joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Michael Franck

Michael Carl Martin Franck (s. 11. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja tuottaja, joka toimittuaan 1970-luvulla nuoriso- ja kunnallispoliitikassa siirtyi vuonna 1980 Yleisradion toimittajaksi. Hän toimi Ylen kirjeenvaihtajana Lähi-idässä. Vuonna 1985 hän perusti oman tuotantoyhtiön Franck Media Oy, joka haettiin konkurssiin syyskuussa 2016.

Ura
Hän tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista. Franck oli 1990-luvulla yhdessä Christian Moustgaardin kanssa helsinkiläisen paikallistelevisioyhtiön ATV:n perustajia. Michael Franckin kotimaista ja kansainväistä tunnustusta saanut tuotanto kattaa 25 vuoden ajalta yhteensä noin 50 dokumenttielokuvaa, joista suurin osa on esitetty televisiossa Ylellä, MTV3:llä tai Nelosella. Franck Median tuotanto keskittyi sen viime vuosina talouselämän ja yhteiskunnan historiallisiin prosesseihin. Yleisölle tunnettuja ovat MTV3-kanavalla vuodesta 2004 esitetty sarja Suvussa on yritystä, Jättiläisten synty (2008) ja Brändin takana (2009). Vuodesta 2010 MTV3 esitti Franck Median elinkeinodokumentit yhtenäisen sarjanimikkeen Menestyksen takana alla. 

Franck aikoi 1980-luvun lopulla tuottaa pitkän animaatioelokuvan Sindbad, joka olisi perustunut Tuhannen ja yhden yön tarinoihin ja Kalevalaan. Hanke käynnistyi vuonna 1986. Kyseessä oli mittava kansainvälinen tuotanto, jota suunniteltiin ja rahoitettiin Suomessa. Elokuva oli alkujaan tarkoitus animoida Iranissa, mutta Irakin–Iranin sodan vuoksi tuotanto siirrettiin vuonna 1987 Suomeen ja vuonna 1989 lisärahoituksen saamiseksi suoraan Hollywoodiin. Sindbadin visuaalisen ilmeen suunnitteli alkujaan iranilainen animaattori Noureddin Zarrinkelk, Suomesta mukana olivat animaattori Sauli Rantamäki sekä sarjakuvapiirtäjät Anssi Rauhala, Jukka Murtosaari, Kivi Larmola ja Petri Hiltunen. Myöhemmin mukaan houkuteltiin myös animaatioalan ammattilaisia Yhdysvalloista, ohjaajaksi kiinnitettiin John Landis ja Seesamtien käsikirjoittaja Mark Saltzman muokkasi käsikirjoituksen uusiksi. Hanke kaatui Suomen 1990-luvun alun lamasta seuranneisiin rahoitusongelmiin vuonna 1992 ennen kuin elokuvaa saatiin tehtyä.

Syyskuussa 2016 Michael Franckin tuotantoyhtiö Franck Media Oy hakeutui konkurssiin. Franck Media työllisti noin 20 dokumenttialan ammattilaista. Yhtiön omistajiin kuuluivat pääomistajan Michael Franckin lisäksi Nina Pulkkis ja televisiojuontaja ja -tuottaja Peter Nyman.

Michael Franckin poika on dokumenttiohjaaja Arthur Franck.

Lähteet

Internetissä ja kirjassa

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Franck Films Oy:n historiaa. Pörssitieto.
 
 

Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Arte (yhdistys)



Arte ry on vuonna 1960 perustettu turkulainen taiteilijayhdistys.
Arte ylläpitää Turun keskustassa sijaitsevaa Titanik-galleriaa sekä kansainvälistä Titanik-äänitaideresidenssiä ja osallistuu myös Turun Taidelainaamon toimintaan.
Arte ry:n nykyisenä puheenjohtajana toimii Hertta Kiiski ja toiminnanjohtajana Elina Suoyrjö. 
Yhdistyksen 50-vuotishistoriikki julkaistiin vuonna 2012.

Historiaa
Arten perustajat olivat osa Turun taiteilijaseurasta 1950-luvun lopulla erimielisyyksien vuoksi eronneesta taiteilijajoukosta. Artelaisten tavoitteina oli taiteilijoiden työskentelyolosuhteiden parantaminen näyttelyiden ohella. Perustajat olivat osin samoja taiteijoita, jotka olivat aiemmin toimineet taiteilijaryhmissä Ryhmä 9 ja Pro Arte 57. Jäsenistö ja kulloinkin ajankohtainen taiteellinen ilmaisu on vaihdellut ajan myötä. Alkuun 1960-luvulla artelaiset edustivat Turun koulun tyyppistä surrealistissävyistä, lyyristä ilmaisua sekä ekspressionistista realismia. Abstraktien kokeilujen rinnalla taidetta leimasi figuratiivisuus. Ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Arteen liittyi uusia nuoria taiteilijoita. Uusrealismi yhdisti artelaisia 1970-luvulla ja ajan tapaan yhteiskunnallinen vaikuttaminen ja vasemmistolaiset yhteydet olivat pinnalla. Ilmaisu oli lyhyen tendenssivaiheen jälkeen lähintä elämänpiiriä kuvaavaa ihmisläheistä realismia.

Kirjallisuutta
Riikka Heikkonen: Kriisejä ja kritiikkiä - Arte ry:n ja Turun Taiteilijaseuran / Turun Kuvataiteilijat ry:n 1960-luvun näyttelyihin liittyvien päivälehtiarvosteluiden ja -kirjoitusten tarkastelua. Pro gradu -tutkielma Taidehistoria, Turun yliopisto 2006.
 Hujala, Susanna: Arte: 50-vuotishistoriikki. Arte ry, Turku 2012. ''

Lähteet

Aiheesta muualla
Arten kotisivut

Suomalaiset taiteilijaseurat
Turun kulttuuri
Lääketieteen historia

Lääketieteen historia on pitkä ja siksi osin myös hämärä. Aina on ollut ihmisiä, jotka ovat joutuneet erikoistumaan sairaiden ja heidän kipujensa kohtaamiseen. Länsimaisen lääketieteen myyttinen perustaja on kreikkalainen jumala Asklepios, joka oli tarun mukaan Apollonin poika. Käytännössä järkiperäisesti tauteihin suhtautuneen lääketieteen perusti länsimaissa Hippokrates Kosilainen, joka vaikutti 400- ja 300-luvuilla eaa. Antiikin lääketieteellisen tiedon koonsi puolestaan Klaudios Galenos 100-luvun jälkipuoliskolla. Hänen arvovaltansa ohjasi länsimaista lääketiedettä aina 1700-luvun alkupuolelle saakka. Galenoksen ajattelu perustui humoraalioppiin eli oppiin neljästä oletetusta ruumiinnesteestä, joita olivat keltainen sappi, musta sappi, veri ja lima. Lääkärit pyrkivät rohdoin ja ruokavaliolla palauttamaan näiden tasapainon. 

Renessanssin aikana lääketieteen edustajat alkoivat hiljalleen tutkia ihmisruumista ruumiinavauksin. Anatomian kehitys avasi tien ihmisruumiin tarkempaan tuntemukseen. 1600-luvulla mikroskoopin keksiminen mahdollisti solujen ja verenkierron löytämisen.

1700-luvulla kirurgian ja lääketieteen oppialat alkoivat yhdistyä, kun kirurgian harjoittaminen siirtyi välskäreiltä lääkäreiden hoitoon. Tällöin keksittiin myös ensimmäinen rokotus, kun isorokkoa vastaan alettiin rokottaa lehmänrokkovirusta sisältäneellä uutteella.

Vaikka lääketieteellä on pitkät perinteet, se saavutti vasta 1800-luvun loppupuolella erityisaseman ihmisen sairauksien hoidossa. Mikrobiteorian kehittyminen 1800-luvulla johti monen tartuntataudin hoidon löytymiseen. Kansanterveyttä koskevia toimenpiteitä kehitettiin erityisesti 1800-luvulla kun kaupunkien nopea kasvu vaati systemaattisia terveyttä koskevia toimenpiteitä. Tutkimuskeskuksia perustettiin 1900-luvun alkupuolella, usein suurten sairaaloiden yhteyteen. 1900-luvun puolivälille oli ominaista uudet biologiset hoitomenetelmät kuten antibiootit. Nämä edistykset sekä kemian, perinnöllisyystieteen ja laboratorioteknologian (kuten röntgensäteilyn) kehittyminen johtivat moderniin lääketieteeseen. Lääketiedettä muutettiin ammatillisemmaksi 1900-luvulla ja uusia työuria avautui naisille sairaanhoitajina ja lääkäreinä. 21. vuosisadalle on ominaista erittäin kehittynyt tutkimus, johon osallistuu lukuisia tieteenaloja.

Katso myös 

 Keskiajan lääketiede
 Islamilainen lääketiede keskiajalla

Kirjallisuutta 
 
 
 
 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Renata Stopiglia

Renata Stopiglia on brasilialainen lintutieteilijä.

Stopiglia opiskeli biologiaa São Paulon yliopistossa ja valmistui vuonna 2001. Hän valmistui biologian maisteriksi Rio de Janeiron Museu Nacionalissa vuonna 2006 ja valmistelee väitöskirjaansa pöyhijäorneerojen (Synallaxis), rantaorneerojen (Certhiaxis), pitkäpiikkipyrstön (Schoeniophylax), punasilmätyrannin (Poecilurus) ja punaolkaorneeron (Gyalophylax) luokittelusta.

Stopiglia työskentelee tutkijana Museu Nacionalin lintutieteen osastolla.

Lähteet 
Tutkijasivu 
Museu Nacionalin lintuosaston henkilökunta 

Brasilialaiset ornitologit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Oslo Spektrum

Oslo Spektrum on suurehko areena, joka sijaitsee Oslossa, Norjassa. Areenalla järjestetään esimerkiksi konsertteja ja laulukilpailuita. Se on yleensä MGP Nordic -laulukilpailun Norjan karsinnan tapahtumapaikka. Lisäksi siellä pidettiin Eurovision laulukilpailu vuonna 1996. Areenalle mahtuu noin 9 000 katsojaa.

Oslon rakennukset ja rakennelmat
Urheiluhallit
Norjan urheilupaikat
Oikos (lehti)

Oikos on vuonna 1949 perustettu ekologiaan keskittyvä tieteellinen julkaisu, jota toimitetaan Lundin yliopistossa Ruotsissa.

Oikoksen perusti Nordic Society Oikos, joka koostui joukosta pohjoismaisia ekologeja. Tavoitteena oli tiivistää pohjoismaisten ekologien yhteistyötä, joka oli pirstoutunut toisen maailmansodan kaaoksessa, sekä luoda julkaisukanava kasvavalle ekologian tieteenhaaralle. Ajan kuluessa kirjoittajakunta on laajentunut maailmanlaajuiseksi. Vuonna 1978 perustettu Ecography, aikaisemmin Holartic Ecology, toimii Oikoksen sisarjulkaisuna.

Oikoksen päätoimittajina ovat toimineet:
 1949-1965 Christian Overgaard Nielsen, Kööpenhamina
 1965-1989 Per Brinck, Lund
 1989-2004 Nils Malmer, Lund
 2004- Per Lundberg, Lund.

Lähteet 
Kotisivu  
Oikos Editorial Office 
Ekologia
Tiedelehdet
Samuel Hjelt

Samule Hjelt on suomalainen kitaristi. Hän soitti hard rock-/heavy metal -yhtye Ancarassa ja nykyään vaikuttaa Kings of Modesty -nimisessä bändissä. Hän oli perustamassa kyseistä yhtyettä.

Diskografia

Ancara
 Dawn (2006)
 Beyond the Dark (2007)

Kings of Modesty
 Kings of Modesty (EP) (2007)
 Hell or Highwater (2009)

Suomalaiset kitaristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Valo merellä – Suomen majakat 1753–1906

Valo merellä – Suomen majakat 1753–1906 () on vuonna 2009 ilmestynyt suomalaisista majakoista kertova teos, jonka pääkirjoittaja on merikapteeni, majakkahistorioitsija Seppo Laurell. Toinen kirjoittaja ja valokuvaaja on Petri Porkola. Teoksen on julkaissut John Nurmisen Säätiö, jonka yksi tehtävä on vaalia suomalaisen merenkulun ja merihistorian perinnettä. Teoksessa on valokuvien ohella majakoiden alkuperäisiä arkkitehtuuripiirustuksia ja muuta historiallista aineistoa sekä myös toteutumattomia suunnitelmia. Materiaali on peräisin Kansallisarkistosta, Suomen merimuseosta ja Merenkulkulaitoksesta.

Teoksessa selvitetään majakoiden synty- ja rakennushistoria sekä majakka-arkkitehdit ja rakennuttajat varsin perusteellisesti. Toteutumattomista suunnitelmista esitellään muun muassa Carl Ludvig Engelin suunnitelma Harmajan majakaksi. Kivisen rakennuksen sijasta Harmajalle tuli vuosikymmeniä myöhemmin teräksinen rakennelma, jota aikanaan vielä korotettiin kiviperustalla, kun majakka osoittautui liian matalaksi. Esiteltävistä majakoista kaksi rakennettiin Ruotsin vallan aikana, ensimmäisenä Utö 1753, loput Venäjän vallan aikana, viimeisenä Bengtskärin majakka 1906. 

Teoksen ytimen muodostavat majakkapiirustukset, joiden olemassaolo tuli tietoon 1900-luvun lopussa, mutta niiden sijainti Kansallisarkistossa selvisi vasta 2007.

Majakoiden tarve merenkulun apuna on vähentynyt satelliittipaikannuksen vuoksi, ja niiden valotehoa ja valon kantomatkaa on siksi vähennetty, vaikka teknisesti mahdollisuudet ovat toiset kuin entisaikojen pellavaöljylyhtyjen aikaan. Esimerkiksi Ahvenanmeren Lågskärin valon kantomatka on supistettu 18 meripeninkulmasta 11:een. Mutta matkailullisesti ne kiinnostavat nykyihmisiä yhä enemmän. Niiden kiinnostavuutta ovat lisänneet tunnetut arkkitehdit ja myös Tove Jansson, jonka muumitalon esikuva on Pellingin saaristossa sijainnut Glosholmin majakka. Sen tienoilla Jansson vietti lapsuutensa kesiä. Majakoiden ylläpitoon eivät riitä vain valtion ja kuntien rahat, joten matkailu on rapistumisen uhkaamien majakoiden pelastus.

Teos oli vuoden 2009 Tieto-Finlandia-palkintoehdokas. Suomen kirjataiteen komitea palkitsi teoksen yhtenä vuoden 2009 kauneimpana kirjana.

Lähteet

Aiheesta muualla
Valo merellä John Nurmisen Säätiön sivulla 
Valo merellä Arkistolaitoksen sivulla 

Vuoden 2009 kirjat
Kirjat Suomen historiasta
Suomen majakat
Itämeren historia
Suomalaiset historian tietokirjat
Seppo Laurell

Seppo Laurell (13. syyskuuta 1937 Oulu – 3. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, tietokirjailija ja majakkahistorioitsija. Hän oli Suomen majakkaseuran kunniapuheenjohtaja.

Ammatillinen ura

Merenkulkuala 
Laurell valmistui merikapteeniksi 1965. Hän palveli uransa aikana kauppalaivastossa ja Merenkulkuhallituksessa Merenmittaustoimiston päällikkönä 1975–2000.

Tietokirjailijana
Laurell kirjoitti Suomen majakoista neljä teosta, joista viimeisin oli Valo merellä (2009), joka oli vuonna 2009 ehdolla Tieto-Finlandia-palkinnon saajaksi. Teoksesta Suomen majakat hän sai vuonna 2000 tiedonjulkistamispalkinnon.

Lisäksi Laurell kirjoitti lastenkirjoja, joista Tervatassuisten laivakissojen tarina oli Finlandia Junior -palkintoehdokas.

Teokset
 Leijonalippu merellä, kirj. Visa Auvinen, Seppo Laurell, Kai Säteri. 2. p. Edita, 1983. ISBN 951-95781-1-0
 Through ice and snow, the story of Finnish winter navigation. Ship Historical Society of Finland, 1985. ISBN 951-99663-5-8
 Aalloilla keinuvat majakat, historiikki majakkalaivojen aikakaudesta ja museoalus Kemistä. Merenkulkuhallitus, 1988. ISBN 951-49-0940-2
 Majakat. Luotsiliitto, 1989. ISBN 952-90-0481-8
 Höyrymurtajien aika, historiikki höyrykäyttöisten valtionjäänmurtajien aikakaudesta. Merenkulkuhallitus, 1992. ISBN 951-47-6775-6
 Suomen majakat – Finska fyrar – Finnish lighthouses. Merenkulkulaitos, 1999. ISBN 952-5180-21-2
 Gustavsvärn, linnoitus- ja majakkasaari Hankoniemen kärjessä, teksti: Seppo Laurell ym., valokuvat: Tommi Heinonen ym. Suomen majakkaseura, 2006. ISBN 952-92-0584-8
 Gustavsvärn, fästnings- och fyrön vid Hangö udds spets, text: Seppo Laurell mm., översättning till svenska: Kaj Eklund och Peter Löfgren, foto Tommi Heinonen mm. Finlands fyrsällskap, 2006. ISBN 952-92-0585-6
 Suomenlahden saaristokartasto 1880, uusintapainos K. G. Ekebomin merikartoista Viipurista Hankoon = Atlas över Finska vikens skärgård 1880 : nyupplaga av K. G. Ekeboms sjökort från Viborg till Hangö, toimittaneet = utgiven av Jan Strang, Erkki-Sakari Harju ja Seppo Laurell. Genimap, 2006. ISBN 978-951-593-002-6
 Valo merellä, Suomen majakat – Ljuset till havs, Finlands fyrar, 1753-1906. John Nurmisen säätiö, 2009. ISBN 978-952-9745-28-9
 Majakka keskellä ei mitään. Dynamo, 2010.
 Russarö : Hankoniemen silmä, työryhmä: Seppo Laurell ym. Suomen Majakkaseura, 2012. ISBN 978-952-93-1399-0

Lastenkirjat
 Tervatassuisten laivakissojen tarina. WSOY, 2001. ISBN 951-0-25697-8
 Paikatun kevätesikon tarina, kuvittanut Riikka Jäntti. WSOY, 2006- ISBN 951-0-31638-5

Vapaaehtoistyö
Laurell toimi lähes 30 vuotta saattohoidon tuen vapaaehtoisena Terhokodissa Helsingissä. Tämä tekee hänestä pisimpään saattohoidon vapaaehtoisena toimineen suomalaisen.

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset merikapteenit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Marco Luponero

Marco ”the Missile” Luponero (oik. Marco Lindholm, s. 2. heinäkuuta 1979 Pietarsaari) on suomalainen laulaja ja basisti. Vuonna 2006 hän liittyi hard rock -yhtye Altariaan. Tätä ennen hän soitti ja lauloi punk-vaikutteisessa speed metal -yhtyeessä Terrorwheel.

Luponero on myös näyttelijä. Hän on opiskellut Teatterikorkeakoulussa ja esiintynyt muun muassa Wasa Teaterin monologinäytelmässä Cash ja Ruotsalaisen teatterin musikaalissa PlayMe. Hän on myös kirjoittanut näytelmän Pimpinellans strof yhdessä Willehard Koranderin kanssa.

Diskografia

Altaria
 Divine Invitation (2007)
  Unholy (2009)

Terrorwheel
 Tear This Nation Down (EP) (2001)
 Rhythm ’n’ Murder (2003)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Suomalaiset metallimusiikin basistit
Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut ovat nyrkkeilykilpailut, joissa ratkaistaan amatöörinyrkkeilyn euroopanmestaruudet. Kilpailut käydään Euroopan amatöörinyrkkeilyliiton EABAn alaisuudessa. Nykyisin kilpailut käydään joka toinen vuosi.

Miesten kilpailut

1. 1925 Tukholma
2. 1927 Berlin
3. 1930 Budapest
4. 1934 Budapest
5. 1937 Milano
6. 1939 Dublin
7. 1947 Dublin
8. 1949 Oslo
9. 1951 Milano
10. 1953 Varsova
11. 1955 Länsi-Berliini
12. 1957 Praha
13. 1959 Luzern

14. 1961 Belgrad
15. 1963 Moskova
16. 1965 Berliini
17. 1967 Rooma
18. 1969 Bukarest
19. 1971 Madrid
20. 1973 Belgrad
21. 1975 Katowice
22. 1977 Halle
23. 1979 Köln
24. 1981 Tampere
25. 1983 Varna
26. 1985 Budapest

27. 1987 Torino
28. 1989 Ateena
29. 1991 Göteborg
30. 1993 Bursa
31. 1996 Vejle
32. 1998 Minsk
33. 2000 Tampere
34. 2002 Perm
35. 2004 Pula
36. 2006 Plovdiv
37. 2008 Liverpool
38. 2010 Moskova
39. 2011 Ankara

40. 2013 Minsk
41. 2015 Samokov
42. 2017 Harkova
43. 2019 Minsk

Lähteet
 Amateur Boxing Results: European Championships

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Livin jäätikkö

Livin jäätikkö on Etelämantereella oleva Kuningatar Maudin vuorilta Rossin lauttajäälle ulottuva laaksojäätikkö. Jäätikön löysi vuonna 1911 Roald Amundsen, joka nimesi sen Fridtjof Nansenin tyttären mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
USGS United States Antarctic Resource Center Topographic Reconnaissance Maps Liv Glacier
II: The Byrd Expedition
Byrd's Flight revisited
South Pole Flight

Etelämantereen jäätiköt
SimEarth

SimEarth: The Living Planet on Maxisin vuonna  julkaisema elämäsimulaatiopeli. Sen suunnitteli Yhdysvaltalainen Will Wright. Peli julkaistiin mm. Amigalle sekä IBM PC:lle.

SimEarthissa pelaajan tulee rakentaa toimiva planeetta. Planeetalle saattoi tulla mm. hurrikaani tai hyökyaalto tai se saattoi ajautua ydinsotaan.

SimEarth oli ensimmäinen Maxisin julkaisema peli, jossa pelaajan tuli ensimmäisen käynnistyksen yhteydessä antaa pelilaatikossa tullut turvakoodi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Sim-pelit
Vuoden 1990 videopelit
Amiga-pelit
FM Towns -pelit
MS-DOS-pelit
Sharp X68000 -pelit
Windows-pelit
Meri-Halikon koulu

Meri-Halikon koulu on Angelniemen Kokkilassa sijaitseva peruskoulu. Se perustettiin vuonna 1994, kun Vartsalan ala-aste ja Angelniemen ala-aste eli entinen Kokkilan koulu yhdistettiin hallinnollisesti. 

Angelniemen Kokkilan kylään perustettiin kunnallinen koulu jo vuonna 1884. Angelniemen muut kansakoulut lopetettiin 1950- ja 1960-luvuilla ja ne yhdistettiin yhdeksi Angelniemen koulupiiriksi vuonna 1964.  Tuolloin Kokkilan kansakoulusta tuli Angelniemen kansakoulu. Halikon kunnanvaltuusto päätti keväällä 1996 keskittää eteläisen Halikon koulutoiminnan Angelniemen ala-asteen tiloihin. Meri-Halikon koulun toiminta alkoi syksyllä 1997.
Lukuvuonna 2009–2010 koulussa oli neljä perusopetusryhmää ja 67 oppilasta.

Aiheesta muualla
Meri-Halikon koulu Salon kaupungin sivuilla

Lähteet

Salon peruskoulut
Angelniemi
Hanka (järvi)

Hanka tai Hankajärvi (, ) on suuri järvi Venäjän kaukoidän ja Kiinan rajalla. Primorjen aluepiiriin ja Heilongjiangin maakuntaan kuuluva järvi sijaitsee 170 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen ja 90 kilometriä Jixin kaupungista itään. 

Jokseenkin saarettoman ja pyöreänmuotoisen järven pinta-ala on keskimäärin 4 190 km² (vaihteluväli 4 000 – 4 400 km²); järvi on siis saman kokoinen kuin Saimaa. Pinta-alasta 3 030 km² on Venäjän, 1 160 km² Kiinan puolella. Järvi on 90 kilometriä pitkä ja enimmillään 67 kilometriä leveä. Itse asiassa Hanka käsittää kaksi eri järveä, joita erottaa 10 m:n korkuinen hiekkavalli. Rannat ovat hetteikköä paitsi järven luoteisosassa.

Järven valuma-alue on tasankoa ja alaltaan noin  16 890 km², josta 97 prosenttia Venäjällä.  Järveen laskee 23 jokea (8 Kiinan, 15 Venäjän puolelta) ja sen oma laskujoki on itään rajajokena virtaava Sungatša. Sungatša on noin 200 kilometriä pitkä Ussurin sivujoki. Ussuri puolestaan laskee Amuriin ja edelleen Tyyneenmereen. 

Hankajärvi on hyvin matala, keskimäärin vain 4,5 metriä ja syvimmillään 10,6 metriä. Kokonaistilavuus on keskimäärin 18,3 km³. Järven pinnan taso vaihtelee, korkeus meren pinnasta on 68–70 metriä.

Järven ympäristö on tärkeää kosteikko- ja luonnonsuojelualuetta rajan molemmin puolin. Siellä esiintyy monia harvinaisia vesilintuja, muun muassa kiljuhanhi, mikä on merkittävää niin suojelu-, ekomatkailu- kuin tutkimusmielessäkin. Kiinan puolella alue on valtion omistuksessa ja maatalouskollektiivien kalastus- sekä viljely- ja karjatalouskäytössä.

Venäjän puolelle perustettiin Hankan kansallispuisto (Ханкайский заповедник, Hankaiski zapovednik) vuonna 1990. Vuonna 1996 Venäjän ja Kiinan suojelualueista perustettiin yhteinen kansainvälinen Hankajärven kansallispuisto  (международный заповедник «Озеро Ханка»).
Kansallispuisto koostuu viidestä erillisestä osasta, yhteisalaltaan noin 400 km². Se kuuluu myös Ramsarin sopimuksen kosteikkoalueisiin.

Lähteet
Khanka. LakeNet lake profile.
Lake Khanka . wetlands.org.
Hankan kansallispuisto 
Hankan kansallispuisto . Venäjän luonnonvarainministeriön sivusto. 
Озеро Ханка  Venäjän Ramsar-alueet (oopt.info) 

Venäjän järvet
Kiinan järvet
Amurin vesistö
Venäjän Ramsar-alueet
Kiinan ja Venäjän raja
Onnellisuus (albumi)


Onnellisuus on Ismo Alangon ja Teho Majamäen Ismo Alanko Teholla -duon  toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010. Albumin tuotti Riku Mattila. Albumi on julkaistu sekä CD- että LP-versioina. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 4.

Alanko on kuvaillut albumia seuraavasti:

Vastaanotto 
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Jukka Kangasjärvi antoi albumille kolme tähteä viidestä ja piti albumin soundimaailmaa täyteläisempänä ja laaja-alaisempana kuin edeltäjällänsä vuoden 2008 albumilla Blanco Spirituals. Hänestä albumi oli yhtäaikaa sopivan raikas että räkäinen, vaikka se rakoileekin loppua kohti. Noisen Petri Klemetti piti albumia Alangon viimeaikaisiin julkaisuihin verraten energisenä, jonka kaikki kappaleet toimivat ja palaset olivat loksahtaneen uudelleen paikoilleen. Domen Tatu Junni piti kappaleita pääosin vahvoina esityksinä sekä niin ikään mielsi Alangon löytäneen soundinsa, vaikka muutama yksittäinen kappale laskikin kokonaisarviota. Desibel.net -sivuston Heikki Väliniemi antoi albumille kolme tähteä viidestä. Hän piti albumin kevyeen konseptiin yhdistettyä raskasta sointia ristiriitaisena sekä onnistumisia tapauskohtaisina.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Ismo Alanko, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Ismo Alanko – laulu, kitara, baritonikitara, piano, Farfisa-urut, sello
 Teho Majamäki – rummut, lyömäsoittimet, vibrafoni, marimba, kalimba, tambura, efektit, piano kappaleessa 9, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Ilkka Alanko – taustalaulu
 Jarno Karjalainen – taustalaulu

Tuotanto 
 Riku Mattila – tuottaja, äänittäjä, miksaaja (kappaleet 6 ja 8)
 Mikko Raita – miksaaja
 Pauli Saastamoinen – masteroija (Finnvox)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Dome.fi: 
 Noise.fi: 
 Soundi:

Lähteet 
 Levykauppa Äx
 Ismo Alangon ja Teho Majamäen haastattelu Rytmi-lehdessä (12.12.2009)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kappaleen "Onnellisuus" musiikkivideo YouTubessa
 Anssi Järvinen: Haastattelu: Ismo Alanko on hetkittäin onnellinen . Plaza.fi Kaista 11.2.2010.

Vuoden 2010 albumit
Ismo Alanko Teholla -yhtyeen albumit
Riku Mattilan tuottamat albumit
Kuolleet lehdet

”Kuolleet lehdet” () on Joseph Kosman säveltämä ranskalainen laulu vuodelta 1945. Kappaleen esitti näyttelijä ja laulaja Yves Montand elokuvassa Yön portit. Laulu perustui Jacques Prévert'n kirjoittamaan runoon.  Suomenkielinen teksti on Kullervon kirjoittama.

Elokuva Yön portit ei menestynyt kaupallisesti, mutta kappaleesta tuli heti ilmestyttyään suosittu, ja se nosti Montandin tähdeksi. Siitä on tullut pop- ja jazzstandardi Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja sitä esitetään sekä lauluna että instrumentaalina. Ranskaksi sen ovat esittäneet muun muassa Cora Vaucaire, Marcel Mouloudji, Charles Aznavour, Juliette Gréco ja Edith Piaf. Pianisti Roger Williamsin vuoden 1955 instrumentaalinauhoituksesta tuli yksi vuoden suurimmista myyntimenestyksistä, ja sitä myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta. Williamsin versio on yhä ainoa pianoinstrumentaali, joka on noussut Billboardin singlelistan kärkeen. Jazzsuosioon kappaleen nostivat vuonna 1957 Coleman Hawkinsin, Dizzy Gillespien ja Duke Ellingtonin levytykset.

Laulun englanninkielinen versio on nimeltään ”Autumn Leaves”, ja sen sanoitti Johnny Mercer vuonna 1949. Ensimmäisenä kappaleen levytti englanniksi Jo Stafford vuonna 1950. Kappaleen mukaan nimettiin vuoden 1956 elokuva Syyslehtiä (Autumn Leaves), jossa laulun esittää Nat King Cole. 

Suomeksi kappaleen levytti ensimmäisenä Henry Theel vuonna 1951, sittemmin mm. Olavi Virta (1958), Aikamiehet (1968), Eino Grön (1969) ja Pasi Kaunisto (1976). Myös Georg Ots teki siitä vuonna 1958 oman tulkintansa, jossa hän laulaa ensimmäisen säkeistön ranskaksi ja toisen suomeksi. Harmonikalla kappaleen ovat levyttäneet mm. Matti Viljanen vuonna 1955, Seppo Leino vuonna 1982 ja Taito Vainio vuonna 1987. Agents & Jorma Kääriäinen ovat levyttäneet kappaleen. Topi Sorsakoski on myös levyttänyt kappaleen Kultaa ja timantteja -albumille. Kappaleen ovat esittäneet myös Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann elokuvassa Tie pohjoiseen, taustayhtyeenään Kaihon karavaani. 

Laulaja-lauluntekijä Serge Gainsbourg kirjoitti kappaleen ”La chanson de Prévert” (”Prévert'n laulu”) tribuuttina ”Kuolleille lehdille”.

Lähteet 

Vuoden 1945 kappaleet
Johnny Mercerin sanoittamat kappaleet
Jazzstandardit
Kullervon sanoittamat kappaleet
UKP

UKP on vuonna 1983 perustettu kaukalopallon erikoisseura Raumalta. Seuran virallinen nimi on Uturan kaukalopalloilijat ry, mistä myös lyhenne UKP tulee. UKP pelasi kauteen 2009–2010 Kaukalopalloliigassa, yhteensä 18. kautta pääsarjassa. Silti seura ei kertaakaan selviytynyt mitaleille vaan paras sijoitus oli neljäs, joka on tullut neljä kertaa. Liigan maratontaulukossa seura on toisena. 

Joukkueella ei tällä hetkellä ole mitään toimintaa pelaajien ja rahoituksen puutteen vuoksi. 

Joukkue pelaa kotiottelunsa Äijänsuon harjoitushallissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Raumalaiset urheiluseurat
Suomalaiset kaukalopalloseurat
Number Ones (Michael Jackson)

Number Ones on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kuudes kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi koostuu Jacksonin listaykkösistä. Uutena materiaalina julkaistiin kappale ”One More Chance”, joka on myös albumin ainoa single. Albumia on myyty yli 12 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.

Kappaleet 

Vuoden 2003 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Åländsk Samling

Åländsk Samling on poliittinen allianssi, joka koostuu Ahvenanmaan pääpuolueista. Tässä allianssissa kisataan Ahvenanmaan paikasta eduskunnassa. Sen edustaja muodostaa yhdessä RKP:n kanssa ruotsalaisen eduskuntaryhmän.

Ahvenanmaalta valitaan Suomen eduskuntaan aina yksi edustaja riippumatta alueen asukasluvusta. Ahvenanmaan vaalipiiri on eduskuntavaaleissa yksi vaalipiiri. Ahvenanmaalla toimivat eri puolueet kuin Manner-Suomessa, ne toimivat eduskuntavaaleissa, maakuntapäivien vaaleissa ja kunnallisvaaleissa. Presidentinvaaleissa ja europarlamenttivaaleissa ahvenanmaalaiset äänestävät samoja ehdokkaita kuin mannersuomalaisetkin. Ahvenanmaalta valittu edustaja (vuoden 2007 vaaleissa Elisabeth Naucler) kuuluu ruotsalaiseen eduskuntaryhmään. Vuonna 2015 eduskuntaan valittiin Ahvenanmaalta Mats Löfström. Åländsk Samlingin lisäksi vaaleissa vaikutti myös Ahvenanmaan liberaalit.

Åland Samling oli myös Ahvenanmaan maakunnassa toiminut poliittinen yhteistyöjärjestö. ÅS perustettiin vuonna 1957. 1950- ja 1960-luvuilla järjestössä vaikuttivat maakunnan kaikki poliittiset suuntaukset kansandemokraatteja lukuun ottamatta. Järjestössä oli erillisiä osastoja. Esimerkiksi sosialidemokraatit kuuluivat ÅS:n palkansaajien osastoon, josta on käytetty myös nimeä Åländsk Samling II. Osastojen pohjalta kehittyi 1960-luvun lopulta lähtien maakunnan nykyinen puoluejako.

Sihteerit
 Folke Sjölund

Lähteet 

Ahvenanmaalaiset puolueet
Entiset ahvenanmaalaiset puolueet
Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat

Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat on Kari Enqvistin vuonna 2009 ilmestynyt kirja. Enqvist pohtii suhdetta kuolemaan ja uskontoon.

Vastaanotto 
Jyrki Alenius arvioi Helsingin Sanomissa, että kirja on ”kylmän universumin ilosanomaa”, joka ”lohduttaa enemmän kuin tuhat tyhjää lupaavaa filosofiaa”. Pekka Kymäläinen arvioi Aamulehdessä, että Enqvist on kirjoittanut jälleen mielenkiintoisen kirjan, joka pureutuu uteliaasti ja tyylitajuja sekoittaen kuolemaan, ihmisyyteen ja uskontoon. Suomen kuvalehden avustajan Aku Heinosen mukaan kirja eroaa Enqvistin aikaisemmista teoksista siitä, että se filosofisempi ja että hän kuvailee nykysuuntauksen mukaisesti henkilökohtaisia kokemuksiaan kuolemasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pertti Orhanen: Uskonnoton kuoleman äärellä. Ilkka 8.10.2009.
 Elias Krohn: Fyysikko ihmettelee uskontoa. Kansan uutiset 22.11.2009.
 Tuulikki Strand-Niemelä: Aikakirjat. Valkeakosken sanomat 18.11.2009.
 Marjatta Ripsaluoma: Molekyylien kuolema ja elämä. Keskipohjanmaa 2009.
 Hannu Reime: Sattuma ja vapaa tahto. Ylen Ykkösaamu 22.9.2009.
 Putte Wilhelmsson: Elämä ja kuolema aineen ominaisuutena. Turun Sanomat 3.2.2010.

Suomalaiset filosofian tietokirjat
Kirjat uskonnottomuudesta
Kirjat uskontokritiikistä
Vuoden 2009 kirjat
Johan Julin (muusikko)

Johan Julin (1799–1846) oli suomalainen muusikko joka vaikutti Oulussa ja Oulunsalossa. Julin muutti Ouluun vuonna 1826.

Lähteet

Suomalaiset muusikot
Vuonna 1799 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet
Birkebeinerrennet

Birkebeinerrennet on Norjassa vuosittain järjestettävä maastohiihtokilpailu. Kilpailun 54 kilometrin pituinen reitti kulkee Renasta Lillehammeriin. Birkebeinerrennet on osa Worldloppet-kilpailusarjaa.

Birkebeinerrennet on saanut nimensä Norjan keskiajan birkebeineistä, jotka pelastivat alaikäisen Haakon IV Haakoninpojan joutumasta kilpailevan baglien ryhmittymän käsiin. Birkebeinit veivät Haakonin turvaan hiihtämällä läpi erämään. Muistona tästä kaikilla osanottajilla on selkäreput.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Worldloppet
Norjan maastohiihtokilpailut
Lillehammerin urheilu
Hedmarkin lääni
Motel Royal

Elokuvatuotantoyhtiö Motel Royal Finland Oy oli suomalainen vuosina 2003–2014 toiminut tuotantoyhtiö, joka tuotti pääasiassa mainoksia. Yhtiön vastaavana tuottajana toimi Mika Sylvin.

Motel Royal on valittu Voitto-mainoselokuvakilpailussa vuoden tuotantoyhtiöksi vuosina 2005–2007 ja 2009. Yhtiön tuotannoista Rane Tiukkasen ohjaama Seppälä by Hanna Sarén -sarja (Seppälä) valittiin samassa kilpailussa vuoden 2008 Grand Prix -palkinnon saajaksi. Osmo Waldénin ohjaama Meidän äitipä (Saarioinen) valittiin vuonna 2007 MTV3:n yleisöäänestyksessä kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi televisiomainokseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Motel Royalin sivusto   [vanhentunut linkki]

Suomalaiset tuotantoyhtiöt
Mikko Laine (jääkiekkoilija, 1976)

Mikko Laine (s. ) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.

Laine on pelannut vuosina 1999–2008 SM-liigassa Bluesissa, HIFK:ssa, HPK:ssa ja Kalpassa. Laine voitti Suomen mestaruuden HPK:ssa kaudella 2005–2006. Hänellä on kolme lasta.

Lähteet
 Mikko Laine Eliteprospects
 Mikko Laine Eurohockey
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurajoen kirkko

Eurajoen kirkko eli Kustaa Aadolfin kirkko sijaitsee Eurajoen kirkonkylässä Eurajoen hautausmaan keskellä. Kirkko rakennettiin puusta Ruotsin intendenttikonttorin piirustusten mukaan, ja se valmistui vuonna 1803. Kirkko on tornillinen, erivartinen ristikirkko ja siinä on tilaa noin 1100 henkilölle ja se toimii myös tiekirkkona.

Kirkon alttaritaulun on maalannut tuntematon taiteilija. Sen aiheena on kolmiyhteinen Jumala. 30-äänikertaiset ja 3-sormioiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1970. Urkujen julkisivu on Zachariassen-uruista vuodelta 1982.

Kellotapulin kolmesta kellosta vanhin on vuodelta 1690. Kirkon ympärillä on hautausmaa, jolla olevan sankarivainajien muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Jaakko Paatela ja toteuttanut kuvanveistäjä Jyrki Sailo. Hautausmaalle on pystytetty Karjalaan jääneiden ja menneiden sukupolvien muistomerkit.

Eurajoen kirkko on Eurajoen seurakunnan pääkirkko. Seurakunnan muihin kirkkorakennuksiin kuuluu Irjanteen kirkko Irjanteen kylässä noin 6 kilometrin päässä Eurajoen keskustasta sekä vuonna 2017 Eurajokeen liitetyllä Luvialla sijaitseva Luvian kirkko.

Lähteet

Kirkko
Suomen puiset ristikirkot
Suomen 1800-vuosikymmenellä rakennetut kirkot
Regina Sterz

Regina Sterz (o.s. Mader, s. 23. maaliskuuta 1985) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen vauhtilajeissa.

Alppihiihdon maailmancupissa Sterz kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseessa 14. tammikuuta 2007. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 23:s Lake Louisenn supersuurpujottelussa joulukuussa 2008. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Banskon supersuurpujottelussa maaliskuussa 2009. Sterzin paras maailmancupin sijoitus on viides sija Cortina d'Ampezzon syöksylaskusta tammikuulta 2013.

Vancouverin olympialaisissa 2010 Sterz oli syöksylaskussa neljästoista ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 23:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui supersuurpujottelussa 17:nneksi ja syöksylaskussa 18:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli supersuurpujottelussa yhdestoista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Regina Sterzin kotisivut

Itävaltalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Rajala Pro Shop

Rajala Pro Shop on kameroita, kiikareita, valokuvaustarvikkeita, kaukoputkia ja tulostimia myyvä liikeketju, joka on laajentunut Turusta muihinkin Suomen kaupunkeihin ja Ruotsiin. Liikevaihto on noin 24 miljoonaa euroa. Yrityksen liikkeet tunnettiin aiemmin nimellä Rajala Camera. Yhtiön virallinen nimi on Osakeyhtiö Osk. Rajala.

Historia 
Perustaja Oskari Rajala aloitti valokuvaajana ja valokuvaustarvikkeiden kauppiaana vuonna 1919. OR-merkkisten kameroiden valmistus aloitettiin 1930-luvulla Suomen Kameratehtaassa, jonka lyhenne SKT oli kaikissa valmistetuissa malleissa. Turussa sijainnut tehdas tuhoutui sota-ajan pommituksissa 1940-luvulla. Sota-aikana ei myöskään saatu tuontilisenssejä valokuvaustarvikkeille. 

Värikuvien valmistus aloitettiin omassa Color-Kolmio-laboratoriossa 1960-luvulla, jolloin avattiin myymälät myös Paimioon ja Poriin. Valokuvaustarvikkeiden maahantuonti aloitettiin uudelleen 1970-luvulla, jolloin myös perustettiin audiovisuaaliseen alaan erikoistunut AV-Rajala. 1990-luvulla perustettiin myymälät Raisioon ja Helsinkiin.

Palkintoja ja tunnustuksia 
Rajala käyttää vain kierrätyskemiaa, ottaa metallin ja muovit kierrätykseen ja poistaa raskasmetallit jätekemioista. Varsinais-Suomen Agenda 21 palkitsi Rajala Cameran vuoden ympäristötekopalkinnolla. Vuonna 2001 Varsinais-Suomen Yrittäjät ry valitsi Rajalan vuoden perheyritykseksi.

Mikrobitti-lehti testasi nettikuvien laadun kahdeksassa kuvavalmistamossa vuonna 2003, ja Rajala Camera voitti testin.

Myymälät 
Rajala Pro Shop -myymälöitä on Helsingissä, Espoossa, Turussa ja Tampereella. Vuonna 2008 Rajala avasi myymälät myös Tukholmassa ja Malmössä.

Lähteet 
 Rajala Pro Shopin kotisivut

Aiheesta muualla 
Rajala Pro Shop Suomessa
Rajala Pro Shop Ruotsissa
Hilkka Helminen & Jarmo Helminen: Aika rientää, teoksessa 

Valokuvausalan yhtiöt
Suomalaiset kauppaketjut
Valokuvausalan tuotemerkit
Jaakko Aalto

Jaakko Johannes Aalto (1. syyskuuta 1912 Viipuri – 14. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen pesäpalloilija ja poliisikonstaapeli.

Jaakko (Jaska) Aalto oli erinomainen sijoituslyöjä ja liikkuva polttaja, joka käytti ensimmäisenä ns. taittoheittoa. Aalto pelasi kaikissa 1930-luvun Itä–Länsi-otteluissa, vuosina 1932–1933 sekä 1935–1939 Lännen puolella ja vuonna 1934 Idän puolella. Samoina vuosina hän pelasi suursarjassa. Suomen mestaruutta ei Aalto kuitenkaan koskaan saavuttanut.

TPU:ssa Aalto voitti Hämeen aluemestaruuden 1936 ja piirinmestaruuden 1937–1938; poliisien valtakunnallinen mestaruus tuli 1932 ja 1936 ja hopea 1933 ja 1934. Aalto kaatui pelitoverinsa Jaakko Kilven sissipataljoonan lähettinä 1940. Myös hänen veljensä Toivo oli pesäpalloilija.

Saavutukset

Pelaajana 
 3 SM-pronssia: 1927, 1934, 1939
 8 Itä-Länsi-ottelua: 1932-1939

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset pesäpalloilijat
Suomalaiset poliisit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Pohjolan kartan historia

Pohjolan kartan historia – myyteistä todellisuuteen on vuonna 2006 ilmestynyt teos, jossa esitellään Pohjolan kartan muotoutumista antiikin ajoista 1800-luvulle. Kirjoittaja on  ruotsalaisen kartografian uranuurtaja, professori Ulla Ehrensvärd, joka pohjaa tekstin omiin tutkimuksiinsa ja esittää karttojen sisällöistä osin aiemmista poikkeavia tulkintoja. 

Kirjan ilmestymiseen liittyi John Nurmisen Säätiön kokoelmista koottu karttanäyttely Sederholmin talossa Helsingissä. Samoja karttoja on hyödynnetty runsaasti myös kirjan kuvituksessa. Materiaali on suurelta osin aiemmin julkaisematonta. John Nurmisen säätiö on julkaissut meriaiheista  ja karttakirjallisuutta ja järjestänyt vuosien varrella useita kirjoihin liittyviä historiallisten karttojen näyttelyjä.

Entisajan kartoissa on ollut maantieteellisen tiedon ohella muutakin informaatiota, ja niitä saatettiin vääristellä ja jättää puutteellisiksi aivan tietoisestikin. Pohjolasta karkotettu katolinen piispa Olaus Magnus piirsi paaville annettavaksi Carta marinan (1539), joka vilisi hirviöitä mutta antoi myös informaatiota Ruotsin elintavoista. Ruotsin 1600-luvun suurvalta-ajan kartoista puolestaan saatettiin jättää koko Pohjanlahti pois vihollisten karkottamiseksi, vaikkakin siihen mennessä merihirviöt ja muut taruolennot olivat niistä jo kadonneet. Sitä ennen, keskiajalla, kirkon kannalta väärien tietojen esittäminen kartoissa toi jopa hengenmenon riskin. 1800-luvun kartoista on tehty myös huumoriversioita, joissa Venäjä on voitu kuvata lonkeroitaan Euroopan ylle kurkottelevaksi mustekalaksi.

Karttojen värien säilyminen kirkkaina johtuu siitä, että ne on aikoinaan tehty lumppupaperille ja väriaineissa on käytetty luonnon mineraalipigmenttejä.

Ulla Ehrensvärd valottaa teoksessa itse karttojen ohella kartantekijöiden eli kartografien elämää ja uraa. Teos ei ole vain katselukirja, vaan oppikirja ja perusteos, joka tarjoaa Pohjoismaiden historiasta kiinnostuneelle valtavan määrän tietoa.

Teos on ilmestynyt myös englanniksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pohjolan kartan historia John Nurmisen Säätiön sivustolla

Kartografia
Suomalaiset historian tietokirjat
Kirjat Suomen historiasta
Vuoden 2006 kirjat
Pohjoismaiden historia
Kalle Hagert

Kaarlo ”Kalle” Hagert (16. joulukuuta 1911 Pietari – 5. heinäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen liikemies. Romanitaustaisen Hagertin perhettä kutsuttiin 1950-luvulla ”mustalaisten kuninkaallisiksi”.

Elämä 
Kalle Hagert syntyi vuonna 1911 Pietarin Rääpyvässä Ida Maria ja Pekka Hagertin vanhimpana lapsena. Vuonna 1914 perhe muutti Laatokan Karjalan Salmille. Jatkosodan aikana Hagert palveli rakuunana vuonna 1941 Rukajärvellä. Reserviin päästyään Hagert muutti Poriin, jossa hän työskenteli pika-ajurina. Vuonna 1950 Hagert asettui puolisoineen Helsinkiin, jossa hän perusti useita liikeyrityksiä ja johti omistamaansa Kaitarannan tallia. Hagert omisti myös tunnettuja ravihevosia, kuten kahdesti kuningatarkilpailuun osallistuneen Reippaan-Liisan. Vuonna 1965 Hagertit muuttivat Ruotsiin, josta he palasivat takaisin Suomeen keväällä 1969. Kalle Hagert kuoli Helsingissä heinäkuussa 1970. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. 

Kalle Hagertin elämäkerta julkaistiin vuonna 1976 WSOY:n kustantamassa Legenda jo eläessään -sarjassa.

Perhe 
Kalle Hagertin puoliso oli Sortavalassa syntynyt Elli Maria Blomerus (1909−1986), jonka kanssa hän avioitui 1943. Yksi heidän lapsistaan oli Allan Hagert. Perhe asui Helsingin Vallilassa Vallilantie 20:ssa olleessa talossa, jota myöhemmin kutsuttiin Hagertin taloksi.

Kirjallisuutta

Lähteet 
 

Suomalaiset liikemiehet
Suomen romanit
Ravihevosten kasvattajat ja omistajat
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Luoksepääsemättömyyden napa

Luoksepääsemättömyyden napa on maantieteellisen muodostuman kohta, joka on kauimpana kaikista rannikoista. Luoksepääsemättömyyden napa voidaan määritellä vaikkapa mantereelle, saarelle tai merelle.

Luoksepääsemättömyyden napoja 

Pohjoinen luoksepääsemättömyyden napa sijaitsee Pohjoisen jäämeren siinä kohdassa (), josta on pisin matka kaikkiin maamassoihin.

Eteläinen luoksepääsemättömyyden napa on Etelämantereella mannerjäätikön keskustassa 600 km päässä Vostok-tutkimusasemasta ja koska se on mantereen keskellä, se on vaikeimmin saavutettava kohde Antarktiksella. Sen sijainnille on useita koordinaatteja, riippuen siitä, mitataanko jäätikön vai mantereen reunasta. Yleensä viitataan Neuvostoliiton Luoksepääsemättömyyden navan tukikohtaan, jonka koordinaatit ovat  (toiset lähteet antavat sijainniksi ) Neuvostoliitolla oli vuonna 1958 muutama mökissä asuva mies tekemässä siellä säähavaintoja. Rakennukset ovat yhä paikallaan ja navan sijainnin osoittaa Vladimir Leninin Moskovaa kohti katsova rintakuva. Paikka on suojeltu historiallisena kohteena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Team N2i reaches for POI and found Lenin!

Fyysinen maantiede
Stendhalin syndrooma

Stendhalin syndrooma eli Firenzen syndrooma on epävirallinen diagnoosi, jolla tarkoitetaan voimakkaasta tai liiallisesta taide-elämyksestä aiheutuvaa, nykyään hyvin harvinaista oireyhtymää. Sen oireisiin kuuluu heikotusta, pahoinvointia, paniikkia, sekavuutta ja sydämentykytystä. Italialainen psykiatri Graziella Magherini nimesi oireyhtymän vuonna 1989 ranskalaisen kirjailijan Stendhalin mukaan, joka kuvasi Firenzen-kokemustaan teoksessaan Rome, Naples et Florence. Magherini tapasi useita oireyhtymästä kärsiviä potilaita, erityisesti ulkomaisia matkailijoita.

Katso myös
Pariisin syndrooma

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kortelainen, Anna: Stendhalin syndrooman arvoitus. Puhdasta onnea, kauneutta ja sattumaa. Duodecim 124 (2008): 23: 2714–2719

 Yle Oppiminen: Stendhalin syndrooma
Mikkonen, Kai: Totuus Stendhalin oireista. Parnasso 4/2018:46–51.

Oireyhtymät
Psyykkiset sairaudet
Ruskotiira

Ruskotiira, aikaisemmalta nimeltään hömötiira (Anous stolidus) on kaikilla valtamerillä esiintyvä tummapukuinen tiira.

Ulkonäkö ja koko 
Linnun pituus on 38–40 senttiä, siipien kärkiväli 77–85 senttiä ja paino keskimäärin noin 190 grammaa. Ruskotiira on kooltaan kalatiiraa hieman suurempi ja pitkäpyrstöisempi. Sen höyhenpuku on tummanruskea, vain päälaki, otsa ja niska ovat valkoiset. Silmä alareunassa on valkoinen kaari. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Leviineisyys ja elinympäristö 
Ruskotiirat pesivät Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisissa ja subtrooppisissa osissa. Lajin populaation koko on 180 000 – 1 100 000 yksilöä. Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta. Ruskotiirasta tunnetaan viisi alalajia, jotka ovat stolidus, plumbeigularis, pileatus, galapagensis ja ridgwayi. Laji on tavatuu Länsi-Euroopassa muutamia kertoja. Ruskotiirat elävät lisääntymisaikana valtamerten luodoilla ja koralliriutoilla, muina aikoina avomerellä, joskus suurina parvina.

Lisääntyminen 
Ruskotiirat elävät usein valtavissa yhdyskunnissa, joissa voi olla yli 100 000 paria, mutta se pesii usein myös yksittäispareina. Pesä sijaitsee usein kallion kolossa tai halkeamassa, paikoin mangrovessa, pensaassa, kookospalmun latvassa tai muussa puussa, mutta usein myös paljaalla maalla. Naaras munii yhden munan. Emot jättävät poikasen yksin sen ollessa 15 päivän ikäinen. Poikanen oppii lentämään 40–48 päivän ikäisenä.

Ravinto 
Ruskotiirat syövät pääasiassa kaloja ja kalmareita, joita ne saalistavat uimasillaan veden pinnasta. Ne kalastavat sekä päivällä että kuutamoöinä.

Lähteet 
 Cramp, Stanley et al. 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. IV. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-857505-X

Viitteet 

Tiirat
Higher State


Higher State on suomalaisen danceduo Dallas Superstarsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. maailiskuuta 2006.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 20.

Kappaleet

CD 1 – Short Versions

CD 2 – Long Versions

Arvostelut 
 Stara.fi:

Lähteet 

Dallas Superstarsin albumit
Vuoden 2006 albumit
Akustikusneurinooma

Akustikusneurinooma eli vestibulaari schwannooma (schwannoma nervi vestibuli) on kuulo-tasapainohermon hyvänlaatuinen kasvain. Se aiheuttaa tyypillisesti vuosien kuluessa etenevää kuulon heikkenemistä. Noin kymmenesosa potilaista kuitenkin kokee korvan äkillisen kuuroutumisen. Useimmiten oireisiin kuuluu myös tasapainovaikeuksia. Kasvain voi aiheuttaa vaihtelevaa korvan soimista tai suhinaa. Tavallisesti kuulo alenee toispuolisesti; vain viidellä prosentilla sairaus on molemminpuoleinen.

Varmin tapa päästä diagnoosiin on magneettikuvaus.

Leikkaus saattaa pelastaa korvan kuulon. Hoito ei kuitenkaan auta jo heikentyneeseen kuuloon. Leikkaushoitoon liittyy myös kuulon menetyksen vaara; lisäksi potilaalle saattaa kehittyä kasvohermohalvaus tai pitkäaikainenkin päänsärky. Yleensä leikkauksella pyritään poistamaan koko kasvain. Vaihtoehtoisesti kasvaimen hoidossa voidaan käyttää stereotaktista sädehoitoa.

Suomessa akustikusneurinooman potilaita edustaa Suomen Akustikusneurinoomayhdistys ry. Sillä on valtakunnallisen toimintansa lisäksi myös alueellisia piirejä.

Lähteet 
 HUS: Akustikusneurinooma
 Suomen Akustikusneurinoomayhdistys ry: Akustikusneurinooma – kuulohermokasvain

Aiheesta muualla 
 Suomen Akustikusneurinoomayhdistys ry

Neurologiset sairaudet
Valtionvelka

Valtionvelka on valtion kotimaasta ja ulkomailta ottama luotto. Kotimaisen velan aiheuttajina voivat olla julkisten sijoitusmenojen rahoittaminen, valtion käyttöbudjetin vajaus tai poikkeusoloissa sotamenot.

Valtionvelka voi olla joko pitkäaikaista tai lyhytaikaista. Pitkäaikaisen velan muotoina ovat tavallisesti olleet valtionobligaatiot sekä ns. ainaiskorkolainat. Joskus otetaan käyttöön ns. pakkolaina.

Jos kotimainen valtionvelka on suuri, se voi supistaa valtion talouspoliittista liikkumatilaa, heikentää rahanarvoa ja vaikeuttaa täystyöllisyyden ylläpitoa. Järkevä suhdannevaihteluiden tasaaminen on mahdollista, kun julkinen velka on hallinnassa. Ulkomainen velka voi johtaa maan köyhtymiseen, jos sitä ei käytetä maan kansantalouden tuotantokyvyn parantamiseen niin, että kansantuotoksen lisäys on suurempi kuin lainojen korot ja kuoletukset.

Maailmanpankki on herättänyt keskustelua siitä, voiko pahasti velkaantunut valtio tehdä konkurssin. EU-maat takasivat Kreikan velkoja talouskriisissä, jotta maa ei ajautuisi konkurssiin.

Valtion nettolainanotto tarkoittaa sitä, paljonko valtio ottaa lisää velkaa. Tämän lisäksi valtio voi ottaa uusia lainoja pois maksettavien lainojen tilalle. Näiden kahden ilmiön summa on valtion bruttolainanotto.

Suomi 

Jokaisella valtiolla on omat velkajärjestelynsä. Suomen valtio voi ottaa lainaa vain eduskunnan suostumuksella. Valtiovarainministeriö vastaa valtion budjettitalouden velkasalkun hoidon strategisesta ohjauksesta. Valtiokonttori toteuttaa velanhoidossa tarvittavat rahoitusoperaatiot. Valtiovarainministeriö laatii vuosittain toimintaohjeen, jossa määritellään Valtiokonttorille valtion budjettitalouden velanhoidossa noudatettavat riskirajat ja varainhankinnassa käytettävät instrumentit.
 Suomen valtion talousarvio sisältää arvion alijäämän kattamiseksi tarvittavasta valtionvelan määrästä tai ylijäämäisen budjetin tilanteessa valtionvelan takaisinmaksusta. 

Elokuussa 2021 Suomen valtion velka oli 129,8 mrd €. Vuoden 2020 lopussa valtionvelka oli 52,5 % bruttokansantuotteesta. Valtiokonttori ylläpitää valtionvelkaa koskevia tilastoja. Tilastot päivittyvät kuukausittain.

Puhuttaessa Suomen velkaantumisesta voidaan tarkoittaa myös julkisen sektorin, eli kuntien ja valtion, kokonaisvelkaantumista. Suomen julkinen velka oli 69,2 % bruttokansantuotteesta vuoden 2020 lopussa.

Valtionvelka valtioittain

Katso myös 
 Suomen valtiontalous
 Budjetti
 Valtionvararikko

Lähteet

Aiheesta muualla

Maailman velkaantuneimmat maat ja näiden taustat. Talousuutiset. MSN.com.
Findikaattori – aikasarja Suomen julkisesta velasta ja alijäämästä vuodesta 1975. Findikaattori.fi
 Pantzar, Mika & Lillqvist, Ella & Kavonius, Ilja: Monta totuutta valtionvelasta. Politiikasta.fi 12.4.2022. 

Finanssipolitiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sjarhei Dalidovitš

Sjarhei Mikalaevitš Dalidovitš () (s. 18. toukokuuta 1973) on valkovenäläinen Minskissä asuva uransa lopettanut hiihtäjä. 

Dalidovitš kilpaili maailmancupissa vuosina 1993-2018 ja saavutti yhden osakilpailuvoiton Kuopiossa maaliskuussa 2001 käydystä kuudenkymmenen kilometrin mittaisesta vapaan hiihtotavan kilpailusta. Uransa toisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti tammikuussa 2009 sijoituttuaan kolmanneksi Rybinskissa käydyssä viidentoista kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa.

Arvokilpailuissa Dalidovitš on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi yhdistelmäkilpailussa Oslon MM-kisoissa vuonna 2011. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 ja Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viides, Oberstdorfissa 2005 yhdistelmäkilpailussa kuudes ja Oslossa 50 kilometrillä kymmenes.

Dalidovitš ilmoitti keväällä 2018 lopettavansa uransa hiihtäjänä.

Lähteet

Viitteet 

Valkovenäläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt