joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marjaana Heikkinen

Marjaana Heikkinen (o.s. Väisänen, ent. Huovinen, s. 19. huhtikuuta 1967 Vehmersalmi) on suomalainen vammaisurheilija, joka kilpailee keihäänheiton F34-luokassa. Hän edustaa Siilinjärven Ponnistusta ja asuu Siilinjärvellä. Aiemmin hänen seuransa oli Kuopion Reipas. Häntä valmentaa Kimmo Kinnunen. Aiemmin hänen valmentajanaan toimi Arttu Dahlström.

Heikkinen vammautui vuonna 2008 niskaleikkauksen komplikaatioiden vuoksi ja joutui pyörätuoliin. Hän harrasti keihäänheittoa nuorena ja aloitti sen uudelleen kesällä 2009. Vuonna 2012 hän voitti EM-hopeaa keihäänheitossa ja pronssia kuulantyönnössä. Lontoon paralympiakisoissa 2012 Heikkinen saavutti pronssia keihäänheitossa tuloksella 19,47. Hän oli samoissa kisoissa kuulantyönnössä neljäs tuloksella 7,64. Vuonna 2013 Heikkinen voitti keihäänheitossa MM-hopeaa ja vuonna 2014 EM-pronssia. Rion paralympiakisoissa 2016 Heikkinen saavutti hopeaa keihäänheitossa tuloksella 18,42. Samana vuonna 2016 hän voitti Euroopan mestaruuden Italian Grossetossa. Vuoden 2017 MM-kisoissa Lontoossa hän voitti hopeaa tuloksella 18,71. Vuonna 2018 Heikkinen voitti Euroopan mestaruuden Berliinissä ja samana kesänä heitti Euroopan ennätyksen 19,58 Lapinlahdella. Vuoden 2019 MM-kisoissa Heikkinen voitti kolmannen MM-hopean tuloksella 18,52. Tokion paralympiakisoissa vuonna 2021 Heikkinen saavutti pronssia tuloksella 17,47.

Koulutukseltaan Heikkinen on diakonissa-sairaanhoitaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marjaana Heikkinen kansainvälisen paralympialiiton sivuilla 

Suomalaiset paralympiamitalistit
Suomalaiset vammaisurheilijat
Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Shopska-salaatti

Shopska-salaatti tunnetaan myös nimellä bulgariansalaatti (bulgariaksi, makedoniaksi ja serbiaksi Шопска салата, kroatiaksi ja bosniaksi Šopska salata, romaniaksi Salata bulgărească, tšekiksi Šopský salát, albaniaksi Salat Shope ja unkariksi Sopszka saláta); on bulgarialaista alkuperää oleva ruokalaji. Shopska on erittäin suosittua ympäri Balkania ja Keski-Eurooppaa. Salaattiin kuuluu yleensä muun muassa kurkkua, tomaattia, paprikaa ja sipulia sekä kastikkeeseen valkoviinietikkaa, öljyä ja mausteita. Salaatin päällä on sirenejuustoraastetta. Yleensä salaattia tarjoillaan myös rakian kanssa. Shopska on hieman samanlainen kuin kreikkalainen salaatti.

Aiheesta muualla 
 Shopska-salaatti (bulgariansalaatti ) 

Bulgarialainen keittiö
Salaattiruoat
Kalev (etunimi)

Kalev on virolainen miehen etunimi. Se oli nimiehdokkaana vuonna 1882. Ensimmäisen kerran sitä annettiin lapsille 1920-luvulla. Suomalainen nimi Kalevi perustuu nimeen Kalev.

Tunnettuja Kalev-nimisiä 

 Kalev Ermits (s. 1992) virolainen ampumahiihtäjä
 Kalev Katus (1955–2008), virolainen professori, Viron väestöntutkimuslaitoksen johtaja

Lähde 
Kustaa Vilkuna: Etunimet, artikkeli Kalevi.

Etunimet
Aleksis Salusjärvi

Aleksis Salusjärvi (s. 1980) on suomalainen kirjallisuus- ja kuvataidekriitikko. Hän on toiminut kulttuuritoimittajana Yleisradiossa ja kirjallisuuslehti Kiiltomato.netin päätoimittajana. Aiemmin Salusjärvi toimi Kritiikin Uutisten päätoimittajana vuodesta 2010. Hän toimi vuoden 2017 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkintolautakunnan puheenjohtajana. Hän on ollut myös Tanssiva karhu -runopalkinon raadin puheenjohtaja.

Salusjärvi on valmistunut maisteriksi pääaineenaan kirjoittaminen ja suorittanut taidekritiikin jatko-opintoja Jyväskylän yliopistossa. Hän sai tammikuussa 2020 Kari Sajavaara -tunnustuspalkinnon työstään poikien ja miesten lukutaidon parantamiseksi muun muassa Sanat haltuun -hankkeessa.

Salusjärven puoliso on runoilija Aura Nurmi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Salusjärven kolumneja Ylen sivuilla
 Kylätasku, Taneli: Aleksis Salusjärvi tapaa jatkuvasti syrjäytyneitä miehiä, jotka eivät todellakaan ole tyhmiä: ”Olen törmännyt valtavaan määrään lahjakkuutta, jota ei ole tunnistettu” Kirkko ja kaupunki. 26.5.2020.
 Ala-Kivimäki, Petteri: Hylätyn kansan kynttilä HS.fi. 9.5.2019.

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Patrícia Mamona

Patrícia Mbengani Bravo Mamona (s. 21. marraskuuta 1988 Lissabon) on portugalilainen kolmiloikan Euroopan-mestari.

Mamona sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Lignanossa 2005 kolmiloikassa viidenneksi ja karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Saman vuoden Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli kolmiloikassa seitsemäs ja eteni 100 metrin aitajuoksussa välieriin. Hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 ja karsiutui loppukilpailusta saman ikäluokan EM-kilpailuissa Hengelossa 2007. 

Mamona sijoittui Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 2009 kolmiloikassa viidenneksi ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 kahdeksanneksi. Hän sai samassa lajissa 2011 hopeaa Shenzhenin universiadeissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa.

Mamona saavutti kolmiloikassa pronssia Helsingin EM-kilpailuissa 2012 silloisella Portugalin ennätystuloksella 14,52. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän loikki kahdeksanneksi. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Mamona sijoittui neljänneksi. Saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Mamona sijoittui 2015 Prahan sisäratojen EM-kilpailujen kolmiloikassa viidenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta  Pekingin MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 maansa ennätystuloksella 14,58 m.  Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kuudenneksi Portugalin ennätystuloksella 14,65. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa tuloksella 14,32. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui neljänneksi ja saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ennätyksellään 14,53. 

Mamona loikki Portugalin ennätyksen 14,66 Monacossa heinäkuussa 2021. Muutamaa viikkoa myöhemmin järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän paransi ennätyksen lukemiin 15,01 saavuttaen hopeaa. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän sijoittui kuudenneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kahdeksanneksi ja saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa viidenneksi.

Mamona on hypännyt pituutta ulkona 623 (2019) ja hallissa 640 (2020), juossut 200 metriä 24,42 (2010) ja 100 metrin aidat 13,53 (2010) sekä kerännyt seitsenottelussa 5293 pistettä (2011) ja hallissa viisiottelussa 4081 pistettä (2009).

Lähteet

Viitteet 

Portugalilaiset kolmiloikkaajat
Portugalilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Lina Wertmüller

Lina Wertmüller (14. elokuuta 1928 Rooma – 9. joulukuuta 2021 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka on tunnettu erityisesti 1970-luvun komedioistaan. 

Wertmüller oli vuonna 1976 elokuvallaan Mies joka osti elämänsä ensimmäinen naisohjaaja joka oli Oscar-ehdokkaana parhaasta ohjauksesta. Elokuva sai myös kolme muuta Oscar-ehdokkuutta. Huomiota herättäneiden yhteiskunnallisten komediateostensa ansiosta Wertmülleria verrattiin 1970-luvulla Federico Felliniin, jonka avustajana hän oli aiemmin ollut. Hänen myöhempi tuotantonsa jäi vähemmän tunnetuksi muun muassa levitysvaikeuksien takia. Suomen suurin elokuvafestivaali, Helsinki International Film Festival – Rakkautta & Anarkiaa, sai alun perin nimensä Wertmüllerin elokuvasta Rakkautta ja anarkiaa.

Filmografia (ohjaajana)

Teoksia
 Wertmüller, Lina 1977. The screenplays of Lina Wertmüller.  New York: Quadrangle. ISBN 0-8129-0685-3

Lähteet

Italialaiset elokuvaohjaajat
Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Aeolosaurus

Aeolosaurus oli dinosauruksiin kuulunut suku, joka eli liitukaudella. Siihen kuuluvia lajeja olivat A. rionegrinus, A. colhuehuapensis ja A. maximus. Suvun lajit olivat kasvinsyöjiä ja ainakin 14 metriä pitkiä. Aeolosaurus oli läheistä sukua gondwanatitanille. Aeolosauruksen jäänteitä on löydetty Brasiliasta ja Argentiinasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://ageofdinosaurs.com/dinosaurs/aeolosaurus.htm 
 http://dinosaurs.about.com/od/herbivorousdinosaurs/p/Aeolosaurus.htm 

Sauropodit
Fritz Thyssen

Fritz Thyssen (1873–1951) oli Thyssen-sukuun kuulunut saksalainen teollisuusmies 1900-luvun alkupuolella. Hänen isänsä oli tehtailija August Thyssen ja poika sai vuonna 1928 johdettavakseen suuren kaivos- ja terästeollisuusyrityksen Vereinigte Stahlwerke. Thyssen oli yksi varhaisista Adolf Hitleriä taloudellisesti tukeneista tehtailijoista. Hitlerin valtaannousun jälkeen Thyssenistä tuli valtion tutkimuslaitoksen johtaja. Vuoden 1935 aikoihin hän kuitenkin alkoi epäillä natsihallinnon mielekkyyttä. Hän erosi vuonna 1938 julkisista tehtävistään vastalauseena juutalaisvainoille, vaikka hänen yrityksensä toisaalta hyötyi sotavarustelusta. Toisen maailmansodan sytyttyä Thyssen pakeni vuonna 1940 Saksasta, jolloin hän menetti kansalaisuutensa ja omaisuutensa. Hänet pidätettiin Ranskassa 1940 ja passitettiin Dachaun keskitysleirille. Sodan jälkeen hän muutti Argentiinaan.

Lähteet 

Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Saksalaiset liikemiehet
Natsivaltaa vastustaneet saksalaiset
FBI-beat

FBI-beat (aiemmin Markus Törmälä & FBI-beat) on suomalainen tanssiorkesteri, joka perustettiin vuonna 1997.

Yhtyeen pääasiallinen solisti on kosketinsoittaja Miikka Törmälä, mutta levyillä kuullaan myös komppikitaristi Jere Vilkkisen laulua. Keikoilla Vilkkisen ja Törmälän lisäksi laulavat rumpali Matias Sassali ja joskus soolokitaristi Markus Törmälä.

Jäsenet 
 Markus Törmälä – soolokitara, laulu 
 Jere Vilkkinen – laulu, komppikitara, pasuuna 
 Miikka Törmälä – laulu, koskettimet, basso 
 Matias Sassali - rummut, laulu

Entiset jäsenet 
 Miikka Raenniemi – rummut, laulu (1997–2012)
Juha Kangassalo – rummut, lyömäsoittimet, laulu (2012-2020)

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Facebook-sivu

Suomalaiset tanssiorkesterit
Arttu Vattulainen

Arttu Juhani Vattulainen  (s. 3. joulukuuta 1991 Joensuu) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Joensuun Katajaa ja häntä valmentaa Tuomo Lehtinen.

Kalevan kisoissa Vattulainen on saavuttanut 5 000 metrillä kultaa vuonna 2018 ja hopeaa 2015 sekä 10 000 metrillä kultaa vuosina 2015 ja 2016, hopeaa vuonna 2020 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 000 metrillä pronssia 2015. 

Viestijuoksun SM-kisoista Vattulainen on saavuttanut Joensuun Katajassa 4 × 1 500 metrillä kultaa 2015, hopeaa 2011 ja 2014 sekä pronssia 2013 ja 2018. Lisäksi hänellä on 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuodelta 2018 ja pronssia 2015. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 4 kilometrillä 2018 sekä 12 kilometrillä 2014 ja 2017. Joukkuekilpailussa hän sai kultaa 4 kilometrillä 2018 ja 12 kilometrillä 2014. Puolimaratonilla hän sai hopeaa vuonna 2020.

Vattulainen kilpaili 5 000 metrillä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2015. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaotteluun Vattulainen osallistui ensimmäisen kerran 5 000 ja 10 000 metrillä Tukholmassa 2015.

Vattulainen sijoittui 10 000 metrillä 18:nneksi Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän edusti Suomea Berliinin EM-kilpailuissa 2018 10 000 metrillä sijoittuen niin ikään 18:nneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 1 500 m 3.46,62 (Joensuu, 2014)
 3 000 m 8.05,17 (Joensuu, 2016) 
 5 000 m 13.46,75 (Loughborough, 2018)
 10 000 m 28.48,43 (Lontoo, 2018)
 puolimaraton 1.05.11 (Dresden, 2021)
 maraton 2.13.29 (Bad Loipersdorf, 2021)
Lähteet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Selma Tötterman

Selma Evelina Tötterman (6. heinäkuuta 1853 Lammi – 1. kesäkuuta 1902 Reposaari) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului Suomalaisessa Teatterin varhaisimpiin näyttelijöihin.

Elämä ja ura
Selma Töttermanin vanhemmat olivat kauppias Erik Wilhelm Tötterman ja Selma Olivia Breitholtz. Selma Töttermanin ensimmäinen aviopuoliso oli mikkeliläinen kauppias Karl Axel Lindström (1850–1892), pariskunta avioitui elokuussa 1878 ja liitosta syntyi tytär Helmi Lindström (1879–1907). Töttermanin toinen puoliso oli Robert Georg Jankowsky.

Tötterman suoritti näyttämöopintoja Kaarola Avellanin johdolla. Hän liittyi Suomalaiseen Teatteriin heinäkuussa 1872. Ura jäi lyhyeksi, sillä hän lopetti jo vuonna 1876. Alkuun hänen ilmaisuaan hankaloitti ujous. Oskari Vilho listasi kesällä 1874 näyttelijöiden heikkouksia: Töttermania hän piti kelvollisena, mutta liialliseen tunteiluun taipuvaisena. Töttermanin vahvimpia näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat Jane (Maria Tudor) ja Regissa (Sven Dyringin koti).

Lähteet 
Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930
Koski, Pirkko: Näyttelijänä Suomessa, WSOY 2013, ISBN 978-951-0-39549-3 Suomen näyttelijäliiton satavuotisjuhlakirja.

Viitteet

Aiheesta muualla
Aspelin-Haapkylä, Eliel: Suomalaisen teatterin historia: Puhenäyttämön alkuvuodet ja Suomalainen Ooppera, 1872–79, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1907

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1902 kuolleet
Tötterman

Tötterman voi tarkoittaa:

 August Tötterman (1833–1907), suomalainen teologi ja professori
 August Emil Konstantin Tötterman (1865–1943), suomalainen kirjatyöntekijä ja valtiopäivämies
 C. G. Tötterman (1836–1895), suomalainen lähetyssaarnaaja
 Erik Alfred Tötterman (1834–1899), suomalainen Kristiinankaupungissa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos
 Richard Tötterman (1926–2020), suomalainen suurlähettiläs, kansliapäällikkö, valtiosihteeri ja juristi
 Selma Tötterman (1853–1902), suomalainen näyttelijä
FS Danton (1909)

Danton oli Ranskan merivoimien Danton-luokan dreadnought ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli merivoimien ensimmäinen turbiineilla varustettu taistelulaiva.

Saksan keisarillisen laivaston sukellusvene SM U-64 upotti Dantonin 19. maaliskuuta 1917. Joulukuussa 2007 tutkimusryhmä löysi aluksen hylyn. Helmikuussa 2009 varmistettiin hylyn olevan Danton.

Valmistus 

Alus tilattiin Brestistä Arsenal de Brestiltä, missä köli laskettiin 9. tammikuuta 1908. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1909 ja valmistui () 24. heinäkuuta 1911.

Palvelus
Viikko vesillelaskun jälkeen alus lähetettiin Englantiin Yrjö V kunnioittamaan kruunajaisia. Kun alus palasi Ranskaan, se määrättiin 1. taistelulaivueeseen. Hyèresissä aluksen yksi tykki räjähti vuonna 1913, mikä tappoi kolme ja haavoitti useita.

Sodassa Danton palveli Ranskan Välimeren laivastossa, amiraali Chochepratin alaisuudessa.

Uppoaminen

Dantoniin ammutiin torpedoja kello 13:17 19. maaliskuuta 1917, 22km lounaaseen Maltalta. Alus oli palaamassa uudelleen sovituksesta Toulonista ja oli matkalla Kreikan Korfu-saarelle Otranto saartoa varten. Aluksella oli enemmän miehiä kuin normaalisti, sillä monet olivat muiden Korfun alusten miehistöä. Se upposi 45 minuutissa. Alukselta pelastettiin 806 miehistön jäsentä, mutta 296 hukkui.

Lähteet

Viitteet 

Danton-luokan taistelulaivat
Ranskalaiset ensimmäisen maailmansodan taistelulaivat
Zorron merkki (vuoden 1940 elokuva)

Zorron merkki (The Mark of Zorro) on Rouben Mamoulianin ohjaama elokuva vuodelta 1940. Elokuva perustuu Johnston McCulleyn romaaniin The Curse of Capistrano, jonka myöhemmät painokset ovat ilmestyneet nimellä The Mark of Zorro.

Tarinassa Espanjassa kouluttautunut aatelismies Don Diego Vega (Tyrone Power) palaa kotiseudulleen 1820-luvun Kaliforniaan ja ryhtyy miekkailutaitojensa avulla puolustamaan kansaa julmaa mahtimiestä vastaan.

Elokuvan ensiesitys Suomessa oli syyskuussa 1941 Capitolissa. 

Elokuva on talletettu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.

Arviot
Erään kriitikon mukaan Mamoulianin versio ”saattaa hyvinkin olla aiheen paras ja valloittavin seikkailu”. Kriitikko kehottaa nykypäivän tekijöitä ottamaan siitä oppia. Muuan toinen kriitikko kutsui elokuvaa sen tv-esityksen alla 1990 tyylikkääksi ja näyttäväksi seikkailuelokuvaksi, jossa Tyrone Power loistaa kuuluisimmassa roolissaan. Ohjaaja Mamoulian on saanut tämän kriitikon mielestä kaikki osaset toimimaan, ja kuvaaja Arthur Miller onnistuu myös osaltaan.

Näyttelijät

Lähteet

Rouben Mamoulianin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Vuoden 1940 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Vainio-Puhju

Vainio-Puhju Oy oli vuosina 1976–1985 toiminut suomalainen huonekalualan yritysryhmä, joka nousi vuoden 1980 paikkeilla Askon ja Iskun rinnalla Suomen suurimpien huonekaluviejien joukkoon. Sen tuotannosta jopa 90 % vietiin ulkomaille muun muassa Ikean kautta, ja paljon myös Neuvostoliittoon.

Antti Vainio-Puhju perusti yrityksen Etelä-Savon Rantasalmelle 1976 kehitysaluetuen avulla ja alkoi laajentaa sitä yritysostoin. Vuonna 1980 hän osti juvalaisen Juvako Oy:n, vuonna 1981 Suomen suurimman nahkaisten sohvakalustojen valmistajan Peem Oy:n Lahdesta ja vuonna 1982 joustinpatjoja valmistavan Bonbella Oy:n Heinolasta. Liiketoiminnan menestys perustui erikoistumiseen: Juvako teki vain kolmea kalustesarjaa, Peem vain verhoiluja ja Vainio-Puhju Oy yhtä hyllystömallia. Bonbellan avulla Vainio-Puhju hallitsi Suomen joustinpatjamarkkinoita. Muut yrityksen menestyksen syyt olivat velkarahoitus ja rahoittajille epäselvä raportointi. Yritys ajautui konkurssiin 1985. Juvakon koneet ja tuotantotilat osti Juvakosta jo 1981 irronnut, julkiseen kalustamiseen erikoistunut Juvart Oy, ja patjatuotanto meni Askon, Iskun ja Espen yhteisyritykselle Unilon Oy:lle.

Antti ja Sinikka Vainio-Puhju valittiin Rantasalmella Vuoden yrittäjiksi 1980.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Rantasalmi
Huonekaluvalmistajat
Schola Sancti Henrici

Schola Sancti Henrici on gregoriaanista kirkkolaulua esittävä suomalainen lauluyhtye. Se perustettiin vuonna 1999 Sibelius-Akatemiassa Pyhän Henrikin officiumin viettämistä varten Heikin päivänä 19.1.2000 Helsingin tuomiokirkossa. Schola Sancti Henrici on esiintynyt useasti eri puolilla Suomea ja konsertoinut mm. Meidän Festivaalissa ja Helsingin urkupäivillä. Pyhän Henrikin päivänä vuonna 2001 yhtye lauloi Pyhän Henrikin messun keskeiset osat Rooman Santa Maria Sopra Minerva -basilikassa vietetyssä ekumeenisessa messussa, ja samalla matkalla se esiintyi myös paavin vastaanotolla Vatikaanissa. Yhtye on konsertoinut myös useita kertoja Puolassa, sekä Virossa, Portugalissa, Kreikassa, Kanariansaarilla ja Manner-Espanjassa.

Schola Sancti Henricin ohjelmistoon kuuluu pääosin Suomessa käytettyä gregoriaanista musiikkia sekä Graduale Romanumin aineistoa. Yhtyeen ohjelmistoon kuuluvat Pyhän Henrikin messun ja vesperin lisäksi Henrikiin liittyvästä materiaalista koottu ohjelmakokonaisuus Pyhän Henrikin legenda sekä pitkäperjantain hartaus Agios o Theos.

Schola Sancti Henriciltä on ilmestynyt kaksi äänitettä. Pyhän Henrikin messun ja vesperin sekä Ramus virens olivarum -hymnin kokonaisuudessaan sisältävä Patronus Finlandie ilmestyi vuonna 2006. Yleisöystävälliseksi konserttikokonaisuudeksi rakennettu Pyhän Henrikin legenda ilmestyi äänitteenä tammikuussa 2014. Äänite sisältää latinankielisen laulun lisäksi katkelmia Pyhän Henrikin legendasta suomeksi kantilloituna.

Perustamisvaiheessa yhtyeeseen kuului toistakymmentä kirkkomusiikin opiskelijaa. Nykyinen kokoonpano muodostui vuonna 2005, ja nyt Schola Sancti Henricissä laulavat musiikin maisterit Jussi Hirvonen, Samuli Korkalainen, Samppa Laakso ja Vesa Mäkeläinen sekä teologian tohtori Hannu Vapaavuori. He kaikki ovat suorittaneet kirkkomuusikon tutkinnon Sibelius-Akatemiassa.

Katso myös
Piispa Henrikin liturgia
Pyhän Henrikin legenda

Aiheesta muualla

 Yhtyeen kotisivut

 http://www.evl.fi/kkh/kt/uutiset/tam2000/phenrik.htm

 http://www.kirkkojakaupunki.fi/menovihjeet/pyhan-henrikin-legenda

 http://www.sana.fi/sana/levyarviot/schola_sancti_henrici_pyhan_henrikin_legenda 

 http://www.suomenkirkkoespanjassa.net/seurakunnat/costa-blanca/ajankohtaista/article/schola-sancti-henrici-konsertoi-torreviejassa/

 http://yle.fi/radio/yleradio1/ohjelmat/uudetlevyt/pyhan_henrikin_musiikit/7070652

Suomalaiset lauluyhtyeet
Messu 
Suomen keskiaika
Suomen musiikki
Piispa Henrik ja Lalli
Peem

Peem Oy oli Lahdessa vuosina 1967–1985 toiminut suomalainen huonekalutehdas, joka oli 1970-luvun lopulla Suomen suurin nahkaverhoiltujen sohvakalustojen valmistaja.

Yritys perustettiin nimellä Pentti Jämsä Oy vuonna 1967. Sen liikeideana oli tarjota vaurastuviin suomalaiskoteihin sekä vientimarkkinoille upottavan pehmeitä ja ylellisiä nahkasohvia, -nojatuoleja ja muita nahkaverhoiltuja kalusteita. Matti Halmeen suunnittelema Aquarius-tuotesarjaa myytiin myös mm. Yhdysvalloissa ja Japanissa. Muita Peemin tunnetuimpia mallistoja olivat Lunahod sekä punainen nahkaverhoiltu makuuhuonekalusto Salome.

Peem Oy:n liikevaihto vuonna 1980 oli noin 22 miljoonaa markkaa, josta viennin osuus oli 19 miljoonaa. Vuonna 1981 Peem Oy:n osti Vainio-Puhju Oy, mutta sen konkurssi vuonna 1985 lopetti myös Peemin toiminnan.

Lahden museon kokoelmiin kuuluu Peemin messuilla huomionherättäjänä käyttämä kultapintainen nahkasohva 1970-luvulta.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Huonekaluvalmistajat
Lahden historia
Puusepänteollisuus
Sisustusalan tuotemerkit
Turun Palloseura (naisten jalkapallo)

Turun Palloseuran jalkapallon naisten edustusjoukkue toimii TPS Juniorijalkapallon alaisuudessa ja pelaa kaudella 2021 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. Joukkueen kotikenttä on Turun urheilupuiston yläkenttä.

Historia 
TPS oli mukana jo naisten SM-sarjan ensimmäisella kaudella vuonna 1974 ja on sen jälkeen pelannut pääsarjassa yhteensä 23 kautta. Seura osallistui naisten SM-kilpailuun myös vuosina 1972 ja 1973, jolloin mestaruus ratkaisiin turnaus- ja cup-muotoisesti. TPS pelasi pääsarjatasolla yhtä kautta lukuun ottamatta vuoteen 1991 saakka, kunnes luopui vuoden 1992 SM-sarjasta ja antoi paikkansa Turun Tovereille. 

Seura palasi korkeimmalle sarjatasolle vuonna 2008, jolloin TPS sai Naisten Liigasta luopuneen SC Raision sarjapaikan. Kaudella 2016 TPS saavutti 31 vuoden tauon jälkeen SM-mitalin, kun joukkue sijoittui sarjassa hopealle. Kaudella 2017 TPS sijoittui neljänneksi, kun pronssin vei päätöskierroksen keskinäisen ottelun lisäaikamaalilla HJK.

Saavutukset 
Suomen mestaruus (1): 1978
SM-hopeaa (8): 1974, 1975, 1977, 1979, 1980, 1983, 1984, 2016
SM-pronssia (2): 1976, 1985

Pelaajat kaudella 2019 
Tilanne 28.4.2019

Katso myös 
Turun Palloseura
Turun Palloseura (jalkapallo)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turun Palloseuran naisten kotisivut
Turun Palloseuran naiset TPS TV:n sivuilla

Suomalaiset jalkapalloseurat
Turun Palloseura
Tori Bowie

Tori Bowie (s. 27. elokuuta 1990) on yhdysvaltalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.

Bowie osallistui pituushypyssä Sopotin sisäratojen MM-kisoihin 2014, mutta karsiutui loppukilpailusta. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 10,86. Sisäratojen MM-kisoissa 2016 hän sijoittui 60 metrin juoksussa kuudenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti 100 metrillä hopeaa ajalla 10,83, 200 metrillä pronssia ajalla 22,15 ja juoksi 4 × 100 metrin viestissä ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen viestijoukkueessa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,85 ja 4 × 100 metrin viestissä, jossa hän juoksi ankkuriosuuden. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pituushypyssä neljänneksi tuloksella 681. 100 metrillä hän ei startannut välieräjuoksuun. 

Bowie on voittanut kahdeksan Timanttiliigan osakilpailua joista neljä 100 metrillä (Rooma, New York ja Monaco 2014 sekä Doha 2016) ja neljä 200 metrillä (Eugene 2014, New York 2015, Eugene 2016 ja Eugene 2017).

Ennätykset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat
Yhdysvaltalaiset pituushyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Jouko Mäkinen

Jouko Mäkinen Oy oli suomalainen huonekalualan yritys, joka toimi vuodesta 1953 emoyhtiönsä Grahn-yhtymän konkurssiin asti vuonna 1986. Se tunnettiin erityisesti MackFinn-kirjahyllyistään.

Huonekalutehdas Jouko Mäkinen Ky perustettiin Jurvaan vuonna 1965. Se aloitti seudulle tyypilliseen tapaan tyylihuonekalujen valmistajana, mutta siirtyi sittemmin levypintaisiin tuotteisiin, erityisesti kirjahyllystöihin.

Vuonna 1971 Jouko Mäkinen Oy sai vientitoimintansa kasvuun toimittamalla sisustuksen Tallinnan Viru-hotelliin.

Grahn-yhtymä osti Jouko Mäkinen Oy:n vuonna 1977. Samana vuonna Jouko Mäkinen Oy:öön fuusioitiin Grahn-yhtymään kuulunut Haukivuoren vanhaa sahaa hallinnoinut Kyyvesi Oy ja vuonna 1978 osia Lepokalusto Oy:n konkurssipesästä.

Jouko Mäkisen tytäryhtiönä oli myös vuonna 1975 perustettu Jurvan Jousi Oy, yhä toimiva jousitehdas Jurvassa.

Kun Grahn-yhtymä meni konkurssiin 1986, Jouko Mäkinen Oy:n kirjahyllytuotantoa jatkoi Jurvassa MackFinn Teollisuus Oy vuoteen 2013 asti.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Jurva
Huonekaluvalmistajat
Sisustusalan tuotemerkit
Joan Robinson

Joan Violet Robinson (1903–1983) oli brittiläinen ekonomisti ja vankka John Maynard Keynesin muotoileman talouspolitiikan kannattaja. 

Robinson valmistui Cambridgen yliopistosta ja siellä hän myös työskenteli professorina. Tunnetuimmassa teoksessaan Economics of Imperfect Competition (Epätäydellisen kilpailun taloustiede, 1931) hän tuo lisäyksenä täydellisen kilpailun periaatteen rinnalle epätäydelliseen kilpailun, jossa ostopäätökseen vaikuttavat kuluttajien mieltymykset, tuotedifferointi ja mainonta. Muutamat hänen kirjoistaan onnistuivat kansanomaistamaan keynesiläisyyttä niin, että sen ajatukset omaksuttiin laajasti. Uransa loppuvaiheessa Robinson pyrki yhä kauemmas talousteorioiden valtavirrasta esimerkiksi kapitalismin pitkän aikavälin kasvun tutkimukseen.

Lähteet

Teoksia 

 Robinson, Joan: Investoinnit, säästäminen ja työllisyys (Introduction to the Theory of Employment, 1937). Helsinki: Palkansaajien tutkimuslaitos, 1996. ISBN                       951-9282-92-0
 Robinson, Joan: Talouden johto ja suunnittelu Kiinassa (Economic Management in China, 1972). Helsinki: Suomi-Kiina seura, 1974.   

Brittiläiset taloustieteilijät
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Lepo Product

Lepo Product Oy on Lahdessa toimiva suomalainen huonekalualan yritys, joka tunnetaan julkisten tilojen ja matkustajalaivojen kalustajana. Se on aiemmin tunnettu myös nimillä Lepokalusto ja Lepofinn, kutsumanimenä aina Lepo.

Lepon perusti Aake Anttila vuonna 1953 nimellä Lahden Lepokalusto Oy, ja alussa tehtaalla valmistettiin joustinpatjoja, vuodesohvia ja lepotuoleja.

1960-luvun alussa Lepo suuntautui julkisten tilojen kalustamiseen ja yhteistyöhön sisustusarkkitehtien kanssa. Sen ensimmäisiä julkiskalustemallistoja oli yhä tuotannossa oleva professori Yrjö Kukkapuron suunnittelema Moderno, joka raivasi Lepolle tilaa vientimarkkinoilla ja laivasisustuksissa. Suomalaisten ravintoloiden yleisin tuoli 1970-luvulla oli vientimenestystäkin saanut puutuoli, Erik Uhleniuksen suunnittelema Pixen.

Yritys kaatui konkurssiin 1978, mutta sen työtä jatkoi Grahn-konserniin kuulunut huonekalutehdas Jouko Mäkinen Oy, joka puolestaan meni emoyhtiönsä mukana konkurssiin 1987. Villähteellä Lepon toimintaa jatkoi Lepofinn Oy, joka teki konkurssin vuonna 1991. Sen toimintaa jatkaa nykyinen Lepo Product Oy. Jurvassa Jouko Mäkisen toimintaa jatkoi MackFinn Teollisuus Oy konkurssiinsa vuoteen 2013 saakka.

Lepon pääsuunnittelijana on vuodesta 1991 toiminut sisustusarkkitehti Kaarle Holmberg. Muita yrityksen käyttämiä suunnittelijoita ovat vuosikymmenten varrella olleet Kari Asikainen, Elina Hakala, Pentti Hakala, Risto Halme, Antti Kotilainen, Esko Pajamies ja Ahti Taskinen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lepo Productin 130-sivuinen historiikki (pdf, englanniksi) Toinen verkko-osoite

Huonekaluvalmistajat
Suomalaiset teollisuusyritykset
Lahtelaiset yritykset
Sisustusalan tuotemerkit
J Balvin

J Balvin (oikealta nimeltään José Álvaro Osorio Balvín, s. 7. toukokuuta 1985) on kolumbialainen reggaetonlaulaja.

Balvin syntyi Antioquian suurimmassa kaupungissa Medellínissä, jossa hän innostui nuoressa iässä rap, dancehall, champeta ja bachatamusiikista. Hänet tunnetaan esimerkiksi kappaleista "Yo Te Lo Dije" ja "Tranquila".

Diskografia

Studioalbumit
 La Familia (2013)
 Energia (2016)
 Vibras (2018)
 Oasis (Bad Bunnyn kanssa, 2019)
 Colores (2020)

Lähteet

Vuonna 1985 syntyneet
Kolumbialaiset laulajat
Elävät henkilöt
Reggaetonlaulajat
Venäläismieliset

Venäläismieliset eli moskovofiilit ovat Venäjän kielen asemaa tukevia aktivisteja. Suuntaus syntyi Itävalta-Unkarin suhteellisen vapaamielisen hallinnon alaisessa Galitsiassa, jossa ukrainan kieli sai kehittyä vapaasti. Siellä moskovofiilit ja länsimieliset kirjailijat riitelivät keskenään kielikysymyksestä.

Lähteet 

Aktivismi
Ukrainan historia
Toshio Ōta

Toshio Ōta (jap. 太田 敏夫 Ōta Toshio?, 20. maaliskuuta 1919 – 21. lokakuuta 1942) oli Keisarillisen Japanin laivaston hävittäjälentäjä. Ōta oli myös hävittäjä-ässä, joka kuului niin kutsuttuun "Rabaulin siivouskolmikkoon". Toshio Ōta syntyi maanviljelijän perheeseen Nagasakin prefektuurissa. Nuorena lentämisestä innostunut Toshio-poika liittyi Sasebossa laivastoon 1936. Pilotiksi hän valmistui samoin aikoihin, kuin myöhempi toverinsa Hiroyoshi Nishizawa, vuonna 1939. Ensimmäisen ilmavoittonsa Ōta saavutti 8. joulukuuta 1941, kun hänen lentorykmenttinsä 3. laivue hyökkäsi Clark Fieldille, jonka jälkeen Ōta taisteli Hollannin Itä-Intiassa.

Tainanin lentorykmentti toimi muiden muassa Uuden-Guinean Laesta. Ōtan trion lentäjätoverit olivat Saburō Sakai sekä Nishizawa. Sakai toimi näiden kahden muun opettajana, etenkin ilmataistelutaktiikkaan liittyen. Toshio Ōta kuoli 23-vuotiaana, ja sitä ennen hänelle oli vahvistettu 34 vihollisen lentokoneen pudotus. Kahden muun siivouskolmikon toverin lailla, Toshio Ōta lensi vailla laskuvarjoa, koska koki hallitsevansa Zero-konettaan paremmin ilman sitä. Japanilaisille lentäjille oli kuitenkin annettu määräys käyttää laskuvarjoa, kaikkiin ilmatehtäviin liittyen pysyvästi, kamikaze-tehtäviä lukuun ottamatta. Pilotteja ei siis suinkaan painostettu taistelemaan paremmin, poistamalla laskuvarjot heiltä. Monen muun japanilaisen huippupilotin tavalla, Ōta haavoittui, mutta toipui takaisin taistelukuntoon. Tuolloin hän toimi Borneon Balikpapanissa.

Ōta palveli luutnantti Junichi Sasain alaisena ja lensi Mitsubishi A6M Reisen-laivastohävittäjäkoneella. Ōta onnistui pudottamaan B-17 -tyyppisen, yhdysvaltalaisen raskaan nelimoottorisen pommikoneen erään ilmataistelun aikana, samaa konetyyppiä oleva oli häntä onnistunut aiemmin haavoittamaan. Ōta pudotti yhden ilmataistelun aikana neljä F4F Wildcatia 7. elokuuta 1942, joita hän kohtasi ilmataisteluissa ensi kerran. Toshio Ōta oli lentotaisteluittensa aikaan sotilasarvoltaan ylikersantti. Ōtan pudotti lentolaivue VMF-212:n F4F Wildcatilla lentänyt Frank C. Drury. Ōta ylennettiin postuumisti sotilasmestarin eli lentomestarin arvoon.

Lähteet

 Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 58)

Aiheesta muualla
Japanese Aces WWII
http://dogfighthistory.be/Dogfighthistory/Japanese_Aces_WWII.html 

Japanilaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Japanilaiset lentäjät
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Esko Pajamies

Esko Lauri Alvari Pajamies (20. elokuuta 1931 Helsinki – 26. syyskuuta 1990 Eloúnta, Kreeta, Kreikka) oli suomalainen sisustusarkkitehti, joka tunnetaan etenkin pehmustettujen olohuone- ja julkiskalusteiden suunnittelijana.

Pajamies valmistui sisustusarkkitehdiksi 1954 ja perusti oman suunnittelutoimiston 1961.

Askolle Pajamies suunnitteli 1960-luvulla muun muassa nahkaa ja massiivitammea yhdistävän Bonanza-sohvakaluston sekä 1970-luvun lopulla taivutetusta koivusta tehdyn Koivutaru-nojatuolin, joka loi osaltaan uutta suuntaa Askon muotoilulinjalle raskaiden ja tummien kalustemallistojen jälkeen. Pajamies suunnitteli huonekaluja myös ainakin Merivaaralle ja Lepokalustolle. Vuonna 1975 Helsinki-Vantaan lentoaseman matkustajaterminaalin tuoleiksi ja sohviksi tulivat Pajamiehen Hopeasiipi-kalusteet. Upon muovitehtaalle Pajamies suunnitteli 1960-luvulla muovihuonekaluja yhdessä Eero Aarnion kanssa. 

Pajamies sai taideteollisuuden valtionpalkinnon 1979. Hänet tunnettiin myös jazztrumpetistina.

Esko Pajamiehen isä oli arkkitehti Lauri Pajamies.

Lähteet

Suomalaiset sisustusarkkitehdit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Kurt Zouma

Kurt Happy Zouma (s. 27. lokakuuta 1994 Lyon) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Zouman pelipaikka on keskuspuolustaja. Zouman isoveli Lionel ja pikkuveli Yoan ovat myös jalkapalloilijoita. Zouman vanhemmat ovat kotoisin Keski-Afrikan tasavallasta.

Ura

Seurajoukkueura 
AS Saint-Étiennen kasvatti Zouma aloitti ammattilaisuransa seuran kakkosjoukkueessa vuonna 2010. Debyytti ykkösjoukkueessa Ligue 1:ssä tuli 17-vuotiaana vuonna 2011. Zouma oli Saint-Étiennen yksi tärkeimmistä pelaajista ja saavutti Saint-Étienne-urallaan yhden Ranskan liigacupin voiton kaudelta 2012–2013. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Valioliigan Chelseaan, josta hänet lainattiin välittömästi takaisin Saint-Étienneen kevätkaudeksi. Kevätkauden jälkeen Zouma palasi Lontooseen ja teki myös avausmaalinsa joukkueessa harjoitusottelussa slovenialaista Olimpijaa vastaan heinäkuussa 2014. Kaudella 2014–2015 Zouma pelasi 15 liigaottelua ja juhli kauden päätteeksi Valioliigan mestaruutta. Hän voitti myös liigacupin mestaruuden pelattuaan viisi ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 23 valioliigaottelua ja teki yhden maalin, syyskuussa kotiottelussa Arsenalia vastaan. Toisen valioliigamestaruutensa Zouma voitti kaudella 2016–2017, jolloin hän pelasi vain yhdeksän liigaottelua. Kauden 2017–2018 hän pelasi lainalla Stoke Cityssä ja kauden 2018–2019 Evertonissa. Kaudella 2020–2021 hän oli voittamassa Mestarien liigaa, mutta ei päässyt enää kentälle neljännesvälierien jälkeen.

Maajoukkueura 
Zouma on edustanut Ranskaa viidessä eri nuorisomaajoukkueessa. Alle 17-vuotiaissa hän on osallistunut sekä ikäluokan MM- että EM-kisoihin. Vuonna 2013 hän oli mukana voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kultaa Turkissa. Zouma teki turnauksessa yhden osuman. Zouma debytoi A-maajoukkueessa maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan.

Lähteet 
 http://www.transfermarkt.co.uk/kurt-zouma/profil/spieler/157509#subnavi

Viitteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Simone Scuffet

Simone Scuffet (s. 31. toukokuuta 1996 Udine) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Udinesea.

Ura

Seurajoukkueura 
Scuffet on edustanut koko uransa juniorista asti kotikaupunkinsa Udinen Udinesea. Hän teki debyyttinsä joukkueessa helmikuussa 2014 ykkösmaalivahti Željko Brkićin loukkannuttua Bologna-otteluna alkuverryttelyssä. Scuffetista tuli ensimmäinen udinelainen Udinesen maalilla sitten Fabio Rossitton ja vuoden 2004. Udinese voitti ottelun 2-0 eikä Scuffet päästänyt maaleja. Samalla hänet vaihdettiin ykkösmaalivahdiksi Brkićin tilalle. Kesäkuussa 2014 Scuffet teki viiden vuoden sopimuksen Udinesen kanssa. Kaudella 2014–2015 Scuffet pelasi yhdessä ottelussa, koska valmennus valitsi pelaavaan kokoonpanoon ensisijaisesti Orestis Karnezisin.

Maajoukkueura 
Italiaa nuorten maajoukkueissa edustanut Scuffet on voittanut hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kisoista vuodelta 2013. Nykyisin hän pelaa alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Maaliskuussa 2014 Italian maajoukkueen silloinen päävalmentaja Cesare Prandelli nosti Scuffetin harjoittelemaan kolmeksi päiväksi maajoukkueen pelaajien kanssa.

Lähteet 
 http://www.transfermarkt.co.uk/simone-scuffet/profil/spieler/238993#subnavi
 GOAL 8/2014

Viitteet 

Italialaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kavarna

Kavarna () on Mustanmeren rannalla sijaitseva merenrannikkokaupunki Dobrudzhan alueella Koillis-Bulgariassa. Se sijaitsee 64 kilometriä koilliseen alueen suurimmasta kaupungista Varnasta, jossa on myös Kavarnan lähin lentoasema. Kavarnasta noin viisi kilometriä itään sijaitsee historiallinen Kaliakran niemimaa, jossa on käyty monia taisteluita. Kavarnan pormestari on Tsonko Tsonev. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 10 767 henkilöä. 2000-luvulla Kavarnassa on järjestetty vuotuinen Kaliakra Rock Fest. Puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailut 2012 käytiin myös Kavarnassa.

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Sadaaki Akamatsu

Sadaaki Akamatsu  (jap. 赤松 貞明 Akamatsu Sadaaki?, 30. heinäkuuta 1910 Kochin prefektuuri – 22. helmikuuta 1980) oli japanilainen hävittäjälentäjä. Akamatsun isä oli meteorologi. Hän liittyi laivastoon 1928, aloitti laivastopilotin opinnot 1930 ja valmistui lentäjäksi 1932. 

Aliluutnantti Akamatsu palveli useilla Keisarillisen Japanin laivaston lentotukialuksilla, näistä ainakin Akagilla, Kagalla, Ryujolla sekä Soryulla. Hän lensi Mitsubishi A6M Reisenillä eli Zerolla. Akamatsun nimi tarkoittaa punamäntyä, joten häntä kutsuttiin Matsu-chaniksi, taikka lyhennetysti Matchaniksi. Hän itse piti Temei-lempinimestä. Sodan myöhemmissä vaiheissa hän lensi maatukikohdista käsin ja osallistui Japanin kotisaarten ilmapuolustukseen. Akamatsu käytti Mitsubishi J2M Raiden -hävittäjäkonetta, jolla onnistui saavuttamaan kohtalaisia tuloksia. Hänen vahvistettiin tehneen useita F6F Hellcatin (jopa 4 ilmavoittoa tästä tyypistä saman päivän kuluessa), B-29:n ja P-51 Mustangin pudotuksia. Sadaaki Akamatsulle varmennettiin 27 vihollisen lentokoneen tehtyä pudotusta sekä yli 8 000 lentotuntia.

Vanhaa ystäväänsä tukeakseen entiset lentäjätoverit hankkivat Akamatsulle sodan jälkeen Piper-pienkoneen. Muutaman vuoden kuluttua hän kuitenkin myi koneen, ja rahat menivät juomiseen. Jo sodan aikana Sadaaki Akamatsu oli tunnettu erinäisistä kolttosista, kuten kepposistaan ja rähinöinneistään. Päihtyneenä esiintyessään Akamatsu usein liioitteli  ilmavoittojensa lukumäärää. Hänen sotilasarvonsa alennettiin kerran sodan aikana. Viimeisinä aikoinaan yritti Sadaaki Akamatsu pyörittää pientä kahvilaa kotiprefektuurissaan. Akamatsu menehtyi vuonna 1980 keuhkokuumeeseen, yksinäisenä, syvästi alkoholisoituneena ja katkerana.

Lähteet
Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 65 ja 85-87)

Viitteet

Japanilaiset sotilaat
Japanilaiset lentäjät
Vuonna 1910 syntyneet 
Vuonna 1980 kuolleet
Omnipresent


Omnipresent on yhdysvaltalaisen teknisen death metalin yhtyeen Originin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 4. heinäkuuta 2014 levymerkillä Nuclear Blast.

Albumi ylsi 10. sijalle Billboardin "Top New Artist Albums" -listalla.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jason Keyser – laulu
 Paul Ryan – kitara, taustalaulu
 Mike Flores – bassokitara, taustalaulu
 John Longstreth – rummut

Vierailevat muusikot
 Jason Kiss – kosketinsoitin (kappale "Obsolescence")
 Rob Rebeck – kosketinsoitin (kappale "Continuum")
 Chris Wilson – laulu (kappale "All Things Dead")

Tuotanto
 Robert Rebeck – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Colin Marston – miksaaja, masteroija
 Colin Marks – grafiikka, layout

Arvostelut 
 About.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Originin albumit
Inked in Blood

Inked in Blood on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Obituaryn yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 28. lokakuuta 2014 levymerkillä Gibtown Music/Relapse Records.

Kappaleet

Deluxe edition bonuskappaleet

Kokoonpano 
 John Tardy – laulu
 Kenny Andrews – soolokitara
 Trevor Peres – rytmikitara
 Terry Butler – bassokitara
 Donald Tardy – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Obituaryn albumit
Nurmi

Nurmi yleisnimenä voi tarkoittaa seuraavia:
 nurmi, pelto, jolla kasvaa nurmirehua eli tuoretta, vielä korsiintumatonta heinää ja muita nurmikasveja.
 nurmi (joskus myös "luonnonnurmi"), matalaksi leikatun nurmikon pinta urheilukentällä, golfkentällä tms. alustana erilaisille urheilulajeille kuten jalkapallo ja golf, erotuksena tekonurmesta.
Tarascon

Tarascon on kunta Kaakkois-Ranskassa Bouches-du-Rhônen departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella. Kunnan huomattavin nähtävyys on sen linna Château de Tarascon, jonka rakennutti Napolin kuningas René d'Anjou 1400-luvun alussa. Kaupungissa oleva Pyhän Martan kirkko (Église Sainte-Marthe de Tarascon) on omistettu Pyhälle Martalle, joka auttoi legendan mukaan kaupunkilaisia tuhoamaan seudulla kauhua herättäneen lohikäärme Tarasquen.

Kulttuuri
Kirjailija Alphonse Daudet kirja Tarasconin Tartarin (Tartarin de Tarascon) on tehnyt kuntaa tunnetuksi.

Aiheesta muualla

Lähteet

Bouches-du-Rhônen kunnat
São Tomén ja Príncipen dobra

São Tomén ja Príncipen dobra on São Tomén ja Príncipen rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1977 lähtien. Se jakaantuu 100 cêntimosiin. 

Afrikan rahayksiköt
São Tomé ja Príncipe
Ahti Taskinen

Teuvo Ahti Taskinen (s. 31. maaliskuuta 1937 Viipuri) on suomalainen sisustusarkkitehti, joka tunnetaan erityisesti huonekalujen suunnittelijana. Hänen tunnetuin tuotteensa on vuodesta 1979 tuotannossa ollut Vitriini-kirjahyllyjärjestelmä.

Ahti Taskinen syntyi Viipurissa taidemaalari Matti Taskisen poikana. Hän valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisuusopistosta 1963. Hän työskenteli aluksi Askon kalustesuunnittelijana ja sitten 1960-luvun puolivälissä huonekaluliikeketju Kaluste-Yhtymän taiteellisena johtajana. Vuodesta 1966 hänellä on ollut oma suunnittelutoimisto.  Vuosina 1982–1996 hänellä oli Helsingissä myös sisustusmyymälä Proforma Oy.

Vuosina 1970–1978 Taskinen opetti Taideteollisessa korkeakoulussa ja toimi 1976–1978 vierailevana professorina Cincinnatin yliopistossa Yhdysvaltojen Ohiossa.

Ahti Taskinen on suunnitellut huonekaluja muun muassa Askolle, Iskulle, Sopelle, Lepokalustolle, Peem Oy:lle, Myrskylä Oy:lle, Niemen tehtaille, Kalusto-Kolmiolle ja ruotsalaiselle Ulfertsille. Hänen tunnetuimpia suunnittelutöitään ovat Suomen markkinoiden ensimmäinen kulmasohva Hacienda (1964), Igor-moduulisohva (1966), Easy-vuodetuoli (1969), lastenkalusto Muksu (Suosituin huonekalu, Avotakka-lehti 1978), Vitriini- (1979) ja Collect-kirjahyllyt (Vuoden huonekalu, Avotakka 1983) ja Basic-toimistokalustesarja (1985).

Lähteet

Aiheesta muualla
Ahti Taskisen huonekaluja ja maalauksia Ornamon sivustolla. 

Suomalaiset sisustusarkkitehdit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset muotoilijat
Kaluste-Yhtymä

Kaluste-Yhtymä Oy oli suomalainen huonekaluliikkeiden ketju, joka perustettiin vuonna 1959 ja lakkautettiin vuonna 1991, jolloin useimmat siihen kuuluneet liikkeet jatkoivat yhteistyötään kansainvälisen Europa Möbel -ketjun jäseninä.

Kaluste-Yhtymä perustettiin parantamaan yksityisten huonekaluliikkeiden ja huonekaluvalmistajien kilpailukykyä Askon ja Iskun omia myymälöitä ja kaupan keskusliikkeiden kalustemyymälöitä (kuten OTK-laista Sotkaa) vastaan tehostamalla ostotoimintaa ja markkinointia. 

Suurimmillaan 1960-luvun lopulla Kaluste-Yhtymään kuului satakunta huonekaluliikettä ja parikymmentä valmistajaa, muun muassa Sopenkorpi Oy, Lepokalusto Oy, Loppi Oy, Myrskylä Oy, Tuomikaluste, Jalmari Vaara ja Peem Oy. 1970-luvun puolivälissä ketjuun kuului 22 suurta kalustehallia, 16 keskikokoista myymälää ja kymmenkunta pientä huonekalukauppaa, ja niiden yhteiseksi markkinaosuudeksi arveltiin 30 prosenttia.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Yhtiön historiaa Pörssitiedossa

Huonekalukaupat
Suomen teollisuushistoria
Sisustusalan tuotemerkit
 Entiset suomalaiset yritykset
Lappajärven Osuuspankki

Lappajärven Osuuspankki on POP Pankki -ryhmittymään kuuluva osuuspankki. Pankin kotipaikka on Lappajärvellä ja toiminta-alue Pohjanmaalla sekä pääkaupunkiseudulla.

Lappajärven Osuuspankilla on nykyisin enää yksi konttori. Pankin konttori Helsingin keskustassa suljettiin vuoden 2018 lopussa. Pankin asiakaskunta koostuu pääasiassa yksityishenkilöistä ja pienyrityksistä. Pankilla on noin 6 000 asiakasta ja noin 2 000 jäsentä.

Pankin konserniin kuuluvat emoyhtiö Lappajärven Osuuspankin lisäksi tytäryhtiöt Kiinteistö Oy Lappop ja Koy Pennipuu.

Historiaa 
Lappajärven Osuuskassa perustettiin vuonna 1924 Tarvolassa, Lappajärven Kirkonkylään toiminta muutti vuonna 1945.

Kuvia

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

POP Pankki
Lappajärvi
Sope

Sope Oy on Lahdessa toimiva suomalainen huonekaluvalmistaja, joka on erikoistunut sohvien ja kirjahyllyjen valmistukseen. Yrityksen oma myymälä Huonekaluliike Sope Oy toimi 2010-luvulla Helsingin Malmilla Hankkijan vanhassa rehutehtaassa. Kolmas ryhmän yhtiö on sohvatuotantoon erikoistunut Sope Verhoomo Oy.

Historiaa 
Puusepäntehdas Sopenkorpi Oy:n perusti Lahden Rautateollisuus Oy vuonna 1945 voidakseen testata ja kehittää puuntyöstökoneitaan. Yrityksen nimi tuli tehtaan sijaintipaikasta Lahden Sopenkorven teollisuusalueella. Tuotteina oli aluksi puusta ja metallista valmistettuja kotikonttori ja laitoskalusteita sekä radio- ja televisiolaatikoita.

Vuonna 1954 huonekalutehtaalle perustettiin markkinointiyhtiö Sopekaluste Oy. Molemmat yhtiöt fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1960, kunnes vuonna 1990 huonekaluteollisuus yhtiöitettiin jälleen nimellä Sope Interior Oy.

Vuonna 1954 Sopenkorpi oli kasvanut Suomen viidenneksi suurimmaksi puusepänyritykseksi. Kymmentä vuotta myöhemmin sen sijoitus oli yhdeksäs. Sopenkorpi oli mukana 1959 perustetussa huonekalualan kauppaketjussa Kaluste-Yhtymä.

1960–1980-luvuilla Sopenkorven tuotanto oli laajimmillaan, ja yritys tunnettiin muun muassa Nastolan tehtaalla valmistetuista mäntyisistä talonpoikaistyylisistä ruokailuryhmistään Jukola ja Impivaara sekä vuodesta 1971 aina 1990-luvulle tuotannossa pysyneestä konservatiivisesta Tower-sohvakalustosta. Kodinkalusteiden ohella yritys on tehnyt paljon hotellien, kirjastojen, matkustajalaivojen ja konserttisalien kalustuksia, Vuonna 1984 Sopenkorpi osti Stockmannilta Keravan Puusepäntehtaan.

Raute myi Sope Interior Oy:n ennen listautumistaan pörssiin 1994. Tuolloin työntekijöitä oli noin 120 ja liikevaihtoa noin 5 miljoonaa euroa.

Uuden omistajan Eero Salosen johtama Sope oli 2000-luvun puolivälissä yrityssaneerauksessa. Ennen sitä liikevaihto oli pudonnut kolmeen miljoonaan euroon ja henkilöstö 30:een. 2010-luvulla Sope on taas tehnyt niukasti voitollista tulosta.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset teollisuusyritykset
Huonekaluvalmistajat
Sisustusalan tuotemerkit
Aleksei Aladin

Aleksei Fjodorovitš Aladin ( 15. maaliskuuta 1873 Novikovka, Stavropolin ujesti, Simbirskin kuvernementti, Venäjä – 30. heinäkuuta 1927 Lontoo, Englanti) oli venäläinen poliitikko trudovikkiryhmästä Venäjän ensimmäisessä duumassa. Aladin oli yksi tämän itseään raskaalla työllään elättävien ryhmän perustajista Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä valtakunnanduumassa 1906. 

Aladin oli talonpoikaista sukujuurta. Hän pääsi opiskelemaan Simbirskin kymnaasiin ja Kazanin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä ja luonnontieteitä. Hänet pidätettiin poliittisen agitaation vuoksi ja karkotettiin Arkangeliin, josta pakeni Länsi-Eurooppaan 1897. Hän kävi Belgiassa ja Ranskassa, jossa elätti itsensä teollisuustyöllä sekä Lontoossa, jossa opetti venäjän kieltä.

Vuonna 1905 Aladin palasi Venäjälle ja tuli valituksi kansanedustajaksi. Pietarissa hän oli perustamassa noin satapäistä trudovikkien parlamenttiryhmää, jonka johtohahmona hän oli.

Aladin palasi länteen, jossa toimi kirjeenvaihtajana ja toimittajana. Hän kävi vuonna 1917 Venäjällä, vaikka hänellä ei ollut siihen lupaa. Venäjän sisällissodassa 1918–1922 hän toimi valkoisten puolella Etelä-Venäjällä brittiläisten palkkajoukkojen alikapteenina Novorossiiskissa ja Krimillä, jossa poistui maasta pysyvästi.

Lähteet 

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Tongan paʻanga

Tongan paʻanga on Tongan rahayksikkö, joka on sidottu Australian, Uuden-Seelannin ja Yhdysvaltain dollariin sekä Japanin jeniin. Se jakaantuu 100 sentiin. Myös hauta (1 hau = 100 paʻanga) käytetään.

Oseanian rahayksiköt
Tonga
Sindžarin vuoristo

Sindžarin vuoristo sijaitsee Luoteis-Irakissa Ninawan maakunnassa lähellä Sindžarin kaupunkia. Alueella asuu lähinnä jesidejä, joiden mukaan Raamatussa mainittu Nooan arkki asettui vuoren korkeimmalle kohdalle.

Isis-järjestön elokuussa 2014 tekemän hyökkäyksen aikana kymmeniätuhansia jesidejä pakeni vuorille, jossa he ovat vailla vettä ja ravintoa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Irakin maantiede
Aasian vuoristot