joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cotonoun sopimus

Cotonoun sopimus on Euroopan unionin ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden (AKT-maat) keskeinen sopimus. Se allekirjoitettiin 23. kesäkuuta 2000 Cotonoussa, Beninin taloudellisessa pääkaupungissa. Sopimuksen allekirjoittivat 77 AKT-valtiota ja 15 Euroopan unionin jäsenvaltiota ja se tuli voimaan vuoden 2002 alussa. Kyseessä on kaikkien aikojen laajin yhteistyöohjelma mitä AKT-valtiot ja EU ovat solmineet.

Tavoitteet
Sopimuksen keskeisenä tavoitteena on vähentää ja poistaa juurineen köyhyys ja siten avustaen kyseisiä maita, että aikaa myöten kestävä kehitys sekä AKT-maiden taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurillinen kehitys vauhdittuisivat, ja että AKT-maiden asteittainen integrointi maailmantalouteen tulisi mahdolliseksi. Tämän lisäksi rauhaa ja turvallisuutta edistäen olisi luotava ilmapiiri, jossa vakaa ja demokraattiset olot olisivat mahdolliset.

Keskeiset periaatteet
Cotonoun sopimus korvasi Lomén sopimukset. Jotka ovat olleet AKT–EU-kehitysyhteistyön perusta aina vuodesta 1975 lähtien. Kuitenkin Cotonoun sopimus on laajempialainen kuin mikään aiemmin tehty talous- ja kehityssopimus. Se on tarkoitettu vähintäänkin 20 vuoden ajanjaksolle, mutta se olisi tarkastettavat joka viides vuosi. Yhteistyö perustuu niin sanottuun kumppanuuteen ja se jakautuu viiteen toisiinsa läheisesti liittyvään pilariin, jotka ovat:

kokonaisvaltainen poliittinen ulottuvuus
osallistuvien lähestymistapojen edistäminen
kehityksen strategiat ja keskittyminen tavoitteeseen köyhyyden vähentämisestä
uudenlaisen talouteen ja kaupankäyntiin liittyvän yhteistyökehyksen luominen
talousyhteistyön uudistaminen.

Sopimuksen osapuolet
Sopimus on tehty Euroopan yhteisön nimissä ja sen 25 jäsenvaltion puolesta. Osa jäsenvaltioista on liittynyt sopimukseen (vuoden 2000 jälkeen) hyväksyessään Euroopan yhteisön jäsenyyden.

Lisäksi sopimuksen osapuolina ovat AKT-maat.

Katso myös
Lomén sopimukset

Lähteet

Aiheesta muualla
Cotonoun sopimuksen teksti 
Cotonoun dokumentin infosivut 

Euroopan unionin bilateraaliset sopimukset
Euroopan unionin ulkopolitiikka
Luettelo Italian pääministereistä

Tämä on luettelo Italian pääministereistä. Vuosina 1861–1946 pääministerin nimitys oli "Italian kuningaskunnan ministerineuvoston puheenjohtaja" ja vuodesta 1946 alkaen "Italian tasavallan ministerineuvoston puheenjohtaja".

Italian kuningaskunnan ministerineuvoston puheenjohtajat (1861–1946)

Italian tasavallan mininisterineuvoston puheenjohtajat (vuodesta 1946)

Lähteet 
 

Italia
Ramsarin sopimus

Ramsarin sopimus () on vuonna 1971 Ramsarin kaupungissa Iranissa solmittu kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta.

Ramsarin sopimus oli ensimmäinen nykyaikaisista, valtioiden välisistä luonnonsuojelun ja luonnonvarojen viisaan käytön sopimuksista. Alun perin sopimuksella pyrittiin suojelemaan kosteikkoja ja vesialueita erityisesti vesilintujen elinalueina, mutta sittemmin sopimus on laajentunut kattamaan vesialueiden suojelemisen kokonaisuudessaan, ja siinä tunnustetaan niiden merkitys elämän monimuotoisuuden säilyttämisessä. Alkuperäisiä sopijavaltioita oli 18, mutta nyttemmin sopimuksen on allekirjoittanut 158 valtiota, ja siihen kuuluu 1 752 kohdetta, joiden yhteispinta-ala on noin 161 miljoonaa hehtaaria.

Sopimuksen kohdat 
Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot sitoutuvat:
 Lisäämään vähintään yhden kohteen kansainvälisesti merkittävien vesialueiden luetteloon (niin sanottu Ramsar-luettelo) ja edistämään sen suojelua ja "viisasta käyttöä". Valinnan tulisi tapahtua vesialueen ekologisen, kasvitieteellisen, eläintieteellisen, limnologisen ja hydrologisen merkityksen perusteella.
 Sisällyttämään vesialueiden suojelun kansallisiin maankäytön suunnitelmiin siten, että vesialueiden käyttö olisi "mahdollisimman viisasta".
 Perustamaan luonnonsuojelualueita vesialueille, vaikka alueet eivät kuuluisikaan Ramsar-luetteloon, ja edistämään vesialueiden tutkimuksen, hallinnoinnin ja valvonnan koulutusta.
 Yhteistyöhön muiden sopimuksen allekirjoittaneiden tahojen kanssa.

Vuosien kuluessa sopimuksen allekirjoittaneet tahot ovat tulkinneet ja laajentaneet näitä velvoitteita ja laatineet ohjeistusta kyseisten kohtien käytännön toteutuksesta.

Ramsarin sopimuksen vesiperäiset alueet 
Kosteikkoalueet luokitellaan tyyppinsä mukaisesti eri luokkiin. Vrt. Ramsarin sopimuksen vesiperäiset alueet

Suomen Ramsar-alueet 
Suomessa on 49 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 799 518 hehtaaria. Kaikki Suomen Ramsar-alueet kuuluvat Natura 2000 -verkostoon, ja niiden rajaukset noudattavat Natura-rajauksia.

Etelä-Suomen Lääni

Länsi-Suomen lääni

Ahvenanmaan maakunta

Itä-Suomen lääni

Oulun lääni

Lapin lääni

Venäjän Ramsar-alueet 
Venäjän federaatiossa on 35 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 10 323 767 hehtaaria.

Leningradin alue

Lähteet 
 Ramsarin sopimuksen sivut 
 Suomen Ramsar-alueet Ympäristöministeriö
 Ramsar-alueiden luettelo (pdf)

Viitteet
Schtiel

Schtiel on Rammsteinin Till Lindemannin ja Richard Kruspen varta vasten tekemä kappale Harley Davidson -moottoripyörien 100-vuotissyntymäpäiväjuhliin Moskovaan. Levyllä olevaa kappaletta ei ole julkaistu millään Rammsteinin albumilla ja siitä on vain 400 kappaletta, joten se on todellinen harvinaisuus. Laulu on cover-versio venäläisen Aria-yhtyeen kappaleesta Shtil. Schtiel lauletaan venäjäksi. Schtiel ei ole Rammsteinin single.

Kappaleet 
 Schtiel

Rammsteinin kappaleet
Vuoden 2003 kappaleet

es:Schtiel
Harri Rantanen (basisti)

Harri Rantanen (s. 1960) on suomalainen basisti. Hän asui 11-vuotiaaksi Tukholmassa. Hänen setänsä Veikko Rantanen oli tanssimuusikko, jonka instrumentti oli myös basso. 1970-luvulla hän tutustui gospel-piireissä Teppo Nuorvaan, Jaakko Löyttyyn ja myöhemmin Heikki Silvennoiseen.

Gramexin tilastojen mukaan Rantanen on Suomen 9. eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2021 oltuaan siihen saakka mukana 3864 :llä levytyksellä. Merkittävässä osassa Rantasen studiolevytyksistä rumpalina on toiminut Anssi Nykänen, johon Rantanen tutustui jo vuonna 1986.

Rantanen on studiotyön lisäksi keikkaillut muun muassa Ben Granfelt Bandissä, Freud Marx Engels & Jung-yhtyeessä, Nylon Beat -yhtyeessä sekä Pekka Ruuskan yhtyeessä. Rantanen ja Nykänen ovat mukana myös tanssiorkesteri Dallapén uudessa tulemisessa. Konserttikiertueita hän on tehnyt muun muassa Paula Koivuniemen ja Jari Sillanpään kanssa. 1990-luvun alussa hän tuurasi myös Mikko Löyttyä Q.Stone-yhtyeen kiertueilla. Jope Ruonansuun levyillä hänen nimensä oli muodossa Harri Humppa Rantanen.

Harri Rantanen on esiintynyt Kummeli-sketsisarjan mukana muun muassa Kummeli Stories-elokuvassa, jonka alkupuolella hän nousee alastomana portaita samalla, kun taustalla kuulutetaan ”Kapteeni Rantanen, pukunne on saapunut pesulasta”.

Hänen esikuviaan basisteina ovat olleet muun muassa Stu Cook, Roger Glover, Jack Bruce, John Paul Jones, Jaco Pastorius sekä suomalaisista soittajista Pekka Pohjola ja Juha Tikka.

Soittimet 
 Fender Jazz Bass '62
 Fender Jazz Bass '64
 Fender Telecaster Bass '75
 Fender Jazz Bass V '00
 Danelectro Longhorn
 Lakland JoBo '06
 Dean Pacer sähkökontrabasso
 Markbass vahvistimet ja kaiuttimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Harri Rantanen Elonetissä

Suomalaiset basistit
Suomalaiset sessiomuusikot
Freud Marx Engels & Jungin jäsenet
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Filosofem

Filosofem on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, albumi. Levy oli Vikernesin viimeinen äänitys ennen hänen vangitsemistaan vuonna 1993, vaikka Filosofem julkaistiinkin vasta 1996. Albumin suosio oli yllätys (varsinkin black metal -tuotokseksi) sen saadessa loistavia arvioita jopa valtavirran musiikkilehdiltä. Lyhennetty versio kappaleesta numero 5 löytyy elokuvan Gummo soundtrackilta. Myös albumin aloitusraidasta "Dunkelheit" on saatavilla musiikkivideo Burzumin kotisivuilta.

Albumin kansikuvassa on Theodor Kittelsenin taideteos. Taideteoksen nimi on "Under fjeldet toner en".

Kappalelista 
Dunkelheit - 7.05

Aiheesta muualla 
 Albumi Burzumin virallisilla kotisivuilla
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia Burzumin tuotoksista
 Burzum - Filosofem  - BestBlackMetalAlbums.com

Vuoden 1996 albumit
Burzumin albumit
Albert Pyun

Albert F. Pyun on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan lukuisten b-luokan elokuvien ohjaajana.

Havaijiilla syntyneen Pyunin ura ohjaajana alkoi vuonna 1982 valmistuneen Julma miekka -toimintaelokuvan myötä. Se on edelleen hänen taloudellisesti menestynein elokuvansa 39 miljoonan dollarin lipputuloilla. Pyunin työtahti oli jo 1980-luvulla nopea – uusi elokuva valmistui vuosittain. Vuosikymmenen tunnetuimmat Pyun-elokuvat ovat Muukalainen L.A.:sta (1988) ja Jean-Claude Van Dammen tähdittämä Cyborg, joka keräsi Yhdysvalloissa 10 miljoonan dollarin lipputulot ja maailmanlaajuisesti yli 29 miljoonaa dollaria.

1990-luvulla Pyun jatkoi halpaelokuvien ohjaamista. Tunnetuimpia ovat Nemesis-elokuvasarja (1993–1997), Knights (1993), Adrenalin: Fear the Rush (1996) ja Mean Guns – julmat aseet (1997). VHS-kasettien vahvistettua asemaansa elokuvia alettiin julkaista suoraan tallenteina vähittäismyyntiin ilman teatterilevitystä. Myös lukuisia Pyunin teoksia on julkaistu niin.

2000-luvulla Pyun on työstänyt useita elokuvia. Suosituimmaksi on osoittautunut Steven Seagalin tähdittämä Ticker, joka kuvattiin korkealla 25 miljoonan dollarin budjetilla.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Poljarnyje Zori

Poljarnyje Zori () on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Luoteis-Venäjän Murmanskin alueella, sisämaassa Kuolan niemimaan länsiosassa. Se sijaitsee Nivajoen rannalla pari kilometriä Imandrajärvestä alavirtaan, Pinozero-järven rannalla. Poljarnyje Zori on Muurmannin radan ja Kuolan valtatien varrella.

Poljarnyje Zorin tärkein työnantaja on Kuolan ydinvoimalaitos, joka sijaitsee keskustasta noin 15 km pohjoiseen Imandrajärven rannalla. Paikkakunta sai alkunsa 1968, kun ydinvoimalaa alettiin rakentaa. Kaupunkioikeudet se sai 1991. 

Poljarnyjen Zorin lähellä oleva ja siihen nykyään kuuluva Haapalahden eli Afrikandan taajama sai rautatieaseman jo 1932. Afrikanda sai aikanaan nimensä siitä, että siellä kesäisin ajateltiin olevan yhtä kuumaa kuin Afrikassa.

Poljarnyje Zorin kaupunkipiirikunta ja sen väestö

Paikallishallinnossa Poljarnyje Zori on Murmanskin alueen alainen kaupunkipiirikunta. Kaupunkipiirin väestöstä (17 641 as., 2010 väestönlaskenta) enemmistö asuu Poljarnyje Zorin kaupungissa (15 096 as.) ja pieni osa maaseutukylissä (2 545 as.).

Poljarnyje Zorin kaupunkipiirikunnan alueeseen kuuluvat seuraavat asutukset:
Poljarnyje Zori
Nivanniska, Zašejek (Зашеек)
Haapalahti, Afrikanda (Африканда)
Pirenga (Pirijärvi) (Пиренга)

Ystävyyskaupungit
Poljarnyje Zorin suomalainen ystävyyskunta on Muonio.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kola Nuclear Power Plant 
Poljarnyje Zori mojgorod.ru 

Murmanskin alueen kaupungit
Celebrity Duets

Celebrity Duets on yhdysvaltalainen tositelevisioformaattiin perustuva laulukilpailu, jossa tähtilaulaja ja toisinaan myös musiikin ulkopuolelta tuleva julkkis esittävät dueton.

Kilpailijat 
 Chris Jericho - Ensimmäisenä pudonnut (tiistai 29. elokuuta 2006)
 Lea Thompson - Toisena pudonnut (perjantai 8. syyskuuta 2006)
 Carly Patterson - Kolmantena pudonnut (perjantai 15. syyskuuta 2006)
 Cheech Marin - Neljäntenä pudonnut (perjantai 22. syyskuuta 2006)
 Jai Rodriguez - Viidentenä pudonnut (perjantai 22. syyskuuta 2006)
 Hal Sparks - Kuudentena pudonnut (perjantai 29. syyskuuta 2006)
 Lucy Lawless - Toiseksi tullut (perjantai 29. syyskuuta 2006)
 Alfonso Ribeiro - Voittaja (perjantai 29. syyskuuta 2006)

Duettoparit 
 Michael Bolton
 Boyz II Men
 Chaka Khan
 Jesse McCartney
 Clint Black
 Smokey Robinson
 Dionne Warwick
 Gladys Knight
 Brian McKnight
 Patti LaBelle
 Kenny Loggins
 Richard Marx
 Randy Travis
 Belinda Carlisle
 Peter Frampton
 Taylor Dayne
 Aaron Neville
 Lee Ann Womack
 James Ingram
 Wynonna Judd
 Michelle Williams
 Jeffrey Osborne
 Anita Pointer
 Toby Keith
 Dennis DeYoung formerly of Styx
 Deniece Williams
 Dee Snider of Twisted Sister
 Al Jarreau
 Sebastian Bach formerly of Skid Row
 Bonnie Tyler

Kilpailijat ja heidän parinsa 
 Alfonso Ribeiro - Michelle Williams, James Ingram, Jeffrey Osborne, Deniece Williams, Chaka Kahn, Jon Secada, Gladys Knight
 Lucy Lawless - Michael Bolton, Smokey Robinson, Kenny Loggins, Dionne Warwick, Richard Marx, Bonnie Tyler
 Hal Sparks, - Smokey Robinson, Gladys Knight, Wynonna Judd, Dennis DeYoung, Dee Snider, Sebastian Bach
 Jai Rodriguez - Gladys Knight, Michelle Williams, Brian McKnight, Taylor Dayne, Patti LaBelle
 Cheech Marin - Peter Frampton, Randy Travis, Clint Black, Aaron Neville, Al Jarreau
 Carly Patterson - James Ingram, Lee Ann Womack, Anita Pointer, Jesse McCartney
 Lea Thompson - Randy Travis, Michael Bolton, Belinda Carlisle
 Chris Jericho - Lee Ann Womack, Peter Frampton

Aiheesta muualla 
 

Kykyjenetsintäohjelmat
Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
In the Nightside Eclipse

In the Nightside Eclipse on norjalaisen black metal -yhtye Emperorin ensimmäinen studioalbumi. Se on yksi black metal -genren tärkeimmistä teoksista – varsinkin tunnetuiksi ovat nousseet albumin kaksi viimeistä raitaa ”I am the Black Wizards” ja ”Inno a Satana”. In the Nightside Eclipse äänitettiin Grieg Hallenissa, jossa on äänitetty muun muassa Mayhemin, Burzumin ja Immortalin tuotoksia. Kansitaide on Necrolordin (Kristian Wåhlin) kädenjälkeä. Tämä levy on omistettu Mayhemin entiselle kitaristille Euronymousille.

Vuonna 1999 albumista julkaistiin uusintapainos, joka sisältää coverkappaleet Bathorylta ja Mercyful Fatelta. Tässä versiossa levyn intro ja varsinainen aloituskappale ”Into the Infinity of Thoughts” ovat yhdessä.

Kappalelista
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1999 uusintapainos
 
 

 Sävellykset: Ihsahn/Samoth,
 Sanoitukset: Ihsahn/Samoth/Mortiis ("I am the Black Wizards" & "Cosmic Keys...")

Muusikot
 Ihsahn – kitara, laulu, syntetisaattori
 Samoth – kitara
 Faust – rummut
 Tchort – basso

Vuoden 1994 albumit
Vuoden 1994 esikoisalbumit
Emperorin albumit
Changin kansainvälinen lentoasema

Changin kansainvälinen lentoasema (, , , , ) on Singaporen suurin ja vilkkain lentoasema. Se avattiin kaupalliselle toiminnalle 1. heinäkuuta 1981, mutta viralliset avajaiset järjestettiin vasta 29. joulukuuta 1981. 

Changin lentoasema on Singapore Airlinesin kotiasema ja se palvelee myös 78 muuta lentoyhtiötä. Suomalaisista yhtiöistä Changin kentälle lentää Finnair. Asema isännöi viikossa arviolta 4 000 lentoa, jotka suuntautuvat 177 eri kaupunkiin. Changin lentoasema on saanut vuosien mittaan useita palkintoja korkeasta laadustaan. Näistä viimeisimpänä, Skytrax on nimennyt Changin kansainvälisen lentoaseman maailman parhaaksi lentoasemaksi 2006, ja kenttä on samaisen yrityksen luokitteluissa ainoa viiden tähden lentoasema maailmassa.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Changin kansainvälisen lentoaseman sivut 

Singaporen lentoasemat
Kirsti Ortola

Kirsti Kaarina Ortola (vuoteen 1930 Ottelin, myöh. Palo; 29. toukokuuta 1924 Pieksämäki – 29. elokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli varsinkin teatterin puolella tunnettu verevä ja temperamenttinen luonnenäyttelijä. Ortola suoritti Suomen Teatterikoulun, jossa hän opiskeli 1945–1947.

Kirsti Ortola näytteli Suomen Kansallisteatterissa 1947–1955, Tampereen Teatterissa 1955–1959 ja sitten vuoteen 1987 saakka Helsingin Kaupunginteatterissa ja sitä edeltäneessä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa. Hänen näyttämöroolejaan olivat muun muassa Kolmen sisaren Nataša, Neiti Julien nimirooli, Lokin Masha, Daniel Hjortin Katri, Vanja-enon Jelena, Sodan ja rauhan Marta sekä Mary-äidin rooli näytelmässä Pitkän päivän matka yöhön.

Ortola oli naimisissa Tauno Palon kanssa vuodesta 1962 lähtien Palon erottua ensimmäisestä vaimostaan, ja heille syntyi poika Jukka-Pekka Palo, josta tuli myös näyttelijä. Parin välille kehittyi rakkaussuhde jo vuonna 1949, jolloin he näyttelivät toisiaan vastaan Rosvo-Roopessa. Kirsti Ortolan viimeinen rooli oli vuonna 1988 elokuvassa Pohjanmaa, jossa hän esiintyi äitiroolissa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Dragonologia

Dragonologia () on englantilaisen Dugald A. Steerin kirjoittama, lohikäärmeistä ja lohikäärmeiden tutkimisesta kertovan tietokirjan muotoon kirjoitettu fantasiakirja. Englanninkielinen alkuteos ilmestyi 2003 ja suomennos seuraavana vuonna. Kirjassa on Wayne Andersonin, Helen Wardin ja Douglas Carrelin tekemä värikuvitus. 

Kirjan kuvitteelliseksi kirjoittajaksi esitellään 1800-luvulla elänyt dragonologi Ernest Drake. Teoksen esittelyssä sen sanotaan kirjoitetun jo keskiajalla ja sittemmin entisöity kirjan löydyttyä vanhan kirjakaupan ullakolta. Dragonologiassa esitellään eri lohikäärmelajityypit, joita on noin kymmenkunta meksikonamfiteeristä huurrelohikäärmeeseen.

Kirjassa esitellään myös lohikäärmeiden aakkoset, sillä kirjan mukaan jotkin lohikäärmeet osaavat lukea ja kirjoittaa.

Tieteenala 
Dragonologia voi merkitä myös tieteenalaa, joka tutkii lohikäärmeitä. Nykypäivänä sillä tarkoitetaan pääasiassa niiden tutkimista esimerkiksi kulttuurihistoriassa ja mytologiassa tai okkultismissa. Dragonologian on katsottu olevan oikea tieteenala mahdollisesti keskiajalla tai joskus kauan sitten, mutta sen merkitys on kadonnut nykypäivään mennessä. Kiinassa lohikäärmeillä on vielä tänäkin päivänä suuri merkitys, ja dragonologia voi olla kiinassa edelleen harrastettua.

Dragonologia voi olla tunnettu myös nimellä dracologia.

Lastenkirjat
Vuoden 2003 kirjat
Ecthelion II

J. R. R. Tolkienin fiktiivisessä Keski-Maassa Ecthelion II oli Gondorin 25. käskynhaltija.

Ecthelion II:n vallan aikaan tuntematon henkilö nimeltä Thorongil taisteli Gondorin puolesta. Myöhemmin paljastui, että Thorongil oli Aragorn. Myös Gandalf oli tervetullut vieras Minas Tirithissä tähän aikaan.

Ecthelionia seurasi hänen poikansa Denethor tämän kuoltua vuonna 2984 Kolmatta Aikaa.

Keski-Maan henkilöhahmot

en:Ecthelion II
nl:Ecthelion II
pl:Ecthelion II
Mangosuthu Buthelezi

Mangosuthu "Gatsha" Buthelezi (s. 27. elokuuta 1928) on eteläafrikkalainen poliitikko ja zulu-johtaja. Buthelezi toimi 44 vuotta vuonna 1975 perustamansa Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajana vuoteen 2019. Buthelezi nousi merkittävän Buthelezi-klaanin päälliköksi vuonna 1953 ja vuonna 1976 hänet nimitettiin KwaZulun bantustanin johtajaksi. 1970-luvulla vaikuttaneen musta tietoisuus-liikkeen piirissä hänet tuomittiin laajasti yhteistoiminnasta apartheid-hallinnon kanssa erityisesti Buthelezin voimakkaiden kommunisminvastaisten näkemysten vuoksi. Buthelezi kuitenkin määrätietoisesti esti Etelä-Afrikan hallituksen pyrkimykset julistaa KwaZulu itsenäiseksi valtioksi ennen kuin Nelson Mandela vapautettaisiin vankilasta. Vuonna 1975 Buthelezi perusti Inkatha-vapauspuolueen aluksi ANC:n tuella. Hän kuitenkin riitautui ANC:n kanssa 1980-luvulla ja aparhteid-kauden loppupuolella Inkathasta tuli merkittävä ANC:n tukijoita kohtaan toteutetun poliittisen terrorin väline ja sen on todistettu saaneen rahallista tukea Etelä-Afrikan hallitukselta. 

Buthelezi kieltäytyi aluksi osallistumasta Etelä-Afrikan ensimmäisiin vapaisiin valleihin huhtikuussa 1994, mutta päätyi kuitenkin viime hetkellä osallistumisen kannalle häiriten vaalien järjestämistä. Hänen Inkatha-puolueensa nousi vaaleissa KwaZulu-Natalin 
suurimmaksi puolueeksi. Toukokuussa 1994 Buthelezi nimitettiin maan sisäministeriksi.

Buthelezi luopui Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajuudesta elokuussa 2019, jolloin uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Velenkosini Hlabisa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 A biography of Buthelezi
 News item that discusses Buthelezi's firing as Minister of Home Affairs
 Chief Mangosuthu Gatsha Buthelezi 
 Genealogy of Buthelezi Tribe

Eteläafrikkalaiset poliitikot
Apartheidinvastaiset aktivistit
Puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Det som engang var

Det som engang var () on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, toinen albumijulkaisu. Sen julkaisi alun perin Cymophane ja myöhemmin uudestaan Misantrophy Records. Toisin kuin Burzumin seuraavilla kahdella black metal -albumilla on Det som engang varilla paljon lyhyempiä kappaleita. Itse kappale nimeltään "Det som en gang var" (kirjoitustyylissä ero) löytyy vasta seuraavalta levyltä Hvis lyset tar oss.

Albumin kansikuva viittaa Dungeons & Dragons -pöytäroolipelin Temple of Elemental Evil -nimisen laajennuksen kansikuvaan. Levyn kansitaiteen on piirtänyt bergeniläinen tatuoija Jannicke Wiise-Hansen, joka piirsi myös Burzumin ensimmäisen albumin kannen.

Kappaleet

Aiheesta muualla
 Albumi Burzumin virallisella sivustolla
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia Burzumin tuotoksista

Vuoden 1993 albumit
Burzumin albumit
White Plains (New York)

White Plains on kaupunki New Yorkin osavaltion Westchesterin piirikunnassa Yhdysvalloissa, kolmisenkymmentä kilometriä New Yorkin Manhattanilta koilliseen. Vuoden 2010 väestönlaskennassa White Plainsin väkiluku oli 58 000, mikä teki siitä piirikuntansa viidenneksi suurimman kaupungin. White Plains on Westchesterin piirikunnan hallintokaupunki.

Vuonna 2014 Movoto-kiinteistöyhtiö valitsi White Plainsin New Yorkin osavaltion kolmanneksi parhaaksi kaupungiksi asua Mamaroneckin ja Tarrytownin jälkeen.

Vajaan 60 tuhannen asukkaan White Plains tarjoaa niin paljon työpaikkoja, että kaikki työntekijät mukaan lukien kaupungin ihmismäärä nousee työpäivisin noin 250 tuhanteen. Suurimpia työnantajia ovat teknologiayhtiö ITT, vesiteknologiaa kehittävä Xylem, kulutustavarayhtiö Combe sekä suomalaisen Raisionkin kanssa yhteistyötä tehnyt elintarvikejätti Bunge. New Yorkin Manhattanille pääsee junalla nopeimmillaan puolessa tunnissa.

Väestö
Vuonna 2005 kaupungin väestötiheys oli 2 233,6 asukasta neliökilometrillä.

Kaupungin etninen jakautuminen:
 64,93 % valkoisia
 15,91 % afro-amerikkalaisia
 0,34 % alkuperäiskansaa
 4,50 % aasialaisia
 10,37 % muita

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin virallinen sivusto

New Yorkin kaupungit
Westchesterin piirikunta
Jyskyjärven rata

Jyskyjärven rata on Karjalan tasavallan länsiosassa Venäjällä oleva rautatieyhteys Suojärvi 1:ltä Jyskyjärvelle. Sen pituus on 336 km.

Lyhennetty luettelo liikennepaikoista: 

 Jyskyjärvi (ven. Юшкозеро, Juškozero)
 Borovaja (ven. Боровая)
 Lietmajärvi (ven. Ле́дмозеро, Ledmozero), rata Vartiukseen
 Muujoki (Mujejärven asema, ven.  Муезерка, Muezerka)
 Pieninkä (ven. Пе́нинга, Peninga)
 Brusnitšnaja (ven. Брусничная), rata Lentieraan
 Sukkajärvi (ven. Су́ккозеро, Sukkozero)
 Himola, asema (ven. Гимольская, Gimolskaja)
 Porajärvi (ven. Поросозеро, Porosozero)
 Kostamus (Porajärvi), asema (Tumasjärvi, ven. Тумасозеро, Tumasozero)
 Lahkolampi, asema (ven. Лахколамен, Lahkolamen)
 Naistenjärvi (ven. Найстенъя́рви)
 Suojärvi 2 (ven. Суоя́рви 2)
 Suojärvi 1 (ven. Суоя́рви 1), radat Petroskoihin ja Matkaselkään

Joidenkin liikennepaikkojen nimi poikkeaa vastaavasta taajaman nimestä.

Venäjän rataverkko
Lentieran rata

Lentieran (Lenderin) rata kulkee Jyskyjärven radalta Brusnitšnajasta 61 kilometriä länteen. Rata on huonokuntoinen ja vähäliikenteinen, vähäistä henkilöliikennettä ja tavaraliikennettä, lähinnä puutavaraa.

Venäjän rataverkko
Jumalniemi

Jumalniemi on Kotkan kaupunginosa. Kaupunginosa sijaitsee Kolkansaaren eteläosassa, rajoittuen pohjoisessa valtatiehen 7. Alue kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976. Karhulan kauppalan aikana alue kuului Kyminsuun kauppalanosaan.

Historia 

Kymijoen Korkeakoskenhaaran suualue Kyminsuu oli merkittävä puutavaran erottelualue, jonne Kymijokea pitkin uitetut tukit päätyivät. Vuosisadan alussa Jumalniemessä oli paljon asutusta, nyt metsässä on vain kivijalkoja. Valtatie 7:n vieressä Uudenkylän alueella on nykyään noin kymmenen omakotitaloa.

Jumalniemestä suunniteltiin kaavaluonnoksissa uutta Kotkan keskustaa 1960-luvulla, mutta nämä suunnitelmat eivät toteutuneet. Suunnitelmiin vaikutti alueen sijainti Kotkan keskustan Kotkansaaren ja Karhulan kauppalan keskustan Helilän välimaastossa ja valtatien varrella. Hallinnollisen keskustan sijaan alueelle on kehittynyt merkittävä kauppakeskus, jossa toimivat muun muassa Kesko-konsernin K-Citymarket, K-Rauta ja Asko sekä Gigantti ja Sotka. Vuoden 2017 kesäkuussa entisen Anttilan tiloihin avattiin elektroniikka- ja kodinkoneliike Power.

Lähteet

Kotkan kaupunginosat
Vihreän liiton Varsinais-Suomen piiri

Varsinais-Suomen vihreät ry (ent. Vihreän liiton Varsinais-Suomen piiri) on piirijärjestö, jonka jäseniä ovat alueella toimivat puolueen paikallisyhdistykset. Piirijärjestö toimii yhdistysten yhteistyöelimenä, joka tukee vihreää vaikuttamistyötä sekä vastaa valtakunnallisten vaalien järjestämisestä alueellaan. Piirihallituksen puheenjohtaja on Mari Kousa-Kuusisto ja toiminnanjohtaja Olli Välke.

Vihreät sai kansanedustajan vaalipiiristä ensi kerran vaaleissa 1995, jolloin Janina Andersson nousi eduskuntaan. Andersson toimi kansanedustajana neljä kautta. Kaudella 2007–2010 vaalipiiristä oli kaksi kansanedustajaa, kun myös Ville Niinistö tuli valituksi eduskuntaan. Tämän jälkeen Andersson luopui paikastaan, ja 2010–2019 Niinistö oli vihreiden ainoa varsinaissuomalainen kansanedustaja. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa vihreiden ainoaksi varsinaissuomalaiseksi kansanedustajaksi valittiin Sofia Virta.

Jäsenjärjestöt
 Gröna i Kimitoön - Kemiönsaaren vihreät
 Kaarinan vihreät
 Liedon seudun vihreät
 Loimaan seudun vihreät (toimialue: Loimaa, Oripää)
 Maskun vihreät
 Naantalin seudun vihreät
 Peimarin vihreät (toimialue: Paimio, Sauvo)
 Pöytyän vihreät (toimialue: Pöytyä, Aura)
 Raision seudun vihreät
 Ruskon vihreät
 Salon seudun vihreät (toimialue: Salo, Koski, Marttila, Somero)
 Skärgårdshavets Gröna - Saaristomeren vihreät (toimialue: Parainen)
 Turun vihreät
 Turun seudun vihreät naiset
 Turun vihreät nuoret ja opiskelijat
 Vakka-Suomen vihreät (Kustavi, Laitila, Pyhäranta, Nousiainen, Mynämäki, Taivassalo, Uusikaupunki ja Vehmaa)
 Varsinais-Suomen tieteen ja teknologian vihreät
 Åbonejdens Svenska Gröna

Puheenjohtajat
Auli Guevara (2000–2007)
Mari Saario (2008–2009)
Aapo Rantanen (2010–2013)
Monika Antikainen (2013–2014)
Riitta Koskimies (2014–2015)
Heidi Haapala (2016–2017)
Ville Savonlahti (2018–2019)
Mari Kousa-Kuusisto (2019–)

Vaalit

Eduskuntavaalit

Kunnallisvaalit

Europarlamenttivaalit

Lähteet

Aiheesta muualla
 Varsinais-Suomen vihreiden kotisivut

Vihreän liiton piirit
 Vihreä liitto
Mestareiden kisa

Mestareiden kisa () on vuosittain vuoden lopulla järjestettävä autourheilutapahtuma. Tapahtumassa järjestetään lukuisia erilaisia kilpailuja, joihin ottavat osaa maailman huipputason ralli- ja ratakuljettajat. Kisan järjestivät ensi kertaa vuonna 1988 Michèle Mouton ja Fredrik Johnson kaksi vuotta aikaisemmin Korsikan rallissa kuolleiden Henri Toivosen ja Sergio Creston muiston kunniaksi.

Mestareiden kisa on ainoa tapahtuma, jossa ralli- ja ratakuljettajat ottavat toisistaan mittaa mies miestä vastaan tasaväkisellä kalustolla. Henkilökohtaisen kilpailun voittaja on "Mestareiden mestari" ja hänet palkitaan Henri Toivosen muistopokaalilla. Vuonna 1999 mukaan otettiin maajoukkuekilpailu, jossa joukkue koostuu rata- ja rallikuljettajasta. Aikaisemmin mukana oli kolmantena miehenä myös moottoripyöräilijä.

Yli kymmenen vuoden ajan kilpailu järjestettiin Gran Canarialla, mutta vuosina 2004–2006 kisa ajettiin Pariisin lähistöllä sijaitsevalla Stade de France -stadionille rakennetulla radalla ja vuosina 2007–2008 Lontoon Wembleyllä. Vuonna 2009 kilpailu ajettiin Pekingin olympiastadionilla ja vuosina 2010 ja 2011 Düsseldorfissa Saksassa. Vuonna 2012 kilpailu ajettiin Thaimaan Bangkokissa Rajamangala Stadiumilla. Vuoden 2013 kilpailu jouduttiin perumaan Thaimaan poliittisten mielenosoituksien takia. Vuonna 2014 kilpailu ajettiin Barbadoksella Bushy Park nimisellä alueella. Vuoden 2015 kilpailu ajettiin Lontoon olympiastadionilla.

Kilpailut ja voittajat

Lähteet

Aiheesta muualla
The Hippos from Hell


The Hippos from Hell on YUP:n vuonna 1990 julkaistu debyyttialbumi, jonka yhtye julkaisi omakustanteena. Poikkeuksena yhtyeen myöhemmistä levyistä on se, että levyn kappaleet on laulettu englannin kielellä, eikä levy muutenkaan juuri muistuta yhtyeen myöhempiä levyjä, vaan levyn musiikki on pääasiassa melko yksinkertaista hardcore punkia poliittisilla sanoituksilla.

Kappaleet 
Sävellykset, sanoitukset ja sovitukset YUP, ellei toisin mainita.

 Tomato onslaught
 Geddy Lee sucks Pt. 2
 K. Minogue be dead
 Sufferin' bastard
 Incredible bullshitting man
 Father mucker
 Fat Freddy gets the clap
 Career
 Invasion of killer condom
 Wanna be a prick (san. Tapio Wilska ja Jarkko Martikainen)
 My God prefers HC
 Posing overdose
 Mr. McCullogh's lust
 Teenage martians from outher space
 Who fooled R. Rabbit
 Geddying high
 Hippos from hell

Kokoonpano 
 Jarkko Martikainen – laulu, kitara
 Valtteri Tynkkynen – basso
 Jussi Hyyrynen – rummut

Tuotanto 
 Tuomo Valtonen – äänittäjä, miksaaja
 Jarmo Kaartinen – masteroija

Lähteet 

Vuoden 1990 esikoisalbumit
YUP:n albumit
Minna Virtanen

Minna Virtanen (s. 1961) on suomalainen televisio-ohjaaja. Hän on ohjannut useita lyhyitä televisiosarjoja sekä Kylmäverisesti sinun -sarjaa sen kaikilla tuotantokausilla. Virtasen ensimmäinen pitkä elokuva oli Levottomat 3.

Minna Virtanen myös johtaa perustamaansa tuotantoyhtiötä Vertigo Production.

Ohjaustyöt

Televisiosarjat 
 Ihana mies (1997)
 Kylmäverisesti sinun (2000–2005)
 Paholaisen tytär (2002)
 Rikospoliisi Maria Kallio (2003)
 Kaunis mies (2003)
 Rikas mies (2004)
 Viinin viemää (2006)
 Morsian (2008)
 Alamaailma-trilogia: ”Vanki” ja ”Kyttä” (2010)

Elokuvat 
 Levottomat 3 (2004)

Tuottamat 
 Viinin viemää (2006)
 Morsian (2008)
 Alamaailma-trilogia: ”Vanki”, ”Lakimies” ja ”Kyttä” (2010)
 Henkesi edestä (2015)
 Bullets (2018)

Lähteet 

Suomalaiset televisio-ohjaajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Pernin lohikäärmeritarit

Pernin lohikäärmeritarit (alk. The Dragonriders of Pern) on Anne McCaffreyn kirjoittama fantasiakirjasarja, josta Sari Karhulahti on suomentanut kolme osaa.

Pernin lohikäärmeritarit -sarja on saavuttanut paljon suosiota ympäri maailmaa. Kolme ensimmäistä osaa on suomennettu, mutta Otava on lopettanut Pernin sarjan käännättämisen. Lisäksi sarjan toisesta osan Vaarallisen tähden suomennoksesta puuttuu noin yksitoista sivua tekstiä, koska suomennos tehtiin brittikustantamon painoksesta. Yhdysvaltalaisessa painoksessa oli materiaalia, joka Britanniassa poistettiin kirjan lyhentämiseksi.

Pernin lohikäärmeritarit -sarjan kirjat kuvaavat Pernin planeetan elämää, usein naispäähenkilöiden näkökulmista. McCaffreyn kirjat sijoittuvat fantasiakirjallisuuden ja tieteiskirjallisuuden rajamaille. Pernin lohikäärmeritarit -sarjan lisäksi McCaffrey kirjoitti paljon muutakin suomentamatonta kirjallisuutta.
Sarjan kolme ensimmäistä osaa on suomennettu. Ne on julkaistu Otavan fantasiaroomanit-sarjan kirjoina.

Sarjan osat
 Dragonflight (1968, suom. Lohikäärmeen lento) 
 Dragonquest (1971, suom. Vaarallinen tähti) 
 Dragonsong (1976, suom. Tuliliskojen laulu, Harper Hall -Trilogian ensimmäinen osa)
 Dragonsinger (1977, Harper Hall -Trilogian toinen osa)
 Dragondrums (1979, Harper Hall -Trilogian kolmas osa)
 The White Dragon (1978) 
 Moreta: Dragonlady of Pern (1983) 
 Nerilka's Story (1986) 
 Dragonsdawn (1988) 
 The Renegades of Pern (1989) 
 All the Weyrs of Pern (1991) 
 The Chronicles of Pern: First Fall (1993, novellikokoelma) 
 The Dolphins of Pern (1994) 
 Dragonseye (1997, brittipainos nimellä Red Star Rising vuonna 1996) 
 The Masterharper of Pern (1998) 
 The Skies of Pern (2001) 
 A Gift of Dragons (2002, novellikokelma) 
 Dragon's Kin (yhdessä Todd McCaffreyn kanssa 2003) 
 Dragonsblood (Todd McCaffreyn kirjoittama 2005)

Fantasiakirjasarjat
Elviira

Elviira tai Elvira on naisen etunimi. 

Elviiran nimipäivä on 27. kesäkuuta ollut suomalaisessa almanakassa vuosina 1885–1928 ja uudelleen vuodesta 1995. 

Nimi Elviira perustuu joko arabiankieliseen ylevää ja käskijätärtä tarkoittavaan sanaan tai muinaissaksan nimeen Alverat. Nimen lyhentymänä on Suomessa käytössä myös Elvi. 

Suomessa nimi Elviira on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 8 907 henkilölle. Muodossa Elvira nimi on annettu 4 680 naiselle ja alle viidelle miehelle.

Tunnettuja Elviiroita ja Elviroita
 Elvira Bono, italialais-ruotsalainen sirkustaiteilija, malli ja Lapin kullanhuuhdontatyömaan emäntä
 Elvira Herman, valkovenäläinen aitajuoksija
 Elvira Madigan, oik. Hedvig Jensen, tanskalainen nuorallatanssija, samannimisen elokuvan päähenkilö
 Elvira Nabiullina, Venäjän keskuspankin johtaja (entinen talousministeri)
 Elviira Nieminen, suomalainen laulaja-lauluntekijä
 Elvira Notari, alk. Elvira Coda, italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja näyttelijä
 Elvīra Ozoliņa, latvialainen keihäänheittäjä
 Elvira Puccini, italialainen säveltäjä Giacomo Puccinin puoliso
 Elvira Saadi, neuvostoliittolainen telinevoimistelija
 Elviira Vihersalo, suomalainen SDP:n kansanedustaja
 Elvira Willman-Eloranta, suomalainen näytelmäkirjailija
 Elvira Öberg, ruotsalainen ampumahiihtäjä

Kuvitteellisia Elviiroita
 Elviira Suulasvuo, Serpin luoma karikatyyrinen naishahmo
 Elviira Sörsselsön, insinööri Sörsselssönin vaimo Turhapuro-elokuvissa
 Elviira Nalle, Disney-hahmo Veli Nallen puoliso
Elvira, Disneyn luoman Mummo Ankan nimi englannin kielellä

Lähteet 
 Pentti Lempiäinen: Suuri etunimikirja

Viitteet

Etunimet
Jari Mäenpää

Jari Mäenpää (s. 23. joulukuuta 1977) on suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi metalliyhtye Ensiferumin laulaja-kitaristina vuosina 1996–2004. Vuonna 2003, Ensiferumin toisen albumin äänitysten päätyttyä, Mäenpää erosi yhtyeestä ja lähti rakentamaan omaa sooloprojektiaan, jonka nimeksi tuli Wintersun. Sen kanssa Mäenpää on julkaissut kolme studioalbumia.  

Mäenpää on kitaransoittajana alkeisoppitunteja lukuun ottamatta itseoppinut ja opetellut soittamaan lainaamalla esimerkiksi Metallican ja Megadethin nuottikirjoja. Mäenpää on tunnettu monipuolisesta äänestään, joka kattaa niin örinälaulun kuin puhtaan laulun. Asim Searathin liityttyä Wintersuniin Mäenpää on keskittynyt keikoilla vain laulamiseen.

Diskografia
Ensiferum
 
 
 
 
 
 

ArthemesiA
 

Cadacross
 

Wintersun
 
 
 
 Time II (TBA)

Lähteet 
 http://www.imperiumi.net/int_2.php?id=466/ Arkisto. Luettu 11.1.2021

Viitteet

Aiheesta muualla 

 http://www.wintermadness.net
 http://www.wintersun.fr

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Oslon yliopisto

Oslon yliopisto () on Norjan pääkaupungissa Oslossa toimiva yliopisto.

Alun perin kuningas Fredrik VI:n mukaan nimetty Oslon yliopisto avattiin 1811. Sitä ennen Kööpenhaminan yliopisto oli ollut Tanskan ja Norjan ainoa. Nykyisellä nimellään yliopisto on toiminut vuodesta 1939. 

Oslon yliopisto on opiskelijamäärältään toiseksi suurin yliopisto vuodesta 2016, jolloin yhteenliitoksen seurauksena Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto (NTU) ohitti sen. Oslon yliopistossa oli vuonna 2017 kahdeksan tiedekuntaa, joissa opiskeli yhteensä noin 28 000 opiskelijaa ja 2 700 tohtoriopiskelijaa. Henkilökuntaa oli yhteensä noin 6 600, josta akateemista henkilökuntaa oli vajaa 3 800, tukihenkilökuntaa noin 950 ja toimistohenkilökuntaa 1 700. 

Maailmanlaajuisesti viisisataa huippuyliopistoa sisältävän Shanghain yliopistorankingn listalla (2017) Oslon yliopisto sijoittui sijalle 62. Pohjoismaisista yliopistoista se luokiteltiin tällä listalla neljänneksi; edellä olivat Kööpenhaminan yliopisto, Karoliininen instituutti ja Helsingin yliopisto. Oslon yliopistossa ovat toimineet muiden muassa Nobel-palkinnon saaneet Fridtjof Nansen, Ragnar Frisch, Odd Hassel, Ivar Giæver ja Trygve Haavelmo.

Oslon yliopiston lääketieteellinen tiedekunta on jakanut vuosittain Anders Jahren lääketieteellisen palkinnon vuodesta 1960 lähtien. Palkinto on merkittävimpiä pohjoismaisia tunnustuksia lääketieteen alalla. Vuonna 2017 Anders Jahren pääpalkinto oli arvoltaan kaksi miljoonaa Norjan kruunua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut , 
 Yliopiston kasvitieteellinen puutarha 

Oslon yliopisto
Paul Cook

Paul Cook (s. 20. heinäkuuta 1956 Lontoo, Englanti) on ollut Sex Pistolsin rumpali. Cook asui Hammersmithissä, joka on osa Lontoota. Cook kävi Christopher Wrenin koulua ja siellä hän tapasikin Steve Jonesin, minkä takia hänen koulumenestyksensäkin huononi. Toisin kuin Jones, hän oli kuitenkin vakaasta perheestä. 

Vuosina 1972-1973 Cook, Jones ja heidän koulukaverinsa Wally Nightingale muodostivat The Strand -nimisen bändin. Cook oli oikeastaan ensimmäinen joukosta, joka teki mieluummin investointeja bändin varusteiden eteen kuin varasti ne. Seuraavan kolmen vuoden aikana bändistä muodostui Sex Pistols, jossa Cook toimi rumpalina. Hän oli usein hiljainen Sex Pistolsin asioista. 

Sex Pistolsin hajoamisen jälkeen 1978 Cook ja Jones työskentelivät yhdessä Malcolm McLarenin kanssa The Great Rock'n'Roll Swindle -elokuvan parissa. Kaksikko levytti myös pari laulua käyttäen Sex Pistols -nimeä, esimerkiksi "Silly Thing", missä Cook oli päälaulajana. Tultuaan harhaanjohdetuiksi McLarenin temppujen kanssa, parivaljakko perusti uuden bändin nimeltä The Professionals Andy Allenin kanssa. Professionals julkaisi kuusi singleä ja kaksi albumia, mutta he eivät koskaan pääseet yhtä pitkälle kuin Sex Pistolsin kanssa. Myöhään 1980-luvulla Cook tuli taas pinnalle Chiefs of Relief -rock-bändin rumpalina, ja sen jälkeen hän soitti Edwyn Collinsin kanssa 1990-luvulla. Pistolsien kanssa tehtiin kuitenkin vielä vuonna 1996 The Filthy Lucre -maailmankiertue. 

Nykyisin Cook on perheellinen isä, joka asuu Shepherds Bushissa vaimonsa Jennyn ja tyttärensä Hollien kanssa. Hän jatkaa työtään muusikkona Collinsille, ja Man-Raze nimisen bändin kanssa.

Aiheesta muualla 
 Paul Cook Sex Pistolsin kotisivuilla 

Brittiläiset rumpalit
Sex Pistols
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Andreas Brehme

Andreas Brehme (s. 9. marraskuuta 1960 Hampuri) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.

Ura pelaajana

Pelaajaurallaan puolustajana viihtynyt Brehme edusti kotimaassaan Kaiserslauternia ja Bayern Müncheniä sekä Italiassa Inter Milanoa ja Espanjassa Real Zaragozaa. Hän saavutti urallaan muun muassa kaksi Saksan mestaruutta, Italian mestaruuden ja UEFA Cupin voiton.

Saksan maajoukkueessa Brehme pelasi 86 ottelua ja teki niissä 8 maalia. Hän edusti Saksaa MM-kisoissa vuosina 1986, 1990 ja 1994 sekä EM-kisoissa vuosina 1984, 1988 ja 1992. Brehme saavutti Saksan riveissä MM-hopeaa vuonna 1986, MM-kultaa vuonna 1990 ja EM-hopeaa vuonna 1992. Hän teki vuoden 1990 MM-kisojen loppuottelun ainoan maalin rangaistuspotkusta ratkaisten mestaruuden Saksalle.

Meriitit pelaajana

 Maailmanmestaruus: 1990
 MM-hopeaa 1986
 Euroopanmestaruuskisat
 EM-hopeaa 1992

 UEFA Cup: 1991

 Saksan mestaruus: 1987, 1998
 Italian mestaruus: 1989
 Saksan cup: 1996
 Saksan supercup: 1987

Ura valmentajana

Brehmen valmennusura ei ole ollut toistaiseksi yhtä menestyksekäs kuin pelaajana. Hänestä tuli 1. FC Kaiserslauternin päävalmentaja lokakuussa 2000, kun Otto Rehhagel lähti huonosti alkaneen kauden jälkeen. Brehmen johdolla Kaiserslautern eteni UEFA Cupissa välieriin kaudella 2000–2001. Joukkue kuitenkin romahti välierissä häviten espanjalaiselle Deportivo Alavésille molemmat ottelut murskaluvuin 5–1 ja 4–1. Hän sai potkut elokuussa 2002.

Kaudeksi 2004–2005 Brehme siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneen SpVgg Unterhachingin peräsimeen. Pesti jäi kuitenkin varsin lyhyeksi Brehmen saatua potkut jo helmikuussa 2005.

Kesällä 2005 Brehme siirtyi Giovanni Trapattonin apuvalmentajaksi VfB Stuttgartiin. Joukkueen puolustustaktiikka ei tuonut toivottua menestystä ja kaksikko sai kenkää tehtävistään helmikuussa 2006.

Lähteet
 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Saksalaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Philip Zimbardo

Philip G. Zimbardo (s. 23. maaliskuuta 1933) on yhdysvaltalainen  psykologi, joka tunnetaan parhaiten vuonna 1971 järjestämästään Stanfordin vankilakokeesta.

Zimbardo suoritti alemman korkeakoulututkinnon Brooklyn Collegessa ja maisteriksi ja filosofian tohtoriksi hän valmistui Yalen yliopistosta.

Opetettuaan New Yorkin yliopistossa Zimbardo sai viran vuonna 1968 Stanfordin yliopistosta, jossa suoritti kuuluisan vankilakokeensa. Siinä valittiin 24 college-opiskelijaa, jotka arvottiin vankien ja vartijoiden rooleihin yliopiston kellarikerroksessa sijainneeseen vankilaan. Opiskelijat alkoivat pian esittämään roolejaan ja vartijoista tuli sadistisia ja vangeista masentuneita sekä passiivisia. Kokeen piti kestää kaksi viikkoa, mutta se jouduttiin lopettamaan jo kuuden päivän jälkeen.

Kokeen jälkeen Zimbardo perusti ujousklinikan Menlo Parkiin, Kaliforniaan. Hänen tutkimuksensa ujoudesta johtivat myös useaan kirjaan aiheesta. Näistä on suomennettu Ujous (Shyness). Zimbardo on kirjoittanut monia muitakin kirjoja, kuten Psychology and Life, jota käytetään Yhdysvalloissa oppikirjana.

Teoksia 

 

Yhdysvaltalaiset psykologit
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Arthur Nikisch

Arthur Nikisch (12. lokakuuta 1855 – 23. tammikuuta 1922) oli itävaltaunkarilainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa viulunsoittoa ja säveltämistä, ja hän oli myös taitava pianisti. Kapellimestarina hän oli kuitenkin itseoppinut, ja suurimmat vaikutteensa hän sai soittaessaan orkesterimuusikkona sellaisten kapellimestarien kuten Richard Wagner, Johannes Brahms, Franz Liszt, Giuseppe Verdi ja Anton Bruckner johdolla.

Nikischin vallankumouksellista johtamistyyliä kuvaa parhaiten Sir Adrian Boultin aikalaislausunto. Hän kertoi Nikischin johtaneen ”jännittävintä esitystä Brahmsin c-mollisinfoniasta mitä koskaan olin kuullut”, kun hän tajusi, että ”koko osan aikana Nikischin käsi ei ollut noussut kertaakaan hänen kasvojaan korkeammalle”.

Arthur Nikisch on jäänyt äänentallennuksen historiaan ensimmäisenä kapellimestarina, joka on levyttänyt kokonaisen sinfonian (Beethovenin 5. sinfonia) kaupallisessa tarkoituksessa. Tämä virstanpylväs tehtiin vuonna 1914 ja orkesterina oli Berliinin filharmonikot. Hän on myös ensimmäinen kapellimestari jonka johtamista on tallennettu filmille – mutta mykkäfilmin aikaan. Filmistä käy kuitenkin selvästi ilmi hänen mieltymyksensä pitkään tahtipuikkoon ja sillä tehtyihin minimalistisiin liikkeisiin sekä vaikutelma hänen ”hypnoottisesta” katseestaan.

Nikischin tärkeimmät orkesterikiinnitykset 
Leipzigin Gewandhausorkesteri 1895–1922
Berliinin filharmonikot 1895–1922

Arthur Nikischin levyttämät teokset 
Beethoven, 5. sinfonia
Beethoven: Egmont-alkusoitto
Weber: Oberon-alkusoitto
Weber: Taika-ampuja-alkusoitto
Mozart: Figaron häät -alkusoitto
Berlioz: Rooman karnevaalit -alkusoitto
Liszt: Unkarilainen rapsodia no. 1 f-molli

Itävaltalaiset kapellimestarit
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Poljarnyi

Poljarnyi () on suljettu kaupunki Murmanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuolanvuonon länsirannalla, lähellä vuonon suuta noin 30 km Murmanskista pohjoiseen. Asukkaita on noin 17 300 (2010). Poljarnyi on nykyisin osa laajempaa, useita suljettuja kaupunkeja käsittävää Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa ja sen hallinnollinen keskus.

Poljarnyissa on 1950-luvulta lähtien sijainnut tärkeä ydinsukellusveneiden satama ja telakka-alue  "Venäjän telakka nro 10 - Škval". Alueella on nykyisin myös käytöstä poistettujen laivojen ja sukellusveneiden ydinreaktorien varastointialue.

Historia

Kaupunki perustettiin Aleksandrovsk-nimisenä () suojaisen luonnonsataman äärelle 1896, ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1899. Samalla siitä tuli kihlakunnanpääkaupunki, kun entinen Arkangelin kuvernementin Kuolan kihlakunta muutettiin Aleksandrovskin kihlakunnaksi. Se on Kuolan jälkeen Kuolan niemimaan toiseksi vanhin kaupunki. Nimensä Aleksandrovsk sai keisari Aleksanteri III:n mukaan. 

Rautatien rakentaminen Murmanskiin vähensi Aleksandrovskin merkitystä, ja 1926 se alennettiin maaseututaajamaksi. Vuonna 1931 se nimettiin Poljarnojeksi, ja jonkin aikaa 1930-luvulla se oli suomalaisen kansallisen piirin keskus. Vuonna 1939  siitä tuli Poljarnyin kaupunki.

Vuonna 2008 Poljarnyi sai "sotakunnian kaupungin" (Gorod voinskoi slavy) arvonimen.

Vuoteen 2008 Poljarnyi oli kaupunkipiirikunta, johon itse kaupungin lisäksi kuuluivat asutuskeskukset Belokamenka, Gorjatšije Rutšji ja Retinskoje. Vuonna 2008 Poljarnyi yhdistettiin sen naapureina sijaitsevien kahden muun suljetun kaupungin, Gadžijevon (Skalistyi) ja Snežnogorskin kanssa  laajemmaksi Aleksandrovskin kaupunkipiirikunnaksi, jolla myös on suljetun kaupungin status, ja jonka alue kattaa koko Kuolanvuonon länsirannan. Gorjatšije Rutšji lakkautettiin asumattomana vuonna 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla
Poljarnyin virallinen sivusto 
Pohjoinen laivasto (Северный флот) Kommersant Vlast, 2008 

Murmanskin alueen kaupungit
Venäjän suljetut alueet
American curl

American curl on uusimpia kissarotuja, sillä se syntyi vuonna 1981 Kaliforniassa. Suomeen ensimmäinen curl tuotiin vuonna 2001. Rodulle on tyypillistä erikoisen näköiset korvat, jotka kiertyvät taakse poispäin kasvoista. American curlin pennut syntyvät suorakorvaisina, mutta niiden korvat alkavat kiertyä parin päivän ikäisinä. Vaikka korvat voivat myöhemmin taas suoristua, ne kiertyvät tavallisesti uudelleen ja pysyvät kiertyneinä suunnilleen neljän kuukauden iästä lähtien. Koska kippurakorvaisuun on dominoiva ominaisuus, silloin tällöin syntyy myös suorakorvaisia pentuja. Muilta ominaisuuksiltaan ne kuitenkin ovat curleja vastaavia.

Curlit voivat olla joko pitkä- tai lyhytkarvaisia, vaikka Kaliforniassa alkujaan kasvatetut kissat olivat pitkäkarvaisia. Kaikilla american curleilla on vartalon pituinen häntä, ja pitkäkarvaisten häntä on kuin paksu töyhtö. Curleilla hyväksytään kaikki mahdolliset värit ja kuviot. Niiden turkki on helppohoitoinen, pitkäkarvamuunnoksellakin on vain vähän pohjakarvaa ja turkki on hyvin silkkinen laadultaan. Myös silmien väri voi olla mikä tahansa, vain naamiomuunnoksilla vaaditaan siniset silmät. Kotona American curlin sanotaan olevan leikkisä, sopeutuva ja yhtä maltillinen kuin sen ulkomuotokin. Sen turkki tarvitsee vain suhteellisen kevyttä harjausta.

Aiheesta muualla

 Suomen Rotukissayhdistys Ry.
 Incat Suomi 
 American Curlit Ry. 

Kissarodut
Curleja on suomessa on vähän mutta amerikassa rotu on suosittu