joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jakoyhtälö

Jakoyhtälö on yhtälö, joka osoittaa, miten kokonaisluku a voidaan esittää toisen kokonaisluvun b avulla yhdellä ja vain yhdellä tavalla muodossa a = q · b + r, missä q ja r ovat kokonaislukuja ja .  Lukua a sanotaan jaettavaksi, lukua b jakajaksi, q sanotaan (kokonaiseksi) osamääräksi ja lukua r jakojäännökseksi. 

Jakoyhtälö on oleellisesti sama asia kuin jakolasku käytettäessä ainoastaan kokonaislukuja. Tässä muodossa jakolasku opetetaan vanhastaan koulun alemmilla luokilla, ennen kuin murto- ja desimaaliluvut myöhemmin otetaan käyttöön. Tällöin jako ei aina mene tasan, vaan tuloksena saadaan osamäärän ohella myös jakojäännös, joka tosin saattaa olla myös nolla.  Siinä tapauksessa sanotaan, että x on jaollinen y:llä.

Jakoyhtälöä käytetään sellaisilla matematiikan aloilla, joissa käytetään vain kokonaislukuja. Siihen perustuu esimerkiksi Eukleideen algoritmi, jonka avulla voidaan löytää kahden kokonaisluvun suurin yhteinen tekijä. Lisäksi sen avulla määritellään erityinen kongruenssirelaatio. Kongruenssiyhtälöissä lasketaan jakojäännöksillä.

Vastaavalla tavalla kuin kokonaislukujen joukossa voidaan jakoyhtälö määritellä myös polynomeille sekä yleensäkin jokaisessa algebrallisessa renkaassa, joka ei ole kunta.

Olemassaolo ja yksikäsitteisyys 

Lause:
Olkoot  ja  kokonaislukuja ja . Tällöin on olemassa sellaiset yksikäsitteiset kokonaisluvut  ja , että
.

Todistus

Olemassaolo 

Olkoon b > 0 ja joukko A = {a - nb, }. Hyvän järjestyksen periaatteen nojalla joukossa A on pienin positiivinen alkio . Nyt , koska muuten  olisi vielä pienempi kokonaisluku. Näin siis 

Jos b < 0, käytetään edellistä sijoittamalla b:n tilalle -b, jolloin
.

Yksikäsitteisyys 

Olkoon  ja .
Tällöin qb + r = q'b + r' eli (q' - q)b = r - r'.
Tehdään vastaoletus: .
Nyt , koska q' ja q ovat kokonaislukuja.
Edelleen .

Toisaalta

.

Näin olisi , mikä on ristiriita.
Vastaoletus  on väärä, joten .
Tällöin 0*b = r - r' eli r - r' = 0 eli r = r', mikä oli todistettava.

Lähteet 

Lukuteoria

nl:Quotiënt
Jaollisuus

Olkoot a ja b kokonaislukuja. Jos a = bc jollakin kokonaisluvulla c, niin sanotaan, että a on jaollinen b:llä tai b jakaa a:n. Algebrassa tälle käytetään merkintää .

Jaollisuussäännöt 
Jokainen positiivinen kokonaisluku (eli positiivinen luonnollinen luku) on jaollinen ykkösellä ja itsellään. Jos luku ei ole jaollinen yhdelläkään muulla positiivisella luvulla, kutsutaan sitä alkuluvuksi. Edelliset ehdot toteutuvat triviaalisti ykkösellä, jota ei kuitenkaan huolita alkuluvuksi. Sen sijaan luvut kaksi ja kolme ovat alkulukuja. Luku neljä on ensimmäinen jaollinen kokonaisluku.

Luvun jaollisuutta toisella luvulla voi nähdä kymmenjärjestelmän esitystavasta esimerkiksi seuraavilla tavoilla. Luku on jaollinen:
 kahdella, jos se päättyy numeroon 0, 2, 4, 6 tai 8.
 kolmella, jos sen numeroiden summa on jaollinen kolmella.
 neljällä, jos sen kahden viimeisen numeron muodostama luku on jaollinen neljällä.
 viidellä, jos se päättyy numeroon 0 tai 5.
 kuudella, jos se on jaollinen sekä kahdella että kolmella.
 seitsemällä, jos luvun viimeinen numero kerrotaan kahdella, tämä vähennetään jäljelle jääneestä alkuperäisestä luvusta ja saatu erotus on jaollinen seitsemällä.
 kahdeksalla, jos sen kolmen viimeisen numeron muodostama luku on jaollinen kahdeksalla.
 yhdeksällä, jos sen numeroiden summa on jaollinen yhdeksällä.
 kymmenellä, jos se päättyy numeroon 0.
 yhdellätoista, jos numeroiden algebrallinen summa, jossa numerot lasketaan yhteen lopusta alkaen siten, että niiden etumerkit vuorottelevat (aloittaen positiivisesta luvusta), on jaollinen 11:llä.

Esimerkkejä 
 2|4, eli 4 on jaollinen 2:lla, koska 4/2 = 2.
 n|0, eli 0 on jaollinen millä tahansa nollasta eroavalla luvulla, koska 0/n = 0.
 7|1435, eli 1435 on jaollinen 7:llä, koska 143 - 5  2 = 133 ja tästä 13 - 3  2 = 7.
 11|4807, eli 4807 on jaollinen 11:llä, koska +7-0+8-4=11.

Luvun jakajia sanotaan tekijöiksi.

Esimerkiksi 2 on 4:n tekijä, 4 = 2  2 = 22, ja 7 on 14:n tekijä, 14 = 2  7.

Jos luku a ei ole jaollinen luvulla b, jakolaskusta a/b jää jäljelle jakojäännöstä, ts. a / b = c + r / b, ts a = cb + r.

Lähteet

Viitteet 

Algebra
Lukuteoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kongruenssi (lukuteoria)

Kongruenssirelaatio merkitsee sitä, että kahdesta luvusta jää sama jakojäännös, kun ne jaetaan samalla kolmannella luvulla. Kongruenssille käytetään yleisesti merkintää , joka luetaan: a on kongruentti r:n kanssa modulo b.

Kahden kokonaisluvun kongruenssi voidaan määritellä jakoyhtälön

, jos a = kb + r jollakin kokonaisluvulla k, toisin sanoen b|(a-r), toisin sanoen erotus a-r on jaollinen b:llä.

Kongruenssi voidaan myös yleistää kahdelle mielivaltaiselle reaaliluvulle seuraavasti:
jos , on
 jollakin  ja 

Kongruensseja voidaan käyttää jaksollisten funktioiden merkitsemiseen. Esimerkiksi koska , voidaan kirjoittaa .

Esimerkkejä

 , koska 7 = 1 * 4 + 3, ts. 7-3 on jaollinen 4:llä.
 , koska 82-1 (81 = 9*9) on jaollinen 9:llä.
 , koska 27 on jaollinen 3:lla.
 , koska -3-3 (=-6) on jaollinen 6:lla.

Kongruenssirelaatio on ekvivalenssirelaatio, joten se jakaa kokonaislukujen joukon ekvivalenssiluokkiin.

Katso myös 
 Modulaarinen aritmetiikka

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 

Lukuteoria
Sigma

Sigma (isona kirjaimena Σ, pienenä σ ja sanan lopussa ς, ) on kreikkalaisen kirjaimiston 18. kirjain. Sen äännearvo on sekä muinaiskreikassa että nykykreikassa . Kreikkalaisissa numeroissa sigman lukuarvo on 200.

Latinalaisessa kirjaimistossa sigmaa vastaa kirjain S/s. Suomen kieleen sigma translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta s.

Muoto ja sen historia 

Sigma on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (šin).

Sigma esiintyi useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Sen muoto muistutti yleensä foinikialaisen esikuvan 90 astetta kääntynyttä versiota, jossa oli eri kirjaimistoissa eri määrä kulmia. Joissakin kirjaimistoissa kulmat olivat pyöreämpiä, mistä on kehittynyt nykyinen S-kirjain latinalaisessa kirjaimistossa. Kaikissa paikallisissa kirjaimistoissa sigmaa ei alun perin tunnettu, vaan sen sijaan käytettiin myöhemmin kirjaimistosta poistunutta sania. Tällaisia olivat muun muassa Korintin, Aitolian, Epeiroksen ja Kreetan kirjaimistot.

Epigrafisissa lähteissä sigmasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:

Merkityksiä 

Matematiikassa

 σ on keskihajonnan ja σ2 varianssin tunnus. 
 σ-algebra on eräs joukkoperhe mittateoriassa.
 Σ on summan merkki.
 Σ on toisinaan kovarianssimatriisin merkki.

Fysiikassa

 σ on jännityksen ja varauskatteen tunnus.
 Σ eli sigma on hiukkasfysiikassa baryoni, joissa on yksi s-kvarkki (outo kvarkki).  Niitä ovat Σ-, Σ0 ja Σ+, joiden spin on 1/2, sekä Σ*-, Σ*0 ja Σ*+, joiden spin on 3/2.

Muita merkityksiä

 σ (tai muu merkki 0xE5) tiedostonimen tai hakemistonimen alussa merkitsee FAT-tiedostojärjestelmässä poistettua tiedostoa.
 σ' on kreikkalaisissa numeroissa luku 200.

 sigmasidos, kemiallinen sidosa, joka yhdistää molekyylin atomit toisiinsa.
 Sigma Corporation, japanilainen valokuvausalan yritys.
 Sigma-kilta, matematiikan ja fysiikan opiskelijoiden ainejärjestö Oulun yliopistossa.

Tietokonejärjestelmissä 

Tietokoneissa sigma koodataan eri merkistöissä seuraavasti:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikkalaiset kirjaimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Summa

Summaksi kutsutaan yhteenlaskun tulosta tai yhteenlaskutoimitusta.

Summaoperaattori

Jos yhteenlaskettavana on useita lukuja tai lukujono, lukujen summaa voi merkitä yksinkertaisemmin seuraavasti:

 Summamerkintä luetaan ”summa i, jossa i käy 1:stä 100:aan”.
 i-kirjainta kutsutaan summausindeksiksi.
 Induktiolla voidaan todistaa summien tuloksia oikeiksi.
 Σ on kreikkalaisen kirjaimiston sigma-kirjain

Summakaavoja

Kokonaislukujen summa:

Luonnollisten lukujen summa:

Neliösumma:

Kuutiosumma:

Aritmeettinen summa:

Geometrinen summa:

Katso myös

lukujono
sarja
erotus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aritmetiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ericsson

Telefonaktiebolaget L M Ericsson (eli Ericsson) on ruotsalainen informaatio- ja viestintäteknologioiden ja -palvelujen toimittaja.

Historia 
Yrityksen perusti Lars Magnus Ericsson (1846–1926) käsivälitteisten lankapuhelinten aikakautena vuonna 1876 ja ensimmäisen puhelimensa Ericsson valmisti vuonna 1878. Muiden ruotsalaisten suuryhtiöiden tapaan viennillä oli tärkeä merkitys myös Ericssonille, joka aloitti jo aikaisessa vaiheessa liiketoiminnan Venäjällä perustamalla tehtaan Pietariin vuonna 1897. Muutamaa vuotta myöhemmin Ericsson aloitti myös Yhdysvalloissa perustamalla ensimmäisen tehtaansa maahan vuonna 1904.

Lars Magnus Ericsson jättäytyi pois yhtiön toiminnasta vuonna 1905. Ensimmäiseen kriisiinsä Ericsson ajautui Venäjän vallankumouksen myötä 1917, kun kommunistit ottivat haltuunsa yhtiön toiminnan Venäjällä. Seurauksena Ericsson ajautui maksukyvyttömyyteen, mutta pääsi myöhemmin taas jaloilleen.

Seuraava kriisi oli kuitenkin jo ovella, kun liikemies Ivar Kreugerin yhtiöstä tuli Ericssonin suurin omistaja vuonna 1930. Kreuger ajautui pian tämän jälkeen konkurssiin ja teki itsemurhan 1932, minkä jälkeen Ericsson oli jälleen vaikeuksissa. Pelastajiksi tulivat yhdysvaltalainen ITT, Svenska Handelsbanken ja Wallenbergit, jotka ottivat yhtiön haltuunsa.

Vuonna 1981 Saudi-Arabia otti käyttöönsä Ericssonin toimittaman järjestelmän ollen maailman ensimmäinen maa, jolla oli toimiva matkapuhelinverkko.

Matkapuhelinten valmistus siirrettiin vuonna 2001 perustetulle Sony Ericsson Mobile Communications -yhteisyritykselle. Sony osti koko yhteisyrityksen osakekannan ja nimesi yrityksen Sony Mobile Communications Inc:ksi 2012.

Ericssonin juuret Suomessa juontavat emoyhtiön perustamisvuoteen 1876, jolloin puhelin keksittiin. Samana vuonna Daniel Johannes Wadén perusti teleyrityksen Helsinkiin luoden perustan Ericssonin toiminnalle Suomessa. Ericssonin perustaja Lars Magnus Ericsson osti Wadénin yrityksen vuonna 1918, ja virallisesti Oy L M Ericsson Ab rekisteröitiin joulukuussa 1918.

Katso myös 
 Ericsson Dialog

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ericsson 
 Ericsson Suomessa (englanniksi ja suomeksi)

 
OMX Stockholm 30 -indeksi
OMX Nordic 40 -indeksi
Myoni

Myoni (tunnus µ tai μ−) on elektronin kaltainen alkeishiukkanen, joka kuuluu leptoneihin. Sen sähkövaraus on −1 e ja spin ½, eli samat kuin elektronilla. Myonin massa on kuitenkin noin 207 kertainen verrattuna elektronin massaan ollen noin 105,7 MeV/c2.

Myoni kuuluu aineen toiseen perheeseen, eikä se ole vakaa hiukkanen. Toiseen perheeseen kuuluu myonin (μ) lisäksi lumo-kvarkki (c), outo-kvarkki (s) ja myonin neutriino. Myonin keskimääräinen elinikä on 2,2 mikrosekuntia, joka on kuitenkin huomattavasti enemmän kuin useimmilla muilla epävakailla hiukkasilla. Myoni hajoaa heikon vuorovaikutuksen mahdollistamana elektroniksi ja kahdeksi neutriinoksi.

Antimyoni on myonin antihiukkanen, jolla on yhtä suuri massa ja spin mutta vastakkainen sähkövaraus, +1 e. Myonia vastaavaa neutriinoa kutsutaan myonin neutriinoksi.

Tutkimuksen historia 

Carl David Anderson ja Seth Henry Neddermyer tutkivat sumukammion avulla kosmista säteilyä vuonna 1936 ja he löysivät hiukkasen, jonka massa on elektronin ja protonin massan välillä. Havainnon vahvistivat J. C. Street ja E. C. Stevenson vuonna 1937, jolloin he arvioivat, että tämän hiukkasen massa on noin 200-kertainen elektronin massaan nähden ja että sillä on täsmälleen sama sähkövaraus kuin elektronilla. 

Carl David Anderson kutsui hiukkasta mesotroniksi, ja vuonna 1947 sitä alettiin kutsua myymesoniksi, koska sillä oli samaa suuruusluokkaa oleva massa kuin mesoneilla. Kun sen ominaisuuksia tutkittiin tarkemmin, sen kuitenkin todettiin suurehkosta massastaan huolimatta muistuttavan enemmänkin elektronia kuin muita mesoneja, minkä vuoksi se nykyisin luokitellaan elektronin tavoin leptonien eikä mesonien ryhmään. Niinpä sen spin on 1/2, samoin kuin elektronilla, joten se on fermioni, toisin kuin mesonit, joiden spin on kokonaisluku eli ne ovat bosoneja. Täten hiukkanen sai nykyisen nimensä myoni. Myöhemmin todettiin lisäksi, että mesonit koostuvat kahdesta kvarkeista, mutta myonilla ei ole tällaista sisäistä rakennetta, joten sen on kuuluttava alkeishiukkasiin, kun taas mesonit ovat hadroneita.

Kosmiset myonit
Kosmisen hiukkasen törmätessä ilmakehän ylimmissä osissa ilmakehämolekyylien kanssa syntyy paljon pioneita ja kaoneita. Varattu pioni () hajoaa usein myoniksi() ja neutriinoksi () reaktioissa  ja . Myös varatun kaonin () hajotessa syntyy myoneita reaktioissa  ja . Syntyneet myonit ja neutriinot kiitävät kohti Maapalloa. Reaktiossa syntyneitä myoneita on helpompi havaita kuin neutriinoita, ja myonit ovatkin merkittävä havainnoinnin kohde kosmisen säteilyn tutkimuskokeissa.

Katso myös 
Myoniradiografia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Particle Data Group
 Cloud Chamber of Carl Anderson

Leptonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jakolasku

Jakolasku on yksi aritmeettisista laskutoimituksista. Se on kertolaskun käänteisoperaatio. Jakoyhtälö liittyy kiinteästi jakolaskuun.

Jos

a · b = c,

missä b ei ole nolla (nollalla ei voi jakaa, sillä tulos on määrittelemätön),

a = c : b

(sanotaan ”c jaettuna b:llä”, joskus myös latinaan perustuen ”c per b”). Esimerkiksi 12 : 3 = 4, sillä 4 · 3 = 12.

Jakolaskun vastausta, a:ta, nimitetään osamääräksi; lukua c jaettavaksi ja b jakajaksi. Jakolaskua voidaan merkitä myös c / b tai  tai vanhahtavasti c ÷ b. 

Käsitteellisesti voidaan puhua kahdentyyppisestä jakolaskusta. Jos luku c ajatellaan jaettavaksi b yhtä suureen osaan, on kyseessä ositusjako. Jos taas lasketaan, kuinka monta kertaa luku b sisältyy joukkoon c, on kyseessä sisältöjako. Kummassakin tapauksessa saadaan kuitenkin tulokseksi sama luku. Kun jakolasku käsitetään sisältöjaoksi, osamäärää c : b sanotaan myös lukujen c ja b suhteeksi.

Kokonaislukujen joukossa jako ei aina mene tasan, vaan osamäärän ohella saadaan myös jakojäännös. Esimerkiksi jos luku 7 jaetaan 3:lla, saadaan osamääräksi 2 ja jakojäännökseksi 1, sillä 7 = 2 · 3 + 1. Jos jakolaskun c : b jakojäännös on nolla, sanotaan luvun c olevan jaollinen b:llä. Sen sijaan rationaalilukujen joukossa ei jakojäännöstä esiinny, vaan osamäärä on aina toinen rationaaliluku, ellei jakaja ole nolla. Tämän vuoksi sanotaan, että nollasta eroavien rationaalilukujen joukko on suljettu jakolaskun suhteen, eli kahden nollasta eroavan rationaaliluvun osamäärä on aina rationaaliluku. Rationaaliluvut voidaan ilmoittaa kahden kokonaisluvun osamäärinä muodossa . Näin merkittyinä niitä sanotaan murtoluvuiksi.

Katso myös 
 Jakokulma

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Aritmetiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mustijoki

Mustijoki (Svartsån) on Mustijoen vesistön Suomenlahteen laskeva laskujoki, jonka vesistöalue sijaitsee pääosin Uudenmaan maakunnan alueella ja pieneltä osin Kanta-Hämeen ja Päijät-Hämeen maakuntien alueella. Joen tärkeimmät latvahaarat ovat Mäntsälänjoki ja Hirvihaaranjoki. Vesistön valuma-alueen järvisyys on 1,5 %.

Mäntsälän keskustan eteläpuolella Mäntsälänjoki ja Hirvihaaranjoki yhtyvät Mustijoeksi. Joen alajuoksun varrella sijaitsee Pornaisten keskustaajama Kirveskoski. Mustijoki laskee Suomenlahteen Porvoon Kilpilahdessa.

Jokea käytetään kanoottiretkeilyyn.

Järviä

Jätevedet

Kirveskosken jätevedenpuhdistamo (Mustijoki, Pornainen) (ei käytössä?)
Hinthaaran jätevedenpuhdistamo (Mustijoki, Porvoo)

Voimalat
Toiminnassa  olevia  voimaloita ovat Halkiankosken, Lahankosken, Laukkosken ja Tyysterinkosken voimalaitokset.

Mustijoen suulla Brasaksessa on patopumppaamo, jolla pumpataan Mustijoen vettä Hackalandetin tekojärveen Kilpilahden teollisuusalueen käyttöön.

Brasaksen patopumppaamolla on toimiva kalaporras, mutta seuraavalla yläjuoksun padolla eli Tyysterinkosken voimalaitoksella ei ole kalaporrasta. Tyysterikosken voimalaitos toimii esteenä merestä nouseville vaelluskaloille.

Lähteet
 Mustijoki ja Mäntsälänjoki - Virtavesien kalataloudellinen kartoitus (pdf)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Uudenmaan ympäristökeskuksen mittaukset Mustijoen vedenlaadusta.
 Kalatalouden kehittämissuunnitelma Itä-Uudenmaan ja Porvoonjoen vesien ja ilmansuojeluyhdistys

Mäntsälän luonto
Pornainen
Porvoon joet
Kielifilosofia

Kielifilosofia on tiede (filosofian haara), joka filosofisella (käsitteellisellä) ajattelulla pyrkii selvittämään kielen olemusta ja ilmiöitä. Tällaisia kysymyksiä ovat esimerkiksi:
kielen alkuperä: kumpi oli ensin, ajattelu vai kieli. Syntyikö kieli ajatellessa vai ajatus puhuessa? (Biologiassa tutkitaan kuinka elimistö on kehittynyt puhetta varten.)
kielellisen merkin ja ulkomaailman suhde: Miksi eräs nelijalkainen eläin merkitsee 'hevonen’ (ja kirjoitamme kirjaimin h,e,v,o,n,e,n) eikä 'lehmä’?
merkityksen ja tarkoitteen (referentti) suhde: Mikä on se hevonen, kun sanomme "hevonen"? 
kielen suhde tietoon: Miten tiedämme että tiedämme? Miten tiedämme, että maa on pallo?
selvittää kielen merkitystä ihmiselle. (Tämä kysymys johtaa sosiologiaan ja psykologiaan.)

Kielifilosofian nk. semioottinen kolmio muodostuu merkistä, merkkiä vastaavasta oliosta (referentistä) ja merkin merkityksestä. Semiotiikan eli yleisen merkkitieteen peruskäsitteitä ovat syntaksi, semantiikka ja pragmatiikka. Semiotiikka laajenee kulttuurintutkimukseksi, paljon pelkän kielen ulkopuolelle.

 Syntaksilla tarkoitetaan merkkien suhdetta toisiinsa. 

 Semantiikka tutkii merkkien suhdetta niitä vastaavaan asiaan tai olioon. 

 Pragmatiikka tutkii merkkien suhdetta niiden käyttöön ja käyttäjiin. 

Semantiikan ja pragmatiikan välistä eroa voidaan pitää keinotekoisena: nk. peliteoreettisessa semantiikassa edellistä voidaan jopa pitää jälkimmäisen osana. Tämä ankkuroi totuuskäsityksemmekin ulkopuoliseen todellisuuteen. 

Nk. realistinen semantiikka pitää totuutta kielen ja todellisuuden välisenä semanttisena suhteena. Puhutaan kielestä kalkyylinä ja totuuden vastaavuuskäsityksestä. 

Idealistisemman käsityksen mukaan totuudesta on mahdotonta puhua kielen kaikkialle ulottuvan ja rajoittavan vaikutuksen vuoksi. Tällöin puhutaan kielestä universaalina välineenä ja semantiikan 'lausumattomuudesta'. Tämä käsitys liittyy erilaisiin tiedollisiin totuuskäsityksiin. Esimerkiksi postmoderni retoriikka pitää itseään semioottisena, ihmisten vuorovaikutusta tutkivana tieteenä. 

Muutama kielifilosofiaan liittyvä asia:

Arkikielen filosofia eli lingvistinen filosofia on Oxfordissa 1930-luvulta lähtien vallinnut filosofinen suuntaus, jonka mielenkiinto kohdistuu arkikieleen elävänä todellisuutena, sanojen käyttöön ja merkityksien erottelyyn. Arkikielen filosofian innoittajana oli Ludwig Wittgenstein ja sen huomattavimpia myöhempiä edustajia olivat Gilbert Ryle ja J. L. Austin.

Looginen kielentutkimus on ns. analyyttisen filosofian käyttämä menetelmä, jolla pyritään ratkomaan filosofisia ongelmia selvittämällä niihin sisältyvien sanojen ja käsitteiden merkitystä. Huomattavia edustajia olivat Ludwig Wittgenstein, W. V. O. Quine ja Rudolf Carnap.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Internet Encyclopedia of Philosophy: Philosophy of Language 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Urheilukanava

Urheilukanava oli suomalainen urheiluun erikoistunut televisiokanava, joka näkyi maksutta useimmissa kaapeliverkoissa sekä maanpäällisessä digiverkossa. Suomen Urheilutelevisio Oy sai valtakunnallisen toimiluvan digitaaliseen televisioverkkoon vuonna 2000 ja noin vuotta myöhemmin, 27. elokuuta 2001 kello 15 Urheilukanava aloitti lähetyksensä. Urheilukanavan toimitusjohtaja oli Sanoma Television Oy / Nelonen Median liiketoimintajohtaja Hans Edin. Kanavalla oli myös oma teksti-TV nimeltä Urheiluteksti, mutta 1. toukokuuta 2009 alkaen kanavan teksti-TV-lähetyksenä toimi TekstiNelonen.

7. joulukuuta 2009 Viasat ja Nelonen Media julkaisivat yhteistyösopimuksen, jonka myötä 1. helmikuuta 2010 lähtien Urheilukanavan nimeksi tuli Nelonen Sport. Samassa yhteydessä Urheilukanavan maksullisesta rinnakkaiskanavasta, Urheilu+kanavasta, tuli Nelonen Sport Pro.

Vuoden 2011 alusta lähtien Nelonen Sport, vanha Urheilukanava, muuttui maksulliseksi kanavaksi Nelonen Pro 2. Nelonen Sport Pro, vanha Urheilu+kanava, muuttui kanavaksi Nelonen Pro 1.

Omistus 
Urheilukanavan omisti Sanoma-konserniin kuuluva Sanoma Entertainment. Se omisti yhtiöstä aiemmin 17,55 % ja tuli enemmistöomistajaksi 3. elokuuta 2007 ostettuaan Sportup Finland Oy:n, joka omisti 49,9 % Suomen Urheilutelevisio Oy:n osakkeista. Kesäkuussa 2009 Sanoma Entertainment osti Suomen Urheilutelevision loput osakkeet.

Ohjelmisto 
Urheilukanava lähetti muun muassa jalkapalloa, pesäpalloa, lentopalloa, jääkiekkoa (Mestis ja Sveitsin jääkiekkoliiga), salibandya, yleisurheilua, golfia, moottoriurheilua ja tennistä. Jalkapallossa se näytti Saksan, Italian, Espanjan, Alankomaiden, Brasilian, Ruotsin ja Suomen pääsarjoja. Jalkapallon pääasiallisena selostajana toimi Tuomas Virkkunen. Muita jalkapalloselostajia olivat muun muassa Tero Karhu ja Pepe Jürgens. Urheilukanava näytti myös raviurheilua. Ravi-tv-ohjelma oli kolmipuolinen, kun Aamupala näytettiin joka aamu ja Illan huippuhetket joka ilta. Raviohjelmistoon kuului myös Pelivihjeet.

Katsojaennätyksiä 
Urheilukanava esitti 23. joulukuuta 2007 Espanjan jalkapallon pääsarjan klassikko-ottelun Barcelona – Real Madrid, joka keräsi parhaimmillaan 135 000 katsojaa.

11. huhtikuuta 2009 Urheilukanava esitti Vaasan Sport – Porin Ässät välillä pelatun SM-liigakarsinnan seitsemännen ja ratkaisevan ottelun. Ottelua seurasi keskimäärin 224 000 ja parhaimmillaan 266 000 katsojaa, mikä oli Urheilukanavan katsojaennätys.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Urheilukanavan kotisivu 

Nelonen Median televisiokanavat
Vuonna 2001 perustetut televisiokanavat
Vuonna 2010 lakkautetut televisiokanavat
Aikamuoto

Aikamuoto eli tempus on verbin taivutuskategoria, jolla ilmaistaan verbin kuvaaman tapahtumisen aikaa suhteessa puhehetkeen (Nyt puu on kaatunut) ja/tai kerrottuun viitehetkeen (Eilen tullessani puu oli jo kaatunut). Verbiä, jonka taivutuksella ilmaistaan aikamuoto ja persoona, nimitetään finiittiverbiksi; ns. infiniittisillä verbinmuodoilla (infinitiivit ja partisiipit) taas ei tyypillisesti ole aikamuoto- eikä persoonataivutusta.

Aikamuotojärjestelmät voivat eri kielissä olla hyvinkin erilaisia, koska pelkkien aikasuhteiden lisäksi aikamuotokategorioilla voidaan ilmaista aspektia eli toiminnan ajallista rajallisuutta (saatetaanko se loppuun vai jatkuuko se vielä), evidentiaalisuutta (onko tapahtuma itse nähty vai epäsuorasti päätelty sen tapahtuneen), narratiivisuutta (onko tapahtuma toisen kertomaa eikä itse koettua) tms. Tätä heijastavat myös perinteiset termit ”perfekti” (oikeastaan: ”loppuun saatettu toiminta”) ja ”imperfekti”, jotka ovat peräisin latinan kieliopista eivätkä hyvin kuvaa esimerkiksi suomen kielen aikamuotojen merkityksiä.

Suomessa on neljä perusaikamuotoa: preesens, imperfekti (josta joskus käytetään myös nimitystä preteriti), perfekti ja pluskvamperfekti. Monissa normatiivisissa suomen kielen kieliopeissa esiintyy väite, jonka mukaan futuuria eli tulevaisuuteen viittaavaa aikamuotoa ei varsinaisena morfologisena taivutuskategoriana suomen kielessä olisi. Toisaalta kuitenkin suomen kielestä on kuvattu kaksi tulevaa aikaa ilmaisevaa liittotempusta: liittopreesens ja liittoimperfekti, joskin nykykielessä nämä esiintyvät lähinnä juhlallisessa kirjakielessä.

Esimerkkinä suomen kielen juosta-verbin taipuminen edellä mainituissa aikamuodoissa:
preesens — juoksee
imperfekti — juoksi
perfekti — on juossut
pluskvamperfekti — oli juossut
liittopreesens — on juokseva
liittoimperfekti — oli juokseva

Puhekielessä voidaan tulevaa aikaa ilmaista myös muodolla
 Hän tulee tekemään sen.
Tämän muodon käytöstä jotkut kielenhuoltajat varoittavat siksi, että verbillä tulee on niin konkreettinen merkitys, koska moni kuulija voi käsittää, että hän todella tulee paikalle ja tekee kyseisen asian.

Joissakin kielissä, kuten latinassa, on myös futuurin perfekti.

Katso myös

 Aspekti
 Tapaluokka eli modus

Lähteet
 Ikola, Osmo: Nykysuomen käsikirja. Espoo: Weilin+Göös, 1991.
 Savolainen, Erkki: Finn Lectura -verkkokielioppi, 2001. http://www.finnlectura.fi/verkkosuomi/aloitus.htm 
 Hammari, Jukka-Pekka: Suomen verbien finiittisten taivutusmuotojen rakenteellinen luonne predikaatteina modaalis-loogisten ja propositionaalisten seikkojen ilmaisun kannalta (toim. Helena Sulkala ja Leena Nissilä). 63-75. Oulu University Press, 2001. ISSN 0355-3205
 Wiik, Kalevi 1976: Suomen tempusten syvä- ja etärakenteista. – Virittäjä 80. 135–162.
 Siro, Paavo 1996 (1967): Suomen kielen verbien syntaktinen komponentti. – Lauseopin periaatteita (toim. Pentti Leino). 111–128. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Musta lista (sähköposti)

Mustat listat ovat suosittu tekniikka roskapostin suodatuksessa. Käytännössä kaikissa sähköpostipalvelimissa on sisäänrakennettu tuki pääsylistoille, joilla ylläpitäjä voi kieltää sähköpostia tietyiltä palvelimilta tai lähettäjiltä. Nykyisin yhä suositumpi ratkaisu ovat myös erilaiset DNS-palvelimien pohjalta toimivat dynaamiset mustat listat, joissa sähköpostipalvelin tekee usein etäällä olevalta palvelimelta reaaliajassa tarkistuksen.

Asioita, joiden perusteella voidaan suodattaa, ovat esimerkiksi
Yhteyttä ottavan koneen lähdeosoite ja DNS-nimi
HELO/EHLO-käskyssä annettu yhteydenottajan nimi
MAIL FROM:<>-käskyssä annettu sähköpostin lähdeosoite
RCPT TO:<>-käskyssä annettu sähköpostin kohdeosoite
Sähköpostin otsaketiedot
Sähköpostin kirjekuoren lähettäjä
Sähköpostin kirjekuoren vastaanottaja
Sähköpostia välittäneiden palvelinten leimat (Received:-rivit)
Sähköpostin sisältötiedot
Viestissä mainittu URL
Viestissä mainittu sähköpostiosoite
Viestin sisältämä tiedostoliite

Kiinteät listat 

Kiinteät listat ovat varsin staattinen ratkaisu, eivätkä sen takia usein kovinkaan tehokas. Roskapostin lähettäjät vaihtavat jatkuvasti palvelimia ja lähettäjän osoitteetkin ovat useimmiten satunnaisia.

DNS-pohjaiset listat 

DNS-pohjaisia listoja on toimintaperiaatteeltaan monia erilaisia:
Kotikoneita ja asiakasliittymiä listaavia
Roskapostiansoihin lähettäneitä palvelimia
Tunnettuja matopalvelimia
Tunnettuja roskapostin lähettäjiä
Tunnettuja roskapostin tukijoita
Tunnettuja roskapostissa mainostettuja www-resursseja
Tunnettuja vastauksia roskapostiin kerääviä sähköpostiosoitteita

Aiheesta muualla 

 The Spamhaus Project
The NordSpam Project

Sähköposti
Lastikultti

Lastikultit (myös cargokultit tai rahtikultit) ovat lounaisen Tyynenmeren saarten alkuperäiskansojen keskuudessa esiintyviä uskonnollisia liikkeitä. Lastikultissa odotetaan eurooppalaistyyppisten tuotteiden yliluonnollista ilmestymistä, yleensä laivalla tai lentokoneella.

Historia

Lastikultit saivat alkunsa 1800-luvun lopulla Tyynenmeren saarten kulttuurien kohdatessa teknologisesti edistyneen länsimaisen kulttuurin. Kultteihin liittyi suuria odotuksia ja protestia, ja niiden tavoitteena oli muutos, joka poistaisi muukalaisten aiheuttamat ongelmat tai tekisi ne vaarattomiksi. Jotkin lastikultit ennustivat radikaalia muutosta, joka tuhoaisi vallitsevan järjestelmän. Lastin saapumiseen liitettiin kuolleiden esi-isien kollektiivinen paluu tai Jeesuksen toinen tuleminen.

1900-luvun alkupuolella lastikultteja alkoi esiintyä etenkin Melanesiassa sekä vähemmässä määrin Polynesiassa ja Mikronesiassa. Melanesian yhteiskunta tarjosi tasa-arvoisena lastikulttien syntymiselle hyvät edellytykset. Perinteiset uskonnot korostivat siellä rikkautta enemmän kuin muualla Oseaniassa, ja profeetat menestyivät jos he ennustivat rikkautta. Melanesiassa eurooppalaisten lähetystyö myös alkoi myöhemmin kuin muissa saaristoissa, joissa länsimaisen tekniikan saavutukset olivat tulleet tutuksi jo aiemmin.

Kuuluisinta varhaista lastikulttia kutsuttiin nimellä ”Vailala-hulluus” ja se alkoi Papuanlahden elema-heimon keskuudessa vuonna 1917 – myös muita tuon ajan lastikultteja kutsuttiin hulluuksiksi ennen nykyisen nimen käyttöönottoa. Paikallisen lähetysseuran kanssa solmittu vuorovaikutus ei tuonut heimolle parempaa elämää, joten Evara-niminen mies perusti muukalaisiin kielteisesti suhtautuneen uskonnollisen liikkeen ja alkoi ennustaa esi-isien rahtilaivan tuloa.

Toinen maailmansota synnytti useita lastikultteja, kun yhdysvaltalaissotilaat käyttivät Tyynenmeren saaria lentotukikohtinaan. Tunnetuin toisen maailmansodan aikaan syntynyt lastikultti ja yksi harvoista yhä toimivista on Etelä-Vanuatun Tannasaaren John Frum -liike. Sen seuraajat pukeutuvat edelleen Yhdysvaltain armeijan univormuihin, marssivat kantaen puisia kiväärejä ja nostavat Yhdysvaltain lipun salkoon. Koska vanuatulaiset eivät aikoinaan tienneet, miksi amerikkalaissotilaiden monenlaiset tarvikkeet saapuivat ilmasta, he olettivat sotilaiden rituaalien aiheuttaneen sen yliluonnollisesti ja alkoivat siksi jäljitellä niitä: he rakensivat jopa samanlaisia lentokenttiä ja satamia kuin mitä amerikkalaisilla oli.

Muita tunnettuja lastikultteja olivat Uuden-Guinean Taro, Espiritu Santon ”alastonkultti” ja Fidžin Tuka. Monesta lastikultista tuli ajan myötä itsenäisiä kirkkoja, jotka jäljittelivät uskollisesti länsimaisia esikuviaan. Lastikulttien kaltaisia liikkeitä on aikoinaan esiintynyt myös Oseanian ulkopuolella, kuten Japanissa, Burmassa ja Afrikassa.

Katso myös 
Lastikulttitiede, Richard Feynmanin luonnehdinta ymmärtämättömästä tai vilpillisestä tieteenteosta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansatiede
Kultit
Lastikulttitiede

Lastikulttitiede on Richard Feynmanin alun perin kehittämä termi, jolla hän tarkoitti näennäistiedettä, jota harjoittavat toimivat pinnallisesti tieteentekijöiden harjoittamin normein, mutta eivät kykene ymmärtämään tai selittämään tieteellisesti kausaalista suhdetta lähtökohtien ja lopputuloksen väliltä.

Feynman esitteli termin Caltechille pitämässään puheessa 1974, ja se on sekä hänen kirjassaan Surely You're Joking, Mr. Feynman! että lukuisilla WWW-sivuilla. Hän pohjasi termin antropologian tuntemaan ilmiöön, lastikulttiin, jossa mm. melanesialaiset alkuasukkaat seurasivat sotilaiden tapoja rakentaa ja operoida lentokenttiä. Tapojen seurauksena lentokentille alkoi ilmestyä lentokoneita ja sotilaat näyttivät saavan kaikenlaisia hyödyllisiä tarvikkeita, joten melanesialaiset alkoivat kopioida sotilaiden toimintaa. Kultti jatkui pitkälle 1970-luvulle.

Lähteet 

Näennäistiede
François Boucher

François Boucher (29. syyskuuta 1703 Pariisi – 30. toukokuuta 1770 Pariisi) oli ranskalainen rokokoo-ajan kuuluisa taidemaalari, suunnittelija ja kaivertaja. Hän syntyi Pariisissa ja toimi maalari François Le Moynen oppipoikana. Suurin hänen innoittajansa oli kuitenkin maalari Jean-Antoine Watteau, jonka useita kuvia hän kaiversi. 

Boucher voitti Prix de Rome'n opiskelijapalkinnon ja pääsi opiskelemaan Roomaan Académie de France'en vuosiksi 1727–1731. Hän ei saavuttanut siellä ollessaan suurta suosiota, mutta palattuaan Ranskaan hänestä tuli vuonna 1734 Royal Academyn jäsen. Boucher maalasi lukuisia maalauksia, suunnitteli tapetteja, tekstiilejä ja posliineja sekä lavastuksia ja puvustuksia teattereihin. Hänestä tuli vuonna 1755 Gobelinin tapettitehtaan johtaja. Boucherilla oli keskeinen osa Ranskan kuninkaallisten asuntojen ja kaupungintalojen koristeluissa ja myöhemmin koko Euroopan koristetaiteen kehityksessä. Hän maalasi useita muotokuvia myös Ludvig XV'n virallisesta rakastajattaresta, Madame de Pompadour'sta.

Vuonna 1765 Boucherista tuli ensimmäinen kuninkaallinen taidemaalari, kuninkaallisen akatemian johtaja ja kuninkaallisen posliinitehtaan suunnittelija. Hän oli aikansa kuuluisimpia maalareita, ja hänen työnsä ilmentävät hyvin rokokoo-tyylin keveyttä. Boucherin tunnusmerkkejä ovat mystiset ja sentimentaaliset teokset sekä herkät luonto- ja paimenkuvaukset, mutta myös sensuellit, mytologiset maalaukset. Hänen helppoa tyyliään imitoitiin paljon. Malleinaan hän käytti usein vaimoaan ja muita perheensä jäseniä.

Boucherin kuuluisimpia töitä ovat muun muassa Lepäävä tyttö ja Lammaspaimen ja tyttö lepäämässä.

Uusklassismia kohti siirryttäessä Bouher menetti suosiota. Denis Diderot kritisoi Boucherin teoksia niiden teennäisyydestä sekä Boucherin tavasta halventaa omaa vaimoaan käyttämällä tätä mallina esimerkiksi teoksessa Odaliski. Boucher ei antanut valistusfilosofin lannistaa itseään, vaikkakin tämä kritiikki toimi myöhemmin yllykkeenä Boucherin maineen mustaamiselle.

François Boucher kuoli 30. toukokuuta 1770 Pariisissa.

Maalauksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Louvren taidemuseo
 WebMuseum, Paris

Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1703 syntyneet
Vuonna 1770 kuolleet
Rokokoomaalarit
Canberra

Canberra on Australian pääkaupunki ja sen suurin sisämaakaupunki. Canberra sijaitsee Uuden Etelä-Walesin osavaltion ympäröimän Australian pääkaupunkiterritorion pohjoisosassa, noin 270 kilometriä Sydneystä lounaaseen. Kaupungissa oli 432 141 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja sen pinta-ala on 807,7 neliökilometriä. Canberra on maan hallinnollinen keskus ja muun muassa Australian parlamenttitalo sijaitsee siellä.

Canberra on myös tärkeä yliopistokaupunki: kaupungissa sijaitseva Australian kansallinen yliopisto on yksi Australian tärkeimmistä tutkimusyliopistoista.

Canberran nimi tulee aboriginaalien kielen kohtaamispaikkaa tarkoittavasta sanasta.

Historia 
Kaupunki perustettiin kompromissiratkaisuna vuonna 1908, kun Sydney ja Melbourne, Australian suurimmat kaupungit, eivät päässeet yhteisymmärrykseen siitä, kummasta tehdään pääkaupunki. 

Canberran asemakaavasta järjestetyn kilpailun voitti vuonna 1912 Walter Burley Griffin, jonka mukaan on nimetty Canberran keskustassa oleva tekojärvi. Kilpailussa toiseksi sijoittui Eliel Saarisen suunnitelma.

Australian liittovaltion hallinto muutti Canberraan vuonna 1927 tilapäisen parlamenttitalon avaamisen myötä.

Vuonna 2003 maastopalot aiheuttivat laajaa tuhoa Canberran lähiöissä, ja neljä asukasta sai surmansa.

Maantiede ja ilmasto 
Canberra sijaitsee Murrumbidgee-joen Molonglo-nimisen sivujoen varrella 240 kilometrin päässä Sydneystä.

Kaupungin sijainti maapallon koordinaatistossa on 35° 18′ eteläistä leveyttä ja 149° 08′ itäistä pituutta.

Köppenin ilmastoluokituksen mukaan kaupungissa on meri-ilmasto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Australian Capital Territoryn hallitus 
 Visit Canberra 
 Australian kansallinen yliopisto (Australian National University) 
 Canberran yliopisto 
 Canberra connect 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaunokainen

Kaunokainen eli nurmikaunokainen (Bellis perennis), josta käytetään myös nimeä tuhatkauno, on monivuotinen asterikasvi. Leikkaaminen ei tuhoa sitä ja se on eteläisessä ja läntisessä Euroopassa yleinen rikkaruoho. Suomessa se esiintyy luonnonvaraisena satunnaisesti Etelä- ja Keski-Suomessa Oulun korkeudelle asti, ja sitä viljellään myös koristekasvina.
 
Kaunokaisen kukinnoissa on yleensä keltainen pienistä torvimaisista kehräkukista muodostuva keskusta ja valkoiset kielimäiset laitakukat. Ulkonäkö vaihtelee kuitenkin paljon, ja varsinkin koristekasveina kasvatetuissa muodoissa laitakukat saattavat olla punertavat tai punaiset, ja kehräkukat tai osa niistä saattavat olla laitakukkien kaltaisia.

Koko 
Kaunokainen on monivuotinen nurmikasvi, jolla on lyhyet juuret ja pienet pyöreät tai lusikan muotoiset lehdet, jotka ovat 2–5 cm pitkiä. Varsi on 5–20 cm korkea.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: (Nurmi)kaunokaisen levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kaunokainen (Bellis perennis)
 United States Department of Agriculture (USDA): Bellis perennis 
 Flora of North America: Bellis perennis 

Asterikasvit
Windows 2000

Windows 2000 (joskus myös Win2k) on 32-bittinen yrityskäyttöön suunnattu graafinen käyttöjärjestelmä. Microsoft julkisti Windows 2000:n 17. helmikuuta 2000.

Windows 2000 -käyttöjärjestelmän Professional-versio suunniteltiin ensisijaisesti yritysten työasemakäyttöön. Versiot Server, Advanced Server ja Datacenter Server on tarkoitettu käytettäviksi palvelimina toimivissa tietokoneissa. Microsoft on julkaissut Windows 2000-käyttöjärjestelmään neljä päivityspakettia, joista uusin on  2003 julkaistu SP4 (Service Pack 4).

Windows 2000:n extended-tuki päättyi  2010. Tietoturvapäivitykset ja Microsoftin maksullinen tuki ovat loppuneet.

Windows 2000:n työasemaversion seuraaja on Windows XP. Palvelinversion seuraaja on Windows Server 2003.

Laitteistovaatimukset

 a  Server-versio vaatii vähintään 128 MB muistia. 
 b  Server-versio vaatii vähintään 2 GB kiintolevytilaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Windows NT/2000 keskustelualue Suomi24:ssä

Windows-versiot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuvaputki

Kuvaputki eli katodisädeputki (CRT, ) on erikoisrakenteinen elektroniputki, jota on 2000-luvun puoleen väliin saakka yleisesti käytetty näyttönä televisioissa ja tietokonenäytöissä sekä elektroniikan mittalaitteissa.

Kuvaputken takaosan elektronitykki lähettää elektronisuihkun, jota poikkeutetaan tyhjiössä joko sähkökentän avulla (esimerkiksi oskilloskoopeissa) tai magneettikentän avulla (esim. kuvaputkitelevisioissa ja kuvaputkinäytöissä). Elektronisuihkun osuessa näyttöpinnan loisteaineeseen osumakohtaan syttyy valopiste, jonka kirkkaus riippuu suihkun voimakkuudesta.  

Värikuvaputkissa on kolme erillistä tykkiä, yksi kullekin värille. Värikuvaputken loistepinta koostuu pistematriisista, jossa RGB-järjestelmässä on punaisia, vihreitä ja sinisiä loistepisteitä.  Elektronisuihkut kulkevat erityisen maskin läpi. Sen avulla estetään kutakin osasädettä pääsemästä muille kuin kyseisellä suihkulla muodostettavaa väriä vastaaville  loisteainepisteille.  Maski toimii samalla kuvaputken anodina. Yksivärisissä kuvaputkissa ei ole maskia.  Maskeja on kolmea tyyppiä. Halvin ja yleisin vaihtoehto on reikämaski. Sonyn kehittämässä Trinitron-järjestelmässä elektronitykit ovat päällekkäin suoralla linjalla, jolloin reikämaskin sijaan voidaan käyttää niin sanottua rakomaskia. 

Nyttemmin nestekide- ja plasmanäytöt ovat lähes kokonaan syrjäyttäneet kuvaputkitekniikan.

Vuosina 1974–80 Suomen valtio perusti ja laajensi kotimaista kuvaputkiteollisuutta. Kuvaputkitehdas Valcosta odotettiin uutta aluevaltausta, joka olisi laajentanut kotimaista elektroniikkateollisuutta.

Historia 
Katodisädeputki oli perustana varhaiselle tietokoneen muistille (Williams-putki) Small-Scale Experimental Machinessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Katso myös 
Tietokonenäyttö
RGB
Oskilloskooppi

Televisiotekniikka
Näyttötekniikka
Metso (täsmennyssivu)

Metso voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 metso (Tetrao urogallus), metsäkanalintu
 Metso Oyj,  suomalainen vuonna 1999 perustettu metalliteollisuuskonserni
 Metso, Tampereen kaupungin pääkirjasto
 Metso-ohjelma, ympäristö- sekä maa- ja metsätalousministeriön koordinoima Etelä-Suomen metsien monimuotoisuusohjelma (2014–2025)
 Metsänhoitoyhdistys Metso, Keuruun, Multian, Petäjäveden ja Saarijärven kuntien alueella toimiva metsänhoitoyhdistys
 Metso, seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Juha Metso (s. 1965), suomalainen valokuvataiteilija ja artenomi
 Lempi Metso (1912–1995), suomalainen runoilija
 Micaela Röman (o.s. Metso), suomalainen juontaja, toimittaja ja tuottaja
 Ritva Metso (s. 1954), suomalainen yleisurheilija
 Teemu Metso (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
Turenki

Turenki () on 7 455 asukkaan taajama Janakkalan kunnassa. Turengin rautatieasema sijaitsee Helsinki–Tampere-rautatien varressa. Turenki on Janakkalan päätaajama, ja siellä sijaitsevat monet palvelut, kuten kunnanvirasto ja kunnan terveyskeskus-sairaala, jossa on myös vuodeosasto. Myös seurakunnallisen elämän keskus on muodostunut Turenkiin, vaikka varsinainen Janakkalan kirkko sijaitsee Tarinmaan kylässä, viiden kilometrin päässä Turengista.

Helsingistä Hämeenlinnaan kulkeva rautatie oli tärkeässä roolissa, kun Hämeen raakasokeritehdastoimikunta päätti rakennuttaa sokeritehtaan Turenkiin. Tehdas käynnistyi vuonna 1948 tuoden lähistölle sokerijuurikkaan sopimusviljelijöitä, minkä johdosta kylästä kehittyi nopeasti teollistunut maalaiskunta. 1960-luvulla Valio Meijerien Keskusosuusliike rakennutti iskukuumennettujen maitotuotteiden tehtaan kylään.

Nykyään Turengissa sijaitsee muun muassa Froneri Finlandin jäätelötehdas ja saksalaisen päivittäistavarakauppa Lidlin suuri jakelukeskus ja Janakkalan pääkirjasto. Aivan kylän tuntumassa on Kalpalinnan laskettelukeskus.

Urheilu
Turenki on saavuttanut MM-mitaleita Voimamieskilpailuissa ja Veteraanien alppihiihdossa sekä lukuisia SM-mitaleita ja edustanut Suomea arvokisoissa mm. painissa ja yleisurheilussa. Myös Salibandyssä SC Urbans on voittanut poikien SM-pronssin (2001), hopean (2016) ja kullan (2017).

Jäätelötehdas
Turengin jäätelötehdas perustettiin vuonna 1962 ja sen alkuperäinen omistaja oli Valio. Vuonna 2004 Valio myi jäätelöliiketoimintansa ja Turengin tehtaan Nestlé-konsernille, joka sai myös käyttöoikeuden Pingviini-brändiin määräajaksi. Yritysjärjestelyjen seurauksena Turengin jäätelötehdas on nykyään osa Froneri Finland Oy:tä.

Kuuluisia turenkilaisia
 Kustaa Paturi, 1800-luvun merkittäviä talonpoikia
 Tauno Marttinen, säveltäjä
 Janne Virtanen (voimamies), urheilija
 Eino Kalpala, urheilija
 Veikko Lahti, urheilija
 Esko Helle, poliitikko
 Ellen Jokikunnas, malli ja televisiojuontaja
 Laiska Leppone, rap-muusikko
 Anssi Pesonen, jääkiekkoilija
 Lyyli Aalto, kansanedustaja, presidentin valitsijamies
 Jarkko Kortesoja, Suomen ensimmäinen Selviytyjät-voittaja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Janakkalan kunta - Turenki 
 Häme-Wiki - Turenki
Lisunov Li-2

Lisunov Li-2 oli Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden valmistama Douglas DC-3 ja sen sotilasversio C-47 Dakota -tyypin lentokone, jota alettiin valmistaa Neuvostoliitossa 1939 alkaen.

Taustaa 
Jo 1935 Neuvostoliitto oli hankkinut yhden DC-2-koneen. Ennen maailmansotaa oli Neuvostoliitto hankkinut 21 Douglas DC-3-konetta, joista 18 oli tilattu 11. huhtikuuta 1936. Valmistuslisenssin venäläisen ostivat 15. heinäkuuta 1936. Boris Lisunov vietti 1938–1940 vajaat kaksi vuotta Douglas Aircraft Companylla ja modifioi C-47:stä neuvostoversion, joka nimettiin PS-84:ksi (Passashirskij samoljot nomer 84), mikä nimettiin uudelleen Lisunov Li-2:ksi 1942. Modifikaation eräs perusta oli metrinen mitoitus. Neuvostoversion suunnitteli käytännössä Vladimir Mihailovitš Mjasištšev.

Teknisiä eroja DC-3:een verrattuna 
Eroa Li-2:lla DC-3/C-47:stä on muun muassa siinä, että siinä oli lisäikkunat ohjaamon takana, siinä käytettiin neuvostoliittolaisia moottoreita ja että siinä oli matkustajaovi oikealla puolella sotaa edeltäneen DC-3A:n tapaan. Koneessa oli neuvostoliittolaiset Švetsov AŠ-62IR -tähtimoottorit.

Valmistus ja käyttö 

Lisunov Li-2 -lentokonetta valmistettiin eri versioina yli 6 000 kpl ja sitä käytettiin laajasti Itä-Euroopassa 1960-luvulle saakka. Koneista tehtiin matkustajakone-, rahtikone-, sotilasrahtikone-, tiedustelu- ja ilmakuvaus-, maahanlasku-, pommikone- ja korkealentoversiot.

Lisunov Li-2 oli käytössä myös Kiinan ilmavoimilla Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan 1940- ja 1950-lukujen läheisistä suhteista johtuen.

Lisunov Li-2:a käyttäneitä lentoyhtiöitä ovat muun muassa neuvostoliittolainen Aeroflot, pohjoiskorealainen CAAK, tšekkoslovakialainen CSA, puolalainen LOT, unkarilainen Malév ja romanialainen Tarom.

Museokoneita 
Lisunov Li-2 -koneita on museoituna muun muassa Venäjällä, Puolassa ja Kiinassa. Unkarissa vuosituhannen vaihteessa restauroitu Li-2-kone on nykyään ainut lentokuntoinen yksilö.

Tekniset tiedot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 History of the legendary Li-2 

Neuvostoliittolaiset matkustajalentokoneet
1930-luvun matkustajalentokoneet
Neuvostoliittolaiset kuljetuskoneet
1930-luvun kuljetuskoneet
Markku Sarastamo

Markku Sarastamo (s. 1948) on kansantaiteilija ja satukirjailija, joka on luonut satuhahmo matkimustutkailija Sampo Sarastarin. Sarastamo asuu Hämeenlinnassa.

Sarastamo on esiintynyt Oulun Taidemuseossa Ällitälli-näyttelyssä sekä Kaustisella Itsetehty elämä -näyttelyssä. Hänen töitään on ollut esillä myös Helsingin Taidemuseossa ja Galleria Aarnissa Tapiolassa sekä vuonna 2006 Alajärven kaupungin galleriassa materiaalina hänen kirjoittamansa satu "Kreivitär ja hänen huikea elämänsä", uusin näyttely "Karbujo - Hiilimaa" Kuopion musiikkikeskuksessa 28.-30.7.2007 taidetapahtumassa Festivalo Arta Lumo, järjestäjänä Suomen Esperantoliitto. Vuonna 2016 Sarastamolla oli kaksi kesänäyttelyä (Mikkeli. Hauho).

Sarastamolla on myös lukuisia keksintöjä, joista maailmanmainetta on saanut Kulkuri -kuljetuksenseurantalaiteisto, jonka toteutti Elektrobit oy.

Markku Sarastamon harrastuksiin kuuluu esperanto, kansainvälinen suunnitelmakielemme, valokuvaus, hathajooga (Sarastamo ohjaa joogaa Iittalassa Palotalon eläkeläisryhmässä 2015. Hän ohjasi ensimmäiset joogakurssinsa Tampereen Ahjolassa 1960-luvun lopussa.)  ja judo. Sarastamo sai judon 1 dan -arvon (mustav.) huhtikuussa 2007.

Satutrilogia Karbujo - Hiilimaa 
"Kreivitär ja hänen huikea elämänsä" on "Karbujo - Hiilimaa" -trilogian ensimmäinen osa. Toinen osa on "Matkimustutkailija Sampo Sarastar ja hänen huimat seikkailunsa". Sampo Sarastarin käänsi englanniksi Oulussa valan tehnyt kielenkääntäjä Tero Sallamo Riihisäätiön tuella. Teos on käännetty myöskin saksaksi. Trilogian päätösjakso: "Kultaisen Pagodin arvoitus" ("La enigmo de la Ora Pagodo".) Loppujaksossa tutustutaan esperantoon tarkemmin. Karbujo -Hiilimaa -trilogia on julkaistu vain pienenä omakustannepainoksena ja ROMina, jolle on tallennettu Sarastamon satua varten maalaamia kuvia.

Satutrilogian materiaalia oli esillä Mäntän kuvataideviikoilla 2008. Markku Sarastamon näyttely Karbujo-satutrilogian materiaalista oli esillä Lammin kirjastolla koko helmikuun 2011. Aiheesta julkaistiin helmikuussa lehtijuttuja muun muassa
Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset 2/2 2011 otsikolla Sarastamon teoksiin saa koskea.
Keski-Häme 3/2 2011 (Sarastamon iso satu tuli Lammille.)

Teokset
Kreivitär ja hänen huikea elämänsä, 2005 (omakustanne), ISBN 951-98395-4-2, s. 63, teos on käännetty esperantoksi nimellä "La grafino kaj ŝia fantasta vivo". Teoksesta tehtiin 300 kappaleen numeroitu painos. ISBN 951-98395-5-0. Teos on käännetty myös saksaksi (Turun Yliopisto, Gerda Torikan oppilasryhmä).
Teoksen toteutti pistekirjoituksella esperantoksi Näkövammaisten keskusliitto.
Sarastamon elämäkerta-arkisto arkistoitiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran holvein seitsemän sementin taakse kymmeneksi vuodeksi vuonna 2021. (Markku Sarastamo 22. huhtikuuta 20211)

 "Karbujo - Hiilimaa"  -satutrilogiaa painettiin 25 numeroitua kappaletta digipainolla syksyllä 2012.
 WSOY Suomen suurin tietokonepeli Mikro-Visa 10.000
 Tammi. Korttitaituri. Suomen ensimmäinen pelikorttitaikuuden laaja oppiteos.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Markku Sarastamon kotisivut
Sarastamo ylioppilaaksi

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Kimmerialaiset

Kimmerialaiset olivat muinainen kansa, joka eli nykyisen Ukrainan ja Venäjän alueella noin 700- ja 600-luvuilla eaa. He olivat alkujaan Keski-Aasian aroilla liikkuva sotaisa paimentolaiskansa, luultavasti indoeurooppalaisia.
Myöhemmin kimmerialaisten alueelle tulivat skyytit.
Assyrialaiset mainitsevat heidät ensimmäisen kerran 714 eaa. ja iranilaiset viimeisen kerran noin 515 eaa.

Heistä tiedetään vain hyvin vähän, mutta esimerkiksi Homeros mainitsee heidät. Historioitsija Herodotos kertoo kimmerialaisten julmista rosvoretkistä Lyydiaa vastaan. Kimmerialaiset valtasivat lyhyeksi aikaa Lyydian pääkaupungin Sardiksen. Sitä ennen he olivat olleet kukistamassa Urartua, joka oli Assyrian pohjoinen vihollinen.

Kimmerialaiset hävisivät historiasta Keski-Aasiasta tulleiden skyyttien valloitettua heidän maansa. 

Fantasiakirjailija Robert E. Howard yhdisti sankarinsa Conanin kimmerialaisiin näiden mystisen ja raa'an maineen takia. Howardin fiktiiviset kimmerialaiset ovat kuitenkin fiktiivisten kelttien esivanhempia, eikä heillä ole historiallisten kimmerialaisten kanssa mitään muuta yhteistä kuin nimi.

Kimmerialaiset 

Kimmeriläisiä pidetään traakialaisten tai iranilaisten sukuisina indoeurooppalaisina, joilla oli yläluokka samaan tapaan kuin skyyteillä. Kimmeriläisten alkuperä voi olla Srubnan kulttuuri joka muutti aiempaa katakombikulttuuria.
Kimmeriläiset tuhosivat Urartun joka oli Assyrian vihollinen noin 714 eaa. Assyrialaisten kanssa. Myöhemmin kimmerialaiset kukistivat Fryygian 676–674.

Kimmerialaisiin ehkä liittyviä arkeologisia kulttuureja 

Kobanin kulttuuri (Pohjois-Kaukasus, 12.–4. vuosisata eaa.)
Cernogorovkan kulttuuri (9.–8. vuosisata)
Novocerkasskin kulttuuri (8.–7. vuosisata, Tonavan ja Volgan välillä)

Katso myös 

Skyytit
Keltit
Urartu
Assyria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Wiki Classical Dictionary: Cimmerians
Cimmerians on Stevequayle.com 
map of the distribution of "Cimmerian" bronze finds in Europe
Cimmerians by Jona Lendering

Muinaiset kansat
Seulonnan keskeiset artikkelit