joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Seraina Boner

Seraina Boner (s. 11. huhtikuuta 1982 Davos) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.

Boner sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 perinteisen hiihtotavan parisprintissä seitsemänneksi ja vapaan hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä seitsemäs, 10 kilometrin vapaan kilpailussa yhdeksäs ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa viidestoista.

Boner kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa 8. joulukuuta 2002. Bonerin paras maailmancupin sijoitus on 11:s sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2014. Sveitsin mestaruuskisoissa Boner on voittanut yhden kultamitalin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seraina Bonerin kotisivut

Sveitsiläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva

Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva on Helsingin Meilahdessa Biomedicum 2:ssa toimiva yksityinen tutkimuslaitos, joka on perustettu vuonna 1959. Tutkimuslaitos Minervaa rahoittaa ja ylläpitää Minervasäätiö. Tutkimuslaitoksessa työskentelee yhdeksän tutkimusryhmää, yhteensä noin 50 henkilöä.

Tutkimusryhmät 
 Hermosolujen signaloinnin tutkimusryhmä, johtaja: professori Dan Lindholm
 Neuronien solubiologian tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Pirta Hotulainen
 Sydän- ja verisuonitautien tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Päivi Lakkisto
 Rasvamaksa ja diabetes-tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Panu Luukkonen
 Cardiorenal diabetes-tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Daniel Gordin
 Monitekijäisten sairauksien epigenetiikan tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Miina Ollikainen
 Metabolinen tutkimusryhmä, johtaja: dosentti Heikki Koistinen
 Lipidisignaloinnin ja -homeostaasin tutkimusryhmä, johtaja (samalla laitoksen johtaja): professori Vesa Olkkonen
 Membraanibiologian tutkimusryhmä, johtaja: professori Elina Ikonen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Lääketieteellinen tutkimus
Meilahti
Suomen tutkimuslaitokset
Stavanger Oilers

Stavanger Oilers on norjalainen Stavangerin kaupungissa toimiva jääkiekkoseura. Oilers pelaa Norjan pääsarjassa Fjordkraft-ligaenissa.

Historia

Stavangerissa toimi 1970-luvulla kaksi jääkiekkoseuraa, Siddis ja Viking. Molempien seurojen toiminta hiljalleen tyrehtyi ja Vikingin lopetettua 1996, ei kaupungissa ollut enää jääkiekkoseuraa.

Stavangeriin saatiin uusi jääkiekkoseura, kun suomalainen liikemies Hartti Kristola perusti Oilersin vuonna 2001. Seura liittyi Norjan II-divisioonaan, josta se nousi vuonna 2002 I-divisioonaan ja vuonna 2003 pääsarjaan.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Todd Bjorkstrand 
 Apuvalmentaja: Juha Kaunismäki 
 Maalivahtivalmentaja: Ľuboš Pisár 
 Fysiikkavalmentaja: Eirik Haukali 
 Huoltopäällikkö: Bent Stangvik 
 Toimitusjohtaja: Pål Haukali Higson 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat
 Rūdolfs Balcers
 Philippe Cornet
 Christian Hanson
 Jonas Johansson
 Greg Mauldin
 Zdeněk Nedvěd
 Eric Nystrom
 Matt Ryan
 Brock Trotter
 Mark Van Guilder

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Stavangerin urheilu
Fjordkraft-ligaenin seurat
Vuonna 2001 perustetut urheiluseurat
Kannushi

Kannushi (, ”kami-mestari”, alun perin lausuttu kamunushi), toinen nimitys shinshoku (), on šintolaisen pyhäkön (jinja) ylläpidosta vastaava ja tietyn kamin palvontaa johtava henkilö. Sanan kannushi muodostavat kirjoitusmerkit luetaan joskus myös jinshu, mutta merkitys ei muutu. 

Alun perin kannushi toimi välittäjänä kamien ja ihmisten välillä, niin että tavalliset ihmiset saivat tietää kamien tahdon. Kannushi oli ihmeisiin kykenevä ihminen tai pyhä ihminen, joka puhdistautumiseen tähtäävien riittien kautta pystyi toimimaan välikappaleena kamille, mutta myöhemmin sana muuttui synonyymiksi termin shinshoku kanssa ja alkoi tarkoittaa pyhäköllä työskentelevää, uskonnollisia seremonioita johtavaa henkilöä.

Muinaisina aikoina, kun poliittinen ja uskonnollinen valta olivat keskittyneet klaanin sisälle, klaanin päämies tai joku muu virkamies johti sen jäseniä uskonnollisissa menoissa. Myöhemmin tehtävää hoitaneelle henkilölle kehittyi erillinen ja erikoistuneempi rooli. Sana kannushi esiintyy sekä Kojikissa (680) että Nihonshokissa (720). Niissä keisarinna Jingū ja keisari Suijin ryhtyvät kannushi-papeiksi. Saman pyhäkön sisällä, esimerkiksi Ise-jingūssa tai Ōmiwa-jinjassa, voi toimia erityyppisiä kannushi-pappeja samaan aikaan. Heitä voidaan kutsua muun muassa sanoin ō-kannushi (), sō-kannushi () tai gon-kannushi (). 

Kannushit voivat mennä naimisiin ja heidän lapsensa yleensä jatkavat heidän ammattiaan. Vaikka perinnöllinen asema ei olekaan enää lailla säädelty, se jatkuu käytännössä monissa pyhäköissä. Kannushin pitämillä vaatteilla, kuten jōella, ebōshilla ja kariginulla, ei ole mitään erityistä uskonnollista merkitystä, vaan ne ovat yksinkertaisesti keisarillisen hovin aiemmin käyttämiä virallisia vaatteita. Tämä on osoitus kamien palvonnan ja keisarin hahmon läheisestä kytköksestä. Muihin kannushin käyttämiin välineisiin kuuluvat shaku-rituaalisauva ja ōnusa-niminen valkoisilla paperinauhoilla (shide) koristeltu sauva. Kannushia avustaa uskonnollisessa tai toimistotyössä mikoksi kutsuttu nainen. 

Tullakseen kannushiksi noviisin täytyy opiskella šintolaisten pyhäköiden järjestön Jinja honchōn hyväksymässä yliopistossa, tyypillisesti Tokion Kokugakuin-yliopistossa, tai läpäistä pätevyytensä osoittava koe. Myös naiset voivat ryhtyä kannushi-papeiksi, ja lesket voivat seurata aviomiehiään heidän työssään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Uskonnolliset ammatit
Venäjän koripallon superliiga-kausi 2006–2007

Kausi 2006–2007 oli 16. kausi, jolloin pelattiin Venäjän koripallon superliigan mestaruudesta. Kauden voitti PBK TsSKA Moskova.

Sarjataulukko

Pudotuspelit

Aiheesta muualla 
Basket.ru 
Euroliiga 

Koripallosarjojen kausi 2006–2007/2007
Venäjän koripallon superliiga -kaudet
Pentti Katainen

Pentti Olavi Katainen (s. 20. toukokuuta 1937 Helsinki) on monipuolinen suomalainen palloilija, jonka päälajit olivat pesäpallo ja jääkiekko.

Pentti "Kiukki" Katainen oli pesäpallossa Suomen parhaita 1960-luvun sisäpelaajia. Hän voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden vuosina 1961 ja 1965; jälkimmäisellä kerralla hän löi 3 + 53 = 56 juoksua, joka oli SM-sarjan ennätys vuoteen 1972 saakka. Katainen voitti SM-sarjassa kolme hopeaa ja kaksi pronssia, ja hänet valittiin Itä–Länsi-otteluun vuosina 1960 ja 1961 sekä Liitto–Lehdistö-otteluun neljä kertaa.

Koripallossa Katainen saavutti kaksi SM-hopeaa Työväen Maila-Poikien joukkueessa.

Jääkiekko 
Myös jääkiekossa Katainen kuului 1960-luvulla Suomen parhaimmistoon. Hän pelasi Helsingin Jalkapalloklubin edustusjoukkueessa useita vuosia SM-sarjassa, voitti maalikuninkuuden vuonna 1962 ja pelasi yhdessä A-maaottelussa sekä kuudessa nuorten maaottelussa. Hän pelasi SM-sarjassa kaudet 1956-66.

Hän toimi urheilu-uransa jälkeen valmentajana Jokereissa mm. Jari Kurrin juniori- sekä vastuuvalmentajana .

Jääkiekkoliiton hallituksessa ja valtuustossa Katainen toimi  80-luvulla monta vuotta. Joukkueenjohtajana myös alle 20-vuotiaiden ja miesten maajoukkueissa. NHL-seura Atlanta Thrashersin kykyjenetsijänä hän toimi vuosina 1998-2006. Tuona aikana Thrashers varasi mm. maalivahdit Pasi Nurmisen ja Kari Lehtosen.

Saavutukset

Pelaajana 
 2 SM-hopeaa: 1956, 1957
 2 SM-pronssia: 1955, 1962
 2 Itä-Länsi-ottelua: 1960, 1961
 Pesäpallon lyöjäkuningas (2): 1961, 1965

Joukkueenjohtajana 

 nuorten jääkiekon MM-kulta 1987 
 miesten jääkiekon ensimmäinen arvokisamitali 1988, olympia hopea Calgary

Pentti Katainen sai liikuntaneuvoksen arvonimen vuonna 2000.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Monster Energy

Monster Energy on Hansen Naturalin vuonna 2002 markkinoille tuoma yhdysvaltalaisvalmisteinen energiajuoma. Valmisteen logona on M-kirjainta muistuttava kuvio, joka on tyylitelty näyttämään raapaisujäljeltä. Kuten muutkin energiajuomat, Monster sisältää runsaasti kofeiinia ja sokeria. Monster Energy on maailman suurin energiajuomien valmistaja ja omistaa yli 50 eri energiajuomabrändiä, kuten nos ja burn.  Monster Energy ylitti vuonna 2017 liikevaihdossa kahden miljardin rajan.

Yhdysvalloissa FDA epäilee viiden ihmisen kuolleen näiden juotua Monsteria.

Monster-makuja Suomessa

Vuonna 2020 Suomessa myytäviä makuja:
 Monster Energy
 Monster Energy Absolutely Zero
 Monster Energy 44 - Lewis Hamilton
 Monster Energy The Doctor - Valentino Rossi
 Juiced Monster Energy Mango Loco
Juiced Monster Energy Pipeline Punch
 Monster Energy Ultra
 Monster Energy Ultra Red
 Monster Energy Ultra Violet
Monster Energy Ultra Paradise
Monster Energy Ultra Blue

Suomessa ennen myytyjä makuja ovat:
 Monster Energy Rehab Lemonade
 Juiced Monster Energy Ripper
 Juiced Monster Energy Khaos
 Xpresso Monster Energy Midnite
 Xpresso Monster Energy Hammer

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Monster Energyn kotisivut 
 Monster Energyn maahantuoja Suomessa

Energiajuomamerkit
Yhdysvaltalaiset juomat
Jazz Society Big Band

Jazz Society Big Band on suomalainen big band -yhtye, joka perustettiin vuonna 1978 ja jonka johtajana on ollut alusta alkaen Raimo Henriksson.

Kokoonpano
 Raimo Henriksson (johtaja)
 Juhani Romppanen, (alttosaksofoni)
 Ville Soro, (alttosaksofoni)
 Jarmo Rouvinen, (tenorisaksofoni) 
 Olli Jaakkola, (tenorisaksofoni)
 Seppo Olkkonen, (baritonisaksofoni)
 Pelle Näätänen, (pasuuna)
 Jukka Pihlajavesi, (pasuuna)
 Jukka Pilli, (pasuuna)
 Erkki Koskimo, (pasuuna)
 Arto Alaspää, (trumpetti)
 Arttu Sipilä, (trumpetti)
 Risto Oinaala, (trumpetti)
 Heikki Haimila  (trumpetti )   
 Veikko Hakkarainen, (piano)
 Jarmo Kannisto, (kitara)
 Sampo Tiittanen, (basso)
 Juha Salminen, (rummut)

Diskografia
 Ready Steady Go (1983)
 Miller Meeting (1986)
 One Step Ahead (1986)
 Let’s Dance with JASO (1991) 
 Miller Meeting (1996)
 Just Friends (2001)
 Kosketa minua Henki'' (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivu
 

Suomalaiset jazzyhtyeet
TruTV

truTV on yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava, jonka omistaa Turner Broadcastingin verkossa toimiva Time Warner. Kanavan nimi oli Court TV ennen vuotta 2008. Kanadassa on yhä Court TV Canada -niminen kanava. 

Kanavan esittämät ohjelmat ovat ainakin osin ainoastaan tositv-formaattiin puettuja, käsikirjoitettuja ja näyteltyjä draamoja. TruTV:n mukaan tapaukset perustuvat todellisiin tapahtumiin. 

Suomessa JIM-kanava esittää paljon truTV:n ohjelmia.

Ohjelmistoa

Amerikan ansa-autot (Bait Car)
Mustaa kultaa (Black Gold)
Conspiracy Theory
Lain nimessä (COPS)
Mellakka oikeussalissa (Disorder in the Court)
Forensic Files
Full Throttle Saloon
Haunting Evidence
It Only Hurts When I Laugh
Inside American Jail

Ocean Force
Pakkolunastajat (Operation Repo)
Masterminds
Most Daring
Hurjat poliisivideot (Most Shocking)
Party Heat
Täysillä tutkaan (Speeders)
The Investigators
World's Wildest Police Videos
Villit lomavideot (World's Wildest Vacation Videos)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Trutv.com

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
Ulla Katajavuori

Ulla Kyllikki Katajavuori-Koskimies (16. kesäkuuta 1909 Rauma – 5. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kanteletaiteilija.

Ura
Ulla Katajavuori oli lapsena Suomen Yleisradion ensimmäisiä esiintyjiä Raumalta radioiduissa koelähetyksissä. Hänen soittoaan kuultiin sittemmin radiossa usean vuosikymmenen aikana.

Katajavuoren tulkinnoissa kantele soi klassisena taidesoittimena. Hänen julkisten esiintymistensä määrä nousee satoihin. Muun muassa monissa isänmaallisissa tilaisuuksissa Aino-pukuun pukeutunut Katajavuori kanteleineen oli suosittu esiintyjä; sotien aikana ja niiden  jälkeen kanteleensoitolla ja suomalaisella musiikilla oli itsestään selvä tilaus. Hänen soittoaan ehti kuunnella kuusi Suomen presidenteistä.

Katajavuori esiintyi taajaan myös Ruotsissa ja muualla Skandinaviassa. Hän osallistui vuonna 1956 Kölnistä ympäri maailman radioituun Musik kennt keine Grenzen -lähetykseen. 1960-luvun alussa hän teki kaksi konserttimatkaa USA:han ja Kanadaan ja konsertoi sopraano Sylvia Aarnion kanssa New Yorkin Carnegie Hallissa. Folk Music Festival Kaustinen -plaketin Katajavuori sai vuonna 1969. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 1975.

Lauantain toivottujen levyjen suosituimpiin on kuulunut Karjalan kunnailla, jonka Anna Mutanen ja Ulla Katajavuoren levyttivät; sen – niin kuin suurimman osan Katajavuoren ohjelmistosta – sovitti kanteleelle hänen muusikkopuolisonsa Eero Koskimies, joka oli Radio-orkesterin alttoviulisti ja Sibelius-Kvartetin perustajajäsen. Toinen tunnettu Katajavuoren levyttämä kappale on Konevitsan kirkonkellot (1952), jonka myöhemmin toi laajempaan tietoisuuteen Piirpauke-yhtye.

Suku
Ulla Katajavuoren puoliso vuodesta 1939 oli viulisti Eero Koskimies. Koskimiehen poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan Aino Nisulan kanssa oli pianisti Pentti Koskimies. Ulla Katajavuoren ja Eero Koskimiehen tytär on kirjailija Satu Koskimies. Satu Koskimiehen tytär on kirjailija Riina Katajavuori.

Levytyksiä
 Ulla Katajavuori: Grand Lady of Kantele. IMU-CD 101

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Helistö, Paavo: Ulla Katajavuori – kanteletar.  Radio-ohjelma. Yle Radio 1, 2000.
 Helistö, Paavo: Ulla Katajavuori, kanteleen runoilija. Friiti 2/2000.
 Koskimies, Satu: Kanteleen Grand Lady. Kantele 4/2000.

Viitteet

Kirjallisuutta
 Koskimies, Satu: Te näitte mun soittoni riemun: Ulla Katajavuoren elämä. Elämäkertaromaani. Tammi, 2003. ISBN 951-31-2827-X
 Jalkanen, Pekka – Laitinen, Heikki – Tenhunen, Anna-Liisa: Kantele. Toimittanut Risto Blomster. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010. ISBN 978-952-222-101-8

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset kanteleensoittajat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Päivi Heikinheimo

Päivi Sinikka Heikinheimo (o.s. Kaivola; s. 1. heinäkuuta 1938 Tampere) on suomalainen laulaja (mezzosopraano). Hän työskenteli pitkään lehtorina Sibelius-Akatemiassa.

Päivi Heikinheimo opiskeli pianonsoittoa Lahden musiikkiopistossa sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti siellä humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1962. Yksinlaulua hän opiskeli Antti Koskisen ja isänsä Tauno Kaivolan (1912–1995) johdolla. Hän on suorittanut lisäopintoja Italiassa ja Länsi-Saksassa Erik Werban ja Hermann Reutterin johdolla.

Heikinheimo piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1970 ja debytoi samana vuonna Suomen Kansallisoopperassa. Hänet tunnetaan lied- ja oratoriolaulajana sekä Suomessa että ulkomailla. Hän työskenteli lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1984 ja toimi laulun koulutuslinjan johtajana 1990–1996.  Hän on myös suomentanut musiikkiaiheista kirjallisuutta.

Päivi Heikinheimon puoliso oli musiikkiarvostelija Seppo Heikinheimo.

Diskografia
 Lieder recital (1973)
 Oi muistatko vielä sen virren (1977)
 Lauluja rakkaudesta ja kuolemasta (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset mezzosopraanot
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Gunnar Stålsett

Gunnar Stålsett (s. 10. helmikuuta 1935 Nordkapp) on norjalainen luterilainen pappi ja poliitikko, joka toimi Oslon hiippakunnan piispana vuosina 1998–2005. Häntä edelsi Andreas Aarflot ja seurasi Ole Christian Kvarme. Stålsett on myös toiminut Luterilaisen maailmanliiton pääsihteerinä ja Norjan Nobel-komitean jäsenenä. Hän on työskennellyt pappina ja opettanut Oslon yliopistossa.

Stålsett toimi vuosina 1972–1973 Norjan kirkollisten asioiden ja opetusministerinä. Hän johti maan keskustapuoluetta vuosina 1977–1979.

Norjalaiset piispat
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Norjan opetusministerit
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Retkikunta 22

Retkikunta 22 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 22. miehistö. Retkikunta alkoi 1. joulukuuta 2009 Retkikunta 21:n irtautuessa asemasta lennolla Sojuz TMA-15. Kolmen viikon ajan ISS:llä työskenteli ainoastaan kaksi miehistön jäsentä, ensimmäistä kertaa sitten heinäkuussa 2005 suoritetun lennon STS-114 täydentäessä ISS:n miehistön määrän kolmeen. Komentaja Jeff Williamsin ja lentoinsinööri Maksim Surajevin kaksihenkinen Retkikunta 22:n miehistö täydentyi muilla retkikunnan jäsenillä 20. joulukuuta 2009 viisihenkiseksi.

Miehistö

Lähde NASA

Varamiehistö 

Shannon Walker - Komentaja
Aleksandr Skvortsov
Douglas Wheelock
Anton Shkaplerov
Satoshi Furukawa

Lähteet

Aiheesta muualla 

NASAn Expedition 22 Main Page 
Retkikuntien 21-22 lehdistöpaketti (pdf) 
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu 

Kansainvälinen avaruusasema
Kuljetusliike E. Laurila

Kuljetusliike E. Laurila on vuonna 1963 perustettu perheyritys joka on keskittynyt jauhemaisten ja rakeisten aineiden säiliökuljetuksiin. Yrityksen perusti lapualainen Esko Laurila. Alkuvuosina Esko ajoi karjakuljetuksia, mutta nykyään kuljetusliike on keskittynyt monipuolisiin säiliökuljetuksiin. Nykyään veljekset Jarmo, Vesa ja Tuomo jatkavat kuljetusliikkeen historiaa oman 18 ajoneuvoyhdistelmän ja 36 hengen henkilökuntansa kanssa. Yrityksen päätoimipaikka on Lapualla, jossa heillä on pesu- ja huoltohallit sekä toimistotilat.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen kotisivut

Logistiikkayhtiöt
Suomalaiset perheyritykset
Barrettin ruokatorvi

Barrettin ruokatorvi on osalle refluksitautia sairastavista kehittyvä tila, jossa ruokatorven alaosan limakalvo muuttuu suolen limakalvon kaltaiseksi. Muutos johtuu elimistön pyrkimyksestä suojata ruokatorvea mahalaukusta tulevalta hapolta. Barrettin ruokatorvi oireyhtymä tiedetään ruokatorven syövän riskitekijäksi. Barrettin ruokatorvi kehittyy 6–14 %:lle refluksitautia sairastavista henkilöistä. Barrettin ruokatorvesta jo kärsivien potilaiden elinikäinen sairastumisvaara syöpään on suunnilleen 0,5 %/vuosi.

Lähteet 

Ruoansulatuselinten sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Petri Forsman

Petri Forsman (s. 13. joulukuuta 1968) on suomalainen seikkailu-urheilija ja suunnistaja. Hän on voittanut seikkailu-urheilussa kansainvälisiä kilpailuja. MM-kisoissa hän voitti lajin ensimmäisen maailmanmestaruuden vuonna 2001 Nokia Adventure -joukkueen kapteenina ja sijoittui hopealle vuonna 2006 Team Finland -joukkueessa. Suunnistuksen MM-kilpailussa Forsman voitti viestipronssia vuonna 1993. Jukolan viestissä hän on suunnistanut voittajajoukkueessa vuosina 1987 (Hiidenkiertäjät), 1991 (IFK Södertälje) ja 1994 (Turun Suunnistajat). Tiomila-viestissä hän oli voittajajoukkueessa vuosina 1992 (IFK Södertälje) ja 1994 (Turun Suunnistajat). Pyöräsuunnistuksen Suomen mestaruuden hän voitti vuonna 2000.

Lähteet 

Suomalaiset suunnistajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Johan Hymander

Johan August Gottlieb Hymander (19. lokakuuta 1831 Luopioinen – 7. kesäkuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen kirkkomuusikko, pedagogi ja säveltäjä. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa kaksi vuotta, mutta keskeytti opintonsa, koska katsoi itsensä sopimattomaksi papin virkaan. Hymander työskenteli Helsingin Nikolainkirkon kanttorina 1861–1896 ja toimi myös kirkon urkurina vuosina 1868–1870 sekä kirkkolaulun opettajana Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa 1878–1896. Vuosina 1867–1872 hän toimi myös yliopiston voimistelunopettajana. Hymander julkaisi messusävelmiä sekä sanoitti ja sävelsi hengellisisä lauluja ja virsiä. Hän on kirjoittanut virren numero on 265 Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa. Hymander on myös suomentanut tai muokannut virret 71, 85, 123, 274, 336 ja 611. Vuonna 1868 hän laati ehdotuksen koraalikirjojen uudistamiseksi.

Johan Hymanderin lapsia olivat pianopedagogi Ingeborg Hymander ja urkujenrakentaja Josef Hymander (1882–1954).

Sävellyksiä
 Suomalainen messu, 1859
 Svenska mässan, 1859
 Siionin kantele, 1874
 Sions harpa, 1874
 Matkalauluja, 1874, Lähetysseurakunnan laulukirjassa
 Suomalainen ja ruotsalainen messu, 1878
 Virsi-Kantele tahi Nuotisto, 1892

Lähteet

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset virsirunoilijat
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1896 kuolleet
Akseli Tola

Akseli Gabriel Tolvanen, kirjailijanimeltään Akseli Tola, (9. helmikuuta 1886 Tohmajärvi – 1. syyskuuta 1968) oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Tolvasen vanhemmat olivat postiljooni Pekka Tolvanen ja Liisa Sorsa. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1905 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1915 ja maisteriksi 1923.

Tolvanen toimi vuodesta 1920 Posti- ja lennätinhallituksen tilastoitsijana sekä arkiston- ja kirjastonhoitajana.

Tolvanen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1963.

Teoksia 
 Kauppias A.H. Mattila: näytelmä. 1926
 Pirun peili: 3-näytöksinen näytelmä. Kansanvallan näytelmistö n:o 6. Kansanvalta, Helsinki 1929
 Omani minä otan: 3-näytöksinen huvinäytelmä. Karisto 1935
 Riemujuhla: yksinäytöksinen draama. WSOY 1935
 Syynalainen: yksinäytöksinen näytelmä. WSOY 1935
 Asaria: 4-näytöksinen näytelmä : 7 kuvaelmaa. Suomalaisen kirjallisuuden seura, Tampere 1937
 Heljä: yksinäytöksinen draama. WSOY:n näytelmäsarja 149. WSOY 1937
 Hornan Kerttuli: yksinäytöksinen jouluyön ihme. Legenda noitavainojen ajalta. WSOY:n näytelmäsarja 155. WSOY 1937
 Pyhän miehen kukka: yksinäytöksinen legenda. WSOY:n näytelmäsarja 150. WSOY 1937 (esitetty Ylioppilasteatterin avajaisnäytelmänä v. 1926)
 Taakseni jäänyttä taivaanrantaa, teoksessa Me kerromme itsestämme: kirjailijoiden yhteisjulkaisu, toimittanut Ensio Rislakki. Otava 1946 
 Kuormankantajat: yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 522. Karisto 1950
 Kiuru ja pyy: kaksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 568. Karisto 1953
 Synti ja häpeä: yksinäytöksinen näytelmä. WSOY 1957

Lähteet 
 
 Pohjoiskarjalaisten nykykirjailijoiden matrikkeli: Akseli Tola
 Ylioppilasmatrikkeli 1905

Viitteet

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Sampsa Korpela

Sampsa Jaakko Korpela (19. maaliskuuta 1903 Oulu – 6. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. 
 
Korpelan tunnetuin teos on salapoliisiromaaniparodia Kuka murhasi ja kenet. Romaanin päähenkilönä oli naamioitumisen asiantuntija, salapoliisi Topias Plunt. 

Korpela toimi 1936–48 mainostoimisto Erva-Latvalan tekstitoimittajana.

Teoksia 
 Miksi juuri minut naisit ?, yksinäytöksinen iloittelu. Seuranäytelmiä 446.  Karisto 1941 (palkittu Suomen näytelmäkirjailijaliitto r.y:n suuressa näytelmäkilpailussa v. 1941) 
 Kuka murhasi ja kenet, dekkariparodia.   Kansankirja, Helsinki 1945 (nimimerkillä Samuvel Pabu)
 Viimeinen aalto.   Tammi 1945
 Peltiteos oy 16.5.1926–16.5.1951.   Peltiteos, Helsinki 1951

Lähteet 
 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
War Is the Answer

War Is the Answer on Five Finger Death Punchin toinen studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2009. Albumista on julkaistu myös Deluxe Edition CD/DVD, jossa on kaksi bonuskappaletta.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 7. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 14.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ivan Moody – laulu
 Zoltan Bathory – kitara
 Jason Hook – kitara
 Matt Snell – basso
 Jeremy Spencer – rummut

Vastaanotto

Albumin arvosteluja 
 About.com ()
 Allmusic ()
 Kerrang! ()

Aiheesta muualla

Lähteet 

Five Finger Death Punchin albumit
Vuoden 2009 albumit
Veikko Latvala

Veikko Johannes Latvala (s. 28. helmikuuta 1933 Vimpeli) on entinen suomalainen pesäpalloilija.

Vuoden 1963 lyöjäkuningas kuului kymmenkunta vuotta Vimpelin Vedon SM-sarjamiehistöön. Latvala voitti SM-kultaa 1960, 1965, hopeaa 1959, 1961, 1962 ja pronssia 1958, 1963.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-kulta: 1960
 3 SM-hopeaa: 1959, 1961, 1962
 4 SM-pronssia: 1952, 1958, 1963, 1964
 1 Itä-Länsi-ottelu: 1963
 Pesäpallon lyöjäkuningas: 1963

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vimpelin Vedon pelaajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Harapainen

Harapainen on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustan etelälaidalla Karjalan radan ja valtatie 6:n välissä.

Harapainen alkoi kehittyä asuinalueeksi toisen maailmansodan jälkeen, mihin asti se oli maaseutua. Se on tunnettu myös nimellä Invalidikylä alueelle sijoittuneiden sotainvalidien vuoksi. Harapaisen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin 21. syyskuuta 1962. Pientalojen lisäksi Harapaisessa on muutamia 1990- ja 2000-luvuilla valmistuneita kerrostaloja. Harapaisen tilastoalueella on 1 091 asukasta.

Harapaisessa sijaitsevat muun muassa Harapaisen pallokenttä, kauppakeskus Myllykeskus ja Harapaisen teollisuusalue. Vuosina 1949–1969 Harapaisessa oli ravirata, jossa kilpailtiin vuoden 1955 kuninkuusravit. Nykyinen Lappeenrannan ravirata sijaitsee Lavolassa.

Kaupunginosaa rajaavat Karjalan rata pohjoisessa, Lietokatu idässä, valtatie 6 etelässä ja Vanha Viipurintie lännessä. Harapaisen naapurikaupunginosia ovat Alakylä, Parkkarila, Tirilä, Hyrymäki ja Reijola.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla 

Lappeenrannan kaupunginosat
Shaku (sauva)

Shaku () on japanilainen nimi litteälle rituaalisauvalle tai valtikalle, joka on alun perin kotoisin Kiinasta. Shaku valmistetaan yleensä japaninmarjakuusesta, orjanlaakerista, kirsikasta, sakakipuusta tai sugista. Shaku esiintyi usein shōgunien tai aatelisten muotokuvissa, mutta nykyään sitä käyttävät pääasiassa šintolaiset papit (kannushi).

Shakun käyttö rituaalisauvana alkoi Kiinassa, jossa sitä kutsutaan mandariiniksi nimellä hù ja kirjoitetaan samalla kirjoitusmerkillä. Shakua tarkoittavan kirjoitusmerkin oikea lukutapa on kotsu, mutta koska myös luuta tarkoittava merkki () voidaan lukea samalla tavalla, lukutapaa vältetään sen aiheuttamien mielleyhtymien vuoksi. Merkin epätavallinen lukutapa vaikuttaa olevan peräisin siitä, että sauva on noin yhden shakun pituinen (vanha mittayksikkö, jonka pituus on 30,3 senttimetriä).

Alkuperä ja kehitys 
Shaku tai teita () on noin 35 senttimetrin pituinen sauva tai valtikka, jota pidetään pystyasennossa oikeassa kädessä. Se kuului perinteisesti aatelisen muodolliseen asuun (sokutai, katso kuva). Nykyään sitä käyttävät kuitenkin pääasiassa šintolaiset papit uskonnollisten seremonioiden aikana, ei ainoastaan sokutain vaan myös muiden muodollisten vaatteiden kanssa, kuten jōe, kariginu () ja ikan (). Keisarin shaku on enemmän tai vähemmän suorakulmiomainen molemmista päistä, kun taas vasallin shaku on yläpäästä pyöreä ja alhaalta kulmikas. Molemmat kapenevat alaspäin. Tammea pidetään parhaana puuna, ja sitä seuraavat orjanlaakeri, kirsikka, sakaki ja sugi eli japaninsetri.

Shakun takaosaan oli alun perin tarkoitus kiinnittää paperisuikale, johon oli kirjoitettu ohjeita ja muistiinpanoja seremoniaa tai tapahtumaa varten. Myöhemmin se kehittyi kuitenkin puhtaasti seremonialliseksi välineeksi, jonka tarkoitus oli lisätä rituaaleihin arvokkuutta. Vuonna 701 käyttöön otetun Taihō-lakikokoelman mukaan viidennen tai ylemmän tason aatelisten tuli käyttää norsunluista shakua, kun taas alemmat aateliset saivat tyytyä tammeen, marjakuuseen, orjanlaakeriin, kirsikkaan, sakakiin, sugiin tai muihin puihin. Norsunluuta oli kuitenkin liian vaikea saada, joten lakia muutettiin. Vuonna 927 kirjoitetun laki- ja säädöskokoelman Engishikin mukaan kaikki saivat käyttää viimeistelemättömästä puusta valmistettua shakua, paitsi silloin, kun he olivat pukeutuneet erityisiin seremoniallisiin vaatteisiin ().

Kuvia

Lähteet 

Sauvat
Japanilaiset vaatteet
Šintolaisuus
Elateriformia

Elateriformia on kovakuoriaisten (Coleoptera) Polyphaga-alalahkon osalahko.

Yläheimoja 
 Kauniaismaiset Buprestoidea
 Nuppomaiset Byrrhoidea
 Luhtakuoriaismaiset Dascilloidea
 Seppämäiset Elateroidea
 Scirtoidea
 Incertae sedis
 †Anacapitis-suku

Erilaisruokaiset
Kicke Paananen

Keijo Ilmari ”Kicke” Paananen (26. lokakuuta 1952 – 30. maaliskuuta 2015) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. iskelmämusiikin lisäksi Paananen esitti myös hengellistä musiikkia.

Diskografia
 Suomuru (1976)
 Aamunkoitteessa (1976)
 Uusi kaunis maa (1984)
 Kiitoksen aika (1988)
 Kohti uutta kesää (1994)
 Liian hyvää ollakseen totta (1995)
 Isänmaa (1997)
 Villiäinen (2000)

Aiheesta muualla

Suomalaiset iskelmälaulajat
Gospelmuusikot
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Planeetta 51

Planeetta 51 on Jorge Blancon ohjaama ja Joe Stillmanin kirjoittama animaatioelokuva. Planeetta 51 sai maailmanensi-iltansa 20. marraskuuta 2009. Alun perin nimeksi aiottiin Planet One (”Planeetta Yksi”), mutta nimi muutettiin muotoon Planeetta 51. Se on kallein Espanjassa tuotettu elokuva.

Juoni  

Planeetta 51 alkaa siitä, kun Lem ja hänen kaverinsa ovat elokuvateatterissa. Kylässä on täydellinen rauha ja kaikki on toistaiseksi hyvin. Lem on ihastunut Neeraan ja on töissä observatoriossa. Yhtäkkiä Outo muukalainen laskeutuu Planeetalle. Hän paljastuu Kapteeni Charles Bakeriksi, eli hän on ihminen. Hän tuo mukanaan robottikoiran, jonka päässä on kamera. Charles aikoo palata kotiin. Hänen aluksensa on vallattu ja häntä pelätään kaupungissa. Onneksi Lem suostuu auttamaan häntä. Samalla kun Lem auttaa Charlesia, hän yrittää hurmata Neeraa. Ensimmäisellä kerralla hän ei onnistu, mutta kolmannella kerralla Neera jo myöntyy. Planeetan armeijan kenraali aikoo tuhota Charlesin, sillä hän haluaa muukalaisista eroon. Lem, Neera, Skiff ja Neeran pikkuveli Eckle auttavat Charlesin pois. Ennen kuin maanalainen käytävästö räjähtää, Charles pelastaa kenraalin, ja he lentävät kohti avaruutta pakoon räjähdystä.

Äänirooleissa

Suomeksi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Official site
 
 Rotten Tomatoes
 Official PC Online Game (MMORPG) site
 James Seymour Brett
 Box Office Mojo
 The Art of Planet 51 (Some pictures from the book)
 

Espanjalaiset animaatioelokuvat
Vuoden 2009 espanjalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Brittiläiset animaatioelokuvat
Avaruuselokuvat
Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 2009 brittiläiset elokuvat
Omakuva – Olennaiset laulut

Omakuva – Olennaiset laulut on suomalaismuusikko Jaakko Löytyn toistaiseksi kattavin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1998. Levyn kansilehdessä on tarinaa Löytyn urasta ja kokoelman kappaleista Löytyn itsensä kertomana.

Kappaleet

CD1

CD2

Lähteet 

 Nic.fi (mukana myös sointuja lauluihin)

Vuoden 1998 kokoelma-albumit
Jaakko Löytyn albumit
Avgust Ipavec

Avgust Ipavec (s. 2. kesäkuuta 1940 Gorizia) on slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän on myös katolisen kirkon pappi. Hän asuu Wienissä, jossa on työskennellyt musiikin alalla ja sairaalasielunhoitajana. Hänen musiikkituotantoonsa kuuluu muun muassa kuoromusiikkia. 

Ipavec sai 4. joulukuuta 2006 Itävallan tasavallan kultaisen ansiomerkin.

Slovenialaiset säveltäjät
Slovenialaiset kapellimestarit
Slovenialaiset papit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Lentoaseman rautatieasema

Lentoaseman rautatieasema (, ) on vuonna 2015 avattu rautatieliikennepaikka Kehäradan varrella Helsinki-Vantaan lentoaseman yhteydessä Vantaan Lentokentän kaupunginosassa. Rautatieaseman lentomatkustajia palveleva kulkuyhteys nousee asemalta suoraan terminaalien 1 ja 2 väliseen yhdyskäytävään. Asema otettiin käyttöön 10. heinäkuuta 2015. P-junat liikennöivät raiteelta 1 ja I-junat raiteelta 2.

Aseman terminaalien puoleinen sisään- ja uloskäynnin valmistuminen oli viivästynyt aikataulusta, joten aluksi käytössä oli vain Tietotien puoleinen sisään- ja uloskäynti. Hissit asemalta terminaalien väliselle yhdyskäytävälle saatiin käyttöön joulukuun loppupuolella 2015. Asemalta suoraan terminaalien väliselle yhdyskäytävälle johtavat liukuportaat saatiin käyttöön vasta 17. maaliskuuta 2016. Nämä 72 metriä pitkät liukuportaat olivat Suomen pisimmät liukuportaat 18. marraskuuta 2017 asti, jolloin avatun Koivusaaren metroaseman 76,2-metriset liukuportaat syrjäyttivät ne. Lentoaseman rautatieaseman liukuportaiden nostokorkeus on 31,5 metriä.

Rautatieasemalla on laituritasolle sijoitettu kaksiosainen panoraamateos Helman heilahdus, joka on toteutettu Aarne Jämsän piirtämien kuvien mukaan alumiinilevyille painamalla. Kuvat on sijoitettu molemmin puolin laiturialuetta raiteiden toisella puolella oleville seinustoille.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Lentokenttä (Vantaa)
Alvin ja pikkuoravat 2

Alvin ja pikkuoravat 2 () on Betty Thomasin ohjaama yhdysvaltalainen koko perheen tietokoneanimoitu komediaelokuva. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2009. Elokuvan pääosissa nähdään edellisestä Alvin ja pikkuoravat -elokuvasta tutut oravat Alvin, Tero ja Simo. 

Alvin ja pikkuoravat 2 sai jatkoa elokuvilla Alvin ja pikkuoravat 3 (2009) ja Alvin ja pikkuoravat: Reissussa (2015).

Juoni 
Tähteys saa luvan jäädä ja poikien on aika siirtyä kouluun. He tapaavat kolme laulavaa tyttöoravaa; Piritan, Jennin ja Elinan, jotka yhdessä muodostavat tyttöbändin nimeltä Chipettes (Tyttöoravat).

Rooleissa

Näyttelijät

Suomenkieliset äänet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
 

Betty Thomasin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Alvin ja pikkuoravat -elokuvat
Victor Young

Albert Victor Young  (8. elokuuta 1900 Chicago – 10. marraskuuta 1956 Palm Springs) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, sovittaja, viulisti ja kapellimestari. Hänen uransa Hollywoodissa kesti yli 20 vuotta, jonka aikana Young sävelsi musiikkia yli 300 elokuvaan. 

Hänen isänsä oli Chicago Opera Housen tenori William Young, joka hylkäsi kaksi lastaan perheen äidin kuoltua. 10-vuotias Young muutti siskonsa kanssa isovanhempiensa luokse Puolaan. Hän opiskeli Varsovan konservatoriossa ja teki musiikillisen ensiesiintymisensä Varsovan filharmonisessa orkesterissa 13-vuotiaana. Young kiersi sooloartistina Euroopassa, kunnes ensimmäisen maailmansodan syttymisen takia muutti takaisin Yhdysvaltoihin.  

Young toimi 1920-luvulla Ted Fio Rito Orchestran viulistina ja sovittajana. Chicagossa hän toimi orkesterin johtajana Chicago Theaterissa ja State and Lake Theaterissa. Youngilla oli myös tanssiorkesteri Edgewater Beach Hotelilla. Hän aloitti myös uransa radiossa Chicagossa 1920-luvun lopulla, mutta hän muutti New Yorkiin vuonna 1931 ja jatkoi siellä radiouraansa. Vuonna 1935 Young muutti Los Angelesiin ja perusti oman menestyksekkään orkesterinsa. Myöhemmin hän alkoi toimia Paramount Picturesin johtavana säveltäjänä ja sovittajana.  

Young oli elämänsä aikana 22 kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, mutta ei voittanut kertaakaan elämänsä aikana. Hänen ainoa voittonsa tuli postuumisti vuonna 1957 elokuvasta Maailman ympäri 80 päivässä.

Young kuoli 56-vuotiaana kotonaan aivoverenvuotoon kesken Sissipartion musiikin teon.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset sovittajat
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Songwriters Hall of Fame
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
TUL:n liittojuhlat

Työväen Urheiluliiton liittojuhlat on määräajoin järjestettävä Työväen Urheiluliiton suurtapahtuma. Liittojuhlilla järjestetään erilaisia kilpailuja useissa eri urheilulajeissa.

Työväen Urheiluliito oli hyväksynyt Sosialistisen urheiluinternationaalin SUI:n ohjelmapöytäkirjat vuonna 1929. Osana tätä alettiin järjestää liittojuhlia. Ensimmäiset liittojuhlat pidettiin Helsingin Pallokentällä vuonna 1927. IV:n TUL:n liittojuhlien avajaisia vuonna 1954 seurasi Olympiastadionilla 30 000 katsojaa.

Ensimmäiset liittojuhlat Helsingin ulkopuolella järjestettiin vuonna 2009 Tampereella. XII liittojuhlat pidettiin kesäkuussa 2014 Seinäjoella. Ne käytiin teemalla "Lakeuden kisat".

TUL:n liittojuhlat 1927–2019

Lähteet 
TUL:n kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
Lakeuden Kisat 2014 -kotisivut 

Suomen Työväen Urheiluliitto
Suomen urheilutapahtumat
Kanstantsin Kaltsou

Kanstantsin Jauhevjevitš Kaltsou (, , s. 17. huhtikuuta 1982 Minsk, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Salavat Julajev Ufaa. Hän on pelipaikaltaan oikea tai vasen laitahyökkääjä. Kaltsoun vahvuudet ovat nopeudessa, luovuudessa ja pelinluvussa. Hänen heikkoudet ovat puolustuspelissä, kiekkokontrollissa ja viimeistelytaidoissa. Kaltsou on pelannut urallaan 144 NHL-ottelua tehoin 12+26=38. Jäähyminuutteja on tullut 50.

Ura

Seuraura
Kaltsou on Junost Minskin kasvatti, jonka joukkueessa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 1998–1999 Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa. Kaltsou pelasi kauden aikana myös ensimmäiset pääsarjaottelussa Venäjän superliigassa Severstal Tšerepovetsissa, kun hän pelasi 33 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden kolme maalia. Kaltsou pelasi myös Tšerepovetsin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa.

Kauden 1999–2000 Kaltsou pelasi Metallurg Novokuznetskissa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Valkovenäläiset jääkiekkoilijat
Pittsburgh Penguinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Kai Jämsä

Kai Kullervo Jämsä on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja, joka syntyi 1960-luvun puolivälissä Kokkolassa.
Jämsän ensimmäinen yhtye oli Vocals, joka kiersi kaksi vuotta yhtyeen Ronski Gang lämmittely-yhtyeenä.
Sen jälkeen yhtyeen solisteina ovat olleet Kaija Koo ja Leena Nilsson.

Jämsä nousi suuren yleisön tietoisuuteen yhtyeessä Puolikuu vuosina 1991–1996. 
Sen jälkeen Jämsä on tehnyt muutamia soololevyjä ja palasi takaisin Puolikuu-yhtyeeseen vuosiksi 2000–2004. 

Vuonna 2004 perustettiin yhtye Komboklubi, jossa Jämsä vaikuttaa. Jämsä on ollut myös tekemässä joko yksin tai muiden kanssa lauluja eri artisteille, esim. Yölintu-yhtyeen hittejä ”Preussinpunaista”, ”Haavoittumaton” ja ”Pimeästä valoon”. Muita hänen tuotantoaan levyttäneitä ovat mm. Muska, Finlanders, Anna Hanski, Markku Aro, Marita Taavitsainen, Arja Koriseva, Charles Plogman ja Marko Maunuksela.

Kai Jämsä on pitkään tehnyt uutta soololevyä. Siltä etukäteen julkaistu promosingle ”Sordiino päällä” oli Radio Suomen soittolistan ykkösenä maaliskuussa 2011. Syyskuussa 2011 samaan suoritukseen ylsi kappale ”Jätimme oven raolleen”. "Sordiino päällä" ja "Jätimme oven raolleen" ilmestyivät uudella soololevyllä Harvoja ja onnekkaita vuonna 2012. Kai Jämsältä ilmestyi vuonna 2014 joululevy Joulutaivas ja vuonna 2016 uusin soololevy Aika on.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 Kai Jämsä lauluntekijänä - Fono.fi
 Kai Jämsän tekijähaastattelu Elvis ry:n sivuilla

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
1960-luvulla syntyneet
Elävät henkilöt
Baggy-housut

Baggy-housut eli "roikkuhousut" ovat "lötköttävät" ja tilavammat housut kuin farkut. Baggy-housut ovat suosittuja rap- ja hip hop kulttuurissa.

Merkkejä 
Baggy-housumerkkejä on mm.
 Karl Kani
 Element
 Dada Supreme
 Tribal
 Raw Blue
 Sir Benni Miles 
 Rocawear
 PellePelle
 G-unit
 Phat farm
 Bronx
 Akademiks
 Ecko Unltd
Vrunge
yld
 Fubu

Housut
Garcinia livingstonei

Garcinia livingstonei on trooppisessa Afrikassa kasvava hedelmäpuu. Se kasvaa noin 18 metriä korkeaksi. Lehdet ovat sinivihreät, pyöreähköt, noin kuusisenttiset, ja niiden suonet erottuvat vaaleampina. Puu tuottaa halkaisijaltaan 1–4 cm:n kokoisia oranssinsävyisiä hedelmiä, joita kutsutaan afrikkalaisiksi mangoiksi, vaikka puu ei ole mangon sukulainen. Hedelmän kuori on ohut, joten se ei kestä kuljetusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 JSTOR Global Plants: Garcinia livingstonei 

livingstonei
Juan Valera (jalkapalloilija)

Juan Valera Espín (s. 21. joulukuuta 1984 Bullas, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Getafea. Valera on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta hän on pelannut myös keskikenttäpelaajana.

Ammattilaisuransa Real Murciassa aloittanut Valera siirtyi vuonna 2005 Atlético Madridiin tehden kolmivuotisen sopimuksen. Vaikeat loukkaantumiset varjostivat Valeran uraa Atléticossa. Keväällä 2006 hänen olkapäänsä vaati leikkaushoitoa ja vain vajaan vuoden kuluttua tästä Valera joutui polvileikkaukseen, joka piti hänet poissa pelikentiltä kuukausien ajan. Kaudella 2008–2009 vähälle peliajalle jäänyt puolustaja lainattiin Racing Santanderiin. Lainakauden päätyttyä Atléticon odotettiin luopuvan Valerasta ja useamman espanjalaisseuran väitettiin olevan halukas hankkimaan hänet. Atlético kuitenkin solmi heinäkuussa 2009 vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen pelaajan kanssa. Uudesta sopimuksesta huolimatta Valera pelasi syyskaudella 2009 vain viisi ottelua ja spekulaatiot hänen tulevaisuudestaan seurassa jatkuivat. Toukokuussa 2010 Valera voitti Eurooppa-liigan Atléticon riveissä ja pelasi kaikkiaan  seitsemässä ottelussa. Elokuussa 2011 Atlético vapautti Valeran sopimuksestaan ja hän siirtyi nykyiseen seuraansa Getafeen.

Valera on edustanut maataan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa on vuonna 2005 Almeríassa järjestetyissä Välimeren kilpailuissa voitettu kultamitali.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Nissilä

Seppo Kalevi Nissilä (s. 1. kesäkuuta 1937) on suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka aloitti työntekemisen paperitehtaalla nuorena miehenä. 

Vuonna 1982 pääsi Nissilän ensimmäinen sävellys levylle.

Nissilän sävellyksiä tai sanoituksia on päätynyt Lasse Hoikan ja Souvarit-yhtyeen levyille lähes kolmekymmentä  kappaletta kolmenkymmenen vuoden yhteistyön aikana.
Kultamaa-humppa on ollut yksi menestyksellisimmistä kappaleista, minkä Nissilä on säveltänyt ja sanoittanut. Myös "Inarijärvi" uusin sanoin on tullut suosituksi, sekä "Älä pyydä mua jäämään " ja useita muita suosittuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki

Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki voidaan myöntää henkilölle, joka on erittäin ansiokkaasti on työskennellyt pesäpallon ja Suomen pesäpalloliiton hyväksi vähintään 25 vuotta. Sen voi saada vain Suomen kansalainen.

Kultaisen ansiomerkin saajat

Lähteet
 Suomen pesäpalloliitto; Timo Siukonen, Ritva Wright: Pesäpallokalenteri 1981

Viitteet

Kultainen ansiomerkki
Ansiomerkit
Timanttitalo

Timanttitalo (myöhemmin Investia) oli Suomessa 1980-luvun alussa toiminut jalokivisijoitusliike, joka lupasi suuria tuottoja muovikasetteihin pakattujen timanttien odotettavaan arvonnousuun perustuen.

Hanke osoittautui kuitenkin huijaukseksi. Timantit olivat tiettävästi aitoja mutta alikokoisia ilmoitettuun nähden. Sijoittaja ei voinut saada selville timantin kokoa tai sen aitoutta, sillä kotelon avaaminen johti palkkion epäämiseen. Toiminta muistutti luonteeltaan pyramidihuijausta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vesa Linja-aho: Jymäytys historian lehdiltä: Timanttitalo – Diamanthuset aka Investia. Blogikirjoitus, jossa mm. kuvia tapauksen uutisoinnista 1980-luvulla.

Huijaukset
Suomalaiset yritykset
Timantit
Nanain piiri

Nanain piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1934 perustetun piirin pinta-ala on 27 600 neliökilometriä. Asukkaita on 20 000 henkeä (vuonna 2009).

Nanain piiri sijaitsee Habarovskin aluepiirin keskiosassa Keski-Amurin alangolla. Pohjoisessa se rajoittuu Komsomolskin, idässä Vaninon ja Sovetskaja Gavanin piireihin, etelässä Primorjen aluepiiriin ja Lazon piiriin, luoteessa Habarovskin ja lännessä Amurskin piireihin.

Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Arsenjevo, Dada, Džari, Džonka, Dubovyi Mys, Innokentjevka, Lidoga, Majak, Naihin, Nižnjaja Manoma, Sinda, Troitskoje, Verhnjaja Manoma ja Verhni Nergen. Hallinnollinen keskus on Troitskojen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 20.

Seudun kanta-asukkaita ovat nanait ja udehet, joita on noin 23 % piirin väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.

Troitskojesta on maantieyhteys Komsomolsk-na-Amureen ja aluepiirin pääkaupunkiin Habarovskiin, jonne on matkaa 200 kilometriä. Amurilla on laivaliikennettä.

Talous perustuu etupäässä metsäteollisuuteen. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kalanjalostusta. Sindan kylässä on tiilitehdas.

Kulttuurilaitoksia ovat mm. lasten taidekoulu, nanai-kulttuurin keskus ja kotiseutumuseo.

Aiheesta muualla

 Nanain piirin sivusto 
 Nanain piiri Habarovskin aluepiirin sivustolla 

Habarovskin aluepiirin piirit
Honden

Honden (, ”päähalli”), myös shinden (), on šintolaisen pyhäkön kaikkein pyhin rakennus. Se on tarkoitettu ainoastaan pyhäkössä palvottavan kamin käyttöön. Kamia symboloi yleensä peili tai harvemmin patsas. Rakennus sijaitsee yleensä pyhäkön takaosassa, ja se on suljettu yleisöltä. Hondenin edessä seisoo tavallisesti haiden eli rukoushalli. Haidenin ja hondenin välissä on usein heiden eli uhrihalli.  

Honden on pyhäkön sydämessä. Se on yhteydessä muuhun pyhäkköön, mutta kohotettu yleensä muiden rakennusten yläpuolelle, ja sen erottaa yleisöstä tamagaki-niminen aita. Rakennus on tavallisesti suhteellisen pieni ja sillä on harjakatto. Sen ovet pidetään yleensä suljettuina uskonnollisia festivaaleja lukuun ottamatta. Šintolaiset papitkin menevät sisään rakennukseen vain suorittaakseen rituaaleja. Ovien avaaminen on jo itsessään tärkeä rituaali ja merkittävä osa pyhäkön elämää. Hondenin sisällä on go-shintai () eli kirjaimellisesti ”kamin vartalo”. Go-shintai ei ole itsessään jumalallinen, vaan ainoastaan väliaikainen asuinpaikka pyhäkön kamia varten.

Vaikka honden on tärkeä rakennus, sitä ei joskus ole pyhäkössä lainkaan, jos pyhäkkö sijaitsee esimerkiksi pyhällä vuorella tai sen lähellä on himorogeja tai muita yorishiroja, jotka luovat suoremman yhteyden kamin ja ihmisten välille. Muun muassa Naran Ōmiwa-jinjassa ei ole lainkaan pyhiä esineitä tai kuvia, koska sen uskotaan palvelevan vuorta, jolle se on rakennettu. Samasta syystä pyhäkössä on haiden muttei lainkaan hondenia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Japanilainen arkkitehtuuri

zh:神社建築
Himorogi

Himorogi () tarkoittaa šintolaisessa terminologiassa pyhää tilaa tai alttaria, jota käytetään palvonnassa. Himorogit rajataan yleensä neljään kulmaan asetetuilla vihreillä bambuilla tai sakakipuilla, jotka kannattelevat pyhiä rajaköysiä (shimenawa). Tilan keskelle asetetaan sakakin oksa yorishiroksi, joka edustaa fyysisenä objektina kamin läsnäoloa. Kamilla itsellään ei ole aineellista muotoa.

Kioton Aoi-matsuri-juhlassa himorogi on vihreiden oksien ympäröimä neliömäinen alue, jonka keskelle on asetettu yorishiroksi ikivihreä puu. Myös monimutkaisempia himorogeja voidaan käyttää: niissä maahan asetetaan olkimatto, jonka päällä on seremoniallinen, shimenawalla ja pyhillä rajasymboleilla koristeltu kahdeksanjalkainen lava. Sanan ”himorogi” alkuperää ei tiedetä varmasti, mutta se esiintyy jo Nihonshokissa ja Man'yōshūssa.

Lähteet 

Šintolaisuus
Kuismakasvit

Kuismakasvit (Hypericaceae) on kasviheimo, johon kuuluu 560 lajia yhdeksässä suvussa. Kuismakasvit ovat ruohovartisia kasveja tai pensaita. Niitä esiintyy kaikilla mantereilla. 

Clusiaceae- eli Guttiferae-heimo on usein synonomisoitu kuismakasvien (Hypericaceae) kanssa. Angiosperm Phylogeny Groupin APG III -luokittelussa kuitenkin Clusiaceae-heimo erotetaan Hypericaceae-heimosta omakseen. Siitä on käytetty suomenkielistä nimeä klusiakasvit. 

Kuismakasvien tuntomerkkeihin kuuluvat vastakkainen lehtiasento, rauhaspilkkuiset lehdet, usein keltaiset kukat, usein kimpuissa sijaitsevat heteet tai heteitä on muuten paljon sekä pienet siemenet. Kukat ovat neli- tai viisilukuisia, yksi- tai kaksineuvoisia. Sikiäin on yhdislehtinen ja kehänpäällinen, ja siinä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on tavallisesti kota, harvemmin marja tai luumarja.

Suvut 
 Cratoxylum Blume
 Eliea Cambess.
 Harungana Lam. (50 lajia)
 Hypericum L. – kuismat (370 lajia)
 Lianthus N. Robson
 Santomasia N. Robson
 Thornea Breedlove & McClintock
 Triadenum Raf.
 Vismia Vand. (55 lajia)

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet 

Kasviheimot