joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Agar

Agar eli agar-agar on eräistä valtamerten punalevistä eristetty polysakkaridiseos, jota käytetään mikrobiologiassa ja lääketieteessä mikrobien kasvualustana sekä elintarviketeollisuudessa hyytelöimisaineena. Agar sisältää 70 prosenttia agaroosia ja 30 prosenttia agaropektiiniä, ja se jähmettää vesiliuoksen jo 1–2 prosentin pitoisuuksissa.

Historia
Agarin käytön keksivät Fannie ja Walter Hess vuosina 1880–1881. Aikaisemmin käytetty Robert Kochin kehittämä liivatealusta menettää jähmeytensä huoneenlämpötilan yläpuolella, eikä se siten soveltunut tilanteisiin, joissa haluttiin viljellä mikrobeja korkeammissa lämpötiloissa, esimerkiksi ruumiinlämmössä.

Käyttö mikrobiologiassa
Mikrobiologiassa käytettävä agar on bakteerilaskenta-agaria (, PCA). Agaria myydään useimmiten jauheena. Jauhetta annostellaan veteen ohjeen mukaisesti (1,2–1,6 %). Saatu seos keitetään 100 asteessa. Liuoksen annetaan jäähtyä, kunnes se on noin 50–70-asteista, minkä jälkeen agarliuosta voidaan kaataa kasvatusalustalle esimerkiksi petrimaljalle tai koeputkeen. Kun agar jäähtyy alle 45 asteeseen, se jähmettyy. Tämän jälkeen alustalle voidaan siirrostaa esimerkiksi Escherichia coli-viljelmä.

Lisäaineet
Agarmaljaan voidaan lisätä tarpeen vaatiessa lisäaineita riippuen haetun mikrobin yksilöllisistä vaatimuksista. Agariin voidaan lisätä esimerkiksi lihauutetta. Agarmaljaan voidaan myös lisätä tietylle mikrobille haitallista ainetta, jolloin saadaan puhdasviljelmä haluttua mikrobia. Tietyt mikrobit vaativat vitamiineja, hormoneja tai tiettyjä proteiineja, jotta kasvu ylipäänsä käynnistyisi.

Käyttö geelielektroforeesissa
Agaroosigeelielektroforeesilla voidaan tutkia biologisia makromolekyylejä. Elektroforeesissa varaukselliset molekyylit erotellaan huokoisessa väliaineessa kulkevan sähkövirran avulla tavallisimmin molekyylien koon perusteella. DNA:ta ja RNA:ta tutkittaessa väliaineena käytetään useimmiten agaroosia.
Erottelun jälkeen tutkittavat molekyylit voidaan saada näkyviin UV-valossa, jos geeliin on sitä valettaessa lisätty UV-valoa absorboivaa etidiumbromidia (EtBr). 

Geeliseokseen voidaan toisinaan lisätä myös useita erilaisia selkeyttäviä lisäaineita kuten synergeeliä. Geeli valetaan suorakulmion muotoon. Valuvaiheessa geeliin jätetyt ”kammat” jättävät agarin pintaan pieniä kuoppia suoran riviin. Näihin kaivoihin sitten voidaan pipetoida haluttu näyte.

Käyttö elintarvikkeissa 
Agarin E-koodi on E406 ja sitä voidaan käyttää stabilointi- ja hyytelöimisaineena. Elintarvikkeissa ja esimerkiksi makeisissa agaria käytetään eläinperäisen liivatteen sijasta. Agarilla hyydytetyt tuotteet ovat etenkin vegaanien suosiossa. Hyytelön aikaansaamiseksi agarista keitetään noin 0,7 prosentin vesiliuos. Suuret annokset agaria ovat laksatiivisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mikrobiologia
Polysakkaridit
Elintarvikelisäaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Toksiini

Toksiini tarkoittaa biologisen organismin kuten eläimen, kasvin tai mikro-organismin tuottamaa myrkyllistä ainetta, joka syntyy eliön aineenvaihdunnassa (sekundaarimetabolia). Esimerkiksi homesienten tuottamia myrkkyaineita kutsutaan mykotoksiineiksi. Toksiineja ja niiden vaikutuksia elimistöön tutkii toksikologia. Joskus puhutaan erikseen toksinologiasta. Myrkyllisiä alkuaineita tai epäorgaanisia tai orgaanisia myrkkyjä ei kutsuta toksiineiksi. Eliöiden ympäristöönsä erittämiä toksiineja kutsutaan  eksotoksiineiksi, esimerkiksi bakteerien sisällä olevia ja bakteerin kuollessa vapautuvia toksiineja kutsutaan  endotoksiineiksi.

Toksiinien tarkoitus 
Monet toksiinit ovat eliöiden saalistusta, puolustautumista tai elintilan raivaamista varten. Eläinten toksiinit ulottuvat tappavista käärmeenmyrkyistä ihmiselle suhteellisen harmittomiin hyönteisten, esim. mehiläisten myrkkyihin. Kasvien myrkyt estävät usein eläimiä syömästä niitä. Nekin vaihtelevat hengenvaarallisista myrkkykatkon koniinista niittyleinikin karvasaineisiin. Jälkimmäiset aiheuttavat laitumilla niittyleinikkiä kasvavia syömättömiä tupsuja. Makrosienten myrkyt kuten valkokärpässienen amanitiinit ovat hengenvaarallisia, rouskujen karvasaineet lähinnä ärsyttävät mahaa. Mikrosienten toksiinit, mykotoksiinit ovat hyvin moninaisia Aspergillus flavuksen syöpää aiheuttavasta aflatoksiinista verisuonten supistuksen takia kuolioita aiheuttavaan torajyväsienen ergotamiiniin. Bakteeritoksiineja on äärimmäisen myrkyllisestä botulinumtoksiinista suolistossa elävän kolibakteerin endotoksiineihin.

Monista mikrobien toksiineista on kehitetty antibiootteja kuten penisilliinit ja tetrasykliinit, sekä erytromysiini ja streptomysiini sukulaisineen. Mikrobit erittävät niitä ympäristöönsä eksotoksiineina estääkseen kilpailevien mikrobien kasvua.

Katso myös 
 Myrkky
 Endotoksiinit
 Mykotoksiinit
 Myrkyllisyys
 Toksikologia

Lähteet 
 Eskola, Kaurinkoski, Turtia (toim.): Sivistyssanakirja. 9. painos, 2000. ISBN 952-90-1706-5
 Koulu M, Mervaala E, Tuomisto J. Farmakologia ja toksikologia. Kustannus Oy Medicina, 8. painos, Kuopio 2012. ISBN 978-951-97316-4-3. Luettavissa myös verkossa http://www.medicina.fi
 Watkins JB III, Toxic effects of plants and animals, kirjassa Klaassen CD, Casarett & Doul's Toxicology, 8. p., ss. 1131–1168, McGraw-Hill, 2013. ISBN 978-0-07-176923-5.

Toksikologia
Toksiinit
Seulonnan keskeiset artikkelit
The Haunted

The Haunted on ruotsalainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1996, ja alkuperäisjäseniä olivat Patrick Jensen yhtyeestä Witchery, sekä Jonas Björler, Adrian Erlandsson ja Anders Björler At the Gatesista. Kaikki jäsenet (nykyiset ja entiset) ovat kotoisin Göteborgista, paitsi nykyinen rumpali Per Möller Jensen, joka on Tanskasta, sekä Patrik Jensen, joka on Tukholmasta.

Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa The Hauntedin vuonna 1998. Julkaisun jälkeen Peter Dolving ja Adrian Erlandsson jättivät yhtyeen, ja Erlandsson liittyi myöhemmin Cradle of Filthiin. Uudeksi laulajaksi tuli Marco Aro ja rumpaliksi Per Möller Jensen. The Hauntedin toinen albumi The Haunted Made Me Do It julkaistiin vuonna 2000, ja se oli melodisempi ja niin sanotusti Göteborg-tyylisempi (katso At the Gates). Seuraavana vuonna 2001 yhtyeeltä ilmestyi livelevy Live Rounds in Tokyo. Helmikuussa 2003 ilmestyi The Hauntedin kolmas kokopitkä One Kill Wonder. Saman vuoden syksyllä Marco Aro jätti yhtyeen, ja hänen korvaajakseen yhtyeeseen palasi alkuperäinen laulaja Peter Dolving. Lokakuussa 2004 ilmestyi yhtyeen albumi rEVOLVEr. Vuoden 2006 lopussa julkaistiin yhtyeen viides kokopitkä The Dead Eye, minkä jälkeen yhtye on käynyt Suomessa ahkerasti.

Helmikuussa 2012 The Haunted julkisti kotisivuillaan tiedon, jonka mukaan Peter Dolving jättää yhtyeen. Hieman myöhemmin yhtye ryhtyi etsimään uutta laulajaa muun muassa kotisivujensa kautta.

Kokoonpano 
 Marco Aro – laulu (1999–2003, 2013–)
 Patrik Jensen – kitara
 Jonas Björler – basso
 Ola Englund – kitara
 Adrian Erlandsson – rummut (1996–1999, 2013–)

Entiset jäsenet
 Peter Dolving – laulu (1997–1998), (2003–2012)
 Per Möller Jensen – rummut (1999–2012)
 Anders Björler – kitara (1996–2012)

Diskografia 

Studioalbumit

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu
The Haunted Lyrics by albums
The Haunted Lyrics

Ruotsalaiset melodiset death metal -yhtyeet
Ruotsalaiset thrash metal -yhtyeet
Limoncello

Limoncello on sitruunan kuoresta tehty likööri, jota tuotetaan eteläisessä Italiassa erityisesti Napolinlahden, Amalfin rannikolla ja Caprilla, mutta myös Sisiliassa ja Sardiniassa. Se on ollut tunnettu ainakin yli sata vuotta, mutta sen tarkkaa syntyaikaa ja paikkaa missä se on kehitetty ei tiedetä. Sen maku ei ole kovin makea, kitkerä tai katkera.

Raaka-aineet 
Limoncello tehdään sitruunasta, sokerista, alkoholista ja vedestä. Se tarjoillaan yleensä kylmänä pienistä laseista ruoan jälkeen. Perinteisesti keltaisen liköörin pohjalta on tehty erilaisia muunnoksia, kuten Arancello Rosso (veriappelsiinista), Pompelmocello (greipistä) ja Meloncello (melonista).

Valmistaminen 
Valmistamiseen käytetään kymmenestä viiteentoista paksukuorista sitruunaa joiden puhdistetut kuoret liotetaan huoneenlämmössä litrassa kirkasta viinaa kahdesta neljään viikkoa. Tämän jälkeen tehdään sokerisiirappia kuumentamalla vettä kiehuvaksi ja sekoitetaan siihen sokeria. Sokerisiirapin annetaan jäähtyä huoneenlämpöiseksi. Sitruunankuorista liuotettu uute suodatetaan ja sekoitetaan yhteen sokerisiirapin kanssa. Valmis limoncello pullotetaan sopiviin annospulloihin ja pannaan jääkaappiin kypsymään. Mitä pidempi säilytysaika sitä maukkaampi maku on. Yleensä limoncellon tekemiseen menee aikaa kokonaisuudessaan noin kolme kuukautta. Juoma tarjoillaan hyvin jäähdytettynä. Limoncello sopii hyvin esimerkiksi digestiiviksi  eli aterian päätteeksi tarjottavaksi juomaksi.

Italiassa kasvaa sitruunalajike joka on erityisen suurikokoinen ja jonka kuori on erityisen ryppyinen. Sitä käytetään erityisesti limoncellon valmistukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Liköörit
Italialaiset juomat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Durio

Durio (Durio zibethinus) on kaakkoisaasialainen malvakasvi (Malvaceae). Sen hedelmä näyttää lähinnä isolta piikkipallolta (malaijin dury tarkoittaa piikkiä). 

Duriopuu kasvaa 25 m korkeaksi. Sen lehdet ovat 10–18 cm pitkät, 3–7 cm leveät. Päälypinta on kiiltävän vihreä, alapinta kullanhohtoinen. Piikkinen hedelmä painaa 1–5 kiloa.

Duriota kutsutaan hedelmien kuninkaaksi Malesiassa ja Singaporessa. Kuuluisa on myös durion useimpien kuvottavana kokema löyhkä, joka läpäisee kaikki mahdolliset muovikelmut, jopa tölkittämisen jälkeen lemu on vahvana ilmassa. Keittiömestari Anthony Bourdain esitti tuoksun kerran verbaalisessa muodossa: ”Se haisee siltä kuin olisi haudannut jonkun, joka pitelee kokonaista stiltonjuustoa sylissään, ja kaivanut hänet esiin pari viikkoa myöhemmin.” Hajun takia jotkin hotellit kieltävät durion syömisen hotellihuoneessa.

Kun durion ulkokuori avataan suurella veitsellä, sisältä paljastuu neljä vaalea hedelmälohkoa, joiden sisällä on kova siemen. Maukas hedelmä voidaankin nauttia useilla eri tavoilla: raakana, jäätelössä, vihanneksen tapaan, kakuissa, sipuleiden, suolan ja etikan kanssa paistettuna, kookosöljyssä paahdettuna tai hillojen ja makeisten muodossa. 

Durion hedelmä voi painaa yli 2 kiloa, ja koska puut ovat usein 30 metriä korkeita, hedelmän putoaminen voi olla kohtalokasta - kuten Alfred Wallace pani merkille vuonna 1869: ”Kun hedelmät alkavat kypsyä, niitä putoilee päivittäin ja melkein tunneittain, eivätkä onnettomuudet ole lainkaan harvinaisia puiden alta kävelevien tai niiden alla työskentelevien ihmisten kohdalla. Kun durio pudotessaan osuu ihmiseen, se saa aikaan karmean haavan, terävät piikit repivät lihan auki ja itse osuma on varsin kova. Toisaalta kuolemantapaukset ovat harvinaisia: runsas verenvuoto estää tulehdukset, joita muutoin saattaisi esiintyä.”

Lähteet 

Duriot
Hedelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lehtori

Lehtori (lyhenne leht.) on useiden opettajien virkanimike peruskouluissa, lukioissa, ammattioppilaitoksissa, ammattikorkeakouluissa ja joissain yliopistoissa. Virkaan vaaditaan yleensä ylempi korkeakoulututkinto. Lehtorin virkojen lisäksi oppilaitoksissa on muitakin opettajan tehtäviä (esim. tuntiopettaja).

Alkujaan lehtori tarkoitti pappia, joka luki jumalanpalveluksessa raamatunkohdan (latinan kielessä lectio = lukukappale, lector = lukija). Nykyisin lehtorin virka on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvirasta erillinen naisteologin virka. Virka perustettiin vuoden 1963 kirkolliskokouksessa. 

Lehtori on myös arvonimi.

Yliopistolliset lehtorit
Lehtorin tehtäviin yliopistolla kuuluu opettamisen lisäksi hallinnollisia tehtäviä ja tutkimustyötä. Joissakin yliopistoissa uusia lehtoreita ei enää nimitetä, joskin vanhat lehtorit saivat pitää halutessaan nimikkeensä. Vastaavaa tehtävää hoitavat ovat jatkossa yliopisto-opettajia. Pätevyysvaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, mutta useilla yliopisto-opettajilla on lisensiaatin tai tohtorin tutkinto.

Yliopistonlehtorilta vaaditaan tohtorin tutkinto, ja tehtävä on luonteeltaan hyvin lähellä aiempien apulaisprofessoreiden tehtäviä. Pedagoginen yliopistonlehtori taas vastaa opetuksen, mm. opetusmenetelmien, kehittämisestä. Vuodesta 2016 lähtien osa suomalaisista yliopistoista on alkanut myöntää vanhemman yliopistonlehtorin nimikkeitä kokeneille yliopistonlehtoreille.

Lehtorin arvonimi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ammatit
Yliopiston virat
Opetus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Georgian lippu

Georgian lippu on Georgian valtion kansallinen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 14. tammikuuta 2004 viidensadan vuoden tauon jälkeen. Aikaisemmin se oli keskiaikaisen Georgian kuningaskunnan lippu. Lipun mittasuhteet ovat 100:147.

Lipun historia 
"Viiden ristin lippua" on käytetty ainakin 1200-luvulta. Lipun keskeinen elementti on Pyhän Yrjön risti (yhä käytössä Englannin lipussa) – Pyhä Yrjö on Georgian suojeluspyhimys. Georgialaisen tiedemiehen Giorgi Gabeskirian mukaan neljä ylimääräistä ristiä lisättiin mongolit maasta ajaneen Giorgi V:n hallituskaudella. Uusi muotoilu oli variantti ristiretkiaikaisesta Jerusalemin rististä. Ristien sanotaan edustaneen Kristuksen viittä haavaa. Lipun mahdollisesta armenialaisesta alkuperästä on myös kiistelty. 

Lippu jäi käytöstä myöhemmin keskiajalla, kunnes georgialaiset nationalistit herättivät sen henkiin maan uudelleenitsenäistymisen jälkeen 1991. Suurin osa georgialaisista kannatti lipun palauttamista, ja parlamentti teki lain lipun vaihtamisesta 1999. Presidentti Eduard Ševardnadze ei kuitenkaan hyväksynyt lakia. Mikheil Saakašvilin oppositiopuolue otti lipun symbolikseen, ja Georgian ruusujen vallankumouksen jälkeen lippu otettiin virallisesti käyttöön. Vaihdos herätti myös vastustusta, sillä monien näkökulmasta poliittisen puolueen lipun ottaminen kansallislipuksi on epädemokraattista.

Georgian aikaisemmat liput

Itsenäinen Georgia (1918–1921, 1990–2004) 

Georgian lyhyen itsenäisyyden aikana 1918–1921 otettiin käyttöön kolmivärinen lippu. Lipun suunnittelija on maalari Jakob Nikoladze, joka voitti kilpailun sen suunnittelemisesta.  Lippu poistettiin käytöstä, kun Neuvostoliitto valtasi maan. Lippu otettiin uudelleen käyttöön 14. marraskuuta 1990 Georgian itsenäistyttyä. Lippu menetti suosiotaan, koska se assosioitiin kaoottiseen 1990-luvun alkuun. Lipun viininpunainen väri symboloi hyviä menneitä ja tulevia aikoja, musta venäläisten hallintoa ja valkoinen toivoa rauhasta.

Neuvosto-Georgia (1921–1990) 

Neuvostoliitossa Georgian sosialistinen neuvostotasavalta otti käyttöön useita eri versioita Neuvostoliiton lipusta. Niissä oli joko Georgian nimi tai sirppi, vasara ja punainen tähti sinisessä auringossa sekä sininen palkki.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Maailman liput - Georgia 

Lippu
Valtioiden liput
Umberto I

Umberto I (Umberto Rainerio Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio, Principe del Piemonte, 14. maaliskuuta 1844 Torino, Sardinian kuningaskunta – 29. heinäkuuta 1900 Monza, Italian kuningaskunta) oli Italian kuningas 9. tammikuuta 1878 lähtien kuolemaansa saakka. Vasemmisto vihasi Umbertoa hänen vanhoillisuutensa vuoksi ja lopulta anarkisti Gaetano Bresci murhasi hänet.

Umberto oli Sardinian kuningas Viktor Emanuel II:n (vuodesta 1861 Italian kuningas) ja arkkiherttuatar Adelaiden poika. Maaliskuussa 1858 hän liittyi Sardinian armeijaan ja taisteli Solferinossa vuonna 1859 ja Custozassa vuonna 1866.

21. huhtikuuta 1868 Umberto nai serkkunsa, Savoijin prinsessa Margherita Teresa Giovannan. Heidän poikansa oli Napolin prinssi Viktor Emanuel III, seuraava Italian kuningas.

Valtakausi 
Umberto I nousi valtaistuimelle isänsä kuoleman vuonna 1878 jälkeen ja otti arvonimen Umberto I, Italian kuningas, eikä Savoijin Umberto IV. Hän vaati isänsä haudattavaksi Roomaan Pantheoniin. Ensimmäinen murhayritys Umbertoa vastaan tapahtui jo 17. marraskuuta 1878 Napolissa. Kuningas torjui iskun miekallaan.

Umberton valtakausi oli levoton: Sardinia miehitti Molempain Sisiliain kuningaskunnan vuonna 1860, sosialismi syntyi, imperialismia vastustettiin ja kansalaisoikeuksia rajoitettiin. Ulkopolitiikassa Umberto kannatti kolmiliittoa Itävalta-Unkarin ja Saksan kanssa (vuodesta 1882). Afrikasta Italia valloitti Eritrean ja Somalimaan. Tullisota Ranskan kanssa johti talousvaikeuksiin vuonna 1888 ja italialaisten tappio abessinialaisille Adwan taistelussa vuonna 1896 söi kuninkaan suosiota. Seuraava murhayritys tapahtui 22. huhtikuuta 1897 Roomassa. Kuningas julisti sotatilalain levottomuuksien vuoksi.

Vuonna 1898 nälkämellakoita puhkesi leivän hinnan vuoksi ympäri Italiaa. Milanossa aseistamattomat mielenosoittajat marssivat palatsia kohti, jolloin kenraali Fiorenzo Bava Beccaris määräsi avaamaan tulen. Satoja mielenosoittajia kuoli, mutta kuningas palkitsi kenraalin kuninkaallisen palatsin urheasta puolustuksesta. Anarkisti Gaetano Bresci päätti surmata kuninkaan ja ampui tätä kolme kertaa Monzassa 29. heinäkuuta 1900. Bresci tuomittiin pakkotyöhön, ja hän kuoli jo vuoden kuluttua. Virallisen selityksen mukaan hän oli tehnyt itsemurhan.

Umberto I haudattiin Rooman Pantheoniin, toisena Italian kuninkaana. Virallisesti hänelle annettiin lisänimi ”Hyvä”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian kuninkaat
Italialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Ba

Ba tarkoittaa seuraavia:

 
 
 
 
 Bachelor of Arts, B.A. tai BA, alempi korkeakoulututkinto
 Ba, kaupunki Fidžissä
 ba, tiedon muodostumiseen liittyvä käsite
 ba, ihmisen sielun osa muinaisegyptiläisen käsityksen mukaan
 bā’ (ب), arabialainen kirjain.

Henkilöt
Ba tai Bâ on seuraavien henkilöiden nimi:

 Amadou Dia Ba (s. 1958), senegalilainen aitajuoksija
 Amadou Hampâté Bâ (1901–1991), malilainen kirjailija, kansatieteilijä ja historioitsija
 Ba Cissoko (s. 1967), guinealainen koran soittaja
 Ba Jin (1904–2005), kiinalainen kirjailija
 Ba Yan (s. 1962), kiinalainen koripalloilija
 Demba Ba (s. 1985), ranskalais-senegalilainen jalkapalloilija
 Mariama Bâ (1929–1981), senegalilainen pedagogi, kirjailija ja naisasianainen
 Ousmane Ba (1919–1999), malilainen poliitikko ja ministeri
 Sy Maïmouna Ba (1948–2002), malilainen taloustieteilijä
 Tidjân Ba (s. 1978), suomalais-senegalilainen laulaja.
Georgian vaakuna

Georgian vaakuna on yksi Georgian kansallistunnuksista maan lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 1. lokakuuta 2004. Vaakunan on suunnitellut Mamuka Gongadze.

Vaakunan kilpeen on kuvattu maan suojeluspyhimys ja sen yhtenäisyyden symboli Pyhä Yrjö surmaamassa lohikäärmettä. Pyhää Yrjöä käytettiin vastaavanlaisena symbolina jo kuningas Giorgi III:n sinetissä 1100-luvulla. Punaista kilpeä kannattaa kaksi kultaista leijonaa. Ne ovat esiintyneet useiden georgialaisten kuninkaiden symboleissa. Vaakunan alaosan nauhaan on kirjoitettu maan tunnuslause Dzala ertobašia (, ’voima on yhtenäisyydessä’).

Entiset vaakunat 
Itsenäisen Georgian entinen vaakuna oli käytössä Georgian demokraattisen tasavallan aikana 1918–1921 sekä uudelleen 1991–2004. Myös tässä vaakunassa Pyhä Yrjö ratsastaa hevosen selässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Georgian lari

Lari (, ISO 4217 -koodi GEL) on Georgian rahayksikkö. 1 lari jaetaan 100 tetriin (). Lari on Georgiassa ainoa laillinen maksuväline, ja oikeus laskea niitä liikkeelle on Georgian pankilla. 

Lari otettiin käyttöön 2. lokakuuta 1995 muutamia vuosia Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Valuutan nimeksi otettu ”lari” tarkoittaa vanhassa georgian kielessä ”kätköä”, ”aarretta” tai ”omaisuutta”; ”tetri” on myös vanha rahayksikön nimi, joka on ollut käytössä jo 1200-luvulla. Ensimmäiseen vuoden 1995 setelisarjaan kuuluivat 1, 2, 5, 10, 50 ja 100 larin setelit. Myöhemmin on otettu käyttöön myös 20 ja 200 larin setelit, ja niitä on uudistettu useita kertoja. 1995 laskettiin liikkeelle myös 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 tetrin kolikot. Ne suunnitteli Elgudža Amašukeli, Nodar Malazonia ja Batšana Malazonia ja ne on valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Myöhemmin vuonna 2000 Georgian pankki laski liikkeelle Jeesuksen syntymän 2000-vuotisjuhlan ja Georgian valtion 3000-vuotisjuhlan muistoksi 10 larin kolikkoja, ja vuonna 2006 liikkeelle laskettiin uudenlainen 50 tetrin kolikko ja 1 ja 2 larin kolikot.

Kolikoihin ja seteleihin on kuvattu georgialaisia kansallissymboleja ja maan historian kannalta tärkeitä henkilöitä ja paikkoja. Kaikkiin kolikoihin on kuvattu joko aurinkosymboli bordžgali tai Georgian vaakuna; muihin aiheisiin lukeutuvat viiniköynnöksen kärhi, riikinkukko, Alazanin laaksosta löydetty leijonapatsas, Gelatin luostarista löydetty Pyhää Mamaita esittävä hopeakorkokuva, uroshirvi Niko Pirosmanin maalauksesta ja aarnikotka Samtavisin kirkon reliefistä. Seteleihin kuvattuihin henkilöihin kuuluvat Niko Pirosmani (1 lari), Zakaria Paliašvili (2 laria), Ivane Džavakhišvili (5 laria), Akaki Tsereteli (10 laria), Ilia Tšavtšavadze (20 laria), kuningatar Tamar (50 laria), Šota Rustaveli (100 laria) ja Kakutsa Tšoloqašvili (200 laria).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aasian rahayksiköt
Georgia
Nellim

Nellim (; ) on kylä Inarin kunnassa Inarijärven rannalla. Nellimissä asuu inarinsaamelaisia, kolttasaamelaisia ja suomalaisia, siksi kylää kutsutaan myös kolmen kulttuurin kohtauspaikaksi. Kylä sijaitsee noin 42 kilometrin päässä Ivalosta koilliseen, ja Venäjän rajalle on matkaa noin yhdeksän kilometriä. Kylässä on venesatama, ortodoksikirkko ja erähotelli. Tsarmitunturin erämaa-alue sijaitsee kylän lähellä.

Historia 
Nellim on Inarin vanhimpia asuttuja alueita. Kylän ympäristössä on merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta aina kivikaudelta noin 8 000 vuotta sitten. Ajasta on jäljellä moninaisia esihistoriallisia jäänteitä, kuten asuinpaikkoja, peurakuoppia ja kodanpohjia. Kylä onkin valtakunnallisesti merkittävä kulttuurihistoriallinen ympäristö.

Nellim ja elämä kylässä ovat alkujaan syntyneet ja rakentuneet poronhoidon, kalastuksen ja metsästyksen varaan. Kyläkeskus on muodostunut inarinsaamelaisten asetuttua Konkelovuonon (nykyisin Nellimvuono) pohjukan rannoille 1870-luvulla – ensimmäisenä heistä Pehr Pehrinpoika Saijets eli Nuoran Pekka. Hän antoi perustamansa tilan nimeksi Nellim, josta kylän nimi on sitten lähtöisin. Suomalaisväestöä kylään alkoi muuttaa 1920- ja 1930-luvuilla savottatöihin. Toisen maailmansodan jälkeen, 1940-luvulla kylälle muutti Petsamon kolttasaamelaisia evakkoretkensä päätteeksi.

Elinkeinot
Nellimin pääelinkeinot ovat poro- ja luontaistalous sekä matkailuala.

Nähtävyyksiä

Ortodoksikirkko
Kylässä on Trifon Petsamolaiselle pyhitetty kolttasaamelaisten ortodoksikirkko Nellimin Pyhän kolminaisuuden ja pyhittäjä Trifon Petsamolaisen kirkko.

Uittoränni

Keskimöjärven entisöity uittoränni on noin viiden kilometrin päässä Nellimin keskustasta. Se on 304 metriä pitkä, ja korkeuseroa on 16,8 metriä. Rännin luona järjestetään joka kesä perinteiset kyläjuhlat. Ränni oli käytössä vuosina 1929–1932, ja sitä pitkin uitettiin tukkeja Keskimmäinen-järvestä Nellim-järveen. Ränni on entisöity vuonna 1995.

Paatsjoen silta
Kylän pohjoispuolella on Paatsjoen niska. Sieltä Inarijärven vedet lähtevät kohti Barentsinmerta. Silta on lähellä Venäjän rajaa, ja sen pohjoispuolella on Vätsärin erämaa-alue.

Rautaportti 
Rautaportiksi kutsuttu jylhä, kallioseinämien ympäröimä lahdelma oli sotien aikaan (1939–1944) strategisesti tärkeä. Lahden molemmille puolille rakennettiin linnoituksia Jäämerelle johtavan tien puolustamiseksi. Alueella on vielä paljon toisen maailmansodan aikaisia rakennelmia. Alueen asutuksesta ja sota-ajan tapahtumista kertova Rautaportin historiapolku johtaa Paksuvuonosta entisöidylle uittorännille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nellim – Erämaakylä Inarijärven rannalla
 Inari.fi – Matkailu – Nellim

Inarin kylät
Raku-keramiikka

Raku-keramiikka on perinteinen japanilainen tapa tehdä keramiikkaesineitä.

Poltto 

Ennen varsinaista lasituspolttoa esineet poltetaan  raakapoltossa kuten perinteiset keramiikkaesineet. Lasite levitetään esineen pintaan ja asetetaan polttouuniin. Lasitteen ja esineen tulee olla kuivaa ennen polttoa, koska märät esineet menevät erittäin herkästi rikki polton aikana. 

Poltettaessa esineet kuumennetaan nopeasti korkeaan lämpötilaan ja sitten tulikuumat esineet nostetaan esim. sahanpuruun savustumaan ja pelkistymään ja noin viiden minuutin kuluttua esineet jäähdytetään nopeasti kylmässä vedessä tai lumessa. Tämä saa aikaiseksi raku-esineille tyypillisen pinnan, jossa lasitus on täynnä pieniä halkeamia. 

Pieniä raku-esineitä voi polttaa myös mikroaaltouunissa, jossa on pyörivä alusta. Mikroaaltouunin käyttö ei eroa tavallisesta raku-poltosta muuten kuin että poltettavat esineet ovat hyvin pieniä (esimerkiksi koruja) ja uunin tilalla on pieni, mikroaaltouuniin sopiva uuni.

Saven valinta 

Raku-keramiikassa on suositeltavaa käyttää karkeaa savea, eli siinä tulee olla myös erikokoisia rakeita. Hieno savi ei kestä suuria lämpötilan vaihteluita, joita tekniikan käytössä on. Esineet menevät yleensä rikki viimeistään veteen laitettaessa.

Ulkonäkö 

Jokainen raku-astia on ainutkertainen tuote, koska esimerkiksi lämpötilanvaihteluita on mahdotonta toistaa täsmälleen samalla tavalla. Myös savustuksen taso vaikuttaa raku-esineen väritykseen. Jos savustus onnistuu hyvin, lasittamattomat kohdat ovat hyvin tummia, jopa mustia. Esimerkiksi kuparilasitteen väriin voidaan vaikuttaa savustuksella. Jos kuparilasitteella lasitettu esine peitetään kokonaan puruilla se on kuparinvärinen, jos esinettä ei peitetä, esine on vihreä. Myös poltolla on vaikutusta lasitteiden väriin. Esimerkiksi kuparilasitteella saadaan punainen pinta, jos polttovaiheessa uunista poltetaan happi pois kokonaan. Lopputuloksena on punainen pinta, härän veri.

Raku-esineissä käytettävät lasitteet sisältävät metallioksideja, joten polton ja pelkistyksen jälkeen niissä on kaunis kiiltävä pinta. Metallioksideista johtuen raku-esineet ovat kuitenkin myrkyllisiä, joten niitä ei tule käyttää elintarvikkeiden säilytykseen. Myös poltossa ja savustuksessa syntyvät savut ovat myrkyllisiä, joten niiden hengittämistä tulee välttää.

Katso myös 
 Keramiikka

Aiheesta muualla

Rakusaven poltto yllättää aina

Keramiikka
Japanin taide
Evankelista

Evankelista on henkilö, jolla katsotaan olevan kristillisen evankeliumin eli ilosanoman julistamisen lahja. Monissa kristillisissä yhteisöissä evankelista-nimitystä käytetään saarnaajista ja kyseisen kirkon tai liikkeen sananjulistajista. Evankelistan erityinen armolahja mainitaan Raamatussa (Ef. 4:11). Evankelista voi tarkoittaa myös henkilöä, joka on kirjoittanut Raamatun kaanoniin hyväksytyn evankeliumin. Näitä ovat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes.

Historiaa 
Evankelista-nimitystä käytettiin alkuseurakunnassa niistä henkilöistä, joilla oli "Sanan julistamisen lahja" - erityisesti evankeliumin, ilosanoman, julistamisen lahja. Heidän sanomansa liittyi kiinteästi Jeesuksen kuolemaan ihmiskunnan syntien tähden, hänen ylösnousemukseensa ja siihen, miten yksittäinen ihminen voi löytää yhteyden Jumalaan Kristuksen kautta.

Myöhemmin varhaiskristillisessä kirjoituksissa nimitys oli harvinainen ja sillä tarkoitettiin pääasiassa opettajaa. Tällöin evankelista seurakuntavirkana alkoi sekoittua toiseen seurakuntavirkaan, paimenvirkaan, jossa toimivan tehtävänä on opettaa seurakuntalaumaa.

Evankelistat nykyaikana 
Nykyään evankelista tarkoittaa pääasiassa henkilöä, joka on kirjoittanut Raamatun kaanoniin hyväksytyn evankeliumin. Näitä ovat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes. Neljällä evankelistalla on omat symbolinsa, joita käytetään kristillisessä taiteessa, kuten ikoneissa; kyseiset symbolit ovat ihminen (tai enkeli), leijona, härkä ja kotka.

Monissa kristillisissä yhteisöissä evankelista-nimitystä käytetään saarnaajista ja kyseisen kirkon tai liikkeen sananjulistajista. Evankelistat voivat tehdä julistustyötään kotiyhteisössään, kiertävinä sananjulistajina tai toimia lähetystyössä lähetyskentillä. Maailmanlaajuisesti tunnetuin evankelista on Billy Graham. Tunnettuja edesmenneitä suomalaisia evankelistoja ovat muun muassa Niilo Kustaa Malmberg, Urho Muroma, Frank Mangs, Niilo Yli-Vainio ja Kalevi Lehtinen.

Evankelistat Raamatussa 
Evankelistat mainitaan Raamatussa mm. kohdissa Apt. 21:8, Ef. 4:11 ja Tim. 4:5.

Katso myös 
 Evankeliointi

Kristilliset käsitteet
Uuden testamentin henkilöt
Coitus Int

Coitus Int oli vuosina 1972–1975 toiminut suomalainen rockyhtye. Sen alkuperäisjäseniä olivat Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Harri Rinne ja Max Möller. Alkuvaiheessa yhtyeeseen liittyi myös Pentti Penninkilampi.

Yhtye perustettiin nimellä Los Coitus Interruptus. Se nauhoitti demonauhojaan Harri Rinteen asunnossa Tampereella vuosina 1972–1973. Keväällä 1973 yhtye solmi levytyssopimuksen Love Recordsin kanssa ja samalla yhtyeen nimi lyheni muotoon Coitus Int. Ensimmäisen albumin äänitykset alkoivat toukokuussa 1973 ja jatkuivat tipoittain kesän läpi. Kesken levynteon yhtyeeseen otettiin mukaan rumpali Heikki Jokela ja kitaristi Eetu Tuominen. Levyllä vierailevat kokeneemmat muusikot Seppo Hovi, Ronnie Österberg sekä levyn äänittänyt Måns Groundstroem. Albumi Juice Leskinen & Coitus Int ilmestyi marraskuussa 1973. Levyltä muistetaan muun muassa kappaleet Heinolassa jyrää, Jeesus pelastaa ja Rokkaan. Albumin ilmestymisen aikaan Rinne ja Alatalo olivat jo jättäneet yhtyeen. Alatalo vieraili kuitenkin kaikilla myöhemmillä Coitus Int -levyillä. Leskinen soitti alkuun bassoa Rinteen tilalla.

Keväällä 1974 ilmestyi single Marilyn/Einarin polkupyörä, josta tuli iso hitti. Marilyn nostikin Coitus Int -yhtyeen koko kansan tietoisuuteen. Kappale sai myös paljon kritiikkiä ja paheksuntaa osakseen. Kesän 1974 aikana Hessu Jokelan tilalle tuli rumpaliksi Juke Aronen ja samalla uudeksi basistiksi pestattiin Juuso Nordlund. Pian heidän liittymisensä jälkeen kitaristi Max Möller erotettiin yhtyeestä. Coitus Int osallistui Syksyn sävel -kilpailun esikarsintoihin Jyrki boy -kappaleella. Marraskuussa ilmestynyt single Jyrki boy/Napoleonin mopo jatkoi yhtyeen menestystä.

Coitus Intin kakkosalbumi Per Vers, runoilija ilmestyi joulukuussa 1974 ja sisälsi useita myöhempiä Juice-klassikoita kuten Panomies, Elämässä pitää olla runkkua, Juankoski Here I Come ja Kuopio tanssii ja soi. Levyn mukana oli Juho Juntusen piirtämä, aiheeseen liittyvä sarjakuvavihkonen. Levy myi pian yli kultalevyrajan ja siltä irrotettiin myös jukeboxeihin singlet Juankoski, here I come/Panomies sekä Per Vers, runoilija/Tango Iloharjulla soi. Coitus Int säesti näihin aikoihin myös Muskan Löysä nainen/Heitän hetulaa -singlen B-puolella. Kappale oli myös kokonaan Juice Leskisen käsialaa. Keväällä 1975 yhtyeeltä ilmestyi vielä kaksi singleä, jotka tulivat yhtä aikaa kauppoihin. Singlet olivat Se oli jautaa/Tarzanin kalsarit ja Löyly löi/Seminoloogie Boogie Woogie. Suosiostaan huolimatta yhtye kuitenkin lopetti Kuusrockin keikan jälkeen heinäkuussa 1975.

Vuosina 1977–1978 Mikko Alatalo keikkaili ja levytti nimellä Mikko Alatalo & Coitus Inc. Se julkaisi neljä singleä ja albumin Viimeinen lehmipoika (1978).

Julkaisut 

 Juice Leskinen & Coitus Int (1973)
 Marilyn / Einarin polkupyörä (1974)
 Jyrki boy / Napoleonin mopo (1974)
 Per Vers, runoilija (1974)
 Se oli jautaa / Tarzanin kalsarit (1975)
 Löyly löi / Seminoloogie boogie woogie (1975)

Juice Leskisen yhtyeet
1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Lindbladin resonanssi

Lindbladin resonanssit ovat resonansseja, joita esiintyy painovoiman koossa pitämissä pyörivissä järjestelmissä pyörimisakselin suhteen esiintyvien epäsymmetrioiden vaikutuksesta. Lindbladin resonansseja esiintyy esimerkiksi galakseissa ja protoplanetaarisissa kiekoissa epäsymmetrioiden, kuten pienten seuralaisgalaksien tai protoplaneetoiden vaikutuksesta.

Jos tällainen järjestelmä pyörii kulmanopeudella  ja sitä kiertää kappale kulmanopeudella , ilmenee kappaleessa Lindbladin resonanssi, jos

,

missä  on episyklitaajuus ja  on jokin positiivinen kokonaisluku. Tällöin kappaleessa ilmenee sen kiertäessä järjestelmää gravitaatiopotentiaalin jaksoittaiset muutokset resonanssissa oman ratataajuutensa kanssa.

Jaottelu sisempiin ja ulompiin Lindbladin resonansseihin on helppo tehdä. Kun kappaleen kulmanopeus on suurempi kuin muun järjestelmän, sen rata on sisemmällä järjestelmässä ja se saavuttaa radallaan epäsymmetrisyyksiä, mikä vastaa yllä olevan yhtälön plus-merkkiä. Vastaavasti päinvastaisessa tilanteessa kappale on ulompana ja jää jälkeen ja yhtälössä käytetään miinus-merkkiä. Niitä etäisyyksiä järjestelmän keskustasta, joilla Lindbladin resonansseja esiintyy, kutsutaan Lindbladin säteiksi (lat. Lindblad radii).

Tilannetta, jossa   sanotaan korotaatioresonanssiksi (engl. corotation resonance).

Protoplanetaarisissa kiekoissa protoplaneetat toimivat epäsymmetrioina, ja tällöin Lindbladin resonanssit saavat aikaan kiertoimpulssin kulkeutumista planeetan radan sisäpuolelta sen ulkopuolelle. Vastaavasti myös kaasua ja pölyä kulkeutuu kiekon keskusta kohti. 

Lindbladin resonanssit on nimetty ruotsalaisen tähtitieteilijän Bertil Lindbladin (1895-1965) mukaan.

Aiheesta muualla
The Origins of Spiral Arms

Taivaanmekaniikka
Thaïs

Thaïs on Jules Massenet'n vuonna 1894 ensi-iltansa saanut ooppera. Libreton on kirjoittanut Louis Gallet Anatole Francen samannimisen, vuonna 1890 ilmestyneen romaanin pohjalta.

Musiikki
Thaïsista puuttuu muutamia Massenet’n tavaramerkkejä: valtaisat kuoro-osuudet ja pitkät balettikohtaukset. Oopperassa paino onkin kahden päähahmon välisessä kanssakäymisessä. Keskeinen miesrooli on tavanomaisesta oopperakäytännöstä poiketen kirjoitettu baritonille. Laulumelodiat Thaïsissa ovat pidempiä kuin säveltäjän aikaisemmissa oopperoissa, ja dialogia on lisätty aarioiden kustannuksella. Nykyään tunnetuin kohtaus lienee toisen näytöksen puolivälissä jossa Thaïs käy ankaraa sisäistä kamppailua ennen kääntymistään. Tätä jaakobinpainia kuvatakseen Massenet päätyi laulettavan aarian sijasta sooloviuluun ja orkesteriin - tämä kohta tunnetaan Meditaationa. Se on nykyään hyvin suosittu konserttikappale viulisteilla.

Musiikillisia kohokohtia
"Meditaatio" - sooloviululle ja orkesterille
"Dis-moi que je suis belle" - Thaïsin aaria
"Baigne d’eau" - Thaïsin ja Athanaëlin duetto

Hahmot

Thaïs - sopraano
Athanaël - baritoni
Nicias - tenori

Tapahtumapaikka ja -aika
Egypti 400-luvulla.

Juoni

Ensimmäinen näytös
Munkki Athanaël päättää käännyttää Aleksandrian halutuimman kurtisaanin Thaïsin. Athanaël tapaa hänet nuoruudenystävänsä Niciaksen talossa ja lupaa tulla Thaïsin luo myöhemmin.

Toinen näytös
Palatessaan Thaïsin luo Athanaël yrittää uudestaan taivutella häntä jättämään vanhan elämänsä. Vähitellen Thaïs alkaa taipua munkin tahtoon ja kun Nicias saapuu ystävineen, hän on jo täysin valmis luopumaan ammatistaan. Aamulla hän lähtee Athanaëlin mukana pois ja hävittää omaisuutensa. Väkijoukko vastustaa ja uhkaa kivittää Athanaëlin, mutta Nicias hajottaa joukon heittämällä heille kultaa.

Kolmas näytös
Athanaël vie Thaïsin erämaaluostariin, jossa hänet suljetaan ahtaaseen selliin katumaan syntejään. Athanaël näkee myöhemmin näyn, josta selviää Thaïsin olevan kuolemassa. Hän lähtee luostariin ja tunnustaa Thaïsille valehdelleensa puhuessaan ikuisesta elämästä ja taivaasta, todellisuudessa hän oli koko ajan himoinnut Thaïsia. Thaïs ei välitä hänestä vaan näkee taivasnäkyjä. Syntisestä naisesta oli tullut pyhä, pyhästä miehestä syntinen.

Lähteet 

Jules Massenet’n teokset
Ranskankieliset oopperat
1890-luvun musiikkiteokset
Suhumi

Suhumi (, , ) on kaupunki Abhasiassa Mustanmeren rannalla. Se on Georgiasta yksipuolisesti vuonna 1992 itsenäiseksi julistautuneen Abhasian tasavallan pääkaupunki. Virallisesti se kuuluu Abhasian autonomiseen tasavaltaan, joka on Georgian osa.

Kaupungissa on Abhasian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 62 914 asukasta. Kaupungin sijainti, ilmasto ja rannat tekivät siitä aiemmin suositun lomakohteen, joka kuitenkin vahingoittui pahasti 1990-luvun alun sodassa.

Historia 

Paikalle perustettiin kreikkalainen Dioscuriaan siirtokunta 500-luvulla eaa. Plinius vanhemman ja Arrianoksen aikana se tunnettiin nimellä Sebastopolis. Diouscuriaan tornit on löydetty Mustanmeren alta, ja sen asukkaiden epäillään joutuneen muuttamaan merta pakoon Sebastopolikseen. Venäjän valloittaessa alueen 1810 paikalla oli turkkilainen Sukhum-Kalen linnoitus.

Suhumi oli Georgian ja Abhasian välisen sodan keskeinen tapahtumapaikka 1990-luvun alussa. Konflikti vaurioitti suurta osaa kaupungista, ja monet tärkeät rakennukset, kuten kansallisarkisto, tuhoutuivat kokonaan. Vaikka suuri osa Suhumista on jälleenrakennettu, kaupunki kärsii yhä sodasta ja on nykyään etnisesti yksipuolisempi kuin aikaisemmin.

Väestö 
Abhasian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Suhumissa on 62 914 asukasta. Heistä abhaaseja on 67,3 prosenttia eli yli 40 000 henkeä, venäläisiä 14,8 prosenttia ja armenialaisia 9,8 prosenttia. Georgialaisia kaupungin väestöstä on vain 2,8 prosenttia, alle 1 800 henkeä. Vuonna 1989 ennen Neuvostoliiton hajoamista ja Abhasian sotaa kaupungissa oli vielä 119 150 asukasta, joista georgialaisia oli 41,5 prosenttia eli lähes 50 000 henkeä, venäläisiä 21,6 prosenttia eli yli 25 000 henkeä ja abhaaseja 12,5 prosenttia eli lähes 15 000 henkeä. Encyclopædia Britannican mukaan vuonna 2002 Suhumissa olisi ollut 43 716 asukasta.

1900-luvun alkupuolella Suhumi oli vieläkin monikulttuurisempi kaupunki; vuonna 1926 siellä oli 21 568 asukasta, joista suurimman väestöryhmän muodostivat venäläiset, mutta hekin vain 23,7 prosenttia väestöstä. Georgialaisia kaupunkilaisista oli 23,3 prosenttia, kreikkalaisia 10,7 prosenttia, ukrainalaisia 10,4 prosenttia, armenialaisia 9,4 prosenttia ja abhaaseja 3,1 prosenttia.

Nähtävyydet 
Suhumin tärkein nähtävyys on 1100-luvulla rakennettu Besletin kaarisilta. Jäljellä on myös roomalaisia muureja, 1100-luvun kuningas Bagratin linna, useita Suuren Abhasian Muurin torneja, genovalainen linnoitus 1300-luvulta ja ottomaanilinnoitus 1700-luvulta.

Suhumin ympäristössä on useita monumentteja, kuten Johannes Krysostomoksen haudan päälle 1000-luvulla rakennettu Kamanin kirkko (12 kilometriä Suhumista). 22 kilometriä kaupungista sijaitsee Uusi Athos, keskiaikainen Abhasian pääkaupunki 700-luvun linnoituksineen ja kirkkoineen. Venäjän tsaari Aleksanteri III rakennutti Uuteen Athokseen luostarin 1880-luvulla. Pohjoisessa vuorilla on maailman syvin Voronjan luola.

Tunnettuja asukkaita 
Kolmiloikan kolminkertainen olympiavoittaja Viktor Sanejev on syntyisin Suhumista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Abhasian kaupungit
Antiikin Kreikan siirtokunnat
Joka kodin asuntomarkkinat

Joka kodin asuntomarkkinat oli Kolmoskanavalla vuosina 1991–1992 ja MTV3-kanavalla 1993–2010 esitetty asuntomarkkinoihin, kiinteistöjen huoltoon ja hallinnointiin sekä asuntojen rakentamiseen ja remontointiin keskittynyt televisio-ohjelma. 

Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 8. syyskuuta 1991, ja ohjelmaa esitettiin yleensä viikonloppuaamuisin. Kolmoskanava esitti ohjelmaa vuoden 1992 loppuun asti, ja vuoden 1993 alusta kanavapaikalla aloitti uusi MTV3, jolloin Yleisradion ykkös- ja kakkoskanavilla esitetyt Mainostelevision (MTV) ohjelmat siirtyivät sille ja MTV sai oman kanavan. Vuodesta 1993 Joka kodin asuntomarkkinoiden remonttiosuuksien juontaja oli Jorma Piisinen, "Remontti-Reiska". Toisena juontajana toimi Hanna Sumari. Ohjelman tuottajana Juha Salmi esiintyi myös ohjelman juontajana.

Ohjelmaa tehtiin kaikkiaan 597 jaksoa, ja katsojia se sai viikoittain noin 700 000. Joka kodin asuntomarkkinoita tuotti alkuaikoina Vip Vision, myöhemmin The End Production ja sitten Finnish Construction Communications Oy.

1. syyskuuta 2003 Joka kodin asuntomarkkinat sai kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämän kuluttajatiedon julkistamispalkinnon.

Jorma Piisinen jatkoi ohjelman loputtua omaa Remontti-Reiska-ohjelmaa MTV3 Max-kanavalla. Sen tuottajana toimi Oy Filmiteollisuus Fine Ab.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ohjelman sivut 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Makasiiniohjelmat
GameFAQs

GameFAQs on Internet-sivusto, joka tarjoaa ilmaiseksi tuhansia ohjeita, oppaita, huijauskoodeja ja pelitallennuksia tietokone- ja videopeleihin. GameFAQsin perusti Jeff "CJayC" Veasey joulukuussa 1995 ja sivusto on pikkuhiljaa kasvanut yhdeksi Internetin suurimmista pelitietokannoista. Rekisteröinti sivustolle mahdollistaa kirjoittamisen keskustelualueelle, jossa on yli 260 miljoonaa viestiä 3,2 miljoonalta käyttäjältä, ja omien tekstien lisäämisen. Lähes kaikki sisältö on GameFAQsin käyttäjien lisäämiä, mutta melkein kaikki sivustolle lähetetty materiaali tarkastetaan ennen julkaisua. Vuodesta 2003 lähtien GameFAQsin on omistanut kokonaan CNET Networks.

Aiheesta muualla 
 GameFAQs
 GameSpot – GameFAQsin tytäryhtiö
 CNET – nykyinen GameFAQsin omistaja
 GameFAQsin keskustelualue  (selaaminen onnistuu ilman rekisteröitymistäkin)

Videopelisivustot
Yhdysvaltalaiset verkkosivustot
GameSpot

GameSpot on Internet-sivusto, joka käsittelee tietokone- ja videopelejä. Sen avasi Pete Deemer, Vince Broady ja Jon Epstein kesäkuussa 1996. Aluksi GameSpot käsitteli pelkästään tietokonepelejä ja konsolipeleille avattiin oma sivusto videogamespot.com. GameSpotin osti myöhemmin ZDNet, ja myöhemmin CNET Networks. Nykyinen omistaja on CBS Interactive, joka osti CNET Networksin vuonna 2008.

Sivustoa arvostetaan yleensä sen luotettavuuden ja rehellisyyden suhteen. GameSpot tarjoaa monia arvosteluja, ennakkokatsauksia ja reportaaseja koskien pelejä. Sivusto voitti 2005 "parhaan pelisivuston" tittelin Spike TV:n Video Game Award Show'''ssa, jossa katsojat saivat äänestää voittajan (ks. Spike Video Game Awards).

Huhtikuussa 2004 GameSpotin ja GameFAQsin (joka on myös CNETin omistuksessa) keskustelualueet yhdistettiin, ja GameSpot sai luvan käyttää sivuillansa GameFAQsista löytyvää materiaalia. 3. lokakuuta 2005 GameSpot sai uuden ulkomuodon, joka muistuttaa paljon TV.comia, joka on myös yksi CNETin omistamista sivustoista.

 Täyden pistemäärän saaneet pelit 
Sivusto on antanut seuraavalle joukolle pelejä täydet pisteet arvosteluissaan:
 The Legend of Zelda: Ocarina of Time (1998)
 Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots (2008)
 Chrono Cross (2000)
 Tony Hawk's Pro Skater 3 (2001)
 Super Mario Galaxy 2 (2010)
 Soul Calibur (Sega Dreamcast) (1999)
 Grand Theft Auto IV (2008)
 Bayonetta 2 (2014)
 The Witcher 3: Wild Hunt (2015)
 Journey (PlayStation 4) (2015)
 Metal Gear Solid V: The Phantom Pain (2015)
 Uncharted 4: A Thief's End (2016)
 The Legend of Zelda: Breath of the Wild (2017)
 Super Mario Odyssey (2017)
 Persona 5 Royal (2020)
 Final Fantasy VII Remake (2020)
 Tom Clancy’s Rainbow Six: Siege (2020)
 Deathloop'' (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 GameSpot
 GameFAQs – sisaryhtiö

Videopelisivustot
Yhdysvaltalaiset verkkosivustot
Jutta Lehtinen

Jutta Lehtinen (s. 10. syyskuuta 1983 Paimio) on suomalainen entinen näyttelijä ja nykyinen digitaalisen viestinnän yksityisyrittäjä.

Lehtinen on näytellyt sivuosaa vuonna 2002 valmistuneessa elokuvassa Menolippu Mombasaan. Keväällä 2003 hän liittyi Salatut elämät -televisiosarjan näyttelijäkaartiin Katri Sievisenä. Hän poistui sarjasta keväällä 2007, mutta on tehnyt vierailuja syksyinä 2008 ja 2009, keväällä 2012 sekä jälleen syksyllä 2014. Katri nähdään myös kesällä 2019 julkaistavassa spin-off sarjassa Pihlajasatu.

Jutta Lehtinen on opiskellut mediatutkimusta Turun yliopistossa. Sittemmin hän on työskennellyt digitaalisen viestinnän ja markkinoinnin saralla.

Lehtinen on avoliitossa ja hänellä on vuonna 2015 syntynyt poika.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Jutta Lehtisen kotisivut

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Ley-linja

Ley-linjoiksi kutsutaan väitettyjä kilometrien mittaisia suoria linjoja lähinnä Keski- ja Länsi-Euroopan maastossa erilaisten muinaisjäännösten välillä. Linjoihin liitetyistä muinaisjäännöksistä suuri osa on megaliittikulttuurin aikaisia, mutta joukossa on myös paljon nuorempia kohteita, kuten keskiaikaisia kirkkoja ja maatiloja. Usein kirkot kuitenkin tehtiin tarkoituksella aikaisempien pakanallisten palvontapaikkojen päälle.

Englannin ley-linjat

Britanniassa linjoja kutsutaan nimellä ley. Ley-linjat "keksi" Alfred Watkins ratsastusretkellä. Hän kirjoitti vuonna 1921 kirjan The Old Straight Track. Hän liitti muun muassa Stonehengen 30 kilometrin mittaiseen ley-linjaan yhdessä muiden megaliittisten ja uudempien kohteiden kanssa.

Heilige linien

Saksassa ”pyhät linjat” (saksaksi heilige linien) "löydettiin" 1920-luvulla, samoihin aikoihin kuin Britannian ley-linjat. Muun muassa Externin kivet on liitetty pyhiin linjoihin.

Vähemmän tunnettuja linjoja

Muuallakin megaliittisten kohteiden välillä väitetään olevan ley-linjoja, esimerkiksi Tanskassa. Myös Suomessa on tehty amatööritutkimuksia, joiden mukaan Länsi-Suomen kirkot muodostaisivat ley-linjoja.
Jyväskylän yliopiston tietotekniikan tutkija Jorma Kyppö on esittänyt, että Laukaassa sijaitsevat neljä kivikautista kalliomaalausta muodostaisivat yli 20 km:n pituisen itä-länsisuuntaisen linjan., Ley-linjoihin hän suhtautuu kuitenkin skeptisesti . Ideaa vastaan on esitetty, että maalauksia on muitakin.

Mielikuvituksellisia näkemyksiä

Linjoista on kehitelty paljon näennäistieteellisiä oppeja. Joidenkin mukaan linjat ovat yliluonnollisten voimien kanavia, jotka muinaisihminen merkitsi rakennelmin. Jotkut väittävät ley-linjoja voitavan havaita taikavarvulla tai heilurilla. Linjojen väitetään risteilevän kaikkialla maapallon pinnalla, ja on jopa väitetty, että ne olisivat Atlantiksen asukkaiden aikaansaannosta. Tällaiset käsitykset ley-linjoista muistuttavat käsityksiä vesisuonista ja eräitä New Age-liikkeen tunnetuksi tuomia käsityksiä energiavirroista, jotka pohjautuvat vanhaan kiinalaiseen ympäristöoppiin fengshuihin.

Katso myös 
 Fengshui
 Geomantia
 Magneettivirta
 Maasäteily
 Vesisuoni

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Skeptic's Dictionary: Ley Lines 
  Ley Lines Research
 Ley lines, dead and buried, Danny Sullivan 

New age
Näennäistiede
Näennäisarkeologia
Mysteerit
Naurava kulkuri (kappale)

Naurava kulkuri on humoristinen musiikkikappale. Siitä tunnetaan suomeksi erityisesti Vesa-Matti Loirin levytys, joka nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.

Musiikkikappale on alun perin Jim Lowen säveltämä 1950-luvun country & western -hitti ”Gambler's Guitar”. Suomalaiset sanat on kirjoittanut Reino Helismaa. Kappaleen on levyttänyt suomeksi ensin Per-Erik Förars vuonna 1958, sitten Kalle Palonen vuonna 1975 ja Tapio Tammilehto seuraavana vuonna.
 
Vesa-Matti Loiri levytti kappaleen vuonna 1986 roolihahmonsa Jean-Pierre Kuselan nimellä. Kusela-hahmon tulkitsemana kappaleeseen on lisätty paljon naurua, mistä syystä levytys jäi hyvin ihmisten mieliin. Vesa-Matti Loiri esittelee kappaleessa erilaisia tapoja nauraa. Lisäksi esityksen lopussa Kusela putoaa tuoliltaan, mistä seuraa se, että hän ei pysty hillitsemään itseään ja nauraminen lisääntyy. Kuselan mainitsema Puppe on hänen pianistinsa, jota näyttelee Olli Ahvenlahti. Kusela on Spede Show'n sketsihahmoja. Kappaleen ensiesitys kuultiin tuossa ohjelmassa marraskuussa 1985, joskin eri versiona kuin levyllä.

Jope Ruonansuu levytti laulun 2003 Finnshits-levyllään. Hän esitti kappaleen myös Yle TV2 -kanavan ohjelmassa Leikin varjolla. Suomalainen Leningrad Cowboys on levyttänyt oman tulkintansa tästä versiosta. Hip-hop-artisti Elastinen esitti oman versionsa kappaleesta Vain elämää -sarjan 3. kauden Loirille omistetussa avausjaksossa.

Laulusta on myös Fred Bertelmannin vuonna 1957 levyttämä saksankielinen versio ”Der lachende Vagabund”.

Kappaleet 
A-puoli

B-puoli

Katso myös 
 Nauravan kulkurin paluu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Discogs

Vuoden 1958 kappaleet
Vuoden 1986 kappaleet
Huumorikappaleet
Jope Ruonansuun kappaleet
Suomalaiset käännöskappaleet
Reino Helismaan sanoittamat kappaleet
Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
Oikeusteoria

Oikeusteoria eli yleinen oikeustiede on oikeustieteen tutkimushaara, joka on lähellä lainopin näkökulmaa oikeuteen ja sen alaan kuuluvat muun muassa 

 oikeudellinen tulkinta- ja perusteluteoria 
 oikeusnormiteoria
 oikeuslähdeoppi 
 oikeustieteen tieteenteoria ja metodioppi.

Oikeusfilosofia jaetaan usein varsinaiseen oikeusfilosofiaan ja oikeusteoriaan. Oikeusfilosofia soveltaa perinteistä filosofista lähestymistapaa pohtiessaan esimerkiksi oikeuden suhdetta yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen sekä oikeuden yleistä olemusta. Oikeusteoria on puolestaan lähellä perinteistä "juridiikkaa". Oikeusfilosofian ja oikeusteorian välinen raja on epäselvä ja jatkuvan akateemisen keskustelun kohteena. Ks. oikeusfilosofia.

Lähteet

Yleinen oikeustiede