä heillä on kaksi tytärtä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alankomaiden ministerit
Naton pääsihteerit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
George Robertson

George Islay MacNeill Robertson, Paroni Robertson of Port Ellen (s. 12. huhtikuuta 1946, Port Ellen, Islay, Skotlanti) oli Naton pääsihteeri vuosina 1999–2004.

Robertson oli kuusi kertaa Britannian alahuoneessa Työväenpuolueen edustajana 1978–1999. Hän toimi Britannian puolustusministerinä vuosina 1997–1999. Hänet nimitettiin toukokuussa 1997 hänen majesteettinsa valtaneuvostoon. Vuonna 1999 hän sai paronin aatelisarvon.

George Robertson sai 12. marraskuuta 2003 Yhdysvaltain korkeimman siviilimitalin eli Presidential Medal of Freedomin ja 30. marraskuuta vuonna 2004 Thistlen ritarikunnan arvon.

Robertson on Länsi-Venäjällä toimivan TNK-BP:n johtokunnan varapuheenjohtaja.

Aiheesta muualla

 NATO Secretary General The Rt. Hon. Lord Robertson of Port Ellen (NATO.int)

Brittiläiset poliitikot
Naton pääsihteerit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Presidential Medal of Freedom
Sergio Balanzino

Sergio Silvio Balanzino (20. kesäkuuta 1934, Bologna, Italia – 25. helmikuuta 2018) oli italialainen diplomaatti.

Balanzino opiskeli lakia Rooman yliopistossa ennen kuin meni töihin Italian ulkoministeriöön 1958. Balanzino oli suurlähettiläs Kanadassa vuosina 1990–1994. Balanzino oli Naton virkaatekevä pääsihteeri vuonna 1994 ja 1995. Ensimmäisen kerran hän seurasi saksalaista Manfred Wörneria, joka erosi syövän vuoksi ja toisen kerran belgialaista Wily Cleasea joka erosi korruptioskandaalin vuoksi. Balanzinon seuraajaksi nousi 5. joulukuuta 1995 espanjalainen Javier Solana.

Balanzino opetti Loyola University Chicago Rome Centerissä Roomassa.

Lähteet 

Naton pääsihteerit
Italialaiset diplomaatit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Manlio Brosio

Manlio Brosio (10. heinäkuuta 1897, Torino – 14. marraskuuta 1980, Torino) oli italialainen juristi, diplomaatti, poliitikko ja Naton pääsihteeri vuosina 1964–1971.  

Brosio opiskeli lakia Torinon yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana Brosio oli upseerina Italian alppialueella. Sodan jälkeen Brosio oli varaulkoministerinä ja puolustusministerinä vuonna 1945. 

Vuodesta 1947 alkaen Brosio toimi Italian suurlähettiläänä ensin Neuvostoliitossa, vuodesta 1952 alkaen Britanniassa, vuodesta 1955 alkaen Yhdysvalloissa ja vuosina 1961–1964 Ranskassa. 

Vuosina 1964–1971 hän toimi Naton pääsihteerinä. Hän oli hollantilaisen Dirk Stikkerin seuraaja.

Italialaiset poliitikot
Naton pääsihteerit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Nikopol

Nikopol () on  kaupunki Dneprin länsirannalla Ukrainassa sata kilometriä Dniprosta lounaaseen. Vuoden 2013 alun asukasluvuksi arvioitiin runsas 118 000. 

Nikopol sijaitsee hedelmällisen maanviljelysalueen keskellä, ja alueella on runsaat mangaanivarat. Kaupungin teollisuus tuottaa metalliseoksia, putkia, nostokurkia, rakennusmateriaaleja sekä elintarvikkeita. Dneprin vastarannalla on Enerhodar ja sen suuri Zaporižžjan ydinvoimala.

Nikopol sijaitsee ikiaikaisella Dneprin ylityspaikalla. Kasakat pitivät siellä linnoitettua päämajaansa jo 1600-luvulla. Kaupungin eteläpuolella on ollut vuodesta 1956 lähtien Dnepriin padottu Kah’ovkan tekojärvi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nikopol Ferroalloys Plant    (nzf.com.ua)

Dnipropetrovskin alueen kaupungit
Vaala (Turku)

Vaala () on Turun kaupunginosa ja lähiö, jonka väkiluku on 972. Vuonna 2004 Vaalan väestöstä 30 % oli alle 15-vuotiaita ja 4 % yli 65-vuotiaita. 

Vaala sijaitsee Turun Itäharju-Varissuo suuralueella. Sen naapurilähiöt ovat Turussa Varissuo ja Lauste, sekä Kaarinassa Lähteenmäki. Vaalan kadunnimistö pohjautuu suomen sukulaiskieliin.

Liikenneyhteydet 
Vaalassa on Turun paikallisliikenteen yölinjan 33 päätepysäkki, mutta myös linjat 9, 60, 90, 91, 99 ja P2 pysähtyvät lähiössä.

Turun kaupunginosat
Vaaleaorakas

Vaaleaorakas (Hydnum repandum) on kauppasienilaji ja herkullinen, harvalukuinen ruokasieni. Joissakin yhteyksissä
orakkaita ei määritellä tarkoin lajeiksi tai muuksi ryhmäksi, vaan niillä tarkoitetaan eräänlaista ryhmää. Esimerkiksi vaalea- ja rusko-orakas (Hydnum rufescens) katsotaan joskus kuuluviksi samaan lajiin. Joidenkin tietojen mukaan rusko-orakkaiksi lasketut sienet taas muodostavat kolme lajia. Ruskea muoto on joka tapauksessa vaaleaa yleisempi.

Koko ja ulkonäkö 
Vaaleanorakkaan lakki on epäsäännöllinen ja kupera. Vaaleankeltainen lakki on pinnaltaan kuiva ja 5–15 senttiä leveä, ns. rusko-orakkaan lakki taas on punertavankeltainen ja 2–9 cm leveä. Sienen lakin värinen jalka on tukeva. Useimmiten toukaton malto on valkoista, haurasta ja hajutonta, sen maku on raakana kirpeä. Kirpeä maku häviää kypsennettäessä.

Samankaltaiset lajit 
Vaaleaorakas muistuttaa päältäpäin lampaankääpää, mutta lampaankäävällä on lakin alla on pillikerros, orakkailla lakin alla on hauraiden piikkien muodostama kerros.

Kasvuaika ja -paikka 
Vaaleaorakas kasvaa muutaman sienen rykelminä, eikä se ole koskaan kovin runsaslukuinen. Se kasvaa tuoreissa kangasmetsissä ja lehtomaisissa metsissä. Sienen parasta kasvualuetta ovat synkät kuusikot koko Suomessa, mutta pohjoisessa vaaleaorakas on harvinainen. Sienen kasvuaika kestää elokuusta lokakuuhun.

Rusko-orakasmuoto kasvaa puolestaan yleensä tavallista vaaleaaorakasta kosteammissa paikoissa, tuoreissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Se on vaaleaorakasta hauraampi.

Vaaleaorakas kuuluu säteilyturvakeskuksen mukaan niihin ruokasienilajeihin, jotka keräävät runsaanpuoleisesti cesiumia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Vaaleaorakas (Hydnum repandum)

Cantharellales
Orakkaat
Suomalaiset ruokasienet
Suomalaiset kauppasienet
Karri Kokko

Karri Kokko (s. 10. huhtikuuta 1955 Pori) on suomalainen runoilija ja toimittaja. Kokon tuotanto sisältää tekstimuotoisen runouden lisäksi muun muassa visuaalista runoutta, aseemisen kirjoituksen teoksia sekä videotaidetta. Kokko on toiminut Parnasson ja Suomen Kuvalehden toimittajana. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta.

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Takaperin. Helsinki: ntamo, 2014. ISBN 978-952-215-531-3.
 Retweeted. Helsinki: ntamo, 2016. ISBN 978-952-215-626-6.
 eieäeeä. Helsinki: Lyhyttavara, 2017. ISBN 978-1-387-27239-6.
 Sanat vain riippuvat ilmassa irrallaan. Kuvaus Leevi Lehdon teoksesta Muuttunut tuuli. Helsinki: ntamo, 2018. ISBN 978-952-215-725-6.
Wild Thing. Asemic poems. Helsinki: Lyhyttavara, 2018. (Ei ISBN-numeroa).
KTO KOVO. Typograafisia koetelmia Pentti Saarikosken teoksesta Mitä tapahtuu todella? Helsinki: Lyhyttavara, 2019. (Ei ISBN-numeroa).
Salattu suru. Helsinki: Lyhyttavara, 2019. ISBN 978-952-800-823-1
 
Kehre. Helsinki: ntamo, 2020. ISBN 978-952-215-794-2.
Käsialoja. Visuaalisia runoja. Helsinki: Osuuskunta Poesia, 2020. ISBN 978-952-305-132-4.
Sana sanasta. Helsinki: Lyhyttavara, 2022. ISBN 978-952-687-668-9.
Scintilla. Stenciled poems. Helsinki: Lyhyttavara, 2022. ISBN 978-952-68766-9-6.

Lähteet

Aiheesta muualla

Blogit 
 Lyhyttavaraliike

Teoksia verkossa 
 Nokturno
 Lettttere

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt