joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys

Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys on Erkki Tuomiojan kirjoittama virolaisen toimittajan ja valtiomiehen Jaan Tõnissonin elämäkerta. Teoksen on julkaissut Tammi vuonna 2010. Tuomioja limittää teoksessa Tõnissonin vaiheisiin ja Viron poliittisen historiaan samalta ajalta Suomen tapahtumia ja poliittisia ratkaisuja.

Tõnisson ja Konstantin Päts olivat maailmansotien välisen ajan Viron itsenäisyyden suuria hahmoja. Vasemmistoradikaalista Pätsistä tuli diktaattori, oikeistolaisesta Tõnissonista liberaalin opposition johtaja. Kirjassa kuvataan näiden voimahahmojen välistä jännitettä.

Tuomiojan teos on ensimmäinen Tõnissonista kirjoitettu elämäkerta. Tuomioja oli Tieto-Finlandialla palkitussa teoksessaan Häivähdys punaista kertonut Tõnissonin olleen Hella Wuolijoen elämässä hyvin tärkeä ihminen, jonka kanssa Wuolijoella syntyi elinikäinen ystävyys. Viron historiasta myös kirjoittaneen Martti Turtolan mukaan hänet ja Tuomioja on kirjoittelunsa vuoksi Virossa leimattu KGB:n agenteiksi, samaan tapaan kuin aikoinaan torjuttiin Suomen historian vaikeista vaiheista ensimmäisinä kirjoittaneet ulkomaiset historioitsijat, kuten Anthony F. Upton.

Teos on käännetty myös viroksi ja ilmestynyt Virossa helmikuussa 2011 nimellä Jaan Tõnisson ja Eesti iseseisvus.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teos Tammen sivustolla 
Tuomiojan haastattelu Tõnissonista Viron televisiossa
Martti Turtolan haastattelu, Viikon tietokirja, Yle Arena
Erkki Tuomioja, Jaan Tönisson ja Viron itsenäisyys – Juhani Salokannel haastattelee Akateemisen kohtaamispaikalla

Suomalaiset elämäkerrat ja muistelmat
Suomalaiset historian tietokirjat
Viron historia
Gabriel Tarde

Jean-Gabriel De Tarde tai Gabriel Tarde (12. maaliskuuta 1843 Sarlat – 13. huhtikuuta 1904 Pariisi) oli ranskalainen sosiologi, kriminologi ja sosiaalipsykologi.

Tarde toimi 1869–1894 tuomarina kotiseuduillaan Dordognessa. Hän oli vuodesta 1894 Pariisissa oikeusministeriön tilastollisen osaston päällikkönä, vuodesta 1895 sen ohessa nykyaikaisen filosofian professorina Collège de Francessa. Tarde on julkaissut aikanaan arvostettuja tutkimuksia rikollisuuden sosiologisista edellytyksistä ja muista sosiologian kysymyksistä, muun muassa La criminalité comparée (1886), Les lois de l’imitation (1890), Études de psychologie sociale (1898). Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi utopinen tulevaisuudenkuvaus Fragments d’histoire future.

Lähteet 

Ranskalaiset sosiologit
Kriminologit
Sosiaalipsykologit
Ranskalaiset juristit
Tuomarit
Ranskalaiset professorit
Vuonna 1843 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Salokunnan kirkko

Salokunnan kirkko on arkkitehti Timo Penttilän suunnittelema Sastamalan seurakunnan kirkkorakennus Sastamalan Kärppälässä, entisen Karkun kunnan alueella. Kirkko valmistui vuonna 1960.

Rautaveden kaakkoisrannalla asuneet karkkulaiset olivat toivoneet itselleen omaa kirkkoa Karkun kirkon valmistumisesta vuonna 1913 saakka. Kaarlo Ryömä lahjoitti kirkon tontin silloiselle Tyrvään seurakunnalle ja Salokunnan kirkko valmistui 1960 tiilestä ja puusta. Rakennuksessa on pulpettikatto.

Kirkkosali on kiilamainen: se kapenee toispuolisesti alttaripäätyä kohti. Punatiilellä verhoillussa kirkkosalissa on puinen viistokatto, jossa kattotuolit ovat näkyvissä. Alttaritaulun sijaan alttariseinällä on pelkistetty puinen risti. Alttariseinä on seinän puolivälistä ylös asti lasiseinää, joka ulottuu myös toiselle sivuseinälle. Vastakkaisella sivuseinällä monijakoinen ikkuna ulottuu lattiasta kattoon. Kirkon 10-äänikertaiset urut on rakentanut Hämeen Urkutehdas vuonna 1984.

Kirkon runkohuoneesta erkanee matala siipirakennus, jossa sakariston lisäksi on seurakunnallisia työtiloja sekä asuinhuoneistoja.

Salokunnan kirkko ja viereinen hautausmaa kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirkko Salokunnan Kotijoukot ry:n www-sivuilla
Kirkko Wanha-Harsun www-sivuilla

Sastamalan kirkkorakennukset
Timo Penttilän suunnittelemat rakennukset
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Karkku
Suomen kivikirkot
Tolvanen

Tolvanen on sukunimi. Nimi on Suomessa 3 882 henkilöllä. Nimen tunnettuja kantajia ovat:

 Akseli Tolvanen, kirjailijanimeltään Akseli Tola (1886–1968), näytelmäkirjailija
 Allan Tolvanen (1900–1982), näytelmäkirjailija
 Anne Tolvanen (s. 1965), metsäekologian professori ja ohjelmajohtaja
 Atte Tolvanen (s. 1994), jääkiekkomaalivahti
 Eeli Tolvanen (s. 1999), jääkiekkoilija
 Elias Tolvanen (s. 1995), jalkapalloilija
 Hilja Tolvanen (1879–1959), opettaja ja taidemaalari
 Ida Tolvanen (1920–2016), ruustinna, diakonissa ja kirjailija
 Jarmo Tolvanen (s. 1956), jääkiekkoilija ja valmentaja
 Joona Tolvanen (s. 1992), jääkiekkoilija
 Joonas Tolvanen (s. 1989), kirjailija ja lääkäri
 Juhani Tolvanen (s. 1956), toimittaja ja sarjakuvien suomentaja
 Jussi Tolvanen, toimitusjohtaja
 Kari Tolvanen (s. 1961), rikosylikomisario ja kansanedustaja
 Maria Tolvanen (s. 1981), kirjailija
 Marianna Tolvanen (s. 1992), jalkapalloilija
 Matti Tolvanen (s. 1956), rikos- ja prosessioikeuden professori
 Mikko Tolvanen (s. 1988), jääkiekkomaalivahti
 Onni Tolvanen (1881–1943), kansansivistysmies
 Reino Tolvanen (1920–1974), agronomi ja amatöörinäyttelijä
 Timo Tolvanen (s. 1977), lentopalloilija
 Ville Tolvanen (s. 1972), yrittäjä, Digitalist-verkoston perustaja.

Lähteet
Second in Command

Second in Command (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Kakkosmies) on vuonna 2006 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalais-romanialainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Simon Fellows ja käsikirjoittanut Jonathan Bowers, David Corley ja Jayson Rothwell. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Julie Cox ja Alan McKenna.

Juoni
Entinen Navy SEAL -erikoisjoukon jäsen komentaja Sam Keenan nimitetään Moldoviassa sijaitsevan Yhdysvaltain suurlähetystön uudeksi turvallisuusavustajaksi. Saapuessaan Moldoviaan hän saa huomata maan olevan sisällissodassa, kun raskaasti aseistetut kapinalliset ovat vallanneet kaupungin keskustan. Tilanne muuttuu vielä vaikeammaksi, kun Yhdysvaltain suurlähettiläs tapetaan ja kapinalliset uhkaavat kaapata vallan presidentiltä. Keenan nimitetään kriisitilanteessa epävirallisesti operaation johtoon ja hän turvaa Yhdysvaltain suurlähetystön ja vie presidentin turvapaikkaan. Samalla hänen on keksittävä keino kukistaakseen kapinalliset, ennen kuin he tuhoavat koko suurlähetystön ja heidän sotilaat mennessään.

Rooleissa

Suomessa
Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 7. kesäkuuta 2006.

Kuvaukset
Elokuva kuvattiin Romaniassa Castle Film Studiossa ja Bukarestin keskustassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leffatykin arvostelu

Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Romanialaiset elokuvat
Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Poliittiset elokuvat
Simon Fellowsin ohjaamat elokuvat
Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Krafla

Krafla on Islannin pohjoisosassa sijaitseva kaldera, joka on noin 10  km halkaisijaltaan ja johon kuuluu 90 km pitkä purkausalue. Sen korkein huippu on 818  m ja se on 2  km syvä. Krafla on purkautunut 29 kertaa tunnetun historian aikana.

Katso myös
Islannin tulivuoret
Islannin maantiede

Aiheesta muualla 

 volcanism 
  Photos of Krafla and Reykjahlíð (among others)
 Univ. of Iceland: Information about Krafla
 Photos: Námaskarð,Leirhnjúkur

Islannin tulivuoret
AccorHotels Arena

AccorHotels Arena (aikaisemmin Bercy Arena, alun perin Palais Omnisports de Paris-Bercy) on Pariisin Bercyssä Ranskassa sijaitseva monitoimihalli, jossa järjestetään erilaisia konsertteja, urheilutapahtumia ja muita vastaavia. Areena valmistui vuonna 1984 ja sen yleisökapasiteetti on tilanteen mukaan 7000-20300. Jyrkkien nurmirinteiden ympäröimän areenan ovat suunnitelleet arkkitehdit Michel Andrault, Pierre Parat ja Aydin Guvan. Areena on nimetty sponsorinsa AccorHotels -yhtiön mukaan.

Areenan maksikapasiteetti on 20300 henkeä. Esimerkiksi tennistä voi seurata 15603, jääkiekkoa 15000 ja yleisurheilua 10910 katsojaa.

Esiintyjiä 
Areenalla on esiintynyt lukuisia artisteja muiden muassa:

Jacques Higelin, David Bowie, Koffi Olomide, Phil Collins, Sting, Elton John, Shakira, Johnny Hallyday, Eddy Mitchell, Renaud, Indochine, Placebo, Céline Dion, Dorothée, France Gall, Paul McCartney, Eagles, Eric Clapton, Michel Polnareff, Iron Maiden, Mylène Farmer, Marilyn Manson, Kylie Minogue, Nightwish, Tina Turner, R.E.M., The Smashing Pumpkins, Eminem, Björk, The Cranberries, Radiohead, Vanessa Paradis, Manu Chao, Patricia Kaas, Mariah Carey, Christina Aguilera, Madonna, Britney Spears, Destiny's Child, Rammstein, Pink, Justin Timberlake, Cher, The Rolling Stones, Aerosmith, Queen, Dire Straits, Stevie Wonder, Deep Purple, AC/DC, Metallica, Daft Punk, Guns N' Roses, The Cure, U2, Toto, Green Day, Bruce Springsteen, The Offspring, Depeche Mode, Pink Floyd, Red Hot Chili Peppers, Linkin Park, Coldplay, Blink-182, Rage Against The Machine, Slipknot, Slayer, Zucchero, Laura Pausini, Eros Ramazzotti, Prince, Muse, Gwen Stefani, M. Pokora, Tokio Hotel, Superbus, Zazie, The Who, KISS, Alicia Keys, Beyoncé Knowles, Chris Brown, Lorie ja Simon ja Garfunkel.

Liikenneyhteydet 
AccorHotels Arenaan pääse Pariisin metrolla. Lähin metroasema on Bercy.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Areenan www-sivut

Urheiluhallit
Ranskan urheilupaikat
Kesäolympialaiset 2024
Pariisin rakennukset ja rakennelmat
Pariisin urheilu
Terveyden edistämisen keskus

Terveyden edistämisen keskus ry (Tekry) oli vuonna 1962 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, johon kuului 122 jäsenjärjestöä. Tekryn toiminta loppui 2011-2012 vuodenvaihteessa kun se yhdistyi Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTYn ja Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL:n kanssa SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry nimiseksi keskusjärjestöksi, joka aloitti 1.1.2012. Tekryn toimintaa rahoitti Raha-automaattiyhdistys. Tekryn tavoitteena oli saada koko yhteiskunta tukemaan terveyttä. Tekry halusi vahvistaa ihmisten arjen olosuhteita terveyttä edistäviksi yhteistyössä jäsenyhteisöjen ja muiden toimijoiden kanssa. 

Tekry 	
 teki vaikuttamistyötä liittyen yhteiskuntapoliittisiin ratkaisuihin ja terveyden edistämisen politiikkapäätöksiin.
 vahvisti järjestöjen ja muiden toimijoiden välistä yhteistyötä koordinoimalla toimintoja ja olemalla aktiivisesti mukana erilaisissa verkostoissa
 tuotti selvityksiä asiantuntijoille, päättäjille ja medialle
 järjesti koulutuksia ja tilaisuuksia
 kehitti terveyden edistämisen laatua ja käytäntöjen vaikutuksia
 tarjosi arviointipalveluja

Jäsenyhteisöt 

Jäsenyhteisöihin kuuluu mm.
A-klinikkasäätiö
Allergia- ja astmaliitto ry
Aseman lapset ry
Elämä On Parasta Huumetta ry
Ensi- ja turvakotien liitto ry
Finanssialan Keskusliitto ry
Hengitysliitto HELI
Irti Huumeista ry
Liikenneturva
Mannerheimin Lastensuojeluliitto ry
Marttaliitto ry
Seksuaalinen tasavertaisuus SETA ry
Suomen Hammaslääkäriliitto ry
Suomen Lääkäriliitto
Suomen Mielenterveysseura ry
Suomen Punainen Risti
Suomen Työväen Urheiluliitto TUL ry
UKK-instituutti
Väestöliitto ry
Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiö YTHS

Lähteet 

Suomalaiset järjestöt
Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto

Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL (aiemmin Sosiaaliturvan keskusliitto ry.) oli valtakunnallinen sosiaali- ja terveyspoliittinen yhteistoimintajärjestö, joka toimi hyvinvoinnin kehittämiseksi 1916-2011. STKL:n toimintaa jatkaa Soste - Suomen sosiaali ja terveys ry. Keskusliitolla on toimisto Helsingissä ja aluetoimipisteet Oulussa, Joensuussa ja Jyväskylässä ja se toimii niin paikallisesti kuin kansallisestikin mutta myös kansainvälisellä tasolla kuuluen mm. seuraaviin verkostoihin:  Sosiaalipoliittinen maailmanneuvosto (ICSW), European Round Table of Charitable Associations (ETWelfare), European Antipoverty Network (EAPN) ja European Council for Voluntary Organisations (CEDAG). 

STKL 
 pyrkii edistämään perusturvaa ja peruspalveluja
 ehkäisee syrjäytymistä ja lisää sosiaalista vastuuta
 järjestää koulutuksia ja muita tilaisuuksia (mm. sosiaali- ja terveyspolitiikan kehittämispäivät ja Sosiaaliturvan päivät)
 tarjoaa apua kehittämistyössä
 toimii sosiaali- ja terveysalan erityiskustantamona julkaisten mm. alan tutkimuksia, oppikirjoja ja käsikirjoja

Jäsenyhteisöt 
Jäsenyhteisöjä ovat alueelliset sosiaaliturvayhdistykset, ammatilliset järjestöt ja sosiaali- ja terveysjärjestöt. Tukijäseninä on mm. kuntia ja yrityksiä.

Lähteet 

Suomalaiset järjestöt
Minuuttipeliä

Minuuttipeliä on suomalainen MTV3-kanavalla esitetty viihdeohjelma ja game show, jota vuonna 2011 juonsi tanssija ja tanssinopettaja Marko Keränen. Kilpailijat ottavat osaa sarjaan 60 sekunnin haasteita, joissa käytetään jokaisesta kotitaloudesta saatavia esineitä.

Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 21. maaliskuuta 2011. Sarjan ensimmäistä jaksoa MTV3-kanavalla katsoi 537 000 yli 10-vuotiasta henkilöä. Sarja perustuu maailmalla huippusuosittuun Minute to Win It -formaattiin. Formaatin pohjalta on tehty muun muassa kortti-, lauta-, Wii- sekä Nintendo DS -pelit.

Pelattavuus 

Alussa kilpailijalle esitetään pelin toimintasuunnitelma ja hänen tulee suoriutua ensimmäisestä tehtävästä 60 sekunnissa voittaakseen 100 euroa ja saavuttaakseen seuraavan tason. Kun kilpailija on suorittanut onnistuneesti kolmannen tai kuudennen tason, hän saa pitää kyseisellä tasolla olevan rahasumman.

Tehtävien vaikeus lisääntyy vähitellen pelin aikana. Jos tehtävän aika loppuu tai sen vaatimuksia ei täytetä (esimerkiksi kilpailija uupuu), hän menettää elämän. Jos kilpailija menettää kolme elämää, peli päättyy ja kilpailijan voitot tippuvat edelliseen takuusummaan.

Kun kilpailija on suorittanut onnistuneesti jonkin tason, hän voi lähteä pelistä ne rahat mukanaan, jotka hän on ansainnut. Jos kilpailija kuitenkin valitsee suoritettavakseen seuraavan tason, hän ei voi poistua pelistä ennen kuin on suorittanut sen tai menettänyt kaikki kolme elämäänsä.

Katso myös 
 Minute to Win It

Lähteet 

Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Hematofobia

Hematofobia on eräs fobian laji. Hematofobiasta kärsivä kokee voimakasta pelkoa nähdessään joko omaa tai toisen henkilön verta. Joissain tapauksissa myös kuva tai jopa ajatus johon liittyy verta voi laukaista pelon. Myös tilanteet joihin voi mahdollisesti liittyä veren kohtaamista saattavat johtaa pelkoreaktioon. Esimerkiksi epämiellyttävä tunne tai lievä ja hallittavissa oleva pelko verta nähdessä ovat tavallisia reaktioita eivätkä ne lukeudu hematofobian piiriin.

Oireet 
Hematofobian fyysiset oireet ovat monesti samanlaisia kuin muissakin fobioissa. Näitä ovat esimerkiksi kohonnut pulssi ja verenpaine kohdatessa pelon aiheuttaja. Osalla potilaista ilmenee kuitenkin epätyypillisempiä oireita, kuten verenpaineen ja sykkeen romahtaminen, joista taas saattaa seurata heikotusta tai jopa pyörtyminen.

Lähteet
 http://www.medterms.com/script/main/art.asp?articlekey=12392

Fobiat
Veri
Denis Volotka

Denis Volotka (s. 10. lokakuuta 1985) on kazakstanilainen hiihtäjä, joka edusti vuoden 2011 tammikuuhun asti Venäjää.

Volotka on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2010 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kymmenes tila Davosin sprintistä joulukuulta 2011. Hän voitti Nikolai Tšebotkon kanssa vapaan hiihtotavan parisprintin Quebecissä joulukuussa 2012.

Volotka sijoittui kuudenneksi parisprintissä yhdessä Aleksei Poltoraninin kanssa Oslon MM-kisoissa 2011.

Lähteet 

Kazakstanilaiset maastohiihtäjät
Venäläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Frosterus

Frosterus on suomalainen vanha kulttuuri- ja pappissuku, jonka yksi haara on aateloitu. Frosterusten kantaisä on Kalajoen kappalaisena ja Hailuodon kirkkoherrana toiminut Ericus Henrici Frosterus (k. 1615), joka oli kotoisin tuolloin Lohjaan kuuluneen Nummen pitäjästä Pakkalan rusthollista. Lähtiessään opiskelemaan hän oli johtanut kotitalonsa nimestä ruotsalais-latinalaisen sukunimen Frosterus (ruots. pakkanen = frost). Hänen jälkeläisensä vaikuttivat usean sukupolven ajan pappeina Pohjois-Pohjanmaalla. Kuopion piispa Robert Frosteruksen jälkeläiset aateloitiin isänsä ansioista vuonna 1875 nimellä af Frosterus ja suku introdusoitiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 249.

Suvun jäseniä 

Erik Frosterus (1713–1788), Haukiputaan kappalainen ja katekismuksen tekijä
Johan Frosterus (1720–1809), kirjailija ja Sotkamon kirkkoherra
Johan Frosterus (1751–1838), Kalajoen kirkkoherra
Benjamin Frosterus (1792–1856), Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra, professori, Kalajoen kirkkoherran Johan Frosteruksen poika
Robert Frosterus (1795–1884), Kuopion hiippakunnan ensimmäinen piispa, Kalajoen kirkkoherran Johan Frosteruksen poika ja Sotkamon kirkkoherran Johan Frosteruksen veljen pojanpoika
Berndt Leonard Frosterus (1808–1887), Kärsämäen kirkkoherra, Johan Frosteruksen veljen pojanpoika, Robert Frosteruksen pikkuserkku
Johan Gustaf Frosterus (1826–1901), yleisen historian professori, Benjamin Frosteruksen (1792–1856) poika
Johan Carl Emil af Frosterus (1830–1900), oikeusosaston senaattori, Robert Frosteruksen poika, aateloitiin 1875 isänsä ansioista
August Johan Frosterus (1831–1882),  Sievin ja Piippolan kirkkoherra, valtiopäivämies
Alexandra Frosterus-Såltin (1837–1916), taidemaalari, J. G. Frosteruksen sisar
Theodor Frosterus (1842–1919), insinööri, virka- ja valtiopäivämies
Teuvo Pakkala, vuoteen 1889 Frosterus (1862–1925), kirjailija
Charles Emil af Frosterus (1864–1945), pankinjohtaja ja valtiopäivämies, Johan Carl Emil af Frosteruksen poika
Benjamin Frosterus (1866–1931), valtiongeologi, professori, J. G. Frosteruksen poika
Hanna Frosterus-Segerstråle (1867–1946), kirjailija ja taidemaalari, J. G. Frosteruksen tytär
Sigurd Frosterus (1876–1956), suomalainen arkkitehti, J. G. Frosteruksen pojanpoika

Lähteet

Suomalaiset suvut
Sosiaali- ja terveydenhuolto

Sosiaali- ja terveydenhuolto (sosiaali- ja terveystoimi, lyhenne sote) on pääosin suomalaisten kuntien tarjoamaa palvelua. Yli puolet koko kuntasektorin henkilöstöstä työskentelee sosiaali- ja terveysalalla ja lähes puolet kuntasektorin menoista aiheutuu näistä tehtävistä. 

Näihin palveluihin kuuluvat muun muassa lasten päivähoito, sosiaalitoimi (vanhusten, vammaisten ja mielenterveyspotilaiden palvelut), terveyden- ja sairaanhoito sekä hoitotakuu. 

Sote- ja maakuntauudistuksen myötä sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisvastuu oli tarkoitus siirtää kunnilta 18 maakunnalle 1.1.2019 alkaen.

Lähteet

Sosiaaliturva
Vaaksa vaaraa

Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen ohjaama elokuva vuodelta 1965. 

Elokuvan pääosassa näyttelevä Elina Salo oli aiemmin näytellyt kepeissä komedioissa ja profiloitui myöhemmin työläiselokuvien näyttelijäksi. Vaaksa vaaraa poikkeaa näistä jännityselokuvana. Elokuva poikkeaa myös ohjaukseltaan aiemmista näytelmäelokuvista: sen katumaisemissa, ulkokuvauksessa näkyy ranskalaisen uuden aallon elokuvan vaikutus, samoin Carolan esittämät laulut edustavat samaa hillittyä linjaa.

Tausta 
Vaaksa vaaraa on Aito Mäkisen esikoisohjaus. Sitä edelsi Onnelliset leikit, jossa on hänen osuutenaan 41-minuuttinen lyhytelokuva Juulia. Kuvaaja Heikki Katajisto, joka osallistui tässäkin kuten usein myöhemminkin käsikirjoituksen tekoon, on sittemmin tehnyt yhteistyötä ennen kaikkea Anssi Mänttärin kanssa. Carola esitti yökerholaulajan roolissa elokuvassa kappaleet, "Keskitie" sekä "Vastakohdat", joka  julkaistiin myös levynä.

Tarina 
Tarina alkaa kun puhelinlaitoksen työntekijä insinööri Paavo Kostiander (Pekka Sahenkari) saa postipaketin, jossa on pommin laukaisukoneisto. Väärään paikkaan joutunutta laitetta hamuavat rikolliset lähtevät Paavon perään. Itse pommi on Puhelinlaitoksella, jonne Paavo sekä tyttöystävä Liisa (Elina Salo) ja iskelmälaulaja Nina (Carola) päätyvät. Takaa-ajo ja maanalaiset käytävät luovat jännitystä.

Vastaanotto 
Erään kriitikon mukaan se on "huvittavaa kuusikymmentäluvun Suomi-coolia", toisen mielestä "juoni on typerä", mutta toisaalta se on nousemassa harrastajien kulttielokuvaksi. Sitä on kuitenkin pidetty suomalaisen uuden aallon virstanpylväänä, jolla on tekniset ansiot ja joka edustaa hienosti aikansa elokuvaa.

Näyttelijät

Palkinnot ja tunnustukset 
 Valtion elokuvapalkinto 1965, 
 Parhaan musiikin Jussi 1966 Pentti Lasanen

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Koko elokuva katsottavissa Elonetin sivuilta.

Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1965 suomalaiset elokuvat
Aito Mäkisen ohjaamat elokuvat
Välineellinen ehdollistuminen

Välineellinen ehdollistuminen on B. F. Skinnerin eläinkokeiden pohjalta muodostama malli ehdollistumisesta.

Välineellisessä ehdollistumisessa opitaan erehdyksen ja oikein tekemisen avulla. Siinä käytetään vahvistajaa, joka on usein palkinto, mutta voi olla myös negatiivinen vahvistaja tai rangaistus. Vahvistajan avulla saadaan ihminen tai eläin tekemään tai olemaan tekemättä jokin asia. On tärkeää, että palkinto tai rangaistus seuraa välittömästi sitä toimintaa, jota vahvistetaan, jotta eläin pystyy ymmärtämään niiden yhteyden. Esimerkkinä voi olla lapsi, joka ei osaa käyttäytyä. Kun hän käyttäytyy oikein, hänet palkitaan makeisilla. Tätä kutsutaan positiiviseksi vahvistamiseksi. Positiivinen ja negatiivinen vahvistaminen on todettu tehokkaammaksi oppimiskeinoksi kuin rankaiseminen. On myös tärkeää, että vahvistaja on oikeanlainen. Nälkäiselle ruoka on hyvä vahvistaja, mutta kylläiselle se on huono, ja voi estää välineellisen ehdollistumisen toteutumisen.

Katso myös 
 Naksutinkoulutus

Käyttäytyminen
Ruuskeri

Ruuskeri ( ja  Родшер, Rödskär) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä sekä tuolla saarella sijaitseva majakka. Ruuskeri sijaitsee noin 18 km Suursaaresta lounaaseen Suomen ja Viron rannikoiden puolivälissä. Ruuskeri on Venäjän läntisin kohta Kaliningradin aluetta lukuun ottamatta.

Historia 

Ruuskerin soraisella saarella oli valomajakka jo 1818, mutta vuonna 1886 rakennettiin kahdeksankulmainen tiilimajakka. 

Saarelle rakennettiin sen kokoon nähden paljon rakennuksia. Suomen itsenäistyttyä niitä oli jo 12.  Ruuskeri miehitettiin majakkamestarilla ja 3-4 majakanvartijalla sekä lisäksi sumusireenin hoitajalla 1918. Koska sorarannat kärsivät talvisista jäistä, jouduttiin vuonna 1934 Ruuskeria vahvistamaan uusilla kivivalleilla merenkäyntiä vastaan. Suojaavat kivet tuotiin Suursaaresta.

Suomeen kuuluessaan Ruuskeri oli osa Suursaaren kuntaa, joka oli talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.

Nykyaika 

Venäläisten  sähköistämän majakan valoina toimii 15 sekunnin välein näkyvät kaksi valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 15 meripeninkulmaa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Остров Родшер-2003 Cqham.ru 
 Russia: Leningradskaya oblast: 60 degrees north, 27 degrees east (visit #3) - Picture #4 Degree Confluence Project 
 Lighthouses of Russia: Gulf of Finland Islands University of North Carolina 
 Saari, joka oli merta vastaan linnoitettava, Seura, 11.11.1936, nro 46, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomenlahden ulkosaaret
Suursaari
Venäjän majakat
Kristinan kirkko

Kristinan kirkko () on kirkkorakennus Salan kaupungissa keski-Ruotsissa. Se kuuluu Salan seurakunnalle.

Kirkko rakennettiin vuosina 1635 - 1641 sen jälkeen kun Sala oli saanut kaupunkioikeudet vuonna 1624. Kirkon suunnittelijaa ei tunneta. Kirkko vihittiin käyttöön 18. joulukuuta vuonna 1641.

Kirkon rakentamiseen osallistui satakunta vasta perustetun kaupungin asukasta. Se nimettiin kuningatar Kristiinan mukaan. 1600-luvun taiteellisesta koristelusta ovat jäljellä enää hiekkakiviportaalit pohjoisessa ja etelässä. Tornin kupoli on peräisin Salan palon jälkeiseltä ajalta vuodelta 1749. Sen on tiettävästi suunnitellut Lars Larsson Steinholz, Salan hopeakaivoksen taidemestari.

Torniin asennettiin ensimmäinen kellokoneisto vuonna 1750. Se toimi 1800-luvun lopulle saakka, uusi koneisto asennettiin vuonna 1900. Vuonna 1970 se korvatiin sähköistetyllä koneistolla.

Sisätilat

1880-luvulla kirkossa tehtiin mittava korjaustyö: Kirkonpenkit uusittiin ja sisätilat maalattiin valkoisiksi ajan hengen mukaisesti. Kirkko sai uudet protit etelään ja pohjoiseen. Vuosina 1905-1906 tehtiin toinen remontti, jonka yhteydessä asennettiin keskuslämmitys ja sähkövalaistus.

Alttaritaulu esittää Jeesusta ja apostoleja viimeisellä aterialla. Sen lahjoitti kungatar Ulrika Eleonora vuonna 1738. Se on todennäköisesti hovimaalari Georg Engelhardt Schröderin käsialaa. Vanhaan alttaritauluun kuuluneet enkelit pelastettiin vuoden 1736 palosta ja sijoitettiin uuden alttaritaulun viereen. Ne on tehnyt Daniel Kortz, Burchardt Prechtin oppilas.

Kastemalja on tehty ahvenanmaalaisesta kalkkikivestä, tyylistä päätellen 1600-luvulla. Kyseessä on ehkä kirkon alkuperäinen kastemalja.

Kirkon alkuperäinen saarnastuoli tunnetaan vain kirjanpitotietojen perusteella. Se valmistui 1647 ja tuhoutui sittemmin vuoden 1736 suurpalossa. Nykyisen saarnastuolin on tehnyt västeråsilainen kuvanveistäjä Jonas Holmin vuonna 1762.

Sakaristo on kaksiosainen. Itäisellä seinällä on kreivi Fredrik Bogislaus von Schwerinin muotokuva; hän toimi Salan kirkkoherrana vuosina 1788-1834. Muotokuvan vieressä on muotokuvamedaljonki, joka esittää hänen poikaansa Wilhelmiä, joka kaatui Oravaisten taistelussa vuonna 1808.

Lähteet
 Redelius, Gunnar; Kristina kyrka i Sala, Vendelsö trycker, 1987.

Aiheesta muualla

 Salan seurakuntayhtymän sivu 

Salan kunnan kirkot
Ruotsin kivikirkot
Kirkot Västeråsin hiippakunnassa
Till the World Ends

"Till the World Ends" on Britney Spearsin kappale ja toinen single hänen seitsemänneltä studioalbumiltaan Femme Fatale. Sen suunniteltu julkaisupäivä oli 14. maaliskuuta 2011, mutta se julkaistiinkin jo 4. maaliskuuta 2011. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Alexander Kronlund, Kesha Sebert, Lukasz Gottwald ja Max Martin. Singlen ovat tuottaneet Max Martin, Dr. Luke ja Billboard. Kappaleesta on tehty remix-versio Femme Fatale Remix, jossa ovat mukana  Nicki Minaj ja kappaleen säveltäjä Ke$ha.

Musiikkivideo 
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 5. huhtikuuta 2011 Spearsin virallisella YouTube-sivustolla. Videossa Spears on maanalaisissa maailmanlopun tanssibileissä. Kappale voitti Vuoden Parhaan Pop Videon palkinnon MTV Video Music Awards -palkintogaalassa 28. elokuuta 2011.

Live esitykset 
Spears on esittänyt kappaleen televisio-ohjelmissa Good Morning America ja Jimmy Kimmel Live! sekä Nicki Minajn kanssa vuoden 2011 Billboard Awards -gaalassa. Spears esitti kappaleen myös Femme Fatale -kiertueellaan viimeisenä kappaleena.

Kappaleet
Digital download
 "Till the World Ends" – 3:58

Digitaalinen – The Remixes
 "Till the World Ends" – 3:58
 "Till the World Ends" (Bloody Beatroots Extended Remix) – 4:06
 "Till the World Ends" (White Sea Extended Club Remix) – 4:50
 "Till the World Ends" (Kik Klap Radio Remix) – 3:41
 "Till the World Ends" (Alex Suarez Radio Remix) – 3:56
 "Till the World Ends" (Friscia and Lamboy Club Remix) – 9:57
 "Till the World Ends" (Varsity Team Radio Remix) – 4:15
 "Till the World Ends" (Karmatronic Extended Club Remix) – 6:47

Saksa CD single
 "Till the World Ends" – 3:57
 "Till the World Ends" (Instrumental) – 3:57

Digital download – Remix
 "Till the World Ends" (The Femme Fatale Remix) [featuring Nicki Minaj and Kesha] – 4:44

Digital download – Four Pack
 "Till the World Ends" (The Femme Fatale Remix) [featuring Nicki Minaj and Kesha] – 4:44
 "Till the World Ends" (Culture Shock Remix) – 4:02
 "Dance Till the World Ends" [Video] – 3:52
 "Till the World Ends" (Culture Shock Remix) [Video] – 3:59

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2011 kappaleet
Britney Spearsin kappaleet
Ranskan ensimmäinen keisarikunta

Ranskan ensimmäinen keisarikunta (virallisesti Ranskan keisarikunta, ) tarkoittaa Ranskaa vuosina 1804–1814/1815, jolloin Napoleon I oli Ranskan keisari. Ranska oli 1800-luvun alun hallitsevia voimia Euroopassa. Se hallitsi suoraan tai epäsuorasti suurta osaa Manner-Euroopasta. Monia alueita oli liitetty suoraan Ranskaan, toisia hallitsivat Napoleonin sukulaiset ja läheiset liittolaiset.

Napoleonista tuli Ranskan keisari vuonna 1804, jolloin päättyi Ranskan konsulaatin valtakausi. Vuoteen 1811 mennessä valtakunta oli laajentunut sotavoittojen seurauksena laajimmilleen. Lopulliseen päätökseen Ranskan ensimmäinen keisarikunta tuli vuonna 1815 Waterloon taistelun myötä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroopan entiset monarkiat
Napoleon
Ensimmäinen keisarikunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Cursed (albumi)

Cursed on Rotten Soundin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 2011.

Kappaleista "Hollow" ja "Self" kuvattiin musiikkivideot.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Keijo Niinimaa – laulu
 Mika Aalto – kitara
 Kristian Toivainen – bassokitara 
 Sami Latva – rummut

Vierailevat muusikot
 Saku Hakuli – soolokitara (kappaleet "Self" ja "Hollow")
 Eran Segal – soolokitara (kappale "Plan")
 Juha Ylikoski – soolokitara (kappale "Ritual")
 Johan Eriksson – laulu (kappale "Self")
 L-G Petrov – laulu (kappaleet "Superior" ja "Choose")
 Jason Netherton – laulu (kappaleet "Alone", "Hollow", "Machinery" ja "Terrified")

Tuotanto
 Panu Posti – tuottaja, masteroija, miksaaja
 Nico Elgstrand – äänittäjä
 Scott Hell – masteroija, editoija
 Orion Landau – grafiikka

Arvostelut 
 About.com: 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Cursed discogs.com -sivustolla

Rotten Soundin albumit
Vuoden 2011 albumit
Psychotic Veterinarian

Psycotic Veterinarian on suomalaisen grindcore-yhtye Rotten Soundin toinen EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1995.

Levyn kansitaiteen piirsi Lordi-yhtyeen laulaja Mr. Lordi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Keijo Bagge – laulu
 Mika Aalto – kitara
 Jurma – basso
 Kai Hahto – rummut

Muut
 Mr. Lordi – kansitaide

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1995 EP:t
Rotten Soundin EP:t
Pajulahden koulu

Pajulahden koulu on Kuopion Nilsiän Pajulahdessa, parin kilometrin päässä Siilinjärven kuntarajasta itään sijaitseva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Kyläkoulussa on 82 oppilasta ja 5 opettajaa (2016). 

Samassa rakennuksessa toimii Pajulahden päiväkoti.

Lähteet

Kuopion peruskoulut
Nilsiä
Seeds of Hate / Crap

Seeds of Hate / Crap on grindcore-yhtyeiden Rotten Sound ja Mastic Scum split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2002.

Rotten Soundin kappaleet on nauhoitettu livenä Club 25:ssa 21. marraskuuta 2001. Mastic Scumin kappaleet on nauhoitettu Boom Boom Studiosilla syksyllä 2001.

Kappaleet
Rotten Sound

Mastic Scum

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Rotten Soundin albumit
Vuoden 2002 split-albumit
Alija Iksanova

Alija Iksanova (s. 19. kesäkuuta 1984) on venäläinen hiihtäjä.

Iksanova on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2011 lähtien. Hänen paras sijoituksensa on 17. tila 10 kilometrin matkalta Otepäästä samalta vuodelta. Iksanova osallistui vuonna 2011 Oslon MM-kisoihin, joissa hän sijoittui 10 kilometrillä yhdeksänneksitoista ja oli mukana maansa kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Iksanova oli yhdistelmäkilpailun 26:s ja voitti viestistä pronssia Venäjän joukkueen kanssa.

Lähteet 

Venäläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
The Rotten Sound


The Rotten Sound on suomalaisen grindcore-yhtye Rotten Soundin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2008. Albumista on julkaistu ainoastaan 400 kappaleen painos.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Keijo Niinimaa – laulu
 Mika Aalto – kitarat
 Toni Pihlaja – basso
 Sami Latva – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2008 EP:t
Rotten Soundin EP:t
Splitted Alive

Splitted Alive on grindcore-yhtyeiden Rotten Soundin ja Control Mechanismin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 1997.

Kappaleet 
Control Mechanism

Rotten Sound

Kokoonpano 
Rotten Sound
 Keijo Niinimaa – laulu
 Mika Aalto – kitarat
 Kai Hahto – rummut

Aiheesta muualla 
 

Rotten Soundin albumit
Vuoden 1997 split-albumit
Liquid Tension Experiment (albumi)

Liquid Tension Experiment on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1998. Yhtye syntyi levy-yhtiö Magna Cartan ideasta muodostaa progressiivista rockia soittava superyhtye. Magna Carta pyysi Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan yhtyeen. Yhtye koostui lopulta Portnoyn lisäksi kitaristi John Petruccista (Dream Theater), basisti Tony Levinistä (Yes, King Crimson, Peter Gabriel) sekä kosketinsoittaja Jordan Rudessista (Dixie Dregs). Esikoisalbumi nauhoitettiin New Yorkin Millbrook Studiosissa yhden viikon aikana syyskuussa 1997, ja se julkaistiin 10. maaliskuuta 1998. Levyä tehdessä pyrittiin spontaaniuteen, ja musiikki onkin suurimmaksi osin sävelletty improvisoimalla. Albumin musiikki on instrumentaalista.

Nauhoitus
Albumin sävellys aloitettiin muutamaa viikkoa ennen studioon astumista, kun yhtye kokoontui Mike Portnoyn luokse. Kokoontumisen aikana kolme kappaletta, Paradigm Shift, Kindred Spirit sekä Universal Mind saatiin suurimmaksi osin sävellettyä. 20. syyskuuta 1997 Liquid Tension Experiment astui New Yorkin Millbrook Studiosiin. Dream Theaterin alkavan kiertuen vuoksi aikaa albumin säveltämiseen ja äänittämiseen jäi vain viikko. Viiden päivän kuluttua albumi oli kuitenkin jo äänitetty. Albumin miksasi paljon Dream Theaterin kanssa työskennellyt Kevin Shirley Manhattanin Avatar Studiosissa marraskuussa 1997.

Kappaleet
Kappaleet on säveltänyt Liquid Tension Experiment.

Kokoonpano
Tony Levin – basso, Chapman Stick
John Petrucci – kitara
Mike Portnoy – rummut
Jordan Rudess – kosketinsoittimet

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuoden 1998 esikoisalbumit
Liquid Tension Experimentin albumit
Still Psycho

Still Psycho on suomalaisen grindcore-yhtye Rotten Soundin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2000.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2000 EP:t
Rotten Soundin EP:t
Patenttisininen

Patenttisininen V on keinotekoinen väriaine, jota käytetään moniin tarkoituksiin. Tulostimissa käytettäväksi siitä on olemassa monenlaisia konversioita, joista osa valmistetaan biohajoavasta materiaalista ja osa dehydrageenisestä materiaalista. Elintarvikelisäaineena sen koodi on E131, mutta se on kielletty monissa maissa, kuten Australiassa, Norjassa sekä Yhdysvalloissa. EU:ssa se on sallittu.

Se on sävyltään syvä violetinsininen tai vihreänsininen triaryylimetaaniväriaine (C27H36N2O7S2Ca | C27H31N2O7S2Ca |C27H31N2O7S2), CAS 3536-49-0. Lääketieteessä sitä käytetään kudosvärjäyksessä, etenkin syöpäleikkauksissa, joissa se näyttää muuten huomaamatta jäävät syöpäsolut. Patenttisininen voi aiheuttaa allergisia reaktioita kutinasta anafylaktiseen shokkiin.

Lähteet

Väriaineet
Myrskylänkylä

Myrskylänkylä on Myrskylän kunnan pohjoisosan muodostava suuri maarekisterikylä, joka muodostaa merkittävän osan suomenkielistä Pohjois-Myrskylää. Sen kiinteistörekisteritunnuksen numero on 504-401.

Siihen kuuluu Myrskylän kirkonkylän lisäksi siitä pohjoiseen päin mm. Hevonoja,  Itäkylä, Kartanonmäki, Kirkonkylä, Kylmäsuo, Muttila, Myllykylä, Paavola, Palonpää, Palostenmäki, Sepänmäki, Soidinsuo ja Suntionmäki. 

Myrskylänkylän kansakoulu perustettiin 1872, jossa oli 1917 yhteensä 111 oppilasta.  Hevonojan kansakoulu perustettiin 1917. 

Myrskylänkylä on Myrskylän kunnan rajakylä Orimattilan kaupungin Pakaan rajalla sekä luoteeseen päin Pukkilan kunnan Kanteleen kylään päin. Myös Kartanonmäki kuuluu Myrskylänkylään.

Myrskylänkylään kuuluu Myrskylän kirkonkylä, jossa on Osuuskauppa Hämeenmaan Sale Myrskylä, ABC-polttoaineen jakelupiste, Myrskylän kunnanvirasto, Myrskylän seurakunnan Myrskylän kirkko, kahvitupa Karoliina, Myrskylän Säästöpankki, Myrskylän Osuuspankki ja muut keskeiset kunnalliset palvelut, myös Myrskylän puolivakinainen palokunta.

Lähteet

Myrskylän kylät
Saving All My Love for You


Saving All My Love for You on neljäs single Whitney Houstonin omaa nimeään kantavalta debyyttialbumilta. Kappale kertoo naisesta, jolla on suhde naimisissa olevaan mieheen ja tämä "säästää rakkauttaan" miehelle. Kappaleen kirjoitti Michael Masser ja Gerry Goffin. Se on Houstonin ensimmäinen ykköshitti Yhdysvaltojen singlelistalla. Se menestyi hyvin myös maailmanlaajuisesti nousten kymmenen parhaan joukkoon useassa maassa. Vuonna 1986 Houston voitti kappaleen laulusuorituksesta Grammy-palkinnon.

Kappaleet

USA 7" 
A-puoli

B-puoli

Saksa 7" 
 

B-puoli

Iso-Britannia 12" 
A-puoli

B-puoli

Greatest Love of All

Saksa 7" 
A-puoli

Vuoden 1985 kappaleet
Whitney Houstonin kappaleet
Glyndebournen oopperafestivaali

Glyndebournen oopperafestivaali (Glyndebourne Festival Opera, [ɡlaɪndbɔːn]) on vuosittain järjestettävä musiikkitapahtuma Sussexissa, Englannissa.

Historia 
Glyndebournen oopperafestivaalin perustivat vuonna 1934 urkutehtailija sir John Christie ja hänen vaimonsa Audrey Mildmay rakennuttamalla Glyndebournen maatilalle 300-paikkaisen oopperarakennuksen. Katsomoa laajennettiin useasti, ja vuoteen 1977 mennessä istumapaikkoja oli jo 850. Vuonna 1994 Glyndebourneen avattiin uusi 1 200-paikkainen oopperatalo. Glyndebournessa on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta järjestetty oopperajuhlat kesäisin vuodesta 1934 lähtien. Avajaisnäytännössä 28. toukokuuta 1934 esitettiin Figaron häät; sama ooppera oli uuden oopperatalon avajaisnäytäntönä 28. toukokuuta 1994. Aluksi Glyndebournessa esitettiin pääosin vain Mozartin sävellyksiä. Myöhemmin siellä on esitetty myös muun muassa Gluckin, Richard Straussin, Stravinskyn ja Brittenin teoksia. Oopperajuhlille on vuosien aikana kiinnitetty eri puolilta maailmaa laulutaiteilijoita, kapellimestareita ja ohjaajia. Glyndebournen oopperafestivaali on saavuttanut taiteellisesti korkeatasoisilla esityksillään huomattavan maineen. Juhlien kulta-aika oli 1930-luvulla, jolloin toimintaa johti kapellimestari Fritz Busch.

Taiteelliset johtajat 
 Fritz Busch (1934–1951)
 Vittorio Gui (1952–1963)
 John Pritchard (1964–1977)
 Bernard Haitink  (1978–1988)
 Andrew Davis (1989–2000)
 Vladimir Jurowski (2001– )

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Glyndebournen oopperafestivaalin verkkosivut 

 Suomalainen Aulikki Glyndebournen linnassa, Suomen Kuvalehti, 19.06.1937, nro 25, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Musiikkitapahtumat Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Englantilainen kulttuuri
Oopperajuhlat
Yhdistyneen kuningaskunnan oopperatalot
East Sussex
Osmo Vuoristo

Osmo Jalmari Vuoristo (13. helmikuuta 1929 Helsinki  – 11. helmikuuta 2011 Helsinki) oli Suomen kansallismuseon johtaja, oppiarvoltaan filosofian tohtori.

Henkilöhistoria
Vuoriston puoliso vuodesta 1954 oli lehtori Edit Helena Korpinen. Vuoristo tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1960 ja lisensiaatiksi 1977. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1978. Uransa alkuvuosina 1955–1958 Vuoristo toimi  Pohjois-Karjalan museon hoitajana. Hän perehtyi Länsi-Uudenmaan ja Lounais-Hämeen kansankulttuuriin tehdessään opiskeluaikana seuduille rakennusinventointimatkoja ja työskennellessään kotiseutuyhdistyksen toiminnanjohtajana. Vuodesta 1958 hän työskenteli Muinaistieteellisen toimikunnan (vuodesta 1972 Museovirasto) palveluksessa ja vastasi muun muassa Seurasaaren  ulkomuseosta. Vuoristo sai nimityksen Helsingin yliopiston kansatieteen dosentiksi 1979. Vuodet 1979–1992 hän oli Kansallismuseon osastonjohtaja.

Vuoristo osallistui kolmentoista kansatieteellisen dokumenttielokuvan tekoon suunnittelijana, käsikirjoittajana ja ohjaajana. Hänen kirjallisiin julkaisuihinsa kuuluu Antiikkikirja (1964), josta on julkaistu 15. uudistettu painos vielä 2000-luvulla.

Teokset
 Suomalaiset haarikka-astiat. (Väitöskirja.) Kansatieteellinen arkisto, 29. Suomen muinaismuistoyhdistys, 1978. . ISBN 951-9056-29-7.
 Heinonen, Jorma – Vuoristo, Osmo: Antiikkikirja. Tammi, 1964. (15. uud. p. 2001. ISBN 951-30-4847-0)

Lähteet

Suomalaiset museonjohtajat
Suomalaiset kansatieteilijät
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Kesäorjanlaakeri

Kesäorjanlaakeri eli kesälaakeri (Ilex verticillata) on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva monivuotinen, kesävihanta, kaksikotinen pensas, joka kuuluu orjanlaakereiden sukuun ja orjanlaakerikasvien heimoon.

Ulkonäkö ja koko 

Kesäorjanlaakeri on 1–5 metrin korkuinen, sileäkuorinen pensas, jolla on pystyt, harmaat haararangat ja siirottavat, tummanvihreät tai -harmaat haarat. Nuorilla yksilöillä haararanka on harva- ja lyhytkarvainen. Lehdet ovat ruodilliset ja varrella kierteisesti ja niissä on hyvin pienet korvakkeet. Lehtilapa on 4–6 senttimetriä pitkä, leveänpuikea tai pitkänpyöreä, sahahampainen tai toissahainen sekä suippotyvinen ja ‑kärkinen. Se on alta karvainen ainakin suonia myöten.

Kesäorjanlaakeri kukkii touko–heinäkuussa ja kantaa hedelmää heinäkuusta seuraavaan kevääseen. Sen kukinto on 2–3 millimetrin pituinen hankaviuhko, johon pienet, yksineuvoiset kukat ovat kiinnittyneet yksittäin tai pareittain.  Hedekukat ovat 4–8-lukuisia ja emikukat 6–8-lukuisia. Kukissa on lyhyt perä ja vihertävä teriö. Hedelmä on monisiemeninen, punainen tai punaoranssi luumarja, joka on läpimitaltaan 6–8 millimetriä. Siemen on vaaleanruskea, 2 millimetriä leveä, 4 millimetriä pitkä ja kapean soikion muotoinen. Siemeniä levittävät linnut ja ne alkavat itää 1–3 vuoden kuluttua maahan joutumisesta.

Levinneisyys 
Kesäorjanlaakeri on laajimmalle levinnyt orjanlaakerilaji Pohjois-Amerikassa. Se on kotoisin mantereen itäosista, missä sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Quebeciin ja Newfoundlandiin ja etelässä Floridaan.

Elinympäristö 
Kesäorjanlaakeri kasvaa hemiboreaalisella ja temperaattisella vyöhykkeellä, mereisissä tai lievästi mantereisissa olosuhteissa. Se viihtyy keskiravinteisissa korvissa, soistuneissa metsissä, märillä niityillä ja märissä pensaikoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arboretum Mustila: Kesälaakeri (Ilex verticillata)
 Suomen Lajitietokeskus: Kesäorjanlaakeri – Ilex verticillata
 ITIS: Ilex verticillata 
 United States Department of Agriculture (USDA): Ilex verticillata 

Orjanlaakerit
Nick Foligno

Nicholas Foligno (s. 31. lokakuuta 1987 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Boston Bruinsissa.

Folignolla on Minnesota Wildissa pelaava pikkuveli Marcus. Heidän isänsä on Mike Foligno.

Ura
Foligno pelasi Yhdysvaltain nuorten jääkiekkoilijoiden kehitysohjelman joukkueessa kaudella 2003–2004. Tämän jälkeen hän siirtyi OHL-junioriliigaan Sudbury Wolvesin joukkueeseen, jota valmensi Nickin isä Mike Foligno. Hän pelasi seurassa kolme kautta. NHL-seura Ottawa Senators varasi Folignon ensimmäisellä kierroksella kesällä 2007.

Foligno siirtyi Senatorsin organisaatioon kaudeksi 2007–2008 tehtyään seuran kanssa ensin tulokassopimuksen. Hän debytoi NHL:ssä lokakuussa 2007. Hän pelasi kauden AHL:ssä Binghamton Senatorsissa ja Ottawa Senatorsissa. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki Montreal Canadiensia vastaan.

Kaudesta 2012-2013 alkaen Foligno on pelannut Blue Jacketsin organisaatiossa. Vuoden 2015 ensimmäisenä päivänä hän teki joukkueen kanssa kuusivuotisen kauden 2020-2021 loppuun asti ulottuvan sopimuksen.

Huhtikuussa 2021 Blue Jackets kauppasi Folignon Toronto Maple Leafsiin vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa.

Heinäkuussa 2021 Foligno teki vapaana agenttina Boston Bruinsin kanssa kaksivuotisen sopimuksen, jonka cap hit on 3,8 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Boston Bruinsin pelaajat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
King Clancy Memorial Trophy -voittajat
Mark Messier Leadership Award -voittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Coldworker / Deathbound

Coldworker / Deathbound on ko. yhtyeiden split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2009.

Kappaleet 
Coldworker

Deathbound

Kokoonpano 
Deathbound
 Kai Jaakkola – laulu
 Petri Seikkula – kitara
 Toni Pihlaja – bassokitara
 Sami Latva – rummut

Coldworker
 Joel Fornbrant – laulu
 Anders Bertilsson – kitara
 Daniel Schröder – kitara
 Oskar Pålsson – bassokitara
 Anders Jakobson – rummut

Aiheesta muualla 
 

Deathboundin albumit
Coldworkerin albumit
Vuoden 2009 split-albumit
Urpo Huhtanen

Urpo Huhtanen (6. elokuuta 1935 Nurmijärvi – 1. helmikuuta 2011 Mäntyharju) oli suomalainen kuvataiteilija ja graafikko. Hän teki keskeisen uransa kirjankuvittajana WSOY:llä, suunnitteli paljon käyttögrafiikkaa ja myöhemmin laajensi ilmaisuaan myös maalaustaiteeseen.

Huhtanen opiskeli 1952-1957 Taideteollisessa oppilaitoksessa graafista taidetta mm. Aukusti Tuhkan ja Onni Ojan johdolla. Hän toimi itse taideteollisen korkeakoulun graafisen linjan opettajana 1973-75. 

Huhtanen suunnitteli WSOY:lla vuosina 1959–1975 kirjagraafikkona satoja kirjoja. Vapaaksi kuvittajaksi hän jäi 1976 ja kuvitti sen jälkeen muun muassa Lapin-aiheisia kirjoja, kuten Samuli Paulaharjun Tunturien yöpuolta. Lappi oli hänen kiinnostuksensa kohde jo poikavuosista lähtien. Vuonna 1985 hänelle myönnettiin valtion 15-vuotinen apuraha.

Huhtanen suunnitteli Suomen kansallisoopperan logon ja ooppera- ja teatterijulisteita.

Palkinnot ja tunnustukset
15-vuotinen apuraha 1985
Rudolf Koivu -palkinto 1977
Vuoden kirjajuliste, 1 .palkinto 1975
Vuoden teatterijuliste, 1. ja 2. palkinto ja kunniamaininta 1972
Kansainvälinen kirjataiteen näyttely, Leipzig, pronssimitali ja kunniakirja 1971
Scotsman- kirjagrafiikkakilpailu, Edinburgh, I palkinto 1966

Teoksia 
 Lapinkorpi (1963), yhdessä Mikko Kilven ja Martti Montosen kanssa
 Porovuosi (1970)
 Pikkaotsa (1983)
 Tuuli kääntyy pohjoiseen (1988)

Lähteet

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Vöyrinkaupungin koulu

Vöyrinkaupungin koulu on vaasalainen peruskoulu Vöyrinkaupungin kaupunginosassa. Koulussa toimii perusopetuksen luokat 7-9.

Aiheesta muualla
Koulun kotisivut 

Vaasan peruskoulut
Vöyrinkaupunki
Ice One Racing

Ice One Racing on suomalainen motocross-talli. Tallin on perustanut Formula 1 ja rallikuljettaja Kimi Räikkönen ja sen tallipäällikkönä toimii Antti Pyrhönen. Kuljettajina toimivat suomalaiset Toni Eriksson ja Ludde Söderberg. Talli käyttää nykyään Husqvarnan motocrosspyöriä. Aiemmin sillä on ollut käytössä Kawasaki ja KTM merkkisiä pyöriä.

Vuonna 2011 talli ajoi Rallin MM-sarjassa Citroënilla, mutta suljettiin varsinaisesta MM-sarjasta kilpailujen lukumäärän vuoksi. Kuljettajana toimi Kimi Räikkönen ja kartanlukijana Kaj Lindström. Räikkönen ajoi myös kaksi kilpailua NASCAR-sarjassa.

Kaudella 2022 tallin väreissä kilpailee myös Kimin veljenpoika Justus Räikkönen. 16-vuotias Justus osallistuu Rallin SM- sarjaan SM5-luokassa, kartturinaan Mikael Korhonen.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut

Rallin MM-sarjan tallit
Suomalaiset autourheilutallit
Motocross
Course de l’espoir

Course de l'espoir on Kamerunvuorella käytävä juoksukilpailu. Kilpailun 38 kilometrin pituinen reitti kulkee vuoren huipulle ja takaisin alas. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1973.

Kamerunin urheilu
Kestävyysjuoksu
Yokohama F. Marinos

Yokohama F. Marinos () on jalkapalloseura Jokohaman kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguen 1. divisioonassa, maan korkeimmalla sarjatasolla. Se on voittanut Japanin mestaruuden viidesti ja Keisarin cupin kuudesti. Aasian cup-voittajien cupin seura on voittanut kahdesti.

Historia 
Seura perustettiin vuonna 1973 Nissan Motors FC –nimisenä. Vuonna 1992 seura muuttui Yokohama Marinos –nimiseksi itsenäiseksi jalkapalloseuraksi. Vuonna 1999 Marinos ja toinen paikallinen seura, Yokohama Flügels, yhdistyivät nykyiseksi Yokohama F. Marinos –seuraksi. Fuusioon suivaantuneet Flügelsin kannattajat perustivat Yokohama FC:n.

Saavutukset 
 Aasian cup-voittajien cupin voittaja 1991–1992 ja 1992–1993
 Japanin mestari 1988–1989, 1989–1990, 1995, 2003 ja 2004
 Keisarin cupin voittaja 1983, 1985, 1988, 1989, 1991, 1992 ja 2013
 Japanin liigacupin voittaja 1988, 1989, 1990 ja 2001

Entisiä pelaajia

Aiheesta muualla 

 Seuran kotisivut 

Japanilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1972 perustetut urheiluseurat
Jokohama