joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiedonjyvä

Tiedonjyvä on Maataloustoimittajat ry:n tiedonvälityspalkinto. Se on jaettu vuosittain vuodesta 1976 lähtien.

Palkitut 
 1976 professori Martti Markkula
 1977 professori Ulf Lindström
 1978 kansliapäällikkö Reino Uronen
 1979 maatilahallituksen toimistopäällikkö Aune Väisänen
 1980 agronomi Matti Kares
 1981 johtaja, Varsinais-Suomen Maatalouskeskus, Pekka Harismaa
 1982 Tiedonjyvää ei jaettu tänä vuonna
 1983 agronomi, IEVA:n kehittäjä Leo Vimpari
 1984 Tutkimusaseman johtaja Jaakko Köylijärvi
 1985 professori Erkki Kivi
 1986 maa- ja metsätalousministeri Toivo Yläjärvi
 1987 Juhlajyvät 30-vuotisjuhlien yhteydessä: pääjohtaja Kalevi Hemilä, kansliapäällikkö Reino Uronen ja toiminnanjohtaja Markku Nevala
 1988 eläinlääkäri Urho Riihikoski
 1989 tutkija Sirpa Kurppa
 1990 professori Satu Huttunen
 1991 maa- ja metsätalousministeri Toivo T. Pohjala
 1993 tutkija-maanviljelijä-agronomi Tuomas Kuhmonen
 (1994 ja 1995 tiedot puuttuvat)
 1996 toiminnanjohtaja Pirjo Kortesniemi
 1997 toiminnanjohtaja Matti Niemelä
 1998 markkinointiviestintäpäällikkö Satu Säilä
 1999 taiteilija Mikko Alatalo
 2000 keittiömestari Maija Silvennoinen
 2001 elokuvaohjaaja Veikko Aaltonen
 2002 osastopäällikkö Jaana Husu-Kallio
 2003 professori Matti Kärkkäinen
 2004 meteorologi Anneli Nordlund
 2005 professori Harri Westermarck
 2006 keittiömestari Markus Maulavirta
 2007 toiminnanjohtaja Simo Moisio
 2008 maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttila
 2009 maatilatorin perustajat Eila ja Ismo Benjam Eerola
 2010 professori Jyrki Niemi
 2011 toimitusjohtaja Riikka Seppälä
 2012 MTK:n puheenjohtaja Juha Marttila
 2013 Sikayrittäjien puheenjohtaja, sikatilallinen Martin Ylikännö
 2014 suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiön johtaja Seija Kurunmäki
 2015 Nordea Pankin asiantuntijajohtaja Timo Jaakkola
 2016 maanviljelysneuvos Ensio Hytönen
 2017 elintarvikeviennin toimialajohtaja Esa Wrang
 2018 europarlamentaarikko Nils Torvalds

Lähteet 

Suomalaiset palkinnot
Maatalous
Erkki Kivi

Erkki Kivi viittaa seuraaviin henkilöihin:
Erkki Kivi (1929–2014), professori, Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen johtaja
Erkki Kivi (s. 1946), äänisuunnittelija ja elokuva-alan yrittäjä
The Sign (kappale)

The Sign on ruotsalaisyhtye Ace of Basen kappale, joka julkaistiin Euroopassa 29. lokakuuta 1993. Kappale oli kansainvälinen hitti; se ylsi Britannian singlelistan toiselle sijalle ja oli Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärjessä yhteensä kuusi viikkoa. Kappale on yhtyeen Happy Nation -studioalbumin USA-versiolla, joka julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä The Sign.

Kappale oli Billboard-lehden vuoden 1994 ensimmäisella sijalla. Se sijoittui Billboard Hot 100 All-Time Top Songs -listan 60. sijalle, kun kyseessä oli kappaleet Hot 100 -listan ensimmäiseltä viideltäkymmeneltä vuodelta. Kappale sai myös ehdokkuuden vuoden 1995 Grammy-palkinto -gaalassa kategoriassa "Paras pop-lauluesitys yhtyeeltä tai duolta".

Kappaleen on levyttänyt myös The Mountain Goats, ja sitä käytettiin runsaasti sarjan American Dad! viidennen tuotantokauden päätösjaksossa "Great Space Roaster". Kappaletta on käytetty myös TV-sarjassa Full House, jossa Stephanie Tannerin johdattama fiktiivinen yhtye "Girl Talk" sekoittaa kappaleen esityksen aikana. Kappale esitetään myös South Parkin jaksossa "Prehistoric Ice Man" ja se on mukana vuoden 2012 komediaelokuvassa Pitch Perfect.

Lähteet

Vuoden 1993 kappaleet
Ace of Basen kappaleet
Miroslav Ondříček

Miroslav Ondříček (4. marraskuuta 1934 Praha, Tšekkoslovakia – 28. maaliskuuta 2015 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuvaaja. Ondříček oli Oscar-ehdokkaana kahdesti  parhaasta kuvauksesta, elokuvista Ragtime – toivon ja vihan aika (1981) ja Amadeus (1984), josta hän voitti myös parhaan elokuvauksen Bafta-palkinnon.

Miroslav Ondříček oli tšekkiläisen elokuvaohjaajan Miloš Formanin luottokuvaaja ja elinikäinen työtoveri. Alun perin Ondříčekin piti opettaa Formanille kuvausta, mutta siitä ei tullut mitään. Intohimoinen kuvaaja kun ei olisi millään halunnut luovuttaa kameraa vaan kuvasi harjoitteet itse.

Valikoitu filmografia
Jos... (1968)
Vaaleaverikön rakkaus (1965)
Palaa, palaa! (1967)
Taking off – otetaan hatkat (1971)
Onnenpoika (1973)Hair (1979)Ragtime – toivon ja vihan aika  (1980)Garpin maailma (1982)Tapaus Silkwood (1983)Amadeus (1984)Valmont (1989)Heräämisiä (1990)Miehet elämässäni'' (2001)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla

Elokuvaajat
Tšekkiläiset henkilöt
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Pavel Sinebrychoff

Pavel (Paul) Petrovitš Sinebrychoff (, Sinebrjuhov; 20. tammikuuta 1799 – 12. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppaneuvos ja Sinebrychoffin panimon omistaja. Hän kuului Suomessa pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.

Pavel Sinebrychoffin isä oli kauppias Peter Sinebrychoff. Pavel Sinebrychoffin veljen Nikolai Sinebrychoffin kuoltua lapsettomana vuonna 1848 Pavel ja toinen veli Ivan perivät suuren omaisuuden. Pavelille jäi Helsinkiin sijoittunut liiketoiminta. Sinebrychoff hoiti perimäänsä liiketoimintaa menestyksellä, laajentaen sitä huomattavasti. 1870-luvulla hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan suurin veronmaksaja yksityishenkilönä ja Helsingin kaupungissa häntä enemmän veroja maksoi vain Suomen Pankki. Keisari Aleksanteri II myönsi Sinebrychoffille kauppaneuvoksen arvon vieraillessaan Helsingissä 1863. Mainittuna vuonna Sinebrychoffin liikeyrityksissa työskenteli yli 200 henkilöä. Sinebrychoff tuki Suomen ortodoksista kirkkoa eri tavoin, muun muassa lahjoittamalla varoja Helsingin ortodoksisten kirkkojen rakentamiseen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1874–1875.

Pavel Sinebrychoff laajensi panimonsa tiloja Helsingin Hietalahdessa. Hänen johtajakaudellaan yrityksen liikevaihto moninkertaistui siitä huolimatta, että tuona aikana Sinebrychoffin panimo menetti monopoliasemansa Helsingissä ja sai kilpailijoita. Pavel Sinebrychoff oli vuodesta 1878 myös panimonsa naapuriin perustetun Hietalahden telakan osakas, Turpaan ruutitehtaan enemmistöosakas ja yksi Helsingin ensimmäisen liikepankin perustajista. Hän oli vuonna 1862 perustamassa Helsingin Kaisaniemeen kylpylä Villensaunaa (Wilhelmsbad) ja omisti sen kokonaan vuodesta 1870 alkaen. Hän omisti myös Espoossa Otaniemen kartanon vuodesta 1857 ja läheisen Hagalundin kartanon vuodesta 1859 alkaen. Sinebrychoff asui veljensä panimon yhteyteen Helsingin Bulevardille rakennuttamassa kivitalossa, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo.

Sinebrychoff meni naimisiin vasta 1850, itseään 30 vuotta nuoremman Anna Tihonoffin kanssa (1830–1904). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Heistä Maria (1852–1923) avioitui lääkäri C. F. von Wahlbergin kanssa, joka toimi muun muassa lääkintöhallituksen pääjohtajana. Pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff toimivat liikemiehinä. Pavel Sinebrychoff luovutti Sinebrychoff-panimon toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Nicolakselle vuonna 1878.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aune Jääskinen: SINEBRYCHOFF, Paul  Biografiskt lexikon för Finland

Suomalaiset yritysjohtajat
Elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset lahjoittajat
Suomen venäläiset
Kauppaneuvokset
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1799 syntyneet
Vuonna 1883 kuolleet
Rosendahl

Rosendahl, Rosendal tarkoittaa seuraavia:

Hotelli Scandic Rosendahl, hotelli Tampereen Pyynikillä
 Ravintola Rosendahl, Tampereen Pyynikillä vuosina 1863–1968 toiminut ravintola
 Rosendal, Tammiston ruotsinkielinen nimi
 Rosendalin linna, linna Tukholmassa
 Rosendal, kylä Kemiönsaarella

Sukunimi
 Adolf Fredrik Rosendal (1821–1876), rehtori ja valtiopäivämies
 Aili Reiko o.s. Rosendahl (1918–2011), suomalainen pikajuoksija, pituushyppääjä
 Aulis Rosendahl (1937–2004), suomalainen näyttelijä
 Axel Rosendahl (1868–1939), suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppi- ja sanakirjojen tekijä
 Gunnar Rosendal (1897–1988), Ruotsin kirkon pappi
 Hans Rosendahl (1944–2021), ruotsalainen vapaauimari
 Heidemarie Ecker, o.s. Rosendahl (s. 1947), saksalainen yleisurheilija, olympiavoittaja
 Jaakko Rosendahl (s. 1983), Porin Ässien maalivahtivalmentaja
 Karl Rosendahl (1831–1902), toimittaja, näytelmäkirjailija
 Karl Verner Rosendal (1825–1902), tilanomistaja ja valtiopäivämies, Adolf Fredrik Rosendalin veli
 Mari Rosendahl, suomalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja
 Mauno Rosendal (1848–1917), herännäisjohtaja, poliitikko
 Michael Rosendahl (1754–1815), kauppias ja tupakkatehtailija, kauppaneuvos
 Mikko Rosendahl, suomalainen kokki
 Ola Rosendahl (1939–2008), suomalainen poliitikko (RKP)
 Risto Rosendahl (s. 1979), suomalainen pikaluistelija
 Saskia Rosendahl (s. 1993), saksalainen näyttelijä
 Vesa Rosendahl (s. 1975), suomalainen pikaluistelija

Katso myös 
 Rosenthal

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Des’ree

Desirée Annette Weeks, taiteilijanimeltään Des’ree, (s. 30. marraskuuta 1968 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja R&B-artisti, joka nousi kuuluisuuteen 1990-luvulla. Hänet tunnetaan hiteistään ”Feel So High”, ”You Gotta Be”, ”Life” ja ”Kissing You”. Des’ree ei ole julkaissut musiikkia vuoden 2003 Dream Soldier -albumin jälkeen.

Des’ree syntyi Etelä-Lontoossa Englannissa. Hänen äitinsä on syntyjään guyanalainen ja isä kotoisin Barbadokselta. Des’ree tutustui musiikkilajeihin jazz ja reggae vanhempiensa kautta. Hän päätti lähtevänsä musiikkiuralle 11-vuotiaana oltuaan kahden vuoden matkalla Barbadoksella perheensä kanssa. Des’ree levytti musiikkinsa Sony Music -yhtiölle. Vuonna 1994 hänen singlensä ”You Gotta Be” menestyi hyvin Billboard Hot 100 -listan sijalla 5 ja oli kolminkertainen hitti Iso-Britanniassa. Se oli myös VH1-kanavan soitetuin kappale. Vuonna 1991 julkaistu debyyttisingle ”Feel So High” oli niin ikään menestys, sille kuvattiin kaksi musiikkivideota ja kappale oli kymmenen parhaan joukossa useissa maissa.

Menestyksen myötä Des’reen toinen studioalbumi I Ain’t Movin’ myi maailmanlaajuisesti noin 2,5 miljoonaa kappaletta. Tällöin hän teki myös kiertueen Yhdysvalloissa. Des’ree lauloi singlensä ”Kissing You” elokuvan William Shakespearen Romeo ja Julia soundtrackille. Vuonna 1998 julkaistu single ”Life” oli valtava hitti Euroopassa ja se oli listaykkösenä useissa maissa. Des’ree voitti parhaan naisartistin BRIT Awardin vuonna 1999.

Des’reen musiikkiura alkoi hiipua 2000-luvulle tultaessa ja päättyi vuonna 2003, jolloin hänet erotettiin levy-yhtiöstään. Vuonna 2007 hän oli otsikoissa nostettuaan syytteen laulaja Beyoncéa vastaan ”Kissing You” -kappaleen luvattoman cover-version takia. Des’ree asuu nykyään Edmontonissa, Kanadassa.

Lähteet 

Englantilaiset laulajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Timo Laatunen

Timo Olavi Laatunen (8. helmikuuta 1935 Heinolan maalaiskunta) on suomalainen työnantajärjestöjohtaja ja yritysjohtaja. Hän on koulutukseltaan varatuomari

Laatunen oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja 1971–1975, Teollisuuden Keskusliiton toimitusjohtaja 1975–1979 ja Tampereen Kirjapaino Oy/Aamulehti-yhtymän toimitusjohtaja 1979–1992.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset työnantajajärjestöjen johtajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
John Wilkes

John Wilkes (17. lokakuuta 1725 – 26. joulukuuta 1797) oli englantilainen radikaali, lehtimies ja poliitikko, josta tuli liberalismin symboli, kun hänet suljettiin useita kertoja pois parlamentista.

John Wilkes valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi vuonna 1757. Middlesexin vaalipiirin vaalitaistelussa hän puolusti äänestäjiensä enemmänkin kuin parlamentin alahuoneen oikeutta valita edustajansa. Vuonna 1768 hänen kannattajiensa vihaiset protestit tukahdutettiin St George's Fieldsin verilöylyssä. Vuonna 1771 hän oli apuna taivuteltaessa hallitus hyväksymään painotalojen oikeus julkaista parlamentin keskusteluja. Vuonna 1776 hän esitteli parlamentissa ensimmäisen parlamenttiuudistuksen. Yhdysvaltain vapaussodan aikana hän tuki kapinallisia lisäten suosiotaan heidän keskuudessa. Toisaalta vuonna 1780 hän komensi asevoimia, jotka auttoivat lopettamaan Gordonin kapinan, jossa vastustettiin katolisten oikeuksien palauttamista. Kapinan tukahduttaminen vähensi hänen suosiotaan radikaalien joukossa. 

Tapaus oli käännekohta, joka johti Wilkesin tukemaan yhä enemmän konservatiivista politiikkaa, mikä aiheutti tyytymättömyyttä edistyksellisten ja radikaalien pieni- ja keskituloisten kannattajiensa joukossa. Tämä oli pääasiallinen syy parlamenttipaikan menetykseen vuoden 1790 vaaleissa. Wilkes vetäytyi politiikasta 65 vuoden ikäisenä ja osallistui edistyksellisiin sosiaalisiin uudistuksiin kuten katolisten emansipaatio 1790-luvulla Ranskan vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Eläessään hän oli ansainnut libertiinin maineen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset poliitikot
Brittiläiset toimittajat
Vuonna 1725 syntyneet
Vuonna 1797 kuolleet
Peter de Lacy

Peter de Lacy (), (1678 Limerick, Irlanti – 1751 Liivinmaa) oli irlantilais-ranskalainen ammattisotilas ja sotamarsalkka. Hän palveli ensin Ranskan, Itävallan ja Puolan armeijoissa. Vuonna 1719–1721 hän johti Venäjän laivaston hyökkäyksiä Ruotsin rannikolle. Hattujen sodan aikana hän oli Suomessa taistelleiden venäläisten joukkojen ylipäällikkö..

Lähteet 

Irlantilaiset palkkasoturit
Venäläiset sotilaat
Vuonna 1678 syntyneet
Vuonna 1751 kuolleet
Gints Meija

Gints Meija (s. 4. syyskuuta 1987 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Riiassa.

Ura

Seuraura
Meija on pelannut lähes koko uransa kotikaupungissaan Riiassa. Hän debytoi Latvian pääsarjassa SK Riian paidassa 17-vuotiaana kaudella 2004–2005. Kaksi seuraavaa kautta Meija pelasi SK LSPA/Riiassa, jonka sisäisen piste-, maali- (Elvis Želubovskisin kanssa) ja syöttöpörssin hän voitti jälkimmäisellä kaudellaan 2006–2007 tehoilla 18+30=48. Meija jakoi koko Latvian liigan pistepörssin kuudennen sijan HK Riika 2000:n Edijs Brahmanisin kanssa. Hän siirtyi itse Riika 2000:n riveihin kaudeksi 2007–2008 ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+30=48. Meija jakoi Latvian liigan pistepörssin kymmenennen sijan ASK Ogreen siirtyneen Brahmanisin kanssa. Hän edusti HK Riika 2000:ta kauden aikana myös Continental Cupissa.

Kaudeksi 2008–2009 Meija teki sopimuksen KHL:ssä aloittaneen Dinamo Riian kanssa. Hän pelasi valtaosan kaudestaan Valko-Venäjän Ekstraligaa HK Riika 2000:ssa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Meija oli tehoilla 14+18=32. KHL:ssä hän pelasi kauden aikana 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2009–2010 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3 ja yhdeksän playoff-ottelua tehopistein 1+1=2. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös Ekstraligaa Dinamo-Juniors Riiassa. 

Kaudella 2010–2011 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4, kunnes Dinamo lähetti hänet tammikuussa 2011 pelaamaan Ekstraligaa latvialaisseura HK Liepājas Metalurgsiin. Maaliskuussa Meija kutsuttiin takaisin Dinamoon, jossa hän pelasi yhden playoff-ottelun. Ensimmäisellä kokonaisella KHL-kaudellaan 2011–2012 hän pelasi 46 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 3+5=8. Meija edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa joukkue eteni finaaliin, mutta hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Huhtikuussa 2012 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa.

Meija teki kaudella 2012–2013 KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi liigan pudotuspelien ulkopuolelle jääneiden joukkueiden kesken pelatun Nadežda Cupin. Kaudella 2013–2014 Meija pelasi loukkaantumisen vuoksi KHL:n runkosarjassa vain 25 ottelua, mutta kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli viidellä osumallaan Dinamon paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Lauris Dārziņšin kanssa.

Maajoukkueura
Meija edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2016.

Meija pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi A-lohkon hopeaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005, jolloin Meija voitti B-lohkon hopeaa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Latvialaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Plocospermataceae

Plocospermataceae on koppisiemenisten Lamiales-lahkoon kuuluva heimo, jossa on vain yksi laji: Plocosperma buxifolium. Aikaisemmin sitä on pidetty strykniinipähkinäkasvien (Loganiaceae) sukulaisena ja Gentianales-lahkoon kuuluvana.

Tuntomerkit 
Laji on pensas tai puu, jonka soluissa on oksalaattikiteitä. Kasvilla on rauhaskarvapeite, ja karvat ovat kalkkiutuneita ja/tai niissä on kystoliitteja. Lehdet ovat vastakkaisina pareina ja melko pieniä. Lehtiruoti on kannan lähellä nivelikäs. Kasvi on kaksikotinen, joten kukat ovat yksineuvoisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa. Kukat ovat viisi- tai kuusilukuisia, melko kookkaita, säteittäisiä, kellomaisia tai ratasmaisia. Hedekukassa on heteiden lisäksi emiön jäänne, emikukassa joutoheteitä, mesiäinen ja sikiäimeen liittyy kahdesti haarautuva vartalo. Hedelmä on muutamasiemeninen kota. Siementen toisessa päässä on karvatupsu.

Levinneisyys 
Plocosperma buxifolium kasvaa Keski-Amerikassa.

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 kuvia: https://www.inbio.ac.cr/papers/manual_plantas/oct01pic.htm

Lamiales
Kasviheimot
Guntis Galviņš

Guntis Galviņš (s. 25. tammikuuta 1986 Talsi, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC Ocelaři Třinecissä. Hän on aiemmin pelannut ulkomailla myös Tšekissä, Unkarissa, Venäjällä, Ruotsissa ja Italiassa.

Ura

Seuraura
Galviņš on HK Prizma Riian kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Itä-Euroopan liigan B-sarjassa kaudella 2002–2003. Kaudella 2003–2003 Galviņš pelasi siellä Latvian pääsarjaa. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi HK Riika 2000:n riveihin pelaten Latvian pääsarjaa ja Valko-Venäjän Vysšaja Ligaa. Kauden 2005–2006 Galviņš pelasi siellä ainoastaan Vysšsaja Ligaa. Kauden 2006–2007 hän aloitti Tšekin Extraligassa, mutta Galviņš palasi kuitenkin kesken kauden HK Riika 2000:een, josta hän siirtyi taas kesken seuraavan kauden 2007–2008 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. Galviņš voitti joukkueessa kauden päätteeksi Unkarin oman pääsarjan mestaruuden.

Kaudeksi 2008–2009 Galviņš siirtyi KHL:ssä aloittaneeseen Dinamo Riikaan, jossa hänen ensimmäinen kautensa toi 47 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 1+7=8. Kaudella 2009–2010 Galviņš oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 2011–2012 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+22=30, joilla Galviņš oli Dinamon tehokkain puolustaja, neljänneksi paras pistemies ja jakoi koko liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Torpedo Nižni Novgorodin Juuso Hietasen kanssa. Hänet valittiin KHL:n helmikuun 2012 kuukauden puolustajaksi. Galviņš edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jonka finaalin joukkue hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Kaudella 2013–2014 hän toimi Dinamon kapteenina ja voitti kauden päätteeksi KHL:n pudotuspelien ulkopuolella jääneiden kesken pelatun Nadežda Cupin.

Galviņš jatkoi kaudella 2013–2014 KHL-uraansa Jugra Hanty-Mansijskissa. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin kymmenen ottelun jälkeen lokakuussa 2013. Tammikuussa 2014 Galviņš siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue AIK IF:n paitaan. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin juuri Kvalserienin kynnyksellä 15 ottelun jälkeen maaliskuussa, kun joukkueen puolustuksessa oli kova kilpailu pelipaikoista ja Galviņšilla oli vaikeuksia mahtua kokoonpanoon.

Syyskuussa 2014 Galviņš siirtyi try-outin kautta Itävallan EBEL:n italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Dinamo Riikaan. Galviņš oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20.

Maajoukkueura
Galviņš edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2014 ja 2015.

Galviņš pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi B-lohkon kultaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Latvialaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Fanikunta

Fanikunta eli fandom on jonkin tietyn asian, kuten kirjan, televisiosarjan tai urheilujoukkueen, kannattajista tai siitä pitävistä henkilöistä muodostuva yhteisö tai ryhmä. Tietyn asian fanikuntaan kuuluvat henkilöt voivat fanituksen kohteena olevan asian seuraamisen lisäksi esimerkiksi kirjoittaa (fanitarinat eli fanifiktiot, ), piirtää tai tehdä videoita fanituksen kohteeseen liittyen. Fanikunnalla voi olla erilaajuisia tapaamisia, joissa tavataan muita samaan fanikuntaan kuuluvia ihmisiä. Tapaamiset voivat vaihdella kokoluokaltaan muutamien samassa kaupungissa asuvan henkilön tapaamisesta suureen tapahtumaan, kuten coniin, jonne saapuu osallistujia eri puolilta maailmaa. Samaan fanikuntaan kuuluvien henkilöiden yhteydenpito on nykyaikana yksinkertaista Internetissä, jossa fanikunnalla voi olla yksi tai useampia omia keskustelufoorumeita. Jotkut tiettyyn fanikuntaan kuuluvat henkilöt keräilevät fanituksen kohteena olevaan asiaan liittyviä tavaroita tai esineitä.

Katso myös 
 Fanifiktio
 Shipping
 OTP (One True Pairing)

Fanikulttuuri
Vuoden stand up -tulokas

Vuoden stand up -tulokas on vuodesta 2001 järjestetty uusille stand up -koomikoille tarkoitettu kutsukilpailu, johon kutsutaan tuoreimmat nousevat stand up -kyvyt. Aiemmin kilpailun ovat voittaneet mm. Ismo Leikola ja Krisse Salminen. Vuosina 2020 ja 2021 kilpailua ei järjestetty koronapandemian vuoksi.

Voittajat ja muut osallistujat:

Vuoden 2022 finaali järjestettiin 21.10.2022 Helsingin Apollossa.

Vuoden 2019 finaali järjestettiin 12.10.2019 Helsingin Apollossa.

Vuoden 2018 finaali järjestettiin 13.10.2018 Helsingin Apollossa. 

2017 kilpailu järjestettiin poikkeuksellisesti Turun stand up -festareiden yhteydessä.

2001: (Ei järjestetty)

Lähteet 

Stand up -komiikka
Kilpailut
Incongruous

Incongruous on Beneath the Massacren kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 24. helmikuuta 2012.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Dennis Bradley – bassokitara
 Justin Rousselle – rummut
 Christopher Bradley – kitara
 Elliot Desgagnés – laulu

Tuotanto
 Christian Donaldson – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Alan Douches – masteroija
 William Torres – grafiikka
 Félix Rancourt – layout

Arvostelut 
 About.com: 
 Blabbermouth: 8/10
 Kaaoszine: 9/10
 Spin: 8/10

Aiheesta muualla 
 
 'Incongruous'' discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Beneath the Massacren albumit
Vuoden 2012 albumit
Lagerstedt

Lagerstedt on seuraavien henkilöiden nimi:

 Fredrik Vilhelm Lagerstedt (1836–1904), valtiopäivämies

entinen nimi
 Jalmari Lahdensuo, vuoteen 1906 Lagerstedt (1880–1931), teatterinjohtaja
 Jalo Lahdensuo, vuoteen 1906 Lagerstedt (1882–1973), poliitikko ja maanviljelysneuvos
 Oskari Lahdensuo, vuoteen 1906 Lagerstedt (1864–1935),  maanviljelijä, kunnallisneuvos ja kansanedustaja

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
E. P. Thompson

Edward Palmer (E. P.) Thompson (3. helmikuuta 1924 – 28. elokuuta 1993) oli brittiläinen historioitsija, kirjoittaja, sosialisti ja rauhanaktivisti. Hänet tunnetaan parhaiten 1700- ja 1800-lukujen vaihteen brittiläisen radikaaliliikkeen tutkijana, erityisesti teoksesta The Making of the English Working Class. Thompson oli myös merkittävimpiä brittiläisen kommunistisen puolueen ajattelijoita. Hän erosi kommunistisesta puolueesta vuonna 1956 Unkarin kansannousun seurauksena.

Asiasta muualla
The making of the English working class - E.P. Thompson, libcom.org

Lähteet

Brittiläiset historioitsijat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Ponce

Ponce on pääosin espanjankielisissä maissa käytössä oleva sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

Ezequiel Ponce (s. 1997), argentiinalainen jalkapalloilija
John Ponce (1603–1661), irlantilainen filosofi ja teologi
Juan Ponce de León (n. 1474–1521), espanjalainen konkistadori
Manuel Ponce (1882–1948), meksikolainen säveltäjä
Marcial Augusto Ramírez Ponce (1925–2001), venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa
Waldo Ponce (s. 1982), chileläinen jalkapalloilija

Muita merkityksiä 
 Ponce, kaupunki Puerto Ricossa.
Carl David Skogman

Carl David Skogman (26. lokakuuta 1786 Pernaja – 20. helmikuuta 1856 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin talouspolitiikkaan vahvasti vaikuttanut valtiosihteeri ja vapaaherra.

Skogmanin isä oli Pernajan kirkkoherra Jacob Skogman ja äiti Maria Magdalena Starck, äitinsä puolelta hän kuului Serlachius- ja Nylander-sukuihin. Skogman opiskeli Turun akatemiassa ja auskultoi Turun hovioikeudessa. Virkauransa hän aloitti 1804 siviilitoimituskunnan kanslistina Tukholmassa, 1809 hänestä tuli kauppa- ja finanssitoimikunnan sihteeri. Tässä toimessa hän teki useita matkoja, muun muassa Englantiin, Länsi-Intiaan, Yhdysvaltoihin ja Ruotsin hallussa olleelle Guadaloupe-saarelle. Hän omaksui matkoillaan liberaalit raha- ja tullipolitiikan periaatteet ja osallistui niiden toteuttamiseen Ruotsissa. Hänellä oli useita tehtäviä hoidettavanaan, kuten ylipostitirehtööri, kauppakollegion presidentti, konvoijikommissariaatin puheenjohtaja ja useiden eri komiteoiden jäsen 1820- ja 1830-luvuilla. 1819 hänestä tuli valtiosihteeri ja 1826 hänet aateloitiin. Samana vuonna Skogman koki toisaalta valtiosihteerinä Ruotsin valtion talousromahduksen. Skogmanin rahapolitiikkaa arvostelivat sekä kuningas että oppositio. Vuoden 1838 katulevottomuuksien seurauksena hän erosi valtiosihteerin virastaan ja jättäytyi kokonaan kauppakollegion työhön. Vapaaherraksi kirjallisuutta ja taiteita harrastanut Skogman korotettiin 1854. Nuoruudenmuistelmansa Minnen af lediga stunder hän oli julkaissut jo 1846.

Skogmanin puoliso vuodesta 1817 oli Ulrika Scharp.

Lähteet

Aiheesta muualla
  Viitattu 18.1.2015.
 Ingvar Körberg, 2009. Carl David Skogman - den okände makthavaren. Nynäshamn: Storkamp Media. 160 s.

Ruotsalaiset virkamiehet
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1786 syntyneet
Vuonna 1856 kuolleet
Ile Jokinen (radiotoimittaja)

Ilkka ”Ile” Jokinen (elokuussa 1966) on suomalainen toimittaja ja radiojuontaja, joka on työskennellyt muun muassa Radio Novassa. Hän on kirjoittanut kirjan Pyöräbongari, joka ilmestyi vuonna 2011.

Jokinen työskenteli Radio Novalla vuodesta 1997 lähtien, kunnes hänet irtisanottiin yt-neuvotteluissa helmikuussa 2016.

Jokinen on yksi toukokuussa 2016 aloittaneen radioaseman Helmiradion juontajista. Aseman omistaa Sanoma-konserni.
 Elokuun lopulla 2018 Ilta-Sanomat uutisoi hänen eronneen Helmiradion palveluksesta. Huhtikuussa 2020 Keskisuomalainen uutisoi Jokisen olevan yksi uuden Jyväskylässä aloittavan radiokanavan Radio Keskisuomalaisen juontajista.

Jokinen on opiskellut Turussa Paasikivi-Opistossa tiedotusopin linjalla ja Laajasalon opiston radiolinjalla Helsingissä. Ennen radiouraansa hän työskenteli toimittajana muun muassa sanomalehti Turun Sanomissa ja kaupunkilehti Turkulaisessa.

Julkaisut

Lähteet 

Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset radiotoimittajat
Aleksandar Vučić

Aleksandar Vučić (s. 5. maaliskuuta 1970) on serbialainen poliitikko ja Serbian presidentti toukokuusta 2017 lähtien. Hän on toiminut myös Serbian pääministerinä huhtikuusta 2014 presidenttikautensa alkuun asti ja tätä ennen varapääministerinä sekä puolustusministerinä. Vucic edustaa kansalliskonservatiivista Serbian edistyspuoluetta (SNS). Jugoslavian hajoamisen aikaan Vučić oli Suur-Serbiaa ajavan radikaalipuolueen aktiivi. Hän kuitenkin siirtyi maltillisempaan SNS:ään.

Serbiassa on Vučićin kaudella ollut itsevaltaisia piirteitä. Ulkopoliittisen instituutin tutkijan Emma Hakalan mukaan valta-asemassa olevat henkilöt ovat Vučićin valitsemia ja hänen liittolaisiaan, ja kaikki merkittävät mediat raportoivat Vučićin näkökulmasta. Hallitusta johtava pääministeri Ana Brnabić on sivuroolissa presidenttiin nähden. Joulukuusta 2018 lähtien Serbiassa on ollut presidenttiä vastaan jokaviikkoisia mielenosoituksia, joihin osallistuu useiden eri poliittisten suuntausten kannattajia. Vučić sanoi tuolloin, ettei antaisi opposition vaatimuksille periksi, ”vaikka kaduilla olisi viisi miljoonaa ihmistä”.

1990-luvun nuorena radikaalinationalistina Vučić oli Suur-Serbian kannattaja ja länsivastainen. Bosnian sodan yhteydessä vuonna 1995 hän julisti: ”jokaista tapettua serbiä kohti me tapamme sata muslimia”. Sittemmin Vučić on katunut nuoruutensa kantoja ja sanonut kannattavansa lähentymistä Euroopan unionin kanssa.

Sunnuntaina 3. huhtikuuta 2022 pidetyissä vaaleissa Vučić on alustavan laskennan mukaan saamassa 60 prosenttiä äänistä. Hänet ollaan näin valitsemassa jatkokaudelle presidentiksi ja hän julistautui voittajaksi. Vaalien viralliset tulokset valmistuvat luultavasti myöhään maanantai-iltana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolueiden puheenjohtajat
Serbian presidentit
Serbian pääministerit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi-palkinnot 1984

Jussi-palkinnot 1984 jaettiin 11. huhtikuuta 1984 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Kaisaniemessä Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1.3.1983-29.2.1984.

Voittajat

Kunniakirjat
 14 kotimaiselle elokuvalle
 11 ulkomaiselle elokuvalle

Lähteet
 
 

1984
1984
Anna Rukko

Anna Rukko (s. 16. huhtikuuta 1996) on suomalainen hyväntekijä ja vuoden 2014 lapsuusteko-palkinnon saaja. Anna Rukko nousi julkisuuteen saatuaan kutsun vuoden 2014 itsenäisyyspäivän linnanjuhliin. Hän oli linnanjuhlien nuorin osallistuja. Hän on kerännyt tähän mennessä Uusi Lastensairaala 2017 -hankkeelle rahaa yli 63 000 euroa myymällä itse tekemiään koruja Facebookissa. Rukko on itse sairastanut melanoomaa ja ollut Lastensairaalassa potilaana.

Huomionosoitukset ja palkinnot 
 Lapsuusteko-palkinto vuonna 2014
 Valinta vuoden espoolaiseksi vuonna 2014. 
 vuoden Eeva 2015 -äänetyksessä valinta vuoden tulokkaaksi.
 Naistenjärjestö Zonta palkitsi Rukon tekemästään työstä lastensairaalan hyväksi Young Women in Public Affairs Award -palkinnolla.
 Voitto Suomen nuorkauppakamareiden vuoden menestyjä-kipailussa vuonna 2015 
 Valinta kymmenen parhaan joukkoon Nuorkauppakamareiden kansainvälisessä Ten Outstanding Young Persons -kilpailussa

Luottamustoimet 
Rukko valittiin vuoden 2014 seurakuntavaaleissa sekä Tapiolan seurakunnan seurakuntaneuvostoon että Espoon seurakuntayhtymän yhteiseen kirkkovaltuustoon. Hän on kirkkovaltuuston nuorin jäsen. Hänet valittiin vuoden 2017 kuntavaaleissa Espoon kaupunginvaltuustoon kokoomuksen listalta 617 äänellä. Hän on valtuuston nuorin jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Annan korut Uuden Lastensairaalan hyväksi -facebooksivu

Hyväntekeväisyyden harjoittajat
Suomalaiset henkilöt
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kurejoki (joki)

Kurejoki on joki Alajärvellä. Se virtaa Kurejoen kylän halki Alajärvestä Lappajärveen. Rantaviivaa on 18,8 kilometriä. Veden laatu on luokiteltu välttäväksi. Silti joella myös kalastetaan.

Lähteet

Kirjallisuutta
Simolin, Emilia: Kurejoen maisema : kulttuurimaiseman ja vesistön hoito Kurejokilaaksossa. Länsi-Suomen ympäristökeskus. Alueelliset ympäristöjulkaisut, 1238-8610 ; 207. ISBN 952-11-0848-7.

Suomen joet
Alajärven luonto
Kioski (uutispalvelu)

Yle Kioski on Yleisradion uuden journalismin palvelu, joka tekee verkkovideoita nuorelle kohderyhmälle. Palvelu toimii alustoilla, joita etenkin nuoret seuraavat. Kioski julkaisee sisältöjä lähes päivittäin Instagramissa, YouTubessa, Facebookissa, Twitterissä, Yle Areenassa ja televisiossa. 

Kioski koostuu useasta eri toimituksesta. Yhteiskuntatoimitus julkaisee journalistisia sisältöjä Journal-kanavalla YouTubessa ja Instagram-tilillä. Lisäksi yhteiskuntatoimitus tekee lyhytdokumentteja ja All X Panel -keskustelusarjaa. Life-toimitus tekee humoristista sisältöä Instagramiin ja Youtubeen. Lisäksi Kioski tekee tiede-, peli- ja ruokasisältöjä.

Tekijöidensä mukaan Kioski tarttuu päivän aiheisiin ”ennakkoluulottomasti, pönöttämättä ja intohimolla”.

Historia 
Kioski luotiin vuoden 2015 alussa tavoittamaan Ylelle vaikeaa nuorta kohderyhmää sekä kokeilemaan uusia tapoja paketoida uutis- ja ajankohtaissisältöä uusille alustoille. 

Kioski toimi aikaisemmin televisiossa Yle TV2:lla. Kioskin ensimmäisellä tuotantokaudella televisiossa tehtiin viitenä päivänä viikossa suoria lähetyksiä. Toisella kaudella Kioskissa toistui arkipäivisin viisi eri ohjelmaa: Aleksi's wonderland, Kaarlen maailma, Mamu-Suomi-Mamu, Marjan vallassa ja Rakelin kuplassa.

Nykyisin 

Nykyisin Kioski toimii osana Ylen nuorten luovia sisältöjä Instagramissa, Tiktokissa ja YouTubessa sekä tietenkin Yle Areenassa. Televisio-ohjelmana julkaistuja yksittäistuotantoja esitetään yhä, esimerkkinä viihdeohjelma Gogin kantabaari.

Kioskilla on oma uutisia Instagramiin ja TikTokiin jakava tili, jonka tavoitteena on tehdä vaikeaselkoisista aiheista ymmärrettäviä ja saavutettavia nuorille yleisöille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kioski Yle Areenassa

Yle
2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Suomalaiset verkkosivustot
Antony C. Sutton

Antony Cyril Sutton (14. helmikuuta 1925 – 17. kesäkuuta 2002) oli brittiläis-yhdysvaltalainen historioitsija, taloustieteilijä ja kirjailija. Sutton oli Stanfordin yliopiston Hoover-instituutin tutkija 1968–1973, jolloin hän kirjoitti Western Technology and Soviet Economic Development -sarjan teokset. Antony Suttonin mukaan Yhdysvallat ja sen liittolaiset rakensivat Neuvostoliiton rahoittamalla sitä ja siirtämällä teknologiaa sen käyttöön. Antony Suttonin mukaan Neuvostoliitto oli länsimaiden luomus ja samalla ”paras vihollinen mitä rahalla saattoi ostaa”.

Antony Sutton tutki Yhdysvaltain liittovaltion virallisia asiakirjoja ja selvitti mitä teknologioita neuvostoliittolaiset tehtaat, aseet ja laivat sisälsivät. Antony Suttonin mukaan esimerkiksi Neuvostoliiton Vietnamin sodassa Yhdysvaltojen vastapuolelle antama tuki oli osin mahdollista Yhdysvaltojen ansiosta. Suttonin mukaan Neuvostoliiton kauppalaivaston (yhteensä 6000 kauppalaivaa) moottorit olivat länsimaista teknologiaa. Antony Sutton irtisanottiin Hoover-instituutista pian sen jälkeen kun hän oli vuonna 1972 todistanut Subcommittee VII of the Platform Committee of the Republican Partyn edessä yhteenvetämällä tutkimustuloksiaan:

Irtisanomisensa jälkeen Sutton toimi vapaana kirjailijana ja kirjoitti muiden muassa bolševikkien vallankumouksesta ja Hitlerin valtaannoususta. Sutton paljasti Skull and Bones -salaseuran teoksellaan America's Secret Establishment: An Introduction to the Order of Skull & Bones, jota Sutton piti tärkeimpänä teoksenaan.

Teokset
Western Technology and Soviet Economic Development: 1917–1930 (1968)
Western Technology and Soviet Economic Development: 1930–1945 (1971)
Western Technology and Soviet Economic Development: 1945–1965 (1973)
National Suicide: Military Aid to the Soviet Union (1973)
What Is Libertarianism? (1973)
Wall Street and the Bolshevik Revolution (1974, 1999) (Online-versio ) (Online-versio venäjäksi)
Wall Street and the Rise of Hitler (1976, 1999) (Online-versio )
Wall Street and FDR (1976, 1999) (Online-versio)
The War on Gold: How to Profit from the Gold Crisis (1977)
Energy: The Created Crisis (1979)
The Diamond Connection: A manual for investors (1979)
Trilaterals Over Washington – Volume I (1979; with Patrick M. Wood)
Trilaterals Over Washington – Volume II (1980; with Patrick M. Wood)
Gold vs Paper: A cartoon history of inflation (1981)
Investing in Platinum Metals (1982)
Technological Treason: A catalog of U.S. firms with Soviet contracts, 1917–1982 (1982)
America's Secret Establishment: An Introduction to the Order of Skull & Bones (1983, 1986, 2002) 
How the Order Creates War and Revolution (1985) (Online-versio venäjäksi)
How the Order Controls Education (1985)
The Best Enemy Money Can Buy (1986) (Online-versio )
The Two Faces of George Bush (1988)
The Federal Reserve Conspiracy (1995) (Online-versio venäjäksi)
Trilaterals Over America (1995) (Online-versio venäjäksi)
Cold Fusion: Secret Energy Revolution (1997)
Gold For Survival (1999)

Katso myös
Carroll Quigley

Brittiläiset historioitsijat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Ala-Sallaajärvi

Ala-Sallaajärvi  on Keski-Suomessa enimmäkseen Muuramessa Isolahden kylässä, hieman myös Jyväskylässä Taka-Keljon kaupunginosassa sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se on muodostunut kolmen mäen väliin jääneeseen altaaseen: Kantapolunmäki, Sallamäki ja Kitumäki. Kantapolunmäen rinteet laskevat suoraan järveen ja sen huippu kohoaa 73 metrin korkeuteen. Kantapolunmäellä kulkee polku, josta haarautuu pikkupolkuja. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0033 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,2 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskellä. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, lukuun ottamatta länsipään lahtea, jonka pohjoisrannat ovat peltomaata. Järven asutus on haja-asutusta. Eniten kiinteistöjä sijaitsee länsirannan tuntumassa, joka kuuluu Isolahden kylään. Niille tulee tiet yhdystieltä 16607, joka kulkee Isolahden ja Taka-Keljon välillä. Jyväskylän ja Muuramen välinen kuntaraja ylittää järven pohjoisrannan läheltä niin, että järvi jää suureksi osaksi Muuramen puolelle.

Luontoarvoja

Vedenlaatu 
Järven vesi on niukkaravinteista ja lievästi humuspitoista. Järvi on siten karu. Veden happauustaso on pH 6,6 eli lähes neutraali.

Eläimet 
Järvellä ei kalasteta mainittavasti, vaikka siihen on istutettu kuhaa. Järven ympäristössä elää 19 lintulajia, joista ainakin pari pesii järvellä. Yleisiä ja näkyviä lajeja ovat rantasipi, sinisorsa ja lehtokerttu.

Luonnonsuojelualue 
Järven etelärantaan ulottuu Kantopolunmäen rinteistä muodostuva luonnonsuojelualue.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Sallaanojan valuma-alueeseen (14.287) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,6 metriä mpy.

Sallaanojan valuma-alueen laskuoja laskee järven läpi. Se laskee Pitkäjärven (13 ha), Yläisen Kotajärven (4 ha), Ylä-Sallaajärven (37 ha), Myllyjärven (5 ha) kautta Ala-Sallaajärveen ja jatkaa Sallaanojana Muuratjärven Isolahteen. Muuratjärvi laskee Muuratjokena Päijänteeseen. Ala-Sallaajärven lähialueella on muutama järvi, joka laskee siihen suoraan. Näitä ovat esimerkiksi Vähäjärvi (3 ha), joka sijaitsee ihan Ala-Sallaajärven koillisrannassa, Ruokepuolinen (18 ha) ja Ylä-Pirttijärvi (3 ha), jotka laskevat sen itäpäähän.

Lähteet 

Muuratjärven valuma-alue
Muuramen järvet
Jyväskylän järvet
Günther Jauch

Günther Jauch (s. 13. heinäkuuta 1956 Münster, Länsi-Saksa) on saksalainen televisiotoimittaja ja juontaja. Hänet tunnetaan erityisesti Saksan Haluatko miljonääriksi? -ohjelman juontajana.

Elämä ja ura 

Jauch syntyi 13. heinäkuuta 1956 Münsterissä ja varttui Berliinissä. Ylioppilastutkintonsa jälkeen hän kävi toimittajakoulun Münchenissä sekä opiskeli historiaa ja politiikkaa. Toimittajanuransa hän aloitti vuonna 1975 berliiniläisessä urheiluradiossa. Vuonna 1977 hän siirtyy Baijerin yleisradion urheilutoimitukseen. Vuonna 1983 alkoi Jauchin ja Thomas Gottschalkin yhteinen radio-ohjelma B3-Radioshow. Jauch ja Gottschalk ovat sittemmin tehneet monia ohjelmia yhdessä. 80-luvulla Jauch oli juontajana monissa Saksan yleisradion televisio-ohjelmissa.

Vuonna 1989 Jauch siirtyi RTL-kanavalle juontamaan stern TV -keskusteluohjelmaa. Hän juonsi ohjelmaa 20 vuotta. Vuonna 1999 alkoi Saksan Haluatko miljonääriksi? (Wer wird Millionär?), jonka juontajana Jauch on toiminut alusta asti. Vuodesta 2011 asti hänellä on ollut myös omaa nimeään kantava keskusteluohjelma, Günther Jauch.

Lähteet 

Juontajat
Televisiotoimittajat
Saksalaiset toimittajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Ágios Ioánnis Réntis

Ágios Ioánnis Réntis (; myös Ágios Ioánnis Réndis) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγίου Ιωάννου Ρέντη, Dimotikí Enótita Agíou Ioánnou Rénti) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pireuksen alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 16 050 (vuonna 2011).

Ágios Ioánnis Réntis sijaitsee noin kuusi kilometriä Ateenan keskustasta länteen ja se on käytännössä Pireuksen ja samalla Ateenan esikaupunkialuetta. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiksen kunnaksi yhdessä Níkaian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.

Alue on saanut puolet nimestään Pyhältä Johannekselta (Ágios Ioánnis) ja puolet Dimítrios Réntikseltä (myös Réndis), joka sai 1300-luvulla maita alueelta palkkioksi Ateenaa tuolloin hallinneille katalaaneille tekemistään palveluksista. Réntiksen suku rakennutti alueelle Johannekselle omistetun kirkon.

Lähteet 

Attikan entiset kunnat
Attikan kaupungit
Níkaia-Ágios Ioánnis Réntis
Aina mun pitää

Aina mun pitää on Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen single, joka julkaistiin 13. tammikuuta 2015 digitaalisena maxina, ja 30. tammikuuta 2015 7" vinyylinä.. Single on yhtyeen ensimmäinen julkaisu Sony Music Finlandin kautta.

Kappaleiden tekoon ovat osallistuneet Kari Aallon ja Pertti Kurikan lisäksi myös Sami Helle ja Toni Välitalo. Sovitus taas on Kalle Pajamaan ja Teuvo Merkkiniemen käsialaa.

Aina mun pitää -kappale 
Yhtye osallistui kappaleella "Aina mun pitää" vuoden 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun. Kappale voitti kilpailun finaalin, ja näin pääsi edustamaan Suomea Wienin euroviisuissa. Se on euroviisuhistorian lyhin musiikkikappale.

Brittiläinen The Independent -lehti noteerasi verkkosivuillaan yhtyeen osallistumisen kilpailuun. Lehden mukaan yhtye haluaa euroviisuihin herättääkseen tietoutta Downin oireyhtymästä. Yhtyeen jäsenet uskovat lisäksi euroviisuesiintymisen tuovan tukea ohjelmille, jotka auttavat mielenterveysongelmista kärsiviä.

Kappaleesta on julkaistu internetissä monia cover-versioita toteutettuna eri musiikkityylein, kuten EDM, iskelmä, akustinen ja black metal.

Kappale on käännetty englanniksi ja latinaksi.

Euroviisuissa kappale ei edennyt finaaliin, vaan jäi kilpailun ensimmäisessä semifinaalissa viimeiselle sijalle saaden 13 pistettä.

Kappaleet

Lähteet

Pertti Kurikan Nimipäivien kappaleet
Suomen euroviisuedustuskappaleet
Vuoden 2015 euroviisuedustuskappaleet
Níkaia (Attika)

Níkaia () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νίκαιας, Dimotikí Enótita Níkaias) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pireuksen alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 89 380 (vuonna 2011). Níkaia on Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiksen kunnan kuntakeskus.

Níkaia on väkiluvultaan Kreikan 11. suurin kaupunki. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Ateenan keskustasta länteen ja se on Pireuksen ja samalla Ateenan esikaupunki. Kaupungin aikaisempi nimi oli Néa Kokkiniá (Νέα Κοκκινιά). Nimi muutettiin Níkaiaksi vuonna 1940. Nimi viittaa Vähän-Aasian Nikaiaan, josta muutti Kreikkaan 1920-luvulla paljon kreikkalaista väestöä osana Kreikan ja Turkin väestönvaihtoa. Kaupungissa sijaitsee Níkaian metroasema.

Níkaia oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiin kunnaksi yhdessä Ágios Ioánnis Réntiksen kanssa.

Lähteet 

Attikan entiset kunnat
Attikan kaupungit
Níkaia-Ágios Ioánnis Réntis
Pohjois-Kaukasian levottomuudet

Pohjois-Kaukasian levottomuudet olivat sarja väkivaltaisia levottomuuksia Venäjän hallinnon ja islamistien sekä muiden kapinallisten välillä Pohjois-Kaukasiassa. Islamistit julistivat alueelle oman valtion, Kaukasian emiraatin.

Levottomuudet olivat jatkoa toisen Tšetšenian sodan aikaisille kahakoille. Niiden painopiste on tosin siirtynyt Tšetšeniasta Dagestaniin. Alueen paikallisilla sotaherroilla oli paljon valtaa, ja alueen lukuisten etnisten ryhmien väliset jännitykset ja Venäjä-vastaisuus syventivät konfliktia. Kaukasialaiset kapinalliset olivat tehneet useita terrori-iskuja eripuolilla Venäjää.

Levottomuuksissa kuolleiden määrää on vaikea arvioida, mutta yksinään vuonna 2010 kuolleita arvioitiin olevan 1 710.

Lähteet

Toinen Tšetšenian sota
Konfliktit
Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri
Venäjän federaation historia
Ernst Bertil Sohlberg

Ernst Bertil Sohlberg (4. kesäkuuta 1891 Hamina – 3. tammikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.

Sohlbergin vanhemmat olivat eversti Fredrik Andreas 5ohlberg (1864–1916) ja Bertha Viktoria Richter (1864-1921). Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen lakitieteen kandidaatiksi 1916. Sohlberg sai varatuomarin arvon 1919.

Sohlberg oli ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1919 alkaen. Hän oli ulkoministeriön 2. sihteerinä 1919, lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa 1920–1925 ja Berliinissä 1925–1929 sekä ulkoministeriön jaostosihteerinä 1929–1931. Sohlberg toimi sitten lähetystöneuvoksena Pariisissa 1931–1935 ja Haagissa 1935–1939 sekä oli pääkonsulina Aleksandriassa 1939–1942. Hän oli disponibiliteetissa vuodesta 1942 hoitaen virkaa tekevänä ulkoasiainhallinnon virkoja. Sohlberg oli sitten Suomen va. asiainhoitajana Bratislavassa Slovakiassa 1944, ulkoministeriön jaostopäällikkönä 1946–1949, oikeudellisen osaston päällikkönä vuonna 1949, lähetystöneuvoksena Lontoossa 1949–1952 ja Bukarestissa 1952–1954. Hän sai lähetystöneuvoksen arvon 1930. Diplomaattiuransa jälkeen Sohlberg oli tasavallan presidentin kanslian päällikkönä 1954–1958.

Sohlberg oli naimisissa vuodesta 1916 Gerda Ingeborg Roseniuksen (s. 1893) kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset diplomaatit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Tyler Graovac

Tyler Graovac (s. 27. huhtikuuta 1993) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Vancouver Canucksin organisaatiossa. Hän on Minnesota Wildin seitsemännen kierroksen varaus vuodelta 2011.

Pelaajaura 
Graovac pelasi neljän kauden ajan OHL:ssä Ottawa 67’sin ja Belleville Bullsin riveissä. Hän pelasi 228 ottelua ja teki niissä 58 maalia sekä sai 72 syöttöpistettä ja istui 76 minuuttia jäähyllä. Viimeisellä kaudellaan hänet palkittiin liigan urheilijamaisimmalle pelaajalle annettavalla William Hanley Trophylla. Kaudella 2012–2013 hänet palkittiin CHL:n vuoden urheilijana.

2. huhtikuuta 2013 Minnesota Wild kiinnitti Graovacin kolmen vuoden tulokassopimuksella. 

Kaudella 2014–2015, toisella ammattilaiskaudellaan Graovac debytoi NHL:ssä Minnesotan paidassa 29. joulukuuta 2014 Winnipeg Jetsiä vastaan.

Heinäkuussa 2019 Graovac teki vapaana agenttina yksivuotisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Joulukuussa 2020 Graovac teki Canucksin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.

Saavutukset 
 William Hanley Trophy (vuoden urheilijamaisin pelaaja) 2012–2013
 CHL:n vuoden urheilija 2012–2013

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Minnesota Wildin varaamat pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Kansas Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Kansas Cityn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta () on katolisen kirkon organisaatio Kansasissa Yhdysvalloissa. Sen alueella asuu 1,3 miljoonaa henkeä, joista katolisia on 213 000. Arkkihiippakunnaksi se korotettiin vuonna 1952.

Lähteet 

Kansas
Yhdysvaltain katoliset hiippakunnat