joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anne Kalmari

Anne Inkeri Kalmari os. Leinonkoski (s. 20. huhtikuuta 1968 Kivijärvi) on suomalainen poliitikko ja keskustan kansanedustaja vuodesta 2007 alkaen.

Koulutus ja työura 
Kalmari valmistui ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta vuonna 1987 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi (agronomiksi) Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Hän suoritti harjoittelujaksonsa Ranskassa ja teki päättötyönsä Englannissa. Kalmari on ollut maatalousyrittäjä vuodesta 1991 alkaen. Maatila on maidontuotanto- ja metsätila, joka vaihtoi 2010-luvulla lypsylehmistä ylämaankarjaan. 

Kalmari on tehnyt opettajan töitä Jyväskylän ammattikorkeakoulussa, Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksessa, Kivijärven kunnassa ja Saarijärven kaupungissa. Hän on ollut myös maaseutuelinkeinoviranomaisen sijaisena Kivijärvellä.

Poliittinen toiminta 
Kalmarilla on ollut useita luottamustoimia Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliittossa (MTK). Hän on toiminut muun muassa Maaseutunuorten puheenjohtajana 1995 ja MTK:n valtuuskunnan jäsenenä 1999. Kalmari on ollut Kivijärven kunnanvaltuutettu vuodesta 1996, valtuuston puheenjohtaja 2005–2007 ja 2009–2010 sekä varapuheenjohtaja vuodesta 2011. Kalmari on ollut Karstulan Evankelisen Opiston johtokunnassa 2010–2015 ja 4H-liiton valtuuskunnan jäsen vuodesta 2010. Vuosina 2008–2015 hän oli Kalatalouden Keskusliiton varapuheenjohtaja.

Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Kalmari valittiin keskustan kansanedustajaksi Keski-Suomen vaalipiiristä 8 266 äänellä. Hän on toiminut maa-ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä vuodesta 2007 ja puheenjohtajana toukokuusta 2017. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli myös talousvaliokunnan jäsen (2007–2009). Kalmari äänesti ydinvoimalupien myöntämistä vastaan vuonna 2010. Kalmari valittiin eduskuntavaaleissa 2011 toiselle kaudelle 9 288 äänellä. Hän toimi keskustan eduskuntaryhmän 1. varapuheenjohtajana 2011–2015. Hän oli kaudella myös Kansaneläkelaitoksen valtuutettu. Hän veti harvaan asutun maaseudun parlamentaarista työryhmää vuosina 2017–2019  Ryhmä esitti viisi eri toimenpidekokonaisuutta harvaan asuttujen alueiden mahdollisuuksien parantamiseksi ja ne kirjautuivat suurelta osin Rinteen hallituksen ohjelmaan. 2015–2019 hän toimi Euroopan neuvoston jäsenenä. Vuodesta 2109 hän on jatkanut maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana, toimii suuren valiokunnan jäsenenä ja valtiovarainvaliokunnan liikennejaoston ja kunta- ja terveysjaoston jäsenenä. Samoin hän on kaudella Eduskunnan puhemiesneuvoston jäsen ja Parlamenttienvälisen liiton IPU:n Suomen ryhmän johtokunnan (jäsen).

Yksityiselämä 
Kalmari on naimisissa maanviljelijä, metsänhoitaja Riku Kalmarin kanssa ja heillä on kaksi aikuista lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Anne Kalmarin kotisivu

Nykyiset kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Kivijärven kunnanvaltuutetut
Keski-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Elsi Katainen

Elsi Kaarina Katainen (o.s. Niiranen, s. 17. joulukuuta 1966 Haapajärvi) on suomalainen opettaja ja maatilayrittäjä. Maaliskuusta 2018 alkaen hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Katainen valittiin toiselle kaudelleen Europarlamenttiin 54 627 äänellä.

Katainen valittiin vuoden 2007 vaaleissa kansanedustajaksi Pohjois-Savon vaalipiiristä Suomen Keskustan listalta 5 683 äänellä. Hän tuli uudelleen valituksi vuoden 2011 vaaleissa samasta vaalipiiristä 6 960 äänellä. Katainen oli ehdolla EU-vaaleissa 2014 ja pääsi keskustan toiseksi varaedustajaksi saatuaan 19 882 ääntä. Hänet valittiin kolmannelle eduskuntakaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 7 084 äänellä.

Katainen jätti kansanedustajan tehtävät 1. maaliskuuta 2018 ja siirtyi Euroopan parlamenttiin kun siihen asti euroedustajana toiminut Hannu Takkula tuli valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimeen.

Toimielinjäsenyydet

Eduskunnan valiokunnat 
 Liikenne- ja viestintävaliokunta 3.4.2007–2.5.2007 
 Valtiovarainvaliokunta 3.4.2007–2.5.2007, varajäsen 5.5.2015–8.6.2015 
 Talousvaliokunta varajäsen 3.4.2007–2.5.2007 
 Hallintovaliokunta 3.5.2007–5.3.2009, 16.2.2010–19.4.2011, 30.6.2011–21.4.2015 ja 9.6.2015–28.2.2018, varajäsen 6.3.2009–15.2.2010 
 Perustuslakivaliokunta 3.5.2007–19.4.2011, varajäsen 9.6.2015–28.2.2018
 Tulevaisuusvaliokunta varajäsen 3.5.2007–19.4.2011
 Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta varajäsen 3.5.2007–19.4.2011 
 Sivistysvaliokunta 6.3.2009–12.2.2010 ja 3.5.2011–29.6.2011, varajäsen 30.6.2011–21.4.2015 
 Maa- ja metsätalousvaliokunta pj 3.5.2011–29.6.2011, varajäsen 10.5.2017–28.2.2018 
 Sosiaali- ja terveysvaliokunta varajäsen 3.5.2011–21.4.2015 ja 9.6.2015–28.2.2018 
 Puolustusvaliokunta 5.5.2015–8.6.2015
 Tarkastusvaliokunta vpj 5.5.2015–8.6.2015
 Suuri valiokunta 9.6.2015–28.2.2018

Muut 
 Pielaveden kunnanvaltuusto pj 2001–2012, vpj 2013–
 Yleisradio Oy:n hallintoneuvosto 3.5.2007–29.6.2011 ja 9.6.2015–19.11.2015, vpj 10.11.2009–29.6.2011
 Kansainvälisten asiain foorumi 3.5.2011–29.6.2011 
 Puhemiesneuvosto 3.5.2011–29.6.2011 
 Kansaneläkelaitoksen valtuutetut 30.6.2011–8.6.2015, varajäsen 9.6.2015–28.2.2018 
 Keskustan eduskuntaryhmä 1. vpj 2.6.2015–4.2.2018
 Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunta 10.2.2017–8.2.2018

Lähteet 

Pohjois-Savon vaalipiiri
Savo-Karjalan vaalipiiri
Suomen Keskustan poliitikot
Nykyiset Suomen europarlamentaarikot
Kansanedustajat
Pielaveden kunnanvaltuutetut
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset yrittäjät
Suomen Keskustan europarlamentaarikot‎
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Markku Pakkanen

Markku Veli Pakkanen (s. 31. tammikuuta 1960 Sippola) on suomalainen kuljetusyrittäjä ja poliitikko. Pakkanen on koulutukseltaan maatilateknikko ja on toiminut Suomen Keskustan kansanedustaja vuosina 2007–2011 Kymen vaalipiiristä. Pakkanen tippui eduskunnasta vuoden 2011 vaaleissa. Hän sai 4755 ääntä, mikä oli 308 vähemmän kuin vuoden 2007 vaaleissa. Hän palasi eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Vuodesta 2015 hän on ollut myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Pakkanen putosi uudestaan eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.

Markku Pakkanen tavoitteli Suomen Keskustan varapuheenjohtajan paikkaa Rovaniemellä järjestetyssä puoluekokouksessa 8.–10. kesäkuuta 2012. 

Pakkanen on ollut YK:n rauhanturvajoukoissa UNTAGissa Namibiassa.

Jäsenyydet
 Valtiovarainvaliokunta (varajäsen) 9. kesäkuuta 2015–16. huhtikuuta 2019
 Puolustusvaliokunta (jäsen) 9. kesäkuuta 2015–16. huhtikuuta 2019
 Liikenne- ja viestintävaliokunta 3. toukokuuta 2007–12. huhtikuuta 2011 &  9. kesäkuuta 2015–16. huhtikuuta 2019
 Yleisradio Oy:n hallintoneuvosto (jäsen) 9. kesäkuuta 2015–16. huhtikuuta 2019
 Reserviläisliitto (pj) 15. marraskuuta 2008–17. marraskuuta 2012
 Maanpuolustustiedotuksen suunnitelukunta (MTS) varapuheenjohtaja 2015–

Lisäksi Pakkanen toimi Anjalankosken kaupunginvaltuustossa vuodesta 1993 vuoteen 2008, kaupunginhallituksessa, kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana sekä valtuuston puheenjohtajana. Vuodesta 2009 hän on toiminut kuntaliitoksen myötä myös Kouvolan kaupunginvaltuustossa, jonka varapuheenjohtajana hän toimi 2013–2017, Pakkanen on ollut Kouvolan kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 2021 lähtien ja Kymenlaakson aluevaltuutettuna vuodesta 2022 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Markku Pakkasen kotisivu 

Kymen vaalipiiri
Kaakkois-Suomen vaalipiiri
Suomen Keskustan poliitikot
Kansanedustajat
Anjalankosken kaupunginvaltuutetut
Kouvolan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Rino Romano

Rino Romano (s. 1. heinäkuuta 1969 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi animaatiosarja The Batmanin nimiroolista.

Elämäkerta
Romano opiskeli näyttelemistä New Yorkissa American Academy of Dramatic Artsissa. Uransa alkuvaiheessa Romano näytteli eri televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa. Elokuvissa hän ei kuitenkaan saanut koskaan merkittäviä rooleja ja 1990-luvun lopulla Romano keskittyi näyttelemisen sijaan enemmän ääninäyttelemiseen.

Ääninäyttelijänä
2000-luvulta lähtien itseään ääninäyttelijänä pitävä Romano aloitti ääniroolien tekemisen animaatioihin vuonna 1995. Tämän jälkeen hän on ääninäytellyt Batmanin lisäksi muita kuvitteellisia sankareita, kuten Hämähäkkimiestä Spider-Man Unlimitedissa vuosina 1999–2001. 2000-luvun alussa Romano ääninäytteli seitsemässätoista eri videopelissä. Hän kertoi suosikkiääniroolinsa olleen Batmanin lisäksi Eduardo animaatiosarjassa Tosi viilee haamujengi. Animaatioroolien lisäksi hän on toiminut myös mainoksissa juontajaäänenä.

Filmografia

Animaatio
Sailor Moon (1995)
Gargoyles: The Goliath Chronicles (1996)
MiB – Men in Black (1997)
Tosi viilee haamujengi (1997)
Zorro (1997)
Godzilla: The Series (1998–2000)
Spider-Man Unlimited (1999–2001)
Batman of the Future (1999)
NASCAR Racers (2000)
Spies-tytöt (2002)
Scooby-Doo (2002)
Teen Titans (2003)
Samurai Jack (2003)
Evil Con Carne (2003)
Batman (2004–2008)
Guardians of Luna (2005)
The Grim Adventures of Billy & Mandy (2005)
Spaceballs: The Animated Series (2008)

Elokuvat
Amy Fisher: My Story (1992)
Tappava rooli (1993)
The Club (1994)
Getting Gotti (1994)
Soul Survivor (1995)
Sugartime (1995)
Halloweentown – taikuuden kaupunki (1998) (ääni)
Rocky Marciano (1999)
NASCAR Racers: The Movie (1999) (ääni)
Cruel But Necessary (2005)
The Batman vs. Dracula (2005) (ääni)
Dragonlance: Dragons of Autumn Twilight (2008) (ääni)

Lähteet

Aiheesta muualla
Fanisivu
Rino Romano TV.comissa 
Answers.com
Anime News Network
Rino Romano Voice Chasersissa 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on noin 1800 opiskelijan muodostama Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijoiden palvelu- ja edunvalvontaorganisaatio. Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on perustettu 15.10.1996.

Organisaatio
Opiskelijakunnan ylintä päätösvaltaa käyttää 20-jäseninen edustajisto, joka valitaan demokraattisesti henkilövaaleilla kerran vuodessa. Edustajistovaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki VAMOKin jäsenet. Edustajiston toimikausi on kalenterivuosi. Edustajiston sihteerinä toimii opiskelijakunnan toiminnanjohtaja.

Opiskelijakunnan hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus, joka valitaan edustajiston järjestäytymiskokouksessa äänestämällä. Jokainen edustajiston jäsen on äänioikeutettu. 

Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja 5-7 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oma vastuualueensa. Perinteisesti vastuualueet ovat olleet koulutuspolitiikka, sosiaalipolitiikka, vapaa-aika, kansainvälisyys ja tutorointi.

Tehtävät
VAMOKin pääasiallisena tehtävänä on toimia opiskelijoiden edunvalvojana. Edunvalvonta voidaan jakaa koulutuspoliittiseen ja sosiaalipoliittisen edunvalvontaan.

Koulutuspoliittiseen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden näkökulman saattaminen hallinnon tietoisuuteen ja koulutuksen rakenteellisen kehityksen seuraaminen. 

Sosiaalipoliittisen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden opiskeluedellytysten turvaaminen. Opiskelijakunta valvoo näitä olosuhteita, tiedottaa opiskelijoita niissä tapahtuvista muutoksista ja nostaa tarvittaessa esiin ilmeneviä epäkohtia. 

Edunvalvonnan lisäksi VAMOK järjestää erilaisia tapahtumia, järjestää liikuntavuoroja, kouluttaa tutoreita ja turvaa ulkomailta saapuvien vaihto-opiskelijoiden mahdollisuudet sopeutua ammattikorkeakouluun, Vaasaan ja Suomeen. VAMOK julkaisee joka syksy Nivaska-opiskelijalehden, joka lähetetään kaikille uusille opiskelijoille. Lehti on luettavissa myös VAMOKin nettisivuilla.

Luettelo VAMOKin hallituksen puheenjohtajista
 1996-1997 Tommi Leikkari
 1998 Markku Ulvinen
 1999 Jukka Ahtila
 2000 Teemu Seppänen
 2001 Hannu Uusitalo
 2002-2003 Hanna Pikkarainen
 2004-2005 Marjut Vanha-aho
 2006 Heidi Tuisku
 2007-2008 Joni Koski
 2009 Pietu Purhonen
 2010 Erika Airaksinen
 2011 Marco Matikainen
 2012 Joonas Kevari
 2013 Mikkel Näkkäläjärvi
 2014 Kaisa Hakala
 2015 Tommi Halkosaari
 2016 Anni Koivisto
 2017 Niilo Hakoniemi
 2018 Sami Korpela

Lähteet

Aiheesta muualla
 VAMOK

VAMOK
Opiskelijakunta
Jince

Jince () on kunta Tšekissä Keski-Böömin läänissä Příbramin piirikunnassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Příbramin kaupungista pohjoiseen. Kunnassa on 2 199 asukasta (vuonna 2008).

Kuntaan kuuluvat Běřínin, Jincen ja Rejkovicen osa-alueet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin kunnat
Langinkosken kirkko

Langinkosken kirkko on Kotkassa Metsolan kaupunginosassa sijaitseva kirkko. Rakennus kuuluu Kotka-Kymin seurakunnan  tiloihin. Kirkko tunnettiin alun perin nimellä Metsolan kirkko.

Langinkosken kirkon on suunnitellut Anders-Olof Bengts ja se valmistui vuonna 1953. Kirkko muistuttaa keskiaikaista kivikirkkoa. Sisältä kirkko on suorakaiteen muotoinen ja kirkkosaliin mahtuu noin 300 henkeä. Kirkossa on Hilkka Toivola-Karpakan lasimaalaus "Jeesus auttaa epäuskonsa vuoksi veteen vajoavaa Pietaria". Uruissa on seitsemäntoista äänikertaa.

Kirkon vieressä on valkoinen korkea kellotapuli. Kirkkorakennukseen kuuluu myös Toivonsali-niminen kokoontumistila, jota käytetään mm. muistotilaisuuksissa. Kirkkorakennuksen lisäsiivessä on Kotka-Kymin seurakunnan toimistotiloja.

Kuvia

Lähteet

Kotka–Kymin seurakuntayhtymä: Langinkosken kirkko

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomen kivikirkot
Kotkan kirkkorakennukset
Heli Järvinen

Heli Maria Järvinen (s. 31. toukokuuta 1963 Tampere) on suomalainen toimittaja ja vihreitä edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Etelä-Savon vaalipiiristä ja vuoden 2015 vaaleissa Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.

Elämä

Vuosina 2008–2011 Järvinen oli Vihreiden Naisten puheenjohtaja. Hän on toiminut 2011−2015 Suomen Yrittäjänaisten toimitusjohtajana.  Vuoden 2015 eduskuntavaaleista hän tuli valituksi eduskuntaan uudelleen.

Järvinen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri ja viestinnän opettaja. Hän on työskennellyt suurimman osan urastaan toimittajana: hän on toiminut 20 vuotta Yleisradiossa, jossa hän on työskennellyt tv-uutisissa sekä TV2:n asiaohjelmissa, mm. Akuutti, Erätulilla, Ekoisti, Kodin Kääntöpiiri, Matkalla Suomessa, Pallo hallussa ja Ympäristöuutiset.

Järvinen toimi Kerimäen kunnanvaltuutettuna vuosina 2005–2011. Hän oli valtuuston 2. varapuheenjohtaja. Järvinen on ollut vuodesta 2017 Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen. Hän toimii valtuuston 2. varapuheenjohtajana.

Poliittiset näkemykset 
Kunnallispolitiikassa Järvinen teki aloitteita mm. seniorisivujen, paperittoman kunnan, sotainvalidien lounassetelin, Hytermän kunnostuksen, kylien asiointiliikenteen ja kirkonkylän retkiluistelureitin puolesta. 

Tammikuussa 2018 Järvinen kannusti työttömiä hakemaan perusteettomasti työkyvyttömyyseläkettä, jotta he välttyisivät työttömyysturvan aktiivimallin aiheuttamalta työttömyyspäivärahan leikkaamiselta siihen asti, kunnes perusteeton hakemus hylätään. Aktiivisuusvaatimus ei koske niitä, joiden työkyvyttömyyseläkehakemus on käsittelyssä. Järvisen mukaan järjestelmän ruuhkautuminen saattaisi herättää hallituksen. Järvinen totesi, että vielä moraalittomampaa kuin perusteeton työkyvyttömyyseläkkeen hakeminen on se, kun ihmisiä ”piiskataan” heidän omasta aktiivisuudestaan huolimatta.

Luottamustehtävät 
Järvinen on toiminut kunnallispolitiikassa Kerimäellä vuosina 2004–2011 ja Savonlinnassa 2017–2018. Muita luottamustoimia hänellä on ollut Vihreiden eri yhdistyksissä ja Etelä-Savon alueellisissa toimielimissä, sekä valtakunnallisella tasolla Kansallisoopperan ja Veikkaus Oy:n hallintoneuvostoissa.

Vaalimenestys

Yksityiselämä 
Heli Järvinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heli Järvisen kotisivut
 

Nykyiset kansanedustajat
Etelä-Savon vaalipiiri
Kaakkois-Suomen vaalipiiri
Vihreän liiton poliitikot
Kerimäen kunnanvaltuutetut
Savonlinnan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Palacio Real de Aranjuez

Palacio Real de Aranjuez on kuninkaallinen palatsi Aranjuezissa, Madridin itsehallintoalueella, Espanjassa. Palatsi on osa Aranjuezin kulttuurimaisemaa, joka on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 2001.

Palatsin alue oli jo Isabella ja Ferdinand Katolilaisen käytössä. Nykyisen palatsin tilasi kuningas Filip II vuonna 1561 ja sen suunnittelivat myös El Escorialin suunnitelleet Juan Bautista de Toledo ja Juan de Herrera. Palatsi valmistui Ferdinand VI:n kaudella ja Kaarle III lisäsi siihen kaksi siipeä. Palatsin nykyinen sisustus on peräisin pääosin 1700-luvulta. Huomattavimmat yksittäiset kohteet ovat posliinihuone (Gabinete de Porcelana) ja peilisali (Salón de Espejos). Alimmassa kerroksessa on palatsielämää esittelevä museo.

Palatsin suuret puutarhat, jotka rakennettiin kuninkaallisille pakopaikaksi keskustasangon pölyltä ja kuivuudelta, saavat vetensä Tajo- ja Jarama-joista. Tajon ja keinotekoisen La Ría -kanavan erottamassa saaripuutarhassa (Jardín de la Isla) on koristeellisia italialaisia suihkulähteitä 1500- ja 1600-luvuilta. Puutarhaa pidetään Habsburgien aikaisen Espanjan merkittävimpänä. Suurempi, 1700-luvulla rakennettu Prinssin puutarha (Jardín del Príncipe) sisältää useita arkkitehtuurisia yksityiskohtia kuten puutarhan sisääntuloportti, Apollonin suihkulähde sekä lampi, jonka keskellä seisovat kiinalaistyyliset huvimajat (Estanque de los Chinescos). Puutarhan alueella sijaitsee myös kuninkaallinen venemuseo (Museo de Falúas Reales) ja Juan de Villanuevan suunnittelema kartano Real Casa del Labrador.

Palatsin puutarhat inspiroivat Joaquín Rodrigon säveltämään tunnetuimman teoksensa Concierto de Aranjuezin.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Patrimonio Nacional  
 Google Maps 
 UNESCO World Heritage Center  

Espanjan palatsit
Madridin itsehallintoalue
Mikko Puumalainen

Mikko Puumalainen (s. 22. maaliskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen juristi ja apulaisoikeuskansleri. Hän oli Suomen ensimmäinen vähemmistövaltuutettu vuosina 2002–2007.

Puumalainen on aiemmin toiminut muun muassa lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä, erityisasiantuntijana Suomen EU-edustustossa Brysselissä ja EU-asiantuntijana, kaupallisena neuvoksena ja neuvottelevana virkamiehenä valtioneuvoston kansliassa.

Puumalainen on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti (Helsingin yliopisto 1994) ja lisäksi hän on suorittanut Master of Laws (LL.M.) -tutkinnon Lontoon yliopistossa.

Kannanottoja
Syksyllä 2004 vähemmistövaluutettuna toiminut Puumalainen piti Tatu Vanhasen lausuntoja afrikkalaisten alhaisemmasta älykkyysosamäärästä kiihottamisena kansanryhmää vastaan.

Keväällä 2014 apulaisoikeuskansleri Puumalainen linjasi koulujen uskonnollisten tilaisuuksien olevan ongelmallisia uskonnonvapauden ja yhdenvertaisuuden kannalta. Hän kehotti Opetushallitusta tarkistamaan kouluille annettua uskonnollisia tilaisuuksia koskevaa ohjeistusta. Opetushallitus ja monet poliitikot kritisoivat Puumalaisen lausuntoa.

Lähteet

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset EU-virkamiehet
Suomalaiset juristit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Vapiti

Vapiti eli kanadanhirvi (Cervus canadensis) on suuri hirvieläimiin kuuluva nisäkäs. Se on hirven ja sambarhirven jälkeen suurin hirvieläin. Vapitia ja saksanhirveä pidettiin pitkään samana lajina, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että kyseessä on kaksi eri lajia. Vapiti on itse asiassa läheisempää sukua japaninhirvelle kuin saksanhirvelle. Vapitia tavataan lähinnä Pohjois-Amerikassa sekä pohjoisessa ja itäisessä Aasiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Mammals of Texas: Wapiti 

Hirvieläimet
Valon vuoksi

Valon vuoksi on suomalaisen kosketinsoittaja Jukka Gustavsonin toinen soololevy. Se on sävelletty samannimiseen, kokeelliseen tanssiteokseen, jota esitettiin 8. lokakuuta ja 19. marraskuuta 1978 välisenä aikana Suomen Kansallisoopperassa. Tanssiteoksen koreografia on Gustavsonin vaimon Leena Gustavsonin käsialaa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Gustavson.

A-puoli
 Taivaan täyteyttä
 Pieni talvinen ylistysruno
 Kevättalven "kuume"
 Kevät "raskaus"
 Kevät kesä "syntyneenä talven kohdusta"
 Kesä

B-puoli
 Kesän kunniaksi...
 Syys kesä
 Syksy
 Syys talvi
 Ikuisuus jatkuvuus
 Valon vuoksi

Kokoonpano 
 Jukka Gustavson – kosketinsoittimet, lyömäsoittimet
 Tim Ferchen – marimba, ksylofoni, kellopeli, vibrafoni, putkikellot, patarummut
 Pekka Suvanto – rummut, gongit, symbaalit, kellot
 Gunnar Lausund – alttohuilu
 Panu Antere – oboe
 Pentti Mikkonen – alttoviulu
 Seppo Ristolainen – alttoviulu
 Risto Fredriksson – sello

Äänitys ja miksaus
 Chrisse de Godzinsky – äänitys (Pan-studio)
 Jorkki Villebrand – äänitys (Pan-studio)
 Timo Toikka – äänitys (Pan-studio)
 Markus Vikstedt – äänitys (Discophonin SoundTrack studio), miksaus
 Ian Churches – miksaus
 Jukka Gustavson – miksaus

Vuoden 1979 albumit
Jukka Gustavsonin albumit
Harri Kaasalainen

Harri Kaasalainen (29. marraskuuta 1930 Käkisalmi – 11. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen runoilija. 

Kaasalainen syntyi Karjalan kannaksen Käkisalmella. Vanhemmat Johannes Matinpoika Kaasalainen ja Liisa os. Musakka. Molemmat heistä olivat syntyisin Viipurin läänin Pyhäjärveltä. Äiti ja Harrin molemmat veljet kuolivat jatkosodan aikana, isä heti sodan jälkeen vuonna 1946.

Lauri Viidan perinteitä aluksi seuranneen Kaasalaisen parhaimmaksi teokseksi on arvioitu hänen viimeistä runokokoelmaansa Nootti. Alkuperäiseltä ammatiltaan Kaasalainen oli kenkäkaupan myyjä ja kauppaedustaja.

Harri Kaasalainen toimi Pirkkalaiskirjailijoiden sihteerinä 1953–1965 ja oli Suomen kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 1960–1966. Hän työskenteli Kustannus Oy Lehmuksen kirjallisena johtajana 1961–1963 ja sen jälkeen Yleisradion dramaturgina 1963–1967. Yleisradiossa hänen esimeiehenään teatteriosastolla oli aluksi Olavi Paavolainen, kirjailija, jota hän ihaili  ja jonka nimiin rekisteröidyllä pistoolilla hän myöhemmin ampui itsensä 

Harri Kaasalainen kokosi myös monia kaskukokoelmia, esimerkiksi 1965 yhdessä Pekka Lounelan kanssa toimittamansa evakkokaskukokoelman Ilo pintaa vaik syvän märkänis.

Kaasalainen teki itsemurhan ampumalla. Hänen entinen vaimonsa Marjukka oli päätynyt samaan ratkaisuun kolme vuotta aiemmin.  Liitto oli lapseton ja oli ajautunut asumuseroon ennen vaimon kuolemaa. Kaasalainen on haudattu Mouhijärven kirkolle.

Teokset 
Tuulastulet, runoja. Otava 1955. 
Ahtojäitä, runoja.  WSOY 1957.
Simultaani, runoja.  WSOY 1960.
Hymy lapselle, päätoimittaja Esko Lehmus, tekstiasu Harri Kaasalainen. Lehmus 1961.
Ikkuna Eurooppaan, näytelmä.  1962.
Nootti, runoja. WSOY 1965.

Lähteet 

Lappeenrannan kirjaston sivu Harri Kaasalaisesta.

Viitteet 

Suomalaiset runoilijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Mäkelän piiri
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Morean despotaatti

Morean despotaatti () oli bysanttilainen provinssi, joka oli olemassa 1300-luvun puolivälistä 1400-luvun puoliväliin. Sen koko vaihteli sen satavuotisen historiansa aikana, mutta suurimmillaan se käsitti lähes koko Peloponnesoksen niemimaan, joka tunnettiin tuohon aikaan nimellä Morea.

Despotaattia hallitsi yleensä Bysantin kruununperillinen, joka käytti titteliä despootti (ei tule sekoittaa tässä yhteydessä despotismiin). Morean pääkaupunki oli Mystraksen linnoituskaupunki, josta tuli merkittävä bysanttilaisen kulttuurin ja vallan keskus. Hallinnon keskus oli kaupungissa sijainnut Despoottien palatsi.

Historia 

Morean despotaatin alueella sijaitsi aiemmin Akhaian ruhtinaskunta, joka oli perustettu Bysantin entiselle alueelle neljännen ristiretken jälkeen. Akhaian hallitsija Vilhelm II Villehardouin hävisi Pelagonian taistelun vuonna 1259 ja joutui luovuttamaan alueensa linnoituksineen vapauttaakseen itsensä. Tästä alueesta tuli Morean despotaatin ydinosa.

Keisari Johannes VI Kantakuzenos järjesteli provinssin uudelleen 1300-luvun puolivälissä antaakseen sen pojalleen Manuel Kantakuzenokselle apanageksi. Kilpaileva Palaiologos-dynastia kaappasi Morean Manuelin kuoltua vuonna 1380 ja Theodoros I Palaiologoksesta tuli Morean uusi despootti. Teodor hallitsi vuoteen 1407 ja vahvisti bysanttilaista valtaa sekä pääsi sopimukseen vahvempien naapureidensa, etenkin Osmanien valtakunnan, kanssa vasallivaltiosuhteesta. Teodor elvytti myös taloutta kutsumalla albaaneja asumaan alueelle.

1400-luvulla Morean despotaatti saavutti suurimman laajuutensa. Kuitenkin vuonna 1446 osmanien sulttaani Murad II tuhosi Bysantin puolustuksen Korintinkannaksella. Hyökkäys avasi osmaneille tien koko Peloponnesoksen valtaamiseen. Murad ehti kuolla ennen kuin onnistui hyödyntämään tilanteen. Mehmed II valloitti Bysantin pääkaupungin Konstantinopolin vuonna 1453 ja Morean despotaatin viimeisenä palasena Bysantin valtakunnasta Euroopassa seitsemän vuotta myöhemmin.

Despootit 

 Manuel Kantakuzenos (1349–?) 
 Mikael Asan ?
 Andreas Asan (?–1354) 
 Manuel Kantakuzenos (palautettu valtaan) (1354–1380) 
 Matthaios Kantakuzenos (1380–1383) 
 Demetrios I Kantakuzenos (1383) 
 Theodoros I Palaiologos (1383–1407) 
 Theodoros II Palaiologos (1407–1443) 
 Konstantinos XI Palaiologos (1428–1449), keisariksitulon 1449 jälkeen despootteina toimivat yhdessä hänen veljensä:
 Tuomas (Thomas) Palaiologos (1428–1460) 
 Demetrios II Palaiologos (1449–1460)

Lähteet 

Bysantin valtakunta
Kreikan historia
Mystras
Pekka Lounela

Pekka Elias Lounela (20. elokuuta 1932 Helsinki – 2. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kriitikko, pakinoitsija, kirjailija ja runoilija.

Lounela vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Turussa, minkä jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa, kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa.

Lounela toimi Parnasson toimitussihteerinä 1955–1957 ja Yleisradion teatteriosastolla dramaturgina 1957–1963 ja teatteriosaston päällikkönä 1965–1973. Kriitikonuransa hän aloitti Ylioppilaslehden teatterikriitikkona.

Lounelan kirjalliseen tuotantoon kuului pakinoita, pamfletteja, runoja, matkakirjoja, pienoisromaaneita ja näytelmiä. Hänen esikoisteoksensa, runokokoelma Epätieto, ilmestyi 1954. Lehtipakinoita Lounela on julkaissut nimimerkillä Kala. Pakinat ilmestyivät ensin Ylioppilaslehdessä ja myöhemmin Suomen Kuvalehdessä. Kalan pakinoista on koottu kolme kokoelmateosta. Monet niiden tarinat on sijoitettu kuvitteelliseen Luomen valtioon. Tekstit ovat kirjallisesti korkeatasoisia ja niissä on usein allegorinen tai vertauskuvallinen rakenne. Lukija jää usein pohtimaan, että tekstissä on jokin avain, joka on nykylukijalle vaikea löytää, koska ei enää tunneta asiaa, jonka kustannuksella Kala pilailee. Sen sijaan ne tekstit, joissa kuvataan arki- tai perhe-elämää, ovat kestäneet paremmin ajan kulutusta.  


Teokset

Epätieto, runoja. 1954
Kiltit tantit, pakinoita. 1959
Ollaan sitten suomalaisia. Pamfletti. 1959
Jos kielin voisi kertoa. 1960
Iloinen nuori mies : Kalan pakinoita. 1961
Idän kääntöpiiri. 1962
Rakentajan muotokuva (Helsingin asuntokeskuskunta Haka 25 v.). 1963
Anna meidän asua. Pamfletti asuntokysymyksestä. 1964
Asiaa. 1964
Johtaja ajan kuva. 1965
Ole totinen, toveri. Kaskuja kansandemokratioista. 1965
Helsinki värikuvina. 1966
Helsinki. 1967
Kahden vuoden äänet. Suomalaisia kuunnelmia 1966–1967. 1969
Huuto ja meteli. 1970

Rautainen nuoruus. Välikysyjien kronikka. 1976
Ken talonsa jättää : Arvid Järnefelt. 1977
Kaikki osaavat aakkoset. Irviajankuvia. 1978
Vastarannan mietekirja. Runoja. 1978
Hella Wuolijoki : legenda jo eläessään. 1979
Ajatuksia vastarannalla. Runoja. 1980
Valittuja sanoja. Runoja. 1983
Hella Wuolijoki, näyttely Teatterimuseossa 6.6.–14.9.1986. 
Kahden naisen sota – vuosisadan vakoilutarina. 1987
Mauno Manninen ja hänen intiimi teatterinsa. 1988
Niin sanottu. 1990
Sanoja, rivejä. Runoja 1952–1992. 1992
Ollaan sitten eurooppalaisia. 1995
Kohti arvoa ja ansiota : Suomen näyttelijäliitto 1913–1975. 2004

Lähteet

Internet
Pekka Lounela. Yle, Multiradio. (Internet Archive).

Viitteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto: Pekka Lounelan haastattelu vuodelta 1968.

Pakinoitsijat
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Vanin maakunta

Vanin maakunta on maakunta itäisessä Turkissa Vanjärven rannalla, Iranin rajalla. Vanin maakunnalla on pinta-alaa 20,927 km² ja maakunnan asukasluku on 877 524 (2000). Vanin maakunnassa asuu suuri kurdienemistö.

Lokakuussa 2011 maanjäristys surmasi ainakin tuhat ihmistä Vanin ja Ercisin kaupungeissa.

Piirikunnat 

Vanin maakunta on jaettu 12 piirikuntaan (pääkaupunki lihavoidulla tekstillä).

 Bahçesaray
 Başkale
 Çaldıran
 Çatak
 Edremit
 Erciş
 Gevaş
 Gürpınar
 Muradiye
 Özalp
 Saray
 Van

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Islannin vaakuna

Islannin vaakuna () on Islannin kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on nykyisessä muodossaan ollut käytössä vuodesta 1944, vaikkakin se perustuu vuonna 1919 käyttöön otettuun vaakunaan. Vaakunassa on sininen kilpi, jossa on punainen risti hopeisen ristin sisällä. Kilpi muistuttaa Islannin lippua, josta se eroaa muotonsa lisäksi vain siinä, että heraldisen käytännön mukaisesti valkoinen on vaakunassa korvattu hopealla. Kilpeä kannattelee Islannin neljä suojelijaa (landvættir): härkä (Griðungur), aarnikotka (Gammur), lohikäärme (Dreki) ja jättiläinen (Bergrisi). Suojelijat seisovat laavakivilohkareen päällä.

Lähteet 

vaakuna
Valtioiden vaakunat
Marya Hornbacher

Marya Hornbacher (s. 4. huhtikuuta 1974) on yhdysvaltalainen kirjailija. 

Hornbacher syntyi Kaliforniassa, mutta varttui Minnesotassa. Hän kärsi lapsuudestaan asti syömishäiriöistä. Hornbacher on ollut useita kertoja laitoshoidossa ensin syömishäiriöiden ja myöhemmin kaksisuuntaisen mielialahäiriön takia.

22-vuotiaana Hornbacher kirjoitti omaelämäkerrallisen teoksen Elämä kateissa – kertomus anoreksiasta ja bulimiasta. Se oli ehdolla Pulitzer-palkinnon saajaksi vuonna 1998. Teos on sittemmin käännetty useille kielille, ja pelkästään Yhdysvalloissa sitä on myyty yli miljoona kappaletta. 

Random House julkaisi vuonna 2005 Hornbacherin kirjoittaman The Center of Winter -romaanin, joka kertoo itsemurhan jälkimainingeista.

Hornbacherilla diagnosoitiin kaksisuuntainen mielialahäiriö (I tyyppi, nopeasti vaihteleva muoto) vuonna 1997. Hänen toinen omaelämäkerrallinen kirjansa Madness: A Bipolar Life julkaistiin vuonna 2008. Siinä Hornbacher kuvaa elämäänsä mielisairauden kanssa Elämä kateissa -kirjan tapahtumien jälkeen. 

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Greatest Hits (Björk)

Greatest Hits on tähän mennessä ainoa Björkin kokoelma-albumi. Se sisältää albumien Debut, Post, Homogenic ja Vespertine kappaleita.

Albumilla olevat kappaleet "Human Behaviour", "Big Time Sensuality", "Venus as a Boy" ja "Play Dead" ovat albumilta Debut. "Hyper-Ballad", "Army of Me", "Isobel" ja "Possibly Maybe" ovat albumilta Post. "All Is Full of Love", "Jóga", "Bachelorette" ja "Hunter" ovat albumilta Homogenic. Ja viimeisenä kappaleet "Pagan Poetry" ja "Hidden Place" ovat albumilta Vespertine. 

Albumilla ei ole kaikkia Björkin kappaleita, jotka ovat julkaistu singleinä kuten "It's Oh So Quiet", "Alarm Call", "I Miss You", "Cocoon" ja "Violently Happy".

Albumin viimeisenä kappalena on ennenjulkaisematon "It's in Our Hands", joka on julkaistu myös singlenä jälkeenpäin.

Kappaleet

Aiheesta muualla
 Greatest Hits -sivu

Vuoden 2002 kokoelma-albumit
Björkin albumit
Resistance: Fall of Man

Resistance: Fall of Man on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle vuonna 2006. Peli tunnettiin aiemmin työnimellä I-8. 

Peli seuraa klassista alien-teemaa, jossa pelaajan täytyy pelastaa maailma Chimera-nimisiltä hirviöiltä. Peli on saanut vaikutteita Ratchet & Clank -pelisarjasta: muun muassa pelin aseet ovat futuristisia ja niitä voi muunnella ja päivittää samalla tavoin kuin Ratchet & Clank -peleissä. 

Pelissä oli mukana verkossa pelattava moninpeli, joka mahdollisti jopa 40 pelaajan ottelut. Pelin ja sen jatko-osien palvelimet kuitenkin lopetettiin keväällä 2014. Jaetulla ruudulla peliä voi pelata yhteistyöpelinä kaksinpelinä tai otteluina neljän pelaajan kesken.

Aiheesta muualla 
 

1950-luvulle sijoittuvat videopelit
Vuoden 2006 videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Scifipelit
PlayStation 3 -pelit
Post-apocalypse-pelit
Robert Åsbacka

Robert Sven-Erik Åsbacka (s. 8. helmikuuta 1961 Teerijärvi) on suomalainen kirjailija. Hänen romaaninsa Kring torget i Skogshall oli Finlandia-palkintoehdokas 2006. Åsbacka on vastaanottanut Svenska litteratursällskapetin palkinnon 2006 ja 2020 sekä Finlands svenska televisionin palkinnon 2004. Vuonna 2005 hän oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi.

Teoksia

Ruotsiksi

Suomennettuja

Aiheesta muualla 
 Robert Åsbacka Helsingin kaupunginkirjaston esittelyssä.
 Robert Åsbacka Ord i tiden -tietokannassa. 
 Robert Åsbacka: Urkujenrakentaja. Ylen Elävä arkisto / Aamun kirja.
 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Justine Bateman

Justine Bateman (s. 19. helmikuuta 1966) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Taft High Schoolin Woodland Hillsissä ja valmistui 1984. Hänen äidillään on maltalaisia sukujuuria. 

Bateman esitti vuosina 1982–1989 Mallory Keatonia tilannekomediassa Perhe on paras. Hän esiintyi myös sarjan Huonosti käyttäytyvät miehet yhdysvaltalaisversiossa 1996–1997. 

Bateman on naimisissa Mark Fluentin kanssa ja hänellä on kaksi lasta.

Hänen veljensä on näyttelijä Jason Bateman.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Alatri

Alatri on kaupunki Italian Latiumin alueella Frosinonen maakunnassa. Kaupungissa on arviolta 28 952 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 97,2 neliökilometriä. Kaupungissa on akropolis, josta käytetään nimeä Civita.

Historia 
Kaupungin alueella on asuttu jo neljän tuhannen vuoden ajan.

Alkujaan paikalla oli hernikiläisten kaupunki nimeltään Aletrium. Se oli yksi puolustuslinnoitteista volskeja ja samnilaisia vastaan n. 500 eaa.  Kaupunki liittoutui Rooman kanssa, estääkseen etruskien laajenemisen, mutta roomalaiset valloittivat kaupungin 306 eaa.

Länsi-Rooman kaatumisen jälkeen kaupunki rappeutui, ja ainoana auktoriteettina oli piispa. Teoderik Suuren hallintokaudella (400-luvulla) paavi Liberius nimitti Teoderikin kaupungin uudelleenrakentajaksi. Kaupunki kuitenkin ryöstettiin ja tuhottiin goottilaissodissa 500-luvulla.

1100-luvulla kaupungista tuli tärkeä linnoitus paaveille, kun heidän oli vaarallista poistua Roomasta. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli vapaa kunta, jota paavi ja piispat valvoivat. Alatri varaustui ja laajeni ja valloitti ympäröiviä alueita hallintaansa. 1400-luvulla Alatri alkoi menettää vapauksiaan, kun Napolin Vladislav ja paavi Martinus V sekaantuivat sen sisäisiin asioihin. 1434 kaupunki siirtyi Kirkkovaltion huomaan.

Kiistat naapurikuntien välillä jatkuivat, ja vuonna 1556 espanjalaiset miehittivät Alatrin. Kaupunki pysyi kuitenkin Kirkkovaltiolla vuoteen 1870, kunnes Italia yhdistyi.

Toisessa maailmansodassa Alatri kärsi suuria vahinkoja ja monia kuolonuhreja.

Nähtävyyksiä 
Vanhassa kaupungissa on Gottifredon palatsi, jossa on arkeologinen museo. Scolopin kirkko on rakennettu 1734–1745. Santa Maria Maggiore on 400-luvulla Venuksen temppelin raunioille rakennettu kirkko. Sen lähellä on Pyhän Fransiskuksen kirkko 1200-1300-luvulta.

Muita nähtävyyksiä on Alatrin katedraali sekä vuodelta 1870 Piuksen suihkulähde, joka on omistettu paavi Pius IX:lle ja Conti-Gentilin palatsi 1200-luvulta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin internetsivut 
History of Alatri 

Latiumin kaupungit
Frosinonen maakunnan kunnat
Meksikon laakso

Meksikon laakso tai Meksikon allas (, asteekkien kielellä nahuatliksi anahuac) on eteläisen Meksikon ylängöllä sijaitseva laakso, jossa maan pääkaupunki México sijaitsee. Laakson pituus etelästä pohjoiseen on noin 80 kilometriä ja leveys itä–länsisuunnassa 60 kilometriä. Laakso sijaitsee tropiikissa, mutta koska se on 2 240 metrin korkeudessa, vuotuinen keskilämpötila on 16–18 astetta, ja vaihtelut ovat melko vähäisiä. Talvella kylmimpinä kuukausina on yöpakkasta ja kuuraa maassa. Sadekausi kestää usein maaliskuun lopulta lokakuun lopulle, ja silloin sataa keskimäärin 80 prosenttia vuotuisesta 850 millimetrin sademäärästä. Tämän vuoksi seutu on melko kosteaa.

Meksikon laakso on tunnettu mesoamerikkalaisena kulttuurikeskuksena. Siellä ollut viljava maa mahdollisti monien suurten intiaanien luomien esikolumbiaanisten sivilisaatioiden nousun. Ensin tuli teotihuacán, sitten tolteekit ja lopulta asteekit. Ennen espanjalaisten tuloa seudulla oli monia toisiinsa liittyviä järviä, Texcocojärvi, Chalcojärvi, Xochimilcojärvi, Zumpangojärvi ja Xaltocanjärvi.

Meksikon laakson historiaa

Esikolumbiaaninen kausi 

Meksikon laaksoon saapui varhain, viimeistään jääkauden lopuilla ehkä noin 13 000 vuotta sitten varhaisia suurriistan metsästäjiä. Suurriista pyydettiin loppuun noin 7000 eaa. mennessä, ja viljely alkoi saada jalansijaa noin 5000 eaa. alkaen. Noin 1250 eaa. olmeekit levittivät Meksikonlahden etelärannoilta vaikutteitaan tänne, minne syntyi niin sanottu Tlatilcon kulttuuri. Noin 100 eaa. alkoi Meksikon laaksossa kasvaa jättisuuri Teotihuacánin kaupunki, joka kasvoi 85 000, ehkä jopa 250 000 asukkaan suuruiseksi. Meksikon laakson väkiluku kasvoi vuosina 200 jaa. – 1200 jaa. muutamasta kymmenestä tuhannesta jopa kahteen miljoonaan. Toisten tietojen mukaan Meksikon laaksossa olisi 1500 eaa. ollut 5 000 asukasta, ja vuonna 1519 1–1,2 miljoonaa. Espanjalaisten tulo olisi romahduttanut väkiluvun pian 200 000:een. Noin 600 eaa. alueella oli 25 000 asukasta, 150 eaa. 125 000 asukasta, mutta 200 jaa. 60 000 asukasta. Noin 750 jaa. asukkaita oli 250 000 ja 1100 160 000 asukasta. Väkilukujen vähenemiset 100 eaa. – 150 jaa. ja 750–1150 jaa. selittyvät ehkä maataloutta tuhonneilla ilmastonmuutoksilla, maanjäristyksillä ja sodilla.

Kasvu pohjautui muun muassa äärimmilleen tehostettuun kasteluviljelyyn ja vieraiden alueiden verottamiseen.

Teotihuacánin noin 700 jaa. jälkeen tapahtuneen romahduksen jälkeen alueella vallitsi poliittinen hajaannus. Tolteekit perustivat valtakuntansa, joka luhistui ehkä chichimeekkien hyökkäyksiin tai kuivuuteen. Noin 1300-luvulla jaa. tepaneekit pitivät alueella valtaansa, kunnes asteekit kukistivat heidät 1400-luvun alkupuolella ja loivat suurvallan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mesoamerikka
Meksikon maantiede
Elisabeth Nauclér

Charlotte Elisabeth Helene Nauclér (s. 7. maaliskuuta 1952 Eda, Värmlanti, Ruotsi) on ruotsalaissyntyinen ahvenanmaalainen entinen kansanedustaja ja juristi. Nauclér oli Ahvenanmaan vaalipiirin ensimmäinen naiskansanedustaja. Hänen isänsä Per Nauclér on Värmlannin metsäsuomalaisia ja äitinsä Karen Nauclér (o.s. Narvestad) norjalainen.

Nauclér opiskeli juristiksi Uppsalassa ja muutti ahvenanmaalaisen miehensä Ben Listherbyn kanssa Suomeen. Nauclér työskenteli pitkään Ahvenanmaan maakuntahallituksessa: ensimmäisessä virassaan hän aloitti vuonna 1979 ja työskenteli siellä aina vuoteen 2006, jolloin Nauclérin hoitama kansliapäällikön virka lakkautettiin. Nauclér sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1981.

Nauclér valittiin eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa Ahvenanmaan porvarillisten puolueiden (C, FS, Lib. ja Ob.) muodostamalta Borgerlig Allians -yhteislistalta, joka sai 85,6 prosenttia äänistä. Nauclér sai 4 388 ääntä. Häntä ei valittu enää kansanedustajaksi vuoden 2015 vaaleissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Ahvenanmaalaiset poliitikot
Ahvenanmaan vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Håkan Nordman

Bengt Håkan Nordman (s. 8. heinäkuuta 1944 Petolahti) on suomalainen RKP:n poliitikko. Hän oli kansanedustaja Vaasan vaalipiiristä vuosina 1983–1995, 1999–2003 ja 2007–2011.

Nordman putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa. Hän palasi eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa 10 000 äänellä, mutta putosi jälleen vuoden 2003 vaaleissa. Hän ei ollut enää ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa.

Nordman on vaikuttanut myös kunnallispolitiikassa. Hän oli Maalahden kunnanjohtaja vuosina 1970–1982 ja Vaasan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1997–2012. Nordmanille myönnettiin kaupunkineuvoksen arvo vuonna 2006.

Julkaisut 
 Småkommunproblemet (1969)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Håkan Nordmanin kotisivut 
 

Kansanedustajat
Suomen kunnanjohtajat ja pormestarit
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Vaasan kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo eduskuntavaalien ääniharavista

Luettelo eduskuntavaalien ääniharavista sisältää suurimman henkilökohtaisen äänimäärän saaneet ehdokkaat. Sarakkeessa ääniosuus ilmoitetaan kannatus vaalipiirissä tai vaalipiireissä, joissa henkilö oli ehdolla. Luettelo on osin puutteellinen ajalta ennen vaaleja 1958.

Eduskuntavaaleista 1970 lähtien henkilö on voinut olla ehdokkaana vain yhdessä vaalipiirissä yhdellä listalla. Aiemmin oli mahdollista asettua ehdokkaaksi eri vaalipiireissä useilla eri listoilla. Esimerkiksi Hertta Kuusinen oli vuoden 1948 vaaleissa 18 listalla 6 eri vaalipiirissä.

Katso myös
 Luettelo Suomen europarlamenttivaalien ääniharavista

Lähteet 
StatFin: Eduskuntavaalit 1983–2015 (Tilastokeskus)

Viitteet 

Eduskuntavaalit
Ääniharavat
Eduskuntavaalien ääniharavat
Thule-seura


Thule-seura (), alun perin Studiengruppe für germanisches Altertum eli Germaanisen muinaisuuden tutkimusseura oli saksalainen esoteerinen seura. Se tunnetaan etenkin siitä, että se rahoitti Saksan työväenpuoluetta, josta myöhemmin tuli Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue. Saksan valtakunnanjohtaja Adolf Hitlerin ei ole pystytty todistamaan olleen seuran jäsenenä. Miehet Hitlerin takana -kirjan mukaan "Hitlerille oli myyty rotuhygienia-ajatus (=rotupuhtaus-ajatus) jo Thule-seurassa vuosisadan alussa."

Thule-seuran perusti 17. elokuuta 1918 saksalainen okkultisti Rudolf von Sebottendorff salaseura Germanenordenin Münchenin-jaostoksi. Seuraan kuului 250 jäsentä Münchenistä ja 1 500 muualta Baijerista. Seuran päätavoitteena oli arjalaisten alkuperän tutkiminen, johon muun muassa liittyivät teoriat Ultima Thulesta ja Hyperboreasta.

Thule-seurassa oli myös Dietrich Eckart, joka oli yksi kansallissosialismin johtohenkilöistä, Hitlerin ystävä ja kolmas valtakunta -käsitteen luoja. (Adolf Hitler omisti Eckartille 1924 ilmestyneen kirjansa Taisteluni, jossa Eckart esitettiin kansallissosialistisen liikkeen marttyyrina ja Hitlerin läheisenä ystävänä.)

Yksi kuuluisimpia Thule-seuran jäseniä oli Alfred Rosenberg, joka tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin hirttämällä muiden Nürnbergissä kuolemaan tuomittujen kanssa.

Jäseniä 
 Dietrich Eckart
 Rudolf von Sebottendorff
 Alfred Rosenberg
 Karl Harrer

Katso myös
 Kansallissosialismi ja okkultismi

Lähteet 
 Natsijohtajan kauan etsitty paivakirja tarjoaa ensikaden tietoa natsi-Saksasta Ylen uutiset
 Ihmisoikeudet-lehti (1989)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Thule-seura 
 Thule, Italia  

Kansallissosialismi ja okkultismi
Salaseurat
Petri Pihlajaniemi

Petri Antero Pihlajaniemi (s. 23. elokuuta 1968 Kristiinankaupunki) on suomalainen poliitikko ja kiinteistösijoittaja. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja Vaasan vaalipiiristä vaalikaudella 2007–2011. Hän on ollut Kristiinankaupungin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001.

Pihlajaniemi on koulutukseltaan autonasentaja ja on toiminut yrittäjänä vuodesta 1989. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Pihlajaniemi oli ehdolla myös vuoden 2011 vaaleissa, mutta jäi varasijalle.

Pihlajaniemi on ollut kiinteistösijoittajana keskeinen henkilö kotikaupunkinsa Kristiinankaupungin ja Seinäjoen vanhan rakennuskannan kunnostamisessa uuteen käyttöön. Hän on tehnyt Kristiinankaupungin veturitallista ravintolan sekä Seinäjoella rautatieläisten talosta hotelli Alman ja Itikanmäen Kalevan navetasta kaupungin uuden kulttuurikeskuksen, jonne myös Seinäjoen taidehalli muutti 2020. Seuraavaksi Pihlajaniemi kaavailee Seinäjoen ratapihan vanhasta veturitallista kylpylää.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Vaasan vaalipiiri
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kristiinankaupungin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Nicholas Flamel

Nicolas Flamel (noin 1330–1410) oli ranskalainen alkemisti. Hänen on väitetty saavuttaneen alkemistien tavoitteen eli viisasten kiven, ja hänen vaimonsa Perenellen saavuttaneen kuolemattomuuden. Useat kertomukset hänestä ovat tarunomaisia, ja hänet on mainittu useissa kaunokirjallisissa teoksissa kuten Harry Potter -sarjassa, Pariisin Notre-Damessa, Da Vinci -koodissa ja Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet -sarjassa. Flamel rahoitti monia rakennushankkeita Pariisissa. Eräs niistä on yhä kunnossa oleva talo osoitteessa 51 rue de Montmorency, jossa toimii nykyään ravintola.

Aiheesta muualla 

 Nicholas Flamel 
 An explanation of some of the alchemical figures on Flamel's tomb 

Alkemistit
Ranskalaiset henkilöt
Hipposkylä

Hipposkylä on Tampereen Kissanmaalla sijaitseva alun perin pienperheille suunniteltu asuinalue, jonka rakennukset valmistuivat vuosina 1947–1949. Hipposkylästä tuli siihen mennessä suurin kaupungin rakennuttama kunnallinen taloryhmä Tampereella. Alueella on neljätoista kaksikerroksista puutaloa, joissa yhteensä 224 asuntoa – kaikki 28-neliöisiä yksiöitä.

Edullisten vuokrien ansiosta alueen kansoittivat lähinnä vanhukset, pienituloiset sekä yksineläjät. Asemakaavamuutoksen jälkeen asukkaiden vuokrasopimukset on irtisanottu, ja asuminen Hipposkylässä päättyy toukokuun 2021 loppuun mennessä. Puutaloista kymmentä sekä saunarakennusta lukuun ottamatta kaikki alueen rakennukset puretaan, ja tilalle pystytetään kaksitoista uutta 4–6 -kerroksista asuinrakennusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tampereen kaupungin selvitys Hipposkylän asemakaavoituksen vaiheista ja rakennuskannasta. 13.8.2010.
Asuinalueiden inventointi ja arvottaminen, 1940-1960-luvut: Hipposkylä, Rantaperkiö, Rahola, Järvensivu, Taatala ja Rautaharkko. 2011.

Kissanmaa
Reima Kampman

Aaro Reima Kampman (5. marraskuuta 1943 – 22. joulukuuta 1992 Ylöjärvi) oli suomalainen psykiatri, joka tuli tunnetuksi etenkin hypnoosia ja sivupersoonia koskevista tutkimuksistaan.

Koulutus 
Kampman valmistui ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta Oulussa vuonna 1963. Kampman opiskeli Oulun yliopistossa, jossa hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1970. Tohtoriksi Kampman väitteli vuonna 1973.

Ura 

Reima Kampman saavutti 1970-luvun alkuvuosina laajaa julkisuutta hypnoosin avulla ilmenneitä sivupersoonailmiöitä koskevilla tutkimuksillaan. 

Kampman käsitteli sivupersoonailmiötä väitöskirjaansa perustuvassa teoksessaan Et ole yksin, joka julkaistiin vuonna 1974. Vuonna 1975 ilmestyi kirja Kuka minä olen. Kampman julkaisi myös lukuisia tutkimuksia psykoterapiasta, hypnoosista, sosiaalipsykiatriasta ja biologisesta psykiatriasta.

Kampman toimi 1970–1976 ensin apulaislääkärinä, sitten apulaisylilääkärinä Oulun yliopistollisessa keskussairaalassa. Vuosina 1977–1978 hän toimi psykiatrian klinikan ylilääkärinä Muurolan sairaalassa. Vuonna 1976 Kampman nimitettiin psykiatrian dosentiksi Oulun yliopistoon ja vuonna 1982 Helsingin yliopistoon. 

Tampereen yliopistossa Kampman toimi vuodesta 1979 alkaen, ensin apulaisopettajana, myöhemmin vt. professorina ja hypnoterapian dosenttina. Lisäksi Kampman toimi myös Tampereen yliopiston näyttelijätyön opettajana. Hän oli myös yksityisen lääkäriaseman toimitusjohtaja Tampereella.

Lapset 
Reima Kampmanin lapset ovat (ikäjärjestyksessä vanhimmasta nuorimpaan): Marko Kampman, Ville Kampman, Hanna Kampman (myöh. Tamminen) ja Vera Kampman.

Muuta 
J. Karjalaisen vuonna 2013 julkaistu albumi Et ole yksin on kunnianosoitus Kampmanille sekä hänen julkaisemalleen samannimiselle, vuonna 1974 ilmestyneelle kirjalle. 

Levyn kappaleesta "Mennyt mies", joka kertoo sivupersoona Markusta, J. Karjalainen kertoo kotisivuillaan:

Teokset 
 
 
 Kampman, Reima – Särkkä, Eeva: Avun tarpeessa? Gummerus 1980.
 Särkkä, Eeva – Kampman, Reima: Seitsemän sisarta. Weilin + Göös 1983. (Reima Kampmanin potilaan elämäntarina.)
 Ihmisen rajat: Miksi hypnoosi parantaa. Toimittanut Pirjo Sjöholm. WSOY 1992.

Lähteet

Kirjallisuus
 http://www.helsinki.fi/keskusarkisto/virkamiehet/laaketiede/laakistdkpsykiatria.htm 
 http://jkarjalainen.fi/2013/03/yhden-levykannen-tarina/
 http://jkarjalainen.fi/2013/01/kuka-on-markku/

Viitteet 

Hypnologit
Suomalaiset psykiatrit
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet